At War with Satan

At War with Satan on englantilaisen äärimetalliyhtye Venomin kolmas albumi, ja se julkaistiin vuonna 1984. Se tunnetaan varsinkin nimiraidastaan, joka on koko A-puolen mittainen moniosainen sävellys. Kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunnin panos oli pienempi kuin yhtyeen kahdella ensimmäisellä albumilla. Sen sijaan albumin tyyli ja tematiikka olivat basisti-laulaja Conrad ”Cronos” Lantin yritys jäljitellä Rushin tuotantoa ja erityisesti albumia "2112". Venom loittoni varhaistuotantonsa raa’asta ja yksinkertaisesta tyylistä, mikä Dunnin mukaan oli tietoinen yritys olla ”jotakin hienompaa ja parempaa”. Tässä yhtye onnistui vain osittain, sillä sekä kriitikot että yhtyeen jäsenet ovat suhtautuneet "At War with Sataniin" ristiriitaisesti. Myyntiluvut olivat kohtuullisen hyvät, mutta albumista ei tullut toivottua kaupallista läpimurtoa.
Albumin vaiheet.
Vuonna 1983 brittiläisen heavy metalin uusi aalto oli edelleen marginaalinen tyylilaji, jota valtavirran musiikkilehdistö ei liiemmin arvostanut. Venomin jäsenten soittotekninen osaaminen oli vaatimatonta, ja monet suhtautuivat heihin lahjattomina möykkääjinä. Yhtyeen saatanallinen imago ja šokeeraava musiikki toivat sille kuitenkin mainetta hevarien keskuudessa, ja asianharrastajat odottivat innolla yhtyeen kolmatta albumia.
Yhtyeen aiemmista levyistä poiketen "At War with Satan" oli konseptialbumi. Teema oli tosin enimmäkseen näkyvillä A-puolen ainoassa kappaleessa ”At War with Satan”. Useampi kriitikko on spekuloinut, että aiempaa kunnianhimoisemmalla musiikilla yhtye yritti uudistaa julkisuuskuvaansa ja osoittaa teknistä kyvykkyyttään. Vuoden 2008 haastattelussa yhtyeen laulaja-basisti Conrad ”Cronos” Lant kuitenkin kiisti tämän ja sanoi yksinkertaisesti halunneensa tehdä suuresti ihailemansa Rushin tyylistä musiikkia. Erityisen tärkeä esikuva oli Rushin albumi "2112". Kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn sen sijaan muisteli vuonna 2019: ”Meistä tuli liian isoja liian nopeasti, eikä mikään ollut enää entisellään. – – Henkilökemiat muuttuivat ja egot kasvoivat turhan suuriksi… Vuonna 1984 Venom ei enää ollut se sama räävitön, mitään suunnittelematon räyhäkolmikko Newcastlesta, vaan halusimme tietoisesti olla jotakin hienompaa ja parempaa. No, sellainen ei sopinut Venomille.” Dunn olikin harkinnut jättävänsä yhtyeen jo ennen "At War with Satanin" äänityksiä.
Äänityksiä varten yhtye halusi studioon muutoksia. Rumpuja varten rakennettiin konserttisaleja jäljittelevä tila, jotta ne kuulostaisivat mahdollisimman äänekkäältä. Tuottajana toimi Keith Nichol. Neat Records julkaisi albumin huhtikuussa 1984. Vinyylilevyn kannet oli suunniteltu niin, että avattuina ne näyttivät nahkakantiselta kirjalta. Mukana oli neljäsivuinen sanoitusvihkonen, ja 10 000 ensimmäisen levyn mukana tuli juliste. Lisäksi julkaistiin rajoitettu kuvalevypainos. Äänilevyn kanssa oli tarkoitus julkaista Lantin kirjoittama noin satasivuinen kirja nimeltä "The Book of Armageddon". Se olisi sisältänyt koko tarinan proosamuodossa, mutta suunnitelma ei toteutunut.
”Warhead” ilmestyi singlenä pian "At War with Satanin" jälkeen. Kappaletta ei ollut albumilla, mutta se sai albumiraitoja enemmän näkyvyyttä, kun BBC:n tiskijukka Mike Read soitti sen huumorimielessä Radio Onen aamuohjelmassa.
Musiikki.
"Welcome to Hellin" ja "Black Metalin" musiikki oli ollut lähes kokonaan Dunnin säveltämää. "At War with Satanin" hän sävelsi yhdessä Lantin kanssa, ”mutta vaikka minäkin rakastin Rushia yli kaiken, niin kyllähän albumi oli silti Cronosin trippi kohti Rushin "2112"-konseptilevyn tunnelmaa. Ei niinkään musiikillisesti, mutta monilla muilla tasoilla.”
Koko A-puolen mittainen ”At War with Satan” on yhtyeen aiempiä sävellyksiä monimutkaisempi ja teknisesti haastavampi. Siinä on esimerkiksi äkillisiä tempon ja tunnelman muutoksia. Säkeistöjen ja kertosäkeiden vuorottelun sijaan erilaiset riffit seuraavat toisiaan ilman toistuvaa rakennetta. Venom oli yksi ensimmäisistä metalliyhtyeistä, jotka julkaisivat koko LP-levyn puoliskon mittaisen kappaleen; aiemmin vastaavia albumeja olivat levyttäneet lähinnä progressiivisen rockin yhtyeet. Sanoitus kertoo Helvetin kapinasta Taivasta vastaan, ja Jumala itse joutuu Helvettiin. Yksi tarinan keskeisistä hahmoista on Abaddon, joka oli myös yhtyeen rumpalin Anthony Brayn taiteilijanimi. Lant oli aloittanut ”At War with Satanin” tarinan kirjoittamisen jo kouluikäisenä. Tarinassa on vaikutteita niin "Ilmestyskirjasta" ja "Kadotetusta paratiisista" kuin postmoderneista kauhuelokuvista ja pulp-kirjallisuudestakin. Lantin mukaan kappaleen nimi oli tarkoituksellisen epämääräinen. Sen voi tulkita tarkoittavan joko Saatanan rinnalla sotimista tai sotaa Saatanaa vastaan.
B-puolella on kuusi lyhyttä ja hyökkäävää kappaletta, jotka edustavat perinteisempää Venom-musiikkia. Useimpien pituus on noin 2–3 minuuttia. ”Rip Ride” muistuttaa tyyliltään Motörheadia, kun taas ”Stand Up And Be Counted” oli konserteissa yleisön huudatuskappale. Sanoitukset käsittelevät esimerkiksi maailmanloppua ja naisia. Päätösraita ”Aaaaaarrghh” on humoristinen kappale, joka koostuu epämääräisestä metelistä ja huutamisesta.
2000-luvun uusintapainoksilla on lisämateriaalina yhtyeen singlejä "At War with Satanin" ajoilta. ”Warhead”-singlellä oli kaksi B-puolta, samoin vuoden 1985 singlellä ”Manitou”. Lisäksi mukana on TV-mainoksia, joissa kerrotaan yhtyeen nauttivan ”hänen saatanallisen majesteettinsa” hyväksyntää.
Vastaanotto.
"At War with Satan" nousi Britannian albumilistan sijalle 64, mikä oli Venomin ensimmäinen ja paras listasijoitus kotimaassaan. Kohtuullisista myyntiluvuista huolimatta albumi ei ollut yhtyeen toivoma kaupallinen läpimurto. Pikemminkin Venom joutui yhä voimakkaammin innoittamiensa uuden sukupolven thrash-yhtyeiden haastamaksi. Aikalaisarviot olivat kuitenkin myönteisiä. "Sounds"-lehden Garry Bushell kehui ”At War with Satania” Venomin siihen mennessä suurimmaksi saavutukseksi ja ennusti kappaleen jäävän heavy metalin historiaan ”"as the ultimate headbang"”. "Melody Makerin" Neil Jeffries puolestaan katsoi albumin todistavan, että Venom oli maailman paras heavy metal -yhtye. "Kerrang!"-lehden toimituskunnassa yleinen mielipide oli, että albumi olisi voinut olla paljon enemmän: Venom oli uransa risteyskohdassa ja sen olisi pitänyt ottaa aimo harppaus eteenpäin, mutta tähän se ei aivan kyennyt.
"At War with Satanin" jälkimaine on ollut ristiriitainen. "Kerrang!"-albumioppaan mukaan nimiraita tuottaa pettymyksen progressiivista rockia kaipaaville, sillä kappale on tuskin muuta kuin tyypillistä ”Venom-mökää” ("Venom noise explosion") 15 minuutin mittaan venytettynä. Kaikesta huolimatta "At War with Satan" on arvion mukaan yhtyeen viimeinen aidosti merkittävä albumi, ”likaista, saatanallista meteliä”. Malcolm Domen mukaan "At War with Satan" oli ”odottamaton riemuvoitto”, joka sisälsi eräitä Venomin hienoimmista kappaleista. B-puolen ”Cry Wolf” on Domen mukaan osoitus aiempaa kypsemmästä Venomista, joka ei kuitenkaan ollut menettänyt alkukantaista voimaansa. "Allmusicin" Eduardo Rivadavian mielestä nimikappale oli epätoivoinen yritys hankkia kriitikkojen kunnioitus, mutta yhtyeen taidot eivät olleet haasteen veroiset, joten lopputuloksena oli ”turvonnut "magnum opus"”. B-puolen kompaktit ja raivoisat kappaleet miellyttävät Rivadaviaa enemmän. Hän kehuu myös CD-uusintapainoksen bonuskappaleita, joista monet ovat selvästi alkuperäisiä albumiraitoja parempia. Uusintapainos saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta. "Imperiumin" Janne Peltonen kirjoittaa: ”Liki 20 minuuttinen nimibiisi jyrää vastustamattomasti. Useasta osasta kokoonkudottu teos pysyy ällistyttävästi kasassa.” B-puoli sen sijaan ”antoi jo viitteitä siitä, että Venomin paukut alkavat loppua.” Myös Peltosen mielestä "At War with Satanin" aikaiset singlet ”Lady Lust”, ”Warhead” ja ”Seven Gates of Hell” olivat albumiraitoja parempia. "About.comin" Chad Bowarin mukaan "At War with Satan" on ”kaiken järjen ja logiikan vastainen” albumi, mutta samalla kaikessa yliampuvassa melodraamassaan toimiva.
Aikalaisarvioissa tuottaja Keith Nicholia arvosteltiin kyvyttömyydestä tuoda ”At War with Satanin” äänimaailmaan sen kaipaamaa syvyyttä. Myöhemmät arviot ovat suhtautuneet Nicholiin myönteisemmin. "Metal Reviews" -sivuston arvostelun mukaan Venomin varhaisten albumien tuotantoarvot olivat ylipäätään heikot: ”Basso oli kovemmalla kuin kitara, äänimaailma ohut ja diskanttinen. Rummut kuulostivat siltä, kuin joku olisi hakannut tyynykasaa. Mutta "Welcome to Helliin" ja "Black Metaliin" verrattuna ["At War with Satan"] oli iso parannus.”
Julkaisun jälkeen.
"At War with Satan" ilmestyessä Parents Music Resource Centerin kaltaiset konservatiivijärjestöt vastustivat yhä äänekkäämmin loukkaaviksi koettuja rock-yhtyeitä. Oikeustoimien pelossa brittiläinen HMV-myymäläketju veti albumin myynnistä. Odotettua heikomman myynnin myötä Venomin maailmanvalloitushaaveet päättyivät, ja yhtyeen ilmapiiri oli turhautunut. Lantin mukaan nimikappaleen vastaanotto oli fanien keskuudessa huono, sillä metallimusiikin harrastajat pitivät Venomin perinteisestä tyylistä, johon yhtyeen seuraava albumi "Possessed" sitten palasikin. Se jäi kuitenkin taiteellisesti epäonnistuneeksi kokonaisuudeksi, sillä yhtyeen huono ilmapiiri ja Dunnin motivaatio-ongelmat tekivät harjoittelemisesta vaikeaa.
"At War with Satanin" levyttänyt kokoonpano ei koskaan soittanut nimikappaletta konserteissa. Dunn mainitsi 2019, ettei ole kuunnellut albumia vuosikausiin: ”Mielestäni [se] on hyvä levy mutta en pidä sitä erinomaisena. Se ei ole yhtä hyvä kuin "Welcome to Hell" ja "Black Metal".” Lant sen sijaan on "At War with Satanista" hyvin ylpeä:
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli