tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Facta

Facta on vuosina 1969–1974 julkaistu 11-osainen suomenkielinen, suomalaisnäkökulmainen tietosanakirja.
"Factan" päätoimittaja oli Veli Valpola ja julkaisija Tietosanakirja Oy. Viimeisenä julkaistun täydennys- ja hakemisto-osan toimittamisesta vastasi loppuvaiheessa Maija Numminen. Sarjasta otettiin ainakin kahdeksan painosta. Sitä myytiin yli 75 000 kappaletta. "Factan" osissa 1–10 on 5 712 sivua, 81 648 hakusanaa, 15 141 kuvaa ja 511 karttaa.
"Factaa" seurasi 1980–2000-luvuilla lisäosineen "Facta 2001" -sarja, jonka 22 osaa sisältävät noin 100 000 hakusanaa. "Facta 2001" -kirjasarjasta on tehty myös digitaalisia painoksia, muun muassa CD-romilla julkaistu tietosanakirja "CD-Facta" (1994). Tämän sähköisen version ensipainoksen kehittäminen kesti neljä vuotta ja vaati arviolta 100 000 työpäivää työtä. "CD-Factan" ulkoasun suunnitteli taiteilija Antero Kare. Palvelu toimi internetissä 31. joulukuuta 2011 saakka.
Factan osat.
Viimeiset painokset, koko sarjan :
Facta 2001.
"Facta 2001:n" toimituksen suunnittelusta ja johdosta vastasivat Maija Numminen, Lauri Lehtinen ja Pekka Saloranta.
Diomede (Alaska)

Diomede on pieni kaupunki Länsi-Alaskassa. Se sijaitsee Pienen-Diomeden saaren länsirannalla Beringinsalmessa. 
Vuoden väestönlaskennassa asukkaita oli 146, joista valtaosa (yli 90 %) edustaa alueen alkuperäisväestöä, ingalikmiut-eskimoita, jotka harjoittavat enimmäkseen luontaiselinkeinoja (kalastus, metsästys).
Asutuskeskus sijaitsee saaren ainoalla niemekkeellä, jossa ranta ei vietä jyrkkänä rinteenä mereen. Paikkakunnalla ei ole vaikeiden jääolojen vuoksi satamaa, eikä saarella lentokenttää. Pääasiallinen yhteys 40 km:n päässä sijaitsevalle mantereelle on helikopterilla. Elintarvikkeet, polttoaine ja muu tavara saapuvat kesäisellä proomukuljetuksella. Kylä sähköistettiin 1970-luvulla dieselgeneraattoreilla.
Vesi saadaan kylän yhteisestä kaivosta, josta se pumpataan sulan maan aikaan suureen vesisäiliöön. Vesijohtoja ei kuitenkaan voi putkien jäätymisen takia rakentaa, ja vesi kannetaan koteihin. Säiliö tyhjenee maaliskuulle tultaessa, ja lopputalvesta asukkaat sulattavat vetensä jäästä.
Long Valley -kaldera

Long Valley -kaldera (engl. "Long Valley caldera") on supertulivuoren purkauskraatteri itäisessä Kaliforniassa. Kraatteri sijaitsee Mammoth Laken ja Mammoth Mountainin seuduilla Mono Lake -järvestä etelään, Bishopista pohjoiseen. Kalderan koko on 32 × 16 kilometriä, syvyys 2,6 kilometriä. Alueella on ollut vulkaanista toimintaa hieman yli 3 miljoonaa vuotta.
Kaldera syntyi 760 000 vuotta sitten. Se sai alkunsa VEI 8 -luokan tulivuorenpurkauksesta, jossa laavaa virtasi 24–50 kilometrin päähän. Purkaus vapautti 600 kuutiokilometriä vulkaanista kiveä, tuhkaa ynnä muuta. 300 km³ lensi noin 40 kilometrin korkeuteen, mutta suurin osa putosi takaisin. Tuhkaa satoi miltei nykyisen Omahan alueelle asti.
Patrik Andersson

Patrik ”Bjärred” Andersson (s. 18. elokuuta 1971 Borgeby, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Myös hänen isänsä Roy Andersson ja nuorempi veljensä Daniel Andersson ovat pelanneet jalkapalloa ammattilaisina.
Andersson aloitti uransa Bjärreds IF:ssä, jossa hän myös sai lempinimensä. Vuonna 1989 hän siirtyi Malmö FF:ään. Bayern Münchenin riveissä Andersson voitti mm. Mestarien liigan vuonna 2001 sekä kaksi Bundesliigan mestaruutta vuosina 2000 ja 2001. Jälkimmäinen mestaruus tuli dramaattisella tavalla Anderssonin viime sekunneilla ampuman epäsuoran vapaapotkun myötä.
Andersson pelasi Ruotsin maajoukkueessa 96 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 1991–2002.
Sverre Stenersen

Sverre Stenersen (18. kesäkuuta 1926 Målselv – 17. joulukuuta 2005 Målselv) oli norjalainen yhdistetyn urheilija.
Stenersenin uran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuivat 1950-luvun puolivälin tienoille, kun hän voitti yhdistetyssä MM-kultaa 1954 Falunissa ja kaksi vuotta myöhemmin olympiakultaa Cortina d'Ampezzossa. Oslon talviolympialaisissa 1952 hän saavutti pronssia ja Lahden MM-kilpailuissa 1958 hopeaa. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui seitsemänneksi.
Seuratasolla Stenersen edusti Målselv IL:ää. Hänen kummipoikansa oli 1990-luvun menestyksekäs yhdistetyn hiihtäjä Bjarte Engen Vik.
Stenersen on palkittu Salpausselän mitalilla. Hän voitti Salpausselän kisoissa neljästi vuosina 1956, 1957, 1959 ja 1960 sekä Holmenkollenilla kolmasti vuosina 1955, 1956 ja 1959.
Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 Stenersen osallistui myös mäkihyppyyn ja sijoittui 35:nneksi. Vuonna 1950 hän hyppäsi Planican lentomäessä Norjan ennätyksen 112 metriä.
Pinatubo

Pinatubo on tulivuori Luzonin saarella Filippiineillä. Sen korkeus on 1486 metriä. Viimeinen purkaus tapahtui vuonna 1993. Ennen vuonna 1991 tapahtunutta isoa purkausta ei ollut tietoa tulivuoren purkautumisesta historiallisena aikana, mutta viimeisen 35 000 vuoden aikana oli tapahtunut ainakin kuusi isompaa purkausta. 
Pinatubo purkautui vuonna 1991.
Se oli yksi maailman suurimmista tulivuorenpurkauksista 1900-luvulla. Vahingot olivat suuria, samoin sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset. Kuolonuhreja oli satoja, mutta onnistunut tarkkailu vähensi kuolleiden määrää.
Purkauksessa syntyi 2,5 kilometriä leveä kaldera, jonka pohjalla on nykyään järvi. Kalderan muotoutuminen laski vuoren huipun korkeutta 1745 metristä 1486 metriin.
&lt;br style='clear:left'&gt;
Anniina

Anniina ja Annina ovat naisen etunimiä.
Anniina on venäläinen hellittelymuoto Anna-nimestä, joka tulee heprean armoa tarkoittavasta nimestä Hannah. Nimen lyhentyneitä muotoja ovat Niina ja Nina.
Anniina on otettu suomenkieliseen almanakkaan vuonna 1995. Nimipäivää se viettää 22. lokakuuta yhdessä Anjan, Anitan ja Anittan kanssa. Vuodesta 2020 lähtien nimi on samalla päivällä myös suomenruotsalaisen kalenterin mukaan muodossa Annina.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 15 364 Anniinaa ja noin 2 920 Anninaa. Suurin osa heistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla.
Annika

Annika on etenkin Suomessa, Ruotsissa ja Alankomaissa käytetty naisen etunimi. Alkuaan se on saksalainen hellittelymuoto Anna-nimestä, joka tulee heprean suosiota tai armoa tarkoittavasta nimestä Hannah.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Annika on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa noin 24 750 naiselle ja alle 10 miehelle. Annica-nimisiä on 507.
Annika almanakassa.
Annika viettää nimipäivää Suomessa sekä suomen- että ruotsinkielisen almanakan mukaan 9. joulukuuta. Suomenkielisessä almanakassa samalla päivällä ovat Anna, Anne, Anni, Anu, Anneli, Annikki ja Annukka. Annika on otettu almanakkaan vuonna 1984. Ruotsissa Annikan nimipäivä on 21. huhtikuuta. Vuosina 1986–1992 se oli Ruotsissa 7. elokuuta.
Tahraton mieli

Tahraton mieli ("Eternal Sunshine of the Spotless Mind") on Michel Gondryn ohjaama elokuva vuodelta 2004. Sitä kuvattiin talvella 2003 Yhdysvaltain itäosissa, muun muassa New Yorkissa, Montaukissa ja Bostonissa. Elokuva sai Oscarin parhaasta elokuvakäsikirjoituksesta vuonna 2005. 
Vuonna 2016 "Tahraton mieli" äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan kuudenneksi parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Seuraavana vuonna myös "The New York Timesin" kriitikot arvioivat elokuvan tämän vuosisadan 25 parhaan joukkoon.
Elokuvan levittäjänä toimi Suomessa Sandrew Metronome ja Yhdysvalloissa Focus Features.
Juoni.
Joel Barish (Jim Carrey) järkyttyy kuullessaan, että hänen tyttöystävänsä Clementine Kruzynski (Kate Winslet) on poistanut hänet mielestään. Raivoissaan hän haluaa saman järjestelmän avulla poistaa itsekin Clementinen mielestään. Mutta kun muistot Clementinesta alkavat hämärtyä, Joel rakastaa tätä vieläkin.
Ystävänpäivänä 2004 Joel herää kotonaan Rockville Centerissä. Hän on masentunut ja ahdistunut ja päättää lintsata töistä ja lähteä junalla Montaukiin. Kotimatkallaan hän tapaa (uudelleen) Clementinen, eikä muista tästä juuri mitään. Pian Joel saa kuitenkin tietää, että hänellä on ollut suhde Clementinen kanssa, hän ei vain muista sitä.
Hanna Grobler

Hanna Emilia Grobler (o.s. Mikkonen, s. 15. tammikuuta 1981 Ruovesi) on suomalainen entinen korkeushyppääjä, jolla on lajissaan eniten Suomen mestaruuksia miehetkin mukaan lukien. Hän on voittanut SM-kultaa yhdeksän kertaa: vuosina 2000, 2001, 2002 ja 2003 sekä 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009. SM-hopeaa hän on saanut 2010 ja pronssia 1998. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän on voittanut 1999, 2003 ja 2004, ollut toinen 1998 sekä kolmas 2000 ja 2002. Tampereen eliittikisoissa 12. kesäkuuta 2005 Hanna Mikkonen paransi sentillä lähes 22 vuotta vanhaa Minna Vehmaston Suomen ennätystä hyppäämällä 192 cm.
Grobler karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa 2009 loppukilpailusta. Hän on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 1997 ja voittanut maaottelun korkeushyppykilpailun Helsingissä 2003 sekä Tallinnan hallimaaottelussa 1999.
Hanna Grobler on 171 senttimetriä pitkä ja painaa 56 kilogrammaa. Hän edusti aktiiviurallaan Ruoveden Pirkkoja. Hänen valmentajanaan toimi oma isä Ilpo Mikkonen. Aikaisemmin häntä valmensi myös Matti Mettala. 
Hanna Mikkonen on valmistunut viittomakielen tulkiksi. Hän avioitui vuonna 2008 eteläafrikkalaisen keihäänheittäjän Gerbrand Groblerin kanssa.
Mikkonen lopetti aktiiviuransa vuoteen 2010.
El Chichón

El Chichón on Meksikossa Chiapasin osavaltiossa sijaitseva tulivuori, joka sijaitsee kaukana muista alueen holoseenikauden tulivuorista. Keskiholoseenin jälkeen on tapahtunut enemmän kuin kymmenen räjähtävää purkausta. Se purkautui viimeksi 28. maaliskuuta – 4. huhtikuuta 1982 muutamia kertoja. Ennen purkausta vuori oli kokonaan metsän peitossa eikä ollut ympäröiviä vuoria korkeampi. Purkausten aiheuttama tuhoalue ulottui noin 8 kilometrin päähän vuoren ympärillä. 
Suurin vuoren laavakupoleista on entinen huipun kraatteri, joka oli kooltaan 1,6 x 2 km ja joka on syntynyt 220 000 vuotta sitten. Kaksi muuta suurta kraatteria sijaitsevat vuoren kaakkois- ja lounaisrinteillä. Vuoden 1982 purkaukset loivat uuden kilometrin leveän ja 300 metriä syvän kraatterin, jossa on hapan kraatterijärvi.
Leslie Nielsen

Leslie William Nielsen () oli kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli 1980-luvulla tunnetuksi komedioistaan.
Elämä ja ura.
Leslie Nielsen syntyi Reginassa Saskatchewanin provinssissa Kanadassa vuonna 1926. Hän varttui pohjoisessa Fort Normanissa, missä hänen isänsä toimi ratsupoliisina.
Valmistuttuaan high schoolista Nielsen liittyi Kanadan ilmavoimiin ja palveli lentokoneen tykkimiehenä. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli Calgaryssa radion tiskijukkana ja opiskeli radiotaideakatemiassa Torontossa.
Muutettuaan New Yorkiin teatteristipendin turvin Nielsen sai rooleja televisionäytelmissä ja -sarjoissa, kuten "Lännen tie", "Tohtori Kildare" ja "Peyton Place". Vuonna 1956 Nielsen näytteli Michael Curtizin ohjaamassa elokuvassa "Kulkureitten kuningas". Se ei menestynyt, mutta se toi Nielsenille seitsemän vuoden sopimuksen MGM:lle. Sinä aikana Nielsen näytteli muun muassa tieteiselokuvassa "Kielletty planeetta". Sen jälkeen Nielsen näytteli muun muassa elokuvissa "Saharan sissit", "Sheriffin paluu" ja "S/S Poseidonin seikkailu". Ennenaikaisesti harmaantunut Nielsen sai rooleja etenkin autoritaarisina hahmoina. Elokuvien ohella Nielsen näytteli edelleen myös televisiossa.
Nielsen aloitti elokuvakoomikon uransa vakavailmeisen lääkärin roolissa vuoden 1980 katastrofielokuvaparodiassa "Hei, me lennetään!". Sitä seurasi rooli etsivä Frank Drebininä lyhytikäisessä television poliisiparodiasarjassa "Hei, me pamputetaan!" (1982), mutta sen pohjalta tehty "Mies ja alaston ase" -elokuva jatko-osineen menestyi paremmin. Nielsen jatkoi komedioiden parissa, kuten "Dracula – verevä vainaja", "Spy Hard – lupa läikyttää", "Stan Helsing" ja "Superhero Movie". Niiden ohella Nielsenillä oli yhden miehen teatteriesitys asianajaja Clarence Darrow’n elämästä.
Marras­kuussa 2010 Nielsen vietiin sairaalaan keuhkokuumeen takia, ja hän kuoli 28. marras­kuuta 2010 taudin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Yksityiselämä.
Nielsen oli neljä kertaa naimisissa. Nielsenillä oli kaksi tytärtä toisen vaimonsa kanssa.
Nielsenin veli Erik Nielsen toimi Kanadan varapääministerinä.
Valikoitu filmografia.
Leslie Nielsen teki elämänsä aikana yli 100 elo­kuva- ja . Alla on lueteltu menestyneimmät.
Tom Sandberg

Tom Sandberg (s. 6. elokuuta 1955 Mo i Rana) on norjalainen yhdistetyn hiihdon olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Sandberg voitti yhdistetyssä nuorten Euroopan-mestaruuden 1975 oltuaan vuotta aikaisemmin hopealla. Aikuisten sarjassa hän näyttäytyi jo 18-vuotiaana voittamalla Holmenkollenin kilpailun vuonna 1974. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui kahdeksanneksi, Lahden MM-kilpailuissa 1978 seitsemänneksi ja Lake Placidin olympialaisissa 1980 neljänneksi.
Oslon MM-hiihdoissa 1982 Sandberg voitti maailmanmestaruuden 0,2 sekunnin erolla Konrad Winkleriin. Samojen kisojen joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa tultuaan hiihto-osuuden maaliin yhtä aikaa Suomen joukkueen ankkurin Jorma Etelälahden kanssa. Yhdistetyn maailmancupin kautta aikain ensimmäisellä kaudella 1983–1984 hän voitti kokonaiskilpailun. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän voitti yhdistetyssä olympiakultaa ja Rovaniemellä joukkuemaailmanmestaruuden.
Norjan mestaruuksia Sandberg voitti yhdeksän kappaletta.
Eagle (Alaska)

Eagle on kaupunki Alaskassa 13 kilometriä Yhdysvaltojen ja Kanadan rajasta. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 129. Näistä etnisesti valkoisia ("white") oli 93 prosenttia. 
Historiaa.
Eaglen alue on ollut historiallinen gwich'in-kansan asuinalue ennen eurooppalaisten saapumista Alaskaan. Tämän päivän Eaglen ensimmäinen asutus oli puukauppa-asema nimeltään Belle Isle vuoden 1874 tienoilla. 1800-luvun lopulla Eaglesta tuli kauppa- ja varastoasema Yukonin ja sen sivujokien kaivosmiehille. Vuoteen 1898 mennessä sen asukasluku ylitti 1 700. Vuonna 1901 Eaglesta tuli Alaskan sisämaan ensimmäinen virallinen kaupunki. Se sai nimensä läheisellä Eagle Bluffilla pesineiden kotkien mukaan. Vuonna 1900 Yhdysvaltojen armeija rakensi Eagleen Fort Egbertin tukikohdan. Puhelinlinja Eaglen ja Valdezin välille saatiin valmiiksi vuonna 1903.
Nomen ja Fairbanksin kultaryntäykset houkuttelivat ihmisiä pois Eaglesta. Tuomari Wickersham muutti oikeusistuimensa Eaglesta Fairbanksiin vuonna 1903. Vuoteen 1910 mennessä Eaglen väkiluku oli taantunut nykypäivän tasolle (alle kahdensadan). 
Nykypäivän Eaglessa asuvat ihmiset ovat pääosin eurooppalaista alkuperää, mutta läheisessä Eagle Villagessa lähes puolet asukkaista on gwich'ineja.
Vila Nova de Gaia

Vila Nova de Gaia (arkikielessä usein vain "Gaia") on kaupunki Portugalin pohjoisosassa Atlantin rannikolla, Douro-joen etelärannalla. Joen toisella rannalla sijaitsee Porton kaupunki. Vila Nova de Gaia kuuluu Porton metropolialueeseen, jolla asuu yhteensä noin 1,5 miljoonaa ihmistä. Gaian asukasluku (noin 300 000) on nykyään suurempi kuin itse Porton (noin 263 000), ja se on hallinnollisesti Lissabonin ja Sintran jälkeen Portugalin kolmanneksi suurin kaupunki ("município"). Vila Nova de Gaian pinta-ala on 168,7 km² ja asukastiheys noin 1 838 as/km².
Vila Nova de Gaia tunnetaan erityisesti joenrannan varastoista, joissa portviini perinteisesti kypsytetään.
Viana do Castelo

Viana do Castelo (IPA /vi.'ɐ.nɐ du kɐʃ.'tɛ.lu/) on Portugalin kunta ja kaupunki Viana do Castelon piirissä Norten hallintoalueella. Se on Viana do Castelon piirin pääkaupunki. Kunnan pinta-ala on noin 319 neliökilometriä ja väkiluku 86 975 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 273 asukasta neliökilometrillä.
Viana do Castelon pormestari on Joaquim Luís Nobre Pereira. Kunnan juhlapäivä on 20. elokuuta.
Jukka Hentunen

Jukka Mika Petteri Hentunen (s. 3. toukokuuta 1974 Joroinen) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on voittanut urallaan Sveitsin- ja Venäjän-mestaruuden. Hentunen on edustanut Suomea kahdeksissa arvokisoissa ja ollut voittamassa kuutta arvokisamitalia.
Ura.
Hentunen pelasi parikymppisenä vielä 2-divisioonassa varkautelaisen Warkiksen riveissä. Askel kerrallaan hän kuitenkin nousi urallaan eteenpäin, ja teki SM-liigadebyyttinsä 24-vuotiaana HPK:n riveissä. Hentunen vakuutti välittömästi liigajäillä tehden hyvää jälkeä hyökkäysketjussa, jonka muina jäseninä pelasivat Hentusen tavoin 1-divisioonasta HPK:hon siirtynyt Timo Pärssinen sekä Niko Kapanen. Ketjusta tuli nopeasti erittäin tunnettu ja se pelasi yhdessä myös maajoukkueessa. Kolmikko tunnettiin nimellä Teletappi-ketju.
HPK:ssa vietetyn kauden 1999–2000 päätteeksi Hentunen päätti kokeilla uusia haasteita, ja siirtyi Helsingin Jokereihin. Siirtoa seuranneena kesänä Calgary Flames varasi hänet myös NHL:ään varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 176. Varauksestaan huolimatta Hentunen ei heti siirtynyt Pohjois-Amerikkaan, vaan jatkoi uraansa Jokereissa. Kausi ei kuitenkaan alkanut kovin hyvin ja mediassa alettiin puhua Hentusen potkuista. Potkuja ei kuitenkaan tullut, vaan Hentusen kanssa samaan hyökkäysketjuun siirrettiin Petri Varis. Variksen kanssa Hentusenkin pelit alkoivat sujua ja kauden aikana pisteitä kertyi 27+28=55.
Kesällä 2001 Hentunen siirtyi Calgary Flamesiin. Kaudella 2001–2002 Hentunen pelasi NHL:ssä 38 ottelua sekä Flamesissa että Nashville Predatorsissa onnistumatta kuitenkaan vakuuttamaan taidoillaan. Niinpä Hentunen palasi kaudeksi 2002–2003 takaisin Jokereihin. Kausi sujui pääasiassa ykkösketjussa yhdessä Petri Pakaslahden sekä Ville Peltosen kanssa. Tehopisteitä kertyi puolustusvoittoista peliä pelanneessa joukkueessa vain 22 kappaletta. 
Kesällä 2003 Hentunen siirtyi Sveitsin pääsarjaan Fribourg-Gottéronin riveihin. Pelattuaan kaksi tehokasta kautta Fribourgissa, Hentunen vaihtoi vuonna 2005 HC Luganoon, josta siirtyi joulukuussa 2007 Venäjälle Ak Bars Kazanin joukkueeseen. Kazanissa hän oli voittamassa KHL-liigan historian ensimmäistä mestaruutta yhdessä ketjukaverinsa Niko Kapasen ja joukkueen maalivahdin Fredrik Norrenan kanssa. Hentunen voitti pudotuspelien maalikuninkuuden tekemällä yhdeksän maalia. Kaudeksi 2009–2010 Hentunen palasi Jääkiekon SM-liigaan ja Jokereihin.
Jokereissa Hentunen teki ensimmäisellä kaudellaan 28 maalia, ja hänet palkittiin kauden päätteeksi Aarne Honkavaara -palkinnolla SM-liigan maalikuninkaana. Seuraavalla kaudella Hentusen peli ei sujunut hänen toivomallaan tavalla, ja hän teki lopulta kauden aikana vain kuusi maalia. Kesällä 2011 Hentunen teki kaksivuotisen sopimuksen KalPan kanssa.
Hentunen on pelannut monissa arvokisoissa, joista kovatasoisimmat lienevät maailmancup vuonna 2004 sekä vuoden 2006 Torinon talviolympialaiset. Viimeisin arvokisaedustus Hentusella on Venäjän MM-kisoista 2007, joissa Suomi saavutti hopeaa. 
Muuta.
Hentunen on myös voittanut kaukalopallon A-junioreiden Suomen-mestaruuden Enson Pallon riveissä. Hentusella on kolme lasta.
Nyamuragira

Nyamuragira on Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitseva usein purkautuva tulivuori Virunga-vuorilla 25 km pohjoiseen Kivujärvestä. Se on tyypiltään laakea kilpitulivuori, mikä viittaa laavan tulevan syvältä maan sisuksista ns kuumasta pisteestä. Tulivuoren kyljessä tapahtuu pieniä purkauksia. Vuodesta 1882 lähtien tulivuori on purkautunut yli 35 kertaa. Tämä tulivuori vapauttaa huomattavan suuren määrän rikkidioksidia ilmakehään.
Tulivuoren viimeisin purkaus tapahtui 6. marraskuuta 2011.
Eagle Village

Eagle Village on kylä Alaskassa 13 kilometriä Yhdysvaltojen ja Kanadan rajasta. Sen vieressä on pieni Eaglen kaupunki. Kylää kutsuttiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa sen päällikön mukaan nimellä "Johnny's". Päälliköstä käytettiin englanniksi nimeä John.
Kylän asukasluku oli vuonna 2020 48. Asukkaista joka kolmas oli Amerikan alkuperäiskansalaisia (pääosin gwich'ineja), toisin kuin Eaglessa, jonka väestö on suurelta osin eurooppalaisperäistä.
Messier 100

M100 on kierteisgalaksi, joka tunnetaan myös nimillä Messierin kohde 100 ja NGC 4321. Sen löysi Pierre Méchain 15. maaliskuuta vuonna 1781. Se kuuluu Bereniken hiukset -nimiseen tähdistöön. M100 on 17 megaparsekin (55,4 miljoonaa valovuotta) päässä Maasta, ja sen läpimitta on 36,800 parsekia. M100 on kirkkaimpia galakseja Virgon galaksiryhmässä.
Galaksilla on kaksi ulkonevaa ohutta osaa, jotka koostuvat suurimmaksi osaksi sinisistä tähdistä, ja useampia pienempiä ulkonemia. Siniset tähdet ovat nuoria, kuumia ja massiivisia ja myös tähtien elinkaareen katsoen lyhytikäisiä.
Viipurinrinkeli

Viipurinrinkeli on perinteinen viipurilainen leivonnainen, josta on tullut eteläkarjalainen perinneleivonnainen. Tunnusomaisen maun leivonnaiselle antaa kardemumman ja muskottikukan samanaikainen käyttö. Muina aineksina ovat maito, kananmuna, voi tai margariini, sokeri, hiiva, vehnäjauhot sekä osassa resepteistä myös suola.
 Jotkin aromikkaat reseptit sisältävät muitakin mausteita (meiramia, minttua, neilikkaa, kuminaa, sahramia). Perinteisesti viipurinrinkeli paistettiin uunissa olkien päällä.
Historia.
Rinkeli saapui Viipuriin 1300-luvulla harmaan fransiskaanimunkkikunnan myötä. Rinkeleitä tehtiin luostarissa, jonka toiminta lakkasi uskonpuhdistuksen seurauksena. 1500-luvulla resepti levisi luostarin ulkopuolelle. Rinkelistä muodostui yläluokan herkku. Pietari Brahe tilasi Viipurista rinkeleitä Turun Akatemian vihkiäisiin vuonna 1649 – suosio levisi Pietarin hienostoväen joukkoon 1700-luvulla. Venäjän keisari Aleksanteri III:lle toimitettiin viikoittain kuriiripostina kuusi rinkeliä.
1800-luvulla tunnetuimpia valmistajia olivat Vaittisen ja Löppösen suvut. He kiistelivät, kumman rinkeliresepti oli alkuperäisempi. Tätä aikaa kutsutaan rinkelisodaksi. Vaittisen rinkeli nautti luottamusta Viipurissa, mutta Löppösen menestyi kansainvälisesti. Rinkelintekotaito levisi ja tuli 1900-luvun alkupuolella tunnetuksi Lappeella, nykyisessä Lappeenrannassa, jossa rinkeli myös yksinkertaistui. Ennen toista maailmansotaa Lappeella oli yli 60 taloa, joissa taidettiin rinkelinteko.
Rinkelin valmistustavan Lappeelle toi Hanhijärven kylästä syntyisin ollut Anni Pajari, joka palasi veljensä Sakari Rantasen talouteen Hanhijärvelle, jossa useat talot alkoivat valmistaa ja markkinoida viipurinrinkeleitä maatalouden lisäansiona. Tapa elää vielä nykyään myös Hanhijärvellä, vaikka valmistus ja markkinointi onkin jo levinnyt kylän ulkopuolelle aina Joensuuhun asti.
Nykyään viipurinrinkelikauppiaan löytää lähes kaikilta markkinoilta, ja rinkeliä markkinoidaan voimakkaasti perinteikkäänä markkinaostoksena. Joensuun torin lisäksi viipurinrinkeleitä myydään markkinoiden aikaan myös marketeissa.
Eek

Eek on kaupunki Yhdysvaltojen osavaltion Alaskan länsiosassa. Vuoden 2017 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 309. Asukkaista 95,71 % oli vuonna etnisesti Amerikan alkuperäisväestöä.
Ari Sulander

Ari Juhani Sulander (s. 6. tammikuuta 1969 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Sulander pelasi urallaan 14 kautta ZSC Lionsissa. Hänen uransa päättyi keväällä 2012. Saman vuoden syyskuussa Sulanderia kunnioitettiin nostamalla hänen pelinumeronsa Zürichin Hallenstadionin kattoon.
Ura.
Sulander aloitti uransa miesten tasolla vuonna 1989 Jokereissa. Hän pelasi joukkueessa kevääseen 1998 asti voittaen tänä aikana neljä Suomen mestaruutta. Hän oli Jokerien ykkösmaalivahti 1993–1998. Syksyllä 1998 Sulander siirtyi Sveitsin pääsarjaan ZSC Lions -joukkueeseen, jossa hän pelasi uransa loppuun asti. Sulander on voittanut neljä Sveitsin mestaruutta (2000, 2001,2008 ja 2012). Lisäksi hän on voittanut Continental Cupin vuosina 2000 ja 2001 sekä Jokereissa Jääkiekon Euroopan cupin vuosina 1995 ja 1996 ja Zürich SC Lionsissa Jääkiekon mestarien liigan vuonna 2009 ollessaan 40-vuotias.Sekä Victoria Cupin 2009 Chicago Blackhawksia vastaan.
Sulander onnistui kaudella 2002–2003 maalinteossa Sveitsin pääsarjassa.
Sulander teki marraskuussa 2010 hetkellisen paluun SM-liigaan, kun hän tuli Lahden Pelicansiin kahden viikon ja kuuden ottelun mittaisella vuokrasopimuksella, koska Pelicansin ykkösmaalivahti Niko Hovinen oli loukannut polvensa.
Joulukuussa 2011 Ari Sulander pelasi seuransa farmijoukkueen GCK Lionsin maalivahtina ottelussa, jossa hänen 18-vuotias poikansa Santtu Sulander pelasi saman joukkueen hyökkääjänä. 
Maajoukkueura.
Suomen maajoukkueessa Sulander on esiintynyt useissa arvokisoissa: 1998 olympialaisissa sekä 1993, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999 ja 2000 MM-kisoissa. Sulander oli siis voittamassa myös MM-kultaa Tukholmassa 1995. Lisäksi hän sai hopeaa vuosina 1998 ja 1999 sekä pronssia vuonna 2000.
Yksityiselämä.
Sulander sai Sveitsin kansalaisuuden vuonna 2011. Hän erosi 20 vuoden avioliiton jälkeen vaimostaan Maarit Sulanderista vuonna 2012 ja palasi Sveitsistä Suomeen vuonna 2012. Parilla on kaksi poikaa, Santtu ja Samu, jotka kumpikin pelaavat myös jääkiekkoa. Sulander asuu uuden puolisonsa kanssa Oulussa, jossa hänellä on lemmikkieläintuhkaamo.
Stromboli

Stromboli on aktiivisen tulivuoren muodostama saari Tyrrhenanmerellä, Sisilian pohjoispuolella Italiassa. Stromboli kuuluu Liparisaariin ja sijaitsee 40 kilometriä länteen Calabrian rannikolta. Saaren pinta-ala on 12,6 km² ja sen korkein huippu, nimeltään "Serra I Vancori", kohoaa 924 metrin korkeuteen.
Vulkaaninen toiminta.
Stromboli on tunnettu yhtenä maailman aktiivisimmista tulivuorista. Tuliperäisen toiminnan tiedetään jatkuneen vuorella viimeisen 2 000 vuoden ajan. Viimeinen suuri laavapurkaus tapahtui joulukuusta 2002 heinäkuuhun 2003, mutta 1800-luvulla tulivuori purkautui muutamien minuuttien välein. Strombolin huippu kohoaa 926 metrin korkeuteen merenpinnasta ja 2 000 metriä merenpohjasta. Vuoren pohjoisreunalla on "Sciara del Fuoco" -kanava (”tulivirta”). Kanava on muodostunut 30. joulukuuta 2002. "Sciara del Fuoco"ssa tapahtui kaksi massiivista maanvyöryä, jotka aiheuttivat tsunamiaallon.
Strombolin vulkaaninen toiminta ilmenee yleensä ns. pieninä räjähdyspurkauksina. Tulivuori purkaa kaasua rytmisesti tai epäsäännöllisesti muutaman minuutin välein. Jähmeä laava estää kaasun jatkuvan pakenemisen laavasta, ja laavajärveä ei yleensä pääse syntymään. Kaasun on ensin kasauduttava suuriksi kupliksi voidakseen paeta laavasta. Kun kaasukupla pakenee laavasta, tapahtuu pienehkö, äänekäs räjähdys, joka sinkoaa suuria kiviä ja lapilleja (tennispallon kokoisia pyöreitä vulkaanisia kiviä) kymmenien, jopa satojen metrien korkeuteen. Strombolin suuri purkaus vuonna 1930 tappoi useita ihmisiä ja tuhosi joitakin taloja vulkaanisilla pommeilla eli sinkoamillaan kivillä. Vuoren huipulla on kolme aktiivista kraatteria.
Historia.
200 000 vuotta sitten Strombolin huippu sijaitsi vielä merenpinnan alapuolella. Nykyisestä saaresta koilliseen sijaitsi kuitenkin toinen tulivuori, Strombolicchio, josta on nykyisin jäljellä vain sen majakkana toimiva huippu. Strombolin huippu kohosi merenpinnan yläpuolelle noin 160 000 vuotta sitten, ja laavavirrat ja pyroklastiset tuhkapilvet alkoivat jäähtyessään muodostaa uutta maata. Vuoren kraatteri sijaitsi tuolloin nykyisen saaren eteläisimmässä reunassa mutta liikkui hieman luoteeseen arviolta 35 000 vuotta sitten. Vancori-kaudeksi nimettynä aikana vuoren koko läntinen ja luoteinen osa romahtivat kasaan ja täyttyivät myöhemmin uudestaan laavalla. Pääkraatterista sivummalla sijaitsevista purkauspisteistä valunut laava muodosti pienen kilven, jolla nykyään sijaitsevat saaren kaksi kylää, Stromboli ja Ginostra. Viimeisin vuoren muotoon huomattavasti vaikuttanut tapahtuma sattui 5 000–10 000 vuotta sitten, kun luoteisosa romahti uudestaan ja jätti jälkeensä hevosenkengän muotoisen painauman eli Sciara del Fuocon.
Toejoki

Toejoki on 3 482 asukkaan kaupunginosa Porin keskustaajaman pohjoisosassa Kokemäenjoen pohjoispuolella. Sen lähimpiä naapurikaupunginosia ovat Lotskeri pohjoisessa, Ruosniemi ja Tuulikylä koillisessa, Murtosenmutka idässä, Isosanta etelässä ja Pormestarinluoto lännessä. Nimensä Toejoki on saanut alueen läpi virranneesta lyhyestä ja matalasta Toejoesta, joka sittemmin on täytetty. Itse joen nimi viittaa pieniin patoihin eli tokeisiin, joita käytettiin kalastukseen.
Toejoen taajama syntyi 1800-luvun loppupuolella silloisen Porin kaupungin rajojen ulkopuolelle Harjunpään kylän länsiosaan, joka kuului Ulvilaan. Vastaavia spontaanisti, ilman asemakaavoitusta ja rakentamismääräyksiä syntyneitä taajamia kasvoi teollisuuden myötä monien muidenkin suurimpien suomalaiskaupunkien ulkopuolelle, tunnetuimpana näistä Tampereen Pispala. Tyypillistä näille työläisyhdyskunnille oli epäsäännöllinen rakenne, ahtaat ja usein monin tavoin ala-arvoiset asuintilat, huono hygienia sekä kunnallistekniikan täydellinen puuttuminen. Toejoen erityisongelmana oli vesi: tulvavettä oli joka paikassa, mutta juomavettä maaperästä ei löytynyt lainkaan; lähin juomavesikaivo sijaitsi Porin kaupungin alueella, Kokemäenjoen toisella puolella.
Ulvilalaisista työläisyhdyskunnista erityisesti Toejoella ruvettiin vaatimaan yhteiskunnan toimenpiteitä asuinolosuhteiden korjaamiseksi. Asetus taajaväkisistä yhdyskunnista annettiin 1898. Toejoesta muodostettiin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1908. Sen uskottiin korjaavan taajamien asioita, mutta niin ei kuitenkaan tapahtunut; väen määrä Toejoella kasvoi ja epäkohdat kärjistyivät. Valtion viranomaisten mielestä ratkaisu ongelmaan olisi Toejoen liittäminen Porin kaupunkiin ja siten alueen saattaminen kaupungin palveluiden ja määräysten piiriin. Alueliitoksesta syntyi kahden vuosikymmenen taistelu: sekä rannan väki että Porin kaupunki vastustivat liitosta johdonmukaisesti.
Vuoden 1941 alussa pitkään suunniteltu alueliitos viimein toteutui ja Toejoesta tuli Porin 52. kaupunginosa. Ratkaistavana oli merkittäviä kysymyksiä, jotka lähtivät kaavoituksesta ja kunnallistekniikasta. Suurin kysymys kuitenkin oli, mitä olisi tehtävä joelle. Toisten mielestä joki oli säilytettävä ja pengerrettävä mutta vuoteen 1965 mennessä joki täytettiin. Nykyinen Toejoenrantakatu puistoineen kulkee aiemman joen uomaa pitkin. Lisäksi kaupunkikuvassa on säilynyt entisen Vaasan pikatien jokisilta, joka nykyisin toimii kadun alikulkukäytävänä. Toejoen luoteisosasta on edelleen jäljellä lyhyt täyttämätön osuus Kehäkujan ja Ristijuovantien lähellä.
Toejoen kaupunginosa laajeni merkittävästi 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin vanhan asuinalueen pohjoispuolelle rakennettiin laaja uusi asuinalue. Nykyinen Toejoki on omakotitalo- ja rivitalovaltainen ja Porissa hyvin suosittu asuinalue. Toejoella toimii jalkapalloseura Toejoen Veikot.
Bhutanin lippu

Bhutanin lippu on Bhutanin tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Lippu on jaettu kahteen kolmioon, joista ylempi on keltainen ja alempi oranssi. Värit symboloivat monarkiaa (keltainen) ja buddhalaisuutta (oranssi). Lipun keskellä on valkoinen lohikäärme. Lippu on ollut käytössä 1800-luvulta asti, ja nykyisen muotonsa se sai vuonna 1960. Alaosa oli ennen kastanjanruskea, mutta se vaihdettiin nykyiseksi, kun Bhutan liittyi YK:hon. Lipun suhteet ovat 2:3.
Lipun lohikäärme, "Druk" tai ukkoslohikäärme, tulee Bhutanin paikallisesta tiibetiläisestä nimestä "lohikäärmeen maa". Lohikäärme pitää kiinni vaurautta edustavista jalokivistä. Keltainen väri edustaa sekulaarista monarkiaa ja oranssi buddhalaisuutta. Lippu on yksi harvoista oranssia päävärinä käyttävistä lipuista, ja toinen ainoastaan kahdesta kansallislipusta, jossa on kuvattuna lohikäärme – toinen on Walesin lipussa.
Livorno

Livorno on kaupunki Italiassa Toscanan alueella. Se on Livornon maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on noin 160 000.
Maantiede.
Livorno sijaitsee Italian länsirannikolla Ligurianmeren rannalla. Kaupungin arkkitehtuuri herättää huomiota linnamaisine kaupunginmuureineen ja kaupungin keskustan ylle kohoavine vartiotorneineen.
Historia.
Livornon paikalla on ollut roomalaisaikoina luonnonsatama nimeltään Liborno. Keskiajalla Pisa hallitsi sitä. Vuonna 1421 satama myytiin Medicien hallitsemalle Firenzelle, joka tarvitsi laajentumisensa jälkeen hyvän satamapaikan.
Medici-hallitsija Ferdinando I rakennutti Livornoon 1500-luvun lopulla asuntoja 20 000 ihmiselle ja sataman 300 laivalle. Hän teki Livornosta vuonna 1606 vapaasataman, jollaisena se pysyi vuoteen 1860, jolloin se liitettiin Italian kuningaskuntaan. Vuonna 1865 perustettiin Livornon telakka, joka 1900-luvun alussa työllisti 2 000 henkeä. Vuonna 1881 aloitti toimintansa Livornon laivastoakatemia.
Vuonna 1921 Livornossa perustettiin Italian kommunistinen puolue. 
Toisen maailmansodan aikana kaupunki vaurioitui pahoin pommituksissa. On arvioitu, että 60-90 prosenttia Livornon rakennuksista tuhoutui, koska se joutui iskujen kohteeksi rintaman molemmilta puolilta. Saksalaismiehityksen aikana Livornossa oli vahva fasisminvastainen mieliala. Suurin osa kaupungin juutalaisväestöstä kuoli holokaustissa.
Liikenne.
Livorno on merkittävä satamakaupunki. Sieltä on matkustajalaivayhteydet Korsikalle ja Sardiniaan. Sieltä pääsee myös Elban ja Montecriston saarille, jotka ovat osa Toscanan saariston kansallispuistoa. 
Kaupunki sijaitsee Rooman ja La Spezian välisen rautatien varrella; junamatka Roomaan kestää noin kolme tuntia. Lähin lentoasema on Galileo Galilein lentoasema Pisassa.
Kulttuuri.
Taidemaalari Amedeo Modigliani oli syntyisin Livornosta. Vuonna 1984 Livornon keskustaa halkovan kanaalin pohjamudasta löytyi Modiglianin veistämä patsas ja pian toinenkin. Legendan mukaan turhautunut taiteilija oli 1900-luvun ensimmäisinä vuosina heittänyt ensimmäiset patsaskokeilunsa kanaalin pohjalle. Taideväki ylisti löytyneitä mestariteoksia lennokkain sanakääntein, ja tutkijat totesivat ne aidoiksi. Löytö oli suuri sensaatio, mutta se muuttui skandaaliksi, kun kävi ilmi, että työt olivat kolmen nuoren miehen tekemiä. Näyttelyyn esille laitetut veistokset siirrettiin varastoon, museo meni konkurssiin ja johto irtisanottiin. Monet tutkijat ja historioitsijat väittivät yhä kiivaasti, että löydetyt veistokset olivat aitoja. Kolme nuorta todisti myöhemmin, että he voivat tehdä vielä täsmälleen samanlaisen teoksen - ja niin he tekivätkin, television kuvatessa heitä koko työn ajan.
Urheilu.
Kaupunki on tunnettu Serie C:ssa pelaavasta jalkapallojoukkueestaan AS Livornosta.
Mandy Moore

Amanda Leigh ”Mandy” Moore (s. 10. huhtikuuta 1984 Nashua, New Hampshire) on yhdysvaltalainen poplaulaja ja näyttelijä.
Varhaiset vaiheet.
Moore syntyi Nashuassa, New Hampshiressa, mutta kasvoi Orlandon esikaupunkialueella Floridassa. Lapsuudessaan näytteli paikallisissa teatterituotannoissa ja esitti kansallislaulua urheiluotteluissa, mikä kiinnitti levy-yhtiön huomion.
Ura.
Moore solmi levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa vuonna 1999, ja hänen esikoisalbuminsa "So Real" julkaistiin vielä saman vuoden joulukuussa. Se oli tyyliltään ajan tyypillistä teinipoppia. Albumi myi platinaa kolmessa kuukaudessa. Menestyksen hyödyntämiseksi seuraava albumi, "I Wanna Be with You", julkaistiin toukokuussa 2000 ja kolmaskin, "Mandy Moore", vuonna 2001.
Moore haki aiempien levyjensä purkkapopista poikkeavaa linjaa vuoden 2003 cover-albumilla "Coverage", mutta sen heikko myynti sai Epic Recordsin irtisanomaan Mooren sopimuksen. Sitä seurasi pidempi tauko, jonka aikana Moore keskittyi muun muassa näyttelemiseen, kunnes EMI:n kanssa tehdyn levytyssopimuksen jälkeen vuonna 2007 ilmestyi "Wild Hope", jolla hän kokeili ensimmäistä kertaa itse myös lauluntekoa. Kaksi vuotta myöhemmin oli vuorossa "Amanda Leigh".
Moore on näytellyt esimerkiksi elokuvissa "Prinsessapäiväkirjat", "American Dreamz" ja "Muistojen polku". Lisäksi Moore on ollut ääninäyttelijänä muun muassa animaatioissa "Karhuveljeni Koda 2", "Salamaseepra" ja "Kaksin karkuteillä" sekä parissa "Simpsonien" jaksossa. Hän on myös esiintynyt tv-sarjoissa kuten "Entourage", "Tuho-osasto", "Greyn anatomia" ja "Ensisilmäyksellä".
Yksityiselämä.
Maaliskuussa 2008 Moore alkoi seurustella muusikko Ryan Adamsin kanssa. Pari meni naimisiin maaliskuussa 2009, mutta lähes kuuden vuoden avioliiton jälkeen he ilmoittivat tammikuussa 2015 eroavansa. Ero astui voimaan vuonna 2016. Heillä ei ole lapsia. Moore avioitui laulaja Taylor Goldsmithin kanssa vuoden 2018 marraskuussa. He olivat tavanneet vuonna 2015. Moore ilmoitti syyskuussa 2020 odottavansa poikalasta, jonka on määrä syntyä alkuvuodesta 2021.
Leikin varjolla

Leikin varjolla – ellet tunne, älyä! oli Timo Koivusalon juontama vuodesta 2002 esitetty visailuohjelma, jota lähetettiin Yle TV2:lla vuoteen 2006 saakka torstaisin Koivusalon aiemman "Tuttu Juttu Show'n" paikalla. Joka jaksossa sarjassa vieraili neljä toisilleen tuttua julkisuuden henkilöä, ja he arvuuttelivat muun muassa toistensa elämää, elämäntyyliä ja -tapoja. Ohjelman ensimmäisellä kaudella jakson pituus oli 75 minuuttia, jolloin oli kuusi kilpailijaa.
Lajos Garam

