tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Edgar Barth

Wilfried Edgar Barth (26. tammikuuta 1917 Herold-Erzgebirge – 20. toukokuuta 1965 Ludwigsburg) oli saksalainen Formula 1 -kuljettaja. Barth osallistui viiteen kilpailuun kausilla , , , ja , yhteen kilpailuun kullakin kaudella. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi Saksan Grand Prix'n 1958 kuudes sija, josta ei jaettu tuolloin pisteitä.
John Pisano

John Pisano (6. helmikuuta 1931, Staten Island, New York – 2. toukokuuta 2024, Studio City, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän teki yhteistyötä useiden ajan tunnetuimpiin kuuluvien muusikoiden, kuten Diana Krallin ja Chico Hamiltonin kanssa. 
Pisano muodosti vaimonsa Jeanne Pisanon kanssa "The Flying Pisanos" -duon.
Antonio Puchades

Antonio Puchades Casanova (4. kesäkuuta 1925 – 24. toukokuuta 2013) oli espanjalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Valencia CF:ssä vuosina 1946–1958.
Puchades kuului kansainvälisellä urallaan Espanjaan maajoukkueeseen, joka muun muassa ylsi neljännelle sijalle vuoden 1950 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa.
Ignacio Eizaguirre

Ignacio Eizaguirre Arregui (7. marraskuuta 1920 San Sebastián, Guipúzcoa – 1. syyskuuta 2013) oli espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän voitti Espanjan pääsarjan parhaan maalivahdin tittelin ("Zamora") kausilla 1943–1944 ja 1944–1945.
Eizaguirren seuroina olivat Real Sociedad (1936–1941, 1950–1956), Valencia (1941–1950) ja Osasuna (1956–1960). Hän pelasi Espanjan maajoukkueessa muun muassa vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa se ylsi neljännelle sijalle.
Alan Reed

Alan Reed oikealta nimeltään Edward Bergman (20. elokuuta 1907 – 14. kesäkuuta 1977) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten Retu Kivisen ääniroolista 1960- ja 1970-luvulla.
Elämäkerta.
Alan Reed syntyi New Yorkissa, jossa hän opiskeli journalismia Columbian yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen Reed siirtyi esiintymään Broadwayn teatterinäytelmiin ja käytti usein kahta eri nimeä. Mikäli kyseessä oli koominen rooli, hän käytti taiteilijanimeään "Alan Reediä", vakavammissa rooleissa taas oikeaa nimeään Edward Bergmania.
Teatterissa hänen äänilahjansa huomattiin ja Reed päätyi radioon, jossa hän teki pitkän menestyksekkään uran radionäyttelijänä ja -kuuluttajana esiintyen muun muassa NBC:n ja CBS:n radio-ohjelmissa. 1940-luvulla Reed siirtyi televisioon ja esiintyi aina 1960-luvulle asti usein vierailevissa rooleissa. Hän teki myös äänirooleja televisiossa 1950-luvulta lähtien uudelleen sitten radiossa esiintymisen jälkeen. Reedin tunnetuimmaksi rooliksi jäi animaatiohahmo Retu Kivinen, jota hän näytteli aina kuolemaansa saakka.
Reed kuoli sydänkohtaukseen Los Angelesissa 69-vuotiaana.
Rize

Rize on kaupunki Turkin koillisosassa, Mustanmeren rannalla. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki ja vuonna 2013 sen asukasluku oli 104 508.
Historia.
Bysantin valtakunnan aikana Rize tunnettiin nimillä "Rhizus" tai "Rhizaion" ja paikka oli linnoitettu. Kaupunki kuului Trebizondin keisarikuntaan, joka liitettiin vuonna 1462 Osmanien valtakuntaan. Osmanien kirjanpidon mukaan kaupungissa oli luostari ja siellä asui 215 kristittyä perhettä, sekä kaksi hiljattain islamiin kääntynyttä perhettä. Kaupunkia suojasi kakski linnoitusta. Monet alueen kylät säilyttivät pitkään kreikkalaiset nimensä. 1600-luvulla kaupunki kärsi abazojen ja kasakkojen hyökkäyksistä, minkä tähden sen rannikolle rakennettiin vartiotorneja. Vartiotornit olivat edelleen olemassa, kun mekhitiaristimunkki Minas Bizhishkian kävi alueella 1800-luvulla. Hänen mukaansa kaupungissa oli lisäksi yksi linnoitus ja muutamia kauppoja. Kaupunkiin oli jossain vaiheessa muuttanut Persian armenialaisia ja he olivat rakennuttaneet kirkon, joka oli kuitenkin jo kadonnut Bizhishkianin vieraillessa.
1800-luvulla Rize mainitaan useampaan otteeseen historiallisissa lähteissä liittyen paikallisen Tuzdju-oghullari -suvun kapinoihin sulttaani Mahmud II:ta vastaan. Suku oli vaurastunut maataloudella ja heillä oli hulppea palatsi Rizessä. Kapinoiden jälkeen suvun jäsenet karkotettiin Varnaan ja Ruseen. Vuonna 1877-8 Rizestä tuli osa vastaperustettua Lazistanin sandjakia ja siitä tehtiin alueen hallinnollinen keskus. Rize tunnettiin laadukkaista kankaistaan, joita vietiin myytäväksi aina Bagdadiin saakka. Vuoden 1890 paikkeilla kaupungissa oli 160 000 asukasta, joista 138 820 oli muslimeja. Kasvava väkiluku ajoi monet kaupungin asukkaat siirtolaisiksi esimerkiksi Istanbuliin ja Odessaan. Tilanne paheni ensimmäisen maailmansodan myötä ja 1920-luvulla esimerkiksi hedelmien ja pähkinöiden vienti romahti.
Valtio pyrki luomaan uusia tulonlähteitä paikallisille ja alueella järjestettiin useita kokeiluja. Niiden myötä aloitettiin kasvattamaan teetä. Tuotanto kiihtyi 1950-luvun jälkeen, mutta siitä ei koskaan tullut täysin kilpailukykyistä. Teen tuotanto on vähentynyt 1980-luvulta lähtien ja muuttoliike Istanbuliin ja Anatolian suurempiin kaupunkeihin on jatkunut. Turkin presidentti Recep Tayyip Erdoğanin isä on kotoisin Rizestä.
Liikenne.
Kaupungista on tieyhteys Trabzoniin, idässä Hopaan lähellä Georgian rajaa ja etelässä Erzurumiin. Istanbuliin on laivaliikennettä.
Väestö.
Vuonna 2013 Rizen asukasluku oli arviotla 104 508. Vuoden 2000 väkiluku oli 78 144.
Kaupungissa sijaitsee Recep Tayyip Erdoğanin yliopisto ja teentutkimuslaitos.
Aktaios

Aktaios () oli kreikkalaisessa mytologiassa myyttinen Ateenan ensimmäinen kuningas. Aktaioksella oli tytär, Aglauros, joka meni naimisiin Kekropsin kanssa. Kun Aktaios kuoli ilman miespuolista jälkeläistä, peri hänen vävynsä Ateenan valtaistuimen hänen jälkeensä.
Ferekydeen mukaan Aktaios oli myös Telamonin isä, jonka tämä sai Glauken kanssa.
Manisa

Manisa on kaupunki Turkissa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki ja siellä asuu yli 317 000 asukasta (2010).
Historiassa kaupunki on tunnettu nimellä Magnesia, tarkemmin ”Magnesia Sipyloksen juurella” ("Magnesia ad Sipylum"). Vanhalla ajalla kaupungin läheisyydestä löydettiin magnetiittia, magneettista rautamalmia. Sanat magneetti, magnetismi ja magnetiitti johtuvatkin kaupungin vanhasta nimestä.
Kuot

