tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Koskinen

Hannu Erkki Johannes Koskinen (s. 10. joulukuuta 1954 Janakkala) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut SDP:n kansanedustajana vuosina 1991–2015 ja uudelleen vuodesta 2019. Koskinen oli oikeusministeri Lipposen toisessa hallituksessa vuosina 1999–2003, Jäätteenmäen hallituksessa vuonna 2003 ja Vanhasen ensimmäisessä hallituksessa vuosina 2003–2005.
Ura.
Koskinen on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti (1976) ja varatuomari. Hän on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1989–2004 ja 2008–2015 sekä uudelleen vuodesta 2021 lähtien. Elokuussa 2021 hänet valittiin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. Aiemmin hän oli Janakkalan kunnanvaltuutettu vuosina 1977–1988 ja Hämeen maakuntahallituksen puheenjohtaja vuosina 2009–2015.
Eduskuntavaaleissa 2007 Koskinen oli Hämeen Sosialidemokraattien asettama ehdokas ja oli Hämeen vaalipiirin ääniharava 9 045 äänellä. Hän oli vuosina 2007–2010 eduskunnan toinen varapuhemies. Vuosina 2011–2015 Koskinen toimi eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana.
Lainkäytön emeritusprofessori Jyrki Virolaisen mukaan Koskinen arvosteli oikeusministerinä kymmeniä tuomioistuinten yksittäisiä ratkaisuja ja sai toimistaan nuhteet oikeuskansleri Jaakko Jonkalta. Virolaisen mukaan Koskisen lausunnon voitiin tulkita ottaneen kantaa Alpo Rusin syyllisyyteen tämän vapauttavan tuomion jälkeen, mistä aiheutui valtiolle vahingonkorvausvelvollisuus ihmisoikeussopimusta rikkovan menettelyn vuoksi. Virolainen arvosteli myös sitä, ettei valtio ole perinyt vahingonkorvausta takaisin Koskiselta.
Koskinen valittiin keväällä 2015 Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi, eikä ollut ehdolla eduskuntaan vaaleissa 2015. Hän aloitti tehtävässään syyskuussa 2015.
Koskinen nimitettiin joulukuussa 2024 Kimmo Kiljusen seuraajaksi eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi.
Näkemykset.
Arvot.
Koskinen sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan tai keskusta-vasemmistoon. "Ylen" vaalikoneessa Koskinen ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Koskisen näkemykset ovat kallellaan liberaalivihreyteen (GAL).
Kari Rajamäki

Kari Juhani Rajamäki (s. 15. lokakuuta 1948 Anjala) on suomalainen poliitikko ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–2015. Rajamäki oli sisäasiainministerinä Jäätteenmäen hallituksessa 2003 ja Vanhasen I hallituksessa 2003–2007.
Ura.
Rajamäki valmistui hallintotieteiden maisteriksi vuonna 1974. Hän on ollut Varkauden kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1973–2004 ja uudelleen vuodesta 2009 lähtien. Rajamäki toimi valtuuston puheenjohtajana vuosina 1985–2003. Hän on ollut myös Pohjois-Savon Liiton maakuntavaltuuston puheenjohtaja vuosina 1997–2003 ja jälleen vuodesta 2009.
Kansanedustajana.
Rajamäki valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1983 vaaleissa Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän ei ollut ehdolla vuoden 2015 vaaleissa.
Ennen ministerikauttaan kansanedustaja Rajamäki näkyi valtakunnan julkisuudessa erityisesti erilaisten tiehankkeiden puolustajana. Esimerkiksi Lipposen toisen hallituksen aikana Rajamäki otti asiassa yhteen silloisen valtiovarainministeri Sauli Niinistön kanssa syksyllä 2002. Savolaistunut Rajamäki on myös useaan otteeseen ehdottanut Etelä- ja Pohjois-Savon maakuntien yhdistämistä.
Kansanedustajana Rajamäki teki eduskunnassa aloitteen onginnan ja pilkinnän valtakunnallisesta jokamiehenoikeudesta ja läänikohtaisesta viehekortista. Asiasta tehtiin aloitteen pohjalta laki, joka astui voimaan 1997.
Maaliskuussa 2015 Rajamäki kaatoi perussuomalaisten Hanna Mäntylän kanssa lain, joka olisi määrännyt kunnat järjestämään paperittomille ulkomaalaisille terveyspalveluita. Lakia valmisteli peruspalveluministeri Susanna Huovinen. Rajamäen mukaan laki oli puutteellisesti valmisteltu ja sisäministeriön ja Kuntaliiton näkemykset oli sivuutettu. Rajamäen ehdottaessa lain pöydällepanoa se ei enää ehtinyt vaalikaudella eduskunnan käsittelyyn.
Ministerinä.
Sisäministerikaudellaan Rajamäki profiloitui erityisesti poliisin määrärahojen ja tutkintavaltuuksien laajentajana. Hän puuttui myös määrätietoisesti viisumeihin. Kohua herätti Rajamäen haastattelu, jossa hän arvioi "turvapaikkashoppailun" heikentävän Suomen pakolaispolitiikkaa.
Tammikuussa 2007 kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen vaati Rajamäeltä julkista anteeksipyyntöä, koska Rajamäki kertoi oikeistolaisten kovien arvojen olevan Suomelle turvallisuusuhka. Rajamäki ei kuitenkaan pitänyt anteeksipyyntöä tarpeellisena.
Rajamäki on myöhemmin arvostellut sisäministerikautensa jälkeisen poliisiylijohtaja Mikko Paateron aikaista hallintouudistusta. Rajamäki on puhunut ”Paateron palatsista” viitaten sillä Poliisihallitukseen.
Yksityiselämä.
Rajamäki on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti.
Hannes Manninen

Hannes Manninen (s. 20. joulukuuta 1946 Kuusamo) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 1995–2011 ja alue- ja kuntaministerinä Jäätteenmäen ja Vanhasen hallituksissa vuosina 2003–2007. Hän sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 1997.
Manninen valmistui hallintotieteiden maisteriksi 1969 ja hallintotieteiden lisensiaatiksi 1992. Hänet valittiin Haapaveden kunnanjohtajaksi 23-vuotiaana ja Suomen kaikkien aikojen nuorimpana kunnanjohtajana. Tornion kaupunginjohtajana Manninen toimi 1973–2010. Hän jäi virkavapaalle tullessaan valituksi kansanedustajaksi vuonna 1995 ja jäi eläkkeelle toukokuussa 2010.
Manninen on toiminut Lapin liiton ja Raha-automaattiyhdistyksen hallitusten puheenjohtajana. Elokuussa 2012 hänet valittiin Eläkeliiton puheenjohtajaksi. Hän toimi puheenjohtajana vuoteen 2015. Lapin yliopisto teki hänestä filosofian kunniatohtorin vuonna 2019.
Manninen on naimisissa ja hänellä on neljä lasta. Mannisen vanhempi veli Mauno Manninen oli kansanedustajana 1973–1987.
Ossi V. Lindqvist

Ossi Veikko Lindqvist (s. 27. huhtikuuta 1939 Lappeenranta) on eläintieteilijä ja Kuopion yliopiston biotieteiden laitoksen soveltavan biotekniikan yksikön emeritusprofessori. Hän toimi Kuopion yliopiston rehtorina 1990–1998 ja Korkeakoulujen arviointineuvoston puheenjohtajana 2000–2007.
Lindqvist valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 ja filosofian tohtoriksi 1968. Hän opiskeli 1960-luvulla myös Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä. 
Lindqvistin tutkijantyössä on huomattavaa erityisesti hänen rapututkimuksensa. Hänen rehtorikaudellaan Kuopion yliopisto kasvoi nopeasti ja panosti erityisesti biotekniikkaan. Soveltavan biotekniikan instituutti oli pitkälti hänen aikaansaannostaan. Lindqvist jäi eläkkeelle 2004, mutta on jatkanut tämän jälkeen aktiivisesti muun muassa kansainvälisten tehtävien parissa.
Lindqvist on Ruotsin Kuninkaallisen metsä- ja maatalousakatemian elinikäinen jäsen. Kuopion yliopiston ylioppilaskunta osoitti kunnioitustaan valitsemalla hänet vuonna 1995 uitettavaksi proffaksi.
Kala- ja äyriäistutkimus.
Lindqvist on taistellut tieteenalallaan täpläravun levittämistä vastaan jo 1970-luvulta alkaen. Hän myös ajoi ravun alamitan poistoa, mikä sitten toteutui. Hänestä lajin geneettinen kehitys on epäsuotuisaa, kun nopeakasvuisimmat ja geneettisesti vahvimmat yksilöt pyydystetään pois. Kalastusta hän on kritisoinut etenkin kilomääräisistä kiintiöistä. Luonnonvalinta ja geneetttiset sopeumat on tärkeä ottaa huomioon myös kalojen istutuksissa.
Juha Korkeaoja

Juha Sakari Korkeaoja (s. 11. tammikuuta 1950 Kokemäki) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko ja maanviljelijä. Korkeaoja toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1991–2011 ja oli maa- ja metsätalousministeri vuosina 2003–2007.
Koulutus ja ura.
Korkeaoja kirjoitti ylioppilaaksi Kokemäen yhteiskoulusta 1969 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1976. Opiskeluaikanaan hän toimi muun muassa Keskustan opiskelijaliiton varapuheenjohtajana 1973 sekä istui Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa 1971–1974. Valmistuttuaan Korkeaoja työskenteli Maataloustuottajain Satakunnan liiton järjestökonsulttina 1976–1979 ja toiminnanjohtajana 1979–1991. Hän on itse harjoittanut maanviljelystä vuodesta 1981.
Korkeaoja on toiminut kotikuntansa Kokemäen kaupunginvaltuutettuna 1993–2004. Eduskunnassa hän oli vuosina 2007–2011 puolustusvaliokunnan puheenjohtaja.
Perhe.
Korkeaoja on naimisissa Marja-Liisa Korkeaojan kanssa ja heillä on kolme poikaa, joista Aapo Korkeaoja tunnetaan performanssitaiteilijana ja Juho Korkeaoja pelikauppa Konsolinetin perustajana.
Leena Luhtanen

Leena Marjatta Luhtanen (o.s. Nikulainen, s. 12. helmikuuta 1941 Kuopio) on suomalainen poliitikko. Hän oli Vanhasen I hallituksen oikeusministeri (liikenne- ja viestintäministeri syyskuun 2005 loppuun) ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2007. Hän oli myös Jäätteenmäen hallituksen liikenne- ja viestintäministerinä. Koulutukseltaan Luhtanen on valtiotieteiden maisteri.
Yhtenä ensimmäisistä toimistaan hän palautti Kimmo Sasin vaihtaman VR:n hallituksen samojen tahojen edustamaksi kuin se oli ennen vaihdosta. Kysymys liittyi VR:n pääomarakenteeseen ja strategiaan Samuli Haapasalon yhdessä Tiina Kortteen kanssa laatiman "Tie auki taivasta myöden" -muistion sisältämästä ajatuksesta muuttaa VR:n luonnetta Pendolino-painotteisemmaksi Itä- ja Pohjois-Suomen teollisesta tavarankuljettajasta.
Luhtasen puoliso on diplomi-insinööri Oiva Juhani Luhtanen. 
Leena Luhtanen oli ennen kansanedustajauraansa opetusministeriön tiedesihteeri vuosina 1985–1991. Hänen kotikuntansa on Espoo, jonka kaupunginvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985. Luhtasesta tuli lainmuutoksen mahdollistamana Suomen ensimmäinen oikeusministeri, jolla ei ole ylempää yliopistollista oikeustutkintoa.
Eduskuntavaalit 2007.
Leena Luhtanen sai vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 2 440 ääntä, ja hänestä tuli ainoa Vanhasen hallituksen ministeri, jota ei enää valittu kansanedustajaksi.
Väitteet pimeästi maksetuista palkkioista.
Eduskuntavaalien 2007 alla Iltalehti julkaisi väitteen, jonka mukaan Luhtasen kunnallisvaalikampanjassa 2004 olisi vaalimainoksien suunnittelutyötä maksettu pimeästi noin tuhannella eurolla. Asiaa oli hoitanut Luhtasen mies. Luhtanen ilmoitti selvityttävänsä lakimiehillä, mihin toimiin voisi ryhtyä Iltalehden kirjoittelun johdosta.
Leenan mies Juhani Luhtanen oli pohjustanut maksutapahtumaa sähköpostiviestein. "Sen ilmoituksen laskun, jossa on mainittu SDP:n eduskuntaryhmä, voit tehdä verollisena. Mutta muut eli Nana ja Leena (4 x 100) sekä kaikki muut maksaisin käteisellä. Voisitko kertoa lopputuleman", Luhtanen kirjoitti yrittäjälle 29.10.2004. Hän palasi aiheeseen toisella sähköpostiviestillä 7.11.2004: "Sen 2 × 150 maksaa SDP:n e-ryhmä, joten siitä tulisi tehdä verollinen lasku. 4 × 100 menee kahden ehdokkaan kassasta, mutta uskon, että käteinen jossain sopivassa välissä on se tapa. Kaikki muut maksaisin mielelläni suoraan käteen ilman alvia." Vaali-ilmoitukset tehnyt yrittäjä maksoi laskuista oma-aloitteisesti arvonlisäveron, joka normaalisti peritään asiakkaalta. 
Luhtasen vaalirahoitusta paheksunut vihreiden kansanedustaja Heidi Hautala jäi ministerinä ollessaan itse kiinni verojen ja eläkemaksujen välttelemisestä.
Sinikka Laisaari

