tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lennie Weinrib

Leonard Weinrib (29. huhtikuuta 1935 Bronx, New York, Yhdysvallat – 28. kesäkuuta 2006 Santiago de Chile, Chile) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän on näytellyt muun muassa ääniroolissa lasten televisio-ohjelmassa H. "R. Pufnstuf". Lisäksi hän oli Scrappy-Doon alkuperäinen ääni. Urallaan Weinrib näytteli enimmäkseen vierailurooleissa eri televisiosarjoissa ja teki useita äänirooleja animaatioihin, kuten "Scooby-Doo, Where Are You!", "Jetsonit", "The New Tom &amp; Jerry Show", "The New Adventures of Batman" ja "Karvinen".
Weinrib lopetti näyttelemisen 1980-luvulla ja muutti Santiagoon Chileen, jossa hän kuoli sairaalassa kesällä 2006.
Rasvahäntähyppymyyrä

Rasvahäntähyppymyyrä ("Pachyuromys duprasi") on mongoliangerbiiliä muistuttava hyppymyyrälaji, joka elää luonnonvaraisena Pohjois-Afrikassa. Se on sukunsa "Pachyuromys" ainoa laji. Rasvahäntähyppymyyrää pidetään Suomessakin lemmikkieläimenä, ja lemmikkiharrastajat käyttävät siitä nimityksiä ”rasvahäntägerbiili”, ”paksuhäntägerbiili” ja ”duprasi”. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "rasvahäntäjirdi". 
Ulkonäkö.
Rasvahäntähyppymyyrillä on pieni terävä kuono, pyöreä pää ja soikeat korvat. Hännässä on harvaa karvaa, ja siihen kerääntyy vararavintoa. Se on noin 4 cm pitkä, nuijan muotoinen ja pehmeä. Nuorilla eläimillä häntä on melko ohut, koska rasvaa ei ole vielä kehittynyt yhtä paljon kuin aikuisilla. Rasvahäntähyppymyyrän turkin värityksestä käytetään nimeä "black eyed honey". Vatsa on kuitenkin valkoinen. Turkki rasvoittuu nopeasti. Siksi niille pitää tarjota hiekkakylpyjä useammin kuin mongoliangerbiileille. Naaraspuoliset rasvahäntähyppymyyrät ovat hieman pienempiä kuin urokset.
Ravinto.
Rasvahäntähyppymyyrien, kuten muidenkin hyppymyyrien, perusruokaa on rotta-/hiiripelletti ja jyväsekoitus, jota pitää olla aina saatavilla. Täytyy ottaa huomioon, että jyväsekoituksissa ei saisi olla liikaa pähkinöitä eikä kurpitsansiemeniä, koska ne tekevät eläimen turkin rasvaiseksi ja altistavat ylipainolle. Jotta hampaat eivät kasvaisi liian pitkiksi, hyppymyyrille pitäisi tarjota jotain kovaa purtavaa, kuten koirankeksejä ja näkkileipää. Myös tuoretta ruokaa olisi syytä antaa. Porkkana, kurkku ja omena ovat hyviä vaihtoehtoja. Vihannekset pitää kuitenkin pestä ennen kuin niitä antaa eläimelle. Rasvahäntähyppymyyrillä pitäisi aina olla saatavilla juomavettä.
Käyttäytyminen.
Rasvahäntähyppymyyrät eroavat muista hyppymyyristä siten, että ne voivat tulla toimeen yksinkin. Ne ovat enimmäkseen yöeläimiä ja nukkuvat erittäin paljon ja saattavat äännellä herätettäessä. Rasvahäntähyppymyyrät narisevat, kun ne eivät pidä jostakin. Ne eivät lisäänny yhtä nopeasti kuin mongoliangerbiilit. Emon kantoaika on noin 20 vuorokautta ja poikasia syntyy yleensä kerralla 3–6.
Tarvikkeet.
Rasvahäntähyppymyyrän asumukseksi sopii parhaiten lasinen terraario, koska muovisesta kodista eläin voi järsiä itsensä ulos ja saada suolitukoksen nielemästään muovinpalasta, joka voi johtaa kuolemaan. Terraarion pitäisi olla vähintään 30 cm korkea ja alaltaan 0,12 neliömetriä. Muita tarpeellisia tarvikkeita ovat juomapullo, keraaminen ruokakuppi ja pesäkolo, joka voi olla kookospähkinä tai kukkaruukku. Muoviset tuotteet eivät sovi hyppymyyrille.
Nikon D60

Nikon D60 on 10 megapikselin digitaalinen järjestelmäkamera. Se julkaistiin tammikuussa 2008. D60-malli on Nikon D40x:n seuraaja. D60:ssa on Nikon EXPEED -kuvaprosessori, joka on myös kalliimmissa Nikon D3- ja D300-malleissa.
Uudet ominaisuudet.
Verrattuna D40-malliin uusia ominaisuuksia Nikon D60:ssa ovat:
Jatkuvuus.
Nikon D60 -runko on hyvin samanlainen kuin Nikon D40. Kuten D40:ssä, Nikon D60:ssakaan ei ole toissijaista näyttöä rungon päällä, mutta sen sijaan nestekidenäytössä näkyy suljinaika, aukko ja muita keskeisiä tietoja.
Norssalmen silta

Norssalmen silta on vuonna 1985 valmistunut 225 metriä pitkä maantiesilta Kotkassa Kotkansaaren ja Hirssaaren välillä. Siltaa pitkin kulkee Mussalon satamaan johtava seututie 355. Sen vieressä kulkee vuonna 1988 valmistunut rautatiesilta, jota pitkin on yhteys Kotkan radalta Mussalon satamaan. Sillan alla veden syvyys on 15 metriä.
Norssalmen sillat on rakennettu Mussalon sataman maantie- ja rautatieyhteyttä varten. Siltojen rakentamiseksi rautatiehallitus ja Kotkan kaupunki järjestivät suunnittelukilpailun kutsukilpailuna vuonna 1981. Kilpailun voitti Insinööritoimisto Pontekin ehdotus, joka otettiin myös jatkosuunnittelun pohjaksi. Siltasuunnitelma käsitti kaksi osittain jännitettyä kotelopalkkisiltaa, joiden jännemitat määräytyivät raskaammin kuormitetun ratasillan mukaan. Molemmissa silloissa on viisi aukkoa, joiden kaikkien jännevälit ovat 45 metriä.
Ennen Norssalmen siltaa Mussaloon kuljettiin paikallistietä pohjoiskautta. Uusi silta lyhensi matkaa Kotkan keskustasta Mussaloon noin kymmenen kilometriä.
Maantiesillan rakentaminen.
Ajoneuvoliikenteen silta rakennettiin ensin kiireellisempänä, syynä oli se, että Mussalon höyryvoimalaitoksesta oli tarkoitus johtaa kaukolämpöä Kotkaan marraskuusta 1983 alkaen ja edullisin reittivaihtoehto kaukolämpöputkille oli rakennettavan sillan kautta. Aikataulusyistä sillan rakentaminen oli jaettu useaan urakkaan. Ensimmäinen urakkasopimus solmittiin marraskuussa 1982. Työ käsitti sillan kolme välitukea, jotka valettiin teräsbetonipaaluilla tuettujen peruslaattojen varaan syvään veteen. Välitukien perusmuurin alin osa on valettu vedenalaisena valuna. Vesirajassa on suojana ruostumattomasta teräksestä tehty levy. Urakoitsijana oli Vesi-Pekka Oy.
Sillan päällysrakenne on toteutettu niin kutsutulla vaihesiirtomenetelmällä. Valuosat tehtiin Kotkansaaren puolella. Silta muodostuu yhdestätoista osasta, joista sillan päihin tulleet osat ovat pituudeltaan 11,8 metriä ja muut yhdeksän osaa 22,5 metriä pitkiä. Osien leveys on 13 metriä ja korkeus 2,9 metriä. Siltaosat työnnettiin paikoilleen noin 25 senttimetrin pituisin siirroin. Siirtovaihe alkoi 2. toukokuuta 1983 ja kesti tasan kolme kuukautta. Sillan kotelorakenteeseen asennettiin siirtotyön yhteydessä kaksi halkaisijaltaan 60-senttistä kaukolämpöputkea. Kaukolämpöputkien osalta työ oli valmis elokuun 1983 lopulla. Sen jälkeen vaihdettiin siirtovaiheessa käytetyt laakerit lopullisiin, valettiin sillan reunapalkit, kiinnitettiin kaiteet ja tehtiin muut viimeistelytyöt. Silta voitiin avata jalankululle ja pyöräilylle joulukuussa 1983 ja ajoneuvoliikenteelle vuonna 1985. Sillan päällysrakenteen urakoi Pohjansepot Oy, siirtotyön ja jännittämisen aliurakoitsija oli Prestressing Oy.
Rautatiesilta.
Maantiesillan viereen rakennettu ratasilta on jänneväleiltään ja rakennekorkeuksiltaan yhteneväinen maantiesillan kanssa. Se on tyypiltään jännitetty kotelopalkkisilta ja rakennettu paikallavaluna. Siltaurakoitsija oli Yleinen Insinööritoimisto Oy. Ratasilta rakennettiin vuonna 1988.
Pellon kirkko

Pellon kirkko on vuosina 1950–1953 rakennettu kirkkorakennus Pellossa. Se on rahoitettu pääosin Yhdysvaltojen luterilaisten kirkkojen tuella ja se vihittiin käyttöön 16. elokuuta 1953. Kirkon on suunnitellut Antero Pernaja ja kirkko on tyyliltään kotamainen. Sisätilat muodostuvat kirkkosalista ja pienestä seurakuntasalista. Kirkon vieressä on erillinen kellotapuli. Kirkkosaliin mahtuu 350 ihmistä. Alttaritaulun "Jeesuksen toinen tuleminen" (600 x 365 cm:n öljymaalaus kankaalle) on maalannut Aale Hakava vuonna 1953. Kirkossa on esillä lisäksi lasimaalauksia.
Turtolassa on Pellon seurakunnan toinen kirkko. Siellä oli myös Pellon ensimmäinen kirkko, joka tuhottiin Lapin sodassa.
Madhibaan-klaani

Madhibaan eli Midgaan on Somaliassa elävä etninen ryhmä, klaani.
Madhibaanit ovat Somalian alkuperäisasukkaita, mutta heitä on kaikkialla Afrikan sarven alueella, kuten Djiboutissa ja Etiopiassa. Maanviljelys- ja käsityöläistaustan vuoksi heidän joissakin piireissä perinteisesti katsotaan kuuluvan yhteiskunnallisesti alempaan asemaan. Mahdibaanit viettävät rauhallista elämää omilla alueillaan, mutta kautta historian heitä on sorrettu. Aiempi hallinto yritti huolehtia heidän ja muiden Somalian huono-osaisten vähemmistöjen ihmisoikeuksista, mutta sisällissodan puhjettua madhibaanit ovat monien muiden somalialaisten tavoin joutuneet enemmistöklaanien jäsenten väkivallantekojen uhreiksi, eikä kansainvälinen yhteisökään ole juuri välittänyt heidän kohtalostaan.
Madhibaanit asuttavat pieninä ryhminä koko Somaliaa. Klaanin merkittäviin jäseniin kuuluu Hersi Jama Jangoan.
Nina Dumbadze

Nina Jakovlevna Dumbadze (, 23. toukokuuta 1919 – 14. huhtikuuta 1983) oli neuvostoliittolainen kiekonheittäjä.
Nina Dumbadze oli 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa maailman parhaita kiekonheittäjänaisia. Hän voitti Euroopan mestaruuden Oslossa 1946 yli neljän metrin erolla seuraavaan tuloksella 44,52 m ja toistamiseen Brysselissä 1950 tuloksella 48,03 m hopeamitalistin jäädessä yli viiden metrin päähän. Hän paransi maailmanennätystä tulokseen 53,25 m elokuussa 1948 ja lukemiin 53,37 m toukokuussa 1951.
Neuvostoliitto osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingissä 1952, mutta Dumbadze jäi siellä kahden maannaisensa takana pronssille tuloksella 46,29 m yli viisi metriä Nina Romaškovalle hävinneenä. Olympialaisten jälkeen Romaškova otti maailmanennätyksenkin haltuunsa, mutta 18. lokakuuta 1952 Tbilisissä Dumbadze vastasi heittämällä tuloksen 57,04 m, joka säilyi maailmanennätyksenä syyskuuhun 1960 saakka. Arvokisoissa hän ei enää esiintynyt vaikka heittikin vuonna 1954 vuoden parhaan tuloksen 52,26 m ja oli maailmantilastossa toinen vuosina 1953 (50,87 m) ja 1955 (53,91 m) sekä neljäs vuonna 1956 (52,27 m).
Olan Soule

Olan Soule (28. helmikuuta 1909 – 1. helmikuuta 1994) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi urallaan useissa televisiosarjoissa, elokuvissa, radio-ohjelmissa, mainoksissa ja animaatioissa. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan ääniroolistaan Batmanina muutamista Superystävät animaatioisarjoista.
Ennen muuttamistaan Hollywoodiin Soule esiintyi seitsemän vuotta Chicagossa teatterissa ennen siirtymistään radion pariin vuonna 1933. Radiossa hän oli muun muassa 11 vuotta saippuaoopperassa Bachelor's Children ja yhdeksän vuotta The First Nighter Programissa. Monet First Nighter Programin kuuntelijat olivat hieman yllättyneitä tavatessaan Soulen henkilökohtaisesti, sillä hänen laiha olemuksensa ei sopinut antamiensa hahmojen ääniksi.
Soule kuoli Los Angelesissa 1. helmikuuta 1994 keuhkosyöpään ollessaan 84-vuotias.
Warwick Davis

Warwick Ashley Davis (s. 3. helmikuuta 1970 Epsom, Surrey, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa "Harry Potter" ja "Tähtien sota" -elokuvissa. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Professori Lipetit ja Willow Ufgood. Lyhytkasvuinen Davis on 107 senttimetriä pitkä.
Uran alku.
Davis syntyi Englannissa vakuutusmeklari-isälle ja tämän vaimolle. Hänen molemmat vanhempansa ovat normaalikasvuisia. Myöhemmin hänelle syntyi myös pikkusisko. Davis oli omien sanojensa mukaan pienestä pitäen ”reilusti kokoaan suurempi” "Tähtien sota" -fani. Vuonna 1981 hänen isoäitinsä sattui kuuntelemaan radiosta ohjelmaa, jossa etsittiin "Jedin paluuseen" ewokien rooleihin neljä jalkaa pitkiä tai lyhyempiä ihmisiä. Tuolloin 11-vuotias Davis meni koe-esiintymiseen pyrkien alun perin pieneen sivuosaan. Ensin keskeisintä ewok-hahmoa, Wicketiä, esittämään valittiin R2-D2:ta näytellyt Kenny Baker, mutta George Lucasin huomattua Davisin innostuksen "Tähtien sotaa" kohtaan hän sai Wicketin roolin. "Jedin paluun" jälkeen Davis teki muutamia pieniä rooleja vuoteen 1987 asti, kunnes sai nimiroolin elokuvassa "Willow – suuri seikkailu".
Davis näyttelee uudelleen Professori Lipetitin roolia tulevassa Harry Potter- tv-sarjassa.
Nykyelämä.
Davis asuu Englannin maaseudulla vaimonsa ja kahden lapsensa (s. 1997 ja 2003) kanssa. Myös Davisin vaimo ( vaimo kuollut 2024) ja molemmat lapset ovat lyhytkasvuisia. Perheen esikoinen syntyi 1991, mutta kuoli muutamaa kuukautta myöhemmin sairastamansa akondroplasian vaatimiin sydänkirurgisiin operaatioihin. Akondroplasia on luustovika, jota sairastaa noin 70 prosenttia kaikista maailman lyhytkasvuisista. Davisin itsensä lyhytkasvuisuus johtuu kuitenkin muista syistä.
Diana Jorgova (yleisurheilija)

Diana Jorgova (s. 9. joulukuuta 1942) on entinen bulgarialainen pituushyppääjä ja maansa ensimmäinen yleisurheilun olympiamitalisti.
Diana Jorgova sijoittui 19-vuotiaana Belgradin EM-kilpailuissa 1962 pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 598 cm. Tokion olympialaisissa 1964 hän oli kuudes tuloksella 624 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa sijoittuessaan hopealle tuloksella 645 cm, kymmenen senttimetriä Puolan Irena Kirszensteinille hävinneenä.
Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Jorgova hyppäsi 631 cm ja sijoittui neljänneksi 13 senttimetrin päähän mitalista. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 tulos oli 607 cm ja sijoitus kymmenes. Münchenin olympialaisissa 1972 Jorgova hyppäsi huipputuloksen 677 cm – maailmanennätys oli vain 7 cm parempi – ja saavutti olympiahopeaa vain yhden sentin Länsi-Saksan Heide Rosendahlille hävinneenä.
Sisäratojen EM-kilpailuissa 1973 Rotterdamissa Jorgova voitti kultaa tuloksella 645 cm.
Eusebio Sacristán

Eusebio Sacristán Mena, yleensä vain Eusebio (s. 13. huhtikuuta 1964 Valladolid, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Hän toimi viimeksi Real Sociedadin päävalmentajana marraskuusta 2015 maaliskuuhun 2018.
Eusebio edusti uransa aikana Valladolidia, Atlético Madridia, Barcelonaa ja Celta Vigoa. Hänet valittiin myös mukaan vuoden 1988 EM-kilpailuihin.
Eusebiolla on myös oma jalkapallokoulu 6–12-vuotiaille lapsille, Valladolidissa.
Björn Berg

Björn Berg (17. syyskuuta 1923 Unterwössen, Baijeri, Saksa – 14. heinäkuuta 2008) oli ruotsalainen piirtäjä, maalari ja graafikko. Opiskeltuaan kaksi vuotta Tukholman Teknillisessä koulussa jatkoi Björn Berg opintojaan Taideakatemian graafisella osastolla sekä André Lhoten ja Fernand Légerin oppilaana Pariisissa. Vuosina 1925–1935 hän asui New Yorkissa.
Berg piirsi muun muassa "Industria-", "Söndagsnisse-Strix-" ja "Dagens Nyheter" -lehtiin, mutta kaikkein tunnetuimpia ovat hänen kuvituksensa Alf Henriksenin, Alf Prøysenin ja Astrid Lindgrenin kirjoissa. Etenkin Vaahteramäen Eemeli -kirjojen kuvitus nosti Björn Bergin suuren yleisön suosikiksi. Björn Berg asui vuosien ajan Djursholmissa. Kuollessaan 14. heinäkuuta 2008 hän oli 84-vuotias.
Turveradantie

Turveradantie on katuyhteys Friisinmäentieltä Turunväylän yli Koivu-Mankkaantielle.
Sitä varten on Kehä I:n ja Nihtisillan väliin 
Turunväylälle rakennettu uusi liittymä, Turvesolmu.
Turveradantie risteää Turvesuontien kanssa ja jatkuu Tapiolan golf-kentän itäpuolitse. Sitten katu kaartaa lounaaseen, risteää Koivuviidantien kanssa
ja päättyy Koivu-Mankkaantien ja Mankkaanlaaksontien risteykseen.
Kadun tarkoituksena on ollut parantaa alueen yhteyksiä ja siirtää liikennettä pois asuntokaduilta.
Historia.
Tien linjaus Turvesuontien pohjoispuolella noudattaa entisen Kilon turveradan kulkua.
Myös tien nimi viittaa vanhaan rataan.
Tekstiilitalo

Tekstiilitalo on yksi Tampereen keskustan rakennuksista. Se on arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema ja valmistui vuonna 1958. Rakennus sijaitsee Satakunnankadun ja Aleksis Kiven kadun kulmassa. Tekstiilitalo-nimitys tulee siitä, että talon valmistuttua sen omistivat suurimmaksi osaksi sen aikaiset suuret tekstiilitehtaat Finlayson ja Tampella. Talon kolmas omistaja oli PMK, Puuvillatehtaiden myyntikonttori. Talon asunnot olivat alun perin kyseisten yhtiöiden toimihenkilöiden käytössä. 
Tekstiilitalon liikehuoneistoista suurimman osan vei Suomen Kutomateollisuuden Työnantajaliitto, joka on perustettu 1905. Liiton toiminta siirtyi Tampereelta Helsinkiin 1980-luvulla. Nykyinen nimi on Suomen Tekstiili &amp; Muoti ry. Suomen Kutomateollisuuden Työnantajaliitossa ovat toimineet mm. Tekstiilitalossa asuneet Matti Järventie ja Orvo Laine. 
Tekstiilitalon paikalla sijaitsi aiemmin niin sanottu Frestadiuksen talo, jossa oli muun muassa presidentti J. K. Paasikiven lapsuudenkoti.
Lorenzo Music

Lorenzo Music (oik. Gerald David Music; ) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, televisiokäsikirjoittaja, televisiotuottaja ja muusikko.
Ura.
Musicin äänirooleja ovat muun muassa ovimies Carlton televisiosarjassa "Rhoda" ja Karvinen piirrossarjassa "Karvinen". Lisäksi Music lainasi ääntään muun muassa "The Real Ghostbustersiin", "Kummikarhuihin", "Varjoankkaan" ja "Pilipalipilotteihin". Ääninäyttelemisen ohella hän oli Emmy-palkittu käsikirjoittaja. Palkinnon hän sai lyhytanimaatiosta "Carlton Your Doorman" ja televisiosarjasta "The Smothers Brothers Comedy". Lisäksi Music sai kaksi Emmy-ehdokkuutta televisiosarjasta "Rhoda". Hänet palkittiin kuolemansa jälkeen vuonna 2005 TV Land -palkinnolla ”kuultu mutta ei nähty” -hahmokategoriassa roolistaan "Rhodassa". Hän oli aikaisemmin ehdolla vuosina 2003 ja 2004.
Kuolema.
Music kuoli luu- ja keuhkosyövän tapaiseen lisätautiin vuonna 2001 ollessaan 64-vuotias. Hänen kuolemansa jälkeen Jim Davisin uusissa animaatioissa on Karvisen äänenä toiminut pääasiassa Frank Welker. Bill Murray puolestaan toimi hahmon äänenä näytelmäelokuvissa "Karvinen" ja "Karvinen 2".
Chris Dangerous

Christian ”Chris Dangerous” Grahn () on ruotsalaisen garagerock-yhtye The Hivesin rumpali. 
Ennen liittymistään paikalliseen yhtyeeseen Fagerstassa, Ruotsissa, Grahn soitti yhtyeessä Bad Dreams Always.
Grahnin isä soitti suomalaisessa cover-yhtyeessä The Sailorsissa, joka on, The Hivesin keulakuvan, Pelle Almqvistin mukaan "Suurin kitararockyhtye Suomessa sinä aikana". Grahnin isä myös lauloi yhtyeessä nimeltä The Ventons.
Grahn tunnetaan todella nopeasta ja tarkasta rumpujen soittamisesta.
Shakkiolympialaiset 1994

31. shakkiolympialaiset oli FIDE:n järjestämä tapahtuma, joka koostui avoimesta ja naisten turnauksesta, käytiin 30. marraskuuta – 17. joulukuuta 1994 Moskovassa, Venäjällä. 
Yleistä.
Molemmat turnaussarjat virallisti kansainvälinen tuomari Juri Averbah. Joukkueet pelasivat 14 kierrosta sveitsiläisen systeemin mukaisesti; avointa sarjaa pelattiin neljällä pöydällä samaan aikaan, kun taas naisten sarjaa pelattiin kolmella pöydällä.
Avoin turnaus.
Avoimeen sarjaan osallistui 124 joukkuetta edustaen 122 valtiota; Venäjä isäntänä pelasi kahdella joukkueella, kun taas Kansainvälinen pistekirjoitus-shakkijärjestö pelasi yhdellä joukkueella.
Naisten turnaus.
Naisten sarjaan osallistui 81 joukkuetta edustaen 79 valtiota; Venäjä isäntänä pelasi kahdella joukkueella, kun taas Kansainvälinen pistekirjoitus-shakkijärjestö pelasi yhdellä joukkueella.
Jättisukeltaja

Jättisukeltaja ("Dytiscus latissimus") on vedessä elävä kovakuoriainen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV, sillä se on unionin alueella hyvin harvinainen. Sitä tavataan Pohjois- ja Itä-Euroopassa ja Siperian länsiosissa. Suomessa jättisukeltajaa tavataan suurissa järvissä Etelä- ja Keski-Suomessa. Jättisukeltaja on Suomessa rauhoitettu.
Jättisukeltaja on suuri ja leveä, kasvaa yli neljä senttiä pitkäksi.
Se on väriltään tumman vihertävän ruskea, kilpeä kiertää keltainen reunus. Jättisukeltaja on sopeutunut uimaan, sen takajalat ovat airomaiset, mutta se on myös hyvä lentäjä.
Yhdysvaltain 8. armeija

Yhdysvaltain 8. armeija on Yhdysvaltain maavoimien Tyynenmeren alueen () yhtymä, jonka toiminta-alueena on Etelä-Korea.
Historia.
Armeija aktivoitiin 10. kesäkuuta 1944, jolloin sen komentajaksi nimitettiin kenraaliluutnantti Robert L. Eichelberger. Se osallistui noin kuuteenkymmeneen lounaisen Tyynenmeren alueen maihinnousuoperaatioon toisessa maailmansodassa. Armeijan ensimmäisenä tehtävänä oli syyskuussa 1944 toiminta-alueen vastuunotto 6. armeijalta, joka oli siihen asti vastannut Uudesta-Guineasta, Uudesta-Britanniasta ja Amiraliteeteista sekä Morotaista. Alueen luovutettuaan 6. armeija siirrettiin Filippiinien valtaukseen.
Joulukuussa 8. armeija otti vastatakseen Leyten maihinnoususta, joka toteutettiin 26. joulukuuta. Tammikuussa se taisteli Luzonilla, ja armeijaan kuuluva XI armeijakunta nousi maihin lähellä San Antoniota 29. tammikuuta ja 11. maahanlaskudivisioona kaksi päivää myöhemmin Manilanlahden vastarannalle. Yhdessä 6. armeijan I ja XIV armeijakunnan kanssa 8. armeijan joukot saartoivat Manilan. Armeijan viimeinen operaatio Tyynellämerellä oli Etelä-Filippiinien puhdistaminen japanilaisista, mihin kuului Mindanaon saari. Saaren valtaus vei koko loppusodan.
Japanin miehitysjoukkona.
Armeija piti osallistua operaatio Downfalliin eli Japanin maihinnousuun, ja oli suunniteltu sen osallistuminen myös toiseen vaiheeseen eli operaatio Coronetiin, johon kuului Kantōn tasangon maihinnousu. Sotatoimien päätyttyä ilman maihinnousun toteuttamista armeija sijoitettiin 30. elokuuta Japaniin miehitysjoukkona. Armeijan esikunta sijoitettiin Jokohamaan, mistä se siirtyi Tokioon. Vuoden 1946 alusta alkaen armeija vastasi koko Japanista. Neljän seuraavan vuoden aikana armeija muuttui rauhanajan yhtymäksi. Kenraaliluutnantti Walton H. Walker vastaanotti armeijankomentajan tehtävät vuonna 1948 yrittäen parantaa koulutustilannetta tuloksetta.
Korean sota.
Pohjois-Korean hyökkäys etelään kesäkuussa 1950 aloitti Korean sodan. Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat osallistuivat nopeasti tapahtumiin, ja pian selvisi tarve maavoimien käytölle pysäyttämään Pohjois-Korean eteneminen. Japanin miehitysjoukot siirrettiin mahdollisimman nopeasti Etelä-Korean rannikolle, mutta joukkojen puutteellinen koulutus ja varustus kävi selväksi ensimmäisten yksiköiden tuhouduttua Pohjois-Korean hyökätessä. Joukkojen lukumäärän lisäännyttyä ja niiden saatua luotua rintamalinja tilanne vakiintui. 
Korean sodan jälkeen se jäi turvaamaan Pohjois-Korean vastaista rajaa.
Ogaden

Ogaden, myös Ogadēn (), on historiallinen maakunta Etiopiassa. Alueen asukkaat ovat etnisesti pääasiassa somaleja, uskonnoltaan muslimeja. Jotkut klaanit käyttävät nimitystä ”"Somali Galbeed"”, joka tarkoittaa "Länsi-Somalia". Nykyään alue kuuluu Somalin osavaltioon.
Alueen pinta-ala on noin 400 000 neliökilometriä, ja sen rajanaapureita ovat Djibouti, Kenia ja Somalia. Merkittävimpiä kaupunkeja ovat Degehabur (), Gode ("Godey"), Jijiga ("Jigjiga"), Kebri Dahar ("Qabridahare"), Shilavo ("Shilaabo") ja Werder ("Wardheer"). 
Alueen hallinnasta käytiin 1977–1978 Ogadenin sota Etiopian ja Somalian välillä. Alueella on ollut uudelleen pyrkimyksiä irtautua Etiopiasta 1980-luvun lopulta alkaen. Ogadenin konfliktissa sissitoimintaa johtaa Ogadenin kansallinen vapautusrintama (ONLF).
Länsi-Rooman valtakunta

Länsi-Rooman valtakunta oli myöhäisantiikin aikainen valtakunta Euroopan ja Pohjois-Afrikan länsiosissa vuosien 395–476 välillä.
Historia.
Länsi-Rooman valtakunta muodostui Rooman valtakunnan läntisestä puoliskosta keisari Theodosius I:n kuoltua vuonna 395. Sen jälkeen poliittinen valta oli lopullisesti jaettu lännen ja idän keisarien kesken. Yhtenä juridisena kokonaisuutena Rooma säilyi kuitenkin aina 500-luvulle saakka.
Länsi-Rooman oli erottanut Itä-Roomasta jo aiemmin muun muassa se, että lännessä puhuttiin vanhastaan latinaa kun idässä puhuttiin kreikkaa. Lisäksi lännessä valtaa olivat jo aikaisemmin sanelleet sotilaskomentajat kun idässä virkamiehillä oli sotilaita enemmän valtaa.
Länsi-Rooman hallinto alkoi rapautua jo 400-luvulla. Alarikin johtamat gootit hyökkäsivät vuonna 401 Pohjois-Italiaan, mutta Stilichon johtamat roomalaisjoukot ajoivat heidät pois seuraavana vuonna. Sen jälkeen Stilicho liittoutui goottien kanssa tavoitteenaan varmistaa lännelle Illyrian alue, jota myös Itä-Rooma havitteli. Kun gootit eivät saaneetkaan roomalaisilta tukea, he kääntyivät uudelleen länttä vastaan. Sota kulminoitui, kun Alarikin joukot valtasivat Rooman kaupungin 24. elokuuta 410 ja hävittivät sen.
Talvella 406–407 Reinin takaa tulleet vandaalit, sveebit ja alaanit tunkeutuivat Galliaan ja Hispaniaan. Tämä johti Rooman valtakunnan verotulojen loppumiseen näiltä alueilta, mistä seurasi valtakunnan poliittinen pirstoutuminen. Keisarillinen hallinto heikkeni ratkaisevasti ja menetti otteensa läntisissä provinsseissa.
Länsi-Rooma oli vuoteen 420 mennessä menettänyt Pohjois-Gallian, Hispanian ja Britannian ylivallan muille kansoille. Keisari Honoriuksen hovilla oli valta käsissään vielä Italiassa, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Galliassa. Vandaalit etenivät kuitenkin Pohjois-Afrikassa ja valtasivat Karthagon vuonna 439. Näin he saivat haltuunsa Pohjois-Afrikan viljakaupan, josta Rooma oli riippuvainen. Attilan johtamat hunnit olivat sillä välin vallanneet Illyrian alueet ja kääntyivät seuraavaksi Länsi-Roomaa vastaan. He etenivät aina Rooman porteille saakka mutta eivät hyökänneet kaupunkiin. Attilan kuoltua 453 hunnien ja heidän liittolaistensa joukot hajaantuivat. Vandaalit kävivät vuonna 455 hävittämässä Rooman.
Länsi-Rooman keisarit olivat 400-luvulla sotilaskomentajien ohjauksessa. Länsi-Rooman viimeiseksi keisariksi jäi Romulus Augustulus. Hänet syrjäytti vuonna 476 Odovakar, joka sen jälkeen julistautui itse kuninkaaksi ja ilmoittautui Itä-Rooman vasalliksi.
Tuhon syyt.
Länsi-Rooman tuhon, tai sen poliittisen pirstoutumisen, perimmäiset syyt ovat synnyttäneet jälkeenpäin paljon keskustelua ja monia erilaisia teorioita. Syitä on etsitty niin valtakunnan sisäisistä kuin ulkoisistakin tekijöistä. Tunnetuimpia sisäisiä selityksiä ovat valtakunnan omien rakenteiden heikentyminen ja talouden taantuminen. Tunnetuimpia ulkoisia selityksiä ovat vihollisten aiheuttama paine ja kansainvaellukset. Nykyisin tutkijat selittävät asian useiden tekijöiden yhteisvaikutuksella.
Torben Grael

Torben Schmidt Grael (22. heinäkuuta 1960 São Paulo) on brasilialainen kilpapurjehtija. Hän purjehtii kilpaa köliveneillä eri luokissa (Soling, Star, Snipe ja America's Cup) ja oli Volvo Ocean Racessa 2005–2006 "Brasil 1" -miehistön kapteenina. Vuoden 2008–2009 Volvo Ocean Racessä hän kipparoi voitokkaasti "Ericsson 4" -venettä.
Grael on voittanut viisi olympiamitalia, joista kaksi kultaa Star-luokassa.
Torben Graelin tytär Martine Grael on purjehduksen kaksinkertainen olympiavoittaja ja myös poika Marco Grael on kilpaillut olympialaisten purjehduksessa.
Lauren Harris

Lauren Harris (s. 6. heinäkuuta 1984) on brittiläinen laulaja. Hän on Iron Maidenissa soittavan basisti Steve Harrisin tytär. Harris on yhtyeineen keikkaillut runsaasti ja toiminut muun muassa Iron Maidenin ja Within Temptationin lämmittelijänä.
Harrisin esikoisalbumi "Calm Before the Storm" ilmestyi kesäkuussa 2008. Albumin julkaisi Demolition Records.
Roger Black

Roger Anthony Black (s. 31. maaliskuuta 1966 Portsmouth, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hän on matkan Euroopan-mestari, olympia- ja MM-mitalisti ja moninkertainen arvokisamitalisti 4 × 400 metrin viestissä.
Ura.
Black voitti junioreiden 400 metrin Euroopan mestaruuden Cottbusissa 1985 ajalla 45,36 ja kuului Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueeseen, joka voitti mestaruuden 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti Edinburghin kansainyhteisön kisoissa kultaa 400 metrillä ajalla 45,57 ja kuului kultaa voittaneeseen Englannin viestijoukkueeseen. Stuttgartin EM-kilpailuissa samana vuonna hän voitti ratakierroksen Euroopan mestaruuden kisaennätyksellä 44,59 kukistaen Thomas Schönleben neljällä sadasosasekunnilla. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden brittien voittoisassa pitkän viestin joukkueessa.
Black juoksi kolmannen osuuden Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka saavutti Yhdysvaltain jälkeen hopeaa Rooman 1987 MM-kilpailujen 4 × 400 metrin viestissä. Splitin EM-kilpailuissa 1990 Black uusi 400 metrin maanosamestaruutensa ajalla 45,08 – Schönlebe jäi tällä kertaa 0,05 sekunnin päähän. Pitkässä viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti mestaruuden uudella Euroopan ennätysajalla 2.58,22.
Black saavutti hopeaa Tokion 1991 MM-kilpailujen 400 metrillä. Hän juoksi ajan 44,62 häviten kultamitalin vain viidellä sadasosalla Antonio Pettigrew'lle. Pitkässä viestissä Black juoksi avausosuuden brittien joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden uudella Euroopan ennätysajalla 2.57,53 – Yhdysvallat hävisi 0,04 sekuntia. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän avasi Yhdistyneen kuningaskunnan pronssijoukkueen viestin.
Black sijoittui maanmiehensä Du'aine Ladejon jälkeen toiseksi Helsingin 1994 EM-kilpailujen 400 metrillä ajalla 45,20. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi kolmannen osuuden brittien kultajoukkueessa. Göteborgin MM-kisoissa 1995 Black oli henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemäs ja ankkuroi UK:n viestissä neljänneksi.
Atlantan olympialaisissa 1996 Black saavutti hopeaa 400 metrillä ajalla 44,41. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Michael Johnsonille lähes sekunnin. Viestissä Black ankkuroi Yhdistyneen kuningaskunnan Yhdysvaltain jälkeen hopealle ajalla 2.56,60. Viimeisen arvokisamitalinsa hän sai Ateenan MM-kilpailuissa 1997 juostuaan toisen osuuden brittien viestijoukkueessa, joka alun perin juoksi toiseksi 0,18 sekuntia Yhdysvalloille hävinneenä, mutta nousi maailmanmestariksi jälkikäteen kun Antonio Pettigrew'n dopingtunnustusten jälkeen Yhdysvallat hylättiin.
Black juoksi 400 metrin ennätyksensä 44,37 Lausannessa 3. heinäkuuta 1996. Hänen paras aikansa 300 metrillä oli Gatesheadissa heinäkuussa 1998 juostu 32,51.
Eero Rahola

Eero Rahola (vuoteen 1906 Helenius, 15. tammikuuta 1897 Mänttä – 22. toukokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kontra-amiraali, Suomen laivaston komentaja sotavuosina ja sen jälkeen pitkäaikainen Merenkulkuhallituksen pääjohtaja.
Mänttäläisen kauppiaan poika Eero Rahola kirjoitti ylioppilaaksi Tampereelta vuonna 1915 ja opiskeli alkuun Teknillisessä korkeakoulussa, mutta vapaaehtoinen osallistuminen Suomen sisällissotaan valkoisten puolella veti hänet sotilasuralle laivastoon. Rahola osallistui lisäksi Viron vapaussotaan Pohjan Poikien rykmentin riveissä saaden urhoollisuudesta Viron vapaudenristin kunniamerkin. Hän opiskeli 1920-luvulla Italiassa Kuninkaallisessa Meriakatemiassa. Rahola nimitettiin 1936 rannikkolaivaston päälliköksi, missä tehtävässä hän palveli myös Talvisodan ajan. Vuodet 1940–1945 hän oli koko laivaston komentajana. Jatkosodankin aikana Suomen laivasto keskittyi etupäässä kauppamerenkulun turvaamiseen, eikä suuria meritaisteluita käyty. Rahola oli mukana panssarilaiva Ilmarisella, kun se upposi miinaan ajettuaan syyskuussa 1941. Suomen historian tuhoisimmassa merionnettomuudessa hukkui 271 ihmistä, mutta Rahola pelastui.
Rahola jätti armeijan vuonna 1945, kun hänet nimitettiin Merenkulkuhallituksen pääjohtajaksi. Hän jäi virasta eläkkeelle 1964.
Eero Raholan veljiä olivat laivanrakennusopin professori ja kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Jaakko Rahola sekä osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, opetusneuvos Ilmari Rahola.
Gods of Metal

Gods of Metal on Italian suurin metallimusiikkiin keskittyvä festivaali. Se on järjestetty joka kesä vuodesta 1997 lähtien.
Yhtyeet vuosittain.
2008.
Järjestettiin 27., 28. ja 29. kesäkuuta Bolognassa
2007.
Järjestettiin 2., 3. ja 30. kesäkuuta Milanossa.
2006.
Järjestettiin 1.–4. kesäkuuta Milanossa.
2005.
Järjestettiin 11. ja 12. kesäkuuta Bolognassa.
2004.
Järjestettiin 5. ja 6. kesäkuuta Bolognassa.
Rankkasateesta johtuen UFO:n konsertti peruttiin ja Stratovarius soitti seuraavana päivänä Quireboysin ja W.A.S.P.:in välissä.
2003.
Järjestettiin 8. kesäkuuta Milanossa.
2002.
Järjestettiin 8. ja 9. kesäkuuta Monzassa
2001.
Järjestettiin 9. kesäkuuta Milanossa.
2000.
Järjestettiin 10. ja 11. kesäkuuta Monzassa
1999.
Järjestettiin 5. ja 6. kesäkuuta Milanossa
1998.
Järjestettiin 6. kesäkuuta Milanossa
1997.
Järjestettiin 7. kesäkuuta Milanossa
Pohjan prikaati

Pohjan prikaati (PohPr) oli vuosina 1957–1998 Oulussa toiminut Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Joukko-osasto syntyi, kun 1. prikaati sai 1. tammikuuta 1957 maakunnallisen nimen. Vuonna 1959 prikaatiin kuulunut patteristo eriytettiin Pohjanmaan tykistörykmentin II patteristoksi. Joukkoyksikkö oli sijoitettuna Oulun kasarmialueelle, kunnes se muutti vaiheittain Oulun Hiukkavaaraan 1960-luvun alussa.
Prikaatin miehistö rekrytoitiin perinteisesti Oulun ja Lapin lääneistä. Lapin jääkäripataljoonan ja Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston perustamisen jälkeen rekrytointialue siirtyi etelämmäksi Raahen sotilaspiirin ja Pohjanmaan sekä Sisä-Suomen sotilasläänien alueelle.
Pohjan prikaati lakkautettiin Puolustusvoimien rakenneuudistuksen yhteydessä 31. joulukuuta 1998. Joukkoyksikön perinteitä vaalii 1. lokakuuta 1998 Jääkäriprikaatin joukkoyksikkönä aloittanut Pohjan jääkäripataljoona. Samalla myös Pohjan prikaatin perinnelippu siirtyi Pohjan jääkäripataljoonan käyttöön.
Pohjan prikaatin kunniamarssina oli Robert Kajanuksen säveltämä marssi "Sankarilaulu". 
Organisaatiomuutoksia.
Vuonna 1958 lakkautettiin prikaatin konekiväärikomppaniat, kun konekiväärimiesten erityistarve lakkasi kevyen konekiväärin käyttöönoton myötä. Vuonna 1962 lakkautettiin Maxim m/09 -kalustolla varustettu konekiväärijoukkue. 
Ilmatorjuntakomppanian koulutus lopetettiin prikaatissa 2. kesäkuuta 1960 osana ilmatorjuntajoukkojen uudelleen organisointia. Käytössä ollut kalusto siirrettiin Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristolle. 
Prikaatin uusi organisaatio vahvistettiin 20. toukokuuta 1960, jonka mukaan siihen kuuluivat aliupseerikoulu, esikuntakomppania, pioneerikomppania, viestikomppania ja kaksi kivääripataljoonaa. I kivääripataljoonassa oli lisäksi panssarintorjuntakomppania ja II kivääripataljoonassa kranaatinheitinkomppania. Aiempi tukikomppania lakkautettiin.
Vuonna 1967 prikaatin pioneerikomppania siirrettiin perustettavan Pohjan pioneeripataljoonan rungoksi ja prikaati menetti oman pioneerikomppaniansa.
Vuosien 1973–1975 aikana viestikomppania alistettiin I pataljoonalle ja lopulta lakkautettiin. Viestikoulutus siirrettiin panssarintorjuntakomppaniaan. Esikuntakomppania alistettiin II pataljoonalle ja prikaati sai oman panssarivaunujoukkueen.
Yksi pataljoonista toimi 1980-luvulla Oulun pataljoona -nimellä (OulP). Lakkauttamisajankohtana prikaatiin kuului Pohjan Jääkäripataljoona, Pohjan Pioneeripataljoona, Pohjan Sotilassoittokunta ja Pohjois-Suomen Viestipataljoona. 
Lakkautus.
Valtioneuvosto teki vuonna 1997 turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon liittyvän päätöksen joukko-osaston lakkauttamisesta. 
Pohjan Pioneeripataljoona ja Pohjois-Suomen Viestipataljoona siirrettiin 1.7.1998 alkaen Kainuun Prikaatin komentajan alaisiksi Oulussa. Lisäksi Oulun Korjaamo liitettiin Kajaanin Korjaamoon samana päivänä. Oulun Sotilasläänin esikunnan (OulSlE) alaisuuteen siirtyivät 1.7.1998 lukien vartiosto ja Pohjan sotilassoittokunta sekä varuskunnalliset tehtävät. Pohjan Jääkäripataljoonan nimi luovutettiin Sodankylään Jääkäriprikaatiin.
Nicole Jaffe

Nicole David (o.s. Jaffe) on entinen yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän toimii nykyisin elokuvanäyttelijöiden agenttina. Hän on tehnyt muun muassa Velman ääniroolin televisiosarjaan "Scooby-Doo". Ennen ääniroolia hän on näytellyt elokuvissa "Riemukupla" (1968), "Tytöistä on pelkkää harmia" (1969) ja "Pikkusisko" (1969).
Jaffe lopetti näyttelemisen mentyään naimisiin Brad Davidin kanssa vuonna 1973 ja siirtyi agentiksi William Morrisin elokuvanäyttelijöiden agentuuriin. Hän kuitenkin palasi 2000-luvun vaihteessa Velman rooliin Warner Bros. Animationin tuottamiin animaatioelokuviin "Scooby-Doo ja vampyyri" (2003) ja "Scooby-Doo ja Meksikon hirviö" (2003).
Velma Dinkley

Velma Dinkley on kuvitteellinen hahmo, joka on tullut tutuksi Scooby-Doo-televisiosarjoista ja -elokuvista. Hahmo teki ensiesiintymisensä vuonna 1969 animaatiosarjassa "Scooby-Doo, Where Are You!". Hahmon loivat Joe Ruby ja Ken Spears. Velma on parhaiten mysteerijengin älykkönä, jonka lausahduksia ovat "Jinkies!" (suom. "Jukra!") ja "My Glasses! I can't see without my glasses!"
Hahmo.
Velma on oranssiin villapaitaan pukeutunut mysteereitä ratkovan ryhmän älykkäin jäsen, jonka avulla he saavat usein paljon johtolankoja. Hän kykenee muun muassa lukemaan kiinaa, japania ja ranskaa, ratkaisemaan tieteellisiä kaavioita ja monia muita älyllisiä lahjoja vaativia asioita. Alkuvuosina Velman ongelmaksi sarjan aikana osoittautui silmälasiensa putoilu, kun erinäiset viholliset tönäisivät häntä tai joutuessaan takaa-ajetuksi, jonka seurauksena Velma kompastui hukaten silmälasinsa. Tämän seurauksena hänen kuultiin usein sanovan "My Glasses! I can't see without my glasses!".
Velmalla on tapana tarjota Scoobyraksuja Scooby-Doolle ja Shaggylle kaksikon ollessa liian pelokkaita olemaan vapaaehtoisia syöttejä tehtävien aikana. Ryhmän hajaantuessa etsimään johtolankoja Velma on usein Fredin ja Daphnen mukana, mutta satunnaisesti myös Shaggyn ja Scoobyn kanssa, sekä yksikseen. Kuitenkin lähes suurimman osan ryhmän löytämistä johtolangoista Velma kykenee ratkaisemaan mysteerin.
Trinidadinsaku

Trinidadinsaku ("Pipile pipile") on äärimmäisen uhanalainen Trinidadin saarella elävä kanalintu. Se kuuluu kirjosakujen sukuun hokkojen heimossa.
Kooltaan trinidadinsaku on noin 70 cm ja väriltään suurimmaksi osaksi musta. Höyhenpuvussa on myös häivähdys violettia. Siivissä on valkoisia pisteitä. Trinidadinsakun nahka on silmien ympäriltä sininen ja lajilla on myös sininen kaulaheltta. Lajin nokka on sininen ja koivet punaiset.
Trinidadinsakun elinympäristöä ovat sademetsien pohjakerrokset 400–900 metrin korkeudessa. Ravintonaan laji käyttää hedelmiä. Trinidadinsakukannan kooksi arvioidaan 70–200 yksilöä. Suurin uhka lajille on laiton metsästys sekä elinympäristön raivaaminen plantaasien tieltä.
Äyrinmäki

Äyrinmäki on alue Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Pattijoen kunnan alueella. Alue sijaitsee noin 8 kilometriä itään Saloisten kirkonkylältä. Sen ohi kulkee Raahe–Vihanti-tie eli niin sanottu Malmitie. Äyrinmäellä oli aiemmin kyläkauppa ja posti. Äyrinmäki oli myös Pattijoen Ylipään eli nykyisen Lasikankaan alueen postiosoite 1990-luvulle asti.
Äyrinmäki on ollut Pattijoen Ylipään laitimmainen perä vanhan Saloisten kunnan rajalla. Noin puolentoista kilometrin matkalla Mattilanperäntien varressa olevat talot ovat kuuluneet Pattijoen kunnan perustamisvuodesta 1920 alkaen Pattijoen kuntaan ja kuuluivat Pattijoen Ylipään koulupiiriin. Sitä kauempana sijaitsevat talot kuuluivat ensin Saloisiin ja 1973 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen Raaheen.
Nykyisin Äyrinmäen katsotaan usein olevan osa Mattilanperää alueen nykyisen postiosoitteen mukaisesti.
Koirakoski

Koirakoski on Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savon maakunnassa sijaitseva kylä. Kantatie 87 Iisalmesta Nurmekseen ja Rautavaaralle kulkee Koirakosken kautta. Kylän läpi virtaa Nurmijoki, joka laskee kylän eteläpuolella Sälevään.
Koirakosken nimi tulee tarinan mukaan siitä, kun paikallisten Tuovisen veljesten koira putosi veneestä koskeen ja hukkui.
Koirakosken koulu.
Koirakoskelle saatiin sotien jälkeen oma kansakoulu, jota pidettiin kauppias Kettusen talossa, Uittolassa ja terveystalolla, kunnes vuonna 1955 vihittiin käyttöön oma koulutalo. Koulu sai toisen opettajan vuonna 1959, ja pian se jäi alueen ainoaksi kouluksi kun Vehmasjärven, Nurmijoen, Honkasalmen ja Sälevän koulupiirit lakkautettiin. Koulun pitkäaikaisimpia opettajia olivat Anna-Liisa Komulainen (1957–1983) ja Toivo Harmoinen (1960–1992). Koulu lakkautettiin vuonna 1998, ja rakennuksessa toimii nyt yksityinen palvelukoti.
Kyläyhdistys.
Koirakosken seudun kyläyhdistys ry:n toiminta-alue kattaa Luomasen järven kokonaan ja Sälevän järven alueen osittain.
Palvelut.
Kylällä on aiemmin ollut kauppa ja terveysasema.
Turtolan kirkko

Turtolan kirkko on Pellon seurakunnan toinen kirkko ja se on rakennettu vuosina 1950−1953. Se on rahoitettu pääosin Yhdysvaltojen luterilaisten kirkkojen ja kirkkohallituksen tuella. Rakennus tehtiin entisen suuren puisen ristikirkon (1819−1944) tilalle, joka tuhoutui sodassa. Kirkko vihittiin käyttöön päivä Pellon kirkon vihkimisen jälkeen 17. elokuuta 1953. Turtolan kylässä sijaitsevassa kirkossa on paikkoja 220 ihmiselle. Kirkossa on esillä myös Turtolan vanhan kirkon kattokruunu, jonka Turtolan pappilassa syntynyt entinen pääministeri Kaarlo Castrén lahjoitti veljiensä kanssa vanhempiensa muistoksi vuonna 1932. Kirkon edessä on Pellon sankarihautausmaa ja sankaripatsas. Kirkon alttaritaulu on aiheeltaan sama kuin oli vanhan kirkonkin, "Jeesus ristillä" (330 x 165 cm:n öljymaalaus). Taulun maalasi Aale Hakava vuonna 1953.
Turtolan kirkon ja erillisen kellotapulin suunnitteli arkkitehti Jalmari Lankinen.
Lääkevaihto

Lääkevaihto eli geneerinen substituutio on käytäntö, jossa lääkärin määräämän lääkkeen tilalle vaihdetaan apteekissa edullisempi rinnakkaisvalmiste, jos sellainen on lääkkeestä markkinoilla. 
Lääkevaihdon tavoitteena on edistää kustannustehokasta lääkehoitoa ja alentaa sekä veronmaksajien että valtion lääkemenoja. Lääkevaihto otettiin Suomessa käyttöön huhtikuussa 2003 ja tammikuussa 2023 se laajennettiin koskemaan myös hengitettäviä lääkkeitä. Lääkevaihto on voimassa Suomen lisäksi useissa EU-maissa, mm. Saksassa, Ruotsissa ja Tanskassa.
Lääkkeen ostajan ei tarvitse apteekissa erikseen pyytää lääkkeen vaihtamista halvempaan, vaan farmasistin tulee tarjota oma-aloitteisesti edullisempaa valmistetta, jos sellainen lääkkeestä on saatavilla. Kaikki lääkkeet eivät kuulu lääkevaihdon piiriin. Myös lääkäri voi kieltää lääkevaihdon hoidollisin tai lääketieteellisin perustein, jolloin hän merkitsee vaihtokiellon reseptiin. Esimerkiksi astmaan käytettävät hengitettävät lääkkeet saattavat poiketa toisistaan annostelutavaltaan. Suomessa lääkkeen ostaja voi aina kieltäytyä apteekin tarjoamasta edullisemmasta lääkevaihtoehdosta ilman perusteluja&lt;/ref&gt;.
Lääkevaihto Suomessa.
Fimea valvoo kaikkien Suomessa markkinoilla olevien lääkkeiden turvallisuutta ja määrittelee keskenään vaihtokelpoiset lääkevalmisteet neljä kertaa vuodessa. Lääkevaihto tehdään aina Lääkelaitoksen luettelon mukaan. Lääkevaihdon periaatteena on, että vaihdettavassa lääkkeessä on sama määrä samaa vaikuttavaa ainetta samankaltaisessa annosmuodossa kuin alkuperäisessä valmisteessa ja että valmisteet ovat keskenään biologisesti samanarvoisia. Rinnakkaisesta lääkevalmisteesta tulee myös imeytyä testeissä lähes sama määrä lääkeainetta kuin alkuperäisestä lääkevalmisteesta. Esimerkiksi tablettimuotoista lääkettä ei voida korvata liuoksella mutta kapseleilla voidaan, kunhan vaikuttava aine on sama. Potilas saa siis yhtä hyvän lääkehoidon yhtä tehokkailla, yhtä turvallisilla ja yhtä laadukkailla mutta halvemmilla lääkevalmisteilla.
Lääkevaihdosta hyötyvät sekä lääkkeen ostaja että yhteiskunta, joka maksaa potilaalle lääkkeestä sairausvakuutuskorvauksen. Säästöä syntyy sekä valmisteiden vaihdosta että lääkeyritysten välisen hintakilpailun lisääntymisestä. Lääkevaihdon voimassaolon ensimmäisenä vuonna säästöä kertyi yhteensä 88,3 miljoonaa euroa, josta potilaille 38,2 miljoonaa ja Kansaneläkelaitokselle 49,1 miljoonaa euroa.
Vuonna 2008 toteutetun tutkimuksen mukaan 71 prosenttia suomalaisista piti lakiuudistusta onnistuneena ja vain kaksi prosenttia huonona. Myönteisimmin lääkevaihtoon suhtautuivat ne lääkkeiden käyttäjät, joilla oli itsellään kokemusta lääkevaihdosta. Lääkäreistä puolestaan 86 prosenttia suhtautui lääkevaihtoon positiivisesti.
José Villanueva

José Luis Villanueva (19. maaliskuuta 1913 Binondo, Manila – 11. marraskuuta 1983) oli filippiiniläinen nyrkkeilijä, hän voitti pronssia vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa alle 53,5 kiloisten sarjassa.
Hänen poikansa Anthony Villanueva oli myös nyrkkeilyn olympiamitalisti.
Lori Harrigan

Lori Harrigan–Mack (s. 5. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalainen entinen softballpelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Yhdysvaltain kultaa voittaneessa joukkueessa sekä Atlantan, Sydneyn että Ateenan olympialaisissa.
Softball-uransa jälkeen Harrigan on työskennellyt turvallisuuspäällikkönä Las Vegasin Mandarin Oriental -hotellissa. Aktiiviuransa lopettamisen jälkeen Harrigan alkoi kärsiä masennuksen aiheuttamasta ylensyönnistä ja ylipainosta, minkä vuoksi hän osallistui vuonna 2014 "Suurin pudottaja" -ohjelman urheilijoille tarkoitettuun erikoiskauteen.
Christoph Meiners

Christoph Meiners (1747–1810) oli saksalainen historioitsija ja filosofi, joka toimi professorina Göttingenin yliopistossa. Meiners oli Johann Friedrich Blumenbachin ohella ensimmäisiä tiedemiehiä, joka pyrki luokittelemaan ihmislajin systemaattisiin rotukategorioihin.
Meiners yhdisti 1793 ilmestyneessä teoksessaan "Historische Vergleichung" kulttuurien kehittyneisyyden rotutyyppeihin. Kulttuurit hän jakoi "villeihin", "barbaarisiin", "alkavasti valistuneisiin" ja "valistuneisiin". Hän myös loi ihmisten nousevan asteikon, jossa ryhmät asetettiin seuraavaan järjestykseen: ihmisapinat, "metsäneekerit", "pensashottentotit", "bushmannit", "Etelänmeren neekerit", suomalaiset, mongoliset paimentolaiskansat, Länsi-Aasian nomadit, Etelänmeren saarikansat, eteläaasialaiset, hindut, länsiaasialaiset ja eurooppalaiset. Meiners myös katsoi, ettei "alempiarvoiset" voineet vaatia samoja oikeuksia "ylempiarvoisten kanssa".
Pohjan jääkäripataljoona

Pohjan Jääkäripataljoona (PohJP) aloitti toimintansa Jääkäriprikaatin joukkoyksikkönä 1. lokakuuta 1998. Pataljoona peri nimensä, lippunsa ja kunniamarssinsa vuonna 1998 lakkautetulta, Oulussa toimineelta Pohjan Prikaatilta.
Pohjan Jääkäripataljoona vaali Pohjan Prikaatin perinteitä. Pataljoonan perinnepäivä oli 16.2., joka oli Kuninkaallisen Pohjanmaan Jalkaväkirykmentin perustamispäivä vuonna 1626.
Pataljoonaan kuului loppuvaiheessa kaksi perusyksikköä: 3. Jääkärikomppania (3.JK) antoi kulloisenkin saapumiserän peruskoulutuskaudella alokaskoulutusta ja toimi sen jälkeen koko prikaatin aliupseerikouluna kouluttaen jalkaväen eri koulutushaarojen ryhmänjohtajia. Sissikomppania (SissiK) puolestaan kouluti sissi-, tiedustelu- ja sotilaspoliisikoulutushaarojen miehistöä sekä sissiradistiryhmänjohtajia. Aikaisemmin pataljoonaan kuuluivat myös Kranaatinheitin- (KrhK), sekä Huolto- ja kuljetuskomppania.
Pohjan Jääkäripataljoonan viimeisenä komentajana toimi nykyisin everstiluutnantti Jukka Kotilehto. Hänen edeltäjinään toimivat mm. evl Jari Osmonen, evl Jari Haataja, evl Asko Muhonen ja evl Hans Ehrnrooth.
Pohjan Jääkäripataljoona lakkautettiin vuonna 2014.
Cataraqui

Cataraqui on 113 kilometriä pitkä joki Ontarion provinssissa Kanadassa. Cataraqui saa alkunsa Upper Rideaun järvestä Itä-Ontariossa, josta se virtaa mutkitellen kohti lounasta ja laskee Ontariojärven itäpohjukkaan Kingstonin kaupungin kohdalla. Upper Rideaun järvestä saa alkunsa myös Rideaujoki, joka virtaa koilliseen ja laskee Ottawajokeen. Molemmat joet ovat osa Rideaun kanavaa, joka rakennettiin 1826–1832. Rakentamisen aikana Cataraquijokea ja sen ympäristöä muokattiin huomattavasti ja joen varrelle muodostui uusia soita ja järviä.
Cataraquijoesta käytetään myös nimityksiä ”Great Cataraqui River” ja ”Greater Cataraqui River” erotukseksi Little Cataraqui Creekin joesta, joka sijaitsee 4,5 kilometriä lännempänä.