tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirveskoski

Kirveskoski (tilastolliselta nimeltään Pornaisten kirkonkylä, ) on noin 2000 asukkaan taajama Pornaisissa ja kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän vieressä virtaa Mustijoki (kylän kohdalla nimellä Karjakoski), joka kulkeutuu aina Porvoon Håplaxvikeniin ja siitä Suomenlahteen asti. Kirveskoskelta on Järvenpäähän 20 kilometriä, Sipoon Nikkilään 15 kilometriä, Porvooseen 24 kilometriä, Askolaan 17 kilometriä ja Mäntsälään 22 kilometriä.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaisen Pornaisten kirkonkylän taajaman (Kirveskosken) pinta-ala oli 6,72 neliökilometriä, ja väkiluku oli 2 074 vuoden 2019 lopussa.
Kirkonkylän pohjoisosasta kulkee seututie 146 länteen Järvenpään suuntaan ja seututie 151 itään Askolan Monninkylään, kun taas kirkonkylän halki kulkee yhdystie 1494, joka ulottuu etelään mentäessä (Helsingintienä) Nikkilään ja pohjoiseen mentäessä (Pornaistentienä) Hangon ja Mäntsälän väliselle valtatielle asti.
Kirveskoskella sijaitsee vuonna 1924 rakennettu, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema Pornaisten kivikirkko ja keskustassa kunnantalo. Julkisia palveluja edustavat esimerkiksi Pornaisten kunnantalo, yhtenäiskoulu, Pornaisten kunnankirjasto, paloasema sekä Pornaisten terveysasema ja vanhainkoti. Lisäksi taajamassa on kaksi ruokakauppaa, K-Market ja Sale, Pizza Burger House -niminen ruokailupaikka, Itä-Uudenmaan Osuuspankin haarakonttori, SEOn huoltoasema ja St1:n kylmäasema sekä kotiseutumuseo. 
Taajaman eteläpuolella sijaitsee Kotojärvi, joka on kunnan järvistä suurin, sekä sen vieressä Laukkosken kylä.
Roma (vuoden 2018 elokuva)

Roma on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut, kuvannut, ohjannut ja osin tuottanut Alfonso Cuarón. 
Elokuva sijoittuu keskiluokkaiseen Roman kaupunginosaan Meksikon pääkaupungissa Méxicossa. Sen päähenkilö on nuori kotiapulainen.
Elokuva perustuu Cuarónin omiin nuoruudenkokemuksiin. 
Se palkittiin Kultaisella leijonalla vuoden 2018 Venetsian elokuvajuhlilla ja sai kaksi Golden Globe -palkintoa, toisen parhaasta elokuvasta ja toisen ohjauksesta.
Suomen arvostelijain liiton elokuvakriitikot äänestivät elokuvan vuoden 2018 parhaaksi ensi-iltaelokuvaksi.
Elokuva sai 10 Oscar-ehdokkuutta vuoden 2019 gaalaan, jossa se voitti parhaan ohjauksen, parhaan vieraskielisen elokuvan ja parhaan kuvauksen Oscar-palkinnot.
Teemu Summanen

Teemu Tapio Summanen (s. 14. marraskuuta 1974 Hyvinkää) on suomalainen uransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. Hänen seuransa oli Lahden Hiihtoseura. 
Albertvillen olympialaisissa 1992 Summanen osallistui yhdistetyn henkilökohtaiseen kilpailuun ollen lopputuloksissa 24:s. Hän lähti hiihto-osuudelle 12:nnelta sijalta. Joukkuekilpailussa Summanen oli 7:s.
Nuorten MM-kilpailuissa 1992 Summanen sai hopeaa yhdistetyn henkilökohtaisessa kilpailussa.
SM-kilpailuissa Summanen on saanut yhdistetyn joukkuekilpailun kultaa vuosina 1990 ja 1992. Mäkihypyssä hän on saanut joukkuemäen kultaa 1998 sekä hopeaa 1992 ja 1999.
Michael Cartellone

Michael Cartellone (s. 7. kesäkuuta 1962, Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko ja taiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten Damn Yankeesin ja Lynyrd Skynyrdin rumpalina.
Cartellone on Damn Yankeesin (1989–1996, 1998-2001) perustajajäsen ja Acceptin (1996) entinen rumpali. Kun Damn Yankees hajosi, hän toimi Ted Nugentin ja myöhemmin John Fogertyn kiertuerumpalina ennen siirtymistä Lynyrd Skynyrdiin.
Cartellone on kiertänyt ja nauhoittanut useiden eri muusikoiden, kuten Adrian Belewian, Jack Bladesian (Damn Yankeesin lopettamisen jälkeen), Cherin, John Fogertyn, Peter Framptonin, Brad Gillisin, Wolf Hoffmannin, Eddie Jobsonin, Freddie Mercuryn, Tommy Shawin, Shaw Bladesin, Joe Lynn Turnerin ja John Wettonin kanssa.
Cartellone on myös taidemaalari, ja hänen töitään on ollut esillä gallerioissa eri puolilla Yhdysvaltoja New Yorkista Los Angelesiin.
Sea Islands

Sea Islands on yli sata matalaa saarta käsittävä Atlantin saarijono Yhdysvaltojen itärannikolla Etelä-Carolinan, Georgian ja Floridan osavaltioiden alueilla. Saaret sijaitsevat usein jokien suistoissa niin, että vain kapea jokiuoma erottaa ne mantereesta tai toisista saarista. Saarten valtameren puoleiset osat ovat valtaosin hiekkarantoja, mantereen puoleiset osat suoalueita. Subtrooppisen ilmaston ansiosta monet saarista ovat suosittuja lomailukohteita golfkenttineen. Monet saarista ovat asumattomia, ja jotkin ovat luonnonsuojelualueita.
Historiaa.
Asutuksen merkkejä on saarilla tuhansien vuosien ajalta. Muun muassa creek- ja guale-intiaanit asuivat saarilla.
1500-luvulla espanjalaiset rakensivat saarille laivastotukikohtia ja estivät ranskalaisten aikeet siirtokunnan perustamiseksi. 1700-luvun keskivaiheilla Georgian osavaltion perustaja James Oglethorpe rakensi St. Simonsin saarelle Fort Frederica -nimisen linnoituksen, ja vähitellen espanjalaiset väistyivät englantilaisten tieltä. 1800-luvulla Sea Islands oli varhaisin merkittävä puuvillanviljelyalue Yhdysvalloissa. Ensimmäiset puuvillaplantaasit syntyivät St. Helenan ja Port Royalin saarille. Orjien vapauduttua monet heistä asettuivat asumaan saarille. 1920-luvulla puuvillasatoja alkoi verottaa puuvillakärsäkäs, ja saarilla siirryttiin ruokakasvien viljelyyn. Muita saarten elinkeinoja ovat kalastus (etenkin osterit ja katkaravut), fosfaatin louhinta ja turismi.
Orjien jälkeläiset puhuvat omaa gullahiksi kutsuttua kreolikieltään.
Vuonna 1893 iskenyt Sea Islandsin hurrikaani tappoi pari tuhatta saarten asukasta ja jätti noin 30 000 kodittomiksi.
Sea Islands -saaret.
Georgia.
Glynnin piirikunta (The Golden Isles).
Saarijonon eteläpään St. Simons Island, Sea Island ja Jekyll Island tunnetaan yhteisnimellä The Golden Isles of Georgia, ”Georgian kultaiset saaret”. Niissä on monia matkailu- ja lomakohteita.
10 syytä tuhota kaikki sometilit nyt

10 syytä tuhota kaikki sometilit nyt () on yhdysvaltalaisen, Microsoftilla työskentelevän Jaron Lanierin kirjoittama, vuonna 2018 julkaistu sosiaalisen median vaaroja käsittelevä poleeminen tietokirja. Teos, jolla kirjan kirjoittaja osallistuu keskusteluun muun muassa sosiaalisen median palveluja tarjoavien teknologiajättien koukuttavasta vallasta käyttäjiin ja käyttäjien käyttäytymisen muokkauksesta, sai kohtalaisesti huomiota länsimaisissa sanomalehdistössä.
Sisältö.
Kirja on jaoteltu kirjoittajan väitteiden mukaan kymmeneen lukuun ("Argument 1 ... Argument 10"), jonka ohella kirjan alussa on lyhyt johdantokappale ja lopussa yhteenveto.
Kirjan kappaleet ovat: 
Vastaanotto.
Esimerkiksi yhdysvaltalaiseen "The New York Timesiin" kirjoittanut kirja-arvostelija arvioi teosta melko kriittisesti, mutta kertoi samalla sulkeneensa Facebook-sivunsa kirjan lukemisen seurauksena.
Dieter Rubach

Dieter ”Rubi” Rubach (s. 28. huhtikuuta 1955, Solingen, Länsi-Saksa) on saksalainen basisti ja ääniteknikko.
Rubach liittyi 17-vuotiaana Udo Dirkschneiderin perustamaan yhtyeeseen Band-X, josta myöhemmin muodostui heavy metal -yhtye Accept. Aluksi Rubach oli kosketinsoittaja ja vasta myöhemmin basisti. Hän oli yhtyeen basistina viisi vuotta, minkä jälkeen Rubach liittyi basistiksi yhtyeeseen Lichtblick. Yhtye esiintyi vuonna 1983 Rockpalastissa. Näihin aikoihin hän perusti muiden entisten Accept-jäsenten, Frank Friedrichin ja Jan Koemmetin kanssa yhtyeen Bad Steve.
Vuonna 1985 Bad Steve julkaisi debyyttialbuminsa "Killing The Night" ja kiersi vähän aikaa Acceptin lämppärinä. Vuonna 1987 bändi hajosi ja Rubach liittyi basistiksi U.D.O.n Animal House kiertueelle. Kiertueella he soittivat Guns N 'Rosesin, Lita Fordin ja Zodiac Mindwarpin kanssa.
Ääniteknikkona hän on työskennellyt studiossa lukuisien eri artistien kanssa kuten Ace of Base, Andre Heller, Anne Haigis, Art Garfunkel, Baden Powell, Billy Cobham, Beverley Craven, Chris Rea, Kelly Family, Elton John, ELO II, Angelika Milster, Luiciano Pavarotti, Lionel Ritchie, Bonnie Tyler, Grobschnitt, Whitney Houston, Pet Shop Boys, Joe Cocker, Paul Young, Leningrad Cowboys, Gilbert Becaud, United Jazz &amp; Rock Ensemble, Muddy Waters, Helge Schneider, Iggy Pop, Milva, Rednex, Supermax, Chris de Burgh, Andre´Heller, Vaja con Dios.
Kustaa II Aadolfin patsas

Kustaa II Aadolfin patsas on Turussa Akatemiatalon edustalla sijaitseva Kustaa II Aadolfin näköispatsas. Patsas pystytettiin Kustaa II Aadolfin perustaman ja Akatemiatalossa toimivan Turun hovioikeuden aloitteesta vuonna 1992. Patsaan mallina on ollut ruotsalaisen kuvanveistäjän Bengt Erland Fogelbergin tekemä Kustaa II Aadolfin patsas Göteborgissa. Göteborgin patsas paljastettiin vuonna 1854.
Turun patsaassa kuninkaan asento ja yleisvaikutelma ovat samanlaiset kuin Göteborgin patsaassa. Patsaissa on kuitenkin useita eroja. Turun patsaasta puuttuvat kuninkaan vyöllä riippuva miekka ja kuninkaan oikeaan jalkaan nojaava vaakunakilpi. Turun patsaassa kuninkaan oikeassa kädessä on asiakirjakäärö, joka puuttuu Göteborgin patsaasta. Turun patsaasta puuttuu kuninkaan vasemman käsivarren peittävä viitan laskos, ja monet kuninkaan vaatetuksen koristeet on esitetty yksinkertaisemmin. Turun patsas on myös huomattavasti pienempi kuin Göteborgin patsas.
Táin Bó Cúailnge

Táin Bó Cúailnge, englanniksi The Cattle Raid of Cooley eli Cooleyn karjaryöstö on muinainen irlantilainen taru, joka kuvaa Ulsterin ja Connachtin välisiä sotia. Se on kirjoitettu muistiin 1100-luvulla muinaisiirin kielellä, mutta sijoittuu aikaan tuhat vuotta sitä ennen.
Táin Bó Cúailnge on huomattavimpia Ulsterin syklin tarusikermään kuuluvista taruista. Taru keskittyy Cooleyn ruskean härän, hyvin siitoskykyisen "Donn Cuailngen", ympärille.
"Tarina Táin Bó Cuailgnesta" kertoo karjaryöstöstä, joka aiheutti sodan Connachtin kuningatar Medbin (nykyiiriksi "Méadhbh") ja Ulsterin heimon välille. Ulsterilaisten suurin sankari Cú Chulainn jäi yksin taistelemaan Medbin sotilaita vastaan, koska hän ei ollut alkujaan ulsterilaista syntyperää, ja kaikkia ulsterilaismiehiä vaivasi tuolloin säännöllisin väliajoin toistuva Machan kirous, joka vaivutti heidät vuoteeseen kärsimään synnytystuskien kaltaisia kipuja.
Maria Denis

Maria Denis, oikealta nimeltään Maria Esther Beomonte (22. marraskuuta 1916 Buenos Aires – 15. huhtikuuta 2004 Rooma), oli italialainen näyttelijä, jonka elokuvaura alkoi jo 16-vuotiaana. Hän oli Assia Norisin ja Alida Vallin ohella yksi kolmesta 1930-luvun nuoresta naistähdestä, jotka tulivat tunnetuiksi koko Italian ”julkisina morsiamina”. Nimitys viittaa heidän elokuvissaan esittämiensä roolihahmojen tavalliseen päämäärään. Näyttelijänä Denis oli täten uransa ensimmäisinä vuosina tyypillinen esimerkki sotaa edeltävän italialaisen elokuvan erittäin suositusta naistyypistä: vähän naiivi ja romanttinen porvarillisen perheen tyttölapsi.
Maahanmuuttajien tyttärenä Argentiinassa syntynyt Denis palasi jo lapsena äitinsä kanssa Italiaan. Siellä syntyi hänen yhdeksän vuotta nuorempi sisarpuolensa, Michela, joka myös valitsi näyttelijän uran. Siitä, miten Denis joutui elokuva-alalle, ei ole täysin varmaa tietoa. Hän tuli kuitenkin yleisön ja kriitikkojen tietoisuuteen jo vuonna 1932 Raffaello Matarazzon ensimmäisessä näytelmäelokuvassa "Treno popolare", jossa hän 16-vuotiaana näytteli keski-ikäisen viettelijän (Cesare Zoppetti) pahaa aavistamatonta uhria.
Kaksi vuotta myöhemmin Denis saavutti ensimmäisen todella suuren yleisömenestyksen Goffredo Alessandrinin ohjaamassa komediassa "Seconda B" (1934). Oppilaitoksen seinien sisäpuolelle lukuvuoteen 1911–1912 sijoitettu kolmiodraama tuotti Denisille myös hyvät arvostelut hänen suorituksestaan. Menestyksestä seurasi pitkä sarja osia stereotyyppisissä telefoni bianchi -elokuvissa, joka katkesi vasta vuonna 1940, kun Denis sai tärkeän roolin Augusto Geninan Espanjan sisällissotaa käsittelevässä elokuvassa "Alcazar". Vaikutti siltä, että tämä suoritus herätti italialaiset ohjaajat huomaamaan, että Denis osasi näytellä myös vakavampia rooleja, ja sellaisia myös alettiin tarjota hänelle. Hänen myöhemmistä suorituksistaan ovat mainitsemisen arvoisia Ferdinando Maria Poggiolin "Sissignora" (1942) ja Vittorio Cottafavin "La fiamma che non si spegne" (1949). Denisin viimeiseksi rooliksi jäi Alessandro Blasettin ohjaama osa episodielokuvasta "Tempi nostri" (1954).
Afrikan jako

