tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cadjehounin lentoasema

Cadjehounin lentoasema (myös Cotonoun lentoasema, ) on Beninin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee Benininlahdella noin kuusi kilometriä Cotonoun keskustasta länteen. Lentoasemalla on terminaali, jossa on autonvuokraus- ja informaatiopisteitä, ravintoloita ja kahviloita, sekä informaatiopisteitä hotellin varaamiseen. Keskustaan voi ajaa taksilla. Lentoasema on omistettu beniniläiselle kuriirikardinaalille Bernardin Gantinille.
Lentoasema on maan suurin ja pääsaapumispaikka maahan lennoilla Afrikasta ja Euroopasta. Beninin yhdeksästä lentoasemasta Cadjehounin ja Parakoun lentoasemat ovat asfaltoituja.
Matkustajaliikenne.
Kentältä on matkustajaliikennettä seuraaviin kohteisiin:
Rahtiliikenne.
Rahtiliikennettä suuntautuu:
Korvaaminen.
Vuonna 1974 Cotonoun kansainvälisen lentoaseman toiminnot päätettiin siirtää uuteen paikkaan Glo-Djigbéssa, joka sijaitsee noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta luoteeseen. Rahoituksen puute pysäytti projektin.
Suunnitelma elvytettiin vuonna 2011 ja presidentti Yayi Boni oli mukana uuden lentoaseman rakentamisen aloittamisessa, jossa käytettiin eteläafrikkalaista rahoitusta. Vuonna 2012 uuden kentän rakennustyömaa oli pysähdyksissä.
Sillä aikaa Cotonoun lentoasemalle tehtiin parannuksia.
Uuden lentoaseman rakennussopimuksia tehtiin syksyllä 2018. Uudella kentällä olisi kiitoteitä 4 250 metriä, ja sen kautta voisi kulkea 1,6 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Lentoaseman suunniteltiin avautuvan alun perin vuonna 2020, mutta projekti viivästyi ja jumiutui Koronaviruspandemian takia.
Onnettomuus.
UTAGEn lennolla 141 joulukuun 25. 2003 lentokone syksyi Benininlahteen ja surmasi 151 matkustajaa, joista useimmat olivat libanonilaisia.
Oceania (albumi)

Oseania on amerikkalaisen vaihtoehtorockyhtyeen The Smashing Pumpkinsin albumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2012 EMI:n , Reprise Recordsin ja Martha's Musicin kautta. Billy Corganin ja Bjorn Thorsrudin tuottama albumi on osa bändin hylättyä 44 kappaleen projektia, "Teargarden by Kaleidyscopea".
Monuments to an Elegy

Monuments to an Elegy on amerikkalaisen vaihtoehtorock-yhtye The Smashing Pumpkinsin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 9. joulukuuta 2014.
Pisces Iscariot

Pisces Iscariot on kokoelmalevy yhdysvaltalaiselta vaihtoehtorockyhtye, The Smashing Pumpkinsilta. Kokoelma sisältää singlejen B-puolia ja ennen julkaisemattomia kappaleita.
Leo Magnus Schwanck

Leo Magnus Schwanck (7. maaliskuuta 1883 Helsinki – 22. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti tykistön aselajissa.
Schwanckin vanhemmat olivat eversti Carl Theodor Schwanck ja Olga Maria Schwanck (o.s. Wittfooth). Hänen setänsä oli jalkaväenkenraali Leopold Edvard Schwanck.
Palvelus Venäjän armeijassa.
Schwanck kävi Haminan kadettikoulun ja ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli itärintamalla.
Palvelus Ukrainan armeijassa.
Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Schwanck liittyi Ukrainan armeijaan Kaarlo Kivekkään johtamaan divisioonaan.
Heinäkuussa 1918 Schwanck palasi Suomeen Kivekkään, Harry Alfthanin ja 14 muun suomalaisen kanssa Suomeen. Schwanck, Kivekäs ja Alfthan pääsivät vanhoina Haminan kadettikoulun oppilaina suoraan Puolustusvoimien palvelukseen 5. elokuuta 1918.
Palvelus Suomen Armeijassa.
Suomeen tullessaan Schwanck sai everstiluutnantin arvon, jonka hän oli saanut myös Ukrainan armeijassa. Hän sai ensitöikseen komentoonsa Jääkäripatteriston. Kenttätykistörykmentti 3:n komentajana hän toimi 27. syyskuuta – 18.09.1924 Lappeenrannassa ja Riihimäellä.
Vuosina 1927-1938 hän johti Tykistön koeampumakenttää Utissa.
Yksityiselämä.
Schwanck meni naimisiin Antonina Feodoroffin kanssa. Schwanck on haudattu Taivassalon hautausmaalle.
Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitos

Yhdysvaltain tulli- ja rajavartiolaitos , lyh. USCBP tai CBP) on Yhdysvaltain kotimaan turvallisuusviraston (DHS) alainen liittovaltion lainvalvontaviranomainen, ja maan pääasiallinen rajavalvontalaitos. Sen tehtävänä on säädellä ja helpottaa kansainvälistä kauppaa, kerätä tuontitulleja, ja valvoa Yhdysvaltojen säädöksiä, mukaan lukien kauppa, tulli ja maahanmuutto. CBP on yksi Yhdysvaltojen suurimmista lainvalvontaviranomaisista. Virasto työllistää yli 45 600 liittovaltion agenttia ja virkamiestä. Viraston pääkonttori sijaitsee Washington D.Cssä.
Michela Pace

Michela Pace (s. 25. tammikuuta 2001 Gozo, Malta) on maltalainen laulaja. Hän voitti "X Factor Malta" -kilpailun ensimmäisen tuotantokauden vuonna 2019. Palkinnoksi Pace edusti Maltaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa sekä sai levytyssopimuksen Sony Music Italyn kanssa. Maltan edustuskappale euroviisuissa on nimeltään ”Chameleon”.
Pace osallistui myös Maltan euroviisukarsintoihin vuonna 2017 kappaleella ”Cruise Control”, mutta ei edennyt finaaliin asti.
Aldus Corporation

Aldus Corporation oli yhdysvaltalainen julkaisuohjelmia kehittänyt ohjelmistoyritys. Se tunnettiin erityisesti aikaisen työpöytäjulkaisualustan PageMakerin kehittämisestä. Yritys oli nimetty 1400-luvun venetsialaisen kirjanpainajan Aldus Manutiuksen mukaan. Aldus Corporationin kotipaikka oli Seattle Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. 
Syyskuussa 1994 Alduksen suurin kilpailija Adobe osti Alduksen 446 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.
Valoa kohti (Pekka Ervastin kirja)

Valoa kohti on teosofi Pekka Ervastin ensimmäinen suomenkielinen kirja, joka ilmestyi tekijän kustantamana vuonna 1901 Helsingissä. Ervast aloitti teoksen kirjoittamisen vuonna 1895, ja käsikirjoitus valmistui keväällä 1899. Ervast tarjosi sitä ensin Otavalle, mutta kustantamo ei uskonut kirjan menevän kaupaksi Suomessa. Kuitenkin sitä oli vuoteen 1918 mennessä myyty viitenä painoksena kaikkiaan 17 000 kappaletta. Kirjasta on otettu painoksia vielä tämän jälkeenkin. Vuoden 1988 seitsemännen painoksen alkusanoissa kustantaja (Kristosofinen Kirjallisuusseura ry.) luonnehtii teoksen sisältöä seuraavasti:"Valoa kohti -kirja esittää teosofisen sanoman keskeisimmät opit. Siinä kerrotaan mm. karman eli syysuhteen laista, jälleensyntymisestä, kehityksestä ja Mestareista. Lukija saa kirjasta jokseenkin täydellisen kuvan teosofisesta maailmankatsomuksesta. Kirjan aihepiirin laajuutta kuvaa, että siinä käsitellään myös puhdistuksen ja salaisen tiedon tietä, suuria uskontoja, kristinuskoa, uskontojen perustajia ja ilmennyttä maailmankaikkeutta."
Gattermann-reaktio

Gattermann-reaktio tai Gattermann-formylointi tai Gattermann-synteesi on kemiallinen reaktio, jossa aromaattinen yhdiste reagoi vetysyanidin ja vetykloridin kanssa, ja ne muodostavat aldehydin. Reaktiota katalysoivat Lewis-hapot. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran saksalainen kemisti Ludwig Gattermann vuonna 1898, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi.
Gattermann-reaktio tapahtuu helpoimmin aromaattisille yhdisteille, joissa on runsaasi elektroneja, kuten fenoli-, fenyylieetteri-, indoli- ja pyrrolijohdannaisille. Katalyyttinä reaktiossa käytetään Lewis-happoja, kuten alumiinikloridia tai sinkkikloridia. Lisäksi reaktiossa käytetään vetysyanidia ja vetykloridia. Vetysyanidin sijasta voidaan käyttää myös sinkkisyanidia.
Gattermann-reaktio on tyypiltään elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Nukleofiilina reaktiossa toimii aromaattinen yhdiste. Elektrofiilin rakenne ei ole täysin selvillä. Se kuitenkin muodostuu vetysyanidin reagoidessa vetykloridin kanssa, ja esitettyjä vaihtoehtoja ovat kloori-iminiumioni, iminiumioni ja iminiumdikationi. Aromaattinen yhdiste reagoi elektrofiilin kanssa, ja muodostuva karbokationi toisiintuu aromaattiseksi iminiumkationiksi. Tämä iminiumkationi hydrolysoituu happamissa olosuhteissa aldehydiksi.
Tamara Todevska

Tamara Todevska (; s. 1. kesäkuuta 1985 Skopje, Makedonian ST, Jugoslavia), tunnettu myös taiteilijanimellään Tamara, on pohjoismakedonialainen poplaulaja. Hän edusti Pohjois-Makedoniaa (tai tuolloista Makedonian tasavaltaa) yhdessä Vrčakin ja Adrianin kanssa kappaleella "Vo ime na ljubovta" vuoden 2008 Euroviisuissa Belgradissa. 25. tammikuuta 2019 ilmoitettiin, että Tamara tulee edustamaan Pohjois-Makedoniaa uudelleen vuoden 2019 Euroviisuissa Tel Avivissa. Hänen edustuskappaleensa on nimeltään "Proud"
Nuoruus.
Tamara Todevska syntyi Skopjessa. Hänet kasvatettiin musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä Velko Todevski on pohjoismakedonialainen opettaja musiikkikoulussa ja hänen äitinsä Branka Todevska on bosnianserbialainen oopperalaulaja. Tamaran äiti vaikutti tämän matalaan, oopperatyyliseen lauluääneen.
Tamaran isosisko on nimeltään Tijana Dapčević. 
Ura.
Tamaran ensimmäinen kappale, jonka hän julkaisi vuonna 1997 siskonsa Tijanan kanssa oli nimeltään "Igra luda" (Hullu peli). Hän nousi ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen vuonna 2003, jolloin hän lauloi kappaleen "1003" montenegrolaisessa Sunčane Skale -festivaalissa, sijoittuen toiseksi.
"Sino".
Vuonna 2005 Tamaran ensimmäinen albumi nimeltä "Sino" (suom. Sininen) julkaisitiin. Albumin tuottaja ja säveltäjä on Aleksandar Masevski, jonka kanssa Tamara on tehnyt yhteistyötä vuodesta 2004 lähtien. Joitakin hittejä albumista ovat: "Sino", "Molci, molci" (feat. Ronin), "A, shto ako?", "Ljubovna prikazna" (feat. Ugro), "Najverni prijateli", "Ljubi, ljubi" (duetto Tunan kandds) sekä "Shetaj".
Nacionalen Eurosong 2007.
Tamara oli menestyksekäs Pohjois-Makedonian vuoden 2007 euroviisukarsinnoissa. Kilpailussa hän sai 105 pistettä ja sijoittui toiseksi kappaleellaan "Kazi Koj Si Ti" (suom. Kerro minulle, kuka olet) 
Skopje Fest 2008 ja Eurovision laulukilpailu 2008.
Helmikuussa 2008 Tamara voitti "Skopje Fest 2008" -kilpailun kappaleella "Vo ime na ljubovta" yhdessä Vrčakin ja Adrianin kanssa. Kappaleessa käytettiin kuutta kieltä: makedoniaa, englantia, serbiaa, turkkia, venäjää ja albaniaa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Dejan Milićević. Tamara, Vrčak ja Adrian esiintyivät kilpailun toisessa semifinaalissa numerolla 18. He lauloivat englanninkielisen version kappaleestaan nimeltä "Let Me Love You" ja sijoittuivat kymmenenneksi. Raatien päätöksestä he eivät päässeet finaaliin asti.
Eurovision laulukilpailu 2019.
25. tammikuuta 2019 ilmoitettiin, että Tamara edustaa uudelleen Pohjois-Makedoniaa vuoden 2019 Euroviisuissa, Tel Avivissa.
Yksityiselämä.
27. kesäkuuta 2015 Tamara meni naimisiin entisen jalkapalloilijan Aleksandar Dimitrovskin kanssa. Heillä on tytär nimeltä Hana ja poika nimeltä Daren.
Kefuroksiimi

Kefuroksiimi on beetalaktaameihin kuuluva bakteriosidinen antibiootti. Sen vaikutus perustuu bakteerien soluseinän peptidoglykaanin synteesin estoon.
Kefuroksiimin kemiallinen kaava on C16H16N4O8S, moolimassa 424,384 g/mol ja CAS-numero 55268-75-2. Kefuroksiimin anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokituksen tunniste eli ATC-luokitus on J01DC02.
Tähtikeinu

Tähtikeinu on suomalainen Yleisradion tuottama televisioelokuva vuodelta 2003. Todellisuuteen pohjautuva elokuva kuvaa runoilija Eino Leinon ja kirjailija L. Onervan rakkaussuhdetta sekä heidän ja säveltäjä Leevi Madetojan kolmiodraamaa. Elokuvan on ohjannut Veli-Matti Saikkonen ja käsikirjoittanut Anna-Leena Härkönen, joka myös esittää L. Onervan roolin. Muissa pääroleissa ovat Vesa-Matti Loiri (Eino Leino) ja Oskari Katajisto (Leevi Madetoja).
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Suvi Ahola piti kritiikissään pääosan esittäjien Härkösen ja Loirin ikäeroa turhan isona historiaan todellisuuteen verrattuna ja elokuvaa muutenkin historiallisesti epätarkkana. Elokuva sai kiitosta kauniista sisä-interiööreistä kuvatuista kohtauksista rauhallisesta kohtauksista. Myös identiteetti- ja rakkauspohdinnat saivat kiitosta.
Patrick Geddes

Patrick Geddes (2. lokakuuta 1854 Ballater, Aberdeenshire – 17. huhtikuuta 1932 Montpellier, Ranska) oli skotlantilainen biologi, sosiologi, maantieteilijä ja kaupunkisuunnittelun uranuurtaja. Hän toi yhdyskuntasuunnitteluun näkökulmia paitsi sosiologiasta, myös antropologiasta ja arkeologiasta ja tarkasteli yhdyskuntia väestön, ympäristön ja työnteon näkökulmista. Geddesin teorioita ovat sittemmin kehitelleet muun muassa Lewis Mumford ja Konstantin Doxiadis.
Geddes toimi Dundeen yliopiston kasvitieteen professorina vuodesta 1888. 1920-luvulla hän perusti Ranskan Montpellieriin kansainvälisen oppilaitoksen nimeltä Collège des Écossais (”Skottilaisten college”). Hän osti myös Assasin linnan Montpellierin pohjoispuolelta ja perusti sinne kaupunkitutkimuskeskuksen.
Geddes suunnitteli Israeliin Tel Avivin kaupungin asemakaavan.
Harjunpää ja kylmä kuolema

Harjunpää ja kylmä kuolema () on neliosainen suomalainen televisiosarja vuodelta 1983. Se perustuu Matti Yrjänä Joensuun romaaniin "Harjunpää ja kapteeni Karhu" (1983). Sarja on Yleisradion ruotsinkielisen televisioteatterin tuotantoa, ja sarjan esityskieli on ruotsi. Sen on ohjannut Åke Lindman, ja sen ensilähetys oli tammikuussa 1983.
Juoni.
Sarja kuvaa arkista poliisin työskentelyä Helsingissä. Päähenkilönä on ylikonstaapeli Timo Harjunpää. Tarinassa Laura on nuori selkäviasta kärsivä nainen, joka asuu Kruununhaassa. Hänet löydetään kuolleena merestä. Ylikonstaapeli Timo Harjunpää työtovereineen alkaa selvittää rikosta. 
Tuotanto- ja esityshistoria.
Harjunpää ja kylmä kuolema esitettiin TV1-kanavalla 4.1, 11.1, 18.1. ja 25.1.1983. "Katso"-lehden jutun mukaan koko neljän osan sarja on tehty "vajaassa kuukaudessa". Artikkelista ei käy ilmi, tarkoittaako tämä kuvausten kestoa vai myös jälkitöitä. Sarjalla ei ole ollut uusintaesityksiä televisiokanavilla, mutta se on ollut katsottavissa Yle Areenassa. Vuonna 2014 sarja julkaistiin myös DVD-versiona.
Vastaanotto.
Sarja sai kiittäviä arvioita. "Helsingin Sanomissa" Mikael Fräntin arvostelun otsikossa sitä kuvataan upeaksi:
”Arkiset tilanteet nousevat kiinnostaviksi ja jännitteisiksi. Tietysti Joensuun teksti kelpaa jo sinänsä kuvien, elokuvan lähtökohdaksi, mutta Lindmanin hahmotusta ei voi liikaa kehua. Hän tekee suomalaista elokuvaa, jota harvoin nähdään teattereissa.”
"Katso"-lehdessä Esko Mustonen ihmettelee, voiko olla totta, että on saatu aikaiseksi hyvä suomalainen rikossarja. Molemmissa arvosteluissa kiitetään, että dramatisointi on romaanille uskollinen mutta silti omaleimainen tulkinta, kiitos Åke Lindmanin taitavan ohjauksen. Myös Matti Yrjänä Joensuu oli sarjaan hyvin tyytyväinen.
Union List of Artist Names

Union List of Artist Names (vapaa suomennos "taiteilijanimien yhteislista", lyhennys ULAN) on yhdysvaltalaisen Gettyn tutkimuslaitoksen () kokoama, internetissä online-palveluna saatavilla oleva, kuvataiteilijoita, arkkitehtejä, muotoilijoita ja elokuvaohjaajia ja vastaavia sekä heihin liittyviä organisaatioita kokoava hakemisto ja tietokanta. Gettyn tutkimuslaitos aloitti ULAN-hakemiston kehittämisen vuonna 1984. 
Gettyn tutkimusinstituutin palveluksessa oleva Patricia Harpring kuvaa kirjassaan, mitä taiteilijanimien yhteislistan (ULAN) on tarkoitus sisältää ja mitä ei. 
Hakemiston kattavuus.
ULAN on eräs taiteilijoiden ja heidän merkittävien teostensa nimiauktoriteettiluokittelija. Huhtikuussa 2018 ULAN-tietokanta sisälsi runsaat 320 000 kohdetta (records), joille oli tallennettu 720 000 erilaista nimimuotoa. 
Tietokannassa oli tammikuun 2019 lopulla runsas 1 120 suomalaiseksi luokiteltua taiteilijaa tai näihin liittyvää kohdetta, kuten Kuvataideakatemian koulu ja erilaisia arkkitehtitoimistoja. ULAN-tietokannasta löytyviä suomalaisia kohteita ovat esimerkiksi Akseli Gallen-Kallela, Arkkitehtitoimisto ALA, Pekka Jylhä, Aki Kaurismäki, Pentti Lumikangas, Vuokko Nurmesniemi sekä Raili ja Reima Pietilä.
Valtio-oppi (Snellman)

Valtio-oppi ("Läran om staten") on suomalaisen Johan Vilhelm Snellmanin yhteiskuntafilosofinen pääteos, joka julkaistiin alkuaan ruotsinkielisenä vuonna 1842. Teoksessa on 448 sivua.
Snellman kirjoitti teoksen Tukholmassa talven 1841–1842 aikana. Hän oli viettänyt vuodet 1839–1842 Ruotsissa ja Saksassa imien uusia vaikutteita ja julkaisi pääteoksensa Tukholmassa hieman ennen paluutaan Suomeen. Sen pohjana toimi Snellmanin vuonna 1840 julkaisema filosofian oppikirja "Rättsläran". Kummankin teoksen lähtökohtana on saksalaisen Friedrich Hegelin filosofia, mutta "Valtio-opissa" on nähtävissä myös nuorhegeliläisten esittämän kritiikin vaikutus. Vaikutteita Snellman sai myös muilta filosofeilta sekä Ruotsissa käydystä Suomen suuriruhtinaskunnan valtiollista asemaa koskeneesta debatista.
Snellmanin mukaan kansakunnan tärkein yhteiskunnallinen tekijä ja selittäjä on sen sivistyksen taso, ja tärkein voimanlähde sen jäsenten kansallistunne. Kansallishenki ohjaa yksilöt toimimaan kansakunnan ja valtion hyväksi. Snellman määrittelee käsitteet seuraavasti: ”"Jos kutsumme kansakuntaa tiettynä ajankohtana luonnehtivaa tiettyä tietoa ja tiettyjä tapoja kansallisuudeksi, niin isänmaallisuus on sitä tahtoa, joka antaa herätteen kansallisuuden kehitykselle ja pitää sitä yllä yleisinhimillisen sivistyksen tiettynä muotona. Kansallishengeksi kutsumme puolestaan isänmaallisuutta ja kansallisuutta yhdessä"”. Kansallishengen toteuttamisen välineitä ovat kunkin kansan oma kieli, kulttuuri ja lait. Snellmanin mukaan sekä lakien tarkoituksena että yksilöiden pyrkimyksenä on edistää siveellisyyttä, jota toteuttavat kolmella eri tasolla perhe, kansalaisyhteiskunta ja valtio. Hän esittää muun muassa myös, että alempien kansankerrosten koulutuksella ja sivistyksellä voidaan tasoittaa markkinatalouden synnyttämiä varallisuuseroja.
Teos on suomennettu useita kertoja. Ensimmäisen suomennoksen ("Valtio-oppi") teki Kaarlo Forsman vuonna 1901 Snellmanin valittujen teosten viidenteen osaan, toisen suomennoksen ("Valtio-oppi") Heikki Lehmusto vuonna 1928 Snellmanin koottujen teosten toiseen osaan, kolmannen ("Oppi valtiosta") Eero Ojanen vuonna 1982 "Snellman: Teokset" -sarjaan ja neljännen ("Valtio-oppi") Antero Tiusanen vuonna 2005 julkaistuun uusien koottujen teosten viidenteen osaan.
Anu Maja

Anu Kristiina Maja (o.s. Voutilainen, s. 5. kesäkuuta 1952 Tampere) on suomalainen lavastaja. Hän työskenteli Ylessä lavastajana 1976–2016, josta lavastussuunnittelun päällikkönä 1998–2014. Koulutuksena hänellä on Taideteollisen korkeakoulun lavastustaiteen loppututkinto.
Yleisradion 40 vuoden aikana hän muun muassa vieraili Helsingin kaupunginteatterissa ja lavasti myös elokuvia – kuten "Kaivon". Hän on opettanut paljon, muun muassa lavastuksen professorina taideteollisessa korkeakoulussa. Anu Maja on työskennellyt eniten Timo Bergholmin ja Matti Ijäksen kanssa. Hän kertoo, että heitä yhdistää vahva ja tyylitelty maailmankuva. Ijäkselle Maja lavasti esimerkiksi televisiotuotannot "Painija" (1985) ja "Siriuksen vieraat" (1987) ja elokuvan "Pilkkuja ja pikkuhousuja". Bergholmin kanssa syntyivät muun muassa "Pohjalla" (1981), "Kuutamoprinssi" (1985) ja "Dunckerin kersantti" (1988).
Maja piti vuonna 2018 näyttelyn jossa hän esitteli lavastustuotantoaan tekemillään originaaliluonnoksilla, lavastussuunnitelmilla, pienoismalleilla, studiolavastus- ja tuotantovalokuvien avulla Kavi-galleriassa.
Lake Malawi

Lake Malawi on tšekkiläinen indie pop-bändi, joka on perustettu vuonna 2013. Bändin jäsenet ovat Albert Černý, Jeroným Šubrt, Antonín Hrabal. Bändin EP-levy "We Are Making Love Again" julkaistiin vuonna 2015. Heidän debyytti-albuminsa "Surrounded by Light" julkaistiin vuonna 2017. Bändi edusti Tšekkiä kappaleella "Friend Of A Friend" vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa.
Irina Ratušinskaja

Irina Borisovna Ratušinskaja () (4. maaliskuuta 1954 Odessa, Ukrainan SNT – 5. heinäkuuta 2017 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen toisinajattelija, runoilija ja kirjailija.
Toisinajattelija.
Ratušinskaja pidätettiin neuvostovastaisesta toiminnasta syyskuussa 1982. Huhtikuussa 1983 hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi työleirille. Hänet vapautettiin lokakuussa 9. lokakuuta 1986 kolmen ja puolen vuoden vankilassaolon jälkeen päivää ennen Ronald Reaganin ja Mihail Gorbatšovin tapaamista Reykjavíkissa. Vuonna 1987 hän muutti miehensä kanssa Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliitto epäsi häneltä ja hänen mieheltään Neuvostoliiton kansalaisuuden. Institute on Religion and Democracy myönsi hänelle Religious Freedom Awardin. Hän kirjoitti vankilassaoloajastaan muistelmat nimeltä "Harmaa on toivon väri".
Kirjailija.
Vankila-aikanaan Ratušinskaja kirjoitti paljon runoja, ja hänen ensimmäiset runokirjansa julkaistiin englanniksi jo hänen istuessaan vankilatuomiotaan 1980-luvulla. Brittiläinen säveltäjä Sally Beamish sävelsi hänen runoistaan kokoelman "No, I'm not Afraid" Hän kirjoitti omaelämäkerran "Ukrainan muistot". Tämän lisäksi hänen romaaneistaan on suomennettu "Odessan lapset".
Yksityiselämä.
Ratušinskajan puoliso oli Igor Geraštšenko, ja heidän avioliittonsa kesti Irinan kuolemaan asti. Heillä oli kaksospojat. Perhe asui Lontoossa joulukuuhun 1998 asti, jolloin he muuttivat Venäjälle ja saivat Venäjän kansalaisuuden. Irina Ratušinskaja kuoli syöpään Moskovassa heinäkuussa 2017. 
Suomennetut teokset.
Julkaisussa: "Kaltio" 1994:3 Runot on suomentanut Tuovi Monola
Teoksessa: "Ajatus vapaa - sana kahleissa" Helsinki: Like 1998 Runot on suomentanut Kalevi Haikara
Friend of a Friend

Friend of a Friend on tšekkiläisen bändin Lake Malawin esittämä kappale, jolla he edustivat Tšekkiä vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 157 pistettä ja saavutti sijan 11.
Suistamon Perinneseura

 
Suistamon Perinneseura ry toimii entisen Suistamon kunnan alueella syntyneiden ja suistamolaisten sukupolvien yhdyssiteenä. Karjalan Liittoon kuuluva seura perustettiin Helsingissä vuonna 1951. Suistamon Perinneseura on yksi Suomen suurimmista karjalaisseuroista. Vuonna 2019 sillä oli noin 550 jäsentä.
Missio.
Suistamo oli tunnettu erityisesti runolaulun, kanteleensoiton ja itkuvirsien taitajista. Heitä olivat muun muassa Timo Lipitsä, Matjoi Plattonen, Pedri Shemeikka, Iivana Lösönen, Konstantin Kuokka, Iivana Misukka ja Iivana Onoila.
Suistamon Perinneseura kokoaa ja tallentaa Suistamon, Laatokan Karjalan ja Raja-Karjalan kulttuuriperintöä. Se vaalii aktiivisesti karjalaista kulttuuria ja karjalan kieltä. Seura ylläpitää myös vuorovaikutusta nyky-Suistamoon.
Toiminta.
Kotiseutumatkat ja pruasniekka.
Suistamon Perinneseura järjestää kerran vuodessa kotiseutumatkan Suistamolle, jonka aikana vuodesta 2016 alkaen on järjestetty myös Suistamon laulujuhlat, elvyttäen vuonna 1911 alkanut suistamolainen perinne. Kotiseutumatkan aikana vuonna 1844 valmistuneessa, Carl Ludvig Engelin arkkitehtitoimiston suunnittelemassa, Suistamon kirkonkylässä sijaitsevassa Pyhän Nikolaoksen kirkossa järjestetään perinteinen pruasniekka ristisaattoineen. 
Karjalaiset kesäjuhlat.
Seura osallistuu vuosittain myös Karjalan Liiton järjestämille Karjalaisille kesäjuhlille.
Perinneviesti ja muut julkaisut.
Suistamon Perinneseura julkaisee kahdesti vuodessa ilmestyvää lehteä, Perinneviestiä. Lehti sisältää Suistamon nykypäivää ja menneisyyttä, karjalaista kulttuuria ja Karjalan kieltä käsitteleviä artikkeleita ja tietoja seuran tulevista tapahtumista. Perinneseuralla on myös Instagram-tili, Facebook-ryhmä ja Youtube-kanava, jolla se julkaisee videoita tapahtumistaan, kotiseutumatkoista ja toiminnastaan.
Sukututkimus.
Suistamon Perinneseura tukee aktiivisesti rajakarjalaisia sukuja tutkivia sukututkijoita. Se on julkaissut useita Suistamoa, evakkokokemuksia ja rajakarjalaisuutta käsitteleviä teoksia ja muun muassa käännättänyt Suistamon seurakunnan kirkonkirjoja vuosilta 1786 –1926 venäjästä suomeen. Yksin vuosina 1998–2001 käännöstyö käsitti noin 43 000 kirkonkirjasivua. Kirkonkirjasuomennoksia täydennettiin vielä suomentamalla vuoden 1764 verorevisiokomission pöytäkirjaluettelot Suistamolta.
Suomalaisten asuinsijojen kartoitus.
Osa Suistamon Perinneseuran jäsenistä osallistuu Suistamolla kartoitustyötä tekevän, itsenäisesti toimivan ryhmän työhön. Suistamolaisjuurisista henkilöistä koostuva kartoitusryhmä, joka on julkaissut neljä karttakirjaa. Karttakirjat sisältävät Suistamolla sijaitsevien, asumattomien suomalaistalojen ja muiden merkittävien julkisten rakennusten ja paikkojen gps-koordinaatit. Karttakirjoihin on merkitty myös alueella olevat, matkailijan kannalta potentiaalisesti vaaralliset kohteet kuten kaivot. Vaikka kartoitusprojekti ei ole osa Perinneseuran toimintaa, on seura ainoa taho, joka karttakirjoja myy.
Paulo Miki

Pyhä Paulo Miki S.J. (; 1562 Tsunokuni, Japani – 5. helmikuuta 1597 Nagasaki, Japani) oli sotilasjohtaja Miki Handayun poika, jesuiitta ja yksi Nagasakin ristiinnaulituista marttyyreistä. Hänet kastettiin 5-vuotiaana, hän tuli jesuiitaksi vuonna 1580, opiskeli Anziquiamassa, tuli tunnetuksi sujuvasta saarnaamisestaan ja pystyi väittelemään buddhalaisten pappien kanssa, koska oli opetellut intensiivisesti buddhalaisten opetuksia. Pyhimyksen kerrotaan saarnanneen vielä riippuessaan ristillä. Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 14. syyskuuta 1627, autuas paavi Pius IX pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1862 ja hänen muistopäiväänsä vietetään 6. helmikuuta.
Symmakhia

Symmakhia (, , ”yhdessä taisteleminen”) tarkoitti antiikin Kreikassa sotilaallista liittoa polisten eli kaupunkivaltioiden välillä. Symmakhiassa olevat polikset sopivat siitä, että niillä oli yhteiset liittolaiset ja yhteiset viholliset. Liitto käsitti sekä hyökkäys- että puolustussodan. Epimakhia () oli liittoutumisen rajoitetumpi muoto, joka koski vain yhteistä puolustautumista, mutta joskus myös tällaista liittoa voitiin kutsua symmakhiaksi.
Useimmiten tasaväkisten polisten liitot olivat vain puolustusliittoja, kun taas voimakkaamman poliksen johdossa olleet täysiä symmakhioita. Kaupungista, joka johti liittoa ja sen joukkoja, käytettiin termiä "hēgemōn" (). Liittolaisesta käytettiin termiä "symmakhos" (). Symmakhiaa laajempia liittoja olivat "sympoliteia" ja "koinon".
Varhaisin tunnettu symmakhia on Miletoksen ja Lyydian kuninkaan Alyatteen välinen liitto noin 550-luvulla eaa. Varhaisin liitto, josta on säilynyt maininta piirtokirjoituksessa, on Eliin ja Heraian väliltä noin vuodelta 500 eaa.
Symmakhos

Symmakhos (, ”Liittolainen”) tai Symmachus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Sympoliteia

Sympoliteia () oli antiikin Kreikassa kahden tai useamman poliksen eli kaupunkivaltion liitto. Termi oli peräisin verbistä "sympoliteuein", ”jakaa poliittinen elämä”, ”elää kanssa-kansalaisina” tai ”elää saman poliksen kansalaisina”. Se saattoi viitata monenlaisiin liittoihin kaupunkien välillä.
Sympoliteiassa oli sen nimen mukaisesti keskeisenä osatekijänä "isopoliteia", toisin sanoen liitossa olleet polikset jakoivat yhteisen kansalaisuuden. Tämä voitiin toteuttaa eri tavalla. Eräs tapa oli se, että joku polis myönsi kansalaisuuden ympäröivän maaseudun tai muiden polisten asukkaille. Varhainen esimerkki on Olynthoksen sympoliteia vuonna 432 eaa., jossa muut polikset säilyivät itsenäisinä ja niillä oli myös omat kansalaisuutensa, mutta ne tulivat osaksi Olynthoksen sympoliteiasta.
Toisaalta sympoliteia saattoi tarkoittaa kahden tai useamman poliksen liittymistä yhdeksi polikseksi, toisin sanoen "synoikismosta" poliittisessa mielessä. Varhainen esimerkki on Mantineian ja Helissonin sympoliteia 300-luvulla eaa. Joskus varhaisemmat polikset lakkasivat olemasta liiton myötä, kun taas joskus ne säilyivät olemassa uuden poliksen alaisina poliksina tai demoksina. 200–100-luvulla jaa. termiä käytettiin myös liittokuntaan ("koinon"), kuten esimerkiksi Akhaian liittoon, kuulumisesta. Joskus sympoliteia esiintyy käytännössä synoikismoksen tai isopoliteian synonyyminä.
Isopoliteian lisäksi toinen sympoliteiaan läheisesti liittyvä termi on "symmakhia" eli sotilaallinen liittoutuminen. Isopoliteian ja symmakhian, joista voitiin sopia myös erikseen, lisäksi sympoliteiaan kuului kuitenkin useimmiten (ainakin jonkinasteinen) yhteinen hallinto.
Tunnettuja sympoliteia-sopimuksia.
Sympoliteia-sopimus tunnetaan piirtokirjoitus- tai muiden lähteiden perusteella muun muassa seuraavien kaupunkien väliltä:
Helleeninen liitto

Helleeninen liitto (myös "kreikkalaisliitto") oli kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden liitto Persiaa vastaan persialaissodissa vuosina 481–479 eaa.
Historia.
Helleeninen liitto perustettiin syksyllä 481 eaa. juuri ennen Kserkseen hyökkäystä. Sen ensimmäinen kokous pidettiin Spartassa, joka oli liiton keskeisimpiä kaupunkeja. Viimeistään keväästä 480 eaa. lähtien jäsenkaupunkien edustajat ("probūloi") kokoontuivat Isthmiassa Korintin kannaksella. Liitto kärsi persialaisille tappion Thermoylain ja Artemisionin taisteluissa vuonna 480 eaa., mutta voitti nämä Salamiin taistelussa samana vuonna sekä Plataiain taistelussa vuonna 479 eaa. Plataiain taistelun jälkeen liiton jäsenet pystyttivät Delfoihin niin kutsutun Käärmepylvään voiton kunniaksi.
Liitto hajosi persialaissotien jälkeen, jolloin monet Egeanmeren alueen kaupungit liittyivät Persian pelossa Ateenan johtaman Deloksen meriliittoon, joka alkuvaiheessa näyttäytyi helleenisen liiton perillisenä. Osa kaupungeista taas ryhmittyi sitä vastaan jo vanhastaan olemassa olleeseen peloponnesolaisliittoon.
Myöhemmin nimeä helleeninen liitto on käytetty myös Korintin liitosta, joka perustettiin vuonna 338 eaa.
Jäsenet.
Liittoon kuului antiikin lähteiden mukaan 30 tai 31 kaupunkivaltiota tai niiden liittoa. Tärkeimmät lähteet jäseniin ovat Herodotoksen "Historiateos" sekä Delfoin Käärmepylväs, johon oli kirjoitettu 31 nimeä piirtokirjoituksena. Jäsenet olivat:
Sipoon koulumuseo

Sipoon koulumuseo - Sibbo skolmuseum on museo, joka sijaitsee nykyisin Martinkylän vanhassa kyläkoulussa Sipoossa. Samoissa tiloissa on myös Sipoon kansalaisopiston toimintaa.
Museo sisältää yhden luokkahuoneen sekä koulun eteishallin. 
Museo on auki sopimuksen mukaan.
Anni Albers

Anni Albers (o.s. "Annelise Fleischmann", 12. kesäkuuta 1899 Berliini – 9. toukokuuta 1994 New Haven, Connecticut) oli saksalaissyntyinen Yhdysvalloissa uransa tehnyt tekstiilitaiteilija, jota pidetään yhtenä alan merkittävimmistä uudistajista 1900-luvulla.
Annelise Fleischmann syntyi varakkaaseen juutalaiskotiin Berliinissä. Isä oli huonekalutehtailija ja äiti Ullsteinin kustantajasukua. Tytär olisi halunnut kouluttautua taidemaalariksi Oskar Kokoschkan opissa, mutta sitä ei katsottu hyvän perheen tyttärelle sopivaksi. Hänet lähetettiin 1922 Bauhaus-oppilaitokseen, jossa hän opiskeli koulun ainoaa naisille sallittua alaa, kudontaa. Vuonna 1925 hän avioitui opettajansa, taidemaalari ja väriteoreetikko Josef Albersin kanssa. Natsien suljettua Bauhausin 1933 arkkitehti Philip Johnson kutsui Albersit Yhdysvaltoihin, Pohjois-Carolinassa toimineeseen kokeelliseen Black Mountain College -taidekouluun. Kun Josef Albers kutsuttiin 1950 Yalen yliopiston professoriksi, perhe muutti Connecticutin New Haveniin, jossa he asuivat loppuelämänsä.
Anni Albers oli vuonna 1949 ensimmäinen tekstiilitaiteilija, jonka New Yorkin Museum of Modern Art kutsui pitämään näyttelyä elämäntyöstään. Toinen suuri näyttely oli syksyllä 1985 Washington D.C.:ssä Smithsonian American Art Museumin Renwick Galleryssa. Hänen 1960-luvun suurten monumentaaliteostensa tunnetuin on "Polttouhrien muistomerkki" New Yorkin juutalaismuseossa. Hänen suunnittelemia kankaita valmistivat monet maailman johtavat tekstiiliyritykset.
70-vuotiaana Anni Albers siirtyi tekstiilistä taidegrafiikan pariin ja teki kineettistä taidetta.
Humana