Taru Sinikka Laisaari (o.s. "Toikka", ent. "Mönkäre", s. 6. maaliskuuta 1947 Sippola) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Raha-automaattiyhdistyksen entinen toimitusjohtaja. Mönkäre on Suomen pisimpään eli 3 817 päivää valtioneuvoston jäsenenä toiminut nainen. Viimeksi hän palveli Vanhasen hallituksessa sosiaali- ja terveysministerinä. Mönkäre on ollut SDP:n kansanedustajana vuosina 1987–1991 ja 1995–2006.
Ura.
Sinikka Mönkäre on koulutukseltaan lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän toimi Tiurun sairaalan osastonlääkärinä vuosina 1977–1991 ja Imatran kaupungin terveyskeskuksen apulaisylilääkärinä vuosina 1991–2003. Mönkäreen kotipaikka on Imatra, jonka kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuosina 1980–1995 ja 2005. Mönkäre luopui valtuustopaikastaan tultuaan valituksi RAY:n toimitusjohtajaksi marraskuussa 2005. Lisäksi Mönkäre oli Turun yliopiston hallituksen jäsen vuosina 2009–2011.
Eduskuntaan Mönkäre valittiin vuoden 1987 vaaleissa, mutta hän putosi jo seuraavissa vaaleissa vuonna 1991. Pudottuaan eduskunnasta Mönkäre palasi Imatran terveyskeskuksen apulaisylilääkäriksi. Vuoden 1995 vaaleissa Mönkäre palasi takaisin kansanedustajaksi, ja hänet nimitettiin heti Lipposen ensimmäisen hallituksen sosiaali- ja terveysministeriksi.
Mönkäre jatkoi myöhemmin työministerinä ja kauppa- ja teollisuusministerinä. 22. helmikuuta 2004 hänestä tuli Suomen pitkäaikaisin naisministeri.
Jäätyään eläkkeelle vuonna 2012 Mönkäre otti käyttöön miehensä sukunimen Laisaari.
Rayn toimitusjohtajana.
Mönkäre nimitettiin Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtajaksi huhtikuussa 2006. Hänen seuraajakseen eduskuntaan nousi varasijalta Sirpa Paatero, joka aloitti kansanedustajana 1. helmikuuta 2006.
Sosiaali- ja terveysministerinä ollessaan Mönkäre tuki Suomen rahapelitoiminnan monopolin säilyttämistä. Mönkäreen mukaan järjestelmä ehkäisee rahapelien haittoja ja turvaa vastuullista pelitoimintaa.
Mönkäre torjui vuoden 2011 eduskuntavaalien jälkeisissä hallitusneuvotteluissa esiin nousseen ehdotuksen rahapeliorganisaatioiden yhdistämiseksi. Mönkäreen mukaan Fintoton, Rayn ja Veikkauksen yhdistäminen olisi perusteetonta ja pelitoiminnalle tulisi antaa työrauha toiminnan kehittämiseksi. Hän myös uskoi ettei yhdistymisellä saavutettaisi tavoiteltuja säästöjä. Yhdistyminen toteutettiin lopulta vuoden 2017 alussa, ja uuden rahapeliyrityksen nimeksi tuli Veikkaus Oy.
Mönkäreen määräaikainen nimitys RAY:n johdossa päättyi 1. huhtikuuta 2012, jolloin hänen seuraajanaan aloitti Velipekka Nummikoski. Mönkäre itse jäi samalla eläkkeelle.
Kunnianosoitukset.
Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Mönkäreen vuonna 2004 tekniikan kunniatohtoriksi.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Mönkäreelle ministerin arvonimen 30. marraskuuta 2007.
Liisa Hyssälä

Liisa Marja Hyssälä (o.s. Liimatta, s. 18. joulukuuta 1948 Ii) on suomalainen hammaslääketieteen tohtori, valtiotieteiden maisteri ja Suomen Keskustaa edustava poliitikko. 
Liisa Hyssälä työskenteli yksityishammaslääkärinä sekä kansanterveystieteen opettajana ja tutkijana Turun yliopistossa ennen politiikkaan lähtemistään. Hyssälä toimi kansanedustajana vuosina 1995–2010 sekä peruspalveluministerinä Jäätteenmäen hallituksessa ja Vanhasen I hallituksessa, ministeri työministeriössä ja sosiaali- ja terveysministerinä Vanhasen II hallituksessa. Hyssälä oli Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja vuosina 2010–2016. 
Hyssälä on ollut Oulun yliopiston hallituksen jäsen vuosina 2016–2019. Vuodesta 2017 hän on toiminut Sitran vanhempana neuvonantajana.
Koulutus ja akateeminen ura.
Liisa Hyssälä syntyi ja kävi koulunsa Iissä ja valmistui ylioppilaaksi Iin lukiosta. Lukion jälkeen opinnot jatkuivat Turun yliopistossa, josta Hyssälä valmistui valtiotieteiden maisteriksi (pääaineena sosiaalipolitiikka) vuonna 1974 ja hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1978, hammashuollon erikoishammaslääkäriksi 1986 ja hammaslääketieteen tohtoriksi 1992. Vuonna 1993 Hyssälä sai erikoislääkärin hallinnon pätevyyden.
Hyssälän kansanterveystieteen alaan kuuluva väitöskirja tarkastettiin 24. huhtikuuta 1992 Turun yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli nuorperheen isien terveyskäyttäytyminen.. 
Työ- ja luottamustehtäviä.
Hyssälä nimitettiin keväällä 2010 Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi. Nimitys astui voimaan lokakuussa. Hyssälä valittiin tehtävään poikkeuksellisesti ilman psykologisia sovelutuvuustestejä. . Hyssälän pesti pääjohtajana päättyi joulukuussa 2016. Hän on toiminut Oulun yliopiston hallituksen jäsenenä 2016–2019 ja Sitran vanhempana neuvonantajana vuodesta 2017.
Captain Commando

Captain Commando oli Capcomin maskotti 1980-luvulla. Hahmon nimi kumpusi itse yhtiön nimestä. 
Alun perin hahmo nähtiin Capcom-pelien ohjekirjoissa, joissa hahmo useimmin kiitti pelaajaa Capcomin tuotteiden tukemisesta. 1990-luvun alussa hahmolle annettiin lopulta oma beat ’em up -peli, mutta se ei menestynyt.
Nykyään Capcomin maskotteina pidetään lähinnä "Mega Mania" tai "Street Fighter 2" -pelin hahmokaartia.
Irkutskin kuvernementti

Irkutskin kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan ja sen jälkeen Venäjän SFNT:n hallintoalue Itä-Siperiassa, Baikaljärven länsipuolella Angaran ja Lenan yläjuoksun vesistöalueilla. Kuvernementin pääkaupunki oli Irkutsk (51 473 as. vuonna 1897), ja asukasluku vuonna 1897 noin 514 000. Aluehallinnollisesti tämä pinta-alaltaan suuri (yli kaksi kertaa Suomen kokoinen) kuvernementti oli jaettu viiteen aluepiiriin (okrug).
Väestö oli vuoteen 1897 mennessä venäläistynyt ja asukkaista noin 6 % oli sinne karkotettuja. Kielelliseltä jakaumaltaan venäläisiä oli 73,1 %, burjaatteja 21, 2%, juutalaisia 1,4 %, tataareja 1,4 %, puolalaisia 0,8% ja ukrainalaisia 0,4 %. Muut kielelliset ryhmät olivat pienempiä. Kaupunkiasukkaita oli tuolloin 12,2 prosenttia (62 795 as.) kuvernementin asukkaista. Heistä 55 620 kirjattiin väestönlaskennassa venäjänkielisiksi (venäjän, ukrainan tai valkovenäjän puhujat), juutalaisia oli 3 686, puolalaisia 1 236 ja tataareja 1 020. Muilta kielialueita edusti pienempi osa kaupunkiväestöstä.
Kuvernementti perustettiin vuonna 1764. Se lakkautettiin 1926 ja liitettiin pääasiassa Itä-Siperian maakuntaan. Nykyisin entinen kuvernementin alue kuuluu pääosin Irkutskin alueeseen.
Uralskin oblasti

Uralskin oblasti tai Uralskin alue () oli Venäjän keisarikunnan hallinnollinen alue Uraljoen alajuoksulla ja Kaspianmeren ja Araljärven välisellä alueella, pääosin nykyisen Kazakstanin länsiosassa. Sen pääkaupunki oli Uralsk.
Oblasti perustettiin vuonna 1868. Sen pinta-ala oli 323 700 km², josta yli viidennes oli Uralin kasakka-armeijan maata. Vuonna 1897 alueella oli noin puoli miljoonaa asukasta, joista 71 % kazakkeja ja 25 % venäläisiä.
Kari Häkämies

Kari Pekka Häkämies (s. 17. syyskuuta 1956 Karhula) on suomalainen poliitikko, virkamies ja rikoskirjailija. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja 1987–1998, oikeusministeri 1996–1998 ja sisäasiainministeri 1999–2000.
Häkämies on ollut Kuopion kaupunginjohtaja ja Hämeenkyrön sekä Pyhtään kunnanjohtaja. Vuosina 2013–2015 hän oli Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtaja ja 2015–2024 Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtaja.
Elämä ja ura.
Häkämies valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1980. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1982. Ennen politiikkaan siirtymistään Häkämies työskenteli Kymin tuomiokapitulin notaarina 1981–1982 ja Kotkan kaupungin sosiaali- ja terveystoimen hallintopäällikkönä vuodesta 1982 lähtien. Hän oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuodet 1981–1996.
Eduskuntaan Häkämies valittiin ensimmäisen kerran vuoden 1987 vaaleissa. Hän oli kansanedustajana vuoteen 1998 asti toimien oikeusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1996–1998 ja sisäasiainministerinä Lipposen II hallituksessa vuosina 1999–2000. Häkämies oli eduskunnassa perustuslakivaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1995–1996. Vuonna 1998 Häkämies jätti eduskunnan ja siirtyi Kuopion kaupunginjohtajaksi. Vuonna 2001 hän aloitti sisäministeriön kansliapäällikkönä.
Pahoinpitelytuomio ja ero virasta.
Vuonna 2003 Häkämies erosi kansliapäällikön tehtävästä naishenkilöön kohdistuneen teleurkinnan ja pahoinpitelyn vuoksi. Hänet pidätettiin kansliapäällikön virasta 20. toukokuuta 2003 ja hän jätti kesäkuussa eroanomuksensa, joka koski viranhoitoa 9. heinäkuuta 2003 alkaen. Häkämies tuomittiin kahdesta pahoinpitelystä 90 päivän päiväsakkoon eli hänen tuloillaan noin 3 000 euron sakkoon Raaseporin käräjäoikeudessa.
Vuosina 2004–2005 Häkämies työskenteli Turkki &amp; Kokko -asianajotoimiston neuvottelevana lakimiehenä. Vuonna 2005 hän aloitti Kotkan kaupungin sosiaali- ja terveystoimen hallintojohtajana. Huhtikuussa 2009 Häkämies valittiin Hämeenkyrön kunnanjohtajaksi. Hän irtisanoutui tehtävästä tammikuussa 2011. Häkämies kertoi muuttavansa perheensä kanssa Kotkaan ja jatkavansa juristin töitä. Kesäkuussa 2011 Häkämies valittiin Pyhtään kunnanjohtajaksi. Hän aloitti tehtävässä elokuussa. Elokuussa 2012 Häkämies siirtyi Lounais-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajaksi Turkuun. Helmikuussa 2015 Häkämies aloitti Varsinais-Suomen liiton maakuntajohtajana. Syyskuussa 2024 hän jäi kyseisestä tehtävästä eläkkeelle. 
Kirjailija.
Muun uransa ohella Häkämies on kirjoittanut rikosromaaneita. Hänen esikoisteoksensa "Rehelliseksi tunnettu" julkaistiin Tampereen kirjamessuilla helmikuussa 2010.
Häkämiehen kirjoja ovat julkaisseet Teos ja Crime Time.
Yksityiselämä.
Häkämiehen isä oli opetusneuvos ja kansanedustaja Erkki Häkämies. Hänen veljensä Jyri Häkämies on entinen kokoomuksen kansanedustaja ja ministeri, joka toimii Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajana.
Tammikuussa 2009 Häkämies avioitui kulttuurijohtaja Laura Päiviön kanssa. Häkämiehellä on poika ensimmäisestä avioliitostaan luokanopettaja Kirsi-Marja Perttulan kanssa.
Häkämies sai lievän aivoinfarktin huhtikuun lopulla 2023.
Maija Rask

Maija-Liisa (Maija) Rask (s. 28. tammikuuta 1951 Turku) on suomalainen poliitikko. Rask oli Lipposen toisen hallituksen opetusministeri vuosina 1999–2003 ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2007. Hän putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa.
Rask on valmistunut sairaanhoitajaksi vuonna 1974 ja terveydenhoitajaksi vuonna 1980. Hän työskenteli sairaanhoitajana Ulleråkersin sairaalassa Uppsalassa vuosina 1974–1977 ja Kemin kaupungin terveydenhoitajana vuosina 1979–1984, jonka jälkeen Rask siirtyi vuonna 1985 sairaanhoidon opettajaksi Kemin terveydenhuolto-oppilaitokseen (nykyinen 
 Lapin AMK, Terveydenhuoltoalana yksikkö. Rask valmistui vuonna 2006 kasvatustieteen maisteriksi ja vuonna 2012 kasvatustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta. Hänen kotikuntansa on Kemi, jonka kaupunginvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985.
Avaruusvoimala

Avaruusvoimala on NASAn jo 1970-luvun alussa esittelemä ehdotus ratkaisuksi öljykriisin aiheuttamaan sähköpulaan Yhdysvalloissa. Avaruusvoimala kiertäisi maapalloa tai olisi sijoitettu Kuuhun. Avaruuden tyhjiössä aurinkokennojen teho on maksimaalinen. Vaihtoehtoisesti avaruusvoimalassa voitaisiin auringon säteilyllä kaasuttaa nestemäistä vetyä erityisiä turbiineja ja edelleen sähkögeneraattoreita pyörittämään. Avaruuden kylmyydessä vety voidaan nesteyttää uudelleen. 
Laitoksen tuottama sähköenergia välitettäisiin maapallolle laseria, mikroaaltoja tai antimateriaa käyttäen. Ongelmina ovat säteilyn vaarat ja antimaterian toimittaminen maapallolle avaruusaluksilla: mahdollisessa onnettomuudessa tapahtuva räjähdys olisi atomipommin luokkaa. Antimaterian muuntaminen takaisin energiaksi onnistuu seuraavasti: esimerkiksi antivedyn ja vedyn yhdistäminen magneettisessa "pullossa" synnyttäisi suuren määrän lämpöenergiaa, jolla tuotettaisiin höyryä höyryturbiinia varten.
Kalevi Hemilä

Matti Kalevi Hemilä (s. 21. syyskuuta 1952 Kärsämäki) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja poliitikko. Hän toimi Lipposen ensimmäisessä (1995–1999) ja toisessa hallituksessa maa- ja metsätalousministerinä (ammattiministeri). 
Hemilä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1971 ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1984. Hän työskenteli tutkijana Maatalouden taloudellisessa tutkimuslaitoksessa 1980–1986 ja toimi maatilahallituksen viimeisenä pääjohtajana 1986–1992. Virkaan nimitettäessä lokakuussa 1986 juuri 34 vuotta täyttänyt Hemilä oli itsenäisen Suomen toistaiseksi kaikkien aikojen nuorin keskusviraston pääjohtaja. Vuosina 1993–1995 hän oli maa- ja metsätalousasioiden erityisasiantuntijana Suomen EU-edustustossa Brysselissä ja ministerikautensa jälkeen 1999–2002 maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkönä. Hemilä siirtyi 2002 Elintarviketeollisuusliiton toimitusjohtajaksi ja 2003 edelleen Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton johtoon.
Hemilä sai rajun aivoverenvuodon 24. syyskuuta 2003, josta kuitenkin kuntoutui ja palasi työelämään. Huhtikuussa 2005 Hemilä aloitti Keskinäisen eläkevakuutusyhtiö Eteran varatoimitusjohtajana. Eteran toimitusjohtajana hän toimi 1. tammikuuta 2006 alkaen 16. joulukuuta 2009 asti, jolloin hän yllättäen erosi toimitusjohtajan tehtävistä. Aiemmin samana vuonna hän oli hakenut julkisesti Kuntien eläkevakuutuksen toimitusjohtajuutta, mutta ei tullut valituksi. Tasavallan presidentti myönsi Hemilälle ministerin arvonimen 30. marraskuuta 2007.
Mongolidinen rotu

Mongolidinen rotu eli keltainen rotu on historiallisessa ihmisrotujen luokituksessa käytetty, nykyisin vanhentunut nimitys ihmispopulaatiolle, johon katsottiin kuuluvaksi lähinnä Keski- ja Itä-Aasian kansat, ”mongolidit”. Lisäksi mongolidiseen rotuun luettiin usein kuuluviksi intiaanit. Nykyisin käsitettä pidetään vanhentuneisiin rotuteorioihin perustuvana ja halventavana.
Mongolidiseen rotuun luetuille kansoille tyypillisiä fyysisiä ominaisuuksia sanottiin olevan kellertävän ruskea iho, suora musta tukka ja silmän yläluomen mongolipoimu eli "epikantus", huomattavat poskiluut sekä vähäkarvaisuus. 
1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alkuun saakka myös suomalaiset luokiteltiin saksalaisen tieteen piirissä mongolidiseen rotuun kuuluviksi. Suomalaisen rotututkimuksen yhtenä tavoitteena 1900-luvun alussa oli kumota tämä väite. Saamelaiset luokiteltiin mongolideiksi, mutta suomalaisten katsottiin kuuluvan europidiseen itäbalttilaiseen rotuun.
@

@ eli ät-merkki (vanh. taksamerkki) on englannin kielen prepositiota "at" tarkoittava lyhennemerkki. Varsinkin Yhdysvalloissa sitä käytetään yksikköhinnan merkkinä samaan tapaan kuin useimmissa Euroopan maissa ranskan à-prepositiota. Nykyisin sen tunnetuin käyttöyhteys on kuitenkin sähköpostiosoitteissa, joissa se erottaa henkilönnimen postipalvelimen nimestä. Englannin kielen prepositio "at" ilmaisee jossakin paikassa olemista, tässä yhteydessä sananmukaisesti jossain koneessa. Tällöin osoite "pasi@wikipedia.org" kääntyy suomeksi muotoon ”Pasi wikipedia.orgissa”.
Historia.
@-merkin alkuperästä on ollut erilaisia käsityksiä. On muun muassa arveltu sen tulevan latinan sanasta "ad" tai ranskalaisten ja saksalaisten kauppiaiden käyttämästä "à"-sanasta. Italialaisen tutkijan Giorgio Stabilen mukaan varhaisin @-merkin käyttö olisi vuodelta 1536 italialaisen kauppiaan kirjeessä, jossa sitä käytettiin mittayksikkönä.
ASCII-merkistöön @-merkki on kuulunut alusta lähtien, ja sen koodiarvo on 64 (heksadesimaalilukuna 40).
Nykyisin hyvin tunnetun merkityksen merkki sai, kun Ray Tomlinson (1941–2016) keksi 1970-luvulla käyttää sitä erottamaan henkilönnimen postipalvelimen nimestä. Eräissä tietoteknisissä yhteyksissä sitä kuitenkin käytetään muihinkin tarkoituksiin. Esimerkiksi MS-DOS-käyttöjärjestelmän .bat-komentojonot suoritetaan siten, että tulostetaan ensin komento ja suoritetaan se sitten, mutta @-merkki komennon alussa poistaa komennon tulostuksen ennen suoritusta. OpenVMS-käyttöjärjestelmän DCL-komentokielessä @-merkki komentojonotiedoston nimen edessä tarkoittaa kyseisen komentojonon ajokäskyä.
Lempinimiä.
Koska merkin joutuu usein lausumaan sähköpostiosoitetta ääneen lukiessaan, sille on kertynyt useita lempinimiä, kuten "kissanhäntä", "miukumauku" ja "kippurahäntä". Nimet saattavat kuitenkin aiheuttaa sekannusta, jos kuulija ei ole tietoinen, että kyseisiä lempinimiä käytetään.
Alfred Jodl

Alfred Josef Ferdinand Jodl (10. toukokuuta 1890 Würzburg – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg) oli saksalainen kenraalieversti toisessa maailmansodassa. Jodl toimi Wehrmachtin pääesikunnan eli OKW:n operaatiopäällikkönä ja Wilhelm Keitelin sijaisena. Jodl tapasi Adolf Hitlerin jo vuonna 1923 ja kuului myöhemmin tämän tärkeimpiin sotilasneuvonantajiin.
Ensimmäinen maailmansota.
Jodl valmistui 1910 Münchenin kadettikoulusta ja liittyi armeijaan tykistöupseerina. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi tykistöpatteriupseerina ja palveli länsirintamalla 1914–1916 ja haavoittui kahdesti. Vuonna 1917 hän palveli lyhyen ajan itärintamalla, kunnes palasi länteen esikuntaupseeriksi. Sodan jälkeen Jodl pysyi asevoimissa liityttyään Versailles’n rauhansopimuksella rajoitettuun Reichswehriin.
Hitlerin esikunnassa.
Jodl ylennettiin 1935 kenraalimajuriksi. Anschlussin jälkeen 1938 Jodl komennettiin Wieniin 44. tykistörykmentin komentajaksi. Samana vuonna Jodlista tuli pääesikunnan eli OKW:n operatiivisen osaston päällikkö ja sodan aikana johtoesikunnanpäällikkö. Jodlin tehtäviä oli pitää Hitler sotilaallisen tilanteen tasalla. Hän neuvotteli päivittäin Hitlerin kanssa ja muunsi tämän suunnitelman konkreettisiksi strategioiksi. Hänestä tuli kansallissosialistisen puolueen kannattaja. Hitler ylensi Alfred Jodlin kenraalieverstiksi vuonna 1944.
Oikeudenkäynti.
Jodl allekirjoitti 7. toukokuuta 1945 Saksan ehdottoman antautumisen liittoutuneille. Hänet pidätettiin ja häntä syytettiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä salaliitosta tarkoituksena tehdä rikoksia rauhaa vastaan, hyökkäyssodan suunnittelusta, käynnistämisestä ja käymisestä, sekä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hyvin merkityksellinen todiste häntä vastaan oli Hitlerin kansainvälisen oikeuden vastaisen Kommando-käskyn kumoamatta jättäminen. Käsky määräsi kaikki Saksan alueella tavatut kommandot – ilman sotilaspukua tavatut vihollissotilaat ja vakoojat – teloitettavaksi siinäkin tapauksessa, että nämä antautuisivat.
Kuolema ja syyttömäksi julistaminen.
Jodl todettiin syylliseksi kaikkiin neljään syytekohtaan ja tuomittiin kuolemaan. Hänen pyyntöään saada kuolla ampumalla ei otettu huomioon, vaan hänet hirtettiin 16. lokakuuta 1946. Hän pyysi ja sai viimeiseksi asukseen saksalaisen jalkaväkisotilaan puvun ja saappaat. Viime töikseen hän itse äärimmäisen pikkutarkasti silitti pukunsa, kiillotti saappaansa ja siivosi vankisellinsä. Hän käveli sotilaallisesti marssien viimeisen matkansa hirttolavalle. Ennen kuolemantuomion täytäntöönpanoa hän lausui viimeisiksi sanoikseen: ”Ich grüße Dich, mein ewiges Deutschland” (”Tervehdin sinua, ikuinen Saksani”).
Müncheniläinen tuomioistuin kumosi 28. helmikuuta 1953 Jodlin kuolemantuomion ja julisti hänet syyttömäksi rikoksiin ihmiskuntaa vastaan. Hänen omaisuutensa, joka oli takavarikoitu vuonna 1945, palautettiin hänen leskelleen Luise Jodlille.
Fluoriitti

Fluoriitti eli fluorisälpä (CaF2) on halogenidimineraali, jota tavataan usein hydrotermisissä juonissa sekä sedimenttikivissä. Fluoriitin kidejärjestelmä on kuutiollinen; sen asu on tavallisesti kiteinen, mutta joskus myös massiivinen tai rakeinen. Fluoriitti esiintyy useimmiten omamuotoisina, kuutiollisina kiteinä, mutta joskus tavataan myös kahdeksankulmaisia kiteitä. Fluoriitin kiteet ovat usein kaksostuneita.
Fluoriitin nimi on johdettu latinan sanasta "fluo", joka tarkoittaa 'virrata'. Mineraalilla on varsin alhainen sulamispiste, noin 1 360 °C. Tämän vuoksi fluoriittia hyödynnetään esimerkiksi teräksen valmistuksessa. Alkuaine fluori löydettiin fluoriitista, jonka mukaan se on saanut nimensä.
Vihreää fluoriittia kutsutaan myös nimellä Afrikan smaragdi.
Fluoriitti on muodostunut kiteytymällä vesiliuoksista. Sitä esiintyy tavallisesti suurten syväkivimassojen juonissa sinkkivälkkeen, lyijyhohteen, baryytin ja kvartsin kanssa. Sitä saattaa esiintyä myös alkalikivissä.
Bibliofilia

Bibliofiili (kreikan sanoista "biblion" ’kirja’ ja "philos" ’ystävä’) tarkoittaa kirjojen ystävää, keräilijää tai tutkijaa. Bibliofiiliä ei välttämättä kiinnosta niinkään teoksen kaunokirjallinen arvo, vaan kirjan ulkoasu (painotapa, paperityyppi, sidonta), ikä, harvinaisuus (esimerkiksi pieni painosmäärä) tai jokin muu erityispiirre, joka vaikuttaa sen keräilyarvoon.
Bibliofiili saattaa keräillä kirjoja myös niiden aihepiirin (esimerkiksi jonkin kuuluisan henkilön elämäkerrat) vuoksi. Itse kirjojen lisäksi bibliofiili on myös usein kiinnostunut teosten alkuperäisistä käsikirjoituksista.
Myrskylintu

Myrskylintu ("Fulmarus glacialis") on Atlantin lintu, joka on tavattu Suomesta noin 30 kertaa, yleensä kuolleena tai siipirikkona. Se on huono kävelemään, mutta loistava lentäjä ja uimari.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus on 45–50 cm, siipien kärkiväli 87–112 cm ja paino 550–750 g. Myrskylintu muistuttaa väritykseltään lähinnä lokkeja, käyttäytymiseltään liitäjiä ja on ruumiinmuodoltaan näistä poikkeava. Ruumis on sukkulamainen, pää on vahva ja nokka suuri. Siivet ovat melko lyhyet, suhteellisen tylpät ja siiveniskut matalat ja läpyttävät. Liitää taitavasti jäykin siivin. Muuntelu on suurta. Vaalea värimuoto on ruumiiltaan likaisenvalkoinen, silmän ympäristössä on mustaa, selkä ja siipien yläpinta vaalean liuskeenharmaat ja käsisiiven yläpinnalla vaaleat laikut. Tummalla värimuodolla ovat selkä ja siiven yläpinnat lyijynharmaat ja muu osa ruumiista harmaa. Välimuotoja tavataan useasti. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Euroopan vanhin rengastettu myrskylintu on ollut brittiläinen vähintään 43 vuotta 10 kuukautta vanha.
Levinneisyys.
Lajia esiintyy Pohjois-Atlantilla Kanadasta Islantiin, paikoin Grönlannissa, Norjassa ja Huippuvuorilla sekä Pohjanmerellä Britteinsaarilla. Maailman populaation koko on 8–32 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Suomessa se on harvinainen harhailija, se on tavattu noin 30 kertaa vuoden 2010 helmikuuhun mennessä. Suomeen päätyneet ja kuolleet linnut on useasti täytetty ja niitä voi nähdä kouluissa ja biologisissa museoissa.
Elinympäristö ja lisääntyminen.
Myrskylintu pesii jyrkänteillä, pikkusaarilla ja kallioilla. Pesimäajan ulkopuolella se kiertelee pohjoisen pallonpuoliskon valtamerillä.
Linnut pesivät valtavina yhdyskuntina kallionkielekkeillä ja saavat vain yhden valkoisen munan kerrallaan. Haudonta-aika on noin 55 päivää, molemmat puolisot hautovat. Poikanen oppii lentämään 7 viikon ikäisenä ja tulee sukukypsäksi 6-vuotiaana.
Ravinto.
Myrskylintu on lähes kaikkiruokainen. Se syö kalaa, äyriäisiä, nilviäisiä, raatoja ym. Seurailee mielellään laivoja.
Nokiliitäjä

Nokiliitäjä ("Ardenna grisea") on keskikokoinen tumma avomerilintu, joka on muutaman kerran harhaillut Suomeenkin.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus on 40–50 cm, siipien kärkiväli 95–110 cm ja paino noin 800 g.
Levinneisyys.
Nokiliitäjät pesivät eteläisen pallonpuoliskon pikkusaarilla pääasiassa Uuden-Seelannin, Falklandsaarten ja Tulimaan ympäristössä. Maailman populaatio on kooltaan noin 20 miljoonaa yksilöä. Ne ”talvehtivat” heinäkuussa muun muassa Norjassa. Niiden muuttomatkat kuuluvat maailman pisimpiin. Ne lähtevät muutolle pesinnän jälkeen maalis-toukokuussa ja lentävät Atlantin ja Tyynenmeren länsireunoja pohjoiseen, jossa ne subarktisille vesille päästyään kesä-heinäkuussa kääntyvät länteen ja palaavat etelään valtamerten itäreunoja pitkin syys-lokakuussa, ja saapuvat takaisin pesimäpaikoilleen marraskuussa. Ne muuttavat yksittäin, eivät parvissa. Laji on Suomessa havaittu hyväksytysti vuoden 2023 loppuun mennessä kolmesti: 28. marraskuuta 1985 Siilinjärvellä (kuolleena löytynyt yksilö), 1. tammikuuta 1988 Turussa ja 27. lokakuuta 1990 Asikkalassa.
Elinympäristö.
Nokiliitäjä elää valtameren saarilla ja avomerillä.
Lisääntyminen.
Pesä on maankolossa, johon naaras munii yhden valkoisen munan. Emot hautovat vuorotellen mutta käyvät pesällä vain öisin välttääkseen lokkien ja fregattilintujen ryöstelyt. Uuden-Seelannin maorien perinteeseen kuuluu nokiliitäjien poikasten kerääminen ruuaksi Stewartsaarilla (Rakiura).
Ravinto.
Nokiliitäjä syö kalaa, etupäässä anjovista, sekä mustekaloja ja äyriäisiä.
Orgaaninen arkkitehtuuri

Orgaaninen arkkitehtuuri on eräs ryhmä modernin arkkitehtuurin tyylilajeja, joka kehittyi art nouveausta ja oli pohjana muun muassa funktionalismin synnylle. Orgaaninen arkkitehtuuri sisältää yleensä monenlaisia teemoja, joihin voi liittyä esimerkiksi tietty rakennuksen muoto ja koko. Viime vuosikymmeninä moderni arkkitehtuuri on jälleen ottanut käyttöön monia orgaanisen arkkitehtuurin keskeisiä periaatteita.
Tyylin lähtökohtana on usein elävä luonto, joka tarjoaa ideoita, esteettisiä muotoja ja rakenteellisia ratkaisuja rakennusten ulkoisten muotojen sekä sisäisten toimintojen tarkoituksenmukaiselle suunnittelulle. Myös ajatuksen siitä, että funktio (toiminto, käytännöllisyys) ohittaa muodon tärkeyden suunnittelussa, esittivät ensimmäisinä orgaanisen arkkitehtuurin edustajat, Louis Sullivan etunenässä, pohjustaen näin funktionalismin syntyä.
Harmaahaikara

Harmaahaikara ("Ardea cinerea") on kaulushaikaran ohella Suomen yleisin haikara. 
Koko ja ulkonäkö.
Lintu on noin metrin korkuinen ja sen siipien kärkiväli on 155–195 cm.
Harmaahaikara on nimensä mukaisesti miltei kokonaan harmaa. Sillä on kuitenkin valkoinen pää, jossa mustat "kulmakarvat" jotka kaartuvat taakse töyhdöksi. Jalat ovat kellanharmaat ja nokka oranssinkeltainen. Ääni on voimakas rääkäisy, jota kuulee varsinkin hämärissä ja yöllä.
Harmaahaikaran voi kaukaa sekoittaa kurkeen, mutta haikara pitää lentäessään kaulaansa taivutettuna. 
Vanhin suomalainen rengastettu harmaahaikara on ollut vähintään 16 vuotta 6 kuukautta 23 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 37 vuoden ja 6 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys.
Harmaahaikaroita on melkein kaikkialla Euroopassa ja Aasiassa, ainoastaan pohjoisessa niitä näkee harvoin. Niitä esiintyy myös Etelä-Afrikassa ja Madagaskarilla.
Vuonna 2015 arvioitiin, että harmaahaikaroita on maailmassa 790 000–3 700 000 yksilöä. Vuosina 2013–2018 Euroopan pesimäkannaksi arvioitiin 246 000–350 000 paria, joista noin kolmasosa Venäjän puolella. Suomessa levinneisyytensä pohjoisrajoilla esiintyvä harmaahaikara kuuluu linnustomme uudistulokkaisiin, sillä lajin ensipesinnät varmistettiin vasta 1920-luvulla. Laji säilyi hyvin harvalukuisena pesijänä aina 1980-luvulle asti, ja vielä 1990-luvullakin kannanarvio oli noin sata pesivää paria. Vuonna 2024 Suomen pesimäkannaksi arvioitiin jo 1 500–2 000 paria. Harmaahaikarat pesivät Suomessa pääasiassa rannikkoseuduilla, vaikka viime vuosina laji on levittäytynyt myös sisämaahan. 
Elinympäristö.
Harmaahaikaran keskeisimmät elinympäristövaatimukset ovat matala vesi, suhteellisen suuret saaliseläimet ja 4–5 kuukautta jäätöntä vettä pesintäkautena. Se ei kuitenkaan ole vaativa vesistöjen suhteen, ja sitä tavataan makeassa vedessä sekä murto- ja merivedessä. Se suosii kuitenkin alueita, joissa isoja puita, koska se pesii yleensä puissa.
Lisääntyminen.
Harmaahaikaran pariutumisaika on sadekaudella trooppisilla seuduilla, tammi-toukokuussa muualla alueesta riippuen. Tropiikissa laji voi lisääntyä kuitenkin ympäri vuoden. Laji pesii satojen tai tuhansien parien yhteiskunnissa, vaikka toisinaan pesät ovat yksittäisiä tai pienissä 2–10 pesän rykrelmissä. Pesä on laakea risukasa puussa, usein korkealla kuusessa. Emo munii 3–5 munaa, joita se hautoo 21–26 vrk. Poikaset lähtevät pesästä 8-viikkoisina.
Ravinto.
Harmaahaikara pyydystää pääasiassa 10–25 senttimetriä pitkiä kaloja. Se seisoo liikkumattomana matalassa vedessä ja iskee salamannopeasti nokkansa varomattomaan saaliiseen. Sille kelpaavat myös sammakkoeläimet, käärmeet, linnunpoikaset, ravut ja pikkujyrsijät. Tehokkaina kalansyöjinä harmaahaikarat voivat aiheuttaa merkittäviä tappioita kalanviljelylaitoksilla.
Irkutsk

Irkutsk () on kaupunki Etelä-Siperiassa Venäjällä Baikaljärven länsipuolella lähellä Angaran ja sen sivujoen Irkutin yhtymäkohtaa. Se on Irkutskin alueen hallinnollinen keskus, jossa asui vuonna 2010 yhteensä 587 891 henkeä.
Historia.
Ivan Pohabov perusti Irkutskin kasakkalinnoitukseksi vuonna 1661. Kaupunki siitä tuli 1686. Kaupungissa oli tuhoisa tulipalo 4.–6. heinäkuuta 1879, jolloin useita merkittäviä rakennuksia tuhoutui. Trans-Siperian radan valmistuminen vuonna 1898 lisäsi kaupungin merkitystä. Se oli Irkutskin kuvernementin pääkaupunki vuoteen 1926 asti, jolloin kuvernementti lakkautettiin. Tämän jälkeen Irkutsk oli Itä-Siperian maakunnan hallinnollinen keskus.
Talous.
Irkutskissa on rauta-, teräs-, kone- ja kevytmetalliteollisuutta. Kaupungissa valmistetaan muun muassa panssarivaunuja ja lentokoneita. Lisäksi on öljynjalostamoita ja vesivoimaloita. Sähköntuotannosta vastaa Irkutskenergo.
Liikenne.
Irkutskin rautatieasema on tärkeä Siperian rautatien asema, Krasnojarskin ja Ulan Uden välillä. Kaupungissa on myös jokisatama ja kansainvälinen lentoasema.
Oppilaitokset.
Irkutskissa on useita korkeakouluja, joista vanhin on Irkutskin valtionyliopisto (per. 1918). Lisäksi siellä on Baikalin talous- ja oikeustieteellinen valtionyliopisto, Irkutskin teknillinen valtionyliopisto, valtiollinen maatalousakatemia, kielitieteellinen valtionyliopisto, lääketieteellinen valtionyliopisto, kasvatustieteellinen valtionyliopisto sekä joukko yksityisiä korkeakouluja. 
Urheilu.
Jääpallo on Irkutskin seuratuin urheilulaji, kaupungin jääpalloseura Baikal-Energija pelaa Venäjän pääsarjassa. Ottelut vetävät parhaimmillaan 30 000 katsojaa. Irkutskissa järjestettiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2014.
Muuta.
Irkutskissa on Inkerin kirkon Siperian rovastikuntaan kuuluva seurakunta.
Äänisjoki

Äänisjoki eli Onegajoki () on joki Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä Koillis-Euroopassa. Äänisjoki sijaitsee Äänisjärven koillis- ja itäpuolella ja on 416 km pitkä, sen valuma-alue on 56 900 neliökilometriä. Monien koskien vuoksi joki ei sovellu laivaliikenteelle, mutta uittoväylänä sitä käytetään.
Äänisjoki alkaa Latšajärvestä Kargopolin kaupungin luota. Sieltä se virtaa halki soiden ja metsien aluksi pohjoiseen ja sitten luoteeseen. Äänisjoki laskee Vienanmeren Äänislahteen Onegan kaupungin luona. Merkittävimmät sivujoet ovat Vološka, Moša, Kena, Iksa ja Koza.
Mezen

Mezen tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Geddy Lee

Geddy Lee OC (oikealta nimeltään Gary Lee Weinrib, s. 29. heinäkuuta 1953 Toronto, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka toimi Rush-yhtyeen laulajana, basistina ja kosketinsoittajana. Lee tunnetaan korkeasta lauluäänestään ja bassonsoitostaan. Hän on ollut esimerkiksi "Guitar Player Magazinen" paras rock-basisti kuudesti. Lee harrastaa viinien keräilyä sekä urheilua. Hänet tunnetaan innokkaana baseball-fanina.
Geddy Leetä muistetaan muun muassa YUP-yhtyeen kappaleessa ”Geddy Lee Sucks”. 
Geddy Lee käyttää tärkeimpänä bassona vuoden 1972 Fender Jazz Bassoa, jonka hän on omistanut jo 70-luvulta asti sekä monia muita Fenderin ja Rickenbackerin bassoja.
Diakonia-ammattikorkeakoulu

Diakonia-ammattikorkeakoulu (lyhyemmin "Diak") kouluttaa sosiaali-, terveys- ja kirkon alan sekä viittomakielen ja tulkkauksen ammattilaisia ja kehittää näiden alojen asiantuntemusta.
Diakonia-ammattikorkeakoulu perustettiin vuonna 1996, mutta se jatkaa jo 1800-luvulla diakonissalaitoksissa alkaneita koulutusperinteitä. Diakonia-ammattikorkeakoulu on yksityinen oppilaitos, jonka omistaa joukko kirkollisia koulutusorganisaatioita ja diakonialaitoksia (mm. Helsingin Diakonissalaitos, Länsi-Suomen Diakonialaitos, Oulun Diakonissalaitos ja Kirkkopalvelut). Diakonia-ammattikorkeakoulu tekee yhteistyötä sekä eurooppalaisten diakonia-alan ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen että eri puolilla maailmaa toimivien kristillisten järjestöjen kanssa.
Diakilla on koulutustoimintaa Helsingissä, Pieksämäellä, Porissa ja Oulussa. Kesällä 2024 Diakissa oli noin 3200 opiskelijaa ja 250 työntekijää. Aikaisemmin Diakonia-ammattikorkeakoululla oli toimipisteet myös Lahdessa, Järvenpäässä, Kauniaisissa ja Turussa.
Tammikuusta 2016 alkaen Diak keskitti toimintaansa pääkaupunkiseudulla Helsinkiin niin, että Järvenpään ja Kauniaisten toimipisteet lakkautettiin. Samalla Helsingin toimipiste muutti Sturenkadulta Arabianrantaan valmistuneelle uudelle kampukselle. Turun-kampuksen toiminta lakkasi vuonna 2023. 
Ammattikorkeakoulun tutkimus- ja kehittämistoiminta ovat keskittyneet ihmisten hyvinvointiin, syrjäytymisen ehkäisyyn sekä kristillisen kasvatuksen ja diakonian kysymyksiin.
Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta O’Diako on Diakin lakisääteinen opiskelijakunta. O'Diakon toimisto sijaitsee Diakin Helsingin-kampuksella osoitteessa Kyläsaarenkuja 2.
Koulutusalat ja tutkinnot.
Diakonia-ammattikorkeakoulussa voi suorittaa sosiaali- ja terveysalan sekä humanistisen ja kasvatusalan AMK- ja YAMK-tutkintoja.
Sosiaali- ja terveysalan AMK-tutkinnoista tarjolla ovat
Humanistisella ja kasvatusalalla tutkintonimikkeenä on tulkki (AMK). Tulkki (AMK) -tutkintoon johtavat puhevammaisten ja viittomakielen tulkkauksen sekä asioimistulkkauksen koulutukset.
Diakin Turun-kampuksella koulutettiin aiemmin myös medianomeja (AMK), mutta kyseinen koulutus siirtyi Turun ammattikorkeakoululle vuoden 2011 alusta alkaen.
Diak on erikoistunut kirkollisten alojen koulutukseen, ja osassa koulutuksista voi saada pätevyyden kirkon virkoihin. Sairaanhoitajan ja sosionomin tutkinnon yhteydessä voi suorittaa diakonissan, diakonin, varhaiskasvatuksen ohjaajan tai nuorisotyönohjaajan kelpoisuuden sekä lähetys- ja kansainvälisen työn ohjaajan kelpoisuuden. Sosionomi (AMK) -tutkintoon on myös mahdollista sisällyttää varhaiskasvatuksen sosionomin kelpoisuus.
Diakissa tarjottavat sosiaali- ja terveysalan YAMK-tutkinnot ovat
Diak ja Humanistinen ammattikorkeakoulu järjestävät yhdessä Tulkkaustoiminnan kehittäminen -koulutusta, joka johtaa Tulkki (ylempi AMK) -tutkintoon.
Tutkintoon johtavan koulutuksen lisäksi Diakonia-ammattikorkeakoulussa on mahdollista suorittaa myös avoimen ammattikorkeakoulun opintoja sekä eri alojen erikoistumiskoulutuksia ja täydennyskoulutuksia.
Mezenin piiri

Mezenin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen koillisosassa Mezenjoen alajuoksulla sijaitsevan piirin pinta-ala on 34 400 neliökilometriä. Myös Vienanmeren Mezeninlahdella sijaitseva Moržovets-saari kuuluu kunnallispiiriin.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Mezenin kunnallispiirissä asui yhteensä 10 330 henkeä, joista noin kolmannes (3 575 asukasta) Mezenin kaupungissa.
Vuonna 1929 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Mezenin kaupunki (3 575 as.). Lisäksi siihen kuuluu Kamenkan taajama ja 12 maalaiskuntaa:
Talous perustuu kalastukseen (neljä kalastuskolhoosia) ja metsäteollisuuteen (Kamenkan sahalaitos).
Tšernomorskajan kuvernementti

Tšernomorskajan kuvernementti () eli Mustanmeren kuvernementti oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti Mustanmeren koillisrannikolla Pohjois-Kaukasiassa vuosina 1896−1920. Nykyään sen alue kuuluu Krasnodarin aluepiiriin.
Kuvernementin hallintokeskus oli Novorossijsk. Alue oli 7 346 neliökilometrin laajuinen ja väkiluku 57 478, joten se oli sekä alaltaan että väestöltään Venäjän kuvernementeistä pienin. Se jakaantui Novorossijskin, Tuapsen ja Sotšin kihlakuntiin. Kihlakuntakaupungit olivat Novorossijsk (16 897 as.), Tuapse (1 392 as.) ja Sotši (1 352 as.). Suurimmat väestöryhmät olivat venäläiset (42,9 %), ukrainalaiset (16,1 %), armenialaiset (10,9 %) ja kreikkalaiset (10,4 %).
Ennen vuotta 1896 alue kuului osana Kubanin alueeseen (oblasti). Venäjän sisällissodan aikana ja sen jälkeen kuvernementti kuului lyhytikäisiin neuvostotasavaltoihin (esimerkiksi Mustanmeren neuvostotasavalta, Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta). Vuonna 1922 alueesta tuli osa Pohjois-Kaukasian aluetta.