Valtakunnankulttuurikamari

Valtakunnankulttuurikamari (Reichskulturkammer, RKK) oli natsi-Saksan Kansanvalistus- ja propagandaministeri Joseph Goebbelsin Reichskulturkammer-lailla perustama laitos, joka toimi natsien kulttuuripolitiikan välineenä natsipuolueen valtaannousun aikana kaikilla kulttuurielämän alueilla. Se valvoi ja sääteli toimimista kulttuurialan ammateissa. Valtakunnankulttuurikamari sijaitsi Berliinissä. Sen hallinto sijaitsi yhdessä Kansanvalistus- ja propagandaministeriön kanssa osoitteessa Wilhelmplatz 8/9, kun muut kamarit ja järjestöt sijaitsivat lukuisissa toimistoissa ympäri kaupunkia. 
Perustaminen.
RKK laillistettiin 1. marraskuuta 1933 annetulla säädöksellä "Erste Verordnung zur Durchführung des Reichskulturkammergesetz." Joseph Goebbels oli perustanut "väliaikaisen" ammatillisen sateenvarjo-organisaation, johon kaikkien kulttuurialan ammattilaisten oli liityttävä. Sen tarkoitus oli torjua Robert Leyn johtaman Saksan työväenrintaman (DAF) valvontavaatimukset saksalaisille. Kesällä 1933 oli tavoitteena laajentaa DAF:n pakollinen jäsenyys koskemaan taiteilijoita. 
Tehtävät.
Valtakunnankulttuurikamarin päätavoite oli järjestää ja valvoa kulttuuritoimintaa vastaavalla tavalla kuin muita yhteiskunnan alueita. Jokaisen taiteilijan ja kulttuurityöntekijän tuli kuulua heistä vastuussa olevaan kamariin. Niitä, jotka eivät voineet todistaa arjalaisuuttaan, ei otettu jäseneksi kamariin tai hänet erotettiin siitä. Vuoden 1936 lopulla Goebbels tiukensi tätä periaatetta sisällyttämällä ”kaikkien puoli- tai neljännesjuutalaisten puolisot ja juutalaisten jälkeläiset”. Se merkitsi kieltoa toimia ammatissa. Kielto koski pääasiassa juutalaisia kulttuurityöntekijöitä mutta myös taiteilijoita, jotka natsihallinnon näkökulmasta tuottivat ”rappiotaidetta” ja joita Goebbels halveksi ”kulttuuribolševikkeina”.
Vuonna 1936 moderni taide kiellettiin ja museoista poistettiin paljon taideteoksia. Münchenissä vuonna 1937 pidetyssä "Rappiotaiteen näyttelyssä" taideteoksia myytiin osittain ulkomaille tai tuhottiin. 18. heinäkuuta 1937 Münchenissä avattiin saksalaisen taiteen talo tuomaan "saksalaista taidetta" lähemmäksi kansaa. Hyvä taide kansallissosialistien mielessä määriteltiin ”terveeksi” ja ”sopivaksi”. "Veri ja maa" (Blut und Boden), lyhennettynä "Blubo", oli kansallissosialismin keskeinen iskulause, myös koko kulttuurin alalla.
Rakenne ja johtajat.
Goebbels toimi itse puheenjohtajana. Valtakunnankulttuurikamari jaettiin seitsemään erilliseen kamariin: 
Valtakunnankulttuurikamarin varapuheenjohtajia olivat Walther Funk, Leopold Gutterer, Karl Hanke ja Werner Naumann. Heillä oli myös erityisen läheiset siteet Kansanvalistus- ja propagandaministeriöön, koska kaikki RKK:n varapuheenjohtajat olivat myös sen valtiosihteereitä. 
RKK:n johtajiin kuuluivat Hans Schmidt-Leonhardt, Franz Moraller ja Hans Hinkel. Jälkimmäisen Goebbels nimitti erityismääräyksellä "poistamaan juutalaiset saksalaisesta kulttuurielämästä". 
Valtakunnankulttuurisenaatti.
Hinkel ilmoitti 15. marraskuuta 1935 "Reichskultursenatin" (valtakunnankulttuurisenaatti) perustamisesta henkilöille, jotka olivat erityisesti ansioituneet kulttuurielämässä. Itse asiassa tällä senaatilla oli vain edustustehtäviä. Sen jäsenet olivat kaikki kamarien presidenttejä, presidenttineuvostojen vastaavia, varapuheenjohtajia ja Valtakunnankulttuurikamarin jäsenkamarien johtajia, joilla oli "valtakunnan kulttuuripäällikön" tittelit vuoteen 1938 saakka. Sen jälkeen natsien tärkeät taiteilijat nimitettiin kulttuurisenaattoreiksi. 
Lakkauttaminen, arkisto ja asiakirjat.
Valvontaneuvoston lailla nro 2 Liittoutuneiden hallintoneuvosto lakkautti 10. lokakuuta 1945 Valtakunnankulttuurikamarin, ja sen omaisuus takavarikoitiin. Valtakunnankulttuurikamarin arkistoaineistoa hoitaa pääasiassa Saksan liittovaltion arkisto (luettelo R 56). Henkilökohtaiset tiedostot sijaitsevat Berlin Document Centerissä. Reichskammer der bildenden Künste – Landesleitung Berlinin asiakirjat ovat Berliinin osavaltion arkistossa (A Rep. 243–04).