Lajos Garam (s. 10. kesäkuuta 1939 Eger) on unkarilaissyntyinen suomalainen viulutaiteilija, sellotaiteilija Károly Garamin veli.
Garam on opiskellut viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa, Kölnin musiikkikorkeakoulussa, Brysselin konservatoriossa sekä Budapestin Liszt-akatemiassa. Hän on osallistunut useille mestarikursseille. Garam suoritti musiikin tohtorin tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1990.
Lajos Garam on ollut Radion sinfoniaorkesterissa viulistina 1961–1964, Kotkan kaupunginorkesterissa I konserttimestarina 1965–1967 ja Jyväskylän kaupunginorkesterissa I konserttimestarina 1967–1970. Garam toimi viulunsoiton lehtorina Turun konservatoriossa 1970–1973 ja Bergenin konservatoriossa 1973–1975. Sibelius-Akatemian viulumusiikin ja viulupedagogiikan opettajana hän toimi vuodesta 1973 ja lehtorina vuodesta 1978. Solistisen osaston johtajana Garam oli vuosina 1993–1996 sekä jousisoitinpedagogiikan vastuuhenkilönä 1973–1991.
Garamille on myönnetty Sibelius-Akatemian Martin Wegelius -mitali suomalaisen viulupedagogiikan kehittämisestä.
Lajos Garam ja Peppina von Deringer olivat lapsilaulajina mukana Georg Malmsténin lasrenlaulun ”Jänöjussin mäenlasku” levytyksessä vuonna 1952.
Hänen veljensä on Marton Garam, joka on levylaulaja ja esiintyy myös nimellä Martti Garam.
Kirjallisia julkaisuja.
The Upbringing of a Talented Violinist 2001
Cantabile, viulistin elämää 2007
Pythagoraan matkassa 2011
Tuli,tuuli ja tyhjyys 2011
Juoksun henki 2013
Sir Roberto haastaa kohtalon 2014
Kirjeitä Quintukselle 2016
Samsa Tuikka

Samsa Petteri Tuikka (s. 23. heinäkuuta 1976 Toholampi) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä.
Tuikka voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden Helsingissä vuonna 2003 (aika 21,13), Porissa vuonna 2005 hän oli pronssilla. 100 metrillä hän on ollut hopealla vuosina 2001 ja 2004 sekä pronssilla vuonna 2003. Hallikisoista hän on Suomen mestari 60 metrin juoksussa vuosilta 1999 ja 2001, 200 metrillä vuodelta 2002 sekä pituushypyssä vuodelta 1998. Ulkona hän on ollut pituushypyssä parhaimmillaan SM-kisoissa neljäs (1999).
100 metrillä Tuikka juoksi ennätyksensä 10,44 Jämsänkoskella 29. kesäkuuta 2003. Joukkue Samsa Tuikka, Nipa Tran, Jarkko Ruostekivi ja Visa Hongisto juoksi Göteborgissa 27. elokuuta 2005 4 × 100 metrin viestissä ajan 39,30, joka sivusi silloista Suomen ennätystä. Joukkue Samsa Tuikka, Kari Louramo, Tommi Hartonen ja Tuomas Näsi juoksi matkan aikaan 39,42 Turussa 2. elokuuta 2000, joka on kaikkien aikojen kahdeksanneksi paras suomalaisaika..
Nykyään hän työskentelee alakoulun opettajana.
Lähde: Tilastopaja
Charlotte (Belgian prinsessa)

Marie Charlotte Amélie Augustine Victoire Clémentine Léopoldine (7. kesäkuuta 1840 Laeken, Belgia – 19. tammikuuta 1927 Brysselin lähistöllä, Belgia) oli Belgian kuningas Leopold I:n ja Louise d’Orléansin tytär, Meksikon keisarinna sekä Itävallan arkkiherttua Maksimilian I:n vaimo.
Arkkiherttuatar.
Charlotte tapasi tulevan miehensä, joka oli kahdeksan vuotta vanhempi, ensimmäistä kertaa 1856. Maximilian kirjoitti, ehkä vitsinä, veljelleen Frans Joosefille, että Charlotte oli todella fiksu, mikä huolestutti Maximiliania. Charlotte ja Maximilian menivät naimisiin Brysselissä 27. kesäkuuta 1857. Avioliitto jäi lapsettomaksi. Tätä on selitetty mm. sillä, että Maximilian vieraili tiuhaan tahtiin bordelleissa, eikä Charlotte halunnut nukkua samassa sängyssä miehensä kanssa.
Avioliiton jälkeen arkkiherttuapariskunta asui Milanossa aina vuoteen 1859 asti kunnes Itävalta menetti Lombardian.
Keisarinna.
Ranska päätti Meksikoon sotilaallisen väliintulon virallisesti maan maksamattomien velkojen takia. Keisari Napoleon III tarjosi Meksikon kruunua Maximilianille. Charlotte kannusti miestään lähtemään Meksikoon. Kuninkaan tyttärenä hän oli kunnianhimoinen opiskellen espanjaa sekä Meksikon historiaa ja kulttuuri, joista hän oli aidosti kiinnostunut. Kruunajaiset järjestettiin 10. kesäkuuta 1864.
Keisaripari järjesti säännöllisesti ylellisiä tanssiaisia pääkaupungissa. Maximilian oli paljon kiinnostuneempi perhosten keräilemisesti ja avioliiton ulkopuolisista suhteista kuin hallitsemisesta, minkä vuoksi Charlotten piti toisinaan ottaa ohjat hovissa. 
Paluu Eurooppaan ja myöhempi elämä.
Ranskan armeijan vetäydyttyä Meksikosta hän palasi Eurooppaan hakemaan apua Itävallan keisari Frans Joosefilta, Napoleon III:lta ja jopa paavilta, saamatta kuitenkaan ketään vakuuttuneeksi tilanteen vakavuudesta. Paavin luona vieraillessaan Charlottesta tuli ensimmäinen nainen, joka oli yöpynyt Vatikaanissa.
Kun Charlotte sai tiedon miehensä kuolemasta, hän menetti järkensä ja eli lopun elämäänsä hiljaisuudessa Belgiassa Laekenin linnassa sekä ajoittain Triestessä, Italiassa. Charlotten mielenterveyden romahtamisen syiksi on spekuloitu erilaisia huumeita, joita hänen väitetään käyttäneen Meksikossa.
Charlotte kuoli Bouchoutin linnassa Meisessä 1927.
Andy Johnson

Andrew "Andy" Johnson (s. 10. helmikuuta 1981 Bredfordissa) on englantilainen jalkapalloilija, joka seura on Englannin Valioliigassa pelaava Queens Park Rangers. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. 
Johnsonin ammattilaisuran ensimmäinen seura oli kaudesta 1998 – 1999 alkaen, vanhassa ykkösdivisioonassa silloin pelannut Birmingham City. Johnson edusti Birmingham Cityä neljä kautta ja oli viimeisellä kaudellaan 2001 – 2002 mukana juhlimassa seuran nousua Englannin Valioliigaan.
Johnsonin peli ei kuitenkaan ollut vielä sujunut tarpeeksi hyvin ja hän siirtyikin kaudeksi 2002–2003 toiseen ykkösdivisioonaseuraan, Crystal Palaceen. Ensimmäisellä kaudellaan Johnson teki uudelle seuralleen 21 maalia, 28 ottelussa. Toisella kaudellaan 2003–2004 Crystal Palacessa Johnson sai juhlia nousua Valioliigaan, tehdessään 38 maalia 45 ottelussa. Visiitti korkeimmalla sarjatasolla jäi seuralla kuitenkin lyhyeksi, sillä jo kauden 2004–2005 päätteeksi koitti putoaminen sarjatasoa alemmaksi, huolimatta Johnsonin tekemistä 29 maalista 37 ottelussa. Kauden 2005–2006 Johnson aloitti samassa seurassa. Johnson on viime vuosina alkanut päästä mukaan Englannin maajoukkuerinkiin.
Andy Johnson siirtyi Evertoniin 30.5.2006 8.6 miljoonan punnan (~12.5 milj. euroa) siirtosummalla. Sopimus ulottuu kauteen 2010–2011 saakka. Johnson on yksi englannin tulevaisuuden pelaajista.
Evertonista Johnson siirtyi Fulhamiin 7.8.2008 pitkien neuvotteluiden jälkeen. Siirto oli jo kariutua, kun selvisi lääkärintarkastuksessa, että vanha Crystal Palacen aikainen vamma saattaa vielä vaivata pelaajaa jossain määrin. Joukkueet kuitenkin pääsivät lopulta sopuun neuvoteltuaan siirtosumman uusiksi. Lopullinen summa lienee jossain 10,5 miljoonan punnan tienoilla.
Johnson teki 18. kesäkuuta 2012 kahden vuoden sopimuksen Queens Park Rangersin kanssa.
Kojo (laulaja)

Timo Tapio Kojo (s. 9. toukokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen rock-, soul- ja funk-laulaja. Pelkkää sukunimeä taiteilijanimenään käyttävä Kojo teki ensimmäiset levytyksensä Madame George -yhtyeen solistina ja toisena kitaristina sekä toimi myös yhtyeen puhemiehenä. Ennen Madame Georgea hän oli ollut yhtyeissä Orient Express ja Hukkaviiva (yhtye teki vain kaksi keikkaa), duona Dave Lindholmin kanssa (lauloi ja soitti bassorumpua sekä lautasta) ja Rauli Badding Somerjoen säestysyhtyeessä.
Madame George -yhtye ei menestynyt, ja Kojo aloitti soolouransa vuonna 1978. Pari ensimmäistä singleä soivat radiossa, mutta kummempaa ei kuulunut. Vuonna 1979 ilmestynyt albumi "So Mean" oli menestys, ja se pääsi jopa diskojen suosikiksi. Useimmat kappaleet oli tehnyt Jim Pembroke. Levy myi 25 132 kappaletta, joka oikeutti kultalevyyn. Menestyksen vanavedessä myös seuraaja "Lucky Street" (1980) teki kauppansa kultalevyn verran vuonna 1980, vaikka itse levyä ei ole pidetty esikoisalbumin veroisena.
Kolmas levy "Go All the Way" vuonna 1981 ei myynyt, joten oli keksittävä jotain uutta. Kojolta ilmestyi alkuvuonna 1982 "Hitparade" (1982) -albumi sisältäen cover-versioita vanhoista soul-klassikoista. Kassu Halosen studio-orkesteri ja saksalaistyyliset kannet eivät kuitenkaan taanneet levyn menestystä. Tässä vaiheessa oli jo tiedossa Euroviisuihin osallistuminen. Jim Pembroken sävellys ja Juice Leskisen sanoitus "Nuku pommiin" voitti Suomen viisukarsinnan. Aluksi lehdistö ja kriitikot olivat innostuneita rockista Euroviisuissa, mutta kelkka kääntyi ja Kojo ei saanut ainuttakaan pistettä viisuissa. Siitä hän sai lisänimen Nolla-Kojo. 
Kojon laulajaura kääntyi jyrkkään laskuun ja vuoden 1983 albumi "Time Won't Wait" ei menestynyt. Seuraava liike oli laulukielen vaihto suomeksi. Vuonna 1985 Kojo julkaisi Jim Pembroken kanssa levyn "Bee tai pop" ja seuraavana vuonna 1986 albumin nimeltä "Rommia sateessa", mutta levyt eivät menestyneet suomen kielelläkään. Kojon vuonna 1990 julkaisema levy "Pyöri maa, pyöri kuu" valittiin kuitenkin musiikkitoimittajien kuukauden levyksi huhtikuussa 1990.
Tämän jälkeen Kojo on ollut mukana useissa projekteissa, mm. vuonna 1993 julkaistiin levy "Kojo and the Great Boogie Band" ja 1990-luvun lopulla Murrit-yhtyeen kanssa pari lastenlevyä. Murrit oli takapihan kissoja esittävä yhtye, joka oli alun perin luotu TV 1:n "Puoli kuusi" -lastenohjelmien torstaipäivän osuuksiin (Toivomustorstai). Kojo julkaisi Irinan kanssa vuonna 2003 duettosinglen ja keväällä 2006 hän kävi heittämässä keikan Andy McCoyn kanssa Pekingin Hard Rock Cafessa.
Vuonna 2002 Kojo julkaisi "Lentävä pyörätuoli" -albumin joka sisältää joitakin Murrit-yhtyeen klassikoita kuten "Pörssihai" sekä uusia kappaleita. Vuonna 2014 Kojolta ilmestyi single "Pistä poika pullo pöytään vaan".
Kojosta ilmestyi vuonna 2019 Docendon kustantama, Petteri Ahomaan kirjoittama 198-sivuinen elämäkertakirja "Kojo –" "Tasasta ku Sveitsissä". 
Kojo on avoliitossa Irma-etunimisen naisen kanssa ja heillä on kolme aikuista poikaa. 
Diskografia.
(+) CD:ltä on jätetty pois "Lucky Street" -albumin kappaleet "Snake Eyes Up" ja "Night Cab".
Juhani Kotikoski

Juhani Kalevi Kotikoski (s. 20. huhtikuuta 1945 Jämsä) on suomalainen pikajuoksija. 
Kotikoski voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1969 ajalla 47,7 ja oli vuosien 1968 ja 1969 Kalevan kisoissa mitaleilla sekä 100 metrillä, 200 metrillä että 400 metrillä. Kaiken kaikkiaan hän saavutti Kalevan kisoista 100 metrillä hopeaa (vuonna 1969) ja kaksi pronssia (1968, 1970), 200 metrillä hopeaa (1968) ja pronssia (1969) ja 400 metrillä kultaa (1969) ja neljä hopeaa (1967, 1968, 1970 ja 1971).
Hän edusti urallaan Kaipolan Virettä ja Tampereen Pyrintöä.
Jalkapallosota

Jalkapallosota tai 100 tunnin sota () oli El Salvadorin ja Hondurasin välinen viisipäiväinen sota, joka käytiin vuonna 1969. Maiden väliset kireät suhteet heijastuivat mellakointina jalkapallon MM-kilpailujen karsintaotteluiden yhteydessä, mutta sodan pääsyynä eivät olleet jalkapallo-ottelut, kuten populaarimyytti esittää. Otteluilla saattoi kuitenkin olla ratkaiseva merkitys maiden välien kiristymisessä.
Jo 1900-luvun alusta alkaen El Salvadorista oli lähtenyt suuria määriä ihmisiä töihin pinta-alaltaan paljon suurempaan Hondurasiin. Elsalvadorilaisten ja hondurasilaisten maanviljelijöiden välit kiristyivät. Myös rajakiistat, jotka koskivat muun muassa Fonsecanlahdella sijaitsevia saaria.
Kumpikaan osapuoli ei saavuttanut ratkaisevia voittoja ja sodan 2 000 kuollutta tulivat lähes tasaisesti molemmilta puolilta. Neljän päivän sotatoimien jälkeen Amerikan valtioiden järjestön OAS:n diplomaattinen väliintulo johti taistelujen laantumiseen, jonka seurauksena selkkaus tunnetaan myös nimellä "sadan tunnin sota", ja sen on mainittu olevan myös maailman lyhin erillinen sota. Jalkapallosota oli myös maailman viimeinen sota, jonka ilmataistelut käytiin pelkästään potkurilentokoneilla. Kasvanut levottomuus johti myöhemmin 1979 El Salvadorin sisällissotaan. Vuosikymmentä myöhemmin, 30. lokakuuta 1980, maat solmivat rauhansopimuksen Limassa, Perussa ja alistivat Fonsecanlahden rajariitansa Kansainvälisen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
Būšehr

Būšehr (van. "Bušir", ) on kaupunki Iranin lounaisosassa, Persianlahden rannalla, 755 kilometriä Teheranista etelään. Būšehrissa oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 223 504 asukasta. Kaupunki on Iranin merkittävin satamakaupunki ja Būšehrin provinssin pääkaupunki.
Būšehrissa sijaitsee 1 000 megawatin tehoinen Bušehrin ydinvoimalaitos.