tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jouni Somero

Jouni Kalervo Somero (s. 12. elokuuta 1963) on suomalainen konserttipianisti.
Opinnot.
Somero on opiskellut Sveitsissä Lausannen Konservatoriossa (1981) sekä Kölnin Musiikkikorkeakoulussa (1982-1989). Kölnin Musiikkikorkeakoulussa hänen opettajanaan oli professori Herbert Drechsel. Hän on myös osallistunut György Cziffran Liszt -mestarikursseille. 
Ohjelmisto.
Somero on soittanut uransa aikana yli 3 400 konserttia eri puolilla maailmaa. Hänen ohjelmistonsa sisältää muun muassa Bachin Das Wohltemperierte Klavierin molemmat osat, Die Kunst der Fugen, jotka hän on myös esittänyt konserteissa, sekä kuusi Partitaa, Rachmaninovin, Tšaikovskin, Kuulan, ja Bortkiewiczin koko soolopianotuotannon, Chopinin, Schumannin ja Brahmsin keskeiset teokset sekä paljon harvoin kuultua pianomusiikkia (Alkan, Arenski, Blumenfeld, Godard, Rebikov, Rubinstein, Cui, Thalberg, Godowsky, Seeling, Gottshalk).
Levytykset.
Somero on ahkerimpia levyttäviä suomalaisia pianisteja, levytyksiä on kertynyt yli satakymmenen eri levymerkeille (Naxos,SonyBMG ,MILS, Jubal, FC-Records, Grand Piano ym). Gramexin listauksessa hänellä on 1888 raitaa. Uusimpia levytyshankkeita ovat Suomalaisen pianomusiikin Antologia (viisi CD-levyä), Sergei Bortkiewiczin koko soolopianotuotanto (yhdeksän CD-levyä) sekä "Russian Project", joka sisältää mm. Pjotr Tšaikovskin koko soolopianotuotannon. Hän on myös levyttänyt Erkki Salmenhaaran koko soolopiano- ja kamarimusiikkituotannon. Huhtikuussa 2018 ilmestyi Toivo Kuulan pianotuotannon kokonaislevytys. Vuonna 2003 ilmestyi levyllinen Felix Blumenfeldin ja 2011 Benjamin Godardin pianoteoksia maailman ensilevytyksinä. Hän on levyttänyt runsaasti kamarimusiikkia, mm. Brahmsin viulusonaatit, Beethovenin sellosonaatit, Kuulan ja Arenskin pianotriot ym. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden eri laulajien kanssa ja levyttänyt mm. Chopinin koko laulutuotannon sekä Schumannin, Lisztin, Sibeliuksen, Rachmaninovin ja Kilpisen Liedejä. Syyskuussa 2012 amerikkalainen Fanfare Magazine valitsi hänen Rebikov-albuminsa vuoden merkittävimmäksi pianolevyksi. Hän on aloittanut Selim Palmgrenin koko pianotuotannon taltioinnin. Sarjan kahdeksan ensimmäistä levyä julkaistiin 2021-24. Levyt julkaisee Naxoksen levymerkki Grand Piano.
Suomen filosofinen yhdistys

Suomen filosofinen yhdistys r.y. (, , ) on suomalainen tiedeyhdistys, jonka tarkoituksena on filosofisen tutkimuksen ja harrastuksen edistäminen Suomessa. Yhdistys perustettiin vuonna 1873 filosofian professori Thiodolf Reinin johdolla ja rekisteröitiin vuonna 1925.
Yhdistys julkaisee kahta tieteellistä kirjasarjaa, pääasiassa kotimaiselle yleisölle suunnattua suomen- ja ruotsinkielisiä artikkeleita sisältävää "Ajatus"-sarjaa vuodesta 1926 sekä kansainväliselle yleisölle suunnattua pääasiassa englanninkielisiä artikkeleita sisältävää "Acta Philosophica Fennica" -sarjaa vuodesta 1935.
Edmund Rautakylki

Edmund II eli Edmund Rautakylki ("Eadmund II", n. 988/993 – 30. marraskuuta 1016) oli Englannin kuningas 23. huhtikuuta – 30. marraskuuta 1016. Hän oli kuningas Ethelred II Neuvottoman toinen poika tämän ensimmäisestä avioliitosta Ælflaedin kanssa. Edmund sai lisänimensä Rautakylki () yrityksistään torjua Tanskan Knuut Suuren johtamat hyökkäykset. Edmundin kuoltua Knuut seurasi häntä Englannin kuninkaana.
Perhe.
Edmundilla oli kolme veljeä, isoveli Æthelstan ja kaksi pikkuveljeä Ædred ja Ecgbert. Hänen äitinsä kuoli 996, ja isä meni uudelleen naimisiin vielä kahdesti. Näistä liitoista syntyi Edmundille lukuisia veli- ja sisarpuolia.
Kruununperijänä.
Æthelstan kuoli vuonna 1014 jättäen Edmundin kruununperijäksi. Sen jälkeen alkoi valtataistelu Edmundin ja hänen isänsä välillä, ja kuningas Ethelredin petollinen jaarli Eadric Streona teloitti kuninkaan suostumuksella kaksi Edmundin liittolaista, Sigeferthin ja Morcarin. Tämän jälkeen Edmund haki Morcarin lesken Ældgythin pois luostarista ja nai tämän uhmatakseen isäänsä. Edmund Rautakylki lähti riitauduttuaan isänsä kanssa pohjoiseen, jossa Utred, vaikutusvaltainen northumbrialainen aatelismies tunnusti hänet hallitsijaksi. Etelässä Sven Haaraparran poika Knuut Suuri hyökkäsi Wessexiin. Edmund alkoi koota armeijaa häntä vastaan, mutta suuri osa miehistä kieltäytyi taistelemasta ellei Ethelred tulisi johtajaksi. Edmund lähti Lontooseen tapaamaan sairasta isäänsä, mutta on epäselvää tekivätkö he sovinnon.
Kuninkaaksi.
Ethelred kuoli sairauteen huhtikuussa 1016, ja Edmund nousi valtaistuimelle ainoastaan vähäisellä lontoolaisten aatelisten tuella. Samaan aikaan Knuut nautti suurempaa suosiota ympäri Englannin, erityisesti Southamptonin aatelisten keskuudessa. 
Kun Edmund menestyksekkäästi valtasi Wessexin takaisin Knuutilta, joka oli saanut sen haltuunsa vuonna 1015, Knuut vastasi piirittämällä Lontoon. Edmund onnistui kuitenkin puolustuksessaan. Menestyksestä huolimatta konflikti jatkui, kunnes Edmund lyötiin, muttei tapettu, 18. lokakuuta Ashingtonissa, Essexissä. Taistelun jälkeen kaksi kuningasta neuvottelivat rauhan, jossa Edmund sai pitää Wessexin, kun taas Knuut hallitsi alueita Thamesjoen pohjoispuolella. He sopivat myös, että jos toinen heistä menehtyisi, toinen saisi nämä alueet haltuunsa.
Kuolema.
Edmund kuoli luonnollisen kuoleman marraskuussa 1016 Oxfordissa tai Lontoossa. Näin ollen hänen alueensa tulivat Knuutin haltuun, josta tuli Englannin kuningas. Edmund haudattiin Glastonburyn luostariin Somersetissa. Hautapaikka on nyttemmin kadotettu. Edmundilla oli Ældgythin kanssa kaksi poikaa: Edvard Maanpakolainen ja Edmund, jotka molemmat pakenivat Unkariin.
Ferrari F2001

