Toyota Carina

Toyota Carina oli Toyotan valmistama keskikokoinen perheautomallisto. Sen sisarmalli on 2-ovinen Coupé Toyota Celica. Mallit Carina II ja Carina E ovat käytännössä samoja autoja kuin Japanin markkinoilla myydyt Toyota Coronat.
Carina (TA12) (1970–1975).
Ensimmäinen Carina tuli myyntiin vuonna 1970.
Carinaan tehtiin ensimmäinen facelift vuonna 1972, kun sen jäähdyttäjän säleikkö, konepelti ja kojelauta saivat uuden ilmeen. Vuonna 1974 tehtiin jo toinen uudistus, jolloin keulan pysäköintivalot hieman siirtyivät. Moottorivaihtoehdot olivat kaikki 1,4–2,0-litraisia. 
Oma aikanaan Carinan 1,6-litraisella moottorilla varustettu malli oli ripeäliikkeinen perheauto, joka kiihtyi 0–100 km/h 11,5 sekunnissa. Auton tekniikka oli myös erittäin luotettava.
Carina (TA14) (1975–1977).
Toisen sukupolven Carina muistutti erittäin paljon edeltäjäänsä. Sen akseliväli oli 7 cm pidempi, mutta itse auto oli vain 4,5 cm pidempi. Raideleveys kasvoi edessä 4 cm, mutta takana vain sentin. Auto sai nykyaikaiset viiksikytkimet ja istuimiin tuli kangasverhoilu. Moottorit säilyivät ennallaan, ja valittavana oli tavallisen 2T-moottorin lisäksi 2TB-moottorilla varusteltu ST-malli.
Carina (TA40) (1977–1982).
Vuonna 1977 esiteltiin kolmannen sukupolven Carina (TA40). Auto oli yhä takavetoinen, ja se muistutti huomattavasti Corollaa. Edeltäjäänsä verrattuna uusi Carina oli ulkoisesti pelkistetympi, vain keula muistutti hieman vanhaa mallia. Ulkomitoiltaan Carina kasvoi muutaman senttimetrin. Taka-akselilla oli tuttuun tapaan kierrejouset, paitsi ei farmarimallissa. Carina perustui edeltäjänsä perusrakenteeseen: takaveto, jäykkä taka-akseli, kuulamutteriohjaus, nokka-akseli sylinteriryhmässä. Mallin suurimpia puutteita olivat ahtaat sisätilat, huonot ajo-ominaisuudet ja matkustusmukavuus. Carina oli kuitenkin melko luotettava ja edullinen auto, se oli myös melko tehokas.
Vuonna 1980 Carinan ajovaloista tuli suorakulmaiset, etusäleikkö kääntyi viistoon, takavalot suurenivat, pituus kasvoi 12 cm, sisustus uudistui ja äänieristystä paranneltiin. Tekniikka pysyi samana vuoteen 1982 asti.
Ainoa moottorivaihtoehto oli 1,6-litrainen (1 588 cm3) OHV-moottori, joka tuotti tehoa 75 hevosvoimaa. Lisävarusteena Carinaan sai automaattivaihteiston.
Carina (TA60) (1982–1984).
Vuonna 1982 markkinoille tuli viimeinen takavetoinen Carina. Neljännen sukupolven Carina muistutti edeltäjäänsä TA40:ä melko paljon. Korimalleja olivat sedan, monikäyttö-coupé ja farmari.
"Helsingin Sanomien" esittelyssä vuoden 1982 Carinassa nähtiin tietokonepohjaisen suunnittelun vaikutuksia: esimerkiksi ilmanvastus parani, mutta samalla autoista tuli kovin samannäköisiä. Vaikka auto ei juuri pidentynyt, sen matkustamoon oli saatu 10 cm enemmän pituutta. Auto vaikutti myös hyvin viimeistellyltä.
Carina II (AT151 / ST150 / CT150) (1984–1988).
Viidennen sukupolven Carina sai nimekseen Carina II. Nyt myyntiin tuli ensimmäinen etuvetoinen Carina, joka oli muutenkin teknisesti huomattavasti edeltäjäänsä kehittyneempi. Carina II (AT151) oli alustarakenteeltaan Corollan kaltainen mutta sitä pidempi. Kori erottui kulmikkaasta ja pelkistetystä Toyota-linjasta. Aluksi autosta oli saatavilla vain sedan-malli, mutta myöhemmin markkinoille tuli myös liftback. Carina II:sta lähtien Carinat olivat samoja autoja kuin Japanin markkinoilla olleet Toyota Coronat.
Alusta oli edeltäjäänsä verrattuna pehmeä, mikä teki ajamisesta mukavampaa. Ajo-ominaisuudet olivat kuitenkin muuten puutteelliset. Sisätilat olivat luokkansa parhaimmistoa ja moottorit luotettavia. Edistys vanhaan takavetoiseen Carinaan oli huikeaa.
Vuonna 1986 Carinaan tehtiin facelift: jäähdyttäjän säleikkö muuttui ja etuvaloista, takavaloista ja puskureista tuli modernimmat. Sivulasien kehykset olivat nyt mustat, kun ne aiemmin olivat krominväriset. Varustelu parani ja moottoritehoa lisättiin hieman. Vuoden 1986 lopussa myyntiin tuli myös uusi 1,8-litran moottorilla varustettu Carina GL.
Korinumerot:
Carina II (AT171 / ST171 / CT170) (1988–1992).
Kuudennen sukupolven Carina II oli tuotannossa vuosina 1988–1992. Auto suunniteltiin uudelleen edellisen sukupolven korirakenteen päälle. Uutena korimallina tuli myyntiin myös farmari. Korin jäykkyyttä oli paranneltu edelliseen malliin verrattunna. Sisätiloiltaan Carina ei suurentunut. Carinassa käytettiin samoja moottoreita kuin Corollassa ja Camryssä. Modernit moottorit kuluttivat vähän polttoainetta mutta tarjosivat silti hyvää suorituskykyä, moottorissa riitti sitkeyttä myös pienillä kierroksilla.
Korinumerot:
Carina E (ST190) (1992–1997).
Vuodet 1992–1997 tuotannossa olleesta seitsemännen sukupolven Carinasta käytettiin nimeä Carina E. Se oli ensimmäinen Carina-malli, jota valmistettiin sekä Japanissa että Englannissa. Carina E oli hieman edeltävää mallia suurempi ja sisätilat olivat kilpailijoiden malleja paremmat.
Ensimmäinen Carina E valmistettiin Englannin Burnastonin tehtaalla 16. joulukuuta 1992. Suomeen Carina E tuli alkuun Japanista ja vasta vuoden 1994 paikkeilla Englannista. Alkuun tarjolla oli moottorikoot 1,6i, 2,0i, 2,0 GTi ja 2,0 Diesel. Pienimmän bensiinimoottorin teho oli noussut edellisestä sukupolvesta 10 hevosvoimalla, isompi oli ennallaan. GTi-kone oli peräisin Toyota Celicasta. Carina E:n moottorit olivat yhtä luotettavia kuten edeltäjänsä. Ohjaustuntuma sen sijaan oli heikko ja kolariturvallisuus keskitasoa heikompi.
Vuonna 1996 tehtiin viimeinen malliuudistus, jolloin markkinoille tuli Elegance-malli. Korirakenteita vahvistettiin, verhoilu uusittiin ja varustelua paranneltiin muutenkin, myös ajettavuutta saatiin parannettua merkittävästi. Jäähdyttimen säleikkö ja takavalot muuttuivat. Moottoreiden tehoja jouduttiin laskemaan, jotta myös auton tuottamat päästöt saatiin alhaisemmiksi. Uutuutena tarjolle tuli 1,8-litrainen taloudellinen laihaseosmoottori. Dieselmoottoriin lisättiin turboahdin, ja näin moottorin tuottama teho nousi hieman.
Carina E:tä myytiin Japanissa yhä nimellä Toyota Corona, mutta farmariversion nimi oli siellä nimeltään Toyota Caldina. Vuonna 1998 Carina E:n korvasi Toyota Avensis.