tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pääsiäismuna

Pääsiäismuna on koristeltu muna, joita annetaan lahjaksi pääsiäisenä. Perinteisesti on koristeltu kananmunia, mutta nykyisin suklaiset munat ovat yleistyneet, ja myynnissä on myös pahvisia karamelleilla täytettyjä munia. Suklaamunien sisään on usein piilotettu pieni yllätys. Koristeltuja kananmunia on käytetty elämän tunnuskuvana.
Kananmuna elämän tunnuksena.
Koristellut munat, niistä kuoriutuvat untuvikot ja puput ovat perinteisiä uuden elämän ja hedelmällisyyden tunnuksia. Esimerkiksi kalevalainen maailmansyntyruno kertoo munasta, joka särkyy pudotessaan veteen. Joidenkin mukaan muinaisten germaanien kevätjuhlassa uhrattiin munia ja jäniksiä. Munia tuova tai kätkevä pupu on suosittu satuhahmo.. 
Juutalaiseen pääsiäiseen kuuluvat kovaksikeitetyt munat uuden elämän symbolina, ja heidän arvellaan omaksuneen perinteen kenties muinaisten roomalaisten kevätjuhlista.
Kristillisen pääsiäismunan historia.
Kananmuna soveltui hyvin kristillisen ylösnousemususkon symboliksi. Se on päältäpäin eloton ja kylmä, mutta kätkee elämän sisäänsä. Kananmuna sopi myös Jeesuksen kalliohaudan symboliksi.
Ensimmäiset kirjalliset merkinnät maalattujen pääsiäismunien antamisesta on 900-luvulta. Lähteen mukaan Tessalonikin luostarin igumeni antoi munkeille pääsiäisyönä maalatut pääsiäismunat.
Pääsiäismunan suosioon on vaikuttanut myös käytännöllisiä syitä. Katolisissa maissa pääsiäismunien suosiota on lisännyt eläinkunnan tuotteista kieltäytyminen pääsiäistä edeltävän paaston aikana, minkä vuoksi munia jäi yli. Munat tuli käyttää pääsiäisenä, ennen kuin ne pilaantuivat.
Maria Magdaleenan legenda.
Kristillisestä pääsiäismunaperinteestä kerrotaan Maria Magdaleenan legendaa. Legendan mukaan Maria Magdaleena matkusti keisari Tiberiuksen luo kertomaan ylösnousseesta Kristuksesta. Tiberius vastasi hänelle, että ylösnousemus on yhtä mahdollinen kuin pöydällä olleen kananmunan muuttuminen punaiseksi. Samassa muna muuttui punaiseksi ja siitä tuli ensimmäinen pääsiäismuna.
Pääsiäismunaperinteitä.
Pääsiäismunien koristelu on erityisen suosittua Puolassa ja muissa slaavilaisissa maissa. Kuuluisa jalokiviseppä Peter Carl Fabergé toimitti loistokkaita hopeamunia tsaarin hoviin.
Joissakin maissa pääsiäismunia piilotetaan ja lapset saavat etsiä ne. Karjalaisperinne ovat munataistelut: kovaksi keitetyt kananmunat kopsautetaan vastakkain ja se, jonka muna jää ehjäksi, voittaa.
Shiva-kraatteri

Shiva-kraatteri on väitetty Intian rannikolla oleva muinainen asteroidin aiheuttama törmäyskraatteri. Se sijaitsee Intian valtameren pohjassa Mumbain kohdalla. Jotkut tutkijat arvelevat, että Shiva-kraatteriin liittyvä valtava asteroiditörmäys olisi aiheuttanut dinosaurusten joukkotuhon, ei Chicxulubiin Jukatanille tapahtunut varmistettu törmäys, joka joidenkin arvioiden mukaan olisi tapahtunut jo noin 300 000 vuotta ennen varsinaista liitukauden loppua, jolloin liitueliöt ja dinosaurukset katosivat. Törmäys on mahdollisesti laukaissut Deccanin laakiobasalttipurkaukset. Toisten mukaan kraatterin jäänteeltä näyttävät muodostumat ovat syntyneet muuten kuin asteroidin törmäyksessä tapahtuneissa geologisissa muutoksissa.
Kiistellyn 65 miljoonaa vuotta vanhan Shiva-kraatterin olemassaolo on päätelty samankeskisistä geofysikaalisista poikkeamista, porausnäytteistä ja järistysaaltojen heijastumista. Kraatterimainen muodostuma on hyvin epämääräinen. Kraatterin mitat ovat nykyään noin 400 × 600 kilometriä ja sen keskus on mahdollisesti Bombayn ylänkö, joka on noussut ylös 5 km ympäristöstään, tai vedenalainen vuori. Alueella on runsaasti kaasu- ja öljyesiintymiä. Kraatteri on suureksi osaksi hautautunut maan sisään ja se on eroosion kuluttama.
Shivaksi kutsuttu muodostuma näyttää syntyneen laakiopurkausten kestäessä. Geologit eivät ole yksimielisiä siitä, että Shiva-kraatteriksi kutsuttu muodostuma on valtavan, noin 40 kilometrin läpimittaisen jättiasteroidin törmäyksen aiheuttama, niin kuin jotkut tutkijat ajattelevat. Sankar Chatterjee kollegoineen pitää sitä parempana teoriana dinosaurusten tuhoon kuin Chicxulub-kraatteria, joka on ehkä syntynyt Shivaa ja liitukauden loppua hieman aiemmin.
Chicxulubin kraatteri

Chicxulubin kraatteri on Mesoamerikassa Etelä-Meksikossa Jukatanin niemimaalla oleva nyt jo maaperään hautautunut suuri impaktissa syntynyt törmäyskraatteri. Törmäys tapahtui 66 miljoonaa vuotta sitten. Alkuperäinen kraatteri oli läpimitaltaan noin 100 kilometriä ja syvyydeltään 10 kilometriä. Sittemmin se on laajentunut ja madaltunut, nyt sen halkaisija on noin 200 kilometriä.
Kraatterin synnyttänyt asteroidi oli laskelmien mukaan läpimitaltaan 12–15 kilometriä, ja sen nopeus osumahetkellä 20 km/s. Kraatterin synnyttäneen törmäyksen ajatellaan nykyään laajalti olevan syynä dinosaurusten joukkotuhoon. Törmäyksen ja joukkotuhon yhteyttä on joskus epäilty ja vaihtoehdoksi dinosaurusten häviämiseen on tarjottu esimerkiksi Deccanin laavapurkauksia Intiassa, mutta ne kestivät kauan, ja massatuho oli äkillinen.
Asteroidi synnytti törmätessään maanjäristyksiä, tulipaloja, maanvyöryjä ja tsunameita. Ilmakehään joutuneet materiaalit pimensivät taivaan pitkäksi aikaa. Lisäksi ilmaan nousi vesihöyryä ja rikkiyhdisteitä, joista syntyi pimentäviä pienhiukkasia ja happamia sateita. Vastaavan kokoisia asteroiditörmäyksiä tapahtuu maapallolla ehkä kerran sadassa miljoonassa vuodessa.
Abbedissa

Abbedissa on katolisessa kirkossa benediktiiniläis-, sisterssiläis-, kartusiaani-, birgittalais- tai klarissalaisnaisluostarin johtajatar. Abbedissa toimii nunnien johtajana. 
Abbedissan on oltava vähintään 40-vuotias ja toiminut nunnana 10 vuotta.
Tuatara

