tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hiiliplaneetta

Hiiliplaneetta ("timanttiplaneetta", "karbidiplaneetta") on planeetta, jollaisia arvellaan voivan syntyä, kun hiilipitoisia meteoroideja ja asteroideja törmää toisiinsa. Normaalit Maan tyyppiset kiviplaneetat koostuvat lähinnä raudasta ja piin ja hapen yhdisteistä eli silikaateista. Uskotaan, että hiiliplaneetalla on nikkelirautaydin, mutta paksu timanttikerros pinnan alla, ja pinnalla kalliona grafiittia. Pinnalla voi olla hiilivetyjä ja häkää eli hiilimonoksidia. Hiiliplaneetan pinnalla saattaa olla elämää, mutta se ei pohjautune niin paljon happeen kuin Maassa.
Marc Kuchnerin mukaan hiiliplaneettoja voisi syntyä materiasta, jossa on runsaasti hiiltä ja vähän happea. Tällöin oksideja, vettä ja vastaavia yhdisteitä syntyy vähän. Hiiliplaneettojen esiintyminen saattaa olla todennäköisempää lähellä galaksien keskustoja, missä on enemmän hiilipitoisia tähtiä. Toistaiseksi hiiliplaneettoja ei ole havaittu.
On epäilty pulsarin PSR 1257+12 planeettojen olevan hiiliplaneettoja, mutta varmaa tämä ei ole.
Bromitymolisininen

Bromitymolisininen eli BTS (C27H28Br2O5S) on pH-indikaattori, jota käytetään erityisesti happo-emästitrauksessa. Bromitymolisinisen väri muuttuu keltaisesta siniseksi pH:n ollessa 6,0–7,6. Sopivan värimuutosalueen vuoksi bromitymolisininen soveltuukin erityisen hyvin esimerkiksi heikkojen happojen ja emästen pitoisuuksien määrittämiseen titrauksella.
Itse bromitymolisininen on heikko happo. Ainetta käytetään lisäksi väriaineena lääketieteessä muun muassa bakteeritutkimuksessa.
Aavikkoplaneetta

Aavikkoplaneetta on planeetta, jolla aavikko peittää koko planeetan pinnan ja sade on vähäistä tai olematonta. Määritelmän mukaan esimerkiksi Mars on aavikkoplaneetta. Sellaisia on kuvattu tieteiskirjallisuudessa.
Kasvillisuus ja vesi puuttuvat tai niitä on vain harvoissa paikoissa. Se on mahdollisesti kuivaa aroa, puoliaavikkoa ja keitaiden kasvillisuutta. Navoilla saattaa olla napalakit, jos vettä on tarpeeksi ja aavikkoplaneetta tarpeeksi viileä. Yön ja päivän lämpötilaerot ovat aavikkoplaneetoilla Maan vastaavia suurempia, mahdolliset vuodenaikavaihtelut myös. Pienet pölypyörteet, ja esiintyy isoja pölymyrskyjä. Aavikkoplaneetan sään vaihtelut lienevät Maan sään vaihteluja paremmin ennustettavia.
Aavikkoplaneetta on Maata kuivempi, ja saattaisi olla joko Maata kuumempi tai kylmempi. Yhtään varsinaista Maan kokoluokkaa olevaa paksun ilmakehän omaavaa aavikkoplaneetta ei tunneta. Aavikkoplaneetta saattaisi syntyä, jos planeetan muodostuessa sinne tulee vain vähän vettä. Alhainen pintalämpötila voi edistää melko vetisenkin planeetan aavikoitumista, silloin planeetalla on ehkä laajoja jäätiköitä. Maa muuttuu ehkä kuumaksi aavikkoplaneetaksi, kun Aurinko kirkastuu noin 1,5-5 miljardin vuoden kuluttua, tai Venuksen tyyppiseksi kuumaksi kasvihuonemaailmaksi.
Vuoden 2006 artikkelissaan K. J. Zahnle kanssakirjoittajineen spekuloi, että aavikkoplaneetalla voisi olla elämää ja vettä huomattavasti lähempänä Aurinkoa kuin Maassa. Aavikkoplaneetta voisi olla heidän mukaansa elinkelpoisella etäisyydellä, jolla Auringon säteily olisi 170% Maahan saapuvaan säteilyyn verrattuna, eli suunnilleen etäisyydellä 0,77 AU, mikä olisi vain hieman Venuksen radan ulkopuolella.
Aurinkokuntamme planeetoista Mars luonnehditaan yleensä aavikkoplaneetaksi, mutta osittain se muistuttaa kaasukehätöntä Kuuta.
Tieteiskirjallisuuden aavikkoplaneetat.
Tyypillinen aavikkoplaneetta Arrakis on kuvattu Frank Herbertin tieteiskirjasarjassa "Dyyni". Myös Tähtien sodan Tatooine on aavikkoplaneetta.
Pitkä häntä

Pitkä häntä () tarkoittaa tuotevalikoiman monipuolista mutta vähän myyvää osuutta. Internet mahdollistaa pitkä häntä -tuotteiden myynnin kannattavasti. Käsitteen on esitellyt Chris Anderson vuonna 2004. Anderson on käsitellyt termiä laajemmin kirjassaan "Pitkä häntä: Miksi tulevaisuudessa myydään vähemmän enempää" vuodelta 2006.
Pitkä häntä -ilmiön mahdollistaa jakelun, valmistuksen ja markkinoinnin tehostuminen teknisen kehityksen seurauksena. Tarjonnan häntä on muuttunut aikaisempaan verrattuna pitkäksi, se on taloudellisesti yritysten tavoitettavissa ja aikaisemmin kannattamattomat markkina-aukot voivat muodostaa merkittävät markkinat.
Pitkä häntä -ilmiö saavutetaan silloin, kun markkina-aukkojen saavuttamisen kustannukset alenevat demokratisoimalla tuotanto- ja jakeluvälineet sekä saattamalla yhteen tarjonta ja kysyntä. Wikipedia on esimerkki käyttäjätuotannosta, jossa artikkelien julkaisijoilla ja korjaajilla on taipumus suhtautua aiheeseen innokkaasti, motivoituneesti ja vapautuneesti. Vertaistuotannon suurin motivoiva tekijä on maine.
Schwerbelastungskörper

Schwerbelastungskörper (vapaasti ) on 14 metriä korkea ja läpimitaltaan 21 metriä oleva umpinainen betonista valettu sylinteri, joka sijaitsee Berliinissä lähellä Tempelhofin entistä lentoasemaa General-Pape-Straßen varrella lähellä Loewenhardtdammin risteystä. Lisäksi se ulottuu maan alla hieman kapeampana 18 metrin syvyyteen.
Schwerbelastungskörperin tekivät ranskalaiset sotavangit syksyllä 1941 Adolf Hitlerin arkkitehdin Albert Speerin käskystä.
Tarkoitus.
Valoksen tarkoituksena oli mitata, kuinka hyvin Berliinin alueen maapohja kestäisi Hitlerin suunnitteleman riemukaaren ja muiden valtavien rakennusten painoa. 
Sylinterin sallituksi enimmäisvajoamaksi oli määritelty 6 cm. Vuonna 1944 tehdyissä mittauksissa sylinteri oli kuitenkin vajonnut 11–18 cm. Hitler oli tästä tuloksesta huolimatta sitä mieltä, että riemukaari ja muut tulevaan Welthauptstadt Germaniaan kaavaillut rakennukset oli mahdollista rakentaa. Koska Saksan tappio toisessa maailmansodassa oli tuolloin jo lähellä, niiden rakentamista ei ehditty aloittaa.
Kohtalo.
Saksan antauduttua liittoutuneiden miehitysviranomaiset halusivat hävittää maasta kaikki natsiaikakauteen liittyvät monumentit ja muut rakennelmat, ja myös Schwerbelastungskörper oli määrä purkaa räjäyttämällä. Niin ei kuitenkaan voitu tehdä lähistön asuinrakennusten vuoksi, ja se jäi paikalleen sammaloitumaan.
Vuonna 1995 betonimöhkäle sai muistomerkin statuksen, ja se on entistetty. Se on ainoa jäljellä oleva Hitlerin Germanian rakennelma.
Nykyään Schwerbelastungskörperiä suojaa korkea teräksinen verkkoaita ja möhkäle on avoinna yleisölle rajoitetusti.
Kaukasten Voima

Kaukasten Voima (lyh. KaVo) on alun perin Hyvinkään Kaukasista peräisin oleva, sittemmin jokelalaistunut urheiluseura, jonka toimintaan kuuluvat nykyisin jääkiekko, koripallo sekä yleisurheilu. Seuralla on ollut toimintaa myös jalkapallon, lentopallon ja pesäpallon saralla, mutta nämä toiminnat ovat myöhemmin hiipuneet.
Kaukasten Voima perustettiin vuonna 1933. Yksi seuran kunnostautuneimmista urheilijoista menneinä vuosikymmeninä on ollut Pertti Lindfors, joka menestyi 1950- ja 1960-luvuilla hiihdossa ja yleisurheilussa. Sittemmin hän on osallistunut lukuisia kertoja Finlandia-hiihtoon. Kuuluisia urheiluseuraan kuuluneita urheilijoita ovat muun muassa NHL-jääkiekkoilija ja Suomea maajoukkuetasolla edustanut Sami Helenius sekä olympiakisoissa otelleet moukarinheittäjä Sini Pöyry (Ateena 2004) ja kymmenottelija Mikko Halvari (Peking 2008).
Jääkiekko.
Kaukasten Voiman jääkiekon edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Tuusulan jäähallissa Hyrylässä. Joukkue pelaa IV-divisioonassa. Joukkueen kulta-aika sijoittuu 1970- ja 1980-luvun vaihteeseen, jolloin seuran edustuskiekkoilijat pelasivat kansallista II-divisioonaa, joka oli tuon ajan kolmanneksi korkein sarja.
KaVolla ei ole nykyisin omaa junioritoimintaa, vaan se keskittyy edustuskiekkoon.
Kuuluisimpia joukkueen kasvatteja ovat NHL-kiekkoilija Sami Helenius sekä Mestis-tasolle yltäneet Mustosen veljekset (Toni, Vili ja Samu Mustonen).
Koripallo.
Kaukasten Voiman koripallon edustusjoukkue pelaa koripallon II-divisioonassa. Muita joukkueita ovat lisäksi C-tytöt, Minitytöt, Mikropojat, Mikrotytöt ja Koripallokerho. Jokelassa järjestetään vuosittain suuri katukoristapahtuma.
Aaltoska orkaniseeraa

Aaltoska orkaniseeraa on suomalainen elokuva vuodelta 1949. Sen ohjaus on merkitty Edvin Laineen nimiin, mutta todellisuudessa siitä vastasi pääosin apulaisohjaaja Matti Kassila.
Elokuva on ajankuva Suomen sodanjälkeisestä yhteiskunnasta. Tuotantoyhtiön tavoitteena oli taloudellisen tuloksen lisäksi tarjota pulaan ja synkkyyteen hieman piristystä soiton ja laulun avulla. Elokuva irvailee aikakauden asuntopulan ja asumisen ahtauden mutta myös rosvokoplan kustannuksella. Lisäksi elokuva nojaa lapsitähti Veli-Matti Kaitalan varaan. Kyseessä oli viimeinen Särkän tuottama Veli-Matti-elokuva
Tuotanto.
Elokuva oli useiden aikakaudella elokuva-alalla työskennelleiden mukaan huono, ja elokuvan apulaisohjaaja Matti Kassilan mukaan Edvin Laineelta jopa pohjanoteeraus. Tässä elokuvassa Matti Kassila kuitenkin pääsi näyttämään kykynsä ohjata pitkiä elokuvia. Tuotannon jälkeen Toivo Särkkä antoi Kassilalle ohjattavaksi elokuvan "Isäntä soittaa hanuria".
Imeni Sverdlova

Imeni Sverdlova () on kaupunkimainen taajama ja kunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Nevan pohjoisrannalla 43 kilometriä Pietarista kaakkoon. Taajamassa on asukkaita 9 100 ja kunnassa 10 400 henkeä (vuonna 2007).
Kunnan hallinnollinen keskus on Sverdloville nimetty taajama. Lisäksi siihen kuuluvat seuraavat asutuskeskukset: kylät Ansareinmäki (), Koski (), Kuzminka (), Maaslova (), Nevanrannan kalanisto (), Nevski Parkleshoz (), Sarvela (), asutukset Krasnaja Zarja () ja Rabotši (). Toiseen maailmansotaan saakka useissa kylissä asui inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan.
Sverdlovin taajama on saanut alkunsa Samarkan eli Štšerbinkan kartanon yhteydessä toimineen tiilitehtaan työläisasutuksesta. Se on nimetty venäjänjuutalaisen bolševikkivallankumouksellisen Jakov Sverdlovin mukaan. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1979.
Kunnassa toimii maatalousyritys ZAO Plemzavod ”Prinevskoje”, teepakkaamo Nevskije porogi sekä rakennusteollisuutta. Taajaman lähellä on moottoriurheilukeskus. Suunnitteilla on Pietarin kehätiehen liittyviä logistiikka- ja palvelukeskuksia.
Kunnan päämies on Valeri Vasiljev, kunnanhallinnon päämies Andrei Polozov.
Ruoka-apu

Ruoka-apu on tukea, jossa ruokaa annetaan humanitaarisiin tarkoituksiin. Suurimmat ruoka-avun vastaanottajavaltiot ovat kehitysmaita ja kriisialueita, mutta myös esimerkiksi Suomi saa vuosittain Euroopan unionilta ruoka-apua 2,7 miljoonan euron arvosta. 
Ruoka-apu Suomessa.
Suomessa ruoka-apua jakavat esimerkiksi seurakunnat ja työttömien järjestöt. Ruoka-apu voi sisältää maksusitoumuksia elintarvikeliikkeisiin ja valmiiden elintarvikepakkausten jakamista. Ruoka-avun piiriin kuuluvat elintarvikepakkaukset sisältävät yleensä kuivamuonaa, kuten makaronia, jauhoja ja kaurahiutaleita, mutta toisinaan myös tuoreita elintarvikkeita, kuten lihaa ja vihanneksia. Elintarvikeliikkeet voivat lahjoittaa lähellä myyntiajan päättymistä olevia elintarvikkeita jaettavaksi ruoka-apuna. Myös yhteisöjääkaapit ovat muun muassa yksi ruoka-avun muoto.
Toukokämmekkä

Toukokämmekkä ("Dactylorhiza majalis") on liuskakämmeköihin kuuluva pystyvartinen kämmekkälaji. 
Ulkonäkö.
Toukokämmekkä kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Se kukkii kesäkuussa ja elää kuivilla kalkkipitoisilla niityillä.
Kukalla on lehtiä 4–8. Lehdet pienenevät latvaa kohden ja ovat muodoltaan kapeansoikeita. Lehtien levein kohta on keskellä tai hieman alapuolella, ja niiden väri on päältä tummanvihreä tummanruskein täplin ja alta tasaisen vaalea. Lajin kukkien tukilehdet ovat tummia ja sahalaitaisia. Kasvin varsi on tanakka ja paksu.
Taksonomia.
Lajin rajaus vaihtelee. Nykyisin toukokämmekän laji on usein käsitetty laajassa merkityksessä. Esimerkiksi englantilaisen Kew Gardensin taksonomialähteen mukaan toukokämmekällä on peräti 17 alalajia. Muun muassa aiemmin myös lajeina pidetyt baltiankämmekkä (eli leveälehtikämmekkä) ("D. baltica"), lapinkämmekkä ("D. lapponica", sisältää myös kaitakämmekän "D. traunsteineri"), englanninkämmekkä ("D. praetermissa"), hurmekämmekkä ("D. purpurella") ja luhtakämmekkä ("D. sphagnicola") sisältyvät alalajeihin. Kuitenkin suomalaisen taksonomialähteen (Suomen Lajitietokeskus) mukaan toukokämmekkä luokitellaan lajiryhmäksi (toukokämmekkäryhmä "Dactylorhiza majalis" -ryhmä), jonka lajeja ovat myös Suomessa esiintyvät baltiankämmekkä, luhtakämmekkä ja kaitakämmekkä (sisältää myös lapinkämmekän). Lähteiden mukaan siis joko kaitakämmekkä yhdistetään lapinkämmekkään tai lapinkämmekkä yhdistetään kaitakämmekkään.
Toukokämmekkä muistuttaa baltiankämmekkää (leveälehtikämmekkää), niitä on joskus pidetty saman lajin alalajeina.
Jaffan taistelu

