tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
João Cotrim de Figueiredo

João Cotrim de Figueiredo (s. 24. kesäkuuta 1961) on portugalilainen liikemies ja poliitikko. Hänet valittiin maan parlamenttiin 6. lokakuuta 2019 Liberaalin aloitteen ensimmäisenä edustajana. 
Tausta ja yksityiselämä.
Nuorena Cotrim de Figueiredo myi isoisoisänsä perustaman yrityksen valmistamia henkareita ovelta ovelle, mikä herätti hänen kiinnostuksensa myyntiin ja yrittäjyyteen.
Vuosina 2013–2016 hän on ollut Portugalin turismiverkoston, johon kuuluu mm. visitportugal.com -sivusto, hallituksen puheenjohtajana. Cotrim de Figueiredo on opiskellut London School of Economics -yliopistossa. Tutkinnoltaan hän on MBA ja valmistui Lissabonin Uudesta Yliopistosta.
Vuonna 2015 Cotrim de Figueiredo erosi silloisesta vaimostaan Patríciasta, jonka kanssa hänellä on neljä lasta (kaksi tytärtä ja kaksi poikaa).
Poliittinen ura.
Liberaali aloite osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2019. Cotrim de Figueiredo oli puolueensa ainoa läpi mennyt ehdokas.
Vaalien jälkeen Cotrim de Figueiredo valittiin 8. joulukuuta 2019 pidetyssä puoluevaltuuston kokouksessa Liberaalin aloitteen uudeksi puheenjohtajaksi. Hän oli ainoa ehdokas ja sai 96% äänistä.
Cotrim de Figueiredo valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2024 vaaleissa. Hän yritti Uudistuva Eurooppa -ryhmän johtoon, mutta vetäytyi myöhemmin kisasta.
Elokuussa 2025 Cotrim de Figueiredo ilmoitti lähtevänsä ehdolle vuoden 2026 presidentinvaaleissa.
Leo Heinonen

__EISISLUETT__
Leo Sven ”Leksa” Heinonen (17. huhtikuuta 1920 Sortavala – 22. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen manageri ja musiikkitapahtumien tuottaja. Heinonen järjesti Suomeen muun muassa The Whon ja Jimi Hendrix Experiencen sekä tuotti The Rolling Stonesin konsertin Helsingin olympiastadionilla vuonna 1970. Heinonen vastasi The Renegadesin tuomisesta Suomeen.
Ura.
Heinosen ura tapahtumatuottajana käynnistyi 1940-luvun loppupuolella, jolloin hän alkoi pyörittää lahtelaisen Teivaalan tanssilavan ohjelmatoimintaa. Sosiaalisesti taitavana tunnettu Heinonen ystävystyi pian esimerkiksi Reino Helismaan, Toivo Kärjen ja Olavi Virran kanssa ja päätyi järjestämään kiertueita muun muassa Henry Theelille, Kärjelle, Matti Louhivuorelle ja Metro-Tytöille, jossa laulaneen Anna-Liisan kanssa hän myös avioitui.
1960-luvun alussa Heinonen muutti Helsinkiin ja perusti Mainosohjelma-nimisen ohjelmatoimiston. Hän tuotti Suomeen esiintymään muun muassa italialaisen lapsitähti Robertinon. Heinosen yhtiökumppaniksi tuli pian Jorma Weneskoski, ja yrityksen nimeksi vaihtui Mainosohjelma–Finnshow. Weneskosken ja Heinosen tiet kuitenkin erosivat riitaisasti, minkä myötä Heinonen jäi pyörittämään ohjelmatoimistoa nimellä Finnshow. 
Heinosen Finnshow'n huippuvuodet ajoittuvat 1960-luvulle ja 1970-luvun alkuun, jolloin hän toi Suomeen esimerkiksi The Whon, The Rolling Stonesin, Jimi Hendrix Experiencen ja The Tremeloesin ja Fleetwood Macin. 1960-luvun edetessä yritys saavutti ulkomaalaisen pop-musiikin tuomisessa Suomeen liki monopoliaseman. Kenties menestyksekkäin Heinosen projekti oli The Renegades, joka keikkaili ja levytti Suomessa runsaasti aiheuttaen liki beatlemanian veroista hysteriaa.
Heinonen järjesti The Rolling Stonesin esiintymään Suomeen syyskuussa 1970, mutta jo tällöin hän kärsi vakavista terveysongelmista. 1970-luvun alussa Heinonen järjesti tansseja Helsingin työväentalolla ja soitti levyjä Sturenkadulla sijainneessa Ravintola Duunarissa. Heinonen kuoli vuonna 1987.
Muuta.
Leo Heinosen poika Joni Heinonen toimi jo 1960-luvulla The Renegadesin kiertumanagerina ja tulkkina. Myöhemmin hän on työskennellyt muun muassa Bamboo- ja Hurriganes-yhtyeiden kanssa sekä avannut Lahteen Catacombi-diskon.
Oleksi Hontšaruk

Oleksi Valerijovytš Hontšaruk (, s. 7. heinäkuuta 1984 Horodnja) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä elokuusta 2019 maaliskuuhun 2020. 
Hän ilmoitti erostaan tammikuussa 2020 loukattuaan presidenttiä. Presidentti antoi hänelle toisen mahdollisuuden, mutta maaliskuussa 2020 Hontšaruk erosi lopullisesti.
Ura.
Hontšaruk opiskeli vuosina 2001–2006 Alueidenvälisen henkilöstohallinta-akatemian oikeustieteellisessä instituutissa ja valmistui oikeustieteen maisteriksi. Hän on lisäksi valmistunut Kansallisesta julkishallintoakatemiasta sekä Kiovan Mohyla-akatemian kauppakorkeakoulusta, minkä lisäksi hän on väitellyt oikeustieteen tohtoriksi. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä.
Vuoden 2014 parlamenttivaaleissa Hontšaruk oli ehdolla Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan Ihmisten voima -puolueen () listan kärkiehdokkaana, muttei tullut valituksi. Hän toimi ekologia- ja luonnonvaraministerin avustajana sekä 1. varapääministerin ja talouskehitys- ja kauppaministerin Stepan Kubivin avustajana. Toukokuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentinhallinnon varajohtajaksi, ja kesäkuussa 2019 hänet nimitettiin Ukrainan presidentin varakansliapäälliköksi. Elokuussa 2019 Verh’ovna Rada valitsi Hontšarukin Ukrainan pääministeriksi 290 äänellä. Maaliskuussa 2020 Hontšaruk jätti eroanomuksensa, mink jälkeen Verh’ovna Rada erotti hänet pääministerin virasta 353 äänellä.
Higgins

Higgins on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hot Sox

__EISISLUETT__
Hot Sox oli helsinkiläinen vuosina 1980–1982 toiminut yhtye, joka julkaisi yhden albumin ja neljä singleä. Yhtyeen tyylillisiä vaikutteita olivat David Bowie, Brian Eno, Talking Heads ja Kraftwerk. Hot Sox liitettiin futuristisen rockin aaltoon ja esimerkiksi sellaisiin yhtyeisiin kuin Organ ja Argon, mutta yhtye pyrki monimutkaisempaan ilmaisuun ottamalla vaikutteita esimerkiksi progressiivisesta rockista.
Hot Sox julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1980 Kräk-levymerkille, mutta yhtye piti singleä epäonnistuneena. Hot Soxin toinen single "Plastic Twist" / "Purple Haze" sai jonkin verran radiosoittoa, ja yhtyeen ensimmäinen albumi "Das Kapital" julkaistiinkin syyskuussa 1981. Sen saama vastaanotto oli kuitenkin vaisu. Esimerkiksi Soundin Pertti Ojala lyttäsi albumin perinpohjaisesti piti sen ilmaisua teennäisenä. Hot Sox hajosi vuonna 1982 yhden Saksassa julkaistun singlen jälkeen.
Yhteen neuvonantajana ja tuottajana toimi Upi Sorvali. Hot Soxin laulaja–kosketinsoittaja Teemu Näppilä ja basisti Tauno Railo ovat vaikuttaneet myöhemmin Jay &amp; The Miracles -yhtyeessä. Railo on toiminut myös studiomusiikkona ja soittanut useilla Piirpaukeen levyillä.
Prontosiili

Prontosiili (C12H13SN5O2) eli sulfamidokrysoidiini on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on ensimmäinen markkinoille tullut sulfonamidiantibiootti, mutta nykyään sitä ei enää käytetä.
Ominaisuudet ja käyttö.
Prontosiili on huoneenlämpötilassa punaista kiteistä ainetta. Prontosiili kehitettiin alun perin väriaineeksi Bayerin laboratorioissa. Vuonna 1932 Gerhard Domagk havaitsi hiirikokeissa sen tehoavan eräisiin streptokokkeihin. Vuonna 1935 hän käytti sitä streptokokki-infektioon sairastuneeseen tyttäreensä ja tytär parantui. Prontosiilin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se metaboloituu ihmiselimistössä sulfaniiliamidiksi, joka estää bakteerien dihydropteroaattisyntaasientsyymin toiminnan. Yhdiste on bakteriostaattinen eli se ei tapa bakteereita vaan vain estää niiden kasvun. Prontosiili tehoaa grampositiivisiin bakteereihin. Domagk sai prontosiiliä koskevista tutkimuksistaan Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1939.
Sokkelokääpä

Sokkelokääpä ("Daedalea quercina") on Suomessa eteläisesti ja melko harvinaisena esiintyvä kääpälaji. Sen ainoa isäntäpuu on tammi, jonka kantoja kääpä ruskolahottaa. Joskus sokkelokäävän voi löytää elävänkin puun kuolleesta oksasta, oksanarvesta tai kuorenonkalosta.
Sokkelokäävän itiöemä on helposti tunnistettava juuri isäntäpuunsa ja rotevan, sokkelopillisen ulkonäkönsä perusteella. Itiöemä on monivuotisesti kasvava ja pileaattinen, muodoltaan kiilamainen tai laakean hyllymäinen. Tuoreena se on korkkimaisen sitkeä ja kovettuu kuivuessaan lisää. Lakin yläpinnan väritys voi vaihdella eri nahan-, korkin- ja punaruskean sävyissä, joskus värityksessään näkyy epäselviä vöitä. Malto ja pillistö ovat molemmat korkinruskeita. Pillit ovat epäsäännöllisen sokkeloisia tai jopa helttamaisia ja niitä mahtuu 0,3-1 millimetrille, hyvin harvoin pillit voivat olla säännöllisen väljänpyöreitä.
Sudenkäävät

Sudenkäävät ("Boletopsis") on kääpäsuku. Ulkonäöstään huolimatta se ei ole kovin läheinen kladi lampaankääville, vaan ennemmin mm. silokoille, nahkaorakkaille ja kahvikoille. Sudenkäävät ovat ekologialtaan metsäpuiden mykorritsasieniä. Niiden itiöemät ovat jalallisia ja tanakoita, mutta pehmeämaltoisia ja kuivuessaan haurastuvia. Suomessa tavataan kahta lajia, sudenkääpää ja mäyränkääpää.
True Detective (lehti)

True Detective (alun perin "True Detective Mysteries") on yhdysvaltalainen rikoslehti. Lehden perusti Bernarr Macfadden vuonna 1924. Alkuaikoinaan lehti julkaisi rikoksista fiktiivisiä rikosjuttuja. 1930-luvulla lehti luopui kokonaan fiktiosta jutuissaan ja alkoi julkaista tosipohjaisia rikosjuttuja. Lehti muutti nimensä vuonna 1941. Lehden levikki oli parhaimmillaan 2 miljoonaa.
Vuodesta 1971 alkaen lehteä julkaisi Rees Communications. Myöhemmin Globe Communications osti kustantamon, joka lakkautti lehden Yhdysvalloissa. Brittiläinen kustantamo jatkoi lehden julkaisua.
Sudenkääpä

Sudenkääpä ("Boletopsis grisea") on koko Suomessa harvinaisena tavattava, maassa kasvava kääpälaji. Se on männyn mykorritsasieni, joten sitä tavataan lähinnä mäntykankailla.
Sudenkäävän itiöemät ovat yksivuotisia ja jalallisia, pyöreähkön lakin halkaisija on 7-13 cm. Itiöemän yläpinta on aluksi muodoltaan kupera, väriltään hopeisen vaalea ja tahmean tuntuinen, vanhetessaan muoto laakenee, väri muuttuu harmaanruskeaksi ja yläpinnan keskelle muodostuu suomumaisia lohkeamia. Muutenkin itiöemä halkeaa helposti säteittäin. Kuivana kääpä kutistuu ja kovettuu. Pillipinta on valkoinen mutta syvällä pilleissä on harmaata väriä, mikä on hyvä tuntomerkki verrattaessa lampaankääpään ja sen sukulaisiin. Pillejä mahtuu 3-4 millimetrille. Malto on tasavärinen, nuorella käävällä valkoinen mutta lohkopinnassa pian punaharmaaksi muuttuva, vanhalla käävällä vaaleanharmaa. Sudenkäävässä on mieto mutta epämiellyttävä maku.
Mäyränkääpä

Mäyränkääpä ("Boletopsis leucomelaena") on Suomessa eteläisesti ja harvinaisena esiintyvä kääpälaji. Se kasvaa lehtomaisissa, multapohjaisissa ja varjoisissa kuusi-sekametsissä. Monet löydöt on tehty kalkkipohjaisilta alueilta. Mäyränkääpä on mykorritsasieni kuten muutkin sukunsa lajit.
Mäyränkäävän yksivuotinen, jalallinen itiöemä on jo nuorena yläpinnaltaan mustanruskea ja tahmaton, toisin kuin sudenkääpä. Pyöreän lakin halkaisija on täysikasvuisena 5-8 cm eikä siinä näy lohkeamia tai halkeilua. Pillipinta on kermanvalkea ja syvällä pilleissä näkyy harmaata, kosketuskohdista pinta muuttuu punaharmaiksi. Kulmikkaita tai sokkeloisia pillejä on 2-3 millimetrillä. Jalka on pinnaltaan harmaa, karikkeen alle jäävässä osassa näkyy oransseja läiskiä. Malto on kermanvalkea ja nopeasti lohkopinnassa punaharmaaksi muuttuva, vanhana väristä tulee likainen. Kuivuessaan itiöemä muuttuu marenkimaisen hauraaksi ja väriltään vihertävänmustaksi. Mäyränkäävän jälkimaku on karvas.
TV Guide

TV Guide on yhdysvaltalainen aikakauslehti, jonka sisältöä ovat muun muassa televisio-ohjelmat ja elokuvat. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 3. huhtikuuta 1953.
Painetun lehden omistaa NTVB Media ja sen digitaalisesta sisällöstä vastaa ViacomCBS.
Ihmisoikeudet Intiassa

Ihmisoikeudet Intiassa ovat kansainvälisten sopimusten ja Intian kansallisen lainsäädännön määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat vapaudet ja oikeudet, jotka pohjautuvat käsitykseen ihmisarvon yleismaailmallisesta yhtäläisyydestä ja loukkaamattomuudesta. Ne voidaan jakaa vapausoikeuksiin, poliittisiin, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin sekä oikeuteen tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Vapausoikeudet.
Tärkein vapaus on oikeus elämään. Kuolemanrangaistus on edelleen voimassa Intiassa. Vuonna 2022 tuomittiin 28 ihmistä kuolemaan osallisuudesta vuonna 2008 tehtyyn terrori-iskuun.
Vapausoikeuksiin kuuluvat myös oikeus henkilökohtaiseen vapauteen ja koskemattomuuteen.
Separatistiset liikkeet käyttävät väkivaltaa ja lapsisotilaita. Hallitus ja eri eturyhmät hyökkäävät maassa usein sananvapautta ja peruskansalaisoikeuksia vastaan. On kotiväkivaltaa ja kunniamurhia. Naisten oikeuksia poljetaan perinteisesti mieskeskeisessä yhteiskunnassa Maassa tapahtuvat raiskaukset ylittävät usein uutiskynnyksen. Huonosti palkattu poliisi toimii monesti hitaasti raiskaustapauksissa. Lisäksi poliisi saattaa itse raiskata. Raiskauksiin syyllistyneet tahot usein häiritsevät oikeuslaitosta. Poliisin mielivalta on lisääntynyt.
Poliittiset oikeudet ja tasa-arvo.
Poliittisia oikeuksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.
Intiassa on maailman suurin vaaleihin perustuva toimiva monipuoluejärjestelmä, joka takaa sen että äänestäjät pystyvät vaihtamaan maansa johtajia. Demokratia ei silti ole aivan samaa tasoa kuin länsimaissa. Kansalaisvapauksien on katsottu huonontuneen nykyisen hallituksen aikana Intia on ihmisoikeuksien suhteen kohtalaisen turvaton maa. Ongelmien syynä ovat poliittiset ja etnis-uskonnolliset jännitteet, kastilaitoksen ja perinteisen mieskeskeisen yhteiskunnan luoma epätasa-arvo. Lisäksi lainvalvonta on tehotonta osaksi maan köyhyyden takia.
Intian laki takaa teoriassa laajat kansalaisoikeudet. Oikeuslaitos on riippumaton. Intiaa sanotaan usein maailman suurimmaksi demokratiaksi. 
Rikollisuus, uskonto, ja politiikka luovat Intiassakin paljon ihmisoikeusrikkomuksia. Kastilaitos luo epätasa-arvoa. Lehdistö ei ole vapaa. Enemmistönä olevan hindut ovat kohdistaneet muun muassa muslimeihin, sikheihin ja kristittyihin vainoja. Lahjonta on laajaa. Poliiseja on liian vähän ja viranomaiset saattavat itse rikkoa lakia esimerkiksi murhaamalla pidätettyjä. 
Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet.
Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa 74 prosenttia intialaisista oli lukutaitoisia, 82 prosenttia miehistä mutta vain 65 prosenttia naisista. Myös osavaltioiden välilläö oli suuria eroja.
Oikeus tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Poliisin toimintaa on arvosteltu hindujen ja muslimien välisissä yhteenotoissa. Amnesty International on vaatinut poliittisten vankien vapauttamista Kashmirissa.
Karikekäävät

Karikekäävät ("Byssoporia") on kääpäsuku, joka kuuluu samaa "Albatrellaceae"-heimoon lampaankääpien kanssa. Karikekääpien lajitutkimus on vielä keskeneräinen ja sukuun kuuluu vain yksi varmasti tunnistettu laji, karikekääpä ("Byssoporia terrestre", myös nimellä "Byssoporia mollicula"). Karikekäävät ovat puukarikkeen loppulahottajia ja ilmeisesti myös mykorritsasieniä. Itiöemät ovat alustanmyötäisiä.
Karikekääpä

Karikekääpä ("Byssoporia terrestris") on sekä talous- että luonnonmetsissä tavattava puukarikkeen loppulahottaja. Lapissa se on paikoin yleinen kuivilla kankailla vanhoilla hiiltyneillä männyn juurakoissa.
Karikekäävän itiöemä on yksivuotinen ja resupinaattinen. Pienikokoinen ja pehmeältä tuntuva itiöemä venyy, jos sitä repii, ja irtoaa melko helposti kasvualustastaan. Karikekääpä on väriltään valkoinen, kermanvalkea tai harvoin kirkkaan keltainen, tosin värimuotoja on epäilty myös omiksi lajeikseen. Vuosia säilytetyt kääpänäytteet muuttuvat väriltään oranssinkeltaisiksi, mitä ei tapahdu muilla samannäköisillä käävillä, kuten harsukäävällä. Karikekäävän reunus on pumpulimainen, ja siitä kasvaa seittimäisiä rihmastojänteitä lahopuuhun. Säännöllisiä, kulmikkaita pillejä on 1-3 millimetrillä. Maltokerros on hyvin ohut, sekin seittimäinen ja pumpulimainen. Karikekäävän kokonaispaksuus on 1-3 mm.
René Auberjonois

René Murat Auberjonois (1. kesäkuuta 1940 New York City, New York – 8. joulukuuta 2019 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnettiin muiden muassa TV-sarjoista , Rouva Ministeri ja Boston Legal
Auberjonois syntyi ranskalais-sveitsiläiseen perheeseen New York Cityssa 1. kesäkuuta 1940. Hänen isänsä Fernand oli sveitsiläis-amerikkalainen journalisti, joka toimi ulkomaankirjeenvaihtajana muiden muassa Pittsburgh Post-Gazettelle ja Toledo Bladelle. Isoisä René Auberjonois (1872-1957) puolestaan oli yksi Sveitsin tunnetuimmista postimpressionismia edustaneista taidemaalareista. René Murat Auberjonoisin äiti oli prinsessa Laure Louise Napoléone Eugénie Caroline Murat, jonka esiäideistä yksi oli keisari Napoleon I:n sisar Caroline.
Näyttelijän töidensä ohella Auberjonois ohjasi kahdeksan TV-sarjan Star Trek: Deep Space Nine episodia sekä antoi äänensä lukuisiin äänikirjoihin, animaatioelokuviin ja videopeleihin.
Auberjonois kuoli metastoituneeseen keuhkosyöpään kotonaan Los Angelesissa 8. joulukuuta 2019.
Bloc Partyn diskografia

Bloc Party on Essexista, Englannista kotoisin oleva vaihtoehtorockia ja indie rockia soittava yhtye.
Perhosinisilmä

Perhosinisilmä eli perhosädekala ("Pseudomugil signifer") on sinisilmien (Pseudomugilidae) heimoon kuuluva murto- ja makeissa vesissä elävä kalalaji.
Perhosinisilmän pituus on tavallisesti 3,5 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi saavuttaa 7 senttimetrin pituuden.
Perhosinisilmää tavataan ainoastaan Australiassa, missä se on kotoperäinen ja elää maan itärannikolla alueella pohjoisesta Queenslandista eteläiseen Uuteen Etelä-Walesiin. Laji elää avoimissa, nopeasti virtaavissa vesissä ja estuaarien mangrovealueilla.
Lajin ravintoa ovat hyttysten ja muiden hyönteisten toukat.
Palmerin taidemuseo

Palmerin taidemuseo on Pennsylvanian osavaltionyliopiston taidemuseo Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Taidemuseo on perustettu vuonna 1972.
Museon kokoelmiin kuuluu yli 7000 teosta.
Välimerensampi

Välimerensampi ("Acipenser naccarii") on sampien (Acipenseridae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan lähes kaikkialla Etelä-Euroopassa, jossa se elää luonnonvaraisena.
Välimerensampi on vaarassa kuolla sukupuuttoon ja lajia uhkaa sen luontaisten elinympäristöjen tuhoutuminen ja liikakalastus. Moni välimerensammen poikanen joutuu kalastuksen kohteeksi jo ensimmäisenä ikävuotenaan.
Välimerensampi voi kasvaa jopa 200 senttimetrin mittaiseksi ja painaa jopa 25 kilogrammaa. Välimerensammen kyljet ovat harmaat ja mustien täplien peittämät. Evät ja pyrstö ovat vaaleanharmaat. Välimerensampi kutee maaliskuun ja toukokuun välisenä aikana.
Hartmut Höll

Hartmut Höll (s. 24. marraskuuta 1952 Heilbronn) on saksalainen pianisti.
Höll opiskeli 1970-luvulla Stuttgartin valtiollisessa musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa Hermann Reutterin johdolla. Hän pääsi opiskeluaikanaan säestämään Elisabeth Schwarzkopfin mestariluokkia ja tapasi tulevan vaimonsa, Mitsuko Shirain, jonka kanssa on sittemmin luonut uran liedparina. Höll on vakiintuneen ohjelmiston ohella tuonut esiin vähemmän tunnettujen säveltäjien teoksia. Hän on Shirain kanssa levyttänyt Capriccio-levymerkille muiden muassa Franz Schubertin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Johannes Brahmsin, Robert Franzin, Viktor Ullmannin, Hugo Wolfin, Alban Bergin, Hermann Reutterin, Hanns Eislerin ja Karl Michael Komman lauluja. Höll on tehnyt levytyksiä myös muille levy-yhtiöille, kuten Deccalle ja EMI:lle. Moni levytys on tuonut hänelle kansainvälisiä palkintoja, kuten Diapason d'Orin ja Preis der deutschen Schallplattenkritikin.
Vuosina 1982–1992 Höll toimi Dietrich Fischer-Dieskaun liedsäestäjänä. Kaksikko esiintyi yhdessä muun muassa festivaaleilla Salzburgissa, Edinburghissa, Firenzessä, Münchenissä, Berliinissä ja Tokiossa sekä New Yorkin Carnegie Hallissa. Lähes kahden vuosikymmenen ajan Höll säesti Renée Flemingiä konserteissa Euroopassa, Australiassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Muita laulajia, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Thomas Hampson, Christoph Prégardien, Wolfgang Holzmair, Liao Changyong, Josef Protschka, Zheng Zhou, Roman Trekel, Urszula Kryger, Yvonne Naef, Jochen Kowalski, Hermann Prey, Jadwiga Rappé, Peter Schreier, Ilker Arcayürek ja Äneas Humm. Muihin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Tabea Zimmermann, Eduard Brunner, Jörg Widmann, Gervase de Peyer ja Sabine Meyer. 
Höll on toiminut professorina Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa, jonka rehtoriksi pääsi lokakuussa 2007. Hän on vieraillut professorina Helsingissä (1998/99) ja Salzburgin Mozarteumissa (1994–2003). Lisäksi hän on opettanut Zürichin taidekorkeakoulussa (ZHdK) ja pitänyt mestarikursseja monissa eri paikoissa, kuten Savonlinnassa. Hän on toiminut usein eri kilpailujen tuomarina. Vuosina 1985–2007 hän oli Stuttgartin Kansainvälisen Hugo Wolf -akatemian taiteellinen johtaja. Hänen taiteellisen johtajuutensa aikana siellä muun muassa perustettiin kansainvälinen taidelaulukilpailu.
Valkolapiosampi

Valkolapiosampi ("Scaphirhynchus albus") on sampien (Acipenseridae) heimoon kuuluva makeassa vedessä elävä kalalaji. Stephen Alfred Forbes ja Robert Earl Richardson kuvailivat sen tieteelle vuonna 1905.
Valkolapiosammen koko on tavallisesti 81,7 senttimetrin luokkaa. Sen maksimipituus on 200 senttimetriä. Valkolapiosammen on havaittu voivan painaa jopa 130 kilogrammaa. Vanhimmat yksilöt ovat olleet 41 vuoden ikäisiä.
Valkolapiosampea tavataan vain Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloissa, jossa se elää melkein pelkästään Mississippi- ja Missouri-joissa.
Urokset tulevat sukukypsäksi 5–9-vuotiaina. naarat 9–12 tai 15–20 vuoden ikäisenä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli valkolapiosammen vuonna 2022 äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sen kansainvälistä kauppaa rajoitetaan CITES-sopimuksen liitteen II avulla.
Samsung Galaxy S10e

Samsung Galaxy S10e on Samsungin 22. helmikuuta 2019 julkistama ja 8. maaliskuuta 2019 julkaisema älypuhelin. Se on pienempi versio Samsung Galaxy S10 -puhelimesta.
Puhelimessa on kahdeksanydinprosessori ja 5,8 tuuman näyttö. Tallennustilaa on valittavana 128 tai 256 gigatavua ja keskusmuistia kuusi tai kahdeksan gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on kaksi takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 12 megapikseliä ja ultralaajakulmakameran 16 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 10 megapikseliä. Puhelimen sormenjälkitunnistin on sijoitettu laitteen kylkeen. Akun kapasiteetti on 3 100 milliampeerituntia. Se tukee 15 watin pikalatausta ja langatonta latausta. Käyttöjärjestelmänä on Android 9.0 Pie, joka on päivitettävissä Android 11 -versioon.
Jättikiilarausku

Jättikiilarausku ("Rhynchobatus djiddensis") tai jättikitararausku on leveäsuinen hyvin uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan monissa Afrikan, Aasian ja Oseanian maissa. Jättikiilarausku käyttää ravintonaan rapuja, simpukoita, hummereita ja monia pikkukaloja. Jättikitararausku on hyvin suurikokoinen. Suurin todistettu yksilö oli 310 senttimetrin mittainen ja painoi jopa 227 kilogrammaa.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee jättikiilarauskun äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Laji on usein liikakalastuksen kohteena.
Airai (Joonia)

Airai (, ) eli Hairai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä İzmirin maakunnan Demirciliä.
Maantiede.
Airai sijaitsi Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan etelärannikolla vastapäätä Samoksen saarta. Sen kaupunkikeskuksen ”akropoliina” toimi pieni saarimainen niemi, joka yhdistyy ainakin nykyisin kannaksella mannermaahan.
Airain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava ja se on ollut ympäröity muurein.
Historia.
Airain historiasta ei tiedetä paljoakaan. Sen on arveltu olleen suhteellisen nuori tulokas Joonian kreikkalaiskaupunkien joukossa. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona ainakin klassisella kaudella ja hellenistisen kauden alussa. 
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Airai kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–425/424 eaa. Kaupunki kapinoi Ateenaa vastaan vuonna 411 eaa. Tämän jälkeen Ateena yritti vallata sen takaisin, mutta yritys epäonnistui. 300-luvulla eaa. Airai löi omaa rahaa, jonka kuvituksessa esiintyi Apollon. Viimeistään roomalaisella kaudella kaupunki oli Teoksen poliksen alaisuudessa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Airaieus"/"Hairaieus" () ja "Airaīos/Hairaīos" (). 
Rakennukset ja löydökset.
Airain paikalla on tehty vain vähän arkeologisia tutkimuksia. Kaupungin paikalta on löydetty keramiikkaa pääosin geometriselta kaudelta 300-luvulle eaa. Airain niemeä ympäröi muuri. Löydettyjen piirtokirjoitusten mukaan kaupungissa oli ainakin prytaneion.
Gustaf Abraham Piper

Gustaf Abraham Piper (15. toukokuuta 1692 – 10. maaliskuuta 1761 Viksberg, Ruotsi) oli ruotsalainen kenraalimajuri, joka toimi Pohjanmaan läänin maaherrana 1746–1761.
Piper meni sotapalvelukseen 1706, vuonna 1708 hän palveli kaartin vänrikkinä Ukrainassa ja joutui vangiksi. Takaisin Ruotsiin Piper pääsi palaamaan 1715. Vuonna 1718 hän osallistui kaartin kapteenina Norjan sotaretkeen. Sotaneuvos hänestä tuli 1743 ja Pohjanmaan läänin maaherra 1746. Kenraalimajuriksi Piper ylennettiin 1753. Hän oli naimisissa kolme kertaa, vuodesta 1716 Eleonora Gustaviana Tungelin kanssa, vuodesta 1737 Märta Kristina Margareta Sturen kanssa ja vuodesta 1747 Eeva von Schewenin kanssa.
Anaia

Anaia (, ) eli Annaia (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisen Aydınin maakunnan Soğucakin paikalla.
Maantiede.
Anaia sijaitsi Joonian rannikolla tai vanhalla Lyydian alueella vastapäätä Samoksen saarta, etelään Efesoksesta ja nykyisestä Kuşadasısta. Se oli suurimman osan historiaansa Samoksen poliksen "peraia"-aluetta mantereen puolella. 
Anaian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. 
Historia.
Kreikkalaisessa mytologiassa Anaia sai nimensä samannimisestä amatsonista, joka oli haudattu kaupungin paikalle. Anaia kuului arkaaisen kauden alussa Kolofonin alaisuuteen. Samos sai sen Kolofonilta Melian sodan aikaan noin vuonna 700 eaa. Klassisella ja hellenistisellä kaudella Anaia oli Samoksen alainen polis. 
400-luvun eaa. lopun peloponnesolaissodan aikaan Anaia toimi oligarkiamielisten samoslaisten tukikohtana, josta nämä tukivat peloponnesolaisliittoa. Samoihin aikoihin Anaiassa ilmeisesti lyötiin samoslaista hopearahaa. Antalkidaan rauhassa vuonna 386 eaa. Anaia tuli muun Samoksen "peraia"-alueen mukana Persian vallan alle. Vuonna 365 eaa. samoslaiset, jotka ateenalaiset karkottivat Samokselta, siirtyivät Anaiaan.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Anaiïtēs" (), "Anaitēs" () ja "Anaīos" ().
Butheia

Butheia ( tai "Boutheia") eli Buthia ( tai "Bouthia") oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskuksen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta se sijoitetaan nykyisen Çeşmen kaupungin paikalle. 
Butheian historiasta ei tiedetä paljoakaan. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Se on tutkimuksessa luettu polisten joukkoon, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste on se, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Butheia kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa noin vuosina 454/453–426/425 eaa. Toisaalta tuohon aikaan Butheia oli läheisen, suuremman Erythrain poliksen alaisuudessa. 
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Būtheieus" ().
Leukofrys

Leukofrys (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan samalle paikalle kuin myöhempi Magnesian kaupunki, eli lähelle nykyistä Aydınin maakunnan Tekiniä.
Leukofrys sijaitsi Jooniassa Maiandros (nyk. Menderes) -joen tasangolla, Kaarian vanhalla alueella. Kaupunki tunnettiin Artemiille omistetusta pyhäköstä, josta myöhemmin kehittyi Magnesian Artemis Leukofryenen temppeli. Artemis sai Leukofryene- tai Leukofryne-epiteettinsä Leukofrysin kaupungista. Klassisen kauden lähteistä kaupungin maitsee vain Ksenofon. Runoilija Nikandros kehui Leukofrysin ruusuja.
Magnesian kaupunki siirrettiin ja perustettiin uudelleen vuonna 399 eaa., oletettavasti Leukofrysin paikalle. Tätä ei ole kuitenkaan voitu vahvistaa arkeologisesti. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin nimi kytkeytyi Leukofryene-neitoon, joka petti kotipaikkansa magnesialaisille kreikkalaisille siirtokuntalaisille näiden saapuessa asuttamaan alueen. Leukofryenen uskottiin olleen haudattu Artemiin pyhäkön paikalle.
Maiandros (kaupunki)

Maiandros (, ) eli Maiandrupolis ( tai "Maiandroupolis", ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyisen Aydın maakunnan Söken kaupungin paikalle.
Maiandros sai nimensä läheisestä Maiandros-joesta (nyk. Menderes), ja sijaitsi suunnilleen Magnesian ja Prienen puolivälissä. Kaupungin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Se on ilmeisesti ollut olemassa klassiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle.
Kaupunkia ei tule sekoittaa Magnesiaan, joka tunnettiin myös nimellä Magnesia Maiandroksen varrella.
Maiandros

Maiandros (, ) voi viitata seuraaviin:
Marathesion

Marathesion (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin kolme kilometriä etelään nykyisestä Aydınin maakunnan Kuşadasın kaupungista.
Maantiede.
Marathesionin poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Joonian rannikolla tai vanhalla Lyydian rannikolla etelään Efesoksesta, lähellä Kaarian rajaa. Tämän vuoksi Stefanos Byzantionlainen luki sen Kaarian kaupunkien joukkoon.
Marathesionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. 
Historia.
Marathesionin historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki kuului alun perin ilmeisesti Miletoksen alaisuuteen ja myöhemmin Samokselle. Samoslaiset katsoivat saaneensa sen Miletokselta noin vuonna 700 eaa. He luovuttivat sen puolestaan Efesokselle vaihtokaupassa, jossa saivat haltuunsa Anaian (tai Neapoliin).
Marathesion vaikuttaa näin olleen useimmiten jonkun toisen poliksen alaisuudessa. Tästä huolimatta se on itsekin luettu polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, pääasiassa siksi, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 443/442–415/414 eaa. Marathesion maksoi Ateenalle – drakhman suuruista veroa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Marathēsios" ().
Rakennukset ja löydökset.
Marathesionin paikalla on tehty vain vähän arkeologisia kaivauksia. Sieltä on löydetty jonkin verran muun muassa muurien, veistosten ja keramiikan osia.
Myonnesos

Myonnesos (, myös , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin 4,6 kilometriä etelään nykyisestä İzmirin maakunnan Seferihisarin Doğanbeystä.
Maantiede.
Myonnesoksen kaupunkikeskus sijaitsi samannimisellä niemellä tai saarenkaltaisella niemekkeellä, nykyisellä Bolme Adasin saarella, Joonian rannikolla Efesoksenlahden pohjoislaidalla, linnuntietä noin 18 kilometriä eteläkaakkoon Teoksesta ja noin kymmenen kilometriä lounaaseen Lebedoksesta. Niemekkeen pinta-ala oli vain noin yksi neliökilometri. Pienestä koosta johtuen kyseessä on saattanut olla lähinnä kaupungin akropolis, jolloin varsinainen kaupunki on voinut olla mantereen puolella.
Livius kuvasi Myonnesoksen niemen sijaitsevan Samoksen ja Teoksen välillä, ja nousevan leveästä jalustasta terävämmäksi huipuksi. Niemekkeelle pääsi mantereelta kapeaa kannasta pitkin. Niemen rannat olivat jyrkät ja aaltojen kuluttamat. Plinius vanhempi mainitsee Efesoksen lähellä sijainneen saaren nimeltä Myonnesos (lat. "Myonnesus"), joka muodosti yhdessä kahden muun saaren, Anthinai ("Anthinae") ja Diarrheusa kanssa pienen saariryhmän nimeltä "Pisistrati Insulae".
Myonnesoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Siihen on todennäköisesti kuulunut niemekkeen lisäksi jonkin verran "peraia"-alueita mantereen puolelta. 
Historia.
Myonnesoksen historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupunki oli pienikokoinen, ja Thukydideen mukaan Teoksen alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Myonēsios" ().
Myonnesos toimi ainakin jossakin vaiheessa historiaansa merirosvojen tukikohtana samoin kuin eräät seudun muut kaupungit, kuten Korykos. Roomalaiset saivat Myonnesoksen lähellä meritaisteluvoiton Antiokhos III:sta Syyrian sodassa vuonna 190 eaa. L. Aemiliuksen johdolla.
Rakennukset ja löydökset.
Myonnesoksen paikalla on suoritettu vain vähän arkeologisia tutkimuksia. Ainoat merkittävämmät löydöt ovat kyklooppimuurin jäänteet.
Polikhna

Polikhna (, ), Polikhne () tai Polikhnitai (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Polikhne (Erythrai)

Polikhne (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Mimaksen niemimaalla eli nykyisellä Karaburunin niemimaalla, ja se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä İzmirin maakunnan Balıklıovaa.
Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Se on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tärkein peruste on se, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–428/427 eaa. Kaupunki oli kuitenkin ainakin tuossa vaiheessa läheisen, suuremman Erythrain poliksen alaisuudessa. 
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä "Polikhnaīos" () ja "Polikhnitēs" (). Kaupungin oletettu nimi ei esiinny sellaisenaan antiikin lähteissä, vaan se on johdettu etnonyymeistä. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastoon kaupunki on merkitty "*Polichna".
Erythrain Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Klazomenaita eikä Polikhneen, joka oli Khioksen alaisuudessa.
Polikhne (Khios)

Polikhne () oli antiikin aikainen kaupunki tai muu asutus Jooniassa. Se kuului Khioksen poliksen alaisuuteen, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Sen oletetaan sijainneen Khioksen saarella nykyisessä Kreikassa, mutta se olisi periaatteessa voinut sijaita myös Manner-Joonian puolella Khioksen "peraian" alueella, toisin sanoen nykyisen Turkin puolella.
Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Herodotos sanoo sen toimineen Histiaioksen tukikohtana tämän hyökätessä Khiokselle Joonian kapinan aikaan vuonna 494 eaa.
Khioksen Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Erythraita eikä Polikhneen lähellä Klazomenaita.
Polikhne (Klazomenai)

Polikhne (, myös "Polikhna", , ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä Klazomenain kaupunkia, mutta mantereen puolella, ja se sijoitetaan nykyisen İzmirin maakunnan Urla İskelesin lähistölle. 
Polikhnen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Klazomenailaiset alkoivat linnoittaa sitä kapinoituaan yhdessä Erythrain ja Khioksen kanssa Ateenaa vastaan ja yritettyään erota Deloksen meriliitosta Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen peloponnesolaissodan aikaan vuonna 412 eaa. Ateenalaiset valtasivat Polikhnen ja siirsivät väen takaisin Klazomenaihin, lukuun ottamatta niitä, jotka olivat kaikkein aktiivisimpia kapinahankkeessa ja olivat vetäytyneet Dafnukseen.
Klazomenain Polikhnea ei tule sekoittaa Polikhneen lähellä Erythraita eikä Polikhneen, joka oli Khioksen alaisuudessa. "Barrington Atlas of the Greek and Roman World" -kartastoon kaupunki on merkitty "Polichne".
Irina Udut

Irina Udut on ukrainalainen karateka. Hän saavutti EM-hopeaa kotikisoissaan 2003, hävittyään loppuottelussa Zurine Eciolazalle. Seuraavana vuonna 2004 Udut sijoittui 9–12 parhaanjoukkoon Saksan EM-kisoissa.
Joulukuussa 2002 Udut saavutti Ukrainan cupin mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Alena Pashun.
Awa (Tokushima)

Awa () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Tokushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yoshinojoen vasemmalla rannalla. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Sanukivuorille ja rajautuu Kagawan prefektuuriin, etelässä siihen kuuluu Yoshinojoen varren tasankoalueita. Awassa on 37 295 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 191,11 neliökilometriä.
Nykyinen Awan kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen aiempi Awan maaseutukaupunki sekä Donarin, Ichiban ja Yoshinon maaseutukaupungit. Niistä Ichiba kehittyi Edo-kaudella markkinapaikkana, Yoshinon alueen keskusta Saijō vuorostaan pienimuotoisena linnanaluskaupunkina. Historiallisesti merkittäviä elinkeinoja alueella olivat indigovärin valmistus ja silkinviljely. Nykyisin harjoitetaan riisin viljelyä, puutarhaviljelyä, joka tuottaa muun muassa lehtisalaattia ja vesimeloneja, karjataloutta ja koikarppien kasvatusta.
Awassa sijaitsee neljä Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Jūraku-ji (temppeli nro. 7), Kumadani-ji (temppeli nro. 8), Hōrin-ji (temppeli nro. 9) ja Kirihata-ji (temppeli nro. 10), jonka pagodi on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Luonnonnähtävyyksiä ovat Awan maapilarit ja esimerkiksi Nogamin suuri meeliapuu.
Werner Genuit

Werner Genuit (1937 Wuppertal – 3. tammikuuta 1997 Karlsruhe) oli saksalainen pianisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Wuppertalissa ja jatkoi niitä Detmoldin luoteissaksalaisessa musiikkiakatemiassa Hans Richter-Haaserin sekä Geneven musiikkikonservatoriossa Louis Hiltbrandin johdolla. 
Genuit esiintyi solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla maailmaa. Hän sai levytyksistään "Premio della critica discografica italianan" ja parhaasta Mozart-tulkinnasta Wiener Flötenuhrin. Hän luennoi vuodesta 1970 Detmoldin luoteissaksalaisessa musiikkiakatemiassa. Lisäksi hän piti kesäkursseja Weikersheimissa ja Trossingenissä sekä kansainvälisiä kursseja Curitibassa, Brasiliassa. Vuodesta 1982 kuolemaansa hän toimi Karlsruhen musiikkikorkeakoulun professorina.
Bundi

Bundi on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva noin 100 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on toiminut historiansa aikana 1300-luvulla perustetun Bundin ruhtinaskunnan pääkaupunkina. Nykyisin merkkinä rajputien valtakaudesta on jäljellä useita palatseja ja linnoituksia.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan noin 74 prosenttia Bundin asukkaista on hindulaisia. Muslimit muodostavat toiseksi suurimman uskonnollisen ryhmän 21 % osuudella. Jainalaisten osuus väestöstä on kolme prosenttia ja sikhien yksi. Lukutaitoisia on 82 prosenttia väestöstä.
Vastasyntynyt

Vastasyntyneeksi kutsutaan ihmistä tai muuta olentoa, joka on juuri syntynyt. Vastasyntynyt vauva nukkuu suurimman osan ajasta, noin 20 tuntia vuorokaudessa.
Lähteet.
Jaakko Manssila

Jaakko Juhani Manssila (1. syyskuuta 1939 Helsinki – 6. marraskuuta 2019) oli suomalainen palloilulajien pelaaja. Hän pelasi pääsarjatasolla koripalloa, käsipalloa, jääkiekkoa ja jalkapalloa.
Koripallossa Manssila edusti miesten SM-sarjassa pääasiassa HKT:ta voittaen 1960-luvulla viisi Suomen mestaruutta ja neljä muuta SM-mitalia.
Elämä ja ura.
Koripallossa Manssila edusti pääasiassa kasvattajaseuraansa HKT:ta, jossa hän voitti 1960-luvulla Suomen mestaruuksia ja himmeämpiä mitaleita sekä pelasi kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa. Hän oli usealla kaudella joukkueensa parhaita pistemiehiä ja kaudella 1965–1966 koko miesten SM-sarjan toiseksi paras. Yhden ottelun piste-ennätyksekseen hän heitti SM-sarjassa 43 pistettä ja Eurooppa-cupissa 37 pistettä.
Manssila pelasi pääsarjatasolla koripallon lisäksi myös käsipalloa, jääkiekkoa ja jalkapalloa. Tunnetusti hän pelasi saman päivän aikana kolmen lajin pääsarjaottelut: 8. joulukuuta 1963 aluksi koripallossa HKT:n ottelun, seuraavaksi iltapäivällä jääkiekon SM-sarjan Vesa–Tappara-ottelun ja illalla Kiffenin käsipallo-ottelun. Manssilan joukkue voitti näistä otteluista jokaisen. Miesten pääsarjakausia Manssilalle kertyi koripallossa 12, jääkiekossa seitsemän, käsipallossa (KIF, HPS) neljä ja jalkapallossa (HPS) yksi. Manssila valmistui Pajulahdesta liikunnanohjaajaksi. Hän asui myöhemmin Virossa.
Manssila kuoli 80-vuotiaana 6. marraskuuta 2019.
Saavutuksia.
Koripallo
Sonal Mansingh

Sonal Mansingh (s. 30. huhtikuuta 1944) on intialainen tanssija ja koreografi, joka on toiminut parlamentaarikkona Rajya Sabhassa vuodesta 2018.
Mumbaissa syntyneen Mansinghin tanssiura alkoi neljävuotiaana, jolloin hän opetteli manipuria. Seitsemänvuotiaana hän harjoitteli myös bharata natyam -tanssityyliä. Vuonna 1962 hän piti ensimmäisen tanssiesityksensä. Kolme vuotta myöhemmin hän meni hakemaan oppia odissitanssin mestari Kelucharan Mohapatralta. Samoihin aikoihin hän opiskeli muitakin odishalaisia perinteisiä tanssimuotoja. 
Vuonna 1977 hän perusti Centre for Indian Classical Dances -koulun, jossa hän on opettanut tanssimista. Hänen koreografiansa perustuu enimmäkseen intialaisen mytologian ympärille, mutta hän hyödyntää toisinaan yhteiskunnallisempiakin teemoja. Uransa aikana hänet on palkittu muun muassa Padma Bhushanilla 1992 ja Padma Vibhushanilla 2003. Intian presidentti Ram Nath Kovind nimitti hänet parlamentin ylähuoneen jäseneksi vuonna 2018 hänen Intian perinteiselle tanssille tekemänsä työn johdosta. Sangeet Natak Akademi myönsi hänelle Akademi Ratna -palkinnon vuonna 2019 tunnustuksena Mansinghin taiteelliselle työlle.
Sylwester Sypień

Sylwester Sypień (s. 22. joulukuuta 1968 Wrocław) on puolalainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Euroopan-mestari ja viisinkertainen Puolan mestari. Sypień on voittanut myös Kyokushinissa ikämiessarjan maailmanmestaruuden.
Hänen vaimo Agnieszka ja poika Patryk ovat molemmat menestyneitä karateottelijoita.
Kilpaura.
Sypień aloitti Kyokushinin harjoittelemisen 14-vuotiaana ja kilpailemisen 17-vuotiaana. Hän otteli 1990-luvulle asti pääosin kotimaassaan ja onnistui saavuttamaan Puolan keskisarjan mestaruuden kahdesti vuosina 1998 ja 1999. Kansainvälisisissä turnauksissa hän saavutti maaliskuussa Euroopan Cupin mestaruuden ja kesällä EM-pronssia.
2000 Sypień saavutti aluksi maaliskuussa Euroopan Cupissa pronssia. Sittemmin hän voitti Puolan mestaruuskisoissa hopeaa ja Puolan Openissa pronssia. Sypień saavutti uransa ensimmäisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Andrei Onopchenkon.
2001 Sypień jatkoi menestystään voitettuaan kolmannen Puolan mestaruuden, kun taas Puolan Openissa hän sijoittui toiseksi. Kesällä hän saavutti Unkarissa toisen Euroopan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Aleksandr Goulevichin. Syyskuussa Sypień sijoittui kuudenneksi All American Openissa.
2002 jäi heikommaksi vuodeksi saavutettuaan ainoastaan neljännen sijan EM-kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotikaupungissaan Wroclaw:ssa. Sypień hävisi pronssiottelun Alexei Drobyazkonille.
2003 Sypień voitti neljännen Puolan mestaruutensa ja kesällä Ukrainassa uransa kolmannen Euroopan mestaruuden ja samalla toisen keskisarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Nicolae Stoianin.
2004 Sypień sijoittui kolmanneksi EM-kisoissa avoimessasarjassa voitettuaan pronssiottelun Michal Krzakia vastaan.
2005 hän sijoittui 5–8 parhaan joukkoon Bulgarian EM-kisoissa. Syyskuussa Sypień sijoittui vielä viidenneksi All American Openissa.
2006 Sypień voitti Katowicessa viidennen Puolan mestaruuden ja otteli vielä 2007 World Openissa, jonka jälkeen hän päätti aktiiviuransa.
Ikämiesten tasolla.
Sypień on sittemmin otellut aktiiviuransa jälkeen ikämiessarjoissa ja saavutti 2015 yli 45-vuotiaiden maailmanmestaruuden avoimessasarjassa. Hän voitti sitä ennen toukokuussa yli 40-vuotiaiden Euroopan mestaruuden alle 85-kiloisten sarjassa.
2019 hän osallistui toistamiseen World Openissa ikämiesten sarjaan, tällä kertaa yli 50-vuotiaiden yli 80-kiloisten sarjaan. Sypień voitti mestaruuden kohdattuaan loppuottelussa Jean Pierre Nauden
Victor Potvin

Victor Potvin (s. 1987) on kanadalainen karateka. Hän on Pohjois-Amerikan raskaansarjan mestari ja on voittanut pronssia Yhdysvaltain-mestaruuskisoissa. Potvin oli mukana vuotta aiemmin World Openissa, mutta putosi jatkosta ensimmäisellä kierroksella. Hän on voittanut nuorten tasolla All American Openin raskaansarjan.
A Love to Last

A Love to Last on televisioyhtiö ABS-CBN:n esittämä filippiiniläinen draamasarja. jota on esitetty vuodesta 2017 lähtien. Sarjassa on yhteensä 183 jaksoa ja kaksi kautta. Sen päärooleissa ovat Bea Alonzo, Ian Veneracion ja Iza Calzado.
Juoni.
Sarjan päähahmoja ovat Andrea, Antonio ja sekä tämän ex-vaimo Grace Silverio, joista erityisesti keskitytään Andrean ja Antonion väliseen romanttiseen suhteeseen. Andreaa kutsutaan sarjassa lempinimellä Andeng ja Antioniota nimellä Anton.
Andengin ex-kihlattu petti häntä, minkä vuoksi hän kärsii sydänsuruista. Samanaikaisesti Anton pyrkii tasapainottelemaan elämäänsä maineikkaan yhtiön toimitusjohtajana sekä kolmen lapsen yksinhuoltajana. Kun Andeng ja Anton kohtaavat, he alkavat vilpittömästi rakastamaan toisiaan. Konflikteilta ei kuitenkaan vältytä.
Marjatta Taburet

Marjatta Taburet (s. 1931) on suomalaissyntyinen, Ranskassa uransa tehnyt keramiikkataiteilija ja taidemaalari.
Taburet opiskeli Helsingin Ateneumissa ja työskenteli Arabian posliinitehtaassa. Hän lähti 1950-luvulla jatkamaan opintojaan Pariisin L’École Supérieure des Arts Décoratifs -oppilaitokseen. Hän avioitui Bretagnesta kotoisin olevan keraamikon ja kuvanveistäjän Jean-Claude Taburet’n kanssa. Pariskunta asettui asumaan fajanssiperinteestään tunnettuun Quimperin kaupunkiin, jossa Marjatta Taburet toimi Faïencerie HB -yrityksen keraamikkona ja opetti alaa paikallisissa oppilaitoksissa.
Taburet on myös laatinut kirjoja ranskalaisesta keramiikasta. Vuonna 1980 hänen Quimperin fajanssiperinteestä kertova kirjansa valittiin 40 finalistin joukkoon kilpailussa vuoden 1979 parhaasta Ranskassa julkaistusta kirjasta. Vuonna 1987 Taburet oli mukana France Inter -yleisradioyhtiön vuoden parhaan kirjan valintaraadissa, jonka puheenjohtajana toimi Henri Troyat.
Vuonna 2017 valmistui Corinne Fortierin 52-minuuttinen Taburet’stä kertova dokumenttielokuva "Marjatta l’éblouie".
NYQS

NYQS Oy on vuodesta 2006 lähtien toiminut eteläpohjalainen turvallisuusyhtiö, joka tuottaa turvallisuuspalveluja ja -ratkaisuja yrityksille, yksityisille sekä erilaisille yhdistyksille.
Toiminta.
NYQS Oy toimii emoyhtiönä ja omistajana kolmessa tytäryhtiössään NYQS Turvatekniikka Oy, NYQS Vartiointi Oy ja NYQS Security Oy. Yhtiö on yksi Etelä-Pohjanmaan johtavista yksityisiä turvallisuuspalveluja tuottavista yrityksistä. Kasvua tapahtuu myös maakunnan ulkopuolella. Vuonna 2019 yhtiön kokonaisliikevaihto on ylittänyt 3 miljoonaa euroa. NYQS työllistää noin 100 turvallisuusalan ammattilaista.
Palvelut.
NYQS Turvatekniikka Oy.
Turvatekniikka-, lukitus- ja turvasuojauspalvelut 
NYQS Vartiointi Oy.
Vartiointi- ja hälytyskeskuspalvelut
NYQS Security Oy.
Järjestyksenvalvonta-, koulutus- ja konsultointipalvelut