tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Perussuomalainen

Perussuomalainen on perussuomalaisten pää-äänenkannattaja, joka ilmestyy noin 2–4 kertaa vuodessa. Ennen vuotta 2023 lehti ilmestyi noin kerran kuukaudessa. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran huhtikuussa 1996. Vuodesta 2012 lähtien vastaavana päätoimittajana toimi Matias Turkkila. Vuodesta 2014 Perussuomalaiset on julkaissut myös "Suomen Uutiset" -verkkolehteä, jolla on yhteinen toimitus "Perussuomalaisen" kanssa.
"Perussuomalainen" ei ole Julkisen sanan neuvoston jäsen eikä sitoutunut noudattamaan journalistin ohjeita.
Päätoimittajat.
Lähde:
AMR-WB

AMR-WB (engl. "Adaptive Multi-Rate Wideband") on ACELP-algoritmiin perustuva puhekoodekki. Sen välittämän puheen laatu on paljon tavallisia puhekoodekkeja parempi, koska se välittää taajuudeltaan laajemman puhekaistan (50–7000 Hz) kuin tavalliset puhelinverkossa käytettävät kapeakaistaiset puhekoodekit (300-3400 Hz). AMR-WB on kehitetty käytettäväksi kolmannen sukupolven matkapuhelinverkoissa. 3GPP on määritellyt AMR-WB:n standardissaan TS 26.171, lisäksi ITU on standardoinut sen nimellä G.722.2.
Kuten AMR, myös AMR-WB toimii nimensä mukaan erilaisilla bittinopeuksilla (6,60, 8,85, 12,65, 14,25, 15,85, 18,25, 19,85, 23,05 ja 23,85 kb/s). Vaikka AMR-WB onkin varsinaisesti puhekoodekki, sitä voi käyttää myös musiikin kanssa varsinkin suuremmilla bittinopeuksilla.
Helsinki-mitali

Helsinki-mitalilla palkitaan ansioituneita kansalaisia. Mitalit jaetaan Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta. Kaupunginhallitus myöntää mitalin kaupungin hyväksi tehdyistä ansioista. Helsinki-mitalin saa myös 30 vuoden palveluksesta Helsingin kaupungilla.
Helsingin kaupungin myöntämä Helsinki-mitali on hyväksytty kannettavaksi virallisten kunniamerkkien ohella ja se lasketaan kuuluvaksi puolivirallisiin kunnia- ja ansiomerkkeihin. Kultaisen mitalin etupuolella on kuvattuna tammenlehdin koristeltu Helsingin vaakuna. Mitalin kääntöpuolella on pelkistetty kuvaelma Helsingin kaupungintalon pääsisäänkäynnistä ja tunnuslause "acti labores ivcvndi" (ahkeruus on ilomme).
Päätöksen kaupungin oman ansiomitalin perustamisesta teki kaupunginvaltuusto 30.11.1955 seuraten Tukholman kaupungin in esimerkkiä. 
Palkitut.
2003.
Hopeinen Helsinki-mitali.
Samalla kaupunginhallitus päätti myöntää kultaisen Helsinki-mitalin tunnustuksena pitkäaikaisesta toiminnasta kaupungin hyväksi kaupungin luottamustehtävissä seuraavasti:
2004.
11.6.2004 luovutettiin Helsinki-mitalit 15 stadialaiselle kaupungintalon juhlasalissa. 
Stadialaisista mitalin saivat:
2005.
Kaupunginhallitus myönsi seitsemälle kansalaiselle ja viidelle luottamusmiehelle mitalin heidän ansioistaan kaupungin hyväksi.
- lääkintöneuvos Liisa Elovainiolle hänen laajasta ja monipuolisesta ammatillisesta sekä yhteiskunnallisesta toiminnastaan erityisesti terveyden edistämisessä
- hopeinen Helsinki-mitali FM, kirjastonhoitaja Heikki Kaukorannalle. 
FM, kirjastonhoitaja Heikki Kaukoranta on suomentanut ja toimittanut 1900-luvun alun Helsinkiin ja Helsingin yliopiston kirjastoon sijoittuvan kirjan Herra Corpwieth ja kaksoisolennon arvoitus. Heikki Kaukorannan tekemän laajan selvitystyön tuloksena lukijalle avautuu kuvien ja sanojen välityksellä tarkka ja mielenkiintoinen näkymä elämästä 1900-luvun alun Helsingissä. Herra Corpwieth ja kaksoisolennon arvoitus -kirja ilmestyi Helsingin yliopiston kirjaston julkaisusarjassa syksyllä 2003.
2006.
Kultaisen mitalin saivat 576 kaupungin työntekijää sekä päätoimittaja Eilina Gusatinsky, johtaja Ansa Holm, vuorineuvos Ilpo Kokkila, poliisikomentaja Jukka Riikonen, valtiosihteeri Raimo Sailas, lastenlääkäri Annlis Söderholm, toimitusjohtaja Marja Usvasalo ja keittiömestari Hans Välimäki.
2007.
Kultaisen mitalin saivat 503 kaupungin työntekijää sekä pääjohtaja Matti Halmesmäki, puolustusvoimain komentaja, amiraali Juhani Kaskeala, kansanedustaja Hannes Manninen, toimitusjohtaja Juhani Merimaa, toimitusjohtaja Lasse Murto, pääjohtaja Kari Neilimo, rehtori Ilkka Niiniluoto, ohjaaja Kristin Olsoni ja poliisipappi Carita Pohjolan-Pirhonen. 
2008.
Lisäksi mitalin sai 511 Helsingin kaupungin työntekijää.
2016.
Lisäksi mitalin sai 496 Helsingin kaupungin työntekijää tunnustuksena 30 vuoden ansiokkaasta palveluksesta Helsingin kaupungin hyväksi.
2017.
Lisäksi mitalin sai 527 Helsingin kaupungin työntekijää tunnustuksena 30 vuoden ansiokkaasta palveluksesta Helsingin kaupungin hyväksi.
Radio 3

Radio 3 on venäläinen kaupallinen paikallisradioasema Petropavlovsk-Kamtšatskissa, Kamtšatkan aluepiirissä. Asema lähettää ympäri vuorokauden musiikkia ja uutisia ULA- (104,5 MHz) ja keskiaalloilla (1 233 kHz). 
Onnettomuusuutisointi.
Tunnetuksi radio tuli elokuussa 2005, kun sen uutispäällikkö Guzel Lapytova kertoi lähetyksessä tiedon Venäjän laivaston AS-28 Priz -sukellusveneen uppoamisesta seitsemän miehistönjäsenen kanssa Berežovajan poukamaan. Lapytovan mukaan itkuinen nainen oli soittanut toimitukseen ja kertonut saaneensa tiedon sotilashenkilöltä. Lapytova työskenteli myös Kamtšatkan STS-televisiolle ja uutistoimisto Interfaxille. 
Tieto levisi nopeasti Venäjän tiedotusvälineissä ja muutaman tunnin kuluttua Venäjän asevoimat Moskovassa ja Vladivostokissa vahvistivat tapahtuneen. Venäjän Tyynenmeren laivasto oli jo yrittänyt pelastaa minisukellusvenettä, mutta se ei ollut siihen mennessä vielä onnistunut. Tieto varmistui siten, että RIA Novostin Oksana Guseva onnistui saamaan puhelimeen Kaakkois-Venäjällä komentavan kontra-amiraali Viktor Gavrikovin, jonka ääni oli kysymyksen selvittyä muuttunut ja hän oli sulkenut puhelimen.
Asian julkistamisen jälkeen Venäjän laivasto vastasi myöntävästi brittien ja yhdysvaltalaisten avuntarjouksiin. Brittien Scorpio-45-aluksella ja yhdysvaltalaisten kahdella Super Scorpio -aluksella minisukellusvene saatiin lopulta pintaan. Miehistön jäsenet pelastuivat, mutta joutuivat sairaalaan tarkkailuun ja pääsivät 18. elokuuta 2005 Moskovan alueelle parantolaan. Heille myönnettiin myös mitali urhoollisuudestaan.
Joen yö

