tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Margareeta Tudor

Margaret Tudor (28. marraskuuta 1489 Richmond Palace, Englannin kuningaskunta – 18. lokakuuta 1541 Methvenin linna, Perthshire) oli Englannin prinsessa ja Skotlannin kuningas Jaakko IV:n kuningatarpuoliso, Angusin herttuatar ja lady Methven.
Perhe.
Margaret oli kuningas Henrik VII:n ja Yorkin prinsessa Elisabetin vanhin tytär ja kuningas Henrik VIII:n vanhempi sisar. Hänellä oli seitsemän sisarusta, kuten isoveli Arthur sekä nuoremmat sisaret Elisabet Tudor, Ranskan kuningatar Maria Tudor, nuorempi veli Somersetin herttua Edmund Tudor sekä nuorin sisar Catherine Tudor, jonka syntymän jälkeen hänen äitinsä kuoli 37-vuotiaana. Hänen äidinisänsä oli Englannin kuningas Edvard IV.
Ensimmäinen avioliitto ja lapset.
Margaretin ollessa 14-vuotias hänet naitettiin vuonna 1503 Englannin ja Skotlannin välillä vallitsevan rauhan vahvistuksena Skotlannin kuningas Jaakko IV:lle. Henrik VII toivoi Margaretin avioliiton kautta rikkovansa Skotlannin ja Ranskan välisen "Vanhan liiton", Auld Alliancen.
Pari sai kuusi lasta, joista vain myöhemmin Jaakko V:ksi kruunattu poika eli aikuisikään saakka. Kun Jaakko IV kuoli Floddenin taistelussa syyskuussa 1513, kuningatar Margaretista tuli alle vuoden ikäisen poikansa Jaakko V:n sijaishallitsija.
Toinen ja kolmas avioliitto.
Syyskuussa 1513 poika Jaakko V kruunattiin Stirlingin linnassa. Koko hänen alaikäisyytensä aikana vallassa oli sijaishallitsijoita, joista yksi oli hänen äitinsä. Vuonna 1514 leskeytynyt Margaret Tudor meni salaa naimisiin Anguksen jaarli Archibald Douglasin kanssa. Samalla hän menetti sijaishallitsijan asemansa.
Parin vuoden päästä hän vieraantui toisesta aviomiehestään ja erosi tästä maaliskuussa 1525. Heti avioeron jälkeen hän meni naimisiin Henry Stuartin kanssa, jota varten luotiin lordi Methvenin arvonimi. Pari ei saanut lupaa erota.
Kuolemaansa asti Margareeta yritti järjestää tapaamista poikansa ja veljensä Henrik VIII:n välillä, mutta Jaakko V syytti äitiään petoksesta, eikä suostunut tapaamiseen.
Tudorien hallitsijasuku sammui Margaretin veljentyttären Elisabet I:n kuolemaan vuonna 1603. Elisabetia seurasi valtaistuimelle Skotlannin kuningas Jaakko VI, Margaret Tudorin pojantyttärenpoika. Jaakosta tuli Englannin ensimmäinen Stuart-sukuinen hallitsija, Englannin Jaakko I.
Kuolema.
Margaret Tudor kuoli 52-vuotiaana vakavaan aivohalvaukseen Methvenin linnassa, Perthshiressä Skotlannissa 18. lokakuuta 1541. Hänet haudattiin Perthin kartusiaaniluostariin.
Tiina Ylinen

Tiina Paula Ylinen (s. 3. tammikuuta 1989 Kuortane) on suomalainen naispainija. Ylinen on naispainin ensimmäinen suomalainen aikuisten arvokisamitalisti. Hän on saavuttanut urallaan kaksi EM-pronssimitalia.
Painiura.
Ylinen aloitti painiharrastuksensa vuonna 1998, kun hän pyysi isältään kaninkuljetuskoppia, jonka tämä lupasi sillä ehdolla, että tytär kävisi kokeilemassa painia. Ylisen lapsuudessa naispainijoita oli hyvin vähän, ja heihin suhtauduttiin Kuortaneellakin epäilevästi. Hän harrasti nuorena pitkään myös yleisurheilua ja suunnistusta edustaen kaikissa lajeissa Kuortaneen Kuntoa. Vuoden 2008 alusta hän on paininut Ilmajoen Kisailijoiden väreissä.
Ylinen oli kolmas alle 17-vuotiaiden EM-kilpailujen 46 kg:n sarjassa Turkissa vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän saavutti niin ikään pronssia 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 44-kiloisten sarjassa Saksassa. Vuonna 2008 hän oli kolmas saman ikäluokan EM-kilpailujen 48 kg:n sarjassa Slovakiassa .
Ylinen osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa Tampereen EM-kisoissa 2008, joissa hän voitti 51 kilon sarjan EM-pronssia voitettuaan pronssiottelussa Saksan Brigitte Wagnerin jaksoin 2–1. Kyseessä oli Suomen naispainijoiden ensimmäinen arvokisamitali. Bakun EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi hävittyään pronssiottelussa Ukrainan Oleksandra Kohutille. Tbilisin EM-kilpailuissa 2013 Ylinen hävisi pronssiottelussa Julija Blahinjalle. Ylinen nousi kuitenkin pronssille, kun hänet keskinäisessä ottelussa kukistanut ja loppuotteluun edennyt Estera Dobre jäi kiinni dopingista.
Ylinen on voittanut naisten Suomen mestaruuden 48 kg:n sarjassa vuonna 2004 sekä 55 kg:n sarjassa vuosina 2007, 2009 ja 2010. SM-hopeaa hän on saavuttanut 55 kg:n sarjassa 2011 ja SM-pronssia 48-kiloisissa vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2007 hän voitti Saksan Grand Prix -turnauksessa 46-kiloisten painoluokan. 
Ylinen valittiin Suomen parhaaksi naispainijaksi 2008 ja 2010.
Yksityiselämä.
Ylinen suoritti varusmiespalveluksen armeijakoulussa aloitettuaan sen vuonna 2008 kurssinsa ainoana naisena. Hän tapasi armeija-aikana painin SM-mitalisti Ville Lehtikankaan, ja pari kihlautui kolme vuotta myöhemmin. Pariskunnalle syntyi alkuvuodesta 2014 poika, minkä johdosta Yliseltä jäivät väliin EM-kilpailut Vantaalla. Perhe asuu omakotitalossa Kuortaneella Ylisen sukulaisten naapurustossa.
Ammatiltaan Ylinen on sairaanhoitaja. Hän työskentelee lastensuojeluyksikössä Ylistarossa.
Gustav Holmström

Gustav Verner Holmström (27. marraskuuta 1888 Helsinki – 24. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja toimittaja.
"Prisse" Holmström pelasi aktiivisesti jalkapalloa vuosina 1908–1913. Hän oli vuonna 1911 maalivahtina Suomen jalkapallojoukkueen kaikkien aikojen ensimmäisessä maaottelussa, jonka se hävisi Ruotsille maalein 2–5. Tukholman 1912 olympialaisissa hän oli Suomen joukkueen varamaalivahti. Seuratasolla hän edusti HIFK:ta ja saavutti SM-hopeaa vuonna 1912.
Holmström pääsi ylioppilaaksi 1910 ja vuonna 1911 hänestä tuli Dagens Tidning-lehden oikolukija. Holmström oli toimittajana "Dagens Tidningissä" vuosina 1913–1914, "Dagens Pressissä" 1914–1919 sekä vuodesta 1919 "Hufvudstadsbladetissa". Hän oli Hufvudstadsbladetin eduskuntatoimittajana vuodesta 1921 alkaen. Hän toimitti rautatieläisten lehteä "Signalen" (1917–1918), partiolaislehteä "Scoutposten" (1918–1919) ja "Helsingfors kamrater"-lehteä (1928–1929). Hän oli päätoimittajana teoksessa "Idrottsföreningen Kamraterna Helsingfors 1897–1927".
Reebok

Reebok International Limited on brittiläis-yhdysvaltalainen urheiluvälinevalmistaja. Se valmistaa esimerkiksi jääkiekkovarusteita sekä urheilujalkineita. Reebok oli Adidaksen omistuksessa vuosina 2005–2021, kunnes Adidas myi sen yhdysvaltalaiselle Authentic Brands Groupille. Nimi "Reebok" tulee afrikaansin kielestä ja tarkoittaa kaurisantilooppia.
Reebok valmistaa enimmäkseen jääkiekkovarusteita ja -mailoja. Se on tunnettu erityisesti mailoistaan ja kypäristään.
Historia.
Joseph William Foster alkoi suunnitella juoksukenkiä makuuhuoneessaan 1890-luvulla. Hän myöhemmin perusti pienen tehtaan nimeltä Olympic Works. Vuoteen 1958 mennessä Olympic Worksilla oli 20 käsityöläistä. Samana vuonna kaksi Fosterin pojanpoikaa lähti perheyrityksestä ja perusti uuden kilpailevan yrityksen eli Reebokin. 
Vuonna 1979 Reebok myi Yhdysvaltojen jakeluoikeudet Paul Firemanille, joka myöhemmin osti Reebokin vuonna 1984. Vuonna 2005 Adidas osti Reebokin 3,8 miljardilla dollarilla.
Gunnel Linde

Gunnel Linde (14. lokakuuta 1924 – 12. kesäkuuta 2014) oli ruotsalainen lastenkirjailija, jolle myönnettiin vuoden 1978 Astrid Lindgren -palkinto. Hän aloitti uransa vuonna 1958, ja lukuisia hänen kirjojaan on suomennettu. Hän oli Ruotsin lastenkirja-akatemian jäsen.
Linde tuotti myös lastenohjelmia ja oli vuonna 1971 perustamassa BRIS-järjestöä ("Barnens rätt i samhället").
Ron Moody

Ronald Moodnick eli Ron Moody (8. tammikuuta 1924 – 11. kesäkuuta 2015) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa "Oliver!"-musikaalin (1960) ensimmäisessä tuotannossa. Myöhemmin hän esiintyi musikaalista tehdyssä elokuvaversiossa (1968). Hänellä oli rooleja myös useissa muissa elokuvissa sekä televisiosarjoissa.
Moody oli Golden Globe -voittonsa (1969) lisäksi ehdolla Baftan, Oscarin ja Tonyn saajaksi. Hän meni vuonna 1985 naimisiin puolisonsa Theresen kanssa. Hän oli juutalainen.
Buzz! PopVisa

Buzz! PopVisa ("Buzz!: The Pop Quiz") on "Buzz!"-pelisarjan toinen musiikkiaiheinen videopeli, joka käsittelee musiikkia 1990-luvulta aina nykypäivään saakka. Peli sisältää yli 5 000 kysymystä, ja myös paljon videoita, ääninäytteitä ja kuvia. Peli julkaistiin 14. toukokuuta 2008.
Pelitilat ja kierrokset.
Moninpeli
Tunkeutuminen (tietotekniikka)

Tunkeutuminen (koodi-injektio) on tietokoneen ohjelmavirhe, jollaisen aiheuttaa epäkelpo tieto. Hyökkääjä voi käyttää tunkeutumista lisätäkseen koodia tietokoneohjelmaan muuttaakseen ohjelman tekemiä toimenpiteitä (suoritusta). Hyökkäyksen tulos voi olla tuhoisa. Tunkeutumista käytetään hyväksi esimerkiksi tietokonemadoissa.
Yleistä ja esimerkki.
WWW-palvelimella on vieraskirja skriptinä. Se ottaa vastaan pieniä viestejä käyttäjiltä. Usein viestit ovat muotoa
Vihamielinen hyökkääjä voi tuntea vieraskirjan tietoturvahaavoittuvuuden ja lisää esimerkiksi seuraavankaltaisen viestin:
Kun toinen ihminen lukee vieraskirjaa ja tulee tälle sivulle, hänen tietokoneensa suorittaa lisätyn koodin. Koodi voi personoida hänet hyökkääjäksi. Joka tapauksessa tämä ohjelmavirhe voi aiheuttaa pahaa-aavistamattomalle sivun lukijalle vääristeltyä HTML-koodia.
Tässä tapauksessa hymiö tekee HTML-koodin epävaliidiksi, koska koodiin on lisätty väärinmuodostettu HTML-tunniste (tag).
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2008

Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2008 järjestettiin Tampereella 1. – 6. huhtikuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini
Suomen joukkue.
EM-kilpailujen isäntämaata Suomea edusti seitsemän kreikkalais-roomalaisen tyylin painijaa, kolme vapaa- ja kolme naispainijaa. Suomalaispainijat voittivat kisoista kaksi mitalia: Jarkko Ala-Huikku voitti Euroopan mestaruuden kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa 60 kg ja Tiina Ylinen voitti 51 kg:n painoluokassa maan kaikkien aikojen ensimmäisen arvokisamitalin naispainissa aikuisten tasolla.
Pekka Sutela

Pekka Hannu Antero Sutela (15. helmikuuta 1951 Tornio – 30. joulukuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä, joka toimi muun muassa Suomen Pankin siirtymätalouksien tutkimuslaitoksen (BOFIT) päällikkönä vuosina 1998–2009. Hän hoiti vuoden 2014 alusta Lappeenrannan teknillisen yliopiston Professor of Practice -tehtävää.
Sutelan tutkimus kohdistui venäläisen ja neuvostoliittolaisen taloustieteen historiaan, suunnitelmatalouksien toimintaan sekä talouksien, ennen kaikkea Venäjän ja Baltian maiden sekä Kiinan, siirtymiseen keskusjohtoisuudesta markkinatalouteen. Hän julkaisi alalta useita teoksia sekä merkittävän määrän artikkeleita. Sutela kirjoitti Jukka Pekkarisen ja sittemmin Matti Pohjolan kanssa taloustieteen perusoppikirjan, jonka eri versioita on käytetty suomalaisissa korkeakouluissa ja yliopistoissa 1980-luvun alusta alkaen.
Ura.
Sutela opiskeli kansantaloustiedettä, sosiologiaa, filosofiaa, tilastotiedettä ja matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Hän suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1973 pääaineenaan kansantaloustiede ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1984.
Vuosina 1973–1990 Sutela toimi kansantaloustieteen lehtorina Helsingin yliopistossa sekä tutkijana Suomen Akatemiassa vuosina 1981–1984 ja 1987–1989. Hän toimi kansantaloustieteen dosenttina Helsingin yliopistossa vuosina 1988–1999. Vuosina 1995–1997 hän toimi Helsingin yliopistossa siirtymävaiheen talouksien tutkimuksen professorina. Sutela oli Helsingin kauppakorkeakoulun dosentti vuodesta 2000 lähtien. 
Sutela oli vierailevana tutkijana Birminghamin yliopistossa vuonna 1989 ja Bundesinstitut für ostwissenschaftliche und internationale Studien -tutkimuslaitoksessa Kölnissä vuosina 1989–1990. Vuodesta 1990 Sutela työskenteli Suomen Pankin siirtymätalouksien tutkimuslaitoksessa (entiseltä nimeltään idäntalouksien yksikkö), ensin erityisasiantuntijana ja sittemmin johtokunnan neuvonantajana ja yksikön vastaavana päällikkönä. Vuosina 1998–2009 Sutela toimi siirtymätalouksien tutkimuslaitoksen (BOFIT) päällikkönä. Vuosina 2009–2011 Sutela toimi johtavana neuvonantajana Suomen Pankissa.
Sutela toimi Kansantaloudellisen yhdistyksen ja European Association for Comparative Economic Studies -seuran johtokuntien jäsenenä. Hänet valittiin Association for Comparative Economic Studies -yhdistyksen puheenjohtajaksi vuodelle 2012. Hän oli Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung -instituutin tutkimusprofessori ja toimi kevätlukukaudella 2011 vierailevana professorina Sciences Po -yliopistossa Pariisissa.
Opiskelijat pitivät häntä innostavana luennoitsijana.
Taistolaisuus.
Sutela oli taistolainen opiskelija-aktiivi ja kehui Neuvostoliiton taloustiedettä pro gradunsa esipuheessa 1970-luvun alussa. Vuoteen 1980 asti hän uskoi sosialistiseen talouteen, mutta Solidaarisuus-liikkeen lakkoaalto sai hänet toisiin ajatuksiin ja hän erosi SKP:stä. 1980-luvun puoliväliin mennessä hänen näkemyksensä neuvostotaloudesta olivat vähitellen muuttuneet kriittisemmiksi.
Aarre Nojonen

