tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hangon verilöyly

Hangon verilöyly oli Oolannin sodan aikana 5. kesäkuuta 1855 Hangossa sattunut, kansainvälistä julkisuutta saanut pieni kahakka, jossa venäläisten sotilaiden väitettiin surmanneen valkoisen lipun kanssa rantautuneita englantilaisia merisotilaita. Osapuolten kuvaukset tapahtumasta poikkesivat ratkaisevasti toisistaan.
Tapahtumat.
Brittilaivasto oli keväällä 1854 yrittänyt huonolla menestyksellä maihinnousua Hangon linnoitukseen. Venäjän armeija oli elokuussa 1854 tyhjentänyt ja räjäyttänyt linnoituksen, mutta Hanko oli edelleen tärkeä Suomen etelärannikkoa pitkin Kronstadtiin kulkeneen optisen lennätinlinjan alkupisteenä. Kesäkuun 5. päivä 1855 Hangon vesillä olleen brittiläisen sotalaivan HMS "Cossackin" kapteeni Edward Fanshawe lähetti aseistetun sluupin (toisen tiedon mukaan kutterin) maihin lennätinaseman lähellä. Brittejä vastaan lähti nuori krenatöörivänrikki Isidor Svertschkoff 50 jalkaväen sotilaan ja neljän kasakan kanssa, mutta hän määräsi aluksi sotilaansa piiloutumaan ja antoi brittien astua maihin. Svertschkoffin miehet vangitsivat lennätinasemalle jalan pyrkineet britit ja surmasivat ampumalla pääosan veneeseen jääneistä.
Brittien kuvauksen mukaan vene oli lähetetty rantaan pelkästään vapauttamaan seitsemän kaapatuista kauppalaivoista vangittua suomalaista merimiestä ja veneessä oli sen merkiksi neuvottelulippu. Venäläisten kerrottiin hyökänneen ilman varoitusta ja surmanneen neljä veneeseen jääneistä viidestä merisotilaasta. Ainoa henkiinjäänyt oli John Brown -niminen musta sotilas, joka aluksi vaikutti kuolleelta, mutta virkosi myöhemmin ja onnistui seuraavana aamuna melomaan takaisin "Cossackin" luo, missä hän kertoi tarinansa.
Venäläiset kiistivät nähneensä veneessä neuvottelulippua. Venäläisen kuvauksen mukaan lennätinasemaa kohti marssineet britit eivät noudattaneet Svertschkoffin pysähtymiskieltoa, jolloin hän määräsi sotilaansa vangitsemaan nämä. Maissa olleet 11 vangittiin helposti, mutta veneeseen jääneet kymmenen yrittivät paeta irtautumalla rannasta, jolloin venäläiset sotilaat alkoivat tulittaa venettä. Tulituksessa kuoli kuusi merisotilasta ja yksi suomalaisista vangeista, helsinkiläinen kapteeni Lundström. Neljä muuta haavoittui. Selitellessään myöhemmin tapausta Suomen kenraalikuvernööri Friedrich Wilhelm von Berg huomautti myös, että britit olivat useissa muissa tapauksissa käyttäneet petollisesti neuvottelulippua tai jopa Venäjän laivalippua suorittaessaan sotatoimia Suomen rannikoilla.
Verilöylyä seuranneena aamuna "Cossack" tulitti Hankoniemeä puolentoista tunnin ajan, ja 13. kesäkuuta britit onnistuivat tuhoamaan Hangon lennätinaseman.
Seuraukset.
Britannian lehdistö kuvasi tapahtumaa nimillä ”Hango Massacre” ("Hangon verilöyly") ja ”massacre of English sailors” ("englantilaisten merimiesten verilöyly"). Tapahtumasta julkaistiin Britanniassa ja Ranskassa propagandistisia painokuvia, ja siitä annettiin selonteko Britannian parlamentissa. Ilmeisesti kostona Hangon tapahtumista brittilaivasto poltti syksyllä 1855 Hangon varuskuntakaupungin, joka oli säästynyt linnoituksen tuhoamisesta. John Brown sai sodan jälkeen Baltic Medal -kunniamerkin.
Timo Kapanen

Timo Kapanen (s. 1946) on suomalainen elokuvaaja. Hän työskenteli Yleisradiossa 1966–2005. Hänen keskeisiä töitään ovat "Siunattu hulluus" (1975), "Rauta-aika" (1982), "Elias vaeltaja" (1985), "Pentti Haanpää" (1989), "Metsolat" (1993) ja Hovimäki (1999).
Jussi-palkinnon Kapanen sai parhaasta kuvauksesta 1990 "Pentti Haanpää" -televisiosarjasta.
Pakettitiedosto

Pakettitiedosto on paketinhallintajärjestelmän käyttämä tiedostomuoto, joka sisältää kaiken tietyn tietokoneohjelman suorittamiseen vaaditun. Paketti on kokoelma tiedostoja koottuna yhteen helpommin käsiteltäväksi. Itse ohjelman suorittamiseen vaadittujen tiedostojen lisäksi paketissa on metatietoa ja asennukseen tarvittavia skriptejä, jotka muun muassa kopioivat tiedostot tarvittavaan paikkaan. Paketinhallinnassa on myös ohjelman ja järjestelmän konfigurointiin tarvittavia tietoja.
Pakettitiedostoja on tyypillisesti kahta tyyppiä:
Pakettiin liittyy myös riippuvuustietoa ("control file"), jota paketinhallintajärjestelmä käyttää toisistaan riippuvien pakettien tietoihin.
Paketti voi sisältää digitaalisen allekirjoituksen ja asennettavan ohjelman arkistotiedostona.
Ernst von der Recke

Ernst von der Recke (1848 Kööpenhamina – 1933) oli tanskalainen lyyrikko ja näytelmäkirjailija. Etevimmät näytelmät ovat "Bertran de Born" (1873), "Kong Liuvigild og hans sønner" (1878) ja "Archilochos" (1878). Ansiokkaita ovat myös Recken tieteelliset teokset metriikan alalta, väitöskirja "Principperne for den danske Verskunst" (1881), joka oli uraauurtava, ja "Grundtræk av den danske Verslære" (1894).
Esikoisnäytelmä "Bertran de Born" oli menestys. Se esitettiin Tanskan kuninkaallisessa teatterissa pääosassa Emil Poulsen. Toisin kuin ennakoitiin, se ei kuitenkaan aloittanut Tanskassa romanttisen näytelmän suosion nousua. Seuraavat näytelmät eivät "Kejser Michaelia" lukuun ottamatta menestyneet. Recken näytelmistä puuttuu välittömyys, omaperäinen dramaattinen voima ja psykologinen uskottavuus, vaikka hän käsittelee historiallisia romanttisia aiheita hyvin.
Maineeseen Recke varsinaisesti nousi lyyrikkona. Tosin kokoelmat ovat epätasaisia, mutta niissä on hienoa tunnetta ja muodonhallintaa. Recken runon "Kahdeksaan rakastunut" on suomentanut Kirsi Kunnas. Se sisältyy teokseen "Aarteiden kirja 2" (2. p., WSOY 1965).
Janne Jaakkola

