tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Filosofiset tietosanakirjat

Filosofiset tietosanakirjat ja sanakirjat ovat filosofiaan erikoistuneita tietoteoksia. Varsinaisia filosofiaan erikoistuneita tietosanakirjoja (ensyklopedioita) on julkaistu 1800-luvulta lähtien.
Historiaa.
Filosofiset sanakirjat syntyivät jo ennen varsinaisia tietosanakirjoja. Ensimmäisenä voidaan pitää Aristoteleen "Metafysiikan" viidettä kirjaa, joka sisältää metafysiikan termien määrittelyjä. Keskiajan skolastiikalle tyypillisiä summa-teoksia voidaan pitää myös teologis-filosofisina järjestettyinä hakuteoksina. "Compendium philosophiae" (noin 1327) oli keskiaikainen Aristoteleen filosofian yhteenveto, joka perustui Albert Suuren teoksiin.
Myöhempiä esimerkkejä ovat Pierre Baylen "Dictionnaire historique et critique" (1697) ja Voltairen "Dictionnaire philosophique" (1764), jotka olivat paitsi sanakirjoja myös hyökkäyksiä metafysiikkaa, teologiaa ja uskontoa kohtaan. 1700- ja 1800-luvun filosofisiin sanakirjoihin kuuluvat myös J. G. Walchin "Philosophisches Lexikon" (1726), W. T. Krugin "Allgemeines Handwörterbuch der Philosophischen Wissenschaften" (1827–29), Adolphe Franckin "Dictionnaire des sciences philosophiques" (1843–1852) ja J. M. Baldwinin "Dictionary of Philosophy and Psychology" (1899). 1900-luvulla julkaistuja ovat muun muassa Dagobert D. Runesin "Dictionary of Philosophy" (1942), A. R. Laceyn "A Dictionary of Philosophy" (1976), Antony Flew'n "A Dictionary of Philosophy" (1979) ja Robert Audin "The Cambridge Dictionary of Philosophy" (1995).
Varsinaiset tietosanakirjat syntyivät keskiajalla ja sisälsivät paljon myös filosofista aineistoa. Filosofia oli keskeisellä sijalla valistusajan "Encyclopédiessa", jota toimittivat Denis Diderot ja Jean le Rond d'Alembert. Ensimmäisiä pelkästään filosofialle omistettuja tietosanakirjoja esittivät olevansa G. W. F. Hegelin "Filosofisten tieteiden ensyklopedia" ("Enzyklopaedie der philosophischen Wissenschaften", 1817–30) sekä J. F. Herbartin "Encyklopädie der Philosophie" (1841).
Arnold Ruge ja Wilhelm Windelband johtivat vuonna 1912 alkanutta Hegelin ensyklopedian innoittamaa hanketta "Encyclopedia of the Philosophical Sciences", josta julkaistiin vain ensimmäinen osa (”Vol. I. Logic”, 1913). Ensimmäinen vakavasti otettavampi filosofinen tietosanakirja oli neliosainen italialainen "Enciclopedia filosofica" (1957). Tähänastisista merkittävimmät ja laajimmat filosofiset tietosanakirjat ovat alun perin 8-osainen "Encyclopedia of Philosophy" (1967) ja 10-osainen "Routledge Encyclopedia of Philosophy" (1998).
Nykyisin monet filosofiset tietosanakirjat toimivat verkossa. "Routledge Encyclopedia of Philosophyn" koko sisältö on saatavilla verkossa maksullisena. "Stanford Encyclopedia of Philosophy" ja "The Internet Encyclopedia of Philosophy" ovat ilmaisia verkossa julkaistuja tietosanakirjoja.
Suomeksi on julkaistu painettuna vain "Filosofian sanakirja" (1999), joka perustuu WSOY:n tietosanakirja-aineistoon. Verkkoon kootaan muun muassa Filosofia.fi -sivuston Logos-ensyklopediaa.
Beyond

Beyond alternative rock -yhtye Dinosaur Jr.:n kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. toukokuuta 2007. Albumi on yhtyeen ensimmäinen alkuperäiskokoonpanolla nauhoitettu albumi sitten vuoden 1988.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 69.
Äänitys.
Albumi äänitettiin syys- ja joululukuun välillä vuonna 2006. Studiona toimi kitaristi J Mascisin omistama "Bisquiteen studios" Amherstin kaupungissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Albumilla soittaa Dinosaur jr.:n alkuperäinen kokoonpano, johon kuuluvat J Mascis (kitara ja laulu), Lou Barlow (basso) ja Murph (rummut). Albumi on ensimmäinen kyseisellä kokoonpanolla tehty albumi sitten vuoden 1988.
Albumin tuottajana toimi J Mascis, joka on myös säveltänyt ja sanoittanut albumin kappaleet kahta lukuun ottamatta. Nuo kaksi muuta kappaletta on säveltänyt ja sanoittanut Lou Barlow. Albumin miksaajana toimi John Agnello ja masteroinnista vastasi Greg Calbi.
Kristuksen kirkko (whitmeriläiset)

Kristuksen kirkko (whitmeriläiset) (engl. "Church of Christ (Whitmerite)") on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö, joka on nyttemmin hajonnut. Yhteisö on saanut nimensä sen perustajiin kuuluneesta David Whitmeristä, joka oli eräs profeetta Joseph Smithin varhaisimmista seuraajista ja yksi Mormonin kirjan "kolmesta todistajasta". Vuonna 1834 Smith oli nimittänyt Whitmerin profeetan seuraajaksi, mikäli tämä kuolisi tai "lankeaisi pois Herrasta". 
Tosiasiassa kyseessä on kaksikin saman nimistä uskonnollista yhteisöä. Profeetta Smith saatua surmansa 1844 väkivaltaisen kansanjoukon lynkkaamana, useat kirkon johtavissa asemissa olevista virkailijoista katsoivat olevansa Smithin oikeita seuraajia. Heidän joukossaan olivat Brigham Young ja Sidney Rigdon. Rigdonin johtama kirkko ajautui kuitenkin pian hajaannukseen, ja vuoden 1847 aikana useat hänen seuraajistaan, mukaan lukien entinen apostoli William E. M'Lellin, kääntyivät Whitmerin puoleen ja pyysivät häntä nousemaan kirkon johtajaksi. He vetosivat vuoden Smithin vuoden 1834 määräykseen Whitmeristä kirkon johtajana. Whitmer, joka alussa ei osoittanut mitään halua ryhtyä kirkon johtajaksi, suostuikin M'Lellinin pyynnöstä muodostamaan uuden yhteisön, "Kristuksen kirkon" (engl. "Church of Christ"). Kirkko kantoi samaa nimeä kuin Smithin vuonna 1830 perustama kirkko, ja siihen liitetään yleensä lisämääre (whitmeriläiset). Whitmer ei kuitenkaan noussut kirkossa johtavaan asemaan, ja kirkko hajaantui nopeasti.
Vuonna 1871 Whitmer järjesti uudelleen "Kristuksen kirkon". 1887 hän julkaisi pamfletin "Address to All Believers in Christ", jossa hän uudisti Mormonin kirjaa koskevan todistuksensa ja puhui kirkkonsa puolesta. 
Whitmer kuoli 1888, mutta hänen kirkkonsa jatkoi toimintaansa. Hieman ennen kuolemaansa Whitmer oli nimennyt veljenpoikansa seuraajakseen kirkon johdossa. Kirkko julkaisi vuodesta 1889 lehteä nimeltä "The Return" ("Paluu"). 1900 sen nimeksi tuli "The Messenger of Truth" ("Totuuden julistaja"). Kirkko julkaisi Mormonin kirjasta oman versionsa nimellä "Nefiläisten aikakirjat", samoin se julkaisi oman versionsa "Käskyjen kirjasta", Opin ja liittojen varhaisesta versiosta. Vuoden 1925 paikkeilla suurin osa kirkon jäsenistä liittyi Church of Christ (Temple Lot) -nimiseen mormonistiseen yhteisöön. Viimeiset whitmeriläiset elivät 1960-luvulle.
Cybill

Cybill on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota tuotettiin vuosina 1995–1998. Päähenkilö oli näyttelijä Cybill Sheridan (Cybill Shepherd), jonka ura oli laskusuunnassa hänen ikänsä vuoksi. Sen vuoksi hän joutui turvautumaan pieniin rooleihin televisiossa ja mainoksissa. Sarjaa on usein verrattu brittiläiseen komediasarjaan "Todella upeeta", mutta Christine Baranski on sanonut, ettei "Cybillin" tekijä ollut koskaan nähnyt kyseistä sarjaa.
Suomessa sarjaa esitti PTV4.
Ljudmila Zykina

Ljudmila Georgijevna Zykina (, 10. kesäkuuta 1929 Moskova, Neuvostoliitto – 1. heinäkuuta 2009) oli venäläinen kansanlaulaja.
Zykina syntyi työläisperheeseen, isä oli leipomotyöntekijä, äiti työskenteli sairaalassa sanitäärina. Vuodesta 1942 eli kaksitoistavuotiaasta Zykina kuului vapaaehtoisena toisen maailmansodan sanitäärijoukkoihin.
Zykina aloitti laulu-uransa Pjatnitskovon kansankuorossa 1947. Hän oli menestynyt yleisvenäläisessä nuorten kykyjen etsintäkilpailussa tätä ennen. Zykinan laulut ovat aiheeltaan kansallisia ja isänmaallisia. Osa kertoo sodan vaiheista, osa rauhanajasta, mutta kaikissa heijastuu sodanjälkeisen maailman toivo ja positiivisuus. 
Zykina levytti paljon ja konsertoi myös ulkomailla; kuulijoina on ollut muun muassa Intian ja Ranskan huippujohtajia, Egyptin presidentti Nasser, Saksan liittokansleri Kohl sekä Suomen presidentti Kekkonen. Muusikoista häneen tutustuivat muun muassa Charles Chaplin, Frank Sinatra, Charles Aznavour, Marcel Marceau, Mireille Mathieu, Jean-Paul Belmondo sekä muutamat The Beatles- ja Boney M. -yhtyeiden jäsenet.
Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko

Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko () on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Yhteisö erosi Kristuksen yhteisöstä, toiseksi suurimmasta myöhempien aikojen pyhien yhteisöstä vuonna 2000. Kirkkoon kuuluu 1 000–2 000 jäsentä.
Jäännöskirkon mukaan kirkon johtajana voi toimia vain kirkon ensimmäisen profeetan Joseph Smithin lihallinen jälkeläinen. Se katsoo olevansa Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman "Kristuksen kirkon" (engl. "Church of Christ") seuraaja. Se ei tunnusta Brigham Youngia Smithin lailliseksi seuraajaksi, vaan katsoo kirkon syöksyneen Smithin kuoleman jälkeen vuonna 1844 "hajaannuksen vuosiin", jonka jälkeen Kristuksen kirkko järjestettiin uudelleen vuonna 1860 Smithin pojan Joseph Smith III:n noustessa kirkon profeetaksi ja johtajaksi. Kirkon mukaan myös Kristuksen yhteisö menetti valtuutensa toimia Kristuksen antamin valtuuksin, kun se luopui periaatteesta, jonka mukaan kirkon profeetan on oltava Smithin seuraaja.
Jäännöskirkon profeetta Frederick Niels Larsen on Joseph Smithin suora jälkeläinen. Profeetalla on kaksi neuvonantajaa, jotka yhdessä hänen kanssaan muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan. Lisäksi kirkolla on kahdentoista apostolin neuvosto sekä johtava piispakunta. Kirkon päämaja sijaitsee Independencessä, Missourissa, lähellä Kristuksen yhteisön ja Church of Christ (Temple Lot)-yhteisöjen päämajoja. 
Kirkko tunnustaa Joseph Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen, Mormonin kirjan ja Opin ja liitot pyhiksi kirjoituksiksi. Se tunnustaa myös Smithin laatimat Uskonkappaleet kirkkoa sitovaksi opin tiivistelmäksi ja tunnustukseksi.
Lambin siirtymä

Lambin siirtymä tarkoittaa kvanttimekaniikassa vetyatomin kahden energiatilan välistä pientä energiaeroa. Energiatilat eroavat toisistaan kvanttiluku formula_1:n arvon mukaan. Arvon ollen yhdessä formula_2 ja toisessa formula_3. Se on nimetty Willis Lambin mukaan.
Kokeellinen tutkimus.
1947 Lamb ja Robert Retherford suorittivat kokeen, jossa he käyttivät mikroaaltotekniikkaa stimuloidakseen radio-taajuuden siirtymän vedyn energiatasojen formula_4 ja formula_5 välillä. Käyttäen Doppler-levenemän
vaikutusaluetta matalampia taajuuksia, se voitiin jättää huomioimatta sillä se on verrannollinen taajuuteen. Lamb ja Retherford löysivät noin 1 000 MHz energiaeron tasojen formula_4 ja formula_5 välillä.
Teoreettinen tutkimus.
Vuonna 1947 Hans Bethe selitti ensimmäisenä Lambin siirtymän vedyn spektrissä ja loi pohjan modernin kvanttisähködynamiikan luomiselle. Lambin siirtymä mahdollistaa hienorakennevakio formula_8:n mittaamisen miljoonasosan tarkkuudella, joten kvanttisähködynamiikkaa voidaan testata tarkasti.
Bill Archer

William Reynolds ”Bill” Archer, Jr. (s. 2. maaliskuuta 1928 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän teki puoluevaihdoksen demokraatista republikaaniksi vuonna 1969.
Archer opiskeli St. Thomas High Schoolissa, Ricen yliopistossa ja Texasin yliopistossa Austinissa. Hän on Korean sodan veteraani ja varsinaiselta ammatiltaan lakimies. Hän aloitti poliittisen uransa 1950-luvulla Hunters Creek Villagen valtuustossa ja pormestarina "pro tempore". Hän istui Texasin edustajainhuoneessa kaksi kautta vuosina 1967–1971.
Archer istui vuosina 1971–2001 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Texasin seitsemännestä vaalipiiristä. Hän on katolinen, ja hänellä on lapsia vaimonsa Sharon Sawyerin kanssa.
Reubin Askew

Reubin O’Donovan Askew (11. syyskuuta 1928 – 13. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Floridan kuvernöörinä vuosina 1971–1979 ja Yhdysvaltain neuvotteluedustajana 1979–1981.
Askew syntyi Muskogeessa, Oklahoman osavaltiossa yhtenä Leon G. Askewin ja Alberta Askewin kuudesta lapsesta. Hän muutti vuonna 1937 äitinsä kanssa Pensacolaan. Hän valmistui Pensacola High Schoolista vuonna 1946, sen jälkeen Floridan osavaltionyliopistosta ja Floridan yliopiston oikeustieteellisestä. 
Askew valittiin vuonna 1958 Floridan edustajainhuoneeseen ja vuonna 1962 senaattiin; hän toimi vuosina 1969–1970 osavaltion senaatin puheenjohtajana "pro tempore". Hän palveli kuvernöörinä kaksi täyttä kautta. Hän suunnitteli vuonna 1984 presidentti- ja vuonna 1988 senaattoriehdokkuutta, mutta vetäytyi molemmista vaaleista. 
Askew, presbyteeri, oli vuodesta 1956 lähtien naimisissa Donna Lou Harperin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta.
Orson Bean

