Elena Näsänen

Elena Näsänen (s. 1968) on suomalainen videotaiteilija. Hän toimi Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtajana 2004–2007. Näsänen oli ensimmäinen nainen ja ensimmäinen mediataiteilija seuran johdossa.
Ura.
Elena Näsänen opiskeli Kuvataideakatemiassa ja valmistui kuvataiteen maisteriksi tila-aikataiteen laitokselta vuonna 1998. Hän on opiskellut myös Lontoossa Slade School of Fine Artissa vuonna 1997 ja englantilais-italialaisessa Feature Expanded -koulutusohjelmassa vuonna 2015. Valtion kuvataidetoimikunta myönsi hänelle yksivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2009 ja kolmevuotisen vuonna 2010. Valtion media-, sarjakuva- ja kuvitustaiteen toimikunnan kolmevuotisen taiteilija-apurahan hän sai vuonna 2015. Vuonna 2017 hän sai Koneen säätiön apurahan kolmevuotiseen projektiin, joka tarkastelee ilmastonmuutoksen vaikutuksia kolmen lajityypiltään erilaisen teoksen kautta. Vuonna 2021 Näsäselle myönnettiin valtion viisivuotinen taiteilijaprofessoriapuraha.
Elena Näsänen yhdistää töissään elementtejä perinteisestä elokuvakerronnasta ja videoinstallaatiosta. Esimerkiksi varhainen videoteos Ennen sadetta (1998) havainnollistaa sitä, miten tarina muotoutuu kohtausten, valojen, tilojen ja erityyppisten kuvien avulla. Näsänen dekonstruoi elokuvakerrontaa osiinsa ja kokoaa osista uudenlaisen tarinan, jossa tapahtumat jäävät usein kuvatun tilan tai ajan ulkopuolelle, katsojan täydennettäviksi.
Näsäsen elokuvakerrontaan viittaavissa teoksissa korostuu henkilöhahmojen suhde ympäröivään tilaan. Henkilöt ovat usein naisia ja usein jonkinlaisessa risteyskohdassa tai valinnan edessä. Esimerkiksi toimintaelokuvan elementtejä hyödyntävässä nuoren naisen automatkassa (Drive, 2003) on nähty yhtäältä suomalaisen todellisuuden surrealismia, toisaalta kuvaus selviytymisestä miesten luomassa maailmassa. Näsänen on luonnehtinut joitakin töitään ”feministisiksi road movieiksi”.
Luonnon ilmiöillä on olennainen osa Näsäsen teoksissa: ”Luonto – – näyttää olevan hallitsevassa asemassa suhteessa kuvaan ja – – henkilöhahmoihin. Luonnolla on suurempi kuin sivuosa hänen elokuvissaan." Vailla henkilöhahmoja ja kertovia elementtejä olevissa teoksissa luonto on pääosassa – tai keskiössä on ihmisen ja luonnon suhde. Leena Kuumola arvioi vuonna 2007 esitettyä Vuori-installaatiota:
”Hänen monumentaalinen videoprojektionsa majesteettisessa yksinäisyydessään toisessa suuressa salissa esittää korkeaa vuorta, jonka ympärille sumu hiljalleen kohoaa. Mietiskelyä tukeva ääni säestää meditatiivista tapahtumista ja vain ajoittain huomio harhautuu kaiuttimista kantautuvaan vieraskieliseen puheensorinaan. Se on jäänne Näsäsen kuvaaman kiinalaisen vuoren juurelle kokoontuneista ihailijajoukoista.”
Keskeistä monissa Näsäsen videoissa on teoksen oma aikaulottuvuus. Samassa näyttelyssä vuonna 2011 esitettyjen teosten The Spell ja Round on nähty edustavan kahta erilaista tapaa käsitellä aikaa. Syvään uneen nukahtanutta juhlaseuruetta kuvaavassa The Spell -teoksessa ”aika hiipii hitaasti, mutta varmasti eteenpäin, kuin länsimaisen modernin yhteiskunnan aikajana”. Round-teoksen aika puolestaan ”vastaa monen varhaisen ja itämaisen uskonnon ja kulttuurin syklistä aikakäsitystä”. Rinnakkaisilla kuvaruuduilla toistuu sama tapahtumasarja samanaikaisesti mies- ja naishahmon esittämänä. Toiminnan niukkuudesta huolimatta videoissa on ”vahva elokuvallinen jännite”, jossa ”ajan kuluminen tiivistyy”.
Elena Näsäsen teoksia on esitetty lukuisissa koti- ja ulkomaisissa näyttelyissä sekä video- ja elokuvafestivaaleilla. Suomessa hänen töitään oli ensi kertaa esillä Nuorten näyttelyssä vuonna 1992 ja ulkomailla Bandits-Mages-festivaalissa Ranskassa vuonna 1995. Viime vuosina hänen töitään on esitetty kansainvälisillä festivaaleilla Ranskassa, Espanjassa ja Saksassa 2017, Koreassa 2015 ja Turkissa 2014, suomalaisen videotaiteen katselmuksissa Uruguayssa 2018, Englannissa ja Yhdysvalloissa 2016, Norjassa ja Brasiliassa 2013 sekä ryhmänäyttelyssä Koreassa 2014 ja viisi maata kattaneessa kiertonäyttelyssä ”Bodies, Borders, Crossings” 2011–2014. Suomessa hänen töitään on esitetty esimerkiksi AVEKin 30-vuotisjuhlaohjelmistossa elokuvateatteri Orionissa vuonna 2017, Jyväskylän Alvar Aalto -museon galleriassa vuonna 2013 ja Helsingin Taidehallissa kolmen videotaiteilijan yhteisnäyttelyssä vuonna 2007. Televisiossa hänen teoksiaan on esitetty Ylen Uusi kino -sarjassa, Arte-kanavalla sekä Ruotsissa ja Espanjassa.
Elena Näsänen on osallistunut kansainvälisten monitaiteisten ryhmien residenssityöskentelyyn. Näsänen kuuluu osuuskuntamuotoisen Kenno Filmi -tuotantoyhtiön perustajiin.
Teoksia kokoelmissa.
Elena Näsäsen teoksia on Kansallisgallerian ja Valtion taideteostoimikunnan kokoelmissa. Kiasman kokoelmaan sisältyvä Matka (1996) koostuu 36 otosta, jotka on kuvattu raitiovaunu 3T:n reitiltä kymmenen päivän välein yhden vuoden aikana. Taideteostoimikunnan kokoelmaan sisältyvä Kantama (2007) rakentuu vaihtuvista maisemakuvista.
Taidepoliittinen toiminta.
Elena Näsänen on perinteisen kuvataiteen ulkopuolelle jääviä uusia ja kokeellisia taidemuotoja edustavan Muu ry:n jäsen ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 2000–2003. Muu ry:n liityttyä Suomen taiteilijaseuraan vuonna 2001 Näsänen valittiin seuran hallituksen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2004 hänet valittiin seuran puheenjohtajaksi ensimmäisenä naisena ja ensimmäisenä videotaiteilijana. Näsänen toimi Suomen taiteilijaseuran puheenjohtajana vuoteen 2007.
Vuonna 2010 Näsänen toimi Suomen taideakatemian säätiön hallituksen puheenjohtajana vaiheessa, jossa etsittiin ratkaisuja säätiön hallinnoiman näyttelyvaihtokeskus Framen toiminnassa ilmenneisiin ongelmiin. Toiminta taideakatemian alaisuudessa lakkautettiin ja sitä jatkamaan perustettiin vuonna 2011 Frame-säätiö.
Vuosina 2012–2016 Näsänen toimi Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen AVEKin mediataiteen tuotantoneuvojana. Tuotantoneuvojan tehtäviin kuuluu muun muassa mediataiteen tukihakemusten ratkaisu.
Elena Näsänen on kuvataiteilija Perttu Näsäsen tytär. Hänen puolisonsa on taiteilija Pekka Sassi.