Lilius (suku)

Lilius on suomalainen säätyläissuku. Ylä-Satakunnasta lähtöisin olevassa suvussa on esiintynyt sotilaita, valtiomiehiä, liikemiehiä ja professoreita, mutta erityisesti tuomareita ja pappeja. Kulttuurin piirissä tulevat esiin lähinnä kirjallisuuteen liittyvät saavutukset ja lahjoitukset erilaisiin sivistystarkoituksiin. Lilius on yksi Suomen vanhimmista yhä elossa olevista suvuista. 
Historia.
Liliuksen suvun kantaisä oli Karkun pitäjän Rainion kylässä asunut varakas ratsupalvelusta suorittanut nimismies Johan ”Hans” Johansson Rainenius (s. 1540), erään myöhäisen jälkeläisensä muistelmissa ”Hannes Birkarlen”, viimeisiä pirkkalaispäälliköitä. Rainion kylän taloista ratsutilaksi yhdistänyttä Hans Johaninpojan perhettä pidettiin jo näihin aikoihin johtavaan satakuntalaiseen väestö kerrokseen kuuluvana. Hänen vaimonsa Beata Markusdotterin äidinisä oli maavouti Henrik Henriksson, Dönsbyn herra. Hans Johaninpoika oli ilmeisesti valistunut ja varakas mies, joka lähetti poikansa Henricus Johannis Liliuksen (k. 1657) Turun akatemiaan. Henricuksesta tuli Längelmäen kirkkoherra.
Henricus Liliuksen puoliso oli Sofia Jakobintytär, jonka isä oli Vesilahden kirkkoherra Jacobus Matthiae Wesilaxius. Avioparin kolme poikaa – Johannis, Andreas ja Gustavus – lähetettiin opiskelemaan Turun akatemiaan. Heistä Johannes ja Andreas toimivat Längelmäen kirkkoherroina ja Gustavus Messukylän kirkkoherrana. Hans Johaninpojan tytär Margareeta nai vuonna 1624 rälssitilalisen Bertil Matinpojan (1605–1681). Verrattain aikaisessa vaiheessa osa suvusta talonpoikaistui, samoin kuin esimerkiksi Falck-, Munck- ja Säämingin Rachlitius-säätyläissuvut. Tämä näkyy siten, että paikkakunnille jääneiden jälkeläisten kummeina ei lainkaan esiintynyt säätyläishenkilöitä tai muun suvun piiriin kuuluneita.
Suvun useat sukupolvet ovat vaikuttaneet muun muassa kirkkoherroina Längelmäellä ja Messukylässä, jossa suvun viiden sukupolven edustajat hallitsivat kirkkoherran virkaa lähes keskeytyksettä vuosina 1690–1848. Suvun jäsenet ovat toimineet kirkkoherroina myös Joutsenossa, Sahalahdella, Jääskessä, Virolahdella, Sakkolassa, Kalvolassa, Orivedellä, Tyrväällä, Ulvilassa ja Hattulassa. 
Suvun jäseniä oli 1700-luvulla aktiivisesti mukana Suomen kulttuurielämässä, muun muassa Aurora-seurassa, "Åbo Tidningarissa" ja Turun Soitannollisessa Seurassa. Suku ollut myös näkyvästi mukana Turun akatemian alkuajoista saakka, mikä korostui kustavilaiseen aikaan tultaessa. Turun akatemiaan liittyy myös oletettavasti erheellinen kertomus Lilius-nimen alkuperästä, joka olisi juontanut liljakasveja koskevasta väitöskirjasta "De lilis". Johannes Henrici Lilius puolusti Turun akatemiassa vuosina 1651, 1653 ja 1656 kolmenkin professorin väitöskirjoja eri asteisia tutkintoja varten, mutta yksikään niistä ei käsittele liljakasveja.
Talouselämässä suku on ollut vahvasti mukana Suomen kolmanneksi vanhimman yrityksen Tamfeltin historiassa. Tamfeltin pitkäaikaisena toimitusjohtajana oli Henrik Lilius. Kirjankustantamoalalla toimi Lilius &amp; Hertzberg -kustantamo, jonka perusti Kasimir Lilius. Armas August Lilius sekä hänen poikansa Karl Holger Thorleif Lilius toimivat myös kirjankustantamoalalla Papyrus Oy:n toimitusjohtajina.
Suvun piirissä perustettuja sivistysrahastoja ovat esimerkiksi F. O. Liliuksen testamenttirahasto Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, Nanny Liliuksen stipendirahasto sekä Arvid, Harri ja Heidi Liliuksen rahasto Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa.
Vahvan säätyläissuvun leima näkyy Liliusten suvulla myös siinä, että sukuun on aikojen kuluessa ollut avioliittojen kautta kytkentöjä moniin suomalaisiin aatelis- ja sivistyssukuihin.
Suvun jäseniä.
Kaikki Suomessa eläneet Liliukset, yhtä helsinkiläistä Lilius/Lieto-perhekuntaa lukuun ottamatta, kuuluvat satakuntalaiseen Lilius-sukuun.