tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yhdenmuotoisuus

Yhdenmuotoisuus geometrisilla tasokuvioilla tai kappaleilla tarkoittaa lyhyesti sitä, että ne ovat saman muotoisia, mutta koko voi olla eri. Toisin sanoen kaksi kuviota ovat yhdenmuotoiset jos ja vain jos ne voidaan muuntaa toisikseen translaatioiden, rotaatioiden, peilausten ja homotetian avulla. 
Yhdenmuotoisten tasokuvioiden niitä sivuja, jotka näiden geometristen operaatioiden seurauksena muuntuvat toisikseen, kutsutaan "vastinsivuiksi". Keskenään yhdenmuotoisilla kuvioilla kaikkien vastinsivujen pituuksien suhde on sama luku. Tätä vastinsivujen pituuksien suhdetta kutsutaan "mittakaavaksi." 
Erityisesti monikulmioilla määritellään vastaavasti vastinkulmat.
"Esimerkiksi 1." Ympyrät ovat keskenään aina yhdenmuotoisia.
"Esimerkiksi 2." Monikulmiot ovat keskenään yhdenmuotoisia, jos niiden vastinkulmat ovat yhtä suuria ja vastinsivujen väliset suhteet ovat yhtä suuria.
"Esimerkiksi 3." Yhtenevät kuviot (ks. yhtenevyys) ovat aina myös yhdenmuotoisia. Yhtenevyys voidaan katsoa yhdenmuotoisuuden erityistapaukseksi, jossa mittakaava on tasan yksi.
Palikir

Palikir on ollut Mikronesian liittovaltion pääkaupunki vuodesta 1989 alkaen. Kaupungin pinta-ala on 55,2 km2 ja vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli 6647.
Kaupunki sijaitsee Pohnpein saarella sisämaassa, saaren luoteisosassa. Läheinen rannikkokaupunki Kolonia on saaren toinen asutuskeskus. Pohnpein kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin 9 kilometrin päässä kaupungista koilliseen.
Palikirista tuli Mikronesian federaation pääkaupunki vuonna 1989. Yhdysvallat tuki uutta pääkaupunkia 15 miljoonalla dollarilla, jolla rakennettiin hallinnollisia rakennuksia ja virastoja.
Nessebar

Nessebar () on antiikin ajalta periytyvä kaupunki Mustanmeren rannalla Bulgariassa Burgasin alueella. Sen väkiluku vuonna 2021 oli 11 236.
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana paikalla oli kreikkalainen siirtokunta nimeltä Mesembria, josta nykyisen kaupungin nimi on muuntunut. Antiikinaikainen kaupungin osa sijaitsee saarella, joka on yhdistetty mantereeseen keinotekoisella kannaksella.
Myöhempi historia.
Nykyisin Nessebar on matkailunähtävyys, joka on tullut suosituksi yhdessä useiden lomakohteiden kanssa. Suurin lomakohteista, Sunny Beach, sijaitsee heti Nessebarin pohjoispuolella. 
Historiallisten kohteidensa ansiosta Nessebar valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1983 nimellä "Nessebarin muinainen kaupunki".
VAX

VAX (Virtual Address eXtension) on Digital Equipment Corporationin menestyneimpiä minitietokonearkkitehtuureja. Se suunniteltiin aluksi pelkäksi 16-bittisen PDP-11:n jatkeeksi, jonka oli tarkoitus tarjota 32-bittinen osoiteavaruus ja virtuaalimuisti, mutta siitä tulikin ennen pitkää täysin itsenäinen arkkitehtuuri. 
VAX-sarja vakiinnutti 32-bittisen arkkitehtuurin ja asetti sen kilpailemaan suurtietokoneiden kuten IBM S/360:n kanssa.
VAX toi tieteelliseen laskentaan tarkoitetun suurtietokoneen suorituskyvyn yritysten insinööriosastoille.
Historia.
Gordon Bell johti VAX-tietokoneiden kehitystä.
Ensimmäinen VAX-malli VAX-11/780 esiteltiin 25. lokakuuta 1977. Tietokone oli ensimmäinen yhden MIPSin tietokone (miljoona käskyä sekunnissa).
VAX-sarja lopetettiin vuonna 2000.
VAX-konekieleen kuuluu hyvin paljon erilaisia käskyjä ja osoitusmuotoja, minkä ansiosta sitä on pidetty malliesimerkkinä äärimmilleen viedystä CISC-ajattelusta. VAXin seuraajaksi vuonna 1992 kehitetty Alpha-arkkitehtuuri sen sijaan on miltei sen vastakohta – äärimmilleen viety RISC.
VAX-11/780:tä käytettiin etenkin 1980-luvulla paljon benchmark-testien perustana. Esimerkiksi kone, jonka nopeus on 27 "VAX MIPS", suorittaa ohjelmat noin 27 kertaa niin nopeasti kuin VAX-11/780.
Vuonna 1982 julkaistu VAX-11/730 Nebula oli vastaavankaltainen kuin 750, mutta perustui 4-bittiseen kaupalliseen slice-suorittimeen. Myöhemmin esitelty MicroVAX perustui kahden mikropiirin VLSI-toteutukseen VAX-arkkitehtuurista.
Käyttöjärjestelmät.
VAXeissa käytettyjä käyttöjärjestelmiä ovat pääasiassa VMS ja UNIX (BSD ja Ultrix). Lisäksi arkkitehtuurille on suunniteltu reaaliaikajärjestelmä VAXELN.
AIX

AIX (Advanced Interactive eXecutive) on Unix-käyttöjärjestelmä, jota käytetään IBM:n RT/PC- ja RS/6000-sarjan (nykyään IBM Power Systems) koneissa.
Käyttöjärjestelmä kehitettiin alun perin IBM 6150 RT -työasemaa varten. 
Ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 1986. Se perustui aluksi System V:n Release 3:een, mutta myöhemmin siihen otettiin myös BSD-ominaisuuksia.
Käyttöjärjestelmä tukee useita laitteistoalustoja, mm. PowerPC-pohjaisia työasemia ja IBM S/370 -suurtietokoneita. Siitä on julkaistu versio myös IBM PS/2 -tietokoneelle nimellä AIX PS/2.
IBM pyrki kehittämään "Workplace OS" käyttöjärjestelmää Open Software Foundationin (OSF) Research Instituten (RI) kanssa perustuen Carnegie Mellon -yliopiston (CMU) Mach-mikroytimeen, josta tuli yksi kalleimmista epäonnistumisista ja suunnitelmat AIX:n muuttamisesta mikroytimelle keskeytettiin vuonna 1995.
Tiedostojärjestelmätuki.
Käyttöjärjestelmä tukee muun muassa seuraavia tiedostojärjestelmiä:
JFS1 lisättiin käyttöjärjestelmäversioon 3.1 vuonna 1990, myöhemmin on lisätty JFS2-versio.
Xorazmin alue