Tuatara ("Sphenodon punctatus") on endeeminen matelijalaji Uudesta-Seelannista ja sitä pidetään elävänä fossiilina. Se on alkuliskojen lahkon ainoa elossa oleva laji. Tuatara on yöeläin. Aiemmin tuataraliskot jaoteltiin kahdeksi eri lajiksi niiden esiintymisalueen mukaan, mutta vuonna 2009 tarkempi DNA-analyysi paljasti, että kyse on ennemminkin yhdestä ja samasta lajista.
Koko ja ulkonäkö.
Painoa aikuisella tuataralla on 300 grammasta yhteen kiloon asti koiraiden ollessa painavampia. Tuataralla on päälaella silmien välissä niin sanottu kolmas silmä, joka aistii valoa. Nuorella eläimellä se on näkyvä, mutta aikuisella iho on paksuuntunut peittämään silmän. Silmän tarkoituksena on mahdollisesti säädellä ”biologista kelloa”. Tuataroilla ei ole ulkoisia korva-aukkoja. Muiden matelijoiden tapaan myös tuatara on vaihtolämpöinen, mutta poikkeavasti ne säilyvät aktiivisina matalissakin, jopa 7 celsiusasteen lämpötiloissa.
Lisääntyminen.
Tuatarat tulevat sukukypsiksi noin 20 vuoden ikäisinä ja voivat elää mahdollisesti yli 100 vuoden ikäisiksi. Naaraat munivat vain noin joka neljäs vuosi, joskin koiras voi siittää naaraan joka vuosi. Parittelu tapahtuu maaliskuun tienoilla ja munat munitaan keväällä, loka-marraskuussa, maahan kaivettuihin kuoppiin, jotka naaras munimisen jälkeen peittää. Kuoppaan munitaan 1–19 munaa kerrallaan. Poikaset kuoriutuvat 11–16 kuukauden kuluttua. Poikasen sukupuolen määrittää lämpötila, jossa muna on ollut.
Levinneisyys.
Laji elää vain muutamilla Uuden-Seelannin Pohjoissaaren pohjoisrannikon ja Eteläsaaren pohjoisrannikon saarilla. Tuatara on ollut vaarassa hävitä ihmisten mukana tuotujen petojen syödessä lajin munia, erityisesti isorotta on suuri uhka tuataran munille.
Ravinto.
Tuatara syö pieniä hyönteisiä ja nilviäisiä, joita se saalistaa yön turvin tai kaivaa maasta. Satunnaisesti ruokana käyvät myös liskot, linnut ja linnunmunat. Päivät tuatara viettää piilossa maanalaisessa kolossaan, jossa saattaa pesiä myös merilintuja.
Henry Miller

Henry Valentine Miller (26. joulukuuta 1891 New York, Yhdysvallat – 7. kesäkuuta 1980 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Miller oli aikansa kirjallisten normien rikkoja, joka yhdisti romaaneissaan henkilökuvausta, yhteiskuntakritiikkiä, filosofista pohdintaa, mystiikkaa, roisia seksuaalisuutta ja vapaata assosiaatiota. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Kravun kääntöpiiri" (1934), "Musta kevät" (1936), "Kauriin kääntöpiiri" (1939) ja "Ruusuinen ristiinnaulitseminen" -trilogia (1949–1959), jotka perustuvat hänen kokemuksiinsa New Yorkissa ja Pariisissa.
Elämä.
Erottuaan vaimostaan ja kyllästyttyään porvarilliseen elämään synnyinkaupungissaan New Yorkissa Miller muutti 39-vuotiaana vuonna 1930 Pariisiin ryhtyäkseen vapaaksi kirjailijaksi. Millerin vietettyä joitakin vuosia Montparnassen boheemissa taiteilijakaupunginosassa syntyi vuonna 1934 läpimurtoteos "Kravun kääntöpiiri". Sen jälkeen Miller kirjoitti teokset "Musta kevät", "Kauriin kääntöpiiri" ja "Hiljaiseloa Clichyssä". Useat teoksista kiellettiin Yhdysvalloissa säädyttöminä ja pornografisina, minkä jälkeen päätökseen yhdyttiin useissa muissa maissa. Suomessa Pentti Saarikosken kääntämän "Kravun kääntöpiirin" ensimmäinen painos takavarikoitiin oikeuden päätöksellä vuonna 1962.
Miller pakeni 1940-luvulla toisen maailmansodan alta takaisin Yhdysvaltoihin, ja siellä ilmestyivät muiden muassa "Musta kevät", "Marussin kolossi" ja "Ilmastoitu painajainen".
Millerin kolmiosainen kasvukertomus "Ruusuinen ristiinnaulitseminen" kuvaa päähenkilönsä varttumista taiteilijaksi New Yorkissa 1910- ja 1920-luvulla. Teemat vaihtelevat rivosta seksuaalisuudesta kristillis-buddhalaisiin filosofioihin, joista on vaikea etsiä alku- tai loppupäätä. Kirjat ovat nimeltään "Sexus", "Plexus" ja "Nexus".
Millerin porvarilliselle turvallisuushakuisuuden ja sovinnaisuuden vastainen asenne löi todella läpi 1960-luvulla, jolloin uusi sukupolvi oli halukas hylkäämään edeltäjiensä opit niin seksuaalisuuden kuin yleisen moraalin suhteen. Miller vietti vanhuutensa eräänlaisena tiedotusvälineiden maskottina, joka kirjoitti vielä kuolinvuoteellaan eroottisia kirjeitä nuorille rakastajattarilleen. Hänen viimeinen suuri rakkautensa oli nuori malli ja näyttelijä Brenda Venus.
Millerin esikoisromaanin suomennoksen ilmestyttyä 1962 Väinö Linna piti "Hymy"-lehdessä Urpo Lahtisen haastattelussa Milleriä keskenkasvuisena poikasena: "Miller on suuri kirjailija. Hän on kuin pikkuinen poika, joka riemuissaan näyttelee kaikille kikkeliään, oikein ylvästelee sen kanssa."
Deminutiivi

Deminutiivi (myös diminutiivi) eli pienennysmuoto tarkoittaa vähennysmuotoa tai johdosta, hellittelymuotoa. Ilmaisu on peräisin latinan sanasta "deminuere", jota käytetään merkityksessä ”pienentää”.
Deminutiiveja käytetään paitsi appellatiiveista (yleisnimistä) usein myös propreista (erisnimistä), kuten etunimistä. Deminutiivit ovat yleisiä ainakin useimmissa romaanisissa, germaanisissa ja slaavilaisissa kielissä, erityisesti venäjässä.
Eri kielissä deminutiiveilla on erilaiset päätteet. Suomessa deminutiiveja käytetään melko harvoin ja nykykielessä yhä harvemmin. Lastenkulttuurissa deminutiivit esiintyvät melko usein. Esimerkiksi tähti-sanan deminutiivi esiintyy lastenlaulussa "Tuiki, tuiki tähtönen". Usein deminutiivi ilmaistaan suomen kielessä päätteellä "-nen", mutta myös monia muita päätteitä on yleisesti käytössä, kuten -ke, -kka, - kko, -le, -lma, -re: esimerkiksi kuvake, pallukka, lammikko, kaistale, notkelma, lampare.
Deminutiivin vastakohta on augmentatiivi, joka tarkoittaa isonnus- tai suurennusmuotoa. Tämä muoto on yleinen romaanisissa kielissä ja japanissa sekä venäjässä.
Esimerkkejä.
Suomen kieli.
Tavallisin pääte on -nen:
Toinen pääte on -kka. Sanan tai nimen viimeinen vokaali voi muuttua:
Kaksoisdeminutiivi (-kka + -nen):
Vielä toinen pääte on -ke:
Viron kieli.
Pääte on yleensä muotoa -ke(ne):
Saksan kieli.
Pääte on yleensä muotoa -chen tai -lein, Etelä-Saksassa ja Itävallassa myös -li -(e)le, -(a)le ja -erl. Usein deminutiivimuotoon liittyy myös umlaut eli a:n muutos ä:ksi, o:n muutos ö:ksi ja u:n muutos ü:ksi. Ne ovat 'das'-sukuisia. Esimerkkejä:
Hollannin kieli.
Pääte on yleensä muotoa -je, tje, -pje, -etje, -kje. Muodot -ke, eke, -ske, -ie ovat myös mahdollisia, mutta niitä ei käytetä kirjakielessä.
Latinan kieli.
Pääte on yleensä muotoa -culus/-cula/-culum, -ulus/-ula/-ulum, -olus/-ola/-olum tai -ellus/-ella/-ellum. Esimerkkejä:
Englannin kieli.
Päätteet ovat yleensä muotoa -let, -ling, -ette tai -y.
Espanjan kieli.
Espanjassa deminutiivi muodostetaan -ito/-ita, -illo/-illa tai -cito/-cita -päätteillä.
Jacques Arcadelt

