tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markus Büchel

Markus Büchel (14. toukokuuta 1959 – 9. heinäkuuta 2013) oli Liechtensteinin pääministeri 26. toukokuuta – 15. joulukuuta 1993. Hänen runsaan puolen vuoden mittainen hallituksensa oli Liechtensteinin tähän mennessä lyhytikäisin.
Pääministerikausi.
Edistyksellisen kansanpuolueen (FBP) Markus Büchel valittiin helmikuussa 1993 pidettyjen maapäivävaalien jälkeen pääministeriksi. 
12. toukokuuta pitämässään puheessa ruhtinas Hans Adam II ilmoitti suunnittelevansa virkanimityslainmuutosehdotusta, että ruhtinaalle annettaisiin oikeus virkamiesten ja tuomarien nimittämiseen. Vastavuoroisesti kansalle annettaisiin oikeus kansanäänestyksellä erottaa ruhtinas ja lakkauttaa monarkia. 24. kesäkuuta Büchelin hallitus ilmoitti, ettei se näe todellista eikä laillista perustetta pykälän monarkian lakkauttamisesta kirjaamiselle lakiin. 15. syyskuuta erityisistunnossa Landtag esitti epäluottamuslauseen juuri sata päivää virassa olleelle Büchelille ja pyysi ruhtinasta vapauttamaan hänet tehtävästään. Ruhtinas kieltäytyi erottamasta Bücheliä ja vastasiirtona hajottikin Landtagin ”tuntuvasta syystä”. Büchel sai jatkaa pääministerinä uuden hallituksen muodostamiseen joulukuussa saakka.
24. lokakuuta pidetyissä vaaleissa Isänmaallinen liitto (VU) sai Mario Frick pääministeriehdokkaanaan selvän enemmistön maapäivillä. VU ja FBP muodostivat Büchelin toistaiseksi johtaman koalition.
Myöhemmin syksyllä ruhtinas virallisti ehdotuksensa, kuten oli toukokuussa puheessaan ilmoittanut. 6. joulukuuta ehdotus astui voimaan sen jälkeen, kun pääministeri Büchel oli allekirjoittanut sen ennen kuin Landtag oli ehtinyt edes neuvotella asiasta. Pian esitettiin välikysymys, jonka mukaan uuden lain tietyt kohdat ovat perustuslaillisesti kyseenalaisia. Büchelin hallitus kaatui, ja uusi Mario Frickin johtama hallitus hylkäsi ruhtinaan lakiesityksen seuraavana keväänä.
Muu ura.
Vuosina 1987–1999 Büchel kuului Ruggellin kunnanvaltuustoon, jonka varapuheenjohtaja hän oli 1991–1999. Vuosina 2000–2003 hän toimi FBP:n varapuheenjohtajana. Vuosina 2001–2009 Büchel oli edustajana maapäivillä, ja 2003 hänet valittiin FBP:n maapäiväryhmän puheenjohtajaksi.
Ammatiltaan diplomi-insinööri Markus Büchel oli henkilöstönvälitystoimisto ThyssenKrupp Prestan johtaja.
Erik Punainen

Erik Punainen (, ) eli Eirík Thorvaldsson, (n. 950–1010) oli skandinaavinen merenkulkija sekä Grönlannin eurooppalainen löytäjä ja asuttaja.
Erik syntyi noin vuonna 950 Jaerenissa Etelä-Norjassa viikinkiylimys Thorvald Aswaldssonin perheeseen. Hän sai lisänimensä punaisesta tukastaan. Kun Erikin isä oli karkotettu Norjasta tapposyytteen vuoksi, perhe muutti Islantiin ja asettui sen luoteisrannikolle. Siellä Erik saattoi kuulla tarinoita läntisistä maista, jotka Bjarni Gunnbjörn oli kertonut nähneensä vuosia aiemmin. On myös mahdollista, että Erik näki Grönlannin itsekin vuorenhuipulta.
Kun Erik oli tappanut naapurinsa noin vuonna 981, hänet karkotettiin Islannista kolmeksi vuodeksi. Hän purjehti perheineen ja naapureineen länteen etsimään uusia maita ja perustamaan siirtokunnan. Saavuttuaan nykyisen Angmagssalikin seudulle Grönlannissa retkikunta lähti jään peittämää rannikkoa pitkin etelään ja ohitti saaren eteläkärjen. Erik rantautui nykyisen Julianehaabin kohdalle ja antoi vuonolle nimeksi Eriksfjord. Sinne Erik perusti pienen maanviljelysiirtokunnan. Seuraavina vuosina siirtokunta levittäytyi pohjoisemmaksi aina Diskosaarelle asti.
Kun Erikin karkotus päättyi vuonna 985, hän palasi Islantiin. Siellä hän perusti retkikunnan purjehtimaan Grönlanniksi nimeämälleen saarelle. Vehreyteen viittaavan nimen hän oli valinnut houkuttelemaan uudisasukkaita. Erikin mukana Grönlantia asuttamaan lähti 25 aluksella 1 500 miestä, naista ja lasta. Aluksista 14 pääsi perille mukanaan 500 uudisasukasta, jotka perustivat Grönlannin lounaisrannikolle siirtokunnan nimeltä Brattahlid.
Seuraavina vuosina siirtokuntalaiset tutkivat läntisempiä meriä ja saattoivat nähdä Baffininsaaren. Vuosien 1000 ja 1015 välillä Erikin pojat Leif ja Thorvald sekä tytär Freydís purjehtivat Pohjois-Amerikan rannikolle.
Erikin perustama siirtokunta selvisi Grönlannissa 1400-luvun alkuun, jolloin se katosi joko pienen jääkauden alkamisen vuoksi tai konflikteissa paikallisten inuitien kanssa.
Tunnusmajakka

Tunnusmajakka eli pooki () on merenkulun optinen apuväline. Tunnusmajakassa ei ole valolaitetta eli sektoriloistoa, vaan kyseessä on valaisematon, vain valoisana aikana selkeästi havaittava rakennelma. Tunnusmajakoita rakennettiin ohjaamaan aluksia väylälle, osoittamaan luotsin kohtauspaikkaa sekä paikantamisen helpottamiseksi.
Vuonna 1863 julkaistussa "Suomalaisessa meri-sanakirjassa" Albin Stjerncreutz määrittelee tunnusmajakan seuraavasti:
Suomen vanhin tunnusmajakka, Lyökin pooki, on rakennettu 1757, ja se valmistui heti Utön majakan jälkeen.
Tunnusmajakkaa ei pidä sekoittaa toiseen vesiliikenteen ohjauslaitteeseen, tarkemmin merimerkkiin, kummeliin.
Rakenne.
Tunnusmajakat ovat yleensä korkeita, tornimaisia rakennelmia. Perinteisesti rakennusaineena on ollut puu. Alun perin tunnusmajakoista on rakennettu lähes umpinaisia tornimaisia rakennelmia, joiden korkeus on ollut jopa useita kymmeniä metrejä. Vanhat tunnusmajakat on yleensä tervattu ja maalattu punamullalla.
Tunnusmajakoiden rakennustyylit ovat vaihdelleet suuresti. Perämerellä yleisiä tunnusmajakan rakennustyylejä ovat olleet obeliskin malliset korkeat tornit, sekä pyöreät, leveät tornit.
Kevyempirakenteiset, niin kutsutut "riukupookit", rakennettiin yleensä puunrungoista. Riukupookissa yksi pylväistä kohosi kohtisuoraan näköesteiden yläpuolelle, ja sitä tukivat alhaalta tukitangot harusten tavoin. Riukupookin edeltäjänä voidaan pitää kaasaa.
Uudemmat tunnusmajakat muodostuvat yleensä puu- tai teräsristikon huippuun kiinnitetyistä tunnuslevyistä.
Käyttötarkoitus.
Kummelin tapaan tunnusmajakkaa voidaan käyttää paikantamiseen. Tunnusmajakoita käytetään myös väyläohjaukseen: muun muassa Oulun edustalla sijaitseva Laitakarin tunnusmajakka vuodelta 1851 ohjaa nykyäänkin pienveneitä veneväylälle ollessaan linjassa Oulun tuomiokirkon tornin kanssa.
Chico Marx

Chico Marx, (oikea nimi Leonard Marx, 22. maaliskuuta 1887 New York – 11. lokakuuta 1961 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja vanhin Marx-veljeksistä. Hän sai lempinimensä, joka alun perin oli muodossa "Chicko", rooleistaan naistenmiehenä, jota tuo slangisana tarkoittaa. Veljessarjan vaudeville-esityksissä Chicon rooli oli esittää ”tyypillistä italialaista”.
Chico oli myös taitava pianisti, ja jo nuorena hän elätti perhettään pianonsoitolla.
Jean Cocteau

Jean Maurice Eugène Clément Cocteau (5. heinäkuuta 1889 Maisons-Laffitte, Ranska – 11. lokakuuta 1963 Milly-la-Forêt, Ranska) oli ranskalainen surrealistinen runoilija, kirjailija, muotoilija ja filmintekijä. Hänellä on monipuolinen ja laaja tuotanto, jossa aiheita on käsitelty uudella tavalla.
Cocteau oli oman aikansa julkkis. Poikkeuksellisen monilahjakkaana hän oli jatkuvasti vaarassa sortua pintapuolisuuteen ja tulla pidetyksi vain kirjallisena keikarina. Esimerkiksi surrealistit pitivät häntä epäoikeudenmukaisesti vain harrastelijana. Hän tuotti näytelmiä, romaaneja, grafiikkaa, esseitä, runoutta ja elokuvia. Hän pyrki aina uudistumaan ja käänsi tällöin selkänsä edellisen kauden teoksilleen. Hän hylkäsi myös erilaisten taidesuuntausten teennäisyydet ja pintakuohut ja käytti mieluummin omien sanojensa mukaan “kasvin ja eläimen selvänäköisyyttä”.
Elämä ja ura.
Cocteau syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä teki itsemurhan pojan ollessa yhdeksänvuotias. Jean Cocteau muutti kotoa viisitoistavuotiaana. Hän ei ollut koulussa kovin hyvä oppilas, ja reputti päättökokeessa useita kertoja. 19-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa. Hän tuli tunnetuksi boheemien piirissä ja ystävystyi monien kulttuurihenkilöiden kanssa.
Sergei Djagilev pyysi Cocteauta kirjoittamaan baletin. Näin syntyi "Parade" vuonna 1917. Djagilev toimi sen tuottajana, Erik Satie sävelsi musiikin, Pablo Picasso suunnitteli puvut ja lavasteet. Guillaume Apollinaire kirjoitti käsiohjelman ja keksi siinä sanan surrealismi.
Cocteaun maineen kirjailijana vahvisti proosateos "Le Potomak" (1919). Se on fantasia akvaariossa elävästä oliosta.
Cocteaun ensimmäinen elokuva "Runoilijan veri" (, 1930) pohjautuu hänen omaan mytologiaansa. Peilejä käytetään ovena toiseen maailmaan. Hänen tunnetuin näytelmänsä on kreikkalaiseen myyttiin perustuva "La Machine infernale", jossa Oidipus näytetään jumalten käsissä olevana marionettina.
Jean Marais oli Cocteaun suojatti ja pitkäaikainen elämänkumppani. Hän näytteli monissa Cocteaun elokuvissa, kuten "Kaunotar ja hirviö".
Ruusufinni

Ruusufinni ("Acne rosacea") on ihosairaus, joka aiheuttaa vaihtelevia oireita aina lievästä punoituksesta voimakkaaseen punoitukseen ja märkänäppylöihin . Tauti voi muistuttaa pahimmillaan nuoruusiän aknea. Ruusufinnit voivat olla kirkkaanpunaisia läikkiä tai koholleen nousevia näppylöitä, joiden keskellä on joskus märkää. Niitä tulee tyypillisesti kasvoihin etenkin nenään, otsaan ja leukaan. Ruusufinnin harvinainen muoto on rinofyyma eli muhkuranenä eli möhkönenä, jota esiintyy lähinnä vain miehillä.
Sairaus on selvästi yleisempi naisilla kuin miehillä. Alkoholi ja mausteinen ruoka pahentavat sitä.
Ruusufinniä hoidetaan antibiooteilla ja valohoidolla (ultraviolettisäteily). 
Couperosa on kosmetiikassa käytetty termi, jolla tarkoitetaan pienten ihon hiussuonten laajentumisia ja veltostumisia sekä "verisuonten katkeamia" poskissa. Ne saavat posket näyttämään punakoilta. Couperosaa on vain valkoihoisilla, ja siihen on perinnöllinen taipumus. Alkoholi, viima, kylmyys ja kuumuus pahentavat sitä. Monet voiteet ja kasvojenhoitotuotteet voivat ärsyttää couperosa-ihoa. Lääketieteen näkökulmasta kysymyksessä on lieväasteinen ruusufinni ja sitä voidaan hoitaa mm. luonnon arbutiini -pohjaisilla ihonhoitotuotteilla.
Hiligainon kieli

Hiligaino, joka tunnetaan myös nimellä Ilonggo, on austronesialainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Filippiinien Länsi-Visayasin alueella, erityisesti Iloilon ja Negros Occidentalin provinsseissa sekä muissa Panayn saariryhmän provinsseissa. Kieli kuuluu visayalaisiin kieliin, ja sitä puhuu äidinkielenään noin 5,77 miljoonaa ihmistä, ja lisäksi noin neljä miljoonaa osaa sitä jonkin verran. Hiligaino toimii Länsi-Visayasin alueen lingua francana ja heijastaa vahvasti alueen kulttuuria ja perinteitä. Ilonggo on myös hiligainoa puhuvien kulttuurista käytetty nimitys.
Kirjoitusjärjestelmä ja kirjallisuus.
Hiligainoa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Kielellä on rikas suullinen perinne, joka ilmenee esimerkiksi eepoksissa, runoissa (binalaybay), kansanlauluissa (ambahanon), joululauluissa (daigon) ja alkuperäisissä musiikkikappaleissa (komposo). Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan hiligainoksi ensimmäisen kerran vuonna 1912.
Alueellinen käyttö ja murteiden suhde.
Kieli jakautuu neljään päämurteeseen, ja sitä pidetään elinvoimaisena. 
Hiligainoa puhutaan laajasti Länsi-Visayasin alueella, erityisesti Panayn saarella ja Länsi-Negrosin rannoilla, joita yhdistävät kapeat salmet. Panayn eri osissa käytetään myös muita puhetapoja, kuten capiznonia, aklanonia ja kinaray-aa, jotka ovat keskenään ymmärrettäviä hiligainon kanssa. Sen sijaan vuoristot erottavat Länsi-Negrosin Itä-Negrosista, jossa puhutaan cebuanoa, jota hiligainon puhujat eivät helposti ymmärrä.
Kulttuurinen merkitys ja säilyttäminen.
Huolimatta siitä, että hiligaino on yksi Filippiinien puhutuimmista kielistä, sillä ei ole virallisen kielen asemaa. Kieltä on kuitenkin opetettu yliopistotasolla vuodesta 2012 lähtien. Kieli on vaarassa heikentyä globalisaation, koodinvaihdon ja muiden valtakielten, kuten tagalogin ja englannin, vaikutuksesta. Kielen elvyttämiseksi ja säilyttämiseksi tuetaan esimerkiksi äidinkielen käyttöön perustuvaa monikielistä koulutusta (MTB-MLE), joka korostaa hiligainon käyttöä opetuksessa. Lisäksi ehdotetaan kielen sanaston dokumentointia, opetusmateriaalien kehittämistä ja nuorten sukupolvien osallistamista kielen käyttöön jokapäiväisissä tilanteissa, kuten kouluissa ja yhteisöissä.
Fonologia.
Vokaalit.
Äänne [e] esiintyy lähinnä vain lainasanoissa.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kielioppi.
Hiligainon kieliopissa on erityispiirteitä, kuten partikkelit (esimerkiksi ”agud”, konjunktio) ja deskriptiivit (esimerkiksi ”ka”, joka voi toimia pronominina tai fraasin sidoksena), jotka erottavat sen muista Filippiinien kielistä. Hiligainolle on ominaista lempeä intonaatio, minkä vuoksi jopa kiroukset voivat jäädä huomaamatta.
Vauvojen surmaaminen

Vauvojen surmaaminen on ollut monissa muinaissa kulttuureissa ainakin tietyin ehdoin luvallinen käytäntö. Jos lapsi on isätön tai muuten luvattomasta suhteesta syntynyt eli avioton lapsi, hänet on voitu surmata. Lapsia on surmattu myös tarkoituksena rajoittaa lapsimäärää. Myös vammaisia lapsia on surmattu. Lapsia on voitu haudata elävältä, tai heidät on jätetty luontoon nääntymään tai villieläinten syötäväksi. Nämä tavat ovat usein olleet sellaisia, että lapsen surmaaminen on ollut tekijänsä kannalta mahdollisimman helppoa. Lapsesta on ikään kuin luovuttu, eikä sen kuolemaa ole joutunut näkemään. Monet vanhat sadut, kuten "Hannu ja Kerttu" kertovat tästä. Myös susien pelko saattaa liittyä osin lasten jättämiseen "suden suuhun".
Monissa kulttuureissa vastasyntynyt ei vähään aikaan ole varsinainen henkilö. Yleensä lapsi otetaan perheen, suvun tai yhteisön jäseneksi erityisessä tilaisuudessa, johon yleisesti liittyy nimen anto. Ennen nimenantoa lasten surmaamista ei ole joissain kulttuureissa ja lainsäädännöissä pidetty rikoksena. Nimen mukana on nimittäin usein katsottu myös tulevan ihmisen sielun. Suomessa sana "sikiö" tarkoitti alun perin nimetöntä lasta. Kansanperinteessä on joitakin kertomuksia, joissa äpäräksi epäilty määrätään tapettavaksi.
Lasten surmaaminen Skandinaviassa.
Skandinaviassa lasten surmaaminen oli yleistä ennen kristinuskon nousua valta-asemaan. Varsinkin äpärälapsia on tapettu. Lapsen surmaaminen oli luvallista ennen nimenantoa. Nimenanto liitti lapsen sukuun.
Islanti kristillistyi sillä ehdolla, että lapsia voitiin yhä surmata.
Vuonna 2011 lääketieteen etiikkaan keskittyvässä tieteellisessä aikakauskirjassa julkaistiin artikkeli, jossa ehdotettiin vastasyntyneiden surmaamisen laillistamista. Tutkijat katsovat, että sikiön abortoimisella ja vastasyntyneen surmaamisella ei ole periaatteellista eroa. Suomessa vastasyntynyt lapsi katsotaan raskauden kestosta riippumatta ihmiseksi, ja häneen ulottuu sekä lainsäädännön että eettisten normien määrittelemä suoja.
Kestiystävyys

Kestiystävyys tarkoittaa vieraanvaraisuutta, jonka osoittaminen oli tärkeä hyve antiikissa. Kestiystävyys voidaan jakaa julkiseen ja yksityiseen.
Filoksenia () tarkoitti antiikin Kreikassa sivistyneen ihmisen muukalaista kohtaan osoittamaa yksityistä vieraanvaraisuutta erityisesti tämän ollessa hädässä. Kestiystävyyden laiminlyönti saattoi johtaa jumalten vihamielisyyteen. Filokseniasta kehittyi julkinen proksenia (), jolla tarkoitettiin käytäntöä, jossa kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa joku kaupungin asukkaista valvoi toisen kaupunkivaltion kansalaisten etua siellä. Virka oli usein perinnöllinen.
Hospitium tarkoitti antiikin roomalaisessa kulttuurissa vastavuoroista suhdetta, jossa henkilö otti vastuulleen vieraan turvallisuuden. Tämä saattoi tarkoittaa myös yhteisön liittoa yksityishenkilön tai toisen yhteisön kanssa. Rooman senaatti saattoi solmia hospitium-suhteen läheisen liittolaisen kanssa.
Kartio

Kartio on geometrinen kappale, joka syntyy kun puolisuoraa liikutetaan pitkin tasossa olevaa suljettua (ja itseään leikkaamatonta) käyrää siten, että puolisuoran päätepiste pysyy koko ajan paikallaan. Puolisuora muodostaa liikkuessaan kartion vaipan (kartiopinnan) ja tasossa oleva suljettu käyrä sisältää kartion pohjan. Mainittu puolisuoran päätepiste on kartion kärki eli huippu. Kärjen ja pohjan kohtisuora välijana on kartion korkeus. Kärjen ja pohjan välinen osa muodostajasuorasta on sivujana.
Ympyräkartio on kartio, jonka pohja on ympyrä. Sen akseli on pohjan keskipisteen ja kärjen välinen yhdistysjana.
Suora ympyräkartio () muodostuu, kun suorakulmaista kolmiota pyöräytetään toisen lyhyen sivunsa ympäri. Tästä tulee kartion akseli (ja samalla korkeus) ja toisen lyhyen sivun piirtämä ympyrä muodostaa kartion pohjan. Näin syntyvää kartiota kutsutaan myös pyöräyskartioksi. Käytännössä suora ympyräkartio voidaan valmistaa ympyrästä leikkaamalla siitä sektori ja yhdistämällä leikatut reunat toisiinsa.
Pyramidi eli särmäkartio on kartio, jonka pohja on monikulmio.
Katkaistu kartio on kartio, jonka huippu on leikattu pois pohjan suuntaisella tasolla. Leikkauskuvio ja pohja ovat tällöin yhdenmuotoiset ja niiden alojen suhde on pienemmän kartion ja koko kartion korkeuksien suhteen neliö.
Kaavoja.
Kartion tilavuus formula_1 lausuttuna sen pohjan pinta-alan formula_2 ja korkeuden formula_3 avulla on
formula_4
Suoran ympyräkartion tilavuus, formula_1, kun sen korkeus on 
formula_3 ja pohjan säde formula_7, on 1/3 vastaavan mittaisesta sylinteristä: 
 formula_8 
Tasaista kiinteää massaa olevan suoran ympyräkartion painopiste sijaitsee sen akselilla 1/4 korkeudella pohjasta.
Suoran ympyräkartion pohjan ja vaipan yhteispinta-ala formula_2 on
formula_10
missä formula_11 on kartion pintaa pitkin pituus pohjan reunasta huippuun, formula_12 on pohjan pinta-ala ja formula_13 on vaipan pinta-ala; formula_14 voidaan laskea kaavalla formula_15. 
Katkaistun kartion tilavuus on
formula_16
missä formula_3 on korkeus ja formula_2 ja formula_19 pohjien alat.
Katkaistun ympyräkartion tilavuus on
formula_20
kun formula_3 on korkeus ja formula_7 ja formula_23 pohjien säteet.
Katkaistun suoran ympyräkartion vaipan pinta-ala on 
formula_24
missä formula_14 on sivujanan pituus ja formula_7 ja formula_23 pohjien säteet. Vaipan ala on aina suurempi kuin kartion pohjien pinta-alojen erotus.
Midgård

Midgård (), kirjaimellisesti 'keskipiha', oli skandinaavisessa mytologiassa se osa maailmaa, joka kuului ihmisille ja jumalille. Jumalat asuivat Midgårdin keskiosassa, Asgårdissa. Ajateltiin, että Midgård oli keskellä merta, ja sitä ympäröi suunnattoman suuri Midgårdin käärme Jormungand. Tätä merta ympäröivällä rannikolla oli Utgård tai Jotunheim, jossa jättiläiset asuivat. Skandinaavisen mytologian mukaan maailma oli jakautunut yhdeksään maailmaan, joista Midgårdin kerrottiin sijaitsevan keskimmäisenä. Maailmoja yhdisti elämänpuu Yggdrasil. Midgård sijaitsee Niflheimin ja Muspelheimin välissä. Sen yläpuolella on aasojen Asgård, joka oli yhteydessä Midgårdiin Bifrost-sillalla, jota vartioi Heimdall.
Midgårdia ympäröi skandinaavisessa mytologiassa ylittämätön meri, jossa asusti valtava merikäärme Jormungand. Jormungand oli niin suuri, että se kiersi koko Midgårdin ja ylettyi vielä puremaan omaa häntäänsäkin. Tarujen mukaan Midgård luotiin Ymir-jättiläisen lihasta. Ymirin verestä puolestaan muodostuivat valtameret. 
Midgårdin ennustettiin tuhoutuvan Ragnarökissä, jolloin maailmat ja sen asujaimistot tuhoutuvat viimeisessä taistelussa. Jormungand nousee merestä, myrkyttää maan ja meren myrkyllään ja nostaa meren maan päälle, jolloin maa uppoaa mereen.
Midgård kirjallisuudessa.
Midgård esiintyy myös keskienglannin sanastossa ("Middle-erde"). Fantasiakirjailija J. R. R. Tolkien sai Midgårdista vaikutteita tarinoihinsa, joissa esiintyy Keski-Maa ("Middle-earth"). Hän käytti runsaasti myös muita germaanisia ja muinaisskandinaavisia vaikutteita teoksissaan.
Vanhassa anglosaksisessa runossa "Beowulf" esiintyy monta kertaa nimi "middangeard", joka tarkoittaa muinaisnorjaksi samaa kuin "midgård". Käsite on yhteneväinen kreikkalaisen "Oikumenen" kanssa, joka tarkoittaa tunnettua ja asutettua maailmaa.
Helheim

Helheim, myös Helgard tai Hel, on skandinaavisessa mytologiassa kuolleiden valtakunta. Mytologian mukaan maailma on jakautunut yhdeksään maailmaan, joista Helheim sijaitsee alimmaisena. Maailmoja yhdistää elämänpuu Yggdrasil. Helheimin kerrotaan sijaitsevan Yggdrasilin kolmannen pääjuuren alla, lähellä Hvergelmiriä ja Naströndia.
Helia kuvataan nälän ja sairauksien vaivaamaksi paikaksi. Tie Helille kulkee pohjoiseen ja sen jälkeen maan alle, Gjallarbruan yli Helgrindaan, jota vartioi demoninen koira Garm. Helin valtakuntaan joutuivat kuoleman jälkeen ne, jotka olivat kuolleet vanhuuteen tai sairauteen. Sinne joutuivat myös ne, jotka rikkoivat eläessään valansa tai olivat muuten epärehellisiä. Helheimistä kuolleet saattoivat jatkaa matkaansa Niflheimiin tai joutua karkotetuksi Naströndiin eli ruumisrannikolle, jossa hirviömöinen lohikäärme Nidhöggr asui syöden Yggdrasilin juuria. Taistelussa kuolleet soturit puolestaan pääsivät Valhallaan loputtomiin juhliin, jota isännöi Odin, taistelun jumala.
Helheimin valtiatar oli Hel, kuoleman jumalatar, jonka ruumis oli puoliksi elävä ja puoliksi mädäntynyt.
Luettelo Formula 1 -kuljettajista

Tämä on luettelo vähintään yhteen Formula 1 -sarjan MM-osakilpailuun osallistuneista kuljettajista, jotka ovat saaneet pisteitä.
Kaiken kaikkiaan 866 eri kuljettajaa on osallistunut F1-sarjan Grand Prix -kilpailuun, joista MM-pisteitä ovat saavuttaneet 352 kuljettajaa. Vanhin pisteille ajanut kuljettaja on Philippe Étancelin (53 vuotta ja 249 päivää) ja nuorin Max Verstappen (17 vuotta, 5 kuukautta ja 27 päivää). Pisteille ajaneista kuljettajista espanjalainen Fernando Alonso on osallistunut ja startannut suurimpaan määrään osakilpailuja, 426 osakilpailusta 424:ään.
Formula 1:iin kuului vuosina – Indianapolis 500:n osakilpailu, minkä vuoksi pelkästään kyseisessä kilpailussa ajaneet kuljettajat ovat myös mukana luettelossa. Kuljettajat, jotka ovat kaudesta 2004 lähtien osallistuneet vain perjantain harjoituksiin, eivät ole luettelossa mukana.
Kauteen 1990 asti kaikkia pisteitä ei laskettu kuljettajien loppupisteisiin. Vain ne pisteet, jotka laskettiin loppupisteisiin, ovat tässä luettelossa.
Nykyiset kuljettajat ovat luettelossa lihavoituina. Maailmanmestaruuteen yltäneet kuljettajat on korostettu sinisellä värillä.
Luettelon tilanne on päivitetty Las Vegasin GP 2025 jälkeen.
Mille Miglia

Mille Miglia (suomeksi "”tuhat mailia”") oli Italian yleisillä teillä ajettu autokilpailu. Kilpailu järjestettiin yhteensä 24 kertaa vuosina 1927–1957 — 13 kertaa ennen toista maailmansotaa ja 11 kertaa sodan jälkeen.
Historia.
Idea Mille Migliasta on peräisin yhden miehen, tuolloin hieman yli 20-vuotiaan Aymo Maggin päästä. Italian pohjoisosassa sijaitsevan Brescian asukkaat pitivät kaupunkiaan italialaisen autourheilun syntymäpaikkana ja tunsivat suurta katkeruutta, kun Italian Grand Prix siirrettiin vuonna 1922 Milanon autoklubin järjestettäväksi Monzaan. Aymo Maggi kokoontui yhdessä ystäviensä Franco Mazzottin, Gazzetta dello Sport -lehden moottoriurheilutoimittajan Giovanni Canestrinin ja Renzo Castagneton kanssa pohtimaan vastausta milanolaisten Italian GP:n ”ryöstölle”. He ajattelivat aluksi järjestää kilpailun Bresciasta Roomaan. Italia oli kuitenkin yhdistynyt yhtenäiseksi valtioksi vasta vuonna 1861, eivätkä roomalaiset olleet brescialaisille kovinkaan läheisiä, joten kilpailumatkaan päätettiin lisätä myös paluumatka Roomasta Bresciaan. Matkan mitaksi tuli noin 1 600 kilometriä – tuhat mailia.
Loppu.
Mille Miglia -kilpailut loppuivat vuonna 1957 vakavan onnettomuuden takia. Onnettomuudessa kuolivat aatelinen Alfonso de Portago, hänen kartanlukijansa ja lisäksi 10 katsojaa. Auto suistui ulos tieltä, törmäsi tolppaan katkaisten sen ja syöksyi katsojajoukkoon.
Omar Bongo

El Hadj Omar Bongo Ondimba (syntyään Albert-Bernard Bongo, 30. joulukuuta 1935 Lewai (nykyinen Bongoville), Ranskan Päiväntasaajan Afrikka – 8. kesäkuuta 2009 Barcelona, Katalonia, Espanja) oli Gabonin presidentti vuosina 1967–2009. Hänen alkuperäinen nimensä oli Albert Bernard Bongo. Hän kuului bateke-heimoon.
Bongo kävi koulunsa Brazzavillessa, tuolloisessa Ranskan Päiväntasaajan Afrikan pääkaupungissa. Hän palveli postissa, kunnes lähti sotilasuralle. Bongo palveli ilmavoimissa Brazzavillessa, Banguissa ja Fort Lamyssa. Gabonin itsenäistyttyä Bongo oli ulkoministeriön palveluksessa, sittemmin presidentinhallinnon varajohtaja maaliskuusta 1962. Vuodesta 1965 hän oli puolustusministeriössä ja turistiministerinä.
Léon M’ba valitsi Bongon varapresidentikseen marraskuussa 1966. Hänestä tuli presidentti 28. marraskuuta 1967, kun entinen presidentti kuoli. Vuonna 1968 Bongo julisti Gabonin yksipuoluevaltioksi ja otti Gabonin demokraattisen puolueen pääsihteerin tehtävät. Hän voitti sekä 1973 että 1979 vaalit ainoana ehdokkaana. Bongoa vastaan 1989 paljastuneen kaappaussuunnitelman jälkeen muodostettiin senaatti sekä säädettiin kokoontumisen ja lehdistönvapaus. Oppositiopuolueet sallittiin viimein 1991. Hänet valittiin uudelleen 1993, 1998 ja 2005.
Bongo rohkaisi ulkomaisia investointeja ja piti maassa vakauden, mikä toi Gaboniin lähinnä uraani- ja öljyaloille ranskalaisia investointeja.
Bongon massiiviset projektit, etenkin vuoden 1977 Afrikan yhtenäisyysjärjestön kokoukseen valmistautuminen ja Trans-Gabon-rautatieprojekti, ajoivat maan velkoihin. Myös presidentinpalatsin rakennus tuli maksamaan 30 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 1973 Bongo kääntyi kristinuskosta islaminuskoon, jolloin hän otti nimen Omar. Al-Hadj on pyhiinvaelluksen suorittaneen arvonimi. Vuonna 2003 hän lisäsi sukunimeensä 'Ondimba'.
Kaikkiaan Bongo oli naimisissa kolme kertaa ja sai noin 50 lasta.
Bongon vanhin tytär Pascaline Bongo Ondimba (s. 1959) toimi maan ulkoministerinä ja myöhemmin presidentinhallinnon päällikkönä.
Laulaja Patience Dabanyn kanssa Bongolla on poika Ali Bongo Ondimba (Alain Bernard Bongo, s. 1959) ja tytär Albertine Amissa Bongo. Ali Bongo Ondimba toimi maan puolustusministerinä vuodesta 1999, ja hänestä povattiin isänsä seuraajaa.
Myöhemmin Bongo oli naimisissa Kongon tasavallan presidentti Denis Sassou Nguesson tyttären Edith Lucie Bongo Odimban kanssa.
Pitkällä presidenttikaudellaan Bongo ehti kerätä perheelleen mittavan omaisuuden, johon kuuluu muutama linna ja 11 asuntoa Pariisissa. Lisäksi perheellä on Nizzassa kolme taloa ja kaksi asuntoa ja perheen käytössä on kaksi Ferraria ja viisi Mercedes-Benziä.
Toukokuun 2009 alussa Bongo ilmoitti väliaikaisesti jättävänsä tehtävänsä vaimonsa kuoleman vuoksi. Hänen vaimonsa kuoli 45-vuotiaana maaliskuussa 2009 pitkälliseen sairauteen Marokossa.
Myöhemmin toukokuussa Bongo oli yksityisklinikalla Barcelonassa hoitamassa suolistosyöpäänsä. Bongon terveydentila oli Gabonissa erityisen salailun aihe; kaksi lehteä lakkautettiin niiden kirjoitettua aiheesta, ja ranskalaisia toimittajia pidätettiin samasta syystä.
Novial

Novial on tanskalaisen Otto Jespersenin tekemä keinotekoinen kieli. Sen sanasto tulee pääosin germaanisista ja romaanisista kielistä. Kieliopissa on vaikutteita enimmäkseen englannista. 
Novial esiteltiin ensimmäistä kertaa Jespersenin kirjassa "An International Language" vuonna 1928. Kielen sanakirja, "Novial Lexike" julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Suomenkielinen versio "Kansainvälinen kieli" julkaistiin vuonna 1932.
Esimerkki.
Isä meidän – Nusen Patro
Nusen Patro kel es in siele,
mey vun nome bli sanktifika,
mey vun regno veni,
mey vun volio eventa sur tere kom in siele.
Dona a nus disidi li omnidiali pane,
e pardona a nus nusen ofensos
kom anke nus pardona a nusen ofensantes,
e non dukte nus en li tento
ma fika nus liberi fro li malum.
Kadonnut maailma – Jurassic Park

Kadonnut maailma – Jurassic Park () on Steven Spielbergin ohjaama elokuva vuodelta 1997. Se on "Jurassic Park" -elokuvasarjan toinen osa ja perustuu löyhästi Michael Crichtonin romaaniin "Kadonnut maailma", jonka pohjalta David Koepp laati käsikirjoituksen. Elokuva sijoittuu neljä vuotta "Jurassic Parkin" tapahtumien jälkeen.
Elokuva jakoi edeltäjänsä tavoin arvostelijoiden mielipiteet. Steven Spielberg itse on sanonut tehneensä elokuvan rahasta.
Juoni.
Jurassic Parkin onnettomuudesta on kulunut neljä vuotta. Kansainvälisen yrityksen InGenin johtokunta on vienyt John Hammondilta yhtiön hallinnan, ja nyt sen omistaa tämän veljenpoika Peter Ludlow. Hammond kutsuu Ian Malcolmin luokseen ja kertoo, että varsinaisen puistosaaren, Isla Nublarin, lisäksi on toinenkin saari, Isla Sorna, eli Alue B. Siellä suurin osa hirmuliskoista luotiin ja kasvatettiin ja vietiin sitten Isla Nublarille, joka toimi varsinaisena näyttämönä yleisölle. Onnettomuuden jälkeen pyörremyrsky tuhosi Alue B:n laitokset ja aidat, joten dinosaurukset elävät nyt täysin vapaina ja muodostavat täydellisen ekologisen systeemin. Nyt saaren rauhaa uhkaa Ludlowin lähettämä retkikunta, jonka aikomuksena on vangita dinosauruksia ja tuoda ne mantereelle uuteen dinosauruspuistoon San Diegoon. Hammond pyytää Malcolmia ja kolmea muuta henkilöä lähtemään saarelle dokumentoimaan dinosauruksia omassa elinympäristössään vaikuttaakseen yleiseen mielipiteeseen pitää saari koskemattomana. Malcolm kieltäytyy, mutta lähtee pikimmiten kuultuaan, että Hammond on jo lähettänyt hänen tyttöystävänsä Sarah Hardingin saarelle.
Löydettyään tyttöystävänsä saarelta Malcolm auttaa häntä vapauttamaan retkikunnan vangitsemia dinosauruksia. Tämän jälkeen sekä kuvausryhmä että aseistautunut retkikunta joutuvat dinosaurusten (pääasiassa Velociraptorien ja Tyrannosaurusten) hyökkäyksen kohteeksi. Lopulta selviytyjät pääsevät pakenemaan saarelta. Eräs retkikunnan jäsen on onnistunut nukuttamaan täysikasvuisen tyrannosauruksen ja sen poikasen. Kummatkin lähetetään San Diegoon esittelyä varten. Kaikki ei kuitenkaan suju niin kuin olisi pitänyt: tyrannosaurus herää kesken laivamatkan ja tappaa kaikki laivalla. Pian tyrannosaurus juoksee vapaana San Diegossa.
Väinämöisen kiellot

Väinämöisen kiellot olivat joukko sääntöjä, joita tunsi muistinvarainen karjalainen ja suomalainen kansanperinne. Niiden katsottiin periytyvän suurelta tietäjältä Väinämöiseltä, jolla on myös jumalaisia piirteitä. Eräs jumalainen piirre oli juuri tämä auktoriteetin asema. M. A. Castrenin mukaan "kaikki mitä jaloa ja suurta kansa saattoi ajatella, se omistettiin Väinämöiselle". 
Väinämöisen kielloista osaa tuli noudattaa tosielämässä, osa oli jopa suoranaisia tabuja. Osaa saatettiin käyttää lasten opettamiseen. Kalevalamittaisten runojen avulla muistettiin säännöt ja niiden syyt ja alkuperä. Joissain runoissa lueteltiin useita kieltoja, toisissa mainittiin vain yksi kertomuksen opetuksena.
Väinämöinen kielsi ja epäsi eri perinteissä muun muassa:
Muita Väinämöisen opetuksia.
Kaikki Väinämöisen opetukset eivät olleet kieltoja, osa oli suosituksia tai toteamuksia. Osa Väinämöisen opetuksista elää yhä sananlaskuina.
Muita sääntöjä.
Kaikkia kansanperinteen välittämiä sääntöjä ja varoituksia ei pantu Väinämöisen nimiin. Kansanperinteessä tunnettiin myös seuraavia sääntöjä ja varoituksia:
Bysanttilainen musiikki

Bysanttilainen musiikki on idän patriarkaattien, nykyisen ortodoksisen kirkon alueen kirkkomusiikkia, joka syntyi Bysantin valtakunnan valtakaudella. Termiä käytetään myös myöhemmin sävelletystä musiikista, jos se noudattaa samoja sääntöjä.
Musiikin melodiat perustuivat kahdeksaan säveleen eli "ekhoihin", joista muodostui läntisen kirkon kahdeksan moodin esikuva. Jumalanpalveluksissa käytettyjä lauluja alettiin kirjata muistiin 900-luvulta alkaen, ja monia näistä sävellyksistä käytetään ortodoksisissa kirkoissa edelleen.
Monet bysanttilaiset kirkkolaulut perustuvat "kantonisaatioon" eli melodian kokoamiseen pienistä melodianpätkistä koottaviin suurempiin teoksiin. Joitakin teemoja käytettiin fraasien alussa, toisia lopussa ja joitain niiden puolivälissä. Jotkin fraasit puolestaan toimivat eri osien välisinä siltoina. Näitä eri fraaseja yhdistelemällä pystyttiin tuottamaan teoksen lopullinen melodia.
Siegessäule

Siegessäule () on Saksan yhdistymissotien kunniaksi pystytetty muistomerkki Berliinissä. Se sijaitsee nykyisin "Grosser Stern" -nimisellä pyöreällä aukiolla Straße des 17. Junin varrella, joka kulkee Tiergartenin puistoalueen halki.
Siegessäulea ryhdyttiin rakentamaan Heinrich Strackin suunnitelmien mukaan vuonna 1864 Preussin ja Tanskan välisessä sodassa saavutetun voiton kunniaksi. Pylvään rakennustöiden aikana Preussi voitti sodissa myös Itävallan vuonna 1866 ja Ranskan vuosina 1870–1871. Kun pylväs paljastettiin vuonna 1873, se omistettiin lopulta kaikille näille voitoille. Pylväs muodostui alkujaan kolmesta kerroksesta, jotka oli koristeltu kolmessa sodassa lyödyiltä vihollisilta sotasaaliina saaduilla tykeillä. Pylvään huipulla on Friedrich Draken veistämä voitonjumala Victorian kullattu patsas. Jalustaa kiertää taidemaalari Anton von Wernerin suunnittelema ja Antonio Salviatin toteuttama Saksan historiasta kertova mosaiikki. Jalustan alaosassa on neljä vuosien 1864–1871 sotia kuvaavaa reliefiä, jotka ovat kaikki eri kuvanveistäjien tekemiä.
Siegessäulen alkuperäinen paikka oli valtiopäivätalon edessä Königsplatzilla (nykyinen Platz der Republik), jossa sitä ympäröivät Otto von Bismarckin, Helmuth von Moltken ja Albrecht von Roonin patsaat. Vuonna 1939 pylväs ja patsaat siirrettiin pois Adolf Hitlerin määräyksestä, koska ne olivat hänen (koskaan toteutumattomien) uudisrakennussuunnitelmiensa tiellä. Tuolloin Siegessäule sijoitettiin nykyiseen paikkaansa Tiergartenin puistoon, keskelle Berliinin halkaisevaa, itä–länsi-akseliksi kutsuttua kymmenen kilometriä pitkää suoraa katulinjaa. Pylväälle myös rakennettiin uusi jalusta ja siihen lisättiin neljäs kerros, jolloin se sai nykyisen 67 metrin korkeutensa. Siirto luultavasti pelasti Siegessäulen, sillä alkuperäisellä paikallaan se olisi todennäköisesti tuhoutunut toisen maailmansodan pommituksissa. Legendan mukaan ranskalaiset sotilaat halusivat sodan jälkeen räjäyttää Siegessäulen, koska se juhlisti Ranskan nöyryyttävää tappiota Saksalle vuonna 1871, mutta tämä estettiin, koska Berliinin historialliset muistomerkit olivat muutenkin kärsineet kohtuuttomasti.
Siegessäule on yksi Berliinin suosituimpia nähtävyyksiä ja kaupungin keskeisimpiä symboleja. Pylvään jalustassa toimii museo ja sen huipulla 285 porrasaskelman päässä on näköalatasanne.
Segovia

Segovia on samannimisen maakunnan pääkaupunki Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee Eresma- ja Clamoresjokien yhtymäkohdassa Sierra de Guadarraman vuoriston juurella, noin tunnin ajomatkan päässä maan pääkaupungista Madridista. Kaupungin väkiluku on noin 53 000 (2014).
Maurien aikana kaupungin nimi oli Šiqūbiyyah (arabiaksi شقوبية).
Segovian vanhakaupunki ja sen roomalainen akvedukti on Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Kaupunki on suosittu turistikohde, ja siellä vieraillaan erityisesti päiväretkillä Madridista.
Ilmasto.
Segoviassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan viileän ja kuivan kesän välimerenilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 12 °C ja keskimääräinen sademäärä 460 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 50 millimetriä. Elokuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 13 millimetriä.
Ossi

Ossi on suomalainen miehen etunimi. Se on ehkä muunnos kelttiläisperäisestä nimestä Ossin, joka tuli tunnetuksi 1700-luvun runoteoksesta Ossianin laulut.
Ossin nimipäivä on 17. heinäkuuta. Osseja on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut Suomessa heinäkuuhun 2025 mennessä 10 327.
Väinämöisen tie

Väinämöisen tie, Väinämöisen kulku ja Väinämöisen veneenjälki ovat kansanperinteellisiä nimityksiä tyvenelle kohdalle muutoin lainehtivalla vedenpinnalla. Itse Väinämöisen nimi viittaa sanaan "väinä", joka tarkoittaa tyventä kohtaa joessa. Samaa tarkoittaa myös Väinämöisen toinen nimitys "suvantolainen".
Vedenpinnan nimitysten lisäksi Väinämöiseen liittyviä nimityksiä löytyy luonnosta tähtitaivaalta, kuten Väinämöisen miekka tai viikate (Orion) ja Väinämöiset tai Väinämöisen virsut (Seulaset). Näitä tähdistöjä on käytetty suunnistamiseen vesillä. Tämän vuoksi Martti Haavio arveli Väinämöisen (taruhahmona tai jumalolentona) alun perin liittyneen kiinteästi vesillä liikkumiseen.
Motu Nao

Motu Nao on saari kaakkoisilla Marquesassaarilla Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Fatu Hivan saaresta 22 kilometriä koilliseen. Saaren korkein kohta on neljä metriä merenpinnan yläpuolella.
Paulin kieltosääntö

Paulin kieltosääntö on keskeinen kvanttimekaniikan perusperiaate. Sen mukaan kaksi samanlaista fermionia – esimerkiksi elektronia – ei voi olla yhtä aikaa täsmälleen samassa kvanttitilassa. Kieltosäännön julkaisi itävaltalais-sveitsiläinen fyysikko Wolfgang Pauli vuonna 1925 ja hän sai työstään Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1945.
Myöhemmin englantilainen Paul Dirac ja italialainen Enrico Fermi selittivät, miten Paulin kieltosääntö johtuu kvanttimekaniikan peruslaeista. Kieltosääntö seuraa siitä, että identtisten fermionien aaltofunktion on oltava antisymmetrinen kahden identtisesti rakentuneen hiukkasen vaihdossa.
Seuraukset.
Koska elektronin spinkvanttiluku voi olla joko +1/2 tai −1/2, samalla orbitaalilla voi Paulin kieltosäännön mukaan olla enintään kaksi elektronia. Jos atomin elektroneja kuvataan vetyatomin orbitaalien kvanttiluvuilla (pääkvanttiluku "n", sivukvanttiluku "l", magneettinen kvanttiluku "ml" ja spinkvanttiluku "ms"), kahdella saman atomin elektronilla ei voi olla samaa neljän kvanttiluvun yhdistelmää. Esimerkiksi litiumin perustilan elektronikonfiguraatio on 1s22s1. Kaksi ensimmäistä elektronia täyttävät 1s-orbitaalin ("n" = 1, "l" = 0, "ml" = 0), kun ne asettuvat sille vastakkaisin spinein ("ms" = +1/2 ja "ms" = −1/2). Kolmas elektroni sijoittuu 2s-orbitaalille ("n" = 2, "l" = 0, "ml" = 0, "ms" = +1/2 tai "ms" = −1/2). Paulin kieltosäännön vuoksi kaikki elektronit eivät voi asettua energialtaan alimmalle 1s-orbitaalille.
Statistisessa fysiikassa systeemeihin, joissa on useita fermioneja, sovelletaan Fermin–Diracin statistiikkaa, jossa Paulin kieltosääntö on otettu huomioon. Bosoneja kieltosääntö ei koske, minkä vuoksi useiden bosonien muodostamiin systeemeihin sovelletaan Bosen–Einsteinin statistiikkaa.
Atomissa jokaista pääkvanttiluvun arvoa "n" kohti on olemassa vain tietty määrä sivukvanttiluvun ja magneettisen kvanttiluvun mahdollisia arvoja. Sivukvanttiluku "l" on aina kokonaisluku, vähintään 0 ja enintään "n - 1". Kun sillä on tietty arvo "l", magneettisen kvanttiluvun "ml" mahdollisia arvoja taas ovat positiiviset ja negatiiviset kokonaisluvut "-l": stä "l":ään. Spinkvanttiluvulla "ms" on yleensäkin vain kaksi mahdollista arvoa, +1/2 ja -1/2. Tämän vuoksi atomissa kutakin pääkvanttilukua "n" vastaavalla elektronikuorella voi olla vain tietty määrä, enintään "2 · n2" elektronia. Näin Paulin kieltosäännön avulla voidaan selittää ne alkuaineiden ominaisuuksissa havaitut säännönmukaisuudet, joihin alkuaineiden jaksollinen järjestelmä perustuu.
Paulin kieltosäännön keskeisiä seurauksia on myös fermionikaasun sisäinen paine. Koska kaksi fermionia ei voi olla täsmälleen samassa tilassa, niiden välillä on statistinen repulsio eli ne kokevat ylimääräisen hylkimisvoiman. Tämän takia tavallinen aine ei puristu rajattomasti kasaan. Tällä paineella on erityistä merkitystä muun muassa luhistuvissa tähdissä. Elektronikaasun paine riittää estämään valkoisen kääpiön kasaan luhistumisen. Neutronitähdessä puolestaan neutronikaasun paine estää tähden luhistumisen mustaksi aukoksi.
Viimeinen mohikaani

Viimeinen mohikaani () on James Fenimore Cooperin teos. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1826. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1757. Kirja kertoo Englannin ja Ranskan välisestä siirtomaataistelusta Pohjois-Amerikan villeissä metsissä. Taistelut imaisevat mukaansa myös alueella asustavia intiaaniheimoja, mukaan lukien mohikaaniheimon kolme viimeistä jäsentä.
"Viimeinen mohikaani" on Cooperin Nahkasukka-sarjan toinen osa.
Sovitukset.
Elokuvien lisäksi Viimeisestä mohikaanista on tehty minitelevisiosarjoja, ooppera ja sarjakuva.
ProBoards

ProBoards on yhdysvaltalainen Internet-palvelu, jota käytetään keskustelufoorumien tekemiseen. ProBoards on ilmainen, mutta sillä tehdyille keskustelualueille tulee mainosbannereita.
Patrick Clinger perusti ProBoardsin tammikuussa 2000. 30. huhtikuuta 2005 ProBoardsiin tehtiin päivityksiä, jossa muun muassa ylläpitäjätoimintoja ja keskustelualueiden käyttöä helpotettiin. 
ProBoardsia saavat käyttää kaikki yli 13-vuotiaat henkilöt (alle 18-vuotiaat huoltajan luvalla). Kaikkien keskustelualueiden on oltava englannin kielellä. Jos ProBoardsilla luotu keskustelualue rikkoo ProBoardsin sääntöjä, ylläpitäjät saattavat sulkea sen.
Valkotarhakotilo

Valkotarhakotilo tai valkohuulitarhakotilo ("Cepaea hortensis") on tarhakotiloiden heimoon kuuluva maakotilolaji. Se on Euroopassa yleinen, ja sitä tavataan Suomen eteläosissa.
Ulkonäkö.
Valkotarhakotilon kuori on 10–17 millimetriä korkea ja 14–20 millimetriä leveä. Kuoren väritys on vaihteleva ja usein näyttävä. Pohjaväri on yleensä keltainen, ja se voi vaihdella vaaleasta kirkkaaseen. Kuoressa on 1–5 tummaa juovaa, mutta se voi olla myös juovaton. Kuoren pinta on kiiltävä ja hieman uurteinen. Kuoren alapinnalla kierteiden keskellä ei ole kuoppaa eli napaa, mutta nuorilla kotiloilla voi olla kapea napa. Kotilon kuoren suun reuna eli huuli on vaalea.
Valkotarhakotilon erottaa lähisukuisesta tummatarhakotilosta lähinnä huulen eli täysikasvuisen kuoren suun reunuksen väristä, joka valkotarhakotilolla on vaalea ja tummatarhakotilolla musta. Lisäksi tummatarhakotilo on vähän suurempi kuin valkotarhakotilo. Myös lehtokotilo voi muistuttaa valkotarhakotiloa, mutta valkotarhakotilon huuli on suora.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Valkotarhakotilo on levinnyt Euroopassa laajalle, ja se on yleinen. Laji on todennäköisesti levinnyt Pohjois-Amerikkaan ihmisen mukana. Suomessa valkotarhakolia tavataan maan eteläosissa. IUCN on luokitellut lajin elinvoimaiseksi. Myös Suomessa laji on elinvoimainen.
Valkotarhakotiloa tavataan puistoissa, pihoilla, puutarhoissa ja muissa kulttuuriympäristöissä sekä lehdoissa ja niityillä.
Ravinto.
Valkotarhakotilo syö kasvien vihreitä ja lakastuneita osia. Sille kelpaavat esimerkiksi nokkosen lehdet, joiden polttavat rauhaset eivät satuta kotiloa.
Saalistajat.
Kotiloita syövät myyrät ja linnut, etenkin rastaat.
Sileäsulkukotilo

Sileäsulkukotilon tieteellinen nimi on "Cochlodina laminata".
Ulkonäkö.
Tämän lajin korkeus on 1,5–2 cm ja leveys 4 mm. Sulkukotiloita on ulkonäkönsä vuoksi kutsuttu myös sikarikotiloiksi. Kotilon kuori muodostuu noin kymmenestä vasemmalle kiertyvästä kierteestä ja on 3–4 mm:n paksuinen.
Elinympäristö.
Sileäsulkukotilo on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomen lehdoissa.
Ravinto.
Sileäsulkukotilot kiipeilevät syömäretkillään varsinkin niille tärkeän puun, haavan, rungoilla.
Rosario (Argentiina)

Rosario on kaupunki Argentiinassa. Se on Santa Fen maakunnan suurin kaupunki ja koko Argentiinan kolmanneksi suurin taajama Córdoban ja Buenos Airesin jälkeen. Itse kaupungissa oli vuonna 2010 noin miljoona asukasta, sen suurkaupunkialueella 1,4 miljoonaa. 
Kaupunki sijaitsee noin 300 kilometriä Buenos Airesista pohjoiseen. 
Maantiede ja ilmasto.
Kaupunki sijaitsee Paranajoen länsirannalla noin 290 km Buenos Airesista.
Rosaariossa on lämpimintä joulukuusta helmikuuhun, jolloin päivälämpötilat ylittävät 30 astetta. Viileintä on touko-elokuussa, jolloin lämpötilat pysyvät alle 20 asteessa. Eniten sataa marraskuusta helmikuuhun.
Historia.
Nykyisen Rosarion alue asutettiin ensimmäistä kertaa 1600-luvulla. Rosarion varsinaisesta perustamisajasta ei ole tietoa. Siitä tuli kaupunki 5. elokuuta 1852. Tämän jälkeen Rosarion asukasluku alkoi kasvaa nopeammin kuin koskaan ennen. Vielä 1850-luvun alussa Rosarion asukasluku oli ollut noin 3 000. Vuonna 1887 siellä oli noin 50 000 asukasta. 
Kaupunkiin vedettiin 1853 rautatie joka yhdisti sen sisämaahan, ja satamaa uusittiin useaan otteeseen. Niinpä Rosario säilyi Argentiinan johtavana satamana ja yhtenä maailman tärkeimmistä viljasatamista 1940-luvulle asti.
2000-luvulla Rosariosta tuli tärkeä huumekaupan välietappi, jonka kautta kokaiini ja muut huumeet kulevat Boliviasta ja Perusta Eurooppaan ja kotimaan markkinoille.
Liikenne.
Rosariosta on lentoyhteys Buenos Airesiin, Cordobaan ja Chilen Santiagoon. Linja-autot vievät sekä tärkeimpiin kotimaan kohteisiin että Paraguayhin, Brasiliaan, Chileen ja Uruguayhin.
Urheilu.
Club Atlético Rosario Central ja Newell's Old Boys ovat kaupungin kaksi jalkapallojoukkuetta maan pääsarjassa. Jälkimmäisessä pelannut Lionel Messi on kotoisin kaupungista, samoin kuin Che Guevara.
Edistyksellinen kansanpuolue

Edistyksellinen kansanpuolue () on toinen Liechtensteinin kahdesta suuresta puolueesta. Se on maapäivien suurin puolue 12 paikalla 25:stä, ja pääministeri Otmar Hasler tulee FBP:stä.
Konservatiivipuolue FBP pohjaa näkemyksensä kristilliseen maailmankatsomukseen ja pitää tärkeänä monarkian samoin kuin vapaan, sosiaalisen ja demokraattisen oikeusvaltion säilyttämistä koko kansan hyvinvoinnin takaamiseksi. Puolue katsoo tavoitteekseen myös eri kansanryhmien saamisen kiinnostuneemmaksi poliittisesta toiminnasta. FBP:n tavoitteena on myös saada kaikkiin virkoihin vähintään kolmasosa naisia ja kolmasosa miehiä sukupuolten tasa-arvon turvaamiseksi.
FBP perustettiin 1918 vastapainoksi vastaperustetulle liberaali-konservatiiviselle kristillis-sosialistiselle kansanpuolueelle ja toteutti vanhoillis-konservatiivista politiikkaa. FBP on johtanut hallitusta 1928–1970, 1974–1978, 1993 ja 2001–2005 absoluuttisella enemmistöllä maapäivillä. Vuoden 2005 maapäivävaaleissa puolue menetti absoluuttisen enemmistön, mutta säilyi suurimpana puolueena ja Otmar Hasler sai jatkaa pääministerinä.
Gabriella

Gabriella on naisen etunimi, heprealaisperäisen Gabriel-nimen naispuolinen vastine. Monessa maassa nimi esiintyy myös muodossa Gabriela.
Suomessa nimi Gabriella on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 1148 ja Gabriela noin 800 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Gabriellan nimipäivä on 24. maaliskuuta.
Mariella

Mariella on naisen etunimi. Se on Maria-nimen italialainen hyväily- eli deminutiivimuoto.
Suomalaisten etunimenä Mariella on alkanut yleistyä 1900-luvun jälkipuoliskolla. Nimi saatetaan Suomessa hahmottaa Marin ja Ellan yhdistelmäksi. Kesäkuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on kirjattu noin 1 190 Mariella-nimistä naista.
Mariellalla ei ole nimipäivää almanakassa.
Luettelo näennäisesti kirkkaimmista tähdistä

Luettelo kirkkaimmista tähdistä sisältää 300 kirkkainta tähteä näennäisen visuaalisen kirkkauden mukaan järjestettynä sekä todellisuudessa kirkkaimpia tähtiä absoluuttisen kirkkauden mukaan järjestettynä. Tähtien näennäinen kirkkaus vaihtelee sen mukaan, millä etäisyydellä ne ovat meistä ja kuinka paljon valoa ne todellisuudessa tuottavat.
Luettelo kirkkaimmista tähdistä.
Tähtien etäisyysmittauksen epävarmuustekijöistä johtuen tähtien todellinen kirkkaus on usein vaikea tietää tarkkaan.
&lt;br clear=all&gt;
Absoluuttisesti kirkkaita tähtiä.
&lt;br clear=all&gt;
San Franciscon maanjäristys 1906

San Franciscon vuoden 1906 maanjäristys oli Kaliforniassa 18. huhtikuuta 1906 tapahtunut tuhoisa maanjäristys, joka hävitti San Franciscon kaupungin sitä seuranneiden tulipalojen saattelemana lähes täysin. Järistys alkoi kello 5.12 paikallista aikaa ja kesti 45–60 sekuntia. Sen magnitudi oli 7,7–7,9. Järistyksen seurauksena kuoli yli 3 000 henkeä ja kodittomaksi jäi 250 000 ihmistä.
Maantiede.
Maanjäristyksen keskus oli Tyynessämeressä aivan San Franciscon kaupungin edustalla. Järistyksen aiheutti San Andreasin siirroksen äkillinen liikahtaminen.
Maanjäristyksen seuraukset.
Maanjäristyksessä kotinsa menettäneistä ihmisistä monet muuttivat läheiseen Oaklandin kaupunkiin, joka kasvoi maanjäristyksen seurauksena nopeasti.
Olettamuksen mukaan maanjäristyksen seurauksena sai alkunsa käytäntö katujen nimien valamisesta risteysalueiden reunakiviin. Syyksi mainitaan maamerkkien ja tienviittojen tuhoutuminen järistyksessä niin pahoin, että pelastushenkilöstöllä oli vaikeuksia suunnistaa kaupungin raunioissa. Reunakiveen valetun tien nimen pitäisi pysyä luettavissa onnettomuuden uusiutuessa. Todellisuudessa menettely määrättiin otettavaksi käyttöön jo järistystä edeltävän vuoden lopulla.