Ferrari F2001 oli Ferrarin Formula 1 -kilpa-auto kaudella 2001. Talli käytti F2001:n päivitettyä versiota vielä kauden 2002 alussa, mutta se jää historiaan autona joka toi Michael Schumacherille ja Ferrarille sekä kuljettajien että autonvalmistajien mestaruuden kaudella 2001 melko ylivoimaiseen tyyliin. F2001:n ansioiksi jäi 10 kisavoittoa, 13 paalupaikkaa ja 193 pistettä. 
Ferrari F2001:n pohjana oli Ferrari F1-2000 -auto, joka oli tuonut mestaruuden Ferrarille kaudella 2000. F2001 sisälsi uutta aerodynamiikkaa ja uusittua jäähdytysjärjestelmää. Lisäksi moottoria oli kehitetty kevyemmäksi ja tehokkaammaksi kuin vuonna 2000.
Auto myytiin RM Sothebyn huutokaupassa 7,5 miljoonalla dollarilla vuonna 2017. 
Lähde: 
Tekniset tiedot.
Henkilökunta
Runko
Voimansiirto
Lähde:
Moottori.
Ferrari 050
Wc (Unix)

wc (word count) on Unix-ohjelma, joka laskee tiedostoista rivien, sanojen ja tavujen määrän.
Uudemmissa toteutuksissa on -m-vipu, joka laskee merkkien määrän erotukseksi tavujen määrästä. Tätä tarvitaan jos käytettävä merkkikoodaus on vaihtelevan pituinen kuten UTF-8. Kahdeksanbittisellä merkistöllä merkkien ja tavujen määrä on sama.
Käyttö.
Esimerkki wc:n käytöstä:
Ensimmäinen kohta rivillä kertoo tiedoston rivimäärän, toinen sanojen ja kolmas merkkien määrän.
F1 Racing

F1 Racing on englantilainen Formula ykkösiä käsittelevä aikakauslehti. Lehti ilmestyi myös suomeksi vuosina 1998–2003, mutta liian pienen lukijakunnan vuoksi suomalainen versio lopetettiin. F1 Racing lehden suomenkielinen versio palasi formula 1 kausien 2017 ja 2018 alla, kuitenkin vain yhden julkaisun ajaksi. Lehdessä on paljon kansainvälisiä toimittajia (mm. Stephane Samson, Matti Bishop, Peter Windsor) ja lehti sisältää mm. kisaraportteja, tekniikkaa ja henkilökuvia F1-maailmasta. Useasti entiset kuljettajat ja tallipäälliköt ovat kirjoittaneet kolumnejaan tai kertoneet mielipiteitään F1 Racingin kausiennakoissa. Esimerkiksi Max Mosley ja Eddie Jordan ovat kirjoittaneet kolumnejaan lehteen.
Vetehinen (sukellusvene)

Vetehinen oli Suomen laivaston Vetehis-luokan sukellusvene 1930-luvulla, kunnes Suomi joutui Pariisin rauhansopimuksen mukaan luopumaan sukellusveneistä.
Valmistus.
Alus tilattiin 16. syyskuuta 1926 vuoden 1926 hankintana Turusta Crichton-Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin 1927 telakkanumerolla CV702. Alus laskettiin vesille 1. kesäkuuta 1930 kumminaan Suomen presidentin Lauri Relanderin puoliso Signe Relander ja otettiin palvelukseen 13. lokakuuta.
Palvelus.
Talvisodassa alus teki 5.–9. joulukuuta 1939 ensimmäisen partiomatkansa Husön eteläpuolelta Liepajan edustalle ja takaisin. Toinen partiomatka tehtiin 12.–15. joulukuuta Ristnaan. Aluksen miehistö vastaanotti 29. joulukuuta miinalastin Airismaan luona "Pargas 23:lta". Miinoitusmatkalle lähdettiin seuraavana päivänä Husön eteläpuolelta. Miinat laskettiin Tallinnan edustalle 1. tammikuuta 1940. Alus lähti neljännelle ja viimeiselle matkalleen talvisodassa 9. tammikuuta, mutta se joutui palaamaan jo 12. tammikuuta dieselmoottoreissa havaitun vian vuoksi.
"Vetehinen" (päällikkönä kapteeniluutnantti Antti Leino) osallistui 5. marraskuuta 1942 taisteluun Neuvostoliiton laivaston sukellusvene "Štš-305:n" kanssa. Kun ammuttu torpedo meni ohi, aluksella puskettiin lopulta vihollisvene upoksiin. Se onnistui saamaan pari osumaa vastustajaan päätykillään. Pinnalta ei löydetty eloonjääneitä.
Iku-Turso (sukellusvene)

Iku-Turso oli Suomen laivaston Vetehis-luokan sukellusvene talvi- ja jatkosodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1927 Turusta Crichton-Vulcanin telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna telakkanumerolla CV704. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1931 ja valmistui saman vuoden lopulla 13. lokakuuta.
Palvelus.
"Iku-Turson" miehistö laski 22. kesäkuuta 1941 Mohnin majakan pohjoispuolelle 2,5 meripeninkulman jonoon 20 S/36 -merimiinaa ja toiset 20 miinaa Ruuskerin koillispuolelle Suursaaresta kaakkoon 24. kesäkuuta ja vielä 18 miinaa Vaindloon eteläpuolelle 26. kesäkuuta, minkä jälkeen loput suunnitelluista miinanlaskumatkoista peruutettiin. Alukselta laskettiin vielä 11. heinäkuuta 18 miinaa Lobinniemen pohjoispuolelle.
Sukellusvene määrättiin 31. heinäkuuta partioimaan Hangon ja Tallinnan välisellä reitillä. Hangon valvojien ilmoitettua 30. marraskuuta saattueen saapumisesta, lähetettiin sukellusvene "Vetehisen" kanssa merelle. Ne eivät kyenneet estämään saattueen matkaa.
Sukellusvene upotti 27. lokakuuta 1942 (päällikkönä komentajakapteeni Eero Pakkala) torpedoimalla Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen "Štš-320:n", jonka koko miehistö sai surmansa. Alus lähti 23. elokuuta 1944 Risholmista Lavansaareen, missä se vaurioitui pahoin osuessaan miinoitettuun sukellusveneverkkoon Lavansaaren satamassa. Aluksen päällikkönä oli tuolloin kapteeniluutnantti Pentti Airaksinen. Aluksen korjaukset saatiin päätökseen 14. joulukuuta, minkä jälkeen alus siirrettiin 20. joulukuuta Naantaliin..
Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti Suomi luopui sukellusveneistä, joten alus myytiin 1. heinäkuuta 1953 Belgiaan Etablissement Pascal de Saedeleirille romutettaviksi muiden Vetehis-luokan veneiden ja "Saukon" kanssa. Veneet luovutettiin 4. elokuuta ostajalle. Katajanokalle saapui 10. elokuuta saksalainen hinaaja "Stein", joka hinasi "Iku-Turson" ja "Vesihiiden" romutettavaksi. Alukset saapuivat 31. elokuuta Scheiden suulle, mistä ne jatkoivat Antwerpenin satamaan.
"Iku-Tursoa" käytettiin 1932 saksalaisen sukellusvene-elokuvan Morgenrot kuvauksissa.
Päälliköt.
Veneen päälliköinä olivat:
Vesihiisi (sukellusvene)

Sukellusvene Vesihiisi oli Suomen laivaston Vetehis-luokan sukellusvene. Se oli palveluksessa 1930-luvun alusta jatkosodan päättymiseen, jolloin Suomi joutui Pariisin rauhansopimuksen mukaan luopumaan muun muassa sukellusveneistä.
Valmistus.
Alus tilattiin 4. huhtikuuta 1927 Turusta Crichton-Vulcanilta, missä köli laskettiin 1927 telakkanumerolla 703. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1930.
Palvelus.
"Vesihiisi" upotti vuonna 1942 torpedoimalla Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen "S-7:n". Aluksen päällikkönä oli kapteeniluutnantti Olavi Aittola. Tästä upotuksesta saatiin kolme eloonjäänyttä vankia, jotka olivat olleet tornin katolla torpedon osuessa, jäivät pinnalle pelastusliivien varaan ja lyhyen ajan päästä pelastettiin "Vesihiiteen".
Vangeista merkittävin oli "S-7":n päällikkö 3. arvoluokan kapteeni Sergei Lisin, joka oli korkea-arvoisin merisotatoimissa otettu sotavanki. Hän sai myöhemmin kuulustelijoilta lisänimen "Kettunen" osoittauduttuaan vaikeaksi kuulusteltavaksi. Sukunimi Lisin viittaa kettuun: lisy on venäjäksi kettu. Hänet vapautettiin vuonna 1944. Toinen vangiksi jäänyt oli tähystäjämatruusi. Lisäksi torniin tupakalle päästetty miehistön poliittinen ohjaaja ylimatruusi Kunitsa selvisi hengissä ja palautettiin aikanaan kotiin. Neljäs tornissa ollut oli perämies Mihail Hrustalev, joka hukkui.
Upotuksesta tuli erikseen ylipäällikkö Mannerheimin sekä saksalaisen kenraaliamiraali Rolf Carlsin allekirjoittamat viralliset onnittelut.
Evángelos Damáskos

Evángelos Damáskos () oli kreikkalainen seiväshyppääjä 1800-luvun lopulla.
Vuonna 1896 pidetyissä panhelleenisissä kisoissa Damáskos voitti seiväshyppykilpailun. Myöhemmin samana vuonna pidetyissä Ateenan olympialaisissa hän sijoittui kolmanneksi maanmiehensä Ioánnis Theodorópouloksen kanssa tasatuloksella 285.
Eurocopter EC135

Eurocopter EC135 (nykyään Airbus Helicopters H135) on Airbus Helicoptersin valmistama kaksimoottorinen siviilihelikopteri. Useimmat EC135-helikopterit ovat poliisi- tai pelastuslaitoksien käytössä. Helikopterissa on täydet mittarilento-ominaisuudet.
Kehitys.
EC135:n kehittäminen alkoi ennen Eurocopterin perustamista, sitä kehitti saksalainen Messerschmitt-Bölkow-Blohm.
Helikopterin kehittämiseen palattiin 1990-luvun puolivälissä, Fenestron-peräroottorin kehittämisen jälkeen. Tarkoituksena oli kehittää täysin sertifioitu tuotantohelikopterimalli. Helikopteria kehitettiin nimellä EC135 vasta muodostuneen Eurocopterin mukaan. Ensimmäisen kerran helikopteri esiteltiin julkisesti Las Vegasin Heli-Expossa vuonna 1995.
Vuonna 2011 Eurocopter ilmoitti, että 1 000 EC135:a oli toimitettu asiakkaille.
Käyttö.
EC135 on suosittu vuokrahelikopterina, pelastushelikopterina, ilma-ambulanssina, poliisikäytössä ja VIP-helikopterina, ja se onkin 17 valtion hallitusten käytössä, etenkin poliisihelikopterina, ja kuuden maan asevoimien käytössä. Suomessa on FinnHEMS operoinut vähintään neljää tämän tyypin pelastuskopteria.
EC135:sta on kehitetty etenkin asevoimien käyttöön EC635-versio (nykyään H135M), joka voidaan aseistaa raketein ja ohjuksin. EC635-helikopteria käytetään tiedusteluun, evakuointiin, koulutukseen ja kevyenä kuljetushelikopterina.
Dimona

Dimona () on kaupunki Negevin autiomaassa Israeln Eteläisellä hallintoalueella. Dimona perustettiin Dead Sea Works -tehtaan työntekijöille vuonna 1955. Kaupungin lähellä sijaitsee Negevin ydintutkimuskeskus. Vuoden 2017 lopussa Dimonan asukasluku oli 33 666.
Maantiede.
Dimona sijaitsee Negevin autiomaan kukkuloilla noin 35 kilometriä Beerseban kaupungista kaakkoon. Kuolleenmeren rannikolle on suurin piirtein saman pituinen matka. Alue sijaitsee noin 600 metriä merenpinnan yläpuolella, minkä takia ilmasto etenkin läheiseen matalampaan Kuolleeseenmereen verrattuna on viileämpi.
Historia.
Dimona mainitaan jo Vanhan testamentin Joosuan kirjassa kohdassa 15:22. Sitä käsitellään osana Juudan heimon alueita. Muinaisella Dimonalla ei kuitenkaan ole varmaa yhteyttä nykyiseen kaupunkiin. Nykyinen Dimona perustettiin vuonna 1955 Dead Sea Works -tehtaan työntekijöiden asuntoina. Myöhemmin paikalle asutettiin myös Oronin fosfaattikaivoksen työntekijöitä. Vuonna 1959 Dimonan asukasluku oli 3 500 ja se sai oman kuntansa aseman vuonna 1969. Vuonna 2018 uutisoitiin valtion sijoituksista Dimonaan, joilla tähdättiin kaupungin asukasluvun kolminkertaistamiseen kymmenen vuoden aikavälillä.
Talous.
Perinteisesti tärkeitä teollisuuden aloja Dimonassa ovat olleet kemikaali- ja tekstiiliteollisuus. Esimerkiksi Dead Sea Works on kuitenkin siirtynyt sittemmin Aradiin ja myös monet tekstiilivalmistajat ovat lähteneet kaupungista. Valtion tuella kaupunkiin on kuitenkin houkuteltu uusia teollisuuslaitoksia. Osa paikallisista käy töissä läheisessä Negevin ydintutkimuskeskuksessa. Ydintutkimuskeskus valmistui vuonna 1959 ja siellä valmistettiin materiaaleja Israelin ydinaseohjelmaa varten. Dimonasta on rautatieyhteys Beersebaan.
Väestö.
Dimonan asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 33 666. Vuonna 1968 suurin osa Dimonan asukkaista oli lähtöisin Pohjois-Afrikasta. Sittemmin muuttajia on tullut myös entisen Neuvostoliiton alueelta.
Walker, Texasista

Walker, Texasista () oli yhdysvaltalainen CBS:n esittämä action-rikostelevisiosarja, jota tuotettiin kahdeksan tuotantokautta vuosina 1993–2001. Sarjaa luonnehdittiin sen loppuvaiheessa hyvinkin camp-henkiseksi. Sarjan pohjalta on tehty myös yksi televisioelokuva, "Walker, Texas Ranger: Uhka idästä" (). Sarjan pääosaa esitti Chuck Norris.
Suomessa sarjaa esitti MTV3 vuodesta 1995 alkaen. Sarjan uusinnat alkoivat Subilla kesäkuussa 2014, mutta Sub on jättänyt joitakin kaksiosaisten jaksojen kakkososia esittämättä.
Sarjasta on Suomessa saatavana DVD:llä tuotantokaudet 1–6. Kausien 7 ja 8 julkaisemisesta Euroopassa ja Suomessa (alue R2) ei ole tietoa. Ensimmäisen tuotantokauden DVD sisältää varsinaisen ensimmäisen kauden lisäksi kolme jaksoa sisältävän pilottikauden. Tämä tuottaa sekaannuksia, koska toisinaan pilottikautta pidetään ensimmäisenä kautena ja ensimmäistä toisena. Lisäksi joissakin yhteyksissä pidetään vuonna 2005 tehtyä elokuvaa "Walker, Texas Ranger: Trial By Fire" sarjan kymmenentenä kautena. Näin ajateltuna sarjassa olisi kymmenen tuotantokautta.
Zvjahel

Zvjahel (; vuoteen 2022 asti Novohrad-Volynskyi, ) on kaupunki Žytomyrin alueella, pohjoisessa Ukrainassa.
Kaupunki on itsenäinen aluehallinnon alainen kaupunki; lisäksi se on ympäröivän Zvjahelin piirin hallintokeskus..
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1257. Vuonna 2001 kaupungin asukasluku oli 56 000.
Kaupunki sijaitsee Ukrainan päärataverkon varrella (rautatieaseman nimenä oli ainakin aiemmin Novohrad-Volynskyi I).
José González

José Gabriel González (s. 1978 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän kuuluu Junip-yhtyeeseen.
Vuonna 2003 José González julkaisi Euroopassa esikoisalbuminsa "Veneer". Kaksi vuotta myöhemmin albumi julkaistiin myös Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Gonzálezin tyylin tunnistaa klassisesta kitarasta ja pehmeistä melodioista. Omien sävellysten lisäksi hänet tunnetaan myös muun muassa covereista "Love Will Tear Us Apart", "Born in the U.S.A.", "Heartbeats" ja "Teardrop".
Gonzálezin vanhemmat ovat kotoisin Argentiinasta.
Te Atairangikaahu

Te Atairangikaahu (koko nimi ja titteli: Te Arikinui Dame Te Atairangikaahu) (23. heinäkuuta 1931 – 15. elokuuta 2006) oli maorien kuningatar 40 vuoden ajan, pidempään kuin kukaan muu maorimonarkiassa. Hän oli ensimmäisen maorikuninkaan, Potataun, jälkeläinen ja seurasi isänsä Korokīn uraa.
Te Atairangikaahu kuoli kodissaan 15. elokuuta 2006 Ngaruawahiassa 75 vuoden iässä, sairastettuaan kuukautta aiemmin sydänkohtauksen. Häntä seurasi monarkkina Tuheitia Paki.
Propagandaelokuva

Propagandaelokuva on elokuva, usein dokumentti, joka on tehty propagandan levittämistä varten; sen tarkoituksena on vakuuttaa katsoja esimerkiksi tietystä poliittisesta näkemyksestä. Propagandaa ei esitetä pelkästään ei-fiktiivisissä elokuvissa, vaan esimerkiksi monet 1940-luvun yhdysvaltalaiset sotaelokuvat pyrkivät luomaan yksimielisen kuvan ”vihollisesta”.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen neuvostohallinto tuki venäläistä elokuvateollisuutta, tarkoituksenaan tuottaa propagandaelokuvia. Venäläisen elokuvan kehitys 1920-luvulla muun muassa elokuvantekijöiden Dziga Vertovin ja Sergei Eisensteinin ansiosta edesauttoi elokuvien käyttämistä propagandan levittämisen välineenä. Eisensteinin elokuvia, erityisesti Panssarilaiva Potemkinia pidetään yleisesti elokuvan mestariteoksina, joskin ne ihannoivat Eisensteinin kommunistisia arvoja.
1930- ja 1940-lukuja, jolloin totalitaarisia hallintoja nousi ja toinen maailmansota alkoi, kutsutaan ”Propagandan kulta-ajaksi”. Tänä aikana Leni Riefenstahl, natsi-Saksalle työskennellyt elokuvantekijä loi ehkä kaikkien aikojen suurimman propagandaelokuvan "Tahdon riemuvoitto". Elokuva kuvasi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekokousta Nürnbergissä vuonna 1934. Vaikka elokuvan aihe onkin kiistanalainen, sitä pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen voimakkaimmista elokuvista.
Leonardo S.p.A.

Leonardo S.p.A., aiemmin "Finmeccanica S.p.A." on Italian suurimpia teollisuuskonserneja ja teknologiayrityksiä. Vuonna 2013 konserni oli ruotsalaisen rauhantutkimuslaitos Siprin mukaan maailman yhdeksänneksi suurin aseteollisuusyhtiö. Aseteollisuuden ohella se toimii ilmailu-, liikenne- ja automaatioaloilla. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2013 yhteensä 21,968 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tästä aseteollisuuden osuus oli 49,6% (10,896 mrd USD), toisen lähteen mukaan 10,560 mrd. liikevaihdon USD 21,292 mrd. USD:sta. Tilikauden voiton kerrottiin jääneen 98 miljoonaan dollariin. Yhtiön pääjohtajana toimi Mauro Moretti.
17. toukokuuta 2017 Leonardon hallitus nimitti Alessandro Profumon Leonardon toimitusjohtajaksi.
Vuonna 2016 Leonardo sijoittui talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla sijalle 1006. Markkina-arvoltaan 7,1 miljardin dollarin arvoinen Leonardo oli tällä listalla (nimellä Finmeccanica) Italian 14. suurin julkisesti noteerattu yritys. Konsernin liikevaihto (2015) oli 12,995 miljardia euroa (14,41 miljardia Yhdysvaltain dollaria), tase 28,5 miljardia dollaria ja liikevoitto 265 miljoonaa dollaria. 
Finmeccanicalla on toimintaa yhteensä 291 toimipisteessä 20 maassa. Konserni työllisti vuoden 2014 lopussa yhteensä 54 380 henkeä, joista eniten Italiassa (34 117 ihmistä), Yhdistyneessä kuningaskunnassa (7 500), Yhdysvalloissa (6 984) ja Puolassa (3 135 henkeä).
Rakenne.
Leonardo toimii neljällä sektorilla ja seitsemässä jaostossa (helikopterit, ilma-alukset, lentokoneiden rakenteet, avioniikka- ja avaruustietoliikennejärjestelmät, maa- ja meripuolustuksen elektroniikka, turvallisuus- ja tietojärjestelmät, puolustusjärjestelmät)
Yhteis- ja osakkuusyrityksiä.
Leonardo toimii emoyksikkönä ja liiketoimintakeskuksena seuraaville tytäryhtiöille ja yhteisyrityksille:
Silja Lehtinen

Silja Sofia Frost (o.s. Lehtinen, s. 5. marraskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija ja maailmanmestari. Lehtinen on 168 cm pitkä ja painaa 63 kg. Seuratasolla hän edustaa Nyländska Jaktklubbenia ja Helsingfors Segelsällskapia. Lehtinen on Sari Multalan ohella menestyneimpiä suomalaisia naiskilpapurjehtijoita.
Lehtinen lopetti urheilu-uransa syksyllä 2013, mutta jatkoi sitä myöhemmin.
Elämä ja urheilu-ura.
Lehtinen alkoi purjehtia lapsena perheensä kanssa lomilla saaristossa. Kilpailemisen hän aloitti 8–9-vuotiaana optimistijollalla. Vuonna 2001 hän voitti nuorten Byte-venetyypin maailmanmestaruuden.
Vuonna 2006 Lehtinen voitti 29er-luokan maailmanmestaruuden gastinaan australialainen Scott Babbage. Tämän jälkeen Lehtinen vaihtoi yngling-luokkaan, jossa hän kilpaili ensimmäisissä kesäolympialaisissaan: Pekingissä 2008 hän sijoittui yhdessä Maria Klemetzin ja Livia Väresmaan kanssa 11:nneksi. MM-pronssia he voittivat samana vuonna Aucklandissa Match racing -luokassa. Lehtinen, jonka silloiseen Match racing -venekuntaan kuuluivat Silja Kanerva ja Mikaela Wulff, valittiin Lontoon kesäolympialaisten Suomen joukkueeseen. Venekunta voitti luokan maailmanmestaruuden Göteborgissa kuukausi ennen olympiakisoja. Olympialaisissa joukkue saavutti pronssia voittamalla Venäjän purjehduksin 3–1. Venäjä teki jopa kahdesti protestin, mutta molemmilla kerroilla se hylättiin. Suomi putosi niukasti finaalista, kun Australia ohitti Suomen vasta maalilinjalla. Vuoden 2017 MM-kilpailuissa Frost kuului kultaa voittaneeseen venekuntaan match racing -luokassa.
Yksityiselämä.
Lehtinen harrastaa purjelautailua, hiihtoa ja lumilautailua. Lehtisen perheeseen kuuluvat vanhemmat, pikkusisko ja pikkuveli Lauri Lehtinen, joka kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisten purjehduksessa. Heidän isänsä Tapio Lehtinen on tunnettu yksinpurjehtija.
Lehtinen on ammatiltaan lääkäri.
Saavutukset.
Match Race
Yngling
29er
Byte
Optimistijolla
Tunnustuksia
Afrikan kansalliskongressin nuorisoliitto

Afrikan kansalliskongressin nuorisoliitto () on eteläafrikkalainen Afrikan kansalliskongressi -puolueen nuorisojärjestö. ANCYL:n perustajia olivat muun muassa Oliver Tambo, Nelson Mandela ja Walter Sisulu.
ANCYL:n alkuperäinen tarkoitus oli painostaa ANC:tä aktiivisempaan toimintaan rotuerottelun vastaisessa kamppailussa ja ottamaan käyttöön lakot, boikotit ja kansalaistottelemattomuuden. ANCYL:n onnistui syrjäyttää ANC:n puheenjohtaja Alfred Xuma, joka suhtautui kyseisiin menetelmiin kielteisesti ja korvata hänet James Morokalla vuoden 1949 ANC:n yleiskokouksessa. Samassa kokouksessa Tambo, Sisulu ja Mandela nousivat ANC:n toimeenpanevaan komiteaan.
Julius Malema oli ANCYL:n johdossa, kunnes hänet erotettiin 2011. Vuonna 2012 hänet erotettiin myös ANC:tä. Malema perusti myöhemmin Economic Freedom Fighters -puolueen.
Jean Stampe

Jean Joseph Stampe (17. huhtikuuta 1889 Molenbeek, Belgia – 15. tammikuuta 1978) oli belgialainen lentokonesuunnittelija.
Jean Stampen vanhemmilla oli kahvila Ixellesissä, ja hän oli perheen ainut lapsi. Ajalleen tyypillisesti hän kiinnostui 12-vuotiaana polkupyöristä ja moottoripyöristä. 20 vuoden iässä vuonna 1909 hän osti itselleen lentokoneen tyyppiä Bleriot XI, joka sai hänet kiinnostumaan intohimoisesti lentämisestä. Samana vuonna hän meni naimisiin, jonka seurauksena perheeseen syntyi poika, Léon. Elantonsa ansaitakseen Stampe ryhtyi mekaanikoksi ja työskenteli myös vanhempiensa kahvilassa.
Vuonna 1914 Stampe mursi moottoripyöräonnettomuudessa jalkansa, mikä siirsi I maailmansotaan lähtöä. 56 päivän sairaala-ajan aikana hän opetteli soittamaan mandoliinia. Seuraavana vuonna Stampe haki ja pääsi Belgian ilmavoimiin. Tuolloin Belgiassa ja useassa muussakin maassa oli voimassa periaate, että tulevat lentoupseerit hankkivat lentokoulutuksensa omalla rahoituksellaan yksityisissä lentokouluissa. Jean Stampe kouluttautui Hendonissa Englannissa, amerikkalaisessa lentokoulussa. Lupakirjan hän sai 30. tammikuuta 1916. 
17. lokakuuta 1923 Stampe perusti Stampe &amp; Vertongen -lentokonetehtaan isänsä rahoituksella. Yhtiö suunnitteli vuonna 1933 Stampe SV 4 -lentokoneen. Sitä valmistettiin toisen maailmansodan jälkeen lisenssillä Ranskassa maan ilmavoimien koulukoneeksi.
Ananda Marga

Ananda Marga eli koko nimeltään Ananda Marga Pracaraka Samgha (AMPS) on Prabhat Ranjan Sarkarin Jamalpurissa vuonna 1955 perustama tantra-joogaan perustuva henkinen ja yhteiskunnallinen liike, jonka taustalla vaikuttava uskonto on hindulaisuus. Suomessa Ananda Marga on toiminut vuodesta 1972.
Liikkeen toiminta Suomessa.
Ananda Marga järjestää Suomessa viikoittaisia joogatunteja, yleisöluentoja ja viikonloppukursseja. Ananda Margan opettajat eli acaryat antavat henkilökohtaista meditaatio-opetusta. Suomessa toimipisteet sijaitsevat Espoossa, Helsingissä ja Tampereella. Opetukseen kuuluu asanoita, hengitysharjoituksia ja meditaatiota. Liikkeelle on 
luonteenomaista voimakas painotus sosiaalisiin ja poliittisiin päämääriin meditaation ja henkisyyden ohella. Suomessa Ananda Marga ylläpitää kahta päiväkotia ja kerää säännöllisesti rahaa katastrofiaputyöhön. Yhdistyksessä oli 22 jäsentä vuonna 2007.
Historiaa.
Ananda Margan perusti 1955 intialainen Prabhat Ranjan Sarkar toiselta nimeltään Shrii Shrii Anandamurti (1921-1990), jolla nimellä hänet paremmin tunnetaan. Liike levisi 1970-luvulla Intian ulkopuolelle ja toimii nykyisin 175 maassa.
Oppi.
Yhteisöön liittyvältä edellytetään yhteisön opin, eettisen normiston ja käytännön ohjeiden omaksumista ja noudattamista. Tähän liittyvät tietynlainen ruoka, henkiset harjoitukset ja säännöllinen paastoaminen. Jokaisen yhteisön jäsenen tulisi osallistua ryhmämietiskelyyn eli Dharmacakraan vähintään kerran viikossa, koska yhteisön opetuksen mukaan henkisten värähtelyjen kokonaisuus on suurempi kuin osiensa summa. Mieli, keho ja ympäristö on pidettävä puhtaana, koska puhtaus on henkisen edistymisen edellytys. Jäsenien tulisi täyttää päivittäistä itseanalyysia varten ”16 kohdan listaa”, jossa on eri elämänalueisiin ja käytännön toimintaan liittyviä ohjeita ja suosituksia. Näitä ovat veden käyttö, ruumiin karvoitus, peseytyminen ja pukeutuminen, paasto, henkiset harjoitukset jne. Listaan tulee merkitä päivän aikana noudatetut ja rikotut käyttäytymissäännöt, ja se tulee palauttaa kuukausittain paikalliselle acaryalle eli opettajalle.
Yhteisö antaa yksityiskohtaisia ohjeita myös lasten kasvatukseen odotusajasta lähtien. Ananda Margan opin mukaan perhe on osa yhteisöä eikä itseriittoinen yksikkö, joten sen ei sallita eristäytyvän omaksi yksikökseen vaan jokaisen on toimittava sekä oman perheensä että suuren perheen, Ananda Margan hyväksi.
Pukeutuminen.
Ananda Margan kokopäiväiset työntekijät käyttävät univormua, joista heidät voi tunnistaa. Oranssi on uhrautumisen ja valkoinen puhtauden symboli, ja näitä käytetään pukeutumisessa.
Salzgitter

Salzgitter on Hildesheimin ja Braunschweigin välissä sijaitseva, vuonna 1942 perustettu kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Pinta-alaltaan se on 223,94 neliökilometrin suuruinen ja asukkaita kaupungissa on 101079 (2015). Vuodesta 1970 Salzgitter on ollut Imatran ystävyyskaupunki.
Toisen maailmansodan aikana kaupunki tuhoutui pahoin yhdysvaltalaisten ja brittien pommituksissa.
Suomen lähetysneuvosto

Suomen lähetysneuvosto on vuonna 1919 perustettu suomalaisten lähetystyötä tekevien kirkkojen ja kristillisten järjestöjen yhteistyöelin. Sen tarkoituksena on edistää lähetystyötä tekevien yhteisöjen keskinäistä yhteyttä ja lähetysasiaa Suomessa. Suomen lähetysneuvostoon kuuluu 32 jäsenyhteisöä, joihin kuuluvat lähes kaikki suomalaiset luterilaiset, vapaakristilliset ja tunnustustenväliset lähetysjärjestöt ja lähetystyötä tekevät kirkot.
Toiminta.
Suomen lähetysneuvosto hoitaa yhteyksiä jäsentensä kesken ja järjestää ajankohtaispäiviä ja seminaareja. Se osallistuu Euroopan lähetysneuvostojen ja -allianssien yhteistyöhön. Lähetysneuvosto hoitaa tarvittaessa jäsenjärjestöjensä yhteisiä asioita viranomaisten kanssa sekä kokoaa ja julkaisee Suomen lähetystyötä koskevia tilastoja ja muuta lähetystyötä koskevaa aineistoa.
Suomen lähetysneuvosto vietti 100-vuotisjuhlavuottaan vuonna 2019. Juhlavuoden päätapahtuma oli Yhteinen missio -lähetyskonferenssi Tampereella.
Lähetysneuvoston yhteisöjen lähettämiä vakituisesti ulkomailla työskenteleviä lähetystyöntekijöitä on viime vuosina ollut:
Vuonna 2021 lähetystyöntekijöitä lähetettiin lähettien lukumäärän mukaan suurimpiin maanosiin seuraavasti:
10/40-leveyspiirien välisellä alueella, jossa kristityt ovat vähemmistössä, toimi vuonna 2021 lähes puolet lähetystyöntekijöistä.
Lukumääräisesti eniten lähetystyöntekijöitä eli 152 lähetti helluntailainen Fida International. Luterilaisen kirkon piirissä toimivalla Suomen Lähetysseuralla oli 55 lähettiä, viidennen herätysliikkeen järjestöillä Kylväjällä ja Kansanlähetyksellä oli yhteensä 90 lähettiä ja evankelisilla lähetysjärjestöillä eli Sleyllä, SLEF:lla ja ELY:llä oli yhteensä 32 lähettiä.
Lähetystyöntekijöiden tehtävät sisältävät: seurakunta- ja evankelioimistyö, opetustyö, terveydenhoito- ja sosiaalityö, hallinnollinen työ, maa- ja metsätalous, teknisen alan työ, Raamattu- ja kirjallisuustyö sekä muut erityistehtävät. 
Jäsenyhteisöt.
Suomen lähetysneuvoston jäseneksi voidaan sen sääntöjen mukaan hyväksyä jokainen kristillinen oikeustoimikelpoinen yhteisö, jonka uskonkäsitys perustuu Raamattuun ja kirkon vanhoihin uskontunnustuksiin ja jolla on ohjelmassaan lähetystyö niiden keskuudessa, jotka eivät ole kristittyjä. 
Evankelinen Lähetysyhdistys ELy ry liittyi neuvostoon keväällä 2018. 
Jäsenyhteisöjä olivat vuonna 2023:
Azanian panafrikkalainen kongressi

Azanian panafrikkalainen kongressi ( eli "PAC", aikaisemmin "Pan Africanist Congress") on eteläafrikkalainen panafrikkalainen puolue ja apartheidin aikainen vapaustaistelujärjestö.
Liikkeen perusti vuonna 1959 joukko ANC:stä irtautuneita aktivisteja, jotka vastustivat ANC:n roduttomuuspolitiikkaa ja halusivat käynnistää rohkeamman apartheidin vastaisen toiminnan. Järjestön ensimmäinen puheenjohtaja oli Robert Sobukwe. Sobukwen strategia perustui panafrikkalaiseen massaliikehdintään syrjintää vastaan. PAC:sta muodostui ANC:n kilpailija kannatuksessa ja kun ANC julisti aloittavansa passilakien vastaisen kampanjan 31. maaliskuuta 1960, PAC päätti reagoida ja aloitti oman vastaavan kampanjansa jo 21. maaliskuuta. PAC:n mielenosoitukset pidettiin Sharpevillessa ja Kapkaupungin Langa-townshipissa. Sharpevillessa väkivallaton mielenosoitus päättyi väkivaltaisesti poliisien avattua tulen mielenosoittajia kohti tappaen 69 ja haavoittaen 180.
Sharpevillen verilöylyn jälkeen vuonna 1960 Kansallispuolueen hallitus kielsi kommunismin hävittämislain nojalla joukon apartheidia vastustaneita järjestöjä mukaan lukien PAC ja ANC. Sobukwe vangittiin ja lähetettiin Robben Islandin vankilaan. Hänet vapautettiin vuonna 1969 ja asetettiin kotiarestiin Kimberleyyn. Kotiaresti jatkui Sobukwen kuolemaan asti vuonna 1978.
PAC jatkoi toimintaansa maan alla ja ulkomailta käsin sille perustettiin myöds sotilaallinen siipi Poqo (myöhemmin "Azanian People’s Liberation Army", APLA). Nana Mahomo, Peter Molotsi ja Peter Raboroko perustivat PAC:n toimistoja Dar es Salaamiin ja Lontooseen. Jonkin aikaa se teki yhteistyötä ANC:n kanssa, mutta vuonna 1962 erimielisyydet johtivat uuteen välirikkoon.
Potlako Leballo pakeni Etelä-Afrikasta vuonna 1963 Maseruun Lesothoon ja nousi PAC:n virkaatekeväksi puheenjohtajaksi. Samana vuonna hän piti Maserussa puheen PAC:n aikomuksesta aloittaa pian vallankumouksellinen sota Etelä-Afrikassa. Pian tämän jälkeen poliisi sai kiinni rajan yli salakuljetettuja kirjeitä ja löysi PAC:n jäsenten osoitelistan. Tämä johti laajoihin pidätyksiin, jotka käytännössä hävittivät Etelä-Afrikan sisäisen puolueen. Laballo ajautui myös valtataisteluun muiden PAC:n johtajien kanssa.
Soweton mellakoiden jälkeen PAC yritti jälleenrakentaa organisaatiotaan samalla kun se vastaanotti suuren joukon uusia Etelä-Afrikasta pakenevia jäseniä. Valtataistelu puolueen johdossa jatkui ja päättyi vuonna 1979 Leballon erottamiseen ja Vusumuzi Make nousi johtajaksi vuoteen 1981 asti. Tuolloin Robben Islandilta vapautunut John Pokela valittiin puheenjohtajaksi.
Järjestö laillistettiin uudelleen vuonna 1990 ja se sai maan ensimmäisissä demokraattisissa vaaleissa 1,2 % kannatuksen ja viisi paikkaa maan parlamentissa.
Gianluca Vialli

Gianluca Vialli (9. heinäkuuta 1964 Cremona, Italia – 6. tammikuuta 2023 Lontoo, Iso-Britannia) oli italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura.
Viallin ammattilaisura alkoi vuonna 1980. Hän pelasi Cremonesessa, Sampdoriassa ja Juventuksessa voittaen Italian mestaruuden kahdessa jälkimmäisistä. Hän voitti myös Mestarien liigan Juventuksessa vuonna 1996. Vialli siirtyi Englannin Valioliigan Chelseaan 1997 ja vietti siellä pelaajauransa kolme viimeistä vuotta tehden 40 maalia 83 ottelussa.
Viallista tuli Chelsean pelaajamanageri vuonna 1998 ja hän oli seurassa vuoteen 2000 saakka. Viallista tuli yksi Chelsean menestyneimmistä managereista. Hänen alaisuudessaan seura voitti Englannin Liigacupin ja Cup-voittajien Cupin vuonna 1998 sekä FA Cupin vuonna 2000. Joukkue sijoittui myös kolmanneksi Valioliigassa vuonna 1999 vain neljä pistettä mestari Manchester Unitedia jäljessä. Kyseessä oli Chelsean paras sijoitus liigassa 29 vuoteen. Seuraavalla kaudella Chelsea selvisi puolivälieriin Mestarien liigassa. Vialli erotettiin Chelsean managerin tehtävästä yllättäen viiden ottelun jälkeen kaudella 2000–01.
Erottamisensa jälkeen Vialli ryhtyi Championshipin Watford FC:n manageriksi kaudella 2001–02. Vaikka hän teki merkittäviä ja kalliita muutoksia pelaajistoon ja valmennukseen, seura jäi sarjassa neljänneksitoista ja Vialli sai potkut. Hän kiisteli erottamisen jälkeen pitkään seuran kanssa saamatta jääneistä korvauksistaan.
Vialli kuului Italian jalkapallomaajoukkueeseen, kun se sijoittui kolmanneksi vuoden 1990 MM-kisoissa. Yhteensä hän pelasi 59 maaottelua ja teki niissä 16 maalia. Vialli pelasi myös vuoden 1986 MM-kisoissa ja vuoden 1988 EM-kisoissa.
Viimeisimpänä Vialli toimi jalkapallokommentaattorina televisiossa Sky Italia -kanavalle.
Vialli kuoli haimasyöpään tammikuussa 2023.
Partenavia

