tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nova Scotian parlamentti

Nova Scotian parlamentti (, ) on Nova Scotian provinssitason parlamentti. 
Historia.
Parlamentti on perustettu 1758. Aluksi parlamentin koko oli 22.. Se oli ensimmäinen brittiläisten siirtokuntien paikallisparlamentti. Ensimmäinen pääministeri oli James Boyle Uniacke, joka edusti reformistipuoluetta. 
Naiset saivat äänioikeuden paikallisparlamentin vaaleissa vuonna 1918. 
Toiminta.
Nova Scotian parlamentti käyttää lainsäädännöllistä valtaa Nova Scotian provinssissa yhdessä varakuvernöörin kanssa. Paikallisparlamentti päättää mm. provinssin koulutus- ja terveydenhuoltopolitiikasta sekä poliisivoimista.
Parlamentin toimintaa voi seurata sen omalta kanavalta, jolla näytetään mm. istuntoja sekä parlamentin toimintaan liittyviä seremonioita.
Viimeisimmät vaalit.
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2017. Liberaalit voittivat vaaleissa 27 paikkaa ja nousivat suurimmaksi puolueeksi..
Alana Paon irtaantui konservatiiveista 2019 ja ryhtyi itsenäiseksi edustajaksi. Hugh MacKay puolestaan erosi liberaaleista vuonna 2020, kun hän sai tuomion rattijuopumuksesta.
Francisco F. Feliciano

Francisco F. Feliciano (29. helmikuuta 1941 Morong, Rizalin maakunta, Filippiinit – 19. syyskuuta 2014 Manila, Filippiinit) oli filippiiniläinen säveltäjä ja kapellimestari.
Elämänvaiheet ja työ.
Feliciano on musiikkitieteen tohtori. Hän opiskeli sävellystä Filippiinien yliopiston lisäksi Berliinissä ja Yalen yliopistossa. Hänen opettajiaan orkesterinjohtamisessa olivat muun muassa Arthur Weisberg ja Martin Behrmann, sekä sävellyksen opettajia muun muassa Isang Yun, Jacob Druckman, Krzysztof Penderecki ja H.W. Zimmerman.
Felicianon tuotantoon sisältyy myös enemmän kuin 30 oopperaa ja musiikkidraamaa, laajoja hengellisen musiikin teoksia, messuja, hymnejä ja lauluja.Hänen tunnetuimpia teoksiaan on ooppera "La Loba Negra", kuoroteos "Pokpok Alimpako," baletti "Yerma" sekä musiikkidraamat "Sikhay Sa Kabila ng Paalam (Beyond the Farewell"), "Jose Abad Santos" ja "Ashen Wings."
Feliciano toimi yli 30 vuotta Asian lnstitute for Liturgy and Music -laitoksen tehtävissä, kouluttamassa kirkkomuusikkoja ja oli tärkeimpiä aasialaisia liturgisen musiikin säveltäjiä. Hän toimi myös useita vuosia Filippiinien filharmonisen orkesterin johtajana. Hänelle on myönnetty National Artist of the Philippines -tunnustus, joka on korkein kansallinen huomionosoitus taiteilijalle.
Yksi Felicianon kirjoittama virsi on myös käännetty suomeksi. Hän on 1980-luvulla kirjoittanut tagaloginkielisen ehtoollisvirren ”Hindi ko maisip, kay laking hiwaga, Kay laking paglingap pagpapakasakit”, englaninkielisenä ”Far beyond our minds' grasp and our tongues' declaring”. Virren sävelmä on kansansävelmä, kehtolaulu ”Caturog Na, Nono” Bicolin maakunnasta. Sävelmän on sovittanut Felicianon lauluun filippiiniläis-amerikkalainen Joel Magus P. Navarro (s. 1955), joka on säveltäjä, laulaja, sovittaja, musiikin tuottaja ja kustantaja. Felicianon virsi on tullut Ruotsin kautta Suomeen, se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 957 ”Pyhään salaisuuteen Jeesus meidät sulkee”"," ja sen käännös on Pekka Kivekkään vuodelta 2002.
Feliciano on myös tehnyt sävelmän intialaisen filosofin ja runoilijan Rabindranath Tagoren (1961–1941) runoon tai mietelmään "Silence, my soul". Tagoren säkeistön pohjalta on eteläkorealainen reformoitu teologi ja runoilija Seong Won Park kirjoittanut lisäsäkeistöjä. Tästä virrestä on myös ruotsinkielinen käännös "Stilla min själ". Se on Maria Küchenin käännös ja julkaistu numerolla 910 kokoelmassa "Psalmer i 2000-talet".
Aiheesta muualla.
Felicianon sävellys Tagoren runoon YouTubellaː https://www.youtube.com/watch?v=J9X9RiEn3Ys
Luoteisterritorioiden parlamentti

Luoteisterritorioiden parlamentti (, ) on Luoteisterritorioiden alueellinen parlamentti. Edustajat valitaan neljän vuoden välein.
Luoteisterrioilla on 11 virallista kieltä. Englannin ja ranskan lisäksi parlamentilla on 9 muuta nimeä: 
Toiminta.
Parlamentissa ei ole poliittisia puolueita, vaan päätöksiä tehdään konsensuksen pohjalta.
9.- ja 10.-luokkalaisilla on vuosittain mahdollisuus hakea nuorisoparlamenttiin. Jokaisesta vaalipiiristä valitaan hakemuksen perusteella yksi oppilas, joka seuraa alueensa edustajan työtä parlamentissa neljän päivän ajan.. 
Edustajat.
Yksi edustaja edustaa keskimäärin 2300 asukasta.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 2019.
Limp Bizkitin diskografia

Limp Bizkit on yhdysvaltalainen vuonna 1994 perustettu rap rock -yhtye. Yhtye tuli suuremman yleisön tietoisuuteen albumien "Significant Other" (1999) ja "Chocolate Starfish And The Hot Dog Flavored Water" (2000) myötä, jolloin yhtye oli suosituimmillaan. Suosittuja kappaleita ovat muun muassa "Counterfeit", "Faith", "Nookie", "Break Stuff", "Take A Look Around", "Rollin'" , "Eat You Alive" ja "Behind Blue Eyes". Yhtyeen albumeja on myyty maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta.
Benjamin Ferencz

Benjamin ”Ben” Berell Ferencz (11. maaliskuuta 1920 Nagysomkút, Unkarin kuningaskunta – 7. huhtikuuta 2023 Boynton Beach, Florida, Yhdysvallat) oli romanialaissyntyinen yhdysvaltalainen lakimies, joka tunnetaanNürnbergin kahdenkymmenenkahden Einsatzgruppen-komentajan oikeudenkäynnin syyttäjänä.
Nuoruus.
Hän syntyi köyhään juutalaisperheeseen paikkakunnalla, joka oli vain pari vuotta aikaisemmin ollut osa Itävalta-Unkaria.
Sisällöntuottaja