Joen yö on Joensuussa elokuun lopussa, viikon 34 perjantaina järjestettävä kulttuuritapahtuma, joka on verrattavissa Taiteiden yöhön. Joen yön tarkoitus on tarjota kulttuurielämyksiä ja tarjota järjestöille toiminnan esittelymahdollisuuksia. Ensimmäisen kerran Joen yö järjestettiin 1991. Alun perin Joen yötä vietettiin viikon 34. perjantaina, mutta se siirrettiin muutaman vuoden ajaksi torstaihin muun muassa järjestyshäiriöiden ja Helsingin Taiteiden yön esimerkin vuoksi. Sittemmin Joen yö on siirretty takaisin perjantaille. 
Joen yö 2007.
Vuonna 2007 kaupunkifestivaali järjestettiin 30. elokuuta. Tapahtumapaikkoja olivat Vapaudenpuisto, kortteli XXXI, Taidekeskus Ahjo, torilava, Kauppakatu (Joensuu)kävelykadun lava, Keskuskujan Sinisen virran alue ja Ilosaari sekä muun muassa kirjakauppa, kaupunginteatteri, pääkirjasto, Laulutalo ja ravintolat. Korttelin XXXI eli taidemuseon korttelin ohjelma painottui lasten toimintaan, Keskuskuja oli varattu urheilujärjestöille ja lajiesittelyille. Ilosaaressa oli nuorisolle suunnattua toimintaa. 
Tapahtuman tuotti Soundi ja Väläys -yhtiö.
Joen yö 2008.
Vuoden 2008 Joen yötä vietettiin 28. elokuuta. Tapahtumaa leimasi Joensuun kaupungin 160-vuotisjuhlavuosi, mikä näkyi muun muassa monipuolisempana ohjelmana.
Joen yö 2009.
Vuonna 2009 Joen yö järjestettiin 27. elokuuta. Tapahtumapaikat painottuivat rantabulevardille, matkustajasatamaan.
Joen yö 2010.
Joen Yö 2010 järjestettiin perjantaina 27. elokuuta. Tapahtuma palautettiin muutaman vuoden tauon jälkeen alkuperäiselle paikalleen perjantaiksi. Järjestäjä oli Joensuun kaupungin kulttuuritoimi, tuotantopalveluista vastasi Valoparta Oy ja tuottajana oli Jukka Moskuvaara.
Joen yö 2011.
Joen Yö 2011 järjestettiin perjantaina 26. elokuuta. Uusia tapahtumapaikkoja olivat muun muassa Sirkkalanpuisto ja Pakkahuoneen takainen puisto.
Joen yö 2012.
Vuonna 2012 Joen yö järjestettiin 31. elokuuta ja teemana oli 300 vuotta kulttuuria. Tapahtumassa oli osana kolmesta majakasta muodostuva Majakat-valoteos.
Joen yö 2013.
Vuonna 2013 Joen yö järjestettiin 30. elokuuta ja tapahtumapaikkana toimi Joensuun torille pystytetty tapahtumateltta. Pääesiintyjänä nähtiin Kaukolasipartio.
Joen yö 2014.
Vuonna 2014 Joen yö järjestettiin 29. elokuuta. Teemana oli sirkus. Yö huipentui klo 22.30 ravintolalaiva Elinalla monitaideteokseen, jossa oli pyrotekniikkaa ja sirkusakrobatiaa. Tapahtumapaikkoina olivat muun muassa Carelicum, Iso Myy, Rantakadun suljettu katuosuus, Taitokortteli, Rantabulevardi, Taidekeskus Ahjo ja Taidemuseo.
Joen yö 2015.
Vuonna 2015 Joen yö järjestettiin 28. elokuuta ja tapahtuman teemana oli maailmanmusiikki. Tapahtumapaikat ulottuivat Teatterin puistosta Vapaudenpuiston kautta Taitokorttelin ja Surakan pihapiireihin.
Marja (nimi)

Marja on suomenkielinen naisen etunimi. Nimi voi johtua pienikokoista hedelmää tarkoittavasta sanasta marja, mutta se on käsitetty myös Maria-nimen muunnelmaksi. Marja on yleinen myös yhdysnimen alkuosana, ja se esiintyy esimerkiksi nimissä Marja-Leena ja Marja-Liisa.
Nimipäivä.
Marjan nimipäivää vietetään 15. elokuuta. Samana päivänä nimipäiväänsä viettävät myös Marjatta, Jaana, Marjo, Marita, Marjut, Marianne, Marjaana ja Marjukka. 
Nimi on sijoitettu tälle päivälle, koska se on käsitetty Maria-nimestä johtuvaksi ja 15. elokuuta on kristikunnassa vanhoista ajoista ollut Neitsyt Marian muistopäivä. Nykyäänkin sitä vietetään juhlapäivänä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa, ja eri kielissä siitä käytetään muun muassa nimiä "Assumption", "Ferragosto" ja "Uspenie". Suomessa päivää on kansanomaisesti nimitetty "Jälki-Maariaksi" erotukseksi muista vanhoista Marian juhlapäivistä.. 
Yleisyys.
Digi- ja väestötietoviraston Nimipalvelun tilastojen mukaan Suomessa on elokuuhun 2025 mennessä ollut yhteensä 53 553 Marja-nimistä henkilöä. Etunimien lukumäärissä ovat mukana kaikki väestötietojärjestelmään merkityt, myös kuolleiden henkilöiden, nimet. Tilastoissa ovat mukana ensimmäisten etunimien lisäksi muut annetut etunimet. Hieman yli puolet Marjoista on syntynyt 1940- tai 1950-luvulla. Nuorten naisten ja tyttöjen nimenä Marja on nykyään melko harvinainen.
Marja yhdysnimien osana.
Marja-Helena
Marja-Leena
Marja-Liisa
Marja-Riitta
Marja-Sisko
Marja-Terttu
Muita
Ale Saarvala

Aleksanteri (Ale) Saarvala (alk. Schabarin, 9. huhtikuuta 1913 Viipuri – 7. lokakuuta 1989 Toronto, Kanada) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Saarvalasta tuli kaikkien aikojen ensimmäinen suomalainen voimistelun olympiavoittaja Berliinin kisoissa 1936. Saarvala on myös Suomen ensimmäinen olympiavoittaja muissa kesälajeissa kuin yleisurheilussa ja painissa. Ensimmäisen päivän pakollisissa liikkeissä hän sai rekkisuorituksestaan 9,7 pistettä, mihin ylsivät myös saksalaiset Konrad Frey ja Alfred Schwarzmann. Toisen päivän vapaavalintaisista liikkeistä Saarvala sai 9,667 pistettä mutta Frey sai vain 9,567 ja Schwarzmann 9,533 pistettä, joten vaikka Saarvala ei ollutkaan toisen päivän paras rekillä, voitti hän kultaa. Joukkuekilpailussa Suomi sai pronssia.
Lontoon olympiakisoissa 1948 Saarvala sai toisen kultamitalinsa, tällä kertaa joukkuekilpailussa. Rekillä hän sijoittui neljänneksi.
Saarvala edusti Kelkkalan Kisailijoita ja Tampereen Voimistelijoita. Hän muutti Kanadaan 1957 ja kuoli siellä 1989.
Saarvala on kuvattuna huhtikuussa 1945 julkaistussa, Aarne Karjalaisen suunnittelemassa postimerkissä (arvoltaan 2 + 1 markkaa). Merkin lisämaksulla tuettiin Urheilurahastoa ja sen työtä urheilun hyväksi.
Muuta.
Kalle Päätalon omaelämäkerrallisen Iijoki-romaanisarjan teoksessa "Iijoen kutsu" esiintyy useaan otteeseen Olli Kaartola -niminen muurari, joka on voittanut kultaa Berliinin ja Lontoon olympialaisissa. Päätalolla oli tapana muuttaa etenkin tamperelaisten todellisuuspohjaisten henkilöidensä nimet. Romaanissa esiintyvän Olli Kaartolan Päätalon lukijat katsovat vastaavan reaalimaailman Ale Saarvalaa. (Kts. esim. Kalle Päätalo, "Iijoen kutsu", sivu 196, Gummerus 1990).
Muutettuaan 1950-luvulla Kanadaan hän työskenteli rakennusmiehenä ja akrobaattina. Hän loukkaantui vaikeasti 1970-luvulla pudottuaan rakenuksen katolta, mutta toipui putoamisvammoistaan.
Flora

Flora ja floora tarkoittavat seuraavia:
Katso myös.
Floraan liittyvät myös seuraavat:
Pat ja Mat

Pat ja Mat, suomeksi joskus "Hupsis-ukot", "Hupsis-herrat" tai "Hupsis" ( tai "Pat a Mat") on tšekkiläinen 130-osainen humoristinen stop motion -tekniikalla tehty televisiosarja. Sarjan loivat Lubomír Beneš ja Vladimír Jiránek. Ensimmäinen jakso, "Näpertelijät", valmistui vuonna 1976.
Jakson juoni perustuu usein päähenkilöiden, Pat ja Mat -kaksikon yritykseen suorittaa jokin käytännön tehtävä, mikä synnyttää usein sarjan erilaisia slapstick-epäonnistumisia. Usein ongelmat selätetään lopulta jollain perin omintakeisella ad hoc -ratkaisulla. Sarjassa ei ole lainkaan puhetta vain musiikkia ja erilaisia äänitehosteita, mutta Hollannissa sarjalle on annettu puhetta. Sarjan musiikissa kuullaan muun muassa huuliharppua.
Suomessa sarjaa on esitetty ensimmäisen kerran YLE TV1:llä Puoli kuusi ohjelman yhteydessä 1980-luvulla ja 1990-luvulta lähtien Yle TV2:lla "Pikku Kakkosen" yhteydessä sekä MTV Juniorilla. Pikku Kakkosessa ei kuitenkaan ole näytetty sopimattomaksi katsottua jaksoa "Viinintekijät", jossa kaksikko keittää pontikkaa.
Julkaisut.
Suomessa sarjaa on julkaistu myös VHS:llä ja DVD:llä nimellä "Hupsis".
John Fortescue

John Fortescue (n. 1394 - n. 1479) oli englantilainen oikeusoppinut, joka on kirjoittanut Englannin laista kertovan kirjan "De laudibus legum Angliae". Kirja oli tarkoitettu Henrik VI:n pojan oppikirjaksi, mutta oli tarpeeksi selkeä tavalliselle kansallekkin.
Tykhe

Tykhe () oli kreikkalaisessa mytologiassa onnen ja sattuman jumalatar. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa on Fortuna.
Taruissa Tykhen sukujuurille annetaan useita selityksiä: joidenkin mukaan hän on Okeanoksen ja Tethyksen tytär, toisten mukaan Hermeen ja Afroditen lapsi. Tykhe esiintyy monissa hellenistisen ajan kolikoissa. Keskiaikaisessa taiteessa Tykhe kuvataan usein kantamassa laivan ruoria ja onnen pyörää.
Historian elävöittäminen

Historian elävöittäminen (myös yhteen kirjoitettuna tai elävän historian toiminta) on historian harrastamista, jossa pyritään luomaan tavoitellun aikakauden ympäristö mahdollisimman todenmukaisena ja ”ennallistamaan” kohteena olevan aikakauden elämä sellaisena kuin se on ollut. Historian elävöittäminen voi koskea jotakin todellista tapahtumaa (esimerkiksi Hastingsin taistelua tai Visbyn taistelua) tai tiettyä aikakautta (esimerkiksi viikinkiaikaa, keskiaikaa tai toista maailmansotaa). Historian elävöittämistä ei pidä sekoittaa sitä usein läheisesti muistuttavaan liveroolipelaamiseen. 
Englannin kielessä "living history" (elävä historia, historian elävöittäminen) tarkoittaa yleisölle suunnattuja uudelleen luotuja historiallisia näytöksiä, tapahtumia ja ympäristöjä esimerkiksi museoiden yhteydessä. "Historical reenacting" ja "historical reenactment" (historian uudelleen näytteleminen, uudelleenluominen) tarkoittaa harrastajien toimintaa, jossa ei elävöitetä tiettyä tapahtumaa, vaan rakennetaan omaa historiallista persoonaa, jota toteutetaan muun muassa lähteisiin perustuvalla vaatetuksella. Suomen kielessä merkitysero ei ole yhtä selvä.
Historian elävöityksen muotoja.
Elävöitettävästä aikakaudesta riippumatta historian elävöityksessä pyritään usein luomaan esitettävän aikakauden ympäristö ja elämä mahdollisimman autenttisena ja totuudenmukaisena. Historiallisen aikakauden elämän esittämisessä korostuvat usein käsityötaidot, ja historian elävöittäminen voi pitää sisällään jopa kokeellista arkeologiaa. Käytännön syistä historian elävöitys tapahtuu usein esimerkiksi historiallisena telttaleirinä, koska autenttisen leirimiljöön luominen ei vaadi kohtuuttomasti resursseja.
Tunnettuja elävän historian toiminnan yhdistyksiä ovat muun muassa Society for Creative Anachronism eli SCA ja sen Suomen osa Suomen keskiaikaseura (keskiaika), Der Erste Zug (toinen maailmansota), sekä suomalaiset Elävä keskiaika (keskiaika), Etulinja, Michael Gaißmair ja Divisioonan Miehet (toinen maailmansota), Harmaasudet (rautakausi), Kuttelo (kivikausi) ja Kevät 1918 (Suomen sisällissota). Myös useat Suomessakin järjestettävät keskiaikamarkkinat ja muut historiafestivaalit pitävät sisällään historian elävöittämistä.
Jean Baptiste Joseph Fourier

Jean Baptiste Joseph Fourier (21. maaliskuuta 1768 Auxerre – 16. toukokuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko ja fyysikko. Fourier'n tärkein teos "Théorie analytique de la chaleur" (Analyyttinen lämpöteoria) julkaistiin 1822. Sillä oli suuri merkitys lämpöopille ja siinä esitettiin kuuluisat Fourier'n sarjat. Siinä selitetään, miten lämmön johtuminen kiinteässä kappaleessa voidaan laskea päättymättömän matemaattisen sarjan avulla. Matemaattisen fysiikan voidaan katsoa alkaneen edellä mainitun teoksen julkistamisesta.
Fourier osoitti jo kouluikäisenä lahjoja kirjallisuudessa, latinassa ja matematiikassa mutta päätti lähteä benediktiiniluostariin lukemaan papiksi. Hän kamppaili kahden kutsumuksensa välillä, matematiikan ja uskonnon, ja päätti jättää pappisuran sikseen ja alkoi opettaa matematiikkaa entisessä oppilaitoksessaan. Vuonna 1793 politiikasta tuli kolmas intohimo ja hän liittyi paikalliseen vallankumouskomiteaan.
Tammikuussa 1795 Fourier aloitti opinnot Pariisissa École normale supérieuressa opettajinaan Joseph-Louis Lagrange, Pierre-Simon Laplace ja Gaspard Monge. 1798 hän lähti Napoleonin armeijan tieteellisenä neuvonantajana Egyptiin. Hän palasi Ranskaan vuonna 1801, missä hänestä tuli École Polytechniquen analyysin professori. Napoleon lähetti hänet kuitenkin Grenobleen, missä hän johti tienrakennusta, kirjoitti Egyptin historiaa ja siinä sivussa aloitti lämpöopin tutkimukset. Hänen tuloksensa herättivät keskustelua, ja Lagrangen ja Laplacen oli vaikea hyväksyä hänen käyttämiään uudenlaisia matemaattisia menetelmiä.
Napoleonin kaatuminen aiheutti Fourier'lle ongelmia, mutta vuonna 1817 hän pääsi Ranskan tiedeakatemian jäseneksi. Vuonna 1822 hän julkaisi vihdoin palkitun artikkelinsa "Théorie analytique de la chaleur".
Fourierin ansioksi on myös luettu, että hän laski, että maapallo olisi kylmempi ilman ilmakehää.
August Hermann Francke

August Hermann Francke (22. maaliskuuta 1663 Lyypekki – 8. kesäkuuta 1727 Halle) oli saksalainen pietistinen teologi ja pedagogi. Francke kehitti yhteyksiä Konstantinopolin ja Aleksandrian patriarkkoihin ja yritti solmia siteitä Moskovan patriarkkaan, Venäjän kirkon johtajaan. 
Hän perusti Halleen vuonna 1695 suuret Francke-laitokset. Niihin kuuluu erilaisia oppilaitoksia, opettajaseminaari, kirjapaino, orpokoti sekä kouluja.
Opiskelu Hallen kouluissa oli melko vapaamuotoista, sillä opiskelijat saivat itse määrätä opiskelujensa kulun, ja siellä tehtiin paljon retkiä ympäristöön. Kuri oli kuitenkin ankara, sillä kaikki tapahtui pietismin periaatteita noudattaen.
Kalle Kajander

Kalle Kustaa Kajander (14. maaliskuuta 1862 Hausjärvi – 3. joulukuuta 1928 Hausjärvi) oli hausjärveläinen kirjailija ja maanviljelijä.
Perhetausta ja opinnot.
Kajanderin isä oli rakennusmestari, maanviljelijä Kalle Kustaa (Karl Gustaf) Kajander ja äiti Beata Christina Backberg.
Kajander kävi Helsingin Suomalaista Alkeisopistoa vuodesta 1873, kirjoitti ylioppilaaksi 1882 ja aloitti opiskelunsa Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Lopullista opiskelualaa Kajander ei osannut valita ja opinnot hän keskeytti 1890. 
Työelämä.
Kajander palasi Hausjärvelle, jossa hänen isänsä luovutti Hikiän aseman läheisyydessä olevan kotitalon isännyyden pojalle 1893. Opiskelijasta tuli maanviljelijä, joka hetimiten 1895 rakennutti tilalle uuden päärakennuksen.
Pyöräretket.
Vuonna 1889 Kajander pyöräili Pariisiin maailmannäyttelyyn. Vuonna 1897 Kajander ja Juhani Aho lähtivät Saksan Kölnistä yhteiselle pyöräretkelle Firenzeen. Aho ei tosin nilkkavaivan vuoksi kyennyt saattamaan matkaa päätökseen. Kajander teki myös muita pyöräretkiä Eurooppaan ja kirjoitti matkoistaan kuvauksia Uuteen Suomettareen. Matkojensa innoittamana Kajander opiskeli ranskan kielen.
Kirjallinen tuotanto.
Kirjailijana Kajanderin tyyli oli hämäläisellä huumorilla höystetty realismi. 
Kajander kirjoitti artikkeleita "Päivälehteen" ja "Uuteen Suomettareen", muun muassa matkakirjeitä polkupyörämatkoilta Euroopasta ja sahayhtiöiden tilanostoista Savossa ja Karjalassa.
Kajander kirjoitti toisaalta kansanelämän kuvauksia, toisaalta satiirisia kertomuksia epäkohdiksi kokemistaan ilmiöistä. Teoksissa on havaittavissa moralisoiva ote, jolla kirjailija pyrki osoittamaan hyviä ja huonoja elämäntapoja.
Omien kirjallisten tuotostensa lisäksi Kajander toimi suomentajana.
Kajanderin elämäkerta sisältyy vuonna 1955 ilmestyneeseen "Valitut teokset" -kirjaan. Samoin teoksessa on novellit "Kun talonpojasta tuli herra" sekä "Kunnanmiehiä" ja kokoelmat "Pahkakuppi" sekä "Yhden ainoan kerran."
Huomioita.
Kajander ystävystyi Juhani Ahon ja Eero Järnefeltin kanssa. Ystävykset tekivät metsästysretkiä Hausjärven metsiin. Juhani Aho ja Venny Soldan-Brofeldt asuivat Hausjärvellä muutaman vuoden. Aholta Kajander sai vaikutteita ja tukea kirjallisiin töihinsä.
Suomen Kirjailijaliitto valitsi Kajanderin kunniajäsenikseen 1922.
Vercingetorix

Vercingetorix (noin 82 eaa. – 46 eaa.) oli gallialaisten arvernien päällikkö. Hän johti gallialaisten kapinaa roomalaisia vastaan 53–52 eaa. Hänen nimensä merkitsee galliaksi "soturien kuningas" .
Vercingetorix kävi menestyksellisesti sissisotaa roomalaisia vastaan, ja onnistui tekemään vahinkoa Julius Caesarin huoltoyhteyksille. Hän myös houkutteli ovelasti roomalaiset taisteluun maastossa, joka oli epäedullinen roomalaisten taktiikan kannalta. Vercingetorixin huomattavimpia voittoja oli Gergovian (nykyisin Clermont-Ferrand) mäkilinnoituksen puolustus Caesarin joukkoja vastaan. Caesar kertoo kirjassaan "Gallian sota" kuinka Vercingetorix yhdisti gallialaiset kapinaan roomalaisia vastaan. 
Gergovian voittoa seurasi kuitenkin tappio, kun gallialaisten vastahyökkäys falangeilla roomalaisten kimppuun epäonnistui. Vercingetorixin oli sen jälkeen vetäydyttävä turvaan linnoitettuun Alesian kaupunkiin. Caesar piiritti Vercingetorixia ja tämän joukkoja Alesiassa, ja lopulta Vercingetorixin oli antauduttava. Luultavasti hänet surmattiin Tullianumin vankilassa kuristamalla vuonna 46 eaa., sen jälkeen kun häntä oli esitelty Rooman kansalle Caesarin Gallian triumfin yhteydessä.
Vercingetorixista kertoo elokuva "Taistelu Galliasta" (2001).
Epäinhimilliset

Epäinhimilliset () ovat Marvelin universumiin kuuluva kansa, supervoimainen rotu, joka on syntynyt Kriiden tehtyä heillä tieteellisiä kokeita altistamalla nämä mutageeniselle terrigeenikristalleista eristetylle terrigeenisumulle, mikä antoi koekappaleille yliluonnollisia voimia, mutta aiheutti myös pysyviä epämuodostumia. Sarjakuvat ovat pääosin keskittyneet Epäinhimillisten kuningasperheeseen (). Kansan loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Epäinhimillisten ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Fantastic Four" -lehden numerossa 45 (joulukuu 1965), vaikka Gorgon ja Meduusa olivatkin näyttäytyneet jo aikaisemmissa tarinoissa.
Epäinhimillisten ulkomuoto on vaihteleva; Ben Grimm toteaakin kerran, että ”kaksipäinen lapsi on tässä porukassa täysin normaali!”
Historia.
Epäinhimilliset asuivat ennen Himalajalla kaupungissaan Attilassa (esiintynyt myös alkuperäisellä nimellään Attilan). Sittemmin saastuneen ilman vuoksi he muuttivat Kuuhun niin sanotulle Siniselle alueelle Ihmenelosten Reed Richardsin avustuksella. 
Epäinhimillisillä on sittemmin ollut satunnaisesti omiakin tarinoita, mutta suurta suosikkia heistä ei ole tullut koskaan. Edelleenkin epäinhimilliset esiintyvät toisinaan muiden Marvel-sankarien mukana näiden seikkailuissa.
Kuningasperhe.
Useimmat epäinhimilliset käyvät heti syntymänsä jälkeen läpi mutageenikäsittelyn eli heidät asetetaan terrigeenisumujen vaikutuksen alle; tarkoituksena on vähin erin pyrkiä kumoamaan alkuperäinen mutaatio ja tehdä heistä tavallisia ihmisiä. Se, säilyvätkö yli-inhimilliset voimat vai eivät, on tässä prosessissa toisarvoista: tärkeintä on poistaa mutaation tuomat ruumiinosien kuten pään ja raajojen epämuodostumat. 
Toistaiseksi näyttää siltä että, tässä on onnistuttu vain Lunan kohdalla. Jotkut epäinhimilliset, malliesimerkkinä Karnak, on koemielessä jätetty ilman mutageenikäsittelyä. 
Epäinhimillisiä on useita satoja, ehkä jopa tuhansia. Kuninkaallisen perheen ulkopuolelta ei ole muita esiintynyt ja nimetty kuin kerran tai pari. Yksi tällainen Maximuksen joukkio taisteli pariin kertaan Hulkia vastaan.
Meduusa ja Kristalli ovat molemmat olleet Ihmenelosten jäseniä tilapäisesti. Kristalli on ollut Kostajissakin. Meduusan ensiesiintyminen oli Ihmenelosten vastustajien Kauhunelosten jäsenenä.
Muut mediat.
Elokuva.
Maaliskuussa 2011 raportoitiin Marvelin kehittävän elokuvaa Epäinhimillisten kuningasperheestä. Stan Lee raportoi marraskuussa 2012 elokuvan olevan kehityksessä. Elokuussa 2014 Marvelin raportoitiin edenneen Epäinhimilliset-elokuvan kehittämisessä ja alustavan käsikirjoitusluonnoksen teki Joe Robert Cole. Marvel Studios ilmoitti lokakuussa 2014 Marvel Cinematic Universen kolmanteen vaiheeseen kuuluvan elokuvan "Inhumans" ensi-illaksi 2. marraskuuta 2018. Myöhemmin ensi-iltaa siirrettiin ja uudeksi päivämääräksi ilmoitettiin 12. heinäkuuta 2019. Huhtikuussa 2016 elokuva poistettiin Marvelin julkaisuaikataulusta, vaikka sitä ei ollut peruutettu.
Mana Mana

Mana Mana oli vuonna 1986 perustettu suomalainen punk- ja metallivaikutteista raskasta rockia esittänyt yhtye, joka tunnetaan äärimmäisen synkistä sanoituksista ja raskaista kitaravalleista. Yhtyeen varsinainen ura päättyi laulaja-kitaristi Jouni Mömmön kuolemaan lääkkeiden yliannostukseen vuonna 1991. Tätä ennen yhtye oli ehtinyt julkaista ainoastaan yhden pitkäsoiton, "Totuus palaa" (1990). Kitaristi Otra Romppanen kokosi Mömmön muistiinpanojen pohjalta vielä levyn "Murheen laakso" vuonna 2000.
Historia.
Jouni Mömmö ja Otra Romppanen perustivat Mana Manan vuonna 1986 Joensuussa. Aluksi miehet työstivät muun muassa kappaleita "Maria Magdalena" ja "Vaarallista", jotka Mömmö oli tehnyt entiselle yhtyeelleen Silmienvaihtajille.
"Totuus palaa" -levy äänitettiin vuonna 1989 viidessä päivässä ja ilmestyi vuonna 1990. Samana vuonna yhtye teki linjapäätöksen, ettei anna haastatteluja eikä julkaise promokuvia.
"Totuus palaa" herätti jonkin verran huomiota ulkomailla, ja yhtye aloitti levyn englanninkielisen version äänitykset vuonna 1991. Työ jäi kuitenkin kesken, sillä lauluosuuksien äänitys epäonnistui skitsofreniasta kärsineen Mömmön ajauduttua pahasti omiin maailmoihinsa. Jouni Mömmö kuoli 26. lokakuuta 35-vuotiaana. 
Mana Mana soitti useita keikkoja Mömmön kuoleman jälkeen. Laulajina näillä keikoilla toimivat Kimmo "Kaltsu" Kuosmanen ja Sami Tiilama.
Vuonna 1998 Otra Romppanen alkoi työstää julkaisukuntoon kappaleita Mömmöltä jääneiden neliraitademojen, treenikämppänauhoitusten ja biisipäiväkirjojen pohjalta. Riemu-levy-yhtiö julkaisi kappaleet "Murheen laakso" -nimisenä levynä kaksi vuotta myöhemmin. Yhtye teki myös pienen kiertueen levyn julkaisun kunniaksi. 
Vuoden 2001 syksyllä Mana Mana soitti viimeisen keikkansa Helsingin Tavastialla. Keikka nauhoitettiin ja sen parhaiten onnistuneet raidat julkaistiin kolme vuotta myöhemmin "Kuolla elävänä" -livelevynä. Yhtyeestä otettiin hajoamisen kunniaksi myös ensimmäiset promokuvat.
Virallisen lopettamisensa jälkeen yhtyeen entiset jäsenet ovat esittäneet Mana Manan musiikkia Murheenlaakso-nimellä.
Käytöskukka

Käytöskukka (alun perin Hinku ja Vinku) on Heikki Partasen tekemä suomalainen 13-osainen pala-animaatiosarja, joka valmistui vuosina 1967–1968. Jokainen jakso kestää noin viisi minuuttia. Sittemmin sitä on esitetty useita kertoja muun muassa "Pikku Kakkosessa" ja se on noussut klassikon asemaan suomalaisten lastenohjelmien sarjassa.
"Käytöskukan" päähenkilöt ovat harmaa kotiporsaanpoikanen Hinku, jonka tunnusmerkkinä on pieni saparo, ja musta piikkiporsaanpoikanen Vinku, jolla on kärsässä pieni piikki. Usein esiintyvä hahmo on myös kiukkuinen Suursyömäri, joka syö kaiken eteensä osuvan. "Käytöskukan" idea on opettaa lapsille käytöstapoja. Jokaisella jaksolla on oma teemansa, kuten "ylpeys", "huomaavaisuus", "laiskuus" tai "turhamaisuus". Jokin sarjan hahmo, yleensä Suursyömäri tai jokin kertakäyttöinen sivuhahmo, käyttäytyy esimerkiksi laiskasti tai turhamaisesti, mutta saa kokea käytöksensä karvaat seuraukset. Lopussa kertoja lausuu tarinan opetuksen.
"Käytöskukkaa" edelsi Partasen vuonna 1964 toteuttama neliminuuttinen ja mustavalkoinen animaatio "Hinku ja Vinku: Suursyömäri", jossa ei ollut lainkaan kerrontaa. Se esitettiin Yle Teemalla vasta vuosina 2014–2016. Elosalama Oy tuotti vuonna 1964 Yleisradiolle 13-osaisen mustavalkoisen "Hinku ja Vinku" -sarjan, jota seurasi 1965–1968 FJ-Filmin tuottama 13-osainen värillinen "Käytöskukka"-sarja. Partanen käsikirjoitti, ohjasi ja kuvasi "Käytöskukka"-animaatiot itse. Idean kehittäjäksi on kreditoitu Heikki Aarva. Jaksojen kertojana toimi Risto Pyörälä. "Käytöskukka" on palkituimpia suomalaisia lyhytelokuvia. Se palkittiin vuonna 1967 Valtion elokuvapalkinnolla ja kirkon elokuvapalkinnolla, joiden lisäksi se sai palkinnot Moskovassa ja Gottwaldovissa. Partanen sai sarjasta myös Jussi-patsaan vuonna 1967. Partanen teki vielä vuonna 1984 yhden Hinku ja Vinku -animaation, "Hinku ja Vinku – Aavikon mörkö".
Morlokit

 
Morlokit ovat kirjailija H. G. Wellsin vuonna 1895 kirjoittamassa tieteisromaanissa "Aikakone" esiintyvä tulevaisuudessa elävä kuvitteellinen laji, jotka muistuttavat apinan asteelle taantuneita ihmisiä. Morlokit ovat ihmismäisiä olentoja, joilla on turkki eivätkä ne käytä vaatteita. Morlokit elävät maan alla ja käyttävät ravinnokseen maan päällä elävää toista ihmismäistä lajia, eloita. Morlokit ovat herkkiä valolle ja nousevat maan päälle vain yöaikaan. Morlokit pitävät toiminnassa suunnattomia koneita, jotka ylläpitävät maan päällä paratiisimaisia oloja eloita varten. Romaanin päähenkilö päättelee, että nykyhetkessä vallitsevat luokkaristiriidat ovat tulevaisuudessa johtaneet siihen, että evoluutio on saanut ihmislajin jakautumaan kahdeksi eri lajiksi: morlokit ovat kehittyneet työväenluokasta ja eloit porvaristosta. Molemmat ovat taantuneet henkisesti, jolloin eloista on tullut lapsellisia ja avuttomia, morlokeista puolestaan brutaaleja ja julmia.
Morlokit esiintyvät myös Aikakoneen elokuvaversiossa ja muussakin fiktiossa, esimerkiksi Marvel-universumissa, jossa morlokit ovat maanalaisessa maailmassaan asuva mutanttirotu.
Atomic Swing

Atomic Swing on ruotsalainen vuonna 1992 perustettu pop-yhtye, joka levytti 1990-luvulla kolme albumia 1960-luku-vaikutteista musiikkia. Yhtyeen suurimmat hitit olivat ensimmäisellä levyllä olleet "Stone Me into the Groove" ja "Smile". 
Yhtye hajosi toukokuussa 1997, minkä jälkeen laulaja/lauluntekijä Niclas Frisk on tehnyt yhteistyötä muun muassa Nina Perssonin ja James Ihan kanssa. Suurta underground-suosiota nauttinut yhtye teki comebackin vuonna 2006 albumillaan Broken Habanas
Lohikäärme Justus

Lohikäärme Justus on suomalainen, Tuula Pukkilan vuosina 1982–1984 tekemä ja Lea Himbergin käsikirjoittama vaha-animaatiosarja, jota on esitetty lastenohjelma "Pikku Kakkosessa". Sarjassa on kahdeksan jaksoa, minkä lisäksi vuosina 1988–1989 valmistui viisiosainen jatkosarja "Lohikäärme Justus maailmalla". Sarjan kertojina ovat Erkki Thil ja Riitta Räty. Musiikin sävelsi Lucjan Czaplicki.
Justus on ystävällinen pieni lohikäärme joka juttelee kukille. Lopussa Justus oppii lentämään.
Sarjan tuotti Pertti Moberg. Lavastuksesta vastasi Minna Pukkila ja leikkauksesta Terttu Ranta.
Karel Čapek

Karel Čapek ['karel 'tšapek] (9. tammikuuta 1890 Malé Svatoňovice, Böömi, Itävalta-Unkari – 25. joulukuuta 1938 Praha, Tšekkoslovakia) oli 1900-luvun merkittävimpiä tšekkiläisiä kirjailijoita. Čapek kirjoitti nykynäkökulmasta katsoen scifi-vivahteisia kertomuksia, joille oli ominaista pisteliäs satiiri. Čapek esitteli sanan robotti näytelmässään "R.U.R", jonka hän kirjoitti vuonna 1920 ja jonka ensiesitys oli Prahassa 1921.
Elämä.
Čapek opiskeli filosofiaa Prahassa, Berliinissä ja Pariisissa, ja asettui Prahaan vuonna 1917 missä hän työskenteli kirjailijana ja journalistina. Vuosina 1907–1920 hän kirjoitti yhdessä taiteilijaveljensä Josef Čapekin kanssa.
Čapek ei kelvannut sotapalvelukseen selkärankareuman takia. Hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana museossa. Čapekille ehdotettiin Nobelin kirjallisuuspalkintoa useita kertoja 1930-luvulla.
Natsi-Saksan tunkeutuminen Tšekkoslovakiaan 1938 oli vakava isku natseja ja sotaa vastustaneelle Čapekille. Hän siirtyi kesäpaikkaansa Stržiin kirjoittamaan, mutta hänen terveytensä heikkeni nopeasti osittain kiihkeän kirjoitustahdin ja uupumuksen vuoksi. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Prahassa jouluna 1938. Josef-veli pidätettiin ja joutui Saksaan, jossa kuoli Bergen-Belsenin keskitysleirillä huhtikuussa 1945.
Jukka Tarkka

Jukka Tapio Tarkka (s. 7. syyskuuta 1942 Tampere) on suomalainen historioitsija, valtiotieteen tohtori ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Tarkka oli Nuorsuomalaisten kansanedustajana yhden kauden vuosina 1995–1999.
Elämä.
Jukka Tarkka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1961 Kallion yhteiskoulusta, minkä jälkeen hän opiskeli poliittista historiaa Helsingin yliopistossa. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli vuonna 1977 aiheenaan Suomen sotasyyllisyysoikeudenkäynti.
Tarkka toimi Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) johtajana vuosina 1980–1984, Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjallisena johtajana 1985–1988 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n varatoimitusjohtajana vuosina 1988–1995. Näiden lisäksi hän on toiminut muun muassa tiedottamistehtävissä eri yhtiöissä.
Tarkka valittiin eduskuntaan vuoden 1995 vaaleissa Nuorsuomalaisten listoilta. Hän oli Risto E. J. Penttilän ohella toinen puolueen kahdesta kansanedustajasta. Puolue ei selvinnyt enää vuoden 1999 eduskuntavaalien yli. Kansanedustajana hän keskittyi erityisesti EU-asioihin ja yrittäjyyden edistämiseen.
Tarkka toimii nykyään vapaana kolumnistina ja kommentaattorina. Tarkka on esittänyt monia puheenvuoroja kannattamastaan Suomen Nato-jäsenyydestä.
Jukka Tarkka on kirjallisuuskriitikko Pekka Tarkan veli. Heidän isänsä oli Suomen setlementtiliiton pitkäaikainen pääsihteeri Topi Tarkka ja isoisänsä Setlementtiliiton perustajiin kuulunut Sigfrid Sirenius.
Laryngomalasia