Partenavia (Partenavia Costruzioni Aeronautice SpA) on italialainen lentokonetehdas lähellä Napolia.
Partenavia-yhtiö perustettiin vuonna 1952. Sen perustivat veljekset Luigi ja Paolo Pascale. Yhtiön tavoite oli kehittää lentokoneita italialaisille ilmailukerhoille.
Yhtiön ensimmäinen lentokone oli P.48 "Astore", joka lensi vuonna 1948. Yhtiön kaikki koneet koodattiin "P piste vuosiluku" -tyyliin. Vuonna 1953 seurasi toinen lentokone, P.52 "Trigotto", ja vuonna 1955 P.55 "Tornado". Tornado menestyi hyvin Italian lentokilpailuissa. Nelipaikkainen ylätaso P.57 "Fachiro" valmistui vuonna 1957. Seuraava onnistunut konetyyppi oli P.64 "Oscar", jota rakennettiin myös Etelä-Afrikassa lisenssillä. Siellä se tunnettiin nimellä RSA.200. Seuraavat lentokoneet olivat P.66C ja P.68, joka oli yhtiön ensimmäinen kaksimoottorinen lentokone.
Vuonna 1986 veljekset perustivat S.R.L. Costruzioni Aeronautiche Tecnam -yhtiön.
S.R.L. Costruzioni Aeronautiche Tecnam

S.R.L. Costruzioni Aeronautiche Tecnam on veljesten Luigi ja Giovanni Pascalen Napolin lähelle vuonna 1986 perustama lentokonetehdas. He olivat aiemmin perustaneet ja johtaneet Partenavia-lentokonetehdasta.
Uuden tehtaan ensimmäinen lentokone oli P.92 Echo, joka on ultrakevyt lentokone. Toinen yhtiön kone on P.96 “Golf”.
H-vene

H-vene on suomalaisen Hans Groopin vuonna 1967 suunnittelema retki- ja kilpakäyttöön soveltuva purjevene. H-vene on Suomen ja Euroopan suurilukuisin kansainvälisen purjehtijaliiton, ISAFin, hyväksymä kilpaileva köliveneluokka. Groop suunnitteli ja rakensi veneen pursiseuransa HSS:n tukemana. H-vene syrjäytti määrällisesti nopeasti siihen asti pieniä köliveneluokkia hallinneen Hai-veneen. H-veneitä on Suomessa rakennettu kaikkeaan 950 kappaletta ja kansainvälisesti noin 5 000 kappaletta. H-veneen kilpailumiehitys on kolme henkilöä. Naisia tai junioreja saa kilpailuissa olla neljä. Retkikäytössä paras miehistön koko on 2–4 henkilöä purjehtimista ja veneessä yöpymistä ajatellen, mutta H-venettä voi purjehtia myös yksin tai jopa viiden henkilön miehistöllä. Veneessä on yöpymispaikat neljälle hengelle. Retkikäytössä usein varustettu noin neljän hevosvoiman pitkärikisellä perämoottorilla.
Kilpailuhistoriaa.
Veikko Enberg voitti H-veneiden ensimmäiset epäviralliset Suomen-mestaruudet 1970, jolloin hän purjehti HSK:n lipun alla. Suomen kautta aikojen menestynein H-venepurjehtija on HSS:n Matti Rouhiainen, jolla on nimissään seitsemän SM-titteliä. Toiseksi menestynein on Merenkävijöiden Juhani Seppä viidellä mestaruudellaan. Pursiseuroista Merenkävijöillä ja HSS:llä on eniten mestaruuksia eli kuusi kappaletta. Toiseksi eniten on HSK:lla eli viisi kappaletta.
Historiaa.
Veneen suunnittelu alkoi 1965. Hans Groop keskusteli veneelle asetettavista vaatimuksista erityisesti HSS:n kilpa- ja matkapurjehtijoiden kanssa. Suunnitteilla olleen veneen tulisi voida yhdistää Suomen siihen saakka suurimman köliveneluokan Hain ja Kansanveneen parhaat puolet, samalla huomioiden Louhen ja Saaristoristeilijöiden linjat ja ulkonäön.
Tuloksena oli vene, joka oli alusta alkaen menestys. Uusien piirustusten perusteella Nils Anderssons båtvarv rakensi Porvoossa 15 veneen sarjan 1968. Lopputalvella 1968 veistämö rakensi vielä 20 H-veneen sarjan. Suunnittelija Hans Groop tilasi itselleen veneen L-8, joka sai nimekseen Arancia. Ensimmäinen H-vene esiteltiin Helsingin venemessuilla helmikuussa 1968. Näyttelyn yhteydessä myytiin kaikki ensimmäisen valmistussarjan 15 venettä. H-vene maksoi 13 500 markkaa (vastaa noin 20 260 euroa 2013 hinnoissa), joka tuolloin oli puolet vastaavan kokoisen puisen purjeveneen hinnasta. Vamistus siirtyi Artekno Oy:lle, jolla oli aikaisempaa kokemusta lujitemuovin käytöstä soutuveneiden valmistuksessa. Veneveistämö Nils Andersson -nimensä muuttanut telakka palasi laadukkaiden puuveneiden valmistukseen.
H-vene yhdistys, sittemmin liitto, perustettiin Suomeen vuonna 1969. Sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi HSS:n silloinen satamakapteeni ja intendentti Veikko Enberg. Vuonna 1970 SPL hyväksyi veneen uutena yksityyppi-veneluokkana. Skandinavian Purjehtijaliitto hyväksyi veneen 1972 ja I.Y.R.U. hyväksyi H-veneen yksityyppiluokaksi vuonna 1977.
Belizen rantariuttojen suojelualue

Belizen rantariuttojen suojelualue on ollut UNESCOn maailmanperintöluettelon suojelukohde Belizessä vuodesta 1996 alkaen. Se käsittää yli 300 kilometriä pitkän koralliriutan, joka on pohjoisen pallonpuoliskon suurin ja maailman toiseksi suurin riutta Australian Ison valliriutan jälkeen. Riutta ulottuu Meksikon rajalta lähelle Guatemalan rajaa. Sen ulkopuolella on kolme suurta atollia. Riutan ja mantereen välissä on laguuni, joka levenee ja syvenee etelään päin. Pohjoisessa sen syvyys on vain 2–3 metriä, etelässä jopa 65 metriä.
Riutan kuvatuin kohde on The Great Blue Hole, "sininen aukko", luolan jäännös, joka on pyöreä, halkaisijaltaan 300 m, 130 m syvä sinisenä hohtava kuoppa ilman kattoa. Se on suosittu snorklauskohde, jossa näkee kaloja, koralleja, pesusieniä ja muita meren selkärangattomia. Jacques-Yves Cousteau toi luolan maailmanmaineeseen tuomalla kuvauslaivansa "Calypso"n sinne vuonna 1971.
Panavia

Panavia Aircraft GmbH oli British Aircraft Corporationin, Fiatin ja Messerschmitt-Bölkow-Blohmin yhteenliittymä sotilaslentokoneiden suunnittelua ja valmistusta varten.
Se perustettiin vuonna 1969 ja rekisteröitiin Saksaan. 
Panavia kehitti Panavia Tornado-hävittäjälentokoneen. Kyseessä oli Länsi-Euroopan lentokoneteollisuuden varautumisesta 1970-luvun alussa tapahtuneeseen "vuosisadan asekauppaan", jossa muun muassa F-16, Tornado, Viggen ja Mirage kilpailivat Naton standardihävittäjän roolista.
Sotaylioikeus

Sotaylioikeus oli Suomessa vuosina 1920–1952 toiminut sotatuomioistuin, joka toimi sotilasrikosasioissa ylioikeutena. Sotaylioikeus perustettiin vuonna 1920 annetulla "lailla sotatuomioistuimista ja oikeudenkäynnistä niissä" ja lakkautettiin rauhan aikana vuonna 1952, jolloin sen tehtävät siirrettiin samana vuonna perustetulle Helsingin hovioikeudelle.
Sotaylioikeus vuosina 1920–1940.
Sotaylioikeuden jäsenet.
Sotaylioikeuteen kuului puheenjohtajana sotaylituomari, jolla tuli olla taitoa ja kokemusta tuomarintoimessa, sekä jäseninä kaksi lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi vähintään esiupseerin arvoista upseeria, joista toisen tuli kuulua armeijaan ja toisen laivastoon. Oikeudessa oli siis kolme lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi sotilasjäsentä.
Sotaylioikeuden tehtävät.
Ensimmäisenä oikeusasteena.
Sotaylioikeuden tuli ensimmäisenä oikeusasteena tuomita seuraavissa asioissa, silloin kun ne kuuluivat sotatuomioistuimeen:
Ylioikeutena.
Sotaylioikeus ratkaisi myös:
Sotaylioikeuden oli myöskin valvottava ja pidettävä huolta siitä, että oikeutta sen alaisissa sotaoikeuksissa käytettiin lain oikean tarkoituksen mukaisesti.
Oikeudenkäynti sotaylioikeudessa.
Sotaylioikeus kokoontui puheenjohtajan kutsusta istuntoon niin usein kuin asiat vaativat. Muuten asioiden käsittelyssä noudatettiin soveltuvin osin, mitä asioiden käsittelystä hovioikeudessa oli yleisesti säädetty.
Muutoksenhausta oli säädetty, että eräissä törkeissä asioissa sotaylioikeus alisti päätöksensä korkeimman oikeuden tutkittavaksi. Toisissa asioissa taas oli asianosaisilla valitusoikeus korkeimpaan oikeuteen. Vähäisissä asioissa sotaylioikeuden päätös oli lopullinen, eikä siitä saanut valittaa.
Syyttäjänä sotaviskaali.
Virallisena syyttäjänä sotaylioikeudessa oli "sotaviskaali". Hänet nimitti tehtävään korkein oikeus sotaylioikeuden esityksestä, ja hänen oli oltava lainoppinut. Sotaviskaalin oli oikeuskanslerin valvonnan alaisena pidettävä silmällä sitä tapaa, millä syyttäjäpuhevaltaa sotaoikeuksissa käytettiin. Sotaylioikeuden virallinen syyttäjä oli velvollinen ajamaan syytettä asioissa, joiden käsitteleminen kuului sotaoikeudelle, sekä tarpeen vaatiessa toimittamaan asiassa alustavan tutkimuksen. Hänen oli noudatettava myös, mitä syyttäjästä oli yleisesti säädetty, sekä sotaviskaalin soveltuvin kohdin hovioikeuden kanneviskaalista annettuja säännöksiä.
Asekätkentäjuttu.
Vuoden 1947 asekätkentäoikeudenkäyntiä varten sotaylioikeuteen perustettiin syytettyjen suuren määrän takia uusia osastoja, joiden ainoana tehtävänä oli käsitellä asekätkentäjuttua. Syytteet vuosina 1944-45 tapahtuneista teoista perustuivat 24. tammikuuta 1947 säädettyyn "lakiin aseellisen toiminnan luvattoman valmistelun rankaisemisesta eräissä tapauksissa".
KwaZulu

KwaZulu oli Etelä-Afrikan suurapartheidin aikana perustettu bantustan eli niin sanottu kotimaa zulu-heimolle. Se koostui 13 erillisestä soa-alueesta, jotka olivat hajallaan eri puolilla Natalia. KwaZulun alkuperäinen pääkaupunki oli Nongoma, mutta se siirrettiin vuonna 1980 Ulundiin.
KwaZulun johtajana, eli päällikköministerinä, toimi vuodesta 1970 päällikkö Mangosuthu Buthelezi. KwaZulu oli Inkatha-vapauspuolueen, jonka puheenjohtajana Buthelezi myös toimi, vankkaa kannatusaluetta. Etelä-Afrikka myönsi KwaZululle nimellisen sisäisen itsehallinnon vuonna 1977, mutta se ei koskaan "itsenäistynyt" päällikkö Buthelezin vastustuksesta johtuen. Vuonna 1994 KwaZulu liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja se kuuluu nykyisin maan KwaZulu-Natalin provinssiin.
Tullyn–Fisherin relaatio

Tullyn-Fisherin relaatio on yhteys kierteisgalaksin pyörimisnopeuden ja kokonaisluminositeetin välillä. Sen huomasivat ensimmäisenä Brent Tully ja Richard Fisher 1977. Relaatio ei päde ellipsigalakseille vaikkakin niille on olemassa samantapainen yhteys.
Tullyn-Fisherin relaation mukaan galaksin luminositeetti formula_1 riippuu pyörimisnopeudesta formula_2 siten, että
formula_3.
Tullyn-Fisherin relaatio on eräs tarkimmista keinoista kierteisgalaksien etäisyyksien määrittämisessä. Galaksin pyörimisnopeus on helppo mitata mittaamalla galaksin spektristä spektriviivojen ja (etenkin neutraalin vedyn 21cm spektriviivan) levenemistä. Tullyn-Fisherin relaation avulla saadaan laskettua galaksin luminositeetti, jota voidaan verrata galaksin näennäiseen magnitudiin ja näin etäisyysmodulin avulla laskea galaksin etäisyys.
Tullyn-Fisherin relaatio on kokeellisesti havaittu ilmiö ja vaikka onkin intuitiivisesti odotettavissa, että galaksin luminositeetilla (kaikkien tähtien yhteenlasketulla kirkkaudella) ja galaksin massalla (joka puolestaan määrää pyörimisnopeuden) on yhteys, lakia ei osata kunnolla teoreettisesti selittää.
Kitinen

&lt;mapframe latitude="68" longitude="25" zoom="5" height="270" width="270" text="Kitinen"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q1743887",
 "properties": {
 "stroke": "#00BFFF",
 "stroke-width": 3, 
 "stroke-opacity": 1,
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q214779",
 "properties": {
 "stroke": "#B6D2ED",
 "stroke-width": 2, 
 "stroke-opacity": 1,
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q1519449",
 "properties": {
 "stroke": "#B6D2ED",
 "stroke-width": 2, 
 "stroke-opacity": 1,
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q2105296",
&lt;/mapframe&gt;
Kitinen on Suomen neljänneksi suurin joki ja Kemijoen 235 kilometriä pitkä sivujoki Kittilän, Sodankylän ja Pelkosenniemen kuntien alueella Suomen Lapissa. Sen varrella on kaikkiaan seitsemän vesivoimalaitosta ja useita tekojärviä, suurimpana Porttipahdan tekojärvi yläjuoksulla. Kitisen sivujokia ovat Luiro, Sattanen ja Jeesiöjoki.
Kitisen voimalaitokset.
Järjestyksessä alajuoksulta lähtien: