tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Beppe Gabbiani

Giuseppe "Beppe" Gabbiani (s. 2. tammikuuta 1957 Piacenza) on italialainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 17 F1:n MM-osakilpailuun, mutta selviytyi karsinnasta lähtöruudukkoon vain kolme kertaa. Ruutulipulle saakka hän ei selvinnyt kertaakaan.
Ura.
Alkuvaiheet.
Gabbiani aloitti ajamisen kartingissa 14-vuotiaana, jossa hän voitti Italian mestaruuden 100-kuutioisten 1-luokassa.
Formula 3.
Karting-menestyksensä ansiosta Gabbiani nousi isompiin ajoluokkiin. Formula 3 -sarjassa hän voitti debyyttikisansa Chevronin autolla Paul Ricardin radalla ja oli lopputuloksissa neljäs vuonna 1977.
Formula 2.
Vuonna 1978 Gabbiani siirtyi ajamaan Formula 2 -sarjaa, jossa ei pärjännyt Chevron -auton heikon suorituskyvyn vuoksi. Hän keräsi kauden aikana 2 pistettä ja sijoittui 20. sijalle. Hän palasi ajamaan F2-autoilla vuosiksi 1979-1980 ja 1982-84. Kaudella 1982 Gabbianin rooliksi koitui pisteiden kerääminen tallikaverin Stefan Bellofin taistellessa voitoista. Lopputuloksissa he sijoittuivat peräkkäinpiste-eron jäädessä kuuteen pisteeseen. Seuraavalla kaudella hän voitti kauden viidestä ensimmäisestä kilpailusta neljä, mutta menetti mestaruuden kärsittyään auton luotettavuusongelmista kauden aikana. Hän sijoittui lopulta kolmanneksi. Vuonna 1984 Gabbiani osallistui vain yhteen osakilpailuun, jossa hän keskeytti. 
Formula 1.
Gabbiani debytoi F1-sarjassa kaudella 1978 osallistumalla kauden kahteen viimeiseen kilpailuun Surtees-tallin autolla, mutta karsiutui kummassakin osakilpailussa. Vuonna 1981 Gabbiani kilpaili Osella-tallin autolla kauden kaikissa osakilpailuissa, mutta karsiutui kolmea lukuun ottamatta kaikissa kilpailuissa. Kesken kauden tallikaveriksi palkattu Jean-Pierre Jarier sai parempaa tulosta aikaiseksi samalla autolla, mikä vaikutti Gabbianin jatkomahdollisuuksiin sarjassa. Hänen viimeiseksi kilpailukseen jäi Las Vegasin Grand Prix 1981. Gabbiani osallistui kerran myös MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Muut sarjat.
F1:n jälkeen Gabbiani kilpaili erilaisissa urheilu- ja vakioautosarjoissa. Vuonna 2003 hän sijoittui kolmanneksi FIA Sportscar Championship -sarjassa. Gabbiani ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja heikolla menestyksellä vuosina 1981, 1984, 1986, 2003 ja 2006.
Dolmabahçen palatsi

Dolmabahçen palatsi ("Dolmabahçe Sarayı") on palatsi Istanbulissa Turkissa. Se sijaitsee Bosporinsalmen eurooppalaisella puolella, heti kaupungin keskustasta pohjoiseen. Palatsi toimi Osmanien valtakunnan hallinnollisena keskuksena vuosina 1856–1923. Vuonna 1856 valmiustunut palatsi kuvasti osmanihallinon halua olla uudistuva imperiumi. Palatsi onkin eri tyylien sekoitus, sillä siinä yhdistyy barokkin-, rokokoon- sekä empiretyylin keskeisimmät osat.
Dolmabahçen paikalla oli aikoinaan Bosporin lahti, jota vähitellen 1700-luvulla täytettiin, ja siitä tuli osmanisulttaanien kuninkaallinen puutarha. Tästä on peräisin nimityskin: "dolma", ”täytetty”, ja "bahçe", ”puutarha”. Paikalle rakennettiin 1700- ja 1800-luvuilla useita palatseja. Paikalla nykyisin oleva palatsi rakennettiin 1843–1856 sulttaani Abd ül-Mecidin valtakaudella. Sulttaani muutti sinne Topkapin palatsista, kun vanhassa palatsissa ei ollut nykyajan mukavuuksia, kuten juoksevaa vettä. Rakennus siirtyi vuonna 2007 valtion omistukseen, ja siinä on pääministerin virka-asunto.
Palatsin pinta-ala on 45 000 m², ja siinä on 285 huonetta, 46 hallia, kuusi turkkilaista kylpylää ("hamam") ja 68 wc:tä. Kuuluisa kristalliportaikko on rakennettu kaksoishevosenkengän muotoon kristallista, messingistä ja mahongista.
Rimminkankaan koulu

Rimminkankaan koulu oli Pudasjärven kaupungin keskustaajamassa Kurenalla Rimminkankaan asuinalueella sijainnut peruskoulu. Koulussa opiskelivat pudasjärveläiset luokka-asteiden 7–9 oppilaat vuoteen 2016 asti, jolloin koulu pitkään jatkuneiden sisätilaongelmien vuoksi suljettiin ja opetus siirrettiin samana vuonna valmistuneeseen Hirsikampukseen. Lisäksi koululla annettiin erityisopetusta sekä maahanmuuttajien valmistavaa opetusta. Vuosina 2007–2016 koulun tiloissa toimi myös vuonna 1960 toimintansa aloittanut Pudasjärven lukio, joka alun perin toimi Lakarin asuinalueella sijainneessa koulurakennuksessa.
Alun perin vuosina 1964–65 rakennetussa koulukeskuksessa toimi kansalais- ja keskikoulu ja 1970-luvun alusta koulun elinkaaren loppuun saakka yläaste. Koulukeskuksen alkuperäiseen kokonaisuuteen kuuluivat luokkarakennukset sekä oppilaiden ja opettajien asuntolat. Luokkatilojen lisäksi alueella oli erillinen erityisopetusrakennus, jossa olivat muun muassa teknisten töiden tilat, liikuntasali, kouluruokala ja koulukanslia. Myöhemmin koulun entiset asuntolarakennukset toimivat muun muassa ammattikoulun ja lukion asuntolana sekä vanhusten palvelukotina.
Albert Fert

Albert Louis François Fert (s. 7. maaliskuuta 1938) on ranskalainen fyysikko, joka löysi vuonna 1988 suuren magnetosresistanssin eli GMR-ilmiön. Ilmiön löydön ansiosta kovalevyjen fyysistä kokoa on saatu pienennettyä ja vastaavasti tallennuskapasiteettia nostettua gigatavujen kokoluokkaan. Ilmiön havaitsi samanaikaisesti toisistaan riippumatta Peter Grünberg. Fertille ja Grünbergille myönnettiin löydöstä Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2007. Fert työskentelee Orsayssa sijaitsevassa Université Paris-Sud 11:ssa.
Elämäkerta.
Fert syntyi Pyreneiden poimuvuoriston läheisyydessä sijaitsevassa Carcassonnen kunnassa vuonna 1938. Hänen vanhempansa ovat fyysikko Charles Fert ja opettaja Irmine Signoles Fert. Fertin pikkuveli André on myös fyysikko. Fert opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa vuosina 1957–1962 École Normale Superieure -korkeakoulussa, mitä ennen hän kävi lukion toulouselaisessa Pierre de Fermat -lukiossa. Saatuaan matematiikan ja fysiikan maisterin arvot hän pääsi assistentin virkaan Grenoblen yliopistoon. Samanaikaisesti vuonna 1963 hän opiskeli Pariisin yliopistossa ja vuonna 1964 hän piti opinnoista taukoa suorittaakseen asevelvollisuutensa Ranskan armeijassa.
Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen hän palasi opettajan virkaansa, jonka hän oli vuonna 1964 saanut Pariisin yliopistosta. Opettajana hän oli vuoteen 1976 asti, jolloin hänestä tuli yliopiston fysiikan professori. Ennen sitä hän oli vuonna 1970 väitellyt Pariisissa tohtoriksi. Fysiikan professuuria hän pitää Pariisissa edelleen. Vuodesta 1995 lähtien Fert on ollut CNRS:n Thales-ryhmän johtajana.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2009.
Fert avioitui vuonna 1967 Marie Josée Ortegan kanssa. Suhteeseen on syntynyt kaksi lasta.
Heetin kieli

Heetin kieli on kuollut indoeurooppalainen kieli, mutta sen arkaaisten piirteiden vuoksi jotkut ovat pitäneet sitä ja muita anatolialaisia kieliä pikemminkin perinnäisesti rekonstruoidun indoeurooppalaisen kantakielen sisarkielenä. Se oli heettiläisvaltakunnassa käytetty kieli. Kieltä puhuttiin Anatoliassa nykyisen Turkin alueella noin vuodesta 1600 eaa. (ja ehkä jo aiemminkin) vuoteen 1100 eaa. Sen sukulaiskieli on luuvin kieli, josta lyykian kieli kehittyi. Sukua heetille on myös lyydian kieli, jota on myös löydetty piirtokirjoituksista..
Fonologia.
Konsonantit.
Kaksoiskonsonantteja on todennäköisesti käytetty ennemminkin erottamaan soinnilliset ja soinnittomat äänteet toisistaan kuin kuvaamaan konsonantin pituutta. 
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalien [u] ja [o] sekä [e] ja [i] välinen ero vielä toistaiseksi epäselvä. Mahdollisia diftongeja ovat [ai] ja [ue]..
Lähde:
Kirjoitusjärjestelmä.
Heetin kieltä on löydetty babylonialaisella nuolenpääkirjoituksella savitauluihin kirjoitettuna. Yhteensä savitauluja tai niiden palasia on löytynyt noin 30 000. Ensimmäiset heetinkieliset savitaulut löydettiin Boğazköyn kylästä, Turkista vuonna 1906.
Heetinkielisen nuolenpääkirjoituksen ratkaisi ensimmäisenä Bedřich Hrozný yhdessä Jørgen Alexander Knudtzonin ja Hugo Wincklerin kanssa. Hrozný myös päätteli vuonna 1915, että heetti on indoeurooppalainen kieli..
Nuolenpääkirjoitus lainattiin heetin naapurikielistä. Kirjoitusjärjestelmä ei sovi kovinkaan hyvin heetin kirjoittamiseen, mikä on johtanut siihen, että heetin tarkkaa ääntämystä ei voi päätellä tyhjentävästi. Esimerkkejä asioista, jotka tuottivat ongelmia heetin kirjoittamisessa nuolenpääkirjoituksella, ovat mm.:
Kirjoitusmerkit jaetaan perinteisesti kolmeen ryhmään: vokaalit (V) konsonantti-vokaali (CV) ja vokaali-konsonantti (VC).
Vokaali-konsonantti (VC).
Lähde:
Konsonantti-vokaali (CV).
Lähde:
Vokaali (V).
Lähde:
Bil Keane

Bil Keane (5. lokakuuta 1922 – 8. marraskuuta 2011 Paradise Valley, Arizona) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan yksiruutuisesta sanomalehtisarjakuvasta "The Family Circus", jota hän piirsi vuodesta 1960 alkaen. 
Keane syntyi Philadelphiassa ja alkoi opiskella piirtämistä toden teolla high school -vuosinaan; hänen varhaisimmat sarjakuvansa ovat jo 1930-luvun lopulta. Palvellessaan Yhdysvaltain maavoimissa vuosina 1942–1945 hän teki töitä "Yank, the Army Weekly"- ja "Stars and Stripes" -lehdille.
Keane tutustui Australiassa Thelma ”Thel” Carneen, jonka hän nai Brisbanessa vuonna 1948. Pari muutti Pennsylvaniaan, ja sille syntyi viisi lasta: Gayle, Neal, Glen, Christopher ja Jeff. Perhe muutti Scottsdaleen, Arizonaan vuonna 1959, ja Bil oli jo ennättänyt luoda melkoisen uran ennen ensimmäisen "The Family Circus" -stripin ilmestymistä helmikuussa 1960.
Keane jatkoi uraansa sarjakuvantekijänä vielä 2000-luvulla yli 80-vuotiaana, ja hän teki yhteistyötä poikansa Jeffin (s. 1958) kanssa. National Cartoonists Society myönsi hänelle Reuben-palkinnon vuonna 1982.
Jackie Cooper

John "Jackie" Cooper Jr. (15. syyskuuta 1922 – 3. toukokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän aloitti lapsinäyttelijänä ja onnistui jatkamaan uraansa aikuisikään saakka.
Cooper syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän nousi näkyväksi lapsitähdeksi tehtyään ensiesiintymisensä "Meidän jengi" -sarjassa ("Our Gang") vuonna 1929. Tärkein varhaisista elokuvista oli "Papan poika seikkailemassa" ("Skippy", 1931), jossa suorittamallaan roolilla Cooper oli 9-vuotiaana ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi. 
Siirryttyään Metro-Goldwyn-Mayerille Cooper teki pitkäaikaista yhteistyötä Wallace Beeryn kanssa. Myöhemmällä uralla hänellä oli osia muiden muassa "Teräsmies"-elokuvissa. Hän teki myös ohjaajantöitä televisiossa ja voitti kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1972 ja 1978. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. 
Cooper oli kolmesti naimisissa. Hänen omaelämäkertansa "Please Don't Shoot My Dog" julkaistiin vuonna 1982; kertoman mukaan ohjaaja Norman Taurog oli uhannut ampua lapsinäyttelijän koiran, ellei Jackie kykenisi itkemään "Skippyssä".
Lelumaan Niksu

Lelumaan Niksu (tunnettiin myös nimellä: Nyökky-poika, ) on pieni puinen poikahahmo, jonka on kehittänyt alun perin Enid Blyton. Niksu asuu Lelumaassa ja ajelee siellä autollaan. Blytonin tekemiä Niksu-kirjoja julkaistiin 24 kappaletta vuosina 1949–1963. Myös animaatiosarjoja on useita. Niitä on esitetty BBC:llä vuodesta 1955. 
Suomessa animaatioita on näytetty muun muassa C More Juniorilla, Nelosella ja Yle TV2:lla Pikku Kakkosen yhteydessä.
1960-luvulla Suomen televisiossa lähetetty lastenohjelma Niksulan TV sai nimensä siinä seikkailleesta Niksu-nukesta, joka oli englantilainen Noddy.
Lyndon LaRouche

Lyndon Hermyle LaRouche, Jr. (8. syyskuuta 1922 – 12. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen aktivisti, jonka luomiin poliittisiin liikkeisiin viitataan kollektiivisesti nimellä ”LaRouchen liike”. Hän oli useaan otteeseen ehdolla Yhdysvaltain demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi.
LaRouche syntyi Rochesterissa, New Hampshiressa. Hänen kannattajansa pitivät häntä hienona ja omaperäisenä ajattelijana, mutta häntä myös kritisoitiin laajalti salaliittoteorioiden viljelystä ja juutalaisvastaisuudesta. 
LaRouche sai joulukuussa 1988 viidentoista vuoden vankeustuomion postipetoksesta (mail fraud). Hänet armahdettiin vuonna 1994 ja hän jatkoi uraansa sen jälkeen. Hän oli naimisissa saksalaisen Helga Zepp-LaRouchen kanssa vuodesta 1977. 
LaRouche väitti vuonna 1995, että Olof Palme olisi joutunut salamurhan uhriksi, koska tiesi liikaa Iran-Contra-skandaalista.
Grundig

Grundig AG on saksalainen kuluttajaelektroniikkaa valmistava yritys. Sen perusti Max Grundig Nürnbergissä vuonna 1945 toisen maailmansodan päätyttyä. 
Yrityksen historia alkaa 1930-luvulta, jolloin perustettiin radioita myynyt kauppa Fuerth, Grundig &amp; Wurzer (RVF). Toisen maailmansodan jälkeen Max Grundig huomasi Saksassa olevan kysyntää radioille ja valmisti vuonna 1947 radiosarjan. Hän perusti tehtaan Fürthiin. Vuoteen 1951 mennessä yritys oli Euroopan suurin radioiden valmistaja ja se laajensi toimintaansa jatkuvasti. Ensimmäiset televisiot Grundig valmisti vuonna 1951. 1960 tuotevalikoimaan tulivat kasettinauhurit, jotka valmistettiin Belfastissa Pohjois-Irlannissa. 
Vuonna 1972 Grundig GmbH:sta tuli Grundig AG ja tämän jälkeen Philips alkoi hiljalleen ostaa Grundigin osakkeita ja lopulta hankki määräysvallan vuonna 1993. Philips myi Grundigin baijerilaiselle yhteenliittymälle vuonna 1998. Kesäkuun 2000 lopussa yritys teki merkittäviä uudelleenjärjestelyitä ja seuraavana vuonna se kirjasi lähes 1,3 miljardin euron tappion. Syksyllä 2002 Grundigin rahoittajat lopettivat luotonannon ja Grundig AG hakeutui konkurssiin huhtikuussa 2003. 
Vuonna 2004 isobritannialainen Alba plc ja turkkilainen Koç Beko ostivat yhdessä Grundig Home InterMedia System -yrityksen, eli Grundigin kulutuselektroniikkaliiketoiminnan. 
Vuonna 2007 Grundig-tuotemerkistä tuli osa Turkin Arçelik A.Ş:ää, joka on kolmanneksi suurin kodinkoneteollisuuden yritys Euroopassa ja osa pörssinoteerattua Koç Holding A.Ş. -yritystä, jolla on yli 120 000 työntekijän maailmanlaajuisesti.
Willy Ronis

Willy Ronis (14. elokuuta 1910 Pariisi, Ranska – 12. syyskuuta 2009) oli ranskalainen valokuvaaja, joka keskittyi tuotannossaan elämään sotien jälkeisessä Pariisissa ja Provencessa. 
Ronisin isä oli Odessasta pakolaisena Ranskaan muuttanut ukrainanjuutalainen ja äiti Liettuasta pakolaisena tullut pianonsoitonopettaja. Hänen alkuperäinen intohimonsa oli musiikki, mutta palattuaan asepalvelusta vuonna 1932 hän joutui sysäämään opintonsa syrjään isän sairastuttua syöpään. Hän otti vastuulleen perheen muotokuvaamon, mutta valokuvaamo meni nurin, ja hän ryhtyi freelance-kuvaajaksi. 1950-luvulta lähtien hän kuului alan johtaviin nimiin. 
Ronis oli ensimmäinen "Lifelle" työskennellyt ranskalainen valokuvaaja. Hänen töitään oli näytteillä Museum of Modern Artissa jo vuonna 1953, ja hän kuului Edward Steichenin kuuluisaan "The Family of Man" -näyttelyyn. Hänelle myönnettiin vuonna 1957 Venetsian biennaalin kultamitali. 
Ronis sai vuoden 1981 valokuvakokoelmallaan "Le fil du hasard" Nadar-palkinnon. Hänen tunnetun valokuvansa "Nu provençal" (1949) kohteena oli hänen oma vaimonsa, Anne Marie; hän valokuvasi Anne Marien vielä tämän myöhemmällä iällä tämän kärsiessä jo Alzheimerin taudista. Anne Marie kuoli vuonna 1991.
Ronis joutui lopettamaan valokuvauksen 2000-luvun alussa. Hän joutui turvautumaan kävelykeppiin eikä kyennyt enää kameran sujuvaan käsittelyyn.
Kirsty Hawkshaw

Kirsty Hawkshaw (s. lokakuu 1969 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja lauluntekijä. 
Hawkshaw tunnetaan parhaiten elektronisen musiikin taustalyriikoiden laulajana. Hänen ääntään on kuultu muun muassa Opus III:n, Orbitalin lukuisissa eri Halcyon-sarjan kappaleissa ja Solar Questin levyillä.
Soolourallaan hän on julkaissut yhden albumin.
Curt Meyer-Clason

Curt Meyer-Clason (s. 19. syyskuuta 1910 Ludwigsburg – 13. tammikuuta 2012 München) oli pitkän uran luonut saksalainen kirjailija ja kielenkääntäjä. 
Meyer-Clason vietti osan nuoresta aikuisiästään Etelä-Amerikassa. Hän aloitti kirjallisuustoimittajan työn pian palattuaan Saksaan vuonna 1955. Hän on myöhemmin kääntänyt saksaksi varsinkin espanjalaisten, portugalilaisten ja latinalaisamerikkalaisten kirjailijoiden teoksia. 
Meyer-Clason sai uransa aikana huomattavia palkintoja. Niistä keskeisiä ovat Bundesverdienstkreuz (1. luokan kunniamitali, 1996) ja Deutsche Akademie für Sprache und Dichtungin kääntäjänpalkinto (1972).
Jannis Lakopoulos

Jannis Lakopoulos (s. 20. syyskuuta 1950 Trikala, Kreikka) on kreikkalainen muusikko, joka muutti Suomeen vuonna 1978. Hänellä on oma vuonna 1995 perustettu orkesteri, "Odysseia", ja lisäksi hän on opettanut laulua, kitaransoittoa ja kreikkalaisia kansantansseja suomalaisissa kouluissa. Lakopoulos on myös säveltänyt ja sanoittanut yli viisikymmentä laulua sekä julkaissut kolme levyä. Lakopouloksen suomalainen vaimo, nukkenäyttelijä ja muusikko Anna Barić (24. syyskuuta 1977 – 11. heinäkuuta 2007) soitti viulua ja lauloi Odysseia-yhtyeessä.
Vaimon murha.
Jannis Lakopoulos murhasi vaimonsa useilla vasaraniskuilla 11. heinäkuuta 2007. Lakopoulos itse soitti poliisille kymmenen tunnin kuluttua tapahtuneesta. Lakopoulos surmasi puolisonsa, joka oli hakemassa tavaroitaan pariskunnan talon entisestä kylmiökellarista Helsingin Puotinharjussa. Teon motiiviksi arvioitiin aviokriisi. Pariskunnalla oli ollut avioero vireillä toukokuusta 2007 lähtien.
Lakopoulos tunnusti kuulusteluissa teon. Helsingin käräjäoikeus aloitti tapauksen käsittelyn 22. lokakuuta 2007. Lakopoulos passitettiin istunnon päätteeksi mielentilatutkimukseen. Helsingin käräjäoikeus totesi istunnossaan 31. tammikuuta 2008, että Jannis Lakopoulos on ollut syyntakeinen surman tehdessään. 14. helmikuuta 2008 oikeus tuomitsi Lakopouloksen murhasta elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Helsingin hovioikeus vahvisti tuomion lokakuun 2008 lopussa. Hän pääsee 12 vuoden ja 8 kuukauden vankeuden jälkeen ehdonalaiseen vapauteen 9. maaliskuuta 2020.
Nuorturkkilaiset

Nuorturkkilaiset (turkiksi: "Jön Türkler" (mon.) tai "Genç Türkler)" oli turkkilaisten uudistusryhmien liittouma, joka pyrki uudistamaan osmanien valtakunnan hallintoa. Liike sai aikaan toisen perustuslaillisen ajan käynnistämällä nuorturkkilaisten vallankumouksen sulttaani Abdul Hamid II:n monarkiaa vastaan. Liike syntyi kadettien keskuudessa vuonna 1889 ja levisi laajemmalle. Kun Yhtenäisyyden ja edistyksen komitea (CUP) virallisesti perustettiin 1906, suurin osa nuorturkkilaisista liittyi siihen. Osmanien valtakunnan loppuvaiheissa nuorturkkilaisten piirissä älyllinen, poliittinen ja taide-elämä muodostui hyvin monipuoliseksi.
Nuorturkkilaiset tekivät Turkissa vallankumouksen 24. heinäkuuta 1908 ja, kun sulttaani Abd-ul-Hamid II yritti seuraavana vuonna vastavallankumousta, nuorturkkilaiset erottivat hänet 27. huhtikuuta 1909.
Kolme nuorturkkilaista paššaa hallitsi osmanien valtakuntaa vuoden 1913 vallankumouksesta ensimmäisen maailmansodan päättymiseen. Nuorturkkilaiset olivat vastuussa armenialaisten kansanmurhasta, assyrialaisten kansanmurhasta sekä kreikkalaisten kansanmurhasta.
Choci

Choci (oik. Mark Mackenzie) on brittiläinen DJ ja elektronisen musiikin tuottaja.
Chocin tuotanto keskittyy acid tranceen ja acid houseen, ja hän on tehnyt yhteistyötä useiden eri tuottajien kanssa, joista moni on levyttänyt hänen perustamallaan levymerkillä. Choci on myös ollut mukana useissa eri kokoonpanoissa ja projekteissa, kuten St. Anne's Passion, Freedom of Sound ja Mark One.
Oman levy-yhtiönsä lisäksi Choci on levyttänyt muun muassa levymerkeille Voltage Controlled, Cannon Records ja Public House.
Choci's Chewns.
Choci's Chewns on Chocin vuonna 1992 perustama levymerkki. Se piti tukikohtaansa Lontoossa sijaitsevassa Choci's Choons -levykaupassa, joka lopetti toimintansa vuonna 2003.
Frederick Sanger

Frederick Sanger (13. elokuuta 1918 Gloucestershire – 19. marraskuuta 2013) oli englantilainen biokemisti.
Frederick Sanger suoritti alemman korkeakoulututkinnon (BA) luonnontieteessä St John’s Collegessa Cambridgessa 1939. Väiteltyään tohtoriksi (PhD) vuonna 1943 hän keskittyi proteiinien rakenteiden tutkimiseen. Hän määritti muun muassa insuliinin rakenteen ja sai työstään Nobelin kemianpalkinnon 1958.
Vuonna 1975 Frederick Sanger kehitti menetelmän DNA:n emäsjärjestyksen määrittämiseksi eli sekvensoimiseksi. Menetelmästään ja sitä hyödyntäneistä tutkimuksistaan Frederick Sanger sai vuonna 1980 Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Walter Gilbertin ja Paul Bergin kanssa. Sangerin menetelmä on 2000-luvullakin yleisin DNA:n sekvensointimenetelmä.
Frederick Sanger jäi eläkkeelle 1983. Hän on John Bardeenin lisäksi ainoa henkilö, joka on saanut kaksi Nobelia samasta kategoriasta.
Jekaterina Karsten

Jekaterina Anatoljevna Karsten (omaa sukua Hodotovitš; ; , s. 2. kesäkuuta 1972) on valkovenäläinen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Karsten on kaikkien aikojen menestyksekkäin naispuolinen yksikkösoutaja. Hän on voittanut kaksi olympiakultaa ja kuusi maailmanmestaruutta.
Siegfried Stohr

Siegfried Stohr (s. 10. lokakuuta 1952 Rimini) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan 13 osakilpailuun, muttei saavuttanut niistä yhtään MM-pistettä.
Stohr ajoi kilpakuljettajana Arrows-tallissa Riccardo Patresen tallikaverina kaudella . Stohrin uran parhaaksi sijoitukseksi jäi Hollannin GP:sta ajettu seitsemäs sija. Hänen uransa viimeiseksi kilpailuksi jäi Italian Grand Prix 1981.
Samettinärhi

Samettinärhi ("Cyanocitta stelleri") on pohjoisamerikkalainen varislintu. Sen nimesi Johann Friedrich Gmelin vuonna 1788 Georg Wilhelm Stellerin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 30–34 cm, siipien kärkiväli 45–48 cm ja paino 100–140 g. Täysikasvuinen yksilö on närhen kokoinen. Höyhenpuku on kaksivärinen; pää, rinta ja selkä ovat mustat tai tummanharmaat, ja vatsapuoli sekä siivet ja pyrstö ovat kirkkaansiniset. Päälaella on kolmiomainen töyhtö. Samettinärhi muistuttaa suuresti sinitöyhtönärheä, jonka kanssa sen on todettu risteytyneen Coloradossa. Samettinärhi on hyvin sosiaalinen ja liikkuu lisääntymisajan ulkopuolella meluisissa parvissa.
Esiintyminen.
Samettinärheä tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla Alaskasta Keski-Amerikkaan. Esiintymisen itärajana ovat Kalliovuoret. Koko maailman populaation koko on noin 4,4 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu, joka kuitenkin voi muuttaa syksyllä vuorilta alas laaksoihin.
Georg Wilhelm Steller oli ensimmäinen eurooppalainen luonnontieteilijä, joka teki havaintoja tästä lajista matkallaan Alaskassa 1741.
Elinympäristö.
Samettinärhi elää valoisissa ja aukkoisissa metsissä. Se välttää tiheitä, sulkeutuneita metsiä.
Lisääntyminen.
Samettinärhi on yksiavioinen. Molemmat puolisot rakentavat pesää, joka muodostuu risuista ja korsista ja on vuorattu savella. Pesä sijaitsee puussa vaihtelevalla korkeudella, tavallisesti 3–12 metrissä. Munia on kahdesta kuuteen ja haudonta-aika on noin 16 päivää. Vain naaras hautoo, joskin koiraan on joskus myös havaittu hautovan. Poikaset lentävät kolmen viikon ikäisinä. Laji munii usein toisen pesyeen.
Ravinto.
Lintu on kaikkiruokainen. Tyypillisintä ruokaa ovat pähkinät, männynsiemenet ja tammenterhot. Närhen tavoin se ryöstää ravinnokseen muiden lintujen pesistä munia ja poikasia.
Pierre Séguier

Pierre Séguier (28. toukokuuta 1588 Pariisi – 26. tammikuuta 1672) oli ensimmäinen Ranskan kuninkaan kansleri, Villemorin herttua, poliitikko ja tuomari.
Elämäkerta.
Tausta.
Pierre Séguier syntyi tunnettuun juristiperheeseen, joka oli alkujaan Quercystä. Hänen isoisänsä Pierre Séguier (1504–1580) oli ollut Pariisin parlamentin Suuren salin eli keskeisimmän ja tärkeimmän istuntohuoneen presidentti vuosina 1554–1576, ja hänen isänsä Jean Séguier, Autryn herra, oli Pariisin siviilihallinnon luutnantti varhaisen kuolemansa (1596) hetkellä.
Aluksi Pierre Séguier kävi jesuiittakoulua La Flèchessä, ja sieltä hän siirtyi setänsä Antoine Séguiren kasvatukseen ja koulutukseen. Tämä setä oli puolestaan perinyt isoisän tehtävät Pariisin parlamentissa ja siirtyi myöhemmin eli 1620 hovin oikeudelliseksi avustajaksi, maître des requêtes -virkaan, joka oli hovin arvokkain tehtävä.
Pierre Séguier avioitui Madelaine Fabryn kanssa ja heille syntyi kaksi lasta:
Ura.
Vuosina1621–1624 Séguier toimi Guyennen herttuakunnan intendenttinä eli talousministerinä, ja tässä tehtävässä hän solmi läheiset ystävyyssuhteet Épemon herttuan kanssa. Hän kuitenkin aloitti juristin uransa Ludvig XIII:n aikana esittelijänä Pariisin parlamentissa, ja myöhemmin hän peri setänsä Antoinen viran istuntosalin presidenttinä vuonna 1624.
Vuonna 1633 hänestä tuli kardinaali Richelieun oikeusministeri eli sinetinvartija, ja sen jälkeen 11. joulukuuta 1635 Ranskan kansleri eli lähinnä pääministeri. Hän johti sellaisia tunnettuja oikeudenkäyntejä kuin markiisi Cinq-Marsin tapaus vuonna 1642 ja Nicolas Fouquet’n oikeudenkäynti vuonna 1661.
Vuonna 1639 hän sai vastuulleen Normandiassa syntyneen talonpoikaiskapinan, jonka syynä oli suolaveron ("gabelle") korotus. Hän toimi erityisen ankarasti ja julmasti ja surmautti useita kumouksellisia.
Kardinaali Richelieun kuoltua vuonna 1643 Ségulierista tuli Ranskan akatemian suojelija, ja hänet oli valittu akatemian jäseneksi jo aiemmin eli vuonna 1635. Hän liittoutui kardinaali Mazarinin kanssa. Hän oli keskeinen vaikuttaja kuningatar Anna Itävaltalaisen nousussa sijaishallitsijaksi vuonna 1643, koska hän vaikutti voimakkaasti Pariisin parlamenttiin, joka rikkoi Ludvig XIII:n testamentin. Näin Mazarinista tuli pääministeri ja Ségulieristä valtioministeri.
Vuonna 1652 Fronden kapinan aikana Séguier liittoutui aluksi kuningas Ludvig XIII veljen Gaston Orléansin ja Louis II Condén kanssa kapinallisten puolelle, kunnes hän kohtasi kuninkaan Pontoisessa elokuussa 1652. Hän kuitenkin menetti oikeusministerin virkansa, ja sai sen takaisin vasta vuonna 1656.
Séguier kuoli 28. tammikuuta 1672, ja hänen haudattiin juhlallisin menoin 18. huhtikuuta 1672 Pontoisen karmeliittaluostariin.
Testamentti.
Henri-Charles de Coislin luovutti Saint-Germainin apottiluostarille Séguierin rikkaan ja monipuolisen kirjaston, jonka hän oli testamentilla tältä saanut. Tämän kirjaston teokset kerättiin vuoden 1793 jälkeen Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Toinen osa Séguierin asiakirjoista on tallennettu Eremitaašin museoon Pietariin.
Helsingin Uimarit

Helsingin Uimarit (HU) on vuonna 1916 perustettu helsinkiläinen uimaseura. Kilpa- ja taitouinnin lisäksi seuralla on myös hydrobic-, uimakoulu- ja vesirallitoimintaa. Seurassa on noin 100 lisenssin omaavaa kilpauimaria ja 50 taitouimaria. Sen uimakouluissa käy vuosittain yli 300 lasta ja aikuista. Helsingin Uimarit valittiin Urheilugaalassa 17.1.2019 Vuoden 2018 Urheiluseuraksi.
Historia.
Helsingin Uimarit perustettiin vuonna 1916, jolloin se erosi silloisen Helsingin ainoasta uimaseurasta, Helsingfors Simsällskapista. Tuolloin Helsingissä ei ollut tarjolla suomenkielistä uintiharrastustoimintaa ja siksi HSS:n suomenkieliset jäsenet päättivät erottautua omaksi seurakseen.
HU:n kilpauimarit ovat saavuttaneet yhteensä 427 Suomen mestaruutta uinnin halli- ja Suomen mestaruuskilpailuissa. Lisäksi Helsingin Uimarit on ainoana uimaseurana voittanut SM-uintien parhaan seuran palkinnon, Kalevan maljan 28 kertaa peräkkäin. Helsingin olympialaisissa 1952 puolet Suomen uintijoukkueesta edusti kotimaassaan Helsingin uimareita. Kansainvälisellä tasolla seuran menestynein uimari on ollut Toivo Reingoldt, joka teki ensimmäisenä suomalaisena lajissaan maailmanennätyksen ja voitti Euroopan mestaruuden.
Toinen helsinkiläinen uimaseura, Vetehiset perustettiin vuonna 1938 Helsingin Uimareiden jäsenten aloitteesta. Tärkeimpänä syynä uuden seuran syntyyn oli tarve akateemisten urheilijoiden omalle uimaseuralle. Seuran alkuperäinen nimi oli ”Ylioppilasuimarit”.
Kilpauinti.
Helsingin Uimareiden kilpauintitoiminta keskittyy pääasiassa kantakaupungin, Lauttasaaren ja pohjoisen Helsingin alueille. Harjoituksia järjestetään Pirkkolan, Lauttasaaren yhteiskoulun, Helsinginkadun, Malmin, Mäkelänrinteen ja Itäkeskuksen uimahalleissa sekä osittain myös yksityisessä Syk:n uimahallissa. Seuralla on syksystä 2009 lähtien viisi kilpauintiryhmää, joissa harjoittelee yhteensä 80 uimaria.
Taitouinti.
Helsingin Uimarit on tällä hetkellä ainoa uimaseura Helsingissä, jossa on taitouintitoimintaa. HU:n taitouimarit ovat saavuttaneet useita mitaleja sekä kansallisissa, että pohjoismaisissa arvokisoissa 2000-luvulla. Seurassa harjoittelee tällä hetkellä noin 30 taitouimaria. HU:n taitouintiryhmät harjoittelevat Malmin, Helsinginkadun, Itäkeskuksen ja Pirkkolan uimahalleissa.
Vesipallo.
Helsingin Uimarit voitti vesipallon Suomen-mestaruuden vuosina 1917, 1922, 1930–1939, 1943, 1944, 1946–1952 ja 1967.
Seuralla oli SM-sarjan vesipallojoukkue vuodesta 1988 vuoteen 1991 asti. Lisäksi HU:lla oli joukkue nuorten SM-sarjassa 1990-luvun loppupuolella. Vesipallotoiminta seurassa loppui vuonna 1999, jolloin nuorten sarjassa pelannut joukkue yhdistettiin HSS:n joukkueeseen. Seuran parhaita saavutuksia vesipallossa ovat vuoden 1989 SM-sarjan hopea sekä vuosien 1988 ja 1991 pronssimitalit. Nuorten sarjassa HU:n joukkue voitti vesipallon Suomen-mestaruuden vuonna 1999.
Uimakoulut.
HU järjestää lapsille ja aikuisille eritasoista uintiopetusta. Opetustarjontaan kuuluu vauvauinti, lasten uimakoulut, vesirallit ja aikuisten uimakoulut. Opetus on pääasiassa kurssimuotoista ja sitä järjestetään Helsingin keskustan uimahalleissa.
Nonparelli

Nonparelli on leivonnaisten ja jäätelön päällä käytettävä koristelusirote, joka koostuu pienistä pallomaisista värjätyistä sokerirakeista. Sitä käytetään useiden jälkiruokien, kuten jäätelöiden, vanukkaiden tai donitsien kanssa. 
Nonparelli valmistetaan sokerista, tärkkelyksestä ja elintarvikeväreistä.
Nonparelli on pyöreä, toisin kuin strösseli.
Kuolemanrangaistuksen vastainen päivä

Kuolemanrangaistuksen vastainen päivä on Euroopassa vuosittain 10. lokakuuta järjestettävä päivä, jolla halutaan herättää kuolemanrangaistuksen vastaista mielialaa. Päivää vietettiin ensimmäisen kerran lokakuussa 2003, ja sen järjestäjä oli Maailman koalitio kuolemanrangaistusta vastaan.
Vuosittain päivällä voi olla jokin tietty teema, jonka näkökulmasta kuolemantuomiota tarkastellaan. Esimerkiksi vuonna 2015 pyrittiin keskittymään huumerikoksiin liittyvistä kuolemantuomioista..
Jättisipuli

Jättisipuli ("Allium cepa" Jättisipuli-ryhmä) on ryhmä isokokoisia ruokasipulilajikkeita, jotka tunnetaan myös nimillä keilasipuli ja salaattisipuli. Ne ovat ulkonäöltään hyvin pitkäkaulaisia ja saattavat painaa parhaimmillaan yli kilogramman. Jättisipuli on uusimpia vihannestulokkaita Suomessa. Se soveltuu hyvin perusraaka-aineeksi piiraisiin ja miedon maun takia erinomainen salaatteihin ja leivän päälle.
Kasvatus.
Jättisipuli vaatii pitkän, mahdollisesti jopa puolen vuoden kasvuajan, joten siemenet tulee kylvää ajoissa vuoden alussa. Suositeltava aika on tammi-helmikuussa, jotta ne ehtivät tuottaa satoa. Siemenet kannattaa kylvää aluksi erillisiin ruukkuihin ja istuttaa vasta toukokuussa ulos, mielellään avomaalle, hikevään ja ravinteikkaaseen multaan. Istutustiheys on noin 20–40 senttimetriä. Jättisipulin istutussyvyys on erittäin tarkka, liian syvään istutettaessa sipulinosaa ei muodostu lainkaan. Taas liian pintaan istutus lisää jättisipulin roudanarkuutta.
Aurinkomaa

Aurinkomaa on laulaja Jukka Kuoppamäen vuoden 1974 alussa julkaistu albumi. Se äänitettiin Microvox-studiolla Lahdessa säestäjänään Castanja-yhtye.
Kuoppamäki osallistui albumin nimikappaleella saman vuoden Eurovision laulukilpailujen alkukarsintaan ja sijoittui neljänneksi. Kuoppamäki on myöhemmin todennut, että kappale oli sovitettu liian korkealle. Kappale sisältää lukuisia meditaatiosanoja. Moni muukin laulu käsittelee pitkälti samaa aihetta. ”Idästä tulee valo” viittaa hengen valoon, sillä ”kaikki suuret maailmanuskonnot tulevat Suomesta katsottuna idästä”. ”Neljäs tie” kertoo Shangri-Lasta, salatusta valtakunnasta Himalajan laaksossa. ”Kilimandjaro” puolestaan käsittelee oman elämän vuorta, jolle jokaisen tulee nousta.
"Aurinkomaa" ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin Kuoppamäen edellisvuoden albumit. Osasyynä tähän on pidetty hänen kiivasta julkaisutahtiaan. Vuonna 1973 Kuoppamäeltä oli ilmestynyt Suomessa vieraskieliset levyt mukaan lukien seitsemän albumia.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Jukka Kuoppamäki, sovitukset Kari Hillo, säestys Castanja.
A-puoli
B-puoli
Dimitri Romanov

Ruhtinas Dimitri Romanovitš Romanov (17. toukokuuta 1926 Antibes, Ranska – 31. joulukuuta 2016 Kööpenhamina, Tanska) oli kirjailija ja oman tulkintansa mukaan Romanov-suvun päämies veljensä Nikolai Romanovitš Romanovin jälkeen. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.
Dimitri syntyi Antibesissa Ranskan Rivieralla. Hänen isänsä oli Roman Petrovitš Romanov, Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas tsaari Nikolai I:n lapsenlapsi. Dimitri Romanov asui kymmenen vuotta Ranskassa, kunnes muutti Italiaan, jossa hän asui perheensä kanssa Roomassa.
Vuonna 1960 Dimitri muutti Tanskaan, jossa hän työskenteli pankeissa, muun muassa Danske Bankissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1993. Eläkkeelle jäämisen jälkeen hän kirjoitti kirjoja Venäjän keisareista ja Romanov-suvusta.
Dimitri Romanov oli naimisissa tanskalaisen Johanna von Kauffmannin kanssa (1936–1989) vuodesta 1959 tämän kuolemaan, vuoteen 1989. Hän avioitui Dorrit Reventlowin kanssa (s. 1942) Kostromassa Venäjällä 28. heinäkuuta 1993. Silloin järjestettiin Romanoveille häät Venäjällä ensimmäisen kerran sitten vallankumouksen. Dimitri Romanov puhui sujuvasti venäjää, ranskaa, englantia, tanskaa ja italiaa.
Vuonna 2006 Dimitri järjesti Venäjän keisarinnan Maria Fjodorovnan ruumiin kuljetuksen Kööpenhaminasta Pietariin, jossa Maria Fjodorovna haudattiin uudelleen Pietari-Paavalin linnoitukseen.
Lotus Elise

Lotus Elise on Lotus Carsin suunnittelema ja valmistama roadster-mallinen urheiluauto. Autoa alettiin suunnitella vuonna 1994 ja se julkaistiin syyskuussa 1996. Auton runko on liimattu kokoon alumiiniprofiilista ja -levystä, minkä ansiosta runko on kevyt ja kuitenkin mahdollisimman jäykkä. Runko on päällystetty lasikuitu/muovisekoitteesta tehdyillä koripaneeleilla.
Lotus Elise Series 1 on katukäyttöön rekisteröity auto joka soveltuu myös ratakäyttöön. 65 kg alumiinimonokokin ympärille rakennettu auto painaa vain 723 kg, joten 118 hevosvoimainen 1.8l Rover K -moottori antaa sille hyvän suorituskyvyn. K-sarjaa on myös helppo virittää, ja myös Lotus tarjosi moottoria eri viritysasteilla suorituskykyisempinä erikoismalleina.
Muotoilija Julian Thomsonin innoittajia olivat muun muassa Lotus 23 -kilpa-auto, Lotus Elan, Caterham Seven, ja Ducatin 1990-luvun katumoottoripyörät. Rungon suunnitellutta Richard Rackhamia voidaan pitää auton toisena suunnittelijana, sillä auton muotoilu ja tekniikka suunniteltiin yhdeksi kokonaisuudeksi; esimerkiksi ohjaamossa ei ole panelointia tai verhoilua, vaan sisusta on itse auton alumiinirunko.
Lotus Elise series 1 oli tarkoitettu pienen valmistuserän erikoismalliksi, jonka tarkoituksena oli ennen kaikkea toimia Lotus Engineeringin teknisen osaamisen näyteikkunana. Tarkoituksena oli myydä 500 autoa vuodessa kolmen vuoden ajan. 
Autoa kuitenkin valmistettiin yli 10 000 kappaletta, ja vuonna 2001 se vaihtui modernimmin muotoiltuun series 2:een.
Series 2:n myötä laaduntarkkailun laatu nousi kun Lotus teki uuden kokoonpanolinjan Elise 2:ta ja GM:n Opel Speedsteriä/Vauxhall VX220:tä varten, ja muun muassa lasikuitukatteita ei enää tehty käsin Lotuksen tehtailla vaan ne saatiin Ranskasta alihankkijalta. 
Series 2:n moottorina käytettiin ensin K-sarjaa, mutta myöhemmin Toyotan 1.8l VVT-i -moottorin erilaisia muunnelmia.
Joan Plaza

Joan Plaza Durán (s. 26. joulukuuta 1963 Barcelona, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen koripallovalmentaja.
Plaza toimi badalonalaisen Joventutin juniorijoukkueiden valmentajana ja vuodesta 2000 lähtien seuran edustusjoukkueessa Manel Comasin ja Aíto García Renesesin apuvalmentajana. Kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi Real Madridiin Božidar Maljkovićin apuvalmentajaksi. Maljkovićin lähdettyä kauden päätteeksi nousi Plaza päävalmentajaksi. Ensimmäisellä päävalmentajakaudellaan Plaza johdatti joukkueen mestaruuteen Espanjan pääsarjassa ACB:ssä ja ULEB Cupissa, ja toiseksi Espanjan cupissa. Hän valmensi joukkuetta kauden 2008–2009 loppuun asti.
Espanjan koripallovalmentajien liitto valitsi Plazan vuoden valmentajaksi heinäkuussa 2007.
Canterburyn tasanko

Canterburyn tasanko (engl. "Canterbury Plains") kattaa Uuden-Seelannin Eteläsaarella Etelä-Appien itäpuolella sijaitsevan alangon. Alueella harjoitetaan menestyksellisesti karjataloutta, vaikka kuivuutta esiintyy erityisesti luoteisen föhntuulen ("nor'wester") vallitessa.
Canterburyn tasanko syntyi myöhemmän pleistoseenikauden jääkausien aikana kerrostuneesta moreenista ja sorasta, jotka olivat tulosta Etelä-Alppien eroosiosta. Tällöin se yhdisti aiemmin tuliperäisesti erilliseksi saareksi muodostuneen Banksin niemimaan Eteläsaareen.
Gerhard Ertl

Gerhard Ertl (s. 10. lokakuuta 1936, Stuttgart, Saksa) on emeritusprofessori fysikaalisen kemian osastolla Max Planck -instituutin Fritz Haber -tutkimusinstituutissa. Hänelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2007 työstään pintakemian menetelmien kehittämisessä.
Pintakemian tutkimus mahdollistui 1960-luvulla tyhjiöiden tuottamiseen vaadittavan teknologian myötä. Mahdollisimman täydellisen tyhjiön tuottaminen on oleellista, jotta reaktio saadaan toteutumaan vieraiden molekyylien puuttumatta reaktion kulkuun. Gerhard Ertl oli ensimmäisten joukossa soveltamassa uutta teknologiaa uuteen kemianalaan. Hän perehtyi erityisesti Haber–Bosch-prosessiin ja selitti myöhemmin sen yksityiskohtaisen toiminnan. Haber–Bosch-prosessissa typestä ja vedystä tuotetaan ammoniakkia käyttämällä rautaa katalyyttinä. Gerhard Ertlin tutkimus on mahdollistanut muun muassa prosessin paremman hyödyntämisen kemianteollisuudessa. Ertl jäi eläkkeelle vuonna 2004.
Alberto Vargas

Alberto Vargas (Joaquin Alberto Vargas y Chávez, 9. helmikuuta 1896 – 30. joulukuuta 1982) oli yhdysvaltalainen kuvittaja, joka tunnetaan pin-up -kuvistaan.
Vargas syntyi Perussa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1916, jossa hän työskenteli taiteilijana sekä kuvittajana muun muassa Hollywoodissa. Vargas nousi kuuluisuuteen 1940-luvulla Esquire-lehteen tekemillään klassisilla pin-up -kuvilla. Hänen töitään käytettiin malleina toisen maailmansodan pommikoneiden nokkaan maalatuissa pin-up -kuvissa (niin sanottu "nose art").
Vargas toteutti taidokkaat maalauksensa vesiväreillä ja retussiruiskulla, ja häntä pidetään yleisesti yhtenä parhaimmista tämän tekniikan hallitsijoista. Hänen kuvansa esittivät tyypillisesti kurvikkaita ja pitkäsäärisiä nuoria naisia 
vähissä vaatteissa.
Tony Hawk’s Proving Ground

Tony Hawk’s Proving Ground on Neversoftin kehittämä ja Activisionin julkaisema rullalautailuaiheinen urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo DS:lle, PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, Wii:lle ja Xbox 360:lle.
Käännökset eri alustoille ovat tehneet Page 44 Studios ja Vicarious Visions.
Peli kuuluu "Tony Hawk’s" -pelisarjaan.
Pelin kulku.
On kolme eri skeittaajaryhmää - 'Rigger', 'Hardcore' ja 'Career' (Muokkaava, hardcore ja ammattilainen) - joilla kaikilla on omat kykynsä ja suuntansa pelin juonessa.
"Proving Ground" tarjoaa videointiominaisuuden, parannellun verkkopelin ja Internetissä olevan 'oleskeluhuoneen', jossa pelaajat voivat skeitata muiden kanssa ja jonne voi lisätä uramoodin tavaroita. Nämä sisältyvät ainoastaan PS3- ja Xbox 360 -versioihin.
Hahmon voi nyt muokata alusta alkaen eikä pelaaja enää joudu valitsemaan valmishahmoa, kuten kahdessa edellisessä pelissä, jonka lisäksi hahmon saamat vammat vaikuttavat skeittaajan olemukseen. Create-A-Park (puiston luonti)-ominaisuuden on vahvistettu palaavan sisältäen yli 400 käytettävää osaa. Pelissä esiintyy myös kuuluisa suomalaisrullalautailija Arto Saari.
Sijainnit.
"Tony Hawk’s Proving Groundin" sijainnit ovat Pohjois-Amerikan itärannikolla. 
Inner-City Phillyn ja Downtown Baltimoren välissä oleva Bay Bridge, Freedom Plazan ja Downtown Phillyn välissä oleva Metro sekä Baltimore Inner Harborin ja Freedom Plazan välissä oleva Harbor Bridge sisältyvät vain PS3- ja Xbox 360-versioihin ja sen ansiosta näillä kahdella alustalla pelaaja voi liikkua ympäri pelialuetta ilman lataustaukoja.
Skeittaajat.
Ammattilaiset (Career).
Nämä henkilöt skeittaavat elantonsa eteen. Heillä on Nail-The-Trick, Nail-The-Grab, ja Nail-The-Manual. Ammattiskeittaajia on: Tony Hawk, Stevie Williams, Ryan Sheckler, Bob Burnquist, Nyjah Huston, ja Arto Saari.
Muokkaavat (Riggers).
He muokkaavat ympäristöönsä ramppeja, kaiteita etc. Voivat asettaa uusia esineitä skeitattavaksi (Rig-A-Kit -toiminto) ja omaavat kehittyneempiä kiipeilytaitoja. Heihin kuuluu: Daewon Song, Jeff King, Rodney Mullen, Vanessa Torres ja Bam Margera.
Asenteelliset (Hardcore).
Asenteelliset eli hardcoreskeittaajat skeittaavat urheilun vuoksi eivätkä välitä mediakuvasta. He saavat raivoliikkeitä, joita on potku, työntö ja tönäisy. Heihin kuuluvat: Mike Vallely, Dustin Dollin, Jereme Rogers, Lance Mountain, ja Andrew Reynolds.
Ääniraita.
Pelin ääniraita:
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.5/10.
Kainasto

Kainasto on kylä Kauhajoella. Se sijaitsee kaupungin keskustasta noin kymmenen kilometriä länteen. Kylän läpi kulkevat kantatie 67 ja Suupohjan rata, jolla on nykyisin enää tavaraliikennettä. Kylässä on myös entinen rautatieasema, joka toimii nykyään konepajana. Kylän läpi virtaa Kainastonjoki. Kainastolla on toimiva ala-aste ja esikoulu.
Historia.
Kainaston historian yksi merkittävimmistä käännekohdista on Suupohjan radan valmistuminen 1. elokuuta 1913. Rautatie toi elämää Kainaston kylään, sillä Kauhajoen asemista toinen sijaitsi Kainastolla. Kylän vilkastuttua perustettiin kylään oma kyläkoulu vuonna 1922. Henkilöliikenteen loputtua Suupohjan radalla 1968 alkoi Kainaston kylän hidas hiipuminen. Enimmillään Kainastolla on ollut jopa seitsemän kauppaa. Nykyään kylällä ei ole enää yhtään kauppaa, sillä viimeinenkin lakkautettiin 1990-luvun puolivälissä.
Kainastolainen Juho "Jussi" Sillanpää on tähän mennessä ainoa kainastolainen joka on toiminut kansanedustajana. Sillanpää oli eduskunnassa 21.3.1987–21.3.1991.
Perhesurma.
Kainastolla tapahtui 21. elokuuta 1944 perhesurma, jonka seurauksena menehtyi seitsemän henkilöä. Paikallinen maanviljelijä ja sotamies Ervi Matti Lehtikoski (5. huhtikuuta 1913 – 21. elokuuta 1944) surmasi varhain aamulla viisi lastaan ja oman äitinsä partaterällä. Verityöt tehtyään hän ampui itsensä käsiaseella.
Kevin Munroe

Kevin Munroe (s. Bathurst, New Brunswick) on kanadalainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän tuli tunnetuksi ohjaamastaan ja käsikirjoittamastaan elokuvasta "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" (2007).
Munroe muutti vuonna 1995 Los Angelesiin, jossa hän alkoi työskennellä elokuvien parissa, aluksi käsikirjoittajana ja myöhemmin myös ohjaajana.
Peugeot 607

Peugeot 607 on Peugeot’n vuosina 1999–2010 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi Peugeot 605:n. 607:n seuraajaksi tuli myös 407-mallin korvannut Peugeot 508.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä 607 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
607 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1999. Bensiinimoottoreina olivat nelisylinterinen 2,2-litrainen ja 3,0-litrainen V6. Dieselmoottorit olivat yhteispaineruiskutteisia HDi-moottoreita. Tarjolla olivat nelisylinteriset 2,0- ja 2,2-litraiset sekä 2,7-litrainen V6.
Malli sai vuoden 2004 lopulla kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat muutokset tehtiin keulan alueella. Etupuskurin säleikköä uudistettiin, sumuvaloista tuli pyöreät ja Peugeot-logo kasvoi aiempaa suuremmaksi. 
Peugeot 607 ei menestynyt Ranskan ulkopuolella, mutta etenkin kotimaassaan autoa käytettiin usein virallisena edustusautona. Geneven autonäyttelyssä keväällä 2000 esiteltiin vain yhden kappaleen verran valmistettu 50 senttimetriä pidennetty erikoismalli 607 Paladine, jonka takaosa on avonainen. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy käytti autoa virkaanastujaisissaan toukokuussa 2007.
Rekyyli (lehti)

Rekyyli oli Fire-kustannus Oy:n vuodesta 2003 kustantama suomalainen aselehti, joka perustettiin kollektiivisesti lehden kirjoittajien, valokuvaajien ja taittajien voimin. Ensimmäisenä päätoimittajana (2003–2008) oli Jarkko Koskinen, jonka jälkeen kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvän lehden päätoimittaja oli Tero Kuitunen, joka aiemmin toimi lehden toimituspäällikkönä.
"Rekyyli" sisälsi artikkeleita uusista ja historiallisista ampuma-aseista, teräaseista sekä ampumatarvikkeista ja -varusteista. Lehden toimitusfilosofiana oli parantaa suomalaisen aselehdistön tasoa kautta linjan. Lehti myös panosti näkyvyyteensä internetissä ja otti varhaisessa vaiheessa käyttöönsä keskustelupalstan verkkosivuillaan. Lehti järjesti vuosittain Rekyyli Team Challenge -kilpailun.
"Rekyylin" painosmäärä oli parhaimmillaan 12 000 kappaletta. Lehden julkaiseminen päättyi Fire-kustannuksen hakeuduttua konkurssiin vuonna 2012.
Pieni Karhu (kirjankustantamo)

Kustannus Oy Pieni Karhu on vuonna 1999 perustettu nuorten- ja lastenkirjallisuuteen erikoistunut kirjankustantamo. Pieni Karhu toimii lähes 150 vuotta vanhassa rakennuksessa Kärkölän kirkonkylän sydämessä.
Palkittuja kirjailijoita.
Tittamari Marttinen oli vuoden 2007 Arvid Lydecken -palkintoehdokas kirjallaan "Välituntirakkautta". Kirja on ensimmäinen ehdokkaana ollut selkokirja. Aseman Lapset ry myönsi vuoden 2007 Vastuunkantopalkinnon Wilson Kirwalle. Vastuunkantopalkinto jaetaan vuosittain merkittävää työtä lasten, nuorten ja perheiden hyväksi tehneelle henkilölle. Yhdistyksen mukaan kenialaissyntyinen juoksija-tarinankertoja on esimerkillisesti hälventänyt ennakkoluuloja, lähentänyt kulttuureja ja levittänyt positiivista elämänasennetta. Pieni Karhu on kustantanut kaksi Kirwan satukirjaa, "Amani-aasi ja sisäinen kauneus" sekä "Amani-aasi ja kuuluisa krokotiili". 
Ylen haastattelussa Leena Reiman oli sitä mieltä että e-kirja ei syrjäytä paperista lastenkirjaa.
Metsärautatie

Metsärautatie on metsäteollisuuden tarpeisiin rakennettu, useimmiten kevytrakenteinen ja kapearaiteinen rautatie. Metsärautatiet helpottavat puutavaran kuljettamista laajoilta ja vaikeakulkuisilta metsäalueilta teollisuuslaitoksille, erityisesti sahoille, joko suoraan taikka tuomalla puutavara satamiin tai pääratojen varteen. 
Varhaiset metsäradat olivat hevosvetoisia, mutta myöhemmin vetokalustona toimivat yleensä pienet höyry- tai polttomoottoriveturit. Toisen maailmansodan jälkeen autoistuminen teki lopun useimmista länsimaiden metsäradoista kuljetusten siirtyessä maanteille. Itäisessä Euroopassa on kuitenkin säilynyt useita metsärautateitä, joskin useimmilla niistä on enää vain museoliikennettä.
Ville Urponen

Ville Urponen (s. 1965) on suomalainen urkutaiteilija. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian solistisella osastolla sekä urkujen- että pianonsoiton A-tutkinnon. Urkujensoittoa hän opiskeli professori Kari Jussilan ja pianonsoittoa ensin Turun musiikkiopistossa Sävy Nordgrenin ja Sibelius-Akatemiassa Meri Louhoksen johdolla. Lukuvuonna 1994–95 Urponen täydensi urkujensoiton opintojaan Amsterdamin Sweelinck-konservatoriossa professori Jacques van Oortmerssenin johdolla. Lisäksi Urponen on osallistunut useille urkujensoiton mestarikursseille. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian solistiselta osastolta vuonna 1996 ja musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemian taiteelliselta tohtorinkoulutuslinjalta vuonna 2009.
Urponen on esiintynyt useissa Euroopan maissa sekä Japanissa, Etelä-Koreassa ja Venäjällä. Hän on soittanut useilla merkittävillä koti- ja ulkomaisilla musiikkifestivaaleilla. Urponen tekee säännöllisesti yhteistyötä johtavien suomalaisten laulajien ja instrumentalistien kanssa ja on konsertoinut monien tunnetuimpien suomalaisten kuorojen kanssa. Hän on myös esiintynyt eri orkestereiden solistina.
Urposelta on ilmestynyt useita soololevyjä. Soololevyjen lisäksi hän esiintyy säestäjänä useilla levyillä. Hän tekee säännöllisesti nauhoituksia Suomen Yleisradiolle ja on esiintynyt eri maiden televisio- ja radiolähetyksissä. Viime vuosina Urponen on tutkinut ja soittanut paljon suomalaista urkumusiikkia. Hän on muun muassa kantanauhoittanut Suomen Yleisradiolle koko Armas Maasalon urkutuotannon sekä John Granlundin, Conrad Greven, Richard Faltinin, Heikki Klemetin, Ilmari Krohnin, Taneli Kuusiston ja Erkki Melartinin musiikkia. Lisäksi hän on aktiivinen aikamme musiikin esittäjä, joka on kantaesittänyt yli kaksikymmentä uutta teosta ja soittanut monia Suomen ensiesityksiä aikamme musiikista. Kesällä 2012 Urponen esitti Helsingissä koko Johann Sebastian Bachin urkutuotannon.
Urposen kirja "Intomielisen nuoruuden vääjäämätöntä voimaa: Suomalainen urkumusiikki toiseen maailmansotaan asti" julkaistiin vuonna 2010. Urponen on kirjoittanut artikkeleita eri julkaisuihin ja vieraillut useissa Yleisradion puheohjelmissa sekä toimittanut kolmiosaisen ohjelmasarjan "Sinivalkoista urkumusiikkia". 
Ville Urponen toimii urkumusiikin sivutoimisena lehtorina Sibelius-Akatemiassa. Hän on Turun Urkujuhlien taiteellinen johtaja ja hän oli pohjoismaiden vanhimman urkutaiteen seuran, Organum-seuran puheenjohtaja vuosina 2003–2009.