Fred ”Sonic” Smith

Fred ”Sonic” Smith (14. syyskuuta 1949 – 4. marraskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen kitaristi ja laulaja, joka muistetaan parhaiten MC5 - yhtyeen kitaristina sekä laulaja Patti Smithin aviomiehenä. Hän soitti kitaraa myös Patti Smithin albumilla "Dream of Life". 
Smith johti myöhemmin omaa yhtyettään Sonic’s Rendezvous Bandia, johon kuului jäseniä muista Detroitin yhtyeistä, kuten Stoogesista.
Elämä ja ura.
MC5 (Motor City Five).
Fred Sonic Smith syntyi Länsi-Virginiassa 13. syyskuuta 1949. Varhaislapsuudessaan hänen perheensä muutti Detroitiin, Michiganiin, ja 12-vuotiaana Fred alkoi opetella kitaransoittoa. Jo yläasteella hän soitti tarpeeksi hyvin ollakseen mukana paikallisessa bändissä, jossa hän tapasi Wayne Kramerin, luokkatoverinsa, joka kuten Fredkin, soitti englantilaisesta rocista vaikutteita saanutta garage rockia. Vuonna 1964 Smith ja Kramer liittyivät toisen Detroitin rockin harrastajan, laulaja Rob Tynerin, seuraan ja päättivät perustaa bändin nimeltä MC5 – lyhenne sanoista "Motor City Five."
Vuonna 1967 MC5:n musiikillinen tyyli kiinnitti runoilija John Sinclairin huomion. Sinclair ryhtyi bändin manageriksi ja tesitteli yhtyeelle niin jazz-musiikin kuin vasemmistolaisen politiikan. MC5:stä tuli radikaalin White Panther Party -liikkeen "house band" ja MC5:n kitaristit alkoivat pian tutkia jazzin kokeellisia mahdollisuuksiin. 
Nämä kokeilut karkottivat yhtyeen alkuperäisen rytmiryhmän, mutta kun Michael Davis liittyi basistiksi ja Dennis Thompson rumpaliksi, bändistä kehittyi pian aikansa voimakkaimpia kokoonpanoja. Yhtye auttoi luomaan rajua protopunk rock-soundia, joka on sittemmin innoittanut niin heavy metal ja punk-artisteja. MC5 solmi levytyssopimuksen Elektra Recordsille – yhtenä yhtiön ensimmäisistä hard rock -yhtyeistä.
He olivat usein pääesiintyjinä Detroitin kuuluisassa Grande Ballroomissa, mutta yhtye esiintyi myös vuoden 1968 demokraattien kansallisessa puoluekokouksessa Chicagossa. Yhtye esiintyi myöhemmin Rolling Stone -lehden kannessa ja julkaisi debyyttinsä "Kick Out The Jams". MC5 toimi lämmittelybändinä monille huippuartisteille, kuten Creamille ja Janis Joplinille. Yhtyeen toisella albumilla "Back in the USA," Fred Sonic Smith lauloi säveltämänsä kappaleen "Shakin’ Street” Yhtyeen viimeinen albumi "High Time" oli ensimmäinen, jossa bändin omille kappaleille annettiin yksilölliset sävellys- ja sanoituskrediitit. Fred Sonic Smith kirjoitti kappaleet ”Sister Anne” ja ”Skunk (Sonically Speaking)”, jotka avaavat ja päättävät levyn. 
Yhtye hajosi huumeongelmiin vuonna 1972.
Sonic’s Rendezvous Band.
Vuonna 1972 MC5 hajosi, ja Smith alkoi etsiä uutta väylää musiikilliselle visiolleen. Hän perusti pian bändin nimeltä Ascension, yhdessä MC5:n entisten jäsenten Dennis Thompsonin ja Michael Davisin kanssa, mutta yhtye jäi lyhytikäiseksi. Vuonna 1973 Smith löysi uuden kumppanin Detroitin rock-skenestä: Rationals-yhtyeen entisen laulajan Scott Morganin. Fred Sonic Smith soitti kitaraa Morganin ensimmäisellä soolosinglillä ”Take a Look” / ”Soul Mover”, ja pian he perustivat yhdessä bändin.
Vuoteen 1976 mennessä kokoonpanosta oli kehittynyt "Sonic’s Rendezvous Band", eräänlainen Detroitin superyhtye, jossa Smithin ja Morganin lisäksi soittivat Stoogesin rumpali Scott Asheton ja Up-yhtyeen basisti Gary Rasmussen. "Sonic’s Rendezvous Band" oli aikansa parhaimpia ja sähköisimmistä amerikkalaisista rockbändeistä, mutta koska sekä MC5 että Stooges olivat jättäneet musiikkiteollisuudessa huonon maineen, yhtye, jossa oli jäseniä molemmista, oli vaikea myydä levy-yhtiöille. Tilannetta ei auttanut yhteen jäsenien vakavat päihdeongelmat. Sonic’s Rendezvous Band ei koskaan saaneet ansaitsemaansa levytyssopimusta. Ainoa bändin julkaisema virallinen studiolevytys oli single Smithin mestariteoksesta ”City Slang”, joka ilmestyi sekä A- että B-puolella (A-puolella stereo- ja B-puolella monomiksauksena).
Vuonna 1978 Sonic’s Rendezvous Band soitti ilman laulajaansa Scott Morgania Iggy Popin taustayhtyeenä tämän "TV Eye Live" - albumin kiertueella. Ryhmä esiintyi tuolloin myös Helsingin Kulttuuritalolla. Vasta vuosia bändin hajoamisen jälkeen, vuonna 1998 paikallinen Detroitin levy-yhtiö Mack Aborn Rhythmic Arts julkaisi ensimmäisen virallisen "Sonic’s Rendezvous Band" -albumin, "Sweet Nothing", joka oli aiemmin levinnyt vain bootleggina ja tallensi bändin tulisen live-keikan Ann Arborissa vuodelta 1978. Vuonna 1999 sama yhtiö julkaisi toisen kokoelman, "City Slang", joka yhdisti erilaisia live-esityksiä harvinaiseen studiotallenteeseen nimikkokappaleesta.
Hiljaiset vuodet.
Vuonna 1976 rockrunoilija Patti Smith vieraili Detroitissa "Radio Ethiopia" -albuminsa kiertueella ja tapasi Fred Sonic Smithin Lafayette Coney Islandissa järjestetyissä juhlissa. Vaikka Fred oli tuolloin naimisissa, he tulivat heti toimeen, ja vähitellen heidän välilleen syntyi hienovarainen romanssi. Vuoteen 1978 mennessä Fred oli jälleen sinkku, ja he saattoivat julkisesti olla yhdessä.
Vuonna 1980 Fred ja Patti menivät naimisiin. Sonic’s Rendezvous Band oli juuri hajonnut, ja Patti, jonka "Wave"-albumin jälkeinen Euroopan-kiertue oli ollut kaoottinen, päätti vetäytyä kiertue-elämästä. Pari muutti St. Clair Shoresiin, Detroitin esikaupunkiin, ja asettui rauhallisesti kasvattamaan poikaa ja tytärtä median ja musiikkiteollisuuden paineiden ulkopuolella.
Fred Sonic Smith ja Patti Smith saivat yhdessä kaksi lasta: Jacksonin (s. 1981) ja Jessen (s. 1987). Molemmat lapsista ovat nykyään muusikkoja.
Dream of life.
Patti ja Fred Sonic Smith jatkoivat kuitenkin musiikin kirjoittamista yhdessä, ja vuonna 1986 Patti palasi eläkkeeltä levyttääkseen albumin "Dream of Life". Fred sävelsi suuren osan materiaalista yhdessä Patin kanssa, soitti kitaraa ja auttoi levyn tuotannossa. Vuoden 1996 haastattelussa Patti sanoi: "”Dream of Life oli oikeastaan enemmän Fredin levy – se oli Fredin musiikkia, Fredin filosofiaa.”" Albumilla oli mukana myös rockin klassikoksi noussut ”People Have the Power”, josta tuli myöhemmin Patin konserttien kohokohta, mutta levy ei löytänyt suurta yleisöä. Valitettavasti se jäi Fredin viimeiseksi suureksi projektiksi.
Kuolema.
1980-luvun lopulla Fred Sonic Smithin terveys alkoi heiketä, ja 9. marraskuuta 1994, Fred ”Sonic” Smith kuoli sydämen vajaatoimintaan.
Fred "Sonic" Smithin arvostus.
Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti sijoitti Fred ”Sonic” Smithin sijalle 93 listassaan ”100 kaikkien aikojen parasta kitaristia”. Hänet on sittemmin valittu Rock N Roll Hall Of Fameen MC5-yhtyeen kanssa sekä West Virginia Music Hall Of Fameen.
Hänen lempinimensä ”Sonic”" toimi inspiraationa bändin Sonic Youth -nimelle. 
Patti Smith on urallaan levyttänyt useita Fred ”Sonic” Smithin kirjoittamia kappaleita, esimerkiksi Patti Smithin vuonna 1996 julkaisema albumi "Gone Again" on omistettu Fred ”Sonic” Smithin muistolle ja sen nimikappale on Fredin sävellys.