Janne Alpertti Jaakkola (s. 17. heinäkuuta 1967 Vehmaa) on suomalainen kenraali ja Puolustusvoimain komentaja. Jaakkola aloitti tehtävässä 1. huhtikuuta 2024 hänen edeltäjänsä Timo Kivisen jäätyä eläkkeelle 31. maaliskuuta 2024.
Ura.
Varsinais-Suomen Ruskolta kotoisin oleva Jaakkola kirjoitti ylioppilaaksi Tuureporin lukiosta 1986, valmistui Kadettikoulusta 1990 ja suoritti esiupseerikurssin Suomessa 1997–1998 ja yleisesikuntaupseerin kurssin Norjassa 2000–2001.
Jaakkola oli Laskuvarjojääkärikoulussa opetusupseeri 1990–1993, komppanianpäällikkö 1994–1996 ja toimistopäällikkö 1996–1997. Utin jääkärirykmentissä Jaakkola oli toimistoupseeri 1998–2000 ja toimistopäällikkö 2001–2002.
Osastoesiupseerina läntisen maanpuolustusalueen esikunnassa hän työskenteli 2002–2004 ja kriisinhallintatehtävässä KFOR-joukossa Kosovossa 2003. Vuonna 2004 Jaakkola oli ensin osastoesiupseeri pääesikunnan tiedusteluosastolla ja toimi sitten puolustusvoimain komentajan adjutanttina vuoteen 2007. Pataljoonan komentajana Utin jääkärirykmentissä hän toimi 2007–2010, kriisinhallintatehtävässä ISAF-joukossa Afganistanissa 2009 ja EUBG-erikoisoperaatio-osaston johtajana Utin jääkärirykmentissä 2010–2011.
Jaakkolasta tuli vanhempi osastoesiupseeri puolustusministeriöön 2011 ja Porin prikaatin esikuntapäällikkö 2013. Pääesikuntaan hän palasi 2015 suunnitteluosaston sektorinjohtajaksi ja toimittuaan vuonna 2017 pääesikunnan logistiikkaosaston erityistehtävissä hänestä tuli 2018 puolustusvoimien logistiikkapäällikkö ja vuonna 2021 Pääesikunnan suunnittelupäällikkö.
Yksityiselämä.
Jaakkolan puoliso on diplomi-insinööri Marjo Jaakkola (o.s. Hiltunen). Heillä on yksi aikuinen lapsi. Jaakkola viljelee Varsinais-Suomessa sivutoimisesti sukunsa maatilaa, jossa kasvaa mm. vehnää.
Jaakkola harrastaa crossfitia ja kuntosalilla käyntiä. Puolustusvoimien komentajaksi nimittämistään hän kertoi juhlistavansa käymällä kuntosalilla. Hän on aiemmin harrastanut mm. brasilialaista jujutsua, karatea ja Krav Magaa, jossa hänellä on 2. danin musta vyö.
The Sin and the Sentence

The Sin and the Sentence on yhdysvaltalaisen metalcoreyhtyeen Triviumin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 20. lokakuuta 2017.
Jukka Ojala

Jukka Ojala (s. 23. huhtikuuta 1960 Vesanto) on suomalainen prikaatikenraali evp.
Jukka Ojala syntyi ylikomisario Kalevi Ojalan ja Seija Hytösen perheeseen ja avioitui 1995 Pia Rautamiehen kanssa. Ojala tuli ylioppilaaksi 1979 Kuopion klassillisesta lukiosta ja valmistui Kadettikoulusta 1983 ja Sotakorkeakoulusta 1993. Ojala toimi Hämeen Ratsujääkäripataljoonassa opetusupseerina 1983–1984 ja Reserviupseerikoulussa opetusupseerina, komppanian varapäällikkönä ja toimistopäällikkönä 1984–1996, minkä jälkeen hän siirtyi opettajaksi Maanpuolustuskorkeakouluun. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1980, luutnantiksi 1983, yliluutnantiksi 1985, kapteeniksi 1989, majuriksi 1992 ja everstiluutnantiksi 1999.
Everstiksi 2005 ylennetty Ojala yleni prikaatikenraaliksi 2011. Hän oli toiminut vuodesta 2010 Kainuun prikaatin komentajana ja sitä ennen muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulussa laitoksen johtajana ja
pääesikunnassa sektorijohtajana, apulaisosastopäällikkönä ja vanhempana osastoesiupseerina. Vuonna 2012 Ojala siirtyi takaisin pääesikuntaan, ensin erityistehtävään ja sitten pääesikunnan komentopäälliköksi. Jäätyään tästä tehtävästä reserviin Ojala toimi vielä vuodesta 2017 Maanpuolustuskorkeakoulussa mentorina.
What the Dead Men Say

What the Dead Men Say on yhdysvaltalaisen metalcoreyhtyeen Triviumin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 2020.
Utika lump

Utika lump on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Tohkrin kylässä sijaitseva pieni tekojärvi. Vironkielisessä nimistössä sana "lump" tarkoittaa samaa kuin suomenkielen lampi.
Maantietoa.
Haanjan ylängöllä sijaitseva tekojärvi on 170 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Se on muodostettu patoamalla lähteiköistä vetensä saava puro mäkien väliseen painaumaan. Sen ympäristöä ei viljellä ja se onkin niittynä. Tohkrin mäenlaet ovat edelleen viljelyssä. Lammen etelärannan tuntumassa on talo, jonne tulee tiet. Lampi on ilmavalokuvien perusteella matala, sillä kesäisin sen vedenpinta on vesikasvillisuuden peittämää .
Vesistösuhteita.
Utika lump kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Oja on vähävetinen ja se päättyy karttojen mukaan Tüütsmäen kylän peltoaukealle, mutta ilmestyy kartalle uudestaan Sookülassa. Täällä se laskee Noodasjärveen. Järvi on Iskna jõen läpivirtausjärvi, jonka jälkeen joki yhtyy Võhandu jõgeen lähellä Kääpan taajamaa. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Koitelainen (tunturi)

Koitelainen on 407 metriä korkea, aapasoiden ympäröimä tunturi Koitelaisenkairan erämaassa, Sodankylässä.
Hanijärv