Aarre Anton Nojonen (21. elokuuta 1926 Ruovesi – 25. syyskuuta 1977 Moskova, Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja, joka muistetaan parhaiten Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtajana 1960-luvulta. 
Nojonen valmistui keskikoulusta 1944, kävi Sirola-opiston 1948–1949 ja opiskeli 1953–1957 myös Pekingin yliopistossa, jossa oppi kiinan kielen. Hän aloitti työskentelynsä sanomalehden toimittajana Tampereella vasemmistolaisessa Hämeen Yhteistyö -lehdessä 1949–53. Kansan Uutisten toimittajana hän oli 1957–1960 ja lehden kirjeenvaihtajana Moskovassa 1960–1964. Vuonna 1960 hänestä tuli Yleisradion Moskovan-kirjeenvaihtaja, aluksi freelancerina ja 1965–69 vakituisena. Vuosina 1964–1965 hän toimi radion uutistoimituksen ulkomaantoimittajana.
Moskovassa vietettyjen kirjeenvaihtajavuosien jälkeen Nojonen työskenteli Helsingissä Yleisradion uutistoimituksen ulkomaantoimittajana 1969–1975. Noina vuosina hän teki myös televisiodokumentteja Neuvostoliitosta ja Baltian maista. Vuonna 1975 Nojonen siirtyi uudelleen Yleisradion Moskovan kirjeenvaihtajaksi. Hän kuoli yölliseen sydänkohtaukseen Moskovassa 1977.
Hän oli toimittajana arvostettu muun muassa sujuvan kiinantaitonsa ansiosta. Hän teki jopa kiinan kielen alkeiskirjan, jonka Suomi–Kiina-seura julkaisi 1957.
Puoluekannaltaan Nojonen oli kommunisti. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Pohjoismainen kansanopisto

Pohjoismainen kansanopisto () on Ruotsin Kungälvissä sijaitseva pohjoismainen kansanopisto, jossa on opetusta pääosin skandinaavisilla kielillä kuten ruotsiksi, tanskaksi ja norjaksi, mutta myös kursseja suomeksi. Oppilaita on kaikkialta Pohjoismaista.
Asko Sahlbergin useana kesänä vetämä luovan kirjoittamisen kurssi on kerännyt kymmeniä osanottajia ja kypsyttänyt useita uusia ruotsinsuomalaisia kirjailijoita. Kurssin vierailevina opettajina ovat olleet monet Suomen kirjallisuuden kärkinimet.
Ville Nikkari

Ville Nikkari (s. 5. marraskuuta 1988 Turku) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ensimmäisen Veikkausliiga-ottelunsa Nikkari pelasi toukokuussa 2006. Ainoan maalinsa Veikkausliigassa hän teki FC Lahtea vastaan vierasottelussa heinäkuussa 2012.
Nikkari on pelannut 13 nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Harstad

Harstad on saaristokunta ja kaupunki Tromssan läänin lounaisosassa Norjassa. 
Historia.
Harstadin alueella oli ihmisiä jo rautakauden aikana, sillä sieltä on löydetty useita pronssisia esineitä vuosilta 3000–2600 eaa.
Harstadista tuli erillinen kunta vuonna 1904, kun se erosi Trondenesista. Vuonna 2013 Harstadiin liitettiin Bjarkøyn kunta.
Maantiede.
Harstad sijaitsee Pohjois-Norjassa Atlantin rannikolla. Harstadiin kuuluu monia pieniä saaria, joista suurimpia ovat muun muassa Arnøya ja Gressholman. Harstadin ”mannerosakin” on osa Jäämeressä sijaitsevaa Hinnøyan saarta. 
Harstadissa asuu 24 291 ihmistä, ja ennen vuoden 2013 kuntaliitosta se oli väkiluvussa mitattuna Norjan 21. suurin kunta. Harstad on kuitenkin pinta-alaltaan pieni, ja vuonna 2012 se oli vasta Norjan 249. suurin kunta.
Luonto.
Harstadin kaupungissa näkyy keskiyön aurinko toukokuun 22. päivästä heinäkuun 18. päivään asti. Lämpötila Harstadissa on kesäisin yleensä noin 12–24 astetta, mutta talvella pakkasta voi olla jopa 27 astetta.
Media.
Harstadissa ilmestyy sanomalehti "Harstad Tidende".
Ystävyyskaupungit.
Harstadilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Godfrey Khotso Mokoena

Godfrey Khotso Mokoena (s. 6. maaliskuuta 1985 Heidelberg) on eteläafrikkalainen yleisurheilija, jonka päälajit ovat pituushyppy ja kolmiloikka.
Mokoena sijoittui 2001 Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa korkeushypyssä viidenneksi tuloksella 210. Seuraavana vuonna hän hyppäsi Kingstonin nuorten MM-kisoissa pituudessa kahdenneksitoista tuloksella 708. Hän sai Abujan Afrikan kisoissa 2003 hopeaa kolmiloikassa tuloksella 16,28 ja pronssia pituushypyssä tuloksella 783. Hän voitti 2004 Etelä-Afrikan mestaruuden kolmiloikassa ja voitti Grosseton nuorten MM-kisoissa kultaa kolmiloikassa tuloksella 16,77 ja hopeaa pituushypyssä tuloksella 809. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui kolmiloikassa. Seuraavana vuonna Mokoena voitti Etelä-Afrikan mestaruuden pituushypyssä ja kolmiloikassa sekä sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi Helsingin MM-kisoissa tuloksella 811.
Mokoena hyppäsi Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 pituushypyssä viidenneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Melbournen Kansainyhteisön kisoissa hopeaa kolmiloikassa tuloksella 16,95 ja sijoittui pituushypyssä neljänneksi. Afrikan-mestaruuskilpailuissa Bambousissa hän sai hopeaa pituushypyssä ja kolmiloikassa tuulituloksilla 845 ja 16,67. Hän voitti samana vuonna Etelä-Afrikan mestaruudet sekä pituudessa että kolmiloikassa. Seuraavana vuonna Mokoena oli pituudessa viides Osakan MM-kisoissa hypättyään 819 ja kolmas , sai pronssia Algerin Afrikan kisoissa tuloksella 799 ja voitti Etelä-Afrikan pituusmestaruuden. Hän voitti Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 MM-kultaa pituushypyssä tuloksella 808. Pekingissä 2008 Mokoena voitti olympiahopeaa pituushypyssä tuloksella 824.
4. heinäkuuta 2009 Mokoena hyppäsi Madridissa ennätyksekseen 850 cm ja paransi senegalilaisen Cheikh Tourén vuonna 1997 hyppäämää Afrikan ennätystä neljällä senttimetrillä. Mokoena pitää hallussaan myös Etelä-Afrikan-ennätyksiä sekä pituushypyssä että kolmiloikassa.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Mokoena saavutti hopeaa tuloksella 847 cm. Hän voitti samana vuonna myös Etelä-Afrikan pituushyppymestaruuden ja oli kolmas . Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai pituushypyssä hopeaa tuloksella 808 ja myöhemmin samana vuonna Nairobin Afrikan-mestaruuskilpailuissa kultaa tuloksella 823. Hän voitti Etelä-Afrikan pituushyppymestaruuden 2010 ja 2011. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui loppukilpailusta. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 793 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 seitsemänneksi tuloksella 810. 
Mokoena voitti 2014 Etelä-Afrikan kolmiloikkamestaruuden. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kolmiloikan tuloksella 17,20. Saman vuoden Afrikan-mestaruuskilpailuissa Marrakechissa hän saavutti kultaa kolmiloikassa tuloksella 17,03 ja hopeaa pituushypyssä tuloksella 802. Pekingin MM-kisoissa 2015 hän karsiutui pituushypyssä. Kolmiloikassa hän eteni loppukilpailuun.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
Lähteet
Rafinha (jalkapalloilija, 1985)

Márcio Rafael Ferreira de Souza, joka tunnetaan paremmin nimellä Rafinha, (s. 7. syyskuuta 1985 Londrina, Paranán osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian pääsarjassa Série A:ssa pelaavaa São Pauloa. 172 senttimetriä pitkän Rafinhan pelipaikka on oikea laitapuolustaja.
Ura.
Schalke.
Rafinha löysi tiensä Brasilian U-20 jalkapallomaajoukkueeseen ja pelasi siellä 2005 FIFA World Youth Championship turnauksessa Alankomaissa. Turnauksen aikana Rafinha teki kaksi maalia ja pelasi loistavasti läpi turnauksen Brasilian saatua pronssia.
Rafinhan esitys turnauksessa herätti mielenkiintoa ympäri Eurooppaa ja monet joukkueet olivat kiinnostuneet Rafinhasta.
Lopulta Rafinha päätyi Schalkeen 5 miljoonan euron siirtokorvauksella, sopimuksen kesto oli neljä vuotta. Rafinha laittoi myöhemmin nimensä uuteen jatkosopimukseen, joka kesti vuoteen 2011. 
Genoa.
Italian Serie A:ssa pelaava Genoa kertoi 4. elokuuta 2010 hankkineensa Rafinhan usean vuoden sopimuksella. Siirtosummaksi kerrottiin 8 miljoonaa euroa. Rafinha vietti Genoassa vain yhden kauden, pelaten 34 ottelua. 
Bayern München.
Saksalaisseura Bayern München tiedotti 1. kesäkuuta 2011 Rafinhan siirtyvän joukkueeseensa noin 5,5 miljoonan euron siirtosummalla. Rafinha kertoi siirron syyksi pelityylin sopimattomuuden Genoassa.
Rafinha edusti Bayernia kahdeksan kauden ajan, ja pelasi Bayern Münchenissä kaikki seurajoukkuekilpailut laskettuna yhteensä 266 ottelua.
Flamengo.
Rafinha palasi Brasiliaan kesällä 2019, tehden kahden vuoden sopimuksen Brasilian pääsarjassa pelaavan Flamengon kanssa.
Borgit

Borgit ovat "Star Trek" -sarjan kuvitteellinen avaruusolentolaji. Ne ovat kyberneettisiä olioita ja alun perin lähtöisin Delta-kvandrantista. Borgit ovat puoliksi humanoideja, puoliksi koneita ja valloittavat maailmoja sulauttamalla ne itseensä. Niiden alukset ovat kuutioiden ja pallojen muotoisia. 
Ensimmäisen kerran borgit esiintyivät sarjan "Star Trek – uusi sukupolvi" jaksossa "Borgien armoilla" ("Q Who?"), jossa Q-niminen jumalolento heitti Enterprise-D:n miehistöineen borgien kuution tielle tuhansien valovuosien päähän J-25-tähtijärjestelmään. Seuraavan kerran ne kohdattiin jaksossa "Maailmoista paras" ("The Best of Both Worlds"), jossa kapteeni Jean-Luc Picard siepattiin borgien kuutioon, ja hänestä tuli borgien "Locutus," jonka tarkoituksena oli sulauttaa ihmiskunta osaksi borgeja. 
Borgit olivat merkittävässä roolissa myös elokuvassa "Star Trek – ensimmäinen yhteys", jossa borgit kuningattarensa johtamina matkustivat ajassa estämään ensimmäisen yhteyden ihmisten ja vulkaanien välillä. Myöhemmin borgeja on nähty muissakin "Star Trek" -sarjoissa. "" niitä nähtiin usein, ja naispuolisesta borgista Seven of Ninesta tuli jopa miehistön jäsen. Seven of Ninen tarinan kautta Voyager-sarja käsittelee yksilöllisyyden teemaa toistuvasti. 
Muita ex-borgeja, jotka on onnistuneesti saatu kokemaan yksilöllisyyttä, on muun muassa "Hugh", joka esiintyy ensimmäisen kerran Star Trek - uusi sukupolvi -sarjan viidennellä tuotantokaudella jaksossa "I, Borg", sekä "Icheb", jonka Voyagerin miehistö pelastaa ja deassimiloi yhtenä viidestä lapsiborgista, jotka ovat jääneet ilman aikuisia borgeja borgialukseen. 
Kaikki neljä deassimiloitua ex-borgia esiintyvät Star Trek "–" Picardin ensimmäisellä tuotantokaudella.
Markov-prosessi

Markovin prosessi on stokastinen prosessi, jossa on oleellista ainoastaan muuttujan nykyarvo. Nykyarvo riippuu vain yhdestä edellisestä arvosta (ja kohinaprosessin nykyarvosta) ja voidaan ennustaa käyttämällä vain sitä. Muuttujaan liittyvällä historiatiedolla ei ole tällöin merkitystä: prosessi on "historiaton". 
Markov-prosessi on saanut nimensä kehittäjänsä, venäläisen matemaatikon Andrei Andrejevitš Markovin mukaan.
Aihetta on Suomessa tutkinut professori Lauri Saretsalo.
Cardassit

Cardassit ovat fiktiivinen "Star Trek" -sarjan avaruusolentorotu. Niiden ensiesiintyminen tapahtui televisiosarjassa Star Trek – uusi sukupolvi vuonna 1991, ja myöhemmin niillä oli merkittävä osa "ssa". Ne polveutuvat ilmeisen matelijamaisista esi-isistä. 
Cardassit ovat Star Trek-universumissa alun perin olleet "rauhallinen kansa, joilla on ollut voimakas hengellinen elämä", mutta jotka nälänhädän ja sairauksien runtelemana päätyivät sotaisan ja nationalistisen yksinvallan alle. Obsidiaani-tiedustelupalveluiden valvonnassa cardasseista tuli imperialisteja, ja he ryhtyivät sotimaan ja haalimaan resursseja muilta roduilta rikastuakseen itse. 
Vuonna 2328 Cardassit valloittivat Bajorin ja orjuuttivat bajorilaiset viideksikymmeneksi vuodeksi. Deep Space Nine-sarjan alussa cardassit kävivät sodan bajoraaneja vastaan, ja poistuivat planeetta Bajorinilta ja Deep Space Ninelta. 
Merkittävimpiä cardasseja sarjassa olivat Deep Space Ninen avaruusaseman vaatekauppias ja vakooja Garak (jota näyttelee Andrew Robinson), sekä cardassipäällikkö Gul Dukat (Marc Alaimo), joka oli yksi sarjan pääroistoista. Cardassien kotimaailma, Cardassia Prime sijaitsee "Star Trek" -universumin Alfa-kvandrantissa. Cardassien iho on harmaa ja hiukset mustat. Cardassien tiedustelupalvelu Obsidiaanimuodostelma mainitaan usein "Deep Space Ninessa".
Lars Peldan

Lars Johan Peldan (11. elokuuta 1827 Pietarsaaren pitäjä – 20. marraskuuta 1873 Pietarsaari) oli alkujaan merimies ja sittemmin valokuvaaja. Häntä on pidetty ensimmäisenä suomalaisena ammattivalokuvaajana.
Lars Peldan tuli tunnetuksi yhtenä varhaisimmista Oulussa toimineista valokuvaajista. Hän kiinnostui valokuvaamisesta matkoillaan Englannissa ja ryhtyi sittemmin ammattimaiseksi kierteleväksi valokuvaajaksi lähinnä Pohjanlahden rannikolla Krimin sotaa seuranneina vuosina. Hän oli oman aikansa ahkerimpia valokuvaajia koko Suomessa, esimerkiksi Oulussa kesällä 1860 hän otti noin kahdessa kuukaudessa 700 valokuvaa. Peldan valmisti erityisesti muotokuvia ateljeetyönä, liikemerkillä ”L.J. Peldan Fotograf”.
Ralph Regula

Ralph Straus Regula (3. joulukuuta 1924 Beach City, Ohio – 19. heinäkuuta 2017 Bethlehem Township, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui liittovaltion edustajainhuoneen jäsenenä Ohiosta vuodesta 1973 vuoteen 2009. Vaalipiirinä oli aina kuudestoista.
Regulaa edelsi puoluetoveri Frank T. Bow (1901–1972).
Ikääntynyt, mutta itseään yhä hyväkuntoisena pitänyt Regula ilmoitti lokakuussa 2007 aikeistaan jättää kongressi kauden päätyttyä tammikuussa 2009.
Johan Björkman

Johan Björkman, alun perin Juho Niilonpoika Pirttimaa, (19. syyskuuta 1833 Tornio – 18. helmikuuta 1892 Tornio) oli Oulussa toiminut puuseppä ja valokuvaaja.
Johan Björkman muutti Ouluun puusepän kisällinä vuonna 1856 ja meni siellä naimisiin 1859. Puuseppämestarin ja samalla porvarin oikeudet hän sai vuonna 1860, josta alkaen toimi Kirkkokadun varrella sijainneessa talossaan paitsi nikkarina, myös kauppiaana. Valokuvaajana hän oli itseoppinut, mahdollisesti hän kuitenkin sai neuvoja Lars Peldanilta. Ensimmäisen kerran hän kertoi sanomalehti-ilmoituksella ottavansa valokuvia syyskuussa 1866.
Björkman otti paljon henkilökuvia, jotka hän merkitsi ensin leimalla ja sittemmin kahdellakin eri liikemerkillä, erityisesti käyntikorttikuvia silmällä pitäen. Henkilökuvien ohella hän oli varhaisimpia Oulun kaupungin kuvaajia ja myös myi näitä kuvia. Yksi syy lienee ollut 1860-luvulla meneillään ollut Oulujoen sillanrakennustyö. Björkmanin voikin lukea ensimmäisten reportaasivalokuvien ottajien joukkoon Oulussa. Tunnetuin tällainen hänen kuvistaan lienee Frans Mikael Franzénin patsaan paljastustilaisuudessa 30. kesäkuuta 1881 otettu valokuva. Vuodesta 1883 vuoteen 1886 Björkman toimi Oulun kansakoulun poikien käsityönopettajana, mikä vähensi hänen valokuvaustoimintaansa. Vuosikymmenen lopulla hän muutti takaisin Tornioon, jossa kuoli vuonna 1892.
Andrew Latimer

Andrew Latimer (s. 17. toukokuuta 1947) on brittiläinen rockmuusikko. Lähinnä hän laulaa ja soittaa kitaraa mutta soittaa tarvittaessa myös huilua ja kosketinsoittimia.
Latimer oli yksi Camel-yhtyeen perustajajäsenistä vuonna 1971. Hän on ollut ainoa alkuperäisjäsen siitä pitäen, kun hän perusti yhtyeen uudelleen seitsemän vuoden tauon jälkeen 1990-luvun alussa.
Latimer on kärsinyt vuodesta 1992 polysytemia vera -nimisestä veritaudista. Sairauden todettiin edenneen myelofibroosiksi 2007. Hän selviytyi siitä kemoterapiahoidon sekä luuydinsiirron avulla. Hän palautti soittokuntonsa ankaralla harjoittelulla, ja Camel teki paluun 2013. Yhtye toimii kuitenkin muiden jäsenten aikataulujen sekä Latimerin terveydentilan ja sävellystyön ehdoilla.
Hjalmar Sjöman

Sven Gustaf Hjalmar Sjöman, (5. toukokuuta 1857 Tukholma – 7. marraskuuta 1934 Tukholma) oli Oulussa ja Vaasassa toiminut valokuvaaja.
Perhe.
Hjalmar Sjöman oli merikapteeni Sven Sjömanin poika, joka kiinnostui valokuvauksesta, koska hänen äitinsä Rosalie Sjöman (ent. Hammarqvist) oli Ruotsin historian ensimmäisiä naispuolisia valokuvaajia. Everstiluutnantti Anders Johan Sjöman oli hänen isoisoisä. 
Ura.
Sjöman kouluttautui Tallinnassa ja asettui sitten Ouluun vuonna 1881, avaten siellä valokuvausateljeen. Avioiduttuaan hän muutti Vaasaan, jonne perusti myös valokuvaamon. Sjöman kierteli kuvausmatkoilla Pohjanlahden rannikolla Kristiinankaupungista Tornioon asti. Hän otti muotokuvien ohella maisemakuvia, Oulussa mm. Kaupunginojan ja Rantakadun varrelta sekä ennen Oulun paloa 1882 että heti sen jälkeen, kun rauniot vielä savusivat. Viimeiset tunnistetut kaupunkikuvat Oulusta hän otti vuonna 1887.
Muotokuvattavia olivat filosofi Elias Lönnrot, säveltäjä Jean Sibelius, arkkitehti Berndt Ivar Aminoff, oopperalaulaja Olefine Moe, laulaja Alma Fohström, koulunjohtaja Anna Heikel, taidemaalari Otto Wallenius, Sissi Serlachius, Ilma de la Chapelle, Lilli Furuhjelm, näyttelijä Vilhelm Olin.
Zenon Pylyshyn

Zenon Walter Pylyshyn (1937 – 6. joulukuuta 2022) oli kanadalainen kognitiotieteilijä ja filosofi. Filosofiassa hän lukeutui analyyttiseen koulukuntaan ja mielenfilosofiassa hänen kantansa oli funktionalistinen. Pylyshyn sai vaikutteita muun muassa Jerry Fodorilta.
Pylyshyn opiskeli Saskatchewanin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa käsitteli informaatioteorian soveltamista ihmisen lähimuistin tutkimiseen. Pylyshyn toimi psykologian ja tietojenkäsittelytieteen professorina Länsi-Ontarion yliopistossa (UWO) vuosina 1964–1994. Hän toimi myös yliopiston UWO Center for Cognitive Science -tutkimuskeskuksen johtajana. Vuodesta 1994 Pylyshyn toimi Rutgersin yliopiston kognitiotieteen professorina (Board of Governors Professor of Cognitive Science) sekä yliopiston Center for Cognitive Science -tutkimuskeskuksen johtajana.
Pylyshyn tutki muun muassa inhimillisen havaitsemisen, mielikuvituksen ja päättelyn taustalla olevien kognitiivisten järjestelmien luonnetta. Tähän liittyen hän kehitti omaa "Visual Indexing Theory" (joskus kutsuttu nimellä "FINST theory") -nimellä tunnettua teoriaansa.
Kurt Ingvall

Kurt-Erik Ingvall (30. maaliskuuta 1925 Helsinki – 8. marraskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Roolitulkinnoissaan häntä kiitettiin taidostaan yhdistää älyllinen analyyttisuus vimmaiseen, jopa raivoisaan alkuvoimaan. Äidinkieleltään ruotsinkielinen Ingvall hallitsi täysin myös suomenkielisen näyttämötyöskentelyn. Elokuvayleisölle hän tuli tutuksi muun muassa Valentin Vaalan komedioista. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1975 ja taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Ura ja elämä.
Kurt Ingvallin vanhemmat olivat yli-insinööri Erik Zacharias Ingvall ja Karin Krohnberg. Vuonna 1946 hän avioitui kirjeenvaihtaja ja laulaja Margit Maria Ahlforsin kanssa. Pariskunnalle syntyi poika vuonna 1947 ja tytär 1948. 
Teatterissa.
Peruskoulutuksen jälkeiset opintonsa Ingvall aloitti Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Elämänura alkoi kuitenkin avautua teatteritaiteen suuntaan, kun kriitikko Eric Olsoni näki Ingvallin näyttelevän Bragen näyttämön 40-vuotisjuhlanäytännössä. Olsoni oli yhteydessä Ruotsalaisen teatterin johtajaan Nicken Rönngreniin, joka taivutteli Ingvallin kääntämään kurssinsa kohti näyttämötaiteita.
Vuonna 1946 Kurt Ingvall aloitti opinnot Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa, valmistuttuaan 1948 hänet kiinnitettiin samaisen teatterin näyttelijäkaartiin. 1950- ja 1960-luvulla hän toimi joitakin kausia suomenkielisessä Intimiteatterissa sekä ruotsinkielisissä Lilla Teaternissa ja Åbo Svenska Teaterissa. Keväällä 1967 Ingvall toimi Åbo Svenska Teaterin vt. teatterinjohtajana ja edelleen vuosina 1968–1971 Ruotsalaisen teatterin apulaisjohtajana Helsingissä. Vuodesta 1975 alkaen hän toimi myös Sibelius-Akatemian puheilmaisun opettajana. Ingvall jäi sairauseläkkeelle teatterista 1979.
Ingvallin taiteellisiin voittoihin luetaan erityisesti roolityöt August Strindbergin psykologisissa draamoissa. Myös hänen "Hamlet"-tulkintansa vuonna 1964 jäi aikakirjoihin. Henrik Ibsenin näytelmässä "En folkfiende" joulukuussa 1978 hän tulkitsi Peter Stockmannin osan. Musikaalissa "Oklahoma" Ingvall taasen esiintyi soolotanssijana. Hänen jäähyväisroolinsa oli George näytelmässä "Kuka pelkää Virginia Wolfia?".
Elokuvissa ja televisiossa.
Elokuvissa Ingvall näytteli ainoastaan suomeksi. Hänen ensimmäinen valkokangasroolinsa oli sivuosa lääkärinä Teuvo Tulion ja Regina Linnanheimon draamassa "Rikollinen nainen". Vuonna 1954 hänellä oli miespääosa Valentin Vaalan komediassa "Huhtikuu tulee" ja seuraavana vuonna hän tulkitsi Tarmo Perttulaa niin ikään Vaalan komediassa "Minä ja mieheni morsian". Vuonna 1968 hän näytteli lehtoria televisioelokuvassa "Kuuma kissa?". Värielokuvassa Ingvall näyttäytyi ensi kerran 1973 pankinjohtajana Matti Kassilan komediassa "Meiltähän tämä käy". 
Yle TV2:n dokumentaarisessa näytelmäsarjassa "Sodan ja rauhan miehet" (1978) Ingvallin roolina oli Erik Heinrichs. Viimeiseksi televisiotyöksi jäi varatuomari Kalevi Kaukosen rooli sarjassa "Vihreän kullan maa" (1987). Ingvall kuoli kesken sarjan teon. Hänen roolihahmonsa oli mukana sarjan 14 ensimmäisessä jaksossa. Jaksosta 16 lähtien Kaukosen roolin näytteli Martti Katajisto.
Ingvall teki uraa myös Radioteatterissa.
William Lycan

William G. Lycan (s. 26. syyskuuta 1945 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii William Rand Kenan Jr. -oppituolin professorina Pohjois-Carolinan yliopistossa vuodesta 1990. Lycan lukeutuu analyyttiseen koulukuntaan, ja hänen erikoisalojaan ovat kielifilosofia, mielenfilosofia, tietoteoria, metafysiikka ja kielitiede.
Lycan opiskeli Amherst Collegessa ja Chicagon yliopistossa. Ennen siirtymistään Pohjois-Carolinaan vuonna 1982 hän opetti Ohion yliopistossa.
Mielenfilosofiassa Lycan on kannattanut Daniel Dennettin versiota funktionalismista, "homunkulaarista funktionalismia". Tietoteoriassa Lycan on ollut episteemisen minimalismin kriitikko. Lycan on hylännyt David Kellogg Lewisin ajatuksen mahdollisista maailmoista metafyysisesti liioiteltuna, ja on ehdottanut tilalle aktualistista tulkintaa mahdollisista maailmoista johdonmukaisina, maksimaalisesti täydellisinä maailmaa koskevien kuvausten tai väitteiden joukkona, niin että mahdollinen maailma käsitetään täydellisenä kuvauksena siitä millainen maailma voisi olla, ei maailmana joka on kuvauksen kaltainen.
Markku Jalonen

Markku Iisakki Jalonen (s. 2. syyskuuta 1960 Seinäjoki) on entinen suomalainen toimitusjohtaja. Hän toimi Kunnallisen työmarkkinalaitoksen (KT) työmarkkinajohtajana vuodesta 2007 lähtien. Kunnallisesta työmarkkinalaitoksesta tuli Kunta- ja hyvinvointialuetyönantajat KT 1.7.2021. Samasta ajankohdasta alkaen Markku Jalonen nimitettiin Kunta- ja hyvinvointialuetyönantajat KT:n toimitusjohtajaksi.
Jalonen jäi eläkkeelle KT:n toimitusjohtajan tehtävästä alkuvuodesta 2025. 
Jalonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1979, yhteiskuntatieteiden maisteriksi 1986 ja lisensiaatiksi vuonna 1996 Tampereen yliopistosta. Hänen pääaineensa oli valtio-oppi ja sivuaineina julkisoikeus, kansantaloustiede ja tiedotusoppi. Vuosina 1985–1989 Jalonen työskenteli assistentin viransijaisena ja projektitutkijana Tampereen yliopistossa. Jalonen toimi Tampereen Poliisikoulun tuntiopettajana vuosina 1985-1989.
Vuosina 1989–1995 Jalonen oli Kunnallisvirkamiesliiton tutkimusvastaava. Vuosina 1995–2000 hän oli Tehyn sopimusosaston asiamies."" Jalonen oli Kunnallisvirkamiesliiton ja sitä seuranneen Julkis- ja yksityisalojen toimihenkilöliitto Jytyn puheenjohtaja vuosina 2001–2006. KT:n apulaisjohtajaksi hän siirtyi 1. syyskuuta 2006 ja 1. helmikuuta 2007 sen työmarkkinajohtajaksi.
Jalonen on ollut neuvottelemassa mm. viimeisimmät keskitetyt työmarkkina- ja eläkeratkaisut eli Raamisopimuksen, Työllisyys- ja kasvusopimuksen, Kilpailukykysopimuksen sekä vuosien 2017 ja 2025 eläkeuudistukset. Jalonen johti Suomen suurimman työmarkkinatoimialan, kunta-alan, työnantajaedunvalvontaa ja neuvotteluita. Jalosen johdolla kunta-alalle sovittiin kahdeksan työmarkkinaratkaisua vuosina 2007–2022.
Jalosen luottamustoimia olivat muun muassa Kevan hallituksen jäsen 2020–2025, Eläketurvakeskuksen hallituksen jäsen 2017-2024, ja Työllisyysrahaston hallituksen jäsen 2019–2025, (pj. 2019, 2025 ja varapj. 2022). Hän toimi myös vakuutusyhtiö Kalevan (2001–2006), VVO-yhtymän (2001–2005) ja Koulutusrahaston hallintoneuvostoissa (2007–2018) sekä Työttömyysvakuutusrahaston hallituksessa 2007–2018. Jalonen oli Talousneuvoston jäsen vuosina 2022–2025.
Jalonen on ollut Arvonimilautakunnan jäsen vuodesta 2012– ja toiminut varapuheenjohtajana vuodesta 2016 alkaen. 
Jalonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Jaloselle on myönnetty Suomen Leijonan komentajamerkki vuonna 2019.
Ilkka Pentti

Ilkka Tapani Pentti on (s. 12. helmikuuta 1968 Kuopio) on suomalainen näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupunginteatterissa. Hänen isänsä on näyttelijä Leo Pentti. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Pentti opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi.
Pentti on työskennellyt näyttelijänä Kajaanin kaupunginteatterissa sekä Kuopion kaupunginteatterissa. Hänen näyttämötaiteellisiin saavutuksiinsa kuuluvat mm. hovineuvos Podkolesin näytelmässä "Naimahankkeet", Chris ("Killer Joe"), Kauniin Jomppa ("Simpauttaja"), Bobby Child ("Crazy for You") sekä toimittaja Torvela komediassa "Vaimoke". 
Pentti on näytellyt televisiosarjassa "Häräntappoase", jossa hänellä oli sivuosa maalaispoika Toukona. Hän on näytellyt myös nuorten seikkailusarjassa "Kuka uskoo haikaraa".
Rivoli

Rivoli on kaupunki Italiassa Torinon metropolikaupungissa Piemonten alueella. Rivoli on pinta-alaltaan 29,5 neliökilometriä, ja siellä on vajaat 50 000 vakinaista asukasta.
Rivolin kuuluisimmat nähtävyydet ovat keskiaikainen kaupungin keskusta ja Rivolin linna. Linna rakennettiin alkujaan 1000-luvulla, mutta se muutettiin 1500-luvulla Savoijin kuningashuoneen maaseutuasunnoksi.
Historia.
Rivolin alueelta on löydetty arkeologisia todisteita ihmisasutuksesta neoliittiselta kaudelta. Myöhemmin alueella asuttui liguurit. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. se liitettiin Rooman valtakuntaan. Rooman tuhon jälkeen alueella oli langobardien asutuskeskus. Frankit löivät langobardit vuonna 773. Frankit antoivat Rivolin Ardunicin suvulle.
Vuonna 1247 Rivoli siirtyi Savoijin kuningassuvulle, joka kehitti kaupunkia ympäröivää maaseutua ja rakennutti kaupunginmuurit. Rivoli kärsi 1500- ja 1600-lukujen aikana Ranskan armeijan valtauksesta, kahdesta ruttoepidemiasta ja Espanjan perimyssodan taisteluissa.
Ricoli yhdistettiin 1700-luvulla Torinon Via di Francia tiellä ja vuonna 1871 kaupunkiin saapui junarata. Kaupungin asukasluku on kasvanut selvästi 1900-luvulla muualta Italiasta tulleiden maassamuuttajien ansiosta.
Frankofonia

Frankofonialla tarkoitetaan niin ranskankielistä maailmaa yleensä kuin ranskan kieltä ja kulttuuria edistävää toimintaa.
Ranskankieliseen eli frankofoniseen maailmaan kuuluu, pääasiassa Ranskan siirtomaa-ajan seurauksena, maita ja alueita lähes jokaisessa maanosassa. Joissakin maissa ranska on osan väestöä äidinkieli (Kanada, Sveitsi, Belgia), joissakin virallinen kieli tai ainakin yksi niistä (Gabon, Senegal, Togo), joissakin sillä on muuten vahva asema (Egypti, Romania, Vietnam). Ranskaa puhuvia ihmisiä arvioidaan olevan noin 300 miljoonaa.
Frankofonia-termiä alettiin käyttää 1800-luvun lopulla. Varsinaisesti frankofonia-aatteen leviäminen alkoi kuitenkin vasta toisen maailmansodan jälkeen, kun ranskankielinen maailma alkoi kokea englanninkielisen populaarikulttuurin leviämisen uhkana. Frankofoniaa ajatuksena levitti esimerkiksi Senegalin entinen presidentti Léopold Sédar Senghor. Hänen mukaansa frankofoniassa kyse on ennen kaikkea siitä, että ranskaa puhuvat tiedostavat, että heillä on yhteinen kieli ja myös paljon yhteistä kulttuuria.
Ranskassa frankofonia-asiat ovat nykyään ulkoministeriön alaisuudessa. Frankofoniaa ajavat muun muassa Ranskan ympäri maailmaa perustamat ranskalaiset kulttuurikeskukset ja kaapelin kautta näkyvä ranskankielinen TV5Monde-televisiokanava.
Ranskankielistä maailmaa yhdistämään on perustettu monenlaisia järjestöjä, joista tunnetuin on Organisation Internationale de la Francophonie. Kansainvälistä frankofonia-päivää vietetään 20. maaliskuuta. Suomessa sitä juhlii näkyvästi Ranskan instituutti Suomessa.
Avain (kirjankustantamo)

Avain on vuonna 2003 perustettu helsinkiläinen kirjankustantamo, joka kustantaa kauno- ja tietokirjallisuutta.
Avaimen perusti Anna-Riikka Carlson vuonna 2003. Hän myi yhtiön BTJ Finlandille (nyk. Suomen kirjastopalvelu) vuonna 2010 ja siirtyi samalla BTJ:lle kustannuspäälliköksi. Vuonna 2012 Carlson siirtyi WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannuspäälliköksi. Elokuusta 2012 alkaen Avaimen kustannuspäällikkönä on toiminut YTM Tiina Aalto.
Avain kustantaa muun muassa kirjallisuutta ja kirjastoalaa käsitteleviä tietokirjoja, lastenkirjallisuutta ja selkokielistä kirjallisuutta. Kustantamo sai vuonna 2017 Selkokeskuksen myöntämän selkokirjallisuuden Seesam-palkinnon.
Nicklas Bärkroth

Nicklas Robert Bärkroth (s. 19. tammikuuta 1992 Göteborg) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän edustaa pelaavaa Lech Poznańiä.
Bärkrothin kasvattajaseura on Balltorps FF. Vuonna 2006 hän siirtyi IFK Göteborgiin. Bärkroth debytoi IFK Göteborgin edustusjoukkueessa Allsvenskanissa 2. syyskuuta 2007 ottelussa IF Brommapojkarnaa vastaan. Näin hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin Allsvenskanissa pelannut pelaaja.
Bärkrothin isä Robert Bengtsson Bärkroth on entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Laurence Rochat

Laurence Rochat (s. 1. elokuuta 1979) on sveitsiläinen entinen maastohiihtäjä ja olympiamitalisti.
Rochat kuului Sveitsin joukkueeseen, joka voitti hieman yllättäen olympiapronssia Salt Lake Citystä 2002. Joukkueessa hiihtivät hänen lisäkseen Andrea Huber, Brigitte Albrecht-Loretan ja Natascia Leonardi-Cortesi. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa on Oberstdorfin 2005 MM-kilpailujen kahdestoista sija 30 kilometriltä. Maailmancupissa Rochatin paras sijoitus on Vernonin sprintissä 11. joulukuuta 2005 saavutettu kahdeksas sija. Hän lopetti uransa vuonna 2010.
Harold Kroto

Harold Walter Kroto (7. lokakuuta 1939 Wisbech, Cambridgeshire – 30. huhtikuuta 2016) oli brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1996 fullereenin löytämisestä. Kroto jakoi palkinnon Robert Curlin ja Richard Smalleyn kanssa.
Kroton alkuperäinen sukunimi oli Krotoschiner, joka oli sleesialaista alkuperää. Kroton isä oli kotoisin Puolasta ja äiti oli saksalainen. Hänen vanhempansa muuttivat Isoon-Britanniaan 1930-luvulla pakoon natseja, koska Kroton isä oli juutalainen. Vuonna 1955 perheen nimi lyhennettiin muotoon Kroto.
Kroto opiskeli kemiaa Sheffieldin yliopistossa ja hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1961. Filosofian tohtorin arvon hän sai vuonna 1964 samasta yliopistosta. Hänen tohtorintyönsä käsitteli vapaiden radikaalien elektronispektriä.
Tutkijan ura.
Kroton tohtorintyö sisälsi myös julkaisemattomia tutkimuksia muun muassa hiilisuboksidista. Nämä tutkimukset loivat Kroton kiinnostuksen molekyyleihin, jotka sisältävät useita hiiliä, joiden välillä on kaksois- tai kolmoissidoksia.
Väitöksensä jälkeen Kroto teki muutaman vuoden ajan tohtorintutkinnon jälkeisiä tutkimuksia Kanadassa ja Yhdysvalloissa Bell Labsin laboratorioissa. Hän muutti perheineen takaisin Britanniaan ja aloitti opetus- ja tutkimustyöt Sussexin yliopistossa vuonna 1967.
1970-luvulla Kroto tutki avaruudessa esiintyviä suuriketjuisia molekyylejä ja onnistui löytämään niistä lukuisia todisteita tähtien spektreistä. Tällaisia molekyylejä olivat muun muassa polyynit syanobutydiyyni (H-C≡C-C≡C-C≡N) ja syanoheksatriyyni (H-C≡C-C≡C-C≡C-C≡N). Näiden molekyylien rakenteen selittäminen johti hänet C60-molekyylin löytämiseen.
Kroto kuuli Ricen yliopistossa Curlin ja Smalleyn suorittamista laserspektroskopiatutkimuksista. Kroto ehdotti, että he käyttäisivät Ricen yliopiston laitteistoja tähdissä esiintyvien ketjumaisten hiiliyhdisteiden simuloimiseen.
Kroto, Curl ja Smalley osoittivat, että näitä yhdisteitä ei pelkästään esiintynyt tähdissä, vaan tähdet myös kykenivät tuottamaan niitä. Lisäksi he onnistuivat löytämään buckminsterfullereenin olemassaolon. Fullereenin ainutlaatuisen rakenteen selvittäminen aloitti kokonaan uuden kemian osa-alueen tutkimuksen. Nämä kolme kemistiä suorittivat tutkimukset yhdessä Jim Heathin, Sean O'Brienin ja Yuan Liun kanssa.
Vuoden 1990 jälkeen Kroton tutkimukset käsittelivät nanotiedettä ja -teknologiaa.
About.com

About.com oli vuonna 1999 perustettu Internet-sivusto, joka tarjosi kuluttajille tietoja ja ohjeita laajalta alueelta. Sillä oli palveluksessaan yli 600 toimittajaa, jotka saivat peruspalkkansa lisäksi palkkioita sivuston käyttäjämäärien mukaan.
Vuoden 2012 elokuusta lähtien About.com-sivuston omistaja on ollut IAC. Heidän omistuksessa on paljon muitakin verkkosivustoja, kuten esimerkiksi Ask.com.
About.com sivusto suljettiin 2. toukokuuta 2017. Samassa kuussa IAC uudisti brändin ilmettä ja se uudelleenjulkaistiin nimellä Dotdash.com.
Historia.
Sivuston perustaminen aloitettiin vuonna 1996 nimellä "The Mining Company". Scott Kurnit avasi verkkosivuston maailmalle 21. huhtikuuta 1997. Alkuperäinen "miningco.com" osoite muuttui nykyiseen "about.com" muotoon toukokuussa 1999.
Vuonna 2000 About.comin osti Primedia 690 miljoonan dollarin osakekaupoilla. Kaupan jälkeen yrityksen nimeksi tuli Primedia ja Kurnit sai jäädä toimitusjohtajan tuolille.
2005 helmikuussa The New York Times Company ("Times Co.") ilmoitti ostaneensa About.comin 410 miljoonalla dollarilla. Yrityskaupan jälkeen About.comin puheenjohtajana oli hetken aikaa Peter C. Horan, kunnes Scott Meyer korvasi hänet toikokuussa 2005.
Darline Jean nimettiin yrityksen puheenjohtajaksi heinäkuussa 2011.
IAC kertoi elokuussa 2012 ostaneensa About.comin 300 miljoonan dollarin kokonaishintaan. Huhtikuussa 2013 Neil Vogel nousi yrityksen uudeksi toimitusjohtajaksi.
Vuonna 2014 about.com sai suuren kasvojenkohotuksen joka tehtiin käyttäjien ja mainostajien toivomuksien mukaan.
Huhtikuussa 2017 about.comin toimitusjohtaja Neil Vogel kertoi Business Insiderin haastattelussa sivuston lopettamisesta seuraavan kuukauden aikana.
IAC:n toukokuusta 2017 sulkema about.com sai uuden ilmeen ja se uudelleenjulkaistiin nimellä dotdash.com.
Kävijämäärät.
Maaliskuussa 2014 About.com-sivustolla kävi yhteensä 61 428 000 vierailijaa comScore-vierailulaskurin mukaan, joten sivusto oli maaliskuun 16:nneksi eniten käytetty sivusto.
About.comin Alexa-sijoitus oli 388 syyskuussa 2016. Hieman ennen sivuston lopettamista sen Alexia sijoitus oli 1 936.
Matthias Mollenius

Matthias Mollenius (k. 1679) toimi Säämingin kirkkoherran viran ohella Savonlinnan kaupunkiseurakunnan kappalaisena ja Olavinlinnan kappelin saarnaajana.. Molleniuksen mielenkiinto seurakunnan henkisen kaitsemisen lisäksi maanviljelyksen ja maanpuolustuksen järjestämiseen. 
Mollenius aloitti uransa appensa kirkkoherra Samuel Krogeruksen apulaisena. 1668 appi tuomittiin 3 markan sakkoihin ja kun oikeus samalla näyttää kyllästyneen tämän poikien tapaan periä saataviaan, valtuutti syyskäräjät kirkkoherran apulaisen Matthias Molleniuksen perimään kirkkoherran saatavia. . Mollenius hoiti tehtävän hyvin ja tuli appensa 1674 kuoltua valituksi kirkkoherraksi. Luottamusta ei edes kaventanut edes edellisvuoden oikeudenkäynti väkivaltaisesta käytöksestä.
Mollenius hoiti kolmen seurakunnan papin tehtäviä. tämä aiheutti erityisjärjestelyjä muun muassa jumalanpalvelujen järjestämisessä: Pyhäisin Mollenius aloitti ensin Savonlinnassa ja kiiruhti jumalanpalveluksen päätyttyä julistamaan sanaa talonpojille Säämingin kirkolle. joko kiivas luonto tai kaksien perättäisten jumalanpalvelusten aiheuttama rasitus vei hänet 1673 käräjille. Mollenius oli näet joulupäivän jumalanpalvelusta pitäessään ollut alttarilla selin seurakuntaan, ja kuultuaan sääminkäläisten puheellaan häiritsevän alttaritoimitusta, viskannut taakseen katsomatta ehtoollisleipäastian kannen, mikä iski verihaavan itseään viattomana pitäneen kuulijan päähän. Oikeus vapautti Molleniuksen syytteistä, koska ei voitu näyttää toteen hänen aikoneen vahingoittaa viatonta uhriaan.
Kirkkoherra-aikanaan Mollenius varusti ylimääräisen ratsumiehen leskensä Maria Krogeran sanoin "maanpuolustuksen avustamiseen näinä sotaisina aikoina". Tukeakseen maanviljelystä Mollenius rakennutti 1674 myllyn Pullinlahteen.
Matthias Molleniuksen ja Maria Krogeran lapsia olivat: