Arvid Broms

Arvid Broms (vuoteen 1933 "Arvi Oskari Autere", 5. kesäkuuta 1910 Helsinki – 10. toukokuuta 1968 Lappajärvi) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti varhaisena suomalaisena surrealistina. Surrealismin ohella hän edusti eri vaiheissa levotonta uraansa kubismia ja symbolismia, mutta myös perinteistä realistista maalaustyyliä.
Perhetausta.
Bromsin vanhemmat olivat pankinjohtaja, Maakuntain Keskus-Pankki Oy:n apulaisjohtaja Oskar Adolf Jonathan Autere (e. "Broms", 1881–1928) ja Anni Aejmelaeus.
Ura.
Broms suoritti ylioppilastutkinnon 1929 ja aloitti lakitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta opiskeli samall Helsingin yliopiston piirustussalissa ja seurasi taidehistorian luentoja. Sittemmin Broms opiskeli Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa ja Académie Colarossissa, puolalaissyntyisen Moise Kislingin johdolla sekä Harold Speedin yksityisoppilaana Lontoossa. Vaikutteita Broms imi monelta suunnalta, taidehistoriasta jopa 1400-luvun taiteesta.
Jo uransa alkuvaiheessa Broms aiheutti kansallisen kuvataideskandaalin tärvelemällä esikoisnäyttelynsä maalaukset puukolla. Ulosottomiehet sinetöivät 1. maaliskuuta 1939 Kumlinin taidesalongissa Helsingissä pidetyssä Suomen surrealististen taiteilijain näyttelyssä esillä olleet Bromsin taulut ja piirustukset ulosmittaussineteillä, minkä jälkeen Broms rikkoi kaikki nämä työnsä. Broms huomautti että vuoden 1932 Bernin sopimuksen mukaan näytteille asetettuja tauluja ei saanut viedä pois ulosmittaustarkoituksessa. 1957 hän maalasi Porthanian ala-aulaan monumentaalimuraalin "Eteenpäin – ylöspäin", jota pidetään Suomen ensimmäisenä täysin abstraktina julkisena seinämaalauksena. Lappajärven kantakrouviin vuonna 1968 syntynyt maalaussarja Lappajärven kunnan historiasta jäi Bromsin viimeiseksi teokseksi.
Bromsin tuotanto oli epätasainen, ja lisäksi hänen edustuksensa pääkaupunkiseudun näyttelyissä oli vähäinen. Tätä arvellaan syyksi siihen, että muut varhaiset modernistit, kuten Otto Mäkilä, Edvin Lydén ja Ole Kandelin, jättivät hänet varjoonsa.
Yksityiselämä.
Ihmisenä Broms oli huomiota herättävä persoonallisuus, joka nousi mielellään seuran keskipisteeksi. Epävakaa luonne aiheutti lukuisia ongelmia hänen elämässään. Taiteilijan toiminnasta puuttui esimerkiksi suunnitelmallisuus pahasti. Hän kärsi alkoholismista ja sortui pikkurikollisuuteen. Vaasan lääninvankilan kolmiosainen alttaritaulun "Minä olen tie" (1950) Broms maalasi suorittaessaan siellä rangaistustaan varkauksista ja väärennöksestä.
Broms saapui syksyllä 1934 Kuopioon Pariisista ja koetti huonolla menestyksellä lähestyä laulajatar Marian Andersonia tämän pitäessä konserttia Kuopiossa. Broms väitti sitten saaneensa toimen Marian Andersonin yksityissihteerinä ja luvan maalata tämän muotokuvan; kumpikaan väite ei pitänyt paikkaansa. Kun Anderson matkusti Suomesta ulkomaille Broms seurasi häntä Ruotsiin, josta hänet kuitenkin palautettiin Kuopioon. Helmikuussa 1935 hän syyllistyi shekkiväärennykseen ja poistui sitten Kuopiosta tiettävästi taas Ruotsiin.
Broms oli viidesti naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta toisesta avioliitostaan 1939–1945. Hän ehti olla suhteessa lisäksi muun muassa itseään 11 vuotta vanhemman näyttelijä Emmi Jurkan kanssa. Myöhemmin juoruttiin yleisesti, että Broms olisi ollut Jussi Jurkan biologinen isä, mutta sitä ei koskaan todennettu DNA-testillä. Jussi Jurkka oli kuitenkin kantamassa Bromsin arkkua hänen hautajaisissaan.
Arvid Bromsista käytettiin myös kutsumanimiä Arvi ja Arvee sekä Rompsi. Monia paikkakuntia kierrettyään taiteilija asui elämänsä viimeisen vuosikymmenen vuodesta 1958 lähtien Lappajärvellä. Hänet on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle.
Kuoleman jälkeen.
Myöhemmin taiteilijan tuotantoa on esitelty ainakin kahdessa suuressa näyttelyssä Etelä-Pohjanmaalla: Seinäjoen taidehallissa 1984 ja Nelimarkka-museossa Alajärvellä 2008. Kirjailija Antti Tuuri julkaisi 2019 Bromsista elämäkerrallisen romaanin "Levoton mieli".