Afrikan jako tarkoittaa Afrikan mantereeseen kohdistunutta valloitusta, jakoa ja kolonisaatiota, jonka takana olivat Euroopan senaikaiset suurvaltiot uuden imperialismin aikakaudella 1881–1914. Afrikasta 10 % oli Euroopan vallan alla 1870, ja 1914 osuus oli noussut melkein 90 %:iin. Vain Etiopia (silloinen Abessinia) ja Liberia säilyivät itsenäisinä. Motivaationa valtaamiselle oli Euroopan valtioiden keskinäinen kilpailu, kansallinen maine, uskonnon levittäminen ja Afrikan sisäpolitiikka.
Eurooppalaisten kolonisaatiota ja tavarakauppaa sääteli vuoden 1884 Berliinin konferenssi, jonka luoma yleissopimus valtuutti osallistujat valtaamaan Afrikan alueita nimiinsä. Euroopan suurvaltojen poliittisista ja kaupallisista vastakkainasetteluista huolimatta 1800-luvun lopussa, Afrikan jako rauhoitti tilannetta. 1800-luvun viime vuosina eurooppalainen sotilaallinen määräysvalta ja talouden dominointi vaihtui suoraan määräysvaltaan.
Kapina tehtailla

Kapina tehtailla: Kuusankoski 1918 on historioitsija Seppo Aallon kirjoittama tietokirja. Se kertoo tapahtumista Kuusankoskella ennen Suomen sisällissotaa, sen aikana ja sen jälkeen. Aalto sai teoksesta vuoden 2018 Tieto-Finlandia-palkinnon ja se palkittin myös Vuoden historiateos -palkinnolla.
Tausta ja julkaisu.
Seppo Aalto on kertonut, että ajatus kirjasta "Kapina tehtailla" lähti noin 2008. Hän tutustui tuolloin Mirja Turusen teokseen "Veripellot", joka käsittelee Suomen sisällissodan tapahtumia Kouvolassa. Aalto on itse kotoisin Kuusankoskelta ja oli kuullut alueen hurjista tapahtumista jo aiemminkin.
Aalto alkoi kirjoittaa "Kapina tehtailla" -kirjaa vuonna 2016. Teoksen julkaisi vuonna 2018 kustannusyhtiö Siltala.
Sisältö.
"Kapina tehtailla" käsittelee Suomen sisällissotaa Kymintehtaiden työntekijöiden näkökulmasta. Siinä kerrotaan työläisten kapinasta, punaisten vallasta, punakaartista ja terrorista sekä sodanjälkeisestä valkoisesta terrorista.
Vastaanotto.
"Kapina tehtailla" valittiin vuoden 2018 Tieto-Finlandia-palkinnon saajaksi. Valinnan tehneen Virpi Suutarin mukaan teoksen paikallistarkkuus ja tapahtumien sijoittaminen laajoihin yhteyksiin osoittaa vaikuttavasta yhteiskunnallisesta tutkimuksesta ja ymmärryksestä.
Myös "Helsingin Sanomien" Veli-Pekka Leppänen kehuu Aallon paikallistuntemusta. Hän kirjoittaa myös, että Aalto on kirjoittanut teoksensa osoittaen tapahtuneen mutta osoittelematta ketään. Kirja on suora kuvaus yhteisöstä sodassa. "Kymen Sanomien" arvostelussakin nostetaan kirjan suorapuheisuus ja toisaalta äärimmäisen tarkka tutkimus tapahtuneesta. Arvostelun mukaan yksityiskohtia on jopa liiallisesti.
Tammisunnuntai 1918

Tammisunnuntai 1918 on vuodenvaihteessa 2017–2018 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Sen ohjasi Ilkka Vanne ja tuotti MRP Matila Röhr Productions. Antti Tuurin käsikirjoitus kertoo Suomen itsenäisyyden alkuaikojen tapahtumista.
Elokuva kertoo miten suojeluskunnat järjestäytyivät Etelä-Pohjanmaalla ja riisuivat venäläiset sotilaat aseista Ylistarossa tammikuussa 1918. Elokuva tuotettiin ja levitettiin ilman elokuvasäätiön tukea. Sen rahoittamiseen osallistui Vapaussodan ja itsenäisyyden Etelä-Pohjanmaan perinneyhdistys ja esittäminen aloitettiin kutsuvierasnäytännöillä Pohjanmaalla joulukuussa 2017.
Elokuva oli Suomen toiseksi katsotuin kotimainen dokumenttielokuva elokuvateattereissa vuonna 2018.
Eonian

Eonian on Dimmu Borgirin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 4. toukokuuta 2018. Albumi on poikkeuksellisen duurivoittoinen.
Albumi debytoi Suomessa virallisen albumilistan neljännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa. Fyysisten äänitteiden listalla albumi sijoittui toiseksi. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 142.
Vastaanotto.
Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton. Metalliluolan Markus Salmela totesi albumin olevan taattua, edellisten albumien kaltaista mahtipontista Dimmua sillä erotuksella, että pitkään kypsytetty albumi kuulostaa tasapainoisemmalta ja viimeistellymmältä kuin vuoden 2010 albumi "Abrahadabra". Kaaoszinen Joakim Lindholm antoi albumille lähes täyden kympin, ja piti sitä yleisilmeeltään "Enthrone Darkness Triumphant" -albumin (1997) kaltaisena. Hän piti Eoniania kauniina ja maanläheisenä teoksena, jonka sävellysten rohkea duurivoittoisuus saatanallisten aiheiden käsittelyssä on onnistunutta. Soundin Henri Eerola kuvaili albumia mitäänsanomattomaksi ja sisällöttömäksi tusinariffeilyksi, jolta puuttuvat menneiden vuosien julkaisujen into ja vimma. Myös V2.fi-sivuston Jesse Kärkkäinen koki albumin olevan kokonaisuutena hallitsematon ja kömpelö, josta ei löydy suurempaa näkemystä.
Big Brother 2019

Big Brother 2019 oli tositelevisiosarja "Big Brotherin" suomalaisen version yhdestoista tuotantokausi. Kausi alkoi 1. syyskuuta 2019 ja se kesti 10 viikkoa. Yhdennellätoista kaudella ohjelman esityskanaviksi vaihtui Nelonen Median omistamat Jim ja Nelonen.
Tälle kaudelle myös Big Brother -talon paikka vaihtui Espoon Kilosta Redi-kauppakeskuksen yhteyteen Helsingin Kalasatamaan. Talon suunnitteli arkkitehti Marco Casagrande.
Kauden juonsivat Kimmo Vehviläinen, Alma Hätönen sekä Big Brotherin juontajaksi palannut Elina Kottonen. Vehviläinen ja Hätönen juonsivat vuoropäivin maanantaista lauantaihin klo 21.30–23.00 Jim-kanavalla lähetetyt "Big Brother Suomi" -koostejaksot edellisen päivän tapahtumista. Jaksoissa oli mukana myös vaihtuvia vieraita, joiden kanssa talon tapahtumista keskusteltiin. Kottonen puolestaan juonsi sunnuntaisin klo 21.00–22.30 Nelosella suorana lähetetyn "Big Brother Live" -lähetyksen. Maksullisessa Ruutu+-palvelussa talon tapahtumia pystyi seuraamaan vuorokauden ympäri.
Stuck in the Middle with You

Stuck in the Middle with You (tai Stuck in the Middle) on brittiläisten muusikoiden Joe Eganin ja Gerry Raffertyn sanoittama ja säveltämä vuoden 1973 kappale. Sen alkuperäinen esittäjä on heidän yhtyeensä Stealers Wheel. Kappale sijoittui top 10 -musiikkilistalle niin Yhdysvalloissa kuin yhtyeen kotimaassa Britanniassakin. Sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Stealers Wheel (albumi)

Stealers Wheel on samannimisen brittiläisen rockyhtyeen Stealers Wheelin vuoden 1972 esikoisalbumi. Sen single ”Stuck in the Middle with You” sijoittui top 10 -musiikkilistalle Yhdysvalloissa ja yhtyeen kotimaassa Britanniassa. Cherry Red Records uudelleenjulkaisi albumin vuonna 2004.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Joe Egan ja Gerry Rafferty.
Liège–Bastogne–Liège 2018

Liège–Bastogne–Liège 2018 oli järjestyksessään 104. maantiepyöräilyn miesten Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se käytiin 258,5 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Ans'iin 22. huhtikuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2018.
Bob Jungels voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä Cote de Roche-aux-Fauconsin nousussa noin 18 kilometriä ennen maalia. Toiseksi tullut Michael Woods hävisi hänelle 37 sekuntia, Romain Bardet oli kolmas.
Samana päivänä ajettiin toisen kerran järjestetty naisten Liège–Bastogne–Liège-kilpaiu. Se käytiin 136 kilometrin reitillä Bastognesta Ans'iin. Kilpailu kuului UCI Women's World Tour.
Anna van der Breggen voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä Amanda Sprattin, jonka hän oli tavoittanut viisi kilometriä ennen maalia. Annemiek van Vleuten sijoittui kolmanneksi.
Miesten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling stats
Naisten tulokset.
Lähde: Cyclingnews
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Lombardian ympäriajo 2018

Lombardian ympäriajo 2018 oli järjestyksessään 112. maantiepyöräilyn Lombardian ympäriajo. Se käytiin 241 kilometrin reitillä Bergamosta Comoon 13. lokakuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Thibaut Pinot voitti kilpailun karattuaan irtiottokumppaniltaan Vincenzo Nibalilta toiseksi viimeisen nousun, Civiglion loppupuolella, noin 15 kilometriä maalista. Pinot voitti kilpailun lopulta 32 sekunnin erolla Nibaliin, Dylan Teuns sijoittui kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Milano – San Remo 2018

Milano – San Remo 2018 oli järjestyksessään 109. maantiepyöräilyn Milano – San Remo- kilpailu. Se käytiin 294 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 17. maaliskuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Vincenzo Nibali voitti kilpailun karattuaan irtiottoon viimeisessä nousussa, Poggiossa, noin seitsemän kilometriä ennen maalia. Takaa-ajajat pääsivät lopulta muutaman metrin päähän, mutteivat kuitenkaan onnistuneet ohittamaan Nibalia. Caleb Ewan sijoittui toiseksi, Arnaud Démare kolmanneksi.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Pyhä metsä (Ouidah)

Pyhä metsä, Kpassèn pyhä metsä, Kpassezun tai Kpassè Zoun () (myös "Kpassén pyhä lehto") sijaitsee Beninissä noin kilometrin päässä Ouidahin kaupungin keskustasta itään. Metsää hallisevat suuret, vanhat puut, joiden seassa on veistoksia ja puuleikkauksia, jotka esittävät vodun-jumalia. 
Metsäalueen pinta-ala on supistunut kaupungin laajetessa 20 hehtaarista 1800-luvun lopulla 3,4 hehtaariin vuonna 2004. Kaupungistumisen ja modernisaation paineista huolimatta useimmat ihmiset pitävät Kpassezunia ja sen henkiä huomattavana pyhänä paikkana Ouidahissa.
Vuonna 1993 alue jaettiin kahteen osaan, matkailijoille tarkoitettuun alueeseen (0,2 hehtaaria) ja vierailijoilta kiellettyyn alueeseen, johon pääsevät vodouniin initioidut.
Taustaa.
Saharan eteläpuolisessa Afrikassa matkailijat ovat maininneet 1600 ja 1700 luvuilta asti vanhoista pyhistä lehdoista ja maisemista, erityisesti Guinenlahden ja Länsi-Afrikan alueilla. Benininlahden alueella on paljon erilaisia pyhiä lehtoja.
Perimätiedon mukaan alue oli 1400-luvulla Xwedan kuningas Kpassén maatilan aluetta. Xwedat olivat pieni alueella asuva maanviljelys- ja kalastajaheimo. Dahomeylaiset hyökkäsivät alueelle ja Kpassé pakeni tiheään ja pimeään metsään. Dahomeyn kuningas tiesi hänen paostaan ja yritti tavoittaa Kpassén sieltä. Kun Kpassé oli tullut metsän keskelle, hän käytti maagisia voimiaan ja muutti itsensä suureksi puuksi ja näin pelastui Dahomeyn kuninkaalta. Kpasséa muistetaan vieläkin kiintymyksellä ja ihmisillä on tapana vieläkin jättää hänelle raha- ja ruokauhrauksia. Myöhemmin metsän iso puu kaatui myrskyssä.
Sakralisaatio.
Paikallisten lähteiden mukaan metsän sakralisaatio juontaa alkunsa 1500-luvulle Savin kuningaskunnan perustamiseen. Kpassezun, joksi paikalliset kutsuvat metsää, oli luultavasti Savin luoneen kuningas Kpassén levähdyspaikka. Hän aloitti pitkän uskonnollisten ja symbolisten käyttötapojen perinteen 57 alueeseen liittyvän suvun parissa, jotka ovat pääasiassa peräisin Xwedan siitä etnisestä traditiosta. He tunnustavat paikan suojaamat jumalat, erityisesti Milicia exelsan (irokoa, joka on nimeltään loko fonin kielellä), ja jotka ovat tekemisissä useissa pyhissä, ja puhdistusseremonioissa ja initiaatioissa.
Metsässä on useita temppeleitä, alttareita ja paikkoja, jotka on omistettu alkuperäisille jumalille, kuten kpasselko (Iroko), dangbe (Phyton-hallitsijalle) ja sakpatalle (Maan ja maallisten tautien jumala), sekä 1990-luvulla esiin tuoduille jumalille, kuten xebioso (Ukkonen), gu (rauta ja metalli), avlekete (meri) ja legba (merkittävien ja pyhien paikkojen vartija). 
Nykyaika.
Vodoun taiteiden ja kulttuurien festivaali Ouidahissa vuonna 1993 (Festival Ouidah 1992) johti metsän osan avaamiseen matkailijoille. Metsän avoimessa osassa on aukea, jossa on paikan historiaa edustavia puita ja gozin maja, sekä 22 veistoksen sarja, jotka kuvaavat paikallisia vodoun-jumalia. Matkailijoille tarkoitettu polku on maisemoitu ja hallitsevan suvun jäsenet järjestävät ohjattuja kävelykerroksia. Matkailijoille halutaan selvittää pyhää metsää, alueen kosmologiaa ja siihen liittyviä arvoja.
Amstel Gold Race 2018

Amstel Gold Race 2018 oli järjestyksessään 53. maantiepyöräilyn miesten Amstel Gold Race -kilpailu. Se käytiin 263 kilometrin reitillä Maastrichtista Berg en Terblijtiin 15. huhtikuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Michael Valgren voitti kilpailun karattuaan kahdeksan miehen kärkiryhmästä runsaat kaksi kilometriä ennen maalia. Hän sai irtiottokumppanikseen Roman Kreuzigerin, jonka kukisti loppukirissä. Enrico Gasparotto sijoittui kolmanneksi.
Samana päivänä ajettiin viides naisten Amstel Gold Race. Se käytiin 116,9 kilometrin reitillä niin ikään Maastrichtista Berg en Terblijtiin. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Chantal Blaak voitti kilpailun kukistettuaan kolmen ajajan loppukirissä Lucinda Brandin ja Amanda Sprattin.
Miesten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling stats
Naisten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
La Flèche Wallonne 2018

La Flèche Wallonne 2018 oli järjestyksessään 82. maantiepyöräilyn miesten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 198,5 kilometrin reitillä Seraing–Huy 18. huhtikuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Julian Alaphilippe ratkaisi La Flèche Wallonnen voiton kilpailun päättäneessä Mur de Huyn nousussa. Toiseksi sijoittunut Alejandro Valverde hävisi hänelle neljä sekuntia, Jelle Vanendert oli kolmas. Alaphilippe oli aiemmin sijoittunut kilpailussa kaksi kertaa toiseksi, Valverde puolestaan voittanut neljä edellistä La Flèche Wallonnea.
Samana päivänä ajettiin 21. kerran naisten La Flèche Wallonne. Se käytiin 118,5 kilometrin reitillä, jossa Huy toimi sekä lähtö- että maalipaikkana. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2018.
Anna van der Breggen voitti kilpailun neljännen kerran peräkkäin. Hän kukisti seuraaviksi sijoittuneet Ashleigh Moolmanin ja Megan Guarnierin kahdella sekunnilla.
Miesten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Anchenoncourt-et-Chazel

Anchenoncourt-et-Chazel on Ranskan kunta Haute-Saônen departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Kunnan pinta-ala on 13,9 neliökilometriä ja vuonna 2016 siellä oli arviolta 236 asukasta.
Nummimäki

Nummimäki on asuinalue Nurmijärvellä. Paikka sijaitsee Klaukkalaan kuuluvista Mäntysalosta ja Ripatista koilliseen, Järventaustasta etelään ja Metsäkylästä pohjoiseen, aivan Metsäkylän koulun tuntumassa.
Nummimäki on toinen Nurmijärvelle perustetuista kahdesta vesiosuuskunnista (toisen ollessa Perttula) ja se kattaa peräti 60 kiinteistöä.
Gent–Wevelgem 2018

Gent–Wevelgem 2018 oli järjestyksessään 80. maantiepyöräilyn miesten Gent–Wevelgem-kilpailu. Se käytiin 251,1 kilometrin reitillä Deinzestä Wevelgemiin 25. maaliskuuta 2018. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Peter Sagan voitti kilpailun ennätystä sivunneen kolmannen kerran oltuaan paras noin 20 ajajan loppukirissä. Elia Viviani sijoittui toiseksi, Arnaud Démare oli kolmas.
Samana päivänä ajettiin viidennen kerran naisten Gent–Wevelgem. Se käytiin 142,6 kilometrin reitillä Ieperistä Wevelgemiin. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Marta Bastianelli voitti kilpailun oltuaan loppukirissä paras ennen Julien D'Hoore ja Lisa Kleinia.
Miesten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten tulokset.
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling Stats
Cesare Zoppetti

Giovanni Cesare Zoppetti (1. tammikuuta 1876 Genova – 15. maaliskuuta 1940 Rooma) oli italialainen näyttelijä, jolla oli takanaan jo noin kolme vuosikymmentä teatterinäyttämöillä, kun hän 54-vuotiaana aloitti uuden ja menestyksekään uran elokuvanäyttelijänä. Zoppettin äidinkieli oli veneto ja hän käytti aina teatterirooleissaan siihen perustuvaa murretta, riippumatta siitä missä päin Italiaa esiintyi.
Äänielokuvan tehdessä läpimurtoa 1930-luvun alkuvuosina Zoppetti liittyi siihen näyttelijöiden kaartiin joka Paramount-elokuvayhtiön Joinvillen studioissa Ranskassa teki italiankielisiä versioita yhtiön tuottamista elokuvista. Siihen aikaan oli tavallista että elokuvista tehtiin useita versioita eri kielillä ja vaihdettiin näyttelijöitä tarpeen mukaan eri kieliversioiden välillä. Zoppettin ensimmäinen osa Joinvillessä oli Jack Salvatorin ohjaamassa "Il richiamo del cuore" (1930), joka oli italiankielinen versio Dorothy Arznerin elokuvasta "Sarah and son", josta myös tehtiin versiot ranskaksi, espanjaksi, portugaliksi ja ruotsiksi ("Hjärtats röst"); viimeksi mainitun ohjasi Rune Carlsten.
Joinvillestä Italiaan palattuaan Zoppetti teki vuonna 1932 kaksi huomioitua roolisuoritusta. Raffaello Matarazzon ensimmäisessä ohjaustyössä "Treno popolare" hän näytteli keski-ikäistä viettelijää joka houkuttelee teini-ikäisen tytön (Maria Denis) mukaansa viikonloppumatkalle, mutta jonka suunnitelmat pilaa asiasta vihiä saanut vihainen vaimo (Jone Frigerio). Aivan erilaisen osan hänelle antoi myöskin Joinvillessa työskennellyt ohjaaja Mario Camerini, elokuvassaan "Kyllä miehet ovat roistoja" ("Gli uomini, che mascalzoni..."). Zoppetti näytteli tässä elokuvassa huolestunutta taksinkuljettajaa jonka mielestä tyttären kosija ei vaikuta oikein sopivalta vävypojaksi. Zoppetti sai tästä suorituksesta erinomaiset arvostelut, mutta myös huomautuksen siitä että puhui murretta, mikä häiritsi muuten täydellistä suoritusta.
Zoppetti näytteli kymmenen vuotta kestäneen elokuvauransa aikana kaikkiaan noin viidessäkymmenessä elokuvassa. Hän näytteli näissä erityisen menestyksekkäästi ihmistyyppiä joka pinnallisesti voi olla vähän tyly ja pahantuulinen mutta on pohjimmiltaan hyväntahtoinen. Tyypillisiä esimerkkejä tällaisista osista ovat Camerinin yllä mainittu taksinkuljettaja, ja henkilöstöpäällikkö Goffredo Alessandrinin ohjaamassa "La segretaria privata" (1931).
Helmi Järviluoma-Mäkelä