Xorazmin alue () on hallintoalue Uzbekistanin länsiosassa Amudarjajoen varrella. Sen keskus on Urganchin kaupunki. Alueen pinta-ala on 6 050 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 1 995 600 vuonna 2024.
Maantiede ja ilmasto.
Xorazmin alue rajoittuu pohjoisessa ja idässä Karakalpakiaan, kaakossa Buharan alueeseen sekä etelässä ja lännessä Turkmenistaniin. Se on pinnanmuodostukseltaan alavaa tasankoa, jonka pääosan muodostaa Amudarjan vasemman rannan muinainen suistoalue. Lännessä ja lounaassa on Karakumin hiekka-aavikko. Hyötykaivannaisia ovat kalkkikivi ja muut rakennusaineet.
Alueella vallitsee mantereinen aavikkoilmasto. Talvet ovat melko kylmiä ja vähälumisia, kesät kuumia ja kuivia. Tammikuun keskilämpötila on –5 ja heinäkuun 30 astetta. Vuotuinen sademäärä on alle 80 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä maalis-huhtikuussa.
Ainoa joki on matalassa ja leveässä laaksossa virtaava Amudarja, jonka tulvien estämiseksi on rakennettu suojapatoja. Joen vettä käytetään keinokasteluun kanavien avulla. Suurin osa pinta-alasta on maatalousmaata. Etelässä on pieniä suolajärviä ja suoalueita.
Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista ja pensaista. Amudarjan varrella on rantametsiä. Eläimistöön kuuluvat jyrsijät, matelijat, rantametsien viidakkokissat ja kultasakaalit sekä monet lintulajit. Alueelle on tuotu piisami ja nutria. Kaakkoisosassa Amudarjan oikealla rannalla sijaitsee osa Kyzylkumin luonnonpuistosta.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Vuonna 1938 perustettuun alueeseen kuuluvat Urganchin ja Hivan aluetasoiset kaupungit sekä 11 piirikuntaa: Boʻgʻot, Gurlan, Hazorasp, Hiva, Qoʻshkoʻpir, Shovot, Tuproqqaʻla, Urganch, Honqa, Yangiariq ja Yangibozor. Kolmas kaupunki on Pitnak. Taajamia on 56, maaseudun itsehallintoalueita yksi ja maaseutuasutuksia 550.
Asukkaista 98 prosenttia on uzbekkeja. Lisäksi on muun muassa kazakkeja, turkmeeneja, venäläisiä, korealaisia ja tataareja. Kaupunkiväestön osuus oli 33 prosenttia vuonna 2024.
Talous ja liikenne.
Xorazmin alueen pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Maatalous on erikoistunut puuvillan ja viljan viljelyyn. Xorazmin alue on Uzbekistanin suurin riisin tuottaja. Lisäksi viljellään vehnää, perunaa, vihanneksia ja hedelmiä sekä tuotetaan raakasilkkiä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.
Alueella on puuvilla-, tekstiili-, elintarvike-, auto- ja konepajateollisuutta. Hivassa toimii mattotehdas.
Alueelta on maantie- ja rautatieyhteydet Taškentiin ja naapurimaihin. Niitä paransi vuonna 2004 valmistunut Amudarjan ylittävä Hazoraspin rautatiesilta. Urganchissa on kansainvälinen lentoasema. Paikallinen erikoisuus on Urganchin ja Hivan yhdistävä maailman toiseksi pisin (33 kilometriä) johdinautoreitti.
Kulttuuri.
Urganchin yliopisto on perustettu aikaisemman opettajakorkeakoulun pohjalta vuonna 1992. Alueella toimii myös Taškentin lääketieteellisen korkeakoulun osasto ja maatalouden tutkimusasemia. Kulttuurilaitoksia ovat teatteri, taidekoulu ja kirjakustantamo. Hivan Ichan qalʼan museoalue on Unescon maailmanperintökohde. Alueella on myös muita islamilaisen rakennustaiteen muistomerkkejä.
HP-UX

HP-UX on Hewlett-Packardin versio Unix-käyttöjärjestelmästä. HP-UX perustuu System V -järjestelmään. Se toimi 68000-, PA-RISC- ja IA-64 -suoritinarkkitehtuureilla varustetuissa HP:n työasema- ja palvelinkoneissa.
Käyttöjärjestelmän ensimmäinen versio vuonna 1984 tuki HP Integral PC (HP 9807A) kannettavaa Unix-työasemaa. Työasema käytti Motorola 68000 -suoritinta ja siinä oli muistia oli 512 kB (laajennettavissa 1.5 MB). Koneessa käyttöjärjestelmän ydin oli sijoitettu 256 kB ROM-muistiin.
HP-UX toimi myös PA-RISC-suorittimeen perustuvilla HP 9000 -koneilla ja Intelin Itanium-suorittimeen perustuvilla HPE Integrity Server -palvelimilla. HP 9000 -sarja on lakkautettu 2008. Itanium-suoritinarkkitehtuurin viimeinen suoritin julkaistiin 2017 ja sen myynti päättyi 2021.
HP-UX:n viimeinen versio 11.31 eli 11i v3 julkaistiin vuonna 2007 ja käyttöjärjestelmän tuki päättyy lopullisesti aikaisintaan vuoden 2025 lopussa.
HP Roman-8 on merkistökoodaus jota on käytetty pääasiassa HP-UX:ssa. Merkistö tunnetaan myös: HP Roman 8, HP Roman, hp-roman8, roman8, R8, code page 1051, CP1051 ja ibm-1051.
Visual User Environment (VUE) työpöytäympäristö versio 2.0 julkaistiin HP-UX:lle. Vuonna 1996 HP ilmoitti siirtymisestä VUE:sta Common Desktop Environment-ympäristöön, jonka kehityksessä HP oli mukana.
Versiot.
Versioon 11.11 saakka HP käytti numerointimallia "major.minor". Tämän jälkeen tuli käyttöön malli: 11"i" jota seuraa v("desimaalinumero"). Tämä johti kahdenkertaiseen versionumerointiin ja esimerkiksi "11.20" on myös "11i v1.5".
Tiedostojärjestelmätuki.
Käyttöjärjestelmässä on tuki mm. seuraaville tiedostojärjestelmile:
Paasilinna

Paasilinna viittaa muun muassa seuraaviin:
Sukunimi.
Sukunimi on suomennettu nimestä "Gullstén". Tunnettuja suvun jäseniä ovat veljekset:
IRIX

IRIX on SGI:n kehittämä System V-pohjainen UNIX-käyttöjärjestelmä, joka toimii SGI:n MIPS-arkkitehtuurisissa työasemissa ja palvelimissa. Siinä on erityisen monipuolinen tuki 3D- ja videografiikalle. 
SGI on ilmoittanut lopettavansa IRIXin kehittämisen ja tuki päättyi joulukuussa 2013.
Nykyisin SGI toimittaa Red Hat tai SuSE Linux-käyttöjärjestelmän laitteisiin.
Alusta oli merkittävä usean muun ohjelmiston kehitykseen, mm. XFS tiedostojärjestelmä ja IRIS GL sekä OpenGL rajapinta.
Versiot.
Versioita:
Adamantium

Adamantium on kuvitteellinen metalli muun muassa Marvelin sarjakuvauniversumissa. Tohtori Myron McClain loi tämän rautapohjaisen aineen, joka on sulana muokattavissa, mutta kiinteydyttyään se on käytännössä tuhoutumatonta. Aineesta on olemassa joitakin muunnoksia, kuten Punaomegan käyttämä "carbonadium" sekä Kapteeni Amerikan kilpi, joka on tehty tuntemattomasta vibranium-pohjaisesta metalliseoksesta ja jonka luomisprosessin jäljittely-yrityksestä adamantium sai alkunsa. Kyseinen seos on ainoa adamantiumia kestävämpi aine Marvel-universumissa.
Kohteet.
Aitoa adamantiumia on muun muassa seuraavilla hahmoilla:
Marvel-universumin lisäksi adamantiumia on esimerkiksi:
Ferganan alue

Ferganan alue () on hallintoalue Uzbekistanin itäosassa. Sen keskus on Ferganan kaupunki. Alueen pinta-ala on 6 760 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 4 061 500 vuonna 2024.
Maantiede, ilmasto ja luonto.
Alue sijaitsee Ferganan laakson eteläosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Namanganin ja Andižanin alueisiin, idässä ja etelässä Kirgisiaan ja lännessä Tadžikistaniin. So’xin ja Shohimardonin eksklaavit sijaitsevat etelässä Kirgisian alueen ympäröiminä. Pohjoisessa ovat Qoraqalpokin ja Yozyovonin arot ja etelässä Alaivuorten reuna-alue. Seutu on altis maanjäristyksille.
Seudulla vallitsee mannerilmasto. Talvet ovat melko leutoja ja kesät kuumia. Keskilämpötila on tammikuussa –3,2 ja heinäkuussa 28 astetta. Vuotuinen sademäärä on lännessä 100, idässä 170 ja vuorten rinteillä jopa 270 millimetriä. Sateita saadaan etupäässä keväällä.
Alueen luoteisrajalla virtaa Syrdarjajoki. Alaivuorilta virtaavat Isfara, Soʻx, Shohimadron ja Isfayramsoy, joiden vesi käytetään maatalouden keinokasteluun.
Suuri osa pinta-alasta on maatalouskäytössä. Pohjoisen aavikkoalueilla on heinä- ja pensaskasvillisuutta ja jokien varsilla ja vuorten rinteillä metsiä. Syrdarjan rantametsien ja Alaivuorten rinteiden eläinkuntaan kuuluvat villisika, susi, kettu, jänis, mäyrä ja kuhertajagaselli. Alueelle on tuotu piisami ja nutria. Lintuja ja matelijoita on paljon ja vesistöissä on eri kalalajeja.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Vuonna 1938 perustettuun alueeseen kuuluvat aluetasoiset Ferganan, Kokandin, Margʻilonin ja Quvasoyn kaupungit sekä 15 piirikuntaa: Bagʻdod, Beshariq, Buvayda, Dangʻara, Fergana, Furqat, Oltiariq, Oʻzbekiston, Qoʻshtepa, Quva, Rishton, Soʻx, Toshloq, Uchkoʻprik ja Yozyovon. Muut kaupungit ovat suuruusjärjestyksessä Quva, Rishton, Yaypan, Beshariq ja Tinchlik. Taajamia on 194 ja maaseutuasutuksia 999.
Asukkaat ovat etupäässä uzbekkeja (90 %). Lisäksi on muun muassa tadžikkeja (6 %), kirgiisejä (2 %) ja venäläisiä (1 %). Kaupunkiväestön osuus oli 57 prosenttia vuonna 2024.
Talous ja liikenne.
Ferganan alueen pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Viljelysmaata on 253 400 hehtaaria, josta lähes puolet tuottaa viljaa ja kolmasosa puuvillaa. Lisäksi viljellään vihanneksia, perunaa, sokeriruokoa ja hedelmiä sekä tuotetaan silkkikuitua. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.
Alueella on tekstiili-, öljyjalostus-, elintarvike-, kemian ja rakennustarviketeollisuutta. Sähköenergiaa tuottavat Ferganan, Kokandin ja Quvasoyn lämpövoimalat.
Alueelta on maantie- ja rautatieyhteydet Taškentiin, Margilaniin ja Andižaniin. Ferganassa on lentoasema.
Kulttuuri.
Ferganassa toimii yliopisto, teknillinen ja lääketieteellinen korkeakoulu sekä Taškentin tietotekniikan yliopiston osasto. Kokandissa on opettajakorkeakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat Ferganan, Kokandin ja Margʻilonin kotiseutumuseot, Ferganan musiikki- ja draamateatteri, venäläinen teatteri ja nukketeatteri sekä Kokandin musiikki- ja draamateatteri. Rakennushistoriallisista kohteista tärkeimpiä ovat Kokandiin 1700-luvulta lähtien pystytetyt madrasat, moskeijat ja mausoleumit sekä Kokandin kaanin palatsi.
Kokandin kaanikunta

Kokandin kaanikunta () oli kaanien hallitsema uzbekkivaltio Keski-Aasiassa 1700- ja 1800-luvuilla. Sen pääkaupunki oli Kokand.
Ming-heimoon kuulunut Shohruxbiy perusti Buharasta riippumattoman kaanikunnan vuonna 1709. Se hallitsi aluksi Fergananlaaksoa ja laajeni 1800-luvun alussa käsittämään Taškentin sekä suuren osan nykyisestä Tadžikistanista, Kirgisiasta ja Kazakstanin eteläosasta. Buharan kaanikunta tunnusti Kokandin itsenäisyyden vuonna 1758, ja valtio julistettiin virallisesti kaanikunnaksi vuonna 1805. Sen asukasmäärä oli noin kolme miljoonaa, joista kaksi miljoonaa asui Fergananlaaksossa. Talous perustui maanviljelyyn, käsityöammatteihin ja kaupankäyntiin.
Kokandin kaanikunta oli vahvimmillaan Olim (1800–1809), Umar (1809–1822) ja Muhammad Ali (1822–1842) -kaanien aikana. Vuonna 1826 sen joukot osallistuivat Itä-Turkestanin kapinaan, minkä seurauksena Kokand sai Kiinalta verotusoikeuden kuudessa sikäläisessä kaupungissa. Kaanit rakennuttivat kastelukanavia ja monumentaalirakennuksia, ja varsinkin Umar-kaani ja hänen vaimonsa Nodira harrastivat kirjallisuutta ja pyrkivät kehittämään kulttuuria.
Kokandin kaani kärsi tappion Buharan Nasrulla-kaanille vuosina 1839 ja 1840–1842 ja joutui tunnustamaan itsensä Buharan vasalliksi. Alueen asukkaat nousivat kapinaan buharalaisia vastaan ja valitsivat kaaniksi Olimin serkun Sheralin (1842–1845), jonka aikana Taškent ja Hudžand valloitettiin takaisin Buharalta. Kaanikunnan myöhempää historiaa leimasivat kiptšakkien ja venäläisten sekaantuminen sen asioihin, jatkuvat valtataistelut ja kapinat.
Venäjä valtasi Kokandin kaanikuntaan kuuluneen Kazakstanin eteläosan, Biškekin, Taškentin ja Hudžandin vuosina 1853–1866 ja perusti alueelle Turkestanin kenraalikuvernementin. Vuonna 1873 kaanikunnassa alkoi kapina, jonka kukistamiseen pyydettiin Venäjän apua. Venäläiset kukistivat kapinan, valtasivat alueen ja lakkauttivat kaanikunnan vuoden 1876 alussa. Sen tilalle muodostettiin kenraalikuvernementtiin kuulunut Ferganan alue.
Hivan kaanikunta

Hivan kaanikunta on entinen valtio, joka käsitti laajan alueen Keski-Aasian länsiosassa Araljärven eteläpuolella. Nykyisin alue kuuluu Uzbekistaniin ja Turkmenistaniin.
Historia.
Hivan kaanikunta syntyi antiikin aikana Amudarja-joen ympärille. Arabit valloittivat sen vuonna 680 ja mongolivalloittaja Tšingis-kaani 1200-luvulla ja Timur Lenk 1300-luvulla. Sittemmin kaanikunnasta tuli jälleen itsenäinen. Venäjän keisarikunta valloitti osan kaanikunnasta vuonna 1873 ja teki siitä vasallivaltion. Vuonna 1919 Neuvosto-Venäjä syöksi emiirin vallasta ja seuraavana vuonna kaanikunnasta muodostettiin nimellisesti itsenäinen Horezmin kansantasavalta. Se ei kuitenkaan ollut pitkäikäinen, sillä jo 1924 sen alue jaettiin Uzbekistanin, Turkmenistanin ja Kazakstanin neuvostotasavaltojen kesken. Kazakstaniin liitetty osa (Karakalpakia) liitettiin 1932 Uzbekistaniin.
Palaun kieli

Palau (omakielinen nimi: "Tekoi ra Belau") on austronesialainen kieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 18 950 ihmistä. Heistä 14 800 asuu Palaussa. Kielellä on virallisen kielen asema yhdessä englannin kanssa suurimmassa osassa Palaun osavaltioista. Myös Guamilla on jonkin verran puhujia.
Kieli kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat filippiiniläiset kielet.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan palauksi vuonna 2020.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalit [ɛ], [o], [i] ja [u] voivat esiintyä myös pitkinä.
Lähde:
Sanasto.
Hyödyllisiä fraaseja palauksi:
Kahlaajat