Hanijärv (myös "Küünjärv, Ülemäejärv") on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Holstan kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi on 210 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Kütiorgin alkupäässä soistuneessa painaumassa. Laakso on syntynyt viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön sulamisvesien uurtamana ja järvi sijaitsee ilmeisesti laakson alkupään syvänteessä. Laakson pohja on järven ympäristössä tasainen mutta samalla voimakkaasti soistunut . Laakson jyrkät rinteet kohoavat järven lähellä yli 25 metriä ylängölle, missä sijaitsee asutus peltoineen ja niittyineen. Eteläpuolella vajaa 300 metrin päässä järven ohittaa Vastseliinan ja Võrun välinen maantie. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Kütiorg on laaksona suojainen ja ravinteiltaan rikas kasvuympäristö. Siellä menestyy seka- ja lehtimetsät ja sen kasvillisuus on rikasta. Järven ympäristössä tapahtuu soistumista, joka on koitunut laaksossa monen muun järven kohtaloksi. Hanijärvelläkin tapahtuu samaa umpeenkasvamista ja sen rannat lienevät hyllyvää hetteikköä . Hanijärven läpivirtaus on heikkoa, joten järvessä ei ole yhtä paljon lietettä kuin laakson muissa läpivirtausjärvissä. Kütiorgin laakso ja Hanijärv houkuttelevat luontoarvoillaan paikalle monia retkeilijöitä.
Vesistösuhteita.
Hanijärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Ojan alajuoksu laskeutuu Kütiorgin laaksoon kilometrin päässä sijaitsevasta Prandsumõtsa lumpista, jonka vedenpinta on 43 metriä korkeammalla. Laaksoon tulee muitakin ojia, mutta osa vedestä on peräisin lukuisista rinteissä pulppuavista lähteistä. Järvestä on kaivettu suora ja lyhyt oja kohti Iskna jõgea. Se ei ylety kartan mukaan suon reunasta alkavaan laskuojaan, joka yhtyy heti Iskna jõgeen. Iskna jõgi virtaa laaksoa myöten tasangolle ja yhtyy 11 kilometrin päässä Võhandu jõgeen Kääpan taajaman lähellä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Toots Hibbert

Frederick Nathaniel ”Toots” Hibbert (8. joulukuuta 1942 May Pen – 11. syyskuuta 2020 Kingston) oli jamaikalainen reggae-artisti, joka tunnettiin Toots and the Maytals -yhtyeen johtohahmona. Vuonna 1961 uransa aloittanut Hibbert oli yksi alansa pioneereista, jonka kappaleen "Do the Reggay" katsotaan antaneen nimen koko musiikkityylille.
Hibbert kuoli koronavirukseen liittyviin komplikaatioihin 77-vuotiaana syyskuussa 2020.
Mathurin Régnier

Mathurin Régnier (1573–1613) oli ranskalainen kirjailija ja pappi. Hän oli klassillisen ranskalaisen satiirin luoja. 16 satiirissaan hän kuvaa osuvasti Henrik IV:n aikaista yhteiskuntaelämää. Hän on Molièren ja Jean de La Bruyèren edeltäjä.
Korkeista suhteistaan huolimatta Régnier ei itse saavuttanut koskaan korkeaa asemaa, sillä hän oli liian itsenäinen ja lisäksi huikentelevaisen elämäntyylinsä vuoksi hän kuoli jo neljänkymmenen ikäisenä. Hänen kirjallinen tuotantonsa on merkittävä, mutta hänen elinaikanaan julkaistiin vain yksi runokokoelma (1608). Hänen nimiinsä on aikoinaan pantu muiden runoilijoiden tekstejä.
Keski-Suomen pelastuslaitos

Keski-Suomen pelastuslaitos on yksi Suomen 21:sta aluepelastuslaitoksesta. Se on perustettu vuonna 2004 ja se vastaa pelastustoimesta Keski-Suomen maakunnan alueella. Se on osa Keski-Suomen hyvinvointialuetta. Pelastusjohtajana toimii Ville Mensala. Riskienhallintapäällikkö vastaa riskien hallinnasta ja pelastustoiminnasta vastaa pelastuspäällikkö. Keski-Suomen pelastuslaitoksen toiminta-alue on jaettu eteläiseen, itäiseen, keskiseen, läntiseen ja pohjoiseen toiminta-alueeseen ja näitä johtavat aluepalomestarit. Pelastuslaitoksesa työskentelee noin 400 henkeä.
Paloasemat.
Keski-Suomen pelastuslaitoksella on kahdeksan ympärivuorokautisesti miehitettyä paloasemaa. Ne ovat Jyväskylässä Ristonmaan, Seppälän ja Vaajakosken paloasemat. Lisäksi Jämsän paloasemalla, Laukaan paloasemaalla, Saarijärven, Viitasaaren paloasemalla sekä Äänekosken paloasemalla on ympärivuorokautinen miehitys. Päivisin toimii Keuruun paloasema, jolloin siellä on virka-aikana 3-4 hengen välitön lähtövalmius. Tämän lisäksi Keski-Suomen pelastuslaitoksen alueella toimii 19 sopimuspalokuntaa ja 25 paloasemalla on sivutoimista henkilöstöä.
Keski-Suomen pelastustoimen paloasemat:
Pelastuslaitos on esittänyt uuden paloaseman perustamista Jyväskylän pohjoispuolelle palvelutason päivittämisen yhteydessä marraskuussa 2023. Aseman on tarkoitus parantaa Mannisenmäkeen muodostuva riskialueen ja pohjoisen Jyväskylän tavoitettavuutta. Myös toisen uuden paloaseman perustamista harkitaan, jos tilannetta ei muuten saada korjatuksi. Tämän toisen paloaseman paikaksi on suunniteltu Nisula–Killeri-aluetta. Tavoitteena on parantaa Laajavuoren ja Nisulan tavoitettavuutta. Samalla selvitetään Vaajakosken paloaseman siirtoa Kanavuoren alueelle, jotta Vaajakoski ja Lievestuore sekä isot liikenneväylät saavutettaisiin entistä paremmin.
USP Victorville

United States Penitentiary, Victorville (lyh. USP Victorville) on Yhdysvaltain liittovaltion hallinnon korkean turvatason vankila miesvangeille Victorvillessa, Kaliforniassa. Yhdysvaltain oikeusministeriön alainen vankeinhoitolaitos ylläpitää vankilaa.
Luettelo Eiran suojelluista rakennuksista

Tämä on luettelo Helsingin Eiran suojelluista rakennuksista. Eira on pieni kaupunginosa eteläisessä Helsingissä. Helsingin piirijaossa se lasketaan osaksi "Ullanlinnan peruspiiriä", joka puolestaan kuuluu Eteläiseen suurpiiriin. 
Eira on tunnettu huvilakaupunginosana. Muista lähistöllä olevista kaupunginosista, kuten Punavuoresta ja Ullanlinnasta Eira (yhtä alueen luoteiskulmassa sijaitsevaa korttelia lukuun ottamatta) eroaa selvästi siinä, että siellä kadut ovat kapeita ja yleensä kaartuvia, eivätkä rakennukset yleensä ole kadun varressa vaan keskellä tonttia. Suurin osa Eiran rakennuksista on jugendtyylisiä, enimmäkseen kolmikerroksisia kerrostaloja, jotka rakennettiin vuoden 1908 asemakaavan vahvistamisen jälkeen.
Resson

Resson on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 391 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 8,40 neliökilometriä.
Ressonin väkiluku on pienentynyt 20 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 411 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 406, eli siellä asui 15 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Przysuchan piirikunta

Przysuchan piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 41 455. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Borkowice, Gielniów, Klwów, Odrzywół, Potworów, Przysucha, Rusinów ja Wieniawa.
Vuoden 2019 lopussa Przysuchan piirikunnan asukkaista 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 21,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 395 lasta. Przysuchan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 31 172 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Charpentry

Charpentry on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 22 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 4,41 neliökilometriä.
Charpentryn väkiluku on pienentynyt kuudella asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 28 asukasta. Vuonna 2012 kunnassa asui saman verran asukkaita kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Pułtuskin piirikunta

