Uralilainen foneettinen aakkosto

Uralilainen foneettinen aakkosto eli "suomalais-ugrilainen tarkekirjoitus" (SUT) tai "suomalais-ugrilainen transkriptio" on foneettinen aakkosto, jolla voidaan täsmällisesti esittää kielen äänteitä. Järjestelmän esitteli E. N. Setälä vuonna 1901, ja se kehitettiin erityisesti uralilaisten kielten tarkekirjoitusta varten. Samaa järjestelmää käytetään myös eri tavoin täydennettynä turkkilaiskielten kuvaamisessa. Tämä johtuu siitä, että aikoinaan suomalais-ugrilaisten kielten tutkijoilla oli suuri vaikutus myös turkkilaiskielten tutkimuksen kehitykseen.
Kaikki tarkekirjoituksella kirjoitettu teksti on tässä artikkelissa "kursivoitu".
Peruskirjaimisto.
Suomalais-ugrilaisessa tarkekirjoituksessa käytetään seuraavia latinalaisperäisen kirjaimiston merkkejä:
Lisäksi käytetään muihin kirjaimistoihin kuuluvia kirjaimia:
Kapiteelikirjaimet.
Kursiivityyppisellä kapiteelikirjaimella osoitetaan tavallisesti soinnillisena esiintyvän äänteen soinnittomuutta:
Vakiintuneen käytännön mukaan merkitään kapiteelikirjaimilla myös sellaisia konsonantteja, jotka ovat joko soinnittomia tai puolisoinnillisia. Tällaisia tapauksia ovat varsinkin seuraavat:
Mikäli halutaan selvemmin erottaa konsonantin soinnittomuus ja puolisoinnillisuus, käytetään puolisoinnillisen merkkinä pistettä kapiteelikirjaimen yllä, esimerkiksi Ż.
Äänteen soinnittomuus voidaan osoittaa myös alla olevalla viivalla, esimerkiksi "a" "b". Tätä tapaa käytetään aina "o ö ø ε a ä η" -äänteiden soinnittomuutta osoitettaessa.
Kahden äänteen välistä soinnitonta siirtymä-äännettä, johon voi liittyä laryngaalihälyä, merkitään "H":lla. (Tämän sijalla on toisinaan käytetty nurinkäännettyä "c"-kirjainta: "ɔ".)
Lisäksi käytetään seuraavia kapiteelikirjaimia:
"ʔ"-merkillä osoitetaan soinniton laryngaaliklusiili, ja&lt;br&gt;
"ᴤ"-merkillä osoitetaan soinnillinen laryngaalispirantti.
Nurinkäännetyt kirjaimet.
Nurinkäännetyllä vokaalimerkillä ("ɒ ə ᴉ ɜ" jne.) osoitetaan redusoitunutta (vajaaääntöistä) vokaalia. Redusoituneisuus voidaan osoittaa myös kirjaimen alla olevalla pienellä ogonekilla eli hännällä ( ˛ ) ("ą ę į" jne.). Tätä tapaa käytetään osoitettaessa äänteiden "o u ü ᴐ ø æ" redusoituneisuutta, ellei sitten niitä käännetä kyljelleen ("ᴑ ᴝ ᴓ" jne.)
Yhdenlaista nurinkäännettyä "y"-kirjainta ("ɦ") käytetään soinnillisen "h":n merkkinä.
Nurinkäännettyä "m"-kirjainta voidaan käyttää keskivokaalisen "u":n merkkinä ("ɯ" = " u̮ ")
Nurinkäännetty "c"-kirjaimella (ᴐ) osoitetaan puoliväljä "o"-äänne. 
Nurinkäännetty kapiteeli-"C (Ɔ)" = soinniton, puoliväljä "o".
Nurinkäännettyä "r"-kirjainta ("ɹ") käytetään soinnillisen täryttömän puolitremulantin merkkinä (nurinkäännetty kapiteeli-"R" eli ᴚ = vastaava soinniton äänne).
Pienikokoiset kirjaimet.
Rivin ylälaidassa olevilla pienikokoisilla kirjaimilla osoitetaan ylilyhyet švaavokaalit, siirtymä-äänteet ja yleensäkin ylilyhyet äänteet, esimerkiksi suomen "kolome", "mäjen".
Pienikokoinen rivinylinen glottaaliklusiilin merkki ("ˀ") osoittaa soinnitonta lujaa aluketta tai lopuketta.
Rivinalinen pienikokoinen kirjain osoittaa edellä tai jäljessä olevan äänteen aiheuttamaa sivuartikulaatiota, esimerkiksi "ao" = labiaalistunut (pyöristynyt) "a" ("a":n ja "α":n välinen äänne), "lu" = "u"-väritteinen "l".