Kahlaajat (Charadrii) on alalahko rantalintujen (Charadriiformes) lahkossa.
Esiintyminen.
Alalahkoon kuuluu noin 210 lajia. Arktisen ja lauhkean vyöhykkeen lajit ovat muuttolintuja. Jotkut arktisen alueen pesimälajit kuuluvat pisimmän muuttomatkan tekeviin lintulajeihin, kuten pikkusirri ("Calidris minuta") joka talvehtii eteläisellä pallonpuoliskolla. Tropiikin lajit ovat paikkalintuja tai muuttavat vain sadealueiden mukana.
Suomessa esiintyvistä lajeista suurin osa kuuluu kurppien ("Scolopacidae") tai kurmitsojen ("Charadriidae") heimoihin.
Elinympäristö ja ravinto.
Lajeista suurin osa elää kosteikoissa tai rannoilla. Tähän elinympäristöön sopeutumia ovat pitkät höyhenettömät kahluujalat sekä usein pitkä ja hoikka kaula. Monilla kahlaajilla on nokan päässä herkkiä hermoja, joiden avulla ne löytävät ravintoa mudasta tai pehmeästä maaperästä. Lajien eripituiset nokat mahdollistavat ruokailun samassa elinympäristössä ilman, että eri lajit kilpailevat suoraan ravinnosta. Lajeista suurin osa syö pieniä selkärangattomia eläimiä. Monet suuremmat ja erityisesti kuivempaan ympäristöön sopeutuneet lajit käyttävät ravinnokseen suurempiakin eläimiä, kuten pieniä matelijoita. Pääskykahlaajat ("Glareola") saalistavat muista kahlaajista poiketen pääasiassa ilmassa.
Osamu Tezuka

Osamu Tezuka (, 3. marraskuuta 1928 Toyonaka – 9. helmikuuta 1989) oli japanilainen mangaka ja animaatioelokuvien tekijä. Tezukan tuotanto käsittää suuren määrän sarjakuvia ja useita anime-elokuvia. Tuotanto koostuu noin 700 eri nimikkeestä, jotka käsittävät yhteensä noin 170 000 sivua. 1950-luvulla hänellä oli keskeinen vaikutus shōjo-tyyliin "Ribbon no kishi" - tarinallaan. Tezuka oli pioneeri pidemmissä sekä teknisesti että narratiivilta kehittyneissä tarinoissa, jotka yhdistivät draamaa, seikkailua, fantasiaa, tragediaa, huumoria ja romantiikkaa.
Tezuka tunnetaan parhaiten "Astro Boyn" ("Tetsuwan Atom") ja "Viidakon valtiaan" ("Jungle taitei") luojana. Edellä mainittua on joissakin yhteyksissä väitetty Disney-klassikon "Leijonakuningas" edeltäjäksi. Osamu Tezukaa on usein verrattu Walt Disneyyn, ja häntä pidetäänkin ”Japanin Walt Disneynä” sekä anime- ja manga-kulttuurin luojana. 
Tezukan tunnetuimpiin sarjakuviin kuuluvat "Tetsuwan Atom", "Black Jack", "Ribbon no kishi", "Hi no tori", "Viidakon valtias" sekä "Adolf". Tezuka itse piti elämäntyönään "Hi no tori" -sarjakuvaa. Tezuka perusti Mushi Productions -animaatiostudion, joka toimi televisioanimen uranuurtajana Japanissa. 
Elämä ja ura.
Tezuka oli perheen kolmesta lapsesta vanhin poika. Koulutukseltaan Tezuka oli lääkäri, mutta aloitti jo yliopistoaikanaan sarjakuvien piirtämisen. Tezukan ensimmäinen manga, sanomalehtistrippi "Mā-chan no nikkichō" ("Mān päiväkirja") ilmestyi vuonna 1946 Shōkokumin shinbun -lehdessä. Tezuka oli tuolloin vain 17-vuotias. Seuraavana vuonna hän julkaisi "Shin takarajima" -mangan ("Uusi aarresaari"), joka teki Tezukasta kuuluisan ja sai aikaan Japanissa suurta kiinnostusta. Sarjakuva perustui Robert Louis Stevensonin "Aarresaari"-kirjaan, ja sen nopea tempo ja länsimaalainen tyyli tekivät siitä pian bestsellerin, jota myytiin yhteensä yli 400 000 kappaletta. "Viidakon valtiaan" Tezuka aloitti vuonna 1950.
Tezuka kuoli mahasyöpään vuonna 1989 60-vuotiaana; hänen viimeiset sanansa olivat ”Kertakaikkiaan, antakaa minun tehdä töitä.” Vuonna 1994 Tezukan kotikaupunki Takarazuka avasi häntä käsittelevän museon, ja vuonna 1997 julkaistiin postimerkkejä hänen muistolleen.
Laon kieli

Lao on Laosin virallinen kieli. Se kuuluu tai-kieliin ja on hyvin samankaltainen thaimaalaisen isanin kielen kanssa. Laon kieltä kirjoitetaan omalla abugida-tyyppisellä kirjoitusjärjestelmällä, joka perustuu thain kirjoitusjärjestelmään. Laon kieli jakautuu viiteen murteeseen. Ne ovat vientianen lao, luang prabang, xieng khouang, khammouan sekä champasak.
Kieltä puhuu äidinkielenään 3 273 180 henkilöä. Heistä noin 3 070 000 asuu Laosissa.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalit voivat esiintyä niin pitkinä kuin lyhyinä.
Lähde:
Lieksanjoki

Lieksanjoki on Vuoksen vesistöön kuuluva Pieliseen laskeva joki, joka saa vetensä suurelta osin Venäjän puolelta itärajaa Karjalan tasavallasta.
Joen kulku.
Joki saa alkunsa Lieksajärvestä Venäjällä ja laskee Pieliseen Lieksan keskustaajamassa. Joen alajuoksulla on Pankakosken voimalaitos.
Välillä joki levenee järviksi, joita ovat Suomen puolella Säyneinen, Ruunaanjärvi ja Polvijärvi. Se kulkee Ruunaan retkeilyalueen läpi ja tällä alueella joessa on runsaasti koskia. Joki on myös suosittu melontareitti. Suomen puolella joella on pituutta 80 kilometriä. Myös Venäjän puolella joen leventyminä on isoja järviä sen lähdejärvenä olevan Lieksanjärven alapuolella.
Sivujoet.
Lieksanjoen suurimpia sivujokia ovat Kainuusta Kuhmon Jonkerijärvestä alkunsa saava Jongunjoki ja Venäjän puolelta Tuulijärvestä alkuinsa saava Tuulijoki.
Lähdejärvet.
Lieksanjoen suurimpia lähdejärviä ovat lähellä Suomen rajaa Venäjän puolella sijaitsevat Tuulijoen lähdejärvi Tuulijärvi ja siitä koilliseen sijaitseva Lieksanjoen lähdejärvi Lieksajärvi (), jonka rannalla sijaitsee Repolan taajama. Järvistä Tuulijärvi laskee Lieksanjokeen Venäjän puolelta alkunsa saavaa Tuulijokea pitkin, joka yhtyy Lieksanojoen laajentumana olevaan Polvijärveen Ruunaanjärven alapuolella Suomen puolella. Lieksanjoen varsinaisena lähdejärvenä olevan Lieksanjärven lasku-uomana taas on Lieksanjoen Venäjän puolelta laskeva ylin jokiosuus Ruunaanjärven yläpuolella.
ZX81

