tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amerikanruotsalaiset

Amerikanruotsalaiset ovat Yhdysvaltain kansalaisia, joilla on ruotsalaiset sukujuuret. Amerikanruotsalaisia arvioitiin vuonna 2006 asuvan Yhdysvalloissa 4 417 115 henkilöä. 
Historia.
Ensimmäiset siirtolaiset Ruotsista muuttivat Yhdysvaltoihin tiettävästi vuosina 1638–1655 Uuteen-Ruotsiin. Tuolloisista siirtolaisista suuri osa oli tosin etnisesti suomalaisia. Suurin osa amerikanruotsalaisista muutti Amerikkaan 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. 1800-luvun loppuun mennessä Amerikan preeriat olivat jo asutettu, joten siirtolaisuus keskittyi maaseudun sijasta kaupunkeihin. Vuonna 1896 perustettiin Vasa Order of America -järjestö, jonka tehtävänä oli auttaa siirtolaisia sopeutumaan. 1900-luvun alussa Chicago oli maailman toiseksi suurin ruotsalaiskaupunki heti Tukholman jälkeen.
Kulttuuri.
Kieli.
Amerikanruotsalaiset puhuvat amerikanenglantia ja ruotsia. Vuoden 2000 väestönlaskennassa 67 655 yli viisivuotiasta yhdysvaltalaista ilmoitti puhuvansa ruotsia, tosin kielen osaamisen tasoa ei kysytty. Vuonna 2005 kielen puhujien määrä oli laskenut lukuun 56 324. Suurin osa kielen puhujista on Yhdysvaltoihin hiljattain tulleita. Ruotsin kieli on vaikuttanut amerikanruotsalaisten puhumaan englannin kieleen erityisesti alueilla, joilla heidän määränsä on suuri.
Uskonto.
Amerikanruotsalaisista suurin osa on uskonnoltaan luterilaisia tai muita protestantteja. Lähes kaikki maahan tulleet amerikanruotsalaiset olivat luterilaisia, mutta monet ovat vaihtaneet kirkkoa maahan saapumisensa jälkeen. Amerikassa perustetuista kirkoista tuli ruotsalaisen yhteisön keskuksia ja niiden yhteyteen perustettiin muun muassa kouluja, orpokoteja ja sairaaloita.
Mahmoud Abdul-Rauf

Mahmoud Abdul-Rauf, vuoteen 1991 Chris Wayne Jackson (s. 9. maaliskuuta 1969) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän teki nimenmuutoksen käännyttyään islaminuskoon.
Abdul-Rauf syntyi Gulfportissa Mississippissä ja aloitti uransa Louisianan osavaltionyliopistossa. Hänen huomattavaa menestystään ei estänyt Touretten oireyhtymä.
Abdul-Rauf herätti myös närää kieltäytymällä poliittista syistä nousemasta seisomaan ennen pelin alkua Yhdysvaltain kansallislaulun "The Star-Spangled Bannerin" ajaksi.
Sirrit

Sirrit ("Calidris") ovat suku kurppien heimossa. Sirrit ovat kahlaajalintuja, jotka muuttavat usein suurina parvina etelään talveksi.
Sirrit etsivät herkällä nokallaan hyönteisiä ja nilviäisiä rantamudasta. Sirreihin kuuluu 24 lajia ja niillä kaikilla on kahlaajalinnuksi lyhyehkö nokka. Ne ovat nopeita ja taitavia lentäjiä.
Sirrit ovat yleensä hyvin maaston värisiä, jotta niitä ei erottaisi esimerkiksi hautomisaikaan pesältään. Sirrit pesivät maahan ja munia on yleensä neljä.
LaMarcus Aldridge

LaMarcus Nurae Aldridge (s. 19. heinäkuuta 1985 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on edustanut vuodesta 2015 lähtien NBA-joukkue San Antonio Spursia.
Aldridge syntyi Texasin Dallasissa ja opiskeli Seagoville High Schoolissa sekä Texasin yliopistossa Austinissa. Hänen pituutensa on 2,11 metriä. Chicago Bulls varasi Aldridgen NBA:han numerolla kaksi ensimmäisellä kierroksella. Hän siirtyi kuitenkin jo varauspäivänään Portland Trail Blazersiin osana pelaajakauppaa, jossa Bulls sai vaihdossa Viktor Hrjapan ja Tyrus Thomasin.
Aldridge pelasi Trail Blazersissä yhdeksän kautta, kaudesta 2006–2007 kauteen 2014–2015. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi vapaana pelaajana San Antonio Spursiin. Aldridge valittiin tulokaskaudellaan eseen, kaudella 2014–2015 sekä kausina 2010–2011 ja 2013–2014 NBA:n kolmostähdistöön. Hänet on myös valittu neljästi un, vuosina 2012–2015.
Aldridge joutui 31. maaliskuuta 2007 sairaalaan kärsittyään huimauksesta ja rytmihäiriöstä. Hänen vaivakseen todettiin 9. huhtikuuta Wolff–Parkinson–Whiten oireyhtymä, jonka johdosta hän ei voinut osallistua kauden jäljellä olleisiin kahdeksaan peliin.
Saara Soisalo

Saara Soisalo (s. 1965) on suomalainen laulaja. Uransa alkuaikoina Soisalo levytti pop-musiikkia mutta on sittemmin siirtynyt jazzin pariin.
Soisalo kertoo olleensa kiinnostunut musiikista jo kaksivuotiaasta lähtien. Kymmenvuotiaana hän oli esimerkiksi innostunut Tommy Dorseyn musiikista. Hän on käynyt myös pianotunneilla ja kokeillut kitaransoittoa. Viidenneltä koululuokalta lähtien hän oli Porvoossa musiikkiluokalla Yrjö Lehikoisen oppilaana. Hän harrasti myös kuorolaulua.
Myöhempiä vaikutteiden antajia ovat olleet sellaiset artistit kuin Roberta Flack, Billie Holiday, Liza Minnelli, Nina Simone ja Abbey Lincoln. Viimeksimainitun hän on tavannutkin 1990-luvulla April Jazz -tapahtumassa.
Soisalon levytysura käynnistyi vuonna 1984. Tuolloin hän lauloi Belaboris-yhtyeen nimissä julkaistun singlen ”Rakkauden jälkeen / Muut sen tietää”. Yhtyeeseen kuului myös sisko Minna Soisalo. Seuraavana vuonna Belaboriksen oli määrä tehdä yhteissingle Popedan laulusolistin Pate Mustajärven kanssa, mutta lopulta levytetty single ”Hei Paula / Mä lähden stadiin” ilmestyi Mustajärven ja Soisalon nimellä. Vuonna 1986 ilmestyi Saara-nimellä single ”Hiekkarantaa / Sympatiaa”, joka ei yltänyt kuitenkaan edellisten kaltaiseen menestykseen. Saman vuoden keväänä hän tapasi Mitja Tuuralan The Bullworkers -yhtyeestä ja pääsi yhtyeen laulusolistiksi. Yhtyeen kanssa on levytetty muun muassa kappale "Toiset meistä".
Vuonna 1988 Soisalo levytti jazz-albumin yhdessä Pekka Toivanen Quartetin kanssa. "Pekka Toivanen Quartet Featuring Saara Soisalo" -albumi ilmestyi Kompass-levymerkin kautta.
Vuonna 1996 Soisalo siirtyi Texicalli Recordsin artistiksi. Parin singlen jälkeen häneltä ilmestyi levymerkin kautta albumi "Onnellinen".
Saara on toiminut myös toimittajana ja DJ:nä Groove FM:ssä vuosina 1999–2003. Lisäksi hän toimii DJ:nä myös Ravintola Rytmissä.
Kolmen valtakunnan rajapyykki

Kolmen valtakunnan rajapyykki (, , ) on Suomen, Ruotsin ja Norjan yhteinen betoninen rajapyykki Koltajärvessä. Se on samalla Ruotsin pohjoisin ja Manner-Suomen läntisin piste. Rajapyykkiin rajoittuvat Suomen puolelta Enontekiön, Ruotsista Kiirunan ja Norjasta Omasvuonon kunnat.
Rajapyykki on maailman pohjoisin kolmen valtion rajapiste. Suomen, Norjan ja Venäjän rajapiste Muotkavaaralla on noin 900 metriä etelämpänä.
Historia.
Rajapiste on vanhalla Norjan ja Ruotsin rajalla, joka perustuu Strömstadin sopimukseen (1751). Kun Ruotsin ja Suomen raja määriteltiin Haminan rauhassa (1809) kulkevaksi ”Kilpisjärven ohi Norjaan” (), syntyi kolmen valtion rajapiste. Tornion rajanjärjestelysopimuksessa (1810) rajojen tulkittiin kohtaavan Kuokimmuodkassa rajapyykillä 294. Rajankäynnissä 1887 kuitenkin todettiin Ruotsin ja Suomen rajan kulkevan noin 150 metriä lännempänä Rajajoki-purossa.
Suomen ja Norjan rajankäynnissä vuonna 1897 määritettiin rajojen tarkka yhtymäkohta, ja todettiin sen osuvan Koltajärveen rajapyykin 294 länsipuolelle. Järveen rakennettiin kivinen tekosaari ja sille 2,5 metriä korkea rajamerkki. Ruotsin edustajaa ei ollut läsnä. Vuonna 1901 pidettyyn yhteiseen katselmukseen osallistui myös Ruotsin edustaja ja rajamerkki hyväksyttiin.
Nykyinen rajamerkki on rakennettu vuonna 1926. Se rakennettiin, koska kevätjäät olivat turmelleet alkuperäistä rajamerkkiä useaan kertaan. Uusi rajamerkki on betonista tehty katkaistu kartio, jonka päällä olevaan sydänkiveen on merkitty keskeiset vuosiluvut 1897, 1901 ja 1926. Pyykin yläosa on rajamerkkiohjeiden mukaisesti maalattu keltaiseksi.
Matkailu.
Rajapyykki on paikalla, missä lehtimetsä peittää tunturien rinteitä.
Ruotsin kruununprinsessa Victoria kävi rajapyykillä keväällä 2005 vihkimässä käyttöön nimeään kantavan moottorikelkkareitin. Rajapyykki sijaitsee Mallan luonnonpuiston alueella ja sinne pääsee veneellä Kilpisjärveä pitkin tai kävelemällä runsaan kymmenen kilometrin matkan luonnonpuiston halki. Luonnonpuistossa ei saa poiketa merkityltä reitiltä.
Rajapyykin läheisyydessä sijaitsee myös vuonna 1993 Kalottireitin avaamisen kunniaksi pystytetty muistomerkki. Siihen on kaiverrettu tilaisuudessa olleiden Suomen, Ruotsin ja Norjan valtionpäämiesten ja heidän puolisoidensa nimikirjoitukset.
Rajapyykin saa vapaasti kiertää (mikäli mukana ei ole tullattavia tavaroita), sillä kaikki kolme rajaa ovat Schengen-alueen sisärajoja. Pohjoismaiden kansalaisilla ei tarvitse olla mukana edes matkustusasiakirjaa.
Feuillanttien klubi

Feuillanttien klubi (, virallinen nimi Amis de la Constitution, ”Perustuslain ystävät”) oli Pariisissa Ranskan vallankumouksen aikana vuosina 1791–1792 toiminut perustuslaillisen monarkian kannattajien poliittinen keskustelukerho. Nimitys johtui klubin kokoontumispaikasta, vanhan sisteriläisjärjestön feuillanttien ("Feuillants") luostarista kaupungin keskustassa, lähellä Tuileries’n palatsia.
Historia.
Feuillanttien klubi kannatti perustuslaillista monarkiaa aikana, jolloin kuninkaanvallan kumoaminen oli saamassa kannatusta Ludvig XVI:n epäonnisen pakomatkan ja kiinnijäämisen jälkeen kesäkuussa 1791. Uusi klubi syntyi, kun siihen asti maltillisen jakobiiniklubin piirissä nousi radikalisoitumisen mukana esille niitä, jotka halusivat jatkaa entistä valtiomuotoa uuden perustuslain alaisuudessa. Erosta tuli julkinen, kun perustuslaillisen monarkian kannattajat julkaisivat asiaansa perustelevan lehtisen 16. heinäkuuta 1791. 
Uuden klubin jäseniksi tuli 264 entistä jakobiinia. Sen alkuperäinen tarkoitus oli tasapainottaa radikaalien jakobiinien aina vain painavampaa vaikutusvaltaa. Ensimmäiset istunnot pidettiin Palais-Royalissa ja sitten rue Saint-Honorélla sijainneessa luostarissa. 
Feuillants-klubin johtajana toimi Antoine Barnave, joka oli kansalliskokouksen määräämänä ollut hakemassa kuninkaallista perhettä takaisin Varennesista. Jäsenistöön kuului poliitikkoja, tiedemiehiä ja korkeita upseereita, mm. matemaatikko, tähtitieteilijä ja useita tieteellisiä teoksia julkaissut Jean Sylvain Bailly sekä Yhdysvaltain vallankumouksessa mainetta saanut markiisi La Fayette. Muita olivat Alexandre Théodore Victor Lameth, Emmanuel Joseph Sieyès, Louis Ramond de Carbonnières, Vincent-Marie Viénot de Vaublanc, Bernard Germain de Lacépède, Bernard Journu-Auber, Hugues-Bernard Maret ja sallivuutta puolustanut protestanttinen pastori Paul-Henri Marron.
Klubi menetti vaikutusmahdollisuutensa, kun Ranskan lakiasäätävä kansalliskokous hajotettiin 21. syyskuuta 1792. Saman vuoden maaliskuussa girondistit olivat sulkeneet feuillantit Ranskan hallituksen ulkopuolelle kostoksi siitä, että he olivat vastustaneet sotaa Itävallan kanssa. Monarkian kaaduttua 10. elokuuta klubin jäsenet joutuivat maalitauluiksi. Laadittiin 841 nimen luettelo ja klubin jäseniä pidätettiin ja syytettiin maanpetoksesta. Monia teloitettiin myöhemmin niin sanottuna terrorin aikana vuosina 1793–1794. 
Feuillantti-nimeä käytettiin vielä jonkin aikaa loukkauksena, joka tarkoitti samaa kuin ”maltillinen”, ”kuninkaanvallan kannattaja” ja ”aristokraatti”.
Johanna Siekkinen

Johanna Siekkinen (s. 12. lokakuuta 1976) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1995, jolloin julkaistiin hänen ensialbuminsa "Johanna", joka oli levytetty Hannele Laurilan johtamalle Unirecords-levymerkille. Levy-yhtiö Unirecords sai näihin aikoihin runsaasti negatiivista julkisuutta oikeudenkäynnistään Laura Voutilaisen kanssa ja julkisuudessa levy-yhtiön muutkin artistit sotkettiin mukaan jupakkaan. Siekkisen albumin kappaletta "Kesäyö" väitettiin plagiaatiksi Vaya Con Diosin hitistä "Neh na na" ja "Anteeksi"-kappaletta puolestaan Madonnan hitin "La Isla Bonita" kopioksi. Levy-yhtiö vetikin sitten albumin kokonaan pois myynnistä. Nykyisin "Anteeksi"-kappaleen säveltäjiksi onkin merkitty Ciccone-Gaitsch-Leonard.
Vuonna 1996 kakkosalbumi "Tahdon" sitä vastoin menestyi edellistä paremmin. Nimikappale soi MTV3:n "Kesähäät"-ohjelman tunnuskappaleena. Vuonna 1998 artistille myönnettiin kultalevy albumin myyntilukujen ollessa 30 000 kappaleen tienoilla.
Vuonna 1998 ilmestyneellä kolmannella ja toistaiseksi viimeisimmällä albumillaan Johanna Siekkinen toimi myös sanoittajana. "Kuka kuivaa kyyneleet" sai esimerkiksi paikallisradiotoimittajilta hyvää palautetta, mutta kaupallisesti se ei yltänyt edeltäjänsä tasolle. Vuonna 2002 Siekkinen tosin osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin kappaleella "Who Cares About A Broken Heart". Kappale sijoittui karsinnoissa viidenneksi. Sen suomenkielinen levytysversio "Tää sydän särkyy kerran vaan" sai jälleen paikallisradiotoimittajien suosion nousten paikallisradiokanavien soittolistan kärkikymmenikköön. 
Siekkinen muutti 2000-luvun puolivälissä asumaan ensin Nigeriaan ja sitten Alankomaihin. Nykyisin Siekkinen esittää taiteilijanimellä Johanna dance- ja klubimusiikkia.
Göta Blomberg

Göta Gunvor Blomberg, o.s. Grönholm (2. helmikuuta 1915 Helsinki – 11. syyskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänen ensimmäinen opettajansa oli Ester Ingman ja myöhemmin Aune Antti. Myöhemmin hän jatkoi lauluopintoja useaan otteeseen Ruotsissa (1953–1960) ja Wienissä (1956–1960). Blomberg on konsertoinut paitsi Suomessa myös Ruotsissa, Itävallassa, Saksassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa (muun muassa Jean Sibeliuksen 100-vuotisjuhlakonsertti Washingtonissa 1965). Vuonna 1961 hän lauloi Suomen Kansallisoopperassa "Kundryn" osan Richard Wagnerin Parsifalissa. Hänet muistetaan lämpimän, metallikkaan ja laaja-alaisen äänensä ja dramaattisen esitystapansa ansiosta. Erityisesti hän ansioitui Sibeliuksen, Toivo Kuulan ja Yrjö Kilpisen laulujen tulkitsijana. Näitä hän on myös levyttänyt.
Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966.
Chris Thorpe

Chris Thorpe (s. 29. lokakuuta 1970) on entinen yhdysvaltalainen ohjaskelkkailija. Hän kilpaili vuosina 1989–2002 ja osallistui urallaan kolmiin talviolympialaisiin, joissa hän voitti kaksi mitalia miesten parikilpailussa.
Thorpe voitti myös kaksi hopeamitalia ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1995 ja 1996.
Hän lopetti uransa vuoden 2002 talviolympialaisten jälkeen ja toimii nykyään motivaattoripuhujana.
Alaskanpiiskujänis

Alaskanpiiskujänis eli alaskanpika eli kauluspika ("Ochotona collaris") on pieni harmaa jäniseläin, joka kuuluu piiskujänisten heimoon. Alaskanpiiskujänis elää luonnonvaraisena Alaskassa ja Luoteis-Kanadassa, jossa on talvella yli 25 °C ja kesäisin alle 20 °C lämmintä. Alaskanpiiskujäniksen pituus vaihtelee 180 millimetristä 200 millimetriin, ja se painaa 117 grammasta 145 grammaan.
Elintavat.
Alaskanpiiskujänikset ovat äänekkäitä eläimiä, jotka keskustelevat toisilleen kovaan ääneen lyhyillä, mutta terävillä äänillä. Nämä äänet ovat usein varoitusääniä tai seurustelemiseen liittyviä ääniä.
Alaskanpiiskujäniksen kuulo- ja näköaisti ovat herkkiä ja ne ovat myös ketteriä liikkumaan puissa. Alaskanpiiskujänikset tarvitsevat suojautuakseen kivisen alueen, jolta löytyy piilopaikkoja ja syödäkseen ne tarvitsevat lähialueelle niityn tai jonkun muun kasvillisuusalueen. Alaskanpiiskujänikset on kasvinsyöjä, ja suuri osa sen ravinnosta koostuu ruohosta. Vaikka talvi on ankara, alaskanpiiskujänis ei talvehdi. Kesäisin se pinoaa heinää koloonsa talven varalle. 
Lisääntyminen.
Alaskanpiiskujänikset ovat luultavasti yksiavioisia eli ne parittelevat saman kumppanin kanssa läpi elämänsä. Ne synnyttävät 2–6 poikasta, joskin keskiarvo on kahdesta kolmeen kerralla. Poikaset ovat pesässään noin 30 päivää ja ne syntyvät sokeina ja lähes karvattomina. Nuoret poikaset ovat aikuisen kokoisia 40–50 päivän päästä, ja naaraat ovat sukukypsiä vuoden päästä syntymästä.
Ångermanjoki

Ångermanjoki () on Ruotsissa Västernorrlandin läänissä virtaava 272 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Ångermanjoen vesistön 447 kilometrisen pääuoman alajuoksun . Joen valuma-alueen pinta-ala on 31 864 neliökilometriä. Se alkaa "Ranserelva"-nimisenä Norjan puolelta ja se laskee Pohjanlahden Selkämereen Sollefteån kunnassa.
Ångermanjoki on purjehduskelpoinen Sollefteåhon asti. Ångermanjoki on valuma-alueeltaan ja virtaamaltaan Ruotsin kolmanneksi suurin joki. Joen valuma-alue on 31 865 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 500 kuutiometriä sekunnissa. Vesistöä on muokattu voimakkaasti vesivoiman tuottamiseksi.
Vesivoima.
Joessa on suuria vesivoimaloita, muun muassa Kilforsen. Kaikkiaan Ångermanjoessa on 15 voimalaitosta ja joen valuma-alueella yhteensä 50 voimalaa. Pääuomassa on seuraavat voimalaitokset: Sollefteå, Forsmo, Moforsen, Nämforsen, Lasele, Långbjörn, Edensforsen, Degerforsen, Gulsele, Hällby, Åsele, Stenkullafors, Volgsjöfors, Malgomaj ja Stalon. Voimaloiden yhteisteho on 1 248 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 6 006 gigawattituntia.
Ryttylän rautatieasema

Ryttylän rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Ryttylän taajamassa Hausjärven kunnassa. Liikennepaikalla on kaksi laituriraidetta sekä pistoraide.
Asemalla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen Tampereelle jatkavat R-junat ja Hämeenlinnaan jatkavat D-junat. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Tampereelle tai Hämeenlinnaan raiteelta 2.
Vuonna 1861 tehtiin päätös Ryttylän pysäkin rakentamisesta. Pysäkin perustukset rakennettiin vuonna 1863, ja eräs vanha rakennus siirrettiin paikalle asemaksi. Tämä kyseinen asema on myöhemmin purettu. Nykyinen asemarakennus on ilmeisesti Knut Nylanderin suunnittelema rakennus. Rakennuksen piirustukset vahvistettiin senaatissa 3.5.1876 ja se toimi alkuaan asuinrakennuksena. Entinen asemarakennus on nykyisin yksityisasuntona.
Patric Leitner

Patric-Fritz Leitner (s. 23. helmikuuta 1977) on saksalainen ohjaskelkkailija. Hän aloitti uransa vuonna 1998 ja kilpaili yhdessä Alexander Reschin kanssa. Pari voitti kultaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa pari sijoittui kuudenneksi ja neljä vuotta myöhemmin Vancouverissa pronssille.
Lisäksi he ovat voittaneet useita mitaleja ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa.
Witold Kiełtyka

Witold "Vitek" Kiełtyka (24. tammikuuta 1984 – 2. marraskuuta 2007) oli puolalainen death metal -muusikko. Hän toimi Decapitated-yhtyeen rumpalina vuodesta 1996.
29. lokakuuta 2007 Decapitatedin keikkabussi joutui vakavaan liikenneonnettomuuteen Homelissa Valko-Venäjällä. Kiełtyka sekä yhtyeen vokalisti Adrian Kowanek saivat vakavia päähän kohdistuneita vaurioita, ja heidät kuljetettiin 550 km:n päähän Moskovaan ensiapuun, mutta Kiełtyka menehtyi saamiinsa vammoihin venäläisessä sairaalassa 2. marraskuuta 2007.
Kiełtykan veli Wacław on Decapitatedin kitaristi.
Diskografia.
Decapitated
Panzer X
Sal Mineo

Salvatore "Sal" Mineo, Jr. (10. tammikuuta 1939 – 12. helmikuuta 1976) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpien elokuviensa joukkoon lukeutuu "Nuori kapinallinen" (1955), jossa esiintyminen toi hänelle Oscar-ehdokkuuden
Mineo palkittiin vuonna 1961 parhaan miessivuosan esittäjän Golden Globella elokuvassa "Exodus". Hän esitti viimeisen elokuvaroolinsa vuonna 1971.
Mineolla oli homoseksuaalinen identiteetti. Hän kuoli puukoniskuun vain 37 vuoden ikäisenä; teosta tuomittiin elinkautiseen Lionel Ray Williams.
Cover Parade

Cover Parade on MUCC-yhtyeen julkaisema coveralbumi. Cover Parade -levy koostuu muiden japanilaisten artistien ja yhtyeiden aikaisemmin esittämistä kappaleista (lukuun ottamatta kappaletta Kokonoka).
Albumia ei myyty kaupassa, vaan sen miniversion (sisältää 6 kappaletta) saivat yhtyeen 6. kesäkuuta 2006 Tokiossa pidetystä konsertista ne, jotka pystyivät todistamaan että olivat ostaneet aikaisemmin samana vuonna julkaistut Gerbera- ja Ryuusei-singlet sekä 6-albumin. Ne jotka todistivat omistavansa nuo kaksi singleä, albumin, sekä lisäksi vuonna 2005 järjestetyssä konsertissa jaetun DVD:n, saivat Cover Parade -albumin täysversion, sisältäen 12 kappaletta. Suluissa alkuperäisten esittäjien nimet.
Lisähuomioita.
LA VIE EN ROSE -kappaleessa esiintyvä Kyō on D'ERLANGER-yhtyeestä. Hän ei siis ole Dir en greyn vokalisti Kyō.
15 cm sIG 33

15 cm sIG 33 ("15 cm schweres Infanteriegeschütz 33") oli saksalainen vuonna 1927 käyttöönotettu 150 mm haupitsi, joka oli yleisesti Saksan jalkaväen tulitukiaseena toisessa maailmansodassa.
sIG 33 on tyypiltään "pataljoona- tai rykmentintykiksi" kutsuttu ase (, ). Tykki kuuluu jalkaväkiyhtymän kalustoon ja organisaatioon. Tämän tyyppisistä tykeistä sIG 33 on viimeisiä ja raskaimpia. Suuren kaliiperin kompensoimiseksi tykin putki on lyhyt ja lavetti kevyt. Varhaiset tuotantomallit oli tarkoitettu hevosvetoisiksi ja pyörät olivat puiset. Myöhemmissä malleissa on teräksiset pyörät ja umpikumirenkaat. Jousittamatonta tykkiä ei voi hinata moottorivetäjälläkään yli 20 km/h.
Lyhyen putken ja matalan lähtönopeuden vuoksi tykin kantama jää 6 kilometriin. 15-cm Igr. 38 ja 15-cm Igr. 33 -kranaatin paino on 38 kg.
Saksalaisen jalkaväkirykmentin tykkikomppaniaan kuului tyypillisesti neljä kevyttä 7,5 cm leIG 18 -tykkiä ja kaksi sIG 33 -tykkiä.
sIG 33 osoittautui luotettavaksi aseeksi, joka oli parhaimmillaan juoksuhautojen, linnoitusten ja bunkkereiden tuhoamisessa. Tämä jäikin sen pääasialliseksi käyttötarkoitukseksi, sillä se oli liian raskas siirrettäväksi miesvoimin pitkiä matkoja.
Tykin kehitystyö alkoi jo 1925 "keskiraskaan kranaatinheittimen" nimikkeellä. Kun Reininmaa vapautui Ranskan miehityksestä kehitys jatkui 1926 Rheinmetallilla Düsseldorfissa. Tykki tuli armeijan käyttöön virallisesti 1933 ja käyttö jatkui toisen maailmansodan loppuun.
Vuonna 1936 tuli käyttöön sIG 33 Ausf. A -versio ja vuonna 1938 sIG 33 Ausf. B, jossa lavetti oli kevytmetallia ja terästä. Tästä kuitenkin luovuttiin sodan aikana materiaalipulan vuoksi. Kumipyörillä varustettu versio oli nimikkeeltään sIG 33 (Kfz).
Tykkiä valmisti AEG Hennigsdorfissa ja Böhmischen Waffenfabrik Strakonitzissa. Kaikkiaan 4600 valmistettiin. 
Telatykkiversiot.
Tykistä tehtiin myös lukuisia telatykkiversioita, jossa ase asennettiin ajoneuvoalustalle. Tällöin se sopi myös panssarijoukkojen ja motorisoidun jalkaväen tukiaseeksi. Alun perin se asennettiin vanhentuneen Panzer I -panssarivaunun alustan päälle ja tykin miehistö suojattiin kevyellä sivu- ja etupanssaroinnilla. Versio osoittautui kuitenkin huonon tasapainon vuoksi vaaralliseksi, koska tykin valtava rekyyli saattoi kaataa vaunun. Viimeinen sIG 33 Pz Ib poistettiin käytöstä itärintamalla 1943.
Seuraavien mallien alustoina käytettiin raskaampia panssarivaunuja Panzer II ja Panzer 38(t) ja lopulta myös Panzer III -vaunuja, kun ne poistettiin rintamakäytöstä.
Brummbär, Panzer IV -alustalle asennettu rynnäkkötykki kantoi tykin varioitua versiota 15cm Sturmhaubitze (StuH) 43.
Ensio Music

Ensio Music on vuonna 1980 perustettu turkulainen levy-yhtiö, joka on julkaissut musiikkia niin nimellä "Ensio Music" kuin "Selecta". Yritys määrittelee itsensä perinteikkääksi kevyen musiikin kustantajaksi. Yhtiön julkaisutoiminta kuitenkin käynnistyi vuonna 1980 punk-kokoelmalla "Vaahtopäät", jolla esiintyi uuden aallon piiriin enemmän tai vähemmän kiinteästi liittyviä yhtyeitä, kuten , Korroosio, SIG ja Popeda. Kokoelma sai seuraavana vuonna myös jatko-osan "Vaahtopäät II". Esimerkiksi "Soundin" mainoksissaan yhtiö mainosti itseään rock-levymerkkinä. 1980-luvun edetessä julkaisulinja painottui kuitenkin entistä vahvemmin iskelmän puolelle.
Kulta-aika.
Yhtiön ensimmäinen kaupallinen menestys oli Tuula Amberlan albumi "Lulu", jota myytiin platinalevyrajan ylittäen runsaat 52 000 kappaletta. Suurimmat menestykset syntyivät kuitenkin 1980- ja 1990-lukujen vaihteen tietämillä. Esimerkiksi Selectalle levyttänyt Rainer Friman sai kahdeksasta Ensio Musicin kustantamasta albumista ja kokoelmasta kultalevyn sekä viisi platinalevyä. Anna Hanskille kultalevyjä kertyi vuosina 1989–1993 viisi, joista kolme myi myös platinaa ja yksi tuplaplatinaa.
Ensio Musicin muista artisteista platinalevyrajan on ylittänyt lisäksi Vilperin Perikunta albumillaan "Vilperin Perikunta" (1992) ja Merja Raski nimeään kantaneella albumillaan (1993). Lisäksi ainakin kokoelmat "Hittitusina" ja "Hittitusina 2+3" ovat ylittäneet kultalevyrajan. 
Eräänlainen legenda on myös Ensio Musicin lanseeraama Janos Valmunen jonka "Bussipysäkillä"-kappale on valittu useaan kertaan Suomen huonoimmaksi lauluksi. 
1990-luvun omistajanvaihdos.
1990-luvun alussa tapahtuneen omistajan Rauno Lepistön kuoleman ja siitä seuranneiden omistajamuutosten myötä Ensio Musicin julkaisuvauhti hiipui ja suuri osa sen valovoimaisista artisteista vaihtoi levy-yhtiötä. Yhtiö harjoittaa kuitenkin edelleen julkaisutoimintaa, vaikkei olekaan julkaisuissaan yltänyt samanlaiseen menestykseen kuin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. 2000-luvulla yhtiön mainetta on varjostanut muun muassa oikeudenkäynti Tuomo Hämäläisen kanssa, josta Ensio Music määrättiin myös vahingonkorvauksiin.
Nykytila.
2000-luvulla Ensio Music on julkaissut muun muassa uusintapainoksia menneiden vuosien levyistään. Esimerkiksi Janos Valmusen "Bussipysäkillä" julkaistiin uudelleen vuoden 2008 lopulla ja Arto Nuotiolta ilmestyi kokoelmalevy vuonna 2010.
Uutta musiikkia 2000-luvulla ovat levyttäneet muun muassa Tanssiorkesteri Sunset, Bohemio Latino, Pepe Le Moko, AP Karvonen ja Antti Kuosmanen.
Pat Boone

Charles Eugene Patrick "Pat" Boone (s. 1. kesäkuuta 1934) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän tuli 1950-luvun lopun rock and roll -vallankumouksen aikana tunnetuksi kristinuskoon ja amerikkalaisiin perhearvoihin tukeutuvana ”puhtoisena” laulajana, joka teinien vanhempienkin oli helppo hyväksyä. 
Boone syntyi Jacksonvillessä, Floridassa, kasvoi Nashvillessä ja opiskeli David Lipscomb Collegessa. Hän aloitti levytysuransa Republic Recordsille vuonna 1954 ja nousi vuonna 1955 suureen suosioon coverversiollaan Fats Dominon laulusta "Ain't That a Shame".
Boonen myöhempien hittien joukkoon lukeutuvat "Tutti Frutti", "Long Tall Sally", "At My Front Door (Crazy Little Mama)", "I Almost Lost My Mind", "Chains of Love", "Two Little Kisses", "There's a Moon Out Tonight", "Love Letters in the Sand", "April Love", "Friendly Persuasion (Thee I Love)" ja "Don't Forbid Me".
Boonella on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa "Rakkautta huhtikuussa" (1957), "Kevättä ilmassa" (1962), "Punainen kitara" (1962) ja "Risti ja linkkuveitsi" (1970). 
Boone on vieraillut Suomessa konsertoimassa ainakin kerran 1970-luvun lopulla Helsingin Messukeskuksessa, jossa hänen vaimonsakin oli mukana esiintymässä. Hän on myös julkaissut lukemattoman määrän äänilevyjä. Hänellä on neljä tytärtä, jotka ovat myös tehneet ainakin yhden äänitteen yhdessä.Yksi Pat Boonen lapsista on muusikko Debby Boone.
Boonella on tähti Hollywood Walk of Famella.
Boone on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen jäsen. Hän kannatti Ronald Reagania jo 1960-luvulla ja Donald Trumpia vuoden 2016 presidentinvaaleissa.
Ratkaisun hetket

Ratkaisun hetket () on yhdysvaltalainen, vuonna 1996 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Stuart Baird ja käsikirjoittanut Jim Thomas yhdessä John Thomasin kanssa. Pääosassa esiintyvät Kurt Russell ja Halle Berry.
Juoni.
Terroristit kaappaavat 747-lentokoneen, jossa on 400 matkustajaa. Kansainvälisen terrorismin asiantuntija David Grant (Kurt Russell) uskoo, että kaapparit aikovat räjäyttää hermokaasupommin Washingtonin yläpuolella. Uhreja tulisi miljoonittain. Kommandot lähetetään kaappaamaan kone takaisin terroristeilta.
Earl Holliman

Earl Holliman (11. syyskuuta 1928 Delhi, Louisiana – 25. marraskuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli pehmeä ääni, ja hän esitti usein sivuosia seikkailijoina ja miehekkäinä miehinä. Hän voitti parhaan miessivuosan esittäjän Golden Globen roolistaan elokuvassa "Sateentekijä" (1956).
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Fuzz

Fuzz () on MUCCun kahdeksastoista single.
Single julkaistiin kahtena versiona, joista toinen sisältää "Beyond 10th anniversary the brilliant" -dvd:n. Kappalelista on molemmissa painoksissa sama. Single sisältää myös kappaleen "Chain Ring", jonka yhtye kirjoitti "Zombie Loan" -animen loppumusiikiksi, sekä livenauhoituksen kappaleesta "Mae e".
Soma (yhtye)

Soma on vuonna 1999 perustettu helsinkiläinen popyhtye, joka on julkaissut neljä pitkäsoittolevyä.
Yhtyeen levytysura käynnistyi vuonna 2002, jolloin se pääsi Johanna Kustannukselle levyttämään ensisinglensä, jolla olivat kappaleet ”Kuvitellaan taruolento”, ”Sotahullu” ja ”Olen nähnyt taas niitä unia”. Singlen tuotannosta vastasivat yhtyeen laulaja-lauluntekijä Vesa Aleksi sekä Pekka Aarnio.
Vuonna 2003 Soma solmi levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa. Samana vuonna yhtyeen kappale ”Vaiheita” tuli laajemmalle yleisölle tutuksi elokuvan "Hymypoika" yhteydessä ja kappale julkaistiin myös elokuvan soundtrackilla lokakuussa 2003. Marraskuun lopulla kappale julkaistiin myös kahden kappaleen singlelevyllä toisen kappaleen ollessa ”Et saisi tietää”.
Alkuvuodesta 2004 yhtyeeltä ilmestyi promosingle ”Niin kuin minä” tarjoten radioille maistiaisia samaisen vuoden toukokuussa julkaistulta debyyttialbumilta "Hetket ennen minua".
Esikoislevy jäi sangen vähälle huomiolle ja seuraavana vuonna Soman levyjen julkaisukanavaksi muuttuikin yhtyeen oma levymerkki Musik! Finnland. Uuden levymerkin kautta ilmestyi kesällä 2005 single, jolla olivat kappaleet ”Viimeinen surmanajaja” ja ”Puhu kanssani nyt”. Tammikuussa 2006 puolestaan ilmestyi yhtyeen kakkosalbumi "Päiväni jumalana", joka osoittautui arvostelumenestykseksi ja valittiin YleX-radiokanavalla viikon levyksi.
Kappale ”Ei ole kysymyksiä” soi vuonna 2005 "Tyttö sinä olet tähti" -elokuvassa ja on mukana sen soundtrackilla. ”Vaeltajasydän” on vuoden 2007 lopulla ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Sooloilua" ja sen soundtrackilla.
Huhtikuussa 2008 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa Rakkaus on jättänyt Maan tamperelaisen levy-yhtiön Rocket Records kautta.
Soman kokoonpano muodostuu Vesa Aleksin ympärille; kitaristina on ollut jo pidempään Pauli Saarikivi ja basistina Henrik Domingo. Rumpalina vaihtelevat Olavi Uusivirta ja Heikki Paasonen.
Mike Porcaro

Michael Joseph ”Mike” Porcaro (29. toukokuuta 1955 – 15. maaliskuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen basisti. Hän soitti Totossa vuodesta 1982 jolloin hän korvasi David Hungaten. 
Porcaro soitti selloa Toton kappaleessa ”Good for You” albumilla "Toto IV" (1982). Hän oli Jeff ja Steve Porcaron veli sekä jazzmuusikko Joe Porcaron poika.
Porcaro lopetti Totossa soittamisen 2007 sairastuttuaan ALS-tautiin. Hän kuoli kotonaan Los Angelesissa 15. maaliskuuta 2015.
Andrei Gavrilov

Andrei Vladimirovitš Gavrilov (; s. 21. syyskuuta 1955) on venäläinen pianisti. Hän opiskeli mm. Lev Naumovin johdolla ja voitti vuonna 1974 Kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun. 
Gavrilov asuu Sveitsissä. Hänet tunnetaan esimerkiksi Franz Lisztin Niccolò Paganinin musiikkiin pohjautuvan "La Campanellan" tulkinnasta, mutta myös muiden säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin, Mili Balakirevin ja Johann Sebastian Bachin levytyksistä.
Intianvaris

Intianvaris ("Corvus splendens") on Intiasta länteen päin levittäytyvä varis.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 41–43 cm, siipien kärkiväli 76–85 cm ja paino 245–362 g. Kooltaan se on variksen ja naakan väliltä. Höyhenpuku on kaksivärinen: naama, otsa, kurkku, pyrstö, selkä ja siivet ovat mustat, muut osat harmaita. Otsa on korkea ja nokka jykevä, pyrstö ja koivet pitkät. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Intianvaris on eteläaasialainen laji, joka on alun perin kotoisin Intian niemimaalta. Ihmisen mukana se on kuitenkin levinnyt Kaakkois-Aasiaan ja Pakistaniin sekä paikoitellen Arabian niemimaalle, Lähi-itään, Egyptiin ja Afrikan itärannikolle. Se on paikoin hyvin yleinen ja sen kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Laji on variksista parhaiten sopeutunut lähes täysin ihmisen seuralaiseksi. Se elää kylissä ja kaupungeissa ja asettuu sinne, missä keittotulen savu nousee. Se yöpyy parvina puissa, joten puuttomilta alueilta se puuttuu tai on vähälukuinen.
Lisääntyminen.
Pesä sijaitsee usein puun latvassa muutaman metrin korkeudella. Intiassa laji pesii suurkaupunkien katujen varsilla rakennuksissa, valaisin- ja sähköpylväissä, nostokurjissa jne. Löyhä pesä on rakennettu risuista, muovista, kaapelinpätkistä, naruista yms. Molemmat puolisot keräävät rakennusaineita mutta vain naaras rakentaa. Naaras munii kahdesta kuuteen, tavallisesti kolmesta viiteen munaa. Haudonta-aika on 16–17 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras pääosan. Poikasia hoitavat kummatkin emot, ja ne ovat lentokykyisiä 3–4 viikon ikäisinä. Variskäki ("Eudynamys scolopaceus") loisii yleisesti intianvariksen pesissä ja varisemot hoitavat käenpoikaa samoin kuin omia poikasiaan.
Ravinto.
Kaikkiruokainen. Se on varsin riippuvainen jätteistä, kalanperkeistä, ruuantähteistä, raadoista ynnä muusta ihmisen ylijäämästä. Syö myös hyönteisiä ja muita pikkueläimiä sekä viljaa.
Navagat

Navagat ("Eleginus") on turskien heimoon (Gadidae) kuuluva pohjoisten vesien turskakalasuku. Siihen kuuluvat eurooppalainen navaga ("Eleginus nawaga") ja Tyynenmeren keltanavaga ("Eleginus gracilis"), jotka ovat keskenään hyvin läheisiä sukulaisia.
Navaga elää Euroopan arktisten rannikoiden rantavesissä Kuolan rannikolta ja Vienanmereltä Karanmeren Obinlahdelle. Keltanavaga puolestaan elää Tyynenmeren pohjoisosissa Korean vesiltä Alaskan Sitkaan sekä Beringinsalmen pohjoispuolella Tšuktšimeressä ja Beaufortinmeressä.
Molemmat navagalajit esiintyvät rannikon ja jään tuntumassa. Talvisajan ne viettävät rantavesissä, jossa kutu tapahtuu. Niitä tavataan jokisuissa ja se nousevat jokiin myös täysin makeaan veteen. Kesällä ne siirtyvät avoveteen. Ne syövät äyriäisiä ja pohjaeläimiä, joskus pieniä kaloja. Aikuiset yksilöt ovat 25–35 cm:n mittaisia, Vienanmeressä 15–25 cm.
Venäjän Tyynenmeren rannikolla keltanavagaa pyydetään kaupallisesti mm. nuotilla ja rysillä. Se on suosittu pilkkikalastuksen kohde. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet 20 000 – 50 000 tonnin välillä. Amerikassa kaupallista pyyntiä ei ole. Eurooppalaisen navagan kaupallinen pyynti on ollut lähinnä talvikalastusta Vienanmeren lahdissa.
Mikael Stanne

Mikael Stanne (s. 20. toukokuuta 1974 Göteborg) on ruotsalainen laulaja ja kitaristi.
Elämäkerta.
Stanne on toiminut vuodesta 1989 death metal -yhtyeen Dark Tranquillity jäsenenä. Hän soitti aluksi rytmikitaraa ja taustalaulua. Kun alkuperäinen laulaja Anders Fridén lähti yhtyeestä Stanne ryhtyi yhtyeen laulajaksi ja lopetti kitaran soiton.
Hän on myös vuonna 2020 perustetun yhtyeen Grand Cadaver laulaja, The Halo Effect -yhtyeen laulaja vuodesta 2021 alkaen, sekä myös suomalaisista soittajista koostuvan Cemetery Skylinen laulaja vuodesta 2024.
Stanne toimi Hammerfallin laulajana vuodesta 1993 vuoteen 1996, mutta ei voinut osallistua yhtyeen esiintymiseen koska oli kiinni Dark Tranquillityssä.
Stanne on lisäksi tehnyt yhteistyötä In Flamesin ja Nightragen kanssa.
Vans

Vans on yhdysvaltalainen kenkiä valmistava yritys, joka perustettiin alun perin vuonna 1966 nimellä Van Doren Rubber Company. Vansin omistaa VF Corporation.
Historia.
Vans sai alkunsa Kaliforniassa vuonna 1966, kun veljekset Paul Van Doren ja James Van Doren perustivat The Van Doren Rubber Companyn yhdessä Gordon Leen ja Serge Delian kanssa. Kengät suunnattiin surffareille, skeittareille ja punkkareille.
Vansin alkuperäisen logon suunnitteli 1970-luvulla James Van Dorenin poika Mark Van Doren.
1980-luvulla Vans menetti asiakkaita, kun se alkoi valmistaa jalkapallo- ja pesäpallokenkiä. Yhtiö haki konkurssia vuonna 1984. McCown DeLeeuw Company osti yhtiön neljä vuotta myöhemmin 74 miljoonalla dollarilla. Vans listattiin pörssiin vuonna 1991.
Vuonna 2004 VF Corporation osti Vansin 396 miljoonalla dollarilla.
Nykyään.
Vans on sponsoroinut vuosina 1995–2018 järjestettyä The Vans Warped Touria, joka on punk- ja ska-musiikin sekä extreme-urheilun festivaali.
Ska punk -yhtye The Suicide Machines kirjoitti kappaleen ”The Vans Song”, jossa ylistetään Vans-kenkiä. Myös rap-yhtye The Pack on kirjoittanut Vansista laulun nimeltä ”Vans”.
Nykyään Vans valmistaa kenkien lisäksi myös muun muassa reppuja, paitoja, pipoja, lippalakkeja ja jumppapusseja. Kaikki kenkämallit eivät muistuta skeittikenkiä kuten alun perin.
Gheorghe Mureșan

Gheorghe Dumitru Mureșan (s. 14. helmikuuta 1971 Tritenii de Jos) on romanialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija. Yhdessä Manute Bolin kanssa hän on kaikkien aikojen pisin NBA-pelaaja; molemmat ovat pituudeltaan 2,31 metriä.
Mureșan opiskeli Clujin yliopistossa ja pääsi vuonna 1993 Washington Bulletsiin. Hän pelasi lisäksi Élan Béarnais Pau-Orthez'ssa Ranskassa ja NBA-uransa lopussa New Jersey Netsissä. 
Mureșan on näytellyt yhdessä elokuvassa "Jättini" ("My Giant", 1998), jossa hän esitti toista pääroolia yhdessä Billy Crystalin kanssa. Mureșanin ja hänen puolisonsa Lilianan ensimmäinen poika George syntyi saman vuoden huhtikuun 23. päivänä.
Kaikessa soi blues

20 suosikkia – Kaikessa soi blues on Pepe Ahlqvistin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 1997. Levy on osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjaa.
Marjorie

Marjo-Riitta Nieminen (15. joulukuuta 1965 Valkeakoski – 13. lokakuuta 2024), taiteilijanimeltään Marjorie, oli suomalainen laulaja, joka levytti iskelmä- ja viihdemusiikkia. Hän oli äänialaltaan koloratuurisopraano.
Ura.
Marjorie sai sähköharmonin jo viisivuotiaana ja kuusivuotiaana alkoi pianonsoitto. Marjorie perusti ensimmäisen yhtyeensä Albatrossin vuonna 1986, jolloin hän aloitti myös säännöllisen keikkailun. Samanaikaisesti laulaja opiskeli musiikkikasvatusta Jyväskylän yliopistossa sekä klassista laulua Keski-Suomen konservatoriossa opettajanaan Maila Haavisto. Filosofian maisteriksi hän valmistui vuonna 1991.
Vuonna 1988 Marjorie osallistui Suomen euroviisukarsintoihin Eeva Kiviharjun sävellyksellä "Tie". Hän esiintyi Kivikasvot-show’ssa. Hän kokeili omia estradishowesityksiä vuosina 1992, 1994 ja 1996. Marjorie osallistui euroviisukarsintoihin myös vuonna 1989 kappaleella "Kahden juhla""", vuonna 1990 kappaleella "Tuuli""" ja vuonna 1993 kutsuartistina kappaleilla "Legenda""" ja "Aika eteenpäin vain kulkee""".
Ensimmäisen oman albuminsa "Huone 213" Marjorie levytti vuonna 1992. Tämä sekä kahta vuotta myöhemmin ilmestynyt levy "Auringon häät" ilmestyivät EMI:n Odeon-levymerkillä. Kolmas soololevy oli vuonna 1998 ilmestynyt "Täyttä elämää". Vuonna 2001 ilmestyi Marjorien, Eija Kantolan ja Anneli Saariston yhteiseen konserttikiertueeseen pohjautunut livelevy "Rakkauden kiertokulku". Tunnetuimpia Marjorien levytyksistä ovat "Huone 213", "Täyttä elämää", "Korttitalo vaan" (Abban "The Winner Takes It All"), "Warum" ja duettona Jari Sillanpään kanssa levytetty "Jouluyön rauha""".
Marjorie esiintyi musikaaleissa muun muassa Seinäjoen kaupunginteatterissa, Tampereen teatterissa ja Komediateatteri Arenassa ja laulajan ääntä on kuultu Walt Disneyn piirroselokuvassa "Maija Poppanen" (1999) sekä "Toy Story 2:n" tunnusmelodian tulkitsijana.
Marjorie kuoli 13. lokakuuta 2024. Hän oli kuollessaan 58-vuotias. Hän oli kahdesti naimisissa ja hänellä on Katariina-niminen tytär, joka myös laulaa.
Manute Bol

Manute Bol (16. lokakuuta 1962 Etelä-Sudan – 19. kesäkuuta 2010 Charlottesville, Virginia) oli dinka-kansaan kuuluva alkujaan sudanilainen koripalloilija. Yhdessä Gheorghe Mureșanin kanssa hän oli kaikkien aikojen pisin NBA-pelaaja; molemmilla on pituutta 2,31 metriä. 
Bol muutti Yhdysvaltoihin 18-vuotiaana. Hänen joukkueitaan olivat Washington Bullets, Golden State Warriors, Philadelphia 76ers ja Miami Heat. 
Bol lopetti aktiivisen peliuransa kauden 1994–1995 jälkeen. Hän kuoli 47-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan munuaisten vajaatoiminnan ja Stevens-Johnsonin oireyhtymän takia.
Kaudella 1987–1988 hän pelasi NBA:n lyhimmän pelaajan Muggsy Boguesin kanssa samassa seurassa Washington Bulletsissa.
Rakkautta maailmaan

Rakkautta maailmaan on Jukka Kuoppamäen vuonna 1978 julkaistu albumi. Kaikki sävellykset ja sanoitukset ovat Jukka Kuoppamäen. "Rakkautta maailmaan" on Kuoppamäen viimeinen Satsangan kautta julkaistu studioalbumi. Musiikillisesti haasteellisena pidetty levy jäi ilmestyessään vähälle huomiolle. Se lieneekin tuntemattomin koskaan tehty Kuoppamäen albumi.
Levyn kappaleet ovat peräisin ajalta, jolloin Kuoppamäki opiskeli toista vuotta Länsi-Saksassa. Tämä heijastuu myös albumin aihepiireihin. Esimerkiksi kappale ”Sorsanpoika” viittaa vanhaan tarinaan, jossa sorsanpoika silmät avatessaan painaa kotijärven muodot mieleensä, löytääkseen sinne takaisin. ”Siellä jossain on maa” kertoo kaipuusta Suomeen – sinne missä keskiyön aurinko paistaa. Singlenä julkaistiin kappale ”Idän harharetket” B-puolenaan albumille kuulumaton ”Älä taita kukkaa”.
Albumin sovitti Kari Hillo, joka oli aikoinaan sovittanut lukuisia Kuoppamäen albumeja kuuluessaan Castanja-yhtyeeseen. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Jukka Kuoppamäki.
A-puoli
B-puoli
Chilentähtikasvit

Chilentähtikasvit (Tecophilaeaceae) on yksisirkkaisten Asparagales-lahkoon kuuluva kasviheimo.
Tuntomerkit.
Chilentähtikasvien varsi on tavallisesti mukulamainen. Lehdet ovat toisinaan erilaistuneet ruodiksi ja lavaksi, ja lehdet ovat tavallisesti tupellisia. Kukat sijaitsevat joko tertussa, joka saattaa olla haaroittunut, tai yksittäin lehtihangoissa. Ne ovat usein vastakohtaisia ja tavallisesti tukilehdellisiä. Toisinaan kuudesta heteestä kolme tai neljä on fertiilejä ja kolme tai kaksi joutoheteitä. Ponnet ovat enemmän tai vähemmän rei'illä avautuvia. Sikiäin on tavallisesti kehänalainen ja siinä on kaksi tai paljon siemenaiheita kussakin emilehdessä. Siemenessä on paksu kuori, endospermi ja alkio, joka voi olla lyhyt. Siementaimen sirkkalehti ei yhteytä ja sirkkajuuri on pitkä. Kromosomiluku on n = 8, 10-12, 14.
Siniöiden ("Cyanastrum") suvussa sikiäin on puoleksi kehänalainen ja emilehdet ovat erillisiä. Myös sirkkataimi on poikkeava: siinä ei ole alkeisvartta (hypokotyyliä) eikä sirkkajuurta.
Levinneisyys.
Chilentähtikasvit kasvavat hajanaisesti eri puolilla maapalloa: Afrikassa, Madagaskarilla, Chilessä ja Kaliforniassa.
Luokittelu.
Chilentähtikasvien heimoon kuuluu seitsemän sukua ja 25 lajia.
Barbara Steele

Barbara Steele (s. 29. joulukuuta 1937) on brittiläinen näyttelijä ja tuottaja. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa lukeutuu osa italialaisessa kauhuelokuvassa "Paholaisen naamio" (1960).
Steelelle myönnettiin vuonna 1989 Emmy-palkinto. Näyttelijätär oli vuosina 1969–1978 naimisissa James Poen kanssa ja sai lapsen.
Kotkan Kerttu

20 suosikkia – Kotkan Kerttu on Veikko Lavin kokoelmalevy vuodelta 2002. Levy on Lavilta toinen ja viimeinen osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjassa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Veikko Lavin käsialaa, ellei toisin mainita.
Alida Valli

Alida Valli (alk. "Alida Maria Laura Altenburger von Marcken­stein-Frauen­berg"; ) oli italialainen näyttelijä. Hän saavutti menestystä myös kotimaansa ulkopuolella muun muassa rooleistaan Alfred Hitchcockin elo­kuvassa "2 pisaraa viiniä" (1948) ja Carol Reedin elo­kuvassa "Kolmas mies" (1949).
Ura.
Valli näytteli myös muun muassa elo­kuvissa "Old Fashioned World" (1941) ja "Eugenia Grandet" (1947).
Palkinnot.
Vallin tärkeimpiä palkintoja ovat kaksi David di Donatelloa. Vuoden 1982 palkinnon hän sai elo­kuvasta "La Caduta degli angeli ribelli" (1981), toinen palkinto tuli elämän­työstä vuonna 1991. Vallille myönnettiin vuonna 1997 Venetsian elo­kuva­juhlilla Kultainen leijona elämän­työstä, ja hän oli vuonna 1964 ehdolla Golden Globen saajaksi elo­kuvasta "The Paper Man" (1963).
Yksityiselämä.
Alida Valli oli itä­valtalaiseen aatelissukuun kuulunut paronitar Valli oli kaksi kertaa naimisissa, hänellä on kaksi poikaa Carlo ja Lorenzo, jotka ovat näyttelijöitä.
Rakkaus on sininen

Rakkaus on sininen on Jukka Kuoppamäen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1968 sekä uudelleen saman sisältöisenä 1973. Kun Kuoppamäen esikoisalbumi "Mitä kansa haluaa" (1966) koostui hänen omista ja Kaj Chydeniuksen sävellyksistä, tämä albumi rakennettiin käännöskappaleiden varaan. Useimmat suomennokset ovat Kuoppamäen omia.
Albumin nimikappale muodostui Kuoppamäen ensimmäiseksi hitiksi. Se on hänen oma käännöksensä ranskalaissävelmästä ”L’amour est bleu”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Matkalaukkulapsi

Matkalaukkulapsi eli "kolmannen kulttuurin kasvatti" ("Third Culture Kid, TCK") on henkilö, joka on asunut osan lapsuudestaan toisessa kulttuurissa tai maassa kuin mistä hänen vanhempansa ovat kotoisin. Lapsi omaksuu eri kulttuurien tapoja, mutta ei koe kuuluvansa täysin mihinkään. Hän omaksuu synnyinmaansa kulttuurin (ensimmäinen kulttuuri) tapoja ja toisen kotimaansa kulttuurin (toinen kulttuuri) tapoja muodostaen uuden "kolmannen kulttuurin". Lisäksi hän saattaa yhdistää monien muiden kulttuurien tapoja käydessään ulkomailla mahdollisesti kansainvälistä koulua. Ulkomailla syntynyt matkalaukkulapsi voi olla maahanmuuttaja kotimaassaan tai uussuomalainen Suomessa .
Maailmankansalainen.
Matkalaukkulapsia on hyvin eri ikäisiä ja eri taustaisia. Toiset ovat pienestä pitäen varsinaisia maailmanmatkaajia. He ovat seuranneet vanhempiaan esimerkiksi vanhempien työn tai pakolaisuuden takia eri maissa lähes tulkoon koko ikänsä. He ovat tottuneet paikanvaihdoksiin ja matkalle lähtemisen tunnelmaan. Menneisyydessään he ovat joutuneet useasti jättämään hyvästit läheisillekin ystävilleen tietämättä monenko vuoden tai vuosikymmenen päästä taas tapaavat heitä, jos koskaan. Sosiologit arvelevat tulevaisuuden tyypillisen kansalaisen olevan kuin kolmannen kulttuurin kasvatti.
Juurettomuus.
Vanhemmille paluu kotimaahan tapahtuu tuttuun ympäristöön, mutta ulkomailla varttuneelle matkalaukkulapselle kotimaa saattaa tuntua vieraalta paikalta. Paluu kotimaahan voi myös olla vaikeaa, sillä ympäristö ei ymmärrä, miksi lapsi ei tunne palaavansa kotiin. Tässä merkityksessä matkalaukkulapsi on kuin piilomaahanmuuttaja. Usein he kokevat todella kuuluvansa joukkoon vain muiden kolmannen kulttuurin kasvattien kanssa. Jopa 90 % matkalaukkulapsista kokevat itsensä ulkopuolisiksi ikätoveriensa joukossa. 
Heidän voi olla aluksi vaikeaa vastata kysymyksiin: "Mistä olet kotoisin?" tai "Missä koti on?". Vaikka he olisivat asuneet Suomessa jo kauemmin, yksi koti on toisessa maassa, mutta toisaalta he eivät tiedä kuuluisivatko sielläkään enää joukkoon Suomessa vietettyjen vuosien jälkeen. Heillä voi siis olla tunne, etteivät he ole kotoisin mistään.
Miehen puolikkaat

Miehen puolikkaat () on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja. Alun perin sarjan päähahmot olivat samassa talossa asuvat veljekset Charlie ja Alan Harper ja Alanin poika Jake (Charlie Sheen, Jon Cryer ja Angus T. Jones). "Miehen puolikkaat" keskittyy sanailuun ja veljesten ihmissuhdeongelmiin. Sarjaa esitettiin CBS-kanavalla vuodesta 2003 vuoteen 2015. Suomessa sarjaa esittävät MTV3, Sub ja Star Channel. Seksuaalissävytteiseen keskinäiseen naljailuun perustuva sarja kuului Yhdysvaltain suosituimpiin komediasarjoihin.
Syksyllä 2010 aloitettu kahdeksas tuotantokausi keskeytettiin ennenaikaisesti tammikuussa 2011, kun sarjan päätähti Charlie Sheen joutui päihdevieroitushoitoon. Tuotannon oli määrä jatkua jälleen helmikuun loppupuolella. Charlie Sheen kuitenkin ehti haukkua julkisesti ohjelman tuottajaa, ja niin kanava ja tuotantoyhtiö päättivät lopettaa ohjelman tuotannon kahdeksannen kauden osalta. Maaliskuussa 2011 Sheen sai potkut ja hänen tilalleen palkattiin Ashton Kutcher, jolle käsikirjoitettiin sarjaan uusi roolihahmo.
Jakea näytellyt Angus T. Jones tuli uskoon, ja hän poistui sarjasta 11. tuotantokaudella. Sitä ennen Jones haukkui YouTubessa sarjaa moraalittomaksi roskaksi.
Sarjan suosio teki päänäyttelijöistä rikkaita. Charlie Sheen oli television parhaiten palkattu näyttelijä, jolle maksettiin sarjasta parhaimmillaan 40 miljoonaa dollaria vuodessa. Hänen seuraajansa Ashton Kutcher peri häneltä tuon ykkössijan, vaikkei yltänyt aivan samaan tulotasoon. Vuonna 2010 Angus T. Jonesista tuli television parhaiten palkattu lapsinäyttelijä, kun hän sai liki seitsemän miljoonan euron palkkiot kahdesta tuotantokaudesta.
Juoni.
Sarjan keskushahmoja ovat veljekset Charlie ja Alan sekä Alanin poika Jake. Charlie on mainoslaulujen säveltäjä, ikuinen poikamies ja naistenmies, joka asuu eronneen veljensä ja veljenpoikansa kanssa omistamassaan talossa rannalla. Sivuhahmoja ovat veljesten vähemmän sympaattinen ja narsistinen äiti Evelyn, sarkastinen kodinhoitaja Berta, omituinen mutta rikas naapurintyttö Rose sekä Alanin ex-vaimo Judith.
Henkilökuviota oli pakko muuttaa sen jälkeen, kun Charlie Sheen oli erotettu sarjasta. Käsikirjoitusta muutettiin niin, että Sheenin hahmo Charlie on kuollut ja hänen talonsa myyty eronneelle internet-miljardöörille Walden Schmidtille (Ashton Kutcher). Ensin Alan ja Jake muuttavat äiti-Evelynin luo. Walden kuitenkin kutsuu heidät takaisin taloon koska kärsii yksinäisyydestä isossa rantatalossa. Kolmen keskushahmon kuvio säilyi pääpiirteissään, kunnes aikuistunut Jake poistettiin sarjasta.