Pekka Nurmiranta

Pekka Nurmiranta (vuoteen 1906 Bovellan, 7. marraskuuta 1887 Iisalmen mlk − lokakuun 1941 jälkeen Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924. Nurmirannan ainoaksi jäänyt eduskuntakausi keskeytyi vuonna 1923, kun hänet määrättiin pidätettäväksi poliittisen toimintansa vuoksi. Nurmiranta pakeni Ruotsiin, josta hän myöhemmin siirtyi Neuvostoliittoon. Nurmiranta kuoli ilmeisesti vankileirillä Stalinin vainojen uhrina.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Iisalmen kirkonkylässä syntyneen Pekka Nurmirannan vanhemmat olivat mökkiläinen Tahvo Bovellan (1839-1902) ja Kaisa Forselli (1848-1909). Nurmiranta kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän teki maa- ja metsätöitä kotiseudullaan.
Vuonna 1906 Nurmiranta liittyi Iisalmen kirkonkylän työväenyhdistykseen. Hän oli yhdistyksen puheenjohtaja, vastasi sen julkaisemasta "Köyhäin Uutiset" -lehdestä sekä toimi Kuopiossa ilmestyneen "Savon Työmiehen" kirjeenvaihtajana. Nurmiranta oli myös Iisalmen sosialidemokraattisen kunnallistoimikunnan sihteeri ja kuului sosialidemokraattisen nuoriso-osaston johtokuntaan. Lisäksi hän oli innokas harrastajanäyttelijä, joka esiintyi vuosien ajan Iisalmen Työväen Näyttämöllä. Nurmiranta ei tiettävästi ottanut osaa sisällissodan tapahtumiin, mutta piileskeli silti valkoisia yli kaksi vuotta.
Kansanedustajaksi.
Nurmiranta liittyi SSTP:n jäseneksi heti puolueen perustamisen jälkeen 1920 ja osallistui Kuopion piirijärjestön toimintaan. Vuonna 1921 hän työskenteli "Savon Kansan" päätoimittajana. Nurmiranta sai jo samana keväänä syytteen lehdessä julkaistusta kirjoituksesta, jossa arvosteltiin Turun hovioikeuden SSTP:n perustavan kokouksen osallistujille langettamia rangaistuksia. Kesäkuussa Nurmiranta vangittiin kuukaudeksi, kun hänen epäiltiin poistuvan maasta ennen tuomion julistamista. Kuopion raastuvanoikeus kumosi lopulta kanteen katsottuaan ettei juttu kuulu raastuvanoikeuden käsittelypiiriin. Oikeusministeri Heimo Helmisen määräyksestä asia vietiin Viipurin hovioikeuteen, joka tuomitsi Nurmirannan 600 markan sakkoihin. Hän sai hovioikeuteen kohdistaman arvostelunsa johdosta sakkoja myös Iisalmen raastuvanoikeudelta SSTP:n kunnallisjärjestöä vastaan nostetussa jutussa. 
Vuonna 1922 Nurmirannasta valittiin eduskuntaan. Elokuussa 1923 hänet määrättiin pidätettäväksi niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Maan alle painuttuaan Nurmiranta pakeni syksyllä Haaparantaan. Nurmiranta ilmoitti Ruotsin viranomaisille olevansa poliittinen pakolainen, mutta Suomen ulkoministeriö ei vastannut hänen asemaansa koskeviin tiedusteluihin. Oleskeluluvan saatuaan Nurmiranta työskenteli Luulajassa kommunistisen "Norrskensflamman"-lehden kirjapainossa. 
Neuvostoliitossa.
Joulukuussa 1924 Nurmiranta matkusti Tallinnan kautta Leningradiin Aarne Lavikan ja kahden norjalaisen kommunistin seurassa. Nurmiranta lähetettiin vuodenvaihteessa Neuvosto-Karjalaan, jossa hän työskenteli aluksi Paatenen lastenkodissa ja myöhemmin Petroskoissa "Punainen Karjala" -lehden toimituksessa sekä postilaitoksen kuljetusosaston johtajana. Vuosina 1932–1935 Nurmiranta oli näyttelijänä Petroskoin suomalaisessa teatterissa, jonka jälkeen hän työskenteli kirvesmiehenä ja puuseppänä.
Nurmiranta vangittiin päivää ennen jatkosodan syttymistä 24. kesäkuuta 1941 vastavallankumouksellisesta toiminnasta epäiltynä. Syksyllä hän sai Krasnojarskissa kuuden vuoden vankeustuomion artikla 58:n 10§ nojalla neuvostovastaisesta agitaatiosta ja propagandasta. Nurmirannan myöhemmät vaiheet eivät ole tiedossa. Iisalmen raastuvanoikeus julisti hänet kuolleeksi 17. joulukuuta 1979. Nurmiranta rehabilitoitiin Venäjällä vuonna 1994.
Perhe.
Pekka Nurmirannan puoliso oli Aino Menkinen (s. 1889).