tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Hällström

Johannes Hällström (20. maaliskuuta 1898 Tampere – 19. marraskuuta 1961) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen äitinsä oli Maria Beata Hällström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Hilve Elina Monosen kanssa.
Opinnot.
Hällström kävi kansakoulun ja suoritti Meripuolustuksen radiokurssin vuosina 1931–1932 sekä viestikurssin ja 1. luokan sähköttäjätutkinnon vuonna 1935. Merivoimien kaapelikurssin hän suoritti vuonna 1940. 
Jääkärikausi.
Hällström työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 11. toukokuuta 1916 ja pataljoonan 3. komppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hän joutui 21. marraskuuta 1916 sairaalaan ja laskettiin 13. maaliskuuta 1917 siviilitöihin. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 27. helmikuuta 1919 alikersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Vuoristoprikaatin miinanheittäjäkomppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 18. maaliskuuta 1919 alkaen Porin rykmentin 5. komppaniaan koulutusaliupseeriksi. Hänet siirrettiin 24. huhtikuuta 1921 alkaen koulutusaliupseeriksi Uudenmaan rykmentin 8. komppaniaan ja 24. elokuuta 1921 alkaen 5. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1923 ja siirtyi Vaasan poliisilaitoksen palvelukseen poliisikonstaapeliksi. Poliisina hän ei kuitenkaan kauan ollut vaan toimi sekalaisissa töissä muun muassa Ruotsissa, kunnes 25. kesäkuuta 1926 hän astui Joensuun rajavartioston palvelukseen ja hänet määrättiin koulutusaliupseeriksi 3. komppaniaan. Tässäkään tehtävässä hän ei kauaa viihtynyt vaan erosi palveluksesta 25. kesäkuuta 1927 ja siirtyi kauppamatkustajaksi Sortavalaan ja Savonlinnaan, kunnes viimein astui takaisin armeijan palvelukseen 1. heinäkuuta 1931 ja sijoitettiin Erilliseen (myöhemmin 1. Erillinen) rannikkotykistöpatteristoon koulutusaliupseeriksi. Hän toimi patteristossa 1. lokakuuta 1933 alkaen valonheittäjä-aliupseerina ja 1. huhtikuuta 1934 alkaen viestialiupseerina. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Hällström osallistui rauhanaikaisessa joukko-osastossaan Russarön linnakkeen radioaseman päällikkönä. Välirauhan aikana hänet komennettiin Ahvenanmaan Puolustuksen esikunnan toimituskomppanian radioaseman hoitajaksi, mistä hänet siirrettiin edelleen Rannikkotykistörykmentti 5:een erikoismestariksi. Jatkosotaan hänet komennettiin viestiupseeriksi Utön linnakkeelle, mistä hänet siirrettiin vuonna 1942 Rannikkotykistörykmentti 17:n 1. patteristoon. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Helsingin Laivastoaseman viestivarastonhoitajaksi, josta hänet siirrettiin sodan loputtua Viesti- ja tiedustelu-upseeriksi Pohjanlahden rannikkovartiostoon, mistä hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi varastonhoitajaksi Vaasaan Oy Strömberg Ab:lle, mistä hän siirtyi vuonna 1947 Oy Panimo Bock Ab:n palvelukseen. Hällström toimi Jääkäriliiton Vaasan alaosaston sihteerinä vuodesta 1956 alkaen.
Olst-Wijhe

Olst-Wijhe on kunta Alankomaissa Overijsselin provinssissa, IJssel-joen varrella. Asukkaita kunnassa on 17 389 (30.6.2008) ja väestötiheys on 152/km². Kunnan pinta-ala on 118,38 neliökilometriä, josta vettä on 4,22 km². Olst-Wijhen pormestarina toimii Ton Strien. Kunnan keskuspaikat ovat Wijhe ja Olst.
Historia.
Kunnan molemmat keskuspaikkakunnat, Olst ja Wijhe ovat vanhoja kaupunkeja. Olst mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 947. Tuolloin paikkakunta tunnettiin nimellä "Holsto". Wijhestä ensimmäinen maininta on vuodelta 960.
Nykyinen Olst-Wijhen kunta syntyi vuonna 2001, kun Olst ja Wijhe yhdistyivät.
Maantiede.
Olst-Wijhen alueella virtaa IJssel-joki, joka on osittain myös Overijsselin ja itäpuolella jokea sijaitsevan Gelderlandin provinssin raja. Joen itäpuolella, Olstin ja Wijhen kaupunkeja vastapäätä, sijaitsee kuitenkin kaksi Olst-Wijhen eksklaavia: Welsum ja Welsumerveld Olstia vastapäätä ja Marle Wijheä vastapäätä. Olstin ja Welsumin sekä Wijhen ja naapurikunta Heerdeen kuuluvan Vorchtenin välillä on kaapelilautta. Marle ei puolestaan ole mitenkään yhteydessä Olst-Wijheen eikä siten koko Overijsselin provinssiin.
Kunnan naapurikunnat ovat Zwolle pohjoisessa, Raalte pohjoisessa ja idässä, Deventer etelässä sekä Gelderlandin provinssiin kuuluvat Voorst, Epe ja Heerde lännessä.
Asutuskeskukset.
Olst-Wijhen kunta muodostuu seuraavista osista ():
Muut viralliset osat:
Lymykaijat

 
Lymykaijat ("Pezoporus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku.
Nurmikasvit

Nurmikasvit ovat sellaisia heinä- ja palkokasveja, joita viljellään karjan ravinnoksi. Osa säilötään rehuksi, osaa karja saa laiduntaa suoraan pellosta.
Heinäkasveihin kuuluvista nurmikasveista ovat Suomessa eniten viljeltyjä timotei, nurminata, englanninraiheinä, italianraiheinä ja koiranheinä sekä poutaa kestävä ruokonata, jonka viljely yleistyy vuosi vuodelta. Tärkein nurmikasvina viljelty palkokasvi on puna-apila.
International Democrat Union

International Democracy Union (lyh. IDU) on konservatiivisten poliittisten puolueiden muodostama kansainvälinen internationaali. Järjestö on perustettu vuonna 1983 ja sen jäseninä on konservatiivisten puolueiden lisäksi myös joitain keskusta-oikeistoa edustavia puolueita.
Jäsenpuolueet.
Puolueet, jotka hakevat jäsenyyttä IDU:ssa tulee täyttää järjestön periaatejulistuksen, eli ns. "Lontoon julistuksen", arvot. Lisäksi hakijapuolueella tulee olla vähintään yksi IDU:n jäsenpuolue "sponsoroimassa" hakijan jäsenyyttä järjestössä. Tämän sponsoripuolueen tulee olla IDU:n täysjäsen ja mukana ohjaamassa hakijapuoluetta hakemusprosessin aikana.
Jäsenyysehtojen täyttyessä hakijapuolue kutsutaan esittämään hakemuksensa IDU:n johdolle (IDU Executive), jonka täytyy vielä hyväksyä hakemus. Hyväksynnän saatuaan hakijapuolueesta tulee joko liitännäisjäsen (mikäli puolue ei tässä vaiheessa täytä täysjäsenyyden ehtoja) tai tarkkailijajäsen, jolle suositellaan täysjäsenyyttä.
Lopullisesti puolueen hyväksymisestä IDU:n täysjäseneksi päättää puoluejohtajien kokous, minkä jälkeen puoluejohtajan tai puheenjohtajan tulee vielä allekirjoittaa IDU:n periaatejulistus. IDU:n puoluejohtajien kokous pidetään pääsääntöisesti kolmen vuoden välein.
Nokilakki

 
Nokilakki ("Myxomphalia maura") on kupera, navallinen mustanruskea sienilaji. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja vanhemmilla sienillä ruskeatäpläiset. Jalka on musta tai harmaanruskea. Sieni kasvaa palopaikoilla ja paljaalla maalla puutarhoissa ja tienvarsilla. Se on Suomessa melko yleinen.
Ketonapalakki

 
Ketonapalakki ("Arrhenia griseopallida" vanh. "Omphalina griseopallida") on kupera tai laakealakkinen tumman harmaanruskea sienilaji. Sen jalka on lakin värinen. Heltat ovat myös lakin väriset. Sieni ei ole syötävä. Se kasvaa melko harvinaisena avoimilla paikoilla lyhyissä ruohikoissa.
Poimunapalakki

Poimunapalakki ("Lichenomphalia umbellifera", syn. "Omphalina ericetorum") on kupera tai laakealakkinen ruskeankeltainen tai valkea sienilaji. Sen heltat ovat vaaleat tai kermanväriset. Sienen jalka on ruskeanvioletti ja alhaalta vaalea. Sieni kasvaa yleisenä koko maassa humuksella, turpeessa ja lahonneissa lahopuissa.
Palolakki

Palolakki, aiemmin palonapalakki ("Loreleia postii") on kupera tai laakealakkinen kirkkaanoranssi sienilaji. Sen jalka on vaalean kellanoranssi. Malto on lakin värinen. Heltat ovat sienessä kellertävät. Sieni kasvaa kosteissa paikoissa ja turpeessa. Se ei ole ruokasieni. Laji on Suomessa harvinainen.
Taksonomia.
Palolakki on eri aikoina luokiteltu useisiin eri sukuihin, kuten napalakkeihin ("Omphalina") ja kantolakkeihin ("Gerronema"). Vuonna 2002 palolakki siirrettiin tyyppilajiksi uuteen lorelakkien sukuun ("Loreleia"). Samaan sukuun luetaan myös keuhkolakki ("Loreleia marchantiae"), jota on joskus arveltu palolakin synonyymiksi. Tutkijoiden keskuudessa on ollut erimielisyyttä siitä, miten palo- ja keuhkolakin erottaa toisistaan. Yksi oletettu ero on se, että palolakki kasvaa lehtisammalten ja keuhkolakki keuhkosammalten yhteydessä.
On epäselvää, mihin lahkoon ja heimoon palolakki kuuluu. Vuonna 2018 julkaistun fylogeneettisen analyysin perusteella keuhkolakki kuuluu Hymenochaetales-lahkoon ja Rickenellaceae-heimoon. Samassa tutkimuksessa sekvensoitiin myös yksi palolakkinäyte, joka kuitenkin sijoittui Agaricales-lahkoon napalakkien yhteyteen. Lisätutkimuksia tarvitaan lorelakkien sukulaissuhteiden selvittämiseksi.
Ekologia.
Sekä palolakki että keuhkolakki kasvavat sammalten yhteydessä. Keuhkolakki on ektomykorritsojen kautta yhteydessä keuhkosammaliin, mutta palolakin yhteyttä sammaliin ei vielä tunneta yhtä hyvin. Palolakkikin saattaa muodostaa ektomykorritsoja sammalten kanssa, mutta se saattaa myös olla saprotrofi. Sammallajeja, joilla palolakkia on tavattu, ovat esimerkiksi metsäkulosammal ("Ceratodon purpureus") ja nuotiosammal ("Funaria hygrometrica"). Lisäksi sitä on havaittu rahkasammalilla ("Sphagnum").
Keltanapalakki

 
Keltanapalakki ("Lichenomphalia alpina" vanh. "Omphalina luteovitellina") on kupera tai laakea navallinen sienilaji. Lakki on keltainen. Sienen heltat ovat keltaiset tai kellanvalkoiset ja juomuiset. Sienen jalka on kellanvalkoinen tai keltainen, mutta lakkia vaaleampi. Sieni kasvaa humuksella ja matalassa sammalikossa tuntureilla. Se on pohjoinen laji Suomessa ja kasvaa "Botrydina vulgaris" -lajin seurassa.
Mario Capecchi

Mario Renato Capecchi (s. 6. lokakuuta 1937 Verona Italia) on italialaissyntyinen yhdysvaltalainen geneetikko ja vuoden 2007 lääketieteen Nobel-palkinnon saanut tutkija. Capecchi sai Nobelin palkinnon yhdessä Martin Evansin ja Oliver Smithiesin kanssa hiirien geenien muokkaamisesta kantasolujen avulla.
Martin Evans keksi ensimmäisenä menetelmän kasvattaa hiiren alkion kantasoluja. Lisäämällä niitä kehittyvään hiiren alkioon hänen onnistui kasvattaa hiiriä, joiden soluista osa oli viljeltyjä kantasoluja. 1980-luvun aikana Capecchi ja Smithies kehittivät toisistaan riippumatta menetelmän sammuttaa hiiren jokin tietty geeni siirtämällä vierasta DNA:ta hiiren kromosomistoon tarkasti tiettyihin kohtiin. Vieras DNA lopettaa geenin toiminnan ja näin voidaan tutkia mikä geeni vaikuttaa mihinkin hiiren ominaisuuteen. Vuonna 1987 Capecchi ja Smithies onnistuivat Evansin keksinnön avulla kasvattamaan hiiren alkion poistogeenisiä kantasoluja. Niiden avulla voitiin saada aikaan hiiriä, joiden jälkeläiset olivat poistogeenisiä.
Capecchi on tutkimusryhmineen selvittänyt poistogeenisten hiirten avulla mitkä hiirten 22 000:sta geeneistä määräävät hiirten raajojen, sisäelinten ja ruumiinrakenteen kehitystä.
Leopold Arends

Leopold Alexander Friedrich Arends (1817 Vilna – 1882 Berliini) oli saksalainen pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Leopold Arends syntyi vuonna 1817 Vilnassa, joka tuolloin kuului Venäjään. Arendsin isä oli kotoisin Saksan Braunschweigista, mutta toimi Vilnassa puutarhurina. Arends joutui jättämään lukion kesken perheen rahavaikeuksien takia, mutta suoritti myöhemmin filosofian ja kielitieteen opintoja. Hän toimi kotiopettajana, kunnes vuonna 1844 muutti Saksaan.
Saksassa Arends hankki toimeentuloaan kirjoittamalla artikkeleita eri aiheista, muun muassa luonnontieteistä ja musiikin historiasta. Vuonna 1847 hän kiinnostui pikakirjoituksesta ja perehtyi Gabelsbergerin ja Stolzen järjestelmiin, mutta oltuaan niihin tyytymätön hän alkoi kehittää omaa järjestelmää. Arends julkaisi järjestelmänsä vuonna 1850, mutta varsinaisen oppikirjan vasta kymmenen vuotta myöhemmin, jolloin hän oli myös parannellut järjestelmäänsä. Vuodesta 1859 hän opetti Berliinin käsityöläisyhdistyksen kursseilla kemiaa ja myöhemmin myös pikakirjoitusta.
Arends kuoli Berliinissä vuonna 1882. Hänen pikakirjoitusjärjestelmänsä suosio jäi Saksassa vähäisemmäksi kuin Gabelsbergerin ja Stolzen järjestelmien, eikä sitä käytetty valtiopäivillä lainkaan. Ruotsin kielelle sovitettu versio Arendsin järjestelmästä menestyi kuitenkin hyvin, ja esimerkiksi Ruotsin eduskunnan pikakirjoittajien keskuudessa se oli suosituin järjestelmä vuosina 1907–1933.
My BFF

