tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bernhard Russi

Bernhard Russi (s. 20. elokuuta 1948 Andermatt, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja. Hän oli erikoistunut syöksylaskuun.
Russi voitti Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 syöksylaskun maailmanmestaruuden ennen itävaltalaista Karl Cordinia ja australialaista Malcolm Milneä. Kaksi vuotta myöhemmin Sapporon talviolympialaisissa hän voitti olympiakultaa syöksylaskussa. Vuoden 1974 MM-kilpailuista hän oli loukkaantumisen vuoksi poissa. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän sijoittui syöksylaskussa toiseksi.
Russi sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan viidenneksi kausina 1970–1971, 1971–1972 ja 1976–1977. Syöksylaskucupin hän voitti kausina 1970–1971 ja 1971–1972.
Vuodesta 1992 lähtien Russi on toiminut syöksylaskuratojen suunnittelijana talviolympialaisissa ja hän on myös suunnitellut uusia MM- ja maailmancupkilpailu syöksylaskuratoja.
Patrick Ortlieb

Patrick Ortlieb (s. 17. toukokuuta 1967 Bregenz, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa syöksylaskussa vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä.
Ortlieb aloitti alppihiihdon vasta 13-vuotiaana ja erikoistui syöksylaskuun. Hän voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden vuonna 1996 ja lisäksi yhteensä 18 maailmancupin osakilpailua. 
Vuonna 1999 tapahtunut kaatuminen johti Ortliebin uran päättymiseen. Ortlieb oli harjoittelemassa Hahnenkammin rinteessä Kitzbühelissä mutta laski ulos ja loukkaantui. Samana vuonna hänet valittiin Itävallan kansalliskonsiiliin äärioikeistolaisen/populistisen Itävallan vapauspuolueen edustajana. Hän toimi kansanedustajana kolmen vuoden ajan. 
Syöksylaskun MM-mitalisti Nina Ortlieb on Patrick Ortliebin tytär.
Laure Pequegnot

Laure Pequegnot (s. 30. syyskuuta 1975 Échirolles) on ranskalainen alppihiihtäjä. Hän voitti urallaan kolme alppihiihdon maailmancupin osakilpailua pujottelussa sekä pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2001–2002. Lisäksi hän voitti olympiahopeaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.
Pequegnot voitti pujottelun nuorten maailmanmestaruuden Lake Placidissa 1994 ja sijoittui seitsemänneksi St. Moritzin MM-pujottelussa 2003. Hän kuului joukkuekilpailun pronssia voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Bormion MM-kisoissa 2005.
Argentiinan Grand Prix 1977

Argentiinan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. tammikuuta 1977 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez'n radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter. 
Ennen kilpailuviikonlopun alkua Lotus julkisti uuden maaefektiä hyödyntävän Lotus 78 -autonsa, mutta vain Mario Andretti pääsi kilpailuun, koska hänen autonsa oli hajonnut teknisen via vuoksi ja hän joutui lainaamaan tallikaverinsa Gunnar Nilssonin autoa. Kilpailujärjestelyt vaikeutuivat viikonlopun alussa, kun hallinto määräsi valtavat sotilasjoukkonsa suojelemaan kilpailun henkilökuntaa mahdollisilta kaappauksilta ja sotilaat tarkistivat asiakirjapapereita useaan kertaan. 
James Hunt lähti kilpailuun paalupaikalta ja taisteli useamman kierroksen ajan kilpailun johtopaikasta John Watsonin kanssa tallikaveri [Jochen Mass]]in ajaessa kolmantena Niki Laudan varhaisen keskeytyksen jälkeen. Mass kuitenkin keskeytti pyörähtämällä ulosajossa, Hunt puolestaan menetti autonsa hallinnan neulansilmämutkassa ja Watson puolestaan keskeytti tekniseen vikaan. Scheckter nousi kilpailun kärkeen kymmenen kierrosta ennen ruutulippua, mutta yleisön ja paikallisen lehdistön kiinnostus keskittyi argentiinalaiseen Carlos Reutemanniin, joka oli kilpailussa kolmas ja hänet nimettiin artikkeleissa kilpailun parhaimmaksi kuljettajaksi.
Risto Rosendahl

Risto Rosendahl (s. 23. marraskuuta 1979 Harjavalta) on suomalainen entinen pikaluistelija, joka edusti koko uransa ajan Harjavallan Työväen Urheilijoita. Hän edusti Suomea talviolympialaisissa 2002 Salt Lake Cityssä ja 2006 Torinossa. Lisäksi hänellä on useita edustuksia MM- ja EM-tasolla. Paras saavutus on neljäs sija 1 500 metrin matkalla Maailmanmestaruuskilpailuissa 2005.
Risto Rosendahl ilmoitti maaliskuussa 2008 lopettavansa uransa luistelijana. Hänen veljensä on pikaluistelija Vesa Rosendahl.
Kauden 2008–2009 alusta lähtien Rosendahl on toiminut Rauman Lukon kuntovalmentajana.
Anndi McAfee

Anndi Lynn McAfee (s. 28. syyskuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan paremmin äänirooleistaan varsinkin Maa aikojen alussa -elokuvasarjasta. Hänet palkittiin vuonna 1994 Young Artist -palkinnolla elokuvasta "Tom ja Jerry panevat kaupungin sekaisin".
Ura.
McAfee aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana esiintyen aluksi näytelmissä, myöhemmin hän siirtyi 10-vuotiaana esiintymään televisioon tehden samalla muutamia äänirooleja. McAfree esiintyi muun muassa televisiosarjoissa "Teräsmieheni", "Koti kuntoon" ja "Isojen poikien leikit" 1990-luvulla. Hän on ollut vuodesta 1997 lähtien Seran äänenä Maa aikojen alussa -elokuvasarjassa, sekä siihen perustuvassa animaatiosarjassa "Maa aikojen alussa". 2000-luvulla McAfee on kuitenkin tehnyt enimmäkseen näytelmäroolien sijasta äänirooleja niin animaatioihin, kuin videopeleihin.
Dmitri Rogozin

Dmitri Olegovitš Rogozin (, s. 21. joulukuuta 1963, Moskova) on venäläinen poliitikko. Hän edusti duumassa kansallispatrioottista Rodina-puoluetta. Rogozin nimitettiin alkuvuodesta 2008 Venäjän Nato-edustajaksi. Joulukuussa 2011 Rogozinista tuli varapääministeri Venäjän hallitukseen vastuualueenaan puolustusteollisuus. 
Rogozin oli Venäjän avaruusjärjestön johdossa 2018–2022.
Tausta.
Rogozin valmistui Moskovan valtionyliopistosta 1986 journalismin alalta. Hän sai toisen tutkinnon 1988 taloustieteestä sekä 1996 filosofian tohtorin arvon.
Rogozin oli 1990-luvun alussa mukana useissa poliittisissa liikkeissä. Hän oli perustamassa Venäjän elpymisen liittoa 1992 ja 1993 Venäjän yhteisöjen kongressi -puoluetta (KRO), joka keskittyi entisten neuvostotasavaltojen venäläisvähemmistöjen oikeuksia ajamiseen. Järjestön listalta pyrkivät duumaan entinen Venäjän turvallisuusneuvoston sihteeri Juri Skokov, kenraali Aleksandr Lebed, demokraattisen puolueen Sergei Glazev ja Rogozin listan numerolla viisi. Se jäi kuitenkin äänikynnyksen alle ja Rogozin korvasi Skokovin liikkeen johdossa keväällä 1996. KRO kääntyi sittemmin Lebedia vastaan hänen ottaessaan turvallisuusneuvoston sihteeri aseman Jeltsiniltä ja neuvotellessaan rauhan ensimmäiseen Tšetšenian sotaan.
Rogozin valittiin maaliskuussa 1997 täytevaalissa duumaan Voronežista. Hän puolusti usein voimakkaasti entisten neuvostotasavaltojen ja Tšetšenian venäläisvähemmistön asemaa.
Kesällä 1998 KRO liittyi Moskovan pormestari Juri Lužkovin koalitioon ja Rogozin nousi uuden "Isänmaa"-puolueen puheenjohtajistoon. Rogozin vastusti liittymistä "Koko Venäjä" -vaaliliittoon (kts. Yhtenäinen Venäjä) ja KRO erotettiin Lužkovin liikkeestä 1999. Rogozin valittiin duumaan yhden ehdokkaan vaalipiiristä ja hän liittyi kansan edustajien parlamenttiryhmään. Vaalien jälkeen Rogozin sai arvovaltaisen duuman ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan paikan, kun Putinin kannattajat liittoutuivat kommunistien ja sitoutumattomien kanssa Isänmaa-Koko Venäjää, Liberaalidemokraatteja ja oikeistolaisia puolueita vastaan.
Vuonna 2003 Rogozinista tuli yksi Rodinan johtajista ja puolue saavutti vaaleissa yllättävää menestystä. Rodinaa estettiin osallistumasta Moskovan duuman vuoden 2005 vaaleihin sen rasistisen kampanjoinnin vuoksi. Rogozin jätti puolueen johdon 2006 ja erosi puolueesta kun Elämän puolue, Eläkeläisten puolue ja Rodina yhdistyivät Oikeudenmukaiseksi Venäjäksi. Huhtikuussa 2007 hän oli perustamassa Suur-Venäjä-puoluetta eräiden entisten Rodinan jäsenten ja laitonta maahanmuuttoa vastustavan DPNI:n kanssa. Viranomaiset estivät puolueen rekisteröinnin, eikä se osallistunut vuoden 2007 vaaleihin.
Rogozin oli Euroopan neuvoston parlamentaarisen kokouksen (PACE) Venäjän edustajana. Venäjältä evättiin vuodeksi äänivalta hänen arvosteltuaan PACE:a sen tuomittua Tšetšenian sodan.
Rogozinin vuonna 2006 julkaistusta omaelämäkerrasta "Vrag Naroda" (Враг Народа, 2006, ) tuli bestselleri.
Rogozin haavoittui 21. joulukuuta 2022 ollessaan syömässä hotellin ravintolassa Donetskissa ukrainalaisten joukkojen tulitettua kaupunkia tykistöllä. Pääkohteena uskotaan olleen Vitali Hotsenkon, joka saapui paikalle 10 minuuttia aiemmin.
Elämässä pitää olla runkkua

Elämässä pitää olla runkkua on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1974. Se julkaistiin Coitus Int -yhtyeen albumilla "Per Vers, runoilija".
Pate Mustajärven versio.
Pate Mustajärvi teki kappaleesta oman version, ja se julkaistiin singlenä vuonna 1983. Mustajärven versiossa on laulutekstiin tehty muutoksia. Singlen B-puolella on kappale ”Yhdessä itkien”, joka on myös Leskisen tekemä, mutta tällä kertaa Mustajärveä varten.
Mustajärvi esitti kappaleet myös Juice Leskinen Grand Slamin jäähyväiskiertueella 1980-luvun puolivälissä. Keikoista koostettiin vuonna 1984 "Kuopio-Iisalmi-Nivala"-live-albumi, joka sisältää myös Mustajärven laulamat keikkaversiot singlekappaleistaan. ”Yhdessä itkien” -versiossa laulaa ensimmäisen säkeistön kitaristi Puntti Valtonen.
Ivica Kostelić

Ivica Kostelić [] (s. 23. marraskuuta 1979 Zagreb, Kroatian ST) on kroatialainen alppihiihtäjä. Hän on maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän menestyi uransa alkupuolella lähes yksinomaan pujottelussa, mutta on sittemmin kehittynyt myös hyväksi vauhtilajien laskijaksi. Hän on alppihiihdon kokonaiscupin voittajan Janica Kostelićin vanhempi veli.
Kostelić voitti pujottelun maailmanmestaruuden 2003. Olympialaisissa hän on voittanut hopeaa alppiyhdistetyssä Torinossa 2006, Vancouverista 2010 ja Sotšissa 2014 sekä pujottelussa vuonna 2010.
Kostelić menestyi hyvin nuorten sarjoissa, mutta hänen uransa maailmancupissa on ollut menestykseltään vaihteleva ja myös loukkaantumisten täyttämä. Hänen parhaat saavutuksensa ovat maailmancupin kokonaiskilpailun voitto kaudella 2010–2011, pujottelun maailmancupin voitto kausilla 2001–2002 ja 2010–2011, alppiyhdistetyn cupin voitto 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013. Hän on voittanut yhteensä 26 maailmancupin osakilpailua, ollut 16 kertaa toinen ja 18 kertaa kolmas.
Vuonna 2003 kroatialaiselle Nacional-lehdelle antamassaan haastattelussa Kostelić antoi useita lausuntoja, joiden tulkittiin olevan natsimyönteisiä. Juttu sai myös kansainvälistä huomiota ja herätti närää erityisesti Itävallassa ja Kostelić joutui lopulta pyytämään anteeksi. Myöhemmin hän sanoi syytösten olleen vääriä ja että hänen lausuntonsa irrotettiin asiayhteydestä. Alkuperäisessä haastattelussa Kostelić kommentoi kansallissosialismia sanoen sen olleen ”terve järjestelmä, parempi kuin kommunismi”. Toinen tapaus sattui lehdistötilaisuudessa, kun häneltä kysyttiin miltä hänestä tuntui ennen toista pujottelulaskua kilpailussa, jonka voitosta hän taisteli. Kostelić vastasi sanomalla olevansa ”valmis ja keskittynyt kuin saksalainen sotilas ennen hyökkäystä Neuvostoliittoon”. Myöhemmin hän pyysi lausuntoaan anteeksi.
Ashley Benson

Ashley Victoria Benson (s. 18. joulukuuta 1989 Anaheim, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän on tunnettu Abby Deveraux’n roolista saippuasarjassa "Päivien viemää" sekä Hanna Marinin roolista jännityssarjassa "Valehtelevat viettelijät".
Tausta.
Benson syntyi ja varttui Kalifornian Anaheimissä. Hänen vanhempansa ovat Shannon Hart ja Jeff Benson, ja hänellä on isosisko Shaylene.
Benson on tanssinut neljävuotiaasta asti ja harrasti muun muassa balettia, jazztanssia ja hiphopia. Hän esiintyi lapsena musikaaleissa ja joulukirkossa, ja pääsi Ford-mallitoimiston listalle kahdeksanvuotiaana.
Ura.
Bensonilla oli vuonna 2004 pikkurooli elokuvassa "13 ja risat". Samana vuonna hän sai isomman roolin saippuasarjasta "Päivien viemää", jossa hän näytteli Jennifer ja Jack Deveraux’n tytärtä. Hän esiintyi sarjassa vuoteen 2007 asti ja lähti saatuaan pääroolin elokuvasta "Anna palaa 4", joka julkaistiin suoraan DVD:lle.
Vuosina 2010–2017 Benson näytteli Hanna Marinin roolia jännityssarjassa "Valehtelevat viettelijät".
Vuonna 2012 Benson esitti yhtä päärooleista elokuvassa "Spring Breakers". Hänellä oli 1980-luvun suositun pelihahmon Lady Lisan rooli toimintaelokuvassa "Pixels", joka sai ensi-iltansa elokuussa 2015.
Yksityiselämä.
Benson seurusteli huippumalli Cara Delevingnen kanssa vuoden 2018 toukokuusta lähtien. Paljon julkisuutta saanut suhde päättyi huhtikuussa 2020. Benson avioitui öljyperijä Brandon Davisin kanssa vuonna 2023. He saivat tyttären helmikuussa 2024.
Jääkiekon Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus 2008

Jääkiekon Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus eli European Champions Cup pelattiin vuonna 2008 neljännen kerran. Ajankohta oli 10.–13.1. Palkintopotti oli noin 550 000 euroa, josta voittaja sai 200 000 euroa. Alkulohkoissa pelasi kummassakin kolme joukkuetta ja lohkojen voittajat pääsivät finaaliin. Turnauksen voitti venäläinen Metallurg Magnitogorsk, joka voitti loppuottelussa tšekkiläisen Sparta Prahan.
Pistepörssi.
Vain kaikki kaksi pistettä tai yli tehneet pelaajat
Suomalaiset muissa seuroissa.
Vain kaksi suomalaista palasi turnauksessa muissa seuroissa kuin Kärpissä.
Konik

Konik () on Puolasta kotoisin oleva pienikokoinen, erittäin vanha hevosrotu. Rodun on uskottu polveutuvan suoraan tarpaanista. Siihen on risteytetty myös arabialaista. Konikin säkäkorkeus on 130–140 cm. Yleisimmin konikit ovat väriltään hiirakkoja. Lähes poikkeuksetta niillä on selässään siima (tumma juova, joka ulottuu harjasta häntään) ja jaloissa seepraraitoja.
Konikin kaula on paksu ja sen lavat ovat melko pystyt. Sen runko on vahva ja syvä. Konikin selkä on leveä, takaosa lihaksikas, ja jalat hyväasentoiset. Konikin harja ja häntä ovat kaksiväriset. Valkoisia merkkejä esiintyy harvoin.
Konik on ystävällinen ja ihmisrakas, ja se tulee toimeen niukallakin rehulla. Se on yleinen niin Puolan maaseudun työhevosena kuin ratsunakin. Vasta 2000-luvulla konikia on alettu tuoda Suomeenkin, ja se on viime aikoina yleistynyt ratsuna. Suomessa konikeja on joillakin talleilla opetushevosina. Konik on hyvä hyppäämään, ja sillä on tasaiset ja vahvat askellajit. Konik on nopea oppimaan ja sopii mainiosti niin maasto-, este- kuin kouluratsuksikin tai vetohevoseksi. Konik on luonteeltaan rauhallinen.
.рф

.рф (, "Venäjän federaatio") on 25. marraskuuta 2009 käyttöön otettu Venäjän federaation ylätason verkkotunnus. Sitä käyttävät verkkotunnukset on kirjoitettu kyrillisin kirjaimin. Se on maailman ensimmäinen kyrillinen ylätason verkkotunnus.
Röyhykaislat

Röyhykaislat eli kaislat ("Scirpus") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajeja kasvaa kosteilla paikoilla. Niillä on mehevä maavarsi, kolmikulmainen varsi ja litteät, leveät lehdet. Sukuun kuuluu noin 20 lajia, joista suurimmat kasvavat kolmimetrisiksi, pienimmät noin 20-senttisiksi.
Sukuun luettiin ennen paljon useampia lajeja, mutta sarakasvien tutkimus on viime vuosikymmeninä jakanut niitä useampiin sukuihin.
Suomessa tavataan kahta sukuun kuuluvaa lajia: juurtokaislaa ("Scirpus radicans") ja korpikaislaa ("Scirpus sylvestris"). Näistä kahdesta korpikaisla on selvästi yleisempi; juurtokaisla on Suomessa erittäin uhanalainen ja harvinainen laji.
SEY Suomen eläinsuojelu

SEY Suomen eläinsuojelu on joka puolella Suomea toimivien eläinsuojeluyhdistysten valtakunnallinen liitto. Liiton muodostavat 42 eri puolilla Suomea sijaitsevaa jäsenyhdistystä.
Historia.
SEY Suomen eläinsuojelun edeltäjä, Suomen Eläinsuojeluyhdistys ry, perustettiin vuonna 1901 suojelemaan hevosia ja muita eläimiä huonolta kohtelulta. Kun liittomuotoinen toiminta alkoi vuonna 2001, vanha nimi siirtyi uudelle katto-organisaatiolle. Vuonna 2007 otettiin käyttöön järjestön liittomuotoista organisaatiota kuvaava nimi SEY Suomen Eläinsuojelyhdistysten liitto, ja vuonna 2019 nimi lyhennettiin nykyiseen muotoonsa.
Toiminta.
SEYn toiminnan kohteena ovat kaikki eläinlajit: tuotantoeläimet, harraste-eläimet, lemmikit, koe-eläimet, turkiseläimet ja luonnonvaraiset eläimet. Toiminta-ajatuksena on suojella parhaalla mahdollisella tavalla eläimiä kivulta, kärsimykseltä, pelolta ja haitalta. Liiton tavoitteena on taata jokaiselle eläinyksilölle mahdollisuus lajinmukaiseen elämään. Vastuulliseen eläinsuojelutyöhön kuuluu oikean ja ennaltaehkäisevän tiedon jakaminen eläimistä ja eläinten hyvinvoinnista sekä käytännön eläinsuojelutyö muun muassa kodittomien eläinten auttamisen muodossa. 
Paikallisesti toimivien eläinsuojeluyhdistysten eläinsuojelutyö muodostaa SEYn ruohonjuuritason toiminnan perustan. Kaikkialle Suomeen ulottuva eläinsuojeluvalvojien verkosto on toiminnan toinen kivijalka. Eläinsuojeluneuvojat ovat SEYn kouluttamia vapaaehtoisia, jotka tekevät eläinsuojeluneuvontakäyntejä paikkoihin, joissa eläimiä pidetään. Eläinsuojeluneuvojat antavat myös ohjeita eläinten hyvään kohteluun liittyen.
SEY toimii ainoastaan lain sallimin keinoin. SEY ei harjoita eikä hyväksy eläinsuojelun nimissä tehtävää laitonta aktivismia. SEY edistää eläinten hyvinvointia muun muassa tiedottaen, kampanjoiden, kouluttaen ja yhteiskunnallisen vaikuttamisen keinoin.
Code civil

Code civil (CC) tai Code Napoléon eli Ranskan siviililaki (1804) on kuuluisin uudella ajalla julkaistuista lakikokoelmista. Code civil on sekoitus roomalaista oikeutta ja Ranskan suurta vallankumousta edeltävää lakia järjestettynä uudelleen.
Päätös koko valtakunnan alueella pätevästä säädösoikeuteen perustuvasta laista valittiin 4. syyskuuta 1791 yhdeksi kansalliskokouksen tavoitteista. 1790-luvulla kansalliskokoukselle luovutettiin neljä ehdotusta uudeksi lakikokoelmaksi, mutta yhtäkään niistä ei hyväksytty. Ensimmäinen konsuli Napoleon Bonaparte hajotti aiemman komission ja nimitti tilalle uuden 13. elokuuta 1800. Komission tuli luovuttaa ehdotuksensa marraskuuhun 1800 mennessä. Se jäsenet olivat:
Komission työ otettiin käyttöön 36 asetuksen muodossa vuosina 1801–1803. 21. maaliskuuta 1804 asetukset koottiin yhdeksi lakikokoelmaksi nimeltä "Code civil", jonka nimeksi vaihdettiin vuonna 1807 Code Napoléon keisarin kunniaksi. Kun Napoleon menetti valtansa, lakikokoelman nimeksi palautettiin Code civil. Keisari Napoleon III palautti Code Napoléon -nimen vuosiksi 1852–1870, minkä jälkeen nimi on pysynyt samana.
Code civil reseptoitiin useaan maahan, muun muassa Alankomaihin, Portugaliin, Monacoon, Luxemburgiin, Kreikkaan, lähes koko Etelä-Amerikkaan ja Louisianan osavaltioon Yhdysvalloissa. Osaksi reseptio oli pakon sanelemaa (Napoleonin valloitussodat) ja osaksi vapaaehtoista.
Dermatillomania

Dermatillomania (myös ihon pakonomainen nyppiminen) on pakko-oireiseen spektriin kuuluva hillitsemishäiriö, jossa yksilöllä ilmenee pakonomaista tarvetta nyppiä, nykiä, raapia tai purra omaa ihoa lievittääkseen stressiä, purkaakseen ahdistusta tai tuottaakseen mielihyvää, vaikka se tekisi kipeää. Tämä nyppiminen menee joskus niin pitkälle, että iho vaurioituu pysyvästi.
Yleistä.
Ihon nyppimisjaksoja edeltää tai niihin liittyy hetkiä, jolloin henkilö kokee jännitystä, levottomuutta, stressiä tai vainoharhaisuutta. Näihin liittyy pakonomainen tarve nyppiä, purra tai raapia ihoa tai aluetta keholla. Yleisimmät alueet ovat kasvot, selkä, päänahka, rinta ja raajat, esim. kädet, käsivarret tai jalat. Yleisimpinä oireina esiintyy turvotusta, arpeumia ja kovettumia, jotka aiheutuvat alueen iholle epidermikseen tehdystä vahingosta.
Vaivasta kärsivä usein haluaisi lopettaa nyppimisen mutta ei onnistu lopettamisessa ilman apua. Lisäksi oireiden kehitys on hyvin samanlainen kuin pakonomaisesta hiusten ja ihokarvojen nyppimisestä eli trikotillomaniasta kärsivillä.
Dermatillomania häiritsee usein päivittäistä elämää. Häpeän, kiusaantuneisuuden ja nöyryytyksen tuntemukset aiheuttavat häiriöstä kärsiville tarpeen salata oireensa. Häiriötä esiintyy useammin naisilla kuin miehillä.
Hoito.
Kyvyttömyys hillitä nyppimistarvetta on samankaltainen kuin trikotillomaniassa. Viimeaikaiset tutkimukset viittaavat siihen, että häiriö on trikotillomanian tavoin hillitsemishäiriö ja kuuluu osaltaan pakko-oireisiin häiriöihin.
Häiriöstä kärsivien mielestä ihon tai näppylöiden nyppiminen voi auttaa pääsemään eroon vioista ja näin näyttämään "normaalimmilta". He kokevat, etteivät heidän näppylänsä ole samanlaisia kuin muiden vaan epänormaaleja. Silloin kyseessä saattaa olla dysmorfinen ruumiinkuvahäiriö.
Mielenterveysasiantuntijat eivät juuri ole tutkineet dermatillomaniaa, koska tapaukset jäävät yleensä ilmoittamatta, mutta jotkut häiriöstä kärsivistä ovat saaneet avun kognitiivis-behavioristisesta terapiasta. Joskus myös hypnoosi sekä itsehypnoosi ja meditaatio ovat osoittautuneet hyödyllisiksi. Hoitoon määrätään myös toisinaan samaa lääkitystä, jota käytetään pakko-oireisten häiriöiden hoitoon.
Ihon "epänormaaliuksien" poistaminen voi joskus auttaa, erityisesti jos niitä on rajatussa kehonosassa, kuten jaloissa.
Ruzajevka

Ruzajevka (, mordvaksi Оразай, "Orozaj") on kaupunki Ruzajevkan piirissä Mordvan tasavallan keskiosassa Venäjällä, 25 kilometriä pääkaupungista Saranskista lounaaseen. Kaupunki sijaitsee Insarjoen varrella. 
Asukasluvun kehitys:
Ruzajevka perustettiin vuonna 1631, ja se tunnettiin aluksi nimellä Urazajevka tataari Murza Urazai Tonkaišejevin mukaan, joka sai sieltä maata, jolle alkoi syntyä asutusta. Kaupunki siitä tuli vuonna 1937.
Krasnoslobodsk

Krasnoslobodsk (mord. ja ) on pieni kaupunki Venäjällä Mordvan tasavallan länsiosassa Krasnoslobodskin piirissä, Mokšajoen länsirannalla. Se sijaitsee 107 kilometriä pääkaupungista Saranskista länteen. 
Asukasluvun kehitys:
Ensimmäinen maininta Krasnoslobodsksista on vuodelta 1571. Kaupunki siitä tuli vuonna 1780 ja piirin keskus 1928..
Karin Mayr-Krifka

Karin Mayr-Krifka (s. 4. kesäkuuta 1971, St. Valentin, Itävalta) on itävaltalainen entinen pikajuoksija.
Mayr-Krifka voitti 1997 Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa. Samana vuonna hän karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin alkuerissä ajalla 7,44 ja voitti Itävallan mestaruuden sekä 100 metrin juoksussa että 200 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä ja ulkoratojen mestaruuden 100 metrillä. Vuonna 1999 hän voitti maansa mestaruuden sisäradoilla 60 metrillä ja ulkoradoilla 100 metrillä. Mayr-Krifka voitti 2000 Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä sekä ulkoratojen mestaruuden 100 ja 200 metrillä. Sydneyn olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ajalla 11,50 ja 200 metrin alkuerissä ajalla 23,90. Seuraavana vuonna hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä, mutta karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin välierissä ajalla 7,33 ja 200 metrin välierissä ajalla 23,52. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä.
Mayr-Krifka voitti 2002 jälleen Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä. Wienin sisäratojen EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa 200 metrillä ajalla 22,70 ja sijoittui 60 metrillä neljänneksi ajalla 7,22. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Itävallan mestaruuden 100 ja 200 metrillä sekä sijoittui Münchenin EM-kisoissa 200 metrillä seitsemänneksi ja karsiutui 100 metrin välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti maansa sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä sekä sijoittui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä viidenneksi. Ulkoradoilla hän voitti Itävallan mestaruuden 100 ja 200 metrillä ja karsiutui Pariisin MM-kisoissa 100 metrin toisissa alkuerissä ajalla 11,34 ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Vuonna 2004 hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 200 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Itävallan mestaruuden 200 metrillä. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä ja 200 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna hän voitti Itävallan sisäratojen mestaruuden 60 ja 200 metrillä ja EM-hopeaa Madridin sisäratojen EM-kisoissa 200 metrillä. Ulkoradoilla hän voitti maansa mestaruudet 100 ja 200 metrillä, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä.
Saaren Tulitikkutehdas

Saaren tulitikkutehdas oli vuosina 1904–1937 Mäntsälän Saarella toiminut tulitikkutehdas. Viidesosa Suomen tulitikuista tehtiin Mäntsälässä ja Saaren tulitikkutehdas oli Mäntsälän suurin tulitikkutehdas.
Saaren kartano oli siirtynyt vapaaherra Richard Casimir de la Chapellelle vuonna 1884. Hän perusti Saaren tulitikkutehtaan vuonna 1904. Hänen poikansa Knut de la Chapelle jatkoi tehtaan toimintaa isänsä kuoleman jälkeen 1916 omaan kuolemaansa 1934 asti. Sen jälkeen ruotsalaisen teollisuusmiehen Ivar Kreugerin tulitikkutrusti osti Saaren tulitikkutehtaan salanimellä Saaren Tulitikku Oy ja tuhosi tehtaan koneet.
Muita Mäntsälässä toimineita tulitikkutehtaita:
Vasile Marchiș

Vasile Marchiș (s. 22. helmikuuta 1972 Bistra, Romania) on romanialainen jalkapalloilija. Marchiș on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Marchiș aloitti jalkapallon pelaamisen vasta 18-vuotiaana harrastettuaan sitä ennen kreikkalais-roomalaista painia. Jalkapallourallaan hän on edustanut Suomessa Nokian Pyryä, Pallo-Iiroja, FC Jazzia, Tampere Unitedia ja MyPaa. MyPa hankki hänet tammikuussa 2007 korvaamaan Queens Park Rangersiin siirtynyttä Sampsa Timoskaa. Marchiș on pelannut Veikkausliigassa 101 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia, joista ensimmäisen 2. kesäkuuta 2002 Jazzin paidassa MyPaa vastaan. Hän on voittanut Unitedissa kerran SM-kultaa ja kahdesti SM-pronssia. Kaudeksi 2008 Marchiș palasi takaisin Pallo-Iiroihin.
Marchiș on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista adoptiopoika Andrei Ion "Lulu" Marchiș (s. 1986), pelasi samaan aikaan isänsä kanssa Pallo-Iiroissa kaudella 2009. Tytär Jennifer Marchiș pelaa Pallo-Iirojen junioreissa.
Dan Green

Jay Snyder, taiteilijanimeltään Dan Green, (s. 7. helmikuuta 1971 San Rafael, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi dubattuaan "Yu-Gi-Oh!" -animen päähahmoja Yugi Motoa ja Yami Yugia.
Ura.
Green aloitti uransa aluksi näyttelijänä esiintyen teatterissa, televisiossa ja Independent-elokuvissa. Vuosia myöhemmin hänen ystävänsä Tony Salernon kehotuksesta Green kokeili ääninäyttelemistä ja teki aluksi sivuääniä "Pokémoniin". Samalla hän alkoi työskennellä 4Kids Entertainmentille ja sai tilaisuuden koe-esiintyä "Yu-Gi-Oh!" -sarjan päähahmoa Yugi Motoa. Alun perin rooli meni toiselle näyttelijälle, joka kuitenkin kieltäytyi Yugi Muton ääniroolista ja tämän myötä Green sai uransa ensimmäisen merkittävän ääniroolin. Sarjan ollessa suosittu Yhdysvalloissa Green kertoi olevansa yllättynyt olevansa tunnettu henkilö, jota ei kuitenkaan tunnistettu New Yorkin kaduilla ja kaupoissa. Samalla hän kertoi haastattelussa suosikki "Yu-Gi-Oh!" -hahmonsa olevan Maximilion J. Pegasus ja suosikkikortin olevan Dark Magician. Myöhemmin Green sai "Pokémonissa" Treeckon ääniroolin, joka kesti aina sarjan kahdeksanteen tuotantokauteen asti. "Pokémon" on samalla hänen pitkäaikaisin sarja, johon Green on tehnyt äänirooleja jo vuodesta 2001 lähtien.
Green tunnetaan myös Knucklesin äänenä "Sonic X":ssä, sekä "Sonic the Hedgehog" -peleissä, kuten "Shadow the Hedgehog" ja "Sonic Riders". Dubbaamisen lisäksi hän on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja muun muassa "Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin", "Princess Natashaan", "", Kappa Mikeyn" ja "Eläköön Pinataan". Lisäksi Green tekee mainosjuontoja muun muassa 4Kidsin omistamalle kanavalle 4Kids TV:lle.
Muuta.
Green on opiskellut ääninäyttelemistä kuusi vuotta Juilliard Schoolissa Joshua Sethin alaisuudessa. Hän oli naimisissa näyttelijä Michal Friedmanin kanssa, mutta tämä kuoli 25. marraskuuta 2011 synnytettyään pariskunnan kaksoslapset.
Green on myös kertonut epämieltymyksensä 4Kidsin tapaan sensuroida animea, mutta ymmärtää heidän tarkoituksensa.
Joanne Fenn

Joanne Ella ’’Jo’’ Fenn (s. 19. lokakuuta 1974 Leytonstone, Suur-Lontoo) on brittiläinen 800 metrin juoksija.
Fenn karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 800 metrin alkuerissä ajalla 2.05,16. Seuraavana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa matkan välierissä ajalla 2.02,99. Vuonna 2003 hän sijoittui Euroopan sisäratojen cupissa toiseksi ja Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa viidenneksi ajalla 1.59,95, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä. Fenn juoksi seuraavana vuonna toiseksi Euroopan sisäratojen cupissa ja voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 1.59,50. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä ja oli kuudes.
Siilinlahden koulu

Siilinlahden koulu on noin 550 lapsen peruskoulu Siilinjärven taajamassa. Koulun oppilaaksiottoalueeseen kuuluu Siilinjärven kirkonkylän keskus lähistöineen. 
Koulu toimii kahdessa eri pisteessä. Päivärinteen yksikössä on noin 90 alkuopetuksen oppilasta ja Siilinlahdella 1-6 luokkien opetusta. Siilinlahdella on neljä erityisluokkaa ja Päivärinteellä kolme S-luokkaa, joissa annetaan yksilöllistä ja toiminta-alueittain etenevää perusopetusta vuosiluokilla 0-9.
Linda Ferga-Khodadin

Linda Ferga-Khodadin (s. 24. joulukuuta 1976) on ranskalainen pika-aitajuoksija.
Ferga-Khodadin sijoittui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 pituushypyssä yhdenneksitoista tuloksella 637. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa tuloksella 646. Seuraavana vuonna hän voitti pituudessa EM-pronssia Valencian sisäratojen EM-kisoissa.
Ferga-Khodadin juoksi Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 viidenneksi 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,95. Seuraavana vuonna hän voitti saman matkan EM-kultaa Gentin sisäratojen EM-kisoissa ajalla 7,88 ja oli Sydneyn kesäolympialaisissa 100 metrin aitajuoksussa seitsemäs ajalla 13,11. 2001 hän sijoittui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa kuudenneksi ja Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin aidoissa seitsemänneksi ajalla 12,80. Seuraavana vuonna hän sijoittui Wienin sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa alun perin toiseksi, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun voittaja Glory Alozie hylättiin. Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen välierissä.
Ferga-Khodadin oli 2003 60 metrin aidoissa Euroopan sisäratojen cupissa toinen ja Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa viides. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 100 metrin aitojen välierissä. Seuraavana vuonna hän juoksi Euroopan sisäratojen cupissa 60 metrin aidoissa kuudenneksi, mutta voitti saman matkan MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 7,82. Ulkoradoilla hän karsiutui 100 metrin aidoissa Ateenan olympialaisissa ja sijoittui seitsemänneksi ajalla 12,75. Vuonna 2005 Ferga-Khodadin karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa 60 metrin sileän välierissä ajalla 7,37. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin 100 metrin aidoissa ajalla 12,73, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa matkan välierissä.
Lähde: IAAF
Alina Râpanu

Alina Râpanu (s. 29. lokakuuta 1981) on romanialainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Râpanu voitti Ljubljanan nuorten EM-kisoissa 1997 hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 53,10 ja sijoittui Annecyn nuorten MM-kisoissa 1998 neljänneksi samalla matkalla ajalla 52,89. Seuraavana vuonna hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kisoissa matkan välierissä. Vuonna 2000 hän juoksi Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa neljänneksi 800 metrin juoksussa ajalla 2.04,60. Kolme vuotta myöhemmin hän oli neljäs Euroopan sisäratojen cupissa 400 metrillä. Râpanu oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 mukana Romanian joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
David McCarthy

David McCarthy (s. 16. heinäkuuta 1983 Dublin, Irlanti) on irlantilainen yleisurheilija.
McCarthy voitti 2002 Irlannin sisäratojen mestaruuden 400 metrin juoksussa. Hän karsiutui samana vuonna Wienin sisäratojen EM-kisoissa matkan välierissä ajalla 46,86 ja sijoittui Kingstonin nuorten MM-kisoissa seitsemänneksi. Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa hän karsiutui alkuerissä. Seuraavana vuonna McCarthy juoksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa viidenneksi ajalla 46,61. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana Irlannin joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
McCarthy karsiutui 2005 Madridin sisäratojen EM-kisoissa alkuerissä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän karsiutui välierissä ja Göteborgin EM-kisoissa samana vuonna alkuerissä ajalla 46,53. Hän karsiutui 2007 Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 800 metrin juoksun välierissä ajalla 1.49,37. McCarthy karsiutui 800 metrin välierissä Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009, alkuerissä Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 ja välierissä Barcelonan EM-kisoissa 2010.
Lähde: IAAF
Alone in the Dark (vuoden 2008 videopeli)

Alone in the Dark (alun perin nimellä Alone in the Dark: Near Death Investigation ja epävirallisesti Alone in the Dark 5) on Infogramesin luoman "Alone in the Dark" -selviytymiskauhupelisarjan viides osa. Pelin PlayStation 3 -version nimi on Alone in the Dark: Inferno.
"Alone in the Dark" julkaistiin Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle, Wiille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle Euroopassa toukokuussa ja Pohjois-Amerikassa kesäkuussa 2008. Pelistä piti tulla myös Nintendo DS - ja PlayStation Portable -versiot, mutta ne peruutettiin. Kaikki muut versiot kehitti Eden Games, mutta PlayStation 2:lle ja Wiille pelin kehitti Hydravision Entertainment.
"Alone in the Darkin" päähenkilö on Edward Carnby, joka tunnetaan myös muista "Alone in the Dark" -peleistä. Edward etsii vastauksia outoihin yliluonnollisiin ja omituisiin tapauksiin, ja taistelee samalla New Yorkin Central Parkissa.
Pelaaminen.
"Alone in the Dark: Near Death Investigation" on rakennettu episodimaiseksi. Tarina on jaettu keskimäärin noin 30–40 minuuttia kestäviksi seikkailuiksi. Jokaisessa episodissa on oma lopetuksensa ja kun pelaaja lopettaa pelinsä, paljastus seuraavaan episodiin ilmestyy. Jokaisessa episodissa on myös videopätkiä, joissa kerrotaan muun muassa miten pelaaja on edennyt tähän mennessä. Tämän avulla pelaaja voi helpommin muistaa, mitä tehtäviä hänellä on.
Janne Raudaskoski

Janne Raudaskoski (s. 1976 Ylivieska) on suomalainen taikuri, jonka erityisalaa on taikuuden yhdistäminen klovneriaan ja teknologiaan. Ammattitaikuriksi hän ryhtyi vuonna 1997.
Raudaskoski on valmistanut kaksi elämysteatteriksi kutsumaansa soolotuotantoa, joissa hän yhdistää teatteria ja taikuutta: "Watti Walopää ja kadonnut hehku" (2008) ja "The Outsider" (2011). Lisäksi hän on esiintynyt lukuisissa eri tilaisuuksissa ja taikanäytelmissä Suomen lisäksi Yhdysvalloissa, Kiinassa, Englannissa, Venäjällä, Tanskassa, Norjassa ja Ruotsissa.
Raudaskoski toimii Taikateatteri 13:n varapuheenjohtajana ja The Amazing Magic Theatre -yrityksensä toimitusjohtajana.
Scott Clements

Scott Clements on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on kaksinkertainen WSOP- ja WPT-voittaja.
Scott sijoittui rahasijoille World Series of Pokerin pääturnauksessa vuonna 2005 ja seuraavana vuonna voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa 3 000 dollarin sisäänoston omaha hi/lo -turnauksesta. Lokakuussa 2006 Clements voitti World Poker Tourin North American Poker Championships -turnauksen ja ansaitsi ykköstilastaan 250 027 Kanadan dollaria. Seuraavan kesän WSOP:ssa Clements oli rahasijoilla viisi kertaa ja hän voitti toisen rannekkeensa, tällä kertaa 1500 dollarin pot limit omahasta. Hän oli myös finaalipöydässä Phil Hellmuthin voittamassa 1 500 dollarin no limit hold 'em -turnauksessa. Lokakuussa 2007 Clements uusi voittonsa North American Poker Championshipsissa. Ykköspalkinto oli tällä kertaa 1 456 585 Kanadan dollaria.
Tammikuussa 2008 Clementsin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,8 miljoonaa dollaria.
Zurab Žvania

Zurab Besarionis dze Žvania (, 9. joulukuuta 1963 – 3. helmikuuta 2005) oli georgialainen poliitikko ja entinen parlamentin puhemies ja pääministeri 18. helmikuuta 2004 lähtien kuolemaansa saakka.
Žvania syntyi Tbilisissa. Hän opiskeli biologiaa Tbilisin valtioyliopistolla ja työskenteli siellä vuoteen 1992.
Hän lähti politiikkaan 1988. Hän oli 1988–1990 perustamansa Vihreän puolueen kanssajohtajana. Puolue oli yksi ryhmistä, joka ajoi maan itsenäisyyttä Neuvostoliitosta. Hän oli oppositiossa Zviad Gamsakhurdian aikana, mutta liittyi Eduard Ševardnadzen perustamaan Georgian kansalaisten liittoon (Sakartvelos Mokalaketa Kavshiri; SMK) ja nousi 1993 sen pääsihteeriksi, samana vuonna kun hänet valittiin parlamenttiin. Vuonna 1995 hänestä tuli myös parlamentin puhemies.
Žvania riitautui Ševardnadzen kanssa ja erosi puhemiehen asemasta 1. marraskuuta 2001 sekä puolueesta. Vuonna 2002 hän perusti Yhdistyneet demokraatit -puolueen. Marraskuun 2003 parlamenttivaalien jälkeen, joita pidettiin yleisesti vilpillisinä, Žvania ja muut oppositio, kuten Mikheil Saakašvili organisoivat Ševardnadzen kaataneet joukkomielenosoitukset, jotka tultiin tuntemaan ruusuvallankumouksena. Ševardnadze erosi kahden viikon protestien jälkeen 23. marraskuuta. Žvania itse pääsi jäseneksi väliaikaishallitukseen, kunnes Saakašvili voitti 4. tammikuuta 2004 järjestetyt presidentinvaalit. Hänestä itsestään tuli pääministeri 18. helmikuuta 2004.
Žvania löydettiin kuolleena aamulla 3. helmikuuta 2005 ystävänsä asunnosta. Myös asunnon omistaja, kuvernööri Raul Jusupov löytyi kuolleena. Ruumiinavauksen mukaan he kuolivat häkämyrkytykseen, jonka aiheuttajaksi epäiltiin väärin asennettua kaasulämmitintä.
Žvanian perheenjäsenet epäilivät virallista kuolinsyytä ja hänen veljensä sanoi olevansa varma että Zurab Žvania murhattiin. Myös entinen presidentti Ševardnadze sanoi uskovansa että Žvania murhattiin. Vahvimman syytöksen esitti 2007 entinen puolustusministeri Irakli Okruašvili, joka sanoi että Žvanian ruumis siirrettiin asuntoon Saburtalo-kadulla. Pian Okruašvilin väitteiden jälkeen hänet pidätettiin, mikä laukaisi presidentti Saakašvilia vastustavia mielenosoituksia.
Cornelius Rost

Cornelius Rost (27. maaliskuuta 1919 – 18. lokakuuta 1983) oli Saksan armeijan eli Wehrmachtin yliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Rost oli kotoisin Münchenistä.
Rost jäi neuvostojoukkojen vangiksi itärintamalla vuonna 1944. Seuraavana vuonna sotaoikeus tuomitsi hänet Moskovassa 25 vuodeksi pakkotyöhön Siperiaan. Hänet siirrettiin junalla Siperian Tsitaan 1 870 muun saksalaisen sotavangin kanssa, ja siirrettiin jalkaisin Dežnevinniemen työleirille Itä-Siperiaan lähelle Beringinsalmea. Vain 600 vankia oli hengissä kun he saapuivat perille leiriin loppuvuonna 1945. Heidän oli määrä raataa 25 vuotta lyijykaivoksessa.
Rost pakeni leiriltä ensimmäisen kerran vuonna 1947, mutta hän jäi kiinni. Toiseen pakoyritykseen hän sai apua vankilasairaalan saksalaiselta lääkäriltä, jolla oli valmis pakosuunnitelma ja siihen tarvittavat varusteet, mutta ei tarpeeksi terveyttä Siperian läpi kulkemiseen. Rostin onnistui paeta lokakuussa 1949 ja kulkemaan yli 14 000 kilometrin matkan Iraniin saakka. Marraskuussa 1952 hän pääsi Neuvostoliiton rajan yli Iraniin, jossa hänet kuitenkin vangittiin epäiltynä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi. Hän tapasi lopulta sukulaisensa, joka ei ulkonäöltä kuitenkaan tunnistanut Rostia. Hän todisti henkilöllisyytensä selostamalla sukulaiselleen tietonsa suvun asioista. Rost pääsi takaisin Saksaan 1950-luvun alussa.
Saksalainen kirjailija Josef Martin Bauer haastatteli Rostia tämän kokemuksista ja julkaisi vuonna 1955 kirjan nimeltä "So weit die Füße tragen" (suom. "Pako Siperiasta", WSOY 1956), jossa Rost esiintyy salanimellä Clemens Forell. Kirjasta on tehty elokuva (2001) ja TV-sarja (1959). Rost ei eläessään paljastanut henkilöllisyyttään peläten KGB:n kostoa. Hän kuoli Münchenissä 1983.
Heinrich Severloh

Heinrich Severloh (23. kesäkuuta 1923 Metzingen – 14. tammikuuta 2006 Lachendorf) oli toisessa maailmansodassa Saksan 352. jalkaväkidivisioonan sotilas, joka jäi sotahistoriaan merkittävästä panoksestaan Normandian maihinnousussa vuonna 1944.
Hän oli syntynyt Metzingenissä lähellä Celleä maanviljelijän poikana.
Severlohin 352. divisioona oli sijoitettu Normandiaan kesällä 1944. Hän oli konekivääriampujana nimellä "Widerstandsnest 62" tunnetussa paikassa Omaha Beachilla, jossa yhdysvaltalaiset joukot nousivat maihin. Hän tappoi tai haavoitti oman arvionsa mukaan Omaha Beachilla 2 000–2 500 amerikkalaissotilasta. Tosin Richard Anderson, "Cracking Hitler's Atlantic Wall: the 1st Assault Brigade Royal Engineers on D-Day" – kirjan kirjoittaja, on laskenut Axis history -foorumilla, että alueilla, joille Severloh pystyi ampumaan, yhdysvaltalaisten tappioiksi arvioitiin 573 miestä, eikä Severloh ollut suinkaan ainoa konekivääriampuja, joka tulitti noita alueita puhumattakaan muusta käytössä olleesta aseistuksesta, johon lukeutui esimerkiksi tykkejä, tornitykkejä, 17 kranaatinheitintä sekä neljä kenttätykistöpatteria. Täten Severlohin arviossa voi hyvinkin olla liioittelua. Hän jäi läheisessä kaupungissa amerikkalaisten vangiksi ja vietti kolme vuotta Yhdysvaltain sotavankileireillä. 
Vapauteen päästyään hän asettui Saksaan, ja ystävystyi veteraanitapaamisessa David Silva -nimisen amerikkalaissotilaan kanssa, joka oli haavoittunut Severlohin ampumista luodeista. Mahdollisesti Severloh ampui myös kirjailija Ernest Hemingwaytä, joka oli maihin nousseiden amerikkalaisten sotiladen joukossa. Severloh kuoli vuonna 2006.
Pekka Huttunen (kansanedustaja, 1883–1933)

Petter (Pekka) Huttunen (12. huhtikuuta 1883 Iisalmen mlk – 9. maaliskuuta 1933 Turku) oli suomalainen toimitusjohtaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Iisalmen maalaiskunnan Salahmissa syntyneen Pekka Huttusen vanhemmat olivat Kiuruvedestä kotoisin olleet Salahmin ruukin työmies Aapeli Huttunen (1836-1901) ja Kaisa Saastamoinen (1841-1924). Viisiluokkaisen Iisalmen reaali- ja porvarikoulun käytyään Huttunen pakeni kutsuntalakkojen aikana asevelvollisuutta Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli kauppa-apulaisena 1903–1907. Suomeen palattuaan Huttunen toimi Kiuruveden Työväen Osuuskaupan johtajana 1908–1910, Kerkonkosken Osuuskaupan johtajana 1910–1913, Iisalmen Työväen Osuuskaupan johtajana 1913–1924, Osuusliike Ahjon johtajana Hyvinkäällä 1924–1932 ja Osuusliike Tarmolan johtajana Turussa 1932–1933.
Huttunen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1919 eduskuntavaaleissa. Hän oli myös Iisalmen kaupunginvaltuuston ja Hyvinkään kauppalanvaltuuston jäsen sekä Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvoston varajäsen ja Osuustukkukaupan johtokunnan jäsen.
Huttunen ehti toimimaan Osuusliike Tarmolan johtajana vain muutaman kuukauden ennen vakavaa sairastumistaan syksyllä 1932. Hän kuoli 49-vuotiaana maaliskuussa 1933. Huttunen on haudattu Iisalmen kaupunkiseurakunnan hautausmaalle.
Perhe.
Pekka Huttusen puoliso Siiri Maria Djerf (1887-1961), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1909. Pariskunnalla oli yksi poika.
Vilho Lehtonen

Vilho Hjalmar Lehtonen (9. helmikuuta 1908 Jyväskylän maalaiskunta – 31. tammikuuta 1996 Jyväskylän maalaiskunta) oli suomalainen varastonhoitaja ja SKDL:n kansanedustaja 1940-luvulla.
Lehtosen vanhemmat olivat työmies Fritjof Lehtonen ja Hulda Maria Kankainen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli sitten kauppa-apulaisena 1924–1931. Vuosina 1931–1971 Lehtonen oli osuuskauppa Mäki-Matin palveluksessa Jyväskylässä toimien eri tehtävissä kuten lähettinä, rautamyyjänä, varastonhoitajana, kuljetusasiainhoitajana, matka-asiamiehenä, säästökassa-asiamiehenä ja maatilanhoitajana sekä tavaratalon tavarain vastaanottajana ja talonmiehenä.
Lehtonen oli SKDL:n kansanedustajana 1945–1948 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hän oli myös jäsenenä Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuustossa ja Jyväskylän kaupunginvaltuustossa. Vuosina 1931–1934 Lehtonen oli Jyväskylän sosialidemokraattisen nuorisopiirijärjestön piirisihteerinä.
Lehtonen oli naimisissa vuodesta 1933 Anna Matilda Peipposen kanssa.
Rafik al-Hariri

Rafik al-Hariri (1. marraskuuta 1944 – 14. helmikuuta 2005 Beirut, Libanon) () oli libanonilainen liikemies ja poliitikko. Hän oli viiden hallituksen pääministerinä 1992–1998 ja 2000–2004. Hariri kuoli pommi-iskussa.
Hariri nousi pääministeriksi 1992 perustamansa Tayyar Al Mustaqbal -puolueen (Tulevaisuusliike) johdossa. Haririn surma johti poliittiseen muutokseen Libanonissa niin sanotussa "setrivallankumouksessa" ja Syyrian joukkojen vetäytymiseen maasta. Haririn jälkeen puolueen johtoon nousi hänen poikansa Saad al-Hariri, joka oli sittemmin pääministeri kahteen otteeseen.
Hariri oli kotoisin sunniperheestä Sidonista. Hän opiskeli liikealaa Beirutin arabialaisessa yliopistossa ja työskenteli rakennusalalla Saudi-Arabiassa sekä perusti rakennusyhtiön Ciconest. Hän sai 1978 Saudi-Arabian kansalaisuuden palveluksistaan kuningaskunnalle. Hän laajensi liiketoimiaan myöhemmin tietoliikenteeseen, pankkitoimintaan, kiinteistö- ja öljyalalle. Vuonna 1993 hän perusti Libanoniin televisiokanavan Telviziyon Al Mustaqbal ja osti useita libanonilaisia lehtiä. Hän oli myös maassa Saudien perheen edustajana.
Haririn mukaan on nimetty Rafik Haririn kansainvälinen lentoasema.
Murha, sen tutkimukset ja tuomio.
Hariri murhattiin pommilla 14. helmikuuta 2005. Pommiräjähdyksessä St. Georges -hotellin edessä Räjähdyksessä kuoli myös 21 muuta ja haavoittui yli 200. Räjähdys aiheutti kaksi metriä syvän kraatterin.
Murhasta syytettiin aluksi Syyrian armeijan ja tiedustelun joukkoja. Haririn tiedettiin rikkoneen välinsä presidentti Bašar al-Assadiin vaadittuaan Syyrian joukkojen vetäytymistä maasta. Se oli otollista myös Yhdysvaltain George W. Bushin hallinnon kannalta, joka oli nimittänyt Syyrian "pahan akseliin" kuuluvaksi ja halusi eristää maan taloudellisesti. Muitakin epäiltyjä esitettiin, kuten al-Qaida, jolle Haririn läheiset suhteet Saudeihin olivat punainen vaate, tai Israel, joka pyrki jatkuvasti heikentämään Libanonia, tai Iran, joka vihasi maallista Hariria.
Vuoden 2005 lopulla YK asetti saksalaisen syyttäjä Detlev Mehlisin johtaman tutkimusryhmän, joka vahvisti seitsemän kuukauden tutkimusten jälkeen Syyrian turvallisuusjoukkojen syyllisyyden ja pidätti neljä epäiltyä. Tämän jälkeen tutkimukset kuitenkin hyytyivät. Maaliskuun 1. 2009 aloitti YK:n erikoistuomioistuin Leidschendamissa Alankomaissa johdossaan kanadalainen Daniel Bellemare. Ensitöikseen tuomioistuin vapautti neljä pidätettyä, jotka olivat istuneet jo kolme vuotta libanonilaisessa vankilassa. Toukokuussa 2009 saksalainen Spiegel-lehti sai haltuunsa dokumentteja, joiden mukaan iskun takana olisivat olleet Hizbollahin erikoisjoukot.
Heinäkuussa 2011 julkaistussa syytekirjelmässä erikoistuomioistuin syytti teosta neljää Hizbollahin jäsentä ja toimitti heidän pidätysmääräyksensä Libanonin viranomaisille. 
Yhdistyneet kansakunnat perusti tapausta käsittelemään Libanonin pyynnöstä erikoistuomioistuimen Special Tribunal for Lebanon (SLT), joka antoi päätöksen 18. elokuuta 2020. Poissaolevana tuomittiin syylliseksi Salim Ayyash. Kolme muuta vapautettiin murhasyytteistä todisteiden puutteessa.
Ylijohtaja

Ylijohtaja on eräiden virastojen ja laitosten ylin tai pääjohtajan jälkeen seuraavaksi ylin johtaja.
 Ylijohtaja on myös eräiden ministeriön osastopäälliköiden virkanimike. 
Ylijohtajan arvonimi on myönnetty Suomessa kerran.