Kuot on itäinen papuakieli, jota puhuu noin 2 400 (2002) ihmistä yhdeksässä eri kylässä Uuden-Irlannin saaren pohjoisrannikolla Papua-Uudessa-Guineassa. Se on Uudessa-Irlannissa puhutuista 19 kielestä ainoa ei-austronesialainen kieli ja luultavasti ainoa säilynyt jäänne kielistä, joita Uudessa-Irlannssa puhuttiin ennen austronesialaisten kansojen saapumista noin 3 500 vuotta sitten. Kuotin kielessä ei ole mainittavia murteita.
Kuotin sanajärjestys on melko harvinainen VSO (verbi–subjekti–objekti), ja kieli on vahvasti agglutinoiva. Kieliopillisista piirteistä voidaan mainita kaksi sukua (maskuliini ja feminiini) sekä kaksikon käyttö yksikön ja monikon rinnalla. Kielen verbit jaetaan kolmeen ryhmään, joista kaksi on suljettuja. Myös adjektiivien morfologia on monipuolista.
Kuotin kielitieteellinen asema on epäselvä, sillä se ei muistuta muita alueella puhuttuja kieliä sen enempää sanastoltaan kuin kieliopiltaankaan. Vuonna 1975 julkaistussa luokituksessaan, jota muun muassa Ethnologue käyttää, Stephen Wurm luokitteli kuotin itäpapualaisten kielten kielikuntaan, mutta myöhempi Rossin (2005) tekemä luokitus määrittelee sen isolaattikieleksi. Kieli on uhanalainen, sillä yhä suurempi osa puhujista suosii tok-pisiniä ainoana kielenään ja lähetystyö vaarantaa kuotin puhujien alkuperäisen kulttuurin. Myös kielen huomattava erilaisuus verrattuna naapuriheimojen puhumiin austronesialaisiin kieliin vaikeuttaa sen asemaa.
Uusi testamentti julkaistiin kuotiksi vuonna 2001.
Akhisar

Akhisar on kaupunki Länsi-Turkissa Manisan maakunnassa. Vuonna 2000 kaupungin väkiluku oli arviolta noin asukasta.
Akhisar on ollut Turkin tupakanviljelyn keskus, ja alueella tuotetaan edelleen kymmenesosa Turkin tupakantuotannosta. Myös oliivit ja oliiviöljy ovat tunnettuja.
Historia.
Kaupungin alueelta on arkeologisia löytöjä viidentuhannen vuoden takaa, ja se on aina ollut merkittävä kauppapaikka tärkeiden valtateiden risteyksessä. Antiikin aikana kaupungin nimi oli Thyateira, ja se kuului Lyydiaan. Thyateira esiintyy "Raamatussa" Paavalin matkojen kohteena sekä yhtenä "Ilmestyskirjan" seitsemästä seurakunnasta.
Biljana Plavšić

Biljana Plavšić (myös kyril. Биљана Плавшић; s. 7. heinäkuuta 1930 Tuzla, Bosnia ja Hertsegovina) on entinen poliitikko, joka toimi Bosnian serbitasavallan presidenttinä vuosina 1996–1998. Jugoslavia-tuomioistuin tuomitsi hänet sodanaikaisista rikoksista helmikuussa 2003 yhdentoista vuoden vankeusrangaistukseen, jota hän suoritti Örebrossa, Ruotsissa. Plavšićin katsottiin myötävaikuttaneen Bosnia ja Hertsegovinan muslimien ja kroaattien murhiin ja karkotuksiin vuosina 1991−1992 ja häntä luonnehdittiin edeltäjänsä Radovan Karadžićin "oikeaksi kädeksi" tämän presidenttikaudella. Plavšić vältti elinkautisen vankeustuomion tunnustamalla etniset puhdistukset Bosnia ja Hertsegovinassa. Oikeudenkäynti Plavšićia vastaan oli alkanut tammikuussa 2001 ja hän oli siihen saakka korkea-arvoisin Jugoslavia-tuomioistuimessa tuomittu henkilö. Hänet vapautettiin 27. lokakuuta 2009, minkä jälkeen hän matkusti välittömästi Serbiaan.
Plavšić oli Serbian demokraattisen puolueen (SDS) jäsen ja työskenteli Sarajevon yliopistossa biologina.
Norman Podhoretz

Norman B. Podhoretz (s. 16. tammikuuta 1930) on yhdysvaltalainen uuskonservatiivinen ajattelija. Hän syntyi juutalaisten maahanmuuttajien poikana ja valmistui Columbian yliopistosta, Cambridgen yliopistosta sekä Jewish Theological Seminary of Americasta. 
Podhoretz toimi "Commentary"-lehden päätoimittajana vuosina 1960–1995. Hänestä tehtiin vuonna 2007 presidenttiehdokas Rudolph Giulianin ulkopoliittinen neuvonantaja. Hän on ottanut vastaan Presidential Medal of Freedomin George W. Bushilta 2004 ja Guardian of Zion -palkinnon Israelin Bar-Ilanin yliopistolta 2007. 
Podhoretz on julkisuudessa kannattanut Yhdysvaltain sotilaallisia toimia Irakissa ja Iranissa. Hänen julkaistuun tuotantoonsa kuuluu terrorismin vastaista sotaa ”neljäntenä maailmansotana” käsittelevä "World War IV: The Long Struggle Against Islamofascism" (2007).
Sergei Popov

Sergei Popov (; 21. syyskuuta 1930 – 25. kesäkuuta 1995 Pietari) on entinen Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija. Hänestä tuli miesten maratonin mestari vuoden 1958 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Tukholmassa Ruotsissa.
Popov piti hallussaan miesten maratonin maailmanennätystä, kunnes sen rikkoi 10. syyskuuta 1960 Abebe Bikila. Hän voitti Košicen rauhanmaratonin 1959.
Rex Reason

Rex Reason (30. marraskuuta 1928 – 19. marraskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi isänsä liikematkan takia Berliinissä, Saksassa.
Reason vietti nuoruutensa Los Angelesissa ja aloitti näyttelemisen Pasadena Playhousessa. Hänen debyyttielokuvansa oli "Storm over Tibet" (1952), jossa hänen vastanäytelijänsä oli Diana Douglas. Reason näytteli vuonna 1954 kahdessa elokuvassa, "Punainen kotka" ja "Haaremin vanki" nimellä Bart Roberts, koska Universal halusi niin, hän kuitenkin vaati että saisi oman nimensä takaisin käyttöön ja seuraavana vuonna elokuvasta "Tuntematon maailma" (1955) lähtien elokuvissa käytettiin hänen oikeaa nimeänsä. Reason esiintyi myös televisiosarjoissa kuten "Man Without a Gun", "The Roaring 20’s" ja "Wagon Train" joka jäi hänen viimeiseksi työkseen näyttelijänä. Vuoden 1963 jälkeen hän teki töitä kiinteistövälittäjänä. Hänen nuorempi veljensä oli näyttelijä Rhodes Reason.
Reason kuoli kotonaan Walnutissa, Kaliforniassa vuonna 2015 virtsarakon syöpään.
Filmografia.
Huomio:
Filmografian lähde:
Rhodes Reason

Rhodes Reason (19. huhtikuuta 1930 Glendale, Kalifornia – 26. joulukuuta 2014 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi pääasiassa televisiossa. Hänellä oli rooleja myös elokuvissa, muun muassa elokuvassa "King Kong – jättiläishirviö" (1967).
Reason syntyi Glendalessa, Kaliforniassa, hänen äitinsä oli Jean (o.s. Robinson) ja isä Rex G. Reason. Hänen vanhempi veljensä on Rex Reason joka oli myös näyttelijä, mutta lopetti vuoden 1963 jälkeen ja ryhtyi kiinteistövälittäjäksi.
Hän oli Yhdysvaltain elokuva-akatemian aktiivinen jäsen.
Lise-Marie Morerod

Lise-Marie Morerod (s. 16. huhtikuuta 1956) on sveitsiläinen entinen alppihiihtäjä.
Morerod saavutti uransa ensimmäisen arvokisamitalin St. Moritzin maailmanmestaruuskilpailuissa 1974 sijoittumalla pujottelussa pronssille. 1978 Garmisch-Partenkirchenissä järjestetyissä MM-kilpailuissa hän sijoittui hopealle suurpujottelussa, ainoastaan 0,05 sekunnin erolla kultamitalisti Maria Eppleen. Samoissa kilpailuissa Morerod jäi pujottelussa seitsemänneksi. Urallaan hän osallistui vain kerran olympialaisiin, Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui neljänneksi suurpujottelussa.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Morerod voitti kaudella 1976–1977, jonka lisäksi hän sijoittui toiseksi vuonna 1976 ja kolmanneksi vuonna 1978. Suurpujottelun maailmancupin hän voitti kolme kertaa peräkkäin: 1976, 1977 ja 1978, sekä pujottelun maailmancupin kahdesti 1975 ja 1977. Morerod voitti 24 maailmancupin osakilpailua, joista 14 tuli suurpujottelussa ja 10 pujottelussa. Lisäksi hän oli yhteensä 41 kertaa palkintokorokkeella.
Morerod loukkaantui auto-onnettomuudessa vuonna 1978, jonka takia hän ei enää pystynyt kilpailemaan samalla tasolla, kuin ennen loukkaantumista. Viimeisen kilpailunsa hän laski tammikuussa 1980.
Sylvia Jebiwott Kibet

Sylvia Jebiwott Kibet (s. 28. maaliskuuta 1984) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kibet voitti 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hopeaa 1 500 metrin juoksussa ajalla 4.24,43. Seitsemän vuotta myöhemmin hän voitti pronssia Afrikan-mestaruuskisoissa 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.57,14 ja oli kauden lopussa 3 000 metrin juoksussa viides ajalla 8.40,09.
Vuonna 2007 Kibet sai Algerin Afrikan kisoissa pronssia 5 000 metrillä ajalla 15.06,39 ja juoksi Osakan MM-kisoissa 5 000 metrillä neljänneksi ajalla 14.59,26. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 3 000 metrillä viidenneksi ja 5 000 metrillä toiseksi ajalla 14.57,37. Vuonna 2008 Kibet sijoittui neljänneksi sekä Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 3 000 metrillä että Pekingin olympialaisissa 5 000 metrillä. Hänet palkittiin myöhemmin pronssimitalilla, kun Elvan Abeylegessen suoritus hylättiin dopingrikkomuksen vuoksi. Saman vuoden hän sijoittui kuudenneksi 3 000 metrillä ja 5 000 metrillä.
Vuonna 2009 Kibet juoksi Berliinin MM-kisoissa 5 000 metrillä toiseksi ajalla 14.58,33. Saman vuoden hän sijoittui neljänneksi 5 000 metrillä ja kuudenneksi 3 000 metrillä. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän oli neljäs 3 000 metrillä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sai hopeaa 5 000 metrillä ajalla 15.55,61.
Vuoden 2011 maastojuoksun MM-kilpailuissa Punta Umbríassa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 13:nneksi ja voitti kultaa joukkuekilpailussa. Daegun MM-kisoissa hän voitti hopeaa 5 000 metrillä ajalla 14.56,21. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli neljäs 3 000 metrillä ajalla 8.40,50.
Sylvia Kibetin sisko Hilda Kibet ja serkku Lornah Kiplagat ovat myös kestävyysjuoksijoita.
Satsuman daimiokunta

Satsuman daimiokunta () oli yksi voimakkaimmista daimion hallitsemista feodaalialueista ("han") Japanissa Tokugawa-bakufun aikaan. Sillä oli merkittävä rooli Meiji-restauraatiossa ja sitä seuranneessa Meiji-kauden hallinnossa. Edo-kauden ajan sitä hallitsivat Shimazu-klaanin tozama-daimiot, ja sen alue käsitti Satsuman ja Ōsumin provinssit ja osia Hyūgan provinssista Kyūshūn saarella. Se piti Ryūkyū-kuningaskuntaa vasallivaltionaan. Satsuman daimiokunnan alue vastaa nykyisin suurelta osin Kagoshiman prefektuuria ja osia Miyazakin prefektuurista. 
Virallisesti alue tunnettiin Kagoshiman daimiokuntana. Sitä hallittiin Kagoshiman linnasta Kagoshiman kaupungissa. Sen vuosittainen riisintuotanto oli noin 729 000 "kokua", toiseksi suurin määrä Kagan daimiokunnan jälkeen.
Lou Christie

Luigi Alfredo Giovanni Sacco eli Lou Christie (s. 19. helmikuuta 1943 – 18. kesäkuuta 2025) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka muistetaan 1960-luvun poptähtenä. Hän syntyi ja kasvoi Pennsylvaniassa; taiteilijanimen otti levy-yhtiö käyttöön ilman hänen suostumustaan.
Christien hittien joukossa ovat ”The Gypsy Cried”, ”Two Faces Have I”, ”Lightnin' Strikes”, ”Rhapsody in the Rain”, ”I'm Gonna Make You Mine” ja ”Beyond the Blue Horizon”.
Angela McCoy

Angela Nicoletti-Hulkko, taiteilijanimeltään Angela McCoy, (s. 12. elokuuta 1964 Hollywood, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen näyttelijä ja laulaja, joka asuu Suomessa. Hän on Hanoi Rocks -yhtyeen perustajajäsenen, soolokitaristi ja säveltäjä Andy McCoyn entinen vaimo. Angelan serkku on Johnny Thunders ja hän on myös Izzy Stradlinin entinen puoliso.
Angela on esiintynyt lukuisissa musiikkivideoissa kuten David Lee Rothin "California Girls" ja "Just a Gigolo/I Ain't Got Nobody", Guns N' Rosesin "Sweet Child O' Mine", Rattin Dance ja Andy McCoyn Live Ammon "Strung Out".
Nicoletti esiintyi ensimmäisen kerran ammattilaulajana Ruotsissa vuonna 1993. Andy McCoy perusti yhtyeen Live Ammo ja Angela liittyi siihen. Hän laulaa kappaleessa "Fox Field Junction". Hän oli laulajana myös vuonna 1997 punkyhtye Briardin comebackin yhteydessä.
Angela ja Andy alkoivat työskennellä yhteisen elokuvan ja soundtrackin parissa vuonna 1997. Elokuvan nimeksi tuli "The Real McCoy". Se kilpaili palkinnoista Berliinin elokuvajuhlilla ja oli ehdolla myös Sodankylän elokuvafestivaaleilla Suomessa. Berliinin ja Sodankylän lisäksi elokuva oli ehdolla palkinnonsaajaksi myös São Paulossa, Brasiliassa. Elokuvan tekeminen kesti lopulta melkein kolme vuotta, kun Andy oli joutunut vakavaan onnettomuuteen pudottuaan parvekkeelta kesken kuvauksia. Elokuva on saanut ylistäviä arvosteluja muun muassa "New York Timesissa" ja "Billboardissa".
Vuonna 2003 Angela ja Andy esiintyivät omassa viikoittaisessa tv-sarjassaan nimeltä "The McCoys Show" MTV3:lla. Sarjaa tehtiin 18 jaksoa. Sarja tavoitti noin 500 000 katsojaa jaksoa kohti.
Kabasiitti

Kabasiitti on zeoliitteihin kuuluva hohtosilikaattimineraali, jonka kemiallinen kaava on (Ca,Na2,K2,Mg)Al2Si4O12 · 6H2O.
Kabasiitista tunnistetaan muunnokset kabasiitti-Ca, kabasiitti-K, kabasiitti-Na ja kabasiitti-Sr, riippuen ilmaistun kationin näkyvyydestä. Kabasiittia esiintyy tavallisimmin basalttikivien manteleissa.
Kabasiitti kiteytyy trigonisessa kidejärjestelmässä, ja sille on kidejärjestelmälle tyypilliset romboedriset kiteet. Kaksostuminen on tavallista, ja sekä kosketus- että tunkeutumiskaksosia esiintyy. Mineraali on väriltään valkoista, väritöntä, oranssia, ruskeaa, vaaleanpunaista, vihreää tai keltaista. Kabasiitin kovuus Mohsin asteikolla on 3–5 ja sen ominaispaino on 2,0–2,2. Sillä on lasimainen kiilto.
M/S Norbay

M/S Norbay () on P&amp;O North Sea Ferriesin omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1994 Van der Giessen-De Noordin telakalla Alankomaissa. Kuollutta painoa laivalla on 6 722 tonnia. "Norbay" on rekisteröity Bermudan lipun alle ja sen kotisatama on Hamilton.
Norbayn sisaralus on M/S Norbank.
Käyttöhistoria.
13. marraskuuta 1993 alus laskettiin vesille ja helmikuussa 1994 se luovutettiin North Sea Ferriesin omistukseen, joka rekisteröi sen Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hull. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Hullin ja Alankomaiden Rotterdamin välisessä liikenteessä. Vuonna 1996 alus siirtyi P&amp;O North Sea Ferries omistukseen. Joulukuussa 2001 alus rekisteröitiin Bermudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Hamilton. 7. tammikuuta 2002 Norbay siirtyi P&amp;O Irish Sean Liverpoolin ja Dublinin väliseen liikenteeseen.
Sarat (kansa)

Sarat ovat etninen ryhmä, joka muodostaa noin 30 % Tšadin ja kahdeksan prosenttia Keski-Afrikan tasavallan väestöstä. Sarat ovat suurin etninen ryhmä Tšadissa ja neljänneksi suurin Keski-Afrikan tasavallassa.
He puhuvat jotain noin viidestätoista sara-kielestä, jotka kuuluvat nilosaharalaisten kielten keskisudanilaiseen ryhmään. Sarat jakaantuvat kahteentoista heimoon.
Sarojen uskotaan saapuneen Tšadiin 1500-luvulla ja he joutuivat ankarasti arabien orjakauppiaiden verottamaksi. Siirtomaa-aikana suuri määrä saroja palveli Ranskan armeijassa ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Sarat harjoittavat luonnonuskontoja ja noin kuudennes on kristittyjä.
Sarojen yhteiskunta koostuu autonomisista, päämiesten ja kylänvanhinten johtamista kyläyhteisöistä. Seitsemän vuoden välein järkjestetään kylän aikuistuville nuorille inititaatiojakso, joka kestää kaksi kuukautta. Aiemmin naisten tapoihin kuului myös venyttää alahuulta levyllä, mutta tästä on luovuttu vuosikymmeniä sitten.
Perinteiseen sarojen elintapaan kuuluu maanviljelys kuokkaa käyttäen: viljelyskaveja ovat taaro, jamssi ja bataatti ja kotieläimiä naudat, vuohet, lampaat, kanat sekä pienet hevoset.
Jan Opletal

Jan Opletal (1. tammikuuta 1915 – 11. marraskuuta 1939) oli lääketieteen opiskelija Kaarlen yliopistossa Prahassa. Hän haavoittui kuolettavasti natsien vastaisen mielenosoituksen aikana Saksan miehittäessä osaa Tšekkoslovakiasta.
Tšekkoslovakian itsenäisyyspäivänä 28. lokakuuta 1939 Prahassa oli natsien vastaisia mielenosoituksia ja mellakoita, jotka Gestapo-poliisijoukot tukahduttivat väkivalloin. Jan Opletal sai ampumahaavan vatsaansa ja kuoli myöhemmin 11. marraskuuta.
Opletalin hautajaisiin 15. marraskuuta osallistui tuhansia opiskelijoita. Hautajaisista alkoi jälleen uusia opiskelijalevottumuuksia, joiden seurauksena saksalaiset sotilaat tunkeutuivat yöllä Prahan opiskelija-asuntoloihin ja pidättivät satunnaisesti satoja opiskelijoita 17. marraskuuta 1939. Böömin–Määrin protektoraatin valtakunnanprotektori (), vapaaherra Konstantin von Neurath sulki kaikki tšekkiläiset yliopistot ja korkeakoulut, lähetti yli 1200 opiskelijaa keskitysleireille ja teloitutti yhdeksän opiskelijajohtajaa ilman oikeudenkäyntiä.
Opletalin jäännökset siirrettiin hänen kotikyläänsä Nákloon, Olomoucin piirikunnalle, jonne on myös pystytetty Opletalin muistomerkki.
Nykyisin näiden tapahtumien muistona vietetään kansainvälistä opiskelijoiden päivää.
Tuu jo tangoon – 35 vuotta rautaista Reetua

Tuu jo tangoon – 35 vuotta rautaista Reetua on Frederikin kokoelmalevy vuodelta 2004. Levy julkaistiin juhlistamaan Frederikin 35-vuotista taiteilijauraa. Levy sisältää Frederikin vähemmän tunnettuja vanhoja kappaleita sekä uusia kappaleita, esimerkiksi "Idi Amin" -kappaleen, joka julkaistiin singlenä. Levy oli jaettu kahteen levyyn. Ensimmäinen levy sisälsi herkempiä kappaleita, muun muassa covereita Elviksen balladeista. Toinen levy oli nopeatempoista "junttidiscoa".
Retu Kivinen

Retu Kivinen ("Fred Flintstone") on kuvitteellinen hahmo, joka teki ensi esiintymisensä Kiviset ja Soraset -animaatiosarjassa vuonna 1960. Hänet loivat William Hanna ja Joseph Barbera. Retu on ensi esiintymisestään lähtien esiintynyt televisiosarjoissa, elokuvissa ja mainoksissa aina nykypäivään asti. Hahmo tunnetaan myös tämän kuuluisasta huudahduksesta "Yabba-Dabba-Doo".
Retu on Vilma Kivisen aviomies ja heillä on yksi lapsi Siru. Kivisten naapurissa asuvat Tahvo ja Betty Soranen, joilla on poika nimeltä Bamm-Bamm. Retu asuu kuvitteellisessa esihistoriallisessa kaupungissa nimeltä Kivikylä, jossa ihmiset elävät modernia paljasjalkaista luolamieselämää. Heillä on käytössään useita alkukantaisia nykylaitteita, kuten puhelimia, erilaisia kulkuneuvoja ja televisioita.
Hahmo.
Retu on tyypillinen työläinen, joka työskentelee Brontonosturin kuljettajana herra Slaten Kivi ja Sora yhtiössä. Retu on hyvin temperamenttinen ja harrastaa keilaamista, biljardia, pokeria, golfia ja kotonaan löhöilemistä. Keilaamisessa ja biljardissa Retu on erittäin taitava. Hän on muun muassa voittanut useita mestaruuksia keilaamisesta ja on jopa käynyt balettitunneilla parantaakseen taitojaan keilaamisen parissa. Myös golfin parissa Retu on voittanut mestaruuden Tahvon avustuksella.
Retu kuuluu parhaan ystävänsä Tahvon kanssa Vesipuhveleiden veljeskuntaan, jonka myötä hänelle on aiheutunut ongelma uhkapelien, erityisesti pokerin parissa.
Hänen menneisyytensä on vaihdellut televisiosarjoista riippuen. Hän on kuitenkin pysynyt Ed ja Edna Kivisten ainoana lapsena. Alkuperäisen sarjan jaksossa "Love Letters On The Rocks" Retu ja Vilma tutustuivat toisiinsa käydessään Boulder high schoolia, jolloin Retu pelasi baseballia. Hän pyysi Vilmaa ensitreffeille 16-vuotiaana lähettäen tytölle rakkauskirjeen. Myöhemmin Retun menneisyys on ristiriidassa jakson "Flintstone Of Prinstone" mukaan, jolloin Retun kerrottiin käyvän Rockyville high schoolia ja pelanneen amerikkalaista jalkapalloa valmistuen koulusta seitsemässä vuodessa neljän sijasta, kuten jaksossa "Love Letters On The Rocks" kerrottiin. Retu myös tapasi Vilman kesällä heidän ollessa noin 20-vuotiaita.
Kivikylän mukulat -sarjassa Retu ja Vilma olivat jo tunteneet toisensa lapsuudesta lähtien.
Muuta.
Laulaja Fredin taiteilijanimi syntyi, kun hänen armeijakaverinsa alkoivat verrata häntä vantteran ulkomuotonsa vuoksi Retu Kiviseen.
Lentopotkun potkaisija

Lentopotkun potkaisija (, lyh."P") on pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Hän on erikoisjoukkuepelaaja, jonka tehtävänä on potkaista pallo lentopotkulla () vastustajalle ja tehdä näin heidän kenttäasemansa mahdollisimman huonoksi. Lentopotkaisijaa käytetään yleensä oman hyökkäysvuoron neljännellä yrityksellä, kun ei haluta vastustajan saavan palloa hyvistä kenttäasemista, mikäli neljännellä yrityksellä ei uutta yrityssarjaa saataisikaan.
Taidot.
Lentopotkaisijoilta ("punttaajilta", kuten suomalainen lajislangin termi kuuluu) vaaditaan, kuten myös potkaisijoilta, kovaa potkuvoimaa. Ammattilaisliiga NFL:ssä hyvien lentopotkaisijoiden kauden potkujen keskimitta on 40-45 jaardia. Kuitenkin yhtä tärkeää kuin potkun pituus, on myös pallon lentoaika. Pallon pitää pysyä ilmassa useita sekunteja, jotta lentopotkujoukkue ehtisi lähelle vastustajan potkun vastaanottajaa ja taklaamaan tätä. Jotkut lentopotkaisijat saattavat toimia myös joukkueidensa aloituspotkujen potkaisijoina potkaisijoiden sijasta. Potkumaali- ja lisäpisteyrityksissä he toimivat yleensä "holderina" (pelaajana, joka vastaanottaa sentteriltä taaksepäinsyötön ja asettaa pallon maahan potkaisijaa varten).
Ura.
Lentopotkaisijoilla on tyypillisesti keskimääräistä pidemmät pelaajaurat kuin muilla joukkueen pelaajilla. Tämä johtuu pienemmästä loukkaantumisriskistä, koska he ovat hyvin lyhyitä aikoja kentällä ja kokevat harvoin kontaktia: punttaajat saattavat joskus joutua taklaamaan potkunpalauttajia, mutta varsinkin itse potkun aikana heitä suojaavat tiukat säännöt koskemattomuudesta. Jeff Feagles, New York Giantsin lentopotkaisija pelasi vuonna 2007 yhteensä 20:nnen kautensa ja hänen virkaveljensä Sean Landetalla on takana yhteensä 22 vuotta ammattilaisliigoissa (19 NFL:ssä ja kolme edesmenneessä USFL:ssä).
José Iván Gutiérrez

José Iván Gutiérrez Palacios (s. 27. marraskuuta 1978 Hinojedo, Kantabria) on espanjalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2000–2014.
Gutiérrez voitti alle 23-vuotiaiden maantieaika-ajon maailmanmestaruuden Veronassa vuonna 1999. Aikuisten sarjassa hän saavutti samassa lajissa MM-hopeaa Madridissa 2005 Michael Rogersin jälkeen. 
Gutiérrez on voittanut Espanjan maantieajomestaruuden vuosina 2001 ja 2010 sekä aika-ajomestaruuden kolme kertaa. Hän on voittanut lisäksi Giro dell'Emilian, Eneco Tourin kahdesti ja Välimeren ajon.
Vera

Vera tarkoittaa ainakin seuraavia:
Katso myös.
Veraan liittyvät myös seuraavat asiat:
Beau Weaver

Beauregard Rodriquez Weaver (s. Oklahoma) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka oli muun muassa Teräsmiehen äänenä hahmon 1980-luvun nimikko animaatiosarjassa.
Ura.
Weaver vietti lapsuutensa Tulsassa ja aloitti työskentelemään aluksi freelancerina useiden eri radiokanavien parissa 1960- ja 1970-luvulla. Hän on ollut Yhdysvaltojen radiopersoonana 1970- ja 1980-luvulla muun muassa popasemien, kuten Los Angelesissa KHJ:llä, San Franciscossa KFRC:llä, San Diegossa KCBQ:lla ja Dallasin KNUS:llä. Erityisesti 1980-luvun alussa Weaver oli muun muassa juontajana Transtar Radio Networkilla ja samoihin aikoihin Weaver ryhtyi tekemään äänirooleja piirrettyihin, mainosjuontoja televisiomainoksiin, sekä elokuvien trailereihin.
Weaver asuu Los Angelesissa, jossa hän on menestyneimpiä ääninäyttelijöitä. Weaveria kuullaan päivittäin useiden televisio- ja elokuvamainosten kertojaäänenä. 2000-luvulla hän on tehnyt harvemmin äänirooleja animaatioihin. Weaver muun muassa valittiin Texas Radio Hall of Fameen vuonna 2003.
Rosabeth Moss Kanter

Rosabeth Moss Kanter (s. 15. maaliskuuta 1943 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen kauppatieteen professori, erikoisaloinaan strategia, innovaatiot ja muutosjohtaminen.
Hän työskentelee Harvardin yliopistossa, jossa hänellä on liiketaloustieteen Ernest L. Arbuckle -professuuri.
Kanter toimi vuosina 1989–1992 Harvard Business Reviewin päätoimittajana.
Koulutus.
Kanter valmistui kandidaatiksi (psykologia ja sosiologia) Bryn Mawr Collegesta vuonna 1964.
Sieltä hän siirtyi Michiganin yliopistoon, missä hän opiskeli ensin maisteriksi (1965), ja valmistui tohtoriksi (sosiologia) vuonna 1967.
Akateeminen ura.
Kanter oli vasta toinen nainen, joka valittiin pysyvään virkaan Harvard Business Schoolissa (HBS).
Ennen siirtymistään HBS:ään vuonna 1986, Kanter toimi vierailevana professorina MIT:n Sloan School of Managementissa (1979–1986).
MIT:a ennen Kanter hoiti organisaation johtamisen ja sosiologian professuureja Yalessa (1977–1986), ja oli sosiologian apulaisprofessori Brandeisin yliopistossa (1966–1977). 1975–1976 hän oli Post-doc -tutkijana Harvard Law Schoolissa ja 1973–1974 organisaatiokäyttäytymisen tutkimusohjelmassa Harvardissa.
Tunnustukset.
Kanter on saanut urallaan lukuisia tunnustuksia, muun muassa 22 kunniatohtorin arvoa.
Dora Wahlroos

Anna Dorothée (Dora) Wahlroos (19. joulukuuta 1870 Pori – 21. maaliskuuta 1947 Kauniainen) oli suomalainen taidemaalari. Hän oli Suomen taiteen kultakauden vähemmän tunnettu mutta lahjakas ja vasta 2000-luvulla arvonnousun osakseen saanut taiteilija. Wahlroos eli aikana, jolloin miehet hallitsivat taidemaailmaa eikä nainen ollut arvostettu taiteilijana ja taidekoulutkin olivat naisilta suljettuja. Naisasialiike oli vasta nostamassa päätään. 
Wahlroosin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Johan Henrik Wahlroos ja Dorothée Augusta Henriette o.s. Fehn. Hän asui Turussa ja aikuisiässä Kauniaisissa. Hän oli kaksi vuotta kihloissa kuvanveistäjä Emil Wikströmin kanssa.
Elämänvaiheita.
Wahlroos sai koulutuksensa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1886–1889, Victor Westerholmin johdolla 1889–1890, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1890–1891, Hermann Groeberin johdolla Münchenissä Saksassa 1911 ja myös Pariisissa. Hän opetteli maisemamaalausta Ahvenanmaalla Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa ja teki useita opintomatkoja Saksaan, Ranskaan ja Italiaan. Hän oli kihloissa kuvanveistäjä Emil Wikströmin kanssa ja tutustui näin nuorsuomalaisiin. Ahvenanmaalla hän vietti kesät 1889 ja 1890 tutustuen suomalais-ruotsalaiseen taiteilijayhteisöön ja maisemamaalaamiseen.
Wahlroos osallistui Suomen Taiteilijoiden ensimmäiseen näyttelyyn, ensimmäiseen kahdella ja seuraavaan seitsemällä työllä. Kun kihlaus purkautui, samalla katkesi yhteys Nuori Suomi -ryhmään. Wikström avioitui Wahlroosin ystävän Alice Högströmin kanssa 1895, mutta naisten ystävyys säilyi. Dora Wahlroos oli aluksi jopa suositumpi kuin Helene Schjerfbeck, mutta vuosien aikana hänet unohdettiin, koska häntä pidettiin vanhanaikaisena, sillä hänen työnsä olivat realistisempia kuin silloin muodissa olleet suuntaukset. Wahlroos oli hyvin tuottelias muotokuvamaalari. Hän on maalannut noin sata muotokuvaa. Vaikka suosio laski, hän tuli tilausmuotokuvilla hyvin toimeen ja pystyi hankkimaan naimattomien sisariensa kanssa 1921 Kauniaisista huvilan, Villa Gernheimin, jossa hän maalaamisen ohella harrasti sisustamista ja puutarhanhoitoa.
Wahlroosin julkisia töitä on Myrskylän kirkon vuorisaarna-aiheinen alttaritaulu (1896). Hän maalasi muotokuvia, nais- ja alastonkuvia, maisemia, kansankuvauksia ja omakuvia. Wahlroosin tuotanto oli parhaimmillaan uran alkupuolella, jolloin hänet palkittiin dukaattipalkinnolla. Hän elätti myöhemmin itsensä ja sisarensa muotokuvien tekemisellä, eikä muunlaiselle maalaamiselle jäänyt aikaa. Vanhuuden omakuva vuodelta 1943 kuitenkin kertoo hänen olleen uskollinen nuoruuden ihanteille.
Wahlroosin 50-vuotisen elämäntyön näyttely oli 2008 Turun ja Hämeenlinnan taidemuseoissa.
Yksityiselämä.
Wahlroosilla oli vuonna 1900 Italiassa kolme viikkoa kestänyt rakkaussuhde hänen ystävättärensä ja kollegansa, taidemaalari Elin Danielson-Gambogin aviomiehen Raffaello Gambogin kanssa, mikä johti sekä ystävättärien välien katkeamiseen, että avioparin suhteen huononemiseen.
Omat jutut

Omat jutut on Yleisradion ohjelmasarja, joka rakentui työmaaperinteelle, eri työalueitten kaskuille, vitseille, tarinoille ja lauluille. Suurin osa televisiosarjan käsikirjoitusmateriaalista dramatisoitiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston kokoelmista.
Omia juttuja tuottivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä vuosina 1975–1978. Viimeisiä jaksoja ohjasi Arto af Hällström. Televisiosarja kertoi muun muassa rakennustyöläisten, postin työntekijöiden, piikojen ja renkien sekä rautatietyöläisen omista jutuista. Yhteistoiminnassa Kansanrunousarkiston kanssa ohjelmasarja järjesti myös suutarien ja räätälien työmaaperinteen keräyskilpailut. Niistä syntyi tähän sarjaan omat televisio-ohjelmansa. 
Omien juttujen käsikirjoittajina Pohjanheimon ja Seppälän ohella toimivat muun muassa Ilpo Tiihonen, Sulevi Peltola, Timo Lapila ja Pekka Milonoff. Ohjelman vakionäyttelijät olivat Helge Herala, Esa Pakarinen, Rea Mauranen, Eila Rinne, Martti Pennanen, Tapio Aarre-Ahtio, Timo Virkki ja Esa Pakarinen Junior, alkuosissa myös Kirsti Wallasvaara. Musiikista vastasi aivan sarjan alussa Helsingin Työväenyhdistyksen Soittokunta, sittemmin Eero Ojanen ja Heikki Valpola.
Ohjelmaa kuvattiin monikameratekniikalla Yleisradion ensimmäisessä väristudiossa, studio 4:ssä, kahdella värikameralla.
Jakso jaksolta.
Omat jutut: Työmaaperinnettä rakennuksilta
Omat jutut: Postilaisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Metsätyöläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Pumpulin plikkojen työmaaperinnettä
Omat jutut: Rakennustyöläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Renkien, piikojan ja palkollisten työmaaperinnettä
Perinne-ohjelma (Omat jutut)
Omat jutut: Rautatieläisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Suutareitten työmaaperinnettä
Omat jutut: Jätkien työmaaperinnettä
Omat jutut: Räätälien työmaaperinnettä 
Omat jutut: Mustan kaartin (kirjatyöntekijäin) työmaaperinnettä
Omat jutut: Koululaisten työmaaperinnettä
Omat jutut: Leipurien työmaaperinnettä 
Omat jutut: Vankien työmaaperinnettä
Omien juttujen taustaa
Palkinnot.
Elokuvataiteen valtionpalkinto Pekka Milonofille ja Sulevi Peltolalle rakennustyöläisten työmaaperinteestä kertovasta sarjan osasta (Omat jutut 5) 
Aiheesta muualla.
Love... and Marriage

Love... and Marriage oli Yleisradion tekemä ohjelma, joka sai kunniamaininnan kansainvälisessä Montreux’n Kultainen ruusu -viihdeohjelmakilpailussa vuonna 1971. Ohjelma kertoo hullunkurisen tarinan rakkaudesta, häistä ja hääyöstä piikitellen hääseremonioitten kliseitä. Love... and Marriage tehtiin Kultaisen Ruusun festivaalia ja kansainvälistä myyntiä silmällä pitäen englanniksi.
Ohjelman pääosissa ovat Marja Korhonen (morsian), Pekka Autiovuori (sulhanen) ja Helge Herala (pappi). Muissa osissa muun muassa Varma Lahtinen, Juhani Kumpulainen ja Seppo Kolehmainen. Ohjelma kuvattiin Yleisradion Pasilan studioilla värifimille. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasivat Vesa Nuotio ja Erkki Pohjanheimo, musiikista Esko Linnavalli, lavastuksesta Aimo Pöyhönen, kuvauksesta Veikko Mård ja leikkauksesta Kaija Ahopelto.
Love... and Marriage esitettiin ensi kerran Yle TV1:ssä 13.3.1971 ja uusittiin TV1:ssä 24.8.1971
Aiheesta muualla.
Kelly Hu

Kelly Ann Hu (s. 13. helmikuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän oli vuoden 1985 Miss Teen USA -kilpailun historian ensimmäisenä amerikanaasialaisena voittajana.
Näyttelijänä.
Hu aloitti näyttelemisen 1980-luvun lopulla esiintyessään televisiosarjassa "Growing Pains". Elokuvien pariin hän siirtyi vuonna 1989 "Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla" -elokuvan myötä. Sittemmin Hu on esiintynyt sekä televisiossa että elokuvissa ja tehnyt äänirooleja piirrossarjoihin, kuten "Afro Samurai", "Robot Chicken" ja "Hämmästyttävä Hämähäkkimies". Hu tuli tunnetuksi vuoden 2002 "Skorpionikuningas"-elokuvan myötä ja on sittemmin esiintynyt myös elokuvissa "Kehdosta hautaan", "X-Men 2" ja "The Tournament". Hu on tullut Suomessa tunnetuksi myös "Vampyyripäiväkirjat"-sarjan Pearl-vampyyrina.
Yksityiselämä.
Hu syntyi Honolulussa, Havaijilla ja on neljännen sukupolven kiinalais-filippiiniläis-havaijilainen. Hän valmistui Pepperdinen yliopistosta ja on naimaton. Hu omaa mustan vyön Kanzen Budokai karatessa.
James Hong

James Hong (s. 22. helmikuuta 1929 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Hän on yksi Yhdysvaltain historian tuotteliaimmista näyttelijöistä. Hän on työskennellyt 1950-luvulta lähtien ja esiintynyt lähes 700 elokuvassa tai tv-sarjassa. Niihin kuuluvat "Rillit huurussa" (2007-2019), "West Wing" (1999-2006), "Frendit" (1994–2004), "Seinfeld" (1989–1998), "Säpinää Chinatownissa" (1986), "Blade Runner" (1982), "Hei, me lennetään!" (1980) ja "Chinatown" (1974). Hong jatkaa näyttelemistä edelleen, yli 90 vuoden iässä. Hänen viimeisimpiä elokuviaan on "Everything Everywhere All at Once" (2022).
Hong on myös ääninäyttelijä, joka on työskennellyt muiden muassa sarjoissa "Jackie Chan seikkailee", "Super Robot Monkey Team Hyperforce Go!" ja "Teen Titans" sekä animaatioelokuvassa "Mulan" (1998). 
Hongin isä oli Hongkongista tullut maahanmuuttaja. Myös poika sai varhaista opetusta Hongkongissa, mutta palasi Yhdysvaltoihin kymmenvuotiaana.
Hän valmistui high schoolista vuonna 1947 ja opiskeli rakennustekniikkaa Minnesotan yliopistossa, minkä jälkeen hän liittyi Minnesotan kansalliskaartiin. Hänen opintonsa keskeytyivät Korean sodan aikana, kun hänen kansalliskaartiyksikkönsä lähetettiin koulutukseen Alabamaan. Sodan päätyttyä vuonna 1953 hän muutti Los Angelesiin ja jatkoi rakennustekniikan opintoja Etelä-Kalifornian yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1954.
Piet Kee

Pieter William "Piet" Kee (30. elokuuta 1927 – 25. toukokuuta 2018) oli alankomaalainen urkuri ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatoriossa Amsterdamissa ja nousi maineeseen varsinkin improvisaatiotaidoillaan; hän voitti Haarlemin kansainvälisen improvisointikilpailun perättäisinä vuosina 1953–1955.
Kee työskenteli pitkään urkupedagogina sekä kirkkourkurina Alkmaarissa ja Haarlemissa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa "Haarlem Concerto" (2005) uruille ja orkesterille.
Kognitiivinen käyttäytymisterapia

Kognitiivinen käyttäytymisterapia (, lyhenne CBT) on psykoterapiamuoto, joka perustuu oppimis-, kognitiivisen ja sosiaalipsykologian teoriaan ja tutkimukseen ja keskittyy pääasiallisesti nykytilanteessa vaikuttavien käyttäytymisongelmia ylläpitävien tekijöiden kartoittamiseen ja hoitoon.
Kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa painotetaan yksilön vuorovaikutusta (sosiaalisen) ympäristönsä kanssa nykyhetkessä. Kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa tutkitaan, miten ihminen käyttäytyy tai menettelee eri tilanteissa ratkaistakseen ongelmiaan ja tarvittaessa hänelle opetetaan elämänlaadun kannalta toimivampia ja käyttökelpoisempia tapoja ongelmien ratkaisemiseksi. Kognitiivinen käyttäytymisterapia aloitetaan aina käyttäytymisanalyysilla tai asiakkaan tilanteen käsitteellistämisellä. Tämä voi johtaa huomaamaan, että asiakkaalta puuttuu sosiaalisia valmiuksia, että hänellä on itseänsä tai muiden kannalta epäedullisia tai tuhoisia ongelmanratkaisu- tai suhtautumistapoja, ”noidankehiä”, joihin hän on juuttunut. Peruslähtökohta on se, että jokainen yksilö on ainutlaatuinen ja jokaisen hoidon täytyy sen vuoksi perustua yksilölliseen käyttäytymisanalyysiin. (Tuomisto, Lappalainen, 2012)
Kognitiivisen käyttäytymisterapian tehokkuus on todettu sadoissa tieteellisissä tutkimuksissa ja se on saavuttanut tunnustusta kaikkialla maailmassa erityisen tehokkaana ja tieteellisesti tutkittuna psykoterapiamuotona. Tällä hetkellä on olemassa käyttäytymisterapeuttisia hoitomenetelmiä lähes kaikkiin psykiatrisiin, neurologisiin ja terveyspsykologisiin ongelmiin ja häiriöihin ja monien ongelmien hoidossa nämä hoitomenetelmät on osoitettu parhaiksi psykologisiksi hoitomenetelmiksi. Alueita, joilla käyttäytymisanalyysin ja kognitiivisen käyttäytymisterapian hoitomenetelmät ovat osoittautuneet erityisen tehokkaiksi ovat esim. ahdistuneisuus-, pelko-, ja masennusongelmat, syömis- ja unihäiriöt, oppimisvaikeudet, seksuaaliset ja muut parisuhdeongelmat, huono itseluottamus, väärinkäyttöongelmat, skitsofrenia ja erityyppiset stressiongelmat ja yleiseen terveyteen liittyvät ongelmat sekä lapsuuteen ja kehitysvammaisuuteen liittyvät häiriöt. Verrattaessa kognitiivista käyttäytymisterapiaa muihin psykoterapiamuotoihin sillä on tavallisesti saatu parempia tuloksia kuin muilla. Millään alueella ne eivät ole olleet huonompia kuin muilla psykoterapiamenetelmillä. Eräs uusi hoitoalue on persoonallisuushäiriöt, joiden hoidossa kognitiivisella käyttäytymisterapialla on myös saatu hyviä tuloksia. Maailman laajimmassa ja perusteellisimmassa psykoterapiatutkimuksessa (Grawe, Donati, Bermauer, 1994) juuri kognitiivisen käyttäytymisterapian menetelmät saivat parhaat tulokset. Tämä saavutus perustuu suuresti siihen kokeelliseen ja tieteelliseen traditioon, johon tämä terapiamuoto perustuu. Huonoksi osoittautuneet menetelmät on yksinkertaisesti hylätty.
Tatjana Lioznova

Tatjana Mihailovna Lioznova (; 20. heinäkuuta 1924 Moskova, Neuvostoliitto – 29. syyskuuta 2011) oli venäläinen ohjaaja, joka muistetaan muun muassa minisarjasta "Kevään seitsemäntoista hetkeä" (1973). Hän teki myös täyspitkiä elokuvia, joihin kuuluu "Aamulla varhain" ("Rano utrom", 1966). 
Lioznovasta tehtiin Neuvostoliiton kansantaiteilija vuonna 1984.
Kolmisoppi (Kuopion kaupunginosa)

Kolmisoppi on Kuopion 30. kaupunginosa noin seitsemän kilometriä keskustasta etelään. Kaupunginosan itäraja kulkee osaksi valtatiellä 5. Alue on saanut nimensä siellä sijaitsevasta Kolmisoppi-järvestä. Alueella on myös pienempi, edelliseen laskeva Vuorilampi. Naapurikaupunginosia ovat Neulaniemi, Neulamäki ja Savilahti pohjoisessa, Särkiniemi ja Levänen idässä sekä Neulalampi etelässä. Lännessä kaupunginosa rajautuu Kallaveden Pilpanlahteen. 
Kolmisopen pohjoisosissa sijaitseva Kolmisoppi-Neulamäen luonnonsuojelualue on noin 200 hehtaarin kokoinen. Kolmisopessa sijaitsee myös Kolmisopen ryhmäpuutarha ja Pilpan maja. Kaupunginosan etelärajalla Kolmisopenrannassa on mökkiasutusta.
Kolmisoppi on antanut nimensä lähistöllä, mutta Neulalammen kaupunginosan puolella sijaitsevalle yritysalueelle. Yritysalueella sijaitsee esimerkiksi Kauppakeskus Kolmisoppi.
Robert K. Merton

Robert King Merton (4. heinäkuuta 1910 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 23. helmikuuta 2003 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosiologi, joka määritteli muun muassa itsensä toteuttavan ennusteen käsitteen. Hän syntyi juutalaisille maahanmuuttajavanhemmille Philadelphiassa.
Merton esitti 1940-luvulla neljä tieteen yhteistä arvoa:
Merton loi huomattavan uran Columbian yliopiston professorina ja sai vuonna 1994 Yhdysvaltain presidentin myöntämän National Medal of Science -palkinnon. Taloustieteen Nobel-palkittu Robert C. Merton on hänen poikansa.
Ultima III

Ultima III: Exodus on Origin Systemsin kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema "Ultima"-tietokoneroolipelisarjan videopeli.
Exodus oli aikanaan ensimmäinen animoituja hahmoja sisältänyt tietokoneroolipeli. Pelaajalla oli myös hallinnassaan kokonainen seurue yhden pelaajahahmon sijasta.
Tarina.
Sankari saa Lord Britishiltä tehtävän voittaa Exoduksen ja lähtee Ambrosiaan etsiäkseen salaperäistä Time Lordia ja viimein Isle of Fireen lopputaisteluun Exoduksen kanssa.
Vastaanotto.
Peli voitti "Computer Gaming Worldin" lukijaäänestyksessä vuoden 1985 parhaan seikkailupelin palkinnon.
Puumat

Puumat ("Puma") on kissaeläinten ("Felidae") suku. Sen ainoa elossa oleva laji on puuma ("Puma concolor").
Martti Koskinen

Martti Antero Koskinen (18. heinäkuuta 1941 Pulkkila – 26. joulukuuta 1988 Utajärvi) oli suomalainen sanoittaja ja säveltäjä. Hänen musiikkiansa ovat esittäneet muun muassa Esko Rahkonen, Reijo Kallio ja Matti Esko. Utajärvelle hän muutti vuonna 1953 ja asui siellä kuolemaansa vuoteen 1988 saakka.
"Olet rakkain" -kappaleen sanat liittyvät Martti Koskisen ja Chrisse Johanssonin yhteistyövuosiin. Kristiina Mäki on esittänyt tämän kappaleen LP:llä "Mää kottiis nyt" v. 1984.
Tanegashiman avaruuskeskus

Tanegashiman avaruuskeskus () on osa JAXAn avaruusteknistä infrastruktuuria. Se sijaitsee Tanegashiman saarella 115 km etelään Kyūshūsta. Sen perusti vuonna 1969 JAXAn edeltäjiin kuulunut NASDA-organisaatio.
Siellä tehdään kantorakettien laukaisujen lisäksi rakettimoottorien testausta ja satelliittien seurantaa. Se on Japanin suurin avaruuskeskus.
Alueella on kaksi laukaisukompleksia: Yoshinobu ja Osaki. Yoshinobussa on kaksi laukaisutornia. Rakettimoottorien testausasema sijaitsee Yoshinobussa. 
Kesällä 2010 Japanin avaruushallinto oli saanut Tanegashiman kalastajien kanssa aikaan sopimuksen, joka sallii laukaisut kautta vuoden.
Eva Dahlbeck

Eva Dahlbeck (8. maaliskuuta 1920 Tukholma – 8. helmikuuta 2008 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan muun muassa pääosistaan Ingmar Bergmanin elokuvissa "Odottavia naisia" (1952), "Rakkauden oppitunti" (1954) ja "Kesäyön hymyilyä" (1955).
Dahlbeck syntyi Saltsjö-Duvnäsissä, lähellä Tukholmaa. Vuonna 1958 Cannesin elokuvajuhlilla hän voitti jaetun parhaan naisnäyttelijän palkinnon elokuvasta "Elämän kynnyksellä" (1958). Vuonna 1965 hän voitti Guldbagge-palkinnon parhaasta naispääosasta elokuvassa "Kissat" (1965). Vuonna 1961 hänelle myönnettiin Eugene O'Neill -palkinto esiintymisistään teatterissa. Jätettyään näyttelemisen 1960-luvulla hän ryhtyi kirjoittamaan romaaneja ja runoja. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi tanskalainen elokuva "Tintomara" (1970).
Quintus Pedius

Quintus Pedius (k. syksyllä 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli Julius Caesarin siskon Julian lapsenlapsi. 
Pedius mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 57 eaa., jolloin hän toimi Caesarin legaattina Galliassa. Vuonna 55 eaa. hän oli ehdolla kuruuliseksi ediiliksi, mutta hävisi äänestyksen. Caesarin kansalaissodan aikana Pedius kannatti luonnollisesti sukulaistaan. Caesarin sotiessa Pompeiusta vastaan Kreikassa Pedius toimi preettorina Roomassa. Preettorina Pedius kukisti Titus Annius Milon ja Marcus Caelius Rufuksen johtaman kapinan. Vuonna 45 eaa. Pedius toimi legaattina Hispaniassa. Palatessaan Roomaan Caesarin kanssa Pediukselle myönnettiin triumfi ja hänet nimitettiin prokosuliksi. 
Caesarin murhan jälkeen ilmeni, että kuollut diktaattori oli nimittänyt perillisiksiin sukulaisensa Gaius Octaviuksen, Lucius Pinariuksen ja Quintus Pediuksen. Pedius ja Pinarius saivat Caesarin perinnöstä pienemmän osan. Caesar adoptoi myös Octaviuksen postuumisti. Pedius luopui perintöosuudestaan Octaviuksen hyväksi. Vuonna 43 eaa. konsulit Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa Caetronianus kaatuivat Mutinan taistelussa. Octavianus otti armeijan komentoonsa ja pakotti senaatin nimittämään itsensä ja Pediuksen konsuleiksi. Pedius antoi heti säätää lain, joka tuomitsi Caesarin murhaajat. 
Octavianus liittoutui pian Marcus Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa, muodostaen toisen triumviraatin. Pedius ehdotti senaatissa lakia joka armahti Antoniuksen ja Lepiduksen jotka oli nimitetty isänmaan vihollisiksi. Kun Roomassa saatiin triumvirien suunnittelemista proskriptioista, Pedius huolestui ja yritti tyynnytellä mielialoja kaupungissa. Rasitus oli kuitenkin liikaa Pediukselle, joka kuoli seuraavana yönä.