tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Põltsamaa

Põltsamaa () on Põltsamaan kuntaan kuuluva epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Jõgevamaan maakunnassa Keski-Virossa. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Põltsamaan kunta, Põltsamaan kaupunki sekä pääosa Pajusin ja Puurmanin kunnista yhdistettiin uudeksi Põltsamaan kunnaksi. Tällöin Põltsamaan kaupunki menetti itsenäisen asemansa ja siitä tuli kunnan osa.
Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 4 642. Sen pinta-ala on 5,99 neliökilometriä ja asukastiheys 775,0 asukasta neliökilometrillä. Põltsamaa sijaitsee Põltsamaan joen varrella.
Historia.
Põltsamaalle annettiin 20. heinäkuuta 1920 kauppalan itsehallinto-oikeus. Samana vuonna perustettiin myös ETK Põltsamaan Tehtaat. Tehtaiden tuotannon kasvu nostatti myös kauppa-alaa, ja Viron hallituksen päätöksellä Põltsamaasta tuli kaupunki 30. kesäkuuta 1926. Ensimmäisenä kaupunginjohtajana vuosina 1927–1930 oli eversti Martin Terras.
Uudeksi kaupunginjohtajaksi valittiin vuonna 1929 Georg Kold, joka alkoi kehittää kaupunkia: hän perusti koulun, korjautti linnaa ja päällystytti teitä. Rantaan rakennettiin paviljonki ja raivattiin uimaranta. Perustettiin Põltsamaan Kaunistamisen Yhdistys, jolla kaupungin asukkaat saataisiin toimintaan mukaan. 1930-luvulla kaikki kadut varustettiin katulampuilla, joihin saatiin sähkö omasta sähkölaitoksesta.
Kokoelma ”Sakalamaa elu” (”Sakalamaan elämä”) kuvaa 1930-luvun Põltsamaata vaatimattomasti elävän, työteliään väen kaupunkina: viinitehtaan ja hedelmäpuutarhan lisäksi Põltsamaalla oli myös useita raudan- ja puunjalostamoita, kolme ajanmukaista myllyä sekä sahaa, meijeri sekä joukko pienempiä ja suurempia kauppoja, unohtamatta sairaalaa, apteekkia, kolmea koulua sekä kahta pankkia, valtion ja kaupungin virastoja. Koska Tarton–Tallinnan maantie kulki kaupungin läpi, riitti myös kolmelle hotelli-ravintolalle ja viidelle kahvilalle asiakkaita. Samana ajanjaksona Põltsamaalla ilmestyi kolme viikkolehteä viikossa.
Toinen maailmansota tuhosi lähes 75 prosenttia kaupungin rakennuksista. Vuosina 1950–1962 Põltsamaa oli lähialueidensa keskus, ja kyseisellä ajanjaksolla kaupunkiin rakennettiin kulttuuritalo, sauna sekä stadion. Uudessa kirjapainossa painettiin alueen "Kiir"-lehteä ('Säde'). Mahtava elokuvateatteri ja lennätinrakennus ovat peräisin 1970–1980-luvuilta, mutta uuden kauppahallin rakentaminen jäi puolitiehen. EPT-rakennuskokonaisuuteen perustettiin saunallinen uimahalli ja urheilutilat.
Uuden heräämisen aikana aktiivista työtä teki Põltsamaan muinaismuistoseura, jonka johdolla uudistettiin vanhoja ja pystytettiin uusia muistomerkkejä, anottiin lupaa museon avaamiseksi ja järjestettiin kotiseutupäiviä. Kaupungin itsehallinnollinen asema palautettiin pian Viron jälleenitsenäistymisen jälkeen joulukuussa 1991.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Põltsamaan kaupungissa oli 4 188 asukasta, joista 4 104 (98,0 %) oli virolaisia, 39 (0,9 %) venäläisiä ja 42 (1,0 %) muita kansallisuuksia.
Harri Tapper

Harri Tapper (28. maaliskuuta 1929 Saarijärvi – 23. joulukuuta 2012 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija. Hän syntyi Aino (o.s. Virta, 1899–1982) ja Vihtori (1897–1970) Tapperin toisena lapsena. Hänen veljiään olivat Marko (myöhemmin kirjailija Marko Tapio, 1924–1973), Kain (kuvanveistäjä, 1930–2004) ja Yrjö (teatterilavastaja, 1932–2014). 
Harri Tapper omistautui kirjailijanuralleen täysipäiväisesti vasta jäätyään eläkkeelle luokanopettajan työstään vuonna 1985. Esikoisteos "Kirkonrakentajaveljekset" ilmestyi kuitenkin jo 1962. Hänen palkittuun tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, näytelmiä ja lyriikkaa. Parhaiten Tapper tunnetaan omaa ja taiteilijaveljestensä varttumista kuvanneesta romaanitrilogiasta "Näin syntyvät revontulet" (1990), "Kerrothan, oi koivu" (1993) ja "Tulva" (1995). Myöhemmin muistelmasarja laajeni vielä itsenäisillä lisäromaaneilla "Missä kurkien aura on" (1998) ja "Pitkäsuisten suku" (2002), jotka molemmat olivat myös Finlandia-palkintoehdokkaita. Keväällä 2009 muistelmaromaanit julkaistiin kirjailijan 80-vuotispäivien yhteydessä ensimmäistä kertaa yhtenäisenä laitoksena nimellä "Järkäle". Alkuvuodesta 2004 sai ensi-iltansa Kajaanin kaupunginteatterissa Tapperin omaelämäkerrallisiin romaaneihin perustunut näytelmä "Mihin sateenkaari päättyy".
Harri Tapperin tuotannolle on ominaista Keski-Suomen murteeseen pohjautuva puheen poljento sekä taidokas kansanihmisten kuvaus. Keski-Suomen alueen murteella on kirjoitettu muiden muassa Tapperin teokset "Hevone, naene ja kuu" (1999) sekä "Syyntakkeetom mies" (2004).
Shane Gould

 
Shane Gould () on australialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kolme kultaa, hopean ja pronssin vuoden 1972 olympialaisissa Münchenissä.
Gould rikkoi 13. huhtikuuta 1971 ja 8. tammikuuta 1972 välisenä aikana kaikkiaan seitsemän maailmanennätystä. Vanhin niistä oli lähes 16 vuotta kestänyt Dawn Fraserin 100 metrin vapaauintiennätys vuodelta 1956. Gould on ainoa uimari, jolla on samanaikaisesti ollut hallussaan viiden vapaauintimatkan (100 – 1 500 metrin) maailmanennätykset yhtä aikaa.
Vuoden 1972 olympialaisissa 15-vuotias Gould voitti aluksi 200 metrin sekauinnin kultaa rikkoen Claudia Kolbin neljä vuotta vanhan maailmanennätyksen. Seuraavana päivänä hän oli kolmas 100 metrillä. Kyseessä oli Gouldin ensimmäinen tappio tällä matkalla kahteen vuoteen. Seuraavana päivänä oli vuorossa 400 metrin vapaauinti. Gould voitti helposti rikkoen oman ME:nsä yli kahdella sekunnilla. Kaksi päivää myöhemmin 200 metrin vapaauinnissa tuli jälleen kultaa ja Gould teki kolmannen maailmanennätyksensä viidessä päivässä. Hän päätti olympiaurakkansa hopeamitaliin 800 metrin vapaauinnissa. Hänestä tuli ensimmäinen naisuimari, joka oli voittanut viisi henkilökohtaista olympiamitalia ja kolme olympiakultaa maailmanennätysajalla.
Vuosi olympialaisten jälkeen Gould lopetti kilpauransa ja vetäytyi julkisuudesta. Hän oli vuoden 2000 Sydneyn olympiakisojen avajaisissa yksi olympiatulen kantajista stadionilla.
Vuonna 2018 Gould osallistui Australian Selviytyjät -kilpailuun, jonka hän voitti. Gould on voittaessaan Selviytyjien kaikkien aikojen vanhin naisvoittaja ympäri maailman.
Piper PA-28 Cherokee

Piper PA-28 on yhdysvaltalaisen Piper Aircraftin valmistama yksimoottorinen mäntämoottorilentokonesarja. Sarjan koneet on ensisijaisesti suunniteltu yleisilmailu-, koulutus- ja lentotaksikäyttöön.
Archer.
Koneen tyyppimerkintä on PA28-181 ja se on kehitetty vanhemmasta Cherokee tyypistä PA28-140. Merkittävimmät parannukset vanhempaan versioon verrattuna ovat siiven puolisuunnikkaan muoto, suurempi korkeusvakain ja tehokkaampi moottori (150 hv ⇒ 180 hv). Näillä muutoksilla Piper Archerista tuli suorituskykyinen, lento-ominaisuuksiltaan vakaa ja kantokyvyltään hyvä lentokone. Cherokeessa on neljä istumapaikkaa, kiinteät laskutelineet ja kiinteälapainen potkuri. Konetyyppi on hyvin suosittu ja on ollut tuotannossa 1970-luvulta tähän päivään asti.
Suomen Ilmavoimat käytti kuutta Piper PA-28R-200 Cherokee Arrow II ja PA-28RT-201 Arrow IV konetta yhteyskoneina vuosina 1974-2004.
Matti Karumaa

Matti Antero Karumaa (25. marraskuuta 1924 Hämeenlinna – 31. toukokuuta 1993 Hämeenlinna) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Karumaa pelasi Hämeenlinnan Tarmossa kaudet 1942–1959. Hän muodosti pitkään tuhoisan kentän Ka-Ku-Ti yhdessä Keijo Kuuselan ja Esko Tien kanssa. Karumaa voitti Tarmossa kaksi Suomen mestaruutta.
Maajoukkueessa Karumaa pelasi yhteensä 56 maaottelua. Hän ehti olla mukana kaksi kertaa MM-kilpailuissa ja kerran olympialaisissa 1952.
Matti Karumaan kaksi vuotta vanhempi veli Pentti Karumaa pelasi myös jääkiekkoa Tarmossa. Hän pelasi urallaan 68 ottelua vuosina 1944–1954.
Juri Dolgoruki

Juri Dolgoruki (, 'pitkäkäsi'), (n. 1090/1100 – 15. toukokuuta 1157) oli Kiovan Rusin suuriruhtinas, joka perusti Moskovan.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Kiovan suuriruhtinas Vladimir Monomah ja tämän toinen puoliso, bysanttilainen aatelisnainen Eufemia, hän oli toiseksi nuorin poika. Hänellä oli 11 sisarusta ja sisaruspuolta. Hänen velipuoliaan olivat Mstislav I Suuri, Svjatoslav Vladimirovitš, Jaropolk II ja Vjatšeslav I. 
Ruhtinas.
Isänsä eläessä hän hankki Rostovin-Suzdalin alueen suvun haltuun, ja isän kuoltua Juri siirsi pääkaupunkinsa Suzdaliin. Hän soti veljiensä kanssa ja sai välillä isompiakin alueita haltuunsa, mutta joutui lopulta vetäytymään Suzdaliin. 
Hänen syntymänsä ajankohta on epäselvä, mutta jotkin kronikat kertovat Vjatšeslav I:n sanoneen Jurille: "Minulla oli jo parta, kun sinä vasta synnyit." Koska Vjatšeslav syntyi vuonna 1083, Jurin syntymäaika on vuosisadan vaihteessa.
Vuonna 1147 ruhtinas Juri Dolgoruki kutsui "Ipatjevin kronikan" mukaan Severskin ruhtinas Svjatoslavin vieraaksensa Moskovaan. Moskova oli tällöin kartano tai majatalo, jonka omisti pajari Stepan Kutško. Juri surmautti hänet, jotta kukaan ei syyttäisi hänen saaneen tilan vääryydellä haltuunsa. Vuotta 1147 pidetään perinteisesti Moskovan perustamisvuotena. Juri ympäröi tilan paaluvarustuksella vuonna 1156.
Juri Dolgoruki hyödynti Kiovan suuriruhtinaskunnan sisäisiä kiistoja, syrjäytti Izjaslav II:n ja valtasi Kiovan vuonna 1149. Hänet lyötiin takaisin seuraavana vuonna, ja valta vaihtui vielä kahdesti edestakaisin ennen kuin Juri jäi Kiovaan vuonna 1155. Kiovalaiset eivät pitäneet hänestä, ja hänet myrkytettiin erään Kiovan pajarin järjestämissä juhlissa vuonna 1157. Hänet on haudattu Berestovon Kristuksen kirkastuksen kirkkoon, joka on Kiovan luolaluostarin yhteydessä.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Juri Dolgoruki avioitui kaksi kertaa. Ensimmäinen puoliso vuonna 1108 oli kumaani-kaani Aepa Osenevitšin nimeltä tuntematon tytär, ja toinen oli kreikkalainen prinsessa Elena/Olga (k. 1182), Bysantin keisari Manuel I Komnenosin tytär tai sisar. Toisen lähteen mukaan toinen puoliso noin vuonna 1140-1150 oli nimeltä tuntematon nainen, joka kuoli tai karkotettiin vuonna 1161. Hänellä oli yhteensä 13 lasta.
Ensimmäisestä avioliitosta syntyivät lapset:
Toisesta avioliitosta syntyivät lapset:
Lisäksi hänellä oli seuraavat lapset:
Claude Auchinleck

Claude Auchinleck (21. kesäkuuta 1884 – 23. maaliskuuta 1981) oli brittiläinen sotamarsalkka ja armeijan komentaja toisessa maailmansodassa. 
Auchinleck aloitti sotilasuransa Intian siirtomaa-armeijassa, mutta vuonna 1939 hänet kutsuttiin Britanniaan IV armeijakunnan komentajaksi. Vuotta myöhemmin hän komensi liittoutuneiden joukkoja Norjassa. Myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Intian joukkojen komentaja. Heinäkuussa 1941 hänet siirrettiin Lähi-idän alueen joukkojen komentajaksi. Kesällä 1942 hän otti Lähi-idän joukkoihin kuuluneen 8. armeijan tilapäisesti suoraan komentoonsa. Auchinleck onnistui aluksi hyvin Operaatio Crusaderissa, mutta kärsi suuren tappion Erwin Rommelin joukoille Gazalan taistelussa. Hänet korvattiin lopulta Harold Alexanderilla ja samalla Bernard Montgomery tuli 8. armeijan komentajaksi. Oltuaan monta kuukautta sijoittamattomana hänet siirrettiin taas Intian joukkojen komentajaksi. Tässä virassa hän oli vuoteen 1947 asti. Vuonna 1946 hänestä tuli sotamarsalkka. Auchinleck kuoli Marrakeshissa.
Charles Jewtraw

Charles Jewtraw (5. toukokuuta 1900 Lake Placid – 26. tammikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen pikaluistelija.
Jewtraw eli ja kasvoi monilapsisessa perheessä Lake Placidissa, jossa hänen isänsä ylläpiti luistinrataa. Hänen perheensä oli köyhä, mutta hän sai tukea paikalliselta liikemieheltä Jack Mabbitilta.
Jewtrawista tuli kaikkien aikojen ensimmäinen talviolympialaisten kultamitalisti, kun hän voitti 500 metrin kilpailun Chamonix'n 1924 kisoissa, joille jälkikäteen annettiin olympiakisojen arvo. Samoissa kisoissa hän oli 1 500 metrillä kahdeksas ja 5 000 metrillä 13:s. Jewtraw lopetti luistelu-uransa pian Chamonix'n kisojen, joka oli hänen elämänsä ainoa kansainvälinen kilpailu, jälkeen. Hän palasi Lake Placidiin työttömänä 1930-luvun laman aikana ja etsi luistelunopettajan työtä, mutta hänelle tarjottiin vain lattianlakaisijan paikkaa. Myöhemmin hän työskenteli pankin turvamiehenä New Yorkissa. Hän lahjoitti kultamitalinsa Smithsonian-instituutille.
Zinetula Biljaletdinov

Zinetula Haidarovitš Biljaletdinov (, , s. 13. maaliskuuta 1955 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on Venäjän jääkiekkomaajoukkueen entinen päävalmentaja ja Neuvostoliiton maajoukkueen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi 244 maaottelua tehden 21 maalia vuosina 1976–1988. Hän voitti olympiakultaa vuonna 1984, Kanada-cupin vuonna 1981 ja kuusi maailmanmestaruutta. Hän voitti alle 20-vuotiaiden epävirallisen maailmanmestaruuden vuosina 1974 ja 1975. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Biljaletdinov pelasi 588 liigaottelua tehden 63 maalia. Seuratasolla hän edusti Dynamo Moskovaa, jonka kapteeni hän oli usean vuoden ajan.
Biljaletdinov toimi NHL:ssä apuvalmentajana Winnipeg Jetsissä kausina 1993–1995 ja samassa organisaatiossa seuran muutettua Phoenixiin ja otettua nimekseen Phoenix Coyotes kaudella 1996–1997. Hän oli päävalmentajana Dynamo Moskovassa kausina 1997–2004, Bars Kazanissa kausina 2004–2011 ja 2014–2019 sekä sveitsiläisseura Luganossa syksyllä 2001. Hän toimi kaudesta 1997–1998 lähtien Venäjän maajoukkueen apuvalmentajana, ja maajoukkueen päävalmentaja hän oli maailmancupissa 2004 sekä kausina 2011–2014. Hänen johdollaan Venäjä voitti maailmanmestaruuden vuonna 2012.
Yksityiselämä.
Etniseltä taustaltaan Zinetula (Zinnetulla) Biljaletdinov on tataari. Hänen isänsä Haidar oli kotoisin Nižni Novgorodin alueen mišäärikylästä "Pitsa" (Пица). Biljaletdinovin tyttären Nataljan poika on jääkiekkoilija Aleksandr Romanov.
For Those About to Rock We Salute You

For Those About to Rock (We Salute You) on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n 23. marraskuuta 1981 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Albumin nimikappaleesta tuli menestys, ja muita tunnettuja kappaleita ovat "Inject the Venom" ja "Let's Get It Up". Albumi on viimeinen, jonka on tuottanut Robert John "Mutt" Lange, joka on tuottanut myös yhtyeen menestyksekkäät "Highway to Hell" ja "Back in Black" -albumit. Albumi nousi listaykköseksi Yhdysvalloissa ja oli siinä suhteessa ainoa laatuaan vuoden 2008 "Black Ice" -albumiin saakka.
Albumin nimi on lähtöisin siitä kun yhtyeen kitaristi Angus Young luki kirjan nimeltä "For Those About to Die, We Salute You", joka kertoi roomalaisista gladiaattoreista. Albumi julkaistiin remasteroituna vuonna 2003 osana "AC/DC remasters" -sarjaa. Kappale ”For Those About to Rock (We Salute You)” oli Jack Blackin tähdittämässä elokuvassa "School of Rock" nimellä "For those about to rock, I salute you".
Video.
For Those About to Rock -nimellä on julkaistu myös video, joka sisältää neljä yhtyeen esittämää kappaletta. Videossa julkaistiin myös yhtyeiden The Black Crowesin, Metallican ja Panteran kappaleet samalta keikalta. AC/DC:n kappaleet videolla ovat seuraavat:
Formaali ajattelu

Formaali eli muodollinen ajattelu tarkoittaa kykyä ajatella loogisesti ja abstraktisesti (Inhelder &amp; Piaget, 1958).
Jean Piaget ja Bärbel Inhelder esittivät, että lapsi tulee formaalien operaatioiden kauteen noin 11–12-vuotiaana, murrosiässä. Nuori käyttää ajattelussaan symboleja. Tällöin nuori pystyy myös hypoteettis-deduktiiviseen päättelyyn eli soveltamaan yleisiä sääntöjä yksittäisiin tapauksiin.
Formaali ajattelu on Piaget'n kehitysteorian korkein vaihe, jonka kehitys on johdonmukainen jatke sensomotoriselle, esioperationaalille ja konkreetille ajattelulle. Sen aikana ajattelu kehittyy käsitteelliseksi, hypoteettiseksi, ja siinä sovelletaan erilaisia logiikan päättelysääntöjä. Skeemat eli toimintarakenteet muodostavat ajattelun kokonaisrakenteen, formaalin struktuurin. Skeemoja on useammanlaisia, mm. perustava skeema on muuttujien eristäminen ja kontrollointi. Korkeatasoisessa formaalissa ajattelussa kyetään esimerkiksi luomaan kokeellinen asetelma jonkun tekijän vaikutuksen ymmärtämiseksi. Piaget ja Inheöder (1958) käyttivät luonnontieteellisiä tehtäviä, kuten heiluria, formaalin ajattelun mittaamiseen.
Suomessa formaalin ajattelun tutkimusta ovat tehneet Hautamäki (1984) ja Seppälä (2013) (vrt. Kallio, 2011). Näissä tutkimuksissa on todettu, että Suomessa formaalia ajattelua eivät saavuta kaikki nuoret eivätkä myöskään kaikki korkeakouluopiskelijat. Korkeimmillaan noin 2/3 korkeakouluopiskelijoista hallitsee tämän ajattelumuodon (Seppälä, 2013). Tulokset vahvistavat kansainvälisiä havaintoja siitä, että Piaget oli ylioptimistinen olettaessaan formaalin ajattelun olevan universaali kaikkien nuorten ja aikuisten hallitsema taito.
Formaalin ajattelun jälkeisenä uutena kehitysvaiheena on pidetty postformaalia ajattelua, mutta kaikki eivät hyväksy tätä näkemystä. Tällaiseen "postformaaliin ajatteluun" katsotaan sisältyvän relativistinen (suhteellinen) ja dialektinen (ristiitoja yhdistävä) ajattelu (Kallio, 2016). Tutkimuksessa on väitetty (Kallio, emt.) että ristiriitoja ratkaiseva ajattelu on osa viisautta , tosin viisauteen ilmiönä sisältyy myös laajemmin personallisuuteen, tunteisiin ja eettiseen arviointiin liittyviä piirteitä.
Jevgeni Kulikov

Jevgeni Nikolajevitš Kulikov (s. 25. toukokuuta 1950) on venäläinen pikaluistelun olympiavoittaja, joka aktiiviuransa aikana edusti Neuvostoliittoa. Hänen paras matkansa oli 500 metriä.
Vuonna 1975 Kulikovista tuli ensimmäinen luistelija maailmassa, joka luisteli 500 metriä alle 38 sekunnin. Kahden viikon aikana hän paransi omaa maailmanennätystä peräti kolme kertaa, viimeisellään aikaan 37,00. Hänen ennätyksensä säilyi voimassa kahdeksan vuotta. Samaisena vuonna hänelle myönnettiin Oscar-patsas. Sprintterien MM-kisoissa hän saavutti hopeaa.
Innsbruckin 1976 olympialaisten 500 metrillä Kulikov luisteli kuumeisena ja vilustuneena, mutta voitti tästä huolimatta kultamitalin olympiaennätyksellä 39,17 s. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin olympialaisissa hän oli 500 metrillä hopealla ajalla 38,37 s. Vuonna 1977 hän oli sprintterien MM-kisoissa kolmas. Vuonna 1981 hän paransi vielä omaa 500 metrin maailmanennätystään ja luisteli matkan ensimmäisenä ihmisenä alle 37 sekunnin. Uransa aikana hän teki kaikkiaan yhdeksän maailmanennätystä.
Varangin niemimaa

Varangin niemimaa (, , kveeniksi "Varenkinniemi") on Finnmarkin läänissä Norjan koilliskolkassa sijaitseva Barentsinmereen työntyvä niemimaa. Lännessä sen rajaa Tenovuono ja etelälaitaa reunustaa Varanginvuono.
Varangin niemimaalla sijaitsevia kuntia ovat Vesisaari, Vuoreija, Berlevåg ja Båtsfjord, joilla on samannimiset keskustaajamat, sekä Uuniemi ("Unjárga-Nesseby").
Niemimaata hallitsee tunturikasvillisuus. Korkein kohta Stangnestind kohoaa 724 m merenpinnan yläpuolella. Vuonna 2006 perustettu Varangin niemimaan kansallispuisto ("Varangerhalvøya nasjonalpark") kattaa suuren osan niemimaata.
Tsukihime

Tsukihime () on TYPE-MOON-yrityksen visual novel, jonka pohjalta tehtiin myös 12-osainen anime Shingetsutan Tsukihime () ja manga. Tsukihime-peli saavutti Japanissa dōjin-taustaansa nähden paljon huomiota omalaatuisen tarinankerrontansa ja yksityiskohtaisen taustajuonen ansiosta. Alun perin "Tsukihime" julkaistiin joulukuussa 2000, ja pian tammikuussa 2001 TYPE-MOON julkaisi Tsukihime PLUS+DISKin, joka sisälsi sivujuonia ja sarjaan liittyvää materiaalia. Elokuussa 2001 seurasi "Tsukihimen" jatko-osa "Kagetsu Tōya". Huhtikuussa 2003 kaikki kolme levyä ja kasa lisämateriaalia, kuin myös pelin uudelleenmiksattu ääniraita, julkaistiin Tsuki-Bako-nimisessä kokoelmassa.
Tsukihime-anime esitettiin alun perin 9.10.2003 ja 25.12.2003 välisenä aikana TBS- ja BS-i-kanavilla. Englanninkielinen julkaisu kulkee nimellä "Lunar Legend Tsukihime".
"Melty Blood"-sarjassa esiintyy myös hahmoja "Tsukihimestä".
Terry McDermott (pikaluistelija)

Richard Terrance ”Terry” McDermott (20. syyskuuta 1940 Essexville, Michigan, Yhdysvallat – 20. toukokuuta 2023) oli yhdysvaltalainen pikaluistelun olympiavoittaja. Hänen päämatkansa oli 500 metriä.
Kansainvälisellä tasolla McDermott kilpaili ainoastaan talviolympialaisissa. Squaw Valleyn kisoissa 1960 hän oli 500 metrillä seitsemäs ajalla 40,9 s. Innsbruckissa 1964 hän voitti samalla matkalla kaikkien yllätykseksi olympiakultaa ajalla 40,1 s jättäen taakseen ennakkosuosikki Jevgeni Grišinin. McDermottilla oli jaloissaan valmentaja Leo Freisingerilta lainatut luistimet. Rouva Freisingerilta hän sai onnea tuottavan neulan, jollaisen oli aiemmin saanut naisten puolella menestynyt Lidija Skoblikova Grenoblessa 1968 McDermott jakoi 500 metrillä loppuajalla 40,5 s hopeasijan Magne Thomassenin kanssa 0,2 sekuntia voittaja Erhard Kelleristä jääneenä.
Lake Placidin 1980 talviolympialaisten avajaisissa McDermott vannoi tuomarien valan.
Mirror Ball

Mirror Ball on kanadalaisen folk/rock/country-muusikon Neil Youngin albumi, jolla taustoja soittaa Pearl Jam -yhtye. Neil Young oli tavannut 1992 Eddie Vedderin ja pyysi Pearl Jamin soittamaan Bridge School Benefit -konserttiin. Tästä alkoi Neil Youngin ja Pearl Jamin yhteistyö. Mirror Ballin lisäksi he julkaisivat kahden kappaleen levyn "Merkin Ball", joka sisältää Vedderin sävellykset "I Got Id" ja "Long Road".
"Helsingin Sanomien" kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Ants Antson

Ants Antson (11. marraskuuta 1938 Tallinna – 31. lokakuuta 2015) oli virolainen pikaluistelija ja olympiavoittaja, joka edusti aktiiviurallaan Neuvostoliittoa.
Urheilu-ura.
Antson kuului vuodesta 1963 entisen huippuluistelija Boris Šilkovin valmentamaan Neuvostoliiton maajoukkueeseen. Vuonna 1964 Antson voitti Euroopan mestaruuden. Samana vuonna Innsbruckin olympialaisissa hän voitti kultaa 1 500 metrillä. Lisäksi hän luisteli 11. helmikuuta Oslossa 3 000 metrillä uuden maailmanennätyksen 4.27,3. Saavutustensa myötä hänelle myönnettiin Oscar Mathisen -palkinto. Samoin hänet valittiin vuonna 1964 Viron vuoden urheilijaksi.
Antson edusti MM- ja EM-kisoissa Neuvostoliittoa. MM-kisoissa hän oli 15:s vuonna 1964, viides vuonna 1965, 15:s vuonna 1966 ja neljäs vuonna 1967. Vuoden 1964 Euroopan mestaruuden jälkeen hän oli kuudes vuonna 1965, 12:s vuonna 1966, neljäs vuonna 1967 ja 16:s vuonna 1968.
Vuonna 1967 Antson voitti Neuvostoliiton yleisluistelumestaruuden. Hopeaa hän saavutti vuosina 1965 ja 1968 ja pronssia 1966.
Kilpauran jälkeen.
Uransa jälkeen Antson toimi Tallinnan Kalevissa vuosina 1970–1977 valmennustehtävissä erityisesti pyöräilijöiden valmentajana. Sen jälkeen hän johti Tallinnan Pyöräilyvelodromia. Vuosina 1993–2000 hän oli Tallinnan kaupunginhallituksessa ja osastopäällikkönä Viron Kulttuuri- ja urheiluministeriössä. Antsonilla oli kunniatehtävä kantaa juuri itsenäisyytensä takaisin saaneen Viron joukkueen lippua Albertvillen talviolympialaisissa 1992.
Antson kuoli 76-vuotiaana 31. lokakuuta 2015.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Parhaimmillaan Antson oli ”aateliskalenterin” neljännellä sijalla.
Suunujoki

Suunu(joki) eli Suununjoki eli Sunujoki (lyydiksi "Suunund’ogi", ) on Ääniseen laskeva joki Karjalan tasavallan Mujejärven, Suojärven ja Kontupohjan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 280 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7 670 neliökilometriä ja keskivirtaama 30 kilometrin päässä joen suusta 66 kuutiometriä sekunnissa.
Suunujoki on Karjalan tasavallan toiseksi pisin ja valuma-alueeltaan kolmanneksi suurin joki. Se saa alkunsa Mujejärven piirin Kivijärvestä 364 metriä merenpinnan yläpuolella. Joki virtaa mutkitellen kohti koillista ja laskee Äänisen Kontupohjanlahteen 33 metrin korkeudella. Yläjuoksu sijaitsee Keski-Karjalan ylängön itäreunalla ja alajuoksu Äänisniemen harjuvyöhykkeellä. Valuma-alueesta 63 % on metsää, 18 % suota ja 13 % järviä.
Suunujoen pituudesta lähes kolmasosa on järviä. Niistä suurimmat ovat yläjuoksulta lukien Koutajärvi (10,5 km²), Roikonjärvi (25,1 km²), Himolanjärvi (80,5 km²), Kuutamajärvi (12,4 km²), Tsudojärvi (9,5 km²), Lintujärvi (6,3 km²), Kuivajärvi ja Viiksjärvi (9,8 km²) ja Suunujärvi (50 km²). Valuma-alueeltaan suurimmat sivujoet ovat Muotkajoki (366 km²), Tsuorankojoki (274 km²), Semsjoki (883 km²) ja Santalanjoki (71,3 km²).
Suunujoen alajuoksulle rakennettiin 1930-luvulla Hirvaksen pato ja joen virtaus ohjattiin Päljärven vesivoimalaitoksen kanavaa pitkin Päljärveen ja edelleen Kontupohjan vesivoimalan säännöstelyaltaan muodostaviin Sandaljärveen ja Nikajärveen. Tämän seurauksena nykyään suurin osa Suunujoen vedestä laskee Ääniseen Kontupohjassa, ja Jänispellon luona laskeva vanha uoma muodostaa oman vesistönsä. Alajuoksulla sijainneet Hirvas- ja Porokoski ovat lähes kokonaan kuivuneet ja kuuluisan Kivatsun putouksen vesimäärä on huomattavasti vähentynyt.
Suunujoen kaltevuus on keskimäärin 1,16 ‰. Sen virtaus on yleensä hidas ja jokiuoman leveys keskimäärin 50 metriä. Kalalajeja ovat taimen, hauki ja ahven. Suunujoki on suosittu retkeilykohde, joka sopii myös aloitteleville melojille. Reitit alkavat Porajärveltä tai Lintujärveltä ja päättyvät Hirvaksen padolle. Joen alajuoksulla sijaitsee Kivatsun luonnonpuisto. Porokoskella on muinaisen tulivuoren jäänteitä.
Kontupohjan kaupunki ottaa Suunujoen Nikajärvestä käyttövetensä. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1970-luvun alussa.
Petit Palais

Petit Palais on Pariisissa Ranskassa sijaitseva museo, joka rakennettiin vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyyn. Arkkitehtina toimi Charles-Louis Girault. Nykyään rakennuksessa toimii Pariisin kaupungin taidemuseo ().
Museon nykyiset näyttelyt jakautuvat kolmeen osaan: Dutuit-kokoelma, johon kuuluu teoksia keskiajalta ja renessanssin aikakaudelta, Tuck-kokoelma, johon kuuluu huonekaluja 1700-luvulta, ja Pariisin kaupungin kokoelma, johon kuuluu ranskalaisten taiteilijoiden, kuten Jean Auguste Dominique Ingres'n, Eugène Delacroix'n ja Gustave Courbet'n teoksia.
Puolipyöreää sisäpihaa ympäröivä rakennus on samannäköinen kuin lähellä oleva Grand Palais. Sen joonialaiset pylväät, sisäänkäynti ja kupoli taas muistuttavat joen toisella puolella olevaa Invalidikirkkoa.
Morris

Maurice de Bevere (1. joulukuuta 1923 Kortrijk, Belgia – 16. heinäkuuta 2001 Bryssel), joka tunnetaan paremmin nimellä Morris, oli belgialainen sarjakuvantekijä ja Lucky Luken luoja. Hänen taiteilijanimensä on johdettu etunimestä, joka lausutaan ”moris”.
Morris aloitti piirtäjänuransa pienellä ja lyhytikäisellä CBA-animaatiostudiolla, missä hän tapasi Peyon ja André Franquinin.
Vuonna 1947 Morris loi Lucky Luken "Spirou"-sarjakuvalehteen. Spiroussa Morris, Jijé, André Franquin ja Will tunnettiin ”neljän koplana”. Heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi, sillä Spiroun kustantajan Dupuis’n toimitilat sijaitsivat tuolloin Marcinellessa lähellä Charleroita.
Lucky Luke on yksinäinen cowboy, joka kiertelee villissä lännessä auttaen hädänalaisia apunaan uskollinen ratsunsa Jolly Jumper. Lucky Luken hahmon esikuvana väitetään olleen Morrisin vuokraemännän, joka poltti tupakkaa ja hyräili laulua ”I’m Lonely Tonight”. Sankarin nimen Morris halusi amerikkalaishenkisen sointuvaksi Donald Duckin (Aku Ankka) tapaan. Lucky Lukea uskollisesti seuraavan Rantanplan-koiran nimi taas muistuttaa Rin Tin Tinin nimeä.
Ensimmäiset 31 Lucky Luke -seikkailua julkaistiin Dupuis-kustantamon Spiroussa, mutta vuonna 1968 tarinoiden "Postivaunut" ja "Arkajalka" välillä Morris jätti Dupuis’n ja siirtyi Dargaudin "Pilote"-lehteen.
Morris matkusteli Yhdysvalloissa työtovereidensa Jijén ja André Franquinin kanssa asuen siellä kuusi vuotta, jolloin hän keräsi lisää aineistoa sankarinsa seikkailuja varten. Siellä hän kohtasi myös Jack Davisin ja Harvey Kurtzmanin, Mad-lehden perustajat. Tuona aikana hän tapasi myös René Goscinnyn, Asterixista tunnetun ranskalaisen sarjakuvakirjoittajan, joka kirjoitti monet parhaista Lucky Luke -tarinoista ennen kuolemaansa 1977. 
Toisin kuin monet kollegansa, Morris ei tehnyt useita eri sarjoja, vaikka hän tekikin paljon tarinakuvituksia 1940- ja 1950-luvulla. 1990-luvulla hän irrotti Lucky Lukesta omaksi sarjakseen Rantanplanin, lännen tyhmimmän koiran.
Myllyoja (Heinola)

Myllyoja on pientalovaltainen kaupunginosa Heinolassa keskustasta noin viisi kilometriä etelään. Lahti–Heinola-rata kulkee Myllyojan kautta. Radalta on pistoraide viereiselle Kuusakoski Oy:n romuautojen, kierrätysmetallien ja muun materiaalin käsittelylaitokselle. Myllyoja kuului ennen vuoden 1997 kuntaliitosta Heinolan maalaiskuntaan.
Myllyojalla oli aiemmin peruskoulun ala-aste, mutta koulu jouduttiin sulkemaan homeongelman vuoksi. Koulu toimi jonkin aikaa entisen koulurakennuksen tontilla väistötiloissa.
Tenavatähden kilpailija Ella Lahtinen on kotoisin Myllyojalta.
Halloween II – tappajan paluu

Halloween II – tappajan paluu (engl. "Halloween II") on vuonna 1981 tehty yhdysvaltalainen kauhuelokuva ja ensimmäinen jatko-osa elokuvalle "Halloween - naamioiden yö". Juonellisesti se jatkaa suoraan edeltäjänsä tapahtumien jälkeen, Michael Myersin jatkaessa murhasarjaansa pyhäinpäivän yönä. Elokuvan on ohjannut Rick Rosenthal, ja sen pääosissa jatkavat Donald Pleasence ja Jamie Lee Curtis.
"Halloween 2" on alkuperäiselokuvan jatko-osista ainoa John Carpenterin ja Debra Hillin käsikirjoittama; jälkeenpäin Carpenter on kertonut laatiessa käsikirjoitusta lähinnä vastahakoisesti ja vähäisellä mielenkiinnolla. Carpenterille tarjottiin myös mahdollisuutta ohjata jatko-osa, mutta Carpenter ei halunnut olla käsikirjoittamista ja säveltämistä enempää liiaksi osallisena jatko-osan työstämisessä, joten kun hän ja ensimmäisessä elokuvassa hänen kanssaan työskennellyt Tommy Lee Wallace kieltäytyivät ohjausvastuusta, Rosenthal palkattiin ohjaajaksi.
Juoni.
Elokuva alkaa siitä mihin ensimmäinen osa päättyi. Sarjamurhaaja Michael Myersia on ammuttu kuusi kertaa, mutta hän on yhä elossa ja vapaalla jalalla. Laurie Strode kiidätetään loukkaantuneena sairaalaan, ja samaan aikaan tohtori Loomis yrittää löytää kadonnutta Myersia. Tämä on kuitenkin päättänyt saada Laurien hengiltä ja suuntaa kulkunsa Haddonfieldin sairaalaan. 
Myersin tappaessa sairaalan henkilökuntaa tohtori Loomis saa selville, että Laurie on Myersin sisko. Loomis saapuu Haddonfieldin sairaalaan ja löytää sieltä Myersin ja Laurien. Myersia ammutaan taas useamman kerran, mutta mies ei pysähdy vaan puukottaa Loomisia. Laurie ampuu Myersia silmiin kaksi kertaa ja saa tämän sokeutumaan. Myersin huitoessa veitsellä Loomis täyttää huoneen kaasulla ja käskee Laurien paeta. Hän sytyttää tupakansytyttimen, ja huoneessa oleva kaasu räjähtää. Vähän matkan päässä suojassa oleva Laurie katsoo palavaan käytävään, jossa ilmiliekeissä oleva Myers kävelee häntä kohti, mutta lopulta tuupertuu maahan. Viranomaiset saapuvat paikalle ja Laurie lähtee ambulanssin kyydissä toiseen sairaalaan.
Vastaanotto.
Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle ennakkotarkastuksessa 18.2.1982 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei ollut laillista Suomessa esittää eikä levittää. Syyskuussa 1982 tarkastamo kuitenkin salli elokuvasta noin 50 sekuntia lyhennetyn version ikärajalla K18. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen arvioi elokuvan Suomen markkinoille sensuroitua VHS-versiota ja pitää sen ikävimpänä piirteenä koomista psykologisointia, kuten ”me kaikki pelkäämme pahaa sisimmässämme”. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kabaree

Kabaree on viihteen muoto, joka yhdistää laulua, tanssia, komediaa ja teatteria. Tyypillisesti kabareeta esitetään ravintoloissa ja yökerhoissa, joissa yleisö istuu pöytien ääressä nauttien samalla drinkkejä. Tunnetuimpia kabareeravintoloita lienevät Moulin Rouge sekä Lido de Paris.
Kabaree sai alkunsa Pariisissa belle époque -aikakaudella 1800-luvun loppupuolella. Ihmiset viihtyivät kabareissa, sillä siellä saattoi syödä, tupakoida ja jutella ottamatta hattua pois päästä, eikä tarvinnut noudattaa kaikkia yhteiskunnan sääntöjä. Hinnat olivat halpoja, ja kabareissa kävivät niin rikkaat kuin työväenluokkakin. 1900-luvulla ensimmäisen maailmansodan lähestyessä hinnat nousivat, ja kabaree muuttui vain rikkaiden huviksi.
Ranskalainen kabaree.
Ensimmäinen kabareeravintola, Rodolphe Salis’n ”cabaret artistique”, avattiin Montmartreen vuonna 1881. Sille annettiin pian uusi nimi Le Chat Noir (’Musta kissa’). Siitä tuli paikka, jossa aloittelevat kabaree-esiintyjät kokeilivat uusia esityksiään. Varhaisten kabareiden tyypillinen ohjelma sisälsi lausuntaa, varjoteatteria, lauluja sekä stand up -komediaa. 
Moulin Rouge rakennettiin vuonna 1889 Pigallen punaisten lyhtyjen alueelle lähelle Montmartrea. Se on kuuluisa katollaan olevasta suuresta punaisesta tuulimyllystä. Moulin Rougessa tavallisesti esiintyi ensimmäisenä can-can-tanssijoita, jonka jälkeen useita merkittäviä varieteetähtiä esiintyi. 
Folies Bergère houkutteli suuria väkijoukkoja, vaikka se oli kalliimpi kuin muut kabareeravintolat. Se oli suosionsa huipulla 1890-luvulta 1920-luvulle. Siellä esiintyi muun muassa Joséphine Baker.
Champs-Élysées-kadulla sijaitseva Le Lido perustettiin vuonna 1946. Siellä on esiintynyt useita kuuluisia henkilöitä kuten Édith Piaf, Ohukainen ja Paksukainen, Shirley MacLaine, Elton John, Marlene Dietrich, Maurice Chevalier ja Noël Coward.
Imettäjä

Imettäjä on nainen, joka imettää vauvaa tämän äidin puolesta.
Syitä imettäjän käytölle.
Imettäjä täydentää tai korvaa vauvan oman äidin suorittamaa imettämistä vauvan rintaruokinnan aikana. Syitä tähän voi olla vähäinen rintamaidon eritys, äidin sairaus tai haluttomuus imettää - toisinaan jopa imetyspelko. Äidin päihdeongelmat saattavat myös olla este imetykselle.
Äidin synnyttäessä useamman lapsen kerralla voi imettäjän käyttö olla perusteltua riittävän maitomäärän takaamiseksi kaikille lapsille.
Imettäjän rooli.
Imettäjän käyttö on nykyään harvinaista teollisuusmaissa. Suomessa on lisäksi kattava sairaaloiden ja sairaanhoitopiirien äidinmaitokeskusten verkosto. Imettäjiä esiintyy sitä vastoin edelleen kehitysmaissa. Kätilön avustaessa kotisynnytyksessä, hän voi toimia samalla myös imettäjänä.
Yleinen käsitys on, ettei nainen pysty imettämään ilman raskauden läpikäyntiä. Naisella maidon eritys on toisinaan mahdollista käynnistää säännöllisellä nännipihan ja nännin hierontakäsittelyllä. Samalla periaatteella aikaisemmin synnyttänyt nainen saattaa pystyä aktivoimaan maidon erityksen.
Historia.
Imettäjinä toimineita naisia mainitaan jo muinaisissa egyptiläisissä ja heprealaisissa kirjallisissa lähteissä, kuten myös Raamatussa. Aikojen saatossa imettäjän käyttöön on usein liittynyt käsitys imettämisen sopimattomuudesta henkilön arvolle. Imettäjän käyttö on saattanut toimia osoituksena perheen vauraudesta. Myös tietoisuus imetyksen raskautta ehkäisevästä vaikutuksesta on saattanut olla syy imettäjän käyttöön.
Carlos Lopes

Carlos Alberto de Sousa Lopes (s. 18. helmikuuta 1947 Vildemoinhos) on portugalilainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja. Lopesista tuli Portugalin ensimmäinen olympiakultamitalisti voittaessaan maratonjuoksun Los Angelesin kisoissa vuonna 1984.
Lopes nousi huipulle vasta kypsässä iässä. Hän oli 24-vuotiaana mukana Helsingin EM-kisoissa vuonna 1971 jääden 10 000 metrillä viimeiseksi. Münchenin olympialaisissa 1972 hän karsiutui alkuerissä ja kaksi vuotta myöhemmin Rooman EM-kisoissa matka päättyi keskeytykseen.
Vuonna 1976 Lopes aloitti juoksukauden voittamalla maastojuoksun maailmanmestaruuden Walesissa. Ennen kautta hän oli menestynyt varsin keskinkertaisesti. Montrealin olympialaisten 10 000 metrin juoksussa hän lähti johtamaan neljästä kilometristä eteenpäin ja ainoa joka pystyi seuraamaan häntä oli puolustava mestari Lasse Virén. Kierros jäljellä Virén ohitti Lopesin ja voitti kultaa, Lopes oli selvä kakkonen. 
Vuonna 1977 Lopes oli maastojuoksun MM-kisoissa kakkonen. Sen jälkeen hän palasi huipulle vasta vuonna 1982, jolloin hän teki Oslossa uuden 10 000 metrin juoksun Euroopan ennätyksen. Hänen aikansa 27.24,39 rikkoi hänen maanmiehensä Fernando Mameden tekemän ennätysajan. Vuonna 1983 hän voitti maastojuoksun maailmanmestaruuden Gatesheadissa.
Lopes osallistui ensi kertaa maratonille vuoden 1982 lopussa (New York), mutta ei päässyt maaliin törmättyään katselijaan. Seuraavassa maratonissaan Rotterdamissa hän sijoittui toiseksi Australian Rob de Castellalle kaksi sekuntia hävinneenä. Lopesin aika 2.08.39 oli uusi Euroopan ennätys. Yleisurheilun MM-kisoissa Helsingissä Lopes oli 10 000 metrillä kuudes.
Vuosi 1984 oli Lopesin paras. Hän uusi maastojuoksun mestaruutensa New Jerseyssä tuhansien portugalilaisten siirtolaisten edessä. Tukholmassa hän auttoi Mamedea voittamaan ja rikkomaan 10 000 metrin maailmanennätyksen (27.13,81). Lopes itse oli toinen.
Juuri ennen Los Angelesin kisoja auto törmäsi Lopesiin Lissabonissa. Juoksijan onneksi hän ei loukkaantunut pahemmin. Erittäin kuumissa ja kosteissa oloissa juostulla olympiamaratonilla 37-vuotias Lopes aloitti kiihdyttää vauhtiaan 34,5 kilometrin kohdalla. Seuraaviin viiteen kilometriin hän käytti ainoastaan 14 minuuttia 35 sekuntia. Lopulta hän voitti 35 sekunnin erolla olympiakultaa silloisella olympiaennätyksellä 2.09.21. 
Vuonna 1985 Lopes voitti 1. tammikuuta São Paulon 12,64 kilometrin uudenvuodenjuoksun. Hän voitti samana vuonna kolmannen maastojuoksun maailmanmestaruutensa Lissabonissa käydyissä kisoissa. Vuoden 1985 Rotterdamin maratonilla hän voitti uudella maailmanennätysajalla 2.07.12. Se oli 54 sekuntia alle entisen ennätyksen ja ensimmäinen kerta kun 42,195 kilometriä juostiin alle 2 tunnin 8 minuutin. Tämä on toistaiseksi viimeinen kerta, kun eurooppalainen on pitänyt hallussaan miesten maratonin maailmanennätystä.
Piper PA-32R

Piper Saratoga tyyppimerkinnältään PA32R-301T on amerikkalaisvalmisteinen yksimoottorinen tyyppihyväksytty turboahdettu kuusipaikkainen mäntämoottorilentokone. Piper Saratogasta on useita malleja. Yhteistä kaikille on runko, siivet, korkeus- ja sivuvakain. Moottori on kaikissa kuusisylinterinen ruiskutusmoottori ja kone on varustettu säätölapapotkurilla. Laskutelineet ovat joko kiinteät tai sisäänvedettävät. Moottorivaihtoehtoja ovat vapaastihengittävä ja turboahdettu malli. Potkuri on 2- tai 3-lapainen.
Tämä PA32R-301T-malli on varustettu sisäänvedettävillä laskutelineillä (R-kirjain tyyppimerkinnässä) ja turboahtimella (T-kirjain tyyppimerkinnän lopussa). Turboahtimen tehtävä on lentokoneissa erilainen verrattuna autoon. Sillä ei haeta lisää tehoa merenpinnan tasolla vaan turboahtimen tehtävä on mahdollistaa moottorin teho myös suuremmissa lentokorkeuksissa, jossa hapen osapaineen aleneminen muuten pienentäisi moottorista saatavaa tehoa. Näin tämän lentokoneen nousukyky ei pienene noustessa ja lentämisen on mahdollista korkeammalla, säiden yläpuolella. Piper Saratoga onkin yksi suorituskykyisimmistä kuusipaikkaista yksimoottorisista mäntämoottorilentokoneista. Sen lento-ominaisuudet ovat vakaat ja yllätyksettömät ja kone soveltuu hyvin mittarilentoon. Konetyyppi on suosittu Yhdysvalloissa. Suomessa tätä konetyppiä on vain muutama yksilö.
Lentosuunnitelmassa käytetty lyhenne P32R
Tohninmäen ristiraunio

Tohninmäen ristiraunio on Töysän Tohnin kylällä sijaitseva vanha muinaisjäännösalue, joka on vuosina 2004–2005 kunnostettu ja merkitty matkailunähtävyydeksi. Alavuden kaupungin vaakuna perustuu ristiraunioon.
Paikallisten kertomusten mukaan ristinraunion luona on ollut puinen jumalankuva, jolla on rautaiset korvarenkaat. Paikalla on mahdollisesti uhrattu.
Jukka Wuolio

Jukka Sakari Wuolio (5. maaliskuuta 1927 Tampere - 27. kesäkuuta 2001 Jyväskylä) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti Tampereen Ilvestä vuosina 1944-1956 ja voitti viisi Suomen-mestaruutta sekä kaksi SM-hopeaa. Maajoukkueessa Wuolio pelasi 30 kertaa ja esiintyi myös MM-kisoissa 1951 ja olympialaisissa 1952. Pelaajanuran ohella Wuolio vaikutti jääkiekkomaailmassa esimerkiksi kirjoittamalla aiheeseen liittyviä artikkeleita sekä ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan vuonna 1950. Wuolio on jääkiekkoleijona.
Muuta.
Jääkiekkoilu-uransa jälkeen Wuolio jatkoi lajin parissa kirjoittamalla artikkeleita Suomen Urheilulehteen ja toimien suomalaista jääkiekkoa edistävän työryhmän jäsenenä. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta liikuntatieteellisen tiedekunnan lehtoriksi.
Aikaisemmin Wuolio oli opiskellut voimistelunopettajaksi ja kirjoittanut ensimmäisen suomalaisen jääkiekko-oppaan "Jääkiekko" (1950).
Wuolio tunnettiin puolustajana mutta hän tiettävästi pelasi hetkellisesti myös hyökkääjänä SM-sarjassa.
Mummypowder

Mummypowder on suomalainen nelihenkinen vaihtoehtoista englanninkielistä kitararockia soittava yhtye, jonka keulahahmo ja sen ainoa alkuperäisjäsen on laulaja, kitaristi ja laulunkirjoittaja Janne Lehtinen. 
Historia.
Mummypowder perustettiin Helsingissä vuonna 1996. Yhtye solmi levytyssopimuksen Straightedge Recordsin kanssa vuonna 1997. Mummypowder soitti kymmenennen konserttinsa New Yorkin CBGB's-klubilla ja heti seuraavan South By Southwest -rockfestivaaleilla Austinissa, Yhdysvalloissa.
Vuonna 1999 Mummypowder julkaisi debyyttialbuminsa "The Heavyweight Champions", joka oli arvostelumenestys. Yhtye kutistui yksimiehiseksi vuonna 2001, ja toinen albumi "V. Strange" (2003) oli kansitaidetta myöten miltei kokonaan Janne Lehtisen tuotos. Levy oli niin ikään arvostelumenestys joidenkin kriitikoiden nimetessä sen jopa vuoden levyksi.
Yhtyeen "Consternation! Uproar!" -albumilta (2004) ensimmäisenä julkaistun singlen "Don't Hold Your Breath" -videota esitettiin MTV:llä. Pääosin animaation keinoin toteutettu video oli Onni Tappolan ja Janne Lehtisen yhteistyötä. "Don't Hold Your Breath" soi vuoden 2004 loppupuoliskolla radioissa ja televisiossa liki kuusisataa kertaa.
Toukokuussa 2006 Mummypowderin "Consternation! Uproar!" -albumi julkaistiin Japanissa Super-Sonic-levy-yhtiöllä. Yhtye teki albumin julkaisun yhteydessä pienimuotoisen kiertueen Tokiossa.
Cauchyn–Schwarzin epäyhtälö

Matematiikassa Cauchyn epäyhtälö, Cauchyn-Schwarzin epäyhtälö, Schwarzin epäyhtälö tai Cauchyn-Bunjakovskin-Schwarzin epäyhtälö on kuuluisa ja monissa tilanteissa hyödyllinen epäyhtälö, jonka nimen taustalla ovat Augustin Louis Cauchy, Viktor Jakovlevitš Bunjakovski ja Hermann Amandus Schwarz. Epäyhtälö on käytössä lineaarialgebrassa vektoriavaruuksien yhteydessä, analyysissä sarjateoriassa ja sarjojen integroinnissa ja todennäköisyyslaskennassa varianssien ja kovarianssien yhteydessä.
Epäyhtälön mukaan reaali- tai kompleksivektoreiden "x" ja "y" sisätulolle on voimassa
formula_1
Epäyhtälössä on voimassa yhtäsuuruus jos ja vain jos "x" ja "y" ovat lineaarisesti riippuvia tai, jos "x" ja "y" tulkitaan vektoreiksi, yhdensuuntaisia. 
Tärkeä seuraus Cauchyn epäyhtälöstä on se, että sisätulo on jatkuva funktio.
Toinen muoto Cauchyn epäyhtälölle saadaan sisätulon indusoiman eukleidisen normin avulla lausuttuna:
 formula_2
Tilastotieteessä seuraavaa epäyhtälöä kutsutaan Cauchyn–Schwarzin epäyhtälöksi: Satunnaismuuttujille formula_3 ja formula_4 on voimassa
 formula_5
Cauchyn epäyhtälön todisti Cauchy vuonna 1821 äärellisessä tapauksessa. Yleisen tapauksen todisti Bunjakovski vuonna 1859.
Todistus.
Epäyhtälö on selvästi tosi tapauksessa "y" = 0, joten voidaan olettaa, että &lt;"y", "y"&gt; on nollasta poikkeava. Olkoon formula_6 kompleksiluku. Tällöin
formula_7
formula_8
Valitsemalla
formula_9 
saadaan
formula_10
mikä on voimassa jos ja vain jos
formula_11
eli yhtäpitävästi:
formula_12 
Q.E.D.
formula_13 Erityisesti kun "n"=2 tai 3, jos pistetulo määritellään kahden vektorin väliseksi kulmaksi, saadaan välittömästi epäyhtälö: formula_14. Tämä voidaan johtaa myös Lagrangen identiteetistä jättämällä pois joitakin termejä.
formula_15
Merkittäviä erikoistapauksia.
Näiden epäyhtälöiden yleistys on nimeltään Hölderin epäyhtälö.
formula_16
Käyttö.
Sisätuloavaruuksien kolmioepäyhtälö todistetaan usein Cauchyn epäyhtälön avulla seuraavasti: Olkoon "x" ja "y" annetun sisätuloavaruuden kaksi vektoria. Tällöin
Ottamalla puolittain neliöjuuri saadaan kolmioepäyhtälö.
Cauchyn epäyhtälöä käytetään todistamaan Besselin epäyhtälö.
Ulrike Meyfarth

Ulrike Nasse-Meyfarth (s. 4. toukokuuta 1956 Frankfurt) on saksalainen korkeushyppääjä. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja. Meyfarth voitti kultaa 1972 ja 1984 ollen tuolloin naisten korkeushypyn sekä nuorin että vanhin voittaja. Vuonna 1988 hän menetti vanhimman voittajan tittelin Louise Ritterille.
Meyfarthin ura alkoi nopeasti. Jo vuonna 1971 ollessaan 15-vuotias hän sijoittui Saksan mestaruuskilpailuissa toiseksi. Seuraavan vuoden olympiakarsinnoissa hän oli kolmas. Ennätyksellä 185 cm olympialaisiin lähtenyt Meyfarth ei kuitenkaan kuulunut kisan ennakkosuosikkeihin.
Ulrike Meyfarth paransi Münchenin olympialaisissa 1972 korkeushypyn finaalissa omaa ennätystään seitsemällä sentillä ja sivusi maailmanennätystä 192 cm. Floppaustyylin omaksuneesta 16-vuotiaasta Meyfarthista tuli kaikkien aikojen nuorin yleisurheilun yksilölajien olympiavoittaja.
Yllätysvoiton jälkeen Meyfarthin kehitys pysähtyi. Hän ei parantanut ennätystään 192 ennen kuin vuonna 1978 eikä hän saavuttanut ulkoradoilla arvokisamitaleja: EM-kisoissa 1974 hän oli seitsemäs, 1978 viides, vuoden 1976 olympialaisissa hän ei selviytynyt finaaliin. Vuoden 1980 kisoja Saksan liittotasavalta boikotoi.
Vuonna 1982 tapahtui Meyfarthin paluu huipulle. Hän voitti Euroopan mestaruudet sekä sisällä että ulkona. Jälkimmäisessä hän teki uuden maailmanennätyksen 202 cm. Vuoden 1983 maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä Meyfarth kävi tiukan kisan Tamara Bykovan kanssa, jonka hän oli voittanut vuotta aiemmin EM-kisoissa. Bykova voitti maailmanmestaruuden, Meyfarth oli toinen. Lontoossa samana vuonna molemmat hyppäsivät uuden ME-tuloksen 203. Neljä päivää myöhemmin Bykova ylitti 204.
Vuonna 1984 Meyfarth voitti toisen kerran sisäratojen Euroopan-mestaruuden. Saman vuoden Los Angelesin olympiakisoista oli poissa moni Meyfarthin kovista vastustajista itäblokin olympiaboikotin vuoksi. Viimeisessä arvokisoissaan Meyfarth hyppäsi 202 cm ja voitti puolustavan mestarin Italian Sara Simeonin.
Bentley

Bentley Motors Limited on brittiläinen luksusautojen valmistaja.
Walter Owen Bentley, lyhyesti W.O. Bentley, perusti Bentley Motorsin Englannissa 18. tammikuuta vuonna 1919. Hänet tunnettiin aiemmin ensimmäisen maailmansodan lentokoneisiin suunnittelemistaan kiertomäntämoottoreista, joista kuuluisin lienee Bentley BR1, jota käytettiin muun muassa yksipaikkaisen Sopwith Camelin myöhemmissä tuotantoversioissa.
Bentleyn lähimmät kilpailijat lienevät Rolls-Royce ja vuonna 2013 tuotannon lopettanut saksalainen Maybach. Bentley valmisti ensimmäisinä vuosina urheilumalleja mutta valmistaa nykyisin myös luksus-sedaneita. Bentley on ollut vuodesta 1998 lähtien osa Volkswagen-konsernia.