Helmi Inkeri Järviluoma-Mäkelä (s. 9. marraskuuta 1960 Ylivieska, o.s. Säily, ent. Järviluoma 2006) on suomalainen musiikkitieteilijä, joka toimii Itä-Suomen yliopiston (aiemmin Joensuun yliopiston) kulttuurintutkimuksen professorina (2005–). Hänet tunnetaan erityisesti tieteenaloja yhdistävän ääni- ja aistimaisemien, musiikin ja kulttuurin tutkimuksen piiristä. Hän on tutkinut esimerkiksi eurooppalaisten kylien äänimaiseman muutosta. Sittemmin tutkimuksen aihepiiri on laajentunut aistittujen elinympäristöjen ja ylisukupolvisten ympäristösuhteiden sekä niiden muutosten tutkimukseen keskisuurissa kaupungeissa. Tähän liittyvään tutkimushankkeeseen hän on saanut rahoitusta esimerkiksi Euroopan tiedeneuvostolta (ERC) vuosille 2016–2021. Hän on monelle suomalaiselle tuttu Yleisradion Radio Suomen "Äänien ilta" -ohjelmasarjasta (2012–). Hän on Vuoden professori 2019.
Järviluoma-Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi Ylivieskan lukiosta 1978. Hänellä on päästötodistus Pirkanmaan musiikkiopistosta (1985). Hän opiskeli Tampereen yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1986, lisensiaatiksi 1992, ja tohtoriksi 1997. Hän vieraili Lontoon yliopiston Goldsmiths’ Collegessa 1994–1995 (visiting fellow) ja Liverpoolin yliopiston Institute of Popular Musicissa 1995 (visiting fellow). Hänen suomenkielinen väitöskirjansa "Musiikki, identiteetti ja ruohonjuuritaso : amatöörimuusikkoryhmän kategoriatyöskentelyn analyysi" (1997) syventyi Virtain pelimannien työskentelyyn. Järviluoma-Mäkelä on ollut Turun yliopiston dosentti vuodesta 2002.
Professori Järviluoma-Mäkelä on ollut luomassa uusia, koulutus- ja tieteenalojen rajoja ylittäviä opetusmetodeja. Hän on osaltaan ideoinut ja johtanut Itä-Suomen yliopiston Sosiaalisten ja kulttuuristen kohtaamisen tohtoriohjelmaa. Järviluoma-Mäkelä on ohjannut 20 väitöskirjaa (2019 alkuun mennessä).
Järviluoma-Mäkelä arvostaa tutkimuksen yleistajuistamista. Hän on ollut perustamassa Radio Suomen Äänien iltojen -ohjelmaformaattia ja on ohjelman säännöllinen vierailija ensimmäisestä lähetyksestä (Suomalainen äänimaisema, 17.1.2012) lähtien. Hän tekee myös radiofeatureja. 
Järviluoma-Mäkelä on saanut useita tunnustuksia työstään. Hän sai väitöskirjapalkinnon 1998 ja Vuoden esteettinen teko -palkinnon (2006 Sata suomalaista äänimaisemaa -hanke). Hän on ollut vuodesta 2018 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen. Vuonna 2019 Professoriliitto nimesi hänet Vuoden professoriksi. 
Järviluoma-Mäkelä asui puolisonsa kirjailija Matti Mäkelän kanssa Joensuun Pyhäselän Nivan kylässä. Matti Mäkelä kuoli elokuussa 2019.
Tuotantoa.
Vuoteen 2007 mennessä Helmi Järviluoma-Mäkelällä oli jo noin 100 tieteellistä artikkelia kulttuurintutkimuksen,
etnomusikologian, populaarimusiikintutkimuksen ja sosiologian alan julkaisuissa. Sittemmin Järviluoma-Mäkelän tieteellinen tuotanto on täydentynyt. Julkaisuissa hän käyttää yleensä nimimuotoa Helmi Järviluoma.
Teoksia.
Teoslista ei ole täydellinen.
American Crime Story

American Crime Story on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ovat kehittäneet Scott Alexander ja Larry Karaszewski. Sarja on antologia, jonka jokaisella kaudella kerrotaan tositapahtumiin perustuva tarina, joka on riippumaton muista kausista. Se on spin-off kauhusarjasta "American Horror Story".
Ensimmäinen tuotantokausi, nimeltään ', kertoo O. J. Simpsonin murhaoikeudenkäynnistä perustuen Jeffrey Toobinin kirjaan "The Run of His Life: The People v. O. J. Simpson". Toinen tuotantokausi, nimeltään ', seuraa muotisuunnittelija Gianni Versacen murhannutta sarjamurhaajaa Andrew Cunanania perustuen Maureen Orthin kirjaan "Vulgar Favors: Andrew Cunanan, Gianni Versace, and the Largest Failed Manhunt in U.S. History".
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 2. helmikuuta 2016 FX-kaapelitelevisiokanavalla. Sarjasta on tehty myös kolmas tuotantokausi, joka kertoo Clinton-Lewinsky-skandaalista.
Yleiskatsaus.
"The People v. O. J. Simpson" (2016).
Kausi kertoo O. J. Simpsonin (Cuba Gooding Jr.) murhaoikeudenkäynnistä sekä syyttäjän että puolustuksen näkökulmasta.
Gooding Jr.:n lisäksi kauden pääosia näyttelevät Sterling K. Brown, Kenneth Choi, Christian Clemenson, Bruce Greenwood, Nathan Lane, Sarah Paulson, David Schwimmer, John Travolta ja Courtney B. Vance.
"The Assassination of Gianni Versace" (2018).
Kausi kertoo heinäkuussa 1997 tapahtuneesta Gianni Versacen (Édgar Ramírez) murhasta, ja seuraa tarkemmin tämän murhannutta Andrew Cunanania (Darren Criss).
Muissa pääosissa esiintyvät Ricky Martin ja Penélope Cruz.
"Impeachment".
Kausi kertoo Clinton-Lewinsky-skandaalista perustuen Jeffrey Toobinin kirjaan "A Vast Conspiracy: The Real Story of the Sex Scandal That Nearly Brought Down a President". Sarah Paulson, Beanie Feldstein, Annaleigh Ashford ja Clive Owen esittävät pääosia.
Ferenc I Rákóczi

Ferenc I Rákóczi (24. huhtikuuta 1645 – 8. heinäkuuta 1676) oli unkarilainen ylimys, kapinajohtaja ja maata hallinneiden Habsburgien vastaisen salaliiton jäsen. Rákóczin johtama kapina vuonna 1670 kukistettiin lopulta nopeasti. Monet salaliiton jäsenet teloitettiin, mutta Rákóczin henki säästyi hänen äitinsä vaikutusvallan ansiosta. Rákóczi kuoli vuonna 1676.
Ferenc I:n poika Ilona Zrínyin kanssa, Ferenc II Rákóczi, oli sittemmin myös merkittävä unkarilainen kapinajohtaja.
Elämäkerta.
Ferenc Rákóczi syntyi 24. huhtikuuta 1645. Hänen isänsä oli Transsilvanian ruhtinas György II Rákóczi. Ferencin isä oli kalvinisti, mutta Ferencistä tuli katolinen äitinsä Zśofia Báthorin vaikutuksesta. Ferenc oli isänsä kruununperijä, mutta lopulta hänestä ei koskaan tullut Transsilvanian ruhtinasta. György kuoli vuonna 1660 ja samana vuonna Osmanien valtakunnan joukot etenivät ruhtinaskuntaan. Sotaan sekaantuivat myös Habsburgit, mutta heidän sotaretkensä turkkilaisia vastaan epäonnistui vuonna 1661. Ruhtinaskunnan menettäminen herätti suuttumusta Unkarista, jolle saatiin lisäsyy vuosina 1663–1664 käydyn sodan jälkeen solmitusta epäedullisesta Vasvárin rauhasta. Habsburgien vastaisen tyytymättömyyden kasvaessa Unkarissa alettiin valmistella Habsburgien vastaista kapinaa.
Ferenc Rákóczi meni vuonna 1666 naimisiin Kroatian baani Péter Zrínyin tyttären Ilona Zrínyin kanssa. Sittemmin Rákóczi ja Péter Zrínyi kuuluivat kreivi Ferenc Wesselényin johtamaan salaliittoon, jonka tavoitteena oli aseellinen kapina Ranskan tai Osmanien valtakunnan tuella. Salaliittolaisten suunnitelmista saatiin kuulla Wienissä jo ennen suunnitelmien toteuttamista, mutta vastatoimiin ei ryhdytty. Vuonna 1670 Ferenc Rákóczi sai vaivoin nostatettua kapinan Ylä-Unkarissa (nykyisessä Slovakiassa). Odotettua ulkopuolista tukea kapinalle ei kuitenkaan saapunut, ja lisäksi salaliittolaisilta puuttui yhtenäinen strategia. Keisarilliset joukot kukistivat kapinan suhteellisen nopeasti. Salaliittolaisten johtajia vangittiin ja monet saivat varoittavana esimerkkinä kuolemantuomion, heidän joukossaan esimerkiksi Péter Zrínyi. Ferenc Rákóczi sai pitää henkensä, koska hänen äidillään oli vaikutusvaltaa jesuiittojen keskuudessa. Hänen avullaan Ferenc Rákóczin henki säästettiin suuria lunnaita vastaan.
Ferenc Rákóczi kuoli 8. heinäkuuta 1676. Ferencin ja Ilona Zrínyin pojasta Ferenc II Rákóczista tuli sittemmin myös merkittävä unkarilainen kapinajohtaja.
Anja Kling

Anja Kling (s. 22. maaliskuuta 1970 Potsdam, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän on näytellyt yli sadassa televisiotuotannossa ja yli 20 teatterielokuvassa. 1980-luvulla alkanut ura kattaa usean tyylilajin komediasta ja parodiasta rikosdraamaan, historialliseen draamaan, perhedraamaan ja lastenelokuviin.
Ura.
Anja Klingin isä työskenteli Filmstudio Babelsbergissä ja hänen sisarensa Gerit Kling (s. 1965) työskentelee näyttelijänä. 1990-luvun alussa Kling teki sivurooleja muun muassa rikossarjassa "Polizeiruf 110". Hänen läpimurtonsa oli Helken rooli seitsenosaisessa draamasarjassa "Hagedorns Tochter" vuonna 1994. Vuosina 1997 ja 1998 Kling näytteli Barbaran roolin italialaisessa mafiatrillerissä "La Piovra" eli "Allein gegen die Mafia". Sittemmin Kling näytteli muun muassa Evan osan komediassa "Die Masche mit der Liebe" (2007) ja Susannen osan agenttiparodiassa "Undercover Love" (2010). Kumpaisessakin tuotannossa hän näytteli Henning Baumia vastaan. 2010-luvulla Kling on näytellyt aiempaa enemmän päärooleja. Hän on tulkinnut muun muassa Ninan osan elokuvassa "Tatort: Dunkle Zeit" (2017). Niin ikään 2017 Kling näytteli Stefanien osan luokkakokous-elokuvassa "Klassentreffen".
Vuonna 2008 Kling näytteli Katja Schlemmin roolin 1980-luvun Itä-Saksaan sijoittuvassa elokuvassa "Wir sind das Volk – Liebe kennt keine Grenzen". Myös sarjassa "Honigfrauen" liikutaan saman aikakauden Itä-Saksassa ja etenkin Unkarissa. Kling näyttelee päähenkilöiden äitiä, joka vetää ihmissuhteensa solmuun Balaton-järven rannalla.
Ensimmäiset teatterielokuvaroolinsa Anja Kling teki jo DDR:n aikana: vuonna 1988 hänellä oli roolit elokuvissa "Danke für die Blumen" ja "Mit Leib und Seele". Seuraavana vuonna Kling näytteli naispääosan draamassa "Grüne Hochzeit". Klingin valkokangasura jatkui tieteiskomediassa "Die Sturzflieger" 1995. Seuraavalla vuosikymmenellä hän näytteli muun muassa lastenelokuvassa "Das fliegende Klassenzimmer" (2003) ja jouluisessa perhekomediassa "Es ist ein Elch entsprungen" (2005). Lastenelokuvarooleja edustaa myös äidin osa kolmessa "Hexe Lilli" -elokuvassa. Ihmissuhdekomediaa Kling teki muun muassa Gernot Rollin ja Mario Barthin elokuvassa "Männersache" vuonna 2009. Kling on näytellyt myös nuortenelokuvissa: 2010-luvun alussa hän teki Julien roolin kahdessa "Hanni &amp; Nanni" -elokuvassa. Vuonna 2018 Kling näytteli tohtori Schmitt-Gössenweinia saksalais-itävaltalaisessa komediassa "Hilfe, ich hab meine Eltern geschrumpft".
Klingin äänirooleja on muun muassa Mathilden ääni suomalais-yhdysvaltalaisessa tietokoneanimoidussa toimintakomediassa "Angry Birds -elokuva" (2016).
Teatterissa Kling on näytellyt nimiroolin Henrik Ibsenin draamassa "Hedda Gabler".
Miryangin sairaalapalo 2018

Miryangin sairaalapalo 2018 tapahtui 26. tammikuuta 2018 Sejongin sairaalassa Miryangissa, Etelä-Koreassa. Ensimmäisen kerroksen ensiavussa kello 7.30 syttyneessä palossa kuoli 41 ihmistä, ja noin 130 loukkaantui. Kuolleista kolme kuului sairaalan henkilökuntaan, loput olivat potilaita.
Sejongin sairaala erikoistui vanhusten pitkäaikaishoitoon, ja sen yhteydessä oli myös vanhainkoti. Sairaalassa ja vanhainkodissa oli palon syttyessä yhteensä noin 200 potilasta. Sairaalassa ei ollut sprinklereitä, eikä lainsäädäntö niitä vaatinut. Sen sijaan vanhainkotiin niitä oltiin palon aikaan asentamassa.
Hopeasulfaatti

Hopeasulfaatti (Ag2SO4) on hopea- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hopean valmistusprosesseissa ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa hopeasulfaatti on valkoista kiteistä ainetta, jonka väri muuttuu valon vaikutuksesta harmaaksi. Sen alkeiskoppi on rombinen. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, mutta liukenee helpommin happoihin esimerkiksi rikkihappoon. Lisäksi hopeasulfaatti liukenee ammoniakkiliuoksiin. Kuumennettaessa hopeasulfaattia kiehumispisteeseensä se hajoaa hopeaksi, rikkidioksidiksi ja hapeksi. 
Hopeasulfaattia voidaan valmistaa liuottamalla metallista hopeaa kuumaan ja väkevään rikkihappoon. Yhdistettä muodostuu myös, kun hopeasuolan, esimerkiksi hopeanitraatin, vesiliuokseen lisätään rikkihappoa tai sulfaattisuoloja.
2 Ag + 2 H2SO4 → Ag2SO4 + SO2 + 2 H2O
2 AgNO3 + H2SO4 → Ag2SO4 + 2 HNO3
Hopeasulfaattia voidaan käyttää katalyyttinä pelkistettäessä aromaattisia hiilivetyjä sykloheksaanijohdannaisiksi ja sitä voidaan käyttää katalyyttinä myös hapetusreaktioissa. Hopean metallurgian yhteydessä hopea saostetaan liuoksesta sulfaattina ja sulfaatti hajotetaan hopeaksi kuumentamalla. Yhdistettä voidaan käyttää myös hopea-hopeasulfaattielektrodien valmistamiseen.
Liperit

Liperit on papin perinteiseen virkapukuun kuuluva irtokaulus, jossa on kaksi suorakulmaista liuskaa ja niitä käytetään kaftaanin (papintakin) kanssa. Nykyään sen on korvannut arkikäytössä yksinkertainen valkoinen pantakaulus.
Historiaa.
Liperit kehittyivät 1600-luvulla protestanttisten pappien asun osana käytetystä myllynkivikauluksesta. Norjassa ja Tanskassa se jäi käyttöön ja kuuluu edelleen papin virkapukuun, mutta useimmissa maissa, kuten Ruotsissa, Isossa-Britanniassa ja Saksassa, sen korvasi yksinkertaisempi lehtikaulus. Tämä oli leveä ja ulottui yhtä kauas edessä, takana sekä sivuilla. 1700-luvulla peruukkimuodin vaikutuksesta kaulus muuttui siten, että sen muodostivat kaksi alaspäin laskeutuvaa kangassuikaletta. Liperien koko on vaihdellut eri aikoina. Aluksi ne tehtiin läpikuultavasta kankaasta, jonka väri oli kauluksen tapaan valkoinen. Joissakin maissa liperit kuuluvat oikeusistuimissa toimivien juristien virkapukuun. Myöhemmin lipereille keksittiin myös hengellinen tulkinta: ne symbolisoivat kymmenen käskyn lain tauluja tai toisaalta lakia ja evankeliumia. Ruotsissa on 1800-luvulta alkaen joillakin papeilla ollut käytössä myös hopeasta valmistetut liperit. Niitä on ollut käytetty vielä ainakin 1960-luvun alussa.
Liperit, papinkaulus yhdessä papintakin yllä kannetun kapan kanssa muodostivat papin virkapuvun, jota käytettiin 1800-luvun alkupuolelle saakka myös arkipukuna. Kun pappi tuomittiin menettämään virkansa, hänet tuomittiin "menettämään kappa ja kaulus" ("mista kappa och krage"). Ruotsissa on yhä edelleen käytössä termi "avkragning" tarkoittamassa papin virkansa menetystä. Vielä 1700-luvulla, kun papille julitettiin tuomiokapitulissa päätös siitä, että hän menettää pappisvirkansa, häneltä riisuttiin pois kappa ja kaulus, liperit.
Aphanizomenon

Aphanizomenon on syanobakteerien suku, joka aiheuttaa leväkukintoja makeissa- ja murtovesissä.
Ulkonäkö ja koko.
Elävät Aphanizomenon-syanobakteerit ovat vihreitä, mutta kuollessaan ne muuttuvat turkoosinsinisiksi ja voivat muodostaa maalimaista massaa.
Ne voidaan tunnistaa lajin ja suvun tarkkuudella mikroskoopin avulla. Aphanizomenon-suvulle ovat ominaisia sukkulamaiset rihmakimput. Rihmat koostuvat akineeteistä (kestosoluista) ja heterokysteistä (typensitojasoluista). Rihman solut eivät ole kuroutuneet helminauhamaisesti, vaan ne ovat tasaisemman jaokkeisia kuin Anabaena-rihmat. 
Esiintyminen ja vaikutukset.
Aphanizomenon-levän kukinnat ovat yleisiä Itämeressä. Siellä siitä ei ole löydetty myrkyllisiä kantoja. Ne voivat kuitenkin tuottaa myrkkyä järvissä. Joistakin aphanizomenon-levistä on löytynyt maksamyrkkyjä ja hermomyrkky anatoksiini-a:ta. 
Suvun tyyppilajia "Aphanizomenon flosaquae" on tavattu makeassa vedessä Euroopassa, Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Australiassa ja Uudessa Seelannissa.
Sukuun kuuluvia lajeja.
Sukuun kuuluu noin kymmenen lajia.
Karhusaari (kappale)

”Karhusaari” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä kesäkuussa 2005. Kappale on ensimmäinen singlejulkaisu Kelan kolmannelta sooloalbumilta "Rakkaus on murhaa".
Kela kirjoitti ”Karhusaaren” heinäkuussa 2004, ja se oli ensimmäinen kappale joka levylle äänitettiin tammikuussa 2005 Fried Music -studiolla tuottaja Jukka Immosen kanssa. Äänitykset kestivät kaksi päivää, ja Kela soitti kaikki instrumentit itse. 
”Karhusaari” nousi parhaimmillaan Suomen kaupallisten radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi. "Rumban" 50 hittiä -listalla kappale nousi kolmanneksi. Kappaletta ei ole esitetty vuosiin Kelan konserteissa.
Kangasalan Kisa-Eagles

Kangasalan Kisa-Eagles on suomalainen jääkiekkojoukkue, joka syntyi kun Kangasalan Kisan ja Kangasalan Voiton jääkiekko yhdistyivät yhdeksi joukkueeksi Kisan alaisuuteen.
Joukkueen perustamisajankohtana pidetään vuotta 1930 ja kotipaikka on Kangasala. Joukkueen kotiareena on Kangasalan jäähalli ja sillä on lasten kiekkokoulu toimintaa sekä joukkkuetoimintaa alkaen U7 ikäluokasta aina miesten joukkueeseen asti.
Hinnerjoen kirkonkylä

Hinnerjoen kirkonkylä on kirkonkylä ja taajama entisen Hinnerjoen kunnan alueella Eurassa. Se oli Hinnerjoen kunnan hallinnollinen keskus. Vuoden 2021 lopussa taajamassa oli 386 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 2,85 neliökilometriä.
Kirkonkylä sijaitsee kantatien 43 varrella. Kirkonkylältä lähtee etelään Vaaljoen kylän suuntaan yhdystie 2021 ja kaakkoon seututie 210 kohti Honkilahden kirkonkylää. Kirkonkylän palveluihin kuuluu muun muassa matkabaari, huoltoasema, kahvila, kyläkauppa, asiamiesposti, vapaaehtoinen palokunta, kirjasto ja ala-koulu. Kylässä on myös Hinnerjoen kirkko.
Kirkonkylältä itään Auvoljärvellä on Elorannan uimaranta ja sauna.
Allegiant Air

Allegiant Air (lyhyemmin Allegiant, tyyliteltynä allegiant) on yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö, joka operoi sekä reitti- että tilauslentoja. Allegiant on Yhdysvaltojen yhdeksänneksi suurin lentoyhtiö. Allegiant perustettiin tammikuussa vuonna 1997 nimellä WestJet Express.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 14,8 vuotta.
Segercrantz

Segercrantz on sukunimi, jota käytetään Suomessa. Segercrantz on myös suomalainen aatelissuku (nro 136). Yliluutnantti Johan Ekmanin (1675–1741) lapset aateloitiin kiitokseksi isänsä ansioista vuonna 1756. Eräs sukuhaara on introdusoitu uudelleen Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1949 (nro 1973).
Nimen haltijoita:
Polaaririntama (ilmakehä)

Polaaririntama on vyöhyke, jossa keskileveysasteiden lämmin ilma ja polaarinen kylmä ilma kohtaavat. Ilmojen kohdatessa tähän kohtaan syntyy Matalapaine, kun kylmä ilma työntyy lämpimän ilman alle.
Matalapaineet johtuvat lämpimistä ilmavirroista. Nämä ilmavirrat tuovat mukanaan sateita ja räntää.