Pułtuskin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 51 824. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Gzy, Obryte, Pokrzywnica, Pułtusk, Świercze, Winnica ja Zatory.
Vuoden 2019 lopussa Pułtuskin piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 20,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 549 lasta. Pułtuskin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 46 181 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Tuomas Tiilikainen

Tuomas Antero Tiilikainen (s. 15. kesäkuuta 1965 Kymi) on suomalainen kontra-amiraali ja Merivoimien komentaja 1. tammikuuta 2024 alkaen.
Tuomas Tiilikainen syntyi everstiluutnantti Heikki Tiilikaisen ja kätilö Anna-Marja Lehmusmäen perheeseen ja avioitui vuonna 1990 Eija Adeniuksen kanssa. Tiilikainen tuli ylioppilaaksi Turun klassillisesta lukiosta 1985 ja valmistui Merisotakoulusta 1990. Esiupseerikurssin hän suoritti 1997–1998, yleisesikuntaupseerikurssin 1998–1999, ylemmän päällystön kurssin 2008, Naval Command Course -kurssin Yhdysvalloissa 2011–2012 ja ylemmän johdon kurssin 2017. Tiilikainen oli Rannikkolaivastossa aselajiupseeri 1990–1992 ja aluksen I-upseeri 1993. Saaristomeren laivastossa hän toimi aluksen päällikkönä 1994–1996 ja viirikön päällikkönä 1996–1997. Saaristomeren meripuolustusalueen laivueupseeri Tiilikainen oli 1999–2002, valmiuspäällikkö 2005–2007, osastopäällikkö 2007–2008 ja laivueen komentaja 2008–2009, toimittuaan välillä opettajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 2002–2005.
Merivoimien esikuntaan Tiilikainen tuli 2009 sektorijohtajaksi ja toimi siellä apulaisosastopäällikkönä 2012–2014. Pääesikunnan osastoesiupseerina hän toimi 2014–2015 ja Rannikkolaivaston esikuntapäällikkönä 2015–2016. Merivoimien esikunnan osastopäällikkönä Tiilikainen työskenteli 2016–2017, Merisotakoulun johtajana 2017–2018, merivoimien esikunnan esikuntapäällikönä 2019–2022 ja Pääesikunnan komentopäällikkönä 2022–2023. 
Tiilikainen ylennettiin vänrikiksi 1986, luutnantiksi 1990, yliluutnantiksi 1991, kapteeniluutnantiksi 1995, komentajakapteeniksi 1999, komentajaksi 2007, kommodoriksi 2016, lippueamiraaliksi 2019 ja kontra-amiraaliksi 2023.
Mikke

Mikke on Suomessa käytetty miehen etunimi. Se on muunnelma nimestä Mikael.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Mikke on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 420 miehellä. Nimi ei ole mukana almanakassa, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa kissojen nimipäiväkalenterissa Mikkejen nimipäivä on 29. syyskuuta.
Attacottit

Attacottit ( eli "atticotti") olivat muinainen kansa, joka Ammianuksen mukaan teki 300-luvulla yhdessä skottien ja piktien kanssa hyökkäyksiä Britanniassa.
Attacottit lienevät asuneet Skotlannissa ja Irlannissa. Hieronymus mainitsee kirjoituksissaan samannimisen gallialaisen heimon, joka harjoitti kannibalismia ja jonka miehillä oli yhteiset vaimot.
Irlannin annaaleissa attacottit ("Aiteachtuath") ovat tärkeämmässä roolissa. He olivat irlantilaisten vihollisia jo vuonna 56 jaa. mutta häviävät aikakirjoista melko pian lähestyttäessä historiallista aikaa. Siltä osin attacottit muistuttavat myyttistä Fir Bolg -kansaa.
Mikołaj Rej

Mikołaj Rej z Nagłowic (1505–1569) oli Puolan varhaisin huomattava kirjailija. Hän oli monien muiden ajan etevimpien puolalaisten tavoin liittynyt protestanttiseen oppiin ja julkaisi protestanttisessa hengessä uskonnollisia kirjoja, muun muassa laajalle levinneen postillan. Runoilijana hän oli pääasiassa hyvien avujen ja tapojen opettaja ja mukaili italialaisia ja ranskalaisia esikuvia.
Rej on nykyaikaisen puolalaisen kansankielisen kirjallisuuskielen luoja. Hän julkaisi 1543 satiirisen dialogin "Krótka rozprawa między trzema osobami, Panem, Wójtem a Plebanem" ('Herran, voudin ja papin lyhyt keskustelu') ja 1545 raamatullisen näytelmän Joosefin elämästä ("Żywot Józefa z pokolenia żydowskiego, syna Jakubowego"). Eeppisessä runoelmassa "Wizerunek" (1558) Rej esitti Danten esikuvan mukaisesti (vaelluksena helvetistä paratiisiin) eettisen maailmankatsomuksensa allegoriana. Hänen merkittävin teoksensa on "Źwierciadło" ('Peili') eli "Zywot czlowieka poczci-wego" ('Oikeamielisen ihmisen elämä', 1567), jossa hän esittää puolalaisen ylimyksen ideaalin. Lisäksi hän julkaisi "Postillan" (1556), Ilmestyskirjan käännöksen (1565) ja väitteli ahkerasti katolisuutta vastaan. Rejn teoksia julkaistiin jo hänen eläessään useina painoksina, ja ne ilmestyivät koottuina 1800-luvulla.
Vesa Virtanen

 
Vesa Juhani Virtanen (s. 6. toukokuuta 1966 Oulu) on suomalainen kenraaliluutnantti ja Pääesikunnan päällikkö.
Vesa Virtanen syntyi everstiluutnantti Pentti Virtasen ja farmaseutti Ella Koskisen perheeseen ja avioitui vuonna 1994 Sari Linkovuon kanssa. Virtanen tuli ylioppilaaksi Vehkalahden lukiosta 1985 ja valmistui Kadettikoulusta 1989. Virtasella on myös valtiotieteen maisterin tutkinto Helsingin yliopistosta vuodelta 1994. Esiupseeri- ja yleisesikuntaupseerikurssit hän suoritti 1996–1998. Uudenmaan jääkäripataljoonassa Virtanen oli opetusupseeri 1989–1990 ja komppanian varapäällikkö 1990–1992 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opettaja 1993–1995. Virtanen toimi YK:n sotilastarkkailijana entisessä Jugoslaviassa 1995–1996 ja osastoesiupseerina Helsingin sotilasläänin esikunnassa 1998–2000, osastoesiupseerina pääesikunnassa 2000, puolustusvoimain komentajan adjutanttina 2001 ja EU:n sotilaskomitean puheenjohtajan adjutanttina Brysselissä 2001–2004. Pääesikuntaan hän palasi osastoesiupseeriksi 2004 ja toimi siellä vanhempana osastoesiupseerina 2005–2007. 
Ylemmän päällystön kurssin vuonna 2006 suorittaneesta Virtasesta tuli 2007 Uudenmaan jääkäripataljoonan komentaja vuoteen 2009 asti, jolloin hän siirtyi pääesikunnan henkilöstöosastolle erityistehtäviin. Osaston koulutussektorin johtajana hän toimi 2010–2012 ja vierailevana tutkijana Harvardin yliopistossa 2012–2013. Turvallisuuskomitean pääsihteeriksi puolustusministeriöön Virtanen nimitettiin 2013. Ylemmän johdon kurssin 2015 suorittanut Virtanen oli Kainuun prikaatin komentaja 2015–2017. Puolustusvoimien suunnittelupäälliköksi hänet nimitettiin 2017, Puolustusvoimien henkilöstöpäälliköksi 2021 ja Pääesikunnan päälliköksi 1. heinäkuuta 2022 alkaen.
Virtanen ylennettiin vänrikiksi 1986, luutnantiksi 1989, yliluutnantiksi 1991, kapteeniksi 1993, majuriksi 1998, everstiluutnantiksi 2006, everstiksi 2012, prikaatikenraaliksi 2016, kenraalimajuriksi 2020 ja kenraaliluutnantiksi 2022.
Oi Herrani, kun katson maailmaasi

”Oi Herrani, kun katson maailmaasi” / ”Oi Herra suuri, Luoja maan ja taivaan” on Carl G. Bobergin kirjoittama ruotsalainen hengellinen laulu (”O store Gud”), joka on tunnetuimpia ruotsalaisia hengellisiä lauluja.
Virren synty ja vaiheet.
Virren tekijä on Ruotsin lähetysliiton Svenska Missionsförbundetin saarnaaja, veistonopettaja ja valtiopäivämies Carl G. Boberg (1859–1940). Hän oli kertomansa mukaan palaamassa kotiin ystäviensä kanssa seurakunnan kokouksesta Smålandissa Mönsteråsissa, kun heidät yllätti ukonilma. Myrskyn laannuttua Boberg istuutui kotona ikkunan ääreen ihailemaan auringon kultaamaa Mönsteråviken-lahtea. Sateenkaari hohti veden yllä, ja linnut lauloivat rantametsikössä. Näyn valtaamana Boberg polvistui ylistämään Luojan suuruutta ja hyvyyttä.
Bobergin teksti julkaistiin "[[Mönsterås-Tidningen]issä" 3. maaliskuuta 1886. Ruotsin lähetysliiton laulukirjassa se julkaistiin vuonna 1889 yhdessä sävelmän kanssa, jolla laulua yhä lauletaan. Säveltäjää ei tiedetä, ja sitä pidetään ruotsalaisena kansansävelmänä.
Bobergin laulu käännettin pian muille kielille. 1907 sen käänsi saksaksi virolaissaksalainen saarnaaja Manfred von Glehn (1867–1924), ja saksankielinen teksti alkaa sanoin ”Wie gross bist Du”. Käännöksen pohjalta syntyi vuonna 1927 venäläinen käännös ”Velikij Bog”. Kääntäjäksi mainitaan [[Ivan Prohanov|Ivan S. Prohanov]].
Englantilainen [[Metodismi|metodisti]], lähetyssaarnaaja Stuart K. Hine (1899–1989) tutustui 1930-luvulla [[Ukraina]]ssa lähellä Puolan rajaa venäläiseksi luulemaansa lauluun. Hän käänsi sen englanniksi tietämättä jo olemassaolevasta käännöksestä, jonka ruotsalainen Gustav Johnson oli tehnyt [[Chicago]]ssa 1920-luvulla. Johnsonin käännös alkoi sanoin: ”O Mighty God, When I Behold the Wonder”, eikä se ole niin tunnettu kuin Hinen käännös.
Hinen palattua takaisin Englantiin hänen käännöksensä ”How Great Thou Art” lähti valloittamaan maailmaa. Hän luuli virressä mainittuja vuoria [[Karpaatit|Karpaattien]] vuoriksi, joiden lähellä hän oli tutustunut siihen. Käännöksessä oli vain kolme säkeistöä, neljännen säkeistön Hine kirjoitti vasta sotien jälkeen. Hän teki sopimuksen erittäin aktiivisen musiikkikustantajan kanssa. Sopimuksen perusteella häntä on pidetty laulun tekijänä, kustantaja nimittäin ilmoitti hänet erheellisesti sekä runoilijaksi että säveltäjäksi, joskus myös sovittajaksi.
Englanninkielisenä virsi on jo vuosikymmeniä kuulunut lauletumpiin hengellisiin lauluihin. Suosio perustuu paljolti evankelista [[Billy Graham]]in suurkokouksiin, joiden tunnuslauluksi ”How Great Thou Art” on muodostunut. Niiden vaikutuksesta laulu, joka oli jo ehtinyt painua unohduksiin Ruotsissa, tuli jälleen suosituksi. Vuonna 1974 "[[Christian Herald]]" -lehden lukijat äänestivät laulun Amerikan suosituimmaksi hengelliseksi lauluksi. Laulun kuuluisimpia levyttäjiä ovat [[Mahalia Jackson]] ja [[Elvis Presley]].
Suomennokset.
Laulun varhaisin suomennos on kenties vuodelta 1906, suomentajana [[Hjalmar Braxén]].
Laulusta on tehty useita suomennoksia eri laulukirjoihin, esimerkiksi:
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Virret]]
Pirkanmaan pelastuslaitos

Pirkanmaan pelastuslaitos on yksi Suomen 22:sta aluepelastuslaitoksesta. Se vastaa pelastustoimesta Pirkanmaan maakunnan alueella. Sen hallintoa hoitaa Tampereen kaupunki.
Paloasemat.
Pirkanmaan pelastuslaitoksen paloasemat:
Humphrey Searle