Orson Bean (22. heinäkuuta 1928 Burlington, Vermont – 7. helmikuuta 2020 Venice, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Alkuperäiseltä nimeltään hän oli Dallas Frederick Burrows.
Bean syntyi Burlingtonissa, Vermontissa, ja opiskeli Cambridge High Schoolissa sekä Boston Latin Schoolissa. Hän on Calvin Coolidgen serkku. Hänet muistetaan kenties parhaiten peliohjelmista "To Tell The Truth" ja "Match Game". 
Bean esiintyi usein "The Tonight Show'ssa", "Mary Hartman, Mary Hartmanissa" ja "Fernwood 2 Nightissä". Hän esitti Loren Brayta sarjassa "Tohtori tuli kaupunkiin" koko sen viisivuotisen historian ajan 1990-luvulla. 2000-luvulla hänellä oli osa sarjassa "Normal, Ohio". Vuonna 2004 Bean esiintyi sarjan Todistettavasti syyllinen yhdessä jaksossa. Vielä 2010-luvun taitteessa Bean näytteli Roy Benderiä sarjassa Täydelliset naiset.
Broadwaylla Orson Bean tunnetaan mm. "Will Success Spoil Rock Hunterista" (1955). Hän esiintyi myös "Subways Are For Sleepingissa" (1961), joka toi hänelle Tony-ehdokkuuden. Hän kuului Hollywoodin mustalle listalle jonkin aikaa 1950-luvulla.
Bean tunnetaan myös elokuvista; hänellä oli rooli esimerkiksi "Erään murhan anatomiassa" (1959). Hän oli kolmesti naimisissa, viimeisenä vuodesta 1993 näyttelijätär Alley Millsin kanssa.
Bean kuoli jäätyään auton alle 91-vuotiaana Los Angelesin Venicessä 7. helmikuuta 2020.
Robert Bergland

Robert Selmer ("Bob") Bergland (22. heinäkuuta 1928 – 9. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän kasvoi minnesotalaisella maatilalla lähellä Roseauta ja opiskeli Minnesotan yliopistossa. 
Bergland aloitti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Minnesotan seitsemännestä vaalipiiristä 3. tammikuuta 1971. Hän voitti vuoden 1970 vaaleissa republikaanivastustajansa Odin Langenin. Hän erosi edustajainhuoneesta 22. tammikuuta 1977, kun Jimmy Carter nimitti hänet Yhdysvaltain maatalousministeriksi. 
Bergland oli naimisissa Helen Grahnin kanssa. Parilla on kaksi tytärtä ja viisi poikaa.
William Peter Blatty

William Peter Blatty (7. tammikuuta 1928 New York – 12. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja sekä elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän kirjoitti romaanin "Manaaja" (1971) sekä siitä tehdyn elokuvaversion (1973), josta hän sai parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon.
Blatty syntyi New Yorkissa libanonilaiseen perheeseen ja opiskeli Georgetownin yliopistossa. Hänen muita teoksiaan "Manaajan" ohella on muun muassa "Laukaus pimeässä" (1964). Hänen kirjoittamansa on niin ikään romaani "Paholaisleegio" (1983), joka toimi pohjana elokuvalle "Manaaja III" (1990). Kirjailija sivuutti täysin "n" (1977), menestyskauhuelokuvansa ensimmäisen jatko-osan, jota hän ei ollut mukana työstämässä. Myös hänen vuonna 1980 ohjaamansa, käsikirjoittamansa ja tuottamansa "Yhdeksäs aisti", joka perustuu hänen kirjoittamaansa romaaniin, sisältää viittauksia "Manaajaan".
Blattyn omaelämäkerta "I’ll Tell Them I Remember You" on vuodelta 1973. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1983 Julie Alicia Witbrodt, jonka kanssa hänellä oli kolme poikaa ja kolme tytärtä.
Karlheinz Böhm

 
Karlheinz Böhm (16. maaliskuuta 1928 Darmstadt – 29. toukokuuta 2014 Grödig) oli itävaltalainen näyttelijä.
Böhm on kapellimestari Karl Böhmin poika. Hänellä oli päärooli keisari Frans Joosefina "Sissi"-trilogiassa (1955–1957) ja samoin päärooli Michael Powellin elokuvassa "Kurkistelija" ("Peeping Tom", 1960). Rainer Werner Fassbinderin "Effi Briestissä" (1973) hän esittää Wullersdorfia.
Böhm oli naimisissa neljästi. Viimeisin avioliitto etiopialaisen Almaz Böhmin kanssa oli voimassa vuodesta 1991. Näyttelijä Katharina Böhm on hänen tyttärensä. 
Böhm oli aktiivisesti mukana hyväntekeväisyystyössä, johon työhön hän perusti vuonna 1981 Menschen für Menschen -järjestön.
Dolores Hope

Dolores Hope, o.s. DeFina (27. toukokuuta 1909 – 19. syyskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen laulaja, viihdetaiteilija ja hyväntekeväisyyden harrastaja. 
Hope syntyi ja kasvoi New Yorkissa. Hänellä on italialaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Hän tutustui vuonna 1933 Bob Hopeen, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1934. Pari vietti yhdessä Bobin 100-vuotispäivää 29. toukokuuta 2003, mutta miehen terveys alkoi heiketä nopeasti, ja hän kuoli 27. heinäkuuta. 
Hopeilla oli neljä adoptoitua lasta: Eleanora, Anthony, Linda ja Kelly. Heidän 69-vuotinen avioliittonsa on Hollywoodin historian pisimpiä. Pari teki keskenään taiteellista yhteistyötä aina 1940-luvulta saakka.
Dolores Hopella on tähti Hollywood Walk of Famella, ja katu Bronxissa on nimetty hänen mukaansa.
Mitch Miller

Mitchell William "Mitch" Miller (4. heinäkuuta 1911 – 31. heinäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen muusikko ja merkittävä musiikkialan taustavaikuttaja.
Miller syntyi juutalaiseen perheeseen Rochesterissa, New Yorkissa, ja valmistui Eastman School of Musicista. Hän toimi vuosina 1930–1940-luvuilla sessiomuusikkona; hän oli kuitenkin monipuolinen taiteilija, ja hän levytti myös oboistina/englannintorvensoittajana Sibeliuksen "Tuonelan joutsenen" ja Mozartin oboe­konserton. 
Miller työskenteli 1940-luvun lopulla Mercury Recordsille ja sen jälkeen 1960-luvulle saakka Columbia Recordsille. Hän kiinnitti levy-yhtiöön muun muassa sellaiset artistit kuin Frankie Lainen, Johnnie Rayn, Ray Conniffin, Percy Faithin, Johnny Mathisin, Tony Bennettin ja Guy Mitchellin. Lisäksi hän ohjasi esimerkiksi Doris Dayn, Dinah Shoren ja Jo Staffordin uria.
Miller perusti vuonna 1950 Mitch Miller and the Gang -yhtyeen, jonka suurimpia hittejä ovat ”Tzena, Tzena”, ”The Yellow Rose of Texas” ja ”Colonel Bogey March”. Hän pyöritti 1960-luvulla omaa televisioshow'taan ("Sing Along with Mitch"). Hänelle on myönnetty Grammyn "Lifetime Achievement Award" vuonna 2000. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Pandion I

Pandion I () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan myyttinen kuningas, Erikhthonioksen ja Praksithean poika. Vaimonsa Zeuksippen, joka oli hänen äitinsä sisko, kanssa heillä oli tyttäret Prokne ja Filomela sekä kaksoisveljet Erekhtheus ja Butes. Apollodoroksen mukaan Demeter ja Dionysos saapuivat Attikaan Pandioniin hallituskaudella Ilmeisesti Pandionin mukaan myös nimettiin Attikan Pandionis-fyle, koska sekä Ateenassa että Delfoissa oli fyleille nimensä antaneita eponyymejä heeroksia esittänyt veistosryhmä, ja Pandion oli näiden joukossa. Kyseessä saattoi kuitenkin olla myös Pandion II.
Rajariitojen kärjistyttyä sodaksi Theban kuninkaan Labdakoksen kanssa Pandion sai liittolaisen Traakian Tereuksesta. Kiitokseksi avusta Pandion antoi tyttärensä Proknen Tereukselle puolisoksi.
Pandionin kuoleman jälkeen hänen poikansa Erekhtheus seurasi häntä valtaistuimelle. Buteksesta puolestaan tuli Pallas Athenen ja Poseidonin ylipappi.
Art Linkletter

Gordon Arthur Kelly eli Art Linkletter (17. heinäkuuta 1912 – 26. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen viihdetaiteilija. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja puhutulla äänitteellään "We Love You Call Collect" hän on voittanut Grammy-palkinnon. Hänelle myönnettiin vuonna 2003 Daytime Emmyn "Lifetime Achievement Award". 
Linkletter syntyi Moose Jawissa, Saskatchewanissa, Kanadassa. Hän tuli tunnetuksi "House Party"- ja "People Are Funny" -ohjelmien juontajana. Hän oli niinkin myöhään kuin vuosina 1998–2000 mukana juontamassa ohjelmaa "Kids Say the Darndest Things".
Omaelämäkertateoksessaan "Confessions of a Happy Man" (1960) Linkletter tunnusti, että hänet oli lapsena adoptoitu luonnollisten vanhempien hylättyä hänet jo muutamassa viikossa. Hän on valmistunut San Diego State Universitysta. Hän on ollut vuodesta 1935 naimisissa Lois Foersterin kanssa, ja hän oli Walt Disneyn läheinen ystävä. 
Linkletter menetti viidestä lapsestaan kaksi jo varhain. 20-vuotias tytär Diane teki itsemurhan 4. lokakuuta 1969, ja poika Robert kuoli liikenneonnettomuudessa. 
Linkletter avasi vuonna 2005 "Happiest Homecoming on Earth" -juhlan Disneylandin 50-vuotisen historian kunniaksi. Hänet on nimetty Disney-legendaksi.
Lou Jacobi

Lou Jacobi (28. joulukuuta 1913 – 23. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Anne Frankin päiväkirja" (1959), "Irma la Douce – pikku pariisitar" (1963), "Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä" (1972) ja "Rakkauden yhtälö" (1995).
Jacobi syntyi Torontossa, Ontariossa, Fay ja Joseph Jacobin pojaksi. Hänet otettiin 27. toukokuuta 1999 Canada's Walk of Fameen. 
Jacobi oli juutalainen.
J. William Fulbright

James William Fulbright (s. 9. huhtikuuta 1905 Sumner, Missouri Yhdysvallat – 9. helmikuuta 1995 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen poliitikko, demokraattisen puolueen jäsen. 
Fulbright valittiin kongressin edustajainhuoneeseen 1943 ja senaattiin 1945. Hän toimi senaatin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana 1959–1974. Hänen aloitteestaan perustettiin 1946 ASLA-Fulbright-stipendejä jakava Fulbrightin opintorahasto, jonka varat ovat peräisin toisen maailmansodan ylijäämätavaroiden myynnistä saaduista tuloista. Varoista myönnetään apurahoja jatko-opiskelijoiden opiskelijavaihtoon.
ASLA-Fulbright-stipendiohjelman ansiosta J. William Fulbright nimitettiin vuonna 1976 Helsingin yliopiston ja vuonna 1992 Tampereen yliopiston kunniatohtoriksi.
Sinikka Laine

Sinikka Laine (nyk. Sinikka Laine-Törmänen) (s. 17. lokakuuta 1945 Riihimäki) on suomalainen kirjailija, joka on kirjoittanut erityisesti nuortenkirjallisuutta. Hän on julkaissut kymmenen nuortenkirjaa vuosina 1982–1996. Laineen esikoisteos "Ohari" ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1982 kuuden vuoden kirjoittamisen jälkeen. Ennen esikoisteoksen julkaisemista Laine oli kirjoittanut runoja ja saanut J. H. Erkon runokilpailussa 3. palkinnon vuonna 1972.
Laine on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja hänen vuonna 1986 ilmestynyt teoksensa "Tyttö tuulesta, poika pimeästä" sai Valtion kirjallisuuspalkinnon.
Laineen teemoja ovat olleet muun muassa rakkaus, perhe sekä äidit ja tyttäret. Lisäksi hän on usein kuvannut pohjoissuomalaista pikkukaupunkia, jonka voi tunnistaa Ouluksi ja hänen romaaneihinsa sisältyy oululaista ajankuvaa.
Laine syntyi Riihimäellä, asui nuoruusvuosinaan Hausjärvellä ja muutti Ouluun vuonna 1967. Hän työskenteli pitkään kolmiokirjassa toimittajana ja muun muassa nuortenlehti SinäMinän päätoimittajana vuosina 1980–1982. Laine on naimisissa kuvataiteilija Veikko Törmäsen kanssa ja asuu Oulun Pikisaaressa. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Päivi Kärkkäinen

Päivi Irmeli Kärkkäinen (o.s. "Nummi", s. 30. tammikuuta 1955 Tampere) toimi Suomen Kansallisoopperan ja -baletin pääjohtajana vuosina 2007–2018. Ennen pääjohtajakauttaan hän työskenteli pitkään Yleisradiossa.
Kärkkäinen suoritti puheopin tutkinnon vuonna 1975 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1979 ja logonomiksi vuonna 1980. Hän valmistui filosofian lisensiaatiksi vuonna 1985 Tampereen yliopistosta pääaineinaan suomen kieli ja tiedotusoppi. Hän jatkoi opintojaan ASLA-Fulbright-stipendiaattina Ohion valtionyliopistossa Yhdysvalloissa 1988–1989 ja täydensi opintojaan vuonna 2000 suorittamalla Helsingin kauppakorkeakoulussa JOKO-johtamiskoulutusohjelman.
Kärkkäinen työskenteli Tampereen yliopiston tuntiopettajana 1977–1978 ja amanuenssina sekä lehtorina 1978–1991. Ylellä hän toimi TV2:n freelancetoimittajana ja -juontajana 1986–1988, toimittajana 1991–1994, ohjelmistopäällikkönä 1994–2001 ja ohjelmajohtajana 2002–2006. Hän työskenteli asia- ja kulttuuriohjelmien ohjelmistopäällikönä vuosina 2006–2007. Syyskuussa 2007 Kärkkäinen nimitettiin Suomen Kansallisoopperan pääjohtajaksi Erkki Korhosen erottua tehtävästä. Hän aloitti tehtävässä joulukuussa 2007. Kärkkäinen jäi eläkkeelle keväällä 2018. Hänen seuraajansa Gita Kadambi aloitti tammikuussa 2018.
Kärkkäinen oli Suomen elokuvasäätiön hallituksen jäsen 1999–2001.
LaTasha Jenkins

LaTasha Jenkins (s. 19. joulukuuta 1977) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän saavutti hopeaa vuoden 2001 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 200 metrin matkalla ja pronssia vuoden 2001 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa 200 metrin matkalla. 
Jenkins on maailmanennätyksen haltija 4×200 metrin viestijuoksussa ajalla 1.27,46. Aika juostiin 29. huhtikuuta 2000 Philadelphiassa ja muut joukkueen jäsenet olivat LaTasha Colander-Richardson, Nanceen Perry ja Marion Jones. Matka on kuitenkin harvinainen, eikä kuulu kansainvälisten kilpailujen ohjelmaan.
Tertiäärilähde

Tertiäärilähde on tiedonlähteiden laji, joka voi olla tiivistelmä, koonti tai kokoelma alkuperäislähteistä ja ennen kaikkea niihin viittaavista lähteistä. 
Tertiäärilähteiden avulla voidaan paikallistaa primääri- tai sekundäärilähteitä. Bibliografioiden bibliografiat ovat tertiäärilähteitä, koska bibliografiat ovat sekundäärilähteitä.
Primääri- ja sekundäärilähteiden ero on vakiintunut historiankirjoituksessa, kun taas ero näiden lähteiden ja tertiäärilähteiden välillä on toisarvoisempi ja on olennaisempi tieteelliselle tutkimustyölle kuin itse julkaistulle sisällölle.
Tyypillisiä tertiäärilähteitä ovat bibliografia, kirjallisuusluettelot, kirjastoluettelot, hakemistot, suosituslistat ja katsausartikkelit. Ensyklopediat ja käsikirjat ovat esimerkkejä aineistosta, jotka ovat sekä sekundääri- että tertiäärilähteitä, ja ne esittävät toisaalta kommentointia, analyyseja ja toisaalta pyrkivät tarjoamaan yleiskatsauksen aihetta käsittelevästä tarjolla olevasta aineistosta.
Primäärilähde taas esittelee aineistoa, joka on peräisin ilmiön ensi käden todistajalta, ja sekundäärilähde yleensä tarjoaa primäärilähteiden tulkintaa, kommentointia, analyysia ja kritiikkiä.
Matti Tapio

Matti Tapio Johansson (käytti taiteilijanimeä Matti Tapio; 27. syyskuuta 1926 Helsinki – 11. joulukuuta 1978 Tampere) oli suomalainen ohjaaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja. 
Tunnetuin Tapion ohjaustöistä oli vuonna 1978 valmistunut TV2:ssa esitetty dokumenttipohjainen näytelmäsarja "Sodan ja rauhan miehet", jossa kuvattiin arkistolähteisiin sekä aikalais- ja asiantuntijahaastatteluihin pohjautuen Suomen ulkopoliittista kehitystä 1930-luvun loppupuolelta jatkosodan alkuun. Sarja, jonka käsikirjoituksen Matti Tapio oli myös tehnyt, herätti aikanaan voimakasta keskustelua.
Muita Tapion ohjaustöitä olivat televisiosarja "Hilma" (1969), näyttelijä Tauno Palosta tehty televisiodokumentti "Elän tätä päivää – lähikuva näyttelijä Tauno Palosta" (1973), televisiosarja "Oi kallis kaupunki" (1975) ja televisionäytelmä "Kaksi ruplan rahaa" (1976). Tapio esiintyi myös näyttelijänä monissa elokuvissa, muun muassa televisioelokuvassa "Manillaköysi" (1976) ja Matti Kassilan elokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu" (1969).
Tapio työskenteli Oulun kaupunginteatterin johtajana vuosina 1957–1959.
Tapio menehtyi syöpään 52-vuotiaana. Hänet on haudattu Lamminpään hautausmaalle.
Edoardo Mangiarotti

Edoardo Mangiarotti (7. huhtikuuta 1919 Renate – 25. toukokuuta 2012 Milano) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa sekä kalvalla että floretilla ja on eniten olympiamitaleja voittanut miekkailija.
Edoardo Mangiarotti voitti olympiakultaa jo 17-vuotiaana kalvan joukkuekilpailussa Berliinissä 1936. Seuraavissa olympiakisoissa, Lontoossa 1948, Italian kalpajoukkue jäi hopealle mutta voitti kolmissa seuraavissa kisoissa kultaa. Kalvan henkilökohtaisessa kilpailussa Mangiarotti sai pronssia Lontoossa 1948 ja Melbournessa 1956. Kultaa hän voitti Helsingissä 1952, jolloin hopealle sijoittui hänen isoveljensä Dario Mangiarotti.
Edoardo Mangiarotti aloitti miekkailu-uransa floretilla, mutta täytettyään 15 vuotta hänen isänsä, kuuluisa miekkailunopettaja Giuseppe Mangiarotti alkoi valmentaa häntä kalpamiekkailijaksi. Kuitenkin myös floretilla Edoardo saavutti neljä olympiamitalia joukkuekilpailussa ja yhden henkilökohtaisen hopeamitalin. Edoardo Mangiarotti oli alun perin oikeakätinen, mutta hänen isänsä opetti hänet ottelemaan vasenkätisenä koska katsoi siitä olevan etua otteluissa. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Mangiarotti voitti kahdesti.
Mangiarottin isä Giuseppe-isä ja Carola-tytär olivat molemmat olympiatason miekkailijoita ja Dario-veli saman lajin olympiavoittaja. Mangiarotti kuoli toukokuussa 2012 kotonaan Milanossa.
Walt Rostow

Walt Whitman Rostow (7. lokakuuta 1916 – 13. helmikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen politiikan teoreetikko ja taloushistoriantutkija, joka toimi John F. Kennedyn ja Lyndon B. Johnsonin kausilla kansallisena turvallisuusneuvonantajana.
Rostowin katsotaan vaikuttaneen selvästi Yhdysvaltain politiikkaan Kaakkois-Aasiassa 1960-luvun aikana Kennedyn ja Johnsonin hallinnoissa. Hän oli jyrkkä kommunismin vastustaja ja kapitalismin puolestapuhuja. Rostow tuki Yhdysvaltain osallistumista Vietnamin sotaan. Häneltä on peräisin tunnettu sitaatti, jonka mukaan Vietnam pitäisi pommittaa kivikaudelle.
Taloushistorioitsijana Rostow kirjoitti erityisesti edistääkseen markkinataloutta kehitysmaissa. Hänet tunnetaan parhaiten vuonna 1960 julkaistusta kirjastaan "The Stages of Economic Growth: A non-communist manifesto" (1959, suomennos nimellä "Taloudellisen kasvun vaiheet"). Kirja on edelleen luettu yhteiskuntatieteellinen teos, joka kuvaa valtioiden taloudellisia kehitysvaiheita.
Sylt

Sylt (, friisiksi "Söl") on saari Pohjoisfriiseinsaarilla. Se on Saksan Pohjanmeren saarista suurin ja kuuluu Schleswig-Holsteinin osavaltioon. Saaren pinta-ala on 96,01 neliökilometriä, ja sen korkein kohta yltää 52 metrin korkeuteen. Kapeimmalta kohdaltaan saari on alle 400 metriä leveä. Saaren länsirannalla on 40 kilometriä pitkä hiekkaranta. Myrskyvuoksi kuluttaa saarelta jatkuvasti maa-ainesta.
Liikenne.
Saarelle ei ole tietä. Vuodesta 1927 alkaen saarelle on ollut rautatieyhteys Hindenburgin pengersiltaa () pitkin. Junat kuljettavat myös autoja matkustajineen. Laivalla Syltille pääsee pohjoisesta Rømøn saaren kautta Tanskasta sekä Amrumin saaren kautta etelästä. Westerlandissa sijaitsevalle Syltin lentoasemalle on säännöllinen lentoyhteys eri puolilta Saksaa.
Asukkaat.
Saarella asuu vajaat 20 000 asukasta. Hallinnollisesti saari koostuu viidestä kunnasta, joista suurin on Syltin kunta. Saaren suurimmat taajamat ovat Westerland, Kampen ja Wenningstedt-Braderup.
Matkailu.
Syltillä käy vuosittain lähes miljoona matkailijaa, jotka yöpyvät saarella keskimäärin runsaan viikon ajan. Matkailijat ovat lähes pelkästään saksalaisia, sillä ulkomaalaisten osuus yöpymisistä on vain noin yksi prosentti.
Historiaa.
Toisessa maailmansodassa Sylt oli tärkeä tukikohta, ja Saksan armeija rakensi sinne runsaasti rakennuksia. Sodan jälkeen britit ottivat sen haltuunsa, ja ilmavoimilla oli tukikohta saaren pohjoiskärjessä Listissä vuoteen 1946 asti.
Marsa Matruh

Marsa Matruh () on egyptiläinen satamakaupunki, joka sijaitsee Välimeren rannikolla 240 kilometriä länteen Aleksandriasta Libyan rajalle johtavan valtatien varrella. Libyan rajalle on kaupungista matkaa 217 kilometriä. Toinen valtatie johtaa kaupunkiin läntisestä autiomaasta Siwan ja Bahariyan keitailta.
Ptolemaiosten ja Rooman valtakunnan aikana sekä vielä bysanttilaisella kaudella kaupungin paikalla sijaitsi Paraitonionin kaupunki (lat. "Paraetonium").
Kaupungissa oli vuonna 2005 noin 70 000 asukasta ja se on Matruhin kuvernoraatin pääkaupunki. Marsa Matruh toimii nykyisin lomakohteena Kairon asukkaille, jotka pakenevat kesäkuukausien läkähdyttävää kuumuutta kaupungin lentokentän kautta.
Evald Terho

Evald (Ewald) Terho (ent. Valde Condu, 24. lokakuuta 1889 – 23. lokakuuta 1970) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli alkuaan iltanäyttelijänä eri teattereissa. Terholla oli pitkäaikainen ura Helsingin Kansanteatterissa, ja hän toimi myös Helsingin Työväenteatterissa.
Terho näytteli suomalaisissa elokuvissa vuodesta 1938. Tuolloin Terholla oli roolit elokuvissa "Nummisuutarit", "Laivan kannella" ja "Vieras mies tuli taloon". Terhosta tuli pian vakiokasvo kepeissä suomalaisissa komedioissa, ja hän näytteli myöhemmin vielä 45 elokuvassa. Hänellä oli kuitenkin vain pieniä sivurooleja, joista mainittakoon Mikko "Seitsemässä veljeksessä" (1939) sekä konstaapeli Lehtinen elokuvassa "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin" (1940).
Terhon viimeinen elokuvarooli oli lehdenmyyjä elokuvassa "Miljoonavaillinki" (1961).
Westerland

Westerland (, friisiksi "Wäästerlön" tai "Weesterlön") on entinen kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Saksassa. Kaupunki kuului Nordfrieslandin piirikuntaan. Westerlandin kaupunki yhdistyi vuoden 2009 alussa Sylt-Ostin ja Rantumin kuntien kanssa Syltin kunnaksi. 
Sijainti.
Westerland sijaitsee Syltin saarella, Jyllannin niemimaan länsirannikolla. Westerland on noin 70 kilometriä länteen Flensburgista ja 190 kilometriä luoteiseen Hampurista. 
Talous.
Westerland on Syltin saaren taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Liikenne Syltin saarelle ja saarelta tapahtuu valtaosin Westerlandin kautta; siellä on saaren ainoa lentoasema ja se on junayhteyden pääteasema. 
Westerlandin ja koko Syltin saaren talous perustuu matkailuun. Westerlandissa on noin 26 000 matkailijoille tarkoitettua vuodepaikkaa, lähinnä loma-asunnoissa ja hotelleissa. Paikkakunnalla yöpyy vuosittain yli 400 000 matkailijaa, joka on lähes puolet saarella vuosittain käyvistä 900 000 matkailijasta.
Monadi

Monadi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Filosofiassa
Matematiikassa
Musiikissa
Nimet ja populaarikulttuuri
Hilwan

Hilwan (myös Hulwan tai Helwan) on kaupunki Egyptisä Niilin varrella Kairon eteläpuolella. Aikanaan se tunnettiin etenkin kylpylöistään ja sittemmin siitä on muodostunut teollisuuskeskus. Sen asukasluku oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 396 791.
Maantiede.
Hilwan sijaitsee Egyptissä Niili varrella joen oikealla rannalla noin 25 kilometriä Kairosta etelään. Paikka sijaitsee noin 30–58 metriä kohoavalla Niilin törmällä.
Historia.
Hilwan on saanut nimensä paikalla sijaitsevien lähteiden mukaan. Paikalla on ollut mahdollisesti asutusta jo muinaisen Egyptinkaudella. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty keramiikkaa ja hautauksia Egyptin 1. dynastian kaudelta. Rooman valtakunnankaudella paikalla oli kylpylöitä.
Suurempaa asutusta paikalle alkoi muodostua arabien valloitettua Egyptin. Egyptin kuvernööri Abd al-Aziz ibn Marwan joutui evakuoimaan al-Fustatin suuren tulvan takia vuonna 690. Hän muutti jonkin matkaa al-Fustatista etelään nykyisen Hilwanin paikalle. Hieman ympäröivää maastoa korkeammalla oleva paikka oli turvassa Niilin tulvilta ja kuvernööri päätti perustaa paikalle oman asumuksensa. Sittemmin paikalle kohosi palatseja, moskeijoita ja nilometri. Umaijadien kaudella paikalle rakennettiin kylpylöitä. Paikkakunnan merkitys taantui umaijadien valtakauden jälkeen. Mamelukkien hallitessa Egyptiä Hilwanin rakennukset olivat jo kadonneet ja lähteet olivat täyttyneet hiekalla.
Lähteet kaivettiin auki uudelleen vasta Egyptin kediivi Abbas I:n kaudella. Paikalle perustettiin tuolloin hoitola ihotaudeista tai reumata kärsiville sotilaille. Paikkakuntaa laajennettiin edelleen Abbas I:n seuraajien Ismailin ja Tawfiqin kausilla. Ismail rakennutti Hilwaniin Kasr al-Walida-palatsin äidilleen. Vuonna 1869 ja 1892 avautui kylpylöitä. Kuningas Faruq rakennutti lähelle Niilin varteen kesäasuntonsa, joka nykyisin toimii museona ja puistona.
Hilwanista tuli Egyptin monarkian päättymisen jälkeen vuonna 1952 teollisuuskeskus. Gamal Abdel Nasserin hallinto pyrki teollistamaan maata ja tämän yhteydessä Hilwaniin rakennettiin suuri metalliteollisuuden kompleksi. Paikalla valmistettiin myös esimerkiksi Nasr-merkkisiä Fiatin autojen kopioita. Helmikuussa 1968 Hilwanissa järjestettiin suuria Nasserin vastaisia mielenosoituksia. Mielenosoitukset johtivat lupauksiin uudistuksista, joita ei kuitenkaan Nasserin eläessä kokonaan toteutettu.
Talous.
Hilwan on edelleen teollinen keskus. Vanhastaan kaupungissa on valmistettu rautaa ja terästä. Al-Muqattamin kukkuloiden juurella sijaitsee teollisuusalue, jolla on esimerkiksi aseteollisuutta. Muita teollisuuden aloja ovat esimerkiksi alumiinin, sementin ja lannoitteiden valmistus, sekä elintarvike- ja tekstiiliteollisuus. Libyan aavikolta sijaitsevalta Abu al-Gharadiqin maakaasukentältä tulee kaasuputki, jonka kaasua käytetään Hilwanin teollisuuden tarpeisiin. Kaupungin eteläpuolelta kulkee puolestaan öljyyputki VälimereltäSuezile.
Väestö ja kulttuuri.
Hilwanin asukasluku oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 396 791.
Kaupungissa sijaitsee vuonna 1975 perustettu Hilwanin yliopisto. Kuningas Faruqin entinen kesäasunto käsittää kansallisen observatorion. Myös sen sääasema oli Egyptin ensimmäinen.
Mary Stewart

Mary Florence Elinor Stewart (o.s. Rainbow, 17. syyskuuta 1916 Sunderland – 9. toukokuuta 2014) oli monipuolinen brittiläinen romaanikirjailija. Stewart syntyi Sunderlandissa ja valmistui Durhamin yliopistosta. Hän meni vuonna 1945 naimisiin Sir Frederick Stewartin kanssa; mies kuoli vuonna 2001. Hän loi kirjailijantyönsä ohessa pitkän uran opettajana mutta oli pitkään eläkkeellä. Stewartin tuotannosta osa on nähty myös televisio- tai elokuvaversioina. Monet hänen romaaneistaan yhdistelevät vaikutteita rakkaus- ja jännityskirjallisuudesta. Hänelle myönnettiin vuonna 1996 erikois-Agatha. 
Stewart tunnetaan muun muassa "Merlin"-sarjastaan, jossa on vaikutteita historiallisesta ja fantasiakirjallisuudesta. Sarjan aloitti vuonna 1970 romaani "Kristalliluola", joka sai vuoden 1971 Mythopoeic-palkinnon. Romaanille on jatko-osia, mutta niitä ei ole suomennettu. Nämä teokset ovat "The Hollow Hills" ja "The Last Enchantment". Stewart on kirjoittanut myös kaksi muuta aiheeseen sopivaa kirjaa: "The Wicked Day", joka tavallaan jatkaa tarinaa "The Last Enchantmentin" jälkeen mutta ei suoranaisesti kuulu sarjaan, sekä "The Prince and the Pilgrim", joka kertoo eräästä toisesta seikkailusta, joka löytyy myös Arthur-tarinaperinteestä. 
Stewartin tunnetuimpia töitä Merlin-sarjan ulkopuolella ovat "Ashleyn kissat" ("Touch Not the Cat", 1976) ja "Kuunkehrääjät" ("The Moon-Spinners", 1962). Stewartilta on myös suomennettu teos "Pikku noitaluuta" (Tammi 1972).
Suomennetut teokset.
Aikuisten romaanit:
Merlin-sarja:
Lastenkirjat:
Suomentamattomat teokset.
Merlin-sarja:
Aikuisten romaanit:
Runot:
Tähtisumua (vuoden 2007 elokuva)

Tähtisumua on Neil Gaimanin samannimiseen fantasiaromaaniin perustuva seikkailuelokuva vuodelta 2007.
Juoni.
Nuori kauppa-apulainen Tristan Thorne (Charlie Cox) lähtee uskaliaalle matkalle etsimään pudonnutta tähteä haltioiden maasta voittaakseen rakastamansa Victorian (Sienna Miller) sydämen. Kun Tristan löytää tähden, se osoittautuukin kauniiksi tytöksi nimeltä Yvaine (Claire Danes). Tristan ei kuitenkaan ole ainoa, joka etsii tähteä. Mukaan seikkailuun sotkeutuu myös Lamia-noita (Michelle Pfeiffer) ja muita ilkeitä noitia, valtakunnasta haaveileva Septimus-prinssi, lentäviä kapteeni Shakespeare (Robert De Niro) joka lentääilma-aluksella ja pyydystää salamoita.
Andrew Wyeth

Andrew Newell Wyeth (12. heinäkuuta 1917 Chadds Ford, Pennsylvania – 16. tammikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli laajan yleisön keskuudessa aikansa suosituimpia; myös hänen isänsä N. C. Wyeth oli maineikas taiteilija. Hän oli maansa Taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1950 lähtien. 
Wyeth oli itseoppinut. Hänen ensimmäinen oma näyttelynsä pidettiin vuonna 1937. Wyeth piti uransa käännekohtana lokakuussa 1945 tapahtunutta onnettomuutta. Hänen isänsä ja kolmivuotias veljenpoikansa menehtyivät junan murskattua heidän tasoristeykseen juuttuneen autonsa. Wyeth purki surunsa maalaustaiteeseen, ja hänen henkilökohtainen tyylinsä vakiintui pian tämän jälkeen.
Wyethin realistinen tyyli pysyi pitkälti samana yli puolen vuosisadan ajan. Hänen työnsä kuvaavat häntä ympäröineitä todellisia ihmisiä ja maisemia. Hän vietti suurimman osan ajastaan synnyinseudullaan Pennsylvaniassa ja kesäasunnollaan Cushingissa, Mainessa.
Wyethin tunnetuin yksittäinen teos on juuri Cushingissa syntynyt "Christina’s World" (1948), joka kuuluu Museum of Modern Artin kokoelmiin New Yorkissa. Taiteilijalle myönnettiin 1988 Kongressin kultamitali. Hän kuoli 91-vuotiaana kotonaan Pennsylvaniassa.
Helen Suzman

Helen Suzman, o.s. Gavronsky (7. marraskuuta 1917 Germiston, Etelä-Afrikka – 1. tammikuuta 2009 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen poliitikko ja apartheidin vastainen aktivisti. Hän opiskeli talous- ja tilastotieteilijäksi Witwatersrandin yliopistossa. 
Suzman syntyi Germistonissa liettuanjuutalaisten siirtolaisvanhempien tyttärenä. Hän meni 20-vuotiaana naimisiin tri Moses Suzmanin kanssa. Hän päätti akateemisen uransa siirtyäkseen politiikan pariin, ja vuonna 1953 hän tuli valituksi parlamenttiin Yhdistyneen puolueen edustajana. Hän siirtyi vuonna 1959 liberaaliin Kehityspuolueeseen. 
Suzman tuli parlamenttiuransa aikana tunnetuksi vahvasta, avoimesta kritiikistään apartheid-politiikkaa kohtaan, mikä oli tuohon aikaan valkoisilta varsin epätavallista. Hänelle kertyi parlamenttivuosia kaikkiaan 36. 
Suzman oli Nelson Mandelan henkilökohtainen ystävä. Hän tapasi tämän useaan otteeseen vankilassa, ja hän oli läsnä Mandelan allekirjoittaessa uutta perustuslakia vuonna 1996. Suzman äänestettiin vuonna 2004 kaikkien aikojen "sadasta suurimmasta eteläafrikkalaisesta" 24. sijalle.
Tiedonlähde

Tiedonlähde tarkoittaa dokumenttia tai muuta informaation kantajaa. Tiedonlähde on semioottinen eli merkitystä sisältävä kohde. Merkitys on edellytys sille, että tiedonlähde voi palvella jotain tiedontarvetta. Tarkastelijan näkökulmasta ja tietokäsityksestä riippuu, edellyttääkö ajatus tiedonlähteestä sitä, että kyseistä lähdettä on käytetty, käytetään tai tullaan käyttämään jonkin tiedontarpeen tyydyttämiseen vai voiko kohde olla tiedonlähde myös ilman käyttöä ja/tai käyttäjää.
Jonkin kohteen määrittäminen tai valitseminen tiedonlähteeksi riippuu kohdetta tarkastelevasta tiedon tai toiminnan alasta. Tiedonlähteisiin liittyy kysymys asiaankuuluvuudesta eli relevanssista sekä luotettavuudesta joko tiedontarpeeseen nähden (validiteetti) tai tiedon synnyn ja luotettavuuden näkökulmasta (reliabiliteetti).
Tiedonlähde on
Loren Acton

Loren Wilber Acton (s. 7. maaliskuuta 1936) on yhdysvaltalainen tutkija ja astronautti. 
Acton syntyi Lewistown, Montanassa. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaattina Montana State Universitysta vuonna 1959 ja sai vuonna 1965 filosofian tohtorin arvon Coloradon yliopistosta Boulderissa pääaineenaan aurinkofysiikka. Hän on nykyisin Montana State Universityn fysiikan tutkimusprofessori. 
NASA otti Actonin astronautikseen vuonna 1978. Hän osallistui STS-51-F-lennolle vuonna 1985.
Yksityiselämä.
Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Comoronlentäväkoira

Comoronlentäväkoira eli comorosaartenlenkko ("Pteropus livingstonii") on ainoastaan Anjouanin ja Mohélin saarilla Komoreilla elävä erittäin uhanalainen lepakkolaji.
Comoronlentävätkoirat kasvavat noin 700-grammaisiksi ja niiden siipien kärkiväli on noin 1,4 metriä. Lepakot käyttävät ravintonaan hedelmiä.
Comoronlentävätkoirat elävät vuoristoisilla metsämailla 850–1 100 metrin korkeudessa. Suurin lepakoihin kohdistuva uhka on niiden asuinympäristön tuhoutuminen. Comoronlentäväkoiranaaras synnyttää yhden poikasen joka vuosi kuivan kauden aikana heinäkuusta syyskuuhun. Poikanen itsenäistyy 3–6 kuukauden ikäisenä . Vuosina 2011–2012 comoronlentäväkoirakannan kooksi arvioitiin noin 1 300 lisääntymiskykyistä yksilöä.
Lizabeth Scott

Lizabeth Scott () oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän menestyi varsinkin film noir -tyylilajin elokuvissa.
Tuleva tähti syntyi Scrantonissa, Pennsylvaniassa; hänen vanhempansa olivat katolilaisia siirtolaisia Slovakiasta. Hänen ristimänimensä oli Emma Matzo, mutta taiteilijanimi Lizabeth Scottista tehtiin virallinen Los Angelesissa 20. lokakuuta 1949.
Scottin varhaisia elokuvia olivat "Paholaisnainen" (1946) ja "Kuumat paikat" (1947). Useiden menestyksekkäiden rooliensa päätteeksi hän vetäytyi suuremmista rooleista vuonna 1957 tehtyään sitä ennen viimeisen esiintymisensä Elviksen elokuvassa "Kiihkeitä rytmejä". Scottilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Scott esiintyi myös teatterinäyttämöllä ja televisiossa. Hän oli naimaton ja lapseton.
Melvin Laird

Melvin Robert ”Bom” Laird (1. syyskuuta 1922 Omaha, Nebraska – 16. marraskuuta 2016 Florida) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi maansa puolustusministerinä Vietnamin sodan aikana vuosina 1969–1973. Alun perin hänen esittämänsä oli käsite ”vietnamisointi”, joka merkitsee pyrkimystä korvata Yhdysvaltojen joukot vähitellen Etelä-Vietnamin omilla joukoilla. Tuloksena oli, että Yhdysvallat alkoi vetäytyä alueelta vuonna 1973.
Laird valmistui Carleton Collegesta Minnesotassa vuonna 1942 ja palveli Yhdysvaltain laivastossa huhtikuuhun 1946. 
Lairdin isä Melvin Sr. oli Wisconsinin osavaltionsenaattori, ja hän itse pääsi Wisconsinin senaattiin jo 23-vuotiaana. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Wisconsinin seitsemännestä vaalipiiristä vuosina 1953–1969.
Janis Paige

Donna Mae Tjaden eli Janis Paige (16. syyskuuta 1922 Tacoma – 2. kesäkuuta 2024) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli lukuisia osia sekä musikaaleissa, televisiossa että elokuvissa.
Paige muutti high schoolin jälkeen Los Angelesiin ja oli 1950-luvulta saakka Broadwayn huippunimiä. Hän esiintyi muun muassa "The Pajama Gamessa" vuonna 1954. Hän esiintyi vielä 1980–1990-luvuilla saippuasarjoissa, kuten "General Hospitalissa", "Capitolissa" ja "Santa Barbarassa". 
Paige oli kolmesti naimisissa. Hän oli lapseton ja säveltäjä Ray Gilbertin leski. Hänellä on oma tähtensä Hollywood Walk of Famella.
Long Gone Before Daylight

Long Gone Before Daylight on yhtyeen The Cardigans viides studioalbumi. Albumi julkaistiin yhtyeen pitkän tauon jälkeen, vuonna 2003 (edellinen albumi julkaistiin vuonna 1998). 
Ensimmäinen single albumilta oli ”For What It’s Worth”, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2003. Toinen single ”You’re the Storm”, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2003. Kolmas ja viimeinen oli ”Live and Learn”, joka julkaistiin 3. joulukuuta 2003.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Nina Persson ja Peter Svensson, ellei toisin mainittu.
Yhdysvaltojen version bonusraidat.
Tämä versio sisältää myös bonus DVD:n, "Up Before Dawn", joka sisältää kappaleiden ”For What It’s Worth”, ”You’re the Storm” ja ”Live and Learn” musiikkivideot, kolmen kappaleen live-versiot ja yhtyeen 20 minuutin pituisen haastattelun.
SACD.
Levystä on myös julkaistu monikanavainen Super Audio CD (SACD), joka sisältää yllä mainitut 11 kappaletta.
Huppari

Huppari (huppupaita) on hupulla varustettu paksuhkoa materiaalia oleva paita. Huppareista on myös vetoketjulla varustettuja versioita, jolloin ne toimivat kuin hupullinen takki. Hupparien hupuissa on yleensä naru tai nyöri, jota kiristämällä hupun saa tiukemmin päänmyötäiseksi. Hupparin etupuolella voi olla yksi tai useampi tasku.
Tunnettuja hupparin käyttäjiä ovat muun muassa Rocky Balboa (Sylvester Stallonen esittämä roolihahmo) ja Kenneth "Kenny" McCormick ("South Park" -animaatiosarjan hahmo). Suomessa huppareita näkyy joskus käräjäoikeuksissa syytettyjen asuina rikosoikeuskäynneissä.