Laryngomalasia on synnynnäinen kurkunpään rakennevika, jonka hallitsevana oireena on rasituksessa paheneva vinkuva sisäänhengitys (stridor). Oireet huomataan usein muutaman viikon iässä. Rakenteellisista syistä laryngomalasia on yleisin lapsen stridorin syy, mutta huomattavasti tavallisempi selitys oireisiin on kurkunpään tulehdus. Pahimmillaan oireet ovat noin puolen vuoden iässä ja loppuvat yleensä ennen kuin lapsi täyttää kaksi vuotta. Koska laryngomalasian oireet helpottavat ja loppuvat ajan mittaan, leikkaushoitoa ei yleensä tarvita.
Etiologia.
Laryngomalasian etiologia eli syy on tuntematon. Syyksi on arveltu kurkunpään rustojen pehmeyttä. Kurkunpään rakenne on potilailla poikkeava siten, että kannurustoja ympäröivä kudos on turpea ja veltto. Myös kurkunkansi saattaa olla kourumainen ja helposti taaksepäin taipuva, ja kurkunpään eteispoimut saattavat olla lyhyet. Laryngomalasiaa esiintyy usein muiden anomalioiden eli poikkeavuuksien yhteydessä.
Oireet.
Hallitseva oire on sisäänhengityksen stridor, joka johtuu kurkunkannen ja kannurustojen kääntymisestä kurkunpään päälle ahtauttaen sitä. Uloshengitys on yleensä vaivaton. Stridor pahenee rasituksessa. Oireet alkavat ensimmäisten elinviikkojen aikana ja loppuvat yleensä ennen leikki-ikää. Joissain tapauksissa oireet saattavat kuitenkin kestää kouluikään saakka, ja tunnetaan myös tapauksia, joissa oireet alkavat vasta kouluiässä ja esiintyvät ainoastaan rasituksen aikana ("exercise-induced laryngomalacia"). 
Diagnoosi ja erotusdiagnostiikka.
Diagnoosi tehdään tähystystutkimuksella. Mikäli imeväisikäisellä esiintyy lievää stridoria, ei välitöntä tähystystutkimusta välttämättä tarvita, mutta tutkimus tehdään, jos oireet pahenevat, kestävät yli imeväisiän, rajoittavat liikkumista tai aiheuttavat hengenahdistusta. Tutkimus tehdään myös, jos diagnoosi on epävarma. Tärkein lapsen stridorin erotusdiagnostinen vaihtoehto on kurkunpäätulehdus. Varsinkin kouluikäisillä kyseeseen tulee lisäksi astma; spirometriatutkimuksessa ei kuitenkaan nähdä astmaan sopivaa löydöstä, vaan uloshengityksen virtausarvot ovat yleensä normaalit.
Hoito.
Mikäli oireet ovat hankalat, kirurginen hoito tulee kyseeseen. Sitä kuitenkin tarvitaan harvoin, koska oireet yleensä loppuvat jo ennen leikki-ikää. Eräässä aineistossa leikkauksella hoidettiin kuitenkin jopa 10 % potilaista.
Seppo Nummi

Seppo Antero Yrjönpoika Nummi (30. toukokuuta 1932 Oulu – 1. elokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen kriitikko, säveltäjä ja kulttuurivaikuttaja. Hänet muistetaan etenkin Jyväskylän Kesän liikkeellepanijana ja toiminnanjohtajana, Helsingin juhlaviikkojen johtajana sekä musiikkikirjastoaatteen puolestapuhujana.
Elämäkerta.
Musiikkia Nummi opiskeli Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajiinsa kuuluivat Aarre Merikanto, Arvo Laitinen ja Ernst Linko. Nummi oli Yrjö Kilpisen yksityisoppilas, ja hän on säveltänyt lauluja muun muassa veljensä Lassi Nummen sekä kiinalaisten runoilijoiden teksteihin. Hänen tuotantoonsa kuuluu noin 230 liediä sekä kamarimusiikkia. Nummi työskenteli kirjastonhoitajana Sibelius-Akatemiassa (1956–1961). Hän suoritti Helsingin yliopistossa humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1960.
Sävellystuotantoa paremmin Nummi muistetaan musiikkikriitikkona ja musiikkitoimittajana. Teksteissään hän käsitteli erityisesti liedejä, oopperaa ja Yrjö Kilpisen tuotantoa. Myös kulttuuripolitiikkaan hän otti usein kantaa. Vakituisesti hän toimi "Uuden Suomen" musiikkitoimittajana (1956–1959). Hän kirjoitti moniin muihinkin lehtiin, kuten "Kauppalehteen" (1959–1970), Kuvaan, Rondoon ja Itä-Savoon.
Nummi toimi Helsingin juhlaviikkojen toiminnanjohtajana vuodet 1969–1977. Saatuaan toisen sydäninfarktin vuonna 1977 hän jäi sairauseläkkeelle ja muutti Roomaan. Hän suunnitteli oopperaa aiheesta "Pikku prinssi", ja häneltä odotettiin Yrjö Kilpisen elämäkertaa, mutta kolmas sydäninfarkti vuonna 1981 katkaisi hänen uransa.
Muotoilija Yki Nummi ja runoilija Lassi Nummi olivat Seppo Nummen veljiä. Nummi avioitui vuonna 1958 Auli Kerttuli Uuraston kanssa, ja avioliitosta syntyi kaksi lasta. Nummi oli avoimesti biseksuaali.
Network-attached storage

Network-attached storage (tai "network access storage") (NAS), eli verkkotallennusjärjestelmä on tallennusjärjestelmä, joka jakaa tiedostoja tietokoneverkossa yhteiskäyttöön. Palvelin on kytketty suoraan tietoverkkoon, eikä tietokoneeseen kuten perinteiset kiintolevyt.
Sisäisesti NAS sisältää sulautetun palvelimen ja yhden tai useampia kiintolevyjä, usein RAID-tekniikkaa hyväksi käyttäen.
NAS-palvelin huolehtii käyttäjien autentikoinnista ja tiedostojen lukituksesta. NAS-palvelimet jakavat tiedostoja hajautetulla levyjärjestelmällä TCP/IP-verkoissa kuten NFS ja CIFS -protokollilla.
Einari Marvia

Kurt Einari Marvia (vuoteen 1935 Möller; 21. marraskuuta 1915 Tuusniemi – 16. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja musiikintutkija sekä Musiikki-Fazerin kustannuspäällikkö 1946–1980.
Henkilöhistoria.
Marvian vanhemmat olivat apteekkari Elis Möller ja Lydi Arvola. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1942–1955 oli Vera Sofia Jansson, ja avioliitosta syntyivät lapset Kari ja Taru. Toinen puoliso 1956–1980 oli diplomilaulaja Anja Marvia – avioliitosta syntyi poika Jukka-Pekka –, ja kolmas puoliso vuodesta 1984 oli kustannuspäällikkö, musiikkitieteilijä, fil. maist. Liisa Aroheimo (1939–2023).
Marvia opiskeli sävellystä 15-vuotiaasta alkaen, ensin yksityisesti Erkki Melartinin johdolla ja sitten Sibelius-Akatemiassa 1932–1945 opettajinaan Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Aarre Merikanto ja Sulho Ranta. Sävellysopintojaan hän jatkoi Wienissä ja Italiassa 1951. Marvia toimi Reserviupseerikoulun orkesterinjohtajana 1940–1941. Sävellyskonsertin hän piti Helsingissä 1945 ja 1950. Hänen suppeahko sävellystuotantonsa keskittyy yksinlauluihin, ja hän käytti muiden muassa Ilmari Pimiän, Einari Vuorelan, Saima Harmajan ja Katri Valan tekstejä.
Marvia valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1955 ja filosofian lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1973 pääaineenaan musiikkitiede. Hän toimi paitsi "Pienen musiikkilehden" toimittajana 1961–1979 myös konserttisäestäjänä ja kapellimestarina ja esitelmöi radiossa. Pro Finlandia -kunniamerkin Marvia sai 1968.
Tuotanto.
Sävellyksiä.
Marvian sävellyksiin kuuluu erityisesti lauluja ja laulujen sovituksia. Hänen laulujaan ovat lauluja ovat esimerkiksi Einari Vuorelan tekstiin sävelletty "Sade" ja Kantelettareen pohjautuva "Armahan kulku". 
Tietokirjoja.
Marvian teoksiin kuuluu musiikkialan tietokirjoja mutta myös Suomen vapaamuurareiden historiakirjan toimitustyö:
Sähköasentaja

Sähköasentaja (puhekielessä sähkömies) on ammattinimike, jonka omaava henkilö asentaa, korjaa ja huoltaa erilaisia sähkölaitteita, mittareita, valaisimia, muuntajia, sähkökeskuksia ynnä muuta. Lisäksi asentaja suorittaa erilaisia johdotus-, kaapelointi- ja kytkentätöitä kotitalouksissa ja teollisuudessa.
Sähköasentaja voi työskennellä luvallisessa urakointiliikkeessä, teollisuuslaitoksessa, sähkön jakelulaitoksessa tai sähkön tuotantolaitoksessa, kuten voimalaitoksessa. Sähköasentaja voi myös perustaa oman sähköasennusyrityksen, jolla on asennusluvat, mutta vain jos hän on kirjattuna Tukesin urakoitsijarekisteriin. Tällaisen sähköasennusyrityksen voi toki perustaa kuka tahansa kun vain palkkaa yritykseensä sähkötöiden johtajan, jolla on asianmukaiset oikeudet toimia ko. tehtävässä. 
Sähköasentajaksi opiskellaan ammattioppilaitoksessa tai aikuisopistossa. Koulutuksen voi suorittaa kouluopiskeluna tai oppisopimuksena, ja jälkimmäisestä on tullut viime aikoina suositumpaa. Nykyisin uusien lakien mukaan kuuden kuukauden työskentely harjoittelijana sähköasennustöissä antaa oikeuden nimitykseen sähköalan ammattihenkilö. Aiemmin kouluttautuneet voivat käyttää nimikettä vanhojen lakien mukaisesti.
Vuosien sähköasentajana työskentelyn jälkeen voi suorittaa sähköyliasentajan erikoisammattitutkinnon. 
Sähköasentajan työssä työturvallisuuden ja turvallisten työtapojen tunteminen ja halu noudattaa niitä ovat ensisijaisen tärkeitä sähkön hengenvaarallisuuden vuoksi.
Sähköasentajat eivät ole elektroniikka-, tietokone- tai automaatioasentajia, kuten ammattinimikekin kertoo.
Adventure Game Studio

Adventure Game Studio (AGS) on pelinkehitysohjelmisto, jolla voi tehdä omia graafisia seikkailupelejä huomattavasti helpommin kuin alusta asti itse ohjelmoimalla. AGS on ilmainen avoimen lähdekoodin ohjelmisto.
Ilmaisia korkeatasoisia AGS:llä tehtyjä pelejä on runsaasti saatavissa ja lisää tehdään koko ajan. Mukana on myös parannettuja versioita vanhoista klassikoista, kuten Sierra On-Linen "King's Quest" ja LucasArtsin "Maniac Mansion".
Historia.
Adventure Game Studion ohjelmoija on englantilainen Chris Jones. Ensimmäinen versio, nimeltään "Adventure Creator", julkaistiin vuonna 1997 MS-DOS -alustalle. Tämän erittäin rajoittuneen version Jones ohjelmoi uudelleen vuoden 1999 kesällä ja julkaisi uuden version syyskuussa uuden nimen "Adventure Game Studio" alla.
Fitchburg

Fitchburg on Yhdysvalloissa, Massachusettsin osavaltiossa, Worcesterin piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupungin asukasluku oli 40 000 asukasta vuonna 2010. Kaupunki on perustettu virallisesti vuonna 1764. Ennen tätä Fitchburg oli toiseen kaupunkiin kuulunut osa. Ensimmäiset maininnat Fitchburgista ovat vuodelta 1730.
Fitchburgissa oli 1900-luvun alussa merkittävä amerikansuomalaisten siirtolaisten yhdyskunta ja kaupunki oli aikanaan myös amerikansuomalaisen työväenliikkeen keskus. Kaupungissa ilmestyi vuosina 1905–2009 "Raivaaja"-lehti ja kaupungissa toimii myös suomalaisten siirtolaisten aikanaan perustama "Workers’ Credit Union" -luottolaitos. Fitchburgin vuonna 1906 valmistunut suomalainen työväentalo, "Saima-haali", on nykyisin alkoholistiparantolana. Kaupungissa on myös Saima-puisto, jonne kokoontui heinäkuussa 1970 yli 3 000 henkeä presidentti Urho Kekkosen vieraillessa kaupungissa. Forest Hillin hautausmaalle on haudattu lukuisia suomalaisia. Tunnetuin heistä on Oskari Tokoi.
Ann Arbor

Ann Arbor on kaupunki Washtenaw’n piirikunnassa, Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Huronjoen rannalla. Kaupungissa oli vuonna 2015 noin 117 000 asukasta, joista noin 30 000 on opiskelijoita.
Ann Arborissa on Michiganin yliopisto, joka siirtyi kaupunkiin Detroitista vuonna 1837. Kaupungissa on runsaasti 1800-luvun rakennuksia. Maatalous on yksi alueen pääelinkeinoista, ja Ann Arborin alueella on hedelmätarhoja.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 28,4 °C. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on −7,8 °C. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 954 mm, lunta kertyy 145 cm marraskuun ja huhtikuun välisenä aikana.
Ystävyyskaupungit.
Tübingenin kaupunki Saksassa on Ann Arborin virallinen ystävyyskaupunki. Muita ystävyyskaupunkeja ovat:
Suomi-sarja (jääkiekko)

Suomi-sarja on Suomen kolmanneksi korkein jääkiekkosarja. Kaudella 2025–2026 sarja pelataan valtakunnallisena 14 joukkueen sarjana. Joukkueista kahdeksan parasta jatkaa pudotuspeleihin ja kaksi viimeistä Suomi-sarjan karsintoihin.
Suomi-sarjan historia.
Suomi-sarja perustettiin kaudeksi 1999–2000. Syy sarjan perustamiseen oli II-divisioonan suuret tasoerot joidenkin joukkueiden välillä. Niinpä II-divisioonasta kerättiin kaikki parhaat seurat uuteen sarjaan, joka perustettiin I- ja II-divisioonan väliin. Tätä ennen Suomen kolmas sarjataso oli vuodesta 1975 lähtien II-divisioona ja sitä ennen vuodesta 1947 Maakuntasarja. 1990-luvulla sarjassa esiintyi myös virolainen joukkue. Suomi-sarjassa on pelannut kaiken kaikkiaan yli 40 eri seuraa. Sarjassa pelattiin vielä kaudella 2006–2007 kahdessa lohkossa, mutta kaudeksi 2007–2008 lohkoja tuli alkusarjan myötä neljä. Kaudella 2009–2010 alkulohkoja oli kolme. Kaudesta 2013–2014 alkaen on pelattu valtakunnallinen sarja yhdessä lohkossa, kausina 2017–2020 ja 2023–2024 jaettuna ylempään ja alempaan loppusarjaan.