tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Whatcomin piirikunta

Whatcomin piirikunta () on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 201 140 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 6 483 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Bellingham on myös sen suurin kaupunki.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 80,1 prosenttia on valkoisia, 8,83 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 3,99 prosenttia aasialaisia. 12,4 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 94,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,8 vuotta.
B 2 (höyrylaiva)

B 2 oli suomalainen RT 1:n höyryhinaaja, joka upposi noin 250 metriä länteen Suomenlinnaan kuuluvasta Länsi-Mustasaaresta 4. marraskuuta 1931 ollessaan matkalla raskaassa sementti- ja putkilastissa Suomenlinnasta kohti Mäkiluotoa. Laivassa oli 11 henkilöä joista 8 hukkui heidän joukossaan laivan konemestari Fernström ja RT 1:n toimituskomppanian tykkimiehiä. Alus upposi noin 20 metrin syvyyteen. Paikalle tullut moottorivene pelasti merestä kaksi miestä ja lisäksi kaksi miestä onnistui pääsemään uimalla Suomenlinnan rantaan. Pelastuneista yksi kuoli tunnin kuluttua. Aluksen päällikkö kiekonheittäjänä ja kuulantyöntäjänä tunnettu kersantti Anttalainen oli pelastuneiden joukossa. 
B 2:n hylky saatiin nostettua pohjasta 6. marraskuuta ja se hinattiin sitten Helsinkiin nostettavaksi pinnalle.
Uppoamisen syynä oli kova merenkäynti ja aluksen kokoon nähden liian suuri kansilasti. Alus oli kovan aallokon takia kääntymässä takaisin kohti Suomenlinnaa kun suuri aalto kaatoi sen. B 2 oli pieni 60 jalan mittainen höyryhinaaja, jota oli käytetty pääasiassa hinaajana sekä sotilaiden ja materiaalin kuljetuksiin Helsingin ja Suomenlinnan ulkolinnakkeiden välillä. Venäläisperua olevan B 2 oli vanha puusta rakennettu laiva ja huonokuntoinen. Laivan kerrotaan kulkeneen jo kesällä 1931 vesilastissa, kun vettä pääsi laivan takaosaan.
Gustaf Aartovaara

Gustaf Alfred Aartovaara, sukunimi vuoteen 1906 "Abrahamsson" (30. maaliskuuta 1863 Kustavi – 23. tammikuuta 1940) oli suomalainen vuori-insinööri ja Teknillisen korkeakoulun analyyttisen kemian lehtori.
Aartovaaran vanhemmat olivat ratsutilallinen Johan Gustaf Abrahamsson ja Sofia Eufrosyne Lindholm. Hän valmistui insinööriksi 1884 ja opiskeli Tukholman teknillisen korkeakoulun vuorikoulussa 1888–1889. Aartovaara teki opintomatkat Skandinaviaan, Saksaan ja Venäjälle 1888–1889, Saksaan ja Itävaltaan 1900 sekä Belgiaan ynnä muualle 1902. 
Aartovaara oli Maanviljelys- ja kauppakemiallisessa laboratoriossa apulaisena 1886–1888. Kuopion teollisuuskoulussa
metallurgisen osaston lehtorina 1889–1910 sekä koulun rehtorina kolmen vuoden ajan ja viimeksi Teknillisen korkeakoulun analyyttisen kemian ylimääräisenä opettajana ja myöhemmin lehtorina 1910–1931. 
Aartovaara suoritti kemiallisia tutkimuksia joiden perusteella Outokummun kaivoksen luovuttaminen ja vastaanotto tapahtui norjalaiselta urakoitsijalta valtiolle ja Hackmanille. Hän suoritti myös kemiallisia tutkimuksia Valtion ruutitehtaan perustamista varten. Aartovaara tutki useiden vuosien ajan Suomessa esiintyviä harvinaisia alkuaineita mutta nämä tutkimukset keskeytyivät kun hän loukkaantui vakavasti Teknillisen korkeakoulun kemian laboratoriossa 4. marraskuuta 1931 tapahtuneessa räjähdysonnettomuudessa. Aartovaara oli onnettomuuteen johtaneissa kokeissaan pyrkinyt erottamaan siihen asti tuntematonta alkalimetalleihin kuulunutta alkuainetta n:o 87.
Aartovaara ja mineralogi Leonard Borgström havaitsivat 1910-luvulla valokuvauslevyjä ja elektrometrejä käyttämällä useiden Suomen pegmatiittikivien mineraalien olevan radioaktiivisia koska ne sisälsivät toriumia. Aartovaara ja Gunnar Nordström tutkivat myös 1910- ja 1920-luvulla Etelä-Suomen ja Nilsiän lähdevesien radioaktiivisuutta ja radiumpitoisuutta. Aartovaara tutki Helsingissä Malminkatu 24:ssä sijainneen "Imatra"-saunan käyttämää vettä ja havaitsi sen olevan radioaktiivista ja sisältävän myös uraania. Vesi oli peräisin saunan alla olleesta 65 metriä syvästä putkikaivosta ja havainto johti arveluihin että Helsingin kallioperässä voisi esiintyä kaupallisesti hyödynnettäviä määriä uraania.
Gustaf Aartovaara oli naimisissa vuodesta 1891 Maria Lyytisen kanssa. 
Julkaisuja.
Nimellä "Gustaf Alfred Abrahamsson":
Nimellä "G. A. Abrahamsson":
Nimellä "Gust. A. Aartovaara":
Aavaa

Aavaa on Radiopuhelimet-laulaja J. A. Mäen esikoisalbumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2019. Levyllä esiintyy Mäen lisäksi laulaja-kitaristi Ossian Marttala, laulaja-pianisti Anna Itkonen, Pentti Amore (oik. Juho Kauhanen) ja rumpali Janne Mathlin. Musiikin edistämissäätiö myönsi vuonna 2018 Mäelle, Itkoselle ja Amorelle kullekin 855 euron työskentelytuet projektiin liittyen.
Kolmivärinen serbianajokoira

Kolmivärinen serbianajokoira () on serbialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Rotu on keskikokoinen ja vankkarakenteinen. Pää on pitkä ja kapea, kallo hieman pyöristynyt, otsapenger lähes huomaamaton. Silmät ovat keskikokoiset ja mantelinmuotoiset, lähes soikeat. Korvat ovat riippuvat, keskikokoiset ja kärjistään hieman soikeat. Kuono on suora, kiilanmuotoinen ja kalloa lyhyempi. Purenta on leikkaava tai tasapurenta. Runko on suorakulmion muotoinen, selkä pitkä, suora ja vahva. Ylälinja on suora, alalinja hieman ylösvetäytynyt. Häntä kaartuu liikkeessä hieman ylöspäin. Karvapeite on lyhyt ja kiiltävä. Väritys on kolmivärinen (tricolor): pohjaväri on ketun- tai syvänpunainen, jossa on musta satula tai mantteli; päässä on valkoinen "tähti", kuonossa valkoinen maski ja niskan ympärillä valkoinen kauluri. Valkoinen merkki tai alue rinnassa, vatsassa, raajojen sisäpuolilla ja hännän päässä sallitaan. Valkoinen alue saa kuitenkin muodostaa korkeintaan vain 1/3 karvapeitteen väristä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 45–55 cm (ihanne 51 cm) ja narttujen 44–54 cm (ihanne 49 cm) välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Kolmivärinen serbianajokoira on luonteeltaan ystävällinen, omistajaansa kiintyvä, luotettava, eloisa ja energinen. Työskennellessään se osoittaa sitkeyttä ja kestävyyttä.
Alkuperä.
Kolmivärisellä serbianajokoiralla on yhteinen alkuperä muiden balkanilaisten ajokoirien kanssa. Vuonna 1946 se tunnustettiin Serbiassa virallisesti eri roduksi kuin kaksivärinen serbianajokoira. FCI hyväksyi sen vuonna 1961.
North Slopen piirikunta

North Slopen piirikunta () on Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 9 782 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 245 521 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Utqiagvik (ent. Barrow) on myös sen suurin kaupunki.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 50,9 prosenttia on alkuperäisasukkaita, 31,6 prosenttia valkoisia ja 5,91 prosenttia aasialaisia. 31,9 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 96,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 33,8 vuotta.
Hetty ratkaisee

Hetty ratkaisee ("Hetty Wainthropp Investigates") on brittiläinen televisiosarja, jossa työväenluokkainen kotirouva Hetty Wainthropp tekee 60-vuotiaana elämänmuutoksen ja perustaa etsivätoimiston ratkomaan asuinseudullaan Luoteis-Englannissa tapahtuvia rikoksia. Nimiroolia esittää komediasarjasta "Pokka pitää" tunnettu Patricia Routledge. Hänen aviomiestään näyttelee Derek Benfield ja assistenttiaan Dominic Monaghan.
BBC tuotti sarjaa vuosina 1996–1998 neljä tuotantokautta, yhteensä 28 jaksoa. Sarjan puolitoistatuntinen pilottijakso valmistui ja esitettiin jo vuonna 1989, mutta varsinaisessa sarjassa henkilöhahmot ja tapahtumat on kehitelty siitä huomattavasti poikkeaviksi. Pääosan esittäjä Patricia Routledge teki pilotin ja sarjan välillä suosikkisarjaa "Pokka pitää" (1990–1995). Sarja "Hetty ratkaisee" perustuu David Cookin romaaniin "Missing Persons" (1986), jonka pohjalta kirjailija työsti käsikirjoitukset yhdessä John Griffith Bowenin kanssa. Cook on sanonut kirjan pohjautuvan paljolti hänen omaan äitiinsä ja tämän kokemiin tapahtumiin.
Sarjan tapahtumat on sijoitettu Lancashiren Darweniin, joka oli myös yksi sarjan kuvauspaikoista. Kuvauksia tehtiin myös Burnleyssä, Blackburnissä, Rossendalen laaksossa ja Boltonissa.
Sarjaa ensiesitettiin Suomessa Yle TV1 -kanavan päiväohjelmistossa 2010-luvun taitteessa.
Discovery (omena)

Discovery on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, jonka omenat kypsyvät syksyllä. Sen kuori kestää hyvin kolhuja. Kuoren pohjaväri on vaalean kellanvihreä, siinä on paljon punaista peiteväriä. Omenan malto on kiinteä ja maku hyvä ja aromikas..
Discovery on alkujaan kotoisin Englannista. Suomessa se menestyy vain kasvien menestymisvyöhykkeellä I.
Ansio (kuunari)

Ansio oli suomalainen Uudestakaupungista kotoisin ollut kolmimastoinen kuunari, joka haaksirikkoutui Merenkurkussa Lövön luona lähellä Uumajaa 4. marraskuuta 1931 törmättyään myrskyssä kovalla vauhdilla karikkoon navigointivirheen takia.
"Ansio" oli rakennettu Virossa vuonna 1903. Uusikaupunkilainen laivanvarustaja Torsten Leisio (1879–1944) osti sen Uuteenkaupunkiin Bremerhavenista Saksasta vuonna 1926. Laivan vetoisuus oli 318 nettorekisteritonnia, pituus 38,41 metriä ja leveys 9,48 metriä.
4. marraskuuta 1931 "Ansio" oli painolastissa matkalla Hangosta Ouluun, jossa sen oli tarkoitus ottaa puutavaralasti. Kuunaria oli korjattu Hangossa sen kärsittyä vaurioita myrskyssä Ahvenanmerellä matkatessaan Kööpenhaminasta Ouluun. Upotessa "Ansion" miehistöstä hukkuivat kapteeni Aarre A. Aarnio, perämies Leo Sjöblom ja kuusi miestä – kaksi miehistön jäsentä pelastui.
Matkustajat

Matkustajat on kanadalais-yhdysvaltalainen Brad Wrightin luoma scifisarja. Sen tuottivat yhdessä kanadalainen Showcase, videopalvelu Netflix ja Peacock Alley Entertainment. Sarjan esittäminen alkoi Kanadassa 17. lokakuuta 2016 ja Suomessa 23. joulukuuta 2016.
McCormack ilmoitti sarjan jääneen kolmen tuotantokauden mittaiseksi helmikuussa 2019.
Tuotanto.
Huhtikuussa 2016 kanadalainen Showcase ilmoitti tuottavansa uuden tieteissarjan. Sen päänäyttelijäksi kiinnitettiin Eric McCormack ja käsikirjoituksesta vastaa Brad Wright.
Sarjaa kuvattiin eripuolilla Vancouveria.
Sen kaksi ensimmäistä kautta julkaistiin kanadalaisella Showcasen televisiokanavalla, jonka jälkeen se siirtyi videopalvelu Netflixin sarjaksi.
Roar (vuoden 1981 elokuva)

Roar on vuonna 1981 julkaistu yhdysvaltalainen elokuva. Se kertoo luonnonsuojelijasta nimeltä Hank, jonka perhe tulee vierailulle, kun Hank ei ole kotona. Elokuva tunnetaan räikeistä turvallisuusrikkeistä. Esimerkiksi Noel Marshall sai kuolion ja Melanie Griffith joutui leikkaukseen.
Arvostelut.
Roarin arvio "elitisti.net" -sivustolla on 3,9 tähteä toimituksen antamana. Lukijat antoivat keskimäärin 3,7 tähteä.
Basshunterin diskografia

Basshunter diskografia käsittää viisi studioalbumia, kaksi kokoelma-albumia, 30 singleä, viisi promootiosingleä ja seitsemän remixeä.
Taika Koilahti

Taika Koilahti (s. 4. joulukuuta 1998) on suomalainen pituushyppääjä. Koilahti edustaa Turun Weikkoja. Häntä valmensi vuoteen 2022 asti Tanja Nirkkonen ja sen jälkeen Johan Meriluoto.
Ura.
Kalevan kisoissa Koilahti on voittanut kultaa Lappeenrannassa 2019 ennätystuloksellaan 669 cm ja Tampereella 2021 tuloksella 618 cm, hopeaa vuosina 2018 Jyväskylässä tuloksella 613 cm ja Vaasassa 2024 tuloksella 627 sekä pronssia Joensuussa 2022 tuloksella 617. Hän voitti sisäratojen Suomen-mestaruuden Kuopiossa 2019 tuloksella 644 cm sekä sai hopeaa Jyväskylässä 2021 tuloksella 622 cm ja pronssia Kuortaneella 2025 tuloksella 631. Viestijuoksun SM-kilpailuissa Koilahti on saanut pronssia 4×100 metrin viestissä vuonna 2020.
Suomi–Ruotsi-maaottelussa Koilahti edusti Suomea ensimmäisen kerran vuonna 2018 sijoittuen viidenneksi tuloksella 616 cm. Seuraavana vuonna hän voitti maaottelun pituuskisan tuloksella 618. Hän voitti Pohjoismaisen hallimaaottelun pituuskilpailun Bærumissa 2019 tuloksella 638 ja Espoossa 2025 tuloksella 631. Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grossetossa 2017 Koilahti sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 614 cm. Hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailujen karsinnassa 5. lokakuuta 2019 Koilahti oli 27:s tuloksella 635 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun.
Koilahden ulkoratojen ennätys on 2. elokuuta 2019 Lappeenrannassa hypätty 669 cm. Sisäratojen ennätys on 7. helmikuuta 2021 Turussa hypätty 646 cm. Ulkoratojen tulos on Suomen kaikkien aikojen tilastossa kolmantena ja hallitulos Suomen kaikkien aikojen sisäratojen tuloksissa kuudennella sijalla.
Yksityiselämä.
Koilahti seurustelee frisbeegolfaaja Väinö Mäkelän kanssa.
Kastun koulu

Kastun koulu oli Turun Vätin kaupunginosassa vuosina 1970–2016 sijainnut koulukiinteistö, jossa alun perin toimi vuonna 1963 perustettu Raunistulan yhteislyseo. Peruskoulun tulon myötä vuonna 1976 tämä valtion oppikoulu muuttui kaupungin ylläpitämäksi oppilaitokseksi nimeltä Kastun koulu ja lukio. Kastun koulussa toiminut peruskoulun yläkoulu yhdistyi vuoden 2007 paikkeilla Raunistulan kouluun. Kastun lukio sai vuonna 1994 opetusministeriöltä luonnontiedelukion erityistehtävän, jota se toteutti yhteistyössä Turun yliopiston, Turun ammattikorkeakoulun, Turun ammatti-instituutin ja eri teollisuuslaitosten kanssa. Kastun lukio yhdistyi Turun Suomalaisen Yhteiskoulun lukioon vuonna 2012. 
Vuonna 1970 valmistuneen koulun olivat suunnitelleet Olavi ja Kauko Reima. Punatiilipintaiset, U-muotoon koulupihan ympärille sommitellut kaksikerroksiset koulurakennukset purettiin vuonna 2016, koska niiden saneeraaminen kosteuden ja homeen aiheuttamien sisäilmaongelmien korjaamiseksi olisi tullut liian kalliiksi. Paikalle on rakennettu vuoden 2019 alussa toimintansa aloittanut Kastun päiväkoti.
Alien Swarm

Alien Swarm on Valve Corporationin kehittämä ja julkaisema ammuntapeli. Peli on julkaistu Windowsille vuonna .
Peli perustuu "Unreal Tournament 2004" -peliin tehtyyn modiin, joka on tehty uudelleen Source-pelimoottorilla. Pelin on tehnyt alkuperäisen modin tekijät, jotka Valve palkkasi.
Pelille on julkaistu seuraaja "".
Pelaaminen.
Peli on taktinen neljän pelaajan yhteistyöpeli. Peli on ylhäältä päin kuvattu.
Wohlen

Wohlen on kaupunki Sveitsissä Aargaun kantonissa. Siellä on runsaat 16 000 vakinaista asukasta. Wohlen on yksi Bremgartenin hallinnollisen alueen () 22 kunnasta. 
Sijainti.
Wohlen sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Aareen laskevan Bünzjoen laaksossa parikymmentä kilometriä Zürichistä länteen. Seutu on kumpuilevaa Mittellandia.
Liikenneyhteydet.
Valtatie 1 () Zürichistä Lenzburgin kautta Berniin ja valtatie 25 Zugista Lenzburgiin kulkevat Wohlenin kautta.
SBB:n rautatie Rotkreuzista Lenzburgiin ja Bruggiin kulkee Wohlenin kautta. Lisäksi Wohlenista on Aargau Verkehr AG:n junayhteys Bremgarteniin ja Dietikoniin (Zürichin S-Bahnin reitti S17).
Heavy hardcore

Heavy hardcore on hardcore punkin alalaji, joka on perinteistä hardcorea raskaampaa ja metallisempaa.
Heavy hardcorea ei tule sekoittaa toiseen hardcore punkista ja metallimusiikista kehittyneeseen tyylisuuntaukseen, moderniin metalcoreen, joka on heavy hardcorea melodisempaa. Kuitenkin heavy hardcorea kutsuttiin 90-luvulla nimellä metalcore ja on nykyisen 2000-luvun melodisen metalcoren esimuoto.
Toisinaan heavy hardcoresta käytetään myös termejä "beatdown hardcore", "moshcore" sekä "tough guy hardcore".
Historia.
Heavy hardcore kehittyi 80-luvun lopulla New York hardcore -bändien yhdistellessä musiikkiinsa elementtejä thrash metallista ja crossover thrashista. Tyylilajin pioneereja ovat bändit kuten Killing Time, Madball ja Sheer Terror. 90- ja 2000-luvulla kansainväliseen suosioon ovat nousseet muun muassa amerikkalaiset Hatebreed ja Terror sekä ruotsalainen Raised Fist.
Ensimmäisiä hardcorea punkia ja thrash metallia yhdistelleitä suomalaisbändejä on "surmacoreksi" musiikkiaan nimittävä helsinkiläinen Rytmihäiriö.
Myöhemmin perustetuista suomalaisista hardcore-bändeistä heavy hardcore -tyylisuuntaa edustavat esimerkiksi Cutdown, Down My Throat, No Second Thought, Quake the Earth, Ratface ja St. Hood. 
2020-luvun suomalaisia heavy hardcore -julkaisuja ovat mm. helsinkiläisen Lähiöbotoxin albumi Itä-Metal.
14 Canum Venaticorum

14 Canum Venaticorum on epäilty muuttuva tähti Ajokoirien tähdistössä. Se tunnetaan myös nimillä NSV 6089 ja HIP 63901. Sen magnitudi vaihtelee +5.10 – 5.29.
Karkeakarvainen steierinajokoira

Karkeakarvainen steierinajokoira () eli peintingerinajokoira () on itävaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Kallo on hieman pyöristynyt, otsapenger selkeä. Silmät ovat ruskeat. Korvat ovat riippuvat, eivät kooltaan kovin suuret. Kuono on suora ja kirsu musta. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä leveä ja suora. Häntä on sirpinmuotoinen. Karvapeite on karkea, kova ja säänkestävä, ja muodostaa kuonoon "viikset". Värityksen sävy vaihtelee hiekasta (fawn) punaiseen. Urosten säkäkorkeus on 47–53 cm ja narttujen 45–51 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Steierinajokoira on uskollinen ja aktiivinen ja sillä on voimakas metsästysvietti. Se on työssään tarmokas ja määrätietoinen.
Alkuperä.
Carl Peintinger jalosti rodun 1870-luvulla Steiermarkin osavaltiossa. Hän risteytti aluksi karkeakarvaisen istrianajokoira-uroksen ja hannoverinvihikoira-narttu Hela 1:n keskenään. Sen jälkeen jalostukseen uskotaan käytetyn myös itävallanajokoiraa, kun taas toiset lähteet painottavat etelä- ja kaakkoiseurooppalaisten ajokoirien vaikutusta perimään. Alun alkaen rotu metsästi yksinomaan Steiermarkin vuoristoissa ja nykyisin se on kaikkein yleisin Itävallan eteläosassa. Se hyväksyttiin kotimaassaan virallisesti vuonna 1889 ja FCI:ssä vuonna 1954.
Davyn lamppu

Davyn lamppu on turvavalaisin, jota käytetään helposti syttyvää kaasua tai pölyä sisältävissä tiloissa, kuten hiilikaivoksissa. Lampun on keksinyt Humphry Davy 1810-luvulla. Lampun rakenne koostuu liekkiä räjähtäviltä kaivoskaasuilta suojaavasta vahvistetusta lasikuvusta, jonka sisällä on lämpöä varastoiva sekä kaasun räjähtämistä estävä metalliverkko.
Davyn lamppu perustuu öljylamppuun, jonka liekki on suljettu tiheän verkon sisään. Verkko toimii liekinestäjänä. Ilma ja mikä tahansa kaivoskaasu voi kulkea verkon läpi riittävästi pitääkseen palamista yllä, mutta verkon reiät ovat niin pieniä, ettei liekki voi levitä niiden läpi ja sytyttää verkon ulkopuolista kaasua. Alkujaan Davyn lampuissa käytettiin raskasta kasviöljyä.
Lamppua voitiin käyttää kaasunilmaisimena. Jos lamppuun pääsi syttyvää kaasuseosta, liekki voimistui ja siihen ilmaantui sinertävä sävy. Kun lamppu sijoitettiin esimerkiksi kaivoskäytävän lattialle, se toisaalta ilmaisi hapen vähyyden liekin tukahtumisella.
Puerto Villamil

Puerto Villamil on pieni satamakylä Galápagossaariin kuuluvalla Isabelan saarella. Vuoden 2010 laskennassa sen väkiluku oli noin 2 000.
Kalastus on ollut perinteinen elinkeino, mutta matkailun merkitys on kasvamassa.
Kylän perusti kenraali José de Villamil vuonna 1832.
William Astbury

William Thomas Astbury (25. helmikuuta 1898 – 4. kesäkuuta 1961) oli englantilainen fyysikko ja molekyylibiologi, joka teki uraauurtavia röntgenkristallografiatutkimuksia biomolekyyleistä. Hän myös tutki DNA:n rakennetta vuonna 1937.
Galápagosin kuuma piste

Galápagosin kuuma piste on vulkaanisesti aktiivinen kuuma piste, joka sijaitsee Galápagossaarten länsipuolella. Sen halkaisija on noin 150 km. Galápagossaaret ovat syntyneet tästä kuumasta pisteestä ryöppyävästä laavasta.
Lapasorsat

Lapasorsat ("Spatula") on sorsien heimoon kuuluva lintusuku. Friedrich Boie kuvasi suvun vuonna 1822.
Lajit.
Sukuun kuuluu ainakin seuraavat 10 lajia:
Lesehärö

Lesehärö ("Cryptolestes ferrugineus") on kovakuoriaisten ("Coleoptera") lahkoon kuuluva viljoissa elävä pikkuhäröheimon ("Laemophloeidae") laji. Aikuinen lesehärö on kooltaan noin 2 mm pitkä ja väriltään ruosteenruskea. Tuntosarvet ovat pitkät ja helmimäiset. Lesehärön pää ja etuselän reunat ovat sileät. Toukat ovat täysikasvuisina noin 3 mm pitkiä, valkoisia, hieman litistyneitä ja kehon takaosa on hieman suurempi kuin etupuoli. Lesehärö alkaa lisääntymään vasta 23 °C asteen lämpötilassa, joten se ei menesty hyvin asuintiloissa. Parhaissa olosuhteissa noin 33 °C asteen lämpötilassa se voi lisääntyy erittäin nopeasti jopa 60-kertaisesti kuukauden aikana. Lesehäröä voidaan torjua tarkastamalla vastaanotettavan viljan puhtaus, siivoamalla ja desinfioimalla varastot sekä huolehtimalla siitä, että säilytystilojen lämpötilat eivät pääse kohoamaan liian korkeiksi.
Lesehärö on levinnyt laajasti maailmalle viljakaupan mukana esiintyen myös Suomessa vieraslajina. Lesehärö on eräs viljavarastojen yleisimmistä tuholaisista maailmalla.
Lesehärö muistuttaa viljahäröä ("Cryptolestes pusillus"), turkinhäröä ("Cryptolestes turcicus") ja ahverihäröä ("Ahasverus advena").
Päälaenluu

Päälaenluut () ovat kaksi luuta kallossa, jotka muodostavat pääkallon sivut ja katon. Molemmat luut ovat noin nelikulmion muotoisia.
Valkobassi

Valkobassi ("Morone chrysops") on bassien heimoon kuuluva amerikkalainen makean veden kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Valkobassilla on hopeanhohtoiset kyljet ja hiukan tummempi selkämys. Pyrstö on melko tumma, muut evät ovat vaaleita. Lajilla on ahvenen tapaan kaksiosainen selkäevä. Valkobassi on tavallisesti noin 30 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu yksilö oli lähes puolimetrinen. Laji voi elää 9 vuoden ikäiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Valkobassi elää luonnovaraisena Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Istutettuja esiintymiä on ollut Meksikossa ja Turkissa. Valkobassi elää monenlaisissa vesissä, suurista järvistä jokien rantalammikoihin. Se liikkuu usein parvina pinnan tuntumassa. Naaraat tulevat sukukypsiksi kolmen vuoden ikäisenä, urokset vuotta aiemmin.
Spreitenbach

Spreitenbach on kaupunki Sveitsissä Aargaun kantonissa. Siellä on vajaat 12 000 vakinaista asukasta. Spreitenbach on yksi Badenin hallinnollisen alueen () 26 kunnasta. 
Sijainti.
Spreitenbach sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Limmatjoen laaksossa parikymmentä kilometriä Zürichistä luoteeseen. Seutu on kumpuilevaa Mittellandia.
Liikenne.
Moottoritie A3/A1 ja valtatie 3 () Zürichistä Badenin suuntaan kulkevat Spreitenbachin kautta.
SBB:n rautatie Zürichistä Aarauhun ja Badeniin kulkee Spreitenbachin kautta. Spreitenbachia palvelee Killwangen-Spreitenbachin rautatieasema. 
Rangierbahnhof Limmattal.
Limmattalin järjestelyratapiha () on Sveitsin suurin ratapiha, joka sijaitsee Spreitenbachin ja Dietikonin alueella. Alueella käsitellään vuosittain puoli miljoonaa tavaravaunua. 
Talous.
Spreitenbach on seudun vähittäiskaupan keskus. Siellä sijaitsee muun muassa maan vanhin kauppakeskus, vuonna 1970 avattu Shoppi Tivoli, ja ensimmäinen Pohjoismaiden ulkopuolella sijaitseva, vuonna 1973 avattu Ikea.
Pienisveitsinajokoira

Pienisveitsinajokoira (, , ) on sveitsiläinen koirarotu. Tästä rodusta on neljä muunnosta: pieniberninajokoira (, ), pienijuranajokoira (, ), pieniluzerninajokoira (, ) ja pienischwyzinajokoira (, ). 
Ulkonäkö.
Pienisveitsinajokoira muistuttaa huomattavasti sveitsinajokoiraa, ollen kuitenkin tätä pienempi ja matalaraajaisempi. Pää on pitkä, kapea ja piirteiltään jalo. Kallo on hieman holvautunut, otsapenger kohtuullisesti erottuva. Silmät ovat soikeahkot ja väriltään tummat. Korvat ovat riippuvat, kapeat, erittäin pitkät ja kiertyvät. Kuono on melko pitkä, kuononselkä melko kapea ja joko hivenen kyömy tai suora. Sekä leikkaava että tasapurenta sallitaan. Kaula on jalo, tyylikäs ja kohtuullisen pitkä. Runko on pitkä ja suorakaiteen muotoinen. Ylälinja on sulava, lantio loivasti laskeva. Rintakehä on syvä ja leveä. Selkä on keskipitkä ja suora. Häntä on keskipitkä ja kapenee hännänpäätä kohti. Karvapeite voi olla joko lyhyt ja sileä tai karkea ja "parrakas".
Värit ovat jokaisella muunnoksella samat kuin vastaavilla normaalikokoisilla muunnoksilla:
Urosten säkäkorkeus vaihtelee 35–43 cm ja narttujen 33–40 cm välillä; 2 cm poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on ystävällinen, innokas, nokkela, päättäväinen ja herkkävainuinen. Se tunnetaan voimakkaasta riistavietistään ja sointuvasta haukustaan, jota se käyttää ajaessaan riistaa. Sitä voidaan käyttää riistan ajamisen lisäksi haavoittuneen riistan jäljitykseen. Se soveltuu työskentelemään myös vaikeakulkuisessa maastossa.
Alkuperä.
Sveitsissä 1900-luvulla käyttöön otettujen rajattujen metsästysalueiden todettiin olevan epäsopivia normaalikokoisille sveitsinajokoirille. Tämän vuoksi niistä, jokaisesta neljästä paikallismuunnoksesta, jalostettiin pienemmät versiot. Vuonna 1905 perustettiin "Schweizerischer Dachsbracken Club" -rotujärjestö, jonka silloinen nimi antoi viitteitä siihen että rotu muistutti rakenteeltaan ns. "dachsbracke"-rotuja (mm. alppienajokoira, dreeveri, westfaleninajokoira). Järjestön nykyinen nimi on korjattu muotoon "Schweizer Niederlaufhund- und Dachsbracken-Club".
Luikero

Luikero ("Lipophrys pholis") eli limakala on luikeroiden heimoon kuuluva kalalaji. Carl von Linné kuvasi ensimmäisenä lajin tieteelle vuonna 1758.
Koko ja ulkonäkö.
Luikero kasvaa korkeintaan 17 senttimetrin mittaiseksi. Se on väriltään kirjava. Evät ovat ruskeamustat ja kyljessä on mustia täpliä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Luikeroa tavataan Aasiassa, Afrikassa ja Euroopassa. Luikeron uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) mukaan elinvoimainen.
Discursus politicus de prudentia

Discursus politicus de prudentia () on Turun akatemian professorin Mikael Wexioniuksen laatima valtio-opin väitöskirja vuodelta 1641. Se on Suomen ensimmäinen väitöskirja ja ensimmäinen Suomessa painettu kirja. Teoksen nimi on kokonaisuudessaan "Discursus politicus de prudentia: tum legislatoriâ tum politicâ seu civili, Deo ter opt. maximo benign annuente".
Väitöstilaisuus pidettiin Turun akatemiassa 18. joulukuuta 1641, vuosi akatemian perustamisen jälkeen. Väitöskirjaa puolusti ylioppilas Enevaldus Pontanus (myöh. Svenonius), mutta ajan tavan mukaan sen oli kirjoittanut väitöstyötä ohjannut professori Wexionius, jonka nimissä se myös julkaistiin. Wexionius ja Pontanus olivat molemmat saapuneet Turkuun Ruotsin Växjöstä. Kirjanpainajamestari Peder Wald perusti akatemian väitöskirjojen painattamista varten Turkuun Suomen ensimmäisen kirjapainon, ja painatti "Discursus politicus de prudentian" tiettävästi ensimmäisenä painotuotteenaan vuonna 1642.
"Discursus politicus de prudentia" käsittelee valtioviisautta ja se liittyy Wexioniuksen hyveitä käsitteleviin moraalifilosofisiin tutkimuksiin. Teoksen mukaan valtioviisaus ("prudentia") on viisautta ja varovaisuutta, joka pyrkii toimimaan hyveellisesti valtion ja kansan parhaaksi. Teoksessa suositellaan lainsäädännön ohjenuoriksi oikeudenmukaisuutta, hyödyllisyyttä, toteuttamiskelpoisuutta, yhdenmukaisuutta jumalallisen ja luonnollisen oikeuden kanssa sekä selkeyttä ja lyhyyttä.
Bibliofiilien seura julkaisi teoksesta vuonna 1983 näköispainoksen, johon sisältyy Iiro Kajannon tekemä suomennos nimellä "Valtio-opillinen väitöskirja järkevyydestä".
Lipophrys

Lipophrys on luikeroiden heimoon kuuluva kalasuku. Theodore Gill kuvasi suvun tieteelle vuonna 1896.
Lajit.
Sukuun kuuluu ainakin seuraavat 3 lajia:
Ariègenseisoja

Ariègenseisoja () on ranskalainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Yleisvaikutelma on tyylikäs ja hienostunut. Pää on pitkä ja kulmikas. Kallo on lyhyt, hieman kaareva ja hieman kuonoa pidempi. Otsapenger on vain hieman korostunut. Silmät ovat hieman soikeat ja väriltään joko tummat meripihkat tai ruskeat (karvapeitteen väriin sointuen). Korvat ovat riippuvat, pitkät, melko ohuet ja kiertyvät. Kuono on suora ja pitkä. Kirsun väritys sointuu karvapeitteen väriin, vaihdellen vaaleanpunaisesta punertavaan lihanväriseen ja vaaleanruskeaan; se ei koskaan saa olla musta. Huulet ovat selkeästi riippuvat. Purenta voi olla leikkaava tai tasapurenta. Ylälinja on etuosassa lähes tulkoon suora, lantion kohdalla hieman kaareutuva. Runko on vahva ja vankka, muttei raskas. Rintakehä on syvä ja leveä, selkä suora ja pitkähkö. Vatsaviiva on hieman ylösvetäytynyt. Kuivaraajaisuus selkeästi erottuvin ääriviivoin on toivottavaa. Häntä on tyvestä vahva ja kapenee kärkeä kohti. Ranskassa se on perinteisesti typistetty 4/10:aan alkuperäisestä pituudesta. Karvapeite on lyhyt, kiiltävä ja pinnanmyötäinen. Pohjaväri on valkoinen, jossa on yleensä oransseja ja toisinaan ruskeita laikkuja tai täpliä. Jotkin yksilöt ovat lähes tulkoon kokonaan valkoisia, ainoastaan pienin kellanruskein tai ruskein pilkuin täplittyneitä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 60–67 cm ja narttujen 56–65 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on mukautuvainen, kestävä ja helppo kouluttaa. 
Alkuperä.
1800-luvulla vanhoja ranskalaisia seisojia risteytettiin oranssivalkoisten eteläranskalaisten seisojien kanssa. Lopputuloksena syntyi nykyinen ariègenseisojana tunnettu rotu, jota alettiin populaaton vähennyttyä elvyttämään vuonna 1990.
Benambra

Benambra on kaupunki Australiassa. Se sijaitsee Victorian osavaltiossa. Kaupungissa asuu noin 250 asukasta.
Benambra sijaitsee loivasti aaltoilevalla tasangolla. Ympäristö on pääasiassa laidunmaata. Maan valtasivat ensimmäisen kerran 1830-luvun puolivälissä Monaron, Uuden Etelä-Walesin, asukkaat, jotka etsivät uusia laitumia. 1850-luvulla lähiseuduilta löydettiin kultaa. Sinne asettui maanviljelijöitä, jotka toimittivat lihaa ja muita elintarvikkeita kaivostyöläisille.
Vaikka kaupunki ei ole suuri, alueella on useita vauraita maatiloja, joissa monien varhaisten uudisasukkaiden suvut ovat edelleen edustettuina. Benambrassa on hotelli, sekatavarakauppa, seurojentalo, anglikaaninen, katolinen ja unitaarinen kirkko sekä lentokenttä. Koulu suljettiin vuonna 2002, ja sitä käytetään paikallisiin kokouksiin.
Mattéo Guendouzi

Mattéo Guendouzi Olié (s. 14. huhtikuuta 1999 Poissy) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Laziota. Hän on edustanut myös Ranskan A-maajoukkuetta. Pelipaikaltaan Guendouzi on keskikenttäpelaaja.
Ura.
Seurajoukkueura.
Uran alku.
Guendouzin ura alkoi PSG:ssä 6-vuotiaana. Hän liittyi Lorientin akatemiaan vuonna 2014. Guendouzi teki Ligue 1 -debyyttinsä Lorientissa 15. lokakuuta 2016 FC Nantesia vastaan.
Arsenal.
Guendouzi liittyi Arsenaliin noin 7 miljoonan punnan suuruiseksi arvioidulla summalla heinäkuussa 2018. Hän teki Arsenal-debyyttinsä harjoitusottelussa vanhaa seuraansa PSG:tä vastaan ja valioliigadebyyttinsä 12. elokuuta Manchester Cityä vastaan. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 33 ottelua. Eurooppa-liigassa hän pelasi samalla kaudella 11 ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 24 ottelua ja Arsenalin voittamssa FA Cupissa kolme peliä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella Hertha BSC:ssä 24 bundesliigaottelua, joissa teki kaksi maalia. 
Marseille.
Guendouzi pelasi kauden 2021–2022 lainalla Marseillessa. Pelaamissaan 38 Ligue 1:n ottelussa hän teki neljä ja syötti kahdeksan maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ja Konferenssiliigassa kahdeksan ottelua. Hän siirtyi pysyvällä sopimuksella Marseilleen 11 miljoonalla eurolla kesällä 2022. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 33 Ligue 1:n ottelua, joissa hän teki kaksi ja syötti neljä maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaudella 2022–2023 kuusi ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2023–2023 Guendouzi ehti pelata Marseillessa kaksi Ligue 1 -ottelua sekä kaksi Mestarien liigan karsintaottelua.
Lazio.
Elokuun lopussa 2023 Guendouzi siirtyi italialaisseura Lazioon yksivuotisella lainasopimuksella, joka velvoitti Lazion ostamaan hänet kauden jälkeen pysyvästi tiettyjen ehtojen täyttyessä. Lainakaudellaan Laziossa Guendouzi pelasi 33 Serie A:n ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Kesällä 2024 Guendouzi siirtyi Lazioon pysyvästi 13 miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2024–2025 hän pelasi 37 Serie A:n ottelua ja teki maalin 29. syyskuuta 2024 Lazion 3–2-voittoon päättyneessä ottelussa Torinoa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua kaudella 2024–2025.
Maajoukkueura.
Guendouzi edusti Ranskaa eri nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa sekä 2019 että 2021. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Suomea vastaan marraskuussa 2021. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Etelä-Afrikkaa vastaan maaliskuussa 2022 ja toisen Israelia vastaan lokakuussa 2024. Hän pelasi Ranskan hopeamitaliin päättyneissä vuoden 2022 MM-kilpailuissa 79 minuuttia alkulohkon ottelussa Tunisiaa vastaan. 
Guendouzilla on marokkolaista taustaa, joten hän olisi voinut edustaa myös Marokkoa.
Gizan nekropoli

Gizan nekropoli on aavikkotasangolla Niilin länsipuolella Gizassa sijaitseva suuri nekropoli. Sitä käytettiin pääasiassa Egyptin vanhan valtakunnan aikana. Siellä sijaitsevat Gizan pyramidit, joista Kheopsin pyramidi kuuluu maailman seitsemään ihmeeseen .
Nekropolialue.
Gizan nekropoli jakautuu karkeasti neljään osaan. Ne ovat itäinen, läntinen, eteläinen ja keskinen hautausmaa.
Auvergnenseisoja

Auvergnenseisoja () on ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Auvergnenseisoja on vankkaluustoinen, vahvarakenteinen ja suoralinjainen. Se on olemukseltaan tyylikäs ja liikkuu kevyesti. Pää on pitkä; nartuilla hieman uroksia kevyempi. Kallo on lähes soikeanmuotoinen, otsapenger kohtuullisen erottuva. Silmät ovat soikeat, melko suuret ja väriltään tumman pähkinänruskeat. Korvat ovat riippuvat ja kärjistään kohtalaisen pyöristyneet. Kuono on suora, kirsu melko suuri ja musta. Purenta voi olla joko leikkaava tai tasapurenta. Kaula on hieman kaareutunut ja melko pitkä. Ylälinja on suora ja vakaa. Rintakehä on syvä ja pitkä, selkä lyhyt, tasainen ja kapea. Häntä on vaakasuora ja sylinterimäinen. Ranskassa se on perinteisesti typistetty 15–20 cm pituiseksi. Karvapeite on lyhyt ja kiiltävä. Väritys on aina mustavalkoinen; joko harmahtava tai päistärikkö (täplikäs). Näistä päistärikkö on selvästi yleisempi. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 57–63 cm (ihanne 60 cm) ja narttujen 53–59 cm (ihanne 56 cm) välillä. Molemmille sukupuolille hyväksytään 2 cm poikkeama ylöspäin ja 1 cm poikkeama alaspäin.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on älykäs, lempeä ja tottelevainen. Se kiintyy omistajaansa syvästi ja pitää lapsista, joten se sopeutuu hyvin perhekoiraksi kunhan sen liikunnantarve ja metsästysvietti tyydytetään.
Alkuperä.
Rotu on hyvin vanha: se tunnettiin Auvergneen kuuluvalla Cantalin alueella jo 1800-luvulla. Maltan ritarikunnan jäsenten uskotaan mahdollisesti vaikuttaneen sen varhaiseen jalostukseen.
Lausteen poikakoti

Lausteen poikakoti oli Turun Lausteella 1920-luvulta 1980-luvulle toiminut poikien koulukoti. Se perustettiin vuonna 1919 ensimmäisen maailmansodan sotaorpolasten huoltolaksi. Vuonna 1925 se nimettiin kasvatuslaitokseksi 9–18-vuotiaille ”turvattomille, kansakoulusta poisjoutuneille tai harhautuneille” eli huostaanotetuille pojille. Vuonna 1946 kasvatuslaitokset muuttuivat koulukodeiksi. Nykyisin samalla, uudisrakentamisen keskelle jääneellä maatilalla toimii yksityinen, voittoa tuottamaton Perhekuntoutuskeskus Lauste.
Laitosta hallinnoi oma osakeyhtiö, joka vuokrasi Lausteen rustitilaa Turun kaupungilta. Tilaan kuului 75 hehtaaria peltoalaa, nelisenkymmentä lehmää ja sikala, joita kaikkia pojat hoitivat.
Alueen rakennuksia on kymmenkunta: hallintorakennus Johtola, vastaanottokoti Kerhola liikuntasaleineen, isompien poikien asuntola Kotila, puinen kansakoulu noin sadalle oppilaalle, oma verstas sekä Niemelän työkoulu, jossa opiskeltiin puusepäksi, maalariksi, suutariksi tai räätäliksi. Tilalla oli jopa oma pesula, leipomo ja putka. Tavoitteena oli kansa- ja kansalaiskoulu oppimäärä, minkä jälkeen pojille pyrittiin saamaan työpaikka tai jatko-opintopaikka ammattikoulusta. Työnantajien ja koulunjohtajien silmissä Lausteelta tulevien maine oli kuitenkin huono, ja monet poikakodin kasvatit joutuivatkin vankilakierteeseen.
Fyysinen kuritus oli arkipäivää Lausteen poikakodissa, jopa keskellä yötä. Housut kerättiin yöksi pois, etteivät pojat karkaisi. Henkilökunnan väkivallan lisäksi myös isot pojat simputtivat nuorempiaan.
Kirjailija Leena Lander asui lapsena Lausteen poikakodissa, jossa hänen isänsä toimi tarkastajana. Poikakoti antoi innoituksen hänen romaaniinsa "Tummien perhosten koti". Muussakin tuotannossaan hän sanoo tutkineensa ”miesten hurjuutta ja hulluutta”.
Suosalmi

Suosalmi on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pohjois-Epeiros

Pohjois-Epeiros (, ) on nimi, jota käytetään niistä historiallisen Epeiroksen osista, jotka kuuluvat nykyään Albanialle. Pohjois-Epeiroksessa asuu merkittävä kreikkalaisvähemmistö.
Nimeä Pohjois-Epeiros käytettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1886 kuvaamaan Janinan (nyk. Ioánnina) vilayetin pohjoisosaa. Kreikkalaiset alkoivat käyttää nimeä vuonna 1913 kun Albania itsenäistyi. Kreikkalaisten pitivät aluetta maantieteellisesti, historiallisesti, kulttuurillisesti ja etnisesti osana Kreikan Epeirosta. Keväällä 1914 kreikkalaiset perustivat Pohjois-Epeiroksen autonomisen tasavallan. Alue oli Kreikan hallussa vuodesta 1914 vuoteen 1916. Maaliskuussa 1916 kreikka yritti valloittaa alueen uudestaan tuloksetta. Italia, jonka hallussa oli suuri osa Albaniaa, hääti kreikkalaisjoukot alueelta vuonna 1917. Kreikka sai alueen vuoden 1919 Pariisin rauhankonferenssissa. Alue palasi Albanian haltuun Kreikan–Turkin sodan jälkeen. Italian–Kreikan sodan aikana Kreikka miehitti Pohjois-Epeirosta kuuden kuukauden ajan Kreikan taisteluun asti.
Karkeakarvainen slovakianseisoja

Karkeakarvainen slovakianseisoja () eli ohar on slovakialainen koirarotu. Se on Slovakiassa melko suosittu.
Ulkonäkö.
Slovakianseisoja tuo mieleen karkeakarvaisen weimarinseisojan. Se on jalopiirteinen, keskivahva ja vankkarakenteinen olematta kuitenkaan raskas. Pää ja kaula ovat korkea-asentoiset. Pää on riittävän pitkä, kallo suorakaiteen muotoinen ja otsapenger kohtalaisen viisto. Silmät ovat mantelinmuotoiset ja meripihkan väriset; aivan kuten weimarinseisojalla, myös tämän rodun pennuilla silmät voivat olla taivaansiniset. Korvat ovat riippuvat, suhteellisen pitkät ja kärjistä pyöristyneet. Kuono on riittävän syvä, leveä ja suunnilleen kallon pituinen, kuononselkä suora, kirsu suuri ja tumma. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on leveä ja riittävän pitkä, selkä vaakasuora. Vatsaviiva on kohtalaisen ylösvetäytynyt. Koiran metsästäessä hännän asento on vaakasuora, levossa alaspäin riippuva. Häntä on Slovakiassa perinteisesti typistetty puoleen alkuperäisestä pituudestaan. Karvapeite on karkea, sileä ja noin 4 cm pitkä, ja muodostaa kuonon alaosaan "viikset". Väri on aina harmaa, virallisesti "rusehtavan harmaa"; rotumääritelmän mukaan siinä esiintyy eri vivahteita, mutta käytännössä koira näyttää yleensä samanväriseltä kuin joko weimarinseisoja (tasaisen hopeanharmaa) tai saksanseisoja (harmaa mustin laikuin/päistärikkö). Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–68 cm ja narttujen 57–64 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Slovakianseisoja on tottelevainen ja helposti koulutettavissa. Se sekä seisoo että noutaa riistan.
Alkuperä.
1950-luvun lopulla Slovakiassa risteytettiin keskenään harmaa tšekinseisoja-uros ja Australiasta tuotu weimarinseisoja-narttu. Toiset lähteet mainitsevat jalostukseen käytetyn myös karkeakarvaista saksanseisojaa. Uusi rotu rekisteröitiin Tšekkoslovakiassa alun perin nimellä "karkeakarvainen weimarinseisoja" ("Hrubosrstý Weimarský Stavač") ja slovakialaiset kasvattajat ja harrastajat pyysivät myös Saksan weimarinseisojaklubia tunnustamaan rodun karkeakarvaisena weimarinseisojana. Kun todettiin, etteivät saksalaiset hyväksyisi rotua kyseisellä nimellä, sille keksittiin uusi nimi: karkeakarvainen slovakianseisoja. Tällä nimellä se saavutti lopulta myös FCI-tunnustuksen vuonna 1983. Vielä nykyisinkin rodun kotimaassa sitä risteytetään mm. karkeakarvaisen saksanseisojan, lyhytkarvaisen saksanseisojan ja villakoirapointterin kanssa.
Schönberg (Holstein)

Schönberg on kunta Plönin piirikunnassa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Saksassa.
Ilmasto.
Schönbergissä kylmin kuukausi on helmikuu ja lämpimin heinäkuu.
Jättiläinen (kappale)

Jättiläinen on suomalaisen hip hop -artisti Pyhimyksen single, jonka Johanna Kustannus julkaisi 12. tammikuuta 2018. Kappaleella vierailee Aksel Kankaanranta, joka laulaa kertosäkeen. "Jättiläisen" on säveltänyt Väinö Wallenius, sanoittaneet Pyhimys ja Miljoonasade-yhtyeen Heikki Salo ja sovittaneet Wallenius, Riku Mattila ja Anssi Växby. Kappaleen on tuottanut Mattila.
"Jättiläinen" oli viimeinen Pyhimyksen isä–poika-teemaiselle "Tapa poika" -albumille tehty kappale. Nimi ”Jättiläinen” viittaa kertojan isään, jota saatetaan kappaleessa hautaan. Se kertoo siitä, kuinka pojan on isän kuoltua otettava isän rooli ja täytettävä tämän jättämä tyhjiö. Kappaleesta tehtiin tunteisiin vetoava ja balladityyppinen, ja se toimi myös albumin tarinallisena käännekohtana.
Kappale sai vuoden 2019 Emma-gaalassa vuoden biisin ja vuoden striimatuimman biisin palkinnot. Lisäksi "Tapa poika" palkittiin vuoden albumina ja Pyhimys vuoden artistina. "Jättiläinen" on ollut Suomen virallisella listalla 20 viikkoa, joista yhden listan kärjessä.
Palm Beachin piirikunta

Palm Beachin piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 471 150 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 6 172 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus West Palm Beach on myös sen suurin kaupunki.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 55,8 prosenttia on valkoisia, 21,5 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 18,2 prosenttia mustia. 31,1 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 88,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 44,7 vuotta.
Sumatrankaniinit

Sumatrankaniinit ("Nesolagus") on jänisten heimoon kuuluva nisäkässuku. Charles Immanuel Forsyth Major kuvasi suvun ensimmäisenä vuonna 1899.
Lajit.
Sukuun kuuluu 2 elävää lajia:
Galapagosinmerikarhu

Galapagosinmerikarhu eli galapagosinhylje ("Arctocephalus galapagoensis") on korvahylkeisiin kuuluva peto.
Galapagosinmerikarhuja tavataan Galápagosin saaristossa. El Ninon aikana niitä on nähty Meksikossa, ja varmistamattomien havaintojen mukaan niitä on havaittu myös Ecuadorin mantereella.
Galapagosinmerikarhu painaa noin 64 kiloa. Se on väriltään harmaanruskea.
Gascognelaistyyppinen ranskanseisoja

Gascognenseisoja, virallisesti gascognelaistyyppinen ranskanseisoja (), eli isoranskanseisoja () on ranskalainen koirarotu, kahdesta ranskanseisojaksi nimetystä rodusta kookkampi. Vuonna 2018 se oli Ranskassa pyreneittenseisojan kanssa yhteen laskettuna 10. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 11. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö.
Rotu on ns. "braque"- eli "bracco"-tyyppinen seisoja. Se on jalopiirteinen, vahva ja vankkaraajainen, muttei kuitenkaan liian raskasrakenteinen. Narttu on selvästi urosta kevytrakenteisempi. Kallo on lähes tasainen, hieman kuonoa pidempi. Otsapenger ei ole korostunut eikä matala. Silmät ovat avoimet ja joko tummankeltaiset tai kastanjanruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskipitkät ja hieman laskostuneet. Kuono on pitkä ja leveä, kirsu suuri ja ruskea. Purenta voi olla leikkaava tai tasapurenta. Rintakehä on pitkä ja leveä, selkä suora ja leveä. Vatsaviiva on vain hieman ylöspäin vetäytynyt. Häntä voi olla täysipitkä tai luonnontöpö; perinteisesti Ranskassa täysimittaiset hännät on typistetty. Nahka on melko löysä ja joustava. Karva on lyhyt, tiheä ja paksu. Väritys on joko yksivärinen kastanjanruskea, kastanjanruskea valkoisin merkein, valkoinen kastanjanruskein pilkutuksin ("ticking"/"speckled") tai kastanjanruskea punaisin (tan) -merkein (brown &amp; tan). Urosten säkäkorkeus vaihtelee 58–69 cm ja narttujen 56–68 cm välillä, ihanteellisen korkeuden jäädessä välille 61–63 cm. 
Alkuperä.
Gascognelaistyyppinen seisoja on kotoisin Keski-Pyreneiltä ja Lounais-Ranskasta. Se polveutuu sukupuuttoon kuolleesta charlesinseisojasta.
Ketu (Benin)

Ketu on historiallinen alue nykyisessä Beninin tasavallassa, nykyisen Plateau departementin Kétoun alueella. Se on eräs vanhimmista jorubaa puhuvien pääkaupungeista. Ketun perustaminen voidaan jäljittää asutukseen, jonka aloittivat Oduduwan jälkeläiset, jotka tunnetaan myös nimillä Odudua, Oòdua ja Eleduwa. Kaupungin hallitsijoiden perinteinen tyyli oli "alaketu", ja he ovat sukua nykypäivän Nigerian jorubojen Egba alaryhmään. 
Historia.
Oyojen myyttisen historian mukaan Ketua pidetään yhtenä kuudestatoista alkuperäisestä kuningaskunnasta, jotka Oduduwan perilliset ovat perustaneet. Ikivanha sukutaulu on jossain määrin unohdettu nykyajan jorubojen historiantutkimuksessa, joka keskittyy pääasiassa yhteisöihin Nigeriassa. Ketun tarkka asema Oyo-valtakunnassa on kiistanalainen. Oyon lähteiden mukaan Ketu oli alusmaa, jonka väitetään maksaneen vuosittaisen kunnioituksenosoituksen, ja että sen hallitsija osallistui Bere-juhlaan Oyossa. Ei ole kuitenkaan epäilystä siitä, että Ketun ja Oyon suhteet olivat ystävällisiä, jotka perustuivat suurelta osin niiden välisiin historiallisiin, kielellisiin, kulttuurisiin ja etnisiin siteisiin.
Ketu oli yksi nousevan Dahomeyn kuningaskunnan päävihollisista, jota vastaan se taisteli usein Oyon kuninkaallisten joukkojen osana. Valtakunta tuhoutui 1880-luvulla antauduttuaan Foneille. Näiden taistelujen aikaan suuri määrä Ketun väestöä myytiin orjuuteen. Tämän takia Ketulla on tärkeä merkitys Brasilian Candomblessa. Ketu tunnetaan nimellä Queto portugalin kielisessä ortografiassa. 
Ewe-yhteys.
Ewen perinteet viittaavat Ketuun "Amedzofeina" ( "ihmiskunnan alkuperä") tai "Mawufena" ( "Korkeimman Olennon koti"). On arveltu, että Ketun asukkaat, tai ainakin osa heistä kuului alun perin Nigerian Oyo- väestöön ja heidät pakotettiin muuttamaan länteen 1200- ja 1500-luvuilla. Ketussa gbe-kieliä puhuvien kansojen esi-isät (kuten Ewe, Fon ja Aja) erosivat muista pakolaisista ja alkoivat luoda omaa identiteettiään, mutta jorubat pakottivat heidät muuttamaan vielä lännemmäksi 1400- ja 1500 -luvuilla. 
Luettelo Jorubavaltakunta Ketun hallitsijoista.
Joruban kielessä sana oba tarkoittaa kuningasta tai hallitsijaa. Sitä käytetään myös yleisesti erilaisista jourobakansojen asuttamien alueiden hallitsijoista. Ketussa "oba" tarkoittaa Ketun Aleketua
Pyreneläistyyppinen ranskanseisoja

Pyreneittenseisoja, virallisesti pyreneläistyyppinen ranskanseisoja (), eli pieniranskanseisoja () on ranskalainen koirarotu, kahdesta ranskanseisojaksi nimetystä rodusta pienempi. Se on Ranskassa paikallisista "braque"-tyypin lyhytkarvaisista seisojista kaikkein suosituin. Vuonna 2018 se oli Ranskassa gascognenseisojan kanssa yhteen laskettuna 10. suosituin paikallinen rotu – listauksessa se on 11. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö.
Pyreneläinen rotu on gascognelaista sukulaistaan kevytrakenteisempi, sen huulet ovat vähemmän riippuvat, sen nahka on tiiviimmin pinnanmyötäinen ja sen eturaajat ovat kevytrakenteisemmat. Kirsu on kastanjanruskea. Häntä voi olla täysipitkä tai luonnontöpö. Karvapeite on lyhyempi kuin gascognenseisojalla. Väritys on joko yksivärinen kastanjanruskea, kastanjanruskea valkoisin merkein, valkoinen kastanjanruskein pilkutuksin (ticking/speckled) tai kastanjanruskea punaisin (tan) -merkein (brown &amp; tan). Urosten säkäkorkeus vaihtelee 47–58 cm ja narttujen 47–56 cm välillä; ihannekorkeus on 50–55 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on ystävällinen, lempeä ja nöyrä.
Alkuperä.
Pyreneläistyyppinen seisoja on kotoisin Keski-Pyreneiltä ja Lounais-Ranskasta. Se polveutuu erään teorian mukaan sukupuuttoon kuolleesta charlesinseisojasta, kun taas toinen teoria mainitsee sen kantaroduiksi vanhan espanjalaisen seisojan (luultavasti navarranseisoja) ja southern houndin. Nykyinen rotu on ollut olemassa jo 1400-luvulta lähtien ja sen uskotaan olevan kaikkien nykyisten lyhytkarvaisten seisojien kantarotu. 1800-luvun lopulla havaittiin, että ranskanseisojia oli itse asiassa kaksi eri tyyppiä (FCI:n mukaan nykyisin kaksi kokonaan erillistä rotua). Pyreneläinen muunnos miellytti ennen kaikkea metsästäjiä jotka halusivat gascognelaista nopeamman ja kevyemmän kanakoiran.
Business FM

Business FM oli suomalainen radiokanava.
Vuosina 2016–2019 Business FM oli talouteen keskittynyt kaupallinen radiokanava, jonka toiminta alkoi 27. kesäkuuta 2016. Business FM kuului Helsingin lisäksi Oulussa ja Tampereella. Vuoden 2020 alussa radiokanavan oli määrä aloittaa Jyväskylässä, Kuopiossa, Lahdessa, Turussa ja Vaasassa.
Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Businessradio Finland Oy:n ja Business FM siirtyi Nelonen Median omistukseen. Syyskuun 2019 alussa kanavan toiminta loppui ja taajuuksilla aloitti Groove FM Business.