tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Okinami

Okinami (, ’taivaisiin nouseva aalto’) oli keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus.
"Okinami" liitettiin palvelukseen otettaessa koulutukseen ensimmäisen laivaston 11. hävittäjälaivueeseen Makino Hiroshin komennossa. Alus siirrettiin 10. helmikuuta 1944 toisen laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. viirikköön. Se suojasi 26. helmikuuta – 8. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattueen Ujinasta Saipanille ja Guamille. Alus avusti 29. helmikuuta Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Troutin" upottamisessa sekä "Sakito Marun" 1 720 eloonjääneen pelastustöissä. Se palasi 16. maaliskuuta Japaniin.
"Okinami" suojasi 20.–28. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Yokosukasta Trukille, josta se suojasi seuraavana päivänä edelleen "Sanyo Marun" Saipanille. Alus saapui 2. huhtikuuta Saipanille, josta se seuraavana päivänä suojasi tankkerisaattuetta Tarakanin kautta Balikpapanille. Alus saapui 16. huhtikuuta Balikpapanille, josta se suojasi 17. huhtikuuta – 7. toukokuuta tankkerisaattueen Saipanille ja takaisin. Alus suojasi 13.–15. toukokuuta tankkerisaattueen Balikpapanilta Tawitawiin, josta se matkasi seuraavana päivänä Davaoon palaten 19. toukokuuta takaisin.
"Okinami" suojasi 10.–12. kesäkuuta taistelulaivoja "Yamato" ja "Musashi" Tawitawilta Batjaniin tukemaan Biakin joukkojensiirtoja. Alus erkani seuraavana päivänä osastosta suojaamaan amiraali Ugakin osastoa, joka matkasi Filippiinienmerelle liittyäkseen amiraali Ozawan laivastoon. Alus osallistui 19.–20. kesäkuuta amiraali Kuritan laivaston mukana Filippiinienmeren taisteluun.
"Okinami" suojasi 8.–16. heinäkuuta joukkojenkuljetussaattueen Kuresta Okinawalle ja edelleen Linggaan. Alus suojasi 18.–20. lokakuuta laivaston Linggasta Bruneihin. Se oli 23.–25. lokakuuta Leytenlahden taistelussa amiraali Takeo Kuritan harhautusosastossa. Se pelasti yhdysvaltalaisten upottaman Mogami-luokan risteilijä "Suzuyan" 416 miehistönjäsentä, mukaan lukien laivan kapteenin. Amerikkalaiset kohdistivat ilmahyökkäyksen myös "Okinamia" vastaan, jolloin se kärsi pieniä vaurioita lähelle osuneiden ammusten ja tulituksen vuoksi sekä tappioina 34 miehistön jäsentä.
"Okinami" lähti 26. lokakuuta Coronista merelle, minkä jälkeen se suojasi vaurioituneen "Kumanon" Manilaan, jonne alukset saapuivat 28. lokakuuta. Alus suojasi 1.–2. marraskuuta joukkojenkuljetussaattue TA No.2:n Manilasta Ormocille.
Manilassa amerikkalaisten ilmahyökkäys vaurioitti 5. marraskuuta laivaa, ja 28 miehistönjäsentä kaatui tai haavoittui. Alus määrättiin Caviten telakalle korjattavaksi, mutta "Okinami" upposi 13. marraskuuta 1944 yhdysvaltalaisten ilmahyökkäyksessä. "Okinamiin" osui yksi ja useita pommeja räjähti aluksen lähellä, jolloin se upposi matalaan veteen 15 kilometriä Manilasta länteen. Aluksen miehistöstä sai surmansa 14 ja 19 haavoittui. Aluksen komentaja oli eloonjääneiden joukossa.
Geghard

Geghardin luostari (armeniaksi: Գեղարդ) on omalaatuinen rakennelma Armeniassa Kotajk'in maakunnassa. Osittain viereisten kallioiden sisään rakennettu luostari on myös listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Vaikka Neitsyt Marialle omistettu pääkirkko on rakennettu 1215 ja sen suuri eteisosa 1215–1225, kerrotaan, että Georgios Valontuoja perusti luostarin 300-luvulla luolassa sijainneen pyhän lähteen paikalle. Vanhin, 600-luvulla valmistunut luostarin muurien ulkopuolella sijaitseva luolakirkko on omistetty luostarin perustajalle. Luostaria on tästä syystä kutsuttu aiemmin nimellä Ayrivank ("luolan luostari"). Vuonna 1240 rakennettiin pääkirkon eteisestä aukeava vasemmanpuoleinen luolakappeli, jossa on lähdevesiallas- Veden uskotaan olevan erityisen pyhää tai aiankin tuovan onnea. Eteisen oikealle puolelle avattiin 1263 toinen luolakappeli. Kirkon ulkopuolella on vielä yksi kiveen kaivettu luolakirkko. 
Luostarin nykyisten rakennusten valmistumisen (900–1200 -luvut) jälkeen luostarin nimi muutettiin viitaamaan keihääseen, josta luostarin nykynimi on peräisin. Nykyäänkin siitä käytetään usein nimeä Geghardavank (Գեղարդավանք, "keihään luostari"), sillä luostarissa kerrotaan säilytetyn pitkään muiden muinaismuistojen seassa keihästä, jolla roomalaissotilas haavoitti Jeesusta ristiinnaulitsemisen aikana. Sittemmin keihäs on siirretty Etšmiadzinin katedraalin museoon.
Jyrkkäreunaiset kalliot, jotka reunustavat Geghardia, kuuluvat Azat-joen rotkoon. Osa luostarikompleksin kirkoista on kokonaan kaivettu esiin kalliosta, kun osa on yksityiskohtaisia rakennuksia, joiden ulkoseinät ovat arkkitehtuurisesti monimuotoisia ja huoneet ovat syvällä kalliossa.
Vapaapudotustorni

Vapaapudotustorni on huvipuistolaite, joka on korkea torni. Torniin on kiinnitetty vaunu tai vaunuja, joissa matkustajat istuvat. Tavallisesti vaunu nostetaan ylös ja pudotetaan nopeasti tornin huipulta, tornin alapäässä jarrut pysäyttävät vaunun. 
Suomen vapaapudotustornit.
Suomessa on kuusi isoa vapaapudotustornia:
Lapsille tarkoitettuja matalampia vapaapudotuslaitteita ovat Linnanmäellä Hiphop ja Hypytin, Tykkimäellä Pump Pump, Särkänniemessä Majakka, Funparkissa Tähtitorni ja PowerParkissa Jumpin' Star.
Juhani Merimaa

Kauko Juhani Merimaa (s. 26. marraskuuta 1947 Toijala) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja ja liikemies. Hän toimi rockklubi Tavastian toimitusjohtajana sekä järjesti muun muassa Ruisrock- ja Ankkarock-musiikkifestivaaleja. Häntä on sanottu suomalaisen rockbisneksen kunnioitetuimmaksi ja arvostetuimmaksi vaikuttajaksi.
Elämä.
Merimaa on opiskellut matematiikkaa ja on luonnontieteiden kandidaatti.
Merimaa johti Tavastiaa vuosina 1980–2023. Klubi oli hänelle ennestään tuttu, sillä hän toimi Tavastian omistaneen Hämäläis-Osakunnan kuraattorina 1970-luvun lopussa. Keväällä 2014 lähtien hän toimi Maria Veitolan kanssa "Tähdet, tähdet" -viihdeohjelman tuomarina.
Yksityiselämä.
Juhani Merimaa on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa vuosina 1974 ja 1977 syntyneet tyttäret. Heistä vanhempi on Tiketin omistaja Mirva Merimaa. Mirvan poika Mikko Merimaa puolestaan jatkaa isoisänsä työtä toimimalla Tavastian ohjelmavastaavana vuoden 2019 syksystä lähtien.
Juhani Merimaa harrastaa jalkapalloa ja on Veikkausliigassa pelaavan HJK:n pitkäaikainen kannattaja. Hän istuu myös seuran hallituksessa.
Philippe Sollers

Philippe Sollers, myös Philippe Diamant, alkuperäinen nimi: Philippe Joyaux, (28. marraskuuta 1936 Talence, Ranska – 5. toukokuuta 2023) oli ranskalainen kirjailija ja kriitikko.
Elämä.
Porvarillisessa kodissa syntynyt Sollers aloitti opintonsa Bordeaux’ssa ja jatkoi niitä Versailles’ssa ja kauppakorkeakoulussa Pariisissa. Hänen ensimmäinen teoksensa oli klassinen rakkausromaani "Une curieuse solitude" (1957). 
Sollers pääsi Pariisin kirjalliseen elämään vuonna 1960. Hänen ympärille ryhmittyi joukko intellektuelleja, jotka alkoivat kirjoittaa Sollersin ystäviensä kanssa perustamaan Seuil-kustannusyhtiön kirjalliseen aikakausjulkaisuun "Tel Quel". Lehti oli aluksi korostetun kirjallinen ja epäpoliittinen, mutta radikalisoitui Pariisin toukokuun 1968 tapahtumien aikana, joissa Tel Quel -ryhmittymä oli keskeisessä asemassa. "Tel Quel" ilmestyi vuosina 1960–1982, ja se saavutti maan kokeilevassa kirjallisuusliikkeessä johtavan aseman. Sen jälkeen vuonna 1983 Sollers perusti "L’Infini"-nimisen lehden. Solliers julisti sen pohtivan kirjallisuuden sekä poikkitieteellisten ja -taiteellisten tutkimusten risteyksessä. Lehden oli tarkoitus tarttua “systeemiin” nurjalta puolelta ja vääntää itsestäänselvyydet pois saranoiltaan.
Sollersin alkutuotanto on perinteistä, mutta sittemmin hän sai vaikutteita esimerkiksi Alain Robbe-Grillet’ltä ja omaksui uuden romaanin muodon. Sen jälkeen muodoksi tuli strukturoimaton romaani, joka sai vaikutteita esimerkiksi James Joycesta. Tämä näkyy muun muassa romaanin "Paradis" (1981) tajunnanvirrassa. Eroottinen romaani "Femmes" (1983) oli paluuta klassiseen muotoon. Teksteissä on monia eri tasoja, ei välimerkkejä, ei juonta, ei päähenkilöä, vaan kaikkea sekavana pyörteenä. Sollersin mukaan hän pyrkii näin rekisteröimään tekstiinsä ranskan kielen, kulttuurin, muistitiedon ja informaation.
Sollersin esseet ja teoreettiset kirjoitukset todistavat hänen lukeneisuuttaan ja kykyään solmia yhteen kulttuurin perusilmiöt, tieteen saavutukset ja muotivirtaukset. Jatkuva provosointi ja hyväntahtoinen leikittely kuuluvat hänen peliinsä, jolla hän saa julkisuutta. 
Sollers oli naimisissa bulgarialaissyntyisen kirjallisuudentutkijan Julia Kristevan kanssa.
Andrade

Andrade on esimerkiksi seuraavien henkilöiden sukunimi:
Siperian kaanikunta

Siperian kaanikunta (siperiantataariksi Себер ханлыгы, ) oli 1400–1500-luvuilla Länsi-Siperiassa nykyisen Venäjän alueella sijainnut valtio, jonka väestön pääosan muodostivat Siperian tataarit.
1200-1400-luvuilla aluetta hallitsivat Tšingis-kaanin poika Jotši, tämän poika Šeiban jälkeläisineen sekä Tjumenin kaanit. Vuonna 1495 Tjumenin kaanin Ibakin murhasi Taibugin sukuun kuulunut Mahmet, josta tuli uuden Siperian tataariheimojen liiton johtaja. Hän siirsi hallinnollisen keskuksen Irtyšin varrella sijainneeseen Kašlykin eli Sibirin linnoitukseen, josta kaanikunta sai nimensä. 
Siperian kaanikunta rajoittui Permiin, Kazanin kaanikuntaan, Nogain ordaan, Kazakkien kaanikuntaan, teleutien ja selkuppien maihin. Pohjoisessa se ulottui Obin alajuoksulle saakka. Siperian turkkilaisten heimojen lisäksi kaanikuntaa asuttivat hantit, mansit, baškiirit ym. Siperian tataarit harjoittivat paimentolaisuutta, maataloutta ja käsityöammatteja. Pohjoisen elinkeinoja olivat metsästys, kalastus sekä poronhoito. Kaupankäynti oli etupäässä buharalaisten käsissä. Keski-Aasiaan, Venäjälle, Nogain ordaan, Kazanin kaanikuntaan, Mongoliaan ja Kiinaan vietiin turkiksia, nahkaa, kalaa, mammutinhampaita, villaa ym. Puolisotilaallisesti järjestetyn valtion johdossa oli feodaaliruhtinaiden valitsema kaani. Hallinnollisia ja sotilaallisia keskuksia olivat mm. Kyzyl-Turan, Kasim-Turan, Javlu-Turan ja Tonturin linnoitukset. Ylimystön uskonnoksi tuli islam.
1500-luvun alussa Siperian kaanikuntaa hävittivät etelän paimentolaiskansat. Vuonna 1555 Jediger-kaani solmi vasallisuhteen Moskovan Venäjään, mutta vuonna 1563 vallan kaapannut Kutšum katkaisi suhteen vuonna 1572 ja asettui vastustamaan Venäjän laajentumista. Vuonna 1582 Jermakin kasakkajoukot valtasivat kaanikunnan pääkaupungin Kašlykin. 1580–1590-lukujen vaihteessa venäläiset rakensivat alueelle Tjumenin, Tobolskin, Berjozovin ja Obdorskin linnoitukset. Kutšum joukkoineen siirtyi etelään, jossa hän jatkoi taistelua venäläisiä vastaan vuoteen 1598 saakka. Siperian kaanikunnan viimeinen hallitsija oli hänen poikansa Ali, jonka valta ulottui ainoastaan Išimin, Irtyšin ja Tobolin yläjuoksuille.
Häpyrako

Häpyrako, "rima pudendi", on isojen häpyhuulien väliin jäävä rako ja osa naisen sukupuolielimiä. Häpyrako on erogeeninen alue, ja siitä on yhteys virtsaputkeen ja emättimeen. Osalla naisista häpyrako näkyy vain viivana, mutta toisilla sen välistä työntyvät ulos sisemmät häpyhuulet.
A Hard Rain’s a-Gonna Fall

A Hard Rain’s a-Gonna Fall on Bob Dylanin vuonna 1962 tekemä kappale, joka julkaistiin hänen "The Freewheelin’ Bob Dylan" -albumillaan vuonna 1963. Kappaleen sanoituksen rakenne perustuu ”Lord Randall” -nimiseen englantilaiseen balladiin.
Dylan kirjoitti kappaleen sanat syyskuussa 1962 ystävänsä Chip Monckin asunnossa. Samana iltana hän näytti runon folk-laulaja Tom Paxtonille, joka piti siitä kovasti ja ehdotti, että Dylan rakentaisi siihen melodian. Ensiesityksensä kappale sai 22. syyskuuta Carnegie Hallissa, New Yorkissa.
Kappaleen sanoituksen merkityksestä on monia erilaisia näkemyksiä. Yhden näkemyksen mukaan kappaleen kertosäe viittaa radioaktiiviseen laskeumaan, mutta Dylan itse on kiistänyt tämän. Dylan kuitenkin myöntää saaneensa innoituksen kappaleen säveltämiseen Kuuban kriisistä, jolloin ydinsodan puhkeaminen oli lähellä. Laulun synkän apokalyptiset ja surrealistiset kielikuvat heijastavat Kuuban kriisin aikoihin vallinnutta pelonsekaista ilmapiiriä.
Kuutamourakat

Kuutamourakat on suomalaisen heavy metal -yhtye Viikatteen vuonna 2004 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää kaikki yhtyeen omakustanteena julkaisemat äänitteet vuosilta 1998–2003. Mukana ovat EP:t ”Vaiennut soitto” (1998), sekä ”Roudasta rospuuttoon” (1999). Lisäksi levy sisältää vinyylisinglet ”Odotus” (2001) ja ”Iltatähden Rusko” (2003), sekä alun perin jo vuonna 1997 äänitetyn ”Piinaava Hiljaisuus” -vinyylisinglen ja KLV-yhtyeen kanssa äänitetyn split-singlen, joka on myös julkaistu alun perin vuonna 1997.
Kaarle Viikate on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut albumin kappaleet lukuun ottamatta kappaletta ”Iltatähden rusko”, jonka Arvo Viikate sävelsi, ja Kaarle Viikate sanoitti ja sovitti.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 16.
Yhdysvaltain sotahistoria

Yhdysvaltain sotahistoria käsittää yli kaksi vuosisataa.
Yhdysvaltain joukot taistelivat Saksaa vastaan Pohjois-Afrikassa 1942, Sisiliassa 1943, Italiassa 1943–1945, Ranskassa, Belgiassa, Hollannissa ja Saksassa 1944–1945. Kun suurin osa saksalaisista sotilaista kaatui itärintamalla, Yhdysvaltain tärkeimmäksi panokseksi taistelussa Saksaa vastaan jäivät sen suorittamat ilmapommitukset, jotka heikensivät teollisuutta ja aiheuttivat terroria siviiliväestössä.
Kylmä sota.
Kylmän sodan osana Yhdysvallat ja Neuvostoliitto päätyivät usein tukemaan taistelevia osapuolia niin voimallisesti, että toisinaan sanottiin niiden sotivan keskenään jonkun muun valtion alueella (niin sanottu proxy-sota).
Trento

Trento (, ) on Trentino-Etelä-Tirolin autonomisen alueen pääkaupunki Italiassa Trenton maakunnassa Adigejoen rannalla.
Trentossa asui noin 117 300 ihmistä vuonna 2015. Kaupunki on tunnettu siellä vuosina 1545–1563 järjestetystä katolisen kirkon Trenton kirkolliskokouksesta.
Björn Andrésen

Björn Andrésen (26. tammikuuta 1955, Tukholma – 25. lokakuuta 2025) oli ruotsalainen näyttelijä ja muusikko. Hän näytteli viisitoistavuotiaana Tadzion roolin Luchino Viscontin elokuvassa "Kuolema Venetsiassa" (1971). Sitä ennen hän oli sivuosassa Roy Anderssonin ruotsalaisteineistä kertovassa elokuvassa "Eräs rakkaustarina" (1970).
Visconti ja muut elokuvatyöryhmän miehet kuljettivat Andrésenia tämän kertoman mukaan Venetsian homobaareissa, joissa hän tunsi olevansa ”lihanpala susien keskellä”. Andrésen kärsi myöhemmin masennuksesta ja päihdeongelmista, mutta piti kokemustensa hyvänä puolena sitä, että ne edistivät keskustelua lapsinäyttelijöiden kohtelusta elokuvatuotannoissa. 
Andrésen ei koskaan tavannut biologista isäänsä, ja hänen äitinsä teki itsemurhan kun poika oli kymmenvuotias. Oman poikavauvansa Andrésen menetti 1980-luvulla kätkytkuolemalle kärsiessään itse tuolloin pahoin alkoholismista. Hän opiskeli nuorena musiikkia ja aikuisiällä teatterialaa. Hän työskenteli tanssiorkesterin kosketinsoittajana ja sai lohtua kristinuskosta ja Gunnar Ekelöfin runoudesta.
Andrésen näytteli myöhemmin joissakin ruotsinkielisissä elokuvissa, kuten "Yksinkertainen murhaaja" (Den enfaldige mördaren, 1982), "Kesälesket" (Gräsänklingar, 1982) sekä "Kissanviiksiä ja herneitä" (Morrhår och ärtor, 1986). Suomessa hän teki pienen sivuosan pianistina elokuvassa "Pelikaanimies" (2004). 
Vuonna 2021 julkaistiin Kristina Lindströmin ja Kristian Petrin ohjaama, Andrésenin elämästä kertova dokumentti "Maailman kaunein poika".
Chunlan

Chunlan konserni on kiinalainen vuonna 1990 perustettu yritys, joka valmistaa ilmalämpöpumppuja. Suomessa on vain muutama Chunlan-merkkistä ilmalämpöpumppuja.
Painterboy

Painterboy on Chart Top Designin kehittämä Tikkurilaa mainostava toimintapeli, joka julkaistiin Commodore 64 -tietokoneelle 1986. "Painterboy" on ensimmäinen suomalainen mainostarkoitukseen tehty videopeli.
Pelissä on tarkoituksena ajella paikasta toiseen ylhäältä päin kuvatussa maailmassa ja maalata taloja Tikkurilan maalivalikoimalla. Talon maalaaminen on kuvattu sivultapäin. Peli sai julkaisussaan kehuja tuotantoarvoista, mutta myöhemmän arvion mukaan peli ei ole kestänyt hyvin aikaa.
Pelaaminen.
Pelissä on kolme vaihetta. Ensin pelaaja valitsee maalilaadun Tikkurilan valikoimista. Sen jälkeen hän ajelee autolla ylhäältäpäin kuvatussa pelimaisessa ja etsii valitun maalauskohteen. Jos automatkalla törmää johonkin tai suistuu tieltä, auto räjähtää. Kohteen löydyttyä pelaaja maalaa taloa Poika-pelihahmolla ja yrittää samalla välttää mestari Kirjavaisen sotkemista ja tytön kohtaamista.
Kehitys.
"Painterboyn" ohjelmoinut Teijo Pellinen innostui ohjelmoinnista 1980-luvun alussa ja oli alusta alkaen kiinnostunut juuri pelien koodaamisesta. Vuonna 1984 hän osti Commodore 64:n Englannista. Ennen "Painterboyta" hän oli ohjelmoinut ystävilleen pelidemoja.
Pellinen tutustui "Painterboyn" tulevaan tuottajaan, Risto Vuorensolaan, "Floppy Magazine" -levykejulkaisun toimistolla. He saivat idean kehittää kotimainen, kaupallinen peli, jonka tuotannossa ja levityksessä auttaisi jokin sponsori. Pellinen koodasi pelin, Jani Luomajärvi toteutti grafiikan ja musiikin. Vuorensola oli yhteydessä Tikkurilaan, joka kiinnostui kehittäjien ideasta. Pelin tarina pohjautui Tikkurilan televisiomainoksiin, mutta mainoksissa esiintyneet näyttelijät eivät osallistuneet tuotantoon. Pellinen toimi itse ääninäyttelijänä pelissä kuulluille sananparsille.
Tikkurilan hyväksyttyä poikien demoehdotuksen he alkoivat kehittää itse peliä. He perustivat Chart Data Oy:n, joka toimi Tikkurilan sopimuskumppanina. Peli valmistui kevättalvella 1986. Tikkurila painatti kotelopaperin ja maksoi osan "MikroBitin" mainoksesta. Chart Top Design hoiti pelin myymisen.
Vaikka peli vaikuttaa yksinkertaiselta, sen ohjelmoinnissa jouduttiin käyttämään useita erilaisia koodikikkoja. Pelin nimi oli mukaelma tuohon aikaan suositusta "Paperboy"-pelistä.
Vastaanotto.
Aikalaisarviossa "Printti"-lehdessä pelille annettiin 4/5 tähteä. Pelin tuotantoarvoja kehuttiin, sillä lehden mukaan sitä ei erottanut ulkomaisesta pelituotannosta muuten kuin suomenkielisen opasvihkonsa avulla. Myöhemmin toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut peliä ”yllättävän hyvännäköiseksi” nostalgiatripiksi, mutta pelillisesti "Painterboy" ei ole hänen mukaansa kestänyt hyvin aikaa.
"Painterboysta" kiinnostuttiin myöhemmin 2000-luvulla pelihistoriallisista syistä. Vaikka peli oli ollut aikoinaan suosittu ja levisi kopioina, sitä ei enää löytynyt edes alan harrastajilta. Tikkurila löysi kuitenkin alkuperäiskappaleen omista arkistoistaan etsinnän jälkeen ja salli sen kopioinnin. Digiarkeologiryhmä Kasettilamerit digitoi "Painterboy" vuoden 2015 Assembly-tapahtumassa ja peli tuli osaksi Suomen pelimuseon näyttelyä.
N (videopeli)

N on Metanet Softwaren kehittämä Adobe Flash -pohjainen freeware-videopeli. Se on sivusta kuvattu tasohyppelypeli, joka on saanut vaikutteita "Lode Runnerista" ja "Soldatista", ja jossa on realistinen fysiikkamoottori.
Pelaaminen.
"N" v1.4 koostuu 100 episodista, joissa jokaisessa on viisi tasoa jotka on numeroitu 0–4. Jokaisessa tasossa on tarkoituksena löytää avain, joka avaa oven seuraavalle tasolle ennen kuin aika loppuu. Episodin alussa aikaa on vain 90 sekuntia, mutta aikaa saa kaksi sekuntia lisää aina kun kerää palan kultaa.
Peliin on mahdollista tehdä myös omia tasoja pelissä olevalla Ned-editorilla (N EDitor), ja episodit 80–89 ovatkin pelaajien tekemiä. Lisäksi pelissä on erityinen User levels -valikko jossa on vain pelaajien tekemiä tasoja.
N+.
20. tammikuuta 2008 julkaistiin uusi versio "N+" Xbox Live Arcadessa. Peli julkaistiin myös Nintendo DS:lle ja PlayStation Portablelle
Zack Fair

Zack Fair on Square Enixin luoma kuvitteellinen hahmo roolipelisarja "Final Fantasyn" pelissä "". Hän on toisen luokan SOLDIER, ja pelin tarina seuraa hänen kehittymistään ensimmäisen luokan SOLDIERiksi.
Tarina.
Zack syntyi Gongaga Villagessa ja oli Tifan kirjeenvaihtokaverina noin yhdeksän vuotta ennen pelin tapahtumia. Hän tapaa nuoren Cloud Strifen, joka toivoo pääsevänsä jonakin päivänä SOLDIERiksi. Heistä tulee parhaat ystävät. Zack taistelee Sephirothia vastaan Mako Reaktorissa ja häviää tälle. Cloud haastaa heti tämän jälkeen Sephirothin taisteluun ja pudottaa tämän Reaktoriin. Cloud ja Zack joutuvat tämän jälkeen koekaniineiksi laboratorioon, mutta Zack pääsee vapaaksi ja vapauttaa Cloudin. Zack jättää makomyrkytyksen saaneen Cloudin turvalliseen paikkaan ja menee taistelemaan ShinRa-yhtiön sotilaita vastaan. Hän kuolee sotilaiden ampuessa hänet. Zack luovuttaa viimeisillä voimillaan buster-miekkansa Cloudille ja sanoo, että hän on tämän elävä perintö.
Epilogue

Epilogue on suomalaisen metalliyhtyeen To/Die/Forin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 9. heinäkuuta 2001.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Ali al-Sistani

Ali al-Sistani (arab. علي الحسيني السيستاني, pers. على حسينى سيستانى; s. 4. elokuuta 1930 Mašhad, Iran) on Irakin suurajatollah
Elämäkerta.
Ali al-Sistani syntyi 4. elokuuta 1930 Mašhadissa Iranissa. Hänen perheensä tunnettiin uskonoppineina ja al-Sistani alkoi opiskella Koraania jo nuorena. Vuonna 1952 hän muutti opiskelemaan šiialaisten pyhään kaupunkiin Najafiin Irakissa. Najafissa hän oli suurajatollah Abu al-Qasim al-Khoein oppilas ja hän tuli tunnetuksi älykkyydestään ja karismastaan. Vuonna 1990 hänet valittiin tärkeän najafilaisen oppilaitosten verkoston johtoon. Khoei kuoli vuonna 1992 ja hieman sen jälkeen al-Sistani sai kaksitoistašiialaisuuden korkeimman oppineisuuden aseman "marjaʿ al-taqlid". Sittemmin al-Sistani pyrki parantamaan šiialaisten asemaa šiialaisenemmistöisessä, mutta sunnien pitkään johtamassa Irakissa. Toisaalta toisin kuin esimerkiksi myös aikanaan Najafissa vaikuttanut ja sittemmin Iranin johtoon noussut Ruhollah Khomeini, al-Sistani ei kannattanut aseellisia tai väkivaltaisia keinoja asiansa ajamiseksi.
Yhdysvaltojen johtama liittouma hyökkäsi Irakiin vuonna 2003. Sistani oli vuonna 2002 antanut fatwan muslimien yhtenäisyydestä Irakin ulkopuolisia uhkia vastaan, mutta huhtikuussa 2003 hän antoi toisen fatwan, jossa hän kehotti irakilaisia pidättäytymään vastarinnasta miehitysjoukkoja vastaan. Sodan jälkeen Sistanilla oli tärkeä asema uuden demokraattisen hallinnon pystytyksessä. Elokuussa 2004 Sistani matkusti Britanniaan sydänvaivojensa hoitoa varten. Samaan aikaan Najafissa syttyi yhteenottoja uskonoppineen Muqtada al-Sadrin kannattajien ja amerikkalaisten joukkojen välillä. Sadrin kaltaisen nuoremmat ja radikaalimmat uskonoppineet olivat aiemmin kirtisoineet Sistania, mutta elokuun lopulla Irakiin palanneen Sistanin onnistui silti neuvotella rauha taistelevien osapuolten välille. Kilpailu arvovallasta Sistanin ja Sadrin välillä on kuitenkin jatkunut edelleen.
Ääri-islamilaisen Isis-järjestön vallattua alaa Irakissa Sistani julkaisi kehotuksen irakilaisille aseellisen vastarinnan tekemisestä. Isisin vastaisen taistelun aikana Iranin vaikutusvalta Irakissa on lisääntynyt, mutta Sistani ei ole joistakin toisista Irakin šiialaisista johtohahmoista poiketen tukenut Iranin toimia Irakin ulkopuolella esimerkiksi Syyriassa tai Jemenissä. Sistani onkin nähty yhtenä tärkeänä esteenä Iranin vaikutusvallalle Irakissa.
Rohtopurasruoho

Rohtopurasruoho eli purasruoho eli kurkkuyrtti ("Borago officinalis") on purasruohojen sukuun kuuluva yksivuotinen, monikäyttöinen yrttikasvi. Myrkyllisyytensä takia sen lehtiä ja versoja ei kannata käyttää salaatissa. Sen siemenistä puristetaan öljyä, jota käytetään rohtona. Myrkyllisyyttä voidaan teollisesti poistaa öljystä. Siemenöljy sisältää gammalinoleenihappoa (GLA), ja sitä käytetään tunnetumman helokkiöljyn tapaan allergioihin, hormonaalisiin vaivoihin ja sydän- ja verisuonitautien tukihoidoissa.
Rohtopurasruohon varret ”puraisevat”, koska ne ovat piikkisen karvaisia. Kasvi siementää vilkkaasti ja nousee yleensä joka kevät paikalle, johon sitä on kerran kylvetty.
Rohtopurasruohoa kasvaa villinä Keski- ja Itä-Euroopassa. Sen arvellaan olevan lähtöisin Välimeren alueen länsiosasta.
Kasvin lehdet ja kukat sisältävät maksamyrkyllisiä ja syöpävaarallisia pyrrolitsidiinialkaloideja, jotka aiheuttavat koe-eläimille myös perimävaurioita. EU:n komission haitallisten rohdosten listalla todetaan, että kurkkuyrtillä on vakavia haittoja mutta ei minkäänlaista hyväksyttävää käyttötarkoitusta. Kasvin sisältämiä alkaloideja ovat muun muassa intermediini, lykopsamiini, amabiliini ja supiniini.
Suomen Jääkiekkomuseo

Suomen Jääkiekkomuseo on Tampereella sijaitseva museo, joka on erikoistunut jääkiekon historiaan. Museo avattiin vuonna 1979 Hakametsän jäähallilla. Vuonna 2000 se siirtyi nykyisiin, suurempiin tiloihinsa Museokeskus Vapriikkiin.
Museon kokoelmissa on muun muassa 30 000 esinettä ja 300 000 valokuvaa, kuten alkuperäinen Kanada-malja sekä Suomen jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1995 voittama MM-pokaali. Pelipaitakokoelmassa on yli 700 paitaa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Suomen Jääkiekkoleijonia.
Gunde Johansson

Gunde Johansson (18. lokakuuta 1922, Lindfors, Karlstadin kunta – 21. heinäkuuta 1995, Filipstad) oli ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on levyttänyt mm Dan Anderssonin runoihin sävellettyjä lauluja, joista suuri osa on hänen omia sävellyksiään.
Gunde Johanssonin tunnetuin sävellys Anderssonin runoon on "Luossan kerjäläinen" ("Omkring tiggarn från Luossa"), jonka suomeksi ovat levyttäneet Hector ja Esa Niemitalo. Tunnetuimmat ruotsinkieliset versiot ovat Thorstein Bergmanin, Hootenanny Singersin ja Sofia Karlssonin.
Svantovit

Svantovit (myös Svetovid, Svantevit ja lukuisat muut muunnelmat) on slaavilaisessa mytologiassa sodan jumala. Svantevitia palvottiin erityisesti Rügenin saaren slaaviasukkaiden keskuudessa. Svantevit oli myös heidän peltojensa suojelija, ja sadonkorjuujuhla oli omistettu jumalalle. Saxo Grammaticuksen mukaan Svantevitin tunnusmerkkejä olivat runsaudensarvi ja valkea hevonen.
Hänet kuvattiin nelikasvoisena ja hänellä oli kädessään juomasarvi. Täysi sarvi lupasi hyvää vuotta, tyhjä sarvi taas nälkää ja kuolemaa. Svantovitin lepyttämiseen käytettiin ihmisuhreja, joiksi joutuivat vangiksi jääneet kristityt. Jokaista hänen temppeliään vartioi parisataa miestä. Kuitenkin vuonna 1168 Tanskan kuningas Valdemar I valloitti Svantovitin päätemppelin Arkonassa ja tuhosi sen.
Svantovitin patsaissa oli neljät kasvot, yksi jokaista pääilmansuuntaa kohti.
Kyntelit

Kyntelit ("Satureja") on suku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 43 lajia, joita esiintyy Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa Lähi-idästä Keski-Aasiaan.
Suvusta on käytetty myös suomenkielistä nimeä "käenmintut", mutta nykyään suomeksi käenmintuksi kutsutaan ensisijaisesti "Acinos"-suvun lajeja. Kyntelit ovat läheistä sukua myös mäkimintuille ("Clinopodium") ja sirokeille ("Micromeria"), joihin aiempia lajeja on siirretty.
Kynteleihin kuuluvista lajeista tärkeimpiä viljelyskasveja ovat yrtteinä käytettävät samanmakuiset yksivuotinen kesäkynteli ("Satureja hortensis") ja monivuotinen talvikynteli ("Satureja montana"). Talvikyntelikään ei selviä Suomessa avomaalla talven yli. Rooman valtakunnassa kynteliä käytettiin etenkin liha- ja papuruokien maustamiseen. Sen maku muistuttaa pippuria. Sitä käytetään myös makkara- ja kaaliruoissa. Tuoreilla lehdillä maustetaan salaatteja, sekä kala- ja munaruokia. Suomessa kynteli ei ole talvenkestävä. Se istutetaan usein syksyllä ruukkuun, jotta sitä voitaisiin käyttää myös talvella. Sitä lisätään jakamalla talvehtineet taimet pistokkaiksi keväällä. Kasvupaikallaan se suosii aurinkoa ja hiekkapitoista maata, jonka tulee olla hyvin ojitettu. Lehtien maku on parhaimmillaan juuri ennen kukintaa.
Lajeja.
Plants of the World Online-tietokannan mukaan kyntelien sukuun kuuluvat muun muassa:
Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya

Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya (, s. 1941) oli Mauritanian presidentti vuosina 1984–2005. 
Taya syntyi Atarin kylässä, Adraran alueella Keski-Mauritaniassa.
Hän kävi koulua Rossossa Etelä-Mauritaniassa. Valmistumisen jälkeen Taya meni ranskalaiseen sotilaskouluun vuonna 1960, josta hän valmistui upseeriksi. Vuonna 1978 Mauritanian armeija syrjäytti presidentti Moktar Ould Daddahin Länsi-Saharan Polisario-liikettä vastaan käydyn sodan aikana.
Tayasta tuli pääesikunnan päällikkö tammikuussa 1981. Hän oli maan pääministeri huhtikuusta 1981 maaliskuuhun 1984. Silloin maa oli vielä juntan alainen.
Taya syrjäytti maan johtajan Mohamed Khouna Ould Haidallan 12. joulukuu 1984 Ould Haidallan ollessa ulkomailla ja nousi maan johtoon. Presidentti Taya oli vallassa lähes 20 vuotta.
Vuoden 1991 Persianlahden sodan aikana Ould Taya siirtyi lännen liittolaiseksi. Vuonna 1999 maa solmi suhteet Israeliin.
Heinäkuussa 2003 Tayan hallitus selvisi vallankaappausyrityksestä. Kaappauksen johtaja Saleh Ould Hanenna pääsi aluksi pakoon ja perusti sissiryhmän, mutta jäi kiinni 2004 ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. 
Vuonna 2004 Tayan hallinto pidätti lisää väitettyjä salaliittolaisia, joiden väitettiin suunnitelleen vallankaappausta hänen matkustaessaan Ranskaan. 
Tayan ollessa Saudi-Arabian kuningas Fahdin hautajaisissa elokuussa 2005 sotilaat ottivat haltuunsa hallintorakennukset ja tiedotusvälineet pääkaupungissa ja julistivat maata hallitsevan Oikeuden ja demokratian sotilasneuvoston.
Palatessaan Saudeista hän lensi Niameyhin Nigeriin. Hän tapasi maan presidentin Tandja Mamadoudin ja tuomitsi kaappauksen radiossa. Taya asettui perheineen Qatariin. Eversti Ely Ould Mohamed Vall lupasi hänelle paluun maahan huhtikuussa 2006, jollei hän ottaisi osaa politiikkaan.
Ed Repka

Edward "Ed" Repka (s. 22. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen taiteilija, jonka tunnetuimmat työt koristavat eri metalliyhtyeiden levynkansia ja t-paitoja. Repka suunnitteli muun muassa Megadeth-yhtyeen maskotin, Vic Rattleheadin, ulkonäön ja piirsi yhdet tunnetuimmista levynkansista yhdysvaltalaiselle Death-yhtyeelle. Dark Angel -yhtyeen logo on myös Repkan käsialaa. Kuvataiteilijana Ed Repka otti osaa Hellraiser-elokuvien pienoismallien ja luonnollisen kokoisten mallinukkien suunnitteluun. 
Repkan päätyö on nykyään National Entertainment Collectibles Association eli NECAn päätaiteilija ja taiteellinen johtaja. NECA tuottaa "action figureja" ja erilaisia lisensoituja keräilyesineitä.
Vuonna 2005 julkaistun ensimmäisen Horrorhound-lehden kannessa on Repkan piirtämä ihmissusi, Wolfman, joka on tyylitelty alkuperäisen Universal Studiosin ihmissusihahmon mukaan.
Sarkola

Sarkola on Kouvolan kaupunginosa ja tilastoalue, joka sijaitsee keskustan eteläpuolella rautatien varrella. Sarkola on pientalovoittoinen asuinalue.
Sarkolaan valmistui alkukesällä 2006 tekonurmipintainen jalkapallokenttä. Alueelle mahtuu kolme pientä kenttää ja yksi täysikokoinen kenttä. Kentän vieressä on 100 metrin juoksurata ja päädyssä pituushyppyalue. Kentän vieressä Suomenkadun eteläpuolella on toinen Sarkolan maamerkki, Sarkolan koulu. Alueella on lisäksi kolmen kentän tennishalli ja jalkapallokentän vieressä talven liikkujia palveleva jääkiekko-/luistelukaukalo, jossa KooKoo pelasi 1. divisioonaa kaudella 1981–1982 sijoittuen yhdeksänneksi.
Citroën C2 S1600

Citroën C2 S1600 on Citroën Sportin valmistama Super 1600 -luokan ralliauto. Auto on etuvetoinen ja siinä on 1,6-litrainen moottori.
Auto on tarkoitettu JWRC-sarjaan. Daniel Sordo voitti autolla kauden 2005 Junioreiden maailmanmestaruuden. Daniel Sola puolestaan ajoi Citroën C2 S1600:lla Espanjan rallisarjaa vuonna 2006.
Tekniset tiedot.
Mitat:
Moottori:
Eskolanmäki

Eskolanmäki on Kouvolan kaupungin asuinalue ja pienalue Kouvolan suuralueella, Kankaron kaupunginosassa. Se sijaitsee Kouvolan keskustan suuralueen eteläosassa, 2 kilometrin päässä Kouvolan keskustasta. 
Mainittavia rakennuksia ovat Eskolanmäen liikuntahalli, Haanojan lähikirjasto ja Eskolanmäen koulu, joka on oppilasmäärältään Kouvolan toiseksi suurin peruskoulu. Eskolanmäen koulu valittiin vuonna 1995 Suomen parhaaksi. 
Arkkitehtuuriltaan kerrostalovaltainen Eskolanmäki edustaa 1970-luvun pelkistettyä tyyliä. Alueen itäosassa Viialankadulla on yksikerroksisia rivitaloja aidattuine pihapiireineen, joita saattoi bongata Kouvolan Sanomien Poonah-pilapiirroksista. Alueen keskiosassa on kaupungin vuokrataloja. Eskolanmäen etelä- ja itäpuolella on myös uudehkoa pientaloasutusta, kuten Pyydysmäen alue. Vanha 1970-luvulla rakennettu Haanojan haali purettiin toukokuussa 2023. Rakennuksessa oli muun muassa uimahalli, liikuntahalli ja nuorisotila. 
Asutuksen lomassa on noin kolmen kilometrin mittainen pururata, joka on lumiseen aikaan murtomaahiihtolatu.
Historia.
Eskolanmäen alue siirtyi Valkealan kunnasta Kouvolan kaupunkiin vuonna 1966 tapahtuneessa alueliitoksessa. Seuraavina vuosina kaupunki hankki alueen maat ja vuonna 1968 aloitettiin alueen suunnittelu asuinalueeksi. Eskolanmäen on suunnitellut arkkitehti Ensi R. Louhiluoto ja rakennusten sijoittelu noudattaa uusruutukaavaa. Eskolanmäen alue on rakennettu loivarinteiselle, pääosin kangasmetsän peittämälle mäelle, jonka nimi oli vanhastaan Kankaronmäki. Nykyinen Kankaronmäen asuinalue on alueen luoteispuolella.
Rakentaminen aloitettiin vuonna 1971 ja ensimmäiset talot olivat valmiina kaksi vuotta myöhemmin. Alueelle rakennettiin kerrostaloja sekä alueen itäpuolelle rivitaloja. Luonnonläheisyyden tuntua lisäsivät ulkoilualueiksi määritellyt Pentsojan puronvarsi ja Pappikallion metsä. 
Kasvava alue tarvitsi myös palveluita. 1970-luvun puolivälin jälkeen alueelle rakennettiin Eskolanmäen palvelutalo, Eskolanmäen koulu, Pentsojan leikkipuisto ja Haanojan Haalin uimahalli, liikuntatilat ja nuorisotilat. Vielä 1984 rakennettiin Esikko-talo, jossa toimivat mm. Haanojan lähikirjasto ja hammashoitola. Haanojan päiväkoti on rakennettu vuonna 1989. Uimahalli suljettiin 1. kesäkuuta 2019 ja nuorisotila suljettiin 13. joulukuuta 2019. 
Eskolanmäen asutus on laajentunut alkuperäisen alueen eteläpuolelle ns. Eskolanrinteen alueelle 1980-luvulla, itäpuolelle Värälänkadun ympäristöön 1980-90-luvuilla ja Pyydysmäkeen 1990-2000-luvuilla. 
Maaliskuussa 2020 Haanojan päiväkodille valmistui uusi rakennus, jossa toimii päiväkodin kuusi ryhmää.
Lokakuussa 2022 Haanojan Haalin kiinteistö jouduttiin sulkemaan kantavien rakenteiden vajoaman vuoksi. Rakennus purettiin keväällä 2023. Tilalle rakennetaan Eskolanmäen liikuntahalli, joka otetaan käyttöön elokuussa 2025.
Jesús Gil

Jesús Gil y Gil (11. maaliskuuta 1933 – 14. toukokuuta 2004) oli espanjalainen liikemies ja poliitikko, jalkapalloseura Club Atlético de Madridin puheenjohtaja 1987–2003, GIL-puolueen perustaja ja Marbellan pormestari 1995–2002.
Gil oli syntyisin El Burgo de Osmasta, Sorian maakunnasta Kastilia-Leónista. Hän opiskeli taloutta ja eläinlääketiedettä. Gil aloitti uransa autokauppiaana, mutta siirtyi pian kiinteistövälitykseen. Vuonna 1969 hän rakennutti Los Ángeles -kompleksin San Rafaeliin Segoviassa. 58 ihmistä kuoli katon romahdettua rakennustöiden virheiden vuoksi, josta Gil joutui 18 kuukaudeksi vankilaan ja tuomittiin 300 miljoonan pesetan korvauksiin. Franco armahti hänet 1971.
Vuonna 1984 Gil siirtyi Marbellaan, jossa toimi rakennusalalla.
Vuonna 1987 hänet valittiin jalkapalloseura Club Atlético de Madridin puheenjohtajaksi. Atlético voitti Primera Divisiónin vuonna 1996 ja Copa del Reyn vuosina 1991, 1992 ja 1996. Kauden 1991–1992 lopussa Gil muutti joukkueen osakeyhtiöksi ("sociedad anónima deportiva").
Vuonna 1991 Gil perusti "Grupo Independiente Liberalin" (G.I.L.), joka voitti vaalit ja Gil valittiin Marbellan pormestariksi 1995. Hänen poikansa Jesus Gil Marín oli viereisen Esteponan pormestari 1995–1999. Gil valittiin 1995 itäisen Aurinkorannikon kuntaliiton johtoon ja hänen puolueensa vaikutti suurimmassa osassa Aurinkorannikkoa ja Ceutassa ja Melillassa.
Gil oli kiistelty hahmo terävien populististen kannanottojensa vuoksi ja väitettyjen mafiakytköksiensä vuoksi. Hän siivosi Marbellan huumeidenkäyttäjistä ja prostituoiduista ja teki siitä suositun luksuslomakohteen. Vuoden 1991 jälkeen Gil oli osallisena oli 80 oikeusjutussa ja häntä syytettiin lukuisista väärinkäytöksistä, petoksista ja kunnianloukkauksista. Tammikuussa 1999 Gil sai syytteen julkisten asiakirjojen väärentämisestä, oikeuden johtamisesta harhaan ja kavalluksista.
Lokakuussa 2000 oikeus tuomitsi hänet ns. "caso de las camisetas" -juttuun (t-paitajuttu) liittyen kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen ja kielsi häneltä julkisen viran hoidon 28 vuodeksi, minkä korkein oikeus vahvisti huhtikuussa 2002. Gil oli käyttänyt 270 000 € Marbellan varoja Atléticon pelipaitojen mainoksiin. Hän joutui eroamaan pormestarin virasta, ja Marbellan johtoon tuli GILin kakkosmies Julio Muñoz. Tuomiotaan Gil ei suorittanut heikon terveydentilan vuoksi.
14. helmikuuta 2003 Gil tuomittiin kolmeksi ja puoleksi vuodeksi vankilaan "Caso Atléticossa", mistä Gil valitti korkeimpaan oikeuteen. Hän erosi Atléticon johdosta toukokuussa 2003 huonon terveytensä vuoksi ja kuoli pian Madridissa.
Ejegayehu Dibaba

Ejegayehu Dibaba (s. 13. tammikuuta 1982 (toisten lähteiden mukaan 21. maaliskuuta 1982, Chefe, Etiopia)) on etiopialainen kestävyysjuoksija. Hänen siskonsa Tirunesh ja Genzebe sekä serkkunsa Derartu Tulu ovat myös menestyksekkäitä juoksijoita.
Dibaba aloitti juoksuharrastuksen vuonna 1998. Seuraavana vuonna hän muutti Addis Ababaan ja vuonna 2000 sijoittui Etiopian mestaruuskilpailuissa 10 000 metrin juoksussa neljänneksi. Seuraavana vuonna hän edusti Etiopiaa Hyvän tahdon kisoissa 10 000 metrillä sijoittuen kuudenneksi ajalla 32.24,20 ja juoksi Melbournen GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa kymmenenneksi ajalla 9.41,36. Vuoden 2002 Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän voitti 5 000 metrin juoksussa pronssia ajalla 15.56,03.
Dibaba selviytyi 2003 Etiopian joukkueeseen Lausannen maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hän oli lyhyellä matkalla yhdeksäs. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Pariisin MM-kisoissa 10 000 metrillä yhdeksänneksi ennätysajallaan 31.01,07. Seuraavana vuonna hän voitti olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa 2004 10 000 metrillä Kiinan Xing Huinan jälkeen. Hän kuvitteli kiinalaisen olevan häntä kierroksen jäljessä ja luuli aluksi voittaneensa kilpailun, kunnes totuus selvisi. Saman vuoden hän oli 5 000 metrin juoksussa kolmas.
Dibaba juoksi siskonsa kanssa vuonna 2005 Boston Indoor Gamesissa 5 000 metrin kilpailussa, jossa Tirunesh juoksi uuden maailmanennätysajan sisäradoilla. Samana vuonna hän oli maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla neljästoista ja mukana kultaa voittaneessa joukkueessa. Helsingin MM-kisoissa hän juoksi sekä 5 000 että 10 000 metrin kilpailuissa pronssille Tiruneshin voittaessa molemmat kilpailut. hän selvisi 5 000 metrillä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän juoksi maastojuoksun MM-kisoissa Fukuokassa pitkällä matkalla neljänneksitoista ja saavutti kultaa matkan joukkuekilpailussa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 10 000 metrillä seitsemänneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 samalla matkalla neljänneksitoista.
All Eyez on Me

All Eyez on Me on 2Pacin vuonna 1996 ilmestynyt tupla-albumi, joka saavutti RIAA:n mukaan timanttilevyn eli 10 miljoonan kappaleen myyntimäärän vuonna 2014. Rajapyykin on arveltu täyttyneen todellisuudessa jo aiemmin. "All Eyez on Me" myi jo neljässä tunnissa platinaa nousten suoraan sijalle 1 Billboardin 200 listalla. Albumi saavutti jo kahdessa kuukaudessa viisin kertaisen platinamyynnin rajan. Albumista muodostui yksi vaikutusvaltaisimmista rap-levyistä hip hopin historiassa, jota monet fanit, kriitikot ja kilpakumppanit ovat ylistäneet kaikkien aikojen parhaimmaksi rap-levyksi. "All Eyez on Me" on Tupacin ensimmäinen Death Row Recordsin alaisuudessa nauhoitettu albumi.
Albumilla vierailee useita hip hopin suuria nimiä, sekä ensimmäistä kertaa Shakurin perustama Tha Outlawz -ryhmä. Sellaiset nimet kuten Wu-Tang Clanin Method Man, Snoop Dogg ja Dr. Dre ovat mukana albumilla. Dr. Dre on myös tuottanut kaksi albumin kappaletta. Suurimman osan kappaleista tuottivat Johnny "J" ja Tha Dogg Poundin jäsen Daz Dillinger.
Gotthardin pohjatunneli

Gotthardin pohjatunneli (, ) on 57-kilometrinen rautatietunneli Sveitsissä. Tunneli avattiin virallisesti 1. kesäkuuta 2016, ja aikataulun mukainen henkilöliikenne tunnelissa alkoi 11. joulukuuta 2016. Gotthardin pohjatunneli on maailman pisin rautatietunneli. Toiseksi pisin on vain kolme kilometriä lyhyempi Seikan-tunneli, joka sijaitsee Japanissa.
Tunnelin rakenne.
Rautatietunneli koostuu kahdesta erillisestä, noin 40 metrin päässä toisistaan kulkevasta tunnelista, joista itäistä pitkin junat kulkevat etelään ja läntistä pohjoiseen. Itäisen tunnelin pituus on 57,104 kilometriä ja läntisen 57,017 kilometriä. Tunnelit on turvallisuussyistä yhdistetty käytävällä 325 metrin välein. Kaiken kaikkiaan tunneleita, kuiluja ja kulkureittejä kaivettiin 151,8 kilometriä.
Tunnelin pohjoinen suuaukko on Rynächtin liikennepaikan (456 metriä meren pinnan yläpuolella) eteläpuolella, lähellä Altdorfia, Urin kantonissa. Eteläinen suuaukko on Pozzo Negrossa (310 metriä meren pinnan yläpuolella), Biascan lähellä, Ticinon kantonissa. Tunneli nousee keskikohtaa kohti kuljettaessa siten, että korkein kohta on 550 metriä meren pinnan yläpuolella. Tunnelissa on kaksi raiteenvaihtopaikkaa, Tujetsch (22,3 kilometrin päässä Rynächtistä) ja Polmengo (17,2 kilometrin päässä Pozzo Negrosta).
Liikenne.
Pohjatunneli liittyy laajaan hankkeeseen, jolla parannetaan Sveitsin ja Saksan sekä Italian välisiä ratayhteyksiä. Gotthardin tunneleiden lisäksi Zürichin ja Milanon välillä tulee olemaan Cenerin ja Zimmerbergin pohjatunnelit. Pohjatunnelin käyttöönoton jälkeen matka-aika Zürichistä Milanoon on vuonna 2017 kolme tuntia ja 26 minuuttia, kun se vuonna 2016 oli neljä tuntia ja kolme minuuttia . Nopeimmat junat voivat kulkea tunnelissa 250 kilometrin tuntinopeudella. Tunnelin päivittäinen kapasiteetti on noin 315 junaa, josta henkilöjunien osuus on arviolta 65 (keskimäärin noin kaksi junaa tunnissa suuntaansa päiväaikaan).
Gotthardin pohjatunneli korvaa osittain Gotthardin tunnelin, joka jää edelleen hitaamman tavara- ja paikallisliikenteen käyttöön.
Rakennusprojekti.
Hankkeen toteuttaja oli AlpTransit Gotthard AG -yhtiö, joka on Sveitsin valtiollisen rautatieyhtiön SBB-CFF-FFS:n tytäryhtiö. Pohjatunnelin kokonaiskustannukset olivat 12,2 miljardia Sveitsin frangia (runsaat 11 mrd. €). Projekti kesti kaikkiaan 17 vuotta.
Tunneliprojektissa tehtiin yhteensä noin neljä miljoonaa työtuntia. Tunnelin rakennustöissä kuoli yhteensä yhdeksän henkilöä, kaikki louhintavaiheessa vuosina 2002–2012.
Tunneleita tehtiin muun muassa kallioperästä ja tunnelien koosta riippuen sekä räjäyttämällä (36 prosenttia tunnelipituudesta) että isoilla porauslaitteistoilla (64 %). Kaivettujen kalliomassojen paino oli noin 28 miljoonaa tonnia.
Karvakamut

Karvakamut () on tietokoneanimaatioelokuva, jonka maailmanensi-ilta oli 29. syyskuuta 2006. Elokuva kertoo harmaakarhu Boogin ja Elliot-peuran seikkailusta metsästyskauden aikana. Yksi elokuvan kolmesta ohjaajasta on "Leijonakuninkaan" ohjannut Roger Allers. Elokuvan englanninkielisen version ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Martin Lawrence, Ashton Kutcher, Debra Messing ja Gary Sinise. Suomenkielisinä ääninä toimivat muun muassa Mikko Kivinen ja Heikki Silvennoinen.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 10. marraskuuta 2006.
Juoni.
Kesy harmaakarhu Boog, puistonvartija Bethin lemmikki, auttaa Elliot-peuran pakenemaan metsästäjältä, jonka jälkeen eläimet päätyvät metsään ja eksyvät. Metsästyskausi on alkamassa, ja Boog ei osaa selviytyä luonnossa.
Vastaanotto.
Elokuva oli ensi-iltaviikonloppunaan Yhdysvaltojen katsotuin elokuva, ja se tuotti lipputuloja ensimmäisen kolmen päivän aikana noin 23 miljoonaa dollaria eli yli 18 miljoonaa euroa. Elokuvaa levitettiin kotimaassaan lähes 4 000 kopion voimalla.
Olli Porthan

Olli Kalevi Porthan (s. 11. joulukuuta 1957 Tampere) on suomalainen urkutaiteilija ja -pedagogi.
Ura.
Porthan opiskeli urkujensoittoa Sibelius-Akatemiassa Enzio Forsblomin ja Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa Jacques van Oortmerssenin johdolla sekä useilla kansainvälisillä mestarikursseilla opettajinaan muun muassa Marie-Claire Alain, Montserrat Torrent ja Harald Vogel. Suoritettuaan urkujensoiton diplomitutkinnon hän antoi ensikonserttinsa vuonna 1983 Finlandia-talossa Helsingissä. Porthan sai ensimmäisen palkinnon Lahden urkuviikkojen urkukilpailussa 1980. 
Porthan on konsertoinut aktiivisesti kotimaan lisäksi eri maissa ympäri Eurooppaa sekä Japanissa niin solistina kuin kamarimuusikkonakin. Hänellä on ollut myös esiintymisiä eri maiden radioissa ja televisiossa, minkä lisäksi hän on levyttänyt eri aikakausien urku- ja kamarimusiikkia. 
Porthan on toiminut Sibelius-Akatemian urkumusiikin opettajana vuodesta 1980 ja professorina vuodesta 1988 lähtien. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin osaston johtaja Porthan oli vuosina 1997–2002. Hän on lisäksi ollut opettajana mestarikursseilla.
Porthan on toiminut asiantuntijana useissa urkurakennusprojekteissa, muun muassa Sibelius-Akatemiassa, Janakkalan kirkossa, Kotkan kirkossa ja Tallinnan tuomiokirkko. 
Hän on Janakkalan barokkikesän taiteellinen johtaja ja Kotkan kansainvälisen urkukilpailun ja urkuviikon taiteellisen suunnittelutoimikunnan ja tuomariston jäsen. Hän on toiminut useiden kansainvälisten urkukilpailujen tuomariston jäsenenä. 
Organum-seuran puheenjohtajana Porthan oli vuosina 1986–1990. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin Organum-seuran kiertopalkinto toiminnasta urkutaiteen eri osa-alueiden ja tyylien monitasoisen ymmärtämisen edistämisestä sekä rohkaisemisesta erilaisten ja persoonallisten näkemysten esilletuomiseen. Hänelle myönnettiin 6. joulukuuta 2003 Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki (SL R I).
Nix

Nix eli (134340) Pluto III on yksi Pluton viidestä kuusta. Se on toinen kahdesta Hubble-avaruusteleskoopin kesäkuussa 2005 löytämästä kiertolaisesta.
Nix on saanut nimensä kreikkalaisen yön ja pimeyden jumalattaren Nyksin mukaan. Ennen nimeämistään kuu tunnettiin tunnuksella S/2005 P 2 ja lempinimellä Boulder. Nimen Nix hyväksyi Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU).
NASAn New Horizons -luotain tutki vuonna 2015 Plutoa ja sen kuita, mukaan lukien Hydraa ja Nixiä.
Jurica Vranješ

Jurica Vranješ (s. 30. tammikuuta 1980, Osijek, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Keskikenttäpelaaja Vranješ on vuodesta 2005 edustanut Bundesliigan Werder Bremeniä.
Vranješ aloitti uransa NK Osijekissa vuosina 1995-1997. Sieltä hän siirtyi Saksaan Bayer Leverkuseniin, jossa pelasi kolme kautta ennen siirtymistään VfB Stuttgartiin vuonna 2003 ja viimeksi Bremeniin.
Vranješ oli voittamassa pronssia alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa vuonna 1998. Seuraavana vuonna hän oli mukana nuorten MM-kisoissa. Vranješ pelasi ensimmäisen maaottelunsa 13. kesäkuuta 1999 Egyptiä vastaan. Vuoden 2002 MM-kisoissa hän oli kentällä kahdessa ottelussa. Vuoden 2006 kisoissa Vranješ kuului miehistöön, mutta ei saanut peliaikaa. Hän on pelannut 24 maaottelua .
Mario Tokić

Mario Tokić (s. 23. heinäkuuta 1975) on kroatialainen jalkapalloilija. Vuodesta 2005 hän on edustanut itävaltalaista FK Austria Wieniä. Pelipaikaltaan Tokić on puolustaja.
Tokić aloitti ammattilaisuransa NK Rijekassa vuonna 1992. Kuuden pelivuoden jälkeen hän siirtyi Dinamo Zagrebiin. Vuodet 2001-2005 hän pelasi Grazissa Grazer AK:n joukkueessa, josta siirtyi Wieniin. Grazerissa hän oli voittamassa Itävallan liigamestaruutta.
Tokić pelasi ensimmäisen maaottelunsa 5. syyskuuta 1998 Irlantia vastaan. Hän kuului Kroatian vuoden 2004 EM-kisojen ja 2006 MM-kisojen miehistöön, mutta ei saanut kummassakaan lopputurnauksessa peliaikaa. Tokić on pelannut 28 maaottelua .
Herman Andimba Toivo ya Toivo

Herman Andimba Toivo ya Toivo (22. elokuuta 1924 Ambomaa, Lounais-Afrikka – 9. kesäkuuta 2017 Windhoek, Namibia) oli namibialainen poliitikko, joka osallistui aktiivisesti toimintaan maansa itsenäistymiseksi. Hän oli perustamassa "Ovambomaan kansankongressia" (OPC) vuonna 1957, kun itsenäisyysliike sai alkunsa.
Poliittinen aktivismi johti siihen, että Etelä-Afrikan viranomaiset vangitsivat Toivo ya Toivon vuonna 1966. Hänet tuomittiin 26. tammikuuta 1968 pretorialaisessa tuomioistuimessa 20 vuoden vankeuteen. Hänet lähetettiin Robben Island -saarelle, lähelle Kapkaupunkia.
Toivo ya Toivo toimi vuosia Lounais-Afrikan kansanjärjestön (SWAPO) pääsihteerinä.
Namibian itsenäistyttyä hän sai hallittavikseen useita ministerinsalkkuja: työministerin (1990–1999), kaivos- ja energiaministerin (1999–2003) sekä vankilaministerin (2003–2006).
Nimi "Toivo ya Toivo" on suomeksi "Toivo Toivonpoika". Toivo ya Toivon isä työskenteli paikallisessa, suomalaisten lähetyssaarnaajien perustamassa evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Herman Toivo ya Toivo vieraili pääministeri Kalevi Sorsan kutsumana Suomessa kesäkuun alussa 1984.