Jaakko III

Jaakko III ("James III"); (10. heinäkuuta 1451/toukokuu 1452, Stirlingin linna tai St Andrewsin linna – 11. kesäkuuta 1488 Sauchie Burn, lähellä Stirlingiä, Skotlannin kuningaskunta) oli Skotlannin kuningas vuosina 1460–1488.
Suku.
Hän oli edeltäjänsä, kuningas Jaakko II:n ja alankomaalaissyntyisen prinsessa Maria van Gelren (n. 1434/1435–1463) toiseksi vanhin poika. Hänen äidinisänsä oli Gelren herttua Arnold ja äidinäitinsä Kleven herttuatar Catherina. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista hän oli toiseksi vanhin poika.
Kuningas.
Hänestä tuli kuningas 9-vuotiaana isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1640. Sijaishallitsijoina hänen alaikäisyytensä aikana toimivat kuningataräiti Maria van Gelre, St. Andrewsin piispa James Kennedy, lordi Gilbert Kennedy ja lordi Robert Boyd, kunnes Jaakko täytti 18-vuotta. Kilmarnockin Boydien johtama aatelisten ryhmä sieppasi alaikäisen kuninkaan vuonna 1466.
Vuonna 1469 Jaakko syrjäytti Boydit ja alkoi hallita itse. Toisin kuin isänsä Jaakko II, hän ei kyennyt palauttamaan vahvaa keskushallintoa pitkän sijaishallintonsa jälkeen tultuaan täysi-ikäiseksi. Hän ilmeisesti loukkasi aatelistoaan kiinnostuksellaan taiteisiin ja pitämällä taiteilijoita suosikkeinaan. Tämä aiheutti kateutta myös Jaakon veljissä. Vuonna 1479 hän pidätytti veljensä Albanyn herttua Alexanderin ja Marin jaarli Johnin maanpetoksesta epäiltyinä. Marin jaarli kuoli epäselvissä olosuhteissa ja Albanyn herttua pakeni Englantiin, ja vuonna 1482 englantilaiset joukot tunkeutuivat Skotlantiin ja pakottivat Jaakon antamaan Albanyn herttua Alexanderille tämän alueet takaisin. Tämän hyökkäyksen aikana toisinajattelijat skotlantilaiset aateliset hirttivät Jaakon suosikit. Maaliskuuhun 1483 mennessä kuningas oli saanut takaisin tarpeeksi valtaa karkottaakseen Albanyn herttuan.
Vaikka englantilaiset eivät tukeneet tyytymättömiä skotlantilaisia alamaisia, Jaakko ei kyennyt torjumaan kapinoita. Vuonna 1488 kaksi vaikutusvaltaista Scottish Borders alueen sukua, Home ja Hepburn, nostattivat kapinan ja voittivat puolelleen Jaakon 15-vuotiaan poikansa prinssi Jamesin (tuleva Jaakko IV). Jaakko III vangittiin ja tapettiin kärsittyään tappion Sauchieburnin taistelussa Stirlingissä 11. kesäkuuta 1488.
Jaakko III:n vieraantuminen veljistään ja vahva ryhmittymä Skotlannin aateliston sisällä johtivat Berwickin lopulliseen menetykseen ja vallankaappaukseen Lauderissa Berwickshiressä, heinäkuussa 1482, jolloin kuningas siirrettiin Edinburghin linnaan, joitakin hänen taloutensa vähäisempiä jäseniä hirtettiin kuten hänen suosikkinsa Robert Cochrane ja tärkeimmät jäsenet karkotettiin.
Vaikka Jaakko yritti sopia erimielisyytensä veljensä Albanyn herttua Alexanderin kanssa, tämä yritti jälleen saada kuningaskunnan itselleen. Englannin kuningas Edvard IV oli tunnustanut hänet Skotlannin kuningas Alexander IV:ksi vuonna 1482. Albanyn herttua pakeni Ranskaan. 
Kuningatar Margreten kuoltua vuonna 1487 Jaakko III eli yhä eristäytyneempänä Stirlingin linnassa, missä huhut hänen ahneudestaan ​​(hän ​​myönsi jaarliarvon suosikilleen John Ramsaylle) ja ei-toivotusta ystävyydestään Englannin kanssa levisivät yhä laajemmalle. 
Lopulta skotlantilaiset aateliset ottivat kiinni Jaakon vanhimman pojan prinssi Jamesin ja kukistivat Jaakko III:n Sauchieburnin taistelussa, Stirlingistä lounaaseen 11. kesäkuuta 1488. Kuninkaan hevonen heitti hänet selästään tämän paetessa taistelukentältä. Hänet vietiin läheiseen mökkiin ja paikalle kutsuttiin pappi, jolloin salaperäinen hahmo tunkeutui sisään ja huudahti: "Minä silpaisen sinut!" [ "'I will shrive thee!"'] ja puukotti kuninkaan kuoliaaksi. Jaakko III haudattiin Cambuskennethin Abbeyn luostariin lähelle Stirlingiä.
Perintö.
Jaakko III oli epäsuosittu ja aikaansaamaton hallitsija, sillä hän oli epäoikeudenmukainen, tavoitteli liittolaisuutta vanhan vihollisen Englannin kanssa ja oli huonoissa väleissä lähes kaikkien läheistensä kanssa. Hänen mainettaan Skotlannin ensimmäisenä renessanssikuninkaana on ajoittain liioiteltu, sillä vaikka Jaakkoa hallituskautenaan moitittiin tämän kiinnostuksesta ennemmin musiikkiin kuin metsästykseen ja sodankäyntiin, oli hänen seuraajissaan kuten Jaakko IV:ssä vielä enemmän renessanssin ajan hallitsijan piirteitä.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Jaakko III avioitui heinäkuussa 1469 Edinburghissa hurskaan Tanskan prinsessa Margreten (1456–1487) kanssa, joka oli Tanskan ja Norjan kuningas Kristian I:n ja kuningatar Dorotea Brandenburgilaisen ainoa tytär. 
Kristian I sitoutui antamaan prinsessa Margretelle myötäjäisinä 60 000 Reinin floriinia, mutta koska hän ei saanut kerättyä koko summaa, sovittiin, että hän maksaisi 10 000 floriinia ja panttaisi maansa ja oikeutensa Orkneysaariin lopun vakuudeksi. Koska kuningas ei saanut loppuja rahoja koottua ajoissa, hänen täytyi pantata myös Shetlanninsaarten omistuksensa. Suurin osa saarten maista ja tuloista kuului jo Orkneyn jaarlikunnalle, ja vuonna 1471 Jaakko III suostutteli Orkneyn jaarlin vaihtamaan maansa Fifessä sijaitseviin maihin. Kristian I ei koskaan pystynyt lunastamaan panttiaan, joten Orkneysaaret ja Shetlandsaaret pysyivät Skotlannin kuningaskunnan omaisuutena. 
Heille syntyi kolme lasta: