Kuikka-Koponen

Abel Koponen eli Kuikka-Koponen (1. joulukuuta 1833 – 12. joulukuuta 1890) oli savolainen silmänkääntäjä ja kansanparantaja, josta on säilynyt suomalaisessa kansanperinteessä runsaasti kertomuksia. Häntä pidetään yleisesti Suomen tunnetuimpana silmänkääntäjänä ja elinaikanaan hän ällistytti monia ihmisiä taioillaan.
Elämä.
Abel Koponen syntyi Pekkalan talossa Leppävirran pitäjän Varistaipaleen kylässä 1. joulukuuta 1833 vanhempiensa Sigfridin ja Helenan toiseksi lapseksi. Nuoresta pitäen hän vietti kuljeskelevaa elämää eikä asettunut missään vaiheessa varsinaisesti aloilleen tai tehnyt vakinaista työtä. Hänen kerrotaan harjoittaneen kansanparannuksen ohella monenlaisia silmänkääntötemppuja ja ”taikuutta”.
Koposen Kuikka-lisänimen alkuperästä on useita erilaisia tarinoita. Esimerkiksi kotikylällään Varistaipaleella hänen kerrotaan saaneen nimensä siitä, että hänellä oli tapana viettää aikaansa työnteon sijaan soudellen järvellä kuikan tavoin. Toisaalta hänellä kerrotaan olleen kuikannahkainen lääkelaukku, tai hänen kerrotaan sukeltaneen vedonlyönnin jälkeen kuikan lailla pitkän matkaa jään ali Savonlinnassa.
Vuonna 1872 39-vuotias Koponen meni naimisiin itseään 15 vuotta nuoremman sääminkiläisen Ida Mikkosen kanssa. Ida asettui ensin asumaan Koposen kotikylään, joka oli siirtynyt pitäjänrajojen muutoksen myötä Leppävirralta Heinäveden pitäjään. Avioliitto ei kuitenkaan saanut Koposta muuttamaan elämäntapaansa, joten alkuun Ida seurasi miehensä mukana tämän kulkiessa paikkakunnalta toiselle. Kyllästyttyään kiertolaisen elämään Ida asettui Säämingin Ahvionniemelle perintönä saamalleen maatilkulle, joka sai nimen Kuikanpelto. Myös Koponen oli elämänsä viimeiset kaksitoista vuotta kirjoilla Säämingissä. Koponen itse kuoli 57-vuotiaana 12. joulukuuta 1890 ollessaan Jäppilässä.
Koposen lapset.
Idan ja Kuikka Koposen liitosta syntyi kaikkiaan viisi lasta, joista kaksi kuoli jo lapsina. Yksi osoitus Koposen omalaatuisuudesta olivat hänen lastensa saamat eriskummalliset nimet. Jos pappi ei suostunut antamaan kyseisiä nimiä kastettaessa, Koponen kirjoitti ne haluamassaan muodossa muuttokirjaan perheen vaihtaessa paikkakuntaa seuraavan kerran. Viides lapsista syntyi postuumisti, koska Ida oli ollut raskaana Koposen kuollessa. Kuopus sai äidin tahdon mukaisesti tavallisemman nimen.
Nimien kirjoitusasut tosin vaihtelivat jo Kuikan elinaikana. Esimerkiksi vuonna 1878, Sääminkiin muutettaessa, esikoistyttären nimi merkittiin kirjoihin huomattavasti lyhyemmässä ja erilaisessa muodossa Luiina Konkordia Jeklobette. Lapset eivät seuranneet isäänsä silmänkääntäjinä; joskin Alfred Ilai Optatuksen eli ”Ilukan” kerrotaan opetelleen joitakin taitoja.
Koposen temput ja kansanperinne.
Nykypäivään saakka on säilynyt useita kertomuksia Koposen erikoisista tempuista. Kerrotaan, että Koponen oppi taitonsa Pietarissa intialaiselta fakiirilta palkinnoksi tämän hengen pelastamisesta. Elinaikanaan häntä pidettiin hyvin outona persoonana, ja myös hänen temppunsa olivat usein varsin kummallisia. On muun muassa säilynyt useita kertomuksia, joissa Koponen menee hevosen peräaukosta sisään. Koposen tempuille tyypillistä oli, että niissä usein joku ahne tai itsekäs henkilö saatettiin naurunalaiseksi. Useissa myös autettiin heidän puutteenalaisia uhrejaan.
Taiteessa ja populaarikulttuurissa.
Heikki Prepula on tehnyt Koposesta kertovan lyhytanimaation "Konstmanni Kuikka-Koponen" (1979). Jyväskylän ylioppilasteatteri teki vuonna 2016 Koposen elämään ja hänestä kulkevaan kansanperinteeseen pohjautuvan näytelmän "Nimetön – eli kuinka Kuikka Koponen huijasi koko ihmiskunnan Kuopion torilta avaruuteen".