Pam Grier

Pamela Suzette ”Pam” Grier (s. 26. toukokuuta 1949 Winston-Salem, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten vahvoista ja karismaattisista toimintasankarirooleistaan. Häntä pidetään elokuvahistorian ensimmäisenä naispuolisena toimintaelokuvatähtenä.
Vuonna 1970 elokuvauransa aloittanut Grier nousi tähteyteen blaxploitaatioelokuvien, kuten "Coffy – armoton kostaja" (1973), "Foxy Brown" (1974) ja "Sheba, Baby" (1975), pääosien kautta. 1970-luvulla hänestä tuli popkulttuuri-ikoni, ja hän sai lempinimen ”blaxploitaation kuningatar”. Suosionsa huippuvuosien jälkeen hän siirtyi 1980-luvulla esiintymään televisiossa ja teatterissa. 1990-luvulla hänen uransa sai uutta nostetta Quentin Tarantinon elokuvan "Jackie Brown" (1997) myötä. Hänen myöhempiin tunnetuimpiin töihinsä kuuluu muun muassa televisiosarja "L-koodi" (2004–2009).
Lapsuus ja nuoruus.
Pamela Suzette Grier syntyi 26. toukokuuta 1949 Winston-Salemissa, Pohjois-Carolinassa. Hänen isänsä Clarence Ransom Grier oli Yhdysvaltain ilmavoimien ylikersantti ja mekaanikko, ja hänen äitinsä Gwendolyn Sylvia Samuels oli sairaanhoitaja ja kotiäiti. Perheeseen kuuluivat myös sisko Gina ja veli Rod. Isän sotilasuran vuoksi perhe muutti usein Grierin lapsuudessa. Hän varttui pääosin Denverissä, Coloradossa, mutta asui perheensä kanssa myös Columbuksessa, Ohiossa, sekä Swindonissa, Englannissa. Lisäksi hän vietti paljon aikaa isovanhempiensa luona maaseudulla Cheyennessä, Wyomingissa.
Vanhempien erottua hänen ollessaan 13-vuotias, äiti kasvatti hänet ja hänen sisaruksensa yksin. Kouluaikoinaan Grier kävi pianotunneilla ja esiintyi gospelkuorossa. Valmistuttuaan Denverin East High Schoolista hän aloitti opinnot Denverin Metropolitanin osavaltiollisessa yliopistossa ja suunnitteli alun perin uraa lääkärinä. Rahoittaakseen opintojaan hän osallistui kauneuskilpailuihin ja työskenteli vastaanottovirkailijana denveriläisellä radioasemalla.
Miss Colorado -kauneuskilpailussa hänet huomasi kykyjenetsijä, joka kannusti häntä näyttelijänuralle ja teki sopimuksen kykyjenetsintätoimiston kanssa. Tämän myötä Grier keskeytti opintonsa ja muutti Los Angelesiin 1960-luvun lopulla.
Ura.
Alku naisvankilaelokuvissa.
Muutettuaan Los Angelesiin Grier aloitti opinnot Kalifornian yliopistossa ja teki erilaisia töitä. Hän toimi esimerkiksi Bobby Womackin taustalaulajana sekä työskenteli vastaanottovirkailijana ja vaihteenhoitajana American International Pictures -elokuvayhtiössä. Samalla hän osallistui näyttelijäntunneille ja koe-esiintymisiin.
Hänen ensimmäinen elokuvaesiintymisensä oli Russ Meyerin ohjaamassa kulttielokuvassa "Nukkelaakson amatsonit" (1970), jossa hän esiintyi avustajana. Sittemmin hän alkoi saada rooleja elokuvatuottaja Roger Cormanin elokuvista ja näytteli neljässä Filippiineillä kuvatussa naisvankilaelokuvassa, kuten "Naarashäkki" (1971) ja "Black Mama White Mama" (1973).
Blaxploitaatioelokuvien kuningatar.
Menestyselokuvat "Sweet Sweetback’s Baadasssss Song" (1971) ja "Shaft – kivikova dekkari" (1971) loivat pohjan blaxploitaatioelokuvien lajityypille ja käynnistivät yli 200 elokuvan aallon, joissa esiintyi afroamerikkalaisia näyttelijöitä ja jotka oli suunnattu afroamerikkalaiselle kaupunkilaisyleisölle. Grierin ensimmäinen päärooli tässä genressä oli elokuvassa "Coffy – armoton kostaja" (1973), jossa hän näytteli nimiroolissa sairaanhoitajaa, joka järjestelmällisesti ja väkivaltaisesti kostaa sisarensa huumeriippuvuudesta vastuussa olevalle rikollisryhmälle. Hänen karismaattinen roolisuorituksensa kovana toimintasankarina teki hänestä nopeasti blaxploitaatioelokuvien supertähden.
"Coffyn" jälkeen Grier näytteli elokuvassa "Foxy Brown" (1974), jossa hänen esittämänsä nimihahmo soluttautuu rikollisjärjestöön ja kostaa poikaystävänsä murhan. Elokuvan huipentuma on tunnettu kohtaus, jossa Foxy Brown vetää pistoolin esiin afrostaan. Elokuvassa "Sheba, Baby" (1975) hän esitti yksityisetsivää, joka auttaa isäänsä gangstereita vastaan. Samana vuonna ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Friday Foster" hän näytteli nimiroolissa valokuvaajaa, joka sotkeutuu salamurhasalaliittoon.
Menestyksensä huipulla Grierin ja American International Picturesin välit kiristyivät, ja hänen sopimuksensa yhtiön kanssa päättyi "Friday Fosterin" jälkeen. Elokuvaa voidaankin pitää erään aikakauden päätöksenä Grierin uralla. Tämän jälkeen hän esiintyi blaxploitaatioelokuvissa enää vain sivuroolissa elokuvassa "Drum" (1976), jonka tuotti Dino De Laurentiis.
Blaxploitaation jälkeen ja "Jackie Brown".
Blaxploitaatioelokuvien tuotanto käytännössä päättyi 1970-luvun puoliväliin mennessä ilmiön hiipuessa, mutta Grier jatkoi näyttelijänuraansa. 1970-luvun lopulla hän perusti oman tuotantoyhtiönsä, Brown Sun Productionsin, ja halusi tietoisesti ottaa etäisyyttä ”blaxploitaation kuningattaren” imagostaan. Hän on kertonut, että vaikka mustien naisten toimintasankarihahmojen esittäminen oli hänelle kunnia, elokuvien kaavamaisuus alkoi turhauttaa häntä. Myöhemmällä urallaan hän on kuitenkin puhunut blaxploitaatiokaudestaan lempeämmin kuin 1970-luvulla. Lisäksi 1970-luvun lopulla Grier opiskeli ohjaamista ja tuottamista Kalifornian yliopistossa ohjaaja Roman Polańskin johdolla.
1980-luvulla hän näytteli muun muassa murhaavaa seksityöntekijää elokuvassa "Poliisipiiri Fort Apache" (1981), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Paul Newman. Newman kannusti häntä aloittamaan teatterinäyttelemisen. Elokuvassa "Jotain outoa ilmassa" (1983) hän näytteli noitaa, ja hänellä oli toistuvia rooleja televisiosarjoissa "Miami Vice" (1985–1989) ja "Murharyhmä" (1986–1988). Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli pääosa May vuonna 1985 Sam Shepardin näytelmässä "Ikuisesti sinun", jota esitettiin Los Angelesin teatterikeskuksessa. Vuosikymmenen lopulla hän näytteli Steven Seagalin kanssa etsiväparia elokuvassa "Nico" (1988).
1990-luvulla Grier esiintyi muun muassa Mario Van Peeblesin ohjaamassa elokuvassa "Posse" (1993) sekä blaxploitaatioveteraanien Fred Williamsonin ja Jim Brownin kanssa elokuvassa "Original Gangstas" (1996), joka on kunnianosoitus blaxploitaatiogenrelle. Vuonna 1996 hän esiintyi myös kahdessa suuren budjetin elokuvassa: John Carpenterin ohjaamassa "" ja Tim Burtonin ohjaamassa "Mars hyökkää!".
Ohjaaja Quentin Tarantino oli pitkään ollut Grierin ihailija ja valitsi hänet päärooliin elokuvaan "Jackie Brown" (1997), joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin "Rommipunssi" vuodelta 1992. Tarantino kirjoitti roolin erityisesti Grieriä varten, ja se oli hänen ensimmäinen pääroolinsa sitten blaxploitaatiokauden. Hän näytteli nimiroolissa lentoemäntää, joka salakuljettaa rahaa asekauppiaalle Yhdysvaltoihin. Grier sai roolisuorituksestaan ylistäviä arvioita ja oli ehdolla parhaan naispääosan Golden Globe-, Screen Actors Guild-, Saturn- ja Satellite-palkintojen saajaksi.
Myöhempi ura.
"Jackie Brownin" jälkeen Grier esiintyi muun muassa Showtimen sarjassa "Linc’s" (1998–2000) ja sai Daytime Emmy -ehdokkuuden suorituksestaan animaatiosarjassa ' (1999). 2000-luvulla hän teki rooleja muun muassa elokuvissa "Ghosts of Mars" (2001), "Bones" (2001) ja "Pluto Nash" (2002). Televisiossa hän vieraili sarjassa ' (2002–2003), minkä jälkeen hän näytteli vuosina 2004–2009 Showtimen sarjassa "L-koodi", joka kertoo Los Angelesissa asuvista lesboista. Sarjassa Grierin roolihahmo oli alkoholisoitunut baarinomistaja Kit Porter.
Vuonna 2010 häneltä ilmestyi omaelämäkerta "Foxy: My Life in Three Acts", ja samana vuonna hän näytteli antagonisti Amanda Walleria sarjassa "Smallville". Sittemmin hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Bad Grandmas" (2017) ja "Tähtitytöt" (2019) sekä ABC:n sarjassa "Bless This Mess" (2019–2020).
2020-luvulla Grier on näytellyt muun muassa elokuvassa "" (2023) sekä Amazon Prime Videon antologiasarjan "Them" toisella kaudella "The Scare" (2024).
Yksityiselämä.
Grier on ollut parisuhteessa muun muassa koripalloilija Kareem Abdul-Jabbarin, näyttelijä ja koomikko Freddie Prinzen sekä näyttelijä ja koomikko Richard Pryorin kanssa 1970-luvulla. Lisäksi hän oli parisuhteessa markkinointipäällikkö Peter Hempelin kanssa vuosina 2000–2008. Hän on myös ollut kihloissa levy-yhtiö RCA Recordsin johtajan Kevin Evansin kanssa vuosina 1998–1999.
Grierillä diagnosoitiin neljännen vaiheen kohdunkaulan syöpä vuonna 1988, ja lääkärien ennusteen mukaan hänen elinajanodotteensa oli vain noin 18 kuukautta. Tehokkaan hoitojakson ansiosta hän toipui ja on ollut remissiossa siitä lähtien.
Grier on asunut pitkään Denverin liepeillä Franktownissa omalla karjatilallaan, jossa hän kuntouttaa pelastamiaan hevosia terapeuttista ratsastusohjelmaa varten.
Hyväntekeväisyystyö.
Grier on aktiivinen hyväntekeväisyystyössä. Hän on tehnyt monipuolista työtä muun muassa eläinten pelastamisen ja kuntouttamisen, lasten hyvinvoinnin, HIV/AIDS-työn, ruokaturvan ja ympäristönsuojelun parissa. Lisäksi hän on perustanut yhteisöllisen Pam Grier Community Garden and Education Centren, jonka tavoitteena on opettaa luomupuutarhanhoitotaitoja.