Kaarle VII (Ranska)

Kaarle VII Voittoisa ( "Le Victorieux)"; (22. helmikuuta 1403 Pariisi – 22. heinäkuuta 1461 Mehun-sur-Yèvre, Cherin departementti, Ranskan kuningaskunta) oli Valois-dynastiaan kuulunut Ranskan kuningas, joka hallitsi vuosina 1422–1461. Hänet tunnetaan Ranskassa myös lempinimellä "Charles Le Bien-servi" (”Hyvin palvellut Kaarle”).
Suku.
Kaarle VII oli Kaarle VI:n ja Isabelle von Bayernin nuorin eloon jäänyt poika, viides "dauphin," joka toimi isänsä sijaishallitsijana vuodesta 1418 lähtien. Hänellä oli 11 sisarusta, joista toiseksi vanhin sisar Isabelle de Valois avioitui Englannin kuningas Rikhard II:n kanssa. 
Isän kuoltua vuonna 1422 Kaarle VII:n asema oli kruununtavoittelun kannalta hankala: isä Kaarle VI oli sopinut Troyes’n rauhansopimuksessa 21. toukokuuta 1420, että Ranskan seuraavaksi kuninkaaksi tulisi Englannin kuningas Henrik V:n ja Kaarlen sisaren Catherine de Valois'n poika Henrik VI, joka oli syntynyt vuotta aiemmin. Sopimuksen allekirjoitti Kaarlen äiti kuningatar Isabelle, koska isä Kaarle VI oli ollut jo vuosikymmeniä mielenterveydeltään järkkynyt. 
Kuningas.
Vaikka myös parlamentti oli vahvistanut sopimuksen, monet ranskalaiset katsoivat, että kyse oli vain Kaarle VI:n mielisairauden aiheuttamasta erheestä, jota ei tarvinnut noudattaa. Näin ajatteli etenkin Jeanne d’Arc, joka vuonna 1429 puoliväkisin ”raahasi” Kaarlen Reimsiin kruunattavaksi. Myös Englannin Henrik VI kruunattiin Ranskan kuninkaaksi vuonna 1431 Pariisissa Nôtre-Damen katedraalissa, mutta hän jäi varjohallitsijaksi. Kaarle VII:n kaudella Ranska valloitti takaisin Pariisin ja kaikki Englannin ranskalaiset alueet Calais’ta lukuun ottamatta.
Kaarle VII:n kruunajaisissa Kaarle VI:n kuoleman jälkeen käytettiin ensi kertaa tunnettua lausahdusta ”Kuningas on kuollut, kauan eläköön kuningas!” ().
Kaarle VII:n sotilaallisesti merkittävin uudistus oli vuoden 1445 asetus, jolla Ranskan armeija muuttui täysin kuninkaan johtamaksi ammattisotilaitten armeijaksi. Feodaalivelvollisuuden sijaan ritareille maksettiin nyt palkkaa, ja upseerien nimityksissä kiinnitettiin enemmän huomiota kyvykkyyteen kuin syntyperään. Sotilaskuria parannettiin, kutsuntoja järjestettiin ja taistelutaktiikoita uudistettiin niin, että Ranskan armeija oli 1440-luvun lopulle tultaessa joka suhteessa ylivoimainen verrattuna Englannin armeijaan.
Kaarle VII perusti myös Poitiers’n yliopiston vuonna 1432, ja hänen hallituskaudellaan kansalaisten vauraus lisääntyi. Vaikka häntä onkin joskus arvosteltu päättämättömyyden takia, hän onnistui parantamaan valtakunnan poliittista ja taloudellista asemaa huomattavan paljon lähes neljänkymmenen hallitusvuotensa aikana.
Avioliitto ja lapset.
Kaarle VII kihlattiin 9-vuotiaana pikkuserkkunsa Marie d'Anjoun kanssa vuonna 1413, ja heidät vihittiin joulukuussa 1422. Marian vanhemmat olivat Anjoun herttua Ludvig II ja Aragonian prinsessa Jolanda. Kaarle VII oli nuoruudestaan alkaen anoppinsa Jolandan vaikutusvallan alainen, mutta puolisonsa mielipiteistä hän ei ollut suuremmin kiinnostunut. Kaarlen ja Marien 24 vuotta kestäneen avioliiton aikana syntyi 14 lasta, joista kuusi eli aikuisikään asti.
Kaarle VII:llä oli myös kolme tunnustettua aviotonta tytärtä virallisen rakastajattarensa Agnès Sorelin (n. 1422–1450) kanssa vuodesta 1444 lähtien. Sorel oli ensimmäinen nainen, joka nimitettiin Ranskan kuninkaan viralliseksi rakastajattareksi ("maîtresse-en-titre") eli hän saattoi esiintyä julkisesti samassa tilaisuudessa kuningattaren läsnäollessa. Tämä käytäntö jatkui aina 1700-luvulle asti. Agnès Sorelin kuoltua lavantautiin rakastajattareksi tuli tämän serkku Antoinette de Maignelay (1434–1474).
Perintö.
Kaarlen kuoltua valtaistuimelle nousi hänen poikansa Ludvig XI, joka oli jo isänsä elinaikana avoimesti noussut kapinaan tätä vastaan.