ZX80 ja ZX81 ovat brittiläisen sir Clive Sinclairin suunnittelemia hyvin edullisia mikrotietokoneita, jotka julkaistiin vuonna 1980 ja 1981. Molempia myytiin rakennussarjana ja ZX81:tä myös valmiiksi koottuna hieman kallimpaan hintaan. ZX81 oli saatavilla myös Suomessa, joskin se jäi edullisuudestaan huolimatta Commodore VIC-20:n varjoon. ZX81:n hinta oli 1 295 markkaa uutena, eli saman hintainen kun ZX80.ZX81 myytiin maailmalla yhteensä 1,5 miljoonaa kappaletta, kunnes sen tuotanto lopetettin 1984.
Sinclairin vuonna 1982 julkaisema ZX Spectrum jatkoi ZX80:sta ja ZX81:stä tuttua halpatuotantofilosofiaa, joskin vähemmän äärimmilleen vietynä.
Myös muut valmistajat kehittivät ZX81-yhteensopivia kotimikroja. Suomessa tunnetuin ZX81-klooni oli brittiläisen Lambda Electronicsin BASIC 2000, jossa oli vakiona 2 kilotavua keskusmuistia ja yksinkertainen "piipperi" äänentuotantoon. BASIC 2000 oli alkuperäiseltä nimeltään Lambda 8300, ja muihin maihin sitä myytiin myös nimillä IQ8300, DEF3000 ja Your Computer.
Timex myi ZX81:tä Pohjois-Amerikassa nimellä Timex Sinclair 1000.
Tekniikka.
ZX80 ja ZX81 edustavat suunnittelultaan äärimmilleen vietyä kustannusten minimointia. Näppäimistönä käytetään kalvonäppäimiä ja keskusmuistia on perusmallissa tasan yksi kilotavu. Edes itsenäistä videopiiriä ei ole, vaan Sinclair säästi käyttämällä prosessorin osoitelaskuria näyttömuistilaskurina. Tämän vuoksi kuvan näyttäminen kuvaruudulla ohjelman suorituksen aikaan hidastaa koneen nopeuden murto-osaansa. Muistin säästämiseksi muistiin tallennettaan vain joka rivin näkyvät merkit ja rivinvaihtokoodi. Jos muisti käy vähiin, ruudulla näkyvien tekstirivien määrä vähenee. Kuva on mustavalkoinen ja näyttönä käytetään televisiota, joka kytketään RF-liitännällä. Näytölle mahtuu 24 kappaletta 32 merkin mittaisia rivejä. Koneessa on myös mahdollisuus 64×48 "pikselin" grafiikkaan käyttämällä lohkomerkkejä.
Suorittimena on NECin valmistama halpa 3,25 MHz:n Z80-klooni. Koneeseen oli myös saatavilla 16 kilotavun ja myöhemmin 32:n ja 64 kilotavun muistinlaajennukset.
Ääniominaisuuksia ei ole.
Ulkoinen kasettiasema on ainoa tapa ladata ja tallentaa ohjelmia.
Eroavaisuudet.
ZX80:n ja ZX81:n erot ovat pääasiassa ROM-muistissa: ZX80:n koko varusohjelmisto BASIC-tulkkeineen mahtui 4 kilotavun ROM-piirille, kun taas ZX81:ssä käytetään 8 kilotavun piiriä ja BASIC tukee myös liukulukuja. Siinä on myös mahdollisuus kytkeä FAST- ja SLOW-käskyillä ruudunpäivitys pois ja päälle ohjelman nopeuttamiseksi. Useimmista muista kotimikrovalmistajista poiketen Sinclair ei ostanut BASIC-tulkkia Microsoftilta vaan ohjelmoi omansa.
Vaikutus.
Laitteen halpa hinta mahdollisti oman tietokoneen hankkimisen aiempaa laajemmin. Pelikehittäjät kuten Jeff Minter aloittivat hankkimalla ZX80:n.
Ali ibn Abi Talib

Ali ibn Abi Talib, myös pelkkä Ali, (, noin 600 Mekka – 661) oli islamin perimätiedon mukaan profeetta Muhammedin vävy, hänen serkkunsa ja neljäs kalifi. Ali oli kasvanut Muhammedin perheessä, mutta ei ollut hänen ottopoikansa. Ali valittiin kalifiksi vuonna 656. Ali vaihtoi Irakin Kufan muslimivaltakunnan pääkaupungiksi Medinan asemasta. Hänen valtakaudellaan kerrotaan käydyn sisällissota, joka päättyi Alin murhaan. 
Šiialainen perimätieto kertoo, että Muhammed nimitti Alin seuraajakseen Ghadir Kummissa ollessaan jäähyväispyhiinvaelluksella. Sen jälkeen Muhammed sai viimeisen ilmoituksensa ("Tänään olen tehnyt teidän uskontonne täydelliseksi", Koraani 5:3) ja näin islam oli valmis. Šiialaisuuden mukaan Ali ("ylevä") on islamin hengellinen johtaja ja ensimmäinen imaami. Hänestä tuli Muhammedin vävy, kun hän nai tämän tyttären Fatiman. Heille syntyi pojat Hasan ibn Ali ja Husain ibn Ali, joista tuli myöhemmin toinen ja kolmas imaami. Molemmat veljekset surmattiin. Ali surmattiin vuonna 661 hänen ollessa matkalla rukoilemaan Kufan moskeijaan. Alin hauta on Najafissa.
Alaviittien mielestä Ali on ainoa jumala, ja hän opetti Koraanin Muhammedille. Alin saarnat, kirjeet ja opetukset on koottu "Nahj al-Balaghaan" -teokseen, joka on edelleen tärkeä šiiamuslimeille.
Historiallisuus.
Volker Poppin mukaan Aliin liitetty motto "walī allāh" ("Jumalan ystävä") esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 70 arabien aikaa lyödyssä kolikossa Kirmānissa. Samassa kolikossa on Muhammedia tarkoittava teksti. Muhammed esiintyy Poppin mukaan Jeesuksen kunnianimenä Kalliomoskeijan friisitekstissä. Tästä Popp päättelee, että 'Ali ("ylevä") on myös alun perin Jeesuksen kunnianimi ja Alin hahmo on syntynyt kristillisyyden inkulturaationa Iranissa.
Kalifit ilmestyvät islamilaisiin lähteisiin vasta 800-luvulla. Espanjassa tehty niin sanottu "Vuoden 754 kronikka" on ensimmäinen lähde, jossa varhaiset kalifit mainitaan. Suurin osa käsikirjoituksesta on kuitenkin säilynyt kopiona vasta 1100-luvulta, joten ei ole varmaa miten alkuperäinen kuvaus on. Todennäköisesti kristillisen kirkonmiehen tekemässä Kronikassa kerrotaan, että Muhammedin oltua vallassa 10 vuotta häntä seurasi Abu Bakr, joka hallitsi kolme vuotta. Tätä seurasi Umar ja sitten Uthman vuonna 647. Kronikka ei tunne Alia, vaan ilmoittaa Uthmanin seuraajaksi Muawijan vuonna 657. Ensimmäinen arabivaltion hallitsija, josta on jäänyt historiaan arkeologisia jälkiä, kuten kolikoita ja piirtokirjoituksia, on Muawiya (vallassa vuodet 660–680). Ensimmäinen hallitsija, joka käytti itsestään nimitystä "kalifi" oli Abd al-Malik ibn Marwan (685–705). Koska neljästä "oikeaanjohdetusta kalifista" ei ole löytynyt aikalaislähteitä, heidän on myös ehdotettu olleen abbasidikaudella luotuja persialaiseen nelilukuun perustuvia hahmoja, jotka mytomorfisesti rinnastuivat Aadamiin, Nooaan, Abrahamiin ja Moosekseen.
Sveitsiläinen tyyli

Sveitsiläinen tyyli eli kansainvälinen typografinen tyyli on yksi tärkeimmistä ja 1900-luvun pitkäikäisimmistä typografisen suunnittelun tyylisuunnista. Se sai alkunsa 1940-luvun lopulla ja loppui varsinaisesti 1970-luvun aikana, joskin sen vaikutus on näkynyt vielä 2000-luvulla.
Sveitsiläinen tyyli syntyi 1950-luvulla kahdessa sveitsiläisessä taidekoulussa, Josef Müller-Brockmannin johtamassa Zürichin Kunstgewerbeschulessa ja Armin Hofmannin johtamassa Baselin Allgemeine Gewerbeschulessa. Molemmat opettajat olivat opiskelleet ennen toista maailmansotaa Ernst Kellerin kanssa Zürichissä. Heidän luomaansa tyyliä kutsuttiin alun perin nimellä "International Typographic Style" eli kansainvälinen typografinen tyyli. Tyylisuunnan pääajatus oli, että muotoilun tulisi olla mahdollisimman näkymätöntä. Kaikki viitteet suunnittelijan subjektiivisesta panoksesta tuli häivyttää, jotta teoksen "sisältö" pääsisi loistamaan. Periaate muistuttaa modernistisen arkkitehtuurin tunnuslausetta ”muoto seuraa funktiota”.
Käytännössä sveitsiläisen tyylin ominaispiirteitä olivat epäsymmetriset sommittelut, joissa teksti oli linjattu vasemmalle ja oikealle sekä sans serif -kirjaintyypien käyttö. Suosittuja kirjaintyyppejä olivat Akzidenz Grotesk ja Helvetica (alun perin nimeltään Neue Haas Grotesk). Kuvituksen sijasta käytettiin valokuvia. Tärkeintä oli käyttää sommittelun pohjana tarkkaa ruudukkoa, gridiä, jonka avulla muotoiluelementit sijoiteltiin. Monet näistä tyylipiirteistä ovat nykyisin jo niin yleisiä käytäntöjä graafisessa suunnittelussa, ettei niitä enää pidetä ominaisina vain sveitsiläiselle tyylille.
Kuten sitä edeltäneessä modernistisessa typografian suuntauksessa, sveitsiläisessä tyylissä vältettiin persoonallisen näkemyksen esille tuomista, ja pyrittiin pelkistämiseen ja selkeyteen. Modernismissa pelkistäminen oli lähinnä itseisarvo, kun taas sveitsiläisessä tyylissä yksinkertaisuus palveli typografian viestinnällistä funktiota, ja niinpä sen pohjalta syntyneet tuotteet olivat yleensä luettavampia. Sveitsiläiselle tyylille ominaista oli kuviteltu ruudukko, jota käytetään ladonnan pohjana, ja kuten modernismissa, kirjaintyyppi oli lähes aina jokin groteski (pääteviivaton).
Wolfgang Weingart

