tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Timanttikoirat, turkoosit päivät

Timanttikoirat, turkoosit päivät: Kertomuksia ilmestysten avaruuden universumista on Alastair Reynoldsin tieteiskirja, joka koostuu kahdesta tarinasta: "Timanttikoirat" ja "Turkoosit päivät". 
Timanttikoirat.
Timanttikoirat kertoo retkikunnasta, joka matkustaa etäiselle planeetalle ratkaisemaan "Veritornin" arvoituksen. Veritorni on noin 250 metriä korkea ja sen alkuperäistä rakentajaa tai tarkoitusta ei tunneta. Ryhmä henkilöitä voi mennä torniin ja edetä siellä huoneesta toiseen ratkomalla matemaattisia ongelmia. Vääristä vastauksista seuraa hirvittäviä rangaistuksia, tai jopa kuolema. Oikealla vastauksella voi edetä seuraavaan huoneeseen tai poistua kokonaan tornista. Ryhmän edetessä tornissa ongelmat vaikeutuvat ja rangaistukset pahenevat jatkuvasti. Seurausta tai mahdollista palkintoa kaikkien ongelmien ratkaisemisesta ei tunneta. Torni on tietoinen kone, joka havaitsee mikäli haasteen sääntöjä yritetään rikkoa, ja rankaisee rikkomuksista sen mukaisesti. Erityisesti torni kieltäytyy päästämästä sisään ryhmiä, jotka kantavat mukanaan aseita, ja rankaisee ryhmiä jotka yrittävät ottaa näytteitä tornista.
Hahmot.
Retkikunnan perustaja on "Roland Childe". Hän kokoaa seurueen, joka koostuu toinen toistaan älykkäämmästä ja nerokkaammasta henkilöstä. "Richard Swift" on Childen vanha ystävä joka on erilaisista ongelmista kiinnostunut ja pitää ongelmienratkaisua itseisarvona. Tarina on kerrottu Swiftin näkökulmasta. "Celestine" on matemaattinen nero, joka on saanut taitonsa lahjaksi "mielenmuovaajilta". "Hirz" on menestynyt tietokonehakkeri, informaatikko ja vakoilija. "Forqueray" on retkikunnan aluksen kapteeni, ja tohtori "Trintignant" toimii retkikunnan lääkärinä.
Turkoosit päivät.
"Turkoosit päivät" kertoo siirtokunnasta planeetalla, jonka merellä asustelee "mielenmuovaajia". Mielenmuovaajat ovat eliöitä, jotka elävät suurina muodostelmina merellä. Ne pystyvät sulauttamaan itseensä ajatukset ja mielen miltä hyvänsä oliolta joka ui meressä. Mielenmuovaajat tallettavat olioiden, ja ihmisten, ajatuksia suuriin biologisiin muisteihinsa, ja vastalahjaksi antavat joitakin tietoa takaisin niille, jotka uivat meressä. Tarinan päähenkilö "Naqi" johtaa suurta tutkimusprojektia mielenmuovaajista, kun planeetalle saapuu uusi tutkimusryhmä avaruusaluksella. Uusi tutkimusryhmä esittää olevansa kiinnostunut Naqin projektista, mutta todellisuudessa heidän motiivinsa onkin täysin erilainen. Aidon motiivin sivuilmiönä koko planeetan turvallisuus vaarantuu.
Napanuora

Napanuora () on ihmisillä noin 50 cm pitkä ja 2 cm leveä kierteinen ”putki”, joka lähtee sikiön navasta ja päättyy äidin istukkaan sikiön puoleiselle pinnalle. Sen tehtävänä on suorittaa sikiön ja äidin välinen aineenvaihdunta, jonka avulla sikiö saa ravintoa ja happea, sekä poistaa kuona-aineet. Napanuorassa
kulkee kaksi napavaltimoa ja yksi napalaskimo. Myös muilla istukkanisäkkäillä ihmisen lisäksi on napanuora.
Synnytyksen jälkeen verenkierto napasuonissa taukoaa, mutta jälkivuodon ehkäisemiseksi se sidotaan läheltä vatsan pintaa lujasti, ennen kuin se katkaistaan. Jäänyt tynkä kutistuu, ja arpi jää napana vatsan pinnalle.
Terry Jones

Terence Graham Parry ”Terry” Jones (1. helmikuuta 1942 Colwyn Bay, Wales – 21. tammikuuta 2020 Lontoo, Englanti) oli walesiläinen, Monty Python -brittikoomikkoryhmän jäsenenä tunnetuksi tullut koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli 1960-luvulla Oxfordin yliopistossa, jossa tutustui Michael Paliniin, toiseen tulevaan Python-jäseneen. Jones valmistui englannin kielestä, jonka lisäksi hän opiskeli erityisesti keskiajan historiaa. He aloittelivat komediauraansa brittitelevisiossa muun muassa sarjoissa "Twice a Fortnight" ja "Do Not Adjust Your Set". Monty Pythonin aikaan he kirjoittivat yhdessä sketsejä.
Jones on ohjannut Monty Python -elokuvat "Monty Pythonin hullu maailma" ("Monty Python and the Holy Grail") (yhdessä Terry Gilliamin kanssa), "Brianin elämä" ("Monty Python's the Life of Brian") ja "Monty Python – Elämän tarkoitus" ("Monty Python's Meaning of Life") sekä Python-kauden jälkeen elokuvat "Erik the Viking" ja "Kaislikossa suhisee" ("The Wind in the Willows"). Hän on myös kirjoittanut useita lastenkirjoja ja keskiaikaa käsitteleviä teoksia sekä juontanut historiadokumenttisarjoja televisiolle.
Yksityiselämä.
Jones avioitui vuonna 1970 Alison Telferin kanssa, ja heille syntyi kaksi lasta. Vuonna 2012 hän meni naimisiin yli 40 vuotta nuoremman ruotsalaisen Anna Söderströmin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt tytär. 
Syyskuussa 2016 kerrottiin, että Jones sairastaa dementiaa eikä enää pysty antamaan haastatteluita. Jones kuoli frontotemporaaliseen dementiaan kotonaan 21. tammikuuta 2020.
Gynoidi

Gynoidi (kreikan kielen sanasta γυνη – nainen) tarkoittaa robottia, joka on suunniteltu näyttämään naiselta. Vastaavasti mieheltä näyttävää robottia kutsutaan androidiksi. Terminä gynoidi ei kuitenkaan ole yhtä yleinen kuin androidi, jota usein käytetään viittaamaan kaikkiin ihmishahmoisiin robotteihin. Sanaa "gynoidi" käytti ensimmäisen kerran brittiläinen tieteiskirjailija Gwyneth Jones.
Naista ulkoisesti muistuttavista roboteista käytetään usein myös nimitystä Fembot.
Ari Suhonen

Ari Suhonen (s. 19. joulukuuta 1965 Porvoo) on entinen suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 ja 1 500 metriä.
Suhonen oli 1980-luvun loppupuolella ja 1990-luvun alkupuolella Suomen paras keskimatkojen juoksija. hänen nimissään on edelleen 800 metrin Suomen ennätys 1.44,10, jonka hän juoksi Zürichissa 16. elokuuta 1989. Suomen mestaruuden Suhonen voitti 800 metrillä yhdeksän kertaa peräkkäin vuosina 1985-1993 ja 1 500 metrillä viisi kertaa vuosina 1986-1989 ja 1993. 1 500 metrillä Suhonen voitti halli-EM-kilpailujen kultaa vuonna 1988.
Suhonen voitti universiadeissa kultaa 800 metrillä ajalla 1.47,13 Duisburgissa 1989.
Jussi Järventaus

Jussi Arvi Järventaus (s. 7. kesäkuuta 1951 Helsinki) on suomalainen oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari. Puoluetaustaltaan hän on kokoomuslainen. Järventaus toimi Paavo Lipposen I hallituksessa oikeusministerinä 13. maaliskuuta 1998 – 15. huhtikuuta 1999. Vuosina 1996–2016 hän oli Suomen Yrittäjien toimitusjohtajana.
Eero Milonoff

