tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Onni Suhonen

Onni Suhonen (5. helmikuuta 1903 Hamina – 14. maaliskuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja viulunsoiton opettaja. Hän opiskeli 1911–1916 Viipurin musiikinystäväin musiikkikoulussa ja 1918–1924 Viipurin musiikkiopistossa opettajanaan Boris Sirpo. Suhonen suoritti loppututkinnon 1924 ja lähti opiskelemaan vuosiksi 1924–1926 Budapestin musiikkikorkeakouluun, jossa suoritti diplomin Jenö Hubayn mestariluokalla. Vuosina 1928–1929 hän opiskeli Pariisissa Léon Nauwinckin ja Lucien Capet’n oppilaana.
Suhonen esiintyi Budapestissa 1926, piti ensikonserttinsa Helsingissä 1927 ja esiintyi Pariisissa 1928. Hän esiintyi kotimaassa omin konsertein ja oli orkesterikonserttien solistina. Suhonen toimi Viipurin musiikkiopiston viulunsoiton opettajana 1929–1939, Sibelius-Akatemian viulunsoiton opettajana 1943–1950 ja lehtorina 1950–1972. Hän oli myös Helsingin kaupunginorkesterin ensiviulun soittaja 1943–1966. Suhonen sai Wihurin säätiön tunnustuspalkinnon 1971, professorin arvonimen 1972 ja säveltaiteilijain valtionpalkinnon 1984.
Suhonen oli merkittävä solistien ja etenkin kamarimuusikoiden kouluttaja, jonka kouluttamia viulisteja ovat Ari Angervo, Roy Asplund, Pekka Helasvuo, Aarre Hemming, Jouko Ignatius, Esa Kamu, Okko Kamu, Juhani Numminen, Eila Patomaa, Ylermi Poijärvi, Paavo Rautio, Kaija Saarikettu, Leena Siukonen-Penttilä ja Seppo Tukiainen.
Suhonen-kvartetti.
Onni Suhosen mukaan nimetty Suhonen-kvartetti oli 1960-luvulla Suomen nimekkäin kvartetti. Siinä soittivat Okko Kamu ensimmäistä viulua, Ari Angervo toista viulua, Ylermi Poijärvi alttoviulua ja Risto Fredriksson selloa. Kolme ensin mainittua kvartetin jäsentä olivat myös Suhosen viuluoppilaita. Suhonen toimi kvartetin opettajana ja harjoittajana. Kvartetti perustettiin 1964 Jean Sibeliuksen satavuotisjuhlassa soitettua "Voces Intimae" -kvarteton esitystä varten ja kvartetti teki konserttikiertueita Suomessa ja Ruotsissa. Kvartetin viimeinen työ oli sille omistetun Aulis Sallisen neljännen jousikvarteton "Quiet Songs" levytys vuonna 1972.
Toyota TF108

Toyota TF108 on Formula 1 -auto, jota Toyota-talli käytti kaudella . Auto julkistettiin 10. tammikuuta 2008 Kölnissä Saksassa. Autoa kilpailuissa ajoivat Jarno Trulli ja Timo Glock.
Kehitys.
TF108:n merkittävimmät muutoksen edelliskauden TF107:ään verrattuna olivat akselivälin kasavattaminen. Tällä muutoksella pyrittiin saamaan autosta tasapainoisempi.
Muutoksia oli tehty myös aerodynamiikan ja jousituksen kanssa. McLarenin kehittämä siltamallinen etusiipi oli auton silmiinpistävin muutos. Aerodynaamikan kohdalla jokainen osa oli käyty lävitse ja talli pyrki tällä optimoimaan koko pakettia. 
Myös auton elektroniikkaa oli luonnollisesti muutettu. Suurimmat uudistukset olivat vaihdelaatikko ja uusi pakollinen elektroniikkajärjestelmä ECU, joka oli käytössä kaikilla talleilla kaudella 2008.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Cappella Pazzi

Cappella Pazzi ("Pazzi-kappeli") on Firenzessä aivan "Basilica di Santa Croce" -kirkon vieressä sijaitseva pieni Filippo Brunelleschin suunnittelema kappeli. Sitä pidetään yhtenä renenssanssiarkkitehtuurin mestariteoksista ja Brunelleschin tärkeimpiin lukeutuvana työnä.
Kappelin rahoitti Pazzi-sukuun kuulunut Andrea Pazzi. Brunelleschi aloitti rakennuksen suunnittelun vuonna 1429 tai 1430 saatuaan valmiiksi San Lorenzon kirkon sakariston. Sisätilat valmistuivat vuonna 1444 ja kupoli holvattiin vuonna 1461 Brunelleschin jo kuoltua. 
Rakennuksen pohja on neliskulmainen ja sen yllä kohoaa kartiomainen kupoli. Sisätilat on jaettu selkeisiin geometrisiin kuvioihin. Seinät on päällystetty valkoisella laastilla, mikä antaa kontrastia harmaasta hiekkakivestä tehtyihin rakennelmiin. Luca della Robbia on tehnyt sisätilojen terrakottaiset koristelut. Kappelia edeltävä pylväskäytävä rakennettiin vasta Brunelleschin kuoleman jälkeen. Pylväskäytävä toimii myös valonsuodattimena, minkä ansiosta eteisestä tuleva kohtaa kupolista tulevan muodostaen tasaisen valaistuksen. 
Vaikka Cappella Pazzia pidetään yleisesti Brunelleschin työnä, siitä ei ole täyttä yksimielisyyttä. Myös firenzeläinen Michelozzo on mainittu kappelin suunnittelijana.
Gela

Gela on satamakaupunki Sisilian etelärannikolla Italiassa. Se kuuluu Caltanissettan maakuntaan. Gelassa oli lähes asukasta vuonna 2013, enemmän kuin maakunnan pääkaupungissa.
Gelassa on suuri öljynjalostamo ja tärkeä satama.
Maantiede.
Gela sijaitsee Sisilian etelärannikolla noin 84 kilometrin päässä Caltanissettan kaupungista. Se on rakennettu samannimisen joen suuhun sen länsipuolelle. Kaupungin ympäristö on hedelmällistä tasankoa, joka tunnetaan Gelan tasankona ("Piana di Gela"). Tasangon pinta-ala on noin 250 neliökilometriä.
Ruotsin Karesuvannosta alkava E45-tie päättyy Gelaan.
Historia.
Antiikki.
Antiikin ajan Gela oli kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin vuonna 689/688 eaa. Se sai nimensä Gelajoesta, jonka suuhun se sijoitettiin. Joen nimen puolestaan oletetaan olleen peräisin seudun ei-kreikkalaisten alkuperäisasukkaiden kielestä. Kaupungin ensimmäiset asukkaat tulivat Rhodokselta ja Kreetalta.
Gela kukoisti erityisesti 400-luvulla eaa., jolloin sen valtapiiriin kuului suuri osan saaren etelä- ja keskiosista ja laajimmillaan myös itärannikon alueita. Karthagolaiset tuhosivat Gelan vuonna 405 eaa. Se rakennettiin uudelleen vuoden 338 eaa. jälkeen ja tuhottiin lopullisesti noin vuonna 282 eaa.
Myöhempi historia.
Gelan paikka säilyi asumattomana keskiajalle vuoteen 1233 saakka. Tuolloin Fredrik II rakennutti antiikin aikaisten raunioiden paikalle uuden kaupungin, jota kutsuttiin aluksi nimellä "Heraclea" ja myöhemmin "Terranova". Antiikin aikaisen kaupungin paikan selvittyä Terranova nimettiin uudelleen sen mukaan Gelaksi vuonna 1927.
Brody Hutzler

Ian Brody Hutzler (s. 20. huhtikuuta 1971 Fairbanks, Alaska) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan useista saippuaoopperarooleistaan.
Hutzler esitti Zachary Smithiä televisiosarjassa "Guiding Light" vuosina 1996–1997 ja Cody Dixonia sarjassa "Tunteita ja tuoksuja" vuosina 1999–2004. Vuodesta 2004 vuoteen 2006 hän esitti Patrick Lockhartia televisiosarjassa "Päivien viemää".
Hän on myös vieraillut useissa sarjoissa, kuten The WB -televisiokanavan sarjassa "Siskoni on noita" sekä NBC:n televisiosarjassa "Titaanit" vuonna 2000. Vuonna 2008 hän esiintyi "Green Flash" -elokuvassa Torrey DeVitton ja Paul Wesleyn kanssa.
José Manuel Pinto

José Manuel Pinto Colorado (s. 8. marraskuuta 1975 El Puerto de Santa María, Cádizin maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Barcelonaa lainassa Celta Vigosta.
Ura.
Pinto on sevillalaisen Real Betisin kasvatti. Kaudet 1994–1998 hän pelasi seuran reservijoukkueessa. Edustusjoukkueessa ja Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän esiintyi ensimmäisen kerran 10. toukokuuta 1998 ottelussa Racing Santanderia vastaan.
Myöhemmin vuonna 1998 Pinto siirtyi Celta Vigoon, jossa hän nousi lopulta joukkueen kapteeniksi asti. 2000-luvun alussa Celtan ollessa vakiovierailija eurocupeissa Pinto pääsi pelaamaan myös kansainvälisiä otteluita Uefa-cupissa ja Mestarien liigassa. Kaudella 2005–2006 Pinto oli Espanjan pääsarjan paras maalivahti (0,78 päästettyä maalia per ottelu) ja hänet palkittiin Zamoralla.
Kauden 2006–2007 päätteeksi Celta putosi toistamiseen kolmen vuoden sisällä Segunda Divisióniin, mutta Pinto päätti jäädä joukkueeseen. Tammikuussa 2008 hän kuitenkin siirtyi lainasopimuksella Barcelonaan, joka tarvitsi varamiehen Víctor Valdésille Albert Jorqueran loukkaannuttua vakavasti. Barcelona maksoi Celtalle kauden 2007–2008 loppuun kestävästä lainasta 500 000 euroa ja lainan päätyttyä seuran oli mahdollista lunastaa Pinton pelioikeudet kokonaan ilman lisäkustannuksia.
Barcelona solmi Pinton kanssa kaksivuotisen sopimuksen vuonna 2008. Pinton nykyinen sopimus kestää Barcelonssa vuoden 2014 loppuun asti.
Yön kuningas

Yön kuningas ("Cruising") on William Friedkinin ohjaama rikos- ja jännityselokuva vuodelta 1980. Elokuvassa Al Pacino näyttelee peitetehtävissä työskentelevää poliisia, joka tekeytyy homoksi saadakseen kiinni sadomasokistisen alakulttuurin piiristä uhrinsa etsivän murhaajan.
Monet homoseksuaalit, erityisesti New Yorkin homoyhteisön jäsenet vastustivat aikoinaan elokuvan tekemistä. Huonon maineen ja kritiikin takia elokuva ei menestynyt lippuluukuilla. Se sai myös kolme Razzie-ehdokkuutta, muun muassa huonoimmasta ohjauksesta.
Elokuva kiellettiin aluksi kokonaan Suomessa, mutta sallittiin myöhemmin videolla K18-merkinnällä. Vuonna 1987 voimaan tullut videolaki poisti sen markkinoilta aina vuoteen 2000 asti.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tummanpuhuvaksi ja lohduttomaksi kurkistukseksi homomaailmaan ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
J. O. Hannula

Joose Olavi (J. O.) Hannula (5. marraskuuta 1900 Turku – 12. kesäkuuta 1944 Salla) oli suomalainen eversti ja sotahistorioitsija.
Elämä.
Hannulan vanhemmat olivat tuomiorovasti ja kansanedustaja Edvard Hannula sekä Ellen Palmgren. Hannula kävi koulunsa Porvoossa, jossa hänen isänsä toimi tuomiorovastina vuodesta 1912. Hän liittyi Suomen sisällissodan aikana Porvoon suojeluskuntaan ja osallistui sen epäonnistuneeseen hyökkäykseen Keravalle sekä perääntymistaisteluihin Pellingin saarella. Sodan päätyttyä Hannula kävi Vöyrin sotakoulun kurssin kesällä 1918, Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919, kadettikoulun 1919–1921 ja sotakorkeakoulun 1925–1927. Hän valmistui 1928 yleisesikuntaupseeriksi sotakorkeakoulun ensimmäiseltä yleisesikuntaupseerikurssilta. Hän suoritti 1920-luvulla myös lakitieteen opintoja Helsingin yliopistossa. Hannula palveli 1919–1924 joukkueenjohtajana ja adjutanttina Uudenmaan rykmentissä sekä 1924–1925 adjutanttina 1. divisioonan esikunnassa. Hän oli sotakorkeakoulun sotahistorian ja strategian opettajana vuosina 1927–1939, ja hänen on sanottu luoneen suomalaisen sotahistorianopetuksen perinteen. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1919, luutnantiksi 1921, kapteeniksi 1924, majuriksi 1927, everstiluutnantiksi 1934 ja everstiksi 1940.
Talvisodan aikana Hannula oli päämajan ulkomaantoimiston päällikkönä. Hän pyrki sodan aikana vahvistamaan suomalaisten taisteluhenkeä radiopuheilla ja esitelmillä. Jatkosodan aikana Hannula oli JR 52:n komentajana Rukajärven suunnalla 1941–1944 sekä 3. Prikaatin komentajana Alakurtissa 1944. Hän sai surmansa vihollisen ilmahyökkäyksessä, kun hänen prikaatiaan oltiin siirtämässä Sallan rintamalta Karjalan kannakselle kesäkuussa 1944.
Hannula kirjoitti laajan sotahistoriaa käsittelevän tuotannon. Hänen diplomityönsä sotakorkeakoulussa käsitteli sotateroreetikko Carl von Clausewitzia. Hannulan Suomen sisällissodasta kirjoittamaa teosta "Suomen vapaussodan historia" (1933) pidettiin aiheensa perusteoksena, kunnes uudempi tutkimus syrjäytti sen 1960-luvulla. Hän kirjoitti 1930-luvun lopulla samasta aiheesta esitykset myös ruotsiksi, ranskaksi ja englanniksi.
Sirkut

Sirkut (Emberizidae) on heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina Aasiasta, Euroopasta ja Afrikasta. Sirkut ovat siemensyöjiä, josta jo niiden nokan muotokin kertoo.
Sirkkuihin kuuluu 5 sukua ja 41 lajia. Aikaisemmin sirkkuihin luettiin huomattavasti enemmän lajeja, jotka on sittemmin jaettu pulmusten, sirkkulien, tangaroiden ja kardinaalien heimoihin.
Suvut.
Lajeja, joilla on oma sukunsa.
Tarkentuvat geneettiset tutkimusmenetelmät tuottavat uutta tietoa lintujen ja muiden eliöiden sukupuusta, jolloin taksonominen luokittelu saattaa muuttua. Joissakin lähteissä, esimerkiksi Avibase, kaikki yllä mainitut sirkkusuvut ja -lajit luokitellaan kuuluvaksi "Emberiza" -sukuun. Laji.fi taas lukee mustapääsirkut ja pajusirkut "Emberiza" -sukuun, mutta pitää raitapääsirkut ja sulttaanisirkun omissa suvuissaan.
Annie-gaala 1991

Annie-gaala 1991 oli 19. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1991 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Annie-gaala 1990

Annie-gaala 1990 oli 18. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1990 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Annie-gaala 1988

Annie-gaala 1988 oli 17. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1988 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
35 (luku)

35 (kolmekymmentäviisi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 34 ja seuraa luku 36.
Beijing Technology and Business University

Beijing Technology and Business University on yliopisto Pekingissä, Kiinassa. Se on perustettu vuonna 1999 kolmen eri instituutin yhdistyessä: Beijing Institute of Light Industryn, Beijing Institute of Businessin ja Institute of Managerial Cadres of Machinary Industryn.
Beijing Technology and Business Universityssä on tällä hetkellä noin 20 000 opiskelijaa, joista jatko-opiskelijoita on noin tuhat. Professoreita yliopistossa on noin 400. Yliopisto käsittää 11 laitosta ja kolme aluetta. Tutkintoon johtavia ohjelmia on yksi tohtoritason, 31 maisteritason ja 41 kandidaattitason. BTBU:ssa on kaksi kansallista tutkimuskeskusta ja yksi kaupungin tutkimuslaboratorio.
BTBU on yhteistyössä useiden yliopistojen kanssa eri maista, kuten Yhdysvalloista, Kanadasta, Britanniasta, Irannista, Australiasta, Uudesta-Seelannista, Japanista, Ruotsista, Venäjältä, Suomesta, Alankomaista, Ranskasta, Etelä-Koreasta ja Brasiliasta. Vuosittain BTBU hyväksyy yli 70 vaihto-opiskelijaa ja lähettää muualle lähes 120 opiskelijaa.
Yliopiston uusi kampusalue on rakennettu Pekingin lähiöön, Fangshaniin. Kampusalue on 100 hehtaarin kokoinen. Se sisältää muun muassa jalkapallokentän katettuineen katsomoineen ja tekojärven. Alueella on myös maamerkkinä pidetty korkea kellotorni, joka näyttää myös kuun muodon pimeällä säällä.
M/S Estraden

M/S Estraden () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva ro-ro-rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1999 Raumalla, Suomessa.. Kuollutta painoa "Estradenilla" on 9 700 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Kontteja alukseen mahtuu kerrallaan 363 TEU'ta. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Helsinki. Nykyään aluksella liikennöi Mann Lines.
Käyttöhistoria.
5. helmikuuta 1999 alus luovutettiin suomalaisen Rederi AB Engship -varustamon omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nauvo. 7. helmikuuta Estraden aikarahdattiin ArgoMann Ferry Servicen liikenteeseen, reitille Turku–Bremerhaven–Harwich–Cuxhaven–Tallinna. 7. toukokuuta alus sai uuden nimen: "Amazon". Aiempi "Estraden" -nimi vaihdettiin takaisin 30. heinäkuuta 2001, jonka jälkeen Mann Lines aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Turku–Bremerhaven–Harwich–Cuxhaven–Tallinna. 2. helmikuuta 2006 Estraden ja Mansaaren lipun alla kulkeva tankkeri M/T Wolgastern törmäsivät Kielin kanavassa. 8. helmikuuta alus saapui Turkuun, jonka jälkeen lähti kohti Naantalia, jossa törmäyksessä tulleet vauriot korjattiin. Myöhemmin samana vuonna suomalaiseen Rettig Groupiin kuuluva Bore -varustamo osti Rederi AB Engshipin ja Estradenin siinä samalla. Vuosina 2014-15 Estradeniin asennettiin kaksi roottoripurjetta.
Kuoppanummen koulukeskus

Kuoppanummen koulukeskus on Vihdin Nummelassa sijaitseva yhtenäiskoulu, joka avattiin syksyllä 2004. Koulukeskuksessa on oppijoita aina pienistä päiväkotilapsista yläluokkalaisiin asti, kaikkiaan lähes 750. Henkilökuntaa talossa on 140. Rehtorina toimii Markku Tolvanen.
Liikuntatilat.
Kuoppanummen koulukeskuksen liikuntatilat mahdollistavat muun muassa palloilulajien, tanssin ja voimistelun sekä kamppailulajien harrastamisen. Palloilu- ja liikuntasalin kokonaispinta-ala on 397 m², tanssi- ja voimistelusalin 193 m² ja kamppailusalin 193 m². Palloilu- ja liikuntasali voidaan jakaa kahteen osaan katosta laskeutuvilla väliseinillä.
Grundtvigin kirkko

Grundtvigin kirkko sijaitsee Bispebjergin kaupunginosassa Kööpenhaminassa Tanskassa. Erikoisen ulkonäkönsä ansiosta kirkko on yksi kaupungin kuuluisimmista.
Historia.
Vuonna 1913 kirkon suunnittelijaksi valittiin kilpailussa arkkitehti Peder Klint. Ajatus kirkon rakentamisesta N. F. S. Grundtvig’n muistoksi oli saatu jo vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen vuonna 1918 kaupunki valitsi rakennuspaikan Bispebjergistä, mutta kirkon peruskivi muurattiin vasta 8. syyskuuta 1921 Grundtvig’n 138-vuotissyntymäpäivänä.. Pääosa kirkosta rakennettiin vuosina 1921–1925, mutta sisätilojen ja ympäröivien rakennusten viimeistely jatkui vuoteen 1940 saakka, eikä Klint itse pystynyt viemään rakennushanketta päätökseen, vaan sen teki hänen poikansa Kaare Klint. Kirkko vihittiin käyttöön 8. syyskuuta 1940 kuningas Kristian X:n läsnä ollessa.
Arkkitehtuuri.
Peder Klintin suunnittelema kirkko yhdistelee useita arkkitehtonisia tyylejä. Rakennuksen suunnitteluvaiheessa Klint oli tutustunut useisiin tanskalaiskylien kirkkoihin ja niiden rakennustekniikka, materiaalit ja koristelu innoittivat häntä. Klint yhdisti suunnitteluun myös modernin tiiliskiviekspressionismin geometrisia muotoja sekä klassisen goottilaisen arkkitehtuurin pystysuoria piirteitä. Pitkä puiden reunustama tie johtaa läpi Bispebjergin hautausmaan kohti kirkkoa ja sen ympärille geometrisesti sijoitettuja rakennuksia, mikä luo barokkimaisen vaikutelman.
Kirkon huomiota herättävin piirre on sen läntinen julkisivu, joka muistuttaa kirkon urkuja. Julkisivuun kuuluu myös 49 metriä korkea kellotorni. Kirkon torni yltää 49 metrin korkeuteen ja se on 35 metriä leveä sekä 76 metriä pitkä. Kirkossa on 1863 istumapaikkaa.
Infiniti M30

Infiniti M30 (alustakoodi F31) oli 2-ovinen ylellinen GT-malli, joka esiteltiin yhdessä Q45:n kanssa Infinitin malliston ensimmäisinä malleina vuonna 1990, "väliaikaismallina" kunnes muita malleja saatiin tuotantoon. M30 oli alun perin Japanissa myyty Nissan Leopard, mutta vasemmanpuoleisella ohjauksella, paremmalla varustelulla ja eri nimellä. Muut suuret erot olivat moottorissa, vaihteistossa ja jousituksessa. M30-mallia myytiin ainoastaan Yhdysvalloissa, ja se oli saatavilla coupé- ja cabriolet-malleina.
M30 oli tuotannossa vain kolme vuotta, ja sen valmistus päättyi 1992 huonon myynnin takia. Ei ole tiedossa kuinka monta yksilöä ehdittiin valmistaa, mutta arviot liikkuvat noin 12 000 kappaleessa, joista puolet olivat coupéita ja puolet avomalleja. M30 on harvinaisin koskaan valmistettu Infiniti. M30:n korvasi Infiniti J30, keskikokoinen 4-ovinen sedan. Vaikka J30 on täysin eri auto ja sillä on eri alustakoodi (Y32), sitä kutsuttiin nimellä "Leopard J. Ferie" Japanissa ja siitä käytetään edelleen nimeä Nissan Leopard.
Umbilikaali

Umbilikaali (kirjaimellisesti "napanuora") eli kaapeliletkuyhde on sukeltamisen apuväline, jota käytetään pääasiassa öljyteollisuuteen liittyvässä sukeltamisessa. 
Umbilikaalissa yhdistyvät turvakaapeli sekä yhteys-, hengityskaasu- ja voimajohdot. 
Tavallisimmin umbilikaaliin kuuluu hengityskaasuletku, 2–3 hydrauliikkaletkua, useita sähköjohtoja, valokaapeleita yhteydenpitovälineisiin sekä joitakin muita tarvittavia johtoja. Kaikki on asennettu tiiviiksi yhtenäiseksi nipuksi, jota ympäröi noin tuuman vahvuisesta erikoisteräsvaijerista punottu sukka. Ympäryssukka hoitaa varsinaisen kantavan osan tehtäviä sekä suojaa arempia valokaapeleita ja hydrauliikkaletkuja ulkoisilta vahingoilta. Sukellusveneiden ja -kellojen umbilikaalit varustetaan yleensä kevennyspoijuilla rasituksen vähentämiseksi; poijut sijoitetaan paikalleen ja nostettaessa kerätään pois nosturin kärkeen asennetusta erillisestä työkorista käsin. 
Umbilikaalia käytetään etupäässä pintasyöttöisten pienoissukellusveneiden yhteydessä ja huomattavasti kevytrakenteisempana myös sukeltajien tarpeisiin; tärkein vm. käyttötapa on paineistetun sukelluskellon ja kestosukeltajan välisessä yhteydessä; silloin viiden millimetrin vaijerista tehdyn suojasukan sisällä ovat hengityskaasuletku, sukeltajanpuvun lämmittämiseen tarkoitettu kuumavesiletku, valaisimien sähköjohdot, sukeltajan elintoimintoja tarkkailevien laitteiden telemetriakaapelit sekä sukelluskypärään liittyvän televisiokameran valokaapelit; pehmusteena on kelluvaa materiaalia sen verran, että yhde on vedessä painoton, koska muuten sen mukana raahaaminen olisi tarpeeton rasitus sukeltajalle. Näin siksi, että raskaammissa umbilikaaleissa käytettävät kevennyspoijut tekisivät yhteen käsisyötön liian vaikeaksi.
Tällaisen umbilikaalin maksimipituus on sata metriä, kun raskaampien pituus riippuu sitä käyttävän sukellusvälineen syvyysrajoista. 
Sukellusveneiden ja -kellojen umbilikaaleihin liittyy aina erillisellä yhden käsiventtiilin takana olevalla käsipumpulla toimiva titaanista tehty kiinteä leikkuri, jolla yhteen voi hätätilassa katkaista; näin esimerkiksi silloin, jos alus täytyy hinata kauemmas nostoa varten ja oma umbilikaali olisi paitsi tarpeeton myös vaaratekijä. Tämä ei ole haitaksi, koska kaikissa aluksissa on vähintään kolmen vuorokauden hätävarasto hengitysilmaa. 
Paineistetussa sukelluskellossa, jolla ei ole omaa kelluvuutta, on myös oma umbilikaali, mutta toisin kuin sukellusveneissä, sitä ei käytetä nostoon vaan suuremman rasituksen vuoksi kellossa on erillinen ripustuslenkki johon on kytketty normaali nosturi. Koneistoon liittyy myös keinunnanvaimennus: nosturin vaijeri ja umbilikaali menevät erillisen raskaaseen painoon kytketyn hydraulisen koneiston läpi. Jos aluksen perä jossa nosturi on laskee aallokossa, koneisto kelaa täsmälleen tarvittavan määrän vaijeria ja yhdettä niin että sukelluskello pysyy tarkasti paikallaan; vastaavasti perän palatessa ylös tai noustessa aallokossa molempia lasketaan lisää. Menetelmä on osoittautunut tarkkaan toimivaksi ja äärimmäisen tarpeelliseksi. Sitä käytetään myös laskettaessa tai nostettaessa pienoissukellusveneitä.
Simpsonin perhe

Simpsonin perhe on kuvitteellinen perhe yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa "Simpsonit". Perheeseen kuuluvat isä Homer, äiti Marge sekä lapset Bart, Lisa ja Maggie Simpson. He asuvat osoitteessa 742 Evergreen Terrace kuvitteellisessa Springfieldin kaupungissa. Simpsonit ovat sarjansa päähenkilöt ja alkuperäiset hahmot, joiden ympärille koko sarja on rakentunut.
Itähavaijinpalilat

Itähavaijinpalilat ("Telespiza") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Itähavaijinpalilat elävät Havaijin itäisillä saarilla. Kaksi lajia, "Telespiza persecutrix" ja "Telespiza ypsilon", ovat kuolleet sukupuuttoon ja kaksi elossa olevaa ovat uhanalaisia. Itähavaijinpalilat ovat siemensyöjiä mutta syövät myös muuta ravintoa. Koiras ja naaras ovat erivärisiä.
McAfee

McAfee, LLC on vuonna 1992 perustettu (vuosina 1987–2014 nimellä McAfee Associates, Inc ja 2014–2017 nimellä Intel Security Group) yhdysvaltalainen tietokonevirusten ja haittaohjelmien torjuntaan keskittynyt yritys. Yrityksen perusti John McAfee vuonna 1987 nimellä McAfee Associates. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Kaliforniassa Santa Clarassa. Liikevaihto oli 1,31 miljardia dollaria vuonna 2007. McAfeen tuotteisiin kuuluu muun muassa McAfee VirusScan sekä McAfee Internet Security. Vuonna 2007 yrityksen palveluksessa oli 4 250 työntekijää, ja sen liikevaihto oli 1,31 miljardia dollaria.
McAfee Associates ja Network General yhdistyivät vuonna 1992 muodostaen yhtiön Network Associates, joka vuonna 2004 palautti nimeekseen McAfee. McAfee osti 1998 Dr Solomon's Groupin, joka oli tuolloin suurin eurooppalainen virustorjuntaohjelmistojen tuottaja. Dr Solomon's Antivirus kilpaili muun muassa McAfeen VirusScanin ja Symantecin Norton Anti-Virus -ohjelmiston kanssa. Network Associatesin/McAfeen yritysostoihin kuuluvat muun muassa IntruVert Networks, SiteAdvisor, Onigma, SafeBoot, ScanAlert, Reconnex, Secure Computing, Endeavor, Solidcore Systems, MX Logic, Trust Digital, tenCube, Sentrigo, NitroSecurity ja ValidEdge. Toukokuussa 2013 McAfee osti suomalaisen Stonesoftin 389 miljoonan dollarin hintaan.
Intel ilmoitti ostavansa McAfeen elokuussa 2010 7,68 miljardilla dollarilla. Tammikuussa 2014 Intel ilmoitti luopuvansa McAfee-brändistä ja muuttavansa nimeksi Intel Security. Perustaja John McAfee erosi yhtiöstä vuonna 1994. Hän on ilmoittanut olevansa tyytyväinen Intelin nimenvaihdokseen ja vapautuvansa yhteydestä "planeetan surkeimpaan ohjelmistoon".
Intel Security irtautui Intelistä jälleen huhtikuussa 2017 itsenäiseksi yhtiöksi nimeltä McAfee.
Himalajannokkavarpuset

Himalajannokkavarpuset ("Mycerobas") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Himalajannokkavarpuset elävät Etelä- ja Keski-Aasian metsissä.
Himalajannokkavarpuslajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Blooddrunk

Blooddrunk on suomalaisen metalliyhtye Children of Bodomin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa ja Japanissa 9. huhtikuuta 2008, Saksassa 11. huhtikuuta, 14. huhtikuuta muualla Euroopassa ja 15. huhtikuuta Yhdysvalloissa. Albumi myi Suomessa kultaa jo ennen virallista julkaisupäivää.
Albumin digipack-versio sisältää toisen levyn, jossa on koko albumi miksattuna 5.1 surroundäänelle sekä ”Blooddrunk” -kappaleen musiikkivideo ja videon ”making of” -pätkä. Albumin nauhoituksien aikana yhtye teki myös coverin Suicidal Tendenciesin kappaleesta ”War Inside My Head”.
"Blooddrunk" on tyyliltään jokseenkin samanlainen kuin aiemmatkin Children of Bodomin albumit. Kappaleissa kuuluu kuitenkin entistä progressiivisempia piirteitä. Myös thrash metal -ominaisuuksia voi erottaa jonkin verran.
Albumi sijoittui Yhdysvalloissa albumilistan sijalle 22. Suomalaisyhtyeistä ainoastaan HIM on pystynyt parempaan listasijoitukseen Amerikassa. Albumi on myös toiseksi korkeimman sijan saanut death metal -albumi Yhdysvalloissa.
Kappaleista ”Blooddrunk”, ”Hellhounds on My Trail” ja ”Smile Pretty for the Devil” on tehty musiikkivideot.
14. maaliskuuta 2009 Emma-gaalassa "Blooddrunk" voitti vuoden metallialbumi -Emman. Emma oli Children of Bodomin toinen. Vuonna 2005 he saivat vienti-Emman.
Esko Salminen (urheilija)

Esko 'Eko' Jalo Toive Salminen (6. heinäkuuta 1920 Helsinki – 16. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen monipuolinen palloilulajien urheilija. Hän menestyi kansallisella tasolla pesäpallossa, maahockeyssa, jääpallossa ja jääkiekossa. Hän pelasi myös lukuisia maaotteluita, esimerkiksi jääpallossa ja baseballissa.
Salminen kuului Suomen maahockeyn olympiajoukkueeseen Helsingissä 1952 ja pelasi kaikkiaan kolme maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti helsinkiläisseura Nuijamiesten riveissä vuonna 1953.
Pesäpallon Suomen mestaruuden Salminen voitti Pallo-Toverien joukkueessa vuonna 1959, ja SM-hopeaa hän sai vuonna 1951. Ensimmäisen SM-sarjaottelunsa hän pelasi vuonna 1939 ja viimeisen vuonna 1962. Hän oli SM-sarjan paras etenijä vuonna 1949. Itä–Länsi-otteluun hänet valittiin seitsemän kertaa. Hänen pelipaikkansa oli etukentällä siepparina tai ykkösvahtina. Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki Salmiselle ojennettiin 1980. 
Lisäksi Salminen oli voittamassa Suomen A-juniorimestaruuden sekä neljä ikämieskultaa Pallo-Toverien riveissä. Hän teki pitkän uran myös pesäpallon SM-sarjan erotuomarina.
Salminen voitti SM-hopeaa jääkiekossa vuonna 1941 ja jääpallossa vuonna 1946. Hän toimi Pallo-Toverien naisten pesäpallojoukkueen huoltajana ja valmentajana vuosina 1947–1967, jona aikana joukkue voitti 12 Suomen mestaruutta ja yhteensä 19 SM-mitalia. Hän toimi myös Pallo-Toverien puheenjohtajana.
Palila

Palila ("Loxioides bailleui") on paliloiden sukuun kuuluva varpuslintu ja sukunsa ainoa elossa oleva edustaja.
Palilan pituus on 15 senttimetriä. Sillä on tukeva siemensyöjän nokka. Koiras on väreiltään kirkkaampi kuin naaras.
Palila elää ainoastaan Havaijin Mauna Kean rinteillä ja on vähentynyt voimakkaasti 1900-luvun alusta alkaen. Laji on uhanalainen, vuoden 1997 laskennassa tavattiin 4 396 yksilöä.
Palila syö puiden siemeniä, marjoja ja hyönteisiä.
Saturaatiosukellus

Saturaatiosukellus eli kestosukellus on sukellustekniikka, joka mahdollistaa sukeltajille pitkään kestävän oleskelun suurissa syvyyksissä. Saturaatiosukellus on etupäässä öljyteollisuuden rakennus- ja huoltotöissä käytetty sukellustapa.
Kun ihminen hengittää paineen alaisena, osa hengityskaasusta imeytyy hänen kudoksiinsa. Kokeellisesti havaittiin, että tietyn rajan jälkeen ihmisen kudoksiin ei imeydy lisää kaasua ja on saavutettu ns. kyllästymispiste tai saturaatiopiste. Tästä ilmiöstä tulee sukellustavan nimi.
Ensimmäiset kestosukelluskokeet tehtiin pohjaan sijoitettujen asuttavien painekammioiden avulla. Merkittävimpiä olivat USA:n laivaston SEALAB I ja II sekä Jacques Cousteaun Conshelf I—III-kokeet. Hengityskaasuna käytettiin helioxia eli heliumin ja hapen sekoitusta. Conshelf III -kokeessa seossuhde oli 98:2 (helium 98 %, happi 2 %). Kokeet osoittivat selvästi, että jopa 300 metrin syvyydessä pystytään tekemään tarkkaa asennustyötä, mistä ratkaiseva näyttö oli rautalangan pujottaminen vedenpitävien tiivisteiden läpi maksimisyvyydessä. Tästä alkoi kehitys, jonka tuloksena kestosukeltajat hitsaavat metallia, asentavat erilaisia liitoksia ja yleensä työskentelevät jopa 500 metrin syvyydessä. 
Asumukset ovat vain hankalia monin tavoin, joten pian kehitettiin ns. kaskelottijärjestelmä. Sen nimi tulee ensimmäisen tällaisen kokonaisuuden erisnimestä CACHALOT. Tällaisen järjestelmän avainkohta on emälaivan kannella oleva asuttava painekammio. Sukeltajat paineistetaan etupäässä heliumkaasukehässä tarvittavaan työsyvyyteen. Kun sukellustehtävä alkaa, heidät viedään tarvittavaan syvyyteen erillisellä painesukelluskellolla, johon mennään ilmalukon läpi. 
Menetelmä on tehokas, joskin se on hiljalleen syrjäytymässä. Ihmisen terveys kestää saturaatiota vain rajallisen ajan. Siksi saturaatiota on korvattu hiljalleen kauko-ohjattujen välineiden ja pienoissukellusveneiden avulla.
Syvimmälle on jo kohta puolen vuosisadan ajan sukeltanut ranskalais-norjalainen Stolt Comex Seaway a.s. -sukellusyhtiö.
Jaroslav

Jaroslav on ollut usean Venäjän hallitsijan nimi.
Kiovan ruhtinaat ja suuriruhtinaat:
Vladimirin ruhtinaat ja suuriruhtinaat:
Jaroslav on myös yleinen slaavilainen etunimi:
Akialoat

Akialoat ("Akialoa") ovat peippojen heimoon kuuluva, sukupuuttoon kuollut Havaijin saaristossa kotoperäisenä esiintyvä varpuslintusuku.
Suvun lajeilla oli pitkä ja kärjestään alaspäin taipunut nokka, jonka avulla ne söivät mettä ja etsivät hyönteisiä sekä muita pieniä selkärangattomia kaarnan raoista. Lintusuvun ollaan ajateltu kuolleen sukupuuttoon eurooppalaisten tuomista lintusairauksista.
Akialoalajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen julkaisemaan maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Jotunit

Jotunit () eli jättiläiset, myös tursaat tai vuorenpeikot, ovat skandinaavisessa mytologiassa yliluonnollisen suuria ja vahvoja olentoja. Jotunit ovat kaikkein vanhimpia elollisia olentoja, jotka muodostuivat alkukaaoksen materiasta ja edustavat skandinaavisessa mytologiassa luonnonvoimia. Jotunit muistuttavat kreikkalaisen mytologian titaaneja, sillä he ovat samaan tapaan vanhempien jumalolentojen heimo, jotka nuorempien jumalten sukupolvi syrjäyttää.
Ensimmäiset jättiläiset olivat jääjättiläisiä, jotka polveutuivat alkujättiläinen Ymiristä. Jotunit hukkuivat Odinin, Vilin ja Ven surmaaman Ymirin vereen, jonka jälkeen kahdesta hengissä selvinneestä jotunista, Bergelmiristä ja hänen vaimostaan, syntyi uusi jääjättiläisten sukupolvi.
Jättiläiset ovat yleensä vihamielisiä jumalia ja ihmisiä kohtaan, mutta ovat myös usein ystävällisissä väleissä heidän kanssaan. Ystävällismieliset jättiläiset ovat hyvissä väleissä aasa- ja vaanijumalten kanssa. Itse asiassa jumalat ja jättiläiset ovat sukua toisilleen, sillä jumalten johtaja Odin polveutuu äitinsä kautta alkujättiläinen Bolthornista. Jumalat ja jättiläiset myös solmivat useita avioliittoja. Njord menee naimisiin Skaden kanssa, Gerdistä tulee Freyrin vaimo, Odin voittaa jättiläisnainen Gunnlodin rakkauden ja itse Thor, jättiläisten suurin vihamies, rakastaa jotuni Järnsaxaa, poikansa Magnin äitiä. Petkuttajajumala Loki taas on jättiläissukua sekä isän että äidin puolelta. Samoin merenjumala Ægir on jotuni, ja kutsuu jumalia vierailulle pitoihinsa.
Vanhimpana kansana jotunit ovat myös säilyttäneet suunnattoman alkuvoiman, muinaisen viattomuuden ja hulluuden (Edda määrittää jättiläisten tunnusmerkiksi lapsenmielisyyden). Heidän hallussaan on muinainen viisaus ja tieto, joka menee syvemmälle asioiden alkuperään kuin myöhemmät jumalat saattavat muistaa. Siksi myös Odin etsii Mimirin ja Vavtrudnerin sekä muiden jättiläisten luota esikosmista viisautta. 
Osassa jotunien heimosta on sen sijaan pahansuopa luonne saanut rajatta kehittyä. He suhtautuvat vihamielisesti kaikkea ylempää henkisyyttä kohtaan, ja he ovat kooltaan suunnattoman suuria sekä ulkomuodoltaan rujoja ja kauhistuttavia. He asuvat synkissä luolissa tai maailman ääressä. He rakastavat pimeyttä ja pimeyden töitä. Joitakin heistä kutsutaan pimeyden ratsastajiksi, ja he liikkuvat vain öisin ja tekevät ilkitöitä. Jos auringon valo yllättää pimeyden ratsastajat, he muuttuvat kiveksi. Juuri näitä jättiläissuvun ilkeitä vesoja vastaan Thor käy loputonta taistelua. 
Ragnarökissa, jumalten ja jättiläisten välillä käydyssä viimeisessä taistelussa, jättiläiset kohtaavat lopulta ikuisen tuomionsa; sen jälkeen syntyy uusi maailma, jossa ei enää ole tilaa jättiläisten suvulle.
Raimo Suuronen

Raimo Suuronen (s. 26. heinäkuuta 1954) on suomalainen näytelmäkirjailija ja muusikko. Suuronen tunnetaan käsikirjoittajana parhaiten pienviljelijä Mooses Viinasen ympärille rakentuvista kesäteatterinäytelmistä.
Ura muusikkona.
Raimo Suuronen aloitti kitaransoiton kuusivuotiaana Heikki Saaren kitarakoulussa 1961. Ensimmäinen bändi perustettiin basisti Juha "Juuso" Nordlundin ja rumpali Jukka "Juke" Arosen kanssa 1967. Bändi sai nimekseen The Great Faces.
Juuson ja Juken siirryttyä Juice Leskisen ja Mikko Alatalon bändeihin Raimo Suuronen aloitti kitaristina Matti Hyvösen tanssiorkesterissa. 
Ravintolamuusikon ura käynnistyi Mauri Tapio -nimisessä ravintolayhtyeessä 1973. Armeijan jälkeen Raimo Suuronen liittyi tamperelaiseen Sebastian Trio -kokoonpanoon, jossa soitti bassoa Rainer Laamanen ja koskettimia Reijo Pohjola. Reijo Pohjolan siirryttyä muihin tehtäviin 1986, koskettimiin tuli ensiksi Pertti "Pete" Haverinen. 1986 vuoden syksyllä kosketinsoittajaksi vaihtui Markku Tuominen, Haverisen siirryttyä musiikintuottajaksi. Sebastian Triossa Raimo Suuronen soitti rumpuja.
Vuonna 1989 Suuronen muutti Tampereelta Pylkönmäelle, jossa yksityisyrittäjän toimen ohella muusikon ura jatkui rumpalina Tahtitaivas orkesterissa. Siinä soittivat bassoa Joel Linna, pianoa sekä kosketinsoittimia Ilkka Hakala, toisia kosketinsoittimia Reijo Kantonen. Tahtitaivas orkesteri esitti neliäänisiä laulusovituksia myös a cappella.
Vuonna 1999 Suuronen siirtyi muusikon urallaan itsenäiseksi, vapaaksi viihdetaiteilijaksi, jota jatkaa edelleen teatterin ja käsikirjoitusten tekemisen ohessa.
John Locke -luennot

John Locke -luennot () on vuosittainen filosofia-aiheinen luentosarja, joka järjestetään Oxfordin yliopistossa. Luentosarja on yksi alan arvostetuimpia, ja sitä voidaan verrata skotlantilaisissa yliopistoissa luennoituihin Gifford-luentoihin.
Luentosarja on nimetty filosofi John Locken mukaan. Se perustettiin Henry Wilden testamentilla vuonna 1950. Ensimmäistä luentokertaa tarjottiin Ludwig Wittgensteinille, joka kuitenkin kieltäytyi. Luentoja on pidetty kaksivuotisina sarjoina, kaikkina vuosina ei kuitenkaan ole ollut luentoja. Vuodesta 2001 luentomuistiinpanot ovat olleet saatavilla sähköisesti.
Dagmar Parmas

Dagmar Viktoria Parmas (o.s. Lahtinen, myöh. Parmas-Saarnio, 21. syyskuuta 1886 Helsinki – 7. heinäkuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, laulaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja. Parmas oli tiettävästi ensimmäisiä suomalaisia naispuolisia iskelmäsanoittajia. 
Elämäkerta.
Dagmar Parmas opiskeli tyttökoulun jälkeen laulua Pietarissa sekä Suomessa, etenkin Vera Baranovin ja Maikki Järnefeltin johdolla. Alun perin Parmas työskenteli konserttilaulajana ja näyttelijänä. Hän teki useita opintomatkoja ulkomaille ja asui useita vuosia Berliinissä ja Pariisissa. 
1930-luvulla Parmas siirtyi terveyssyistä pois näyttämöltä, ja aloitti sen sijaan uran iskelmäsanoittajana. Hän sanoitti ja suomensi yli 140 laulua. Hän käytti nimimerkkejä "Ari Saarni" ja "Timo Teräste". Tunnetuimpia Parmaksen sanoituksia ovat ”Ruusuja hopeamaljassa” (jonka Lauri Jauhiainen täydensi myöhemmin loppuun), ”Hopeahiukset”, ”Romantiikkaa ruusutarhassa”, ”Vanha merimies muistelee” ja ”Tappavat suudelmat”.
Parmas suomensi tekstejä ainakin ruotsista ja englannista. Hän teki yhteistyötä useiden säveltäjien kanssa; heidän joukossaan olivat mm. Arvo Koskimaa, Valto Tynnilä, Harry Bergström, Robert von Essen, Hannes Konno, Kauko Käyhkö, Usko Kemppi, Aatos Palin ja Kaarlo Valkama. Kappaleita ovat levyttäneet myöhemmin muun muassa Erkki Eirto, Arvi Hänninen, Eugen Malmstén ja Olavi Virta. 
Toivuttuaan sairaudestaan Parmas toimi vielä elokuvanäyttelijänä. Hän esiintyi lähinnä pienissä rooleissa, muun muassa rättärin äitinä vuoden 1937 elokuvassa "Tukkijoella". 
Dagmar Parmas oli naimisissa näyttelijä Yrjö Saarnion kanssa vuosina 1916–1933. Avioliitto päättyi Saarnion kuolemaan. Heidän poikansa oli näyttelijä Yrjö-Kalevi (Jori) Saarnio.
Dagmar Parmas kuoli vain 53-vuotiaana vuonna 1940.
Brittiläinen siirtoarmeija

Brittiläinen siirtoarmeija ("British Expeditionary Force", BEF) olivat joukot, jotka lähetettiin Isosta-Britanniastas Ranskaan ja Belgiaan sekä ensimmäisen että toisen maailmansodan aikana.
Siirtoarmeija perustettiin vuonna 1908 Richard Burdon Haldanen järjestämän Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien uudistuksen yhteydessä. Aiemmin asevoimat lähetti yksittäisiä yksiköitä, ja ne järjestettiin prikaateiksi tai suuremmiksi yksiköiksi. Yhdistynyt kuningaskunta oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa tehnyt sopimuksia puolustusliitoista. Sopimusten mukaan sillä oli velvollisuus auttaa puolustuksessa, jos Saksan keisarikunta hyökkää Ranskaan. Siksi tarvittiin joukkoja, jotka voitiin organisoida ja kouluttaa jo ennen sodan alkua. Haldanen uudistuksessa Isoon-Britanniaan perustettiin vakinainen siirtoarmeija. Joukkoja käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1914 ensimmäisessä maailmansodassa. 
Vuonna 1939 toisen maailmansodan alkaessa brittiläinen siirtoarmeija lähetettiin taistelemaan Ranskaan. Kun liittoutuneet kärsivät tappion, joukot evakuoitiin Manner-Euroopasta takaisin Isoon-Britanniaan.
Bläk

Bläk oli vuosina 2007–2015 toiminut Helsingissä sijaitseva yksityisklubi-tyyppinen ravintola. Se sijaitsi Koiton talossa 8. kerroksessa ja pinta-alaltaan ravintola oli 250 m². Lisäksi siihen kuului vielä osittain katettu kattoterassi kooltaan 70 m². 63-asiakaspaikkainen ravintola avattiin 8. lokakuuta 2007. Huoneistossa ovat aiemmin sijainneet muun muassa Raittiusyhdistys Koiton toimistotilat.
Klubi valitsi jäsenensä. Tavoitemäärä oli aluksi 150–200. Tämä ylittyi avajaispäivään mennessä. Jäsenyys maksoi avajaisvuonna yksityishenkilöiltä 1 220 euroa ja yritysjäseniltä 3 000 euroa. Myöhemmin (2010) jäsenyys maksoi yksityishenkilöiltä 1 500 euroa ja yritysjäseniltä 3 750–4 750 euroa.
Ravintola oli ensimmäinen tunnetuille suomalaisille suunnattu yksityisklubi. "Helsingin Sanomat" kuvaili, että klubi oli "menestyjille". Se sai paljon medianäkyvyyttä klubin vähemmistöomistajana olevan Jenni Dahlman-Räikkösen avulla. Jäseneksi pääsi vain suositusten kautta. Jäsenille oli tarjolla VIP-taksinumero, henkilökohtainen autonkuljettaja ja erilaisia concierge-palveluita, esimerkiksi lentovaraus ulkomaille ja luksusluokan juhlatilaisuuden järjestäminen. Jäsenillä oli käytössään oma Bläkbook -sosiaalinen media.
Bläkin operatiivisesta toiminnasta vastasi myöhemmin "Aki Seppänen Club Oy". Toimintaa pyörittävä yritys vaihtui, koska vanha Bläk oli ajautunut maksuvaikeuksiin. Aiemmin omistajana oli 80 %:n osuudella markkinointifirma Louder ja FS Holding.
Klubi ei antanut julkisuuteen listaa jäsenistään. Lehtitietojen perusteella klubin asiakkaita ovat olleet ainakin Susanna Penttilä, Vanessa ja Jari Kurri, Emilia ja Mikko Leppilampi, Jari Litmanen, Viivi Avellan, Antti Jokinen, Jasper Pääkkönen, Jaana Pelkonen, Kirsi Salo, Kirsi Ylijoki ja Eicca Toppinen.
Klubi sai julkisuutta vuonna 2011, koska Antti Jokinen, Jasper Pääkkönen ja Mikko Leppilampi olivat osallisia nujakassa vappuaattona.
Klubi lopetti toimintansa vuonna 2015, koska yritys ajautui velkoihin.
Annie-gaala 1986

Annie-gaala 1986 oli 15. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1986 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Annie-gaala 1985

Annie-gaala 1985 oli 14. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1985 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Voittajat lihavoituna:
Annie-gaala 1984

Annie-gaala 1984 oli 13. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1984 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat.
Voittajat lihavoituna:
Kaukurla

Kaukurla (joskus myös Kaukkurla) on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee Valaskallion kylän ja -tien pohjoispuolella Kaukurlantien varrella. Kylä on noin seitsemän kilometrin etäisyydellä Mietoisten keskustasta ja noin kahden kilometrin päässä Pyheen taajamasta.
Historia.
Varhaisimmat asutuksen merkit alueella löytyvät läheltä Kaukurlan kylän rajaa Valaskallion kylästä, jossa sijaitseva Myllymäen rauniokalmisto on ajoitettu rautakaudelle. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kylästä ovat 1500-luvulta, jolloin kylässä oli neljä taloa; Rittula (myöhemmin Triittula), Rottala (Kauppila) ja Kärvänen (Uotila) sekä nimeltään tuntemattomaksi jäänyt neljäs talo, joka yhdistettiin 1600-luvulla Rittulaan. Saaren kartanon isäntä, Kustaa II Adolfin avioton poika Kustaa Kustaanpoika hankki kaikki kolme taloa haltuunsa 1646, mutta ne peruutettiin isossa reduktiossa kaikki kruunulle vuonna 1681. 
Triittula ja Kauppila lunastettiin perintötiloiksi vuonna 1768 ja Uotila 25 vuotta myöhemmin, vuonna 1793. Vuoden 1766 isojakokartan mukaan Kaukurlan talot sijaitsevat nykyisillä paikoillaan. 1800-luvun vaihteessa kylän alueella asui myös muutamia mäkitupalaisia ja räätäli. Nykyään Kauppilan ja Triittulan tilat on yhdistetty Uusi-Anttilan tilaksi ja niiden kaakkoispuolella erillään sijaitseva Uotilan tila on autioitunut ja sen piharakennukset ovat raunioituneet. Kauppilan ja Uotilan kantatiloista 1920-luvulla lohkotut Mäkisen ja Niemen nykyäänkin asutut talot sijaitsevat Uotilan läheisyydessä. 1930-luvun puolivälissä Triittulasta lohkotun Taimelan talo sijaitsee puolestaan kauempana, lähellä Unikankareentietä ja aivan kylän länsilaidalla.
Kylämaisema ja luonto.
Alkuperäinen maaseutumainen kylärakenne on säilynyt Kaukurlassa hyvin ja pääosa alkuperäisen kylän rakennuksista on valmistunut ennen 1950-lukua. Kylän keskialuetta hallitsee Koivistonvuoren eteläpuolinen metsäalue, jossa on myös kaksi pienehköä suota, Vähä- ja Isosuo. Mäntyvaltainen metsä on talouskäytössä ja suurelta osin taimikkoa. Uotilan, Mäkisen ja Niemen talot sijaitsevat metsäalueen itäpuolella, Taimela puolestaan lännessä. Metsäaluetta ympäröivät joka puolelta Kaukurlan ja muiden ympäröivien kylien pellot. Kyläkeskus sijaitsee peltoaukean laidalla, kylän itäosassa ja aivan Valaskallion kylän tuntumassa.
Isä Amaron rikos

Isä Amaron rikos ("El Crimen del padre Amaro") on Carlos Carreran ohjaama, vuonna 2002 valmistunut draamaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Gael García Bernal ja Ana Claudia Talancón.
"Isä Amaron rikos" nimettiin Oscar-ehdokkaaksi parhaan vieraskielisen elokuvan kategoriassa. Se sai myös vastaavan Golden Globe -ehdokkuuden.
Juoni.
Syrjäiseen meksikolaiskylään lähetetty apupappi isä Amaro havaitsee pian vanhemman virkaveljensä ottavan vastaan lahjuksia paikalliselta huumeparonilta. Samaan aikaan nunnaksi aikova kylän kaunotar saa isä Amaron unohtamaan selibaattilupauksensa. Kaikki tämä johtaa ahdinkoon, jonka kierteestä selviämiseksi isä Amaro aiheuttaa vain lisää kärsimyksiä.
Vastaanotto.
Katolisen kirkon konservatiivinen siipi vaati elokuvan julistamista pannaan, vaikka Meksikon piispat myönsivät filmin todenmukaisuuden.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä melodramaattisen elokuvan vahvin ansio on siinä, ettei Amarosta piirretä kärsivää marttyyriä, vaan itsekeskeinen ja vallanhimoinen pyrkyri, joka valehtelee ja pakoilee vastuutaan.
Valtioduuma

Valtioduuma ( – lyh. "Gosduma") on Venäjän federaation kaksikamarisen parlamentin, liittokokouksen, alahuone. Valtioduuma perustettiin Boris Jeltsinin ajaman uuden perustuslain myötä Venäjän korkeimman neuvoston () seuraajaksi vuoden 1993 perustuslaillisen kriisin jälkeen.
Nykyinen valtioduuma toimii Venäjän federaation lakiasäätävänä elimenä, jonka tärkeimpiin tehtäviin kuuluu perustuslain ja federaatiotason lakien säätäminen, Venäjän hallituksen toiminnan valvonta sekä Venäjän keskuspankin johtajan, valtiontalouden tarkastusviraston johtajan sekä ihmisoikeusvaltuutetun nimittäminen. Valtioduuma koostuu 450 edustajasta, jotka valitaan vaaleissa viiden vuoden välein.
Romanien lippu

Romanien lippu (, ) on romanien kansainvälinen lippu. Se hyväksyttiin romanien ensimmäisessä maailmankongressissa 1971, joka pidettiin Lontoossa. Lippu koostuu sinisestä ja vihreästä taustasta. Sininen väri edustaa taivasta ja kuvaa henkisiä arvoja. Vihreä puolestaan edustaa maata ja kuvaa maallisia arvoja. Lipun keskellä on punainen chakra eli pyörä, jollainen löytyy myös Intian lipusta.
CONELRAD

CONELRAD "(CONtrol of ELectromagnetic RADiation)" oli Yhdysvaltojen ensimmäinen yleisradion kautta toiminut hätätiedotusjärjestelmä. Järjestelmällä oli kaksi tehtävää: ensinnäkin sen avulla varoitettiin väestöä uhkaavasta vihollisen ilmahyökkäyksestä ja annettiin yleistä väestönsuojelutietoa. Toiseksi, järjestelmän avulla pystyttiin sulkemaan koko maan suuritehoiset yleisradio- ja TV-asemat, minkä tarkoituksena oli estää vihollisen pommikoneita käyttämästä näitä asemia radionavigointiapuna. Järjestelmä perustettiin vuonna 1951 presidentti Harry S. Trumanin määräyksellä, ja sitä hallinnoi Yhdysvaltain telehallintovirasto FCC. Järjestelmä otettiin käyttöön 10. joulukuuta 1951.
Järjestelmän toiminta.
Kun vihollisen hyökkäys uhkasi, viranomaiset ilmoittivat asiasta suurimmille yleisradioasemille. Sen jälkeen nämä asemat ensin katkaisivat lähetyksensä viideksi sekunniksi, jatkoivat sitten lähetystä viisi sekuntia ja jälleen vaikenivat viideksi sekunniksi. Sen jälkeen lähetettiin 15 sekunnin mittainen äänimerkki. Tarkoituksena oli hälyttää koko maan muut radioasemat. Hälytyksen saatuaan kaikki FM-radioasemat ja TV-asemat lopettivat lähetyksensä. 
Ainoastaan osa keskipitkillä aalloilla lähettäneistä AM-asemista jäi ääneen, ja ne alkoivat lähettää hätätiedotetta sekä muuta väestönsuojelutietoa. Asemat lähettivät kukin alueellaan yksi kerrallaan joko taajuudella 640 kHz tai 1240 kHz, riippuen alueesta. Asemat lähettivät aina muutaman minuutin kerrallaan pienellä teholla, minkä jälkeen lähetin suljettiin ja toinen asema aloitti lähetyksen, ennalta määrätyssä järjestyksessä. Asemat eivät lähetyksen yhteydessä ilmoittaneet enää lainkaan nimeään tai paikkakuntaansa. Järjestelyn tarkoituksena oli entisestään vaikeuttaa vihollislentäjien radionavigointia. Järjestelmään kuului kolme vaaratasoa: valkoinen (vaara ohi/ei välitöntä vaaraa), keltainen (todennäköinen ilmahyökkäys) ja punainen (todennettu ilmahyökkäys), johon kuhunkin liittyi erityismenetelmiä muun muassa siviili-ilmaliikenteen noudatettavaksi. 
Vuosina 1957–1963 oli myös voimassa määräys, jonka mukaan yhdysvaltalaisten radioamatöörien oli työskennellessään varmistettava vähintään 10 minuutin välein, että paikallinen yleisradioasema lähetti ohjelmaa. Jos asemalta ei tullut lähetystä, myös radioamatöörien oli lopetettava lähettäminen välittömästi. 
Vuosina 1953–1963 kaikissa Yhdysvalloissa myydyissä uusissa yleisradiovastaanottimissa tuli olla taajuusvalitsimeen merkittynä Conelrad-taajuudet 640 kHz ja 1240 kHz sekä väestönsuojelun tunnus tai vähintään kirjaimet CD (Civil Defence, suom. 'väestönsuojelu').
Uusi järjestelmä 1960-luvulla.
1960-luvun alkupuolella mannertenväliset ballistiset ohjukset alkoivat korvata strategiset pommikoneet todennäköisinä ensi-iskun aseina. Ohjukset käyttivät inertiasuunnistusta, mikä teki Conelradin käytännössä tarpeettomaksi. Conelradin korvasi vuonna 1963 uusi hätätiedotusjärjestelmä Emergency Broadcast System. EBS korvattiin vuonna 1997 Emergency Alert System -järjestelmällä.