Wolfgang Weingart (1941 – 12. heinäkuuta 2021) oli saksalainen typografi ja vaikutusvaltainen graafisen suunnittelun opettaja.
Weingart hankki oppinsa työharjoittelulla Stuttgartissa. Kolmen vuoden harjoittelun jälkeen hän lähti Sveitsiin opiskellakseen Baselin taideteollisessa koulussa. Weingart ei saanut opintojaan Baselissa päätökseen, mutta hän sai koulusta työpaikan opettajana vuonna 1968. Weingartista tuli vaikutusvaltainen opettaja, jonka opit levisivät nopeasti ulkomaalaisten oppilaiden välityksellä. Weingartin tyylin filosofia on toiminut esimerkiksi Amerikan uuden aallon ja dekonstruktivismin pohjana.
Weingartin ajatukset olivat täysin päinvastaisia sveitsiläiseen tyyliin verrattuna, joka oli 1940-luvulta lähtien korkeasti arvostettua. Siinä missä sveitsiläinen tyyli pyrki askeettisuuteen ja anonymiteettiin, Weingart pyrki viemään typografian käyttöä ekspressiivisempään suuntaan, painottaen sen muuntumiskykyä esimerkiksi sommittelua ja ladontatapaa muuttamalla. Weingart sanoi itse silti pohjaavansa tyylinsä sveitsiläisen tyylin ruudukkoajatteluun.
Jousi (täsmennyssivu)

Jousi voi tarkoittaa seuraavia:
Amerikan uusi aalto

Amerikan uusi aalto on eräs typografian suuntaus. Se syntyi 1970-luvun aikana, jolloin yksinkertaisuudestaan ja selkeydestään tunnetun sveitsiläisen tyylin kannatus alkoi hiipua, ja typografit alkoivat Wolfgang Weingartin tavoin käyttää yhä enemmän ekspressiivisiä tehokeinoja. Amerikan uuden aallon tärkeimpänä vaikuttajana pidetään April Greimania, joka opiskeli typografiaa Baselin taideteollisessa koulussa Weingartin oppilaana, ja omaksui häneltä typografian sääntöjä uhmaavan asenteen.
Greiman säilytti töissään sveitsiläisen tyylin järjestyksen, mutta käytti paljon elementtejä luodakseen visuaalisesti dramaattisen kokonaisuuden. Greiman oli mieltynyt abstrakteihin muotoihin, väreihin ja erityisesti valokuviin. Valokuvien käyttö oli hänellä niinkin voimakasta, että se syrjäytti typografian hänen töidensä pääaiheena. Kuten aikaisemmilla typografian suuntauksilla, myös Greimanilla oli tapana käyttää lähes pelkästään groteskeja fontteja, erityisesti Universia, joka esiintyi yleensä kursiivina, mikä toi liikkeen tunnelman.
Lieriö

Lieriö on pinta, jonka suora muodostaa kulkiessaan umpinaista käyrää pitkin, pysyen koko ajan samansuuntaisena. Usein lieriöllä tarkoitetaan suoraa ympyrälieriötä (kuvassa). Tämän muotoista kappaletta sanotaan sylinteriksi.
Tarkan määritelmän mukaan lieriö syntyy, kun tasoa, jossa on annettu yhdesti yhtenäinen alue, liikutetaan tasoon kuulumattoman vektorin suuntaan. Lieriö on tasottuva pinta, mikä tarkoittaa, että se voidaan oikaista tasoon. 
Alkeisgeometriassa lieriöksi sanotaan tavallisesti kahden yhdensuuntaisen tason rajoittamaa kappaletta. Lieriön pinnan näin rajoitettua osaa sanotaan "vaipaksi", pohjien keskipisteet yhdistävää janaa lieriön "akseliksi" ja pohjien kohtisuoraa etäisyyttä lieriön "korkeudeksi". 
Alkeisgeometriassa lieriöt luokitellaan niiden pohjan muodon tai vinouden mukaan. Lieriö on "suora lieriö", jos sen akseli on kohtisuorassa sen pohjia vastaan. Lieriö, jonka pohja on muodoltaan monikulmio, on särmiö eli prisma. Sen erikoistapauksia ovat muun muassa suuntaissärmiö ja suorakulmainen särmiö. 
Suoran lieriön rajoittama tilavuus formula_1 on 
formula_2, missä formula_3 on lieriön pohjan pinta-ala ja formula_4 on lieriön korkeus
tai erityistapauksessa ympyrälieriölle
formula_5, missä formula_6 on pohjaympyrän säde ja formula_4 on korkeus. . 
&lt;br&gt;Suoran ympyrälieriön muotoisen kappaleen kokonaispinta-ala lasketaan kaavalla 
formula_8, missä formula_9 on vaipan pinta-ala ja formula_10 on kaksi kertaa pohjien pinta-ala.
Rohtosarviapila

Rohtosarviapila ("Trigonella foenum-graecum") on ruohovartinen maustekasvi, joka tunnetaan myös nimillä sarviapila ja pukinsarviapila.
Ulkonäkö ja koko.
Rohtosarviapila kasvaa noin 50 senttimetriä korkeaksi. Sillä on kolmilehdykkäiset lehdet ja kellanvaaleat kukat. Hedelmä on 8–10 cm pitkä palko.
Käyttö.
Rohtosarviapilaa on käytetty antiikin ajoista lähtien maustamiseen, värjäämiseen, lääkkeenä ja jopa eläinten rehuna. Intialaisessa keittiössä käytetään siemeniä sekä kuivattuja lehtiä, joiden kitkerä maku muistuttaa läheisesti laakerinlehteä. Egyptiläiset tarvitsivat rohtosarviapilaa ruumiiden balsamoinnissa. Rohtosarviapilan siemenet kannattaa paahtaa ennen käyttöä, koska se antaa mausteelle täyteläisen maun. Siemeniä käytetään myös monissa currysekoituksissa yhtenä raaka-aineena.
Bromma

Bromma on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se on myös yksi Ruotsin entisistä kunnista. Bromman kaupunginosa-alueella oli vuonna 2006 noin 61 000 asukasta ja sen pinta-ala on 24,60 neliökilometriä. Pohjoisessa Bromma rajoittuu Hässelby-Vällingbyn ja Spånga-Tenstan kaupunginosa-alueisiin sekä Solnan ja Sundbybergin kuntiin. Etelässä Bromma rajoittuu Mälareniin.
Brommaan kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Abrahamsberg, Alvik, Beckomberga, Blackeberg, Bromma Kyrka, Bällsta, Eneby, Höglandet, Mariehäll, Nockeby, Nockebyhov, Norra Ängby, Olovslund, Riksby, Smedslätten, Stora Mossen, Södra Ängby, Traneberg, Ulvsunda, Ulvsundan teollisuusalue, Åkeshov, Åkeslund, Ålsten ja Äppelviken.
Brommassa sijaitsee Bromman lentoasema, joka on vihitty käyttöön vuonna 1936.
Brommalainen IF Brommapojkarna on harrastaja- ja joukkuemäärältään Euroopan suurin jalkapalloseura. Seuran edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Bromman kunta ja seurakunta.
Alun perin Bromma oli kylä, jonka maille rakennettiin kirkko 1100-luvun jälkipuoliskolla. Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 Bromman pitäjästä muodostettiin maalaiskunta. Alue kuului tuolloin Sollentunan kihlakuntaan. Sundbybergin kauppala erotettiin Brommasta omaksi kunnakseen vuonna 1888. Tukholman kaupunkiin Bromman kunta liitettiin vuonna 1916.
Bromman seurakunta on peräisin keskiajalta. Siitä erotettiin Sundbybergin seurakunta vuonna 1909. Vuonna 1955 seurakunnasta erotettiin vielä Västerledin ja Essingenin seurakunnat. Jälkimmäiseen niistä kuuluu kaksi saarta: Lilla Essingen ja Stora Essingen. Vanhan Bromman pitäjän rajat olivat kuitenkin hiukan toisenlaiset kuin näiden seurakuntien rajat nykyään ovat.
Nykyään ei ole olemassa kaupunginosaa, jonka nimi olisi Bromma. Bromman ja Västerledin "kaupunginosa-alueet" perustettiin vuonna 1997. Västerled kuitenkin yhdistettiin Brommaan jo vuonna 1998. Essingenin saaret kuuluvat Kungsholmenin kaupunginosa-alueeseen ja Sundbybergin kauppala muodostaa nykyään Sundbybergin kunnan.
Skärholmen (kaupunginosa-alue)

Skärholmen on yksi Tukholman kunnan 14 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa ("söderort"). Skärholmenissa on noin 32 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 8,86 neliökilometriä. Pohjoisessa Skärholmen rajoittuu Hägersten-Liljeholmenin kaupunginosa-alueeseen ja etelässä taas Huddingen kuntaan. Skärholmenin kaupunginosa-alueeseen kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Bredäng, Sätra, Skärholmen ja Vårberg.
Skärholmenissa sijaitsee suuri ostoskeskus, joka on kuuluisa kirpputoristaan.
Neville Brody

Neville Brody (s. 23. huhtikuuta 1957 Lontoo) on englantilainen graafinen suunnittelija, typografi ja kirjainmuotoilija. Häntä pidetään yhtenä 1900-luvun lopun tärkeimmistä graafisista suunnittelijoista.
Brody opiskeli maalaustaidetta Hornseyn yliopistossa, ja myöhemmin graafista suunnittelua Lontoossa. Brody osoitti jo kouluaikanaan kiinnostusta kokeilevaa ilmaisua kohtaan, minkä takia hän joutui usein vaikeuksiin koulun opettajien kanssa. Valmistuttuaan 1970-luvun lopussa Brody aloitti työskentelyn suunnittelemalla levynkansia indie-levy-yhtiöille. Tämän jälkeen hän vastasi monien lehtien ulkoasusta. Vuosina 1981–1986 Brody uudisti "The Face" -lehden ulkoasun rohkean ekspressiivisellä tyylillään, jota on kopioitu myöhemmin lähes jokaiseen trendikkääseen aikakauslehteen. Kopioinnin takia Brody muutti tyyliään vuosina 1987–1990 työskennellessä miestenlehti "Arenalle", jolle hän antoi hillityn minimalistisen ilmeen.
Brody teki 1980-luvulla rohkeasti kokeiluja varsinkin typografian saralla, ja hänestä tuli maailmankuulu pitkälti juuri The Face -lehdelle suunnittelemansa graafisen tyylin ja kirjaintyyppien ansiosta. Graafisella käyttöjärjestelmällä varustettujen kotitietokoneiden alettua vallata graafisen suunnittelun markkinoita Brody otti uuden tekniikan omakseen, vaikka kaihtoikin tietokoneita pitkään. Brody kehitti tietokonepohjaisen suunnittelun avulla itselleen tyylin, joka ei varsinaisesti jatkanut mitään perinteitä, vaan otti vaikutteita avantgardististen suuntausten dynamiikasta ja filosofiasta, erityisesti dadasta ja futurismista. Brodyn suunnittelemat fontit ja koko typografia puolestaan lainaavat paljon art decolta. 
Brody perusti vuonna 1987 oman studion Lontooseen, jonka palveluita ovat käyttäneet muun muassa Nike, Hollannin posti ja saksalainen kaapelikanava Premiere. Vuonna 1990 Brody avasi Stuart Jensenin kanssa FontWorksin, joka on erikoistunut räätälöityjen fonttien myymiseen. Brodystä on tullut myös FontShop Internationalin johtaja, jonka kautta hän avasi "Fuse"-lehden, jossa esitellään uusia fontteja ja kirjainmuotoilijoita.
Sotavasara

Sotavasara on aseena käytetty vasara. 
Sotavasara kehitettiin 1300- ja 1400-luvuilla taistelukentillä yleistyneitä metallisia haarniskoja vastaan. Aikaisemmin yleiset miekat olivat käyttökelvottomia panssaria vastaan, mutta varsinkin pitkävartisella sotavasaralla voitiin lyödä voimakkaita iskuja myös vastustajiin ratsujen selässä ja aiheuttaa vammoja läpäisemättä itse panssaria. Myös tätä ennen on erilaisia taistelu- ja statusvasaroja esiintynyt, esimerkiksi nuorakeraamisen kulttuurin vasarakirveet ja eräät myöhemmät metallivasarat.
Sotavasara koostui tavallisen vasaran tapaan päästä ja varresta. Varsia oli eri mittaisia, pisimmät hilparin pituisia ja lyhyemmät nuijan kokoluokkaa. Pitkät sotavasarat olivat salkoaseita, joita käytettiin ratsumiehiä vastaan ja lyhyemmät taasen oli tarkoitettu lähitaisteluun. Myöhäisemmissä sotavasaroissa oli usein piikit pään toisella puolella, mikä teki siitä monipuolisemman aseen. Piikkipäällä voitiin tarttua vastustajan haarniskaan, suitsiin tai kilpeen tai sillä voitiin lyödä läpi paksuistakin haarniskoista. Aseella voitiin lisäksi hyökätä ratsastavan vihollisen hevosen jalkoihin ja pudottaa ratsumies alas.
Michael Douglas

Michael Kirk Douglas (s. 25. syyskuuta 1944 New Brunswick, New Jersey) on yhdys­valtalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvatuottaja.
Perhetausta.
Myös Douglasin vanhemmat olivat näyttelijöitä. Hänen isänsä oli Kirk Douglas ja äitinsä Diana Douglas (o.s. Dill). Hänen nuorempi veljensä on Joel Douglas (s. 1947), ja lisäksi hänellä on kaksi veli­puolta isänsä ja äiti­puolensa Anne Buydensin kautta: Peter (s. 1955) ja Eric Douglas (1958–2004), joka kuoli 46-vuotiaana alkoholin ja lääkkeiden yli­annostukseen.
Ura.
Douglas opiskeli näyttelemistä Kalifornian yli­opistossa Santa Barbarassa, josta valmistui vuonna 1968. Hän esiintyi uransa alku­puolella televisio­sarjassa "San Franciscon syke" ("The Streets of San Francisco"). Douglas esitti sarjassa Steve Kelleriä vuosina 1972–1976. Hän oli roolistaan kolmesti ehdolla Emmyn ja kerran Golden Globen saajaksi. Tunnettu elo­kuva­näyttelijä hänestä tuli vuonna 1984 ilmestyneen "Vihreän timantin metsästyksen" myötä. Hän esiintyi elo­kuvan toisessa pää­osassa Jack Coltonina Kathleen Turnerin ollessa Joan Wilder. Elo­kuvalle tehtiin jatko-osa "Niilin jalokivi", joka ilmestyi vuonna 1985.
Vuonna 1988 Douglas palkittiin parhaan mies­pää­osan Oscarilla suorituksestaan elo­kuvassa "Wall Street – rahan ja vallan katu". Hän esitti elo­kuvassa häikäilemätöntä liike­miestä Gordon Gekkoa. Hän on saanut Oscarin myös tuottajana, vuonna 1976 elo­kuvasta "Yksi lensi yli käen­pesän", joka palkittiin parhaan elo­kuvan Oscarilla. Douglas sai roolistaan Gekkona myös Golden Globen, kategoriassa paras mies­pää­osa draama­elo­kuvassa, ja on ollut Golden Globe -ehdokkaana myös elo­kuvista "Ruusujen sota", "Amerikan presidentti" ja "Wonder Boys". Kaupallisesti menestyneimpiä elo­kuvista, joissa hän näyttelee, ovat olleet "Vaarallinen suhde", "Basic Instinct – vaiston varassa", jonka nais­pää­osaa näyttelee Sharon Stone, ja "Traffic".
Douglas on palkittu vuonna 2004 elämän­työstään Cecil B. DeMille -palkinnolla Golden Globe -gaalassa ja vuonna 2009 Yhdys­valtain elo­kuva­instituutin elämän­työ­palkinnolla.
Douglas näyttelee Liberacea elo­kuvassa "My Life with Liberace" (2013), ja hänet palkittiin rooli­suorituksestaan Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Douglas sai kunnian­osoituksena urastaan nimikko­tähden Holly­woodin Walk of Famelle 6. marras­kuuta 2018.
Yksityiselämä.
Douglas avioitui vuonna 1977 Diandra Lukerin kanssa, ja heillä on yksi poika. Avio­liitto päättyi eroon vuonna 1995. Douglas avioitui vuonna 2000 häntä 25 vuotta nuoremman näyttelijän Catherine Zeta-Jonesin kanssa. Parilla on kaksi lasta, poika ja tytär. Pojalla on dysleksia, joka Michael Douglasin mukaan kulkee suvussa.
Douglasilla diagnosoitiin vuonna 2010 kurkkusyöpä, josta hän kuitenkin toipui. Hänellä on ollut myös ongelmia päihteiden kanssa. Douglas paljasti vuonna 2013 valehdelleensa syöpänsä sijainnista ja kertoi kyseessä olleenkin suusyöpä.
Lain kolmas käyttö

Lain kolmas käyttö on oppi, joka löytyy luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista, yksimielisyyden ohjeessa. Opetuksen mukaan hengellistä lakia on saarnattava myös uudestisyntyneille kristityille eikä vain pakanoille, eli kristitty on lain alla. Tämän opin vastustajat taas opettavat, ettei hengellinen laki kuulu kristitylle, eli hän ei ole lain alla.
Tunnustuskirjoja laadittaessa vähemmistö luterilaisista jumaluusoppineista (aitoluterilaiset) torjui tämän opetuksen, mutta enemmistö (filippistit) Melanchthonin johdolla sai opetuksen kirjattua tunnustuskirjoihin. Tunnustuskirjoissa onkin maininta, että opetusta ei laitettu tunnustuskirjoihin yksimielisyyden vallitessa. Opista on tunnustuskirjojen mukaan syntynyt kiistaa "muutamien harvojen teologien kesken". Siitä lähtien tämä oppi on kuulunut luterilaisuuteen, erityisesti puhdasoppisuuden aikana, mutta myös myöhemmin ortodoksiluterilaisuudessa. Opetuksen vastakohta on antinomismi. Lain kolmannessa käytössä on mukana pelagiolaisuutta.
Filippistit

Filippistit ovat luterilaisen kirkon alkuvaiheessa syntynyt ryhmittymä. Sen vastapuolena oli aitoluterilaiset. Nimensä ryhmä on saanut Philipp Melanchthonin mukaan. 
Martti Lutherin vuonna 1546 tapahtuneen kuoleman jälkeen luterilaisuuden johtoon astui reformaattorin lähin ystävä Philip Melanchthon. Hän yritti saada aikaan uskonrauhaa tekemällä myönnytyksiä katolisille. Melanchthon päätyi opettamaan lain kolmatta käyttöä sekä synergismiä. Tämä järkytti osaa luterilaisista teologeista, joiden mielestä Lutherin oppi uskonvanhurskaudesta oli uhattuna. Vuoden 1556 Eisenachin synodissa luterilaiset jakaantuivat aitoluterilaisiin ja Melanchthonin kannattajiin eli filippisteihin. Koska filippistit olivat enemmistönä, oppi lain kolmannesta käytöstä lisättiin myös tunnustuskirjoihin.
Hhohho

Hhohho on yksi Swazimaan neljästä hallinnollisesta piiristä. Alueen pinta-ala on 3 569 neliökilometriä ja asukasluku noin 283 000 (2007). Asukastiheys on 90,5 ihmistä per neliökilometri. Piirin hallinnollinen keskus on valtion pääkaupunki Mbabane.
Piirin ja Etelä-Afrikan rajalla sijaitsee Swazimaan korkein vuori Emlembe (1 862 m).
Hallinnollinen jako.
Hhohhon piiri jakautuu neljääntoista inkhundlaan:
Mbabane

Mbabane on Swazimaan pääkaupunki. Kaupungin arvioitu asukasluku on noin 95 000 (2007), ja se on Swazimaan suurin kaupunki. Se sijaitsee Hhohhon hallintoalueella, valtion luoteisosissa Mdimba-vuorilla. 
Mbabne kehittyi aluksi swazikuningas Mbandzenin karjatilan ympärille 1800-luvun lopulla. Varsinainen kaupunki siitä tuli 1902, kun britit perustivat sinne siirtomaahallintonsa keskuksen.
Kaupunki sijaitsee noin 1200 metrin korkeudessa. Britit valitsivat paikan osittain sen miellyttävän viileän ilmaston takia.
Kaupungissa sijaitsee yksi Eswatinin yliopiston kolmesta kampuksesta. Se keskittyy terveystieteisiin, ja sen yhteydessä toimii yliopistollinen keskussairaala. Siellä on myös Waterford KaMhlaba, joka on yksi United World Colleges -järjestöön kuuluvista kansainvälisistä kouluista.
Mbabanen ystävyyskaupunkeja ovat Fort Worth Texasissa sekä Taipei Taiwanissa.
Inuktitutin tavumerkit

Inuktitutin tavumerkit (, IPA: ) ovat kirjoitusjärjestelmä, jota käytetään Kanadassa puhuttavan inuktitutin kielen kirjoittamiseen.
Historia.
Inuktitutin tavumerkit pohjautuvat cree-kielten tavumerkkeihin, jotka puolestaan pohjautuvat ojibwa-kielten tavumerkkeihin. Sekä cree- että ojibwa-kielet ovat algonkin-kielikuntaan kuuluvia intiaanikieliä, joita puhutaan Ontariossa ja Manitobassa, erityisesti Hudsoninlahden ympäristössä ja Yläjärven pohjoisrannalla. Cree- ja ojibwa-kielten kirjoitusjärjestelmän kehitti metodistikirkon lähetyssaarnaaja James Evans 1840-luvulla. Erityisesti creen kirjoitusjärjestelmä saavutti suuren suosion ja sen käyttö levisi myös kolmeen athabaskalaiseen kieleen sekä inuktitutiin.
Inuktitutin kirjoitusjärjestelmän kehitti anglikaaninen lähetyssaarnaaja Edmund Peck 1870-luvulla, kun hän alkoi kääntää Raamattua ja virsiä inuktitutiksi. Vuonna 1976 Inuittien kulttuuri-instituutti hyväksyi tavumerkit inuktitutin kielen viralliseksi kirjoitusjärjestelmäksi.
Tavumerkit.
Inuktitutin tavumerkkeihin kuuluvat seuraavat merkit ():
Fontit.
Inutitutin tavumerkit sisältyvät muiden muassa seuraaviin fontteihin: