tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laulujoutsen (kirja)

Laulujoutsen – Ultima Thulen lintu on Yrjö Kokon vuonna 1950 julkaisema kerronnallinen tietokirja laulujoutsenesta. Teoksen vaikutuksesta Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi käynyt laji saatiin pelastettua. Sen on sanottu olleen ensimmäisiä länsimaisia luonnonsuojelukirjoja, jotka vaikuttivat suuresti uhanalaisten lajien suojeluun. Kirjan on kustantanut WSOY.
Laulujoutsen oli 1940-luvulle tultaessa käynyt Suomessa metsästyksen ja munienkeräilyn vuoksi erittäin uhanalaiseksi ja sitä tavattiin enää Itä- ja Pohjois-Suomen rajaseuduilla. Vuonna 1949 koko Suomessa arvioitiin olevan vain 15 pesivää laulujoutsenparia, eivätkä niistäkään kaikki pesineet joka vuosi. Eläinlääkäri ja luontokuvaaja Yrjö Kokko, joka tunnettiin parhaiten satukirjastaan "Pessi ja Illusia", yritti viiden vuoden ajan turhaan valokuvata laulujoutsenta Käsivarren Lapissa oppaanaan Enontekiön nimismies Sulo Rova. Kuudentena keväänä vuonna 1950 he lopulta onnistuivat löytämään laulujoutsenparin pesäpaikan syrjäiseltä erämaalammelta ja saivat kuvattua joutsenia kolmen viikon ajan poroksi naamioidun piilokojun avulla. "Laulujoutsen"-kirja on kertomus kuvausretkestä sekä laulujoutsenen roolista suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä aina "Kalevalasta" alkaen. Teos päättyy Kokon korkealentoiseen ylistysrunoon myyttisen linnun kauneudelle ja uljaudelle. Hän rinnastaa siinä laulujoutsenen katoamisen sivistyksen katoamiseen.
Kokosta ja Rovasta käytetään kirjassa nimiä Tiiti ja Niuniu, laulujoutsenparista puolestaan nimiä Marski ja Hanna marsalkka Mannerheimin ja laulaja Hanna Granfeltin mukaan. Joutsenten kuvauspaikkaa Kokko kutsuu nimellä Ihannelampi, mutta hän kuvailee sen sijainnin tahallaan harhaanjohtavasti, jotta lukijat eivät olisi etsiytyneet lammelle häiritsemään joutsenten pesintää. Kokon elämäkerran kirjoittaneen Jukka Parkkisen tietojen mukaan kyseessä on mahdollisesti ollut Enontekiöllä melko lähellä Norjan rajaa sijaitseva Mustinjärvi tai sen viereinen lampi.
"Laulujoutsenesta" tuli välitön myyntimenestys ja kustantajan mukaan 15 000 kappaleen ensimmäinen painos myytiin loppuun viikossa. Teos aiheutti nopeasti täyskäännöksen laulujoutsenten kohtelussa, ja lajin kanta alkoi pian elpyä Suomessa. On arveltu, että ilman Kokon kirjaa laulujoutsenta ei luultavasti olisi koskaan suojeltu Suomessa ja se olisi todennäköisesti hävinnyt maasta kokonaan. Kirja käännettiin ruotsiksi 1951, saksaksi 1952 ja ranskaksi 1956. Suomeksi siitä julkaistiin vuoteen 1994 mennessä kuusi painosta. Kokko luopui "Laulujoutsenen" ilmestyttyä virastaan Muonion piirieläinlääkärinä ja jättäytyi loppuiäkseen vapaaksi kirjailijaksi. Hän julkaisi vuonna 1954 toisen laulujoutsenia käsitelleen teoksen "Ne tulevat takaisin".
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2016

Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2016 järjestettiin Romanian Cheile Grădișteissa tammi-helmikuussa 2016. Kilpailuissa järjestettiin kolme henkilökohtaista ja yksi viestikilpailu kummallekin sukupuolelle sekä alle 19-vuotiaiden että alle 22-vuotiaiden sarjoissa. Aiemmin stadion oli isännöinyt mm. edellisen kesän kesäampumahiihdon mm-kilpailuja.
Kilpailuohjelma.
Kilpailuissa oli 16 eri kilpailutapahtumaa. Alle 22-vuotiaiden kilpailut vaikuttivat myös IBU Juniorcupin pisteisiin.
Tulokset.
Miehet, alle 22.
15 km normaalimatka.
Päivämäärä: 28. tammikuuta
10 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 30. tammikuuta
12,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
4x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Naiset, alle 22.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 28. tammikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 30. tammikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Miehet, alle 19.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 27. tammikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 29. tammikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
3x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 1. helmikuuta
Naiset, alle 19.
10 km normaalimatka.
Päivämäärä: 27. tammikuuta
6 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 29. tammikuuta
7,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 1. helmikuuta
Amino- ja karboksiterminaali

Aminoterminaali, N-terminaali eli N-terminus on haarautumattoman aminohappoketjumolekyylin se pää, jossa on aminohappoon sitoutumaton vapaa aminoryhmä (-NH2).
Karboksiterminaali, C-terminaali eli C-terminus on haarautumattoman aminohappoketjumolekyylin se pää, jossa on aminohappoon sitoutumaton vapaa karboksyylihapporyhmä (-COOH).
N/C-terminaalit voidaan yhä määritellä N/C-terminaaleiksi vaikka niihin olisi liittynyt muita molekyylejä, kunhan liittyneet molekyylit eivät ole aminohappoja.
N/C-terminaalien käsitteitä käytetään esimerkiksi paikantamaan peptidien tai proteiinien alueita. Tätä voidaan käyttää tarkempaan rakennejaotteluun ja siten myös osoittamaan kirjallisesti/sanallisesti jonkin tietty kohta peptidin/proteiinin rakenteessa.
Käsite on hyödyllinen myös peptidien/proteiinien rakenteiden yksinkertaistetuissa esitystavoissa. Kemiassa pätevän käytännön mukaan nimettäessä tai esitettäessä aminohappoketju, edetään sen N-terminaalista vasemmalle oikealle kohti C-terminaalia. Aminohappoja voidaan esittää typistetysti niiden kirjainsymboleina. Alaniini on A ja glysiini G. Siten yleisen säännön mukaan esimerkiksi sekvenssin "GGAA" N-terminaali alkaa glysiinistä. "AAGG"-sekvenssissä N-terminaali alkaa alaniinista.
Urheilun pikku jättiläinen

Urheilun pikku jättiläinen – Ohjekirja nuorille urheilijoille, tietokirja kaikille urheilunharrastajille on Martti Jukolan laatima ja WSOY:n vuonna 1945 julkaisema urheiluaiheinen hakuteos. Se on yksi WSOY:n julkaisemista Pikkujättiläinen-teemakirjoista, jotka nimettiin Yrjö Karilaan vuonna 1924 kokoaman alkuperäisen "Pikku jättiläinen" -yleistietoteoksen mukaan.
"Urheilun pikkujättiläisessä" esitellään eri urheilulajien sääntöjä, historiaa ja tekniikan kehitystä, minkä ohella se sisältää kattavat tilastot olympialaisista, muista arvokisoista ja Suomen maaotteluista, luettelot eri lajien Suomen-mestareista ja Työväen Urheiluliiton mestareista sekä tunnettujen urheilijoiden pienoiselämäkertoja. Osa esitellyistä lajeista oli vielä tuolloin suomalaisille jokseenkin tuntemattomia, kuten maahockey ja hevospoolo. WSOY tilasi teoksen alkujaan Kalle Karvoselta, joka kuitenkin joutui jatkosodan aikana rintamalle, joten keväällä 1944 apuun pyydettiin tunnettu urheiluselostaja ja -kirjailija Martti Jukola. Kun Karvonen kaatui sodassa samana kesänä, Jukola toimitti kirjan yksin ja sai Karvosen leskeltä Annikki Karvoselta oikeudet käyttää tämän keräämää aineistoa. Kirjan tekemiseen osallistui useita avustajia, mutta Jukola kirjoitti pääosan siitä itse.
Teos oli ilmestyessään suuri menestys. Sisältöä päivitettiin vuoden 1951 neljänteen painokseen sekä vuoden 1958 viidenteen painokseen, jonka Reino Hirviseppä toimitti Jukolan kuoltua. Kirjaa myytiin kaikkiaan 78 000 kappaletta, mikä tekee siitä kaikkien aikojen myydyimmän suomalaisen urheilukirjan.
Cooper Union

Cooper Union, virallisesti "The Cooper Union for the Advancement of Science and Art", on New Yorkin Manhattanilla sijaitseva yksityinen korkeakoulu, joka on erikoistunut insinööritieteisiin, arkkitehtuuriin ja kuvataiteisiin. East Villagessa sijaitsevan oppilaitoksen perusti vuonna 1859 teollisuusmies ja keksijä Peter Cooper, esikuvanaan Pariisin École polytechnique, ja sitä rahoittivat myöhemmin myös terästehtailija Andrew Carnegie ja Cooperin vävypojan Abram S. Hewittin suku. 1940-luvulla Hewittit lahjoittivat koululle New Jerseyssä sijaitsevan Ringwoodin kartanonsa maita, ja syntyi koulun oma maaseutukampus ja virkistysalue Green Camp.
Cooper Union tuli alusta saakka tunnetuksi opiskelijoille maksuttomana korkeakouluna, jossa jokainen sisäänotettu sai täyden stipendin. 2010-luvun vaihteessa oppilaitos joutui talousongelmiin rakennettuaan Cooper Squarelle uuden kalliin ja näyttävän toimitalon. Se otti käyttöön opintomaksut, mistä seurasi mielenosoituksia ja protesteja.
Cooper Union -oppilaitoksessa opiskelee kerrallaan noin tuhat opiskelijaa. Päätoimista opetushenkilöstöä oli lukuvuonna 2017–2018 yhteensä 57.
Cooper Unionin tunnettuihin opiskelijoihin kuuluvat keksijä Thomas Edison, abstrakti maalari Lee Krasner, kuvanveistäjä Augustus Saint-Gaudens, arkkitehti Daniel Libeskind ja "Batman"-sarjakuvan luoja Bob Kane.
Cooper Unionin kirjasto oli aikoinaan New Yorkin kaupungin ensimmäinen ilmainen lukusali.
Aiheesta muualla.
Palvelutalo

Palvelutalo tai tavallisen palveluasumisen yksikkö on ikääntyneiden ihmisten tuetun asumisen muoto, joka on suunnattu hoivakoti-asumista parempikuntoisille henkilöille. Ajatuksena on, että asukas voi elää ”oman näköistään vanhuutta”.
Asumisen kesto.
Palvelutaloissa voi pitkäaikaisen asumisen lisäksi asua myös tilapäisesti lyhyemmän ajan.
Toiminnan tavoite.
Palvelutaloasumisessa toiminnan tavoitteena on asukkaan toimintakyvyn edistäminen ja ylläpitäminen, mikä tapahtuu asukkaan, omaisten ja moniammatillisen tiimin yhteistyönä tehdyn hoito- ja palvelusuunnitelman mukaisesti.
Ajatuksena on, että asukas voi elää ”oman näköistään vanhuutta”.
Yhteinen toiminta.
Asukkaat osallistuvat voimiensa sekä kiinnostuksensa mukaan palvelukeskuksen tarjoamiin ohjelmiin ja liikuntatapahtumiin sekä usein ruokaillen yhteisöllisesti palvelukeskuksen ravintolassa.
Vastuuhoitaja ja arjen avustus.
Asukkaalla on vastuuhoitaja, joka vastaa hoito- ja palvelusuunnitelman laatimisesta. Hoito- ja palvelusuunnitelmaan kirjataan asukkaan tiedot sekä asukkaalle sovittu hoiva ja muu apu.
Asukkaalla on mahdollisuus saada apua ateria- ja lääkehuoltoon, henkilökohtaiseen hygieniaan, kauppa- ja talousasioiden hoitamiseen, siivoukseen sekä muun muassa saattoapua lääkärille mentäessä.
Turvapuhelin kuuluu palvelutalon vakiovarustukseen. Vastuuhoitajat pitävät tarvittaessa yhteyttä myös omaisiin. Asukas saa tarvitsemansa lääkärin palvelut joko yleiseltä tai kotihoidon lääkäriltä.
Suomen urheilu 1989

Suomen urheilu 1989 käsittelee vuoden 1989 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Miesten listalla kymmenen parasta olivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Joukkueiden listalla kolme parasta olivat:
Vuoden valmentajaksi valittiin hiihtovalmentaja Pekka Vähäsöyrinki.
Daeodon

Daeodon on sukupuuttoon kuollut entelodontteihin kuuluva sorkkaeläinsuku, jonka fossiileja on löydetty laajalta alueelta Yhdysvalloissa. Sukuun luetaan vain yksi laji, Daeodon shoshonensis, ja se eli myöhäiseltä oligoseenilta varhaiselle mioseenille. Se oli paitsi heimonsa viimeinen laji, myös heimon suurin laji. "Daeodon" saattoi kasvaa noin 3,4 metriä pitkäksi ja 2,4 metriä korkeaksi. Pelkästään kallolla saattoi olla pituutta yli 1,5 metriä. Eläin painoi arviolta noin 900 kiloa. "Daeodonin" jalat olivat varsin pitkät ja tukevat, ja sen ruumis oli sikamainen. Sillä oli entelodonteille tyypillisiä luisia kyhmyjä leuan alla ja naaman sivussa, ja ne saivat eläimen näyttämään jättimäiseltä pahkasialta. "Daeodon" söi lähellä maata ja sen pitkä kuono korvasi sen lyhyen kaulan. Sen leukalihakset olivat hyvin voimakkaat. Hampaat osoittavat, että "Daeodon" oli kaikkiruokainen, ja söi myös raatoja. Raadonsyöntiin viittaavat myös samanaikaisten eläinten luista löydetyt hampaanjäljet.
Taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 2019

Vuoden 2019 taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Minskissä, Valko-Venäjällä 21.–27. tammikuuta 2019.
Lähteet.
Viinintuotanto Ranskassa

Viinintuotanto on Ranskassa tärkeä maatalouden osa-alue. Ranska on monena vuonna ollut maailman suurin viinintuottaja. Italian ja Espanjan jälkeen Ranska on maailman kolmanneksi suurin viinin viejämaa.
Tuotantoalueet.
Ranska oli pinta-alaltaan kolmanneksi suurin viinintuottaja vuonna 2015 noin 8 000 km² kasvatusalueellaan. Siellä on monta alkuperäsuojattua viinilaatua, kuten samppanja Champagnen maakunnasta ja Savennières Anjousta.
Ranskan viisi tärkeintä viinialuetta ovat Bordeaux, Burgundi, Rhône, Loire ja Alsace. Pohjoisen Champagnessa tuotetaan samppanjaa.
Laatuluokat.
Ranskalaisen viinin laatuluokat ovat Appellation d’origine contrôlée (AOC tai AC), Vin délimité de Qualité supérieure (VDQS), Vin de pays (alueviini) ja Vins de table (pöytäviini).
Luettelo omenalajikkeista

Luettelo omenalajikkeista on luettelo omenalajikkeista. Omenalajikkeita tunnetaan kaikkiaan yli 7500. Kaupallisia päälajikkeita on noin sata.
Suomessa kasvatettuja omenia.
Näitä lajikkeita kasvatetaan Suomessa myyntiin.
Suomeen tuotavia omenia.
Näitä tuodaan Suomeen ulkomailta myyntiin.
Amerikanrottaterrieri

Amerikanrottaterrieri () on yhdysvaltalainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n tunnustusta. Suomen Kennelliitto kuitenkin hyväksyi sen viralliseksi roduksi vuonna 2016.
Ulkonäkö.
Amerikanrottaterrieri on rakenteeltaan vankka ja tiivis. Ensivaikutelma on urheilullinen, lihaksikas, jäntevä ja tyylikäs. Runko on hieman säkäkorkeutta pidempi. Pää on tylpän kiilan muotoinen, kallo kohtuullisen leveä ja melko litteä. Otsapenger erottuu selkeästi muttei saa olla liioiteltu. Silmät ovat soikeat ja hieman vinoasentoiset, väriltään pähkinänruskeasta tummanruskeaan. Sinisillä yksilöillä sallitaan myös harmaat silmät. Korvat ovat V:n muotoiset, kohtuullisen teräväkärkiset ja kooltaan sopusuhtaiset. Niiden asento vaihtelee: sekä pystyt, puolipystyt että taittokorvat hyväksytään. Kuono on hieman kalloa lyhyempi ja kirsua kohti sulavasti kapeneva. Kirsun väri soveltuu karvapeitteen väriin, muttei saa koskaan olla lihanvärinen. Huulet voivat olla mustat, vaaleanpunaiset tai pilkuttuneet. Purenta on yleensä leikkaava, mutta myös tasapurenta hyväksytään. Runko on vahva, tiivis ja notkea, ylälinja sulavalinjainen. Rintakehä on pitkä ja soikea, selkä tiivis ja tasainen. Alalinja on kevyesti nouseva. Häntä voi olla joko pitkä tai luonnontöpö. Yhdysvalloissa pitkä häntä yleensä typistetään.
Karvapeite on lyhyt, sileä ja kiiltävä. Väritys on aina valkokirjava, jossa mikä tahansa väritys valkoisella pohjalla hyväksytään. Käytännössä mahdolliset väritykset ovat valkoinen keltaisin, sitruunankeltaisin, aprikoosinvärisin, punaisin, suklaanruskein, sinisin tai mustin merkein; myös kolmivärinen sallitaan siten että edellä mainituilla kirjavilla väreillä on lisäksi tan-merkit (sävy vaihtelee kermasta ruosteenruskeaan; myös mäyränharmaat merkit sallitaan). Myös yksivärinen valkoinen sallitaan.
Rodusta on kaksi kokomuunnosta: pieni ("miniature") ja keskikokoinen eli normaalikokoinen ("standard"). Pienen säkäkorkeus on 25,5–33 cm ja keskikokoisen/normaalikokoisen 33–45,5 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on tarmokas, tottelevainen ja tarkkaavainen. Se kiintyy helposti omistajaansa ja on helposti koulutettavissa. Saattaa suhtautua varautuneesti vieraisiin ihmisiin, mutta tulee normaalisti muiden koirien kanssa hyvin toimeen.
Alkuperä.
Amerikanrottaterrieri toimi alun alkaen maatilojen rottakoirana. Sen lisäksi sitä käytettiin vahtikoirana, metsästyskoirana ja kanalan vartiokoirana. Vuonna 2010 American Kennel Club hyväksyi rodun Miscellaneous-luokkaan, josta se siirtyi myöhemmin Terrier-luokkaan.
Otto Invenius

Otto Invenius (s. 9. joulukuuta 2000 Leppävirta) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Soisalon Ampumahiihtäjiä. Myös hänen isoveljensä, Tuukka Invenius, on ampumahiihtäjä.
Ura.
Otto Invenius pääsi ensimmäisen kerran Suomen ampumahiihtomaajoukkueeseen vuoden 2017 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Tuolloin hänen ainoa matkansa oli viesti, jossa Suomi sijoittui kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän oli parhaimmillaan takaa-ajon 12:s. Lisäksi hän kuului jälleen kuudenneksi sijoittuneeseen viestijoukkueeseen. Vuoden 2019 nuorten MM-kilpailuissa Invenius ylsi alle 19-vuotiaiden normaalimatkalla kymmenenneksi ja sijoittui pronssille pikakilpailussa. Samalla hän otti uransa ensimmäisen kansainvälisen arvokisamitalin. Takaa-ajossa hän oli seitsemäs.
Invenius saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2022. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa pikakilpailussa ja oli viides normaalimatkalla.
Invenius debytoi IBU-Cupissa kaudella 2018–2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi Idren kaudenavausviikonlopun jälkimmäisessä pikakilpailussa. Samalla kaudella hän kilpaili ensimmäistä kertaa myös IBU Juniorcupissa. Inveniuksen paras Juniorcupin sijoitus on 18:s Lenzerheiden pikakilpailusta. 
Invenius kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Oslossa kaudella 2021–2022. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 23:s Nové Měston pikakilpailussa kaudella 2022–2023. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Antholzin yhteislähtökilpailussa kaudella 2023–2024. Hän sijoittui samalla kaudella Suvi Minkkisen kanssa kolmanneksi Oslon parisekaviestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on ollut parhaimmillaan seitsemäs Ruhpoldingn normaalimatkalla kaudella 2024–2025.
Suomen urheilu 1990

Suomen urheilu 1990 käsittelee vuoden 1990 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Miesten listalla kymmenen parasta olivat:
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
Joukkueiden listalla kolme parasta olivat:
Vuoden valmentajaksi valittiin Päivi Alafrantin valmentaja Eino Maksimainen.
Plumps!

Plumps (eng. Splash!) on Heikki Prepulan lyhytanimaatioelokuva, joka on valmistettu vuonna 1997. Elokuvassa Kössi Kenguru saapuu meren rannalle ja haluaa kovasti pienelle palmusaarelle lekottelemaan. Kalat estävät Kössin yritykset päästä saarelle. Kekseliäs siili saapuu rannalle ja asiat alkavat pikkuhiljaa selvitä. Elokuva on esitetty kaksi kertaa televisiossa.
Walkerinpesukarhukoira

Walkerinpesukarhukoira () on yhdysvaltalainen koirarotu. FCI ei ole virallisesti tunnustanut sitä, mutta Suomen Kennelliitto sitä vastoin on. Suomenkielisen rotumääritelmän mukaan se olisi Yhdysvalloissa kaikkein suosituin "coonhound"- eli pesukarhukoirarotu.
Ulkonäkö.
Kallo on leveä ja keskipitkä, otsapenger kohtuullinen. Silmät ovat suuret, väriltään joko tummanruskeat tai mustat. Korvat ovat keskipitkät, riippuvat, hieman kiertyvät ja melko matalalle kiinnittyneet. Kuono on melko kulmikas ja keskipitkä. Kirsun väri on aina musta. Selkä on vahva, keskipitkä ja lihaksikas. Ylälinja voi olla joko vaakasuora tai hieman takaosaa kohti laskeva. Häntä on sapelinmuotoinen, kohtuullisen pitkä ja korkea-asentoinen. Se kapenee hännänpäätä kohti ja kaartuu tyylikkäästi ylös. Karvapeite on lyhyt, sileä ja kiiltävä. Sen tulee olla riittävän tiheä suojaamaan ihoa. Väritys on kolmivärinen (tricolor): musta punaruskein ja valkoisin merkein. Hallitseva väri on joko valkoinen tai musta; jälkimmäisessä tapauksessa musta muodostaa "manttelin" tai "satulan" selän alueelle. Ns. "ticking" eli pilkutus valkoisella alueella hyväksytään, jolloin pilkutuksen väri voi olla joko musta tai punaruskea. Uroksen säkäkorkeus vaihtelee 56–68,5 cm ja nartun 51–63,5 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Walkerinpesukarhukoira on älykäs, aktiivinen, valpas, rohkea ja miellyttävä. Työssään se on innokas ja kestävä. Sillä on luontaisesti voimakas riistavietti.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" ("treeing dogs"). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Walkerinpesukarhukoiralla metsästetään erityisesti pesukarhua ja opossumia.
Alkuperä.
1700-luvun puolivälissä virginialainen Thomas Walker vaikutti suuresti rodun kehitykseen ja jalostukseen. Vuonna 1742 hän toi maahan englanninkettukoiria, joista myöhemmin kehittyi walkerinkettukoira. 1800-luvulla kantaan risteytettiin tennesseeläisiä koiria. Näin syntynyt rotu muistutti ulkoisesti yhä kettukoiraesi-isiään, mutta sen luonne oli muuttunut sinnikkäämmäksi.
Alun perin walkerinpesukarhukoira luokiteltiin englanninpesukarhukoiran muunnokseksi, kunnes vuonna 1945 se tunnustettiin omaksi rodukseen. Alkuperäisen nimen sana "treeing" viittaa metsästyskoiraan, joka ajaa riistan puuhun ja jää sitten puun eteen haukkumaan niin kauaksi aikaa, kunnes metsästäjä ehtii paikalle.
Running walker coonhound.
Ns. "Running Walker Coonhound" eli "Running Treeing Walker" on rodun pienikokoisempi ja nopeampi variaatio.
Historia Suomessa.
Vuonna 2019 rekisteröitiin Suomen ensimmäinen walkerinpesukarhukoira - uros, joka tuotiin maahan Ruotsista. Seuraavana vuonna rekisteröitiin narttu, joka oli sekin kotoisin Ruotsista.
Mendocinon piirikunta

Mendocinon piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 87 841 vuonna 2010, ja sen pinta-ala on 10 040 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Ukiah on myös sen suurin kaupunki.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 66,4 prosenttia on valkoisia ja 24 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 20,8 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 91,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 42,3 vuotta.
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2015

Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2015 järjestettiin Valko-Venäjän Raubitšissa, Minskin läheisyydessä helmikuussa 2015. Kilpailuissa järjestettiin kolme henkilökohtaista ja yksi viestikilpailu kummallekin sukupuolelle sekä alle 19-vuotiaiden että alle 22-vuotiaiden sarjoissa. 
Kilpailuohjelma.
Kilpailuissa oli 16 eri kilpailutapahtumaa. 
Tulokset.
Miehet, alle 22.
15 km normaalimatka.
Päivämäärä: 19. helmikuuta
10 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 21. helmikuuta
12,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
4x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Naiset, alle 22.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 19. helmikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 21. helmikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Miehet, alle 19.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 18. helmikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 20. helmikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
3x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Naiset, alle 19.
10 km normaalimatka.
Päivämäärä: 18. helmikuuta
6 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 20. helmikuuta
7,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 22. helmikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 23. helmikuuta
Kreikanajokoira

Kreikanajokoira () on kreikkalainen koirarotu. Se on toistaiseksi ainoa kreikkalainen rotu, joka on saavuttanut FCI:n virallisen tunnustuksen.
Ulkonäkö.
Kreikanajokoira on keskikokoinen ja vahva metsästyskoira. Pää on pitkä, kallo taaksepäin laskeva. Otsa on melko leveä, otsapenger ei ole kovin korostunut. Silmät ovat keskikokoiset ja ruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskipitkät, litteät ja kärjistään pyöreähköt. Kuono on joko pidempi tai yhtä pitkä kuin kallo. Kirsu on musta. Sekä leikkaava että tasapurenta hyväksytään. Runko on 10 % säkäkorkeutta pidempi, ylälinja suora ja lanteessa hieman kaareva. Rintakehä on syvä, selkä suora ja pitkä. Vatsaviiva (alalinja) on hieman ylösvetäytynyt. Häntä on melko ylös kiinnittynyt, tyvestä paksu, ei kovin pitkä; sapelimainen koiran liikkuessa. Karvapeite on lyhyt, kovahko ja tiheä. Väritys on aina musta ruskein merkein (black &amp; tan), mutta pieni valkea laikku rinnassa hyväksytään. Uroksen säkäkorkeus on 47–55 cm ja nartun 45–53 cm, joskin 2 cm:n poikkeavuus suuntaan tai toiseen sallitaan. Paino sukupuolia erikseen määrittelemättä on 17–20 kg. Rotukohtaisessa "pisteytyksessä" eniten painoarvoa annetaan yleisvaikutelmalle ja raajoille ja toiseksi eniten päälle ja rungolle. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Tyypillinen kreikanajokoira on eloisa, tarmokas, kestävä ja innokas. Se tunnetaan hyvästä hajuaististaan. Se voi metsästää sekä yksin että ajueessa. Se on sopeutunut työskentelemään yhtä lailla sekä alangoilla että vuoristoissa, vaikeakulkuiset maastot mukaan lukien.
Alkuperä.
Rodun väitetään olleen olemassa jo tuhansien vuosien ajan ja polveutuvan muinaisista Etelä-Kreikassa Peloponnesoksen alueella vaikuttaneista jäniskoirista ("lagonikoi kynes"). Nämä koirat levittäytyivät antiikin aikaan merenkävijöiden mukana ja kolonialismin myötä laajoille alueille. Kreikassa rotu jäi vuoristoisen maaston takia eristyksiin ja välttyi sen vuoksi muiden rotujen vaikutteilta, säilyen muuttumattomana vuosisatojen ajan. Koska muinainen Kreikka käsitti nykyistä huomattavasti laajemman alueen, se kuitenkin vaikutti osaltaan monien muiden balkanilaisten mustaruskeiden ja kolmiväristen ajokoirarotujen syntyyn. FCI hyväksyi rodun alustavasti jo vuonna 1959, mutta täyden tunnustuksen se sai vasta vuonna 1996.
Kreikassa tunnetaan myös epävirallinen kolmivärinen (tricolor) muunnos ("Tríchromos Ellinikós Ichnilátis"), joka on kotoisin Lakonian eli Spartan alueelta eteläiseltä Peloponnesokselta.
Jaspi

Jaspi on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, jonka omenat kypsyvät myöhään syksyllä. Se kasvaa voimakkaasti ja tuottaa jo nuorena satoa. Hedelmät ovat isoja tai keskikokoisia. Maku on mausteinen, makea ja miedon happoinen. Hedelmän kuoren pohjaväri on keltainen, mutta punainen pintaväri peittää sen suurelta osin.
Jaspi on jalostettu Suomen Piikkiössä risteyttämällä Lobo ja Huvitus.
Pesukarhukoira

Pesukarhukoira on yhdysvaltalainen koirarotutyyppi, joka muodostaa ajavien koirien "alaryhmän". Nimensä mukaisesti kyseisiä rotuja käytetään ennen kaikkea pesukarhun metsästykseen.
Suomen Kennelliitto käyttää nimitystä pesukarhukoira kuvaamaan virallisesti vain yhtä rotua, mustaruskeaa pesukarhukoiraa. Tämä voi aiheuttaa sekaannusta, koska englanniksi vastaava nimitys pitää sisällään kaikki viisi pesukarhukoirarotua.
Jotkin lähteet sisällyttävät myös plottinajokoiran ja tennesseenajokoiran kyseisen roturyhmän alle, vaikka ensiksi mainittu jalostettiin alun perin suurriistan metsästykseen ja jälkimmäisellä metsästetään kaikenlaista riistaa.
Pesukarhukoira (koirarotu)

Pesukarhukoira eli mustaruskea pesukarhukoira () on yhdysvaltalainen koirarotu. Se on toistaiseksi ainoa FCI:n tunnustama "coonhound"- eli pesukarhukoirarotu.
Ulkonäkö.
Rotu on kookas, ketterä ja voimakasrakenteinen. Kallo on soikeahko, otsapenger keskivoimakas. Silmät ovat lähes pyöreät, ja niiden väritys vaihtelee hasselpähkinänruskeasta tummanruskeaan. Korvat ovat pitkät, laskoksina riippuvat, alas ja taakse kiinnittyneet. Kirsu on musta. Purenta on aina leikkaava. Runko on suunnilleen yhtä pitkä kuin säkäkorkeus. Selkä on voimakas ja vaakasuora. Häntä on aavistuksen selkälinjan alapuolelle kiinnittynyt. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Ainut sallittu väritys on black &amp; tan (musta punaruskein merkein), jossa musta on sävyltään hiilenmusta. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 63,5–68,5 cm ja narttujen 58–63,5 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Pesukarhukoira on luonteeltaan ystävällinen ja avoin. Sen pitää tulla toimeen muiden koirien kanssa jäljestyksen aikana. Sitä käytetään erityisesti jäljestykseen, riistan puuhun ajamiseen ja puussa olevan riistan ilmaisuun (josta käytetään englanniksi termiä "treeing"). Pesukarhu ja opossumi ovat sen pääasiallista riistaa, minkä lisäksi sitä käytetään myös peuran, puuman ja karhun metsästykseen. Haastavammatkaan maastot eivät ole este sen työskentelylle. 
Alkuperä.
Yhdysvaltoihin saapuneet uudisraivaajat totesivat, ettei heillä vielä ollut saatavilla pesukarhun metsästykseen tarkoitettua koirarotua. Niinpä he risteyttivät keskenään eteläisissä osavaltioissa ketun metsästykseen käytettyjä kettukoiria (joidenkin lähteiden mukaan virginiankettukoiria) ja kookkaampia vihikoiria, sekä mahdollisesti myös muita eurooppalaisia ajokoiria. Toisaalta rodun mainitaan polveutuvan myös talbot houndista. American Kennel Club tunnusti rodun vuonna 1945. Myös FCI tunnusti sen virallisesti jo vuonna 1945, mutta ensimmäinen rotumääritelmä julkaistiin vasta vuonna 1991.
Anssi Miettinen

Anssi Miettinen on suomalainen toimittaja. Hän on "Helsingin Sanomien" talousjournalismiin erikoistuneen HS Visio -toimituksen esihenkilö. Hän on toiminut aiemmin HS:n featuretoimituksen esihenkilönä (2014–2024) ja Nuorsuomalaisen Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana (2012–2025).
Vuonna 2002 Miettinen kirjoitti toimittaja Tuomo Pietiläisen kanssa teleyhtiö Soneran harjoittamasta urkinnasta. "Helsingin Sanomissa" 11. lokakuuta 2002 julkaistu juttu sai Bonnierin suuren journalistipalkinnon sekä tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Miettinen sai myös Lumilapio-palkinnon.
Kaupunginhotelli (Tampere)

Kaupunginhotelli oli Tampereen Raatihuoneen kolmikerroksinen siipirakennus, joka sijaitsi Kauppakadun varrella. Kaupunginhotellin suunnitteli F. L. Calonius, Raatihuoneen puolestaan Georg Schreck. Molemmat rakennukset valmistuivat vuonna 1890.
Kaupunginhotellissa oli alusta lähtien käytössä sähkövalo. Rakennus oli hotellina vuosina 1890–1918, jonka jälkeen tiloissa toimi poliisilaitos. Vuonna 1964 talo purettiin ja sen tiilet pantiin myyntiin. Niistä tehtiin sittemmin ainakin kolme asuinrakennusta. Myös itse Raatihuone oli vähällä joutua puretuksi, mutta lopulta se säästettiin. Vuonna 1965 Raatihuoneen viereen, Kaupunginhotellin paikalle, nousi Aarne Ervin suunnittelema moderni toimisto- ja liikerakennus Kauppa-Häme.
Poitevin (koira)

Poitevin, aiemmin yläpoitounajokoira (), on ranskalainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Poitevin tuo ensinäkemältä mieleen ajokoiran ja vinttikoiran risteytyksen, ja sen lempinimi onkin "ranskalaisten ajokoirien vinttikoira". Se on ulkonäöllisiltä piirteiltään erityisen hienostunut, ja yhtä aikaa sekä tyylikäs, voimakas että keveästi liikehtivä. Pää on pitkä ja kapea. Kallo on melko litteä, otsapenger erittäin vähäinen. Silmät ovat suuret ja väriltään ruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskikokoiset ja ohuet. Kuono on pitkä ja hieman kyömy, kirsu suuri ja leveä. Kaula on pitkä ja jalomuotoinen. Rintakehä on pitkä ja erittäin syvä, selkä tiivis ja hyvin lihaksikas. Alalinja on hieman kohoava. Häntä on ohut, keskipitkä ja hieman kaartuva. Karvapeite on lyhyt ja kiiltävä. Väreistä yleisempi on kolmivärinen (tricolor), joka esiintyy joko mustalla satulalla tai suurin mustin laikuin. Toinen sallittu väritys on huomattavasti harvinaisempi valko-oranssi. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–72 cm ja narttujen 60–70 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Poitevin työskentelee yleensä ajueissa. Se tunnetaan "itkevästä" haukustaan, jota kutsutaan ranskaksi termillä "hurleur". Sitä käytetään suurriistan, etupäässä villisian ja kauriin, metsästykseen.
Alkuperä.
"Poitevin" merkitsee "poitoulaista" tai "Poitousta peräisin olevaa", ja tarkemmin ottaen rotu on peräisin Poitiersin alueelta. Se on yksi Ranskan vanhimmista ajokoirista. 1600-luvun lopulla tai 1700-luvun alussa markiisi François de Larrye risteytti Ranskan kruununprinssin omistamien ajokoirien jälkeläisiä englanninhirvikoirien kanssa. Lopputuloksena oli koira, joka soveltui suden metsästykseen. Alun perin jalostuslinjoja tai ns. kantarotuja oli kolme: larrye, montemboeuf ja céris. Kaksi jälkimmäistä olivat yleensä väriltään valko-oransseja. Larrye-muunnos osoittautui metsästysominaisuuksiltaan kahta muuta paremmaksi, ja se olikin jalostuksessa kahta muuta kantarotua merkittävämpi. Koska jalostukseen oli käytetty sekä ranskalaisia että englantilaisia ajokoiria, alkoivat ranskalaiset kutsua rotua "bastardiksi" ("bâtard"). Kun de Larrye mestattiin giljotiinilla vuonna 1793, kuoli poitevin lähes sukupuuttoon.
1800-luvun alussa de la Besge de Montmorillonin veljekset jatkoivat jalostusta muutaman jäljelle jääneen yksilön avulla. Vuonna 1842 rabies kuitenkin tappoi valtaosan heidän koiristaan, minkä vuoksi he toivat kettukoiria Englannista rodun elvytystä varten vuonna 1844. 1800-luvun aikana jalostukseen käytettiin erityisen paljon urosta nimeltä Traveller, ja sen sanotaan olevan lähes kaikkien poitevinien esi-isä. Maailmansotien aikaan rotu oli jälleen kuolla sukupuuttoon ja myös tällä kertaa tilanne korjattiin risteytyksillä englanninkettukoirien kanssa. 
FCI tunnusti rodun vuonna 1963. Vuonna 2015 Tšekistä tuotiin Suomeen ensimmäinen rodunedustaja.
Jaakko Ranta

Jaakko Ranta (s. 1. elokuuta 1997) on suomalainen ampumahiihtäjä. Ranta kuuluu Suomen ampumahiihtomaajoukkueeseen. Seuratasolla Ranta edustaa Tuusulan Voima-Veikkoja. 
Ranta saavutti nuorten euroopanmestaruuskilpailuissa vuonna 2018 kultaa sekapariviestissä yhdessä Jenni Keräsen kanssa. Ranta on myös normaalimatkan suomenmestari vuodelta 2017. Rannan maailmancup-debyytti tapahtui maaliskuussa 2017 Holmenkollenilla. Hän on kilpaillut maailmancupissa myös kaudella 2018–2019. Ranta saavutti ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 6. sijan pikakilpailussa. Nuorten euroopanmestaruuskilpailuissa Rannan paras sijoitus oli takaa-ajon 4. sija. Ranta valittiin Suomen joukkueeseen ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuihin 2019, jossa Ranta kilpaili miesten viestin avausosuuden. Hänen paras maailmancup sijoitus on 38. takaa-ajosta kaudella 2021-2022 Kontiolahdella. Samaa sijoitusta Ranta sivusi Otepäässä pikakilpailussa samalla kaudella.
Rhabdolichops

Rhabdolichops on lasiveitsikalojen heimoon (Sternopygidae) kuuluva kalasuku.
Griffon bleu de gascogne

Griffon bleu de gascogne, sananmukaisesti "sininen gascognengriffoni", on ranskalainen koirarotu. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 12. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 13. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi. Rotu on kuitenkin sinisistä gascognelaisista ajokoiraroduista (griffon bleu de gascogne, isogascognenajokoira, pienigascognenajokoira ja gascognenbassetti) harvinaisin ja mahdollisesti jopa kaikista ranskalaisista ajokoirista harvinaisin.
Ulkonäkö.
Griffon bleu de gascogne on maatiaismainen ja tukevarakenteinen. Kallo on hieman kaareva, otsapenger ei kovin korostunut. Silmät ovat soikeat ja väriltään tumman kastanjanruskeat. Korvat ovat riippuvat ja sopusuhtaisesti kiertyneet. Kuononsilta on joko hieman kaareutunut tai suora. Kirsu on suuri ja musta. Purenta on leikkaava. Selkä on lyhyt ja lujarakenteinen. Alalinja on hieman ylösvetäytynyt. Koira kantaa häntäänsä sapelin muodossa. Karvapeite on karkea, kova ja pörröinen. Väritys koostuu mustista ja valkoisista laikuista ja täplityksestä, antaen liuskeensinisen vaikutuksen. Silmien yläpuolella, poskissa, huulissa, korvien sisäpuolella, raajoissa ja hännän alla on tan-merkit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 50–57 cm ja narttujen 48–55 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on valpas, jopa levoton, ja omistajaansa kiintyvä. Sitä kuvaillaan monikäyttöiseksi metsästyskoiraksi, joka soveltuu sekä jäniksen metsästykseen että villisian jäljitykseen.
Alkuperä.
Rotu sai alkunsa kun Pyreneitten alueella risteytettiin keskenään griffoni - todennäköisesti korthalsingriffoni - ja pienigascognenajokoira. Se ehti lähes kuolla sukupuuttoon, mutta sittemmin sen elvytys on tuottanut tulosta.
Ulappakummeli

Ulappakummeli ("Merluccius albidus") on kummeliturskien heimoon kuuluva Läntisen Atlantin kalalaji.
Ulappakummelit ovat yleensä 30–45 senttimetrin mittaisia ulappaveden kaloja. Ne elävät mannerjalustan ulkoreunan tuntumassa Uuden Englannin ja Guyanan välisellä vyöhykkeellä.
Ulkonäkö ja koko.
Suurin mitattu koiras oli 40,6 cm pitkä ja suurin naaras 70,0 cm pitkä, mutta koiraiden yleinen pituus on 30,0 cm ja naaraiden 45,0 cm. Naaraat elävät koiraita pidempään (vähintään viisi vuotta, kun koirailla elinikä on kolme vuotta) ja ovat paljon suurempia.
Ulappakummelin yleisväri on hopeanvalkoinen. Pää on pitkä ja suu on suuri.
Levinneisyys.
Ulappakummelin esiintymisalue Länsi-Atlantilla ulottuu Nova Scotiasta etelään Yhdysvaltain rannikkoa pitkin, koko Meksikonlahdella lukuun ottamatta Luoteis-Kuubaa, Karibialla Puerto Ricosta alkaen ja Keski- ja Etelä-Amerikan rannikolla Meksikosta Ranskan Guayanaan. Yleisimmin sitä tavataan 160–640 metrin syvyydessä.
Elintavat.
Koiraat ja nuoret naaraat elävät 80–550 metrin syvyydessä, kun taas täysikasvuiset naaraat esiintyvät yli 550 metrin syvyydessä, enimmillään 1 170 metrin syvyydessä. Kuteminen tapahtuu pohjan lähellä 330–550 metrin syvyydessä huhtikuusta heinäkuuhun Uudessa-Englannissa ja myöhäiskeväästä alkusyksyyn Meksikonlahdella ja Karibianmerellä.
Munat ovat kelluvia, pallomaisia ja läpinäkyviä, ja ne kuoriutuvat 6–8 päivän kuluttua veden lämpötilassa 8,9–10,6 °C. Toukat kasvavat nopeasti kolmen vuoden ikään asti, minkä jälkeen niiden kasvu hidastuu dramaattisesti.
Nuoret yksilöt syövät pieniä kaloja, katkarapuja ja muita äyriäisiä. Aikuiset kalat syövät pääasiassa muita kaloja (kuten sardiineja ja anjoviksia) ja saman lajin pienempiä yksilöitä, ja vähäisemmässä määrin äyriäisiä ja kalmareita. Ne ruokailevat pääasiassa öisin lähempänä pintaa.
Kalastus.
Ammattikalastajat eivät ole juuri kiinnostuneita ulappakummelista. Sitä joutuu pyydyksiin sivusaaliina hopeakummelin troolauksen yhteydessä.
Aasianmetsäkissat

Aasianmetsäkissat ("Prionailurus") on kissaeläinten heimoon kuuluva nisäkässuku.
Lajit.
Aasianmetsäkissojen sukuun kuuluu seuraavat viisi lajia:
Lobo (omena)

Lobo on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, jonka omenat kypsyvät vasta talvella varastossa. Maku on mausteinen, malto mehukas ja pehmeä. Hedelmät ovat keskikokoisia tai suuria. Hedelmän kuoren pohjaväri on kellanvihreä, mutta punainen pintaväri peittää sen suurelta osin.
Lobo on alkujaan kotoisin Kanadasta. Suomeen tuotettiin lajike ensimmäiseksi Ellilän taimistoon (1928) senaattori Osw. Kairamo-vainajan aloittesta ja vähän myöhemmin myös Lindön hedelmätarhaan Tenholaan (1934),
Kiisket

Kiisket ("Gymnocephalus") on ahventen heimoon (Percidae) ja Percinae-alaheimoon kuuluva kalasuku. Marcus Elieser Bloch kuvasi suvun vuonna 1793.
Morjampadu

Morjampadu (teluguksi మొరాజంపడు) on kylä Gunturin piirikunnassa Andhra Pradeshissa, Intiassa. Morjampadussa puhutaan telugun kieltä. Kylässä on noin 15 000 asukasta.
Haapanat

Haapanat ("Mareca") on sorsien heimoon kuuluva lintusuku.
Lajit.
Sukuun kuuluu seuraavat viisi elävää lajia:
Lisäksi yksi sukuun kuuluneista lajeista on kuollut sukupuuttoon:
Jyväskylän taiteilijaseura

Jyväskylän Taiteilijaseura on 1945 perustettu kuvataiteilijoiden järjestö, joka toimii Jyväskylässä ja Keski-Suomessa. Taiteilijaseura järjestää näyttelyitä ja pitää yllä Galleria Beckeriä sekä taidelainaamoa, jotka sijaitsevat Beckerin talossa.
Ennen Seminaarinmäen näyttelytiloja Taiteilijaseuralla oli vuodesta 1985 Halosen talossa oma galleria. Vaihtuvien näyttelyiden ohella seura on järjestänyt vuosinäyttelyitä.
Jyväskylässä kuten monilla muillakin paikkakunnilla taiteilijaseuran perustajissa oli kuvataiteilijoiden ohella kirjailijoita, näyttelijöitä ja muusikoita. Sotien jälkeen seuralle oli tilausta. Yhdistyi keskittyi kuvataiteisiin vuodesta 1959 alkaen.
Vuonna 2025 seuran 150 jäsenestä noin kolmasosa asuu Jyväskylän ulkopuolella. Vuonna 2005 jäseniä oli 90.
Uuden-Seelannin kenraalikuvernööri

Uuden-Seelannin kenraalikuvernööri (, ) on Uuden-Seelannin kuninkaan (tällä hetkellä Charles III) edustaja Uudessa-Seelannissa. Uuden-Seelannin kuningas asuu Lontoossa, joten siksi hän tarvitsee maahan edustajan. Kenraalikuvernöörin nimittää monarkki pääministerin esityksestä.
Kenraalikuvernöörillä on perustuslaillisia, seremoniallisia ja edustuksellisia tehtäviä. Vaalien jälkeen hän nimittää uuden hallituksen. Hän nimittää myös korkeimmat virkamiehet ja ottaa vastaan diplomaatit. Hän myöntää kunniamerkkejä ja avaa merkittäviä valtiollisia tapahtumia. Hän edustaa maataan kansainvälisissä tapahtumissa ja isännöi valtiovieralíluja. Kenraalikuvernöörin odotetaan pidättäytyvän päivänpolitiikasta, mutta hän voi panna alulle erilaisia tärkeäksi katsomiaan projekteja tai teematapahtumia.
Ennen vuotta 1917 tittelinä oli pelkkä kuvernööri.
Vuonna 1947 ratifioitu Westminsterin säädös muutti kenraalikuvernöörin asemaa. Pääministerit alkoivat ehdottaa moniarkille, kenet pitäisi nimittää, mutta vasta vuonna 1972 nimitettiin ensimmäinen Uudessa Seelannissa asunut kenraalikuvernööri. Virallisesti kenraalikuvernöörin virkakauden pituus on "Hänen Majesteettinsa tahdosta", eli teoriassa niin kauan kuin hallitsija haluaa. Käytäntö on kuitenkin se, että kenraalikuvernöörin virkakausi on viitisen vuotta.
Vuonna 2020 kenraalikuvernöörin vuosipalkka oli 371 900 dollaria.
Toukokuussa 2021 pääministeri Ardern päätti ehdottaa uudeksi kenraalikuvernööriksi Cindy Kiroa. Hän aloitti tehtävässään 21. lokakuuta samana vuonna, kun hänen edeltäjänsä Patsy Reddy oli hoitanut tehtävää viisi vuotta.
Viljo Forssell

Juho Viljo Reino Forssell (24. heinäkuuta 1878 Vaasa – 30. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen eversti, ratsastaja ja ratsastuksen sekä hippologian opettaja.
Henkilöhistoria.
Viljo Forssellin vanhemmat olivat kollega Kristian Oskar Forssell ja Wendla (Vendla) Katarina Berglund. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1919–1922 oli Marusja Alexandra Mgebrova ja toinen vuodesta 1923 Kyllikki Nylund-Linnove. Näyttelijä Kyllikki Forssell on Forssellin tytär toisesta avioliitosta. 
Forssell tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1899 ja kävi Haminan kadettikoulun 1899–1902, Pietarin ratsuväenupseerien sotakorkeakoulun hän suoritti 1905–1907 ja Orienbaumin konekiväärikoulun 1909. Forssell palveli 1. pietarilaisessa ulaanirykmentissä 1902–1917 ja toimi Tverin ratsuväen upseerikoulun opettajana 1908–1916. 
Ensimmäisessä maailmansodassa Forssell osallistui yli 30 taisteluun ja haavoittui neljä kertaa. Forssell sai henkilökohtaisesta urhoollisuudesta Annan IV luokan ritarimerkin sekä Pyhän Yrjön kultaisen sapelin. Hän ylenni sodan aikana aliratsumestarista everstiksi.
Suomen sisällissotaan Forssell osallistui valkoisten riveissä, hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja everstiksi 1917. Forssell oli Vaasan poliisimestari 1918–1920 ja Suomen puolustusvoimien palveluksessa 1924–1938, toimien hippologian ja ratsastuksen opettajana vuodesta 1924. Hän oli Espanjan noninterventiokomitean jäsen Ranskassa 1938–1939 ja palveli sotien aikana muun muassa II Armeijakunnan esikunnassa, VI Armeijakunnan Syvärin lohkon huoltopäällikkönä sekä varuskuntien päällikkönä Helsingissä, Aunuksessa ja Sortavalassa. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi 1944, mutta toimi vielä senkin jälkeen ratsastuksen ja hippologian opettajana. Suomen ratsastusseuran varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana sekä Suomen Ratsastajainliiton varapuheenjohtajana ja työvaliokunnan puheenjohtajana kilparatsastusta ja ratsastuksen kehittämistä harrastanut Forssell toimi 1920-luvulla.
Lyhytkarvainen istrianajokoira

Lyhytkarvainen istrianajokoira () on kroatialainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Lyhytkarvainen istrianajokoira on keskikokoinen, voimakas ja jalopiirteinen. Pää on pitkänomainen ja tyylikäs. Kallo on hieman kuonoa pidempi, otsapenger hieman erottuva. Silmät ovat soikeat, keskikokoiset ja tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, ohuet ja kärjistä pyöristyneet. Kuononselkä on suora, kirsu joko musta tai ruskea. Ainoa sallittu purenta on leikkaava. Runko on solakka, tyylikäs, vahva ja suorakaiteen muotoinen. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä vaakasuora, vahva ja lihaksikas. Häntä asettuu sapelimaisesti selkälinjan alapuolelle. Karvapeite on lyhyt, tiheä ja kiiltävä. Väritys on valko-oranssi, jossa pohjaväri on sävyltään lumivalkoinen. Valkoinen on selvästi hallitseva väri eikä oransseja merkkejä tai laikkuja saa olla enempää kuin korkeintaan 1/3 karvapeitteestä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–53 cm ja narttujen 47–51 cm välillä, mutta erityisen laadukkailla yksilöillä hyväksytään 3 cm poikkeama suuntaan tai toiseen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on lempeä, eloisa, tottelevainen ja mukautuva. Se kiintyy voimakkaasti omistajaansa, mutta suhtautuu vieraisiin varautuneesti. Se metsästää pääasiassa jäniksiä, villisikoja ja kettuja. Lisäksi sitä käytetään jäljestykseen. Se soveltuu työskentelemään myös haastavampiin ympäristöihin, kuten Karstin kivikkoiseen ja epätasaiseen maastoon.
Alkuperä.
Adrianmeren itärannikolla on käytetty metsästykseen vanhaa valkokirjavaa ajokoiraa jo vuosisatojen ajan. Dakovon piispa Petar Bakic on väittänyt rodun syntyneen jo ennen 1300-lukua. Siitä on todisteita Dalmatian Dubrovnikin kaupungin vuosina 1327–1348 rakennetussa fransiskaaniluostarissa, jossa on sitä kuvaava pylväs. Vuonna 1474 maalattu fresko "Kolmen kuninkaan kumarrus" Istrian Beramin hautauskappelissa ja vuoden 1476 Neitsyt Maria -alttarimaalaus Zadarin Pyhän Fransiskuksen kirkossa kuvaavat myös samaa muinaista kantarotua. Viimeksi mainitussa koira on tosin väritykseltään tricolor. FCI tunnusti lyhytkarvaisen istrianajokoiran vuonna 1955.
Muunnokset.
Sloveniassa rodusta on hyväksytty pieni muunnos (, ) sekä yksivärinen keltainen muunnos (, ). Kumpikin muunnos saa osallistua Sloveniassa näyttelyihin omissa luokissaan.
Pienigascognenajokoira

Pieni gascognenajokoira () on ranskalainen koirarotu. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 20. suosituin paikallinen rotu -listauksessa, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö.
Rotu on nimestään huolimatta keskikokoinen. Kallo on vain hieman kaareutuva, otsapenger vain hieman korostunut. Silmät ovat soikeat ja väriltään ruskeat. Korvat ovat riippuvat ja kiertyneet. Kuono on yhtä pitkä kuin kallo, kuononsilta hieman kaareutuva. Kirsu on suuri ja musta. Purenta on aina leikkaava. Rintakehä on pitkä ja melko leveä. Häntä on ohut ja koira kantaa sitä sapelimaisessa muodossa. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Väritys koostuu mustista ja valkoisista laikuista ja täplityksestä, antaen liuskeensinisen vaikutuksen. Silmien yläpuolella, poskissa, huulissa, korvien sisäpuolella, raajoissa ja hännän alla on tan-merkit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 52–58 cm ja narttujen 50–56 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen.
Pieni gascognenajokoira on rauhallinen, tottelevainen ja omistajaansa kiintyvä. Se on monikäyttöinen metsästyskoira, jolla voi harrastaa myös vinttikoirille tyypillistä näöllä metsästystä ("coursing"). Sen pääasiallinen riista on jänis, mutta se soveltuu myös suurriistan metsästykseen. Se sopii hyvin ajuemetsästykseen.
Alkuperä.
Rotu polveutuu isosta gascognenajokoirasta.
Julyred

Julyred on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, jonka omenat kypsyvät kesällä. Sen hedelmä on täysin punainen. Julyredin valkoinen malto on pehmeää ja mehukasta, ja siinä voi aistia boysenmarjan makua.
Julyred on alkujaan kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Sonoman piirikunta

Sonoman piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 483 878 vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 4 580 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Santa Rosa on myös sen suurin kaupunki.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 63,5 prosenttia on valkoisia, 26,6 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 4,2 prosenttia aasialaisia. 25,7 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 89,9 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 42,1 vuotta.
Raike

Raike on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, jonka omenat kypsyvät syyskuun puolivälissä. Raiken kuoren pohjaväri on vaaleanvihreä, siinä on paljon punaista peiteväriä. Valkoinen tai vaaleanvihertävä malto on miedon makuista, hiukan hapokasta.
Raike on alkujaan kotoisin Kanadasta. Suomessa se menestyy kasvien menestymisvyöhykkeillä I ja II.
Marius Laiho

Marius Laiho on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tutuksi hevosmies Tommi Juslinin roolistaan sarjoissa "Salatut elämät" ja "Rantabaari". Laiho on opiskellut näyttelemistä kansanopistossa. Vuodesta 2014 hän on ollut helsinkiläisen Ylioppilasteatterin jäsen.
Laihon isä oli näyttelijä Pekka Laiho. Hänen veljiään ovat Miro Laiho ja Samuli Laiho.
Mulgimaa

Mulgimaa on Etelä-Virossa sijaitseva kulttuurillinen ja historiallinen alue. Mulgimaahan kuuluu viisi entistä seurakuntaa, jotka ovat Tarvastu, Paistu, Halliste, Karski ja Helme. Niitä kuvaavat Mulgimaan lipun viisi solmua. Lippu on otettu käyttöön vuonna 2013. Lipun juhlapäivä on 12. lokakuuta.
Mulgimaalla puhutaan mulgin murretta, joka on eteläviron kielen tai murteen alahaara. Etelävirolla on noin 100 000 puhujaa, Mulgin murteella noin 10 000.
Mulgimaalla sijaitseva Abja-Paluojan kylä valittiin vuodeksi 2021 suomalais-ugrilaiseksi kulttuuripääkaupungiksi.
Royal Gala

Royal Gala on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike. Sillä on punasävyinen kuori, ja se on maultaan makea. Sitä tuodaan Suomeen talvella Italiasta ja kesällä Etelä-Amerikasta. Se on Suomen myydyin omenalajike. Vuonna 2018 sen tuotanto oli Yhdysvalloissa tuotetuista lajikkeista suurinta. 
Lajikkeen nimi on ”Gala” ja siitä on kloonaamalla lisätty erityisen kauniin väristä kantaa, jonka nimi on ”Royal Gala”.