tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ed, Edd n Eddy

Ed, Edd n Eddy on kanadalainen Leo Awardilla palkittu animaatiosarja, jonka loi kanadalainen animaattori Danny Antonucci. Sarjan tuotti kanadalainen animointiyhtiö a.k.a. Cartoon, Cartoon Networkille, jossa sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa 4. tammikuuta vuonna 1999. Siitä tuli myös Cartoon Networkin pitkäaikaisin animaatiosarja, joka on alun perin Cartoon Networkin ohjelma. Sarjasta oltiin alun perin tuottamassa 52 jakson verran, mutta Cartoon Network tilasi siitä vielä 13. jaksoa lisää. Ed, Edd n Eddy päättyi 11. toukokuuta vuonna 2007. Siitä julkaistiin myös elokuva "Ed, Edd n Eddy’s Big Picture Show". Elokuvan lisäksi sarjasta on julkaistu kolme videopeliä vuosina 2002, 2005 ja 2007.
Juoni.
Sarja keskittyy kolmeen poikaan, Ed, Edd ja Eddy, joista 12-vuotias Eddy toimii kolmikon johtajana. Hän on erittäin kiinnostunut rahasta ja kavereidensa Edin ja Eddin kanssa hän suunnittelee erilaisia tapahtumia tai esineitä, joita myymällä Eddy pääsisi tavoitteeseensa kerätä rahaa itselleen, ostaakseen suurenkokoisia karkkeja nimeltä jawbreakers, mutta ei usein onnistu. Kolmikon älykkäin ja usein myös pikkutarkin on Edd, oikealtanimeltään Eddward. Eddy luottaakin Eddn suunnitelmallisuuteen, mutta usein turhautuu hänen liialliseen varovaisuuteen ja pikkutarkkuuteen. Ryhmän lihaksena toimii Ed, joka on kolmikon tyhmin, mutta pisin ja voimakkain. Hän pitää erityisesti sarjakuvista ja saattaakin joskus lumoutua niiden maailman niinkin ettei enää erota tarinoita todellisuudesta. Hänellä on myös nuorempi sisko nimeltä Sarah, joka on luonteeltaan erittäin aggressiivinen. Hänen kaverinaan on Jimmy, joka usein käyttäytyy todella avuttomasti. Sarah ei pidä ollenkaan Edin kaverista Eddystä, joka onkin lähes samankaltainen luonteeltaan. Edd on puolestaan osoittautunut olevan kolmikosta Sarahin ihastuksen kohde muutamissa jaksoissa.
Sarjassa esiintyy myös muita hahmoja, mutta heidän vanhempiaan, Eddyn veljeä ja sekä muita aikuisia ei ole kuitenkaan koskaan esitetty, vaikka heidät on usein mainittu.
Alhaji Jeng

Alhaji Jeng (s. 13. joulukuuta 1981 Banjul, Gambia) on ruotsalainen seiväshyppääjä.
Jeng muutti alkuvuodesta 1982 perheensä mukana Gambiasta Ruotsiin. Ruotsin kansalaisuuden hän sai vuonna 2000.
Jeng sijoittui 2000 kahdeksanneksi Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa tuloksella 500 ja oli seuraavana vuonna kuudes Amsterdamin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Hän hyppäsi kahdeksanneksi Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005 tuloksella 550. Seuraavana vuonna Jeng voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 570. Ulkoradoilla hän voitti samana vuonna Euroopan cupin ykkösliigan. Göteborgin EM-kisoissa hän jäi loppukilpailussa ilman tulosta.
Jeng karsiutui Osakan MM-kisoissa 2007. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Valencian MM-hallikilpailuissa, voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän oli viides Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa ja kahdestoista Berliinin MM-kisoissa. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui, kuten kävi myös saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa. Hän jäi 2012 karsinnassa ilman tulosta sekä Helsingin EM-kilpailuissa että Lontoon olympialaisissa. Vuonna 2013 hän karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-hallikilpailuissa.
Ruotsin mestaruuden Jeng voitti ulkoradoilla vuosina 2005, 2006, 2011, 2012 ja 2014 ja sisäradoilla vuosina 2005, 2006, 2008, 2011, 2013 ja 2014. Hän pitää hallussaan seiväshypyn Gambian-ennätystä ja on Ruotsin kaikkien aikojen ulkoratojen tilastossa jaetulla neljännellä tilalla.
ALROSA

ALROSA () on kansainvälinen venäläinen suuryritys, joka tuottaa timantteja. Yhtiö harjoittaa timanttiraaka-aineiden tutkintaa, hankintaa, käsittelyä ja myyntiä. Päätoiminta on Jakutiassa, Arkangelin alueella ja Afrikassa.
ALROSA tuottaa 97 % Venäjän kaikista timanteista. Yhtiön osuus maailman timanttituotannosta on 27 %. ALROSAn löydetyt varat riittävät 18–20 vuotta nykyisen tuottotason ylläpitämiseksi. ALROSAn ennustukset ovat kolmanneksen maailman timanttivaroista.
Omistaja.
ALROSA listautui pörssiin 28. lokakuuta 2013., jonka tuloksena yhtiöstä myyntiin 16 % (7 % osuudesta luopuivat Venäjän federaatio ja Jakutian hallitus, ja ALROSA 2 % takaisinostetuista osakkeista).
Tuotanto.
ALROSAn tuotantoalueet sijaitsevat pääosin Länsi-Jakutiassa ja Arkangelin alueella. Yhteensä ALROSA kehittää 22 esiintymää. Tuotantoon kuuluu 9 esiintymää kallioperässä ja 13 huuhdontaesiintymää. Kallioperäisiä esiintymiä työnnetään avoimella louhimotavalla ja maanalaisella tavalla. Sahan tasavallan alueella (Jakutia) toimii neljä kaivosyritystä: Mirninski, Aihalski, Udachinski, Niurbinski.
Lisäksi ALROSA omistaa 32,8 % Keski-Afrikan suuren timanttituottajayhtiön Katokan osakkeista Angolassa.
Myynti.
ALROSA-yhtiön myyntiyhtiöillä on edustustot kaikissa maailman timanttikeskuksissa, eli Yhdysvalloissa, Belgiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Kiinassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Israelissa.
Vuonna 2012 ALROSA teki pitkäaikaisen sopimuksen belgialaisen Laurelton Diamonds Inc. -yhtiön kanssa. Kyseinen yritys ostaa timantteja yhdysvaltalaiselle Tiffany &amp; Co. -koruyhtiölle..
Toukokuussa 2013 ALROSA ja huutokauppatalo Sotheby’s allekirjoittivat yhteistyösopimuksen. Sen ehtojen mukaan ALROSA toteuttaa huutokaupoissa Sotheby’s premium -luokan timantit. Myytävänä oleville kivet saavat Amerikan Hemmologian instituutin sertifioinnin (GIA) .
ALROSA auttaa aktiivisesti venäläisiä valtakunnallisia viranomaisia Kimberlin prosessin tarkoitusten ja vaatimusten toteuttamiseksi.
Toiminnan luvut.
Vuonna 2012 ALROSA-yhtiöt tuottivat 34,4 miljoonaa karaattia timantteja, ja niiden timanteista saatu tuotto oli 4 600 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Markus Tavio

Markus Ruben Tavio (alk. Davidson; 25. huhtikuuta 1911 Turku – 18. helmikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. 
Elämä.
Markus Tavio kirjoitti ylioppilaaksi 1930 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella piirustusta ja maalausta 1930–1932. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1938 ja työskenteli sitten rakennushallituksen suunnitteluosastolla sekä eri arkkitehtitoimistoissa 1938–1939. Hän teki opintomatkoja useisiin Euroopan maihin ja 1948 Yhdysvaltoihin. Hän perusti oman toimiston heti sodan jälkeen vuonna 1944.
Arkkitehtuuri.
Tavion tavoitteena asuntosuunnittelussa oli käytännöllisyys ja kodikkuus. Tavio on suunnittellut Helsingin Kalastajatorpan ensimmäisen hotellirakennuksen, joka valmistui vuonna 1969. Espoon Tapiolassa on hänen suunnittelemiaan asuinrakennuksia muun muassa 1954 valmistunut Asunto Oy Viisikko ja Otsonkalliolla 1955 valmistunut lamelli- ja pistetaloryhmä. 1958–1960 valmistui Tapiolan Naavakalliolle asuntokokonaisuus.
Tavio oli mukana Alvar Aallon johtamassa Suomen Arkkitehtiliiton toimikunnassa, joka suunnitteli Rovaniemen "Poronsarvi"-asemakaavan 1945.
Tavio suunnitteli kerrostaloja myös Helsingin Munkkivuoreen, Pajamäkeen, Herttoniemeen, Puotilaan ja Lauttasaareen. Pohjois-Haagassa on hänen suunnittelemiaan vanhusten asuintaloja ja rivitaloja on Espoon Westendissä ja Matinkylässä. 
Tavio suunnitteli myös seurakunnille, kuten Oulun keskustaan vuonna 1958 valmistuneen seurakunta- ja virastotalon sekä Jyväskylään 1962 valmistuneen seurakuntatalon. Hänen päätyönään pidetään 1954 valmistunutta Helsingin Meilahden kirkkoa.
Ancara

AncarA on suomalainen, englanninkielistä heavy metalia soittava yhtye, joka on perustettu vuonna 1996.
Historia.
Ancaran esiasteet olivat useilla eri kokoonpanoilla Metal Circus vuosina 1985–1992 ja Resistance vuosina 1992–1995.
Ancaran debyyttisingle "The World" vuodelta 2006 nousi parhaimmillaan Suomen virallisen singlelistan kakkoseksi. Singlellä vieraili kosketinsoittaja ja säveltäjä Riku Niemi. Debyyttialbumi "Dawn" käväisi virallisen albumilistan sijalla 27 ja Timo Kotipellon levy-yhtiö High and Loudin julkaisema studioalbumi "Beyond the Dark" sijalla 9. Laulaja Agnes Pihlava vieraili albumilla "Chasing Shadows" kappaleessa "Tears With a Smile".
Yhtyeen neljäs studioalbumi "Garden of Chains" julkaistiin 3. maaliskuuta 2017.
Ketjukaruselli

Ketjukaruselli on huvipuistolaite, joka koostuu pyörivään runkoon kiinnitetyistä, ketjujen varassa roikkuvista istuimista. Tavallisesti tuolit ovat yhden hengen istuttavia. Karusellin pyöriessä keskipakoisvoima "työntää" matkustajia poispäin karusellin rungosta, jolloin istuimet ovat runkoon nähden kallellaan.
Vuonna 1972 Saksassa kehitettiin uusi ketjukarusellityyppi, "Wellenflug". Siinä karusellin rungon pyörivä yläosa kallistuu lisäksi puolelta toiselle, mikä tekee matkustajien liikeradasta aaltomaisen. Vuonna 2003 itävaltalainen Funtime-yritys kehitti Star Flyer -ketjukarusellin, joka pyörimisen lisäksi nousee monen kymmenen metrin korkeuteen. Tällainen karuselli on esimerkiksi Kööpenhaminan Tivolin Himmelskibet, joka nousee 80 metrin korkeuteen. 
Suomessa tällaisia laitteita ovat Särkänniemen Keinukaruselli, Tykkimäen Kouvola-karuselli ja Star Flyer, Linnanmäen Ketjukaruselli, PowerParkin Fiesta Mexicana ja La paloma, Wasalandian Wave Swinger, Tivoli Sariolan Ketjukaruselli ja Minikeinu, Tivoli Seiterän Ketjukaruselli ja Suomen Tivolin Ketjukaruselli ja Pellekaruselli.
Vuosisatamme kronikka

Vuosisatamme kronikka on Gummeruksen vuonna 1987 julkaisema tietokirja 1900-luvun merkittävimmistä uutistapahtumista. Yli 1 200-sivuinen A4-kokoinen kirja kattaa vuodet 1900–1986 kuukausi kuukaudelta. Viimeisenä artikkelina on tasavallan presidentti Urho Kekkosen kuolema.
Teoksessa on ajanjakson jokainen kuukausi esitetty sekä luettelonomaisesti että pienoisartikkeleina. Siitä ilmenee lyhyesti tärkeimmät tapahtumat sekä kyseisessä kuussa syntyneet ja kuolleet merkkihenkilöt. Erikoisuutena on se, että artikkelit on kirjoitettu preesensiin, vaikka ne nykyajasta katsoen kuvaavat menneisyyttä. Monista tapahtumista on tehty laajempi katsaus, esimerkiksi vuosien 1900–1984 olympialaisten artikkelit ja tulosluettelot. Vuosisatamme kronikka on kuvitettu valokuvin, maalauksin ja julistein. Teoksen perusidean on kehittänyt saksalainen Bodo Harenberg (Harenberg Verlag). Suomenkielinen tekstituotanto tehtiin elektronisesti.
Kirjan sisältö muodostaa myös myöhemmin julkaistun "Ihmiskunnan kronikka" -nimisen 12-osaisen kirjasarjan kuusi jälkimmäistä osaa. Kuudessa ensimmäisessä osassa on käsitelty tiivistetymmin koko ihmiskunnan historia kivikaudelta alkaen.
Blind Stare

Blind Stare on suomalainen melodista death metallia soittava yhtye. Sen perustivat Anders Öström, Heikki Raisio ja Henry Valkonen Turussa vuonna 1999.
Diskografia.
EP:t
EViews

EViews on tilasto-ohjelmisto, joka on tarkoitettu erityisesti ekonometriseen analyysiin. Ohjelmisto on julkaistu Windowsille ja sitä kehittää Quantitative Micro Software, joka julkaisi EViewsin ensimmäinen version 1991. Maaliskuussa 2007 julkaistiin versio 6.0.
EViews soveltuu yleiseen tilastolliseen sekä ekonometriseen analyysiin, kuten poikkileikkausaineiston, paneeliaineiston, sekä aikasarjojen analyysiin. Ohjelma tukee Excel, SPSS, SAS, Stata, RATS ja TSP ohjelmistojen tiedostoformaatteja sekä ODBC-tietokantayhteyttä.
SPSS

SPSS (nykyään virallisesti IBM SPSS Statistics) on tilastotieteelliseen analyysiin suunniteltu ohjelmisto, josta julkaistiin ensimmäinen versio 1968. PSPP on GNU-projektin avoimen lähdekoodin vastine SPSS:lle.
SPSS-ohjelmistoa valmisti aiemmin ohjelmiston nimeä kantanut yhtiö, "SPSS Inc.". IBM osti yhtiön ja samalla SPSS-ohjelmiston vuonna 2009 noin 1,2 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla.
Unto Jutila

Unto Väinö Jutila (5. joulukuuta 1944 Kalajoki – 5. maaliskuuta 1992 Toholampi) oli suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä.
Tausta.
Unto Jutila syntyi Kalajoella, sahanasettaja Väinö Jutilan ja Anni o.s. Tiinasen perheeseen. Lapsuusaika kului Kalajoen Plassilla. Vaikka suvussa ei aiemmin ollut muusikoita, Väinö-isä oli kulttuurin ja musiikin ystävä, joka hankki pojalleen harmonikan. Jo 11-vuotiaana poika pääsi soittamaan Kalajoen teatteritalon tansseissa taukoja.
Avioiduttuaan 2. heinäkuuta 1977 filosofian kandidaatti Sinikka o.s. Alasen (s. 1946 Karkku) kanssa, Jutilat muuttivat Toholammille.
Koulutus.
Vaikka Jutila oli soittajana pääosin itseoppinut, hän opiskeli musiikin teoriaa Pauli Kilpiön johdolla, sekä harmonikansoittoa ja esiintymistaitoa Leander Norrbackin ja Veikko Ahvenaisen johdolla.
Muusikko, säveltäjä, pedagogi, vaikuttaja.
Jutila toimi noin 10 vuoden ajan tanssimuusikkona 1960-luvulla, kiertäen maata oman yhtyeensä kanssa.
Ensimmäinen sävellys, "Iloinen meripoika", syntyi 1959, jonka jälkeen hän sävelsi noin 200 teosta, kattaen erilaisia tyylilajeja viihdemusiikkia ja taidemusiikkia. Sävellyksistä tunnetuimpia ovat Rapsodia harmonikalle, Konsertto F-duuri ja Kuvia lapsille -sarja. Hänen viimeiseksi sävellyksekseen jäi Hyväntuulen jenkka, 1990. Hänen sävellyksiään ovat levyttäneet muun muassa Pekka Himanka (esimerkiksi "Kalajoki-valssi") ja useat harmonikansoittajat, kuten Matti Rantanen ("Kuvia lapsille" -sarja).
Jutila toimi harmonikansoiton opettajana Raahen musiikkikoulussa 1975–1980 ja Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa 1978–1987, minkä lisäksi hänellä oli lukuisia yksityisoppilaita.
Hän osallistui erilaisiin harmonikkamusiikin tapahtumiin esiintyvänä taiteilijana ja opettajana, sekä toimi Kalajoen "Särkät soi" (1974–1985) ja Toholammin harmonikkaviikot (1986–1992) -tapahtumien taiteellisena johtajana. Ulkomailla Jutila konsertoi Ruotsissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Neuvostoliitossa, Baltian maissa sekä Italiassa. Hän oli muuntautumiskykyinen taiteilija, joka esitti niin klassista harmonikkamusiikkia, tanssimusiikkia, ranskalaista musette-musiikkia kuin jazziakin.
Jutilan kansainväliset kontaktit alalla olivat laajat, ja muun muassa ranskalainen musette-harmonikan taitaja Maurice Vittenet oli hänen hyvä ystävänsä. Elämän loppuvuosia varjosti vaikea sairaus, joka ei kuitenkaan estänyt sävellystyötä eikä esiintymisiä. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1987.
Levytykset.
Unto Jutila levytti kuusi omaa pitkäsoittoa, sekä esiintyi kokoomalevyillä. Jutilan levytyksiä ovat muun muassa:.
Jann Arden

Jann Arden Richards (s. 27. maaliskuuta 1962) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä. 
Arden syntyi lähellä Calgarya, Albertassa, ja julkaisi vuonna 1992 ensimmäisen albuminsa "Time for Mercyn". Suosio kasvoi entisestään julkaisulla "Living Under June" (1994), jolle sisältyi Anne Loreen säveltämä hitti "Insensitive". Arden on julkaissut myös kaksi kirjaa.
Ardenin tuorein albumi on covereista koostuva "Uncover Me", joka ilmestyi 6. helmikuuta 2007. Hän on voittanut kahdeksan Juno-palkintoa ja ollut ehdolla kaikkiaan ainakin yhdeksäntoista kertaa. Maaliskuussa 2006 hänen ilmoitettiin saavan tähti Canada's Walk of Famelle.
Ardenilla ilmeni maaliskuussa 2007 niin kutsuttu Takotsubon ilmiö, sydänlihaksen toiminnan äkillinen, tilapäinen heikkeneminen, jonka usein aiheuttaa tavanomainen stressi. Hän toipui ja on vuonna 2007 Yhdysvaltain-kiertueellaan Michael Bublén kanssa; kaksikko esiintyi yhdessä jo vuonna 2005.
Adrienne Rich

Adrienne Cecile Rich (16. toukokuuta 1929 Baltimore, Maryland – 27. maaliskuuta 2012 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen runoilija ja feministi. Hän oli tunnettu radikaalifeminismistään. Richin vuonna 1976 ilmestynyt ensimmäinen feministinen teos "Of Woman Born: Motherhood as Experience and Institution" käsittelee äitiyttä, muun muassa sen historiallista ja kulttuurista merkitystä, ja sitä pidetään edelleen yhtenä tärkeimmistä äitiyttä käsittelevistä feministisistä puheenvuoroista. Äitiyden lisäksi hän kirjoitti paljon muun muassa lesboutta käsitteleviä kirjoituksia ja otti aktiivisesti kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
Richille myönnettiin vuonna 1974 National Book Award kokoelmasta "Diving into the Wreck". Hänen miehensä teki itsemurhan 1970, ja Rich ilmoitti vuonna 1976 olevansa lesbo. Hän kieltäytyi vuonna 1997 poliittisista syistä National Medal of Artsista. Rich eli vuodesta 1976 lähtien yhdessä elämänkumppaninsa, kirjailija Michelle Cliffin kanssa. Hän kirjoitti runouden ohella proosaa, kuten esseen "Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence", joka ilmestyi kirjassa "Blood, Bread and Poetry: Selected Prose, 1979–1986" vuonna 1986.
Rich kuoli maaliskuussa 2012 kotonaan Santa Cruzissa nivelreuman komplikaatioihin.
Teokset (paitsi runot).
Suomennettuja runoja.
Runoja teoksessa "Merenvaahdon palatsi: yhdysvaltalaista nykyrunoutta", suom. ja toim. Anni Sumari, Rajamäki: Aviador 2019
Julie Harris

Julie Ann Harris (2. joulukuuta 1925 Grosse Pointe, Michigan, Yhdysvallat – 24. elokuuta 2013 West Chatham, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan työstään sekä teatterista, elokuvista että televisiosta, ja hän kuului American Theatre Hall of Fameen. 
Harris syntyi Grosse Pointessa Michiganissa. Jo ensimmäisestä elokuvaroolistaan "Häävieraassa" (1952) hänet asetettiin Oscar-ehdokkaaksi. Hän oli James Deanin vastanäyttelijänä elokuvassa "Eedenistä itään". Myöhempiä elokuvia ovat muun muassa "Pennittömänä Berliinissä" (1955), "Yö kauhujen talossa" (1963) ja "Sumuisten vuorten gorillat" (1988). Vuonna 1996 hänellä oli rooli elokuvassa "Kielletty suhde". 
Televisiossa Julie Harrisilla oli rooli Lilimae Clementsinä sarjassa "Knots Landing". Lisäksi hän on ollut näkyvä hahmo Broadwaylla, ja hän on saanut teatterialan Tony-palkinnon viisi kertaa.
Julie Newmar

Julie Chalene Newmar (s. 16. elokuuta 1933) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan etupäässä Batmanin Kissanaisena.
Newmar syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa, kolmesta lapsesta vanhimmaksi. Hän valmistui John Marshall High Schoolista ja on esiintynyt paitsi Batmanissa ja muissa televisiosarjoissa, myös elokuvissa ja teatterissa. 
Newmarin naapuri, näyttelijä ja koomikko James Belushi syytti häntä vuonna 2004 kotirauhansa häiritsemisestä. Riita saatiin sovittua oikeussalin ulkopuolella. Newmar on nyttemmin jopa esiintynyt Belushin kanssa televisiossa. 
Newmar oli vuosina 1977–1984 naimisissa lakimies J. Holt Smithin kanssa. Hänellä on yksi lapsi, John Jewl Smith, joka on kuuro ja kärsii Downin oireyhtymästä. Johnin syntyessä Newmarilla oli jo pitkälti yli neljäkymmentä vuotta ikää.
Peruskestävyysharjoittelu

Peruskestävyys- eli PK-harjoittelulla tarkoitetaan kestävyysurheilussa sellaista harjoittelua, jossa syke pysyy aerobisen kynnyksen alapuolella. Hengästyttävämpää liikuntaa, jossa syke nousee aerobisen kynnyksen yli, kutsutaan vauhtikestävyysharjoitteluksi. 
Hyvässä kestävyysurheilijan ohjelmassa suurin osa harjoittelusta tapahtuu nimenomaan PK-alueella. Kuntoilussa, jossa tavoitteena ovat terveyshyödyt ja rasvanpoltto, voidaan hyvin kaikki harjoittelu tehdä PK-alueella.
Vanja Stambolova

Vanja Stambolova (, s. 28. marraskuuta 1983) on bulgarialainen yleisurheilija, jonka päämatka oli aiemmin 400 metrin juoksu ja sittemmin 400 metrin aitajuoksu.
Stambolova karsiutui 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 400 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 1.04,56. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 58,99. Seuraavana vuonna hän voitti Balkanin sisäratojen mestaruuden 400 metrin sileällä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän voitti 400 metrillä MM-hopeaa ajalla 50,21. Myöhemmin samana vuonna hän voitti matkan Bulgarian mestaruuden sekä EM-kultaa Göteborgin EM-kisoissa ajalla 49,85. Kauden lopussa hän juoksi kahdeksanneksi ja toiseksi yleisurheilun maailmancupissa.
Stambolova kärähti dopingista tammikuussa 2007 maannaisensa Venelina Venevan kanssa. Bulgarian yleisurheiluliitto vapautti heidät syytteistä, mutta kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti päätöksestä urheilun välitystuomioistuimelle ja CAS piti kahden vuoden kilpailukiellon voimassa.
Kilpailukieltonsa jälkeen Stambolova osallistui Berliinin MM-kilpailuihin 2009 karsiutuen 400 metrin aitajuoksun välierissä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 51,50. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän oli toinen 400 metrin aitajuoksussa Bulgarian ennätysajalla 53,82. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän oli 400 metrin neljäs ajalla 52,58. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 400 metrin aidoissa ajalla 54,23 s. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli 400 metrin neljäs ajalla 51,99. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä.
Lähde: IAAF
Horton Foote

Horton Foote (14. maaliskuuta 1916 – 4. maaliskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia elokuvakäsikirjoituksiaan ovat "Kuin surmaisi satakielen" (1962), "Polttava maa" (1965) ja "Hiiriä ja ihmisiä" (1992).
Foote syntyi Whartonissa, Texasissa. Hän voitti kaksi Oscar-palkintoa vuosina 1963 ja 1984, yhden Pulitzerin vuonna 1995 ja yhden Emmyn vuonna 1997. 
Footen alkuperäinen haave oli päästä näyttelijäksi, mutta jo pian hänen Broadway-debyyttikäsikirjoituksensa "Only the Heart" (1944) julkaisun jälkeen kävi ilmi, että hänen lahjansa olivat ennemminkin kirjoittamisessa. Foote oli naimisissa Lillian V. Footen kanssa, kunnes tämä kuoli 5. elokuuta 1992. Footella oli neljä lasta. 
Footelle myönnettiin vuonna 2000 National Medal of Arts. Hän oli Kristillisen tieteen jäsen.
Petri Kotwica

Petri Lauri Kotwica (s. 17. huhtikuuta 1964 Parainen) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 
Henkilöhistoria.
Kotwican sukunimi on peräisin hänen puolalaiselta isäpuoleltaan merikapteeni Maciej Kotwicalta, hänen äitinsä on pankkivirkailija Seija Bärlund. Ylioppilaaksi vuonna 1984 tullut Kotwica oli opiskellut vuoden Teknillisessä korkeakoulussa ja neljä vuotta yliopistossa teoreettista filosofiaa ja kirjallisuutta, ennen kuin hän aloitti opintonsa Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella, josta hän valmistui vuonna 1999 taiteiden maisteriksi ja elokuvaohjaajaksi. 
Lyhytelokuvien lisäksi Kotwica on ohjannut neljä pitkää elokuvaa. Niistä ensimmäinen on "Koti-ikävä" (2005), jonka valmistuessa 41-vuotias Kotwica oli poikkeuksellisen vanha esikoisohjaajaksi. Pari vuotta myöhemmin valmistui hänen toinen pitkä elokuvansa "Musta jää" (2007), jonka tekeminen vei ohjaajalta kuusi vuotta ja pääsi vauhtiin vasta kun hän oli saanut tehdyksi ensimmäisen pitkän elokuvansa. Elokuvan kolmiodraamatarina perustuu osittain Kotwican omiin kokemuksiin. "Musta jää" oli 18 vuoteen ensimmäinen suomalainen elokuva, joka pääsi kilpailemaan Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnosta. Kotwican kolmas pitkä elokuva, "Rat King", valittiin vuoden 2012 huhtikuussa pidettäville Tribeca-festivaaleille New Yorkiin.
Esikuvikseen Kotwica mainitsee muiden muassa Krzysztof Kieślowskin, Stanley Kubrickin ja Ingmar Bergmanin. Suomalaisista ohjaajista erityisesti Mikko Niskanen on tehnyt häneen suuren vaikutuksen.
Kenia Sinclair

Kenia Sinclair (s. 14. heinäkuuta 1980) on jamaikalainen 800 metrin juoksija.
Sinclair karsiutui vuonna 2005 Helsingin MM-kisoissa välierissä ajalla 1.59,45. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa ja hopeaa Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ajalla 1.58,16. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui neljänneksi. Osakan MM-kisoissa 2007 Sinclair karsiutui välierissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kuudenneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui välierissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli seitsemäs Daegun MM-kilpailuissa ajalla 1.58,66.
John Ljunggren

John Arthur Ljunggren (9. syyskuuta 1919 – 13. tammikuuta 2000) oli ruotsalainen kilpakävelijä, jonka matkana oli pääasiassa 50 kilometriä.
Ljunggren on 50 kilometrin kävelyn olympiavoittaja vuodelta 1948 ajalla 4.41.52. Lisäksi hän saavutti olympiahopeaa 1960 ja olympiapronssia 1956 samaiselta matkalta. Ljunggren on myös euroopanmestari vuodelta 1946 ja saavutti hopeaa 1950. Vuosina 1951–1953 hän teki kaikkiaan viidesti maailmanennätyksen. Hän on Ruotsin menestynein kilpakävelijä viidellä arvomitalillaan.
Benita Valente

Benita Valente (19. lokakuuta 1934 – 24. lokakuuta 2025) oli yhdysvaltalainen sopraano. Hän syntyi Delanossa, Kaliforniassa, ja valmistui Curtis Institute of Musicista vuonna 1960.
Valenten varhaisen uran merkittävä vaikuttaja oli Lotte Lehmann, jonka yksityisoppilaaksi hän pääsi 16-vuotiaana. Hänen Metropolitan-debyyttinsä New Yorkissa tapahtui syyskuussa 1973. Hän tulkitsi muun muassa Mozartin oopperarooleja. 
Valente ei ollut pelkästään oopperalaulaja, vaan myös kansainvälisesti arvostettu liedien, kamarimusiikin ja oratorion esittäjä. Hänen ohjelmistossaan olivat edustettuna kaikki aikakaudet renessanssin ja barokin siirtymävaiheesta (Monteverdi) nykysäveltäjien teoksiin saakka. 
Valente ilmoitti vetäytyvänsä lavalta esiinnyttyään viimeisen kerran 26. lokakuuta 2000.
Sarmizegethusa

Sarmizegethusa oli tärkeä linnoitus ja uskonnollinen keskus antiikin aikaisessa Daakiassa. Se sijaitsee 1200 metrin korkeudella. Linnoitus kattaa noin 30 000 m² alueen. Sarmizegethusa kukoisti erityisesti kuningas Decebaluksen aikana. Roomalaiset valtasivat ja tuhosivat Sarmizegethusan Daakian sotien aikana. Trajanus perusti uuden kaupungin Ulpia Traianan 40 km Sarmizegethusasta.
Sarmizegethusa kuuluu Orăștie-vuorten daakialaisiin linnoituksiin, jotka sijaitsevat nykyisessä Romaniassa. Ne kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1999.
The Voice of Mengele

The Voice Of Mengele oli englanninkielistä musiikkia esittänyt suomalainen rockyhtye, joka toimi lähinnä vuonna 1987. Sangen nimekkäästä jäsenistöstä koostuneessa yhtyeessä musisoivat muun muassa Twiggy Oliver, Antti Reini, Jesu Hämäläinen, Måns Kullman, Ilkka Rantamäki, Frej Stenfors ja Vesa Häkli.
Yhtye levytti debyyttialbuminsa "I Can’t Sleep In Hell" vuonna 1987, mutta levy-yhtiönä toimineen JP-Musiikin konkurssin vuoksi siltä ehdittiin aikanaan julkaista vain yksi kuvakannellinen promosingle, ”Dancin’ Like An Alien / Bautiful Baby”, sekä toisen singlen koelevyt. Syksyllä 2007 Rocket Records kuitenkin julkaisi levyn CD-painoksen. Yhtyeen nimen synnyttämien väärinkäsitysten välttämiseksi levy julkaistiin nimellä The Voice Of M.. Yhtye oli käyttänyt lyhennettä jossakin yhteyksissä myös toiminta-aikanaan 1980-luvulla.
Yhtyeen nimi herätti aikanaan paljon kysymyksiä. Twiggy Oliverin mukaan hän halusi yhtyeelle nimen, joka ”aiheuttaisi heti negatiivisia reaktioita. The Voice Of Mengele, joka toisinaan lyhennettiin muotoon The Voice Of M., oli hyvä. Se on yhtä vastenmielinen kuin vaikka Natsi tai Skinhead. Tuollaisten tyyppien sfääreihin ei koskaan ajauduttu. Sääli sinänsä – oltaisiin voitu lavalla encoren lopuksi sanoa "Elä ja anna toistenkin elää". Se olisi ollut hieno hetki etenkin jos tuo roskasakki olisi taputtanut eturivissä.”
Vastushitsaus

Vastushitsauksessa hitsattavat kappaleet kuumennetaan kappaleiden ja liitospintojen läpi kulkevan sähkövirran avulla tahdasmaiseen (osittain sulaneeseen) tilaan, jolloin ne liittyvät puristuksen vaikutuksesta toisiinsa.
Menetelmät.
Pistehitsaus.
"Resistance Spot Welding (RSW)"
Vastuspistehitsauksessa liitettävät kappaleet puristetaan toisiaan vasten sähköä johtavilla elektrodeilla. Puristuksen aikana elektodeille syötetään virtapulssi, joka kuumentaa liitettävien kappaleiden rajapinnan. Rajapinnalla sähkövastus on suurin ja siellä syntyy riittävästi lämpöä kappaleiden sulamiseen. Kun virransyöttö lakkaa, alkaa sulan linssin jäähtyminen ja jähmettyminen hitsiksi. Pistehitsausta käytetään ohutlevyjen liittämiseen. Levyn paksuus on yleensä alle 3 mm.
Tyypillinen pistehitsikone koostuu saksimaisien varsien päässä olevista kahdesta kuparielektrodista ja näitä syöttävästä teholähteestä. Hitsaus voi tapahtua myös yksipuolisesti, jolloin maadoituselektrodi voi olla hiilestä valmistettu. Hitsatessa voidaan säätää kahta perusparametriä: hitsausvirran voimakkuutta sekä hitsauksen kestoa. Lisäksi kehittyneimmissä laitteissa voidaan säätää ns. esi- ja jälkipuristusta, ts. elektrodien painamista yhteen - sekä voimaa että kestoa - ennen ja jälkeen hitsausvirran kulkua.
Käsnähitsaus.
"Projection Welding"
Käsnähitsauksessa toisessa tai molemmissa yhteenliitettävissä kappaleissa on pieniä kohoutumia. Kun kappaleet painetaan yhteen ja niihin läpi ajetaan hitsausvirta, tapahtuu kappaleiden yhteenliittyminen kohoutumien kohdalta. Menetelmää käytetään ohutlevyjen hitsaamiseen, esimerkiksi astianpesukoneiden tai jääkaappien runkojen kokoamisessa.
Kiekkohitsaus.
"Roller Seam Welding"
Kiekkohitsauksessa elektrodit ovat liikkumattomien sauvojen asemesta pyöriviä rullia tai kiekkoja. Hitsausmenetelmä saa aikaan joukon peräkkäisiä pistehitsejä kun kiinnitettävät levyt kulkevat kiekkojen välitse. Menetelmä soveltuu esimerkiksi metallitynnyrien sylinteriosan hitsaamiseksi rullaksi taivutetusta ohutlevystä.
Leimuhitsaus.
"Flash Welding"
Leimuhitsauksessa hitsattavien kappaleiden välille syntyvät lyhyet valokaaret sulattavat perusaineen. Kun liitospinnat ovat sulaneet ne liitetään toisiinsa puristuksen avulla. Leimuhitsausta käytetään tankojen, putkien ja nauhojen päittäisliitosten hitsaamiseen.
Tyssähitsaus.
"Resistance Butt Welding"
Tyssähitsauksessa toisiaan vasten puristettujen liitospintojen kautta kulkeva sähkövirta sulattaa perusaineen ja kappaleet liittyvät toisiinsa lämmön ja puristuksen vaikutuksesta. Tyssähitsauksella tehdään tankojen, putkien ja nauhojen päittäisliitoksia.
Imerslund–Gräsbeckin tauti

Imerslund–Gräsbeckin tauti eli oireyhtymä (syndrooma) on B12-vitamiinin puutostauti, joka johtuu elimistön kyvyttömyydestä ottaa vitamiinia ravinnosta eli ”selektiivinen kobalamiinin imeytymättömyys ja proteinuria”.
Taudin tai oireyhtymän ”IGS” kuvasivat samanaikaisesti vuoden 1960 paikkeilla lastenlääkäri Olga Imerslund Norjassa ja laboratoriolääkäri Ralph Gräsbeck työtovereineen Suomessa. Tila johtuu synnynnäisestä kyvyttömyydestä imeä suolesta B12-vitaminia, ja oireet alkavat yleensä ikävälillä muutama kuukausi – kahdeksan vuotta. Ne ovat alussa epämääräisiä: hidas kasvu, hengitysteiden ja ruoansulatuskanavan infektiot. Myöhemmin kehittyy megaloblastinen anemia, joka on ominainen B12-vitamiinin puutteelle. Hermoston oireita esiintyy myös. Valkuaisvirtsaisuutta esiintyy noin puolella potilaista. 
Perussyy on, että ohutsuolen seinämästä puuttuu B12-vitamiinin imeytymisessä tarvittava vastaanottaja eli reseptori, mistä syystä vitamiini ei imeydy. Suolessa vitamiini ei ole vapaassa muodossa vaan sitoutuneena nk. sisäiseen tekijään eli intrinsic factoriin, jota mahalaukun limakalvo erittää mahanesteeseen. (Intrinsic factor on välttämätön, jotta B12-vitamiinin tavanomaisina määrinä nautittuna imeytyisi suolesta, ja sen puuttuminen aiheuttaa melko tavallisen taudin nimeltään pernisiöösi anemia eli veren näivetystauti). Suolen yllä mainittu reseptori rakentuu kahdesta osasesta, kubiliini ja amnionless, joiden synteesiä ohjaavat kaksi geeniä, joista IGS-taudissa jompikumpi puuttuu tai on väärin rakennettu. Tauti esiintyy molemmilla sukupuolilla ja periytyy väistyvästi. Sama viallinen geeni on perittävä molemmilta vanhemmilta, eikä oireita esiinny henkilöillä, joilla vain toinen geeni on viallinen. Kaikki suomalaiset tapaukset ovat toistaiseksi johtuneet viallisesta kubiliini-geenistä ja kaikki norjalaiset amnionless-geenin viasta. Molemmista geeneistä johtuvia tapauksia on kuvattu koko maailmasta, eniten Välimeren muslimimaista. Tauti esiintyy myös koirilla.
Tauti muistuttaa synnynnäistä intrinsic factorin puutetta, ja monet julkaistut tapaukset potenevatkin sitä eikä IGS-tautia. Oireyhtymää on usein vaikea erottaa yleisestä malabsorptiosta, kuten keliakiasta, jossa lukuisten ravintoaineiden imeytyminen on häiriytynyt. Jos IGS-potilasta tutkii, kun hän vielä potee B12-vitamiinin puutetta, imeytymiskokeet voivat puhua yleisen imeytymishäiriön puolesta, sillä B12-vitamiinin puutteessa suolen solujen toiminta voi olla vajavainen. Imeytymiskokeet on siksi syytä uusia, kun B12-vitamiinin puute on korjattu.
IGS hoidetaan antamalla säännöllisiä B12-vitamiinipistoksia; on vielä selvittämättä, sopiiko tablettihoito. Hoidon on jatkuttava koko elämän. Potilaat pysyvät silloin terveinä, eikä munuaisten toiminta huonone, vaikkakin valkuaisvirtsaisuus ei häviä.
Power, Corruption &amp; Lies

Power, Corruption &amp; Lies on brittiläisen New Order -yhtyeen vuonna 1983 julkaistu toinen studioalbumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
DJ K2

DJ K2 (Kimmo Koivurinne) on suomalainen DJ, joka soittaa pääasiassa hip hopia ja RnB:tä. Hän on osa New Yorkista lähtöisin olevaa Salute Entertainment DJ-kollektiivia. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri Hankenilta pääaineenaan rahoitus.
DJ K2 on soittanut levyjä 1990-luvulta alkaen ja julkaissut useita mixtapeja. Hänen Certified Blazin -mixtapesarjaansa on ilmestynyt tähän mennessä yhdeksän osaa. Hän on lisäksi tehnyt mixtapeja eri yrityksille ja tapahtumille. Hänen mixtapeillaan on kuultu freestyle-kappaleita mm. Brandonilta ja Elastiselta. Myös Avaimen (nyk. Asa) "Azaa!" -kappale julkaistiin yksinoikeudella yhdellä hänen mixtapeistaan.
DJ K2 on soittanut monissa eri klubeissa ja tapahtumissa. Hän oli esimerkiksi helsinkiläisten "Soulclap"- ja "Big Chips" -klubien perustaja ja resident-DJ. Hän on myös toiminut warm-up DJ:nä artisteille kuten Gang Starr, The Game, Lloyd Banks, Joe Budden ja Obie Trice. Suomessa hän on toiminut mm. Rähinä Recordsin artistien ja tamperelaisen Nueran keikka-DJ:nä.
Vuosina 2003 ja 2004 DJ K2 teki yhdessä Nueran jäsenten kanssa "100%" -ohjelmaa YleX:lle. Hän teki myös "100%" -kiertueen ja kaksi "100% Hiphop" -mixtapea yhdessä Skemin kanssa.
Vuonna 2004 DJ K2 voitti "Vuoden DJ" -tittelin Posse Magazinen (nyk. Basso) lukijoiden äänestyksessä. Hänet valittiin lisäksi vuoden bile-DJ:ksi levykauppa Lifesaverin vuosiäänestyksessä. Hänet valittiin myös vuonna 2005 vuoden urbaaniksi DJ:ksi Basson äänestyksessä.
Vuonna 2017 DJ K2 teki yhdessä Tarbash:in kanssa kolmen kuukauden ajan viikoittaista "Superbad" -ohjelmaa Radio Helsingille. Ohjelman kaksituntisessa avausjaksossa 1.6.2017 vieraili JVG. Muissa jaksoissa vierailivat mm. Tippa-T, Kalle Kinos, Reino Nordin, Sini Sabotage, Davo, Mikael Gabriel, Seksikäs Suklaa, ja Petri Nygård.
Niilo A. Mannio

Niilo Anton Mannio, vuoteen 1896 "Andersson" (5. marraskuuta 1884 Kustavi – 8. huhtikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen sosiaaliministeriön kansliapäällikkö ja Henkisen Työn Keskusliiton puheenjohtaja. Hän toimi myös sosiaaliministerinä 1920-luvun lopulla.
Niilo Mannion vanhemmat olivat merikapteeni Aron Andersson ja Maria Lucia Aimonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1910. Mannio sai varatuomarin arvon 1912.
Mannio oli asianajajana Heikki Ritavuoren toimistossa 1910–1913 ja sen jälkeen hän oli Suomen senaatin oikeusosaston ylimääräisenä virkamiehenä 1912–1917 sekä kauppa- ja teollisuustoimituskunnan ylimääräisenä virkamiehenä 1913–1916. Hän oli eduskunnan notaarina 1913 ja oikeustoimituskunnan kanslistina 1917. Sosiaaliministeriön esittelijäneuvoksena Mannio oli 1917–1922 ja kansliapäällikkönä 1922–1951.
Mannio valittiin 1922 vastaperustetun virkamies- ja toimihenkilöjärjestöjen keskusjärjestön Henkisen Työn Yhtymän puheenjohtajaksi ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1947 saakka. Hän oli mukana luomassa suomalaiseen työmarkkinajärjestelmään kuuluvia kolmikantaneuvotteluja joissa valtiovalta on mukana sovittelemassa työntekijöiden ja työnantajien neuvotteluja ja tukee niitä lainsäädännöllisillä ja sosiaalipoliittisilla uudistuksilla.
Mannio oli taloudellisen neuvottelukunnan, taloudellisen puolustusneuvoston ja työttömyysneuvoston jäsenenä. Hän toimi Confédération des Travailleurs Intellectuels'n puheenjohtajana 1938–1949 ja oli kansainvälisen työjärjestön pysyvänä edustajana 1919–1951 ja hallituksen jäsenenä 1922–1925 sekä 1934–1937. Hän oli pysyvänä edustajana pohjoismaiden sosiaalipoliittisessa yhteistoiminnassa 1919–1951 ja toimi Sosiaalipoliittisen yhdistyksen puheenjohtajana 1922–1929. Mannio oli mukana perustamassa Suomen YK-liittoa ja oli sen puheenjohtajana 1954–1956.
Edistyspuoluetta edustanut Mannio oli sosiaaliministerinä Mantereen hallituksessa 1928–1929.
Tiistain tanssi-ilta

Tiistain tanssi-ilta oli YleX:ssä tiistaisin kello 21.00 jälkeen lähetettävä radio-ohjelma, joka oli erikoistunut elektroniseen tanssimusiikkiin. Se sai alkunsa Radiomafiassa, ja sitä lähetettiin vuodesta 1998.
Ohjelma jakautui kolmeen tunnin mittaiseen osaan. Ensimmäistä osuutta juonsivat vuoroviikoin DJ:t OlliS ja Orion, jotka soittivat tanssimusiikin populaarimpaa laitaa. Toisesta osuudesta vastasi joka viikko Leena Lehtinen house- ja teknokattauksellaan. Kolmatta osuutta puolestaan juonsivat vuoroviikoin Jori Hulkkonen sekä DJ Infekto. Edellinen tarjoili diipimpää klubimusiikkia, jälkimmäisen keskittyessä "nyky-urbaaneihin" rytmeihin.
Ennen ohjelman nykyistä juontajakaartia "Tiistain tanssi-illassa" ovat olleet mukana omilla osioillaan muun muassa DJ Sasse, Dr. Bob Jones, DJ Dizzy, DJ Goose, Skillsters, Anonymous &amp; Didier, DJ Erkko, Kalle Miettinen, DJ Orkidea sekä Gilles Peterson.
15. joulukuuta 2009 YleX ilmoitti vuoden 2010 uudistuksista, joiden mukaan "Tiistain tanssi-iltaa" ei enää kuulla. Tilalle tuli tunnin mittainen DJ-ohjelma maanantai-iltaan.
Kauko Jalkanen

Kauko-Aatos Jalkanen (8. joulukuuta 1918 Heinola – 3. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen miekkailija ja miekkailunopettaja.
Jalkasen vanhemmat olivat professori Huugo Jalkanen ja opetusneuvos Hilma Jalkanen. Jalkanen pääsi ylioppilaaksi 1939 ja aloitti metsänhoitajan opinnot. Hän innostui nuorena miekkailusta, jonka piiristä hän lopulta vuonna 1953 löysi ammattinsakin. Hän toimi arvostettuna miekkailunopettajana päätoimisesti yli 30 vuotta. Jalkanen edusti Suomea olympialaisissa floretti- ja säilämiekkailussa Lontoossa 1948 sekä kalpamiekkailussa Helsingissä 1952. Myöhemmin hän oli Rooman olympialaisissa 1960 mukana valmentajana. Hän opetti myös teatterimiekkailua.
Kauko Jalkasen serkku Heikki Raitio on myös kilpaillut miekkailijana olympialaisissa. Tunnettu suomalainen taikuri Jussi Jalkanen on hänen poikansa.
Heretic (albumi)

Heretic on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Morbid Angelin vuonna 2003 julkaistu albumi. Se jäi basisti-laulaja Steve Tuckerin toistaiseksi viimeiseksi yhtyeessä, ja hänen tilalleen tuli alkuperäinen basisti ja vokalisti David Vincent. 
Albumilla on 44 raitaa, mutta varsinaisia kappaleita on 14 – muut raidat ovat tyhjiä tai sisältävät ainoastaan taustaääniä.
Triumph or Agony

Triumph or Agony on Rhapsody of Firen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2006. Albumin kuudes kappale ”Il Canto del Vento” on toistaiseksi yhtyeen ainut kappale, jonka säveltämiseen Luca Turilli ja Alex Staropoli eivät ole osallistuneet, vaan kappaleen on kirjoittanut laulaja Fabio Lione. Albumi on yhtyeen ensimmäinen, joka on julkaistu yhtyeen uudella nimellä Rhapsody Of Fire, koska ausralialainen tyttöduo "Rhapsody" ei hyväksynyt kahta samannimistä yhtyettä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Luca Turilli ja Alex Staropoli sekä sanoittanut Turilli, ellei toisin mainittu.
Kokoonpano.
Lisäksi albumilla soitti 70 henkinen orkesteri ja kuoro.
Herman Paavilainen

Herman Paavilainen (26. lokakuuta 1879 Virtasalmi – 8. heinäkuuta 1964) oli suomalainen vakuutusjohtaja, vakuutusneuvos ja sosiaaliministeri.
Paavilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Edvard Paavilainen ja Sofia Vauhkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta vuonna 1900 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 ja filosofian maisteriksi 1907. 
Paavilainen oli 1903–1907 tilattoman väestön alakomitean tilastollisen toimiston apulaisjohtajana ja sen jälkeen ensin Helsingin Maanviljelyslyseon opettajana. Hän oli tilastollisen päätoimiston aktuaarina 1911–1917 ja oli tällöin myös jäsenenä virallisen tilaston järjestämiskomiteassa. Myöhemminkin hän otti osaa monien tilastokysymysten käsittelyyn. Ensimmäisen maailmansodan vuosina Paavilainen laati useita tilastollisia selvityksiä muun muassa maataloustuotteiden hinnan ja tuotantokustannusten noususta, pakko-ottorasituksesta, maatyöväen palkkojen noususta ja maanviljelijäin sekä kaupan- ja teollisuudenharjoittajain tulojen noususta sodan aikana. Kun vuonna 1917 tapaturmavakuutus ulotettiin koskemaan myös maatalousväestöä sitä varten perustettiin uusi vakuutuslaitos Aura, jonka toimitusjohtajaksi Paavilainen tuli. Paavilainen oli Maanviljelijäin keskinäisen vakuutusyhtiö Auran toimitusjohtajana 1917–1950 ja Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Auran timitusjohtajana 1934–1950. 
Paavilainen oli myös jälleenvakuutusyhtiö Vakavan toimitusjohtajana ja vuodesta 1919 kymmenisen vuotta tapaturmavakuutusyhdistys Työnvaaran johtajana. Vuosina 1926-1935 hän oli jälleenvakuutusyhtiö Kekrin johtokunnan jäsenenä sekä sen jälkeen yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana, Paavilainen oli myös Kaupunkien Yleisen Paloapuyhdistyksen johtokunnan jäsenenä. Hän toimi valtion tapaturmalautakunnan puheenjohtajana ja oli jäsenenä useissa valtion komiteoissa. Paavilainen oli Suomen Tilastoseuran esimiehenä ja toimi muun muassa Yhteiskunnallisen korkeakoulun hallituksen varapuheenjohtajana ja Sosialipoliittisen yhdistyksen esimiehenä. Paavilainen oli lisäksi Suomen Tapaturmavakuutuslaitosten Liiton hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja, Tapaturmavakuutuksen maksulautakunnan puheenjohtaja, Suomen Palosuojeluyhdistyksen johtokunnan jäsen ja Maaseudun Palovakuutusyhdistyksen Liiton johtokunnan puheenjohtaja.
Paavilainen oli sosiaaliministerinä Kallion III hallituksessa 1929–1930. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä. Hän toimi Aura-yhtiöiden toimitusjohtajana 1927–1954 ja oli vakuutusalan merkittävä kehittäjä, mistä syystä hänelle myönnettiin vakuutusneuvoksen arvonimi 1937. Hänen puolisonsa vuodesta 1921 Lempi Maria Paavilainen, o.s. Vierula oli taiteen keräilijä, ja Paavilaisten kodin irtaimistoa on nyt Törnävän kartanossa. Heidän poikansa, Erkki Paavilainen (1924–1994), oli tunnettu helsinkiläinen psykiatri ja ylilääkäri. Herman Paavilaisella on 3 lastenlasta: prof. Kristiina Heikinheimo (s. 1954), psykiatri ja psykoterapeutti Olli Paavilainen (s. 1956) sekä KTM Jussi Paavilainen (s. 1959). Suomen Kultturirahastoon perustettiin Herman ja Maija Paavilaisen rahasto 1980-luvulla.
Sūtra

Sūtra (सूत्र, sanskritia 'lanka', 'naru'; paaliksi: "sutta"; ; hanzi: 經, kiinaksi: "jīng" (pinyin), "ching" (Wade-Giles); ) ovat joukko buddhalaisia tai hindulaisia uskonnollisia kirjoituksia.
Buddhalaisuudessa termillä sutra/sutta tarkoitetaan tiettyä kanonisen kirjallisuuden osaa. Theravada-buddhalaisuudessa se kontrastoi lähinnä "vinayan" ja "abidhamman" kanssa. Theravada-buddhalaisuus katsoo suttien olevan Shakyamuni buddhan tai hänen lähimpien oppilaidensa opetuksia. Paalinkielistä termiä "sutta" käytetään lähes yksinomaan puhuttaessa Paali-kaanonin toisesta osasta "Sutta piṭakasta". Sen sijaan itäaasilaisessa buddhalaisuudessa termiä "sutra" tai sen käännöksiä käytetään myös koko joukosta muita kirjoituksia, jotka luetaan itäaasialaiseen kaanoniin.
Sutta pitakaan kuuluvat sutrat jaetaan viiteen kokoelmaan:
Vajrayana-buddhalaisuudessa katsotaan, että sekä Siddhartha Gautaman että tämän oppilaiden opetuksista voi tulla sutria. Myös mahayana-buddhalaisuus tunnustaa myös muiden kuin Buddhan opettamat sutrat. Tunnetuin tällainen sutra on Sydän-sutra.
Karin Ruckstuhl

Karin Ruckstuhl (s. 2. marraskuuta 1980 Baden, Sveitsi) on alankomaalainen seitsenottelija.
Ruckstuhl sijoittui 2001 seitsenottelussa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kolmanneksitoista tuloksella 5582 ja Universiadeissa seitsemänneksi pistein 5664. Seuraavana vuonna hän oli Münchenin EM-kisoissa neljästoista tuloksella 5858. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän sijoittui neljänneksi viisiottelussa 4640 pisteellä ja Ateenan olympialaisissa seitsenottelussa kuudenneksitoista tuloksella 6108. Vuonna 2005 Ruckstuhl voitti Alankomaiden sisäratojen mestaruuden pituushypyssä. Madridin sisäratojen EM-kisoissa hän oli viisiottelussa neljäs. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigassa pituushypyn tuloksella 658 ja sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kolmanneksi ajalla 13,26. Helsingin MM-kisoissa hän oli seitsenottelussa kahdeksas pistein 6174.
Ruckstuhl voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Alankomaiden mestaruuden 100 metrin aidoissa, pituushypyssä sekä korkeushypyssä. Euroopan cupin ykkösliigassa hän oli pituudessa neljäs. Göteborgin EM-kisoissa hän karsiutui pituushypyssä, mutta voitti seitsenottelussa EM-hopeaa uudella Alankomaiden-ennätyksellä 6423. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 2007 hän sijoittui viisiottelussa neljänneksi tuloksella 4801.
Michael Nudelman

Michael Nudelman (‎, 30. kesäkuuta 1938 Kiova, Ukraina – 25. joulukuuta 2018 Kirjat Shmona, Israel) oli israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran 1996, Israel BaAliya -puolueen edustajana. Hänet valittiin uudelleen 2006 vaaleissa Kadiman listoilta.
Paajanen (laulaja)

Mauno Paajanen (s. 1. helmikuuta 1960) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on levyttänyt nimellä Paajanen neljä albumia ja useita singlejä sekä tehnyt useille eri artisteille kappaleita.
Mauno Paajasen levytysura käynnistyi vuonna 1976, jolloin hän pääsi Claudie-yhtyeen riveissä levyttämään kolme kappaletta kokoelmalle "Fireball". Seuraavana vuonna Paajanen levytti ensimmäisen soolosinglensä "80 lätkä / Poste Restante". Ensimmäinen pitkäsoittolevy "Poste Restante" ilmestyi Fonovoxin Titan -levymerkillä vuonna 1978. Jatkoa seurasi jo vuoden kuluttua, jolloin kakkosalbumi "Psyko" ilmestyi Silver Blue -merkillä. Ensimmäisen albuminsa tekstejä Paajanen joutui muokkaamaan soveliaampaan muotoon, mutta kakkoslevyn kohdalla hän ei tähän enää suostunut. Tämä selittääkin suurelta osin kahden lyhyen ajan sisällä tehdyn albumin tekstimaailmallisen eroavaisuuden. Nimenomaan "Psyko" -levy onkin noussut eräänlaiseksi kulttiklassikoksi ja kappaleesta "Kundi meikkaa" on tehty useita covereita, joista tunnetuin lienee Organ-yhtyeen levytys.
"Psyko"-albumin jälkeen Paajanen julkaisi vuoden 1980 puolella singlen "Yläkerran psyko / Hait tyttöjä syö", joka jäi sangen vähälle huomiolle. Tämän jälkeen seurasikin pitkä tauko Paajanen-nimellä tehdyn levytystuotannon osalta, ja syntyi Twiggy Oliver -yhtye.
Vuonna 1986 Kaktus -levymerkki julkaisi hieman yllättäin Paajasen kokoelmalevyn "Aito suomalainen ranskatar", joka sisälsi levytyksiä kahdelta ilmestyneeltä albumilta sekä singlebiisin "Hait tyttöjä syö". Seuraava Paajasen julkaistu levytys syntyi vuonna 2003, jolloin ilmestyi promosinglenä kappale "Musta kuu". Paria vuotta myöhemmin puolestaan ilmestyi promosingle "Sokea mies ruusun toi". Lokakuussa 2007 julkaistiin Paajasen uudempaa materiaalia sisältävä EP, "Enkelit hei" sekä tuplakokoelma "Psyko – Kaikki levytykset 1977–1980". Pedro Hietasen kanssa levytetty, "Mies joka tiesi liikaa" -albumi ilmestyi syyskuussa 2008. Uusin albumi on nimeltään "Nainen katoaa", julkaistu kesäkuussa 2010.
Paajanen on sanoittanut ja säveltänyt lauluja mm. seuraaville artisteille: Maria Hänninen, Tarja Merivirta, Esa Saarinen, Karl Sinkkonen, Riki Sorsa, Clifters, Outi Popp ja Tin Janine.