Jaffan taistelu oli kolmannella ristiretkellä käyty taistelu, jossa Saladinin ja Rikhard I Leijonamielen joukot kohtasivat Jaffan kaupungissa. Se oli ristiretken viimeinen taistelu ja sen päätteeksi Saladin ja kuningas Rikhard solmivat rauhansopimuksen. Vaikka ristiretkeläiset eivät koskaan saaneet Jerusalemia haltuunsa, kristityt pyhiinvaeltajat saivat luvan astua kaupunkiin ja lisäksi ristiretkeläiset palauttivat haltuunsa suuren maa-alueen Beirutista Jaffaan.
Ennen taistelua.
7. syyskuuta 1191, heti Arsufin taistelun jälkeen, ristiretkeläisten armeija jatkoi etenemistään Jaffaan, jonka he saivat haltuunsa. He päättivät tehdä Jaffasta hyökkäystensä tukikohdan, armeijan suunnitellessa Jerusalemin takaisinvaltaamista. Talvella hyökkäykset kuitenkin hylättiin ja Rikhard alkoi käydä satunnaisia neuvotteluita Saladinin kanssa, mutta ne eivät johtaneet mihinkään. Keväällä 1192 neuvotteluita jatkettiin yhä ja tuolloin Rikhard sai huolestuttavia uutisia veljensä Juhanan toiminnasta. Kun kesä lähestyi, Rikhard päätti palata pian Englantiin turvatakseen asemansa siellä.
Taistelu.
5. heinäkuuta 1192, Rikhard aloitti perääntymisensä Pyhältä maalta, ymmärrettyään ettei Jerusalemin valloitus onnistuisi. Melkein välittömästi Rikhardin peräännyttyä, Saladinin joukot piirittivät Jaffan. Muslimisotilaat ryntäsivät onnistuneesti muureille ja ainoastaan Jaffan linnake säilyi puolustavien ristiretkeläisten hallussa. Kuultuaan tilanteesta, Rikhard kokosi pienen ryhmän joukkoja ja palasi kaupunkiin. Nähtyään muslimien lipun muureilla, hän luuli kaupungin joutuneen kokonaan heidän haltuunsa, mutta sai pian tietää asioiden oikean laidan erään kaupunkia puolustaneen sotilaan uitua hänen lippulaivalleen.
Kuultuaan kaupungin tilanteesta, Rikhard hyppäsi uhkarohkeasti mereen ja kahlasi rannalle. Häntä seurasi 54 ritaria ja 2 000 genovalaista sekä pisalaista varsijousimiestä, jotka Rikhard johti taisteluun. Taistelussa kuninkaan hevonen menehtyi muslimien nuolista ja kun Saladin näki Rikhardin sotimassa jalkaisin, hän lähetti vastustajalleen yhden tallinsa hevosista. Loppujen lopuksi Rikhardin sotilaat onnistuivat ajamaan muslimien 7 000 miehen armeijan takaisin kaupunkiin, missä heidät piiritettiin ja voitettiin. Rikhard sai Jaffan takaisin haltuunsa.
Raw Footage

Raw Footage on Ice Cuben kahdeksas studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 2008. Albumin ensimmäinen single oli "Gangsta Rap Made Me Do It", josta kuvattiin myös musiikkivideo. Albumin toisena singlenä julkaistiin "Do Ya Thang", josta myös kuvattiin musiikkivideo.
Albumi nousi sijalle viisi Billboard 200 -listalla ja sijalle yksi Top R&amp;B/Hip-Hop Albums-listalla. Albumi on myynyt tähän mennessä hieman reilut 500 000 kappaletta.
Lempi Linna

Lempi Linna (24. marraskuuta 1908 Nivala – 20. marraskuuta 1997) oli suomalainen kirjailija. 
Linnan romaani "Konikapina" (1965) käsitteli vuonna 1932 tapahtunutta Nivalan konikapinaa. Hän käytti kirjan pohjana omia muistikuviaan, mukana olleiden haastatteluja sekä pulamiesten kokousten pöytäkirjoja. Mikko Niskanen ohjasi 1977 Linnan romaanin pohjalta elokuvan "Pulakapina".
Routakuun laulu

Routakuun laulu on suomalaisen Solid -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1980.
Ilkka Hannulan johtaman, suomalaista laulelmamusiikkia esittäneen, yhtyeen toinen albumi sisältää Hannulan sävellyksiä Viljo Kajavan sanoituksilla. Kaupallisesti albumi ei ilmestyessään juuri menestynyt. 
Rocket Records julkaisi levystä CD-painoksen 30. tammikuuta 2008. Se sisältää myös Ilkka Hannulan kirjoittamat saatesanat. CD:n julkaisuviikolla tuli myös kuluneeksi kymmenen vuotta runoilija Kajavan kuolemasta.
Kappaleet.
Sävellykset &amp; sovitukset: Ilkka Hannula. Sanat: Viljo Kajava.
Herman van Veen

Hermannus Jantinus ”Herman” van Veen (s. 14. maaliskuuta 1945 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen laulaja, viulisti, kirjailija, lauluntekijä ja säveltäjä. Hän on luonut Alfred J. Kwakin, josta valmistettiin piirrosarja vuonna 1989. Van Veen kirjoitti ja esitti piirrossarjan sekä saksan- että hollanninkieliset tunnuslaulut.
Opiskellessaan Utrechts Conservatoriumissa van Veen aloitti kaksikymmenvuotiaana esiintymisen aisaparinaan pianisti ja säveltäjä Erik van der Wurff, jonka kanssa hän perusti kabareeryhmän "Cabaret Chantant Harlekijnin". Van Veen tuli tunnetuksi 1970-luvulla lavaesiintymisillään, joissa yhdisteltiin kabareeta, satiiria, performanssia ja musiikkia.
Sotion

Sotion (; n. 200–170 eaa.) oli antiikin kreikkalainen doksografi ja elämäkertakirjailija. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Sotion oli merkittävä lähde Diogenes Laertioksen filosofielämäkerroille. Hänen teoksistaan ei ole säilynyt yhtäkään, mutta ne tunnetaan epäsuorasti muun muassa Diogeneen kautta. Sotionin pääteos oli "Perimysjärjestyksistä" ( tai ). Se on varhaisin tunnettu teos, jossa filosofeja järjestettiin koulukuntiin perimysjärjestyksittäin eli opettaja-oppilas -ketjujen mukaisesti. Sotionilta on peräisin muun muassa ajatus joonialaisesta koulukunnasta, joka sai alkunsa Thaleesta, joka vaikutti Anaksimandrokseen, joka vaikutti edelleen Anaksimeneehen, ja niin edelleen.
"Perimysjärjestyksistä" koostui todennäköisesti kolmestatoista kirjasta, ja ainakin osa sen aineistosta oli peräisin Theofrastoksen kokoamasta doksografiasta. "Perimysjärjestyksistä" oli tarpeeksi tunnettu, jotta Herakleides Lemboslainen teki siitä lyhennelmän toisen vuosisadan eaa. puolessä välissä, ja myöhemmin saman nimisen teoksen kirjoittivat myös Sosikrates ja Antisthenes Rhodoslainen.
Qasigiannguit

Qasigiannguit on kaupunki ja entinen kunta Disko Bayn lähellä Grönlannissa. Nykyisin se kuuluu Qaasuitsupin kuntaan. Kaupungin väkiluku on 1980-luvulta lähtien laskenut: kun vuonna 1980 kaupungissa oli 1 771 asukasta, vuonna 2013 väkiluku oli pudonnut 1 171 asukkaaseen. Suurin osa asukkaista asuu kunnan samannimisessä keskustaajamassa. Keskustaajaman pinta-ala on 3 000 neliökilometriä. Qasigiannguitin tärkein elinkeino on katkarapujen ja ruijanpaltaiden kalastaminen. 
Qasigiannguitissa sijaitsee Grönlannin vanhin rakennus, joka on kaupungin perustamisvuodelta 1734. Talo toimii arkeologisena museona esihistoriallisista kulttuureista.
Riippasara

Riippasara ("Carex magellanica", syn. "Carex paupercula") on monivuotinen kapealehtinen sarakasvi. Se on yleinen kaikkialla Suomessa ja kukkii keskikesällä. 
Riippasara kasvaa noin 10–20 senttiä pitkäksi. Varren juurakko on pitkä. Se on melko tanakka, terävästi kolmisärmäinen ja täyteinen. Sen kukinto on monitähkäinen. Pullakot ovat 3–4 millimetriä pitkiä, litteitä, luumunmuotoisia ja aika vihertäviä. Kasvin elinympäristö keskittyy pääasiassa rämeihin ja korpiin, mutta sitä havaitaan myös muun muassa rannoilla.
Riippasara voi risteytyä harsusaran ("Carex rariflora") kanssa.
Valmet 700

Valmet 700 on Valmetin traktorimalli, jota valmistettiin vuosina 1968–1971. Traktoriin kuuluu tehdasasenteinen ohjaamo, hydrostaattinen ohjaus ja synkronoitu vaihteisto. 
Valmet 700:sta mainostettiin yleistraktorina, jota voitaisiin käyttää myös teollisuudessa ja muissa töissä.
Ominaisuudet.
Suuri uutuus edellisiin malleihin verrattuna oli Valmet 700:n nelisylinterinen 4105-moottori. Teholtaan se vastasi noin 75 SAE-hevosvoimaa ja sen iskutilavuus oli 3980 cm3. Vuonna 1969 moottori vaihtui 411-malliseksi. Synkronoituja vaihteita 700:ssa oli 8+2.
Brad Whitford

Bradley Ernest Whitford (s. 23. helmikuuta 1952), on yhdysvaltalainen kitaristi. Whitford soittaa rytmikitaraa Aerosmithissä.
Ura.
Whitford opiskeli Berklee College of Musicissa. Ennen Aerosmithiin liittymistä vuonna 1971 Whitford soitti yhtyeissä Symbols of Resistance, Teapot Dome ja Earth, Inc, hän korvasi Aerosmithin alkuperäisen kitaristin Ray Tabanon.
Herakleides Lemboslainen

Herakleides Lemboslainen (, ; 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka kuului mahdollisesti peripateettiseen koulukuntaan. Hän vaikutti Ptolemaios Filometorin aikana.
Herakleideesta ja hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Hänen Aristoteleen teoksia käsitelleistä tutkielmistaan on säilynyt osia, ja niiden kautta myös Aristoteleen kadonneista teoksista tunnetaan katkelmia. F. G. Schneidewin julkaisi nämä katkelmat vuonna 1847 nimellä "Heraclidis politiarum quae extant".
Carpelan

Carpelan on suomalainen keskiaikainen aatelissuku, jonka kaksi haaraa on kohotettu vapaaherralliseen arvoon. "Påvel Karpelainen" ("Paavali Karpalainen") Vehmaalta Varsinais-Suomesta sai vuonna 1407 rälssikirjeen Eerik Pommerilaiselta. Vuonna 1625, Ruotsin ritarihuoneen järjestäytyessä, hänen pojantyttärensä pojanpojan poika "Lars Carpelan" (1566–1648), introdusoitiin, aluksi aatelisena sukuna numero 1. Myöhemmin järjestysnumeroksi kuitenkin muutettiin 38. Kenraaliluutnantti Wilhelm Carpelan, yhdessä veljenpoikansa Karl Efraim Carpelanin kanssa korotettiin vuonna 1771 vapaaherroiksi ja introdusoitiin 1776 vapaaherrallisena sukuna numero 281. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai järjestysnumeron 19 vapaaherrojen joukossa. Myös Karl Efraim Carpelanin veljet Simon Vilhelm Carpelan ja Johan Fredrik Carpelan korotettiin vapaaherraksi vuonna 1790 ja introdusoitiin numerolla 310. Tämä haara on kuitenkin sammunut mieslinjaisesti.
Al-Dakhiliyya

Ad-Dakhiliyya () on yksi Omanin yhdestätoista hallinnollisesta alueesta, kuvernementista. Ad-Dakhiliyyan pinta-ala on 31 900 neliökilometriä.
Kuvernementti ulottuu maan pohjoisosan Hajarvuoriston (al-Hajar) Jabal Akhdarilta eteläpuoliselle aavikolle. Vuoristossa on kuvernementin alueella neljä keskeistä laaksoa: al-Abyadhin, Halfeinin, Bahlan ja Samailin laaksot. Hallinnollinen keskus on vuoriston eteläreunalla sijaitseva Nizwa, josta on maanteitse noin 180 kilometriä pääkaupunki Masqatiin.
Ad-Dakhiliyya rajautuu lännessä az-Zahiran, pohjoisessa al-Batinan eteläiseen ja Masqatin, idässä aš-Šarqiyyan pohjoiseen, sekä etelässä al-Wustan kuvernementtiin.
Toukokuussa 2015 väkiluvuksi kirjattiin 416 332 henkeä, joista omanilaisia oli 321 511 ja ulkomaalaisia 94 821.
Piirikunnat.
Aluehallinnon toisella tasolla kuvernementti jakautuu seuraavaan kahdeksaan wilayatiin: Adam, al-Hamra, Bahla, BidBid, Izki, Manah, Nizwa ja Samail.
Hattfjelldal

Hattfjelldal (eteläsaameksi "Aarborte") on kunta Nordlandin läänissä Norjassa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Hemnes, lännessä Grane ja Vefsn sekä etelässä Røyrvik. Idässä kunta rajoittuu Ruotsiin, Västerbottenin lääniin.
Hattfjelldal irrotettiin Vefsnistä vuonna 1862. Nykyiset rajansa se sai 1964, jolloin Røssvatnetin pohjoispuoliset alueet liitettiin Hemnesiin. Noin puolet kunnan väestöstä asuu Hattfjelldalin taajamassa, joka on myös kunnan ainut taajama ja hallintokeskus. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 1 278 asukasta.
Pyhän kirjan varjo

 Pyhän kirjan varjo on Arto Halosen dokumenttielokuva, joka käsittelee Turkmenistanin valtiota ja siellä etenkin 2000-luvun alussa vallinnutta Ruhnama-kulttia. 
California Newsreel levittää Arto Halosen dokumenttia "Pyhän kirjan varjo" dvd-versiona Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Saksassa elokuva esitettiin elokuvateattereissa. Tv-oikeudet on myyty 20 maahan.
Pyhän kirjan varjo oli vuonna 2008 yhtenä kymmenestä dokumenttielokuvasta ehdolla Euroopan elokuva-akatemian jakaman Prix Arte –palkinnon voittajaksi. Palkintoa on jaettu vuodesta 1988 ja Pyhän kirjan varjo on toinen suomalainen dokumenttielokuva, joka on saanut ehdokkuuden. 
"Uuden Suomen" Mikko Piela ilahtui, että Suomessa pitkästä aikaa viljellään journalistisen dokumenttielokuvan lajityyppiä, vaikka Halosen tyyli muistuttaakin ehkä liikaa Michael Moorea. Piela kuitenkin arvelee, ettei Moore olisi uskaltanut tarttua näin tulenarkaan aiheeseen. Hän ehdotti arvostelussaan Haloselle jopa tiedonjulkistamisen valtionpalkintoa.
Metodistien maailmanneuvosto

Metodistien maailmanneuvosto () on neuvosto, johon kuuluu metodistisia kirkkokuntia eri puolilta maailmaa. Sen ylin päättävä elin on viiden vuoden välein kokoontuva maailmankonferenssi ("World Methodist Conference"). 
Maailmanneuvosto perustettiin vuonna 1881. Siihen kuuluvat muiden muassa Suomen metodistikirkko sekä Yhdysvaltain suurin metodistikirkko, laajasti muuallakin maailmassa toimiva United Methodist Church.
Maailmanneuvosto myöntää vuosittain World Methodist Peace Award -rauhanpalkinnon.
Hämeen museo

Hämeen museo oli Tampereen vanhin museo. Se avattiin vuonna 1908 Näsinpuiston keskellä sijaitsevassa Näsilinnassa. Museon kokoelmat sisälsivät lähinnä kansatieteellisiä ja kulttuurihistoriallisia kokoelmia. Museo oli tunnettu muun muassa laajasta ryijykokoelmastaan sekä museon avaamisesta alkaen esillä olleesta savupirtistä, niin sanotusta Hämeen pirtistä.
Historia.
Hämeen museon perustamisen takana olivat arkeologi Julius Ailio ja Helsingin yliopiston Hämäläis-Osakunta. Osakuntalaiset aloittivat Ailion johdolla vuonna 1904 kokoelmien ja varojen keruun hämäläistä maakuntamuseota varten. Tampereen lisäksi myös Hämeenlinna tavoitteli itselleen maakuntamuseota, mutta osakunta piti Tampereen tarjousta parempana ja päätti vuonna 1906 sijoittaa museon Tampereelle. Museota hallinnoimaan perustettiin vuonna 1907 Hämeen museoseura. 
Museon ensimmäinen museonhoitaja oli taiteilija Gabriel Engberg, joka asui Näsilinnassa ja hoiti samalla museota vuoteen 1951 saakka. Engbergin kiinnostus erityisesti tekstiileihin ja kansatieteelliseen aineistoon ohjasi merkittävästi Hämeen museon kokoelmien karttumista toiseen maailmansotaan saakka.
Sisällissodassa Näsilinna ja Hämeen museo kärsivät pahoja vaurioita Tampereen valtauksen aikana huhtikuussa 1918. Myös talvi- ja jatkosodan pommituksissa museo kärsi lieviä vaurioita. 
Hämeen museon perusnäyttely avattiin perusteellisesti uudistettuna 1952. Samalla museo sai käyttöönsä koko Näsilinnan rakennuksen.
1970-luvun alussa Hämeen museoseura luopui museon ylläpidosta ja se siirtyi Tampereen kaupungin hallintaan. Tämä ei käytännössä merkinnyt suurta muutosta museon ylläpitoon, sillä museon toiminta oli ollut Tampereen kaupungin tukien varassa toisen maailmansodan jälkeisen ajan. 
Hämeen museo suljettiin vuonna 1998 säästösyistä. Museon esineistö on varastoituna Tampereen museoiden kokoelmakeskuksessa.
Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 2003

 
Salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailut 2003 olivat historian kahdeksannet maailmanmestaruuskilpailut ja neljännet naisten MM-kisat. Ne pelattiin Sveitsissä. A-sarjan ottelut pelattiin Gümligenissä, B-sarjan ottelut Wünnewilissä ja finaalit Bernissä.
Turnaukseen osallistui kahdeksan maata, jotka jaettiin kahteen alkulohkoon. Alkulohkojen kaksi parasta pääsi välieriin, ja välierien voittajat finaaliin. Mestaruuden vei Ruotsi voittamalla finaalissa Sveitsin.
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 7-8
Sijat 5-6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Adolf Leander

Adolf Fredrik Leander (7. joulukuuta 1833 Heinola – 13. heinäkuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen sotilaskapellimestari, soittaja ja säveltäjä, jota on kutsuttu ”suomalaisen torvimusiikin isäksi”. Hän teki noin 600 sävellystä ja sovitusta torvimusiikista ja nautti eläessään kansainvälistä arvostusta.
Leanderin vanhemmat olivat laulunopettaja ja kaartinsoittokunnan soittaja Adolf Wilhelm Leander ja Anna Lovisa von Bock. Hän opiskeli musiikkia Carl Waseniuksen ja konserttimestari Arnoldin johdolla ja tuli Kaartin soittokunnan soittajaksi vain 14-vuotiaana. Hän oli mukana Fredrik Paciuksen oopperan "Kaarle-kuninkaan metsästys" ensisesityksestä vuonna 1852 vastanneessa orkesterissa. Hänet ylennettiin vuonna 1856 Kaartin soittokunnan vääpeliksi ja vuonna 1874 hänestä tuli soittokunnan kapellimestari saksalaisen Ernst Wilhelm Floesselin tilalle. Leander oli Kaartin soittokunnan ensimmäinen suomalaissyntyinen kapellimestari ja hän toimi tehtävässä kuolemaansa asti.
Leander piti yllä hyviä suhteita Venäjän keisarillisen kaartin ylikapellimestariin Wilhelm Wurmiin ja keisari Aleksanteri III:een. Leander ja hänen soittokuntansa osallistuivat Suomen kaartin mukana myös vuosien 1877–1878 Turkin sotaan. Leander toimi vuodet 1881–1888 myös Uudenmaan Pataljoonan kapellimestarina. Vuodesta 1882 lähtien hän oli lisäksi Helsingin musiikkiopiston soitinnuksen ja käyrätorven opettaja. Leander koulutti kokonaisen sukupolven suomalaisia sotilaskapellimestareita. Hän soitti itse käyrätorven ohella viulua ja baritonitorvea.
Leander kehitti erityisesti torviseitsikon kokoonpanoa ja ohjelmistoa. Sen sijaan, että olisi käytetty vain trumpettia ja pasuunaa, kokoonpanoissa suosittiin muita vaskipuhaltimia es-viritteisestä kornetista aina tuubaan saakka. Leander jätti jälkensä torvimusiikin historiaan myös julkaisemalla torvisoiton oppikirjan "Skola för hornmusik" sekä sovittamalla satoja teoksia vaskipuhallinkokoonpanoille. Hänen laatimaansa oppikirjaa käytettiin myös Ruotsin ja Ranskan sotilasmusiikkikouluissa. Leander sävelsi itse muun muassa lukuisia marsseja, poloneeseja ja polkkia sekä teki noin kuusisataa sovitusta puhallin- ja jousiorkesterille. Hänen vaskiseitsikko-ohjelmistonsa vaikutti merkittävästi amatöörien musiikinharrastukseen. Hänen musiikkinsa innoitti useita työpaikkoja ja tehtaita perustamaan omat septettinsä. Torvimusiikin arvostus kasvoi ja ihmisiä rohkaistiin harrastamaan sitä yleisen valistuksen nimissä. 
Leanderin puoliso vuodesta 1875 oli Mathilda Emilie Fagerlund (k. 1901). Heidän tyttärensä Adée Flodin ja pojantyttärensä laulaja Saga Leander-Korhonen olivat aikoinaan tunnettuja musiikkihenkilöitä. Adée Flodinin puoliso oli säveltäjä ja musiikkikirjailija Karl Flodin.
Demetrios I (patriarkka)

Demetrios Papadopoulos eli Demetrios I (8. syyskuuta 1914 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 2. lokakuuta 1991 Fener, Istanbul, Turkki) oli ortodoksijohtaja, joka toimi Konstantinopolin ekumeenisena patriarkkana vuodesta 1972 kuolemaansa. Ennen valintaansa tähän tehtävään hän oli toiminut Imbrosin metropoliittapiispana. Häntä edelsi Athenagoras I ja seurasi Bartolomeos I.
Demetriosta pidettiin konservatiivisessa kirkossa lievästi liberaalina. Hän vieraili Neuvostoliitossa vuonna 1987, ensimmäisenä Konstantinopolin patriarkkana lähes 400 vuoteen, ja Yhdysvalloissa vuonna 1990. Hän kävi Vatikaanissa ja tapasi paavin.
Doxographi Graeci

Doxographi Graeci (”Kreikkalaiset doksografit”) on Hermann Alexander Dielsin kokoama jättimäinen teos, joka sisältää koko antiikin ajalta tunnetun doksografisen aineiston. Se julkaistiin vuonna 1879.
Diels keskittyi teoksessaan antiikin luonnonfilosofiseen doksografiaan, mukaan lukien fysiikka, teologia, kosmologia, tähtitiede, meteorologia, biologia ja osa lääketieteestä. Koko termi "doksografia" on peräisin Dielsin teoksesta. Myöhemmin termiä on alettu käyttää myös yleisemmin antiikin kirjoittajien näkemyksiä koskevista yleiskatsauksista ja laajemminkin edeltävien filosofien näkemysten läpikäynnistä.
Dielsin materiaali on hyvin pitkälti peräisin Theofrastokselta, tämän teoksesta "Luonnonfilosofien käsityksistä" ("Fysikōn doksai"). Merkittävinä välikäsinä toimivat muun muassa Pseudo-Plutarkhoksen teos "Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä" ("De placitis philosophorum") sekä Johannes Stobaioksen teos "Eclogae".
Rocky (soundtrack)

Rocky I on "Rocky"-elokuvan soundtrack-albumi. Albumin kaikki kappaleet sävelsi ja sanoitti Bill Conti, joka myös tuotti albumin elokuvan ohjaajan, päänäyttelijän ja käsikirjoittajan Sylvester Stallonen kanssa. Kappaleet esittää Rocky Orchestra. Soundtrack julkaistiin vuonna 1977, mutta elokuva oli julkaistu jo vuonna 1976.
Soundtrack sai jatkoa vuonna 1980 "Rocky II" -soundtrackilla. Kahden ensimmäisen Rocky-elokuvan soundtrackit olivat suureksi osaksi pelkkiä instrumentaalilevyjä, kunnes vuonna 1983 "Tiikerinsilmä – Rocky III" -elokuvan soundtrackilta löytyi myös rock-kappaleita, kuten Survivor-yhtyeen hitti ”Eye of the Tiger”.
Suomalaisia rakkaustarinoita 2

Suomalaisia rakkaustarinoita 2 on suomalaisen säveltäjän Kikka Laitisen ja yhtyeensä Kikka Laitinen Co. studioalbumi joka julkaistiin 1. lokakuuta 2008. Äänitykset on tehty poikkeuksellisesti analogisesti JJ-studiossa, Juuso Nordlundin toimiessa tuottajana ja miksaajana. Albumin soundi on pehmeä ja luonnollinen.
Suomalaisia rakkaustarinoita trilogia.
Suomalaisia rakkaustarinoita -laulusarja muodostaa kolmiosaisen trilogian. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2006, toinen osa 2008 ja kolmas vuonna 2012. Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Onni on pienissä asioissa”, "Ei surullista", "Tatuoitu neitoperhonen", ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei”, ”Rakkaus naista kuljettaa” ja "Enkelit sut luotani vei". Monet Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian laulut ovat olleet mm. Yle Radio Suomen ja Radio Top 20 -soitetuimpien listoilla vv. 2006 - 2013.
Suomalaisia rakkaustarinoita - trilogiasta Suomalaisia rakkaustarinoita, Suomalaisia rakkaustarinoita 2 ja 
Suomalaisia rakkaustarinoita 3 kehitettiin vuonna 2013 sarja johon yhdistettiin musiikkia ja muotoilua: syntyi Suomalaisia rakkaustarinoita Kikka Laitinen, joka sai Suomalaisen Työn Liitolta sekä Avainlippu- että Design From Finland -merkit. Suomalaisia rakkaustarinoita Kikka Laitinen on Rekisteröity tavaramerkki. Sarjan laulut ovat pääosin Kikka Laitisen säveltämiä ja sanoittamia ja yhtyeen sovittamia. Sarjan muotoilu on Ville Korhosen käsialaa.
Verokortti

Verokortti on asiapaperi, jonka tietojen mukaan palkanmaksaja toimittaa palkasta ennakonpidätyksen verottajalle. 
Verohallinto toimittaa verokortin vuosittain automaattisesti kaikille yli 15-vuotiaille suomalaisille. Ehdotettua veroprosenttia voi vuoden aikana muuttaa itse. Vuonna 2013 yli 63 prosenttia kaikista verokorttimuutoksista tehtiin verkossa. Kortissa on useimmiten kaksi prosenttilukua, perus- ja lisäprosentti. Kortissa on tuloraja, jonka ylittävät tulot verotetaan lisäprosentilla.
Ennakonpidätystä varten tarvittavat verokortit tulivat käyttöön vuonna 1989.
Veroprosentin määräytyminen.
Maksettavan veron määrä määräytyy maksajan vuoden aikana saamien tulojen perusteella. Vero pidätetään heti tulon saamisen yhteydessä, useimmiten suoraan palkasta. Koska pidätettävä summa määräytyy lopullisesti vasta verovuoden päätyttyä, puhutaan ennakonpidätyksestä. Verokortissa automaattisesti ehdotettu ennakonpidätysprosentti olettaa, että maksajan tulot ovat samat kuin edellisenä verovuonna.
Verokortin ennakonpidätysprosenttien määrittäminen perustuu valtion tuloveroasteikkoon, lisäprosenttiasteikkoon ja kunnallisveroon, muita veroluonteisia maksuja ovat muun muassa kirkollisvero ja ylevero.
Verokortissa määritellään tulolle perusprosentti jatkuvaa, tasaista tuloa varten. Oletettu vuoden aikana tienattava summa, johon perusprosentti perustuu, toimii myös verokortissa määriteltynä tulorajana. Jos henkilö tienaa enemmän kuin tulorajan verran, yli menevää summaa verotetaan korkeamman lisäprosentin perusteella. Tuloraja voidaan määrittää palkkakausikohtaisesti, jolloin tuloraja määrittyy kuukaudessa, viikossa ja päivässä ansaittavalle summalle, tai tulolle voidaan määrittää vuosituloraja, jolloin koko tuloa aletaan verottaa lisäveroprosentilla sen jälkeen, kun arvioitu koko vuoden tulo on ylittynyt.
Perusprosenttia määrittäessään verottaja tekee verovähennyksiä valtionveroa ja kunnallisveroa varten. Valtiolle menevä vero määritellään tuloveroasteikon avulla: verottaja tekee vähennyksiä tulojen määrään ennen tuloveroasteikon käyttöä. Esimerkiksi henkilön bruttopalkasta (palkka ennen veroja) voidaan vähentää työmatkakuluja. Verovähennysten jälkeen jäävästä summasta lasketaan maksettavan veron prosentti. 
Kunnallisveroprosenttia käytetään määrittämään kunnille menevä vero, vähennyksiä tehdään kuten valtionverossa tulojen määrään ja veron määrään.
Tulorajan ylittyminen.
Lisäprosentti on yleensä toistakymmentä prosenttia korkeampi kuin perusprosentti. Lisäprosentti on määritetty niin, että ennakonpidätys on usein hyvin lähellä oikeaa veron määrää, vaikka tekisi esimerkiksi ylitöitä.
Esimerkki.
Jos palkansaaja tekee vuodessa ylitöitä niin, että vuositulot ovatkin 38 000 euroa, niin:
Taulukon mukaan 38 000 euroa vuodessa ansaitsevan perusprosentti on 31,8 %. Lähes sama määrä veroa maksettiin 32 000 euron peruspalkalla (29,2 % vero) ja 6 000 euron (44,1 %) ylityöpalkalla.
Imanol Erviti

Imanol Erviti Ollo (s. 15. marraskuuta 1983 Pamplona, Navarra) on espanjalainen maantiepyöräilijä, joka edusti koko ammattilaisuransa, vuosina 2005–2023 Illes Balears - Caisse d'Epargne / Team Movistar -tallia. Hän on työskennellyt apulaisjoukkueenjohtajana Ineos Grenadiers -joukkueessa vuodesta 2024 lähtien.
Erviti oli vielä amatööri voittaessaan Navarran ympäriajon kuudennen etapin vuonna 2004. Hän voitti 18. etapin Espanjan ympäriajossa 2008 kukistettuaan loppukirissä Nicolas Rochen. Espanjan ympäriajossa 2010 hän voitti 10. etapin karattuaan irtiottoryhmästä 20 kilometriä ennen maalia. Vuonna 2011 hän voitti Vuelta Ciclista a la Rioja -kilpailun. Espanjan ympäriajossa 2014 hän oli 14. etapilla kolmas. Vuonna 2016 hän sijoittui seitsemänneksi Flanderin ympäriajossa ja yhdeksänneksi Pariisi–Roubaix'ssa. Ranskan ympäriajossa 2021 hän oli 12. etapilla toinen.
Nicolas Roche

Nicolas Roche (s. 3. heinäkuuta 1984 Conflans-Sainte-Honorine, Ranska) on irlantilainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2021. Hän on entisen huippupyöräilijän Stephen Rochen poika.
Roche voitti neljännen etapin Tour de l'Avenir -kilpailussa vuonna 2006 ja Irlannin aika-ajomestaruuden 2007. Seuraavana vuonna hän voitti ensimmäisen osuuden sekä Grande Prémio Internacional Paredes Rota dos Móveis -ajossa että Tour du Limousin -kilpailussa. Espanjan ympäriajossa hän sijoittui 18. etapilla toiseksi niukasti Imanol Ervitille hävinneenä. Kokonaiskilpailussa Roche oli kolmastoista.
Roche voitti maantiejon Irlannin mestaruuden 2009. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän sijoittui 14. etapilla toiseksi. Vuonna 2010 hän oli viides Katalonian ympäriajossa, neljästoista Ranskan ympäriajossa ja kuudes Espanjan ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän sijoittui Espanjan ympäriajossa 16:nneksi ja voitti Tour of Beijingissä kolmannen etapin. Vuonna 2012 hän oli kahdestoista sekä Ranskan että Espanjan ympäriajossa. Vuonna 2013 hän sijoittui Clásica de San Sebastiánissa viidenneksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän voitti Alto Do Monte Da Groban nousuun päättyneen toisen etapin. Kahdeksannella etapilla hän sijoittui kolmanneksi ja nousi tämän jälkeen kokonaiskilpailun johtoon. Hän menetti johtonsa seuraavalla etapilla. 15. etapilla hän sijoittui kolmanneksi. Kokonaiskilpailussa hän oli viides. Firenzen MM-kilpailuissa hän sijoittui aika-ajossa 13:nneksi.
Roche voitti 2014 Route du Sud -ajon kokonais- ja pistekilpailun ja toisen etapin. Espanjan ympäriajossa 2015 hän oli toisella ja 13. etapilla kolmas sekä voitti Riazaan päättyneen 18. etapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Haimar Zubeldian. Hän voitti sekä aika-ajon että maantieajon Irlannin-mestaruuden 2016. Saman vuoden Abu Dhabi Tourin kokonaiskilpailussa hän oli toinen. Espanjan ympäriajossa 2017 hän sijoittui 14:nneksi ja Bergenin MM-kilpailujen aika-ajossa 12:nneksi. Saman vuoden Tour of Guangxi -kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Roche sijoittui Espanjan ympäriajossa 2019 toisella etapilla toiseksi ja nousi kokonaiskilpailun johtoon kolmen etapin ajaksi. Italian ympäriajossa 2021 hän sijoittui 18. etapilla kolmanneksi.
Ahti Marja-aho

Ahti Marja-aho on suomalainen muusikko. Hän on soittanut viulua, bassokitaraa ja kosketinsoittimia muun muassa Mayflower-yhtyeessä 1975–1981, Vanhassa Isännässä 1978–1981 sekä Tuomari Nurmion yhtyeissä 1978–1999. Marja-aho on toiminut myös sovittajana ja säveltäjänä mm. Nurmion levyillä "Lasten mehuhetki" ja "Punainen planeetta", Ismo Alangon levyllä "Kun Suomi putos puusta," Leevi and the Leavingsin levyllä "Perjantai 14. päivä". Marja-aho on tehnyt sovituksia mm. Samuli Putrolle, Liisa Akimofille, Pekka Ruuskalle, Sakari Kuosmaselle, Topi Sorsakoskelle, Vesa-Matti Loirille, Hectorille sekä yhtyeille Sielun Veljet, 22-Pistepirkko, The Crash ja Havana Black. Lisäksi hän on toiminut myös itsenäisenä säveltäjänä.
Päätoimenaan Marja-aho on musiikki-informaatikko.
Omankädenoikeus

Omankädenoikeus on Suomen rikoslain 17 luvun 9 § mukainen rikos. Omankädenoikeuteen syyllistyy henkilö, joka oikeutensa puolustamiseksi tai toteuttamiseksi omin valloin ryhtyy toimeen, jota hän ei saa tehdä ilman viranomaisen myötävaikutusta. Omankädenoikeudesta tuomitaan, jollei teosta muualla laissa säädetä ankarampaa rangaistusta, sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi. Omankädenoikeus on suhteellisen harvinainen rikos ja siitä tuomitaan yleensä vain muutamia ihmisiä vuodessa. Esimerkkejä tilanteista joissa kyseistä rikosnimikettä sovelletaan ovat vuokralaisen sähkösaannin katkaisu tai maanomistajan suorittama tien sulkeminen ulkopuolisilta.
Hajar al hubla

Hajar al-hubla tai "Hajar el-hibla" (lähteestä riippuen) on suuri rakennusmateriaaliksi työstetty kivi eli monoliitti Baalbekissä Libanonissa. Paikallisen tarun mukaan se on nimetty raskaana olevan naisen mukaan.
Kiven ulkomitat ovat noin 20,31 – 20,76 × 4,14–5,29 × 4,21–4,32 metriä ja tiheys arviolta 2,6–2,8 g/cm³. Kiven arvioidaan painavan noin 1 000 tonnia. Se on painavin tunnettu yksittäinen rakennuskappale. Vertailun vuoksi Kheopsin pyramidin kivet painavat keskimäärin 2,5–15 tonnia.
Monoliitista oli tarkoitus tulla läheisen Baalbekin temppelialueella sijaitsevan roomalaisaikaisen Jupiterin temppelin laajennuksen perustusten osa. Se on vastaavanlainen kuin kolme temppelissä jo olevaa perustusten kiveä.
Elisa Lispector

Elisa Lispector (alk. "Leia Lispector", 24. heinäkuuta 1911 Savran, Podillja – 6. tammikuuta 1989 Rio de Janeiro) oli brasilialainen kirjailija, Clarice Lispectorin vanhempi sisar. Podillja kuului siihen aikaan Venäjään, nykyisin se on läntistä Ukrainaa.
Teokset.
Novellit.
Trapetsi

Trapetsi on sirkuksessa käytettävä väline, jota käytetään ilma-akrobatiassa. Trapetsi koostuu tangosta, joka roikkuu kahden köyden varassa ja on noin 50–70 cm leveä. Trapetseja on kolmenlaisia: keinutrapetseja, joissa on painot tangon päissä keinuliikkeen ylläpitämiseksi, staattisia trapetseja, joita Suomessa käytetään useimmiten, ja paritrapetseja, jotka ovat hieman leveämpiä kuin staattiset trapetsit.
Staattisella trapetsilla temput voidaan jakaa tasapainoliikkeisiin, tangon ympäri pyöriviin liikkeisiin, tiputuksiin sekä muihin still-liikkeisiin.
The Tarjas

The Tarjas on suomalainen punkrock-yhtye, joka aloitti toimintansa syksyllä 2006.
Taustaa.
Yhtyeen ensimmäinen julkinen esiintyminen oli Puustock-festarien yhteydessä järjestetty Ramopunk-piknik Juvalla 21. heinäkuuta 2007. Tuolloin ilmestyi myös yhtyeen ensimmäinen CD-EP "Tarjas on punk". Loppuvuodesta The Tarjas oli mukana eri esittäjien "Jouluräyhää!" -levyllä, ja teki myös levytyssopimuksen Killer Recordsin kanssa. Yhtyeen toinen julkaisu – 7" vinyylisingle "The Tarjas" - ilmestyi helmikuussa 2008.
Parhaillaan The Tarjas suunnittelee jo seuraavia levytyksiä. Bändiin otettiin kitaristi-laulaja Veskun, basisti Timon sekä rumpali Matin lisäksi myös neljäs jäsen: Kakka-hätä 77 -yhtyeen Juuso. Juuso on jo jättäytynyt pois yhtyeestä.
Yhtyeen esikuvia ovat mm. The Donnas, Ramones, The Queers ja Häiriköt. Yhtye on myös todennut: "Pyhä kolminaisuus tarkoittaa meille Ne Luupojat Surf -akselia".
The Tarjas sai nimensä The Donnas -yhtyeen debyyttialbumista, mikä oli soittajille yhteinen innoituksen lähde. Nimelle etsittiin suomenkielistä vastinetta ja bändi päätyi Tarjaan.
Ruskoärviä

Ruskoärviä ("Myriophyllum alterniflorum") on monivuotinen vesikasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Ruskoärviän rento oljenkeltainen varsi pysyy kokonaan veden alla, vain kukat kohottuvat vedenpinnan yläpuolelle. Hienoliuskaiset, punertavat lehdet ovat kiehkuroina. Pienet kukat ovat yksineuvoisia, alimmat emikukat ovat ylimpien lehtien hangoissa, ylemmät kukat kurottuvat asettuvat vuorottain kukkavarteen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Ruskoärviä kasvaa kirkasvetisissä, karuissa järvissä ja merenlahtien vähäsuolaisessa murtovedessä. Sitä tavataan Pohjoismaissa ja Länsi-Euroopassa.
Pirkko Kolbe

Pirkko Annikki Kolbe (o.s. Heikkilä; 2. maaliskuuta 1932 Helsinki – 13. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka tunnettiin parhaiten "Helsingin Sanomien" pitkäaikaisena pakinoitsijana nimimerkillä Pii.
Kolbe opiskeli 1952–1955 Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Toimittajanuransa hän aloitti "Uudessa kuvalehdessä", "Savon Sanomissa" ja "Uutisaitassa". Vuonna 1959 hänet kutsuttiin nuorten toimittajien joukkoon "Suomen Kuvalehteen". 
"Helsingin Sanomiin" hänet pyydettiin vuonna 1967, ja hän ehti olla mukana lehdessä miltei 30 vuotta ennen kuin jäi eläkkeelle 1994. Hän piti siellä pakinapalstaa nimeltä "Viikon varrelta". Pakinat muodostuivat lyhyistä katkelmista, joissa kommentoitiin ajankohtaisia asioita sekä kerrottiin anekdootteja ja vitsejä. Näkyvimpinä olivat tekstin alkuun sijoitettu "Kympin huuli" ja loppukaneettina "Päivän Pii". Palstaa pidettiin varsin elävässä kontaktissa lukijoiden kanssa. Viimeinen Piin pakina "Helsingin Sanomissa" ilmestyi 24. elokuuta 1994. Kolbe toimi myös Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksessa 1975–1985, ja hänelle myönnettiin valtion lehtimieseläke vuonna 1995.
Kolbe oli naimisissa ekonomi Boris Kolben (1928–2015) kanssa, jonka työn vuoksi he muuttivat Bogotaan, mutta pari erosi heidän palattuaan Suomeen. Historiantutkija Laura Kolbe on heidän tyttärensä.
Rentohaarikko

Rentohaarikko ("Sagina procumbens") on pienikokoinen kohokkikasvi. 
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen rentohaarikko jää 3–8 cm korkeaksi, ja kasvaa mattomaisiana mättäinä usein aivan maata myöten. Varret ovat rentoja tai kohenevia, usein juurehtivia ja tavallisesti kaljuja. Lehdet ovat rihmamaiset, pareittain yhdystyvisiä ja lyhytotaisia. Ruusukelehdet ovat 4–28 mm pitkiä. Kukat ovat yksittäin. Nuppuvaiheessa ja kodan kypsyessä kukkaperät ovat roikkuvia. Nuput ovat pallomaisia. Kukat ovat tavallisesti nelilehtisiä. Verhiö on kooltaan 1–2,5 mm leveä, teriö tavallisesti puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Heteitä on neljä tai joskus viisi kappaletta. Rentohaarikko kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmä on verhiötä pienempi kota. Rentohaarikko on itsesiittoinen ja siemeniä kehittyy pitkin kesää.
Rentohaarikko risteytyy tunturihaarikon ("Sagina saginoides") kanssa lajien yhteisellä esiintymisalueella. Lajien risteymä tunnetaan nimellä rönsyhaarikko ("S." × "normaniana"). Toisinaan rentohaarikko voi risteytyä myös polkuhaarikon ("S. subulata") kanssa.
Levinneisyys.
Rentohaarikkoa kasvaa koko Euroopassa lukuun ottamatta Ukrainan ja Venäjän eteläosia sekä Pohjois-Venäjää. Lajia tavataan paikoitellen myös Marokossa, Turkissa, Kaukasuksen alueella, Sieprian keski- ja eteläosissa sekä Pohjois-Japanissa. Pohjois-Amerikassa rentohaarikkoa kasvaa lähinnä mantereen itärannikolla. Laji on levinnyt myös paikoitellen Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa rentohaarikko on alkuperäislaji aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Se on yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Pohjoisempaan päin mennessä laji harvinaistuu, ja pohjoisimmassa Lapissa sitä tavataan lähinnä ihmisasutusten ja pääteiden läheisyydessä.
Elinympäristö.
Luonnonympäristössä rentohaarikko kasvaa kallionkoloissa ja rantojen avopaikoilla. Kulttuuriympäristössä sitä tavataan myös teillä, kadunvarsilla, poluilla, kentillä, joutomailla ja pihoilla. Kasvupaikoille on tärkeää että ne ovat avoimia ja kausikosteita. Rentohaarikko kestää erittäin hyvin tallaamista ja menestyy siksi myös jopa asfaltin raoissa ja nupukuvikaduilla. Kasvin sitkeydestä kertoo sen runsas esiintyminen esimerkiksi Helsingin Suurkirkon portailla.
Sähkösoitin

Sähkösoitin eli elektrofoni on soitinluokituksessa eräs usein käytetty soitinten pääluokka. Sähkösoittimet tuottavat värähtelyjä jotka on tuotettava vahvistimen ja kaiuttimen kautta, ennen kuin ne ovat kuultavissa äänenä. Sähkösoittimet voidaan jakaa edelleen kolmeen alaluokkaan:
Sielikkö

Sielikkö ("Kalmia procumbens") on kalmioiden sukuun kuuluva matalakasvuinen ainavihanta varpu. Se leviää maanpintaa peittävänä mattona, josta vaaleanpunaiset kukat kohoavat vain muutaman sentin korkeuteen.
Sielikköä tavataan tuntureilla, Skotlannin ylängöillä ja Alpeilla sekä vastaavanlaisessa maastossa Pohjois-Amerikassa. Suomessa sielikköä tavataan Lapissa ja se on yleinen Käsivarren ja Inarin Lapissa.
Sielikkö luokiteltiin pitkään omaan sukuunsa ("Loiseleuria"), mutta nykyään sen katsotaan yleensä kuuluvan kalmioiden ("Kalmia") sukuun.