Eero Milonoff (s. 1. toukokuuta 1980 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2005 ja toimii freelance-näyttelijänä.
Työura.
Milonoff on näytellyt muun muassa elokuvissa "Pahat pojat", "Tyttö sinä olet tähti" ja "Hymyilevä mies" sekä televisiosarjassa "Koukussa". Vuonna 2007 ensi-iltansa saaneessa "Ganes"-elokuvassa Milonoff näytteli Remu Aaltosta. 
Milonoff näyttelee Jarkko Niemistä vuonna 2019 julkaistussa suomalaisessa draamakomediasarjassa "Modernit miehet".
Milonoff sai tammikuussa 2019 parhaasta miessivuosasta ruotsalaisen Guldbagge-palkinnon. Hän näytteli fantasiaelokuvassa "Raja" ("Gräns") yhteiskunnan ulkopuolelle vetäytynyttä erakkoa Vorea.
Yksityiselämä.
Milonoffin veljiä ovat Aleksi Milonoff, Juho Milonoff sekä Tuomas Milonoff. Heidän isänsä on ohjaaja ja näyttelijä Pekka Milonoff.
Tuula Linnainmaa

Tuula Maj-Lis Linnainmaa (o.s. "Forss", s. 8. tammikuuta 1942 Hämeenlinna) on suomalainen poliitikko. Hän oli Etelä-Suomen läänin maaherra 1997–2003, kokoomuksen kansanedustaja 1987–1997 ja liikenneministeri Lipposen I hallituksessa 1995–1997. Linnainmaa oli Espoon kaupunginvaltuuston jäsen 1985–1992 ja kaupunginhallituksen jäsen 1985–1990.
Linnainmaa valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961 Hämeenlinnan tyttölyseosta, ylioppilasmerkonomiksi vuonna 1962 Hämeenlinnan kauppaoppilaitoksesta ja valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 1973 Helsingin yliopistosta. Ennen eduskuntaa hän työskenteli konttoripäällikkönä ja perheyrittäjänä 1972–1987.
Eläkkeelle jäätyään Linnainmaa on opiskellut maalaamista.
Terttu Huttu-Juntunen

Terttu Aulikki Huttu-Juntunen (o.s. "Huttu", s. 15. huhtikuuta 1951 Suomussalmi) on suomalainen vasemmistoliiton entinen kansanedustaja ja ministeri.
Huttu-Juntunen oli kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuosina 1995–1999. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1999 eduskuntavaaleissa, vaikka hänen henkilökohtainen äänimääränsä kasvoi. Hän toimi toisena sosiaali- ja terveysministerinä Lipposen I hallituksessa 13. huhtikuuta 1995 – 15. huhtikuuta 1999.
Huttu-Juntunen on koulutukseltaan sosionomi. Hän jäi vuonna 2015 eläkkeelle Kainuun sosiaali- ja terveydenhuollon kuntayhtymän lapsiperheiden sosiaalipalveluiden vastuualuepäällikön toimesta. Hän on toiminut myös Kunnallisalan kehittämissäätiön varapuheenjohtajana.
Tasavallan presidentti myönsi Huttu-Juntuselle toukokuussa 2015 sosiaalineuvoksen arvonimen.
Vanginvartija

Vanginvartija on henkilö, joka työskentelee vankilassa. Vanginvartijat pitävät huolen siitä, että vankilan yleinen järjestys sekä turvallisuus säilyy, ja vangit pysyvät laitoksessa. Suomessa vanginvartijat ovat valtion palveluksessa olevia virkamiehiä.
Vanginvartijalta odotetaan hyvää fyysistä ja henkistä kuntoa. Vanginvartijan on näytettävä hyvää esimerkkiä vangeille. Suomessa vankeinhoidon perustutkinto on ammatillinen koulutus vankiloiden valvonta- ja ohjaustehtäviin. Tutkinnon laajuus on 53 opintoviikkoa ja siihen kuuluu opintoja Rikosseuraamusalan koulutuskeskuksessa (RSKK) (entinen Vankeinhoidon koulutuskeskus) sekä käytännön opintoja ja työharjoittelua vankiloissa.
Vartijan työtä ohjaavat vankeinhoidon lainsäädäntö, määräykset ja ohjeet. Valtion virkamiehenä hän noudattaa työssään yleisiä hallinto-oikeudellisia periaatteita ja virkamiehiä koskevia erityissäännöksiä. Yksityiskohtainen vartijan toimenkuva kerrotaan laitoksen työjärjestyksessä.
Suuri osa vartijan tehtävistä on laitoksen päivittäisestä toiminnasta huolehtimista, valvontaa ja vangin selviytymisen tukemista. Vartija ohjaa laitostoimintojen sujumista, kuten aamutoimia, ruokailua, työntekoa, opiskelua, siivousta ja kuljetuksia. Vartijan tehtävät liittyvät erityisesti täytäntöönpanon turvaamiseen ja järjestyksen ylläpitämiseen. Vartija tarkastaa vangit, heidän käytössään olevat tilat sekä asunto-osastot ja työpisteet. Vartioinnin ja valvonnan luonne ja määrä vaihtelevat laitoksittain. Monissa laitoksissa vartija osallistuu myös toiminnan ohjaamiseen työverstailla, kuntoutuksessa ja vankien vapaa-aikana. Vartijoita työskentelee myös terveydenhuollon ja koulutuksen alueilla, esimerkiksi vankilan poliklinikalla, kirjastossa tai koulussa. Vartijat tekevät useimmiten vuorotyötä.
Vartija vastaanottaa vangit laitokseen ja perehdyttää heidät. Hän neuvoo, valvoo ja ohjaa asunto-osastolla olevia vankeja. Vankilan työntekijöistä vartija on eniten vuorovaikutuksessa vangin kanssa. Vartija kuljettaa vangit laitoksen ulkopuolelle, muun muassa oikeusistuimiin, sairaalaan ja tarvittaessa toimii saattajana poistumisluvalla. Vartija valvoo vangin ja hänen omaistensa tapaamisia. Hän ohjaa ja opastaa vankilaan tulevia viranomaisia, vapaaehtoistyöntekijöitä ja muita yksityisiä henkilöitä sekä huolehtii osaltaan siitä, että vierailun tarkoitus toteutuu.
Vartijan tehtävät voidaan jaotella seuraaviin osa-alueisiin: 
Rikosseuraamuslaitoksen vartijan tehtäväkuva on muuttunut entistä monipuolisemmaksi ja vartijalla on yhä tärkeämpi rooli rangaistusajan suunnitelman toteuttamisessa ja kaikissa vangin päivittäiseen elämään liittyvissä kysymyksissä. Vartijan henkilökohtainen panos ja vastuu vankia koskevissa ratkaisuissa korostuu, minkä lisäksi vartija osallistuu moniammatillisiin tiimeihin.
Ilkka Viljanen

Ilkka Antero Viljanen (s. 12. joulukuuta 1960 Lahti) on suomalainen kokoomuspoliitikko, kunnallisneuvos, toimittaja ja yrittäjä. Hän toimi vuosina 2007–2011 kansanedustajana Hämeen vaalipiiristä ja on toiminut lisäksi muun muassa Lahden kaupunginvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajana. Viljanen luopui politiikasta kesäkuussa 2015.
Viljanen palasi politiikkaan kuntavaaleissa Asikkalassa kesäkuussa 2021. Hänet valittiin kunnanvaltuustoon kokoomuksen ääniharavana saadessaan 192 ääntä. Viljanen aloitti elokuussa Asikkalan kunnanhallituksen puheenjohtajana ja Päijät-Hämeen maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Aluevaaleissa tammikuussa 2022 Viljanen valittiin Päijät-Hämeen aluevaltuustoon 877 äänellä. Hän oli kolmanneksi eniten ääniä saanut kokoomuslainen. Hyvinvointialueella Viljanen toimii aluehallituksen jäsenenä ja kokoomuksen valtuustoryhmän puheenjohtajana. Kokoomus on asettanut Viljasen ehdolle kevään 2023 eduskuntavaaleihin. Viljanen oli kuntavaaleissa 2025 Asikkalassa Kokoomuksen ääniharava ja hän aloitti kesäkuussa Asikkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Valinnan jälkeen hän tulee toimineensa kahdessa eri kunnassa sekä valtuusto- että hallituksen puheenjohtajana. Tasavallan Presidentti Alexander Stubb myönsi Ilkka Viljaselle kunnallisneuvoksen arvonimen kesäkuussa 2025.
Ura.
Viljanen toimi Radio 99 toimittajana, päätoimittajana ja radioyrittäjänä 13 vuoden ajan vuodesta 1993 vuoteen 2006. Nykyisin Viljanen toimii Asikkalan Salonsaaressa pienviljelijänä, harrastekalastajana ja Vääksyssä kuntosaliyrittäjänä.
Kansanedustajana.
Viljanen sai vuoden 2003 eduskuntavaaleissa 4 421 ääntä ja jäi Kokoomuksen vaalilistalla Hämeen vaalipiirissä varaedustajaksi. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 2007 vaaleissa. Hän sai 6 303 ääntä Hämeen vaalipiirissä. Viljanen putosi vuoden 2011 vaaleissa eduskunnasta ja jäi varasijalle, ääniä hän sai 4 821. Ollessaan kansanedustaja hän oli perustuslakivaliokunnan ja liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsen.
Kunnallispolitiikassa.
Viljanen oli Lahden kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1993 alkaen ja toimi tammikuusta 2013 toukokuuhun 2015 Lahden kaupunginhallituksen ensimmäisenä päätoimisena puheenjohtajana. Ennen siirtymistään kaupunginhallituksen johtoon hän toimi kahdeksan vuotta Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, vuosina 2005–2012. Hän oli Lahden seudun seutuvaltuuston puheenjohtajana sen lakkauttamiseen 2008 saakka. Viljanen toimi myös Päijät-Hämeessä elokuussa 2009 käynnistyneen, tuloksettomana syyskuussa 2010 päättyneen kymmenen kunnan kuntaliitosselvityksen johtoryhmän puheenjohtajana. Viljanen ilmoitti jättävänsä politiikan vuoden 2015 keväällä.
Viljanen palasi kuuden vuoden tauon jälkeen politiikkaan Asikkalassa Lahden naapurikunnassa 2021. Hän toimii nykyään Asikkalan kunnanhallituksen puheenjohtajana ja maakuntavaltuuston puheenjohtajana. Lisäksi hän oli 2022-2025 Päijät-Hämeen hyvinvointialueella aluevaltuutettu ja aluehallituksen jäsen. Kesäkuussa 2025 Viljanen aloitti Asikkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Sormikoukku

Sormikoukku on kilpailu, jossa kaksi henkilöä seisoo vastakkain kädet sormiotteessa. Tarkoituksena on vetää sormea kovempaa kuin toinen henkilö. Voittaja on se, joka saa vedettyä toisen henkilön liikkeelle tai saa toisen otteen lipeämään.
Virallisessa kilpailussa sormiote otetaan keskisormella. Hämeenkoskelainen keksijä Jari Palviainen keksi sormikoukunvetolaitteen. Nykyisellä laitteella voidaan kilpailla yksinvetona vaakaa vastaan tai perinteisenä kaksinkamppailuna.
Keksijä haki laitteelleen patentin, ja vuodesta 1999 alkaen sormikoukunvetolaitteella on kilpailtu MM-kisa-arvoisesti miesten ja naisten sarjoissa Hämeenkoskella Kosken VPK:n kesäjuhlien yhteydessä.
Lähteet.
Mieleni minun tekevi, Yrjö Karilas, s.471 (aiheesta lyhyesti mainittu erilaisten notkeustemppujen yhteydessä)
Muutosvoimat Suomi

Muutosvoimat Suomi (MVS) oli suomalainen yhteistyöpuolue. Keväällä 2002 perustettu järjestö rekisteröitiin puolueeksi 24. lokakuuta 2002. MVS osallistui ainoastaan vuoden 2003 eduskuntavaaleihin. Puolue poistettiin rekisteristä 4. toukokuuta 2007 sen jäätyä ilman paikkoja kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
MVS:n perustivat 7. huhtikuuta 2002 Tampereella viisi varsinkin Euroopan unioniin, Nato-jäsenyyteen sekä maassa harjoitettuun talouspolitiikkaan kriittisesti suhtautunutta poliittista järjestöä. Perustajat olivat Vaihtoehtoväki (rp), Vapaan Suomen liitto (VSL) (rp), EU:n vastainen kansanrintama (EUVKr) (ry), (ry) ja Kommunistisen työväenpuolueen (KTP) Helsingin piirijärjestö (ks. Kommunistien liitto (Suomi)). 
Muutosvoimat Suomen perustava kokous valitsi puheenjohtajaksi Vapaan Suomen Liiton Ilkka Hakalehdon. Kesällä 2002 muutosvoimiin liittyi myös Ihmisen perusturva (ry). Neuvotteluja uudesta yhteistyöjärjestöstä oli käyty jo joulukuusta 2000 alkaen. Alkuvaiheessa mukana hankkeessa olivat myös sittemmin vetäytyneet Perussuomalaiset ja KTP. KTP päätti alkuvuonna 2002 jäädä MVS:n ulkopuolelle, mutta puolueen Helsingin piirijärjestö ei noudattanut päätöstä, minkä jälkeen se erotettiin KTP:sta.
MVS osallistui vuoden 2003 eduskuntavaaleihin kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä ja sai 11 485 ääntä (0,41 %). Kehnon vaalimenestyksen jälkeen MVS on viettänyt hiljaiseloa ja esimerkiksi internet-sivut on poistettu käytöstä.
MVS piti liittokokouksen 30. kesäkuuta 2006 Helsingissä. Kokouksessa päätettiin, ettei puolue osallistu vuoden 2007 eduskuntavaaleihin, vaan sen jäsenjärjestöt lähtevät mukaan omilla listoillaan. Hyväksytyssä toimintasuunnitelmassa MVS ilmoitti toimivansa ”uusliberalismin hegemonian murtamiseksi [ja] demokraattisen yhteisvastuullisen hyvinvointiyhteiskunnan rakentamiseksi”. Uudeksi puheenjohtajaksi kokous valitsi Kommunistien liiton Reijo Katajarannan.
Kristina Vasiliauskaitė

Kristina Vasiliauskaitė (s. 13. marraskuuta 1956, Vilna) on liettualainen säveltäjä ja opettaja. Vasiliauskaitė on säveltänyt enimmäkseen vokaalimusiikkia, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa neljä preludia uruille (1974) sekä sinfonietta (1979–1980). Vasiliauskaitėn sävellykset ovat tulleet suosituiksi Yhdysvalloissa erityisesti kuoromusiikin parissa, ja hänen musiikkiaan on julkaistu Santa Barbara Music sekä Augsburg-Fortress -levy-yhtiöiden toimesta.
Ura.
Vasiliauskaitė opiskeli pianonsoittoa ja musiikkiteoriaa M.K. Čiurlionisin kansallisessa taidekoulussa, ja valmistuessaan sieltä vuonna 1974 sävellystä ja musiikin historiaa Liettuan musiikkiakatemiassa, opettajinaan Jadvyga Čiurlionytė ja Eduard Balsis. Vuosina 1979–1980 hän työskenteli konserttimestarina M. K. Čiurlionisin taidekoulussa, ja vuosina 1980-1983 Liettuan televisio- ja radiomusiikkiohjelmien toimittajana. Vuodesta 1983 eteenpäin hän on palannut toimimaan konserttimestarina M. K. Čiurlionisin taidekoulussa, ja lisäksi hän on nykyisin säveltämisen ja pianonopettajana sekä konserttimestarina Ąžuoliukan musiikkikoulussa.
Palkinnot.
Vuosina 1996–1997 Vasiliauskaitėlle myönnettiin korkein valtionapuraha. Vuonna 1998 hänet nimettiin opettajan arvonimellä. Korkein valtionapuraha myönnettiin myös vuosina 2001–2002. Vasiliauskaitėn kappale "Ežio namai" palkittiin 2. palkinnolla vuoden 1987 Song of Songs -kilpailussa. Sävellys "Atodūsis" voitti myös toisen sijan mieskuorojen kilpailussa 1985. Juozas Naujalisin uskonnollisen musiikin kuorokilpailussa hän voitti kolme palkintoa, ja vuonna 200 Juozas Naujalisin uskonnollisen musiikin kuorokilpailussa hän voitti sävellyksellään "Magnificat".
Julius Juzeliūnas

Julius Juzeliūnas (20. helmikuuta 1916 Šiauliai – 15. kesäkuuta 2001 Vilna) oli liettualainen säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän opiskeli vuosina 1944–1948 sävellystä Kaunasin konservatoriossa. Vuosina 1949–1952 hän jatkoi opintojaan Pietarissa. 
Juzeliūnas sävelsi kaksi oopperaa, baletin, kuusi sinfoniaa, sinfonia-oratorion, viisi konserttoa, cantatan, neljä jousikvartettoa, seitsemön sonaattia eri instrumenteille ja monia muita teoksia.
Ulla Juurola

Ulla-Maija (Ulla) Juurola (o.s. Harkki, 15. kesäkuuta 1942 Kuorevesi – 25. kesäkuuta 2019 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Hän oli valtiotieteiden kandidaatti ja Lahden kaupunginhallituksen puheenjohtaja 2005–2006. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–2003.
Hän työskenteli ulkoasiainministeriössä, Helsingin kaupungilla, Lohjan kaupungilla ja Lahden kaupungilla, missä myös koulutuspalvelukeskuksen talousjohtajana.
Ulla Juurola oli Lahden kaupunginvaltuutettuna 1981–1991, 1997–2000 ja 2005–2008. Kunnallisissa luottamustehtävissä Juurola oli muun muassa koululautakunnan jäsenenä 1981–1984, tuli valituksi sen varapuheenjohtajaksi kaudeksi 1985–1988 ja puheenjohtajaksi 1989. Päijät-Hämeen liitossa Juurola oli yhteistyöryhmän puheenjohtajana 2001–2005 sekä Päijät-Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtajana 2001–2005.
Lahden kaupunginhallitus myönsi 1.11.2005 Juurolalle Lahti-mitalin numero 46.
Mika Polku

Mika Petteri Polku (s. 19. heinäkuuta 1975 Virrat) on suomalainen korkeushyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Virtain Urheilijoita. Hän pitää hallussaan korkeushypyn ulkoratojen Suomen ennätystä 231 yhdessä Toni Huikurin kanssa. Polkua valmensi Pauli Ruohonen vuoteen 1996 asti, Seppo Haavisto vuodet 1997–1999, ja vuodesta 2000 alkaen hänen valmentajanaan on toiminut Juha Isolehto.
Lähde: Tilastopaja
95 teesiä

Martti Lutherin 95 teesiä tai pidemmin Disputatio pro declaratione virtutis indulgentiarum (Väittely aneiden voimasta ja tehokkuudesta) haastoivat katolisen kirkon opetukset koskien katumusharjoituksia, paavin valtaa ja aneiden hyödyllisyyttä. Ne saivat aikaan teologisia väittelyitä, joista seurasi lopulta uskonpuhdistus ja luterilaisen, reformoidun ja anabaptistisen kristillisyyden synty.
Taustaa.
Lutherin toiminta oli suuressa määrin vastine dominikaanipappi Johann Tetzelin harjoittamaa aneiden myyntiä vastaan, jonka panivat alulle Mainzin arkkipiispa Albrekt ja paavi Leo X. Rahankeruun tavoitteena oli rahoittaa Rooman Pietarinkirkon rakennustyötä. Saksin hallitsijat olivat kieltäneet aneiden myynnin maillaan, mutta Lutherin seurakuntalaiset matkustivat muualle ostamaan niitä. Kun he tulivat ripittäytymään, he esittivät ostamansa aneen, ja väittivät, ettei heidän tarvinnut katua syntejään, sillä dokumentti lupasi antaa kaikki synnit anteeksi.
Julkaisun ajankohta ja julkaisutapa.
Lutherin on sanottu naulanneen teesinsä saksalaisen Wittenbergin linnankirkon oveen 31. lokakuuta 1517, mutta myöhemmin tätä käsitystä on pidetty vääränä. Perusteluksi on esitetty siihen aikaan yleistä tapaa naulata ilmoituksia yliopistokampuksilla. Kirkkojen ovet toimivat eräänlaisina ilmoitustauluina. Jotkut katsovat, että teesien julkaiseminen on saattanut tapahtua joskus marraskuussa 1517. Joka tapauksessa Luther ainakin postitti teesit Mainzin arkkipiispalle, paaville, ystävilleen ja aikakauden muille yliopistoille.
Itse teesit.
Vanhahtavampi käännös Lutherin 95 teesistä kuuluu näin:
Rakkaudesta totuuteen ja halusta tuoda se julkisuuteen väitellään seuraavista lauseista Wittenbergissä kunnianarvoisan isän Martin Lutherin, vapaiden tieteiden ja pyhän jumaluusopin maisterin sekä viimeksi mainitun aineen vakinaisen opettajan johdolla. Hän pyytää sen vuoksi, että ne, jotka eivät suullisesti ja persoonallisesti läsnä ollen voi keskustella meidän kanssamme, tahtoisivat tehdä sen poissa ollen kirjallisesti. Herramme Jeesuksen Kristuksen nimessä, aamen.
Karibit

Karibit oli kansa, joka asutti Antillien saaria ennen eurooppalaisten tuloa. Se antoi nimen koko Karibian alueelle. Karibit olivat sotaisaa kansaa ja taitavia purjehtijoita, joten he syrjäyttivät monin paikoin rauhallisempia heimoja kuten arawakit.
Karibien kylät olivat pieniä, niissä asui usein vain yhden suvun jäseniä. Miehet kalastivat, naiset viljelivät tomaatteja, perunaa, maapähkinöitä, ananasta, kurpitsaa, maniokkia ja maissia. Miehet tekivät myös sotaretkiä, joissa he kävivät jousien, myrkkynuolten, keihäiden ja nuijien avulla arawakien pitkien veneiden kimppuun ja ryöstivät naisia. Arawakien mukaan karibit myös keittivät arawak-miehiä rituaaliseksi ateriaksi, mutta ihmissyöntiä ei ole vahvistettu.
Eurooppalaisten tulo lopetti karibien valtakauden alueella. Nimitys garifuna eli "mustat karibit" viittaa afrikkalaisten orjien ja karibien jälkeläisiin.
Kristityn lähetysjärjestön Joshua-projektin mukaan karibinkielen puhujia on edelleen Venezuelassa, Surinamessa, Ranskan Guyanassa ja Brasiliassa.
Karibien kielestä väitetään lainautuneen eurooppalaisiin kieliin joitakin sanoja, kuten hurrikaani, iguaani ja kannibaali.
Auringonsäteilyvyöhykkeet

Auringonsäteilyvyöhykkeet kertovat, millainen on suurin piirtein leveysasteen Auringolta saama säteilyannos eli maapallolle ulkopuolelta saapuva energiamäärä. Noin 40. leveysasteesta napaa kohti maapallon säteilytasapaino on negatiivinen ja tätä aluetta lämmittävät päiväntasaajan suunnasta tulevat tuulet ja merivirrat ja hieman varastoitunut maalämpö sekä geoterminen energia. Auringonsäteilyvyöhykkeet ovat yksinkertainen matemaattinen havainnollistus ja ne auttavat ymmärtämään maapallon energiatasapainoa suurpiirteisesti.
Aurinko paistaa napojen lähellä keskimäärin loivemmassa kulmassa, jolloin säteily jakaantuu laajemmalle pinta-alalle eikä ole siten yhtä voimakasta kuin tropiikissa, jossa Aurinko paistaa kohtisuoraan ja säteily jakaantuu pienelle pinta-alalle. Säteilytasapaino on vuoden aikana negatiivinen eli alijäämäinen sekä pohjoisella että eteläisellä pallonpuoliskolla noin 40. leveyasteesta napa-alueen suuntaan (maapallon alijäämäalueet) ja positiivinen eli ylijäämäinen noin 40. leveyasteesta päiväntasaajan suuntaan (maapallon ylijäämäalueet). Auringon zeniittiaseman muutokset siirtävät säteilyn alijäämäalueita ja ylijäämäalueita vuoden aikana, mutta auringonsäteilyvyöhykkeet lasketaan koko vuoden keskiarvoina käyttämällä aurinkovakiota ottamatta huomioon heijastumista tai absorptiota. Maapallon auringonsäteilyvyöhykkeet vastaavat suunnilleen säteilytaseita syys- ja kevätpäiväntasausten aikaan, jolloin Auringon zeniittiasema sijaitsee päiväntasaajalla.
Shōtoku (prinssi)

Shōtoku taishi (, ”kruununprinssi Shōtoku”, 574 – 8. huhtikuuta 622) oli vaikutusvaltainen japanilainen sijaishallitsija Asuka-kaudella keisarinna Suikon hallituskaudella. Häntä on pidetty yhtenä japanilaisen historiografian ja hallintojärjestelmän merkittävimmistä kehittäjistä. Hänestä tuli vuosisatojen kuluessa vähitellen puolilegendaarinen kulttihahmo.
Shōtokun alkuperäinen nimi oli prinssi Umayado (). Hän oli keisari Yōmein toinen poika ja kuului vaikutusvaltaiseen Soga-klaaniin. Sijaishallitsija hänestä tuli vuonna 593, kun hänen tätinsä nousi maan valtaistuimelle, ja hän jatkoi virassaan kuolemaansa saakka.
Shōtokun hallituskausi muistetaan lukuisista merkittävistä uudistuksista politiikan, uskonnon ja taiteen aloilla. Hän avasi jälleen yhteydet Kiinaan ja aloitti maan hallinnon muokkaamisen kiinalaisen mallin mukaan. Hän edisti buddhalaisuuden ja kungfutselaisuuden leviämistä Japanissa ja toi maahan monia kiinalaisia käytäntöjä: maassa otettiin käyttöön kiinalainen kalenteri, luotiin uusi tiejärjestelmä, maahan tuotiin lukuisia kiinalaisia taiteilijoita ja käsityöläisiä ja maan historiaa kuvaavien kronikoiden laatiminen aloitettiin. Merkittävin hallintoa koskeva uudistus oli 12-portaisen hoviasteikon käyttöönotto, jonka myötä perinnöllisen järjestelmän korvasi kiinalainen meriitteihin pohjautunut hallinto. Samalla keisarihuoneen valta vahvistui feodaaliherrojen kustannuksella. Shōtokun vuonna 604 laatima ”17 artiklan perustuslaki”, jossa Japanin yläluokalle esiteltiin kiinalaista byrokratiaa ja kungfutselaisia käsitteitä, on merkittävä dokumentti hänen ajattelustaan, vaikka sitä on epäiltykin myöhemmäksi väärennökseksi.
Buddhalaisuuden suojelijana Shōtoku rakennutti useita buddhalaisia temppeleitä. Niistä tunnetuin lienee Naran lähelle vuonna 607 valmistunut Hōryū-ji, joka on yksi maailman vanhimmista säilyneistä puurakennuksista. Kuolemansa jälkeen häntä pidettiin buddhalaisena pyhimyksenä.
Judi Dench

Judith Olivia Dench (s. 9. joulukuuta 1934 York) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt pitkällä urallaan niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Kotimaassaan Denchiä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan jälkeisen ajan suurimmista naisnäyttelijöistä, ja hän voitti vuonna 2005 äänestyksen, jossa valittiin Britannian paras naisnäyttelijä.
Ura.
Denchin ura alkoi teatterista ja hän on esiintynyt kaikilla merkittävillä Englannin näyttämöillä. Judi Dench opiskeli lontoolaisessa Central School of Speech and Drama -teatterikoulussa 1954–1957. Hänen ensimmäinen roolinsa ja myös läpimurtonsa oli Ofelia Shakespearen "Hamletissa" vuonna 1957. Valmistumisensa jälkeen hän näytteli useita näytäntökausia Oxfordissa ja Nottinghamissa, kunnes 1961 liittyi Royal Shakespeare Companyyn. Seuraavan parinkymmenen vuoden ajan hän esiintyi lukuisissa RSC:n tuotannoissa sekä Stratfordissa että Lontoossa.
Sittemmin Dench on esiintynyt monissa West Endin teattereissa kuten myös Lontoon kansallisteatterissa ansaiten lukuisia palkintoja pääosarooleistaan. Iästään huolimatta hän on edelleen yksi varmoista englanninkielisen teatterimaailman kassamagneeteista.
Ennen muuta Judi Dench on teatterinäyttelijä ja hän on esiintynyt yli 80 näytelmässä. Hän on myös näytellyt yli 30 roolia televisiolle. Tunnetuimmat televisiosarjat ovat Suomessakin esitetyt "Kuinka isosisko naitetaan" ("A Fine Romance", 1981–1984), jossa hänen vastanäyttelijänään oli hänen miehensä Michael Williams, ja "Vanha suola janottaa" (1992–2008). Vuosina 2007–2009 hän esiintyi sarjassa "Cranfordin naiset", joka perustuu Elizabeth Gaskellin teoksiin.
Dench itse pitää eniten teatterityöstä ja arvostaa vähiten elokuvan tekemistä, joka hänen mukaansa rajoittaa ilmaisua vielä TV-kuvauksia enemmän. Tästä huolimatta hän on esiintynyt myös ainakin 25 elokuvassa. Elokuvasta "007 ja kultainen silmä" (1995) aina elokuvaan "007 Spectre" (2015) hän esitti M:ää James Bond -elokuvasarjassa.
Yksityiselämä.
Denchillä on yksi tytär (s. 1972), sittemmin kuolleen aviomiehensä näyttelijä Michael Williamsin kanssa.
Dench sairastaa silmänpohjan ikärappeumaa, joka on yleinen korkean iän mukanaan tuoma silmäsairaus. Se ei ole sokeuttanut häntä vielä kokonaan, mutta on heikentänyt voimakkaasti näkökykyä.
Palkinnot ja tunnustukset.
Judi Dench on saanut urallaan useita palkintoja ja huomionosoituksia, joista alla tärkeimmät:
Filmografia.
Dench kuullaan M:n roolissa myös neljässä James Bond -pelissä: ', ', "Quantum of Solace" ja "".
Reijo Luostarinen

Reijo Kalevi Luostarinen (26. joulukuuta 1939 Kajaani – 24. marraskuuta 2017) oli suomalainen markkinointitieteilijä ja professori. Hän perusti kansainvälisen liiketoiminnan aineen opetus- ja tutkimusalan Helsingin kauppakorkeakouluun 1980-luvun alkupuolella. Hän oli ensimmäinen kansainvälisen markkinoinnin professori Suomessa ja mukana perustamassa FIGSIB (Finnish Graduate School in International Business) -tohtorikoulua. 
Luostarinen pääsi ylioppilaaksi Kajaanin lyseosta vuonna 1959, jonka jälkeen hän opiskeli itsensä ensin merkonomiksi. Helsingin Kauppakorkeakoulusta hän valmistui ekonomiksi vuonna 1964, kauppatieteitten lisensiaatiksi 1971 ja tohtoriksi vuonna 1979. Hän opiskeli myös Yhdysvalloissa, University of Michiganissä ASLA-Fulbright-stipendiaattina vuosina 1970–1972. 
Hän perusti FIBO (Finland’s International Business Operations) -tutkimusohjelman vuonna 1974. Hän johti myös poikkitieteellistä Metsä-ohjelmaa sekä monitieteellistä IDBM (International Design Business Management) -maisteriohjelmaa, jossa kansainvälisen liiketoiminnan opetus yhdistyi taiteen ja tekniikan opetukseen, ohjelma perustettiin 15 vuotta ennen Aalto-yliopiston syntymää. Helsingin kauppakorkeakoulussa Luostarinen toimi kansainvälisen liiketoiminnan aineen professorina ja -laitoksen johtajana, kansainvälisen kaupan tutkimuskeskuksen johtajana (CIBR) sekä HKKK:n vararehtorina (vuosina 1992–1996), josta jäi eläkkeelle vuonna 2003. Hän oli myös Teknillisen korkeakoulun ja Vaasan yliopiston dosentti.
Opetukseensa Luostarinen ammensi jatkuvasti uusia käytännön esimerkkejä näköalapaikaltaan useiden yritysten neuvonantajana. Hän myös ohjasi lukuisan määrän väitöskirjoja; enemmistön oppiaineesta vuoteen 2017 mennessä valmistuneista, yli 50 tohtorista. 
Luottamustoimissaan hän oli muun muassa yksi EIBA:n (European International Business Academy eli Euroopan kansainvälisen liiketoiminta-akatemian) perustajajäsenistä ja presidentti (1989), Yhdysvaltain kansainvälisen liiketoiminta-akatemian alueellinen puheenjohtaja Euroopassa ja toimi kansainvälisen liiketoiminnan asiantuntijana YK:n eri organisaatioissa sekä eri ministeriöissä. Hän toimi useiden yritysten hallituksissa, myös puheenjohtajana, muun muassa Biohit Oyj:ssä (2003–2011).
Tähystä tuulenpuolta

Tähystä tuulenpuolta ("Look to Windward") on Iain M. Banksin kirjoittama tieteisromaani, joka julkaistiin vuonna 2000. Suomennos julkaistiin vuonna 2004 Loki-Kirjojen kustantamana ja Lauri Mäkelän ja Jari Virtasen suomentamana. Se on Kulttuuriin sijoittuvan niin sanotun "Kulttuuri"-sarjan kuudes romaani. 
Juoni.
Romaanin päätapahtumat sijoittuvat "Masaq"-kiertoratamaailmaan, jossa chelgrialainen kuuluisa säveltäjä nimeltään Ziller elää maanpaossa. Masaqille saapuu lähettiläs Chelgriasta, ja Ziller tahtoo vältellä häntä epäilyjensä vuoksi. 
Pääjuonen taustalla Banks kuvaa chelgrialaisten salajuonta kostaa Kulttuurille puuttuminen heidän sisällissotaansa, joka chelgrialaisten uskomusten mukaan on johtanut sielujen katoamiseen. Vaikka Kulttuuri ottaa vastuun osallisuudestaan sisällissotaan ja yrittää sovitella tapahtunutta sekä luoda sosiaalisia suhteita chelgrialaisiin, näitten inho Kulttuuria kohtaan ei vähene vaan jännitys osapuolten välillä säilyy.
Saaren kirkko

Saaren kirkko on yksi Parikkalan luterilaisen seurakunnan kolmesta kirkosta. Se sijaitsee Saarenkylässä Ison-Rautjärven koillisrannalla kohoavalla Kauramäellä. Kirkko kuului aiemmin Saaren seurakunnalle, joka yhdistettiin Parikkalan seurakuntaan vuonna 2005.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Saaren seurakunta erosi Parikkalan seurakunnasta 1920-luvulla. Uuden seurakunnan kirkkoa varten tilattiin piirustukset arkkitehti Ilmari Launikselta. Saaren kirkko rakennettiin vuosina 1933 ja 1934 ja vihittiin käyttöön 1. heinäkuuta 1934. 
Ulkoasu.
Punatiilinen kirkko on malliltaan päätytornillinen pitkäkirkko. Toisessa päässä sijaitseva kellotorni ei juurikaan ulkone runko-osasta. Kellotornin alaosa on nelikulmainen ja yläosa kahdeksankulmainen ja kapenee kohti huippua. Kirkon pääsisäänkäynti sijaitsee kellotornin alaosassa. Satulakattoisessa runkohuoneessa on matalat pulpettikattoiset kylkiäiset. Kirkko on lähes identtinen samoihin aikoihin valmistuneen Ilmari Launiksen suunnitteleman Lumivaaran kirkon kanssa. Ulkoseinien rapautunutta tiiliverhousta ja kirkon savupiippu korjattiin kesällä 2008 vaihtamalla yhteensä 800 tiiltä, joiden vikoja oli osin havaittu jo aiemmissa vuoden 1972 korjaustöissä. 
Sisätilat ja irtaimisto.
Kirkossa on noin 700 istumapaikkaa. Kellotornissa on kaksi kelloa, joista suurempi painaa tuhat ja pienempi 340 kilogrammaa. Kirkon alttaritaulu on yksi Suomen suurimpia, pinta-alaltaan noin 44 neliömetriä. Sen on maalannut taiteilija Laila Järvinen. Kirkkosalin seiniä koristavat taiteilija Eemil Ruokolaisen maalaukset. Kirkkoon hankittiin 20-äänikertaiset urut vuonna 1936. Alkuvuonna 2008 sisätiloja korjattiin remontoimalla sakasti ja uusimalla kirkon alttarialue. Öljylämmitys vaihdettiin sähkölämmitysjärjestelmään, jota voidaan ohjata matkapuhelimella. Käytöstä poistettuun pannuhuoneeseen rakennettiin pieni krypta. Kirkon ullakolta löydetyt lahjoittajien nimillä varustetut valaisimet kunnostettiin käyttöön ja Parikkalan seurakunnan 1934 lahjoittama Raamattu tuotiin esille kirkkosaliin.
Koivuharju

Koivuharju on vuosina 1976–1978 Mainos-TV:llä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan käsikirjoittaja oli Toini Vuoristo. Sarjassa seurattiin eteläsuomalaisen maalaistalon elämää ja Koivuharjun kestikievarin perustamista. Se peri TV1:n sarjan "Naapurilähiö" paikan lauantai-illoissa, ja "Koivuharjun" paikan otti vuorostaan myöhemmin sarja "Rauhanranta 12", jonka käsikirjoittajana toimi myös Vuoristo.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" televisiokriitikko Jukka Kajava kirjoitti kaipaavansa "Naapurilähiötä", kun sen korvannut "Koivuharju" on vielä huonompi. Hänestä sarjassa on pelkkää puhetta eikä lainkaan toimintaa, ei edes ihmisten välisten suhteiden muutoksia.
Cristóbal Halffter

Cristóbal Halffter (24. maaliskuuta 1930 Madrid – 23. toukokuuta 2021 Villafranca del Bierzo) oli espanjalainen säveltäjä. Hän asui perheineen Saksassa vuosina 1936–1939. Halffterin pianokonsertto voitti vuonna 1953 kansallisen musiikkipalkinnon. Vuodesta 1961 lähtien Halffter toimi sävellyksen professorina Madridin kuninkaallisessa konservatoriossa. 
Halffter sävelsi muun muassa oopperan "Don Quijote" (2000).
Mateo Albéniz

Mateo Albéniz (Mateo Antonio Pérez de Albéniz) (1755 tai 1760–1831) oli Espanjan baskilainensäveltäjä ja pappi. Hän sävelsi pääasiassa piano- ja cembalomusiikkia, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös hengellistä musiikkia.
Albénizin D-duurisonaatti on kenties hänen tunnetuin teoksensa. Lyhyt, yksiosainen sonaatti on omistettu Domenico Scarlattille. Siitä on tehty sovitus myös kitaralle. 
Mateo Albéniz ei ollut sukua säveltäjä Isaac Albénizille.
Arawakit

Arawakit ovat kansa ja kieliryhmä Etelä-Amerikassa ja Karibialla. Alun perin nimitys kuului yhdelle voimakkaalle kansalle nyk. Guyanan ja Surinamen alueella. Tämä kansa liittoutui espanjalaisten valloittajien kanssa, koska karibit olivat heidän perinteisiä vihollisiaan.
Arawakit elivät teokraattisissa kuningaskunnissa. He harjoittivat kaskiviljelyä ja saivat vuodessa kaksi satoa maniokkia, maissia, perunoita, maapähkinöitä, papuja ja nuolijuurta. Metsästys ja kalastus olivat tärkeitä elinkeinoja. Heillä oli suuria ja taidokkaasti tehtyjä kanootteja, joissa mahtui kulkemaan kymmeniä ihmisiä. Eurooppalaisten saapumisen jälkeen arawakit katosivat nopeasti, osittain Euroopasta tuotuihin tauteihin. Sotaisammat karibit sinnittelivät pidempään ja heidän jälkeläisiään elää edelleen alueella.
Termiä arawak on käytetty kuvaamaan myös koko kieliryhmää, joka kuuluu arawakkikielten perheeseen. Kansanryhmänä sillä on tarkoitettu lähinnä rauhanomaisia kansoja, jotka asuivat Karibialla ennen karibien valloituksia: tainot, ignerit, lucayanit, nepojat ja suppoyot.
Valon poika

Valon poika () on Christian Jacqin kirjoittama historiallinen romaani, joka aloittaa Ramses II:n elämästä kertovan viisi­osaisen kirjasarjan. Kirja julkaistiin kirjailijan kotimaassa, Ranskassa, vuonna 1995 ja Suomessa Anna-Maija Viitasen käännöksenä vuonna 1998. Sarjan seuraava osa on nimeltään "Ikuisuuksien temppeli".
Juoni.
Kirja kertoo kuinka Ramseksen isä Seti I koetteli Ramsesta faaraoksi tämän tietämättä.
Tarina alkaa kun Ramses joutuu hänen isänsä tahdosta vastatusten villikarjun kanssa. Ramses ei pysty voittamaan tätä, joten Seti kukistaa karjun. Tästä koetuksesta Ramses alkaa toivoa, että hän olisi tuleva faarao ja veljensä Khenar joutuisi alempaan virkaan. Toivoa yrittävät hillitä hänen hyvät ystävänsä, mutta Ramses ei ota tätä vaihtoehtoa kuuleviin korviinsa. Myöhemmin tajutessaan ystävien olessa oikeassa ja, että tuo toive oli turha, hän kokee hirveän pettymyksen, mutta alkaa samalla syvällä sisimimmään miettimään, jos tuo koetus olikin Faaraon ensimmäinen koetus.
Koetukset seuraavat toinen toistaan ja pettymykset näiden jälkeen. Vasta myöhemmin Seti paljastaa Ramsekselle ja koko Egyptin kansalle, että Ramses valitaan varahallitsijaksi. Tästä Khenar on hyvin käärmeissään ja alkaa juonitella Ramsesta vastaan. Ramses ei epäile mitään ennen kuin hänen ja hyvän ystävänsä henkeä uhataan. Ramses tapaa myös alkuvaiheissa Isetin, tulevan ensimmäisen poikansa äidin. Ja hän tapaa myös ainoan oikean rakkautensa Nefertarin.
Jay Roach

Jay Roach (s. 1957 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat "Austin Powers"- ja "Painajainen perheessä" -elokuvat, joita hän on ohjannut yhteensä viisi.
Jay Roach on ollut naimisissa vuodesta 1993 alkaen The Bangles yhtyeestä tutun Susanna Hoffsin kanssa.
SHA

SHA () kuuluu kryptograafisiin tiivistefunktioihin. Sen eniten käytetty muoto on SHA-1, jota käytetään muun muassa useissa TLS-, SSL-, PGP-, SSH-, S/MIME- ja IPSec-ohjelmistoissa. 
MD-SHA-tiivistefunktioiden perhe alkoi vuonna 1990 MD4:llä joka nopeasti korvattiin heikkouksien vuoksi MD5:llä vuonna 1992.
Yhdysvaltojen sähköistä salakuuntelua, vieraiden kielten osaamista ja salakirjoituksen purkua harjoittava tiedusteluelin National Security Agency (NSA) suunnitteli SHA:n, ja se julkaistiin Yhdysvaltojen hallituksen standardina.
Ensimmäinen versio "SHA", joka yleisemmin tunnetaan nimellä SHA-0, julkaistiin vuonna 1993. Seuraaja SHA-1 () julkaistiin vuonna 1995, minkä jälkeen on julkaistu SHA-2 ja SHA-3.
Julkaistuista standardeista kaksi ensimmäistä, SHA-0 ja SHA-1, on jo onnistuttu murtamaan.
Hyökkäysmenetelmien johdosta on kehitetty vahvennus törmäysten havaitsemiseen, jota voidaan käyttää SHA-1:n ja MD5:n kanssa.
Tutkijat pitävät mahdollisena, että lähitulevaisuudessa myös SHA-2 murretaan, sillä se on niin samankaltainen edeltäjiinsä verrattuna. SHA-1-hyökkäystä ei ole vielä onnistuneesti käytetty SHA-2:een. SHA-2:n referenssitoteutus on esitelty IETF:n standardissa . SHA-2 algoritmi on sama SHA-224, SHA-256, SHA-384 ja SHA-512 variaatioissa eroten operandien koossa, alustusvektoreissa sekä lopullisen tiivisteen koossa.
SHA-3-funktion standardointiprosessi aloitettiin vuonna 2005 sen jälkeen, kun SHA-1:n murtaminen osoitettiin mahdolliseksi. Standardointiprosessi koostui useista osista, joista merkittävin oli vuosina 2007–2012 käyty kilpailu standardin pohjaksi otettavasta algoritmista. Kilpailun voitti belgialaisten ja italialaisten kryptologien kehittämä "Keccak".
NSA:n sijaan prosessista vastasi NIST. Standardin piti alun perin valmistua kokonaisuudessaan jo pian kilpailun päätyttyä, vuoden 2012 loppuun mennessä, mutta se vahvistettiin FIPS 202 -standardiksi lopulta vasta elokuussa 2015.
SHA:ssa on seuraavat algoritmit:
Maurice Martenot

Maurice Martenot (; 1898 Pariisi – 10. lokakuuta 1980 Clichy) oli ranskalainen sellisti ja radiosähköttäjä. 
Hän patentoi 2. huhtikuuta 1928 ondes Martenot -soittimen. Vuodesta 1948 lähtien Maurice Martenot opetti Pariisin konservatoriossa ondes Martenot'n soittoa ja hänen oppilaisiinsa lukeutui muun muassa säveltäjä Karel Goeyvaerts.
Gemara

Gemara on juutalaisten talmudin jälkimmäinen osa, joka sisältää mišnan kriittisiä kommentteja. Sen perustana ovat Israelin rabbien keskustelut mišnasta; sisältö päätettiin lopullisesti noin vuonna 500. Se on kirjoitettu arameaksi.
Varsinainen Mišna-kritiikki keskittyy seuraaviin kysymyksiin
Zhang Daoling

Zhang Daoling (張道陵; pinyin: Zhāng Dàolíng, Wade-Giles: Chang Tao-ling) oli sichuanlainen taolainen mystikko ja uskonnollisen liikkeen johtaja Itäisen Hanin aikaan 100-luvulla jälkeen ajanlaskun ajan. Hän perusti Viiden vakallisen lahkon ja Taivaallisten mestarien "dynastian." Changia sanotaan uskonnollisen taolaisuuden perustajaksi. Taolaiset uskovat, ettei Chang ole kuollut, vaan että hän muuttui kuolemattomaksi ja siirtyi taivaaseen.
Targum

Targum on arameankielinen käännös heprealaisesta Raamatusta Tanakista, joka vastaa suunnilleen kristittyjen Vanhaa testamenttia. Aramea oli satojen vuosien ajan juutalaisten yhteisöjen arkikieli; tämä kansankielinen käännös mahdollisti Raamatun tekstien laajamittaisen opettamisen ja keskustelun niistä.
Targumin vanhimmat löydöt ovat peräisin 100-luvulta eaa.
Erkki Aaltonen

Erik (Erkki) Verner Aaltonen (17. elokuuta 1910 Hämeenlinna – 8. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa (tuolloisessa Helsingin Konservatoriossa) 1929–1947. Hän aloitti pianon-, viulun- ja urkujensoiton opiskelulla. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä 1933–1934 Väinö Raition ja 1945–1947 Selim Palmgrenin johdolla. Kaksivuotisen kapellimestarikurssin hän suoritti 1945–1947.
Erkki Aaltonen sävelsi viisi sinfoniaa, joista tunnetuin on toinen, lisänimeltään "Hiroshima" (1949), kaksi pianokonserttoa (1948 ja 1954), viulukonserton (1966), baletteja "Kimmon kosto", "Nummisuutarit", "Lapponia 1" ja "Lapponia 2", elokuvamusiikkia sekä useita kamarimusiikkiteoksia, viisi pianosonaattia, oboesonaatin, lauluja pianon säestyksellä ja kappaleita viululle ja huilulle. Lisäksi mainittakoon orkesterisarja "Macbeth" ja kansanmusiikkia sinfoniaorkesterille. Hänen viimeisiä valmistuneita teoksiaan on "Canto dell'umanita", kantaatti sekakuorolle, solistille ja orkesterille. Aaltosen sävellystuotantoa leimaa humanistinen ja sodanvastainen ajattelu, jonka pohjana ovat olleet hänen henkilökohtaiset sotakokemuksensa lääkintäaliupseerina.
Kapellimestarina Aaltonen johti vakinaisena tai vierailujohtajana ainakin seuraavia orkestereita ja kuoroja: Helsingin Kamarimuusikot r.y., Helsingin kaupunginorkesteri, Radion sinfoniaorkesteri, Kansallisoopperan orkesteri, Helsingin teatteriorkesteri, Helsingin Torvisoittokunta, Tampereen kaupunginorkesteri, Turun kaupunginorkesteri, Porin kaupunginorkesteri, Lohjan kaupunginorkesteri, Kemin kaupunginorkesteri, Oulun kaupunginorkesteri, Tallinnan Radion Sinfoniaorkesteri, Krakovan Filharmoninen Orkesteri, Krakovan Radion Sinfoniaorkesteri, George Enescu Filharmonia, Bukarestin Radion Sinfoniaorkesteri, Sibelius-Akatemian Oppilasorkesteri, Polyteknikkojen Orkesteri, Pohjois-Haagan Orkesteri, Kemin Soitannollisen Seuran Orkesteri, Työväen orkesteri ja Kullervo-kuoro.
Aaltonen debytoi kapellimestarina 1948. Hän toimi vuosina 1964–1966 Lohjan orkesterin ja musiikkikoulun johtajana. Vuosina 1966–1973 hän toimi Kemin kaupungin musiikinjohtajana. Tänä aikana hän käynnisti Kemin Musiikkiopiston (nykyisin Länsi-Pohjan musiikkiopisto) toiminnan, toimi musiikkiopiston johtajana ja Kemin kaupunginorkesterin johtajana.
Aaltosen oma instrumentti oli viulu. Hän toimi vakinaisesti viulistina Helsingin teatteriorkesterin jäsenenä vuosina 1935–1945 ja alttoviulistina Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1945–1966. Lisäksi hän toimi viulistina muun muassa Radio-orkesterissa. Viulusolistina hän toimi Helsingin kaupunginorkesterin konsertissa 1941 ja Teatteriorkesterin radiokonsertissa 1941. Viulunsoiton opetusta hän oli antanut jo nuoresta pitäen. Hän antoi viulutunteja musiikinjohtajan toimensa ohessa Kemin musiikkiopistossa ja jatkoi tuntien antamista vielä eläkkeellä ollessaan Nurmijärven musiikkiopiston puitteissa.
Talvi- ja jatkosodassa Aaltonen toimi rintamalla Kannaksella lääkintäaliupseerina, jatkosodan loppuvaiheessa Georg Malmsténin viihdytyskiertueella laivastossa.
Harri Lintumäki

Harri Jaakko Antero Lintumäki (s. 1. toukokuuta 1948 Hämeenlinna) on oikeustieteen kandidaatti, varatuomari ja hämeenlinnalainen käräjätuomari. Hän sai laamannin arvonimen vuonna 2007.
Hän oli kokoomuksen kaupunginvaltuutettu viisi kautta vuosina 1993–2012, josta kolme kautta valtuuston puheenjohtajana.
Lintumäki on myös toiminut pitkään Hämeenlinnan Pallokerhon hallituksen puheenjohtajana ja Jääkiekon SM-liigan valiokunnissa. Hänet on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 171.
Tuomas Kantelinen

Tuomas Kantelinen (s. 22. syyskuuta 1969 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa Eero Hämeenniemen johdolla vuosina 1988–1996. Kantelinen on säveltänyt muun muassa Paavo Nurmesta kertovan oopperan "Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni." Muita hänen konserttiteoksiaan ovat esimerkiksi kitarakonsertto, pianokonsertto (Espoon pianoviikon tilaustyö) ja suurelle puhallinorkesterille sävelletty "Ghosts".
Ura.
Kantelinen tunnetaan etenkin elokuvasäveltäjänä. Tämän uransa hän aloitti vuosina 1993–1995 säveltämällä musiikin muutamaan lyhytelokuvaan, pitkään elokuvaan "Kaupunkisinfonia" sekä Jari Halosen pitkään elokuvaan "Lipton Cockton". Nykyään Tuomas Kantelinen on tunnetuimpia suomalaisia elokuvamusiikin säveltäjiä, ja hänelle on ominaista ison orkesterin käyttö ja harmoninen, uusromanttinen tyyli, vaikka hän on säveltänyt elokuviin myös minimalistista ja moderniakin musiikkia. Klaus Härön ohjaaman elokuvan "Näkymätön Elina" myötä Kantelinen aloitti työt ruotsalaisissa tuotannoissa ja teki sen jälkeen muun muassa Kjell Sundvallin ohjaaman "Hotet" ("Uhka") -vakoilutrillerin musiikin. Vuonna 2004 Kantelinen sävelsi musiikin Renny Harlinin trilleriin "Mindhunters", ja on sen jälkeen tehnyt töitä myös Pohjoismaiden ulkopuolelle. Vuonna 2013 Kantelinen sai pohjoismaisen Harpa-palkinnon "Puhdistus"-elokuvaan säveltämästään musiikista.
1980–2020-luvuilla Kantelinen on säveltänyt myös useimmat MTV Uutisten tunnukset.
Vuonna 1998 Kantelinen sai Jussi-palkinnon musiikista elokuvaan "Lunastus". Hän sai Kritiikin Kannukset vuonna 1999. Vuonna 2000 Kantelinen sai Jussi-palkinnon "Rukajärven tie" -elokuvaan tekemästään musiikista.
Tuomas Kantelisen isoäidillä oli ratkaiseva vaikutus Kantelisen musiikin opintojen aloittamiseen. Laulaja Karoliina Kantelinen on hänen sisarensa.
Perhonjokilaakso

Perhonjokilaakso on vuonna 1970 perustettu, kerran viikossa torstaisin ilmestyvä paikallislehti, jonka levikkialueena ovat Halsua, Kaustinen, Perho, Ullava ja Veteli. Lehden ajankohtainen levikki löytyy lehden mediatiedoista.