Sisällöntuottaja harjoittaa sisällöntuotantoa. Sisällöntuottaja on henkilö, yritys tai organisaatio, joka ideoi, kirjoittaa, videoi ja luo erilaisia sisältöjä yritysten monipuolisiin sisältömarkkinointitarpeisiin. Sisällöntuottaja toimii tavallisimmin palkattuna joko sisältömarkkinoinnin työntekijänä, itsenäisenä bloggaajana tai somevaikuttajana. 
Verkkosivutuotannoissa sisällöntuottaja on tavallisesti henkilö, joka kirjoittaa sisällöt ja valitsee kuvat verkkosivuille. Suomen Digimarkkinointi Oy:n mukaan sisällöntuotanto on tekstisisältöjen kirjoittamista, kun taas copywriting on asiakkaan halujen ja tarpeiden kanavointia myytävään tuotteeseen tai palveluun tekstin välityksellä niin, että asiakas haluaa ostaa tuotteen.
Sisällöntuottajaa voidaan käyttää hoitamaan rakennetun tiedon tavoitettavuutta. Sisällöntuotantoa voidaan käyttää myös palvelemaan myös dataa, joka liittyy myös tiedostoihin, kuten valokuviin, ääniin tai videoihin.
Sisältö ja sen tuottaminen.
Vuonna 1997 opetusministeriön asettaman kulttuuriteollisuustyöryhmän loppuraporttissa todetaan, että sisältö tarkoittaa kulttuurisen sisältötuotannon yhteydessä tekstiä, kuvaa, ääntä ja muuta viestittävää ainesta, joka pyritään viestittämään kulloinkin valittavan välineen avulla. Sisältötuotanto, tai sisältöteollisuus ("Content creation industry") tarkoitti kauppa- ja teollisuusministeriön Sisältötuotantoprojektin määritelmän mukaan sekä perinteisille jakelukanaville että sähköisille viestimille laaditun dokumentti-, kulttuuri-, opetus-, viihde- tai markkinointiviestinnällisen ohjelmasisällön tuottamista ja siihen liittyvää liiketoimintaa.
CFB Goose Bay

Canadian Forces Base Goose Bay , yleisesti puheessa CFB Goose Bay, on Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien tukikohta Happy Valley-Goose Bayn kaupungissa Newfoundland ja Labradorissa Kanadassa. Tukikohdassa on myös siviili-ilmailutoimintaa, jolloin siihen viitataan nimellä Goose Bayn lentoasema.
Lentoasema rakennettiin Kanadan ja Yhdysvaltain ilmavoimien yhteistyönä Toisen maailmansodan alussa.
Quebecin parlamentti

Quebecin parlamentti () on provinssitason parlamentti Quebecissä. 
Parlamentti hallinnoi Jean-Charles-Bonenfant -säätiötä, jonka tarkoituksena on tukea Quebecin politiikan tutkimusta ja sen tietoisuuden levittämistä. Säätiö rahoittaa mm. 10-kuukauden harjoittelujaksoja korkeakouluopiskelijoille parlamentissa..
Parlamentissa toimii 11 komiteaa, joissa suurin osa lainsäädäntötyöstä tehdään. 
Viimeisimmät vaalit.
Edustajat valitaan viiden vuoden pidettävissä vaaleissa. Äänestysikäraja on 18. Viimeisimmät vaalit pidettiin 2022. Suurimmaksi puolueeksi nousi Coalition avenir Québec -puolue.
Stefano Delle Chiaie

 
Stefano Delle Chiaie (13. syyskuuta 1936 Caserta – 10. syyskuuta 2019 Rooma) oli italialainen uusfasisti ja fasistisen Avanguardia Nazionale -järjestön perustaja. Delle Chiaie oli yksi monista, joita epäiltiin osallisuudesta 12. joulukuuta 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun. Hän sai ystävänsä Mario Merlinon soluttautumaan Pietro Valpredan perustamaan anarkistiryhmään. Tarkoituksena oli kerätä tietoja, joiden avulla poliisi voisi myöhemmin ”todistaa” Valpredan syylliseksi pommi-iskuun. Tämä suunnitelma ei täysin onnistunut, sillä Delle Chiaie joutui 17. joulukuuta itsekin epäiltyjen listalle ja katsoi parhaaksi paeta Etelä-Amerikkaan 21. joulukuuta, yhdeksän päivää pommi-iskun jälkeen. Hänet pidätettiin vasta 23. maaliskuuta 1987 Caracasissa ja luovutettiin Italiaan, jossa oikeus 20. helmikuuta 1989 totesi hänet syyttömäksi.
Prinssi Edwardin saaren parlamentti

Prinssi Edwardin saaren parlamentti (, ) on provinssitason lainsäädäntöelin Prinssi Edwardin saarella. Siihen kuuluu 27 edustajaa, mikä tekee siitä Kanadan pienimmän provinssitason parlamentin. Parlamentin tehtävä on säätää lakeja provinssin tasolla. 
Provinssin parlamentti on perustettu 7. heinäkuuta 1773, jolloin paikallisten asukkaiden valitsemat edustajat tapasivat Charlottetownissa. Aluksi parlamentti oli kaksikamarinen..
Suurin osa parlamenttityöstä tehdään kahdeksassa komiteassa.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 2019 ja suuremmaksi puolueeksi nousi progressiivinen konservatiivipuolue.
Loppi (Salo)

Loppi eli Lopenkylä, joskus myös "Lope", on kylä Salossa. Loppi sijaitsee Uskelanjoen varrella lähellä vanhaa Perttelin vastaista rajaa.
Lopen maisema kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen Uskelanjoen laakson peltomaisemiin. Lopen kohdalla Lustonoja yhdistyy Uskelanjokeen. Uotin maatila muodostaa kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden Lopen länsiosassa. Muutenkin Lopen kylärakenne on säilyttänyt hyvin 1800-luvun osittain hajanaisen ilmeensä. Lopen varsinaisen kyläalueen pohjoispuolella Asomäen ja Turunmäen takana Kurajoen varrella on kylään kuuluva Metsä-Pertun kulmakunta.
Historiallinen Hiidentie kulkee Lopen läpi. Lopessa on ollut 1700-luvulla kolme isoa maatilaa: Uoti, Perttu ja Haitio. Tiloilla on ollut yhteinen mylly Uskelanjoen Lopenkoskessa. Säilyivät alkuperäisellä yhteisellä kylätontilla isojaon jälkeen, mikä ei ollut yleistä, mutta ne paloivat 1800-luvulla, minkä jälkeen tilat siirtyivät omille mailleen. Maatiloista lohkottiin runsaasti pientiloja 1900-luvun alussa. Kylässä toimi tuolloin hetken aikaa kauppa.
Keltanokitkerö

Keltanokitkerö ("Picris hieracioides") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, kitkeröiden ("Picris") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kaksi- tai monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka erittää maitiaisnestettä. Vankkarakenteisuutensa sekä kankeakarvaisuutensa perusteella keltanokitkerö on suhteellisen helposti erotettavissa muista jokseenkin samannäköisistä kasvilajeista.
Keltanokitkerö voi kasvaa noin metrin korkuiseksi ja sen varsi on kasvutavaltaan pysty sekä usein punajuovainen. Lehdet ovat puikeita ja mutkalaitaisia sekä useimmiten laidoiltaan aaltoilevia. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja ylimmät ruodittomia. Keltanokitkerön kukinnot ovat jokseenkin huiskilomaisesti sijaitsevia mykeröitä. Mykeröt ovat enintään 3 cm leveitä ja niiden kukat ovat keltaisia. Keltanokitkerö kukkii heinä–elokuussa. Keltanokitkerön hedelmät ovat lenninhaivenellisia.
Keltanokitkerö kasvaa kuivilla niityillä, mäenrinteillä sekä tienpientareilla. Suomessa keltanokitkeröä tavataan lähinnä eteläisessä ja itäisessä Suomessa.
Keltanokitkerön tieteellisen nimen lajinimi ("hieracioides") viittaa ukonkeltanoihin ("Hieracium"), joita keltanokitkerö jokseenkin muistuttaa.
VLF (taajuusalue)

VLF (, hyvin matala taajuus), joskus myös hyvin pitkät aallot () eli VLW, on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi radiotaajuusalueelle, joka kattaa 3–30 kHz:n radioaallot (aallopituusalue 10–100 km; 'hyvin pitkät aallot').
VLF on akronyymi englannin kielen sanoista "very low frequency" ('hyvin matala taajuus').
Hyödyntäminen.
VLF-radiotaajuusalueen taajuuksia käytetään muun muassa maaperätutkimuksiin ja sukellusveneiden kanssa viestimiseen ja aikamerkin lähettämiseen radio-ohjatuille kelloille. Koska aallonpituusalue alkaa kymmenestä kilometristä, on aluetta kutsuttu suomeksi myös peninkulma-aalloiksi. VLF-alueen radioaalto etenee pinta-aaltona tuhansia kilometrejä, eivätkä ydinräjähdykset vaikuta niihin merkittävästi.
The Hawaii Express

The Hawaii Express oli yhdysvaltalainen lentoyhtiö, joka liikennöi Honolulun ja Los Angelesin välillä. Se aloitti lennot elokuussa 1982 ja meni konkurssiin joulukuussa 1983.
Historia.
The Hawaii Expressin perusti vuonna 1981 liikemies Michael Hartley, joka oli aiemmin perustanut pienen Island Pacific Airlinesin, jonka Air Hawaii osti vuonna 1978. Yhtiön tarkoituksena oli tarjota edullisia lentoja Honolulun ja Los Angelesin välillä. Se aloitti toimintansa elokuussa 1982 Boeng 747 -koneella, johon oli tavallisen noin 400 istuimen sijasta asennettu 501 turistiluokan istuinta. Liput reitillä maksoivat 89,95 dollaria. Huhtikuussa 1983 The Hawaii Express hankki kaksi Douglas DC-10 -konetta, ja 747 poistui laivastosta toukokuussa.
Kalifornian ja Havaijin välistä liikennettä aiemmin hallinneet United Airlines ja Western Airlines alkoivat vuonna 1983 laskea hintojaan voidakseen kilpailla The Hawaii Expressin halpojen hintojen kanssa. Kun The Hawaii Express ei reagoinut hintakilpailuun tarpeeksi aggressiivisesti, yhtiön tyytymätön johtokunta erotti Michael Hartleyn. Yhtiö ajautui pahoihin talousvaikeuksiin, ja joulukuun 1983 puolivälissä se oli jo lähellä lentojen lopettamista. Sijoittajien pelastuspaketin turvin se jatkoi vielä toimintaansa, mutta meni konkurssiin ennen vuoden loppua.
Laivasto.
The Hawaii Express käytti toimintansa aikana kolmea lentokonetta.
Kohteet.
The Hawaii Expressin ainoa reitti oli Honolulu–Los Angeles, jota yhtiö elokuun 1983 aikataulun mukaan lensi kolmesti päivässä kumpaankin suuntaan. Lisäksi se suunnitteli avaavansa uuden reitin San Franciscosta Honoluluun helmikuussa 1984.
Benjamin Korhonen

Benjamin Korhonen (s. 11. kesäkuuta 2001 Ylivieska) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KalPassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Korhonen on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Korhonen aloitti jääkiekkoilun viisivuotiaana Ylivieskan Jääkarhuissa. Hän muutti perheineen yläasteikäisenä Kuopioon ja Korhonen siirtyi 13-vuotiaana KalPaan kaudeksi 2014–2015. Kaudella 2016–2017 hän oli joukkueensa paras syöttäjä sekä C-nuorten SM-karsinnoissa 13 syöttöpisteellään että C-nuorten SM-sarjassa 20 syöttöpisteellään. Korhonen edusti myös pudotuspeleissä seuran B2-nuoria, joiden sisäisen pistepörssin voiton hän jakoi Tino Huuskosen kanssa tehoilla 3+3=6. Kaudella 2017–2018 Korhonen oli KalPan B-nuorten paras pistemies tehoilla 18+22=40. 
Huhtikuussa 2019 Korhonen teki KalPan kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2019–2020 seuran A-nuorissa. Korhonen oli tehoilla 18+22=40 joukkueen toiseksi paras pistemies Pekka Suhosen jälkeen. Hän pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 10. maaliskuuta 2020 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Korhonen merkittiin KalPan nelosketjun vasempaan laitaan Mikko Virtasen ja Mikko Nuutisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.08 minuuttia. Korhonen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa.
Kausi 2020–2021 oli Korhoselle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa ja hän pelasi 39 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6 ja kaksi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Korhonen teki liigauransa avausmaalin 5. helmikuuta 2021 Helsingin IFK:ta vastaan. Jussi Tarvainen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaudella 2021–2022 Korhonen oli Lasse Lappalaisen ohella KalPan ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Hän teki niissä tehot 4+6=10. Korhonen vahvisti myös KalPan U20-joukkuetta pudotuspeleissä, jotka päättyivät SM-hopeaan. Huhtikuussa 2022 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Korhonen teki kaudella 2022–2023 SM-liigan runkosarjassa 8+8=16. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla IPK:n Mestis-joukkueessa. Kaudella 2023–2024 Korhonen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+11=19. Hän oli myös Matyáš Kantnerin ja Aleksi Klemetin ohella KalPan ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Pudotuspeleissä Korhonen pelasi 11 ottelua tehopistein 3+1=4. Hänen teholukemansa +5 oli joukkueen paras. Korhonen edusti KalPaa kauden aikana myös Spengler Cupissa, jossa hän oli joukkueen ainoa kahdesti maalinteossa onnistunut pelaaja. Toukokuussa 2024 Korhonen teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kauden 2024–2025 päätteeksi hän voitti Suomen-mestaruuden. Kaudeksi 2025–2026 Korhonen nimettiin KalPan varakapteeniksi.
Maajoukkueura.
Korhonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Korhonen on pelannut yhdeksän nuorten maaottelua.
Muuta.
Korhosen isoveli Jonathan on pelaa hyökkääjänä II-divisioonajoukkue Suonenjoen Kiekko-Karhuissa.
Yukonin parlamentti

Yukonin parlamentti (, ) on Yukonin territorion paikallisparlamentti.
Yukon on ainoa territorio Kanadassa, jonka paikallisparlamentissa edustajat järjestäytyvät puoluepoliittisiin ryhmiin. Luoteisterritorioilla ja Nunavutissa päätöksiä tehdään konsensuksen pohjalta ilman poliittisia puolueita.. 
Historia.
Ensimmäinen Yukonin parlamentti aloitti toimintansa 1898. Taustalla oli Klondiken kultaryntäys, joka loi Kanadan keskushallinnolle tarpeen tuoda alueelle hallinnon edustusta, ja ensimmäiset edustajat olivat keskushallinnon nimittämiä. Ensimmäiset vaaleilla valitut edustajat, joita oli 10, valittiin vuonna 1909..
Parlamentti lakkautettiin vuonna 1918, koska kultaryntäys oli taantunut ja Yukonin asukasluku oli kutistunut jo vuosia. Seuraavana vuonna perustettiin 3-jäseninen paikallisneuvosto, joka oli toiminnassa toisen maailmansodan päättymiseen saakka..
Komissaarin virka perustettiin uudelleen vuonna 1948. Vuonna 1979 paikallisparlamentti aloitti toimintansa nykyisessä muodossaan..
Edustajat.
Edustajat valitaan enemmistövaalitavalla (eng. "first-past-the-post") ja heidän tulee olla vähintään 18-vuotiaita Kanadan kansalaisia, jotka ovat asuneet vähintään vuoden territorion alueella..
Edustajien peruspalkka on 81 076 dollaria vuodessa. 
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2016 ja suurimmaksi puolueeksi nousi Yukonin liberaalipuolue:
Buick Velite 6

Buick Velite 6 on Buickin vuodesta 2019 lähtien Kiinan markkinoille valmistama ylemmän keskiluokan farmarikorinen hybridi- ja sähköautomalli. Se jakaa perusrakenteensa Chevrolet Menlon kanssa.
Täyssähköinen Velite 6 esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2019. Sen sähkömoottorin teho on 114 hevosvoimaa. Ladattava hybridimalli esiteltiin heinäkuussa 2020. Siinä on 1,5-litrainen bensiinimoottori ja 181 hevosvoiman tehoinen sähkömoottori. Voimansiirtona on portaaton CVT-automaattivaihteisto.
Momo Wandel Soumah

Momo Wandel Soumah (1926 – 16. kesäkuuta 2003 Conakry) oli guinealainen saksofonisti ja laulaja-lauluntekijä.
Soumah aloitti musiikkiharrastuksen vuonna 1947. Hän otti käyttöönsä useita perinnesoittimia ennen banjon ja mandoliinin opettelua. Vuonna 1951 hän muutti Conakryyn ja liittyi tanssiorkesteri La Joviale Symphonyyn, joka viihdytti siirtomaa-ajan eliittiä tanssisalistandardien ohjelmistolla. Soumah alkoi opetella klarinettia ja pääsoitintaan saksofonia, minkä jälkeen hän siirtyi vuonna 1955 La Douce Parisette -kokoonpanoon. Soumah toimi sen saksofonistina Guinean saavuttaessa itsenäisyytensä vuonna 1958, mutta maan presidentiksi noussut Ahmed Sékou Touré vaati artisteilta paluuta afrikkalaisille juurille, jolloin yhtye hajosi. Muusikot alkoivat työllistyä valtion sponsoroimiin ryhmiin, joita kannustettiin luomaan afrikkalaisempaa ohjelmistoa. Soumah työskenteli aluksi Syli Orchestrassa, joka sittemmin jakautui Balla et ses Balladinsiin ja Keletigui et ses Tambourinisiin, joista jälkimmäiseen Soumah liittyi. Sen saksofonistina hän pysyi, kunnes Tourén diktatuuriksi kehittyneen hallinnon aika päättyi vuonna 1984. Valtion sponsoroimat ryhmät lopettivat toimintansa. Soumah perusti oman Wandel Sextetinsä, joka käytti akustisia kansansoittimia hänen saksofoni-improvisaatioihinsa yhdistettyinä. Soumah itse kuului baga-kansaan; hän yhdisteli bagojen lisäksi mandinkojen, fulbien ja susujen perinteitä länsimaiseen jazziin.
Soumah aloitti luovimman kautensa tässä vaiheessa ja siirtyi kasvavissa määrin toimimaan myös laulusolistina. Wandel Sextetin ensimmäinen albumi "Matchowé" julkaistiin vuonna 1992 ranskalaisella Buda Musique -levymerkillä. Levyn julkaisua seurasivat hyvän vastaanoton saaneet Euroopan-kiertueet. Kahden jäsenten kuolemien jälkeen Wandel Sextet julkaisi seuraavan albuminsa vasta vuonna 2001, kun "Afro Swing" ilmestyi belgialaisen Fonti Musicali -levymerkin kautta. Tämän jälkeen Soumah toimi musiikillisena johtajana akrobatiaryhmässä Circus Baobabissa, joka huhtikuussa 2003 piti kolme loppuunmyytyä näytöstä Lontoon Queen Elizabeth Hallissa. Soumahin työstä Circus Baobabin kanssa julkaistiin vuonna 2001 Laurent Chevallierin dokumentti. Soumahin jo kuoltua ilmestyi samalta ohjaajalta dokumentti "Momo le doyen" (2007).
Soumahin kansainväliset esiintymiset olivat lisääntyneet maailmanmusiikkiteollisuuden kiinnostuttua tämän työstä, ja hän päätti kansainvälisen kiertueen Belgiassa pari kuukautta ennen kuolemaansa. Soumah oli kahdesti naimisissa, ja hänellä oli kymmenen lasta. Hänen tenorisaksofonityylinsä ilmensi John Coltranen, Charlie Parkerin ja Ornette Colemanin vaikutteita. Hänen ääntään puolestaan verrattiin Louis Armstrongiin ja Tom Waitsiin.
Sunna Gunnlaugs

Sunna Gunnlaugs (alun perin "Gunnlaugsdottir"; s. 1970) on islantilainen jazzpianisti ja -säveltäjä.
Gunnlaugs varttui Seltjarnarnesissa, jossa aloitti urkutunneilla käymisen. Bill Evansin trion työ sai hänet innostumaan jazzpianosta. Hänen muihin innoittajiinsa ovat kuuluneet Keith Jarrett ja Brad Mehldau. Vuonna 1993 Gunnlaugs muutti Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli William Paterson -yliopistossa ja kehittyi muusikkona. Hän valmistui vuonna 1996, mutta asettui Brooklyniin ja teki debyyttialbumin "Far Far Away" basisti Dan Fabricatoren ja rumpali Scott McLemoren kanssa. McLemoresta tuli myöhemmin Gunnlaugsin aviomies; vuonna 2005 pariskunta muutti Islantiin. Gunnlaugsin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet lisäksi muiden muassa Tony Malaby, Loren Stillman, Ohad Talmor, Drew Gress, Eivind Opsvik, Kristjana Stefánsdóttir, Sigurður Flosason, Tore Brunborg, Maarten Ornstein, Julia Hülsmann, Ryan Carniaux, Tony Overwater ja Luca Kézdy. Vuonna 2011 Gunnlaugs perusti trion Þorgrímur Jónssonin ja Scott McLemoren kanssa. Tämän trion neljännellä albumilla "Ancestry" (julkaistu Reykjavíkin jazzfestivaalilla 2018) on mukana Verneri Pohjola, jonka kanssa Gunnlaugs on kiertänyt Suomessa.
Gunnlaugs on esiintynyt pitkin Eurooppaa, Yhdysvaltoja ja Kanadaa sekä Japanissa. Hän on saavuttanut kansainvälistä listamenestystä; esimerkiksi "Live in Europe" (2003) ylsi Top 10 -listoille sekä Kanadan että Yhdysvaltain jazzradiolistoilla ja "The Dream" (2010) toiseksi Kanadan radiolistoilla. Levy "Mindful" (2000) valittiin "Washington Postissa" vuoden kymmenen parhaan albumin joukkoon. Gunnlaugs on saanut lukuisia Islannin musiikkipalkintoehdokkuuksia, ja vuonna 2013 hänelle myönnettiin vuoden esiintyjän palkinto. Vuonna 2016 hänet valittiin vuoden esiintyjäksi yhdessä Maarten Ornsteinin kanssa.
Vuonna 2017 Gunnlaugs perusti Freyjujazz-konserttisarjan, jossa on esiintynyt eri puolilta maailmaa naismuusikoita, kuten Myra Melford, Hildegunn Øiseth, Eva Kruse ja Luca Kézdy. Hän on toiminut Euroopan jazzverkoston johtokunnassa. Gunnlaugs on työskennellyt myös elokuva- ja televisiosäveltäjänä; hän teki musiikin elokuviin "Reykjavík" ja "Pity the Lovers".
Muistitietokanta

Muistitietokanta (, IMDB) on ei-relaationaalinen (ei relaatiomalliin perustuva) tietokanta, joka käyttää pääasiassa tietokoneen muistia tallennukseen massamuistin kuten kiintolevyn tai SSD-muistin sijaan. Tietokantatyyppiä käytetään minimaalisen vasteajan saamiseksi eliminoimalla levyhaut. Koska tietokanta sijaitsee haihtuvassa muistissa se on alttiina katoamiselle vikatilanteessa.
Tietokantatyyppiin viitataan myös termeillä "keskusmuistitietokanta" ("main memory database", MMDB), "reaaliaikainen tietokanta" ("real-time database", RTDB) tai "muistitietokantajärjestelmä" ("in-memory database system", IMDS).
Lähes kaikki perinteiset tietokantajärjestelmät sisältävät välimuistin tapaisen ratkaisun hitaan massamuistin johdosta, jotka ovat aina mukana myös kun tallennus tehdään RAM-levylle. Muistitietokannat eliminoivat nämä ja karsivat monimutkaisuutta sekä suorituskykyä haittaavaa kuormaa.
Esimerkkejä muistitietokannoista ovat Memcached ja Redis, jotka ovat nk. NoSQL-tietokantoja.
Yhdistelmätietokannoiksi (hybriditietokanta) kutsutut käyttävät muistitietokannan ja "levytietokannan" ominaisuuksia.
Muisti (täsmennyssivu)

Muisti voi tarkoittaa seuraavia:
Merisiirat

Merisiirat ("Jaera") on siirojen (Isopoda) lahkoon ja Janiridae-heimoon kuuluva meri-, murto- ja makeassa vedessä elävien äyriäisten suku. Siihen kuuluu kaikkiaan 20 lajia, joista kolmea ("Jaera albifrons", "Jaera ischiosetosa" ja "Jaera praehirsuta") tavataan Itämeressä. Merisiirakoiraat ovat tavallisesti 3–5 millimetrin mittaisia ja naaraat 4–5 millimetrin mittaisia. Väritykseltään ne ovat harmaan- tai kellertävänruskeita ja niissä on usein tummia laikkuja. Koiraat ovat naaraita leveämpiä. Silmät ovat suhteellisen suuret ja sijaitsevat pään selkäpuolella. Merisiirat elävät kivien ja kasvillisuuden alla, missä ne ovat suojassa valolta. Ne ovat kaikkiruokaisia, ja syövät pääosin kasvillisuutta, detritusta sekä pieneliöitä.
Lajit.
Merisiiroihin kuuluvat seuraavat lajit:
Kaulussepikkä

Kaulussepikkä ("Melasis buprestoides") on sepiköiden (Eucnemidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Kaulussepikän tieteellinen lajinimi "buprestoides" tulee kreikan kielestä ja merkitsee "Buprestis"-suvun lajien kaltaista. Kaulussepikkä on 4–9 millimetrin mittainen. Sen kuori on musta ja mattapintainen. Etuselkä on päätä kohti levenevä. Tuntosarvet ovat kampamaiset. Kaulussepikän sääret ovat hyvin litteät ja leveät. Sen levinneisyysalue kattaa alueita Irlannista ja Espanjasta aina Siperian länsiosiin ja Pohjois-Afrikkaan asti. Suomessa lajista on vain yksi varmistettu havainto Ahvenanmaan pohjoisosasta 1970-luvulta. Kaulussepikän toukat kehittyvät kovassa, kuivassa puussa, erityisesti äskettäin kuolleiden kesävihantien puiden rungoissa. Ne tunkeutuvat puuhun syömällä kohtisuoraan puun syitä myöten ja kuoriutuvat siitä jättäen siihen pyöreän, 2–3,5 millimetrin levyisen reiän.
Levähuulikala

Levähuulikala ("Centrolabrus exoletus") on huulikalojen (Labridae) heimoon kuuluva lauhkeissa merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Levähuulikala on tavallisesti 12 senttimetrin mittainen. Maksimissaan se voi kasvaa 18 senttimetrin mittaiseksi. Sen ruumis on sivuiltaan voimakkaasti litistynyt. Sen suu on pieni mutta huulet paksut. Edemmän kiduskannen reuna on sahalaitainen. Pään yläosassa ei ole suomuja, vaikkakin kiduskansissa niitä on 3–4 riviä. Kylkiviivalla on suomuja 33–37 kappaletta, minkä alapuolella suomujen reunat ovat yleensä kellertäviä. Levähuulikalan peräevässä on 4–6 piikkiä. Sen pyrstöevän takareuna on muodoltaan kupera ja sitä reunustaa turkoosisininen juova. Selkäevä on pitkä. Sen etuosassa on lyhyitä piikkiruotoja ja takaosassa aivan taaimmaisia ruotoja lukuun ottamatta pidempiä ja pehmeämpiä. Levähuulikalan päässä on turkoosinsininen juova, joka alkaa kuonon päältä, kaartuu silmän ympäri missä se tekee käännöksen sen alapuolelle ja jatkuu sieltä kalan suupieleen asti. Tämän juovan alla on myös kaksi samanväristä, mutta hyvin paljon lyhyempää juovaa. Kalan yleisväritys on punaruskea, vatsan puolelta vaaleampi. Kaikki evät ovat punaruskeita ja parittomissa evissä on sinisiä juovia ja laikkuja. Levähuulikalan koiras ja naaras ovat hyvin samannäköiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Levähuulikalaa tavataan Atlantin valtameren itärannikkoa pitkin Norjan keskiosista etelään Portugaliin asti. Sitä on havaittu usein myös Välimeressä sekä säännöllisesti Juutinraumassa. Levähuulikala oli vielä 1980-luvulla Ruotsin, Norjan ja Tanskan rannikoilla, mutta on sittemmin yleistynyt. Tavallisesti laji elää saaristojen ulko-osien kallioisilla kareilla leväpohjilla 2–25 metrin syvyydessä merenpinnasta, vaikka troolilla niitä onkin pyydystetty jopa 160 metrin syvyydestä asti. Nuoret levähuulikalat elävät vanhoja yksilöitä matalammassa vedessä.
Ravinto ja elintavat.
Levähuulikalan ravintoa ovat pääosin pienet äyriäiset, nilviäiset ja monisukasmadot. Sen on havaittu syövän pintaloisia muista kaloista. Se tulee sukukypsäksi 2–3 vuoden ikäisenä ja 10–13 senttimetrin mittaisena. Skagerrakin alueella levähuulikala kutee touko-kesäkuussa, milloin jokainen koiras valtaa itselleen pienen alueen matalasta vedestä. Ne eivät tiettävästi rakenna minkäänlaista pesää. Noin yhden millimetrin mittaiset ja takertuvat munat kiinnittyvät leviin tai pohjaan ja kehittyvät siellä. Ne kuoriutuvat 20 celsiusasteen lämpötilassa noin neljän päivän kuluttua. Kuoriutuneet poikaset uivat ensi töikseen avoveteen, mistä ne noin viikon iässä siirtyvät pohjalle elämään.
Srilankankarkko

Srilankankarkko ("Hipposideros speoris") on kaviokuonoyökköjen (Hipposideridae) heimoon kuuluva lepakkolaji.
Srilankankarkon ruumiin pituus on 4,5–6 senttimetriä ja hännän pituus on kahdesta kolmeen senttimetriä. Se painaa 9–12 grammaa. Lajin sierainten yllä sijaitsee nenälehti. Sen kuono on alaosasta U-kirjaimen muotoinen.
Srilankankarkkoa tavataan kotoperäisenä Etelä-Aasiassa, missä sen levinneisyys kattaa Intian Andhra Pradeshin, Gujaratin, Karnatakan, Keralan, Maharashtran, Orissan, Tamil Nadun, Telanganan ja Uttarakhandin osavaltion sekä Sri Lankan keskisen, itäisen, Sabaragamuwan, eteläisen, Uvan ja läntisen provinssin. Srilankankarkon elinympäristöt vaihtelevat kuivista tasangoista metsäisiin rinteisiin, luoliin, maanalaisiin kellareihin, vanhoihin linnakkeisiin, palatseihin, siltojen aluksiin, vanhoihin hylättyihin rakennuksiin, temppeleihin ja tunneleihin. Se elää yhdyskunnissa, joiden koko vaihtelee muutamasta moniin satoihin yksilöihin. Intiassa yksilöt eivät kuitenkaan yleensä keräänny ryhmiksi ja ovat yleensä yksittäin, kun taas Sri Lankassa lajin yksilöillä on taipumus muodostaa tiiviitä yhdyskuntia.
Srilankankarkko on hidas ja lentää matalalla. Lajin ravintoa ovat kovakuoriaiset, kaksisiipiset, hyttyset ja muut hyönteiset, joita se etsii maanpinnan läheltä. Poikaset syntyvät 135–140 päivän kantoajan jälkeen.
Charles De Coster

Charles De Coster (1827−1879) oli belgialainen kirjailija. Hän valitsi aiheensa etupäässä 1500-luvun henkisestä elämästä. Hän julkaisi kirjoituksia ensi kerran "Revue trimestrielle" -aikakauskirjassa. Hänen ensimmäiset varsinaiset kaunokirjalliset julkaisunsa ovat "Légendes flamandes" (1856−1857) ja "Contes brabançons" (1861), joista jälkimmäinen on värikäs kansanelämän kuvaus. 
Vanhaan saksalaiseen tarinaan "Till Eulenspiegel" perustuvasta Costerin tragikoomisesta mestariteoksesta "La légende de Tiel Uylenspiegel et de Lamme Goodzak" (1867) on tullut Belgian kansallisromaani. Hänelle on pystytetty muistopatsas Brysseliin.
Costerin novellia "Légende d'Ulenspiegel" on Luigi Dallapiccola hyödyntänyt kirjoittaessaan oopperansa "Vanki" librettoa.
De Coster oli vapaamuurari.
Sámuel Decsy

Sámuel Decsy (2. tammikuuta 1742 Rimaszombat − 25. tammikuuta 1816 Wien, Itävalta) oli unkarilainen historioitsija ja kirjailija.
Decsy toimitti 27 vuotta Unkarin ensimmäistä sanomalehteä "Magyar Kurir". Hänen historiallisista julkaisuistaan ovat mainittavia "Osmanografia" (1788), joka sisältää maantieteellisen, yhteiskunnallisen ja poliittisen esityksen Osmanien valtakunnasta, sekä "A magyar szent koronának és az ahoz tartozó tárgyaknak historiája" (1792, 'Unkarin pyhän kruunun historia').
Angelo De Gubernatis

Angelo De Gubernatis (1840−1913) oli italialainen polyhistorioitsija ja kirjailija. Hän kirjoitti tieteellisiä teoksia monelta alalta, ja hänen päämerkityksensä on juuri tieteellisellä alalla. Merkittävä on hänen kirjoittamansa Alessandro Manzonin elämäkerta "Alessandro Manzoni − Studio biografico" (1879). Tunnettu on ollut aikanaan myös hänen teoksensa "Dizionario biografico degli scrittori contemporanei" ('Nykykirjailijain biografinen nimikirja') (1879−1880).
De Gubernatis kirjoitti muun muassa draamat "Sampiero" (1858), "Werner" (1859), "La morte di Catone" (1863), trilogian "Il re Nala" (1869), "La morte del re Dasarata" (1871), "Mayà" (1872), "Romolo" (1873), "Romolo Augustolo, elegia drammatica" (1875) ja "Savitri" (1877).
Talliumkarbonaatti

Talliumkarbonaatti (Tl2CO3) on tallium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää muun muassa muiden talliumyhdisteiden valmistukseen, orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisen kemian reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa talliumkarbonaatti on väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Moniin muihin raskasmetallikarbonaatteihin verrattuna yhdiste liukenee poikkeuksellisen runsaasti veteen. Se liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin. Talliumkarbonaatin vesiliuokset ovat heikosti emäksisiä. Voimakkaasti kuumennettaessa yhdiste hajoaa tallium(I)oksidiksi ja hiilidioksidiksi. Aine on muiden talliumsuolojen tavoin hyvin myrkyllistä. Altistumisen oireita voivat olla esimerkiksi huonovointisuus, pääkipu ja lihaskouristukset.
Talliumkarbonaattia valmistetaan johtamalla hiilidioksidia talliumhydroksidiliuokseen. Liuos väkevöidään haihduttamalla, jolloin talliumkarbonaatti saostuu. 
2 TlOH + CO2 → Tl2CO3 + H2O
Talliumkarbonaattia voidaan käyttää muiden talliumyhdisteiden ja keinotekoisten timanttien valmistukseen, analyyttisessä kemiassa sulfidi-ionien läsnäolon osoittamiseen ja emäksenä ja kytkentäreaktioissa.
Dustin Ingram

Dustin Kyle Ingram (s. 25. tammikuuta 1990 Riverside, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Sky High", "Paranormal Activity 3" ja "Cabin Fever" sekä televisiosarjoissa "True Blood", "Watchmen", "Lab Rats" ja "Castle".
Richard Dehmel

Richard Dehmel (18. marraskuuta 1863 Wendisch-Hermsdorf, Brandenburg – 8. helmikuuta 1920 Blankenese) oli saksalainen runoilija.
Dehmelin runokokoelmilla "Erlösungen" (1891), "Aberdie Liebe. Ein Ehemanns- und Menschenbuch" (1893), "Lebensblätter" (1895) ja "Weib und Welt" (1897) on vahva symbolistinen väritys. Dehmel kirjoitti modernin näytelmän "Der Mitmensch" (1895) ja tanssinäytelmän "Luzifer" (1899). Yhdessä vaimonsa Paula Dehmelin kanssa hän julkaisi lastenkirjan "Fitzebutze. Allerhand Schnickschnack für Kinder" (1900). Vuonna 1913 hän julkaisi runokokoelman "Schöne, wilde Welt".
Suomeksi julkaistuja runoja.
Lähde
Vamia

Vamia on Vaasan kaupungin monialainen ammatillisen koulutuksen organisaatio, jossa opiskelee vuosittain noin 5000 opiskelijaa. Oppilaitos tarjoaa ammatillista koulutusta nuorille, aikuisille sekä työ- ja yrityselämälle – kolmella kielellä.
Vamian koulutustarjonnassa on yli 60 perus-, ammatti- ja erikoisammattitutkintoa. Opiskelun tavoitteena voi myös olla tutkinnon osan tai osien suorittaminen.
Vamia aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2017, kun Vaasan ammattiopisto, Vaasan aikuiskoulutuskeskus ja Vaasan rannikkoseudun oppisopimustoimisto yhdistyivät.
Hilaire Nkounkou

Hilaire Nkounkou (1923–1977) oli pastori, teologian lisensiaatti, Mansimoun teologisen seminaarin rehtori Kongo-Brazzavillessä.
Elämänvaiheet ja työ.
Ruotsin Lähetysliitto (Svenska Missionsförbundet), myöhemmin Ruotsin Lähetyskirkko, on harjoittanut lähetystyötä Kongon tasavallassa 1800-luvun loppupuolelta saakka. Sen tuloksena syntyi kirkko, Kongon evankelinen kirkko, Église Evangélique du Congo (EEC) siihen kuuluu n. 1150.000 jäsentä ja se on maan toiseksi suurin kirkkokunta katolisen kirkon jälkeen. Kirkolla on koulutuslaitos Mansimoussa, jossa kirkko kouluttaa pastorinsa. 
Hilarie Nkounkou oli Mansimoun teologisen seminaarin rehtori. Hän on opiskellut teologiaa Ruotsissa, Ruotsin lähetysliiton teologisessa seminaarissa. Sisällissodan aikana1960-luvulla. hän joutui silloin ajoittain vankilaan uskonsa tähden. 
Hän vastasi myös laulukokoelman tekemisestä Kongon seurakuntien käyttöön, ja kirjoitti ja sävelsi kikongonkielisen virren ”Ye nzolete nata malongi maku”. Virren käänsi ruotsiksi Olle Berglund, Kongossa lähettinä työskennellyt ruotsalainen. "("Se, jag vill bära ditt budskap, Herre")" Virsi on vuodelta 1970, sen sanat ja sävel ovat Nkounkoun tekemät.
Nkounkoun virsi on Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 89 "Vien suuren viestin nyt maailmalle". Se on myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 965. Virren suomenkielinen teksti on Anna-Mari Kaskisen 1995 ja 2002 tekemä.
Hajautettu tietokanta

Hajautettu tietokanta on tietokanta, joka ei ole kokonaisuudessaan tallennettu yhdessä paikassa vaan tietokoneverkon kautta toisiinsa liitetyillä tietokoneilla. Hajautettu tietokanta näyttäytyy käyttäjälle yhtenä tietokantana, mutta koostuu erillisistä tietokannoista useilla tietokoneilla.
Hajautettujen tietokantojen käyttäjiä sanotaan olevan toimistot ja liikkeet eri maantieteellisissä paikoissa.
Hajautetun tietokannan eduiksi mainitaan:
Hajautetut tietokannat voivat toistaa (replikointi) samaa tietoa tai ne voivat olla pilkottuja (fragmentointi/osiointi) tietyssä sijainnissa tarvittavalle tiedolle.
Xperia Play

Xperia Play on Sony Ericssonin 2011 julkistama älypuhelin, jossa on 4 tuuman näyttö. Puhelimen käyttöjärjestelmä on Android 2.3 (Gingerbread), joka on julkaistu 6. joulukuuta 2010. Xperia Playn mitat ovat 119 × 62 × 16 millimetriä ja paino 175 grammaa. Puhelimen mahdolliset värit ovat hopea, valkoinen tai musta.
Saweetie

Diamonté Qiava Valentin Harper (s. 2. heinäkuuta 1993 Santa Clara, Kalifornia), tunnetaan taiteilijanimellä Saweetie, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja laulaja. Hän aloitti musiikin kirjoittamisen jo 14-vuotiaana, ja lähti nousukiitoon rap-urallaan julkaistuaan sinkkunsa ”Icy Girl” vuonna 2017. Saweetie julkaisi ensimmäisen EP-levynsä "High Maintenance" 16. maaliskuuta 2018.
Saweetie seurusteli rap-artisti Quavon kanssa vuodesta 2018 lähtien mutta maaliskuussa 2021 hän vahvisti sosiaalisen median välityksellä että hän ja Quavo ovat eronneet. He ovat tehneet yhdessä myös musiikkia, kuten kappaleet ”Emotional” ja ”Tip Toes”.
Vuonna 2020 Saweetie teki yhteistyötä Morphe Cosmetics -yhtiön kanssa. Tuloksena oli "Backstage with Saweetie" -kokoelma. Siihen kuuluu "Icy Lips" -huulikiiltokokoelma, 24:n sävyn luomiväripaletti, ”Saweet Peach” -tuoksuinen minikokoinen meikinkiinnityssuihke ja "VIP sweep by Saweetie" -meikkisivellinkokoelma.
Saweetie esiintyy myös Suomessa Blockfesteillä, Tampereella, vuonna 2020 ja on Blockfestien ensimmäinen ulkomaalainen naisartisti.
Coronaviridae

Coronaviridae eli koronavirukset on virusten heimo, johon kuuluu kaksi alaheimoa: "Letovirinae" ja "Orthocoronavirinae". Jälkimmäistä kutsutaan tavallisesti nimellä "koronavirukset".
Koronaviruksiksi heimon viruksia kutsutaan, koska mikroskoopissa ne muistuttavat Auringon ulompaa kaasukehää eli koronaa.
Luokittelu ja rakenne.
Koronavirukset muodostavat Coronaviridae-heimon Nidovirales-lahkossa. Koronavirukset ovat vaipallisia, positiivissäikeisiä RNA-viruksia. Niillä on RNA-virusten suurin genomi, joka sisältää noin 30 000 nukleotidia. Koronaviruksen halkaisija on 125 nanometriä, joten ne ovat melko suuria verrattuna muihin ihmisiä tartuttaviin viruksiin.
Genomin ympärillä on proteiinista muodostunut nukleokapsidi, joka infektoituneessa solussa leviää vaihtelevasti solulimaan ja tumajyväseen. SARS-epidemian aiheuttaja näyttää suosivan erityisesti solulimaan leviämistä, mutta tämän asian kliinistä merkitystä ei tunneta.
Taksonomia.
Heimo jakautuu seuraavasti alaheimoihin ja sukuihin:
Sohu.com

Sohu.com Inc. eli Sohu (), on vuonna 1996 perustettu kiinankielinen internetissä toimiva yritys, joka tarjoaa hakukone-, uutis- ja pelipalveluja henkilökohtaisia tietokoneiden tai mobiililaitteiden käyttäjille. Yhdysvaltalaisessa teknologiapörssissä Nasdaqissa listatun pörssiyrityksen päätoimipiste on Kiinan pääkaupungissa Pekingissä. 
Maaliskuun 2020 alussa Sohu.com oli yhdysvaltalaisen, internetin verkkoseurantaa tekevän Alexa Internet -yhtiön mukaan maailman 7. suosituin verkkosivusto edellisten kolmen kuukauden aikana. Israelilaisen verkkoanalyytikkayhtiö SimilarWebin suosituimpien verkkosivujen aineistossa (tammikuu 2020) Sohu ei kuitenkaan esiintynyt 30 suosituimman sivun joukossa.
Guido Giannettini

Guido Giannettini (22. elokuuta 1930 Taranto – 12. toukokuuta 2003 Rooma), oli italialainen uusfasisti, journalisti ja Italian sotilaallisen tiedustelupelvelun (SID) agentti. Giannettini tuomittiin 23. helmikuuta 1979 elinkautiseen vankeuteen osallisuudesta 12. joulukuuta 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun. Tuomio purettiin korkeammassa oikeudessa 10. maaliskuuta 1981 todisteiden puutteellisuuden takia.
Giannettinin uran varhaisista vaiheista ei ole paljon tietoa saatavissa. Tiedetään kuitenkin että hän osallistui vuonna 1962 Yhdysvaltain laivastoakatemian järjestämään kolmipäiväiseen kurssiin Annapolisissa. Kurssin teemana oli «Vallankaappauksen tekniikat ja mahdollisuus Euroopassa». Tämän kurssin jälkeisinä vuosina hänen tiedetään kirjoittaneen artikkeleita ja luennoineen kommunismia vastaan suuntautuvan «vastavallankumouksellisen sodankäynnin» teoriasta ja tekniikasta. Giannettini oli SID:n palveluksessa viimeistään 1966, toimien äärikoikeistolaisten ryhmien parissa tiedustelupelvelun ja uusfasististen järjestöjen välisenä yhdysmiehenä. Giannettini piti 1960-luvun lopussa tiivisti yhteyttä Ordine Nuovon Padovan jaoston johtajan Franco Fredan kanssa, ja Piazza Fontanan pommi-iskua edeltävinä päivinä hän matkusti usean kerran edestakaisin Rooman ja Padovan välillä.
Kun Padovan Ordine Nuovo-jaoston jäsen Giovanni Ventura oli vangittuna Monzan vankilassa vuonna 1972 epäiltynä osallisuudesta Piazza Fontanan terrori-iskuun hän alkoi murtua kuulusteluissa ja mainitsi tällöin muiden muassa Giannettinin nimen. Giannettinin esimies, kenraali Gianadelio Maletti, antoi tällöin hänelle tehtäväksi järjestää Venturan pako vankilasta ja maasta, jotta tämä ei paljastaisi että SID oli pitänyt tiivistä yhteyttä Ordine Nuovoon ennen pommi-iskua. Ventura kuitenkin kieltäytyi ehdotuksesta, ja silloin Giannettini katsoi parhaaksi lähteä itse maasta ennen kuin hänetkin pidätettäisiin. Hän poistui maasta huhtikuussa 1973. Toukokuussa saapuivat poliisit hänen asuntoonsa Roomassa suorittamaan kotietsinnän. Tutkimukset edistyivät ja tammikuussa 1974 Giannettini etsintäkuulutettiin. Ennen pakoaan Giannettini "L'Espresso"-lehdelle antamassaan haastattelussa kiisti olevansa SID:in agentti. Giannettinin piileskellessä Argentiinassa vuoden 1974 kesällä, puolustusministeri Giulio Andreotti kuitenkin "Il Mondo"-aikakausilehdelle antamassaan haastattelussa paljasti, että hän todellakin oli SID:in palveluksessa. 
Andreottin paljastettua Giannettinin SID-yhteyden, tämä palasi Italiaan suunnitelmanaan suunsa kiinni pitäminen, mikä osoittautuikin menestyksekkääksi taktiikaksi. Koska hän oli joutunut julkisuuden valokeilaan, Giannettinin ura agenttina oli tietysti lopussa, vaikka hänet vapautettiin kaikista syytteistä, lopullisesti vuonna 1982. Työttömäksi häntä ei kuitenkaan jätetty. Fasistinen kustantaja Giuseppe Ciarrapico otti hänet palvelukseensa.
Giannettini vietti elämänsä viimeiset vuodet köyhyydessä, sokeana ja täysin unohdettuna. Hänen journalisminsa rajoittui loppuaikana ruokareseptien kirjoittamiseen paikallislehdessä. Giannettini kuoli 12. toukokuuta 2003. Hänen hautajaisissaan oli läsnä neljä henkeä.
New Old Songs

New Old Songs on Limp Bizkitin remix-albumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
DBM (tietotekniikka)

dbm () on Unixille kehitetty sulautettu tietokanta, joka on usein toteutettu linkitettävä C-kielisenä kirjastona.
Kirjasto on mukana version 7 Unixissa vuodelta 1979.
Kirjasto on avain-arvopareja sisältävien tiedostojen käsittelyyn.
Ominaisuuksia ovat tallennus, haku ja poisto avaimen mukaan sekä ei-järjestetty avainten selaaminen. Kirjaston käyttäjiä ovat muun muassa sendmail-ohjelma.
1980-luvulla tuli tarve korvata alkuperäisen Unixin koodi puhtaalta pöydältä kirjoitetulla tekijänoikeussyistä. Uudet toteutukset tehty yhteensopiviksi siten, että rajapinta säilyy samana ja vanhaa dbm-kirjastoa käyttävä koodi kääntyy ongelmitta.
Tietokannalla on useita seuraajia:
Useat eri toteutukset käyttävät toisistaan poikkeavaa tiedostomuotoa levylle tallennuksessa.
Casimir Delavigne

Casimir Delavigne (1793–1843) oli ranskalainen runoilija. Hän voitti verrattain nuorena (1818) kansan sydämet hehkuvilla isänmaallisilla runoillaan "Messéniennes". Hän sai sen jälkeen valtiokansliassa kirjastonhoitajan paikan, mutta menetti sen 1822, kun hän uusissa "Messéniennes"-runoissa oli kirjoittanut kreikkalaisten vapaudentaistelusta. Sen sijaan Orléansin herttua antoi hänelle kirjastonhoitajan paikan Palais Royalissa, missä toimessa Delavigne oli loppuikänsä.
Delavigne astui näyttämölle kappaleella "Les vêpres siciliennes" (1819), joka saavutti suuren menestyksen. Sitä seurasivat huvinäytelmä "Les comédiens" (1820), murhenäytelmä "Le paria" (1821), jossa on kauniita kuoroja, sekä huvinäytelmät "L’école des vieillards" (1823) ja "La princesse Aurélie" (1828). "L’école des vieillards" on hänen paras huvinäytelmänsä ja tuotti hänelle paikan Ranskan akatemiassa. Käytyään Italiassa hoitamassa terveyttään hän julkaisi seitsemän uutta "Messéniennes"-runoa ja murhenäytelmän "Marino Faliero" (1829). Näytelmä ennakoi muutosta hänen runollisessa näkemyksessään. Delavigne oli ennen noudattanut klassillisen draaman lakeja, mutta liittyi nyt romantikkojen leiriin, ja hänen tarkoituksenaan oli yhdistää nämä suunnat.
Heinäkuun vallankumous innosti hänet kirjoittamaan useita runoja, joista muutamat, kuten ”La parisienne” ja ”Le chien du Louvre”, ovat tulleet kansanomaisiksi. Ensiesityksen vuonna 1832 saanut Delavignen näytelmä "Louis XI" oli pitkään Théâtre Français’n ohjelmistossa. Delavignen näytelmät ovat yleensä teknisesti taitavia, mutta niissä on keinotekoisuutta. Lyriikka on hänen vahvin puolensa, ja hän on Pierre-Jean de Béranger’n rinnalla aikansa runouden liberaalin suunnan pääedustaja. Delavignen kootut teokset ilmestyivät 1845, 1851 ja 1885.
Jacques Delille

Jacques Delille (1738−1813) oli ranskalainen runoilija ja Vergiliuksen "Georgican" ranskantaja.
Delille käänsi ranskaksi aleksandriinirunomitalla Vergiliuksen "Georgica"-runot (1769). Käännöksestä tuli hyvin suosittu, ja sitä luettiin ja lausuttiin varsinkin salongeissa. Vuonna 1782 ilmestyi hänen didaktinen runoelmansa "Les Jardins ou l’art d’embellir les paysages", missä kuvataan siron koristelevasti, miten rikkaat somistavat puutarhojaan kukilla, temppeleillä, raunioilla ja istutuksilla. Delille kirjoitti 20 vuotta runoelmaansa "l’Homme des champs", joka valmistui 1795. Hänen innostuksensa maalaiselämään on tosin suuri, mutta hänen runouttaan ei kuitenkaan voi pitää omaperäisen raikkaana, luonnon tarkkailusta innoituksensa saaneena taiteena. Hänellä oli tapana joka päivä kirjoittaa sama määrä säkeitä, ja hän ylisti kevättä ja luontoa innostuen siitä työhuoneessaan. Vanhoilla päivillään hän surumielisenä kirjoitti menneisyydestä runoelmassa "Le Malheur et la Pitié" (1803). Hänen teoksensa julkaisivat koottuina Michand (1824) ja Didot (1847).