Jacques Arcadelt (n. 1505 – 14. lokakuuta 1568) oli alankomaalainen säveltäjä. Hänen varhaisesta elämästään ei ole paljoa tietoa. Hän oli Roomassa ainakin 1530-luvun lopussa. Samoihin aikoihin hän julkaisi neljä kirjaa madrigaaleja. Vuoden 1553 tienoilla Arcadelt muutti Ranskaan, jossa vietti loppuelämänsä.
Arcadelt julkaisi kaikkiaan 24 motettia, 3 kirjaa messuja, 126 chansonia ja yli 200 madrigaalia. Arcadeltin tunnetuimpiin madrigaaleihin kuuluu muun muassa "Il bianco e dolce cigno".
Elaine Cunningham

Elaine Cunningham (s. 12. elokuuta 1962) on yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti Forgotten Realms -fantasiamaailmaan sijoittuvista töistään.
Cunninghamin suosituimpia hahmoja ovat puolihaltia Arilyn Kuunterä, bardi Danilo Thann ja omapäinen drow-velhotar Liriel Baenre. Cunninghamin suomennetuista teoksista Arilyn ja Danilo seikkailevat "Laulut ja miekat" -sarjassa ja Liriel "Drowprinsessa"-sarjassa.
Heitor Villa-Lobos

Heitor Villa-Lobos () oli brasilialainen säveltäjä ja alan ensimmäinen Latinalaisesta Amerikasta maailmanmaineeseen noussut klassinen säveltäjä.
Heitor Villa-Lobos aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Tämän kuoltua vuonna 1899 Villa-Lobos alkoi ansaita rahaa soittamalla kahviloissa. Vuonna 1905 hän teki ensimmäisen matkansa Brasilian kaakkoisosiin keräämään paikallista kansanmusiikkia. Myöhemmin hän opiskeli lyhyen aikaa musiikkia Rio de Janeiron kansallisessa musiikki-instituutissa. Villa-Lobos esitti omia sävellyksiään ensimmäistä kertaa julkisesti 1915 Rio de Janeirossa. Teokset herättivät kuulijoissa kiihkeää väittelyä. Myöhemmin hän sai sävellyksistään rahapalkinnon, jonka turvin hän saattoi vuonna 1923 matkustaa Pariisiin opiskelemaan. Kun Villa-Lobos palasi Rio de Janeiroon vuonna 1930, hänet nimitettiin kaupungin musiikkikasvatuksen yli-intendentin virkaan. Vuonna 1944 Villa-Lobos matkusti Yhdysvaltoihin johtamaan omien sävellystensä esityksiä. Useat paikalliset orkesterit tilasivat säveltäjältä uusia teoksia.
Villa-Lobos selvisi vuonna 1948 suoritetusta syöpäleikkauksesta mutta kärsi sen jälkeen heikosta terveydestä ja kuoli Rio de Janeirossa 72-vuotiaana marraskuussa 1959.
Musiikki.
Villa-Lobosin tuotantoon kuuluu monenlaisia sävellyksiä. Hän sävelsi muun muassa sinfonioita, oopperoita, kamarimusiikkia ja pianokappaleita. Säveltäjän kuuluisimpiin teoksiin kuuluu "Bachianas brasileiras" ("Bachia brasilialaisittain"), jossa hän pyrki yhdistelemään Johann Sebastian Bachin ja brasilialaisen musiikin vaikutteita. Säveltäjä oli nuoruudessaan ottanut omaksi soittimekseen kitaran ja teki suuren osan sävellyksistään kitaralle.
Sinfonioita Villa-Lobos sävelsi kaksitoista. Niistä viimeinen on vuodelta 1957. Säveltäjän tuotantoon kuuluu lisäksi muun muassa tunnettu "Choros"-sarja sekä viisi pianokonserttoa. Tyypillistä niille on rohkea rytmin käyttö ja spontaaniuden vaikutelma. Monissa teoksissa on mukana valtavia kuoro- ja orkesterimassoja, joille hän sävelsi omaperäisiä, kansanmusiikista tyyliteltyjä ja erinomaisesti soitinnettuja sävelmiä. Ranskalainen säveltäjä Olivier Messien on kutsunut häntä 1900-luvun nerokkaimmaksi soitintajaksi.
Almagest

Almagest () on yhden antiikin merkittävimmän tähtitieteilijän, 100-luvulla Aleksandriassa eläneen Klaudios Ptolemaioksen pääteos. "Almagest" on tähtitieteen historian merkittävimpiä kirjoja, ja se säilyi alan perusteoksena melkein 1 500 vuotta. Se kokosi yhteen ja vei huippuunsa koko antiikin kreikkalaisen tähtitieteen saavutukset. Ptolemaioksen "Almagestissa" esittämä geosentrinen aurinkokuntamalli, jossa planeettojen radat konstruoitiin episykleillä, eksentreillä ja ekvanteilla korvaantui lopullisesti vasta Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskisellä mallilla.
Käännöshistoria.
Teoksen yleisesti käytetty nimitys ”Almagest” on peräisin kirjan arabiankielisen version nimestä "kitābu l-maǧisṭī" () eli 'suurin kirja'. Almagest käännettiin abbasidien valtakunnassa arabiaksi neljään kertaan, joista vain kaksi käännöstä on säilynyt nykypäiviin. Varhaisin käännös tehtiin kalifi al-Mamunin aikana 830-luvulla. Seuraava säilynyt käännös tehtiin 800-luvun lopulla ja sen viimeisteli Thabit ibn Qurra vuonna 892. Latinaksi Almagest käännettiin arabiasta 1100-luvulla. Kääntäjä oli Gerard Cremonalainen, joka Toledossa käänsi kirjan noin vuonna 1175. Jo sitä ennen teos oli käännetty suoraan kreikasta mahdollisesti Sisiliassa.
Sisältö.
"Almagest" koostuu kolmestatoista kirjasta, jotka käsittelevät eri aiheita seuraavasti:
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut, virallisesti "Pohjoismaisten hiihtolajien maailmanmestaruuskilpailut" järjestetään ratkaistaessa maastohiihdon, mäkihypyn ja yhdistetyn maailmanmestaruudet. Nykyisin kilpailut käydään kahden vuoden välein. Ensimmäiset talviolympialaisista erilliset MM-hiihdot olivat Janské Lázněssa 1925. Vuosina 1924–1980 talviolympialaisten pohjoismaisten hiihtolajien kilpailuilla oli myös MM-arvo, eikä siten erillisiä MM-kilpailuja järjestetty olympiatalvina. Ennen toista maailmansotaa kilpailut järjestettiin joka vuosi (1924–1939). Sodan jälkeen kilpailuja järjestettiin vain parillisina vuosina 1948–1984 siten, että olympialaiset ja MM-kilpailut vuorottelivat keskenään. Täten erillisiä MM-kilpailuja oli vain joka neljäs vuosi. Kun MM-kilpailuja alettiin pitää parittomina vuosina 1985 alkaen, siirryttiin nykyiseen järjestelmään, jossa neljän vuoden arvokisajakso (olympiadi) kulkee syklissä: MM-kilpailut, välivuosi, MM-kilpailut, olympialaiset.
Viestihiihto tuli ohjelmaan vuonna 1933 ja naiset pääsivät mukaan vuonna 1954. Kilpailujen lajivalikoima pysyi konservatiivisena vuoteen 1987 asti, jolloin perinteinen ja vapaa hiihtotapa jakautuivat. Sprinttihiihto tuli MM-ohjelmaan vuonna 2001.
Vuosien 1925–1927 kilpailuja kutsuttiin kongressikisoiksi, ja vuosien 1928–1935 kilpailuja FIS-kisoiksi. Näille kisoille annettiin takautuvasti MM-arvo vuonna 1965.
Suomessa hiihdon MM-kilpailut on järjestetty seitsemän kertaa Lahdessa: 1926, 1938, 1958, 1978, 1989, 2001 ja 2017. Vuonna 2029 kisat järjestetään kahdeksannen kerran Lahdessa. Lisäksi Suomi järjesti Rovaniemellä vuonna 1984 yhdistetyn joukkue-MM-kilpailun, sillä kyseinen kilpailu ei kuulunut vuoden 1984 olympialaisten ohjelmaan. Samana vuonna Engelberg järjesti vastaavasti mäkihypyn joukkue-MM-kilpailun.
MM-kilpailut.
 = olympiakisojen yhteydessä
Mitalitaulukko.
"Päivitetty vuoden 2025 mm-kisojen jälkeen."
Mariaanien hauta

Mariaanien hauta on läntisellä Tyynellämerellä sijaitseva maailman syvin tunnettu syvänmeren hauta. Sen syvin kohta Challengerin syvänne on noin 11 kilometriä merenpinnan alapuolella ja sijaitsee Yhdysvalloille kuuluvan Mariaanien saariston Guamin saaresta noin 300 kilometriä lounaaseen. Mariaanien haudan pituus on noin 2 550 kilometriä ja keskimääräinen leveys 69 kilometriä. Saaristo ja siten myös hauta ovat saaneet nimensä Espanjan leskikuningattaren Maria Anna (Mariana) Itävaltalaisen (1634–1696) mukaan, jonka aikana seutua alettiin valloittaa.
Mariaanien hauta on muodostunut Tyynenmeren laatan subduktoituessa Filippiinien laatan alle. Haudan pohjalla vedessä vallitsee 1 086 baarin paine, joka on tuhatkertainen normaaliin ilmanpaineeseen verrattuna.
Mittauksia.
Paikkaa luodattiin vuonna 1875 Challenger-tutkimusmatkalla, jolloin syvyydeksi mitattiin 8 184 metriä. Kaikuluotaimella syvännettä kartoitettiin ensimmäistä kertaa 76 vuotta myöhemmin seitsemännellä HMS Challengerilla, "Challenger II:lla". Tuolloin syvyydeksi mitattiin 10 900 metriä. 
Mariaanien hautaan laskeuduttiin vuonna 1960 Trieste-nimisellä batyskafi-sukellusveneellä. Yhdysvaltain laivaston omistama alus oli suunniteltu Sveitsissä ja rakennettu Italiassa. Sukellukseen osallistuivat sveitsiläinen merivalokuvaaja-insinööri Jacques Piccard ja luutnantti Don Walsh Yhdysvaltain laivastosta. Trieste saavutti haudan pohjan 23. tammikuuta 1960 klo 13.06 ja ilmoitti syvyydeksi 11 521 metriä. Syvyys korjattiin myöhemmin 10 916 metriksi, kun otettiin huomioon suolapitoisuuden ja lämpötilan vaihtelun aiheuttamat virheet. Sen jälkeen hautaan on laskettu miehittämättömiä sukellusaluksia vuosina 1995 ja 2009. Vuonna 1995 japanilainen miehittämätön alus Kaiko laskeutui 10 911 metrin syvyyteen. Vuonna 2011 tehtiin syvimmästä kohdasta Challengerin syvänteestä jälleen uusi mittaus, ja alin kohta on 10 994 metriä. Mittauksessa käytettiin moniäänisiä kaikuluotaimia.
28. huhtikuuta 2019 tehtiin uusi syvyyssukelluksen ennätys, kun Victor Vescovon Limiting Factor -sukellusvene laskeutui 10 928 metrin syvyyteen. Alus viipyi pohjassa 4 tuntia 8 minuuttia ja löysi neljä uutta äyriäislajia.
Elämää.
Mariaanien haudassa on elämää jopa sen syvimmässä kohdassa 11 kilometrin syvyydessä. Vaikka aivan pohjalla vallitsee hyvin suuri paine, siellä on jopa runsaammin bakteereja kuin matalammissa vesissä. Pohjan eliöt saavat ravintoa sinne vajonneista kuolleiden eliöiden jäännöksistä, levistä ja muista pieneliöistä.
Syvimmät kalahavainnot on tehty 8 145 metrin syvyydessä, mistä vuonna 2014 löydettiin uusi imukalaksi otaksuttu laji. Niiden lisäksi haudasta on onnistuttu kuvaamaan partanilkkakaloja sekä 35-senttisiä "Alicella"-suvun kaloja.
Guiraut Riquier

Guiraut Riquier (n. 1230–1292) oli viimeisiä trubaduureja. Hän vaikutti 1200-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja kuoli vuonna 1292 tai myöhemmin. Häneltä on säilynyt epätavallisen suuri määrä lauluja.
Riquier asui jonkin aikaa Espanjassa ja toimi Alfonso X Viisaan palveluksessa.
Marcabru

Marcabru oli ranskalainen trubaduuri, jonka tunnetuin laulu lienee "Pax in nomine Domini" (Rauhaa Herran nimeen).
Marcabru vaikutti 1100-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja aktiivisesti vuosina 1130-1149. Hän oli tiettävästi kotoisin Gasconista ja oleskeli Poitiers'n, Toulousen ja Espanjan hoveissa. Useita kymmeniä Marcabrun runoja on säilynyt näihin päiviin, mutta vain neljään on jäljellä musiikki.
Berat

Berat on Keski-Albaniassa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2011 noin 36 000 asukasta. Kaupunki on rakennettu Osum-joen varrelle. Kaupunki on kuuluisa ottomaaniaikaisesta arkkitehtuuristaan, mistä se saanut kutsumanimen "tuhannen ikkunan kaupunki" sekä bysantinaikaisesta linnakkeesta, joka sijaitsee kaupungin takana, kukkulan laella. Linnoituksen päällä on kirkkoja ja ikonimuseo, jossa on näytteillä tunnetun albanialaisen ikonimaalarin Onufrin teoksia 1500-luvulta.
Berat valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon harvinaislaatuisena esimerkkinä hyvin säilyneestä ottomaaniaikaisesta kaupungista vuonna 2008, jolloin se listattiin Gjirokastran kaupungin laajennuksena. Beratin ja Gjirokastran historialliset keskustat muodostavat nyt yhden Unescon maailmanperintökohteen.
Arsenie Todiraș

Arsenie Todiraș (s. 22. heinäkuuta 1983 Chișinău, Moldova) on moldovalainen laulaja, joka tunnetaan nykyään taiteilijanimellä Arsenium.
Todiraș tuli tunnetuksi O-Zone -yhtyeestä, jonka nuorin jäsen hän oli. Yhtyeen hajottua Todiraș lähti soolouralle ja otti käyttöön etunimestään johdetun taiteilijanimensä. Hän esitti vuoden 2006 euroviisuissa Moldovan edustuskappaleen "Loca" yhdessä Natalia Gordienkon ja Connect-R:n kanssa. Vuonna 2020 hän levytti yhteisen kappaleen "Lay Down" Radu Sîrbun kanssa.
Joseph Bodin de Boismortier

Joseph Bodin de Boismortier (23. joulukuuta 1689 Thionville, Moselle, Ranska – 28. lokakuuta 1755 Roissy-en-Brie, Ranska) oli ranskalainen säveltäjä. Boismortier sai musiikin opetuksensa Metzin kaupungissa. Hän muutti Perpignaniin vuonna 1713 ja asui siellä, kunnes vuonna 1724 muutti vaimonsa kanssa Pariisiin. Boismortier julkaisi Pariisissa ensimmäiset sävellyksensä ja nousi suureen suosioon. Hän sävelsi paljon musiikkia muun muassa huilulle.
Boismortierin laaja tuotanto käsittää 102 opusta. Yleisö piti hänen miellyttävästä ja helposta tyylistään, ja hän vaurastui ja vetäytyi eläkkeelle 1753.
Boismortier sävelsi viisi oopperaa. "Daphné" (1748) on julkaisematon lyyrinen tragedia, "Les quatre parties du monde" (“Neljä maanosaa”, 1752) baletti. Muita Boismortier’n baletteja ovat "Les voyages de l’amour" op. 60 (”Rakkauden tiet”, 1736) ja "Don Quichote chez la Duchesse" op. 97 (”Don Quijote kreivittären tykönä”, Favart, 1743).
2 Unlimited

2 Unlimited on belgialais-alankomaalainen elektronisen musiikin yhtye. Yhtye menestyi kaupallisesti yhdistämällä vaikutteita sekä tekno-musiikista että valtavirtapopista. Tämä vaikutti vahvasti eurodancena tunnetun musiikkityylin syntymiseen 1990-luvun puolivälissä. Yhtyeen suurimpia hittejä ovat muun muassa kappaleet ”No Limit” sekä ”Get Ready for This”.
2 Unlimited julkaisi neljä albumia ja pari kokoelmalevyä. Yhtye toimi aktiivisimmin vuosina 1991–1996 ja 1998–1999. Kaikkiaan yhtyeen levytykset ovat myyneet yli 20 miljoonaa kappaletta. 2 Unlimited alkoi keikkailla uudelleen syksyllä 2012.
Alkuperäinen kokoonpano.
2 Unlimitedin loivat belgialaiset tuottajat Jean-Paul De Coster ja Phil Wilde vuonna 1991. Elektronisen musiikin kanssa jo aiemmin työskennellyt kaksikko halusi laajentaa musiikillista antiaan, joten he palkkasivat mukaan räppäri Ray Slijngaardin ja laulaja Anita Dothin. Yhtyeen ensisingle ”Get Ready for This” nousi heti useiden eurooppalaisten hittilistojen kärkeen. Vuonna 1992 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi "Get Ready!".
Suurimpaan kaupalliseen menestykseen he ylsivät vuonna 1993 toisella albumillaan "No Limits!". Tämän albumin kärkisingle ”No Limit” nousi listojen kärkeen viidessätoista Euroopan maassa ja Kanadassa. Kappale on yhä yksi tunnetuimmista ja tyyliltään tunnistettavimmista eurodance-levytyksistä.
2 Unlimited julkaisi kolmannen albuminsa "Real Things" vuonna 1994 ja seuraavana vuonna kokoelmalevyn "Hits Unlimited". Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano hajosi vuonna 1996.
Toiset kokoonpanot.
Vuonna 1998 tuottajat De Coster ja Wilde yrittivät paluuta uudella 2 Unlimited -kokoonpanolla, mutta projekti ei saavuttanut suurta menestystä. Kahden naislaulajan, Romy van Ooijenin ja Marjon van Iwaardenin johdolla esiintynyt kokoonpano teki yhden levyn nimeltään "II". Yhtye lopetti toistamiseen, kun laulajien sopimukset päättyivät.
Alkuperäiset laulajat Slijngaard ja Doth ovat jatkaneet omilla tahoillaan vanhojen hittiensä esittämistä läpi 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun. Ensimmäisen kerran he esiintyivät yhdessä uudestaan vuonna 2009.
Kaksikko alkoi keikkailla säännöllisesti uudelleen vuonna 2012. Vuonna 2013 kokoonpano esiintyi noin 40 kertaa, pääasiassa ympäri Pohjois-Eurooppaa. Vuoden aikana yhtye on ehtinyt käydä Suomessa kolme kertaa.
Aimeric de Peguilhan

Aimeric de Peguilhan (n. 1170–1230) oli ranskalainen trubaduuri.
De Peguilhan syntyi Peguilhanissa. Hänen isänsä oli kauppias. De Peguilhan vietti elämästään noin kymmenen vuotta Italiassa.
De Peguilhanilta on säilynyt näihin päiviin saakka kymmeniä runoja, mutta ainoastaan kuuteen runoon on tallella myös musiikki.
Harmaamustesieni

Harmaamustesieni ("Coprinopsis atramentaria", syn. "Coprinus atramentarius") on hämymustesienten sukuun kuuluva lyhytikäinen helttasieni. Se on nuorena hyvä ruokasieni, mutta se sisältää antabuksen tavoin vaikuttavia aineita, joten sitä ei pidä nauttia alkoholin kanssa.
Ulkonäkö.
Harmaamustesieni nousee maasta munanmuotoisena ja laakenee vanhemmiten kellomaiseksi. Sen ruskeanharmaa lakki on enimmillään 7 cm korkea, sileäpintainen ja suippohuppuinen. Nuorella sienellä jalka on lähes kokonaan lakin sisällä. Täysikasvuisen sienen korkeus on 7–12 cm ja leveys 4–8 cm. Heltat ovat nuorella sienellä vaaleat, mutta itiöiden kypsyessä helttojen väri tummenee. Vanhemmiten heltat sulavat mustaksi nesteeksi. Harmaamustesieni muuttuu maasta noustuaan vain parissa päivässä hyllyväksi mustaksi limaksi.
Samankaltaisia lajeja.
Harmaita mustesieniä on useita, joten harmaamustesienen varsinaisia näköislajeja saattaa olla vaikea tunnistaa. Tätä lajia muistuttaa muun muassa nipukkamustesieni ("Coprinopsis acuminata").
Kasvuaika ja -paikka.
Harmaamustesieni kasvaa kesällä ja syksyllä tyypillisesti suurissa ryhmissä nurmikoilla, lehdoissa, lahokannoilla ja puutarhoissa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaistuu Lappia myöten.
Käyttö ravinnoksi.
Harmaamustesieni on nuorena hyvä ruokasieni, joka ei vaadi esikäsittelyä. Vanhat yksilöt eivät kelpaa syötäväksi. Harmaamustesieniä käytettäessä tulee kuitenkin huomioida se, että harmaamustesieni sisältää antabuksen tavoin vaikuttavaa harvinaista aminohappoa kopriinia (C8H14N2O4, CAS-numero 58919-61-2) tai sen kaltaisia yhdisteitä, joten sen kanssa ei tule nauttia alkoholijuomia. Kopriini estää yhtä etyylialkoholin aineenvaihduntaan osallistuvaa entsyymiä. Jos sieniaterialla tai vielä muutaman vuorokauden kuluttua sen jälkeen nautitaan alkoholia, krapula seuraa 15 minuutin – 2 tunnin viiveellä. Oireita ovat muun muassa pahoinvointi, oksentelu, kasvojen ja ylävartalon punoitus, kutina ja päänsärky. Vakavammat oireet, kuten tajuttomuus sekä hengitys- tai sydänpysähdys, ovat hyvin harvinaisia. Oireet ovat yksilöllisiä ja riippuvat siitä minkä verran syödään sientä ja juodaan alkoholia. Yleensä oireet häviävät 2–4 tunnin kuluessa.
Hugh Jackman

Hugh Michael Jackman (s. 12. lokakuuta 1968 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Wolverine-supersankarina "X-Men"-elokuvasarjassa. Hän näytteli Jean Valjeania vuoden 2012 musikaalielokuvassa "Les Misérables", josta hän sai Golden Globen ja ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Jackman tunnetaan myös teatterimusikaalista "The Boy from Oz", josta hänet palkittiin Tony-palkinnolla.
Elämäkerta.
Hugh Jackman syntyi Sydneyn kaupungissa Australiassa. Hän oli englantilaisten vanhempiensa perheen viides ja nuorin lapsi. Jackmanilla on häntä nuorempi sisarpuoli. Jackmanin äiti palasi Englantiin Jackmanin ollessa kahdeksanvuotias, ja hän jäi kirjanpitäjänä toimineen isänsä Chris Jackmanin luokse.
Jackman tapasi australialaisen "Corelli"-televisiosarjan kuvauksissa vuonna 1995 Deborra-Lee Furnessin, ja he menivät naimiisiin seuraavana vuonna. Heillä on kaksi adoptoitua lasta. Pariskunta erosi syksyllä 2023.
Ura.
Jackman on näytellyt australialaisissa elokuvissa "Erskineville Kings" (1998) ja "Paperback Hero" (1999). Elokuvia ei ole julkaistu Suomessa. Hänen ensimmäinen elokuvansa Yhdysvalloissa ja Hollywoodissa on "X-Men" (2000), joka oli samalla myös Jackmanin läpimurto. Alun perin Wolverinen rooliin oli suunniteltu muusikko Glenn Danzigia. Vuosina 2000–2024 Jackman on esittänyt Wolverinen hahmoa kymmenessä eri elokuvassa, joista kahdeksassa pääosassa ja kahdessa pienessä cameo-roolissa. "X-Men"-elokuvien lisäksi Jackman on näytellyt myös muun muassa hakkerielokuvassa ' (2001), romanttisissa komedioissa "Teoria miehistä" (2001) ja "Kate &amp; Leopold" (2001) sekä hirviöiden metsästäjänä "Van Helsingissä" (2004). Vuonna 2006 sai ensi-iltansa kuusi Jackmanin elokuvaa: ', "Scoop", "The Fountain", "The Prestige" sekä animaatiot "Virran viemää" ja "Happy Feet".
Hugh Jackman on myös tunnettu teatterityöstään. Aloittaessaan uraansa vierailemalla televisiosarjoissa, kuten "Law of the Land", "Blue Heelers" ja "Lumisen virran mies", hän esiintyi musikaaleissa Kaunotar ja Hirviö (1995), ilkeänä Gastonina; Sunset Boulevard (1996) ja Oklahoma! jossa hän esitti Curlya. Laulu- ja tanssitaitonsa hän näytti Yhdysvalloille musikaalissa Carousel (2002), mutta viimeistään Broadwayllä esitetyssä The Boy from Ozissa (2003), josta hän sai Tony-palkinnon parhaana musikaalinäyttelijänä. The Boy from Ozissa Jackman näyttelee kuuluisaa australialaista viihdetaiteilijaa, laulaja ja laulunkirjoittaja Peter Allenia. 
Jackman on juontanut Tony-palkintogaalan peräti kolmesti peräkkäin, vuosina 2003, 2004 ja 2005, joista vuoden 2004 juonnolla hän voitti Emmyn. Vuonna 2009 hän juonsi Oscar-gaalan.
Famke Janssen

Famke Beumer Janssen (s. 5. marraskuuta 1964 Amsterdam, Alankomaat) on hollantilainen näyttelijä ja malli, joka asuu nykyisin Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat Bond-tyttö Xenia Onatopp elokuvassa "007 ja kultainen silmä", Ava Moore sarjassa "Muodon vuoksi" ja supersankaritar Jean Grey "X-Men-elokuvissa".
Ura.
Janssen muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1984 ryhtyäkseen malliksi. Muutettuaan Los Angelesiin Janssen pääsi näyttelemään amerikkalaisiin televisiosarjoihin. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1992, mutta ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli James Bond -elokuvassa "007 ja kultainen silmä" vuonna 1995.
Yksityiselämä.
Janssen oli naimisissa Kip Williamsin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2000.
Kalpa

Kalpa (ransk. épée) on urheilulaji, jossa otellaan yksi vastaan yksi kalpa-nimisellä miekalla. Kalpa on pistomiekka, joten sillä saa pisteen ainoastaan pistämällä vastustajaa. Kahdesta muusta miekkailun olympialaislajista myös floretti on pistomiekka kun taas säilä on lyömämiekka. 
Kalvan hyväksytty osuma-alue on koko keho. Ottelualue on muiden lajien tapaan 14 x 1,5–2 metrin suuruinen. 
Kalpamiekkailu on yksinkertaisin laji seurata sillä se, joka pistää ensimmäisenä voittaa pisteen. Sopimusaseilla floretilla ja säilällä piston hyväksyminen riippuu myös siitä, kumpi hyökkäsi ensin tai torjui hyökkäyksen onnistuneesti ja jatkoi vastapistolla. Kalvalla kaksoispistot eli pistot, joissa molemmat miekkailijat osuvat toisiinsa samanaikaisesti, ovat sallittuja. Kaksoispisto eli ns. "tuplapisto" rekisteröityy, jos miekkailijat saavat toisiinsa piston 40 millisekunnin sisällä. 
Nykyaikaisissa olympialaisissa laji on ollut mukana vuodesta 1900 alkaen. Kalpamiekkailu kuuluu osana myös nykyaikaisen viisiottelun kilpailuohjelmaan. Nykyaikaisessa 5-ottelun miekkailussa otellaan yhteen pistoon ja siinä ei hyväksytä kaksoispistoja. Kalpamiekkailu kuuluu osana myös ilmailu 5-ottelun kilpailuohjelmaan.
Miekka.
Kalpa on ennen vanhaan tarkoittanut erilaisia miekkoja, yleensä sapelia tai lyömämiekkaa. Nykyisin kalvaksi kutsutaan modernisoitua pistomiekkaversiota kaksintaistelumiekasta.
Kalvan terä on maksimissaan 90 cm pitkä ja ase painaa noin 770 grammaa. Florettiin verrattuna kalpa on raskaampi, siinä on jäykempi, poikkileikkaukseltaan V:n muotoinen terä ja sen alumiininen väistinlevy (kokilli) on suurempi. Kuten muissakin miekoissa, koko ase on maadoitettu, eikä siihen osuneita pistoja rekisteröidä. 
Pisto rekisteröidään kalvan kärjessä olevalla metallisella painokatkaisijalla, joka on yhteydessä merkinantolaitteeseen. Painokatkaisimen ison jousen tulee kannattaa 750 gramman paino rekisteröimättä pistoa. Lisäksi painokatkaisimen kärkiosan ja kärkihylsyn väliin tulee jäädä 1,5 mm tyhjää tilaa. Kärkiosa ei saa rekisteröidä pistoja, jos kärkiosan ja kärkihylsyn väliin jää vähemmän kuin 0,5 mm tilaa. Nämä säädöt tarkistetaan kilpailuissa jokaisen ottelun alussa tarkoitukseen varatulla puntilla ja rakotulkilla.
Lemmikit

Lemmikit eli silmälemmikit ("Myosotis") on lemmikkikasveihin ("Boraginaceae") kuuluva kasvisuku. Suvussa on noin 50 lajia, ja vaikka niissä on eroja, useimpiin sopii sama yleiskuvaus: pieniä (halkaisija alle 1 cm, usein alle 5 mm) varsin litteitä viisiterälehtisiä vaaleansinisiä kukkia, jotka kasvavat karvaisissa varsissa ”naama” ylöspäin ja kukkivat keväällä tai alkukesästä. Väri vaihtelee, ja vaaleanpunaiset ja valkoiset muodot ovat varsin yleisiä. Lemmikkilajeja kasvaa liki kaikkialla, mutta pari eurooppalaista lajia on levinnyt muillekin mantereille suosittuina puutarhakukkina. Lemmikki on useissa kielissä ”älä unohda minua”.
Kuikat

Kuikat (Gaviidae) on kuikkalintujen (Gaviiformes) lahkon ainoa heimo, jonka ainoa suku on kuikkien suku "Gavia". Kuikat ovat yksi Euroopan alkukantaisimmista lintuheimoista ja yksi viidestä veden pinnalta sukeltavien lintujen ryhmästä. Maailman viidestä kuikkalajista Suomessa pesivät kaakkuri ja kuikka.
Evoluutio.
Neoaves jakautui kahteen kehityslinjaan noin 79,6 miljoonaa vuotta sitten. Yhdestä kehittyivät varpuslinnut (Passeriformes), toisesta jalohaukkalinnut (Falconiformes), rantalinnut (Charadriiformes), ulappalinnut (Procellariiformes), kuikkalinnut (Gaviiformes), haikaralinnut (Ciconiiformes) ja pingviinilinnut (Sphenisciformes).
Kuikkalinnuilla ja ulappalinnuilla on luultavasti yhteinen esi-isä, joka tutkijoiden mukaan eli Gondwanalla noin 71 miljoonaa vuotta sitten, kun Australia, Etelämanner ja Etelä-Amerikka olivat kiinni toisissaan ja suuri maa-alue sijaitsi etelämpänä. Nykyisillä kuikilla on pitkä kehityshistoria takanaan, mutta ovat nykyään varsin samanlaisia ja muodostavat vain yhden suvun ja heimon.
Lajit.
Lajeista vain kuikka ja kaakkuri pesivät Suomessa. Jääkuikka on Suomessa hyvin vähälukuinen läpimuuttaja ja amerikanjääkuikka erittäin harvinainen harhailija.
Ulkonäkö ja elintavat.
Kuikat ovat uikkuja suurempia ja erinomaisesti vesielämään sopeutuneita: ruumis on muodoltaan sikarimainen, pyrstö on lyhyt ja jalat ovat kaukana peräpäässä. Näiden ominaisuuksiensa ansiosta kuikat liikkuvat vedessä taitavasti. Kuikat pystyvät olemaan veden alla 3–5 minuuttia, etenemään 500–800 metriä ja sukeltamaan 30 metrin syvyyteen. Yleensä sukellus kestää 20–50 sekuntia. Sukelluksen ajaksi ihopoimu sulkee sierainaukot. Kuikat ovat kömpelöitä maalla, jonne ne eivät nousekaan muuten kuin pesimään, eivätkä koskaan etäänny maata pitkin 1,5 metriä kauemmaksi vesirajaa. Poikaset osaavat synnynnäisesti ryömiä ja se käyttää tätä taitoa myös aikuisena. Lepoasennossa kuikkalintujen pää on selvemmin vaakasuorassa kuin merimetsojen mutta ei niin vaakasuorassa kuin koskeloiden. Lennossa pää ja kaula työntyvät suoraan eteen vähän ruumiin tason alapuolelle, josta syystä lentokuva on hieman köyryn näköinen. Kuikkien lentonopeus on 70–80 km/h. Kuikkalinnut ovat äänessä etupäässä pesimäaikoina; äänet kuuluvia, valittavia tai kaakattavia. Kuikat pesivät sisävesissä metsä-, suo- ja tunturiseuduilla. Kuikat ovat kotipaikka- ja pariuskollisia. Sama pesäpaikka voi olla käytössä useita vuosia. Talvehtiminen tapahtuu merellä rannikoiden lähellä, harvemmin sisävesissä; muuttoaikoina hajaparvissa.
Kuikan suomenkielinen nimi on onomatopoeettinen eli lintu (ja sitä kautta koko heimo) on nimetty sen ääntelyn perusteella, "kuik-ko", "kuik-ko".
Lohikäärme (kiinalainen horoskooppi)

Lohikäärme on yksi kiinalaisista horoskooppimerkeistä. Uskomusten mukaan lohikäärmeen vuonna syntyneet ovat idealisteja, perfektionisteja, joustamattomia ja itsetietoisia. Lohikäärmeet ovat myös aggressiivisia ja päättäväisiä. Lohikäärme on taruolento ja ilotulitusten järjestäjä; luovuus ja valehtelu ovat kaksi puolta, joissa tämä ilmenee.
Lohikäärmeen vuosi on suosituin kiinalaisen astrologian merkeistä. Itä-Aasiassa syntyvyys kasvaa lohikäärmeen vuosina, koska vanhemmat haluavat lapsen, joka syntyy lohikäärmeen merkin alla.
Lohikäärmeen kuukausi: noin 4. huhtikuuta – 5. toukokuuta&lt;br&gt;
Lohikäärmeen tunti: 07–09
Lohikäärmeen onnennumerot ovat 1, 6 ja 7.
Elisa (profeetta)

Elisa () oli israelilainen profeetta, joka Raamatun mukaan eli 800-luvulla eaa. Hän oli Safatin poika ja profeetta Elian seuraaja.
Raamatussa hänet mainitaan ensimmäisen kerran, kun Jumala antaa Elialle tehtävän ja lupauksen:
Elisa lähetti erään oppilaistaan voitelemaan Jehun Israelin kuninkaaksi. Kapinassa saivat surmansa sekä Israelin kuningas Joram että Juudean kuningas Ahasja.
Ihmeteot.
Toisessa kuninkaiden kirjassa kerrotaan monista Elisan ihmeteoista:
Bushismi

Bushismi tarkoittaa amerikan englannissa Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin kielenkäytölle ominaista sanaa tai lausetta käytettynä puhekielessä usein ennalta suunnittelematta. Siitä huolimatta että kuvaannollisen kielen jatkuva käyttäminen on hyvin altista virheille, Bushin kielenkäytössä on säännöllisesti hänelle ominaisia tunnusmerkin omaisia epätavallisia kieliopillisia rakenteita:
Lainauksia Bushin puheista, jotka saattavat luoda vaikutelman epäpätevyydestä, kutsutaan bushismeiksi. Monet lainaukset, joskus irrotettuna asiayhteydestään, antavat kuvan että Bush on ymmärtänyt merkittävästi väärin maantiedon, historian, poliittiset toimintamallit ja maailman ylipäänsä. Ei voida helposti sanoa kuinka hyvin nämä lainaukset heijastavat Bushin todellisia tietoja ja mielipiteitä, vai ovatko ne vain kielellisiä kömmähdyksiä, mutta tämä ei ole estänyt Bushia kritisoivien henkilöiden käyttämästä näitä lainauksia yrityksissä saattaa Bush huonoon valoon. Esimerkiksi Bush päätti erään tiedotustilaisuuden sanomalla: "Emme ota vastaan enempää kysymyksiä, emme englanniksi, emmekä ranskaksi, emmekä meksikoksi"". Valkoinen talo selitti myöhemmin, että presidentti vitsaili.
Vuonna 2022, vuosia presidenttikautensa jälkeen, Bush sekoili sanoissaan niin pahoin, että tuli vahingossa kertoneeksi totuuden itsestään. Puhuessaan omassa presidentin kirjastossaan hän tuomitsi Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan sanoin: "yhden miehen päätös käynnistää täysin perusteeton ja julma hyökkäys Irakiin – tarkoitan Ukrainaa".
Termi "bushismi" on tullut laajalti tunnetuksi, osittain kirjojen otsikoiden ja presidentin lainauksille omistettujen verkkosivujen kautta.
Bushismi voi myös tarkoittaa George W. Bushin hallinnon harjoittamaa politiikkaa, erityisesti Yhdysvaltojen ulkopuolisen näkökulman mukaan, mutta termiä ei käytetä tässä tarkoituksessa läheskään yhtä paljon.
Bushismeihin läheisesti liittyvät muut Bushista kerrotut kömmähdykset. Esimerkiksi vuonna 2002 lehdet väittivät Bushin heiluttaneen kättään pitkään tervehtiäkseen Stevie Wonderia, ja lopetti vasta, kun joku tuli muistuttamaan häntä, että Wonder on sokea. Faktantarkistussivusto Snopesin mukaan tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
Finwë

Finwë on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa "Silmarillion".
Finwë oli ensimmäinen "noldorin" Korkea Kuningas Amanissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Miriel, jonka lapsi Fëanor oli. Toinen vaimo oli Mirielin kuoleman jälkeen Indis, jonka lapsia olivat Fingolfin ja Finarfin. Finwë sai surmansa Morgothin käsistä Formenosissa.
Teleri

Teleri, ”Viimeiset”, ”Jälkijoukko”, "merihaltiat" on "Silmarillion" -saagassa kolmas ja suurin Haltioiden Kolmesta Sukukunnasta Suurella Matkalla Cuiviéneniltä. Heitä johtivat Olwë ja Elwë. He jakaantuivat kolmeksi heimoksi, joista Elwën johtama "sindar" jäi Beleriandiin. "Nandorista" toinen osa jäi Sumuvuorten itäpuolelle ja toinen osa jäi Ossiriandiin ja heistä tuli "laiquendi" eli viherhaltiat. Olwën johtama osa "teleristä" sai nimen "falmari" ja purjehti "vanyarin" ja "noldorin" tavoin Amaniin asti.
Lumipallo

Lumipallo on nimensä mukaisesti lumesta muodostettu pallo. Se tehdään yleensä kauhomalla suojalunta kinoksesta tai hangesta ja muokkaamalla se nyrkinkokoiseksi palloksi. Lumipallosää on ihanteellinen, kun lunta sataa hienokseltaan ja lämpötila on asettunut muutaman celsiusasteen tasolle. Lumipalloja voi käyttää myös lumilyhtyjen rakennusmateriaalina.
Lumipalloa lumessa pyörittämällä voi sopivalla säällä (noin +/-5 astetta celsiusta) tehdä isomman lumipallon, josta voi tehdä isompia rakennelmia. Yleensä näitä rakennelmia varten tarvitaan monta isoa lumipalloa. Näitä rakennelmia kutsutaan lumilinnoiksi. Lumilinnoja voi kuitenkin tehdä myös kerääntyneeseen lumikasaan kaivamalla esimerkiksi lapiolla.
Lumiukon teko onnistuu tekemällä kolme isoa lumipalloa, joista yleensä alin on läpimitaltaan isoin, keskimmäinen pienempi ja ylin pienin.
Hermarkhos

Hermarkhos (, ; 200-luku eaa.) oli kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Mytilenestä. Hän oli koulukunnan perustajan Epikuroksen sekä Metrodoroksen ja Polyainoksen aikalaisia, ja heidän ohellaan sen merkittävimpiä varhaisvaiheen hahmoja.
Hermarkhos sai alun perin reetorin koulutuksen. Sittemmin hänestä tuli kuitenkin Epikuroksen oppilas. Epikuros jätti hänelle perinnöksi omistamansa puutarhan, epikurolaisen koulun kodin, noin vuonna 270 eaa. Hermarkhos kuoli vanhana, ja jätti jälkeensä maineen suurena filosofina. Cicerolta tunnetaan kirje, jonka Epikuros lähetti Hermarkhokselle. 
Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti seuraavat teokset, jotka ovat kaikki kadonneet:
Teosten nimistä voidaan ainakin päätellä, että hän vastusti filosofiassaan Platonin ja Aristoteleen ajatuksia.
Lumisota

Lumisota on fyysinen ulkoilmapeli, jossa tarkoituksena on heitellä lumipalloilla osumia toisiin pelaajiin. Lumisota voi alkaa tarkoituksella ja suunnitellusti, mutta se voi myös syttyä spontaanisti tilanteissa, jossa vastapuolet eivät edes tunne toisiaan. Lumisodalla voidaan usein ratkaista keskinäisiä erimielisyyksiä, mutta usein kyse on silkasta hauskanpidosta.
Useimmin lumisotaa käyvät lapset, mutta silloin tällöin varttuneemmatkin joutuvat pelin lumoihin. Virallisia sääntöjä ei ole, mutta joitakin kirjoittamattomia ohjeita toki on olemassa. Nämä ohjesäännöt antavat lumisodalle sen oman luonteen ja ennen kaikkea määrittelevät sen tapahtumaksi, jossa ei ole tarkoituksena vahingoittaa toisia ihmisiä tai heidän omaisuuttaan. Näillä ei tietenkään ole mitään arvoa, jos kyseessä on vakavamielinen tappelu, missä kaikki on sallittua.
Lumisodasta on kehitetty Japanissa myös urheilulaji Yukigassen, jolla Suomessa on myös oma urheiluliittonsa.
Ominaisia sääntöjä.
Lämpötilan ollessa muutaman asteen pakkasen puolella lumipalloja voi vettä apuna käyttäen jäädyttää, eli hetkellisesti kovettaa pallon pinta. Tilanteesta riippuu, katsotaanko tällaista varustelua hyvällä vai onko se hyvän lumisotahengen vastaista.
Varustelu on usein osa lumisotaa esimerkiksi ajoradan loskasta tehty lumipallo on erittäin tehokas ase vastapuolta vastaan, koska pallon massa on erittäin suuri ja se sinkoaa suolapitoista loskaa metrien päähän aina vastapuolen pelaajien silmiin asti. Usein loskapallot ovat kyseenalainen ase lumisodassa. Muita mahdollisia varustuksia ovat kiviä sisältävät pallot (kyseenalaisia), jättikokoiset pallot ja muut apuvälineet joita voi käyttää kilpinä tai lumen heittämisessä esim. lapio.
Noidankehä

Noidankehä () on kielteisenä pidetty vaikutusten ketju, jonka jokin näistä vaikutuksista itse aiheuttaa, eli itseään ruokkiva ongelma. Esimerkiksi ujouden noidankehässä punastuminen voi aiheuttaa ujostumista ja ujostuminen punastumista. Köyhyyden noidankehässä voi olla lukemattomia tekijöitä ja pitkiä vaikutusten ketjuja. 
Mytologisessa mielessä ja sanan alkuperäisessä tarkoituksessa noidankehä tarkoittaa noidan, velhon, paholaisen tai muun pahan olennon toimintaan liittyvää yliluonnollista tai fyysistä kehää tai aluetta. Alue saattaa olla rituaalipaikka, jossa noita suorittaa rituaalin, tai se saattaa olla jonkinlainen voiman keskittymä. Noidankehä voi myös vangita tai lumota siihen joutuneen. 
Karikkeenhajottajasienilajit, joita on noin 60, voivat muodostaa metsässä tai ruohikolla kasvaessaan noidankehiä eli suuria itiöemistä koostuvia renkaita. Tällaisia sieniä ovat esimerkiksi herkkusienet, malikat, juurekkaat ja nahikkaat.
Peikonkulta

Peikonkulta on valoilmiö, jota synnyttävät mesisieni tai aarnisammal. Mesisieni on heikosti itsevalaiseva ja aarnisammal taas heijastaa heikkoa valoa pimeässä. Vihreä peikonkulta hohtaa suomalaisten uskomusten mukaan joskus pimeällä metsässä kivien tai kantojen alla.
Englanniksi samantapaisen ilmiön nimitys on "foxfire", "ketun tuli". Se tarkoittaa lähinnä pimeässä hohtavaa puuainesta, mutta myös hohtavaa laikkua maassa. Ilmiön selitykseksi tarjotaan yleisimmin lahottajasientä.
Historioitsija Olaus Magnuksen mukaan pohjoisessa Skandinaviassa ovat vaeltajat joskus merkinneet reittinsä lahonnutta puuainesta käyttäen, ja osanneet sen avulla takaisin pimeässä. Tietäjät taas ovat käyttäneet lahoavaa puuainesta luodakseen taianomaisen tunnelman.
Benjamin Franklin ehdotti lahottajasienen käyttämistä varhaisen Turtle-sukellusveneen sisätilojen valaisuun.
Mark Twainin romaanissa "Huckleberry Finnin seikkailut" henkilöt Huckleberry Finn ja Tom Sawyer käyttävät lahottajasientä valonlähteenä kaivaessaan tunnelia.
Mzuzu

Mzuzu on Malawin kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee maan pohjoisella alueella Mzimban piirikunnassa. Kaupungin länsipuolella sijaitsee Nkhata Bayn piirikunta.
Kaupungin pinta-ala on 48,0 neliökilometriä. Asukasluku on kehittynyt seuraavasti: 44 200 (1987), 87 000 (1998), 133 900 (2008). Väestöennuste vuodelle 2012 oli 181 690 asukasta. Vuoden 2014 väkiluvuksi ennakoitiin 209 100.
Kaupungissa toimii muun muassa Mzuzun yliopisto.