My BFF on seurapiirijulkimo Paris Hiltonin ensimmäinen julkaistu kappale debyyttilevyn Paris jälkeen.
Kappale on myös Hiltonin tosi-tv ohjelman "Paris Hilton's My New BFF" tunnusmusiikki.
Julkaisu.
My BFF soitettiin Yhdysvalloissa KIIS-FM -radiokanavalla ensimmäisen kerran 30. syyskuuta 2008.
FK Himki

FK Himki on jalkapalloseura samannimisestä kaupungista Moskovan alueelta, Venäjältä. Seuran edustusjoukkue pelaa Venäjän valioliigassa, jonne se nousi kaudeksi 2007.
Historia.
Himki-niminen seura syntyi, kun "Novator"- ja "Rodina"-nimiset amatööriseurat yhdistyivät. Valmentajaksi tuli Vladimir Šapov. Heti ensimmäisen kautensa päätteeksi 1997 joukkue juhli alueensa amatöörisarjan mestaruutta. Himki nousi tämän myötä Venäjän liigan sarjoihin, kolmosliigan keskisen sarjan Moskovan A-lohkoon, jonka mestaruuden se voitti heti debyyttikaudellaan ja nousi jälleen sarjatasoa ylemmäs. Vuonna 2000 puikkoihin astui uusi valmentaja, entinen Spartakin keskikenttäpelaaja Viktor Papajev, joka nosti seuran 1. divisioonaan.
Ykkösdivisioonassa pelatessaan Himki vaihtoi valmentajaa useita kertoja, samoin vaihtuvuus pelaajistossa oli voimakasta. 2005 joukkue eteni Pavel Jakovenkon valmennuksessa Venäjän Cupissa loppuotteluun saakka, missä se kuitenkin kärsi tappion TsSKA:lle. Samaisella kaudella Himki taisteli loppuun asti sarjanoususta, mutta jäi lopulta neljänneksi. Seuraavalla kaudella valmentajaksi tuli Vladimir Kazatšonok, joka johdatti joukkueen 1. divisioonan mestaruuten ja sarjanousuun. Syyskuussa 2007 Kazatšonok joutui jättämään valmentajan hommat terveydellisten syiden vuoksi ja uudeksi päävalmentajaksi tuli serbialainen Slavoljub Muslin. Ensimmäinen kausi pääsarjassa päättyi yhdeksänteen sijaan. Kaudella 2008 joukkue sijoittui Sergei Juranin valmentamana 14:nneksi.
Kauden 2008 jälkeen Himkin oli määrä fuusioitua taloussyiden vuoksi toisen Moskovan alueen seuran Saturnin kanssa, mutta yhdistyminen ei lopulta toteutunut.
Mason Crosby

Mason Walker Crosby (s. 3. syyskuuta 1984 Lubbock, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan potkaisija.
Ura.
Ennen ammattilaisuraansa Crosby pelasi neljä kautta Coloradon yliopiston Boulderin kampuksen amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Hänen nimissään on monia Colorado Buffaloesin ennätyksiä. Hän on muun muassa joukkueen eniten pisteitä (307), kolmen pisteen potkumaaleja (66) ja touchdownin jälkeisiä lisäpisteitä (109) tehnyt pelaaja. Crosby opiskeli yliopistossa viestintää.
Crosby sai NFL-varauksen vuonna 2007, kun Green Bay Packers varasi hänet numerolla 193 NFL Draftin kuudennella kierroksella. Hän onnistui ja syrjäytti edellisellä kaudella Packersin potkaisijana pelanneen Dave Raynerin. Crosby pelasi ensimmäisen NFL:n runkosarjaottelunsa 9. syyskuuta 2007, jolloin Packers voitti Philadelphia Eaglesin 16–13. Hän teki ottelussa kymmenen pistettä, kolme kolmen pisteen potkumaalia ja yhden touchdownin jälkeisen lisäpisteen. Hän teki kaksi sekuntia ennen loppua ottelun voittomaalin.
Crosby teki runkosarjakaudella 2007 141 pistettä 16:ssa ottelussa, eniten kaikista NFL-pelaajista. Hän oli ensimmäinen NFL:n pistepörssin voittanut tulokaspelaaja sitten Kevin Butlerin ja jäi vain kolmen pisteen päähän Butlerin nimissä olevasta tulokaspelaajien piste-ennätyksestä, joka on kaudelta 1985. Pisteistä 93 tuli 31:stä kolmen pisteen potkumaalista (jakoi kauden 2007 potkumaalitilaston toisen sijan kahden muun pelaajan kanssa) ja loput 48 onnistuneista touchdownin jälkeisistä lisäpisteyrityksistä. Crosbyn 141 pistettä on Packersin potkaisijoiden yhden kauden piste-ennätys.
Crosby on ollut voittamassa NFL:n mestaruutta Super Bowlia yhden kerran, helmikuussa 2011. Green Bay Packers voitti kauden 2010 loppuottelussa (Super Bowl XLV) Pittsburgh Steelersin 31–25. Crosby teki ottelussa seitsemän pistettä, yhden kolmen pisteen potkumaalin ja neljä touchdownin jälkeistä lisäpistettä. 
Yksityiselämä.
Crosby on ollut kesäkuusta 2008 naimisissa Molly Crosbyn (o.s. Ackerman) kanssa. Heillä on kaksi lasta, poika Nolan ja tytär Charlotte.
Carl Kaufmann

 
Carl ”Charly” Kaufmann (25. maaliskuuta 1936 New York, Yhdysvallat – 1. syyskuuta 2008 Karlsruhe) oli saksalainen yleisurheilija, oopperalaulaja ja teatterinjohtaja. 
Yleisurheilussa Kaufmannin päälaji oli 400 metrin juoksu. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän juoksi neljänneksi 400 metrillä ja oli mukana 4×400 metrin viestissä hopealle juosseessa Saksan joukkueessa. Rooman olympialaisissa 1960 hän juoksi hopealle sekä 400 metrillä että 4×400 metrin viestissä. 400 metrin kilpailussa hän hävisi niukasti Otis Davisille. Molemmat juoksivat ajan 44,9, joka alitti entisen maailmanennätyksen 45,2. Kaufmann juoksi 400 metrin Euroopan ennätyksen 45,8 vuonna 1959 ja paransi ennätystään kolmesti vuonna 1960.
Urheilu-uransa jälkeen Kaufmann toimi muun muassa oopperalaulajana ja teatterinjohtajana Karlsruhessa.
Kivikkotöyhtökiuru

Kivikkotöyhtökiuru ("Galerida theklae") on kiurujen heimoon kuuluva varpuslintu, joka elää Välimeren alueella.
Koko ja ulkonäkö.
Kivikkotöyhtökiurun pituus on 17 cm, siipien kärkiväli 28–32 cm ja paino noin 37 grammaa. Harmaanruskea, töyhtöpäinen lintu muistuttaa kiurua ja varsinkin töyhtökiurua, mutta kivikkotöyhtökiurulla on korkeampi töyhtö, pidemmät jalat ja hieman solakampi ulkomuoto. Myös höyhenpuvun värityksessä on pieniä eroja. Laji on äänekäs, äänet muistuttavat töyhtökiurun ääniä. Koiras ja naaras ovat samannäköisiä, koiras on hieman kookkaampi.
Esiintyminen.
Kivikkotöyhtökiurun esiintymisalue kattaa Iberian niemimaan, Etelä-Ranskan, Baleaarien saariryhmän ja Luoteis-Afrikan. Erillispopulaatioita on Libyassa ja Somaliassa. Euroopan populaation koko on 2,9–4,2 miljoonaa yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Kivikkotöyhtökiuru on avomaiden lintu, joka elää kivikkoisilla tai kallioisilla alueilla, joko matalakasvuisilla tai pensaikkoisilla kuivilla mailla. Myös karuilla laitumilla ja tienvarsilla.
Lisääntyminen.
Naaras rakentaa pesän maahan. Munia on 2–7, tavallisesti kolme tai neljä. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä noin yhdeksän päivän ikäisinä, ja ne oppivat lentämään noin 15 päivää vanhoina. Kivikkotöyhtökiuru pesii yleisesti kaksi kertaa kesässä.
Ravinto.
Kivikkotöyhtökiuru syö pääasiassa siemeniä, mutta jonkin verran myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Töyhtökiurusta poiketen laji ei kaiva ruokaa maasta, mikä lienee sopeutuma kivikkoisempaan elinympäristöön.
Tony Kanaan

Antoine Rizkallah Kanaan Filho eli Tony Kanaan (s. 31. joulukuuta 1974 Salvador) on brasilialainen kilpa-ajaja. Hän ajoi IndyCar Series -sarjassa, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 2004. Kanaan toimi myös vuonna 2005 Hondan testikuljettajana Formula ykkösissä. Vuonna 2013 hän voitti Indianapolis 500 -kilpailun. 2015 Kanaan voitti yhdessä australialaisen Scott Dixonin ja yhdysvaltalaisten Kyle Larsonin ja Jamie McMurrayn kanssa Daytonan 24 tunnin kilpailun Chip Ganassi Racingin Riley Fordilla.
Ura.
Uran alku Brasiliassa.
Kanaan aloitti uransa brasilialaisissa karting-sarjoissa, joissa hän voitti kuusi eri mestaruutta vuosina 1985–1990. Kartingista Kanaan siirtyi vuonna 1991 Brasilian Formula Ford -sarjaan, jossa sijoittui kuudenneksi. Seuraavaksi vuodeksi hän siirtyi paikalliseen Formula Chevrolet Championships -sarjaan, josta tuloksena oli viides sija. Tämän jälkeen Kanaan päätti alkaa rakentaa uraansa Euroopassa.
Euroopan pikkuformulat.
Kanaan pääsi osallistumaan eurooppalaiseen Formula Opel -sarjaan vasta kesken kauden vuonna 1993, mutta onnistui sijoittumaan sarjassa lopulta seitsemänneksi. Seuraavat kaksi vuotta Kanaan ajoi Italiassa ensin Formula Alfa-Boxer -sarjaa, jonka mestaruuden hän voitti heti, ja sitten maan Formula 3 -sarjaa, jossa saavutti yhdeksän paalupaikkaa ja sijoittui neljänneksi. Yhdysvaltalainen talli Tasman Motorsports kiinnostui 21-vuotiaasta ajajasta, ja palkkasi hänet.
Pohjois-Amerikan Indy-sarjat.
Kanaan siirtyi uuden tallinsa mukana Pohjois-Amerikkaan, jossa se osallistui Indy Lights -sarjaan. Hänen tulokaskautensa 1996 sarjassa oli vakuuttava. Hän voitti kaksi osakilpailua ja sijoittui sarjassa toiseksi, minkä vuoksi hänet palkittiin vuoden tulokkaana. Kanaan jatkoi vielä toisen kauden sarjassa saadakseen lisää kokemusta ja voitti mestaruuden kyseisenä vuonna.
Tasman Motorsportsin omistaja Steve Horne palkkasi vuonna 1998 jatkoaan empivän Kanaanin ajamaan ainoata autoaan CART-sarjaan. Kanaan yllätti kaikki vahvoilla esityksillään ja hänet palkittiin sarjan vuoden tulokkaan.
Kaudeksi 1999 Kanaan siirtyi Forsythe Racing -talliin, sillä Tasman Motorsport kaatui taloudellisiin vaikeuksiin. Kaudella hän saavutti ensimmäisen CART-sarjan voittonsa, ja sijoittui sarjassa lopulta yhdenneksitoista. Seuraavaksi kaudeksi Kanaan vaihtoi taas tallia. Hän liittyi Mo Nunn Racingiin, muttei voinut ajaa koko kautta sillä hän loukkaantui Detroitin osakilpailun aika-ajoissa. Tämän jälkeen hän ajoi vielä kaksi kautta CART-sarjassa vailla voittoja, kunnes teki vuoden sopimuksen sarjan jättäneen Andretti Green Racingin kanssa.
Andretti Green Racing siirtyi kilpailevaan sarjaan IndyCar Seriesiin Kanaan mukanaan ja jo tulokaskaudella Kanaan sijoittui sarjassa neljänneksi. Kanaan teki viiden vuoden jatkosopimuksen lupaavan tallin kanssa, ja seuraavana vuonna 2004 hän voitti sarjan mestaruuden.
Kaudella 2005 Kanaan sijoittui toiseksi tallikaverin Dan Wheldonin viedessä mestaruuden. Kausi 2006 oli vaisumpi ja sijoitukseksi jäi kuudes sija. Seuraavana kahtena kautena Kanaan oli jälleen mukana mestaruustaistelussa, mutta päätyi molempina vuosina lopulta kolmanneksi.
Salem’s Lot – kauhujen kaupunki

Kauhujen kaupunki () on vuonna 1979 tehty tv-elokuva. Elokuva perustuu kirjailija Stephen Kingin kirjoittamaan kauhuromaaniin "Painajainen". Elokuvan on ohjannut Tobe Hooper, joka muistetaan parhaiten elokuvista "Texasin moottorisahamurhat" ja "Poltergeist".
"Kauhujen kaupunki" on alkujaan kolmetuntinen minisarja, joka esitettiin televisiossa kahdessa osassa. "Kauhujen kaupungista" tehtiin myös eurooppalaiseen levitykseen 112 minuuttinen elokuvateatterissa esitettävä elokuvaversio, joka markkinoitiin nimellä "Salem’s Lot: The Movie". Kyseinen lyhyempi versio laitettiin myös videolevitykseen.
"Kauhujen kaupunki" sai myös vain videolevitykseen tehdyn jatko-osan nimellä "Paluu kauhujen kaupunkiin" (1987).
Juoni.
Elokuva kertoo pienestä Salem’s Lot -kaupungista, jonne eräänä päivänä saapuu siellä lapsuutensa viettänyt kirjailija Ben Mears. Tarkoituksena olisi ollut kirjoittaa pahamaineisesta Marstenin talosta, joka on ollut vuosia tyhjillään sen edellisten asukkaiden tehtyään itsemurhan. Hänen oli tarkoitus yöpyä siellä, mutta hänen hämmästyksekseen taloon onkin muuttanut uusia asukkaita, joista yksi on antiikkikauppias Straker ja toinen tämän kumppani Barlow, jota ei kukaan ole tuntunut näkevän. Tämä kaikki käynnistää oudon tapahtumalinjan, kun Ralph Glick -niminen pikkupoika katoaa jäljettömiin, ja hänen isoveljensä Danny jouduttuaan tapahtuman myötä sairaalaan kuolee mystisesti. Myöhemmin ihmisiä alkaa katoilla ja kuolla samalla tavalla, mutta heti pimeyden laskeuduttua kaikki kadonneet ja keskuudesta poistuneet ovatkin taas palanneet saalistaakseen eläviä.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu "Salem’s Lotia" ”modernin vampyrologian merkkipaaluksi” ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Melinin järjestelmä

Melinin järjestelmä on ruotsalaisen Olof Werling Melinin kehittämä pikakirjoitusjärjestelmä ruotsin kielelle. Melin julkaisi järjestelmänsä vuonna 1892, ja 1900-luvun alkupuoliskolla se syrjäytti muut Ruotsissa käytetyt järjestelmät.
Järjestelmän synty.
Melin opiskeli nuorena upseerina vapaa-ajallaan pikakirjoitusta 1880-luvun alussa, käyttäen Gabelsbergerin järjestelmää. Hän oli aktiivinen Gabelsbergerin järjestelmän kannattaja ja julkaisi siitä oppikirjankin, mutta halusi kuitenkin kehittää vielä paremmin ruotsin kielelle sopivan järjestelmän.
Vuosina 1887–88 Melin kävi läpi esivalmisteluna 100 000 sanan aineiston, joka koostui Ruotsin valtiopäivien puheista. Hän kokosi tilastot sanojen lukumääristä ja alku- ja lopputavujen sekä eri äänteiden esiintymisistä. Melin julkaisi järjestelmänsä vuonna 1892 kirjassa "Lärobok i Förenklad snabbskrift".
Järjestelmän leviäminen.
Vuonna 1896 valittiin pikakirjoitus Melinin järjestelmällä pakolliseksi oppiaineeksi Tukholman ja Göteborgin kauppaopistoissa.
Ruotsin valtiopäivillä ensimmäinen Melinin järjestelmää käyttänyt pikakirjoittaja aloitti 1898. Vuonna 1935 Melinin järjestelmää käytti jo yli puolet valtiopäiväpikakirjoittajista.
Järjestelmän rakenne.
Konsonanteilla ja vokaaleilla on kullakin oma merkkinsä, samoin tavallisimmilla konsonanttiyhdistelmillä.
Paul Kondas

Paul Kondas (1900–1985) oli virolainen naivisti. Ammatiltaan hän oli opettaja. Monipuolisesti lahjakkana Kondas toimi muun muassa koulun orkesterin johtajana, soitti useita eri instumentteja sekä ohjasi näytelmiä, kirjoitti runoja jne.
Varsinaisesti maalaamisen hän aloitti vasta eläkeiässä, ilmeisesti tekemisen puutteessa. Heti alkuunsa hänen omaperäiset teoksensa saivat osakseen huomiota. Siviilisäädyltään Kondas oli naimaton.
Virossa Viljandin kaupungissa on hänen nimeänsä kantava museo, Kondase Keskus.
Tymoliftaleiini

Tymoliftaleiini on väriaine, jota käytetään pH-indikaattorina . Se muuttuu värittömästä siniseksi, kun pH nousee 9,4:stä 10,6:een. Ainetta käytetään yleensä liuotettuna etanolin ja veden seokseen.
Synteesi.
Tymoliftaleiinia valmistetaan kuumentamalla tymolia ja ftaalianhydridiä happamissa olosuhteissa.
Lukas Jenni

Lukas Jenni (s. 6. kesäkuuta 1955 Basel) on sveitsiläinen lintutieteilijä.
Lukas opiskeli biologiaa, geologiaa ja kemiaa Baselin yliopistossa. Opiskeluaikanaan hän aloitti vapaaehtoisena työskentelyn sveitsiläisellä Col de Bretolet’n lintuasemalla, missä hän tutustui Raffael Winkleriin. Hänen gradunsa käsitteli käpy- ja tammitikan morfologiaa ja ekologiaa. Vuonna 1984 hän väitteli tohtoriksi järripeippoa käsittelevällä tutkimuksellaan "Die Bedeutung der Masseneinflüge und Massenschlafplätze in der Winterökologie des Bergfinken: Fringilla montifringilla".
Vuonna 1979 Jennistä tuli Sveitsin ornitologisen instituutin alaisen rengastustoimiston johtaja. Hänen päätutkimusaiheensa ovat lintujen ekologia ja muuton fysiologia sekä sulkasadon biologia. Vuonna 1995 hän vastaanotti Saksan lintutieteellisen yhdistyksen kunniamerkin Stresemann-Preisin. Vuonna 1996 hän julkaisi tutkimuksen "Ecophysiology of energy storage and energy utilization in birds during migration" Zürichin yliopistossa, jonka yksityisdosenttina hän on toiminut vuodesta 1997 alkaen. Jenni on Kansainvälisen lintutieteellisen komitean jäsen.
Jenni asuu Sempachissa. Hän on naimisissa ornitologi Susanne Jenni-Eiermannin kanssa, ja heillä on kaksi lasta.
Aasiankiuru

Aasiankiuru ("Alauda gulgula") on Aasiassa elävä kiurulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 15,5–16,5 senttimetriä, siipien kärkiväli 26–30 senttimetriä ja paino 24–30 grammaa. Aasiankiuru muistuttaa suuresti kiurua, ollen kuitenkin hieman pienempi. Habitukseltaan se muistuttaa enemmänkin kangaskiurua. Lento on hidasta ja lepattelevaa. Laulukin on hyvin samankaltaista kuin kiurun laulu. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Aasiankiuru elää pääosassa Aasiaa Afganistanista Etelä-Siperiaan, Kiinaan, Filippiineille ja Sri Lankaan. Lajin kanta on elinvoimainen. Pääosa kannasta on paikkalintuja, osa pohjoisemmasta kannasta muuttaa etelämmäksi. Lajia tavataan harvinaisena Israelissa talviaikana. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Aasiankiuru elää samanlaisissa elinympäristöissä kuin kiuru, jonka se korvaa Aasian eteläisemmissä osissa, kuten viljelysaukeilla, niityillä, laitumilla ja muilla avomailla.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti mutta pääpiirteissään se lienee samanlainen kuin kiurun pesintä.
Ravinto.
Siemensyöjä, joka syö myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia.
Michael Freedman

Michael Freedman (s. 21. huhtikuuta 1951) on yhdysvaltalainen matemaatikko, jolle myönnettiin Fieldsin mitali vuonna 1986 työstään Poincarén otaksuman parissa. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Princetonin yliopistosta vuonna 1973.
Freedman työskentelee nykyään Microsoftilla, jossa hänen tutkimusryhmänsä kehittää kvanttitietokonetta.
James Franklin

James Franklin (noin 1783 – 31. elokuuta 1834) oli englantilainen sotilas ja lintutieteilijä.
Franklin astui Englannin Itä-Intian kauppakomppanian palvelukseen kadettina vuonna 1805. Hän palveli Intiassa erilaisissa tehtävissä. Hän toimi Ensimmäisessä Bengalin ratsuväkijoukossa geologina. Hän teki tutkimusretkiä Intian keskisissä provinsseissa, kuten Vindhyanin kukkuloilla, ja keräsi lintuja Asiatic Societylle. Hän keräsi noin 40 lajia ennen kuin saapui Benaresiin, ja Saugorissa hän keräsi vielä 160 lajia lisää. Keräämistään linnuista hän teetti maalauksia, jotka jäivät Kalkuttaan Asiatic Societyn huostaan. Linnunnahkakokoelma toimitettiin Lontooseen Zoological Societyn tiloihin.
Myöhemmin hänet valittiin Royal Societyn jäseneksi. Hänen veljensä oli tutkimusmatkailija John Franklin.
Franklin nimesi linnuista muun muassa aasiankiurun ("Alauda gulgula") ja brahmanpöllön ("Athene brama") alalajin "indica".
Akuutti myelooinen leukemia

Akuutti myelooinen leukemia (AML) on hematologinen syöpämuoto, jota tavataan erityisesti vanhemmalla väestöllä; suurin osa diagnooseista tehdään 60-70-vuotiaille henkilöille. AML:lle tunnusomaista on CD33-pinta-antigeeniä kantavien myeloidisten kantasolujen hallitsematon jakautuminen ja puutteellinen erilaistuminen.
Hoito ja ennuste.
AML:n ensisijainen hoito tapahtuu sytostaatti- eli solunsalpaajalääkityksen avulla. Useimmiten hoidossa yhdistellään eri vaikutusmekanismeilla toimivia sytostaatteja, ja AML:n ensimmäisenä syöpänään sairastavilla hoitotulokset ovat varsin hyviä, sillä remissio (paraneminen, oireiden katoaminen ja veriarvojen normalisoituminen) saavutetaan n. 85 %:lla potilaista.
Osalla potilaista AML kuitenkin uusiutuu, eli myeloidisten prekursorisolujen hallitsematon jakautuminen ja sen aiheuttamat oireet alkavat myöhemmässä elämänvaiheessa uudelleen. Tällaisen ns. relapsoituneen AML:n hoitotulokset ovat olennaisesti heikompia kuin ensimmäisen vaiheen AML:n, ja etenkin vanhusväestössä remissio saavutetaan vain 20-40 %:lla sytostaattihoidetuista. Nuoremmilla henkilöillä relapsoituneen AML:n hoitotulokset ovat parempia mutta jäävät joka tapauksessa heikommiksi kuin ensimmäisellä hoitokerralla. Relapsoituneen AML:n hoidossa voidaan käyttää sytostaattien ohella biologisiin lääkkeisiin lukeutuvaa gemtutsumabi otsogamisiinia (kauppanimi Myelotarg), joka muodostuu CD33-pintaproteiiniin kohdennetusta vasta-aineesta ja siihen liitetystä kalikeamisiini-toksiinista. Kalikeamisiini olisi yksinään annosteltuna liian myrkyllinen elimistön muille soluille, mutta sen kiinnittäminen vasta-aineeseen kohdentaa vaikutuksen vain AML-soluille tunnusomaiseen CD33-proteiiniin, mikä vähentää olennaisesti hoidon haittavaikutuksia.
Kelvä

Kelvä on Lieksan eteläisin kylä. Etäisyys Lieksan keskustasta on 36 kilometriä etelään. Asukkaita on noin 100.
Kelvässä toimi peruskoulu 1980-luvun loppuun ja kauppa 1990-luvun loppuun saakka. PikkuKilin kotieläin- ja elämyspiha ja matkailutila Isäntärenki ovat kylän matkailullisia vetonauloja. Kelvässä sijaitsi myös Kelvän laiturivaihde, jonka henkilöliikenne loppui vuonna 1990.
Kelvään kuuluvat pienemmät kylät Läpikäytävä ja Salonkylä.
Kelvä sijaitsee Kelvänjärven itäisellä rannalla.
Sequitur-algoritmi

Sequitur-algoritmi on rekursiivinen ja ahne algoritmi, joka päättelee sille annetun syötteen suhteellisen optimaalisesti pakkaavan kontekstivapaan kieliopin. 
Algoritmin kompleksisuus on luokkaa formula_1, missä n on syötteenä annetun symbolijonon pituus. 
Algoritmi käy sille annetun syötteen läpi aloittaen syötteen alusta ja lopettaen syötteen loppuun. Tästä seuraa, että:
Algoritmista on muutamia muunnelmia, jotka pystyvät takaisinkytkennän avulla päättelemään kontekstivapaita kielioppeja, joissa:
This Old Man

This Old Man on lastenlaulu, jonka alkuperä on tuntematon. Laulusta on tehty erilaisia versioita ja parodioita. Pete Seeger on levyttänyt sen, kuten myös Bob Dylan, jonka versio on vuonna 1991 julkaistulla Disneyn hyväntekeväisyysalbumilla "For Our Children". This Old Man esiintyy useaan otteeseen televisiosarjassa Columbo, jossa komisario Columbo usein viheltelee tai hyräilee laulua.
Suomennettuna laulun nimenä on Numerot. Sen on sanoittanut Sauvo Puhtila. 
This old man, he played one;
He played knick-knack on my thumb (tai ”on a drum”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played two;
He played knick-knack on my shoe.
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played three;
He played knick-knack on my knee (tai ”on my tree”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played four;
He played knick-knack on my door (tai ”on the floor”)
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played five;
He played knick-knack on my hive (tai ”on my knife” tai ”making a dive” tai ”on my thigh”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played six;
He played knick-knack with some sticks.
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played seven;
He played knick-knack up in heaven (tai ”on my oven” tai ”on my pen” tai ”down in Devon”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played eight;
He played knick-knack on my gate.
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played nine;
He played knick-knack on my spine (tai ”in a line”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
This old man, he played ten;
He played knick-knack once again (tai ”on my pen”, ”on my shin” tai ”on my hen”).
With a knick-knack, paddy whack,
Give a dog a bone;
This old man came rolling home.
Sarvikiuru

Sarvikiuru ("Eremophila bilopha") on tunturikiurun eteläinen vastinlaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 13–14 cm, siipien kärkiväli 26–31 cm ja paino noin 38 g (vain 2 punnitusta). Sarvikiuru muistuttaa pienikokoista tunturikiurua, mutta naaman vaaleat osat valkoiset, kun ne tunturikiurulla ovat keltaiset. Yläpuolen väritys on ruosteenruskeampi kuin tunturikiurun. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Sarvikiurun esiintymisalue ulottuu kapeahkona vyönä Pohjois-Afrikan Mauritaniasta Arabian niemimaan itäosaan. Laji on paikkalintu, joka voi syksyisin suorittaa lyhyitä vaelluksia. Lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Sarvikiuru elää matalammalla kuin vuoristossa viihtyvä tunturikiuru. Se suosii savikka- ja pujokasvustojen peittämiä kuivia ja kivikkoisia avomaita. Pesimäajan ulkopuolella laji liikkuu pienissä parvissa, joissa enimmillään voi olla noin sata yksilöä.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 2–4, tavallisesti 3.
Ravinto.
Sarvikiurut syövät pääasiassa siemeniä, mutta myös hyönteisiä, etenkin kovakuoriaisia ja heinäsirkkoja. Ne etsivät ravintoa muun muassa kääntelemällä itseään monta kertaa painavampia kiviä.
Ode to J. Smith

Ode to J. Smith on skotlantilaisen vaihtoehtorock-yhtye Travisin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 29. syyskuuta 2008 Britanniassa ja Yhdysvalloissa 4. marraskuuta 2008. Albumin ensimmäinen single "Something Anything" julkaistiin 15. syyskuuta 2008.
Albumi nousi Isossa-Britanniassa virallisen albumilistan sijalle 20. Yhdysvalloissa se ylsi Billboard 200 -listan sijalle 122.
Witmer Stone

Witmer Stone (22. syyskuuta 1866 Philadelphia – 23. toukokuuta 1939) oli yhdysvaltalainen lintu-, kasvi- ja nisäkästieteilijä.
Witmer Stonen vanhemmat olivat Anne Eveline Witmer ja Frederick Dawson Stone. Hän valmistui Germantown Academysta vuonna 1883, minkä jälkeen hän opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Vuonna 1888 Stone liittyi Philadelphian luonnontieteelliseen akatemiaan ja sai opintonsa päätökseen vuonna 1891. Pennsylvanian yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1913 ja palkitsi hänet Alumni Award of Merit -maininnalla vuonna 1937. Stone osallistui akatemian rahoittamiin tutkimusretkiin Bermudalle vuonna 1888 ja Meksikoon vuonna 1890.
Stone oli American Ornithologists’ Unionin (AOU) puheenjohtaja vuosina 1920–1923 ja yhdistyksen lehden "The Aukin" toimittaja 1912–1936. Stone työskenteli yli 50 vuotta Philadelphian luonnontieteellisen akatemian lintutieteellisellä osastolla toimien myös laitoksen johtajana. Akatemian lintukokoelma viisinkertaistui 26 000 näytteestä 143 000:een Stonen virkauran aikana. Stone oli perustamassa Delaware Valley Ornithological Clubia (DVOC) vuonna 1890 ja toimi kerhossa aktiivisesti koko loppuelämänsä ajan. Hän toimi puheenjohtajana myös American Society of Mammalogists -seurassa.
Vuonna 1911 Stone julkaisi New Jerseyn kasvistoa käsittelevän uraauurtavan teoksensa "The Plants of Southern New Jersey". Hän vietti useita kesiä New Jerseyn kuuluisalla lintujen havaintopaikalla Cape Mayssa ja laati Cape Mayn linnuista kaksiosaisen, vaimolleen omistamansa teoksen "Bird Studies at Old Cape May" (1937). Stone julkaisi satoja tieteellisiä kirjoituksia etupäässä "The Aukissa".
Stone avioitui Lillie Mae Laffertyn kanssa 1. elokuuta 1904. Heille ei syntynyt lapsia.
Stone nimesi linnuista muun muassa kolumbianruohokolibrin ("Lepidopyga lilliae") vaimonsa kunniaksi.
Emilio Joaquim da Silva Maia

Emilio Joaquim da Silva Maia (1808–1859) oli brasilialainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Hän julkaisi tutkimuksia lääketieteestä, kasvitieteestä ja eläintieteestä ja kirjoitti ensimmäisenä brasilialaisena kolibreja käsitteleviä teoksia. Hänellä oli aktiivinen rooli tieteellisten seurojen ja lehtien perustamisessa Brasiliassa.
Da Silva Maia nimesi linnuista ainakin viherkultakolibrin ("Polytmus theresiae").
Uusoikeisto

Uusoikeisto () on epämääräinen käsite kuvaamaan niitä ajattelijoita, jotka 1970- ja 1980-luvulla hyökkäsivät Itä-Euroopan sosialismia ja Länsi-Euroopan sosiaalidemokratiaa vastaan. Uusoikeistolaisuus pyrkii yhdistämään traditionaaliset konservatismin ja uudet libertarianismin ideat holhousvaltion purkamiseksi. 
Suuntaukset.
Uusoikeisto muodostui keskenään kilpailevista ja erilaisten ideologisten tehtävänasetteluiden ohjaamista ryhmittymistä. Ensimmäiset uusoikeistolaiset olivat sekulaareja konservatiiveja. Seuraavia ryhmittymiä yhdisti antikommunistinen isänmaallisuus sekä usko Yhdysvaltain uskonnollisperäiseen arvojärjestelmään.
Historia.
Uusoikeisto järjestäytyi valtion byrokraattien pyrkiessä puuttumaan uskonnollisten yhteisöijen sisäisiin asioihin. Yhä useammat amerikkalaiset päättelivät että korkeimman oikeuden ja liittovaltion byrokratian olivat vallanneet uutta radikaalisukupolvea tukeneet tai siihen kuuluneeet ihmiset. Vähitellen alettiin puhumaan "hiljaisesta enemmistöstä", joka ei tuntenut enää maata omakseen ja pelkäsi oman elämäntapansa puolesta. Konservatiivinen vastareaktio alkoi vaatia paluuta siihen Yhdysvaltoihin, jota maa oli ennen aktivistituomareita, Weather Undergroundia, vapaan seksin ja radikaalifeminismin esiintuloa. Ensimmäisiä uusoikeistolaisia ryhmittymiä yhdisti antikommunistinen isänmaallisuus sekä usko Yhdysvaltain uskonnollisperäiseen arvojärjestelmään.
1964–1980.
Muun maailman tietoisuuteen amerikkalainen uusoikeisto nousi vuoden 1964 vaaleissa, jolloin useimmat alaryhmistä antoivat tuen republikaanien Barry Goldwaterille. Goldwaterin kampanjasta on laskettava alkaneeksi amerikkalaisen konservatismin uusi nousu. Näyttelijöiden ammattiliiton johtaja Ronald Reagan oli tukenut Goldwateria ja hänestä tuli nyt liikkeen manttelinperijä ja uusoikeiston maailmankatsomuksen vetovoimainen tähti. Reagan profiloi itsensä alusta alkaen hiljaisen enemmistön edusmiehenä, joka Kalifornian kuvernöörinä ryhtyi taistoon kotimaisia vasemmistoterroristeja vastaan. Kristillisestä oikeistosta tuli järjestäytyessään uusoikeiston suurin ja poliittisesti aktiivisin valtakeskittymä.
Kaikkien kirkkokuntien konservatiivset seurakuntalaiset alkoivat spontaanisti perustaa toisistaan irrallisia paikallistason pienryhmiä, jotka kävivät aggressiviseen taisoton ajan henkeä ja sen levittäjiä vastaan. Ensimmäisessä vaiheessaan kristillinen vastarinta keskittyi vsastustamaan feminismiä, aborttia ja vapaata seksiä, puolustamaan kristillistä itseiulmaisua ja kasvatusta sekä vahvistamaan antikommunismia. Valtakunnallisesti toiminta organisoitui myöhemmin.
Twila Paris

Twila Inez Paris Wright (s. 28. joulukuuta 1958 Fort Worth, Teksas) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja pianisti. Hän on paitsi levyttänyt useita gospelhittejä, myös julkaissut kirjoja.
Paris syntyi uskonnolliseen perheeseen Teksasissa, mutta varttui Arkansasissa. Hän on ollut kosketuksessa musiikkiin pienestä lapsesta pitäen. Ensimmäinen albumi, "Knowin' Your Around", ilmestyi vuonna 1981. Kymmenet hitit ovat nousseet gospellistojen kärkeen. Palkintoja laulaja on saanut useita, niiden joukossa GMA:n Dove-palkintoja.
Paris suuntaa musiikkinsa kaikille kristityille kirkkokuntaan katsomatta. Hän on miehensä Jack Wrightin kanssa työskennellyt mm. Youth With a Missionin ja World Visionin parissa. Hän asuu Arkansasin Fayettevillessä.
Viherkultakolibri

Viherkultakolibri ("Polytmus theresiae") on eteläamerikkalainen kolibri.
Koko ja ulkonäkö.
Viherkultakolibrin höyhenpuku on pääosin kimaltavan vihreä, silmää ympäröi valkoinen viiva. Nokka on pitkä, punertava ja kaartuu hieman alaspäin. Lintu on noin 10 cm pitkä. Sen erottaa lähilajista pensaskultakolibrista siitä, että viherkultakolibrin pyrstö on kokonaan vihreä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Viherkultakolibria esiintyy laajalla noin 4,6 miljoonan neliökilometrin alueella Etelä-Amerikan pohjoisosassa. Lajin kanta on elinvoimainen.
Viherkultakolibrit elävät trooppisissa metsissä, savannilla ja tulvaniityillä.
Ravinto ja lisääntyminen.
Viherkultakolibrien ravintona on kukkien mesi, lähinnä melastomakasveista. Ne napsivat myös hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Naaras tekee kupin muotoisen pesän kasvikuiduista, pyöräyttää siihen kaksi munaa ja hautoo niitä kaksi viikkoa. Poikasia ruokitaan kolme, joskus neljäkin viikkoa.
Juan Lembeye

Juan Lembeye (1816 Ferrol, Galicia – 1889 Culleredo, Galicia) oli espanjalainen luonnontieteilijä.
Lembeyen vanhemmat olivat tulleet Ranskasta. Hän asui Kuubassa 1830-luvulta alkaen ja palasi Culleredoon 1863. Kuubassa hän kiinnostui linnuista. Hän julkaisi teoksen "Aves de la Isla de Cuba" vuonna 1850. Teoksessa olleet 38 piirrosta oli kopioitu John James Audubonin teoksesta. Tässä teoksessa hän ensi kertaa esitteli ja nimesi kimalaiskolibrin "(Mellisuga helenae"), maailman pienimmän linnun.
Lembey nimesi myös kuubanrastulin ("Myadestes elisabeth") ja kuubankerttulin ("Teretistris fernandinae"). Hänen kunniakseen on nimetty kuubansääskikerttu ("Polioptila lembeyei").
Tulppaanimania

Tulppaanimania oli Alankomaissa vuosina 1634–1637 tapahtunut sijoituskupla, jossa vastikään markkinoille tulleiden tulppaanisipuleiden hinnat kohosivat ennätyslukemiin ja lopulta romahtivat. Korkeimmillaan tulppaanien hinnat olivat vuonna 1637. Tulppaanimaniaa pidetään yhtenä ensimmäisistä taloudellisista hintakuplista.
Uudet kukat olivat aluksi statussymboleita. Manian suurin aiheuttaja oli kuitenkin virus, joka aiheutti kukissa erilaisia värimuunnoksia. Eri muotivärien oikea arvaaminen kiinnosti sijoittajia. Virus levisi vain kukkasipulien kautta siementen sijasta, joten todellisilla sipuleilla voitiin käydä kauppaa vain kesäkuusta syyskuuhun. Muuna aikana ostettiin ja myytiin useiden eri kaupunkien pörsseissä ostosopimuksia eli käytännössä futuureita.
Kauppaa luonnehdittiin "maniaksi", koska lähes kaikki yhteiskuntaryhmät varallisuudesta riippumatta osallistuivat kauppaan.
Maniaa, ja sen aiheuttamaa romahdusta on myös liioiteltu.
Molukkienkakadu

Molukkienkakadu ("Cacatua moluccensis") on Indonesiassa elävä kakadulaji. Lajia on myös kutsuttu nimellä molukkikakadu.
Koko ja ulkonäkö.
Molukkienkakadu kasvaa 46–52 senttimetriä pitkäksi ja se painaa 775–935 g. Sen höyhenpuku on vaalean lohenpunainen, töyhtö on lohenpunainen ja siipien ja pyrstön alapinnat ovat oranssinsävyiset etenki juuristaan. Silmää ympäröivä paljas alue on sinertävän valkoinen. Nokka on harmaanmusta, iiris tummanruskea ja koivet harmaat.
Esiintyminen.
Molukkienkakadu elää Seramin, Saparuan ja Harukun saarilla Indonesian itäosassa. Laji on siirretty Amboinaan ja myös muualle Molukkien eteläisille saarille. Sen kannan nykyiseksi kooksi arvioidaan 26 000–53 000 täysikasvuist yksilöä. Niitä elää 18 300 neliökilometrin alueella. 1980- ja 1990-lukujen paikkeilla niiden määräksi raportoitiin Indonesiassa noin 75 000 yksilöä. Nykyään niiden määrä on vähentynyt yli kymmenellätuhannella yksilöllä. Laji on lemmikkilintuna melko harvinainen, mutta Suomessa on kuitenkin ollut kasvatustoimintaakin.
Elinympäristö.
Molukkienkakadut asuvat alavien maiden metsissä kilometrin korkeudelle saakka.
Lisääntyminen.
Pesä on korkealla puunkolossa. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneiden lintujen osalta. Munia on tavallisesti kaksi. Muna on kooltaan 50 mm x 33,4 mm. Haudonta-aika on noin neljä viikkoa.
Ravinto.
Molukkienkakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, hedelmiä ja marjoja sekä mahdollisesti hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikoin niitä pidetään kookospalmuviljelmien tuholaisina.
Lemmikkinä.
Lemmikkinä molukkienkakadu on kakaduista suurimpia, mutta ei kovin yleinen.
Sitä pidetään luonteeltaan yleisesti kakaduista yhtenä haastavimmista. Se on erittäin älykäs, aktiivinen ja sillä on valtava jyrsimisentarve. Hoidoltaan ja vaatimuksiltaan laji muistuttaa muita lemmikkilintuja: hyvin voidakseen se tarvitsee muun muassa lajitoverin seuraa, paljon tilaa, lajityypillisen ruokavalion, runsaasti erilaisia virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES I/A-liitteeseen, joten kaupallisessa toiminnassa (myynti, pesittäminen, kaupallinen näytteilläpito) lajilla on oltava EU-todistus ja pysyvä tunnistemerkintä.
GISTDA

Paikkatiedon ja avaruuteknologian kehityskeskus (, ) eli GISTDA on Thaimaan tiede- ja teknologiaministeriön alainen avaruusjärjestö. Se kehittää Thaimaan avaruusteknologiaa ja avaruustoimintaa.
Sen rahoitus tulee Thaimaan tiede- ja teknologiaministeriöltä, jota johtaa vuonna 2008 Wutthipong Chaisaeng, Executive Chairman Vichit Satharanond. Organisaatiota johtaa Thongchai Charuppat. Sen pääkonttori on Bangkokissa.
THEOS.
GISTDA on rahoittanut ja omistaa THEOS-kaukokartoitussatelliitin, joka laukaistiin 1. lokakuuta 2008.
Le Veurdre

Le Veurdre on kunta Allier'n departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 476 asukasta. Kunnan pinta-ala on 21,16 neliökilometriä.