Humana AB on ruotsalainen hoivapalveluyhtiö. Yhtiö harjoittaa liiketoimintaansa seuraavilla segmenteillä: vähittäiskauppa, työnantajaryhmä sekä terveys- ja hyvinvointipalvelut. Humana aloitti toimintansa Suomessa ostettuaan Arjessa Oy:n. 
Tammikuussa 2018 Humana ilmoitti ostavansa Coronaria Hoiva Oy:n. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan 8. huhtikuuta 2019. 
Humanan suomalainen tytäryhtiö Humana Finland Oy on perustettu vuonna 2019.
Hyvinvointipalvelut Arjessa Oy:n nimeksi vaihdettiin Humana Avopalvelut Oy vuonna 2020 ja Arjessa Oy:n nimeksi Humana arjessa Oy vuonna 2022.
Omistus.
Humanan suurimpia osakkeenomistajia ovat Impilo Care AB (18,5 %), Air Syndication SCA (11,6 %), Nordea Investment Funds (6,8 %), Skandinaviska Enskilda Banken SA (4,7 %), UBS AG London Branch (4,5 %), Lannebo Fonder (4,4 %), BNY Mellon (4,0 %) ja Tredje AP-fonden (3,8 %).
Toinen Ateenan liitto

Toinen Ateenan liitto (myös "toinen Ateenan meriliitto") oli Ateenan johtama kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden muodostama Spartan vastainen liitto vuosina 378–338 eaa. Liiton nimitys on nykyaikainen ja viittaa siihen, että se voidaan nähdä aikaisemman, myös Ateenan johdossa olleen Deloksen meriliiton (478–404 eaa.) seuraajana. Toiseen Ateenan liittoon kuului noin 60–70 jäsentä.
Historia.
Toisen Ateenan liiton taustalla olivat Ateenan ja Spartan aikaisemmat vihollisuudet peloponnesolaissodassa vuosina 431–404 eaa., Spartalle sodassa kärsitty katkera tappio, josta Ateena kuitenkin toipui melko nopeasti, sekä Ateenan liittyminen Spartan vastustajien puolelle Korintin sodassa vuonna 395 eaa. Toinen Ateenan liitto perustettiin Ateenan johdolla vuonna 378/377 eaa. sen jälkeen kun Theba oli vapautettu Spartan vallasta talvella 379/378 eaa. Ateena lähetti tuolloin lähettiläitä eri kaupunkeihin kutsuakseen näitä uuteen liittoon Spartaa vastaan. Kohteena olivat kaupungit, jotka olivat Persian valtaan Antalkidaan rauhassa eli kuninkaan rauhassa vuonna 387 eaa. jääneen alueen ulkopuolella. Tarkoituksena oli estää Spartan sekaantuminen muiden kaupunkien asioihin, sillä kaupunki oli monien mielestä alkanut vuorollaan käyttäytyä ylimielisesti peloponnesolaissodan voittonsa jälkeen. Ensimmäisiä mukaan liittyneitä olivat Byzantion, Khios, Lesboksen Methymna ja Mytilene sekä Rhodos.
Liiton kokous ("synedrion") kokoontui Ateenassa. Ateena pyrki selvästi tekemään pesäeroa Ateenan imperiumiksi muuttuneen ja epäsuositun, aikaisemmalla vuosisadalla olemassa olleen Deloksen meriliiton toimintamalleihin. Liittolaiskaupungit säilyttivät itsehallintonsa, mutta olivat Ateenan johdossa sotilaallisissa asioissa. Ateena luopui klerukhioistaan eli omista siirtokunnistaan liittolaiskaupungeissa, ja ateenalaisia kiellettiin viljelemästä maata Attikan ulkopuolella. Ateena kuitenkin puuttui edelleen usein liittolaisten sisäiseen politiikkaan ja tuki niissä demokratian kannattajia.
Liitto menetti merkitystään ensimmäisen liittolaissodan (357–355 eaa.) seurauksena monien kaupunkien loikattua pois liitosta. Siitä erosivat muun muassa Euboian kaupungit Eretria, Histiaia, Karystos ja Khalkis sekä Mytilene. Khalkidiken liiton kaupungit erosivat liitosta jo 360-luvulla eaa., mutta liittyivät takaisin vuonna 352/351 eaa. Filippos II:n Makedonian uhan alla. Tämän jälkeen liitto oli suunnattu ennen kaikkea Makedoniaa vastaan. Se lakkasi lopullisesti olemasta vuonna 338 eaa. Khaironeian taistelussa Makedoniaa vastaan kärsityn tappion myötä.
Jäsenet.
Diodoros Sisilialaisen mukaan liittoon kuului 70 jäsentä ja Aiskhineen mukaan 75 jäsentä. Tärkein lähde jäseniä koskien on piirtokirjoitus "IG" II2 43 (niin kutsuttu ”Aristoteleen päätös”, tutkimuksessa myös "Charter of the Second Athenian Naval League") alkaen perustamisvuodesta 378/377 eaa. Se luettelee hieman yli 60 jäsentä, jotka ovat kaupunkivaltioita tai niiden liittoja. Jack Cargillin tulkinnan mukaan piirtokirjoitus luettelee kaikki jäsenet, sillä kivessä olisi ollut tilaa lisänimille, jos muita jäseniä olisi ollut.
Liiton jäseniä olivat:
Marko Pulkkinen

Marko Mika Aleksi Pulkkinen (s. 1966 Sulkava) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Pulkkinen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri, ja hän työskentelee toimittajana Ylessä Tieteen ja historian audiotoimituksessa. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Jyväskylän Ylioppilaslehden päätoimittajana sekä tiedetoimittajana Yleisradion Prisma Studiossa. Pulkkinen on ollut myös käsikirjoittamassa ja ohjaamassa useita puolen tunnin dokumentteja sekä "Lomamatka 70-luvulle-" ja "Lomamatka 80-luvulle" -sarjoja ja toiminut Noin viikon studion taustatoimittajana. Ennen siirtymistään Yleisradioon hän toimi Iltalypsyn käsikirjoittajana 4. syyskuuta 1999 - 7. huhtikuuta 2001 ohjelman loppuun saakka.
Pulkkinen soitti 1990-luvulla mandoliinia jyväskyläläisessä Sirokko-yhtyeessä, ja sävelsi ja sanoitti suurimman osan yhtyeen kappaleista.
Romaanit.
Pulkkisen esikoiskirja "Syntax Error" julkaistiin helmikuussa 2019. Kirja kertoo Harry S. Turusesta, yritysvalmentajasta ja mediapersoonasta, joka kiertää ympäri Suomea levittämässä menestyksen ilosanomaa. Yksi automarketin lauantairuuhkassa hätäisesti otettu selfie riittää kuitenkin romuttamaan Harryn huolella rakentaman brändin ja nostamattamaan valtaisen someraivon. Kirja on kuvaus kahtia jakautuneesta maasta, sosiaalisen median vallasta ja tarinoiden voimasta.
"Syntax error" sai kriitikoilta hyvät arviot. Antti Majanderin mielestä  “Marko Pulkkisen satiiri sosiaalisen median tyrannisoimasta Suomesta osuu ja riemastuttaa". Majanderin mukaan Syntax error on uskottavan ja uskomattoman rajalla liihottava teos, posketon näköiskuva maasta, jossa koko kansa näyttää kadottaneen lauseoppinsa. Turun Sanomien Juhani Brander arvioi, että “Syntax error on nokkela ja sopivan ilkeä ajankuva erilaisista suuren yleisön silmänkääntäjistä ja somemaailman köyhyydestä. Pelkäksi huumoria tavoittelevaksi pläjäykseksi teos ei silti jää: Pulkkinen löytää herkkiä sävyjä Harryn ja tämän isän Veikon suhteeseen.” 
Keskipohjanmaassa Joona Huistinoja luonnehti, että  “kokonaisuudessaan Marko Pulkkisen esikoiskirja on erilainen, virkistävä ja silmiä avaava lukukokemus. Suosittelen tätä kirjaa kaikille, jotka pitävät rennosta huumorista, joka kuitenkin sekoittuu asiatekstiin. Syntax Error on kuin sukellus hyiseen järviveteen saunan jälkeen.”
Amman kirjablogissa kerrottiin kuinka  “Marko Pulkkinen ampuu pallon suoraan maaliin teoksellaan Syntax error. Enpä muista, milloin joku teos olisi yhtä aikaa naurattanut ja ahdistanut niin paljon kuin tämä.”
Pulkkisen toinen romaani "Tieni huipulle" ilmestyi elokuussa 2020. Se jatkaa Harry S. Turusen tarinaa. Harry S. Turusen perustaman Uusi alku -puolueen gallup-kannatus ennustaa tulevista eduskuntavaaleista voitokkaita. Mutta koska gallupeihin ei ole luottamista, entinen yritysvalmentaja ja mediapersoona Harry osallistuu uuteen tosi-tv-ohjelmaan saadakseen äänestäjät takuuvarmasti uurnille. Harry ei kuitenkaan olisi Harry jos hän jättäisi puolueensa läpimenon pelkän primetime-julkisuuden varaan. Onneksi itärajan takaa löytyy osaamista, jonka avulla Harry uskoo saavansa puolelleen paitsi kansan syvät rivit myös algoritmit.
Aurora (elokuva)

Aurora on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Miia Tervo. Elokuvan pääosissa näyttelevät Mimosa Willamo, Amir Escandari, Oona Airola, Miitta Sorvali, Ria Kataja, Chike Ohanwe, Hannu-Pekka Björkman, Pamela Tola ja Elà Yildirim. Elokuva kertoo rovaniemeläisestä kauneushoitolassa työskentelevästä Aurorasta (Willamo), jonka elämän sisältö koostuu lähinnä juhlimisesta. Aurora tutustuu nakkikioskilla Iranista Suomeen tyttärensä kanssa tulleeseen Darianiin (Escandari), jonka tavoitteena on päästä naimisiin saadakseen oleskeluluvan. Rahapulassaan Aurora lupaa järjestää Darianille vaimon.
"Aurora" sai ensi-iltansa 25. tammikuuta 2019.
Elokuva sai seitsemän Jussi-palkintoa: parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, käsikirjoituksesta, naispääosasta (Willamo), naissivuosasta (Sorvali), miessivuosasta (Ohanwe) ja pukusuunnittelusta.
Arvostelut.
Joulukuussa 2019 suomalaiset elokuvakriitikot äänestivät "Auroran" 2010-luvun toiseksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi Juho Kuosmasen "Hymyilevän miehen" (2016) jälkeen..
Erez Tal

Erez Tal (oik. nimeltään Erez Ben-Tulila, s. 27. heinäkuuta 1961 Tel Aviv, Israel) on israellainen televisiojuontaja. Hän työskentelee KAN:n televisioverkolle. Tal juonsi vuoden 2019 Eurovision laulukilpailun yhdessä Bar Refaelin, Azzi Azarin ja Lucy Ayoubin kanssa. Erez ja Bar juonsivat kilpailun päälavalla, kun taas Azzi ja Lucy juonsivat kilpailua green roomissa.
Hávarðr Jäävuonolaisen saaga

Hávarðr Jäävuonolaisen saaga (isl. "Hávarðar saga Ísfirðings") on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saaga sijoittuu 900-luvun Länsi-Islantiin Ísafjörðurin alueelle. Saagassa Hávarðrin poika Óláfr työskentelee lammaspaimenena. Rikas mutta epäoikeudenmukainen tilallinen Þorbjörn surmaa Óláfrin, minkä seurauksena Hávarðr menettää elämänhalunsa. Hänen vaimonsa Bjargey kuitenkin kannustaa häntä toimimaan, ja saaga kuvaa, miten Hávarðr maksaa ystäviensä ja sukulaistensa avulla Þorbjörnille takaisin. Þorbjörn on vähällä surmata Hávarðrin, mutta Hávarðr sattuu muistamaan kuulleensa kuningas Olavi Tryggvenpojan saarnaamasta uudesta uskosta ja vannoo tulevansa kastetuksi. Samalla hetkellä Þorbjörn kaatuu ja Hávarðr onnistuu pääsemään niskan päälle. Kostettuaan Hávarðr purjehtii vaimonsa kanssa Norjaan, missä kuningas Olavi kastaa heidät molemmat. "Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa" ei ole suomennettu.
Ajoituksesta ja käsikirjoituksista.
Nykyisin tunnettu "Hávarðr Jäävuonolaisen saaga" on kirjoitettu vuoden 1330 tietämillä, mutta se pohjautuu nyt jo kadonneelle vanhemmalle versiolle. Sturla Þórðarson käytti tätä nyt jo kadonnutta saagaversiota 1200-luvun loppupuolella kirjoittamassaan "Landnámabókin" Sturlubók-versiossa ja viittaa siihen nimillä ”Þorbjarnar saga ok Hávarðar hins halta” ja ”Ísfirðinga saga” eli ”Jäävuonolaisten saaga”. Saaga sisältää toisaalta myös skaldirunoutta, jota on pidetty vanhana, jo 1000-luvulta peräisin olevana. Runot muistuttavat kuitenkin "Egillin, Kalju-Grímrinpojan saagassa" säilynyttä runoa "Sonatorrek" sekä erästä Orkneysaarten jaarlin Rögnvaldr kali Kolssonin (k. 1158) nimiin luetun runon säkeistöä.
"Hávarðr Jäävuonolaisen saagan" vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1600-luvulta peräisin olevia paperikäsikirjoituksia (esim. AM 157 b fol., 1690-l.; AM 106 fol., n. 1650). Niistä esimerkiksi käsikirjoitusten AM 160 fol. ja AM 502 4to katsotaan olevan kopioita varhaisemmasta 1300-luvulla laaditusta versiosta. 
Saagan erityispiirteitä.
Monesta muusta islantilaissaagasta poiketen "Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa" on pidetty suuressa määrin fiktiivisenä tekstinä, huolimatta siitä, että saagan päähahmo, vanha Hávarðr-niminen mies, ja tämän vaimo Bjargey mainitaan myös Islannin asuttajista kertovassa "Landnámabókissa". Syynä tähän on ollut esimerkiksi se, että "Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa" on pidetty tyyliltään liioittelevana ja henkilöhahmojensa suhteen epätarkkana. Kirjoittajan on katsottu sekoittaneen kuningas Olavi Tryggvenpojan ja Pyhän Olavin keskenään, ja joidenkin hahmojen osalta saagassa esitetyt tiedot eroavat siitä, mitä näistä kerrotaan "Landnámabókissa". Säilyneen saagan kirjoittaja ei myöskään näytä tunteneen saagan tapahtumapaikkoja Länsivuonojen alueella kovinkaan hyvin. Tutkijoiden parissa saaga on herättänyt melko vähän kiinnostusta.
Juha Herrala

Juha Herrala (s. 10. marraskuuta 1985 Märsta, Ruotsi) on Isojoen kunnanjohtaja. Hän aloitti tehtävässään elokuussa 2018.
Herrala on koulutukseltaan tradenomi (Ylempi AMK). Ylioppilaaksi hän kirjoitti Honkajoen lukiosta.
Isojoen kunnanvaltuusto valitsi Juha Herralan kunnanjohtajaksi 18. helmikuuta 2018. Herrala sai valtuuston virkavaalissa 12 ääntä, Honkajoen vt. kunnanjohtaja Ulla Norrbo 8 ääntä ja hallintotieteiden maisteri Kati Ojaniemi Seinäjoelta yhden äänen. Hän toimi aiemmin Telian asiakkuusjohtajana Jyväskylässä. Kunnallishallinnosta Herralalla ei ollut aiempaa kokemusta. 
Juha Herralan isä Juhani Herrala on toiminut Suomen keskustan edustajana Isojoen kunnanvaltuustossa. Tällä hetkellä Isojoen valtuustossa istuu Juha Herralan veli, keskustalainen Antti Herrala ja häntä ennen valtuutettuna vaikutti myös kolmas veljeksistä Esa Herrala.
Ulla Norrbo

Ulla Norrbo (s. 1965 Isojoki) on Honkajoen entinen kunnanjohtaja. Hän on koulutukseltaan hallintotieteiden maisteri. Norrbo aloitti tehtävässään vuonna 2016.
Norrbon alkua virassa värittivät valitukset, jotka aiempi, määräaikaisena työskennellyt kunnanjohtaja Mauno Mäkiranta ja vasemmistoliiton valtuustoryhmän puheenjohtaja Antti Wasse tekivät hallinto-oikeuteen. Aiemmin Mäkiranta arvosteli Ylen haastattelussa voimakkaasti muun muassa kunnanhallituksen puheenjohtajaa Tommi Laitilaa siitä, että kunnan talousongelmista vastuuta on työnnetty hänen mielestään liikaa kunnanjohtajan harteille, vaikka vastuussa ovat myös poliitikot. Korkein hallinto-oikeus hylkäsi valitukset loppuvuodesta 2018.
Norrbo voitti kunnanvaltuuston äänestyksessä Mauno Mäkirannan äänin 11–6. Ennen kunnanjohtajan virkaa Norrbo työskenteli Isojoen kunnan liikunta- ja nuorisosihteerinä.
Nongshim

Nongshim Co. Ltd. () on eteläkorealainen ruokayhtiö, joka sijaitsee Soulissa. Nongshim on perustettu Lotte Food Industrial Company -nimisenä 18. syyskuuta 1965.
DAT-nauha

DAT-nauha () tarkoittaa digitaalista magneettinauhan sisältävää äänikasettia, jonka mitat ovat 73 x 54 x 10,5 mm. Tavallisesti kasetti on kahden tunnin mittainen, mutta useissa DAT-nauhureissa on lisäksi puolinopeus, jolloin kasetille mahtuu neljän tunnin äänitys. Ensimmäinen DAT-nauhuri tuli markkinoille Sony-yhtiön toimesta Japanissa vuonna 1987. Suomessa DAT-nauhureiden myynti aloitettiin vuoden 1988 lopulla.
Tavallisessa ääninauhassa käytetään analogista tallennusta, jossa magnetointi muuttuu äänenvoimakkuuden mukaan. DAT-nauhassa ääni tallennetaan kuitenkin digitaalisesti bitteinä samaan tapaan kuin CD-levyssä. Näin päästään eroon suhinoista ja muista häiriöistä. DAT-järjestelmässä informaation digitaalinen tallentaminen magneettinauhalle ja lukeminen siltä tapahtuvat kuvanauhureista tuttua pyörivää rumpua käyttäen. Tarkalleen ottaen on siis kyse R-DATista (engl. "rotary", pyörivä). Äänipäät sijaitsevat pyörivällä rummulla, jonka ympäri nauha pujotetaan 90 astetta.
DAT-nauhurin äänenlaatu on CD-levyn luokkaa. Normaalissa äänitys- ja toistotilassa käytetään 48 kHz:n näytteistystä.
Laitevalmistajat sopivat vuonna 1989, että DAT-nauhurit kykenevät kopioimaan digitaalisesti CD-levyjä. Marraskuussa 2005 Sony ilmoitti, että sen jäljellä olevien DAT-nauhurimallien valmistus lopetetaan seuraavan kuukauden aikana.
Neljäntienristeys

Neljäntienristeys on kirjailija Tommi Kinnusen vuonna 2014 ilmestynyt esikoisromaani.
Kirjan nimi viittaa sen rakenneratkaisuun: teos muodostuu neljästä eri elämäntarinasta, jotka kerrotaan kunkin omasta näkökulmasta. Naisten asema tulee esille jokaisessa tarinassa. Myös ajan kuluminen tulee esiin, joten kyse on myös sukutarinasta. Neljäntienristeys on myös viittaus Kuusamon keskustassa sijaitsevaan risteykseen, jossa kohtaavat Ouluntaival, Kitkantie, Kitronintie sekä Kelantie. Paikalliset kutsuvat risteystä nimellä "Neljäntienristeys". Teos alkaa Maria-nimisen kätilön ensi askeleista ammatissaan 1890-luvulla. Hän joutuu kokemaan erityisesti miesten vähättelyä. Työ kuitenkin sujuu ja Maria rakentaa itselleen ja lapselleen talon kaupungin keskeiselle paikalle, jota ihmiset alkavat kutsua Kätilönmutkaksi. Teos on myös talon tarina. Marian lapselle Lahjalle ja tämän aviomiehelle Onnille se on ensimmäinen yhteinen koti. Neljäs henkilö Kaarina palaa kotiveräjille 1960-luvulla ja kohtaa aikaisempien sukupolvien patoutuneita, puhumattomia jännitteitä.
Kirjallisuuskriitikko Antti Majander luonnehti romaania harvinaisen painokkaaksi ja varmaotteiseksi proosadebyytiksi. Romaani on julkaistu hollanniksi, islanniksi, japaniksi, liettuaksi, norjaksi, puolaksi, ranskaksi, ruotsiksi, sloveeniksi, tanskaksi, tšekiksi, turkiksi, kreikaksi, italiaksi, kroatiaksi, saksaksi, unkariksi ja viroksi ja sen käännösoikeudet on myyty lisäksi Kiinaan ja Latviaan.
Palkinnot ja myynti.
Ilmestymisvuonnaan se oli Finlandia-palkintoehdokas. Se oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Keväällä 2015 teos sai Suuren journalistipalkinnon yhteydessä ensimmäistä kertaa jaetun Vuoden kirja -palkinnon. Kinnuselle myönnettiin Kiitos kirjasta -tunnustuspalkinto keväällä 2015. Syksyllä 2015 hän sai kirjasta Nuori Aleksis -palkinnon.
Teosta oli helmikuussa 2016 myyty noin 57 000 kappaletta.
Uuden Musiikin Kilpailu 2019

Uuden Musiikin Kilpailu 2019 (UMK 2019) järjestettiin 2. maaliskuuta 2019. Kilpailu oli järjestyksessään kahdeksas "Uuden Musiikin Kilpailu". Vuoden 2019 "Uuden Musiikin Kilpailu" jatkui kutsukilpailuna, jossa Daruden ja Sebastian Rejmanin kolmesta kappaleesta yksi valittiin Suomen edustuskappaleeksi. Suomen edustuskappaleeksi valittiin "Look Away".
Formaatti.
Vuoden 2019 "Uuden Musiikin Kilpailu" jatkui kutsukilpailuna. "Uuden Musiikin Kilpailu" 2019 järjestettiin 2. maaliskuuta 2019 Turun Logomossa, jossa kolmesta kappaleesta valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella Suomen edustuskappale vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2019 Espanja, Irlanti, Iso-Britannia, Israel, Norja, Ruotsi, Tanska ja Tšekki.
Kilpailun kulku.
Finaali 2. maaliskuuta 2019.
Finaalia seurasi keskimäärin alle 358 000 televisionkatsojaa.