Humphrey Searle CBE (26. elokuuta 1915 – 12. toukokuuta 1982) oli brittiläinen säveltäjä. Hän yhdisteli tuotannossaan kaksitoistasäveljärjestelmää, perinteisiä aiheita ja draamallista henkeä.
Elämä ja ura.
Searle opiskeli antiikintutkimusta Oxfordin yliopistossa. Sävellysopetusta hän sai Gordon Jacobilta sekä John Irelandilta Royal College of Musicissa. Hän opiskeli myös Neues Wiener Konservatoriumissa ja sai yksityisopetusta Anton Weberniltä, millä oli voimakas vaikutus hänen kehitykseensä säveltäjänä. Vuonna 1938 Searle liittyi BBC:n palvelukseen ohjelmatuottajana. Sitten hän palveli armeijan tiedustelussa ja laskuvarjojääkäreiden koulutusdivisioonassa vuosina 1940–1946. Samoihin aikoihin Searle kuitenkin sävelsi lukuisia teoksia, kuten kaksi sarjaa jousiorkesterille (1942, 1944), "Night Musicin" kamariorkesterille (1943), "Vigil"-teoksen pianolle (1944), ensimmäisen pianokonserton (1944) ja fagottikvinteton (1945).
Searlen tuotanto vuoden 1946 jälkeiseltä ajalta on lähes kauttaaltaan kaksitoistasäveljärjestelmän keinoin sävellettyä, mutta Alban Bergin tavoin Searle käytti myös tonaalisia kulkuja. Searle palasi toisen maailmansodan jälkeen BBC:n palvelukseen vuoteen 1948 asti. Ollessaan vielä Saksassa Searle avusti Hugh Trevor-Roperia tämän tutkimuksessa kirjaa "The Last Days of Hitler" varten. Searlen ensimmäinen suurimuotoinen kaksitoistasäveljärjestelmällä luotu suurimuotoinen teos on "Gold Coast Customs" (op. 15, 1949) Edith Sitwellin runoon. Teoksesta tuli osa trilogiaa, johon kuuluivat myös "The Riverrun" (op. 20, 1951, sanat: James Joyce) ja "The Shadow of Cain" (op. 22, 1952, sanat: Sitwell).
Searle tunsi varhaisesta saakka vetoa Franz Lisztin musiikkiin. Hänestä tulikin säveltäjän työn huomattava tutkija. Hän tarkasteli Lisztin ja kaksitoistasäveljärjestelmän yhteyksiä kirjassaan "The Music of Liszt" (1954). Vuosina 1951–1957 Searle toimi Sadler's Well Balletin musiikillisena neuvonantajana. Hän oli professorina Royal College of Musicissa ja toimi vierailevana professorina myös ulkomaisissa kohteissa. Hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1968.
Tuotanto.
Searle sävelsi kolme oopperaa, joista yksinäytöksinen "The Diary of a Madman" (1958) sai ensipalkinnon Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuonna 1960. Muut Searlen oopperat ovat "The Photo of the Colonel" (1964) ja kolminäytöksinen "Hamlet" (1965–1968). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu viisi sinfoniaa, kaksi pianokonserttoa, lukuisia baletteja sekä suuri määrä kamari- ja vokaalimusiikkiteoksia. Huomattaviin teoksiin kuuluu myös "Poem for 22 Strings" (op. 18, 1950), joka kantaesitettiin Darmstadtissa.
Searlen viides sinfonia (op. 43, 1964) on sävelletty Anton Webernin muistolle ja kuvaa tämän uran eri vaiheita. Ensimmäisen sinfonian kantaesityksen johti Hermann Scherchen, joka luonnehti Searlea suurimmaksi brittisäveltäjäksi sitten Henry Purcellin. Suurimman suosion kuitenkin saavutti Searlen toinen sinfonia.
Searle sävelsi myös elokuvamusiikkia esimerkiksi elokuvaan "Yö kauhujen talossa" ("The Haunting").
Radomin piirikunta

Radomin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 152 291. Siihen kuuluvat 12 kuntaa ovat Gózd, Iłża, Jastrzębia, Jedlińsk, Jedlnia-Letnisko, Kowala, Pionki, Przytyk, Skaryszew, Wierzbica, Wolanów ja Zakrzew.
Vuoden 2019 lopussa Radomin piirikunnan asukkaista 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,7 prosenttia ja eläkeikäiset 18,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 649 lasta. Radomin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 151 890 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Okegawa

Okegawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Ōmiyan ylängöllä. Kaupungin länsirajalla virtaa Arajoki, itärajalla Motoarajoki. Okegawassa on 75 259 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 25,35 neliökilometriä.
Okegawa kehittyi Edo-kaudella markkinapaikkana ja yhtenä vilkkaan Nakasendō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Erityisesti se tunnettiin värisaflorin ("benibana") ja siitä saatavan väriaineen kaupasta. 1960-luvulta lähtien Okegawaan on sijoittunut metalli-, kone- ja elintarviketeollisuutta. Samalla kaupunki on kasvanut nopeasti myös yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Okegawalle myönnettiin vuonna 1970. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla harjoitetaan esimerkiksi maidon tuotantoa.
Okegawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Senpuku-jin buddhalainen temppeli, jonka Amida-nyoraita esittävä patsas on veistetty Heian-kaudella. Kaupungissa on säilynyt jäänteitä vanhan Edo-kauden postiaseman arkkitehtuurista. Okegawaa palvelee JR Higashi-Nihonin Takasaki-linja.
Damloup

Damloup on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 131 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,28 neliökilometriä.
Damloupin väkiluku on pienentynyt 14 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 145 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 141, eli siellä asui kymmenen asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Domremy-la-Canne

Domremy-la-Canne on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 36 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 3,09 neliökilometriä.
Domremy-la-Cannen väkiluku on noussut neljällä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 32 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 33, eli siellä asui kolme asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Siedlcen piirikunta

Siedlcen piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 81 362. Siihen kuuluvat 12 kuntaa ovat Domanice, Korczew, Kotuń, Mokobody, Mordy, Paprotnia, Przesmyki, Siedlce, Skórzec, Suchożebry, Wiśniew, Wodynie ja Zbuczyn.
Siedlcen piirikunnan pinta-alasta 77,5 prosenttia on maatalousmaata ja 18 prosenttia metsää.
Vuoden 2019 lopussa Siedlcen piirikunnan asukkaista 49,7 prosenttia oli naispuolisia ja 50,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,9 prosenttia ja eläkeikäiset 19,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 936 lasta. Siedlcen piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 78 683 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Piotr Kusiewicz

Piotr Kusiewicz (s. 30. kesäkuuta 1953 Gdańsk) on puolalainen laulaja (tenori), pianisti ja musiikkipedagogi.
Kusiewicz opiskeli Gdańskin musiikkiakatemiassa pianonsoittoa Zbigniew Śliwińskin johdolla ja valmistui vuonna 1977. Lauluopinnoistaan Jerzy Szymańskin johdolla hän valmistui vuonna 1980. Vuonna 1978 Kusiewicz sai ensipalkinnon ja kaksi erikoismainintaa 13. kansainvälisessä Antonín Dvořák -laulukilpailussa Karlovy Varyssa. Kusiewicz on luonut kansainvälisen uran konsertti- ja oopperalaulajana. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Leonard Bernstein, Charles Dutoit, Daniele Gatti, Adrian Leaper, Kazimierz Kord, Antoni Wit, Jacek Kaspszyk, Krzysztof Penderecki, Jerzy Katlewicz, Tomasz Bugaj ja Stefan Stuligrosz. Kusiewicz on tehnyt yhteistyötä myös vanhaan musiikkiin erikoistuneiden kokoonpanojen kanssa.
Kusiewiczin barokkiohjelmistoon kuuluu oratorioita sekä Claudio Monteverdin ja Georg Friedrich Händelin oopperoita. Hänen ohjelmistonsa ulottuu nykymusiikkiin, ja säveltäjät ovat usein antaneet teoksiaan hänen kantaesitettävikseen. Säveltäjiä, joiden modernia musiikkia Kusiewicz on tulkinnut, ovat olleet muiden muassa Witold Lutosławski, Krzysztof Penderecki, Krzysztof Baculewski, Wojciech Kilar, Juliusz Łuciuk, Edward Pałłasz, Krzysztof Szwajgier, Paweł Łukaszewski ja Bernadetta Matuszczak. Kusiewicz esiintyi yhtenä solisteista Karol Szymanowskin "Król Roger" -oopperan esityksissä Charles Dutoit'n johtaman Montrealin sinfoniaorkesterin kanssa Pariisissa, Montrealissa, New Yorkin Carnegie Hallissa ja Tokiossa. Levytyksiä Kusiewicz on tehnyt esimerkiksi Naxokselle, Eratolle ja Polskie Nagrania Muzalle.
Lokakuussa 2004 Kusiewicz esiintyi Szczecinin filharmonikkojen kanssa sekä pianistina että laulajana tulkitsemalla Johann Sebastian Bachin kantaatin BWV 189 ja Henryk Góreckin pianokonserton. Pianistina Kusiewicz on usein myös säestänyt puolalaisia laulajia, kuten Urszula Mitręgaa, Jadwiga Rappéa ja Jerzy Mechlińskia. Hän on johtanut Gdańskin musiikkiakatemian vokaalimusiikin laitosta. Hän on opettanut ja luennoinut myös useissa muissa paikoissa sekä johtanut barokkimusiikin tulkintakursseja. Vuonna 2008 Kusiewicz sai Pro Ecclesia et Pontifice -mitalin.
Lhaki Dolma

Lhaki Dolma () on bhutanilainen näyttelijä ja poliitikko, joka valittiin maansa parlamentin ylähuoneeseen Punakhan vaalipiiristä vuonna 2018.
Tausta ja yksityiselämä.
Dolma on opiskellut Bhutanin kuninkaallisessa yliopistossa, jossa hän opiskeli aluksi itsensä kandidaatiksi kielen ja kulttuurintutkimuksesta. Tämän jälkeen hän jatkoi samassa yliopistossa, mutta vaihtoi kehitysjohtamiseen, josta hänellä on jatkotutkinto.
Dolma on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän on kasvissyöjä uskonnollisen vakaumuksensa vuoksi.
Ura ennen politiikkaa.
Hän kuvasi ensimmäisen elokuvansa opiskelijana vuonna 1998 ja työskenteli kolmen vuoden ajan henkilöstövirkailijana maatalousministeriölle. Hän on voittanut neljä National Film Award -palkintoa uransa aikana.
Dolma kuului neljän hengen tuomariraatiin, joka valitsi ensimmäisen Miss Bhutanin vuonna 2008.
Poliittinen ura.
Dolma valittiin Bhutanin parlamentin ylähuoneeseen vuoden 2018 vaalien yhteydessä saatuaan 2333 henkilökohtaista ääntä. Hän sittemmin yrittänyt vedota erityisesti Punakhan naisiin, koska vaalipiirin äänioikeutetuista enemmistö on naisia. 
Vuoden 2023 vaaleissa Dolma kuitenkin menetti paikkansa Namgay Dorjille.
Valikoitu filmografia.
Lhaki Dolma on näytellyt 18 elokuvassa:
Nepvant

Nepvant on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 86 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,15 neliökilometriä.
Nepvantin väkiluku on kasvanut 26 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 60 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 73, eli siellä asui 13 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Sierpcin piirikunta

Sierpcin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 81 362. Siihen kuuluvat 12 kuntaa ovat Gozdowo, Mochowo, Rościszewo, Sierpc, Szczutowo ja Zawidz.
Vuoden 2019 lopussa Sierpcin piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,6 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 503 lasta. Sierpcin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 78 683 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Gremilly

Gremilly on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 40 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 17,81 neliökilometriä.
Gremillyn väkiluku on kasvanut 15 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 25 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 29, eli siellä asui 11 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Veeti Lahtinen

Veeti Lahtinen (s. 17. toukokuuta 1999) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-Liigassa pelaavaa seuraa Futsal Mad Max. Pelaajaprofiililtaan Lahtinen on pohjapelaaja.
Sakado

Sakado () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Arajoen sivujokien Koman ja Oppen varrella. Sakadossa on 100 506 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 41,02 neliökilometriä.
Asutus Sakadon alueella on vanhaa, ja sieltä on löytynyt useita arkeologisia kohteita jo jōmon-kaudelta. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Sakado kehittyi postiasemana ("shukuba") Hachiōjista Nikkōhon johtaneella tiereitillä. 1960-luvulta lähtien Sakado on kasvanut nopeasti yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Sakadolle myönnettiin vuonna 1976. Kaupunkiin on sijoittunut myös korkeakouluja, kuten Jōsai-yliopiston kampus. Kaupunkiin kuuluvilla maasetualueilla tuotetaan riisin lisäksi muun muassa viljaa, vihanneksia ja koristekukkia.
Sakadon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Eigen-jin buddhalainen temppeli, jonne on haudattu Yoshiharan huvikorttelin prostituoitu Takao-dayū. Kaupungissa toimii myös taolainen temppeli Seitenkyū. Sakadoa palvelevat Tōbu-rautateiden Tōjō-päälinja ja Ogose-linja.
United States Disciplinary Barracks

United States Disciplinary Barracks (lyh. USDB) on Yhdysvaltain asevoimien ylläpitämä sotilasvankila Fort Leavenworthin tukikohdalla, Leavenworthissa, Kansasissa. Asevoimien kuolemaan tuomitut sotilaat odottavat teloitusta USDB:llä. Lisäksi asevoimien teloitukset suoritetaan laitoksella. Alkuperäinen USBD avattiin vuonna 1874. Nykyinen rakennus valmistui 2002.
Kikan diskografia

Kikka (oikealta nimeltään Kirsi Hannele Sirén, o.s. Viilonen) oli suomalainen laulaja. Hänen diskografiansa koostuu kuudesta studioalbumista, kuudesta kokoelmasta ja yhdeksästätoista singlestä.
Harder to Breathe

Harder to Breathe on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen ensimmäiseltä studioalbumilta "Songs About Jane" heinäkuussa 2002.
Kappale on yhtyeen jäsenten Adam Levinen ja Jesse Carmichaelin kirjoittama sekä Matt Wallacen tuottama. ”Harder to Breathe” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listan sijalle 18.
Johan Richthoff

