tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paalusolmu

Paalusolmu on solmu, jolla tehdään köyden päähän kiinteä silmukka. Siitä käytetään myös nimiä "paalari", "polsteeki" ja "polsteekki". Paalusolmu on helppo ja nopea tehdä, ja sillä on useita eri tekotapoja. Solmua ei pysty avaamaan, kun siihen kohdistuu veto. Solmu on melko luotettava, vaikka on olemassa kestävämpiä ja vahvempia solmuja. Paalusolmu sopii kuitenkin useimpiin käyttötarkoituksiin. Köyden ollessa liukasta tai jäykkää solmun on havaittu murtuvan kuormittaessa tai luistavan auki kuormaa purettaessa.
Solmua käytetään esimerkiksi kiinnitettäessä vene laituriin ja lipun yläpäätä solmittaessa. Se sopii lähes kaikkiin sellaisiin tarkoituksiin, jossa köysi kiinnitetään jonkin pyöreän esineen ympärille tai kiinnityssilmukkaan. Kiipeilyyn solmua ei enää suositella.
Dida (jalkapalloilija)

Nélson de Jesus Silva eli Dida tai Nélson Dida (s. 7. lokakuuta 1973 Irará, Bahia, Brasilia) on uransa lopettanut brasilialainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi kotimaansa seurojen lisäksi Sveitsin Luganossa sekä vuosina 2000–2010 Italian Milanissa.
Dida kuului Brasilian maajoukkueeseen Atlantan olympialaisissa vuonna 1996 Brasilian voittaessa pronssia. Dida kuului myös Brasilian kokoonpanoon, kun Brasilia voitti maailmanmestaruuden vuoden 2002 MM-kisoissa, mutta hän ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua. Vuoden 2006 MM-kisoissa Dida oli Brasilian ykkösmaalivahti. Vuoden 2006 MM-kisojen jälkeen Dida ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa. Dida on pelannut yhteensä 91 maaottelua.
Inter Milanon kannattaja heitti häntä roomalaisella kynttilällä selkään Serie A:n kaudella , mutta hän selvisi siitä säikähdyksellä.
Viimeksi Dida pelasi kotimaassaan Sport Club Internacionalissa.
You’re My Best Friend

You're My Best Friend on Queenin vuonna 1975 levyttämä ja vuonna 1976 julkaisema single. Kappale löytyy albumilta "A Night at the Opera" (1975). Lisäksi se on kahdella Queenin kokoelmalevyllä: "Greatest Hitsillä" (1981) ja "Classic Queenilla" (1992). 
Kappaleen sävelsi basisti John Deacon. Hän omisti sen vaimolleen Veronicalle. Kappaleella Deacon soittaa bassokitaran lisäksi sähköpianoa.
Kappale nousi melko pian brittilistan seitsemänneksi ja oli ensimmäinen John Deaconin säveltämä hittikappale.
'39.
Kappale ”'39” ilmestyi ”You're My Best Friend” -singlen b-puolena. Se löytyy ”You're My Best Friendin” tavoin albumilta "A Night at the Opera". ”'39”:n sävelsi kitaristi Brian May, joka myös lauloi kappaleen. Basisti John Deacon soittaa kappaleella kontrabassoa.
Pulmuset (televisiosarja)

Pulmuset ("Married... with Children") on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka kertoo chicagolaisen alempaan keskiluokkaan kuuluvan Bundyn perheen elämästä esikaupungissa.
Sarja kehitettiin vastapainoksi 1980-luvun ”onnellisista perheistä” kertoneille televisiosarjoille kuten "Bill Cosby Show" tai "Perhe on paras". Niiden vastakohtana "Pulmusten" tyyli oli suorasukaista, seksuaalisesti vihjailevaa ja huonokäytöksistä. Perheeseen kuuluvat sovinistinen ja alistunut kenkämyyjä-isä Al (Ed O’Neill), kotirouva-äiti Peggy (Katey Sagal) joka ei juuri siivoa eikä laita ruokaa, yksinkertainen ja hutsahtava blonditytär Kelly (Christina Applegate), näsäviisas poika Bud (David Faustino) ja laiminlyöty Buck-koira.
Bundyn perheen naapurina on Rhoadesin pariskunta, Steve (David Garrison) ja Marcy (Amanda Bearse). Viidennellä tuotantokaudella Marcy menee naimisiin uuden miehen, Jefferson D’Arcyn (Ted McGinley) kanssa. Kymmenennellä tuotantokaudella Buck menehtyy ja Bundyt hankkivat koiranpennun, jonka nimeksi tulee Lucky.
Sarjan esittäminen alkoi FOX-televisioverkossa 5. huhtikuuta 1987 ja sarjan viimeinen jakso esitettiin 9. kesäkuuta 1997. Sarjan tunnusmusiikkina käytettiin Frank Sinatran laulamaa kappaletta ”Love and Marriage”.
Televisiosarjasta tehtiin myös oma sarjakuvalehti, jota julkaistiin lyhyen aikaa 1990-luvulla eri maissa. Suomessa nimi oli "Pulmuset", Ruotsissa "Våra värsta år". Piirrosten lisäksi lehdessä julkaistiin sarjan esiintyjien ihailijakuvia.
Suomessa sarjan jaksoja on esitetty moneen otteeseen MTV:llä, Kolmoskanavalla ja MTV3:lla. 2000-luvulla sarjan jaksoja on esitetty Nelosella. Syksystä 2012 eteenpäin sarjaa esittää TV5.
Sarjasta on työn alla animaatioversio, jonka käsikirjoittajana toimii Family Guyn tuottaja Alex Carter. Äänirooleissa on alkuperäissarjan näyttelijät.
Sarjan muunmaalaiset versiot.
"Pulmusista" on tehty ainakin seuraavat uusintaversiot:
Akutan

Akutan on toisen luokan kaupunki Akutaninsaarella Aleuttien saaristossa Alaskassa. Western Fur &amp; Trading Company perusti sen kauppapaikaksi ja turkisvarastokseen vuonna 1878. Vuoteen 1939 asti kylässä toimi Aleuttien ainoa valaanpyyntiasema. 
Vuoden väestönlaskennassa Akutanissa asui 713 ihmistä. Näistä 15,71 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. Noin 75 asukkaista asuu Akutanissa ympäri vuoden, suurin osa ihmisistä on siellä osan vuotta asuvia kalankäsittelytyöläisiä. Vuoden 2004 väkilukuarvio oli 771.
Njuhtša

Njuhtša () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan itärajalla Belomorskin piirissä Venäjällä. Njuhtšan maalaiskunta (ven. "selskoje poselenije") sijaitsee Vienanmeren Äänislahden rannalla ja rajoittuu idässä Arkangelin alueeseen ja muualla Suman kuntaan. 
Njuhtšan kylä.
Njuhtšan kylä sijaitsee Njuhtšajoen rannalla, lähellä Belomorskista Onegaan johtavaa rautatietä. Njuhtšan rautatieasema sijaitsee 116 kilometriä Belomorskista ja kaksi kilometriä Njuhtšajoen rautatiesillasta itään. Kylään nähden asema sijaitsee noin kaksi kilometriä kaakkoon, ja sinne johtaa kapea soratie. Vuonna 2008 kylässä oli 390 asukasta. Väestö saa elantonsa kalastuksesta ja karjankasvatuksesta. Palveluihin kuuluu keskikoulu, kirjasto ja vapaa-ajankeskus.
Historia.
Njuhtšan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1436. 1400-luvulla kylä kuului novgorodilaiselle pajarirouvalle Marfa Posadnitsalle, joka lahjoitti sen Solovetskin luostarille. Vuonna 1702 kylän kautta vedettiin Keisarin tie.
Historiallinen Njuhtšan kunta käsitti suunnilleen Njuhtšajoen vesistön alueen. Lisäksi siihen kuului Kantosaari ja Lukkarinnokka -nimiset saaret Vienanmerestä. Kunta rajoittui pohjoisessa Vienanmeren Äänislahteen, lännessä Kuolisman kuntaan ja etelässä Petrovo Jamin kuntaan. Vuonna 1907 kunnassa oli 2 018 asukasta, jotka olivat pääasiassa venäläisiä. Kuntaan kuuluivat Njuhtšan, Malenkan ja Ostamajärven kylät. Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin kyläneuvostona Belomorskin piiriin. Nykyisin entisen kunnan alue kuuluu Njuhtšan ja Suman kuntiin. Vuonna 1926 Njuhtšan kyläneuvoston alueella oli 1 912 asukasta, jotka kaikki olivat kansallisuudeltaan venäläisiä. Vuonna 1996 Njuhtšan kylähallintoalueella oli 490 asukasta.
Laapina

Laapina (myös Lapina, ) on entinen kunta, kyläneuvosto ja Hvoinyin kylähallinnon alainen kylä Sumajoen varrella Sorokan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Laapinan kunta sijaitsi Vienan Karjalan itäosassa Kemin kihlakunnassa. Laapinan naapurikuntina olivat pohjoisessa Sorokka ja Suma, idässä Kuolisma, etelässä Petrovo Jam ja Vojatsu. Kunnan länsiosa kuului Uikujoen vesistöön, muu kunta puolestaan Sumajoen vesistöön. Kunnan alueen vesistöistä mainittakoon Ala-Sumajärvi, Piilojärvi, Sumajoki. Laapinan kunnan kyliä olivat Laapina, Sumajärvi, Vorenža, Milnina, Ondolahti, Piilojärvi, Korasjärvi, Karkujärvi ja Sumasaari. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 471 asukasta.
Kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja sen pohjoisosa liitettiin Sorokan piiriin Laapinan kyläneuvostona ja eteläosa liitettiin Koikinitsan kyläneuvostoon Segežan piiriin. Laapinan kyläneuvostoon kuului kolme kylää: Laapina, Sumasaari ja Ondolahti ("Jendoguba"). Vuonna 1926 kyläneuvoston alueella oli 801 asukasta, joista 794 oli venäläisiä ja loput muita kansallisuuksia ei kuitenkaan karjalaisia tai suomalaisia.
Nykyisin kunnan alue kuuluu pääasiassa Hvonyin kylähallintoalueeseen.
Luettelo Raamatun kirjoista

Raamatun kirjojen kaanon on erilainen juutalaisuudessa sekä katolisessa, ortodoksisessa ja protestanttisessa kristinuskossa. Ero koskee Vanhaa testamenttia eli heprealaista raamattua Tanakia. Sen kirjojen määrä ja järjestys on eri kirkoissa erilainen, johtuen sekä kirjojen erilaisesta ryhmittelystä että siitä, että katoliset ja ortodoksiset kirkot lukevat Vanhaan testamenttiin kuuluviksi myös niin kutsutut deuterokanoniset kirjat eli apokryfikirjat. Mukaan luettujen apokryfikirjojen määrä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa on myös erilainen.
Lisäksi kreikkalaisessa ortodoksisuudessa, itämaisessa ortodoksisuudessa ja katolisen kirkon itäisissä riituksissa kirjojen määrässä on pieniä eroja. Alla ortodoksiselle Vanhalle testamentille annettu kaanon on laajin mahdollinen, eli jos yksikin itäinen kirkko hyväksyy kirjan, se on myös annettu luettelossa. Kaikki katolisen kirkon hyväksymät kirjat ovat aina myös ortodoksisen kirkon hyväksymiä. Protestanttisuus hyväksyy varsinaiseen Vanhaan testamenttiin vain heprealaisen raamatun kirjat.
Juutalaisuus ei luonnollisestikaan tunnusta Uutta testamenttia. Juutalaisuuden osalta luettelo koskee vain heprealaista raamattua, joka on annettu vertailukohdaksi Vanhan testamentin versioille. Kristilliset kirkot ovat Uuden testamentin kaanonista yksimielisiä.
Huomautuksia.
1 Nämä kirjat eivät ole protestanttisessa Vanhassa testamentissa.
&lt;br&gt;
2 Katolinen ja ortodoksinen Esterin kirja sisältävät 103 lisäjaetta, jotka eivät ole protestanttisessa Esterin kirjassa.
&lt;br&gt;
3 Katolinen Barukin kirja sisältää kuudennen luvun, Jeremian kirjeen, joka on ortodoksisessa Raamatussa omana kirjana, ja jota ei ole protestanttisessa Raamatussa.
&lt;br&gt;
4 Katolinen ja ortodoksinen Danielin kirja sisältävät kolme lukua, joita ei ole protestanttisessa Danielin kirjassa (Asarjan rukous ja Kolmen miehen kiitosvirsi; Susanna; sekä Danielin maineteot ja koettelemukset (Bel ja lohikäärme)).
&lt;br&gt;
5 Vulgatassa Ensimmäinen ja Toinen makkabilaiskirja ovat Malakian kirjan jälkeen, eivät Esterin kirjan jälkeen.
&lt;br&gt;
6 Nämä kirjat eivät ole katolisessa ja protestanttisessa Vanhassa testamentissa.
&lt;br&gt;
7 Ortodoksisessa Vanhassa testamentissa Barukin kirja ja Jeremian kirje ovat erillisiä.
&lt;br&gt;
8 Nämä kirjat kuuluvat kristillisten kaanonien historiallisiin ja viisauskirjoihin sekä suuriin profeettoihin.
&lt;br&gt;
9 Ortodoksinen Vanha testamentti seuraa Septuagintaa siinä, että Esran ja Nehemian kirjat lasketaan yhdeksi kirjaksi.
&lt;br&gt;
10 Suluissa annetut nimet ovat Septuagintassa esiintyviä nimiä, ja ne ovat yleisimmin käytössä ortodoksisessa kirkossa.
&lt;br&gt;
11 Ortodoksinen Psalmien kirja sisältää yhden ylimääräisen psalmin, Psalmin 151.
&lt;br&gt;
12 Martti Luther halusi poistaa nämä kirjat kaanonista, mutta niin ei tapahtunut. Lutherin Raamatussa kirjat ovat kuitenkin Uuden testamentin lopussa, eikä esitetyssä järjestyksessä.
Hvoinyi

Hvoinyi () on Belomorskin piiriin kuuluva kylähallintoalue () ja sen keskuskylä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Hvonyin kylähallintoalue käsittää suunnilleen entisen Laapinan kunnan alueen. Hvoinyin kylähallintoalue sijaitsee Belomorskin piirin eteläosassa Segežan piirin vastaisella rajalla. Se rajoittuu pohjoisessa Suman kylähallintoalueeseen, idässä Virantajärven asutushallintoalueeseen ja lännessä Kesäjoen asutushallintoalueeseen. Vuonna 1987 kylähallintoalueella oli 600 asukasta. Kylähallintoalueeseen kuuluvat kylät ovat Hvoinyi (keskuskylä), Vorensi, Laapina ja Sumajärvi.
Hvonyin kylä sijaitsee Ala-Sumajärven pohjoisrannalla Sumajoen niskassa. Matkaa piirin hallintokeskukseen Belomorskiin tulee 87 kilometriä. Vuonna 1996 kylässä oli 500 asukasta, jotka saavat elantonsa pääasiassa metsätöistä. Hvoinyin kylä on varsin nuori, se on perustettu vuonna 1951.
Lehto (Karjalan tasavalta)

Lehto () on kylä ja entinen Tunkuan piirin keskus Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suikujärven länsirannalla 31 kilometriä Sosnavitsasta länteen. Vuonna 2013 kylässä oli 27 asukasta.
Historia.
Suikujärven pogostaan kuulunut Lehdon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopun verokirjoissa. Paikallisten asukkaiden mukaan se on saanut nimensä seudulla harvinaisesta lehtometsästä. 
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Lehto kuului Suikujärven volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 40 taloa, kyytiasema ja 250 asukasta. Vuonna 1913 perustettiin koulu. Kylän asukkaat olivat karjalaisia, jotka harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa, kalastusta ja metsästystä sekä kävivät muualla ansiotöissä.
Vuosina 1927–1956 Lehto toimi Tunkuan piirin keskuspaikkana. Se muodosti lähikylineen Lehdon kyläneuvoston, johon kuuluivat Lehdon ja Suikujärven kyläryhmät sekä Borissanvaaran (ven. "Borisvaraka"), Danšanvaaran ("Danšavaraka"), Heinävaaran ("Sennaja varaka"), Hotosenvaaran ("Hodovaraka"), Kesäjärven, Lehtorannan ("Lehtabereg"), Naukuvaaran ("Neugovaraka"), Riihivaaran ("Rigovaraka"), Sarinvaaran ("Šarovaraka"), Säkäjärven ("Šagozero"), Talvivaaran ("Zimnjaja Varaka") ja Torovaaran ("Torovaraka") kylät. Vuonna 1933 niissä oli yli 1 400 asukasta, joista kolme neljännestä oli karjalaisia ja loput venäläisiä ja suomalaisia. Lehdon kyläryhmään kuuluivat keskuskylän lisäksi Lehonselkä ("Lehta-selga") ja Niemi ("Navolok"). Niissä oli yhteensä 612 asukasta, joista venäläisiä ja suomalaisia oli lähes puolet.
Jatkosodan aikana seudun asukkaat evakuoitiin Komin tasavaltaan ja Siperiaan. Piirikeskus siirrettiin väliaikaisesti Ramojan (ven. "Ramoje") asutukseen ja Lehdon kylä toimi partisaaniosastojen tukikohtana. Sodan jälkeen asukkaat palasivat kotiseudulleen, jonka kylistä monet olivat tuhoutuneet. 1950-luvulla Lehdossa oli yli 700 asukasta. Siellä toimi joukko virastoja, koulu, kerhotalo kirjastoineen, sairaala ja muita palveluja. Vuonna 1958 Lehdon kyläneuvostoon liitettiin osa lakkautettujen Niikkananvaaran ja Nuottavaaran kyläneuvostojen kylistä.
Tunkuan piirin lakkauttamisen jälkeen perspektiivittöminä pidettyjen kylien asukkaat alkoivat muuttaa Pušnoin, Uuden Maasjärven ja Sosnovitsan taajamiin, Belomorskiin ja muualle Karjalaan. Lehdon kyläneuvosto ja koulu siirrettiin Pušnoihin vuonna 1973. Neuvostoliiton hajottua perustettiin Lehdon kylähallintoalue, johon keskuspaikkana toimineen Pušnoin lisäksi kuuluivat Kesäjärven, Lehdon, Nuottavaaran ja Suikujärven kylät. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa se liitettiin Sosnavitsan maalaiskuntaan.
Nykypäivä.
Nykyään Lehdossa on etupäässä kesäasutusta. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat jatkosodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten hautapaikka sekä neuvostopartisaanien päämajanaan käyttämä rakennus. Majoitusta tarjoaa pieni vierasmaja.
Kriitinä

Kriitinä () on kylä Karjalan tasavallan Kemin piirin Kuuseman kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Gridinka-joen suussa 65 kilometriä Kuusemasta linnuntietä pohjoiseen. Kylässä on 72 asukasta (vuonna 2013).
Kriitinän pomorilaiskylä on saanut alkunsa Solovetskin luostarin vuonna 1622 perustamasta suolankeittämöstä. 1600-luvun lopulla sieltä mainitaan kaksi perhettä. Venäläisten lisäksi kylässä asui Rukajärven ja Paanajärven pogostoista 1700-luvulla siirtyneitä karjalaisia, jotka venäläistyivät 1900-luvun alkuun mennessä. Asukkaat harjoittivat kalastusta, hylkeen- ja valaanpyyntiä sekä poronhoitoa. Tärkeimpänä kulkuyhteytenä toimi Vienanmeri.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Kriitinä muodosti Ponkaman volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siellä oli 62 taloa ja 471 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Kemin piiriin kuulunut Kriitinän kyläneuvosto. Vuonna 1933 kyläneuvostossa, johon kuului myös Psjatšihan sääasema, oli 383 asukasta. Yhtä lukuun ottamatta he olivat kaikki venäläisiä. Kalkalahden, Kriitinän ja Kuuseman kylähallintoalueet yhdistettiin 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa Kuuseman maalaiskunnaksi.
Kylästä on tieyhteys Jenkijärvelle. Palveluihin kuuluvat kulttuurikeskus museoineen, lääkintäasema ja kauppa. Lähistöllä sijaitsee Kriitinän rauhoitusalue.
Kriitinä on rakennuskannaltaan poikkeuksellisen hyvin säilynyt pomorilaiskylä, jossa on myös karjalaisia piirteitä. Se koostuu kallioille pystytetyistä hirsitaloista ja talousrakennuksista, joita yhdistävät puiset kävelysillat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun puolivälissä pystytetystä tsasounasta 1900-luvun alussa remontoitu Pyhän Nikolaoksen kirkko sekä joukko vanhoja asuintaloja, aittoja ja saunoja. Kylän luoteispuolella on hautausmaa grobuineen ja erikoisine hautamuistomerkkeineen. Lähistöllä sijaitsee Rybnojen kivikautinen asuinpaikka. Sonrutšjan suussa on saamelaisten hautapaikka 1100–1400-luvuilta.
Kalkalahti

Kalkalahti () on kylä Karjalan tasavallan Kemin piirin Kuuseman kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Kalkajoen suussa 50 kilometriä Kuusemasta linnuntietä pohjoiseen. Kylässä on 45 asukasta (vuonna 2013).
Kalkalahti on vanha pomorilaiskylä. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa se kuului kyläkuntana Ponkaman volostiin. Vuonna 1905 Kalkalahdessa oli 66 taloa, kyytiasema, kirkko, koulu ja 476 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin Kemin piiriin kuulunut Kalkalahden kyläneuvosto. Vuonna 1933 Kalkalahdessa ja sen vieressä sijaitsevassa Konostrovin kylänosassa oli 312 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä. Kalkalahden, Kriitinän ja Kuuseman kylähallintoalueet yhdistettiin 2000-luvun alun kunnallishallintouudistuksessa Kuuseman maalaiskunnaksi.
Kylästä on tieyhteys Jenkijärvelle. Sen palveluihin kuuluvat lääkintäasema ja kauppa.
Kalkalahdella on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluu joukko vanhoja asuintaloja ja aittoja. Kylän itäpuolella on hautausmaa erikoisine hautamuistomerkkeineen.
William Brouncker

William Brouncker (1620 – 5. huhtikuuta 1684) oli yksi aikansa merkittävimmistä englantilaisista matemaatikoista.
Brouncker väitteli tohtoriksi Oxfordin yliopistossa vuonna 1647. Hän oli yksi Englannin kuninkaallisen tiedeakatemian Royal Societyn perustajajäsenistä ja sen ensimmäinen presidentti. 
Vuonna 1662 hänestä tuli kuningatar Katariinan neuvonantaja ja sitten Saint Catherine -nimisen sairaalan johtaja. Hänen matemaattinen työnsä käsitteli erityisesti paraabelien ja sykloidien kaaren pituuksien määrittämistä. Lisäksi hän kehitteli hyperbelisten integraalien laskemiseen liittyvän kvadratuurisäännön, jota varten luonnolliselle logaritmille tarvitaan esitys äärettömänä sarjana. Hän oli ensimmäisenä englantilaisena kiinnostunut yleistetyistä ketjumurtoluvuista ja jatkaen John Wallisin työtä kehitti yleistetyn ketjumurtolukukehitelmän luvulle pi.
Brounckerin kaava.
Brounckerin kaava antaa yleistetyn ketjumurtolukukehitelmän luvulle π:
formula_1
Gaz de France

Gaz de France (lyh. GDF) oli Ranskan valtion omistama, vuonna 1946 perustettu maakaasun maahantuonti- ja jakeluyhtiö. Euroopan energiamarkkinoiden avautumisen jälkeen Gaz de France laajensi toimintaansa myös sähkömarkkinoille. Ranskan lisäksi sillä oli merkittävää toimintaa muun muassa Belgiassa, Saksassa ja Britanniassa.
Gaz de France sulautui 22. heinäkuuta 2008 yhdyskuntapalveluita tuottavan ranskalaisen Suez-yrityksen kanssa uudeksi GDF Suez -yhtiöksi.
Vääräkoski

Vääräkoski (karjalaksi "Viäräkoški", ) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kemin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kemijoen varrella 53 kilometriä maanteitse Kemistä länteen. Taajamassa on 1 100 ja kunnassa 1 900 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Vääräkosken kunnan pinta-ala on 2 673,03 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Belomorskin piirin Sosnavitsan, lännessä Kalevalan piirin Jyskyjärven ja koillisessa Kemin piirin Kuuseman kuntiin sekä idässä Kemin kaupunkiin.
Kunnan alueella virtaavat Kemijoki ja sen sivujoet Kesäjoki (ven. "Letnjaja"), Ohtajoki ("Nižnjaja Ohta") ja Sompajoki ("Šomba"). Järviä ovat Kukuajärvi ("Kukuja"), Juurikkajärvi ("Jurika"), Kotijärvi ("Kurgijevo"), Luuluajärvi ("Lullo"), Vuotankijärvi ("Votani"), Kaijanperänjärvi ("Kaijanperja"), Tšieppijärvi ("Tseppi"), Paanajärvi ("Panozero") ja Äynäjärvet ("Avneozero").
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Paanajärven, Somman (ven. "Šomba") ja Äynäkosken ("Avneporog") asutukset sekä Paanajärven kylä. Paanajärven asutuksessa on reilut 400 ja Äynäkoskella noin 250 asukasta. Sommassa ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 61 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 20 % karjalaisia, 9 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia.
Usmanan kyläneuvostoon kuulunut Vääräkosken uudiskylä mainitaan vuoden 1926 väestönlaskennan tuloksissa. Vuonna 1933 siellä oli 81 asukasta, joista valtaosa oli venäläisiä. Nykyinen taajama on syntynyt vuonna 1985 Vääräkosken vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä. 
Liikenne, talous, kyläkuva ja palvelut.
Vääräkosken kautta kulkee Kemin, Uhtuan ja Lonkan välinen maantie. Taajamassa toimii vesivoimalaitos, metsänhoitoalueen konttori sekä rakennuskiveä louhiva yritys.
Vääräkosken taajama koostuu etupäässä kunnallisista asuintaloista, joista osa on keskeneräisiä tai tyhjillään. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, lääkintäasema, yleinen sauna ja posti.
Nähtävyydet.
Seudulla on useita muinaisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun lopulla rakennettu Paanajärven kirkko sekä kylän asuin- ja talousrakennukset. Vääräkoskella on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka. Paanajärven kylällä on historiallisen asutuksen status.
Vincent Schiavelli

Vincent Andrew Schiavelli (10. marraskuuta 1948 – 26. joulukuuta 2005) oli yhdysvaltalainen luonnenäyttelijä. Schiavelli oli tunnettu erikoisesta ulkonäöstään, jonka ansiosta hänet usein valittiin esittämään outoja roolihahmoja.
Schiavelli syntyi Brooklynissä New Yorkissa italialais-amerikkalaiseen perheeseen. Hänellä diagnosoitiin lapsena Marfanin oireyhtymä. Hän opiskeli näyttelemistä New Yorkin yliopiston teatterilinjalla, näyttämöllä hän esiintyi 1960-luvulta lähtien.
Schiavellin ensimmäinen valkokangasrooli oli Miloš Formanin vuonna 1971 valmistuneessa elokuvassa "Taking off – otetaan hatkat". Hyvä roolityö poiki hänelle paljon töitä, varsinkin Formanin elokuvissa. Schiavelli avusti myös elokuvan käsikirjoittajia käsikirjoitustyössä. Televisiosarjassa Schiavelli esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1972, hänellä oli pieni sivuosa komediasarjassa "The Corner Bar".
Schiavelli oli naimisissa näyttelijä Allyce Beasleyn kanssa vuodet 1985–1988. Pariskunnan poika, Andrea, syntyi vuonna 1987. Vuonna 1992 Schiavelli avioitui yhdysvaltalaisen harpunsoittajan Carol Mukhalianin kanssa.
Vincent Schiavelli menehtyi keuhkosyöpään 57 vuoden ikäisenä kotonaan Sisilian Polizzi Generosassa, samassa kaupungissa, josta hänen isoisänsä oli kotoisin. Schiavelli kirjoitti kaupungista myös vuonna 2002 ilmestyneessä kirjassaan "Many Beautiful Things: Stories and Recipes from Polizzi Generosa".
Tunnettuja rooleja.
Schiavelli näytteli kaikkiaan yli viidessäkymmenessä elokuvassa. Vuonna 1997 "Vanity Fair" -lehti valitsi hänet yhdeksi Yhdysvaltojen parhaista luonnenäyttelijöistä.
Otaniemen RoolipeliClubi

Otaniemen RoolipeliClubi ry (ORC) on Aalto-yliopiston Ylioppilaskunnan alayhdistys ja harrastejärjestö. Yhdistys perustettiin teekkareiden peliharrastuksen edistämiseksi ja harrastemahdollisuuksien lisäämiseksi. 
Yhdistyksen logossa on kuvattuna ristikkäin asetellut piikkinuijat ja "ORC"-teksti.
ORCn järjestää toimintaa roolipeleihin, liveroolipeleihin, lautapeleihin, miniatyyripeleihin, korttipeleihin ja keskiaikaisiin tansseihin liittyen. Toiminta perustuu suurimmalta osin kahdesti viikossa Otaniemessä järjestettäviin peli-iltoihin, joissa lähinnä pelataan lauta-, miniatyyri- ja keräilykorttipelejä (kuten ja ). Erilaisia tapahtumia, kuten pelileirejä ja tanssiaisia, yhdistys järjestää muutamia kertoja vuodessa. 
Suomen suurin roolipelialan tapahtuma Ropecon syntyi, kun yhdistyksen ulkojäsen Niko Mikkanen järjesti muiden yhdistyksen aktiivien avulla pelitapahtuman Paasitornissa vuonna 1994. Ropecon irrotettiin omaksi yhdistyksekseen vuonna 1996.
Gorilla Biscuits

Gorilla Biscuits on New Yorkista Yhdysvalloista kotoisin oleva straight edge hardcore punk -yhtye, joka toimi 1987–1991. Yhtye palasi keikkalavoille vuonna 2006 ja teki vuonna 2007 kuukauden mittaisen kiertueen Euroopassa.
Jäsenet.
Yhtyeen alkuperäisen olemassaolon aikana jäsenet eivät tahtoneet paljastaa sukunimiään, joten he käyttivät levytyksessäkin vain etunimiään ("Civiä" lukuun ottamatta).
Maavalo

Maavalot () ovat harvinaisia väitettyjä valoilmiöitä, joita esiintyy taivaalla tai maanpinnan lähellä, joissain kuvauksissa jopa veden alla. Maavalot muistuttavat usein muodoltaan palloa tai pilveä. Ne voivat liikkua nopeasti, hitaasti tai pysyä paikallaan. Maavaloja havaitaan eniten vuoristoseuduilla.
Nimen "earth light", maavalo, antoi ilmiölle Paul Devereux vuonna 1982. Samalla hän erotti tämänkaltaiset ilmiöt omaksi ryhmäkseen. Sitä ennen tämän kaltaisia ja muitakin valoilmiöitä kutsuttiin "haamuvaloiksi". (eng: spook lights) Maavaloja ei ole pystytty tieteellisesti selittämään, mutta niistä on monia teorioita. Maanvalojen tai osan maavaloiksi kutsutuista ilmiöistä arvellaan liittyvän maaperään, mineraaliesiintymiin tai tektoniikkaan. Psykologian professori Michael Persinger uskoo maanvalojen johtuvan voimakkaasta sähkömagneettisesta kentästä, jonka syntyy maaperän lohkoliikuntojen paineesta. Hänen huomioittensa mukaan maavaloja havaitaan varsinkin lohkoliikuntojen läheisyydessä. Persingerin mukaan maavalot selittävät merkittävän osan ufohavainnoista. Joihinkin ufohavaintoihin liittyvät oudot olennot hän taas selittää kokeisiinsa perustuen sähkömagneettisen kentän aivoissa aiheuttamiksi hallusinaatioiksi. Tämä selitys on kuitenkin kiistanalainen. 
Usein maavaloa voidaan kutsua myös virvatuleksi, sillä ei ole tarkkaan määritelty, mitä valoilmiöitä kuuluu virvatuliin. Virvatulet ovat kansanperinteiden tuntemia valoilmiöitä, joita tapahtuu maanpinnassa tai sen lähellä. Maavalot voivat kuitenkin näkyä yläilmoissakin. Eri aikakaudet ja kulttuurit ovat antaneet maavaloille omiin mytologioihinsa pohjautuvia nimityksiä ja selityksiä. Ne on nähty muun muassa lohikäärmeiksi, piruiksi, henkiolennoiksi ja UFO:iksi. 
Kuten virvatulia, myös maavaloja esiintyy joissain paikoissa enemmän kuin muualla. Tällainen on muun muassa Norjan Hessdalen, pieni laakso, jossa ilmiötä on tutkittu vuodesta 1983. Vuodesta 1998 Hessdalenissa on ollut automaattinen mittausasema, joka on muun muassa kuvannut valot lukuisia kertoja. Nykyisin Hessdalenissa maavaloja havaitaan noin 20 vuodessa. Huippuaikana vuosien 1981 ja 1984 välillä havaitsemistiheys oli jopa 20 havaintoa viikossa. Suomessa tämäntapaisia ilmiöitä väitetään näkyvän usein Saimaan Oriveden Paasselällä, joka on meteori-iskun synnyttämä järvenselkä.
Hadamardin matriisi

Hadamardin matriisi tarkoittaa matematiikassa neliömatriisia, jonka komponentit ovat lukuja +1 ja −1 ja jonka rivit ovat pareittain ortogonaalisia. Hadamardin matriiseja käytetään virheitä korjaavien koodien teoriassa muun muassa Reed-Muller-koodien konstruoimiseen.
Matriisit on nimetty ranskalaisen matemaatikon Jacques Hadamardin mukaan.
Ominaisuudet.
Määritelmästä seuraa, että kertalukua formula_1 oleva Hadamardin matriisi formula_2 toteuttaa ehdon
formula_3
missä "In" on "n" × "n" yksikkömatriisi.
Olkoon "M" kertalukua "n" oleva kompleksinen matriisi, jonka alkiot toteuttavat ehdon |"Mij"| ≤1. Tällöin Hadamardin epäyhtälön mukaan
formula_4
Yhtäsuuruus tässä rajassa saavutetaan reaalilukumatriisilla "M" silloin ja vain silloin, kun "M" on Hadamardin matriisi.
Hadamardin matriisin kertaluku voi olla vain 1, 2, tai luvun 4 monikerta.
Sylvesterin konstruktio.
Esimerkkejä Hadamardin matriiseista onnistui ensimmäisenä konstruoimaan James Joseph Sylvester. Olkoon "H" kertalukua "n" oleva Hadamardin matriisi. Tällöin ositettu matriisi
formula_5 
on kertalukua 2"n" oleva Hadamardin matriisi. Tätä prosessia toistamalla saadaan muodostettua seuraava jono Hadamardin matriiseja:
formula_6
formula_7
formula_8
formula_9
Tällä tavalla Sylvester onnistui konstruoimaan kertalukuja 2"k", missä "k" on ei-negatiivinen kokonaisluku, olevia Hadamardin matriiseja.
Sylvesterin matriiseilla on useita erityisominaisuuksia.
Ne ovat muun muassa symmetrisiä. Ensimmäisen rivin ja ensimmäisen sarakkeen komponentit ovat kaikki positiivisia. Sylvesterin matriisit liittyvät läheisesti Walshin funktioihin.
Hadamardin konjektuuri.
Tärkein Hadamardin matriiseihin liittyvä avoin ongelma koskee niiden olemassaoloa. "Hadamardin konjektuurin" mukaan on olemassa kaikkia kertalukuja 4"k", missä "k" on positiivinen kokonaisluku, olevia Hadamardin matriiseja.
Sylvesterin menetelmällä voidaan muodostaa Hadamardin matriiseja, joiden kertaluku on 1, 2, 4, 8, 16, 32, jne. Hadamard itse onnistui pian konstruoimaan kertalukuja 12 ja 20 olevat Hadamardin matriisit. Raymond Paley esitti myöhemmin menetelmän, jolla voidaan konstruoida Hadamardin matriiseja, joiden kertaluku on muotoa "q" + 1, missä "q" on jonkin parittoman alkuluvun potenssi, joka on kongruentti luvun 3 kanssa modulo 4. Hän esitti konstruktiomenetelmän myös Hadamardin matriiseille, joiden kertaluvut ovat muotoa 2("q" + 1), missä "q" on jonkin parittoman alkuluvun potenssi, joka on kongruentti luvun 1 kanssa modulo 4. Paleyn konstruktio perustuu äärellisten kuntien teoriaan.
Wasted

Wasted on suomalainen punk-yhtye, joka aloitti Joensuussa vuonna 1996. Yhtye on keikkaillut runsaasti kotimaassa ja tehnyt useita Euroopan-kiertueita. Wasted on tunnettu kantaa ottavista sanoituksista lauluissaan. Jäsenet tukevat muun muassa antimilitarismia ja eläinten oikeuksia.
Ville ja Antti Rönkkö kuuluvat myös I Walk The Line -yhtyeeseen ja basisti Tuomas Järvinen soittaa Abduktiossa.
Mustasilmägalaksi

Mustasilmägalaksin (joka tunnetaan myös "Pahan silmän galaksina", "Nukkuvan kauneuden galaksina", M64:nä ja NGC 4826:na) löysi Edward Pigott 23. maaliskuuta 1779.
M64 on tunnettu tähtitaivaan kohde harrastelijatähtitieteilijöiden keskuudessa, koska se on mahdollista nähdä myös pienillä kaukoputkilla. Se on kierteisgalaksi, joka sijoittuu Bereniken hiusten tähtimuodostelmaan. Mustasilmägalaksin etäisyys Maasta on 17 miljoonaa valovuotta. Galaksilla on vaikuttava tumma pölypilvi sen kirkkaan ytimen edessä. Siitä tulevat galaksin nimet "Mustasilmä" ja "Paha silmä".
Yleistietoa.
Ensimmäisellä silmäyksellä Mustasilmägalaksi näyttää aivan tavalliselta kierteisgalaksilta. Kuten useimmissa tapauksissa galakseista, kaikki M64:n tähdet "näyttävät" pyörivän samaan suuntaan ja myötäpäivään. Viimeaikaiset yksityiskohtaiset tutkimukset ovat kuitenkin johtaneet huomattaviin tuloksiin siitä, että tähtienvälinen kaasu M64:n ulkopuolella liikkuu vastakkaiseen suuntaan kuin kaasu ja tähdet galaksin sisemmissä osissa. Tämän rakenteen uskotaan laukaisevan monien uusien tähtien kehityksen galaksin uloimman ja sisemmän osan välillä olevan kuvitellun rajan alueella eli alueella, jolla vastakkaisiin suuntiin liikkuvat kaasut ovat kontaktissa toisiinsa.
Tähtitieteilijät uskovat, että vastakkainen pyörimisliike johtuu noin miljardi vuotta sitten tapahtuneesta kahden galaksin yhteentörmäyksestä, kun M64 veti puoleensa seuralaisgalaksin. Törmäyksessä pienemmän galaksin tähdet joko sulautuivat päägalaksiin tai katosivat avaruuteen. Pienempi galaksi tuhoutui siis kokonaan.
Galaksin sisemmän osan säde on vain noin 3 000 valovuotta, kun taas ulompi osa ulottuu 40 000 valovuoden päähän.
M64:n tarkkailijan näkemät siniset alueet ovat kuumia, nuoria tähtiä, jotka ovat juuri muodostuneet. Vaaleanpunaiset alueet ovat puolestaan hehkuvaa vetyä, joka alkaa fluoresoida, kun se asettuu alttiiksi uusien tähtien ultraviolettisäteilylle.
Hilda Häkkinen

Hilda Maria Häkkinen, o.s. "Könni", (18. helmikuuta 1894 Töysän Ylipää – 31. joulukuuta 2005 Töysä) oli eläessään Suomen vanhin ihminen. Kuollessaan 111-vuotiaana hän oli kaikkien aikojen toiseksi tai kolmanneksi vanhimman iän saavuttanut suomalainen. Hänen elinaikanaan Suomea ehti hallita kaksi keisaria ja yksitoista presidenttiä. Hän oli seitsemänlapsisen maanviljelijäperheen neljäs lapsi.
Häkkinen kertoi itse syntyneensä 18. maaliskuuta ja halusi viettää syntymäpäiväänsä silloin. Kirkonkirjojen mukaan hän oli syntynyt 18. helmikuuta.
Häkkinen asui pitkään Hakojärvellä tyttärensä Kerttu Könnin kanssa talossa, jossa ei ollut sähköä eikä juoksevaa vettä. Pitkän elämänsä syyksi Häkkinen arveli juuri yksinkertaista elämäntapaa. Myös gerontologian professori Antti Hervosen mukaan päivittäiset askareet pitivät Häkkisen virkeänä ja toimintakykyisenä.
Viimeiset vuodet Häkkinen asui palvelutalo Elviirassa, jossa hän myös kuoli. Siellä hän vietti myös 111-vuotissyntymäpäivänsä, jolloin vieraana oli muiden muassa tasavallan presidentti Tarja Halonen. 
Hannu Karpo kävi tapaamassa Häkkistä kahteen kertaan ja esitti televisio-ohjelmassaan tämän 100- ja 109-vuotisjuhlat.
Kaikkien aikojen vanhin suomalainen oli mahdollisesti Maria Andersson, jonka uskotaan kuolleen 117-vuotiaana vuonna 1946. Ikä ei kuitenkaan ole täysin varma, joten Häkkistä vanhempi olisi ainoastaan 112-vuotiaana kuollut Lempi Rothovius.
Abduktio (yhtye)

Abduktio oli suomalainen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin Ylöjärvellä vuonna 1998. Myöhemmin yhtye toimi Tampereella. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu mm. "moderniksi hardcoreksi", ja se julkaisi kaksi albumia sekä useita lyhyitä levyjä ja soitti lähes 300 keikkaa. 
Abduktion sanoitukset olivat pääosin poliittisia, ottaen kantaa muun muassa militarismiin, kapitalismiin, nationalismiin ja ekologiaan. 
Abduktion kitaristi ja säveltäjä Jukka Laajakallio menehtyi 14. joulukuuta 2011, jonka myötä myös koko yhtyeen toiminta lopetettiin. Yhtye esiintyi vielä viimeisen kerran 7. huhtikuuta 2012 Tampereen Klubilla.
Abduktio julkaisi 16. huhtikuuta 2017 Bandcamp -sivustollaan uuden kappaleen Waterloo. Kappale on osa myöhemmin julkaistavaa 12" EP:tä, jonka nimi on Jotain palaa.
Terje Langli

Terje Bjarte Langli (s. 3. helmikuuta 1965 Steinkjer, Norja) on norjalainen entinen maastohiihtäjä.
Langli oli mukana jo 1987 MM-hiihdoissa Oberstdorfissa, missä hän saavutti Norjan joukkueessa viestipronssia. 1991 MM-kisoissa Val di Fiemmessä Langli voitti kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun. 1992 Albertvillen olympialaisissa Langli voitti Norjan joukkueessa viestikultaa sekä pronssia 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Hän voitti viestikultaa myös 1993 MM-hiihdoissa Falunissa. Urheilu-uransa jälkeen Langli on toiminut Norjan hiihtomaajoukkueen huoltopäällikkönä ja vuodesta 2006 lähtien tuotekehitystehtävissä Rapala VMC -konsernissa.
Johan Grøttumsbråten

Johan Grøttumsbråten (12. helmikuuta 1899 – 24. tammikuuta 1983) oli norjalainen maastohiihtäjä ja yhdistetyn hiihtäjä. Kummassakin lajissa hän oli 1920–1930-luvuilla maailman terävimmällä huipulla.
MM-kultaa Grøttumsbråten voitti 1926 Lahdessa yhdistetyssä ja 1931 Oberhofissa sekä yhdistetyssä että 18 kilometrin hiihdossa. Muina vuosina hän ei MM-kilpailuihin osallistunut.
Olympialaisissa Grøttumsbråten voitti 1924 Chamonix'ssa 18 kilometrin hiihdossa hopeaa ja 50 kilometrin hiihdossa sekä yhdistetyn kilpailussa pronssia. Sekä 1928 Sankt Moritzissa että 1932 Lake Placidissa hän voitti yhdistetyssä olympiakultaa. Sankt Moritzissa hän voitti lisäksi 18 kilometrin hiihtokilpailun. Lake Placidissa hän sijoittui 18 kilometrillä kuudenneksi.
Holmenkollenin kisoissa Grøttumsbråten voitti yhdistetyn vuosina 1923, 1926, 1928, 1929 ja 1931. Ainoan Norjan-mestaruutensa hän voitti yhdistetyssä vuonna 1926.
Vuoden 1952 Oslon talviolympialaisissa Johan Grøttumsbråten toimi Suomen joukkueen yhdysmiehenä norjalaisjärjestäjiin. Hänet palkittiin kisojen päätttyessä tästä työstä Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan mitalilla.
Ulrich Wehling

 
Ulrich Wehling (s. 8. heinäkuuta 1952 Halle) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä, eräs kautta aikain menestyneimpiä lajissaan, jossa hän on ainoana voittanut kolme henkilökohtaista olympiakultaa. Hän edusti aktiiviurallaan Saksan demokraattista tasavaltaa.
Wehling voitti yhdistetyssä nuorten Euroopan-mestaruuden vuonna 1971 ja seuraavana vuonna Sapporossa olympiakultaa ennätyksellisen nuorena, 19 vuoden ja 212 päivän ikäisenä. Falunin MM-hiihdoissa 1974 hän voitti kultaa huolimatta pitkän kilpailutauon aiheuttaneesta edellissyksyn loukkaantumisesta, ja Innsbruckissa 1976 hän voittaa toistamiseen olympiakultaa. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän saavutti pronssia oltuaan mäkiosuuden jälkeen vasta kahdeksantena mutta Lake Placidissa 1980 hän voitti kolmannen olympiakultansa.
Wehling voitti yhdistetyn Holmenkollenilla vuosina 1975, 1976 ja 1977, Salpausselällä vuonna 1975 sekä Falunissa vuosina 1975 ja 1979. Hän voitti Itä-Saksan mestaruuden kuusi kertaa vuosina 1973–1979.
Urheilu-uransa jälkeen Uli Wehling toimi Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) kilpailunjohtajana menestyslajissaan yhdistetyssä.
Akutan Island

Akutan Island () on Aleuttien saariston Foxsaariin kuuluva saari Alaskassa. Se on noin 30 kilometriä pitkä ja sillä sijaitsee Akutanin kaupunki. Saarella on myös Mount Akutanin tulivuori, joka on 1 303 metriä korkea.
Akutan on P. K. Krenitzinin ja M. Levaševin vuonna 1768 ilmoittama saaren aleutinkielinen nimi. James Cook kirjoitti sen muodossa "Acootan" vuonna 1785. Nimi saattaa tulla aleutin sanasta "hakuta", joka R. H. Georgheganin mukaan tarkoittaa: "tein virheen".
Fred Børre Lundberg

Fred Børre Lundberg (s. 25. joulukuuta 1969 Bardu) on entinen norjalainen yhdistetyn urheilija. Hänen uransa parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvulle, jolloin hän oli maailman terävimmällä huipulla.
Yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun Lundberg voitti kaudella 1990–1991. Samana vuonna Val di Fiemmen MM-hiihdoissa hän voitti maailmanmestaruuden yhdistetyn henkilökohtaisessa kilpailussa. 1992 Albertvillen olympialaisissa Lundberg voitti joukkuekilpailun hopeaa yhdessä Trond Einar Eldenin ja Knut Tore Apelandin kanssa. Joukkuehopeaa hän saavutti myös 1993 Falunin MM-hiihdoissa.
1994 Lillehammerin olympialaisissa Lundberg voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa ja joukkuekilpailun hopeaa Apelandin ja Bjarte Engen Vikin kanssa. 1995 Thunder Bayn MM-kisoissa hän voitti henkilökohtaisen kilpailun ja saavutti joukkuekilpailun hopeaa Apelandin, Vikin ja Halldor Skårdin kanssa. Samojen miesten kanssa Lundberg voitti joukkuekilpailun kultaa 1997 Trondheimin MM-kisoissa ja 1998 Naganon olympialaisissa. Vielä 1999 Ramsaun MM-hiihdoissa Lundberg saavutti joukkuehopeaa Vikin, Eldenin ja Kenneth Bråtenin kanssa.
Seuratasolla Lundberg edusti Bardu IL:ää.
Alakanuk

Alakanuk on toisen luokan kaupunki Alaskan osavaltion länsirannikolla. Sana "alakanuk" on jupikkisana joka tarkoittaa "väärää tietä". G. R. Putnam U.S. Coast &amp; Geodetic Surveysta mainitsi kylän ensimmäisen kerran vuonna 1899. Sitä asutti alun perin jupikkišamaani Anguksuar perheineen. 
Vuoden väestönlaskennassa Alakanukissa asui 652 ihmistä. Näistä 95,40 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. Kaupungin tärkein elinkeino on kalastus.
Aleknagik

Aleknagik on kaupunki Alaskan lounaisrannikolla. Se on saanut nimensä läheisen Aleknagikin järven mukaan. Jupikkien kielellä "aleknagik" tarkoittaa "väärää tietä kotiin". 
Vuoden väestönlaskennassa Aleknagikissa asui 221 ihmistä. Näistä 81,90 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
1800-luvun lopulla Aleknagikissa ja lähikylissä asui noin 200 ihmistä. Vuosien 1918-1919 influenssaepidemia tappoi suurimman osan kylien asukkaista. Muutamat henkiin jääneet muuttivat alueelta. 1920-luvulla entiset asukkaat alkoivat palata alueelle ja vuonna 1931 Aleknagikissa asui 30 ihmistä. 
Noin kaksi kilometriä itään kylästä on Aleknagikin lentokenttä (FAA-tunnus 5A8).
Anaktuvuk Pass

Anaktuvuk Pass on kaupunki Alaskassa. Anaktuvuk Pass on Brooks Rangella, Anaktuvuk ja John -jokien välissä. 
Anaktuvuk Pass on saanut nimensä Anaktuvuk-joen (Anaktuvuk River) mukaan. "Anaktuvuk" tarkoittaa inupiattien kielellä "karibunjätösten paikkaa". Pohjois-Alaskassa eli nomadiryhmä nimeltään "nunamiut", joka metsästi karibuja merinisäkkäiden ja kalojen asemasta, kuten muut inupiatit tekivät. He kävivät rannikoiden asukkaiden kanssa vaihdantakauppaa muista tarvikkeista. Karibukantojen väheneminen 1900-luvun alkuvuosikymmeninä sai monet numamiuteista muuttamaan rannikon kyliin. 1938 useat nunamiut-perheistä muuttivat takaisin Brooks Rangelle Chander Laken ja Killik Riverin alueille. Myöhemmin molemmilta alueilta perheet muuttivat Anaktuvuk Passiin. Kaupunki on ainoa jäljellä olevan nunamiut-asuinalue.
Vuoden väestönlaskennassa Anaktuvuk Passissa asui 282 ihmistä. Näistä 87,59 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Odd-Bjørn Hjelmeset

Odd-Bjørn Hjelmeset (s. 6. joulukuuta 1971 Nordfjordeid, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä, joka tunnetaan erityisesti perinteisen hiihtotavan taitajana. Vapaalla hiihtotavalla hän ei ole yltänyt vastaaviin saavutuksiin.
Vuoden 1999 MM-hiihdoissa Ramsaussa Hjelmeset saavutti pronssia kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-hiihdoissa hän voitti viestikultaa yhdessä Frode Estilin, Thomas Alsgaardin ja Tor Arne Hetlandin kanssa sekä henkilökohtaisessa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia.
Vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Hjelmeset hiihti pronssille 50 kilometrin perinteisen tyylin kisassa. Vuoden 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoissa hän saavutti toisen viestimaailmanmestaruutensa Estilin, Lars Bergerin ja Tore Ruud Hofstadin kanssa sekä saavutti 50 kilometrillä pronssia. Vuoden 2007 Sapporon MM-kisoissa Hjelmeset voitti 50 kilometrin perinteisen tyylin kisan loppukirikamppailussa Estiliä vastaan. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Hjelmeset hiihti toisen osuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa.
Maailmancupissa Hjelmeset on voittanut kahdeksan osakilpailua, ollut viisi kertaa toinen ja kuusi kertaa kolmas (1. joulukuuta 2014). Kaudella 1999–2000 hän sijoittui sprintticupissa toiseksi ja kokonaiskilpailussa kolmanneksi.
Seuratasolla Hjelmeset edustaa Fjellhug/Vereide IL:ää.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1987

Vuoden 1987 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Oberstdorfissa Saksan liittotasavallassa 12.–21. helmikuuta 1987.
Ensimmäistä kertaa arvokilpailuissa kilpailtiin erikseen vapaan ja perinteisen hiihtotavan kilpailuissa.
Miesten maastohiihto.
15 km (p).
Päivämäärä: 15. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Jari Laukkanen oli kilpailussa yhdeksäs, Harri Kirvesniemi 12., Aki Karvonen 15., Ari Hynninen 16. ja Kari Härkönen 28:s.
30 km (p).
Suomen Kari Ristanen oli kilpailussa kymmenes ja Jari Laukkanen 12:s.
50 km (v).
Suomen Harri Kirvesniemi oli kilpailussa 20. ja Jari Laukkanen 31:s.
Naisten maastohiihto.
5 km (p).
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa yhdeksäs, Tuulikki Pyykkönen 12. ja Jaana Savolainen 29:s.
10 km (p).
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa kahdeksas, Eija Hyytiäinen 12. ja Tuulikki Pyykkönen 20:s.
20 km (v).
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 17., Eija Hyytiäinen 22. ja Jaana Savolainen 33:s.
Yhdistetty.
Normaalikilpailu (K90 + 15 km).
Alun perin kilpailussa sijoittui toiseksi yhdysvaltalainen Kerry Lynch, joka sittemmin hylättiin hänen jäätyään kiinni dopingrikkomuksesta.
Suomen Jouko Parviainen oli kilpailussa 16., Sami Leinonen 25., Jyri Pelkonen 37. ja Jukka Ylipulli keskeytti.
Joukkuekilpailu (K90 + 3×10 km).
Suomen joukkue (Sami Leinonen, Jouko Parviainen ja Jyri Pelkonen) oli kilpailussa seitsemäs.
Mäkihyppy.
Normaalimäki (K90).
&lt;br&gt;Suomen Tuomo Ylipulli oli kilpailussa seitsemäs ja Pekka Suorsa 13:s.
Suurmäki (K110).
Suomen Tuomo Ylipulli oli kilpailussa kymmenes, Ari-Pekka Nikkola 11. ja Matti Nykänen 19:s.
Pyhä kirjoitus

Pyhät kirjoitukset kuuluvat useisiin uskontoihin ja hengellisiin liikkeisiin. Niihin kuuluu uskomus, että pyhät kirjoitukset ovat suoraan tai osittain joko jumalallista ilmoitusta tai hengellisesti inspiroituja, joissakin tapauksissa niitä saatetaan pitää myös historian kerrontana. Uskonnosta riippuen kirjoituksia ja niiden fyysistä muotoa (kirja, käärö tms.) saatetaan pitää itsessäänkin loukkaamattoman pyhinä ja suuren kunnioituksen kohteina. Myös ei-uskonnolliset ihmiset osoittavat näille kirjoituksille usein tavallista suurempaa kunnioitusta.
Vaikka muinaiset sivilisaatiot tuottivatkin käsin kirjoitettuja pyhiä kirjoituksia tuhansien vuosien ajan, ensimmäinen laajempaan levitykseen painettu pyhä kirjoitus oli buddhalainen "Timanttisutra", joka painettiin vuonna 868. Nykyisin painetuin ja laajimmin levinnein pyhä kirjoitus on kristinuskon Raamattu.
Luettelo pyhistä kirjoituksista.
Eri uskontojen pyhiä kirjoituksia:
Näkemyksiä.
Uskontojen oma asennoituminen pyhiin kirjoituksiin vaihtelee. Jotkut uskonnot pyrkivät tekemään kirjoituksistaan laajalti vapaasti saatavia, kun taas jotkut uskonnot ajattelevat, että pyhien kirjoitusten tulee olla salaisia kaikilta paitsi lojaaleimmilta uskontoon vihityiltä henkilöiltä. Monissa uskonnoissa pyhien kirjoitusten määrä on rajattu (esim. kaanon) ja muutosten tekeminen on rajoitettua tai kiellettyä. Kirjoitusten käännökset saattavat saada uskonnosta riippuen hyväksynnän, mutta alkuperäistä kieltä ja alkutekstejä pidetään useimmiten korkeammassa ja autoritaarisemmassa arvossa. Jotkut uskonnot levittävät kirjoituksiaan vapaasti ja ilmaiseksi, jotkut taas perivät niistä maksun ja ovat tarkkoja tekijänoikeuksista.
Kirjoitusten standardoinnista on hyötyä erityisesti kirjoituksiin viitattaessa. Sikhismin "Guru Granth Sahibiin" viitataan sivunumeroilla, kun taas abrahamilaisten uskontojen ja niiden perillisten kirjoituksiin viitataan useimmiten luku- ja jaenumeroilla.
Sean Astin

Sean Patrick Astin (s. 25. helmikuuta 1971, Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa, jossa hän esittää Samvais Gamgi -nimistä hobittia.
Myös Sean Astinin vanhemmat Patty Duke ja John Astin ovat näyttelijöitä. Astin on ollut naimisissa Christine Astinin (o.s. Harrell) kanssa vuodesta 1992 lähtien. Heillä on kolme tytärtä.