tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teófilo Cubillas

Teófilo Juan Cubillas Arizaga (s. 8. maaliskuuta 1949 Lima) on perulainen entinen jalkapalloilija. Häntä pidetään lajissaan maansa kaikkien aikojen parhaana.
Ura.
Cubillas aloitti jalkapallouransa 16-vuotiaana kotikaupunkinsa Alianza Lima -seurassa. Hänestä käytettiin poikamaisen ulkonäkönsä tähden lempinimeä "Nene ("Vauveli")". 20-vuotiaana hän oli mukana nostamassa Perun vuoden 1970 Meksikon MM-kisojen puolivälieriin. 1972 hänet valittiin "Vuoden eteläamerikkalaiseksi jalkapalloilijaksi". Seuraavan vuonna hän muutti Sveitsiin pelaamaan FC Baselissa. Sieltä hän siirtyi Portugaliin, FC Portoon.
Peru ei selvinnyt vuoden 1974 Länsi-Saksan MM-kisoihin, mutta vuotta myöhemmin se voitti toisen Etelä-Amerikan-mestaruutensa. Tässä Cubillas oli keskeisessä osassa Brasiliaa vastaan tekemillään kahdella maalilla välierässä, jonka Peru lopulta voitti 3–1. Vuoden 1978 Argentiinan MM-kisoissa Peru selvisi jatkosarjaan hänen tekemillään maaleilla. Cubillas on eniten MM-kisoissa yhteensä maaleja tehnyt perulainen 10 maalillaan. Hän teki maajoukkueessa pelaamissaan 81 ottelussa kaikkiaan 26 maalia, mikä on edelleen joukkueen historian paras tulos.
Cubillas palasi entiseen seuraansa Alianzaan. Vuonna 1979 hän teki sopimuksen NASL-liigan Fort Lauderdale Strikers -seuran kanssa. Hän teki viiden kauden aikana 65 maalia. Näistä 3 hän teki 7 minuutissa Los Angeles Aztecsia vuonna 1981 pelatussa ottelussa. Hän oli mukana vuoden 1982 Espanjan MM-kisoihin osallistuneessa Perun joukkueessa. Tämä ei kuitenkaan selvinnyt jatkoon alkulohkostaan, vaikka pelasi tasan Kamerunia ja Italiaa vastaan. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän luopui maajoukkuetehtävistään.
Vuonna 1985 Cubillas liittyi Fort Lauderdale Sunin joukkueeseen, joka pelasi Yhdysvaltain toisessa divisioonassa United Soccer League (USL) -liigassa.
Cubillas palasi pelikentille kasvattajaseuransa Alianza Liman riveissä, kun tämän koko edustusjoukkue oli saanut surmansa sitä kuljettaneen lentokoneen syöksyessä mereen 8. joulukuuta 1987 lähellä Ventanillaa, Callaossa. Turma oli Perun jalkapallon historian tuhoisin. Cubillas pelasi muutaman ottelun osoittaakseen kunnioitusta onnettomuudessa kuolleille ja antaakseen toivoa seuran kannattajille.
Nykyään Cubillas asuu Coral Springsissä, Floridassa, missä hän omistaa nuorten jalkapalloleirin. Hän oli ainoana perulaisena mukana listassa, johon Pelé oli maaliskuussa 2004 koonnut mielestään 125 parasta elossa olevaa jalkapalloilijaa.
Tuulikki Eloranta

Tuulikki Eloranta (s. 12. elokuuta 1946 Sammatti) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänen vanhempansa olivat Vieno Engelbert Eloranta ja Vieno Marjatta Eloranta (Härkönen).
Ura.
Tuulikki Elorannan ensimmäiset esiintymiskokemukset liittyvät kotipaikkakunta Sammatin nuorisoseuran näytöksiin. Laulajanura käynnistyi vuonna 1966, kun laulaja huomasi lehdessä ilmoituksen, jossa orkesteri etsi laulusolistia. Ensimmäiset esiintymiset olivat Veikko Ekströmin orkesterin solistina. Uran alussa Elorannan managerina toimi M. A. Numminen ja laulunopettajana Pentti Lasanen. Seuraavaksi oli vuorossa Harri Halmeen orkesteri ja Harri Halme toimi myös useita vuosia laulajan managerina.
Elorannan ensimmäinen single ”Vihreämmältä ruoho näyttää / Itse tahdoithan näin” levytettiin PSO:lle vuonna 1968. Tämän jälkeen levy-yhtiö vaihtui Love Recordsiksi koko 1970-luvun ajaksi. Tuulikki Eloranta edusti Love Recordsin tuotannossa harvinaisempaa viihteellistä linjaa. Tunnettuja levytyksiä olivat muun muassa ”Jambalaya”, ”Hymni rakkaudelle”, ”Näkemiin rakkaus” sekä Rauno Lehtisen sävellykset ”Yli vuorien yli merien” ja ”Silloin kun kaiken antaa”, joka sävellettiin Lars G. Thelestamin ohjaamaan elokuvaan "Tuntematon ystävä".
Tanssikeikkojen sijasta Eloranta esiintyi 1970-luvulla enimmäkseen ravintoloissa. Ensimmäinen show oli Helsingin Kaivohuoneella vuonna 1972. Vuosittain Kaivohuoneelta tai Adlonista käynnistyneiden esitysten kanssa kierrettiin myös muualla Suomessa. Laulutunnit, teatterikurssit ja jazztanssitunnit toivat varmuutta esityksiin. 
Vuonna 1982 Elorannan ura koki vakavan takaiskun: Kesäkiertueella oli tarkoitus yhdistää musiikki- ja sirkusesitys. Päivää ennen ensi-iltaa hän joutui kuitenkin sirkuksen norsun töytäisemäksi ja loukkaantui vakavasti. Hänen selkänsä vääntyi, kolme selkänikamaa vaurioitui, viisi kylkiluuta katkesi ja keuhkot vuotivat verta. Parantuminen ja paluu estradeille kesti kolme vuotta.
Paluun jälkeen Eloranta siirtyi uusiin musiikillisiin suuntiin. Showaika oli siltä erää ohi ja ihmisiä viihdytettiin enemmän tanssikeikoilla. 1990-luvulla Elorannalta ilmestyi kaksi pitkäsoittoa. Viimeinen single ”Täydenkuun jälkeen / Kesäkaupunki” ilmestyi vuonna 1995.
1990-luvun alussa Eloranta muutti takaisin lapsuudenkotiinsa Sammattiin, jossa hän on työskennellyt muun muassa museo-oppaana.
Elorannalle myönnettiin vuonna 2016 taiteilijaeläke.
Ville Larinto

Ville Larinto (s. 11. huhtikuuta 1990 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Larinto hyppäsi ensimmäisen maailmancup-osakilpailunsa Kuusamossa 1. joulukuuta 2007 sijoittuen 36:nneksi. Engelbergin kilpailuissa ennen joulua hän oli sijoilla 48 ja 41. Vuodenvaihteessa 2007–2008 Larinto osallistui ensimmäisen kerran Keski-Euroopan mäkiviikolle. Hän osallistui kahteen ensimmäiseen kilpailuun ja saavutti Oberstdorfissa uransa ensimmäiset maailmancup-pisteet sijoituttuaan 29:nneksi. Garmisch-Partenkirchenin kuuluisasta uudenvuodenpäivän kilpailusta hän sen sijaan karsiutui.
Kaudella 2008–2009 Larinto voitti normaalimäen Suomen mestaruuden ja nuorten maailmanmestaruuspronssia. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijan hän saavutti Trondheimissa joulukuussa 2008 oltuaan toinen. Viikkoa myöhemmin Larinto oli kolmas Pragelatossa. Tammikuussa 2009 hän sijoittui kolmanneksi Whistlerin kilpailussa vaikka kaatui toisen kierroksen hyppynsä.. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Larinto oli normaalimäessä seitsemäs ja suurmäessä 12:s.
Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Larinto saavutti Kuopiossa 1. joulukuuta 2010. Myöhemmin samalla kaudella hän sijoittui toiseksi Lillehammerin jälkimmäisessä osakilpailussa. Loukkaannuttuaan mäkiviikolla Garmisch-Partenkirchenin osakilpailussa 1. tammikuuta 2011 Larinto joutui jättämään kauden kesken polven eturistisiteen katkettua. Hän palasi mäkeen Salpausselän Kisoissa 3. maaliskuuta 2012 joukkuemäessä.
Larinto lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.
Benjamin Leadbeater

Benjamin Leadbeater (1760–1837) oli brittiläinen luonnontieteilijä, lintutieteilijä ja taksonomi.
Leadbeater oli kuuluisa luonnonhistoriallisten tuotteiden kauppias Lontoossa. Hänen liikkeensä sijaitsi osoitteessa 19 Brewer Street, Piccadilly.
Leadbeater nimesi linnuista muun muassa platinafasaanin ("Chrysolophus amherstiae").
Hänen kunniakseen on nimetty arokakadu ("Cacatua leadbeateri"), violettisäihkykolibri ("Heliodoxa leadbeateri") ja etelänkalkkunasarvekas ("Bucorvus leadbeateri").
Noneeni

Noneeni eli 1-noneeni eli nonyleeni (C9H18) on hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Noneenimolekyylissä on 9 atomia hiiltä, 18 atomia vetyä sekä yksi kaksoissidos. Se on kahdeksanneksi yksinkertaisin alkeeni (yksinkertaisin on eteeni).
Noneenin ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämmössä ja normaalipaineessa nestemäinen noneeni on väritön, ja se syttyy helposti.
Noneenia valmistetaan propeenitrimeeristä. Yhdistettä käytetään dekanolin valmistamiseen niin kutsutulla oksoprosessilla dekyyliesterien synteesiin pesuaineina käytettävien nonyylifenolin ja nonyylifenolietoksylaatin valmistuksessa.
1-noneenia esiintyy semiokemikaalina eliöiden viestinnässä, erityisesti allomonina.
Radha Burnier

Radha Burnier (15. marraskuuta 1923 Adyar, Intia – 31. lokakuuta 2013 Adyar) oli Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Hänen isänsä Nilakanta Sri Ram toimi samaisen seuran viidentenä presidenttinä aina vuodesta 1953 vuoteen 1973 saakka.
Radha Burnier suoritti akateemisen tutkinnon sanskriitissa ja klassisissa aineissa Madrasin yliopistossa. Yliopisto-opiskelujen ohessa hän opiskeli vuosia klassista tanssia Arundalejen perustamassa Kalakshetran-säätiössä. Hän esitti myös yhtä pääosaa Jean Renoirin elokuvassa "Le Fleuve" (Joki) vuonna 1951.
Tämän lisäksi hän toimi Adyarin kirjaston ja tutkimuskeskuksen johtajana. Ennen seuran presidenttiyttä hän toimi Teosofisen Seuran Intian osaston ylisihteerinä vuosien 1960 ja 1978 välillä. Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti hänestä tuli vuonna 1980. Hän oli myös Jiddu Krishnamurtin ystävä.
Teokset.
Suomennetut teokset:
Marina Berti

Elena Maureen Bertolini eli Marina Berti (29. syyskuuta 1924 Lontoo – 29. lokakuuta 2002 Rooma) oli italialainen näyttelijä. 
Vuonna 1941 debytoinut Berti esiintyi enimmäkseen sivurooleissa. Tunnetuimpia elokuvia, joissa hänet nähdään, ovat "Kuningaskuntani naisesta" (1955) ja "Rouva Suorasuu" (1962). Hän oli naimisissa Claudio Goran kanssa vuodesta 1944 tämän kuolemaan 1998.
Berti kuoli syöpään syksyllä 2002 ollessaan 78 vuoden ikäinen.
Friedrich Brüggemann

Friedrich Brüggemann (1850 Bremen–6. huhtikuuta 1878 Lontoo) oli saksalainen eläintieteilijä.
Brüggemann oli pestautuneena British Museumin korallitutkimuksiin kuollessaan verenvuototautiin 1878.
Brüggemann nimesi linnuista muun muassa borneontäpläfasaanin ("Polyplectron schleiermacheri") ja tammipitan ("Pitta kochi").
Fender Jaguar

Fender Jaguar on Fenderin vuodesta 1962 lähtien valmistama kitaramalli ja ensimmäinen Fenderin valmistama kitara, jossa oli 22 nauhaa. 
Jaguar oli Stratocasteriin tai Telecasteriin verrattuna hieman pienemmän kokoinen ja lyhyemmän mensuurinsa ansiosta helpompi soittaa pienemmilläkin käsillä. Se yleistyi nopeasti monien surf-muusikoiden piirissä. 
Alamallit.
Jaguarista on myös tehty Fender Jaguar Bass -bassoversio.
Regimantas Adomaitis

Regimantas Adomaitis (31. tammikuuta 1937 – 20. kesäkuuta 2022) oli liettualainen näyttelijä. Hän syntyi Šiauliaissa, valmistui Vilnan yliopistosta ja kuului Sąjūdisin aloiteryhmään. Elokuvien joukossa, joissa hän esiintyi, oli "Suloinen sana – vapaus" ("Eto sladkoje slovo – svoboda!", 1973); hän tuli lisäksi tunnetuksi teatterista ja televisiosta. 
Adomaitisin suosio ei rajoittunut Liettuaan, vaan hän loi merkittävän uran myös Saksassa.
Günter Reisch

Günter Julius Hermann Reisch (24. marraskuuta 1927 Berliini – 24. helmikuuta 2014) oli saksalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän syntyi Berliinissä, kasvoi vuodesta 1934 Potsdamissa ja teki jo vuonna 1950 yhteistyötä Kurt Maetzigin kanssa.
Reischin myöhemmältä uralta on peräisin muun muassa elokuva "Anton der Zauberer" (1977). Hän kuului Akademie der Künsteen ja Deutsche Filmakademieen.
Malcolm Allen

Malcolm Allen (s. 29. toukokuuta 1973 Wauchope, Uusi Etelä-Wales) on entinen australialainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 1996 Yhdysvaltain Atlantassa. Hän sijoittui kolmanneksitoista 400 metrin vapaauinnissa sekä neljänneksi 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, yhdessä muun joukkueen kanssa. Vuotta aikaisemmin, lyhyen radan MM-kilpailuissa Brasilian Rio de Janeirossa Allen oli voittanut MM-kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, sekä pronssia 400 metrin vapaauinnista.
Red Bull RB4

Red Bull RB4 oli Adrian Neweyn suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Red Bull -talli kilpaili kaudella 2008. Auto julkistettiin 16. tammikuuta 2008 Jerezin radalla Espanjassa. Autoa kilpailuissa ajoivat David Coulthard ja Mark Webber. Autolla saavutettiin yksi palkintosija, muttei voittoja, sekä koko kaudelta yhteensä 29 pistettä, joka oikeutti valmistajien pistetaulukossa seitsemänteen sijaan.
Teknisiä tietoja.
&lt;br clear="all"&gt;
Lennox Miller

Lennox V. Miller (8. lokakuuta 1946 Kingston, Jamaika – 8. marraskuuta 2004 Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) oli jamaikalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti.
Miller voitti uransa aikana kaksi olympiamitalia: hopeaa Méxicossa 1968 ja pronssia Münchenissä 1972, molemmat 100 metrin juoksussa. Münchenissä hän sijoittui lisäksi Jamaikan joukkueen ankkurina neljänneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Miller työskenteli aktiiviuransa jälkeen hammaslääkärinä Pasadenassa, Kaliforniassa, jossa hän kuoli syöpään 58-vuotiaana. Pikajuoksija Inger Miller on hänen tyttärensä.
Larry James

George Lawrence "Larry" James (6. marraskuuta 1947 – 6. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija.
James voitti kulta- ja hopeamitalit vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Kultaa hän sai 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa Yhdysvallat juoksi maailmanennätysajan 2.56,16. Hopeaa hän sai 400 metrin juoksussa, jossa maanmies Lee Evans oli häntä nopeampi. Ennen olympialaisia Jamesin nimissä oli 400 metrin juoksun maailmanennätys 44,1. Hän sijoittui tuolla ajalla toiseksi Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa mutta 0,1 sekuntia nopeammin juossut Evans käytti niin sanottuja siilipiikkareita, joten hänen tulostaan ei hyväksytty maailmanennätykseksi.
Vuoden 1970 universiadeissa Larry James voitti 400 metrin aitajuoksun ajalla 50,2 ja 4 × 400 metrin viestijuoksun ajalla 3.03,3.
Rocklandin piirikunta

Rocklandin piirikunta () on piirikunta New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Hudson-joen länsirannalla Manhattanilta suoraan pohjoiseen, New Jerseyn osavaltion rajalla. Vuoden 2010 väestölaskennassa piirikunnan asukasluku oli 311 687. Sen hallintokaupunki on New City, joka on myös noin 34 000 asukkaallaan piirikunnan suurin kaupunki. Piirikunta kattaa 515 neliökilometrin suuruisen alueen. 
Historia.
Rocklandin piirikunta muodostettiin 23. helmikuuta vuonna 1798 Orangen piirikunnan kaakkoisesta osasta. 
Väestö.
Vuoden 2000 väestölaskennassa pääosin englanninkielisen piirikunnan suurimmat vähemmistökielet olivat espanja (10,18 %), jiddiš (4,96 %), ranska (4,33 %), italia (1,45 %), tagalog (1,30 %), heprea (1,25 %) ja venäjä (1,01 %). Piirikunnan asukkaista 18 prosenttia on juutalaisia, mikä on prosentuaalisesti enemmän kuin missään muussa Yhdysvaltain piirikunnassa. Esimerkiksi New Square -kylän väestö on pääasiassa hasidilaisen Skvera-liikkeen jäseniä.
Sheila Sherwood

Sheila Sherwood (s. 22. lokakuuta 1945) on brittiläinen yleisurheilija. Hän sai uransa ainoan olympiamitalin Méxicossa vuoden 1968 kesäolympialaisissa, joissa hän saavutti hopeaa naisten pituushypyssä. 
Sherwood voitti kultaa Kansainyhteisön kisoissa vuonna 1970. Hän on naimisissa aikanaan Méxicossa pronssia voittaneen yleisurheilija John Sherwoodin kanssa. Aktiiviuransa lopetettuaan hän on toiminut liikunnanopettajana Sheffieldissä.
John Sherwood

John Sherwood (4. kesäkuuta 1945 – 19. elokuuta 2025 Sheffield) oli brittiläinen yleisurheilija. Hän saavutti miesten 400 metrin aitajuoksun pronssia vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Muita saavutuksia olivat hopea yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969 ja kulta Kansainyhteisön kisoissa 1970.
Sherwood hankki vuosikymmenten ajan elantonsa työskentelemällä liikunnanopettajana Sheffieldissä ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2006. Hänen puolisonsa oli pituushyppääjä Sheila Sherwood.
Lindy Remigino

Lindy John Remigino (3. kesäkuuta 1931 Queens, New York – 11. heinäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Remigino voitti kaksi kultamitalia Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Hän voitti henkilökohtaisen kultamitalin 100 metrin juoksussa, jonka loppukilpailussa neljä parasta saivat saman ajan 10,4 s. Toinen kultamitali tuli 4 × 100 metrin viestijuoksusta, jossa hänen lisäkseen voittajajoukkueeseen kuuluivat Dean Smith, Harrison Dillard ja Andy Stanfield.
Aktiiviuransa jälkeen Remigino siirtyi valmentajantyöhön high schoolissa. Hänen valmentamansa Hartford Public Schoolin joukkueet voittivat 31 osavaltiomestaruutta Remiginon 43-vuotisen valmennusuran aikana.
Mel Patton

Melvin Emery ”Mel” Patton (16. marraskuuta 1924 Los Angeles – 9. toukokuuta 2014 Fallbrook) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Patton voitti Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kaksi kultamitalia: 200 metrin juoksusta ajalla 21,1 ja 4 × 100 metrin viestijuoksusta. Jälkimmäisessä lajissa hänen lisäkseen voittajajoukkueeseen kuuluivat Barney Ewell, Lorenzo Wright ja Harrison Dillard.
Patton ei osallistunut koskaan Yhdysvaltain mestaruuskilpailuihin.
James Paul Chapin

James Paul Chapin (9. heinäkuuta 1889 New York – 5. huhtikuuta 1964) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Chapinin vanhemmat olivat Gilbert Granger Chapin ja Nano Eagle. Koulupoikana hän vietti paljon aikaa Staten Islandilla tutustuen luontoon ja eläimiin. Päätettyään koulunsa 16-vuotiaana hän meni vuodeksi töihin American Museum of Natural History -museoon. Hän opiskeli biologiaa Columbian yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi 1932.
Toisen opiskeluvuoden päätyttyä 1909 hän liittyi Belgian kuningas Leopold II:n American Museum of Natural Historylle esittämään kutsuun suorittaa etnologinen tutkimusretki Belgian Kongoon. Vanhemmaksi tutkijaksi mukaan lähti Herbert Lang. Erityisen onnistunut retki kesti viisi ja puoli vuotta. Sen tuloksena New Yorkiin saatiin valtava kokoelma, joka käsitti 5 800 nisäkästä, 6 400 lintua, 4 800 matelijaa ja sammakkoeläintä, 6 000 kalaa, yli 100 000 selkärangatonta ja 3 800 antropologista esinettä. Näiden lisäksi kokoelma käsitti 9 890 valokuvanegatiivia ja 300 vesiväärimaalausta sekä useita niteitä kenttämuistiinpanoja. Retkikunta taivalsi jalan noin 25 000 kilometriä ilman vakavia onnettomuuksia tai sairastumisia, mikä on hämmästyttävää, sillä maasto, kasvillisuus ja elinolosuhteet olivat hyvin vaikeita.
Palattuaan Kongosta Chapin osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Ranskankielentaitoisena hän palveli upseerina Ranskassa 1917–1919. Sodan jälkeen hän päätti opintonsa ja jäi töihin American Museumiin, ensin assistenttina, myöhemmin intendenttinä. Hän jäi eläkkeelle 40 vuoden työrupeaman jälkeen.
Chapinin työuraa leimasi Kongo. Vuosikausia häntä työllisti valtavan kokoelman analysointi. Hän kävi Kongossa vielä viisi kertaa. 1926–1927 hän retkeili maan itäosan vuoristoalueella, 1930 Lukolelassa ja 1937 onnistuneella retkellä etsimässä kongonriikinkukkoa ("Afropavo congensis"), jonka hän nimesi 1936. 1942 hän vieraili siellä sotatoimiupseerina. Vuosina 1953–1958 hän asui Kongossa vaimonsa Ruthin kanssa ja toimi IRSAC:n lintutieteellisenä tutkijana Lake Kivun alueella.
1942 hän joutui sotatoimissa Ascensionille, jolla hän tutki nokitiiran ("Sterna fuscata") pesimäbiologiaa ja julkaisi lajista merkittävän tutkielman. Työnsä ohella hän toimi American Ornithologists' Unionin (AOU) puheenjohtajana 1939–1942.
Ollessaan Ranskassa sotimassa hän tutustui Suzanne Droueliin ja he avioituivat 31. lokakuuta 1921. Heille syntyi neljä lasta. Avioliitto päättyi eroon 1939. Chapin avioitui 5. syyskuuta 1940 Ruth Trimblen kanssa, joka oli ollut Carnegie Museumin lintuosaston kuraattori.
Chapinin kirjallinen tuotanto oli hyvin laaja.
Hänen kunniakseen on nimetty muun muassa tansanianapali ("Apalis chapini") ja sieppotimali ("Kupeornis chapini").
Silencer

Silencer oli ruotsalainen black metal -yhtye, joka ehti lyhyen uransa aikana julkaista demon lisäksi yhden albumin. Silencerin muodostivat vokalisti Nattramn, kitaristi-basisti Leere, aiemmin Shiningissa, ja rumpalina saksalaisen Bethlehemin rumpali Steve Wolz. Yhtyeen ainoa albumi "Death - Pierce Me" on saavuttanut black metal -piirien keskuudessa suosiota brutaaleilla, sekavilla sanoituksillaan sekä omalaatuisilla laulusuorituksillaan ja äänimaisemillaan.
Laulajan henkilöllisyydestä on esitetty erilaisia arvailuja.
Peter Brötzmann

Peter Brötzmann (6. maaliskuuta 1941 – 22. kesäkuuta 2023) oli saksalainen free jazz -saksofonisti ja -klarinetisti. Brötzmann on yksi merkittävimmistä eurooppalaisista free jazz -muusikoista. Hän levytti vuonna 1968 "Machine Gun" -levyn, jota pidetään ensimmäisenä eurooppalaisena free jazz -levynä ja yhtenä genren tärkeimmistä levytyksistä.
Elämäkerta.
Nuoruus ja uran alku.
Brötzmann syntyi 1941 Saksan Remscheidissa. Hän opiskeli kuvataiteita ja aloitti taidemaalarina. Hän työskenteli muun muassa Nam June Paikin avustajana.
Brötzmann inspiroitui yhdysvaltalaisista jazzmuusikoista, kuten Miles Davisista ja John Coltraneta, ja alkoi myös tehdä musiikkia. Hän opetteli soittamaan saksofonia ja klarinettia ja alkoi vuonna 1959 soittaa Dixieland-yhtyeissä. Brötzmann oli 1960-luvun alussa myös mukana avantgardessa Fluxus-liikkeessä ja alkoi noin 1964 soittaa free jazzia.
Free jazzin huipulla.
Brötzmann soitti 1960-luvun puolivälissä basisti Peter Kowaldin ja rumpali Sven-Åke Johansonin kanssa ja sen jälkeen Michael Mantlerin ja Carla Bleyn yhtyeessä. Brötzmann hylkäsi varsin pitkälti tavanomaisen rytmin ja melodian ja rupesi kokeilemaan free jazzin maailmassa.
Brötzmannin ensimmäinen albumi "Adolphe Sax" julkaistiin omakustanteisesti 1967. Seuraavana vuonna ilmestyi albumi "Machine Gun", jota pidetään 1900-luvun free jazzin merkkipaaluna. Albumi sai nimensä Don Cherryn antamasta lempinimestä (’Machine Gun’ eli ’konekivääri’), jolla tämä kuvasi Brötzmannin rajua soittotyyliä.
Brötzmann teki "Machine Gunin" jälkeenkin yhteistyötä sillä soittaneiden artistien, kuten brittiläisen saksofonistin Evan Parkerin ja rumpali Han Benninkin, kanssa. Brötzmann ja Bennink julkaisi 1977 LP:n "Schwarzwaldfahrt", jossa Brötzmann duetoi lintujen kanssa ja soittaa saksofoniaan joessa veden alla.
Brötzmann oli 1980-luvulla mukana jazzin superyhtyessä Last Exit, jossa soittivat myös Sonny Sharrock, Ronald Shannon Jackson ja Bill Laswell. Yhtye soitti punkia, funkia ja noise rockia.
Brötzmann julkaisi omalla nimellään kaikkiaan yli 50 albumia. Niiden kansissa oli usein muusikon itsensä tekemää taidetta. Hän myös teki yhteistyötä monien muiden free jazz -muusikoiden, kuten Derek Baileyn ja Anthony Braxtonin, sekä avantgarde-muusikoiden, kuten Keiji Hainon, kanssa.
Suomessa.
Peter Brötzmann vieraili useita kertoja myös Suomessa. Kesäkuussa 1999 hän teki kiertueen yhdessä jyväskyläläisen kitaristi Sakari Luoman ja venäläissyntyisen rumpali Nikolai Judanovin kanssa. Joensuun Kerubi-klubin esityksestä julkaistiin albumi "Fryed Fruit" (Red Toucan Records 2001).
Zbigniew Namysłowski

Zbigniew Jacek Namysłowski (9. syyskuuta 1939 Varsova, Puola – 7. helmikuuta 2022) oli puolalainen jazz-alttosaksofonisti, huilisti, sellisti, pasunisti, pianisti ja säveltäjä. Namysłowski tunnetaan kenties parhaiten yhteistyöstään Krzysztof Komedan kanssa. Hän on levyttänyt myös Leszek Możdżerin, Michał Urbaniakin ja Andrzej Trzaskowskin kanssa.
Torvikielot

Torvikielot eli kalliokielot ("Polygonatum") on viidenkymmenen kasvilajin suku. Joitakin sen jäseniä käytetään koristekasveina, toisia perinteisinä rohdoskasveina kiinalaisessa lääketieteessä. Luonnonvaraisia lajeja Suomessa ovat lehtokielo ja kalliokielo.
Torvikielolajeja.
Koristekasveina käytettyjä lajeja:
Rohtokasveina käytettyjä lajeja:
Lyran kirjat

Lyran kirjat on Philip Pullmanin tekeillä oleva kolmiosainen fantasiakirjasarja, joka on jatkoa vuosina 1995−2000 julkaistulle "Universumien tomu" -trilogialle. Tarina kattaa alkuperäisen trilogian tapahtumien ympäriltä kahden vuosikymmenen ajanjakson, jona Lyra Belacqua kasvaa vauvasta 20-vuotiaaksi. Pullman luonnehtii teosta ”equeliksi” − sanaleikki englannin sanoista "prequel" ’esiosa’ ja "sequel" ’jatko-osa’.
Kirjat.
Sarjan ensimmäinen osa selittää Lyran syntymän ja kertoo muutaman päivän ajanjakson siitä kuinka Lyra joutui 8 kuukauden iässä Jordan Collegeen. Toinen osa oli ensimmäisen osan ilmestyessä kirjoitettu jo valmiiksi. Se kertoo ajasta "Maagisen kaukoputken" jälkeen siihen saakka kun Lyra on noin 20-vuotias.
Historia.
Pullman tunsi jo varhain "Universumien tomua" kirjoittaessaan, että haluaisi vielä palata kirjojen maailmaan trilogian jälkeenkin: ”Oli tapahtumia ja kysymyksiä, joihin halusin paneutua.”
Vuonna 2003 julkaistiin Pullmanin kirjoittama pieni kirja nimeltä "Lyran Oxford". Tuolloin hän kuvaili "Lyran Oxfordia" ja sen sisältämää ”Lyra ja linnut” -novellia ”sillaksi” "Universumien tomun" ja "Lyran kirjojen" välillä – tai tulevan teoksen ”maistiaiseksi”.
Vuonna 2007 Pullman sanoi, että "Lyran kirjat" tapahtuisi muutama vuosi "Maagisen kaukoputken" päätöksen jälkeen Lyran ollessa noin 16-vuotias. Samana vuonna hän vihjasi, että kirja käsittelisi monien kriitikoiden esiin nostamaa kysymystä siitä, miksei "Universumien tomussa" tuotu lainkaan esille uskonnon myönteisiä vaikutuksia.
Työskenneltyään "Lyran kirjojen" parissa vuosia Pullman paljasti helmikuussa 2017, että se onkin yhden romaanin sijaan trilogia ja ensimmäinen osa julkaistaan lokakuussa. Se ei myöskään ole suoranainen jatko-osa, vaan osa tarinasta sijoittuu "Universumien tomua" edeltävään aikaan. Hänen mukaansa teoksen keskiössä on ”despoottisen ja totalitaarisen, ajattelua ja tutkimusta tukahduttamaan pyrkivän järjestön ja mielipiteen- ja sananvapauteen uskovien välinen kamppailu”.
Lokakuussa 2024 Pullman kertoi, että kirjasarjan kolmas osa on lähellä valmistumista.
Urmaryn piiri

Urmaryn piiri (, tšuvassiksi Вăрмар районӗ, "Vărmar raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 598 neliökilometriä ja asukkaita on 28 800 henkeä (vuonna 2009).
Piiri sijaitsee Tšuvassian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kozlovkan piiriin, idässä Tatarstaniin, etelässä Jantikovon piiriin sekä lännessä Kanašin ja Tsivilskiin piireihin. Hallinnollinen keskus on Urmaryn taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Huomattavimmat joet ovat Kubnja ja Aniš. Pinta-alasta 79 % on maatalousmaata. Etelä- ja kaakkoisosissa säilyneet metsät muodostavat 9 %.
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie. Urmarysta on maantieyhteys Kanašiin ja Tsivilskiin. Piirikeskuksesta on 77 kilometriä matkaa tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn.
Väestöstä 97 % on tšuvasseja.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten ja humalan viljelyyn. Teollisuus tuottaa huonekaluja, vaatteita, elintarvikkeita ym.
Piirissä toimii kolme kotiseutumuseota. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen "Hĕrlĕ jalav".
Wendee Lee

Wendee Lee (s. 20. helmikuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, ohjaaja ja koreograafikko.
Elämäkerta.
Wendee syntyi Los Angelesissa, jossa hän asuu edelleen. Hän oli jo pienestä lähtien kiinnostunut näyttelemisestä ja myöhemmällä iällä alkoi opiskella tanssimista sekä esiintyä teattereissa. Teini-ikäisenä Wendee oli täysipäiväinen tanssija ja työskenteli myös koreografioiden parissa. Valmistuttuaan High Schoolista hän esiintyi Ambassador Dance teatterin mukana kiertuiella ja harjoitteli samalla laulamista ja lauluntekemistä muutamissa Los Angeleslaisissa rock-yhtyeissä.
Ääninäyttelijänä.
1980-luvulla hänen ystävänsä Christopher Amson päästi Leen pyynnöstä kokeilemaan ääninäyttelemistä istuttamalla hänet äänitysstudioon. Innostuksen myötä Lee koe-esiintyi ensimmäiseen äänirooliinsa vuonna 1983, animesarjaan nimeltä "Robotech". Unelmansa toteuduttua hän kuitenkin tiesi, ettei dubbaaminen elättäisi ja työskenteli edelleen päivätöissään tanssinopettajana, maskeeraajana ja koreografina. Myöhemmin Lee siirtyi enemmän teatterin pariin High Schooliin, jossa hän ohjasi ja loi koreografioita musikaaleihin, sekä näytelmiin. Wendee auttoi myös vammaisia lapsia suunnittelemalla heille opinto-ohjelmaksi tanssimista.
Muutama vuosi myöhemmin hän loi oman tanssi-yhtiön "Planet Dancers", joka keskittyi lähinnä opettamaan lapsia. Tämän myötä Wendee siirtyi täysipäiväiseksi ääninäyttelijäksi ja tekee samalla myös ääniohjausta teatterin lisäksi.
Huolimatta alkuperäisistä äänirooleista Wendee tunnetaan parhaiten dubbaajana ja hän on tällä hetkellä eniten dubbausrooleja englanniksi tehnyt henkilö. Wendee on muun muassa tehnyt useita äänirooleja myös videopeleihin ja näytelmäsarjoihin. Lee palkittiin myös kerran ADR-palkinnolla vuonna 2002 kuukauden ääninäyttelijänä roolistaan Faye Valentinena ("Cowboy Bebop").
Morgaušin piiri

Morgaušin piiri (, tšuvassiksi Муркаш районӗ, "Murkaš raionĕ") on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 845 neliökilometriä ja asukkaita on 36 900 henkeä (vuonna 2008).
Piiri sijaitsee Tšuvassian luoteisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mari Elin tasavaltaan, idässä Tšeboksaryn, etelässä Alikovon ja lännessä Jadrinin piireihin. Hallinnollinen keskus on Morgaušin kylä. Piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa.
Koillisosan kautta virtaa Volga. Muita jokia ovat Bolšoi Tsivilin sivujoet Sorma ja Bolšaja Šatma. Pinta-alasta 75 % on maatalousmaata ja 12 % metsää.
Piirin pohjoisosan läpi kulkee Moskovan ja Kazanin välinen M7-valtatie. Volgan rannalla on Iljinkan matkustajalaituri. Piirikeskuksesta Morgaušista on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn 47 kilometriä.
Asukkaista 98 % on tšuvasseja.
Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä perunan ja viljan viljelyyn. Teollisuus perustuu maataloustuotannon jalostukseen ja paikallisia raaka-aineita hyödyntävään rakennustarvikkeiden valmistukseen.
Piirissä toimii kolme museota ja kaksi kansanteatteria. Paikallislehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen "Çĕnterü jalavĕ".
Kristuksen kirkko (brewsterilaiset)

James Colin Brewster (s. 1826) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluneen yhteisön, Kristuksen kirkon (engl. "Church of Christ"), perustaja yhdessä Hazen Aldrich -nimisen miehen kanssa. Brewsterin mukaan kirkon jäseniä kutsuttiin usein brewsterilaisiksi.
Brewster syntyi New Yorkissa. Hänen vanhempansa kääntyivät Joseph Smithin perustaman Kristuksen kirkon jäseniksi Brewsterin ollessa pieni lapsi. Perhe muutti myöhempien aikojen pyhien kokoamispaikkaan Kirtlandiin, Ohioon. 
1836 tuolloin 10-vuotias Brewster selitti, että enkeli Moroni, joka oli johdattanut profeetta Joseph Smithin kultaisten levyjen luo, oli ilmestynyt myös hänelle. Koska Brewster piti kiinni siitä, että Jumala on kutsunut hänet profeetaksi, hänet erotettiin Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta. 
Vuonna 1842 Brewster julkaisi kirjan "The Words of Righteousness to All Men, Written from One of the Books of Esdras, Which Was Written by the Five Ready Writers, In Forty Days, Which Was Spoken of by Esdras, in His Second Book, Fourteenth Chapter of the Apocrypha, Being one of the Books Which Was Lost, and Has Now Come Forth, by the Gift of God, In the Last Days", jonka hän kertoi kääntäneensä jumalallisen innoituksen avulla. Profeetta Joseph Smithin saatua surmansa 1844 Brewster alkoi koota ympärilleen Smithin seuraajia, jotka etsivät itselleen profeetallista johtajaa. Hän alkoi koota seuraajiaan yhteisöksi Springfieldiin Illinoisiin.
1848 Brewster ja Hazen Aldrich perustivat virallisesti Kristuksen kirkko -nimisen yhteisön, joka heidän mukaansa oli Smithin vuonna 1830 perustaman kirkon laillinen seuraaja. Hazen Aldrichista tuli kirkon ensimmäinen presidentti, Brewster ja Jackson Goodale toimivat hänen neuvonantajinaan muodostaen yhdessä ensimmäisen presidenttikunnan. Kirkko alkoi julkaista "Olive Branch" ("Oliivinlehvä") -nimistä lehteä.
Brewster kertoi yhä uusista ilmoituksista, jotka Jumala oli antanut hänen kauttaan kirkolleen. 1850 hän kertoi Jumalan ilmoittaneen hänelle Rio Granden laaksossa sijaitsevan Bashan-nimisen maan, jonka tämä oli valinnut kirkon jäsenten kotimaaksi. 1851 Brewster ja Goodale johdattivat vankkurikaravaanin preerialle, tarkoituksenaan johtaa se tähän tarunhohtoiseen Bashanin maahan. Aldrich, joka ilmeisestikin oli alkanut epäillä Brewsterin profeetallisia kykyjä, sen sijaan pysytteli Kirtlandissa. 
Vaelluksen aikana Brewsterin ja Goodalen välille syntyi kahnauksia, ja karavaani alkoi muutenkin riitautua. Suurin osa matkaseurueesta luopui Bashanin etsinnästä ja matkusti Kalliovuorten oli Kaliforniaan. 
Brewster yritti vielä jonkin aikaa etsiä Bashanin maata, mutta tuloksetta. Tämän jälkeen hänkin siirtyi Kaliforniaan. Myöhemmin hän ryhtyi spiritualismin luennoitsijaksi. Hän kokosi ympärilleen pienen joukon mormoneja, mutta ei enää yrittänyt järjestää kirkkoaan uudelleen.
Turjankylä

Turjankylä (myös Turja) on kylä Kauhajoen kaupungissa. Turjankylässä sijaitsee muun muassa Kauhajoen evankelinen opisto ja Turjan koulu, joka lakkautettiin sen toimittua 81 vuotta. Kauhajoen Evankelista opistoa kutsutaan myös nimellä "Turjan linna". 
Turjankylän naapurikylä on Järvikylä. Kylän läpi kulkee Suupohjan rata, jolla on enää tavaraliikennettä.
Turjankylässä oli aikoinaan mylly ja saha.
The Beatles Box Set

The Beatles Box Set on The Beatlesin albumikokoelma, joka sisältää musiikkia lähes kaikilta yhtyeen albumeilta ja sisältää siis yhtyeen koko tuotannon.
Kappaleet.
Koska boksi sisältää runsaat sata kappaletta, luettelossa on niiden albumien nimet, joilta kokoelmassa on musiikkia (sisältää koko albumin kappaleet).
Staffan Lindberg

Staffan Lindberg (s. 16. lokakuuta 1971) on kilpapurjehtija, purjehdusvalmentaja ja Suomen menestynein parikilpailija.
Staffan Lindberg valittiin vuonna 2006 "Vuoden kansainväliseksi purjehtijaksi" Suomessa. Lindberg edustaa Åländska Segelsällskapetia, ÅSS. Lindberg on kilpailut Parikilpailun ja Star-luokan lisäksi aikaisemmin seuraavissa luokissa Soling, H-vene, Laser, E-jolla, Optimistijolla. 
Lindberg toimii Åländska Segelsällskapetin (ÅSS) kilpapurjehdusvastaavana ja johtaa seuran purjehduskeskusta.
Parikilpailu.
Vuodesta 1993 lähtien parikilpailuja Lindbergin johdolla purjehtinut joukkue on noussut yhdeksi maailman parhaista parikilpailujoukkueista. Vuoden 2007 lopulla joukkue oli kuudes Kansainvälisen purjehtijaliiton, (ISAF), World Match Race Rankingissä.
Parikilpailun tärkeimmät saavutukset ovat sekä MM-pronssia että EM-kultaa Match Racessa vuodelta 2006.
Star.
Yhdessä Erkki 'Eki' Heinosen kanssa tavoitteet oli asetettu korkealle ja Tavoitteena oli Star-luokan olympiapaikka vuoden 2008 Pekingin olympialaisiin. Heinonen on aikaisemmin purjehtinut Star-venettä olympialaisissa ja opastaa Lindbergiä venetyypin saloihin. Sijoituksella 34. jäi olympiapaikka Suomen veneelle kuitenkin saavuttamatta Starin maailmanmestaruuskilpailuissa 2007.
Paperinukke

Paperinukke on paperista tehty hahmo, jolle voidaan pukea erilaisia, niin ikään paperista tehtyjä asuja näissä olevien taitettavien pidikkeiden avulla. Hahmot ovat tavallisesti ihmishahmoja, mutta ne voivat olla myös eläin- tai fantasiahahmoja.
Paperinuket ovat olleet edullisia lasten leikkivälineitä vuosisatojen ajan. Käsintehtyjä paperinukkeja on ollut melkein yhtä kauan kuin paperia on ollut yleisesti saatavissa, Euroopassa ainakin 1600-luvulta lähtien ja Aasiassa jo vuosisatoja aikaisemmin. Nürnbergissä, Saksan kansallismuseossa on värjätyllä puulaatalla Augsburgissa painettu nukkearkki, joka on ajoitettu vuoteen 1650/1660. Paperinukeilla ovat leikkineet kaikkien yhteiskuntaluokkien lapset. Suomessa muun muassa monet aikakauslehdet julkaisivat 1900-luvulla sivuillaan varsin usein paperinukkeja. Nukkejen ja niiden vaatteiden leikkaaminen irti oli lapsille hyvää hienomotorista harjoitusta. 
Paperinuket ovat nykyisin leikkimisen sijasta lähinnä harrastemuoto, jossa esimerkiksi kerätään kokoelma eri aikakausina tehtyjä paperinukkeja ja tutkitaan niiden historiaa. Harrasteryhmissä tehdään myös nukkejen vaihtokauppoja ja esitellään toisille kunkin kokoelmien aarteita. Monet museot ovat myös tallentaneet kokoelmiinsa paperinukkeja, sillä nuket ovat menneiden aikakausien kulttuurin mielenkiintoinen ilmentymä.
Perinteisten paperinukkejen sijasta samaa perusideaa hyödynnetään nykyään muun muassa lapsille ja teini-ikäisille suunnatuilla internet-sivustoilla. Esimerkiksi Stardoll on suuren suosion saavuttanut internet-yhteisö, jonka jäsenet voivat pukea virtuaalisten paperinukkejen ylle erilaisia asukokonaisuuksia, luoda uusia nukkeja ja suunnitella niitä ympäröivää virtuaalista sisustusta. Internet-sivustojen lisäksi jotkin itsenäiset multimediasovellukset, kuten Kisekae Set System jatkavat paperinukkejen perinnettä sähköisessä muodossa. Myös monet taiteilijat ovat hyödyntäneet paperinukkejen ideaa töissään.
RBS 70

RBS 70 (Robotsystem 70) on ruotsalainen Bofors AB:n ja Ericsson Microwave Systemsin kehittämä lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Se tuli käyttöön alun perin 1977. Ohjus seuraa laukaisuaseman laservalaisua. Järjestelmä tunnetaan Suomen puolustusvoimissa nimellä ITO2005/ITO2005M.
RBS 70:ta on kehitetty sen koko elinkaaren ajan. Ensimmäisillä Mk 0- ja Mk 1 -versiolla oli 5 km:n vaakaulottuvuus ja 3 km:n pystyulottuvuus, Mk 2 lisäsi tätä 7/4 km:iin ja viimeisin kehitysvaihe BOLIDE kantaa 8 km:n ja 5 km:n korkeuteen.
Käyttö Suomessa.
Suomessa ohjusta käytetään RDE:n ASRAD-R-ilmatorjuntaohjusjärjestelmässä, johon kuuluu johtamisjärjestelmä, Ericssonin HARD 3D-tutka ja itse ohjus CMAD-lavetilla. Järjestelmä on sijoitettu 4×4 Unimog 5000 -kuorma-autoalustalle. Lisäksi käytössä on kannettava ampumalaite, josta käytetään nimeä ItO 2005M (MANPAD).
CMAD ja MANPAD muodostavat ryhmän. ITOPTRI(05):ssa on kaksi jaosta, joissa on kaksi ryhmää, eli yhteensä neljä lavettia sekä ampumajalustaa.
Suomessa järjestelmiä on sijoitettu myös valmiusprikaatien organisaatioon.
Muuta.
Järjestelmää on myyty 19 maahan, sisältäen 1 600 laukaisualustaa ja 18 000 ohjusta.
Homo novus

Homo novus ("uusi mies") oli antiikin roomalainen nimitys miehelle, joka sukunsa ensimmäisenä saavutti senaattorin arvon. 
Aluksi senaattiin kuului vain patriiseja. Rooman luokkakonfliktien aikana plebeijit saivat oikeuden palvella valtion korkeimmissa viroissa ja pääsivät näin senaatin jäseniksi.
Lynette Bell

Lynette Chipchase (o.s. Bell, 24. tammikuuta 1947) on entinen australialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiahopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Tokiosta 1964.
Ura.
Kansainvälisen arvokilpailudebyyttinsä Bell teki vuonna 1962, osallistumalla Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoihin Perthissä. Hän osallistui kilpailuissa 110 jaardin vapaauintiin, jossa hän sijoittui neljänneksi. Hän oli myös Australian hopeaa voittaneen 4 × 110 jaardin viestiuintijoukkueen jäsen. Hän oli suurimman osan urastaan Australian tuolloisen ykkösuimarin Dawn Fraserin varjossa. 
Tokion olympialaisissa 1964 Bell osallistui 100 metrin vapaauintiin, jossa sijoitus oli finaalin viimeinen, eli kahdeksas, edellään muun muassa Fraser. Hän osallistui yhdessä Fraserin, Robyn Thornin ja Janice Murphyn kanssa 4 × 100 metrin vapaauintiviestiin, josta tuloksena oli olympiahopeaa 3,1 sekuntia Yhdysvaltain joukkueen takana. Kahta vuotta myöhemmin Brittiläisen imperiumin ja kansainyhteisön kisoissa 1966 Bell voitti kaksi hopeaa sekä pronssin. Hän lopetti uransa Méxicon kesäolympialaisiin 1968. Siellä hän osallistui 100 ja 200 metrin vapaauinteihin, joista lyhyemmästä tuloksena välieräpaikka, ja pidemmästä finaalin seitsemäs sija. Hän sijoittui myös neljänneksi 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
J. F. Tolonen

Johan Fredrik (Juho, Jussi) Tolonen (11. kesäkuuta 1882 Karttula − 11. maaliskuuta 1962 Punkaharju) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914−1917, 1919−1924 ja 1927−1951. Tolonen on yksi kaikkien aikojen pitkäaikaisimmista kansanedustajista osallistuttuaan yhteensä 36 valtiopäiville.
Elämä.
Johan Fredrik Tolosen vanhemmat olivat torppari Juho Joosepinpoika Tolonen (s.1838) ja Rautalammissa syntynyt Fredriika Hyvönen (s. 1844). Huutolaiseksi jouduttuaan hän työskenteli 12-vuotiaasta lähtien maa- ja metsätöissä sekä hevosmiehenä. Vuosina 1900–1908 Tolonen oli sorvarina Saastamoisen rullatehtaalla Kuopiossa ja 1908–1918 koneliikkeen edustajana Pieksämäellä. Sisällissodan jälkeen hän viljeli pientilaa Kerimäellä ja vuodesta 1939 lähtien Punkaharjulla. Tolonen toimi myös asioitsijana.
Tolonen liittyi SDP:n jäseneksi vuonna 1902. Hän ei käynyt kouluja, mutta paikkasi puuttuvaa sivistystään ahkeralla itseopiskelulla. Tolonen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 1913 vaaleissa. Pudottuaan eduskunnassa 1917 hänestä tuli jälleen kansanedustaja tammikuussa 1919 Albin Valjakan kuoltua vankileirillä. Vuonna 1923 Tolonen osallistui SDP:n puoluetoimikunnan edustajana Sosialistisen työväen internationaalin perustavaan kokoukseen Hampurissa. Kolmannen kerran hänet valittiin eduskuntaan vuonna 1927. Tolonen keskittyi kansanedustajana erityisesti pienviljelijäväestön asemaan. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 sekä toimi Kerimäen kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana.
Perhe.
J. F. Tolosen puoliso oli Amanda Jäntti, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1915.
Vasallivaltio

 
Vasallivaltioksi kutsutaan valtiota, jolla on muodollinen itsenäisyys, mutta joka on käytännössä poliittisesti riippuvainen jostain suurvallasta. Vasallivaltio voi olla luonteeltaan protektoraatti tai satelliittivaltio, jolloin vasallius perustuu suuremman valtion poliittiseen, sotilaalliseen, taloudelliseen tai ideologiseen ylivaltaan. Toisen maailmansodan aikana Unkaria, Romaniaa ja Bulgariaa pidettiin natsi-Saksan vasallivaltioina.
Aino Lehtokoski

Aina (Aino) Aleksandra Lehtokoski (o.s. Malm, 6. kesäkuuta 1886 Maaria – 14. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919-1949. Puolueensa oikeistosiipeen kuulunut Lehtokoski oli 1920-1940-lukujen merkittävimpiä sosialidemokraattisia vaikuttajia Varsinais-Suomessa. Hän on yksi pitkäaikaisimpia kansanedustajia istuttuaan eduskunnassa yhtäjaksoisesti yli 30 vuotta ja osallistuttuaan kaikkiaan 35 valtiopäiville. Naiskansanedustajista häntä pitkäikäisimpiä ovat ainoastaan Sirkka-Liisa Anttila, Miina Sillanpää ja Aino Malkamäki. 
Elämä.
Aino Lehtokosken vanhemmat olivat kirvesmies Frans Fredrik Malm (s. 1857) ja Oripäästä kotoisin ollut Eeva Stiina Tienhaara (1862-1934). Kansakoulun jälkeen hän muutti yksitoistavuotiaana palvelijaksi Turkuun. Lehtokoski kuului Turun työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon ja perusti 1904 Turun Taloustyöntekijäin Yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän oli sen koko toiminnan ajan. Palvelijan työnsä jätettyään Lehtokoski oli vuodet 1904-1918 SDP:n ja Työväen Raittiusliiton järjestötyöntekijänä muun muassa vaalipiirinsä kiertävänä puhujana.
Lehtokoski valittiin kansanedustajaksi sisällissodan jälkeen vuonna 1919. Eduskunnassa hän ajoi aktiivisesti erilaisia sosiaalisia uudistuksia, kuten uutta avioliittolakia, äitiysvakuutusta ja nuorten työsuojelua sekä punaleskien ja vammaisten asiaa. RAittiusliikkeen vaikuttajana Lehtokoski oli myös innokas kieltolain puolustaja. 1920-luvun alussa Lehtokoski asui Ulvilassa ja toimi kansanedustajan tehtäviensä ohella sosialidemokraattisen piirijärjestön puhujana Satakunnassa. Vuosina 1925–1933 hän oli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton luennoitsija. 1930-luvulla Lehtokoski asettui vakituisesesti Helsinkiin, mutta hänet valittiin edelleen kansanedustajaksi Turun eteläisestä vaalipiiristä, jonka työväestön keskuudessa hänellä oli vankka kannatus. Lehtokoski kuului muun muassa Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton hallitukseen 1932–1948 sekä Työväen Raittiusliiton ja Kieltolakiliiton hallituksiin. Hän oli myös Ulvilan kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Vuonna 1949 Lehtokoskelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi.
Lehtokoski kuoli kesken kansanedustajakautensa lyhytaikaisen sairauden jälkeen Marian sairaalassa lokakuussa 1949. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Lehtokosken tilalle eduskuntaan nousi Yrjö Helenius.
Perhe.
Aino Lehtokosken puoliso oli Yläneellä syntynyt asioitsija Akseli Lehtokoski (1879-1956), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910. Akseli Lehtokoski toimi sisällissodan aikana Turussa punaisten virkailijana ja sai 8 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Heidän poikansa oli eduskunnan sihteerinä vuosina 1940-1974 työskennellyt varatuomari Reino Lehtokoski (1911-1986).
Terra sigillata

Terra sigillata on yleisnimi roomalaiselle keramiikkatyypille. Astiat ovat väriltään punaisia ja niillä on kiiltävä pinta, joka ei kuitenkaan ole lasitettu.
"Terra sigillatan" kiiltävä pinta saatiin aikaan sivelemällä astian pinta ennen polttoa sopivalla liuoksella, esimerkiksi käyttäen potaskaa. Astiat olivat yleensä ruokailuastioita, joko koristelemattomia tai reliefikoristeltuja. Koristeet tehtiin muotilla ja liitettiin valmiin astian pintaan ennen polttoa. Poltto tapahtui noin 950 – 1 050 °C lämmössä, ja lopputuloksena oli korkealaatuista pöytäkeramiikkaa.
Tuotanto alkoi noin 40 eaa. Arezzon kaupungissa (roomalainen Arretium). "Terra sigillatasta" tuli nopeasti suosittua, ja tuotanto laajeni nopeasti myös uusille alueille. Tärkeitä tuotannon keskuksia olivat jo 1. vuosisadan eaa. lopulla Pisa, Lyon ja La Graufesenque, sekä lukuisat muut paikan Italiassa ja Rooman pohjoisissa provinsseissa. Tuotantomäärät alkoivat laskea 1. vs. puolivälissä jaa., mutta keramiikkaa tuotettiin Arezzossa vielä 2. vs. puoliväliin asti. Senkin jälkeen nk. myöhäisen "terra sigillatan" tuotanto jatkui muun muassa Germaniassa.
Urho Kulovaara

Urho Albinus Kulovaara (entinen Jakobsson) (1. maaliskuuta 1889 Kaarina − 15. kesäkuuta 1964 Turku) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kaupunkineuvos sekä SDP:n ja myöhemmin sos.dem. opposition ja Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton TPSL:n kansanedustaja.
Kulovaaran vanhemmat olivat kirvesmies Gustaf Jakobsson ja Emilia Alexandra Enqvist. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1915 Sortavalan seminaarista. Kulovaara toimi kansakoulunopettajana Koivistolla 1911–1915 ja Turussa 1915–1956. Hän sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1961. Hänen mukaansa on nimetty Turun ylioppilaskylässä sijaitseva Urho Kulovaaran katu.
Kulovaara oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1930–1962 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1941–1942. Kulovaara kuului 21. heinäkuuta 1958 saakka sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään ja siirtyi sitten sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään ja toukokuusta 1959 alkaen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton TPSL:n eduskuntaryhmään.
Kulovaara oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja kuului myös Turun kaupunginhallitukseen. 
Kulovaara oli naimisissa vuodesta 1911 Toini Mainingin kanssa. Turun ja Porin läänin maaherra (1957–1971) Esko Kulovaara oli heidän poikansa.
Valfrid Eskola

Valfrid Eskola (9. helmikuuta 1889 Hauho – 4. marraskuuta 1961 Jämsä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924 ja 1927–1954.
Elämä.
Valfrid Eskola syntyi Hauhon Miehoilassa piika Amanda Vilhelmiina Idantyttären (s. 1870) aviottomana lapsena ja oli viisivuotiaasta lähtien huutolaisena. Kansakoulun jälkeen hän opiskeli Kurkijoen karjanhoitokoulussa ja työskenteli vuodesta 1910 Taurialan tilan karjanhoitajana Jämsässä. Eskola lähti työväenliikkeeseen suurlakon aikaan, mutta liittyi sosialidemokraatteihin vasta 1910. Hän toimi Jämsän työväenyhdistyksen sihteerinä ja oli perustamassa maataloustyönjohtajien ammattiosastoa. Eskola oli myös urheiluseura Jämsän Tarmon perustajajäsen ja puheenjohtaja. Eskola pysytteli sivussa syksyllä 1917 muodostetusta Jämsän työväen järjestyskaartista ja vältti joutumasta sisällissodan aikana paikkakunnalla riehuneen valkoisten terrorin uhriksi. Sodan jälkeen Eskola kokosi luettelon surmansa saaneista Jämsän työläisistä.
Vuonna 1919 Eskola valittiin Jämsän kunnanvaltuustoon ja 1922 kansanedustajaksi. Seuraavissa eduskuntavaaleissa hän jäi varasijalle, mutta valittiin uudelleen 1927. Eskola oli kansanedustajana yhtäjakoisesti vuoteen 1954, jolloin hän ei enää onnistunut uusimaan paikkaansa. Eskola istui kaikkiaan 33 valtiopäivät. Eduskuntatyössään hän keskittyi erityisesti pienviljelijöiden aseman parantamiseen. Eskola oli myös Suomen Pienviljelijäin Liiton perustajajäsen ja kuului järjestön liittovaltuustoon. Lisäksi hän oli jäsenenä muun muassa Maalaiskuntien liiton liittovaltuustossa ja Asutusrahaston johtokunnassa. Presidentin valitsijamiehenä Eskola oli vuosina 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956.
Eskola oli Jämsän kunnanvaltuuston jäsen vuoteen 1955, jolloin hän erosi valtuustoryhmänsä kanssa kunnan talousasioista syntyneiden erimielisyyksien vuoksi. Eskola oli kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1925 lähtien. Hän toimi 1920-1940-luvuilla myös Jämsän kunnan asutusneuvojana sekä ammattientarkastajana. Vuonna 1942 Eskola sai kunnallis­neuvoksen arvonimen. Lisäksi Eskola toimi pitkään "Pienviljelijä"-lehden avustajana, "Kansan Lehden" Pohjois-Hämeen kirjeenvaihtajana sekä eri työväenlehtien maatalousosastojen avustajana.
Perhe.
Valfrid Eskolan puoliso oli Anna Lydia Järvinen (s. 1892), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1913. Heidän tyttärentyttärensä oli kulttuurijohtaja Raija Nieminen.