Renault 19

Renault 19 on Renault’n vuosina 1988–1996 valmistama alemman keskikokoluokan automalli, joka korvasi Renault 9- ja 11-mallit. Auto oli viimeinen Renault’n malli, jonka tunnuksena käytettiin numeroa. Renault 19:n seuraajaksi tuli pitkälti samaan tekniikkaan perustuva Mégane. Argentiinassa mallin valmistus jatkui vuoteen 1999 saakka.
Renault 19 (1988–1996).
Giorgetto Giugiaron muotoilema Renault 19 esiteltiin heinäkuussa 1988 korvaamaan ikääntyneet 9- ja 11-mallit. Suomessa myynnin aloitus viivästyi maahantuojan vaihdoksen takia elokuulle 1989. Kooltaan ja sisätiloiltaan 19 oli yksi luokkansa suurimmista malleista, ja tavaratilakin oli melko kookas tilaa säästävän vääntösauvajousituksen ansiosta. Uudessa mallissa kiinnitettiin myös entistä enemmän huomiota turvallisuuteen. Autoa on pidetty onnistuneena kokonaisuutena. Kritiikki on kohdistunut keskitason huonommalle puolelle sijoittumisesta vikatilastoissa sekä köyhästä vakiovarustelusta. Esimerkiksi ohjaustehostin puuttui pitkään perusmalleista.
Moottorit olivat kaasuttimella varustetut 1,2- (55 hv), 1,4- (60/80 hv) ja 1,7-litraiset (95 hv). Tehokkaampi 1,4-litrainen oli uusi "Energy"-versio, jossa oli kannen yläpuolinen nokka-akseli. 1,7 litran moottorissa oli katalysaattori, mutta myös 1,4-litraisia myytiin jälkiasennetuilla katalysaattoreilla.
Vuonna 1989 saataville tuli 1,9-litrainen dieselmoottori, jota ei otettu Suomen tuontiohjelmaan. Uusi korimalli oli sedan, jota kutsuttiin nimellä "Chamade". Seuraavana vuonna esiteltiin vielä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (140 hv) moottori. Lisäksi tarjolle tuli 1,7-litraisen 75-hevosvoimainen versio.
Perusmalli TR oli saatavana 1,2- tai 1,4-litraisena (60 hv). Vaihteisto oli nelivaihteinen. Maininnan arvoisia varusteita olivat lukuvalo, lämmitettävät etuistuimet, kello sekä viisiovisen mallin kaksiosainen takaselkänoja ja turvavöiden korkeudensäätö.
Seuraava malli oli GTS, jonka sai 1,4-litraisella (80 hv) Energy-moottorilla ja pienemmällä 1,7-litraisella (75 hv). Vakiovarustukseen kuului kaksiosainen takaselkänoja, kierrosluku- ja öljymäärän mittarit, sisältä säädettävät peilit ja ohjauspyörän sekä istuimen korkeussäädöt. Verhoilu oli TR:ää laadukkaampi. Vuonna 1991 1,4-litraiseen tuli tehdasasenteinen katalysaattori, minkä vuoksi 1,7-litrainen poistui.
Parhaiten varusteltu malli oli TXE, jossa oli 95-hevosvoimainen 1,7 litran moottori. GTS:n lisäksi vakiona oli sähköikkunat edessä, kauko-ohjattu keskuslukitus, veluuriverhoilu, sävylasit, lämmitettävät sähköpeilit ja etusumuvalot. Taka-akselistossa oli neljä vääntösauvaa, mikä takasi vakaamman ajettavuuden. Keväällä 1991 varustus täydentyi ohjaustehostimella.
Loppuvuonna 1991 esiteltiin avomalli Cabriolet, jota valmisti Karmann Saksassa. Cabrioletia ehdittiin valmistaa alkuperäisessä ulkoasussaan vain pieniä määriä, sillä Renault 19 -mallisto uudistui perusteellisesti seuraavana vuonna. 
Renault 19 sai melko perusteellisen kasvojenkohotuksen keväällä 1992. Muodot pyöristyivät niin sisällä kuin ulkona, ja keulan ilme muuttui selvästi umpikeulan vaihduttua kapeaan etusäleikköön. Autossa oli uudet puskurit, etu- ja takavalot sekä kojelauta. Verhoilumateriaalit ja värivalikoima olivat myös uudistuneet kokonaan. Uuden moottorivalikoiman muodostivat 1,4 (80 hv), 1,8 (95 hv) ja 1,8 16V (137 hv). Kaikissa 1,8-litraisissa oli kehittyneempi taka-akselisto. TR:n korvasi RL, GTS:n RN ja TXE:n RT. Edullisin malli poistettiin Suomen tuontiohjelmasta. 
RN:n sai nyt myös 1,8-litraisena. Varustelu oli sama kuin aiemmassa GTS-mallissa, mutta kaksiosainen takaselkänoja sekä ohjauspyörän ja istuimen korkeussäädöt oli karsittu 1,4-litraisten varustelusta. Syksyllä 1992 varusteisiin lisättiin takaistuinten pääntuet ja ohjaustehostin 1,8-litraiseen. Vuoden päästä ohjaustehostin tuli myös 1,4 litran moottorilla varustettuihin malleihin. 
RT:ssä uutta oli korinväriset puskurit ja ulkopeilit, ohjaustehostin sekä takaistuinten pääntuet. Peilien lämmitys ja sähkötoiminen säätö oli kuitenkin karsittu. 
16V-malleissa oli RT-varustelun lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet, helmalevikkeet, madallettu alusta, takaspoileri, kaksoisajovalot, urheiluistuimet ja levyjarrut myös takana. Huippunopeus oli 212 km/h.
Kevään 1993 uutuusmallina oli lievästi urheilullinen S 1,4-litraisella moottorilla. Varusteina oli korinväriset puskurit ja ulkopeilit, urheiluistuimet, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, sävylasit sekä ohjauspyörän ja istuimen korkeussäädöt. Samaan aikaan kaikkiin malleihin tuli vakiovarusteiksi sivutörmäyssuojat ja turvavöiden esikiristimet. Huhtikuusta 1994 lähtien myös kuljettajan turvatyyny kuului vakiovarustukseen.
Syksyllä 1994 auto koki vielä viimeiset uudistuksensa ennen Méganen esittelyä. Mallisto tunnetaan lisämerkinnällä Biarritz. Värivalikoima oli jälleen uusi. Biarritz RN:ssä oli nyt korinväriset puskurit ja RT:ssä plyysiverhoilu. S-mallin korvasi Pack Sport -varustepaketti, jonka sai kumpaankin varustetasoon. Paketti sisälsi 14 tuuman pyörät, helmalevikkeet, takaspoilerin ja sisustuksen urheilulliset yksityiskohdat. Cabrioletin valmistus jatkui vielä vuoden 1996 ajan nimellä Renault Cabriolet.