Johan Cornelius Richthoff (30. huhtikuuta 1898 Limhamn – 1. lokakuuta 1983 Malmö) oli ruotsalainen painija, joka saavutti kaksi olympiavoittoa. Hän oli yksi 1920-luvun ja 1930-luvun alun Ruotsin huippupainijoista. Vaikka hän paini niin kreikkalais-roomalaista kuin vapaata, vapaapaini oli hänelle menestyksellisempi painityyli.
Richthoff oli kuusilapsisen kalastajaperheen lapsi. Hänestä kasvoi lähes kaksimetrinen mies, joka tarkoitti, että hän oli huomattavasti pitempi kuin keskikokoiset ruotsalaiset. Työuransa hän aloitti tynnyrintekijänä ja urheiluharrastuksina oli aluksi yleisurheilu ja jalkapallo. Paikallinen painiseura Kärnans Brottningsklubb kutsui hänet painin pariin ja järjesti matkan Pariisin painimaan ranskalaista vapaapainin raskaan sarjan olympiavoittajaa Henri Deglanea vastaan. Richthoff voitti hänet selätyksellä. Tällöin Richthoff oli jo 24-vuotias eli varsin iäkäs aloittaessaan painiuransa. Vahvuutena hänellä oli koko eli 198 cm:n pituus ja 95 kg:n paino pitkine käsineen, joka antoi hänelle etua kanssakilpailijoistaan. Pariisin vuoden 1924 olympialaisissa Richthoff koki puolivälierätappion tulevalle hopeamitalistille sveitsiläiselle Henri Wernlille. Seuraavien vuosien EM-kisoissa Richthoff saavutti vuonna 1926 Riiassa pronssia tappiolla saksalaismestarille Georg Gehringille, 1927 Budapestissä hopeaa neljällä voitolla ja tappiolla unkarilaismestarille Raymund Badólle. Tähän astiset voitot olivat tulleet kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa Richthoff otti vapaapainin raskaan sarjan olympiakultaa voitolla Suomen Aukusti Sihvolasta, Ranskan Edmond Damesta ja Yhdysvaltain Edward Georgesta. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Pariisissa tuli loppuottelussa voitto jälleen Ranskan Damesta. Vuodesta 1930 tuli Richthoffin menestysvuosi eli hän tuli EM-mestariksi niin vapaassa kuin kreikkalaisroomalaisesa painissa. Kreikkalais-roomalaisessa hän kukisti loppuottelussa Suomen Hjalmar Nyströmin ja vapaan loppuottelussa Belgian Léon Charlierin. Näiden menestysten perusteella Johan Richthoff saavutti arvostetun vuoden 1930 Svenska Dagbladetin - parhaan urheilijan palkinnon. Hän oli ensimmäinen painija, joka saavutti kyseisen palkinnon. Vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisissa Richthoff puolusti menestyksellisesti olympiakultaansa voittamalla Yhdysvaltain Jack Rileyn ja sitten Itävallan Nickolaus Hirschlin. Ruotsissa oli Richthoffin painiuran aikaan useita raskaiden sarjojen painijoita, kuten Carl Westergren ja Rudolf Svensson, joiden kanssa hän joutui taistelemaan edustuspaikoista.
Los Angelesin olympialaisten jälkeen Richthoff siirtyi painiammattilaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän saavutti ammattilaispainijana 92 voittoa ja kahdeksan ratkaisematonta kärsimättä yhtään tappiota. Hän palasi Ruotsiin vuonna 1933 ja oli mukana valmentamassa Ruotsin painijoukkuetta, erityisesti vapaapainijoita, vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin. Ammattilaispainia hän jatkoi aina vuoteen 1947 asti.
Johan Richthoff oli vapaa-aikanaan vapaakirkon saarnaaja ja myös aktiivinen raittiuden kannattaja.
She Will Be Loved

She Will Be Loved on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen debyyttialbumilta "Songs About Jane" kesäkuussa 2004.
Kappale on yhtyeen jäsenten Adam Levinen ja James Valentinen kirjoittama ja Matt Wallacen tuottama. ”She Will Be Loved” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listan sijalle 5.
Lennox Berkeley

Lennox Randall Francis Berkeley (12. toukokuuta 1903 Boars Hill – 26. joulukuuta 1989 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.
Berkeley sai taiteiden kandidaatin arvon Merton Collegesta, Oxfordin yliopistosta vuonna 1926. Vuosina 1927–1932 hän opiskeli Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. Siellä hän tapasi Igor Stravinskyn ja Francis Poulenc'n, joista molemmat vaikuttivat hänen tyylilliseen kehitykseensä. Vuonna 1935 Berkeley palasi Isoon-Britanniaan, jossa samana vuonna esitettiin hänen ensimmäinen suurimuotoinen teoksensa, oratorio "Jonah". Vuonna 1936 hän tapasi Benjamin Brittenin, jonka kanssa teki yhteistyötä orkesteriteoksessa "Mont Juic" (1937). Berkeleyn merkittäviin teoksiin kuuluvat myös "Divertimento" orkesterille (1943) ja pianosonaatti (1945). Lisäksi hänet tunnetaan vokaaliteoksistaan, joihin kuuluu "Stabat Mater" (1947). Berkeley sävelsi joitain kappaleita tiettyjä esittäjiä, kuten Julian Breamia ja Janet Craxtonia varten. Berkeleyn oopperatuotantoon kuuluvat "Nelson" (1954) ja "Ruth" (1956). Jotkin hänen myöhemmistä teoksistaan, kuten sonatiini (1962) ja neljäs sinfonia (1978) hyödyntävät atonaalisuutta.
Berkeley toimi sävellysprofessorina Royal Academy of Musicissa vuosina 1946–1968 ja oli Keelen yliopiston musiikin kunniaprofessori vuosina 1976–1979. Hän oli Cheltenhamin musiikkifestivaalin puheenjohtaja vuosina 1977–1983. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1974. Myös hänen poikansa Michael Berkeley on säveltäjä.
Sunday Morning

Sunday Morning on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta "Songs About Jane" marraskuussa 2004.
Kappale on yhtyeen jäsenten Adam Levinen ja Jesse Carmichaelin kirjoittama ja Matt Wallacen tuottama. ”Sunday Morning” ylsi kotimaassaan Billboard Hot 100 -listan sijalle 31.
Must Get Out

Must Get Out on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin viidentenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta "Songs About Jane" huhtikuussa 2005.
Kappale on yhtyeen jäsenten Adam Levinen ja Jesse Carmichaelin kirjoittama ja Matt Wallacen tuottama. ”Must Get Out” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 39.
Fritz Reuter

Heinrich Ludwig Christian Fritz Reuter (7. marraskuuta 1810 Stavenhagen, Mecklenburg – 12. heinäkuuta 1874 Eisenach) oli alasaksalainen kirjailija. Hän opiskeli aluksi lakitiedettä, mutta syytettynä valtiopetoksesta hänet tuomittiin ensin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin vankeudeksi, josta hän kärsi vuoteen 1840, jolloin vapautui Fredrik Vilhelm IV:n armahduksen ansiosta. Päästyään vapaaksi hän toimi maanviljelijänä kotiseudullaan Mecklenburgissa, oli jonkin aikaa opettajana, mutta viimeisinä 20 elinvuotenaan hän keskittyi yksinomaan kirjallisiin töihin. Reuterin tuotannolle ominaista on huumori ja elämänilo, ja hänen luontevalle kertomakyvylleen tuo höystettä hänen kotiseutunsa murre, jonka kirjallinen käyttö liittyy tiiviisti hänen nimeensä.
Reuterin esikoisteos "Läuschen un Rimels" ilmestyi 1853. Hänen pääteoksensa on "Olle Kamellen" (1860–1868), joka sisältää muun muassa kertomukset "Ut de Franzosentid", "Ut mine Festungstid" ja ennen kaikkea "Ut mine Stromtid" (suom. "Maamiesajoiltani" 1913–1914), joka on aikansa Saksan kirjallisuuden omaperäisimpiä ja taiteellisesti arvokkaimpia tuotteita. Reuterin kootut teokset ilmestyivät 1863–1868 ja hänen jälkeenjääneet teoksensa sekä elämäkerta 1875. Parhaan teoksensa "Kein Hüsung" (1857) hän kirjoitti asuessaan Brandenburgissa.
Reuterin talossa Eisenachissa avattiin 1896 Reutermuseum.
Alasjärvi

Alasjärvi voi viitata johonkin seuraavista: