Louis Bonaparte

Louis Napoléon Bonaparte (synt. Luigi Napoleone Buonaparte) ; (2. syyskuuta 1778 Ajaccio, Korsika, Ranskan kuningaskunta – 25. heinäkuuta 1846 Livorno, Toscanan suurherttuakunta) oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten nuorempi veli ja Hollannin kuningas vuosina 1806–1810 nimellä Ludvig Napoleon (holl. "Lodewijk Napoleon"). Hän oli myös Ranskan keisari Napoleon III:n isä.
Suku.
Louis Bonaparte oli Carlo Bonaparten ja Laetitia Bonaparten viidenneksi vanhin lapsi ja neljänneksi vanhin poika. Hänen sisaruksiaan olivat Joseph Bonaparte, Napoleon Bonaparte, Élisa Bonaparte, Lucien Bonaparte, Pauline Bonaparte, Caroline Bonaparte ja Jérôme Bonaparte. 
Käytyään ensin sotilaskoulua Châlons´ssa, hän liittyi mukaan veljensä Napoleonin sotaretkille Italiassa vuosina 1796–1797 ja Egyptissä vuosina 1798–1799, joista jälkimmäisellä hän toimi tämän adjutanttina. Hänestä tuli kenraali vuonna 1804.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Louis Bonaparte nai tuolloin konsulina toimineen veljensä käskystä Hortense de Beauharnaisin, joka oli varakreivi, kenraali Alexandre François de Bauharnais'n ja Joséphine de Beauharnaisin tytär. Joséphine oli myös Napoleonin ensimmäinen puoliso. He avioituivat 6. tammikuuta 1802 Tuileries'n palatsissa Pariisissa ensin siviilivihkimyksellä, ja sen jälkeen kardinaali Giovanni Battista Capraran kirkollisesti vihkiminä.
Vuonna 1804 Louis ja Hortense hankkivat omistukseensa Château de Saint-Leun linnan, jota Hortense piti hallussaan vuoteen 1815 asti ja jossa hän järjesti ylellisiä juhlia. Louis Bonaparte nimitettiin Pariisin kuvernööriksi vuonna 1805.
Avioliitto ei ollut onnellinen, Louis oli sairaalloisen ja väkivaltaisen mustasukkainen vaimostaan, mutta Napoleon ei sallinut Louisille avioeroa. Hortense oli rakastunut keisarin adjutanttiin, kenraali Géraud Durociin (jotkut väittävät heidän olleen jopa rakastavaisia). 
Heille syntyivät lapset:
Hollannin kuningas.
Keisari Napoleon I teki veljestään Hollannin kuninkaan 5. kesäkuuta 1806. Hän saapui puolisonsa ja lastensa kanssa Haagiin 23. kesäkuuta 1806. Hänen puolisonsa Hortense ei pitänyt uuden asuinpaikkansa ilmastosta ja pysyi suurimman osan ajasta ulkomailla tai asui Pariisissa.
Louis Bonaparten kerrotaan yrittäneen esitellä itsensä hollantilaisille sanoilla "ik ben Koning van Holland" (), mutta hänen puutteellisen kielitaitonsa vuoksi lause olisi kuulunut "ik ben Konijn van ’olland" ().
Lähes heti kuninkuutensa alkamisen jälkeen Louis sai syytteitä veljeltään siitä, että oli liian hellämielinen alamaisiaan kohtaan. Louis oli lukenut Rousseaun filosofiaa ja näki itsensä oikeana henkilönä vähentämään parhaansa mukaan valloitettujen hollantilaisten kärsimyksiä. Louisin haluttomuus liittyä Napoleonin julistamaan mannermaasulkemukseen ja salaa Englannin kanssa käymä kauppa johtivat siihen, että vuonna 1809 Napoleon alkoi harkita veljensä syrjäyttämistä Hollannin kuninkaana ja maan suoraa liittämistä Ranskaan.
Maaliskuussa 1810 Napoleon solmi Louisin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Ranska lähettäisi 6 000 sotilastaan Hollantiin kontrolloidakseen maan meren kautta käytävää kauppaa ja estääkseen salakuljetuksen. Tämän lisäksi Hollannin tulisi luovuttaa Ranskalle Zeelandin ja Pohjois-Brabantin provinssit ja koko Reinjokea ympäröivä alue. Louis sai kuitenkin pian tietää, että Hollantiin oltiin tuomassa yli 20 000 ranskalaissotilasta, eivätkä näiden asemapaikat olleet pelkästään satamakaupungeissa. Kyseiselle armeijalle perustettaisiin myös päämaja Hollannin pääkaupunkiin Amsterdamiin, eikä Louis olisi mukana sen päätöksenteossa lainkaan.
Louis Bonaparte luopui pakotettuna kruunusta 1. heinäkuuta 1810 poikansa Napoléon Louisin hyväksi. Napoleon ei kuitenkaan kunnioittanut Louisin tahtoa, vaan nimitti Louisin pojan Bergin suurherttuaksi, ja ilmoitti 9. heinäkuuta Hollannin liittämisestä Ranskaan.
Viimeiset vuodet.
Kun Louis Bonaparte oli luopunut hallitsijan tehtävästä, hän poistui huomiota herättämättä palatsistaan Haarlemissa pidettyään ensin ystäväpiirinsä kesken juhlat. Hän matkusti Graziin Itävaltaan, missä vietti aikaa kirjallisuuden parissa. Myöhemmin hän asui myös Böömissä ja Sveitsissä, kunnes asettui Italiaan, missä omistautui kirjalliselle uralleen. Vuonna 1820 hän julkaisi kolmiosaisen teoksen "Documents historiques et réflexions sur le gouvernement de la Hollande". Muita hänen teoksiaan olivat: kaksiosainen "Marie, ou les peines de l’amour" 1812 ja "Le Retour" 1846.
Vuonna 1840 Louis Bonaparte vieraili Alankomaissa salanimellä. Hänen oikea identiteettinsä kuitenkin tuli julki, ja joukko ihmisiä kerääntyi hänen hotellinsa ulkopuolelle hurraamaan hänen nimeään. Vanhemman veljensä Josephin kuoltua vuonna 1844 bonapartistit pitivät Louisia Ranskan kruunun laillisena perijänä, vaikka tämä ei pyrkinytkään valtaistuimelle. Hänen poikansa Charles Louis Napoléon Bonaparte sen sijaan oli vankilassa vallankaappausyrityksestä.
Louis Bonaparte kuoli 67-vuotiaana 25. heinäkuuta 1846 Livornossa Italiassa. Hänet haudattiin Saint-Leu-Saint-Gillesin kirkkoon Saint-Leu-la-Forêtiin Pariisin lähelle, isänsä Carlo Bonaparten (k. 1785) ja lapsena kuolleen poikansa Napoléon-Charlesin (k. 1807) sekä vuonna 1831 kuolleen poikansa Napoléon Louisin viereen.