tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dong Zhongshu

Dong Zhongshu (董仲舒; pinyin: Dǒng Zhòngshū; Wade-Giles: Tung Chung-shu), 179 eaa. – 104 eaa. oli Han-dynastian aikaan elänyt kiinalainen filosofi. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä kungfutselaisista ajattelijoista, sillä kungfutselaisuus saavutti Kiinan keisarivallan virallisen ideologian aseman juuri Dongin esittämässä muodossa.
Dong omaksui vaikutteita Xunzin ajatuksista. Hänen mukaansa keisari on vallastaan velkaa Taivaalle, mutta myös vastuussa alamaisilleen heidän hyvinvoinnistaan, jota Taivas puolestaan valvoo. Dong kokosi kungfutselaisen viiden hyveen ("wǔ lùn") pohjalta kolme johtoliekaa ("sān gāng"): ruhtinas johtaa ministereitä, isä johtaa poikia ja aviomies johtaa vaimoa. On merkillepantavaa, että nämä kolme johtoliekaa ovat tiukasti hierarkkisia suhteita ja siten oikeastaan ilmentävät legalistista eivätkä niinkään kungfutselaista ajattelutapaa. Viidessä vakiossa ("wǔ cháng") Dong myös lisäsi Mengzin neljän hyveen joukkoon luotettavuuden, jolla hän pyrki osoittamaan, että alamaisten tulee osoittaa uskollisuutta keisarille.
Dong sai keisari Wun määräämään viisi klassikkoa hovioppineiden pakolliseksi oppimateriaaliksi ja tämän toteuttamiseksi valtion pääkaupunkiin perustettiin vuonna 124 eaa. keisarillinen akatemia "Taixue", joka koulutti virkamiehiä keisarivallan tarpeisiin. Samaan aikaan Dong muodosti kungfutselaisista yhteiskunnallisista opeista sekä yin-yang-opista synkretistisen oppirakennelman, joka vuonna 136 eaa. nousi keisarillisella määräyksellä Kiinan viralliseksi ideologiaksi.
Teemu Koskinen

Teemu Juhani Koskinen (s. 26. toukokuuta 1980) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Porista kotoisin oleva Koskinen valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 2009. Hän on näytellyt muun muassa Kouvolan Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja 2010-luvulla useita vuosia Kotkan kaupunginteatterissa.
Koskinen on näytellyt useita musikaalirooleja, kuten Big Deal "West Side Storyssa". Pyynikin kesäteatteri tuotti kesällä 2017 musikaaliversion Hella Wuolijoen klassisesta maalaisdraamasta "Niskavuoren nuori emäntä". Koskinen näytteli Iso-Marttia.
Koskisella on ollut muutamia sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Pirttinen elokuvassa "Tali-Ihantala 1944" (2007).
Koskisen ääniala on tenori. Hänen erityistaitojaan on muun muassa butō.
Tatra T5A5

 Tatra T5A5 oli ČKD Tatran Prahassa valmistama kokeellinen raitiovaunu, joka kehitettiin vuonna 1972. 
Historia.
Koska T5A5 suunniteltiin aikaisempien mallien seuraajaksi, siihen tuli samanlaiset sähkölaitteet kuin edeltäjiinsä, mutta moottoria oli parannettu. Koekappale tuli käyttöön vuonna 1974, koeajoon Prahassa, mutta se poistettiin kaksi vuotta myöhemmin. Vaunun sähkölaitteita käytettiin B6A2:n suunnittelussa Itä-Saksassa, ja se romutettiin lopullisesti vuonna 1985. 
Kun huomattiin, että alkuperäistä koekappaletta ei voinut ottaa sarjatuotantoon, toinen malli valmistui vuonna 1981, ja sitäkin kokeiltiin yksinomaan Prahassa. Koeajojakso ei kestänyt pitkään ja kuten ensimmäinen koekappalekaan, sekään ei jäänyt säännölliseen liikenteeseen.
Pikkumyyrä, joka tahtoi tietää, kuka kehtasi kakkia kikkaran suoraan hänen päähänsä

Pikkumyyrä, joka tahtoi tietää, kuka kehtasi kakkia kikkaran suoraan hänen päähänsä () on Werner Holzwarthin kirjoittama ja Wolf Erlbruchin kuvittama saksalainen lastenkirja myyrästä joka lähtee selvittämään hyvän päivänsä pilaajaa. 
Kääntäjä Pirkko Talvio-Jaatinen. Suomenkielinen versio on vapaasti käännetty alkuperäisestä teoksesta.
Suomenkielisen version on kustantanut Nemo ja sen ilmestymisvuosi suomessa oli 2000, sivuja kirjassa on 23.
Wolf Erlbruch

Wolf Erlbruch (30. kesäkuuta 1948 Wuppertal, Saksa – 11. joulukuuta 2022 Wuppertal ) oli saksalainen lastenkirjailija ja kuvittaja.
Palkinnot.
Lähde
Japaninpähkinäpensas

Japaninpähkinäpensas ("Corylus sieboldiana") on koivukasvien heimoon ja pähkinäpensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa, Korean niemimaalla, Mantšuriassa ja Amurin alueella.
Ulkonäkö ja koko.
Japaninpähkinäpensas on viiden metrin korkuinen pensas, jolla on karvaiset versot. Lehdillä on noin 1,5–2,5 senttimetrin mittaiset ruodit. Lehtilavat ovat pituudeltaan 5–10 senttimetriä, muodoltaan soikeita tai pitkähköjä, pitkäkärkisiä ja pyöreätyvisiä. Lehtilaidat ovat kaksinkertaisesti sahalaitaisia. Lehtisuonet ovat karvaisia; nuorten lehtien keskellä on usein punertava laikku.
Japaninpähkinäpensaan kukinto on tuulipölytteinen norkko. Hedenorkot sijaitsevat yksittäin tai 2–6 norkon ryhminä; jokainen norkko koostuu lukuisista yksineuvoisista kukista, joiden heteet ovat punaisia. Hedelmä on kartiomainen, noin 1,5 senttimetrin pituinen pähkinä, joita kasvaa kaksi tai kolme yhdessä. Jokainen pähkinöistä sijaitsee kapean esi- ja tukilehdistä muodostuneen suojusputken sisällä; putken yläosassa on lyhyitä, ehytlaitaisia hampaita.
Kromosomiluku on 2n = 22.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Japaninpähkinäpensaan levinneisyysalue ulottuu Aasian lauhkealle vyöhykkeelle, eteläiseen Siperiaan, Venäjän Amurin alueelle, Mongoliaan, joihinkin Kiinan maakuntiin, Korean niemimaalle sekä Japanin Hokkaidōn ja Honshūn saarille. Laji kasvaa vähälajisissa ja kylmänkosteissa metsissä kuivassa-tuoreessa, happamassa tai lievästi emäksisessä, hiekkaisessa–humuspitoisessa maaperässä aurinkoisilla kasvupaikoilla. Laji pitää lämmöstä, mutta on enimmäkseen pakkasenkestävä.
Luokittelu.
Japaninpähkinäpensas kuuluu pähkinäpensaiden ("Corylus") sukuun, sektioon "Corylus" ja alasektioon "Siphonochlamys". Lajin kuvaili ensimmäisenä Carl Ludwig Blume vuonna 1851.
Lajista on olemassa useampia muunnoksia, joista vain kaksi on yleisesti tunnustettuja:
Aiemmin erilliseksi luokitellun muunnoksen "Corylus sieboldiana" var. "brevirostris" katsotaan nykyisin olevan synonyymi "var. sieboldiana"-muunnokselle.
Käyttö.
Japaninpähkinäpensaalla on vain harvoin metsätaloudellista merkitystä. Sen sijaan lajia käytetään koristekasvina hedelmiensä vuoksi; se on myös hyvä mehiläiskasvi.
Eroge

Eroge on japanilainen videopelien lajityyppi, joka tarkoittaa erotiikkaa sisältävää videopeliä. Seksin määrä lajityypin peleissä vaihtelee hyvin pienestä määrästä nimenomaan masturbaation apuna toimivaan "nukige"-lajityyppiin. Jotkin lajityypin peleistä ovat suunnattu naisille.
Jotkin draama-aiheiset "nakige" ("itkupeli")-videopelit ovat myös eroottisia pelejä, mutta eivät kaikki. Pelit kuten "" (1998) perustuivat yksinkertaiseen kaavaan, jossa on komedinen alku, romanttinen välivaihe, traaginen eroaminen ja tunteikas palaaminen yhteen. Peliä seurasi hyvin menestynyt "Kanon".
Erotiikkaa voidaan käyttää lisänä peleissä, joissa se ei ole pääaihe. Jotkin menestyneet anime-sarjat perustuvat eroge-peleihin, mutta usein ilman esikuvansa eroottista sisältöä.
Historia.
Lajityypin synty ajoittuu 1980-luvun lopulle, jolloin NEC julkaisi NEC PC-9801 -sarjan mikrotietokoneet. Tietokone oli rajoittuneempi näyttöominaisuuksiltaan kuin kilpailevat Sharp X68000 tai FM Towns, mutta sille oli saatavilla paljon lajityypin pelejä.
Ihmisten kyllästyminen yksioikoisiin seksipeleihin johtivat peleihin kuten ASCII Corporationin roolipeli "Chaos Angel", mutta lajityyppi oli vielä pääasiassa pornoa. "Dokyusei" (1992) lisäsi lajityyppiin eri tarinavaihtoehdot. Myöhemmin kiintolevyjen lisääminen tietokoneisiin mahdollisti paremman grafiikan ilman jatkuvaa levykkeiden vaihtoa ja visual novel -lajityyppi syntyi.
Sensuuri.
Lajityypin pelejä sensuroidaan Japanissa, joka puretaan vain kun peli lisensoidaan länsimarkkinoille.
Peleistä tuotetaan myös versioita ilman niiden eroottista sisältöä eli kaikenikäisille sopivia versioita.
Pelikonsoleilla on tiukemmat säännöt julkaistavalle sisällölle ja niille julkaistuissa versioissa ei ole eroottisia kohtauksia.
Tatra T5B6

Tatra T5B6 oli kokeellinen raitiovaunu, jonka ČKD Tatra valmisti vuonna 1976. 
Historia.
Koska Tatran aiemmat tuotteet olivat menestyneet laajasti Neuvostoliitossa, valmistajan oli tarkoitus kehittää uusi uudistettu raitiovaunujen sukupolvi asiakkailleen. Ensimmäisten Tatran tehtaalla suoritettujen koeajojen jälkeen kaksi koekappaletta toimitettiin Mostiin arvioitavaksi, ja ne olivat siellä vuoden. Mostin liikenteen viranomaiset eivät halunneet maksaa T5B6:sta korkeampaa hintaa kuin T3SU:sta eikä enempää tilauksia toimitettu. Alkuperäinen koekappale on yhä Mostissa, mutta sitä ei käytetä säännöllisessä liikenteessä, vaan se on jätetty museoraitiovaunuksi.
Sultingsträsk

Sultingsträsk on noin 80 aarin laajuinen metsälampi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Nuuksiossa. Nuuksion Pitkäjärvi sijaitsee Sultingsträskin länsipuolella ja Bodominjärvi kaakkoispuolella. Pohjoisessa lähin naapurijärvi on Velskolan Pitkäjärvi. Muutama sata metriä Sultingsträskistä länteen sijaitsee Hynkänlampi ja etelässä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lintulampi ja Malmilampi.
Sultingsträsk sijaitsee Espoonjoen valuma-alueella, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä.
Sultingsträskistä käytetään toisinaan epävirallista suomenkielistä nimeä Sulalampi. Espoon karttapalvelu ei tunnista kyseistä nimeä. Järviwikin mukaan Rovaniemellä on runsaan neljän hehtaarin laajuinen Sulalampi.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1937

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1937 pelattiin neljässä neljän joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat välierät ja loppuottelun vuoden 1937 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Alkulohkojen sijoilla 2-4 olleet pelasivat kaksi putoamissarjaa, joista kummastakin kolme heikointa joukkuetta putosi Division II:en, josta nousi tilalle kuusi joukkuetta.
Alkuohkot ja putoamissarjat pelattiin yksinkertaisina sarjoina, välierissä oteltiin kaksoisotteluin ja loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 21. helmikuuta Tukholman olympiastadionilla.
Division I.
Loppuottelu.
21. helmikuuta 1937 Tukholma.
Suzuki Jimny

Suzuki Jimny on japanilaisen Suzukin pieni nelivetoinen maastoauto, jonka ensimmäinen sukupolvi tuotiin markkinoille vuonna 1970. Jimnyn konseptina on ollut tarjota aidosti maastokelpoinen auto edullisella hinnalla. Malli on uudistunut tavanomaisia henkilöautoja harvemmin: kolmatta sukupolvea valmistettiin 20 vuotta, kunnes vuonna 2018 julkistettiin auton neljäs sukupolvi. Alusta asti Jimnyssä on ollut erillinen tikapuurunko, kytkettävä neliveto ja alennusvaihde. Vuodesta 2021 Jimnyä myydään Euroopassa vain kaksipaikkaisena pakettiautona, koska malli ei yltänyt henkilöautoilta vaadittaviin EU:n päästörajoihin.
1. sukupolvi.
Vuonna 1970 esitelty Jimny oli Suzukin ensimmäinen nelivetoinen automalli. Japanissa Kei-autoksi luokiteltu Jimny oli varustettu 360 kuutiosenttimetrin ilmajäähdytteisellä, kaksisylinterisellä kaksitahtimoottorilla, jota Suzuki käytti myös moottoripyörissään. Jeepin tavoin Jimnyssä oli kaksi vaihteistoa, toinen taka-akselia käyttävä synkronoitu neliportainen ja toinen etuakselia käyttävä kaksivaihteinen.
2. ja 3. sukupolvi.
Vuonna 1981 esiteltyä Jimnyn toista sukupolvea tuotiin Suomeen syksystä 1982 lähtien nimellä Suzuki SJ410. Se oli varustettu 970 cm3 vesijäähdytteisellä moottorilla, joka tuotti 45 hevosvoimaa ja 110 km/h huippunopeuden. Toinen sukupolvi oli muotoilultaan kulmikas, vuonna 1998 esitelty kolmas pyöristetympi.
Suzuki Jimnyn kolmanteen sukupolveen perustui myös Japanin kei-automarkkinoille suunnattu Mazda-malli AZ-Offroad, joka oli varustettu 658-kuutioisella turboahdetulla bensiinimoottorilla.
4. sukupolvi.
Neljännen sukupolven malleja myytiin Euroopassakin aluksi nelipaikkaisina henkilöautoina, joiden hinnat alkoivat noin 25 tuhannesta eurosta. "Iltalehden" koeajossa siinä nähtiin jopa samoja piirteitä ja ominaisuuksia kuin kymmenen kertaa kalliimmissa Mercedes-Benzin G-sarjan autoissa. Uusi Suzuki Jimny pääsi World Car Awards -kilpailun finaaliin kolmessa sarjassa. Suomessa se voitti vuonna 2019 oman sarjansa "Iltalehden" vuosittaisessa Vuoden auto Suomessa -äänestyksessä.
Pian auto vedettiin kuitenkin pois Euroopan markkinoilta, koska se ei täyttänyt Euroopan unionin vaatimuksia hiilidioksidipäästöjen rajoittamisesta. Jimnyn takaistuin poistettiin ja automalli tuotiin uudelleen Euroopan markkinoille Jimny LCV -nimisenä pakettiautona, joiden päästörajat ovat henkilöautoja väljemmät. Samalla versioiden määrä supistui yhteen, jossa on 100-hevosvoimainen 1,5 litran bensiinimoottori ja manuaalivaihteisto.
Aravanlaakso

Aravanlaakso tai Arabanlaakso (, ) on Israeliin ja Jordaniaan kuuluva alue Kuolleenmeren eteläpuolella. Alue on osa Isoa hautavajoamaa ja käsittää lähinnä hiekka-aavikkoa.
Maantiede.
Aravanlaakso käsittää Israeliin ja Jordaniaan kuuluvan alueen Kuolleenmeren eteläpuolella. Laakso on osa suurempaa Ison hautavajoaman kokonaisuutta. Pituutta laaksolla on noin 180 kilometriä ja sen eteläkärjessä sijaitsee Eilatin satama Punaisellamerellä. Pääosa alueesta on hiekka-aavikkoa ja se voidaan jakaa kahteen osaan vedenjakajan mukaan. Negevin laaksoista alueelle on syntynyt suuria irtomaasta muodostuneita suistoja. Alueella on muutamia keitaita. Keitaat sijaitsevat kuitenkin kaukana toisistaan ja niiden vesi on tavallisesti suolapitoista.
Lämpötilat alueella vaihtelevat 14°C ja 34°C-asteen välillä. Keskimääräinen lämpötila on noin 23°–24°C. Keskimääräinen vuotuinen sadanta alueella on noin 25 mm.
Aravanlaakson ankarissa olosuhteissa selviytyy vain suhteellisen pieni määrä kasvilajeja. Alueella tavattaviin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi aavikon olosuhteisiin sopeutuneet tamariskit ja akaasiat.
Historia.
Aravanlaakson alueella on sijainnut kuparikaivoksia, joiden hyödyntäminen aloitettiin jo kalkoliittisella kaudella 3000-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Nabatealaiset harjoittivat maanviljelystä osissa laakson pohjoisosia. Aravanlaakso esiintyy Vanhassa testamentissa liittyen Israelin ja Edomin hallitsijoiden valtakamppailuihin mahdollisesti alueen kuparikaivosten ja Eilatin sataman hallinnan takia. Vanhassa testamentissa alueeseen käsitetään myös Jordanjoen laakso, mutta sittemmin nimi on tarkentunut tarkoittamaan vain Kuolleenmeren eteläpuolista osaa. Myös Kuolleeseenmereen viitattiin aikanaan Aravanmerenä. Kuparikaivosten hyödyntäminen jatkui Rooman ja Bysantin valtakuntien kausilla. Laakson pohjoisosia myös viljeltiin vielä Bysantin valtakunnan kaudella.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1938

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1938 pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1938 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Division II:eenei pudonnut yhtään joukkuetta. Kutta 1939 jatkettiin siis samoilla joukkueilla.
Loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 13. helmikuuta Tukholman olympiastadionilla.
Division I.
Loppuottelu.
13. helmikuuta 1938 Tukholma.
Abud

Abud tai Aboud on kylä Palestiinan Länsirannalla. Kylän historia on liitetty pyhän barbaran tarinaan ja sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 2 667.
Maantiede.
Abud sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa noin 18 kilometriä Ramallahin kaupungista luoteeseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Deir Nidham idässä, Bani Zeid pohjoisessa, Rantis ja Lubban el Gharbi lännessä, sekä Deir Abu Mash'al etelässä. Kylän korkeus merenpinnasta on 416 metriä.
Vuoden keskimääräinen lämpötila Abudissa on 18°C. Vuotuinen sadanta on 573 mm.
Historia.
Abudin kylän historia ulottuu 2000:n vuoden taakse. Sen nimi on johdettu paikallisesta Mar Oubadyan kirkosta. Abudin on liitetty Pyhän Barbaran tarinaan. Barbaran sanotaan olleen kristitty rikkaan Libanonissa asuneen miehen tytär, jota vainottiin uskonsa takia. Tarinan mukaan Barbara pakeni nykyisen kylän alueella sijaitsevaan luolaan, jolla on nykyisin hänelle omistettu pyhättö. Pyhän Barbaran juhlapäivää vietetään edelleen kylässä vuosittain 17. joulukuuta. Kaupungissa on useita kirkkoja ja moskeija, joita on rakennettu Bysantin, ristiretkeläisten ja osmanien valtakausilla.
Väestö.
Abudin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 2 667. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 2 056. Kylässä on yksi moskeija ja kolme kirkkoa.
Tapinellaceae

Tapinellaceae on sieniheimo, johon kuuluvia sukuja ovat vinokaspulkkosienet ("Tapinella") ja kultarypykät ("Pseudomerulius"). Molempiin sukuihin kuuluu kaksi Suomessa esiintyvää lajia.
Edmond About

Edmond François Valentin About (1828–1885) oli ranskalainen kirjailija. Hän kirjoitti 1850-1860-luvuilla joukon paljon luettuja romaaneja, muun muassa "Les mariages de Paris", ja kertomuksia. Hän toimi myös sanomalehtimiehenä ja edusti tasavaltaisia, antiklerikaalisia aatteita.
Setouchi

Setouchi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee Seton sisämeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Lännessä se ulottuu Okayaman tasangolle Yoshiijoen alajuoksulle, itä- ja eteläosien rikkonaiset rannikkoalueet ovat vuoristoisia. Kaupunkiin kuuluu useita Seton sisämeren saaria, kuten Maejima ja Nagashima. Setouchissa on 37 287 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 125,46 neliökilometriä.
Setouchi on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 yhdistämällä toisiinsa Okun, Osafunen ja Ushimadon maaseutukaupungit. Ushimado kehittyi jo keskiajalla Seton sisämeren rannikon satamana. Edo-kaudella se oli osa Okayaman daimiokuntaa ja sitä kautta maahan saapui korealaisia Joseon-dynastian lähetystöjä; se toimi myös Konpiravuorelle matkanneiden pyhiinvaeltajien lähtösatamana. Osafunessa perinteinen elinkeino oli miekkojen taonta. Yoshiijoen varren tasankoalueet kuuluvat prefektuurin viljavimpiin seutuihin. Alavilla alueilla viljellään riisiä, kukkuloilla hedelmiä, kuten "mikan"-mandariineja ja viinirypäleitä, sekä vihanneksia, kuten kurpitsaa. Ushimado tunnetaan oliiveistaan. Rannikolla harjoitetaan myös osterien ja "nori"-merilevän vesiviljelyä.
Setouchin kulttuuriperintöön kuuluu Honren-jin temppeli, jonka rakennuksista osa on peräisin Muromachi-kauden loppupuolelta. Ne on nimetty Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Honren-ji toimi korealaisten lähetystöjen vastaanottopaikkana. Toinen arvokas temppeli on Yokei-ji, jonka päähalli on rakennettu 1500-luvun loppupuolella. Okussa sijaitsee taidemaalari Takehisa Yumejin synnyinkoti ja museo. Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon. Setouchia palvelee JR Nishi-Nihonin Akō-linja.
Tampellan voimalaitos

Tampellan voimalaitos on Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Osakeyhtiön rakennuttama, vuonna 1916 valmistunut vesivoimala Tammerkosken yläjuoksulla. Nelikerroksinen punatiilinen voimalaitos on insinööri August Sandsundin ja arkkitehti Lambert Pettersonin suunnittelema. Se sijaitsee vanhojen tehdasrakennusten keskellä, entisten Finlaysonin ja Tampellan tehdasalueiden välissä. Nykyisin sitä ympäröivissä rakennuksissa toimivat Museokeskus Vapriikki ja Tampereen oikeustalo.
Tampereen kaupunki osti Tampellan voimalaitoksen vuonna 1985, josta lähtien se on ollut Tampereen Sähkölaitoksen käytössä. Sähkölaitoksella on koskessa myös kaksi muuta vesivoimalaa: Finlaysonin ja Keskiputouksen voimalaitokset. Näiden kolmen voimalan yhteenlaskettu sähköntuotanto on keskimääräisenä vesivuonna noin 60 gigawattituntia.
Tampellan voimalaitos on asemakaavalla suojeltu rakennus. Se on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Sisävedet

Sisävesiä ovat kaikki meren rannikolta sisämaan suuntaan sijaitsevat vesiympäristöt. Suomessa kaikkien sisävesien yhteenlaskettu pinta-ala on noin 3,4 miljoonaa hehtaaria, joka vastaa noin 8 % Suomen kokonaispinta-alasta.
Sisävesiä ovat esimerkiksi järvet, joet, lammet, virrat, kosket.ja purot. Sisävedet muodostavat vesistöjä, joita jakavat vedenjakajat. Vedenjakaja-alueella joet, virrat ja purot muovaavat maaperään laaksoja ja kanjoneita. Vedenjakajan alueella järvet ovat suhteellisen paljon merenpintaa korkeammalla ja niiden valuma-alueet ovat suppeita. Jos järvien ja jokien valuma-alueilla on runsas pohjavesivaranto, alueella voi esiintyä useita lähteitä. Vesistöjen latvavedet sijaitsevat joskus hajanaisesti laajalla alueella.
Monet sisävedet ovat saaneet nykyisen muotonsa geologisten muutosten myötä. Näihin muutoksiin kuuluvat jääkauden vaikutukset. Monet järvet ja lammet syntyivät viimeisimmän jääkauden jäätikön sulamisen aiheuttamien tapahtumien johdosta.
Tatra T5C5

 Tatra T5C5 on ČKD Tatran valmistama niveletön raitiovaunumalli, jota valmistettiin Prahassa 1970-luvun lopusta 1980-luvun alkupuolelle. Koekappaleita kokeiltiin Prahassa ja Budapestissa vuonna 1978. Vaunut erosivat monin tavoin Tatran aiemmista tuotteista; merkittävimpänä erona kulkuneuvoa ohjattiin ajokahvasta polkimen asemesta. 322 raitiovaunua toimitettiin Budapestiin vuosina 1978-1984, ja 126 alkuperäistä vaunua oli yhä liikenteessä lokakuussa 2017. T5C5:ssä on kolme ovea molemmilla puolilla. 
Uudistukset.
Vuosina 2002-2004 80 T5C5-raitiovaunua peruskorjattiin laajasti: vanha mekaaninen tehonsäätö (vastuksia hyödyntänyt rinnankytketty ohjaus) korvattiin eristehiltatransistoreita (IGBT) käyttävällä hakkuriohjauksella. Näiden raitiovaunujen uudeksi sarjatunnukseksi tuli T5C5K. Näitä vaunuja uudistettiin lisää vuonna 2009, ja niiden nykyinen sarjatunnus on T5C5K2. Uusi peruskorjaushanke käynnistyi vuonna 2014. Hankkeessa uusitaan kaikki jäjellä olevat alkuperäiset T5C5:t T5C5K2:ta vastaavaksi. Vaunuissa käytettiin erilaista mutta yhteensopivaa tehonsäätö- ja ohjausjärjestelmää, ja niiden sarjatunnukseksi tuli T5C5K2M. Lokakuussa 2017 196 T5C5K2-vaunua on ajossa ja kahdeksan peruskorjauksessa. 
Kun FUTÁRin liikenteenohjausjärjestelmä otettiin käyttöön, kaikkiin T5C5 ja T5C5K2-vaunuihin asennettiin FUTÁRin ohjain ja vaunulaitteisto sekä uudet sähköiset linjakilvet (etulinjakilpi, kaksi sivulinjakilpeä ja sisälinjakilpi). Osaa vaunujen välisten kytkinten nastoista käytetään FUTÁRin tiedonsiirtoon. 
Tuotanto.
Huomaa: Tässä luettelossa on vaunujen ensimmäiset omistajat. Kalustoa on voitu jälleenmyydä luettelon ulkopuolisiin kaupunkeihin.
Michael Raucheisen

Michael Raucheisen (10. helmikuuta 1889 Rain am Lech, Saksa – 27. toukokuuta 1984 Beatenberg, Sveitsi) oli saksalainen pianisti. Hän tuli tunnetuksi maansa johtavana laulajien säestäjänä 1900-luvun alkupuoliskolla.
Raucheisen asui vuodesta 1902 perheineen Münchenissä, jossa poika opiskeli Hochschule für Musikissa. Hän oli jo oppinut urkuri-isältään pianon-, viulun- ja huilunsoittoa. Raucheisen pääsi urkurin töihin Münchenin Pyhän Mikaelin kirkkoon ja konserttimestarin töihin Baijerin valtionoopperan orkesteriin. Pian hän alkoi toimia myös lauluvalmentajana ja esiintyi noin vuodesta 1920 säännöllisesti resitaaleissa laulajien kanssa. Hänen yhteistyökumppaneinaan olivat laulajista muiden muassa Hans Hotter, Frida Leider, Erna Berger, Karl Erb ja Elisabeth Schwarzkopf. Lisäksi hän konsertoi ja levytti usein sopraanon, vuodesta 1933 puolisonsa Maria Ivogünin kanssa. Hän säesti myös instrumentalisteja, kuten viulisti Fritz Kreisleria.
Erityisesti toisen maailmansodan aikana (vuodesta 1940) Raucheisen teki Berliinin radiolle runsaasti äänityksiä saksalaisesta liedohjelmistosta. Hänen levytyksiään on yhä saatavilla kymmenittäin. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin, Johannes Brahmsin, Robert Schumannin, Hugo Wolfin ja Richard Straussin sävellyksiä. Hänen ohjelmistossaan oli tilaa myös vähemmän tunnetuille lauluille esimerkiksi Hans Pfitzneriltä, Heinrich Marschnerilta ja Carl Loewelta. Saksalaisen kulttuuripiirin ulkopuolelta Raucheisenin ohjelmistoon kuului sellaisten säveltäjien kuin Giovanni Battista Sammartinin, Gioacchino Rossinin, Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n, Edvard Griegin, Ferruccio Busonin ja Václav Tomášekin töitä. Raucheisen esitti myös sovituksia kansanlauluista, kuten "Danny Boysta". Soitinteoksista hän esitti Christoph Willibald Gluckin, Fritz Kreislerin ja Jenő Hubayn sävellyksiä. 
Epäilyt sodanaikaisista natsisympatioista johtivat tilapäisesti siihen, että Raucheisen joutui enimmäkseen luopumaan konsertoinnista. Hän kuitenkin piti menestyksekkään kiertueen Elisabeth Schwarzkopfin kanssa ennen jäämistään eläkkeelle vuonna 1958. Raucheisen asettui vanhemmiten Sveitsiin, jossa kuoli 95-vuotiaana.
Sorjonen (täsmennyssivu)

Sorjonen voi tarkoittaa seuraavia:
Euroopan kisat 2019

Euroopan kisat 2019 olivat järjestyksessään toiset Euroopan kisat. Ne järjestettiin 21. – 30. kesäkuuta 2019 Minskissä, Valko-Venäjällä. Menestynein maa oli Venäjä, joka voitti 109 mitalia, joista 44 oli kultaisia. Suomi saavutti kaksi kultaa ja yhden pronssin.
Valinta.
Alun perin ainoan hakemuksen lähetti Alankomaat. Kesäkuussa 2015 Alankomaat kuitenkin kieltäytyi järjestämästä kisoja rahoitusongelmien takia. Lokakuussa 2016 päätettiin, että kisat järjestetään Minskissä.
Lajit.
Euroopan kisoissa 2019 kilpailtiin 15 lajissa. Verrattuna vuoteen 2015 useita lajeja pudotettiin pois lajivalikoimasta.
Jenő Hubay

Jenő Hubay (15. syyskuuta 1858 Budapest – 12. maaliskuuta 1937 Budapest) oli unkarilainen viulisti, musiikkipedagogi ja säveltäjä.
Hubay opiskeli lapsena isänsä, viulunsoiton professorin johdolla, ja piti ensikonserttinsa 11-vuotiaana. Vuosina 1871–1876 hän oli Joseph Joachimin opissa Berliinissä, josta lähti Pariisiin. Siellä hän teki vaikutuksen Henri Vieuxtempsiin, josta tuli Hubayn läheinen ystävä. Hubay seurasi Vieuxtempsia professorina Brysselin konservatoriossa vuonna 1882, mutta hän palasi Budapestiin, jossa seurasi isänsä jalanjälkiä toimimalla vuodesta 1886 professorina Budapestin konservatoriossa. Hän toimi konservatorion johdossa vuosina 1919–1934. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Franz von Vecsey, Joseph Szigeti, Emil Telmányi ja Eddy Brown.
Hubay esiintyi eri puolilla Eurooppaa ja piti resitaaleja Franz Lisztin kanssa. Hänen sävellystensä joukossa on oopperoita, orkesteriteoksia sekä konserttoja ja muita sävellyksiä viululle. Säveltäjänä hän sai vaikutteita Vieuxtempsin tuotannosta ja Lisztin varhaisista teoksista. Hän käytti usein unkarilaisia kansanomaisia melodioita sävellyksissään.
Osakesäästötili

Osakesäästötili on Suomessa osakesijoittamiseen tarkoitettu tili, jota käyttäen voi sijoittaa pörssiosakkeisiin. Tilille hankittujen osakkeiden tuottoa verotetaan vasta sitten, kun tuottoa nostetaan tililtä pois. 
Osakesäästötileillä on voinut käydä kauppaa 1.1.2020 lähtien. Vuonna 2022 Suomessa oli lähes 300 000 osakesäästötiliä. Tilinomistajista noin ⅔ oli miehiä.
Osakesäästötili koostuu arvo-osuustilistä, rahatilistä ja ulkomaisten osakkeiden säilytykseen tarkoitetusta tilistä. Arvo-osuustili on Euroclear Finlandin hoitamassa arvo-osuusjärjestelmässä, muut tilit pankissa. Henkilöllä voi olla vain yksi osakesäästötili. Yrityksellä sitä ei voi olla. 
Osakesäästötilin käyttö.
Osakesäästötilillä voi käydä kauppaa kotimaiseen tai ulkomaiseen pörssiin listatuilla osakkeilla. Tilille ei voi ostaa muita pörssilistattuja tuotteita kuin osakkeita, ei esimerkiksi ETF:iä. Tilin sisällä luovutusvoitot ja osingot ovat verovapaita. Voitoista maksetaan veroa vasta, kun varoja nostetaan tililtä tai kun tili lakkautetaan. Mahdollisen tappion saa vähentää verotuksessa vasta, kun tili lakkautetaan. 
Osakesäästötilille voi maksimissaan sijoittaa 100 000 euroa. Sijoituksen alarajaa ei ole määritelty. Osakesäästötilillä voi olla myös yli 100 000 euroa, koska maksetuilla osingoilla tai sijoitusten kasvulla ei ole ylärajaa. Yläraja on määritelty pelkästään käteisvarojen siirtoa varten. Tilille siirrettävät rahat voi sijoittaa erissä tai yhdellä kertaa. Osakesäästötilille ei voi siirtää aikaisemmin hankittuja pörssiomistuksia. Kyse on täysin uusista sijoituksista, joita voi tehdä yksityishenkilönä. 
Osakesäästötilin piirteitä.
Lähde
Osakesäästötili nousi alkuvaiheessa etenkin nuorempien sijoittajien suosioon: vuonna 2021 kaksi kolmesta osakesäästötilistä oli alle 40-vuotiaiden avaamia.
Rajoituksia.
Usean osakesäästötilin avaamisesta kertyy sakkomaksua 10 euroa vuorokaudessa tiliä kohden. 
Vahingossa avatut tilit paljastuvat usein vasta veroilmoitusten valmistuttua, jolloin maksut kohoavat tuhansiin euroihin.
Verohallinnon mukaan rangaistuksia määrätään noin kahdellesadalle ihmiselle vuosittain.
Kritiikkiä.
Suomessa vuoden 2020 alusta käyttöön tullutta osakesäästötiliä on kritisoitu muun muassa siitä, että se voi ohjata riskipitoiseen ja omaisuuslajien välillä huonosti hajautettuun sijoittamiseen, koska tilillä ei voi olla kuin pörssiosakkeita ja rahaa. Vastaavassa ruotsalaisessa mallissa ("investeringssparkonto, ISK") tilille voi hankkia myös sijoitusrahasto-osuuksia ja ETF:iä. Toisaalta aiemmin vain paria osaketta omistanutta osakesäästötilin helppo ja veroton kaupankäynti voi kannustaa suurempaan hajautukseen osakemarkkinoiden sisällä. Suomalaisen osakesäästötilin poliittisesti määriteltyä 50 000 euron enimmäistalletusta pidetään usein rajoittavana verrattuna sijoitusrahastoihin, kapitalisaatiosopimuksiin ja sijoitusvakuutuksiin. On myös pidetty kohtuuttomina jopa tuhansien eurojen sanktioita siitä, jos sama henkilö epähuomiossa avaa yhden sijasta useamman osakesäästötilin.
Mustasäihkyjä

Mustasäihkyjä ("Rhinopomastus aterrimus") on säihkyjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Afrikasta. 
Koko ja ulkonäkö.
Mustasäihkyjä voi kasvaa noin 23–27 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat ulkonäöltään toisiaan, joskin naaras saattaa olla hieman koirasta vaaleampi. Väriltään mustasäihkyjä on kauttaaltaan sinisen- tai violetinkiiltävän musta. Lajin siivissä on valkoinen juova ja pitkän pyrstön kärjissä on valkoisia täpliä. Linnun nokka on väriltään musta melko pitkä ja hieman alaspäinkaartuva.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustasäihkyjää tavataan Saharan eteläpuolisesta afrikasta. Sen levinneisyysalue kattaa vyöhykkeen Senegalista ja Guineasta Etiopiaan ja lisäksi se elää Gabonissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Angolassa ja Sambiassa. Linnun elinympäristöjä ovat savannit ja pensaikot, mutta metsäisiä alueita se välttelee. Ne elävät tyypillisesti pareittain ja voivat liittyä ryhmiksi myös muiden lintulajien kanssa. Mustasäihkyjän ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset ja niiden toukat, mutta se syö myös hämähäkkejä ja marjoja.
Werner Hans Frederik Abrahamson

Werner Hans Frederik Abrahamson (1744–1812) oli tanskalainen upseeri ja kirjailija sekä muinaismuistojen ja kansanrunouden tutkija. Hän julkaisi yhdessä Rasmus Nyerupin ja Knud Lyne Rahbekin kanssa arvokkaan viisiniteisen kansanlaulukokoelman "Udvalgte danske Viser fra Middelalderen".
Joseph Szigeti

Joseph Szigeti (5. syyskuuta 1892 Budapest – 19. helmikuuta 1973 Luzern) oli unkarilainen viulisti. Hän asui myös Sveitsissä sekä Yhdysvalloissa ja sai vuonna 1951 Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Elämä ja ura.
Szigeti sai varhaista opetusta isältään ja enoltaan tai sedältään, jotka olivat ammattimuusikoita. Hän eteni nopeasti ja pääsi pian Jenő Hubayn oppiin. Hän teki muodollisen debyyttinsä Berliinissä vuonna 1905. Häntä tarjoutui opettamaan Joseph Joachim, mutta Szigeti pysyi mieluummin Hubayn oppilaana. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Lontoossa 15-vuotiaana ja pysyi Isossa-Britanniassa vuoteen 1913. Hän konsertoi maassa usein. Szigeti sai resitaalipareikseen muiden muassa Myra Hessin ja Ferruccio Busonin, joista jälkimmäisestä tuli merkittävästi Szigetiin vaikuttanut henkilö.
Vuonna 1913 Szigeti asettui Sveitsiin. Ensimmäinen maailmansota katkaisi konserttiuran, mutta Szigeti työskenteli Geneven konservatoriossa, jossa piti mestarikursseja vuosina 1917–1924 ja pääsi viulunsoiton professoriksi. Szigeti teki paluun konserttilavoille 1920-luvun alussa ja sai kansainvälistä mainetta. Hän ymmärsi nopeasti uutta musiikkia ja pyrki edistämään sen tunnettavuutta. Hän otti "omakseen" esimerkiksi Sergei Prokofjevin ensimmäisen viulukonserton. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1925 esittämällä Ludwig van Beethovenin viulukonserton Leopold Stokowskin johtaman Philadelphian orkesterin kanssa Carnegie Hallissa. Szigeti kiersi 1930-luvulla myös Aasiassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Vuonna 1938 hän kantaesitti Ernest Blochin viulukonserton Clevelandissa. Muita säveltäjiä, joiden teoksia Szigeti kantaesitti ja jotka omistivat teoksiaan hänelle, olivat muiden muassa Béla Bartók, Alan Rawsthorne, Alfredo Casella ja Frank Martin. Szigetin ohjelmistoon kuului myös esimerkiksi Maurice Ravelin, Albert Rousselin, Darius Milhaud'n, Igor Stravinskyn ja Alban Bergin teoksia.Vuodesta 1940 Szigeti asui Yhdysvalloissa. Siellä hän esiintyi Bartókin kanssa ja esitti laajalti tämän toista viulukonserttoa. Bartók sävelsi "Kontrasteja"-teoksensa Benny Goodmania ja Szigetiä varten. Toisen maailmansodan jälkeen Szigeti jatkoi kansainvälistä uraansa. Vuonna 1950 hän osallistui Pablo Casalsin järjestämään Pradesin festivaaliin. 
Hän muutti takaisin Sveitsiin vuonna 1960, vetäytyi konserttilavalta vähennettyään jo esiintymisiään ja jatkoi työtään rajoitetun opiskelijamäärän opettajana. Szigeti kirjoitti omaelämäkerran sekä tutkielmia viuluohjelmistosta, viulun historiasta ja soittotyyleistä. Hän toimi tuomariston jäsenenä monissa kansainvälisissä viulukilpailuissa.
Szigeti löysi viimeisen lepopaikkansa vaimonsa Wandan, os. Ostrowska (1895-1969), vierestä Clarens-Montreux'n hautausmaalta. Heidän tyttärensä Irene (1920-2005) ja vävy Nikita Magalov (1912-1992), maailmankuulu georgialais-venäläistä alkuperää oleva pianisti, on haudattu vain muutaman metrin päähän haudasta.
3614 Jackson Highway

3614 Jackson Highway on Cherin kuudes albumi, joka julkaistiin 20. kesäkuussa 1969.
Claes Adolf Adelsköld

Claes Adolf Adelsköld (7. syyskuuta 1824 Alingsås, Ruotsi – 1. lokakuuta 1907 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen insinööri, tunnettu rautateiden, siltojen ja satamien rakentaja. Hän rakensi muun muassa Oulujoen ylitse kulkeneet vanhat puiset maantiesillat, joista toisessa oli yksi 150 jalan ja kaksi 125 jalan jänteistä kaarta.
Hammaskeiju (täsmennyssivu)

Hammaskeiju voi viitata seuraaviin:
Konstantinopolin rauha

Konstantinopolin rauha voi tarkoittaa ainakin seuraavia historiallisia rauhansopimuksia:
Koivistonmäki

Koivistonmäki on kaupunginosa Riihimäellä, kaupungin keskustan läheisyydessä. Rautatienpuiston jälkeen on Koivistonmäessä Riihimäen keskustaa lähimpänä sijaitseva ehyt vanha pientalomiljöö. Alue rakentui pitkälti omavaltaisesti. Kaupunginosan väkiluku oli 263 vuonna 2015. 
Koivistonmäki oli yksi ensimmäisistä Riihimäen kaupunginosista, jotka asemakaavoitettiin 1925. Asemakaavoittajat suunnittelivat alueelle aikoinaan kaupunkimaista uudisrakentamista. Tekninen lautakunta ehdotti 1969 kerrostalojen rakentamista alueelle. Pian kuitenkin huomattiin, että näiden vaatimille laajoille pysäköintikentille ei ollut yksinkertaisesti tilaa. Vuonna 1974 kaupunginvaltuusto päätti muuttaa Koivistonmäen rivitaloalueeksi, mutta kaava ei saanut vahvistusta. Vasta vuoden 1983 asemakaavassa turvattiin Koivistonmäen historiallisen asuinalueen säilyttäminen.
Hämeen ammattikorkeakoulun toimipiste sekä Hyrian kampus Riihimäellä sijaitsevat molemmat Koivistonmäen alueella.
Hammaskeiju (elokuva)

Hammaskeiju ("Tooth Fairy") on Michael Lembeckin ohjaama fantasiakomediaelokuva vuodelta 2010. Sen ensimmäiset julkiset esitykset pidettiin 14. tammikuuta 2010 Australiassa ja Perussa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa sen ensimmäinen esitys oli 22. tammikuuta 2010. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 52 000 000 Yhdysvaltain dollaria, joista 14 000 000 dollaria eli 23,3 prosenttia tuli avausviikonlopun aikana.
Juoni.
Elokuva kertoo Derek Thompsonista (Dwayne Johnson), kovaotteisesta alemmassa liigassa pelaavasta jääkiekkoilijasta, jota kutsutaan "Hammaskeijuksi" hänen taklaustensa mukaan, jotka usein irrottavat vastustajalta hampaita. Pelatessaan kaveriensa kanssa korttia hän häviää kymmenen dollaria ja ryöstää ne tyttöystävänsä Carlyn (Ashley Judd) tyttären Tessin (Destiny Whitlock) tyynyn alta. Kun Tess sitten ei herätessään löydä rahaa tyynyn alta, hän melkein menettää uskonsa hammaskeijuun. Thompson saa virallisen haasteen Keijumaasta, minne hän joutuu vasten tahtoaan. Hammaskeijujen päällikkö Lily (Julie Andrews) tuomitsee Thompsonin kahdeksi viikoksi hammaskeijuksi, ja jokainen suorittamatta jäänyt tehtävä lisää rangaistuksen pituutta viikolla.
Harjunrinteen koulu (Riihimäki)

Harjunrinteen koulu on Riihimäen Harjukylässä sijaitseva yläkoulu. Se on yksi Riihimäen kolmesta 6.–9. luokka-asteen peruskoulusta. Vuonna 2019 Harjunrinteen koulussa opiskeli yhteensä 489 oppilasta.
Historia.
Arkkitehti Georg Jägerroosin suunnittelema koulurakennus valmistui jatkokouluksi vuonna 1951. Jatkokoulun yhteydessä toimi myös apukoulu sekä joitakin kansakoululuokkia. 
Vuodesta 1957 jatkokoulun korvasi suoraan ammattiin valmentava kansalaiskoulu, jossa oli puu-, käsityö-, kotitalous- ja kauppalinja. Peruskoulu-uudistuksen myötä Harjunrinteen koulusta tuli yläaste vuonna 1976.
Vuonna 1999 Harjunrinteen kouluun siirrettiin 6. luokkalaiset Patastenmäen koululta. Syksyllä 2006 kouluun ei otettu 6. luokkalaisia, sillä koululla opiskeli lukiolaisia väistötiloissa Riihimäen lukion remontin aikana. 6. luokkalaisia otettiin kouluun jälleen syksyllä 2008.
Koulu remontoitiin vuosina 2011–2013. Remontin aikana koulu toimi väistötiloissa viereisessä Kalevantalossa.
Gabi Adam

Gabi Adam (oik. Gabi Berktold, s. 12. kesäkuuta 1963 Aulendorf, Saksa) on saksalainen nuortenkirjailija. Hän on kirjoittanut "Diabolo"-kirjasarjaa, jota on ilmestynyt 25 osaa. Sarjaa on julkaistu yhteensä yli kolme miljoonaa kappaletta.
Aulis Ruostepuro

Aulis Ruostepuro (1. marraskuuta 1925 Kaarina – 24. toukokuuta 2012 Turku) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän oli keskeinen henkilö turkulaisen Samppalinnan kesäteatterin toiminnassa sen perustamisesta 1960 alkaen. Vuodesta 1968 hän toimi sen toimitusjohtajana. Hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1995.
Aulis Ruostepuro syntyi Kaarinan Nummenpakalla, joka nykyisin kuuluu Turkuun. Hänen näyttämöuransa alkoi 1950-luvulla Turun Pienessä Teatterissa, minkä lisäksi hän teki tenorirooleja Turun Musiikkilautakunnan oopperatuotannoissa. Ruostepuro joutui keskeyttämään teatterikoulun sodan takia ja toimi aluksi liikealalla kunnes pääsi 1958 näyttelijäksi Jyväskylän työväenteatteriin. Sittemmin hän näytteli Lahden ja Hämeenlinnan kaupunginteattereissa ja toimi 1960-luvun lopulla Kemin kaupunginteatterin johtajana. Kemissä hän sai katsojamäärät nousuun, mutta häntä syytettiin kaupallisuudesta. Vuonna 1970 hän siirtyi kotikaupunkinsa Turun kaupunginteatteriin ensin ohjaajaksi ja sitten hallintojohtajaksi. Ruostepuro jäi eläkkeelle 1990. Samppalinnan kesäteatterin toiminnasta hän vetäytyi yli 40 vuoden jälkeen vuonna 2005.
Aulis Ruostepuro toimi teatterityönsä ohella myös soitinkauppiaana, ja tätä toimintaa on jatkanut hänen poikansa Tommi Ruostepuro. Vuonna 1975 Aulis Ruostepuro oli mukana perustamassa Turun teatterikerhon säätiötä. 2000-vuosikymmenen keskivaiheilla Ruostepuro oli mukana puuhaamassa Turun teatterielämän kaksiosaista historiateosta, "Teatteria Turussa 1940-luvulta 1970-luvulle" ja "Teatteria Turussa 1970-luvulta 2000-luvulle". Hän oli Turun seudun Suomi–Israel-yhdistyksen kunniapuheenjohtaja.
Aulis Ruostepuron tyttärentytär oli laulaja Miisa.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1939

Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1939 pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1938 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Division II:een ei pudonnut yhtään joukkuetta, sillä sarjaa laajennettiin kaudeksi 1940 24-joukkueeseen.
Loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 13. helmikuuta Gävlen Strömvallenin kentällä.
Division I.
Loppuottelu.
5. maaliskuuta 1939 Gävle.
Eteläinen koulu (Riihimäki)

Eteläinen koulu on vuosiluokkien 1–5 alakoulu Riihimäen Koivistonmäellä. Koulussa oli vuonna 2025 noin 300 oppilasta. Kuudetta luokka koulussa ei ole, vaan oppilaat siirtyvät kuudennelle luokalle joko Harjurinteen tai Karan kouluun. 
Historia.
Riihimäen-Herajoen kansakoulu aloitti toimintansa nykyisen Eteläisen koulun paikalla 18. elokuuta 1903. Arkkitehti Yrjö Sadeniemen suunnittelema alkuperäinen koulurakennus valmistui 1905, mutta kävi jo valmistuttuaan liian pieneksi. Arkkitehti J. Emil Valorinnan suunnittelema lisärakennus valmistui 1907. Rakennuksessa oli voimistelusali, käsityöluokka sekä asunto opettajalle. Vuonna 1913 koulun nimeksi tuli Eteläinen kansakoulu ja oppilaita oli tuolloin 170. 
Nykyinen U. E. Mäkisen suunnittelema koulun päärakennus valmistui 1932. Arkkitehti Martti Jaatisen suunnittelema laajennusosa valmistui 1958. Peruskoulu-uudistuksen myötä koulu muuttui 1976 Eteläisen koulun ala-asteeksi. Rakennukset saneerattiin viimeksi 1996, jolloin rakennettiin samalla myös koulun uudet liikunta- ja ruokailutilat, jotka on suunnitellut sarkkitehti Harri Hietanen. Liikunta- ja juhlasali nimettiin koulun pitkäaikaisen rehtorin Matti Nikusen mukaan Matinsaliksi. 
Laajennusosan tieltä purettiin vuonna 1905 valmistunut alkuperäinen koulurakennus. Vuonna 1907 valmistunut lisärakennus on kuitenkin yhä jäljellä ja rajaa koulupihaa Lopentielle päin ja se on suojeltu kulttuurihistoriallisesti ja kaupunkikuvallisesti arvokkaana rakennuksena. Vuonna 1932 valmistunut koulurakennus on myös suojeltu kaupunkikuvallisesti arvokkaana rakennuksena.
Vasaramäen radioasema

Vasaramäen radioasema oli vuosina 1939–1988 Turun Vasaramäessä sijainnut radioasema, johon kuului kaksi mastoa sekä radiotalo. Se otettiin käyttöön, kun radiolähetykset lopetettiin Samppalinnassa. Mastot olivat 150 metriä korkeita ja niiden vaikutus oli niin voimakasta, että alueella pystyi kuuntelemaan radiota jopa puhelimesta sekä hellan päälle asetetusta kattilasta. Radiotalo oli funktionalistinen ja se on nykyään asuinkäytössä.
Käytöstä poistuminen.
Radioasema poistui käytöstä vuonna 1988 toisenkin radiomaston purkamisen jälkeen, jolloin toiminta siirtyi Kaarinan Kuusistoon. Toisen radiomaston purkamisen aikana oli niin kova tuuli, että antenni oli vähällä kaatua paikallisen huoltorakennuksen päälle. Ensimmäinen radiomasto purettiin jo vuonna 1980.
Mequinenza

Mequinenza tai Mequinensa (katalaaniksi) on Espanjan kunta Zaragozan maakunnassa, Aragonian itsehallintoalueella. Se kuuluu Bajo Cincan kuntayhtymään, sijaitsee Zaragozan maakunnan itäosassa ja rajoittuu Huescan ja Lleidan provinsseihin. Se sijaitsee kahden joen, Ebron ja Segren, risteymäkohdassa. Kunnan pinta-ala on 307,45 km².
Sen ainutlaatuinen ja erikoinen sijainti on vaikuttanut sekä sen historiaan, kieleen että asukkaiden luonteeseen. Mequinenza sijaitsee kahden suuren vesimuodostuman, Mequinenzan ja Ribarojan tekojärvien välissä. Mequinenzassa on melonta- ja kanoottirata, jota pidetään yhtenä Euroopan parhaimmista erinomaisen saavutettavuutensa, vakaan vedenpintansa ja hyvien urheilumahdollisuuksiensa vuoksi.
Talvijuhlat San Blas ja Santa Águeda järjestetään helmikuun ensimmäisenä viikonloppuna, ja käsintehtyjen pukukilpailujen juhla on julistettu Aragonin matkailukohdefestivaaliksi.
Kari Saikkonen

Kari Tapani Saikkonen (s. 13. joulukuuta 1961 Tampere) on suomalainen biologi ja Turun yliopiston Biodiversiteettiyksikössä työskentelevä subarktisen ekologian professori (6/2018−). Hän on tutkinut muun muassa ilmastonmuutoksen vaikutusta luonnon monimuotoisuuteen, mikrobien roolia ekosysteemeissä ja ympäristön kemikalisoitumisen riskejä.
Saikkonen valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1990 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1994. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1994) käsitteli metsää tuhoaviin mäntypistiäisiin kuuluvan ruskomäntypistiäisen () ja sen luontaisten vihollisten vuorovaikutusta ympäristön muutoksissa. Työ oli otsikoitu "Interactions among the European pine sawfly, its host and natural enemies : consequences of environmental changes". Vuosina 1995−1997 hän oli post doc -tutkijana Arizonan osavaltionyliopistossa Yhdysvalloissa. Turun yliopiston ekologian dosentiksi hänet nimitettiin 1999. Ammatillisen opetuksen opettajapätevyyden hän sai vuonna 2006 (HAMK). 
Työurallaan Saikkonen on ollut Maj ja Tor Nesslingin säätiön rahoittama tutkija (1991−1995). Tätä seuranneen post doc -vierailunsa jälkeen hän on työskennellyt Turun yliopiston vanhempana tutkijana (1997−2000), Suomen Akatemian vanhempana tutkijana (2000−2005), Maatalouden tutkimuskeskuksen (MTT) määräaikaisena tutkimusprofessorina (2005−2007) ja Turun yliopiston Kevon tutkimusaseman asemanjohtajana (2007−2009). Ennen kutsua Turun yliopiston professoriksi hän oli Luonnonvarakeskuksen (Luke) tutkimusprofessori vuosina 2009−2018. Turun yliopiston arktisen ekologian professorina hän aloitti kesäkuussa 2018. Saikkonen on tuonut esille muun muassa Utsjoella sijaitsevan Kevon tutkimusaseman sopivuutta ilmastonmuutostutkimuksessa.
Edmond Delfour

Edmond Delfour (1. marraskuuta 1907 – 19. joulukuuta 1990) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti Ranskaa MM-tasolla vuosina 1929–1937. Delfour pelasi Ranskan joukkueessa yhteensä 41 ottelua ja teki niissä 2 maalia.
Delfour pelasi myös Ranskan alemmilla sarjatasoilla. Hän kuoli vuonna 1990 ollessaan 83 vuoden ikäinen.
Kuulokevahvistin

Kuulokevahvistin on vahvistin, joka on suunniteltu erityisesti kuulokkeita varten, kaiuttimien sijasta.
Kuulokevahvistimia voi olla integroituina televisiossa, radiovastaanottimessa ja kasettisoittimessa mutta erillisinä ne ovat lähinnä audiofiilien tai hifistien käyttämiä laitteita.
Janusz Zajdel

Janusz Andrzej Zajdel (15. elokuuta 1938 – 19. heinäkuuta 1985) oli merkittävä puolalainen tieteiskirjailija.
Zajdelin teoksissa käsiteltiin dystopioita ja teemoina esiintyivät totalitaristiset käsitteet.
Zajdel opiskeli ydinfysiikkaa Varsovan yliopistossa ja työskenteli säteilyturvallisuuden parissa kirjoittaen artikkeleita ja ohjeistuksia suojautumiselle.
Nokivahakas

Nokivahakas ("Hygrophorus atramentosus") on harvinainen metsävahakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Nokivahakas muistuttaa herkullista mustavahakasta, mutta eroaa siitä muun muassa pienemmällä koollaan. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi Suomessa, minkä vuoksi se on rauhoitettu koko maassa.
Alakosken voimalaitos

Alakosken voimalaitos eli Alavoimala on vuonna 1938 valmistunut vesivoimalaitos, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Tammerkosken alajuoksulla. Se on alun perin ollut kolmen tehtaan – Takon, Verkatehtaan ja Liljeroosin – yhteisomistuksessa. Nykyään sen omistaa Koskienergia.
Voimalaitoksen teho on 4 megawattia, ja vuodessa sen sähköntuotanto on noin 15 gigawattituntia.
Arkkitehtuuri.
Alavoimala muodostaa visuaalisen parin Keskiputouksen voimalaitokselle (1932), joka on kooltaan suurempi mutta muuten varsin samannäköinen. Molemmat ovat punatiilisiä ja funkistyylisiä rakennuksia, ja kummankin julkisivut on suunnitellut kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer.
Strömmer ei ollut itse täysin tyytyväinen Alavoimalan toteutukseen. Hän olisi halunnut, että se olisi päällystetty vaalealla klinkkerillä. Lisäksi hän olisi sijoittanut laitoksen kosken reunaan, jotta näkymä Hämeensillalta kohti Ratinan suvantoa säilyisi avoimena. Takon edustaja, vuorineuvos Gösta Serlachius kuitenkin torjui nämä ideat ja vaati, että voimala tehdään punatiilestä ja että se rakennetaan keskelle koskea.
1980-luvulla voimalaitoksen eteläseinustalle tehtiin Tammerkosken ylittävä kävelysilta.
Status.
Alakosken voimalaitos on kiinteä osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Voimalaitosta ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön tekemän selvityksen mukaan kyseessä on rakennustaiteen ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde.
Juri Varsin

Juri Feodorovitš Varsin (20. syyskuuta 1940 – 1984) oli venäläinen jääpallomaalivahti. Hänen kasvattajaseuransa oli Metallurg Nižni Tagil. Myöhemmin hän edusti uransa aikana 1950-luvulla SKA-Sverdlovskia, Dynamo Alma-Ataa ja Litejschik Karagandaa. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.
Urallaan hän saavutti:
Stadion Grbavica

Stadion Grbavica on jalkapallostadion Sarajevossa. Sen kapasiteetti on 16 100. Se on FK Željezničar Sarajevon kotistadion. Se sai nimen Grbavica piirin, jossa se sijaitsee, mukaan.
Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 1949 ja loppui vuonna 1953. Avaaminen pidettiin 13. syyskuuta 1953 ja Željezničar voitti 4:1 HNK Šibenikiä vastaan.
Stadionilla oli pelannut seitsemän kansainvälistä ottelua.