tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yrjö Iso-Puonti

Yrjö Sten Iso-Puonti, sukunimi vuoteen 1936 "Nilsson" (21. lokakuuta 1893 Tampere – 9. heinäkuuta 1968 Turku) oli suomalainen maistraatinsihteeri, shakkitehtävien laatija ja suomentaja.
Yrjö Iso-Puontin vanhemmat olivat maanmittaustarkastaja Sten Viktor Nilsson (1866–1936) ja Emmi Matilda Lindgren (1866–1949). Hän oli naimisissa vuodesta 1920 Ingrid Maria Ekblomin (1892–1940) kanssa.
Iso-Puonti toimi Turussa joulurauhan julistajana 1919–1935 (sukunimellä Nilsson), 1936–1938 ja 1940–1941. Tehtäväshakin kansallinen lajiyhdistys Suomen Tehtäväniekat myönsi hänelle vuonna 1937 kansallisen tehtävämestarin arvonimen.
Harriet Lee

Harriet Lee (1756–1851) oli englantilainen kirjailija. Hän julkaisi sisarensa Sophie Leen kanssa kertomuskokoelman "Canterbury Tales" (1797–1805), jonka kertomus "Kruitzner, or the German’s tale" on antanut aiheen lordi Byronin murhenäytelmään "Werner". Yksin Lee kirjoitti romaanit "The errors of innocence" (1786) ja "Clara Lennox" (1797). 
Leen sisarusten isä oli näyttelijä Covent Garden -teatterissa. Sisarukset pitivät pitkään tyttökoulua Bathissa.
Sophia Lee

Sophia (Sophie) Lee (1750–1824) oli englantilainen kirjailija. Hän teki yhteistyötä sisarensa Harriet Leen kanssa. Heidän isänsä oli näyttelijä Covent Garden -teatterissa. Sisarukset pitivät pitkään tyttökoulua Bathissa. He kirjoittivat kumpikin itse muutamia romaaneja ja näytelmiä. Yhteistyössä he kirjoittivat kertomuskokoelman "Canterbury Tales" (1797–1805), joka oli suosittu erityisesti Yhdysvalloissa. Siihen sisältyvän kertomuksen "Kruitzner, or the German’s tale" pohjalta lordi Byron kirjoitti murhenäytelmän "Werner". Sophia Leen romaani "The Recess" (1784) lienee hänen merkittävin itsenäisesti kirjoittamansa teos.
Lasse Lehtonen (tutkija)

Lasse Antti Johannes Lehtonen (s. 1986) on suomalainen Japanin kulttuuriin ja japanilaiseen musiikkiin erikoistunut tutkija. Hänen tietoteoksensa "Japanilainen musiikki: Taiko-rumpujen kuminasta J-poppiin" oli ehdolla Vuoden tiedekirja -palkinnon saajaksi. Lehtonen on väitellyt filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta ja työskentelee tutkijana Tokion yliopistossa.
Victor Fräntilä

Victor Fräntilä (23. helmikuuta 1879 Kauhava – 20. syyskuuta 1958 New York) oli amerikansuomalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Fräntilän vanhemmat olivat Gabriel Gustafsson Fräntilä ja Elisabeth Paulina Andersdotter Lahti. 
Fräntilä oli naimisissa Hulda Maria Steinin kanssa, ja heillä oli yksi lapsi.
Markku Kivinen (kuvanveistäjä)

Markku Tapio Kivinen (s. 9. kesäkuuta 1961 Kauhava) on suomalainen kuvanveistäjä.
Kivinen käyttää veistoksissaan eri materiaaleja kuten terästä, lyijyä, betonia, puuta ja pahvia. Monet teoksista ovat esineiden ja readymadejen yhdistelmiä, alkuun mukana oli usein liikettä kuten väännettäviä kampia. Kivinen on 1990-luvulta lähtien tehnyt veistoksia muun muassa puusta.
Kivinen oli Vuoden nuori taiteilija -stipendin saaja vuonna 1985 ja Rodtsenko-seuran jäsen. Hän sai Suomi-palkinnon vuonna 1995. Hän opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1977–1980.
Kivinen on tehnyt Forest Camp -taiteilijaryhmässä (mm. Juha van Ingen ja Pasi Karjula) ympäristöteoksia kuten "Kakutus" Hietalahden uimarannalla ja Vuosaaren Aurinkolahden uimarannalla 2019.
Chautauquan piirikunta (New York)

Chautauquan piirikunta () on Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 126 903 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Mayvillen kunta. Piirikunta on perustettu 9. helmikuuta 1811.
John Leech

John Leech (1817 Lontoo, Britannia – 1864) oli englantilainen pilapiirtäjä ja kirjankuvittaja. Hän oli Englannin ja erityisesti pilalehti "Punchin" suosituimpia piirtäjiä, jonka kuville oli ominaista humoristis-realistinen sisältö.
Leech oli 1840-alusta lähtien pilalehti "Punchin" – ja koko Englannin – suosituin kuvittaja. Hän teki lehdelle noin 3 000 kuvaa ja kuvitti lisäksi noin 50 kirjaa. Hänen pääasiallisinta aihepiiriään olivat osin politiikka – hänen satiirinsa kohteena oli usein Napoleon III, mikä helposti leimasi kaikki ranskalaiset – osin Lontoon arkipäivä. Hän pilkkasi erilaista hienostelua, muotihulluutta, urheilua ja niin edelleen. Erityisen tunnettuja olivat hänen piirroksensa pikkuvanhoista lapsista. Taiteellisesti piirrokset eivät yllä kerronnan tasolle, mutta ajan englantilaisten ihmistyyppien kuvaamisessa Leech nousee ystävänsä William Makepeace Thackerayn rinnalle.
Suomen Tupakka

Suomen Tupakka Oy on suomalainen vuonna 1930 perustettu yritys, joka valmisti savukkeita omassa tehtaassaan vuoteen 1995 saakka. Yhtiön nimeksi muuttui 1992 "BAT Finland Oy", vuonna 1997 "British American Tobacco Nordic Oy" ja vuonna 2008 British American Tobacco Finland Oy. Yhtiö harjoittaa nykyisin British American Tobacco-tupakkayhtiön tuotteiden maahantuontia, eikä sille ole omaa valmistusta Suomessa.
Yhtiön edeltäjä oli vuonna 1908 tukkukauppiaiden perustama Suomalainen Tupakkatehdas Oy, jonka tehdas sijaitsi 1913-1924 Itäinen viertotie 5:ssä. Yhtiön savukemerkkejä olivat muun muassa "Tähti" ja "Vaakuna". Savukkeiden valmistui päättyi 1924 kun valmistevero oli tehnyt tuotannon kannattamattomaksi ja yhtiö lakkautettiin 1926. Vuonna 1930 yhtiön entiset osakkaat ostivat englantilaisen British American Tobacco Co Ltd:n (BAT) Ruoholahdessa sijainneen tupakkatehtaan ja perustivat Suomen Tupakka Oy-yhtiön jatkamaan valmistusta. BAT oli harjoittanut savukevalmistusta Suomessa vuonna 1909 perustetun sivuliikkeensä Itämainen Paperossitehdas Oy - Orientaliska Cigarettfabriks Ab Ltd:n nimissä. 
Suomen Tupakka Oy:llä oli aluksi lähes 1300 osakasta joihin kuului muun muassa tupakkakauppiaita, yrittäjiä ja osuuskauppaväkeä. British American Tobacco BAT omisti yhtiöstä aluksi 40 prosenttia mutta vuoteen 1936 mennessä se oli hankkinut Itämainen Paperossitehdas Oy-sivuliikkeensä nimissä lähes kaikki Suomen Tupakka Oy:n osakkeet. Osakkeet tulivat suoraan BAT:n omistukseen vasta vuonna 1986.
Suomen Tupakka Oy osti syksyllä 1930 Itämainen Paperossitehdas Oy:n Lastenkodinkatu 5:ssä sijainneen tehtaan irtaimistoineen ja jatkoi tämän yhtiön pääsavukemerkkien sekä joidenkin Suomalainen Tupakkatehdas Oy:n aikoinaan valmistamien savukemerkkien valmistusta vuoden 1931 alusta lähtien. Lisäksi valmistettiin sikareita ja irtotupakkaa. Suomen Tupakka alkoi pian valmistaa myös sekä oman tuotemerkin "Leijona"-, että 
Brown &amp; Williamson Tobacco:n omistaman tuotemerkin mukaisia North State -savukeita.
Vuonna 1964 tehdas siirtyi Ruoholahdesta Lauttasaareen. Ruoholahden tehdas myytiin ja sen paikalle rakennettiin liike- ja toimistorakennus. Melkonkatu 11:ssä sijainnut Lauttasaaren tehdas toimi aina vuoteen 1995 saakka. Suomen Tupakka Oy:n palveluksessa oli enimmillään 495 henkilöä vuonna 1974 ja tehdas harjoitti myös tupakkatuotteiden vientiä. Tehtaan lakkauttamisen jälkeen Suomeen jäi vain myyntihenkilöstöä. Vuonna 2008 British American Tobaccon Pohjoismaiden markkinoinnista vastannut konttori siirrettiin Helsingistä Kööpenhaminaan ja yhtiön palvelukseen Suomessa jäi 35 henkilöä.
Salep

Salep tai Sahlep, on orkidean mukulasta valmistettu jauhe, jota käytetään ravinteikkaaksi juomaksi, silkin käsittelyyn ja tekstiilien värjäyksessä, sideaineena kirjansidonnassa ja sukkien valmistuksessa sekä lisäravinteena lapsille. 
Salep on yleinen lämmin talvijuoma Turkissa. Salepia myydään valmiina jauheena ja sekoitetaan kylmän veden tai maidon kanssa, keitetäänn, kunnes paksuuntuu. Juomaan lisättään sokeria, suolaa ja kanelia maun mukaan. Salepin raaka-aine, orkidean mukulat saadaan noin 40 erilaisesta orkideasta, muun muassa miehenkämmeköistä ja soikkokämmeköistä. Eri variantteja voidaan saada myös suvuista Anacamptis, Ophrys, Gymnadenia, Coeloglossum ja Eulophia.
Uuttaminen.
Orkideoille jätetään edellisenä vuonna yksi mukula, jolloin seuraavana vuonna kehittyvä uusi mukula poimitaan. Vanha mukula on enemmän tai vähemmän kutistunut, kun taas toinen on kiinteä ja täyteläinen. Tämä kerätään syksyllä ja kuivataan, jolloin se kutistuu ja muuttuu kiinteäksi. Mukulat saavat heikon aromaattinen tuoksun ja pureskeltaessa limaisen maun. Ne sisältävät keskimäärin 27% tärkkelystä, 48% lima-aineita, 5% proteiinia ja 1% sokeria. Mukuloita on vaikea jauhaa, mutta jauheesta saa kiehuvalla vedellä jäähtymisen jälkeen herkullisen paksun juoman.
Käyttö.
Turkissa salepia käytetään perinteisesti makeaan, lämpimään talvijuomaan (vrt. Kuuma suklaa) sekä jälkiruokana ja jäätelön valmistukseen. Salepe tekee jäätelöstä kiinteän, ja on tyypillistä turkkilaiselle jäätelölle Dondurma.
Pulsar (videopeli)

Pulsar on Segan vuonna 1981 julkaisema videopeli, joka alun perin julkaistiin kolikkopelinä. Siinä pelaaja ohjaa panssarivaunua ja kerää avaimia päästäkseen seuraavalle kentälle. Peli pyörii Z80-mikroprosessorilla. Pelin suunnittelivat ja ohjelmoivat Larry Clague ja Mike Hendricks.
Walkerin piirikunta (Texas)

Walkerin piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 72 971 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Huntsvillen kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1875.
Isabella Banks

Isabella Banks (o.s. Varley; 25. maaliskuuta 1821 Manchester – 4. toukokuuta 1897 Lontoo) oli englantilainen kirjailija ja runoilija. 
Isabella Varley syntyi kemisti James Varleyn ja hänen vaimonsa Amelia Danielsin perheeseen. Hänen isoisänsä James Varley oli keksijä, joka kehitti keinon valkaista puuvillaa kalkkikloridin avulla. Isabella opiskeli paikallisissa kouluissa ja avioitui 27. joulukuuta 1846 Birminghamissa toimittaja ja runoilija George Linnaeus Banksin (1821–1881) kanssa. Myöhemmin Isabella auttoi tätä osallistumalla tämän julkaisemien paikallislehtien tekemiseen. Perhe-elämä oli vaikeaa perheenisän alkoholinkäytön ja Isabellan huonon terveyden takia. Neljäkymmentäkolmevuotiaana Isabella Banks aloitti romaanikirjoittamiseen rahoittaakseen perheen taloutta. 
Hänen ensimmäinen romaaninsa, "God's Providence House : The famous story of old Chester" (1865) sijoittuu Chesteriin, ja kriitikot ottivat sen hyvin vastaan. Vuosina 1865–1894 hän julkaisi kaksitoista romaania, kolme runoteosta ja kolmiosaisen tarinakokoelman. Banksin tunnetuin ja menestynein romaani on "The Manchester Man" (1870). Se kuvaa Jabez Clegg -nimisen miehen elämää Manchesterissa ja hänen vähittäistä vaurastumistaan.
Aristeídis Roumpánis

Aristeídis Roumpánis (, 9. maaliskuuta 1932 Trípoli – 13. tammikuuta 2018) oli kreikkalainen koripalloilija ja olympiatasolla keihäänheitossa kilpaillut yleisurheilija. Roumpánis pelasi Kreikan miesten maajoukkueessa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja vuoden 1951 EM-kilpailuissa.
Elämä ja urheilu-ura.
Koripallossa Roumpánis voitti Kreikan mestaruuden vuosina 1953, 1955 ja 1957. Hän pelasi Kreikan miesten maajoukkueessa vuosina 1951–1957 25 ottelua 11,0 pisteen keskiarvolla. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon muun muassa Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja Ranskan EM-kilpailuissa 1951.
Yleisurheilussa Roumpánis teki Kreikan ennätykset keihäänheitossa ja kuulantyönnössä. Hän kilpaili Helsingissä harvinaislaatuisesti samojen olympiakisojen kahdessa eri lajissa osallistuttuaan koripallon ohella keihäänheittoon, jossa hän karsiutui loppukilpailusta. Roumpánisin veli Geórgios Roumpánis voitti seiväshypyssä olympiapronssia.
Roumpánis kuoli 85-vuotiaana 13. tammikuuta 2018.
Fredy Schmidtke

Fredy Schmidtke (1. heinäkuuta 1961 Köln – 1. joulukuuta 2017) oli saksalainen ratapyöräilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Schmidtke voitti Länsi-Saksaa edustaen aika-ajossa olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja sijoittui samoissa kisoissa sprintissä kahdeksanneksi. Hän voitti mitaleja myös MM-kilpailuista parhaana saavutuksenaan vuoden 1982 aika-ajon maailmanmestaruus. Schmidtke kuoli sydäninfarktiin 56-vuotiaana 1. joulukuuta 2017.
Hopeaposkimuura

Hopeaposkimuura ("Sakesphorus cristatus") on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Hopeaposkimuura voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Hopeaposkimuurakoiraan töyhtö, naama, kurkku ja rinnan juova ovat mustat. Niska, rinta ja vatsa ovat väriltään vaalean harmaat. Selkä ja siipien kärkisulat ovat ruskeat ja siivet muuten mustat valkoisin pilkuin. Koiraan pyrstö on valkomustaraidallinen. Hopeaposkimuuranaaras on päälaeltaan, selästään ja siivistään punaruskea. Rinnastaan ja vatsastaan se on vaalea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hopeaposkimuuraa tavataan Brasilian koillisrannikolta. Lajin elinympäristöä ovat kuivat trooppiset metsät ja pensaikot. Lintu liikkuu useimmiten pareittain.
Dirk Hafemeister

Dirk Hafemeister (17. huhtikuuta 1958 Berliini – 31. elokuuta 2017) oli saksalainen esteratsastaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Hafemeister voitti Länsi-Saksaa edustaen joukkuekilpailun olympiakultaa Soulissa 1988 ja sijoittui yksilökilpailussa 19:nneksi. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden vuonna 1994. Hafemeister kuoli sydämen vajaatoimintaan 59-vuotiaana 31. elokuuta 2017.
Anne Charlotte Leffler

Anne Charlotte Gustava Leffler Edgren (1849 Tukholma, Ruotsi – 1892 Napoli, Italia) oli ruotsalainen kirjailija. Hän piti kirjallista salonkia. 
Lefflerin salanimellä julkaisemat näytelmät, kuten "Skådespelerskan" (1873) ja "Elfvan" (1880), saavuttivat luontevuutensa ja persoonallisen aatesisällyksensä takia paljon suosiota. Hänen kirjailijamaineensa perustuu kuitenkin ennen kaikkea novellikokoelmiin "Ur lifvet", joita ilmestyi viisi nidettä ja joissa hänen todellisuudentajunsa, älykäs ihmisymmärryksensä ja sielullinen erittelykykynsä sekä yksinkertaisen selkeä tyylinsä pääsevät täysiin oikeuksiinsa. Erikoisen taitavasti hän kuvaa ruotsalaista koti- ja seuraelämää. Aikoinaan muutamat hänen novelleistaan (esimerkiksi "Aurora Bunge") herättivät paheksuntaa peittelemättömän realisminsa takia, jolla muutamat naiskohtalot oli kuvattu. Hänen muista teoksistaan mainittavia ovat näytelmät "Sanna kvinnor" (1883) ja "Hur man gör godt" (1885) sekä vuodelta 1892 Sonja Kovalevskin elämäkerta.
Oltuaan kirjailijauransa alussa etupäässä ulkokohtainen kiivailija ja analysoija, hän on myöhemmässä tuotannossaan jossain määrin tavoitteellisempi: hän kuvaa yhteiskunnallisia epäkohtia sekä sovinnaisuutta, joka kahlehtii yksilön ja varsinkin naisen vapautta. Lefflerin ensimmäinen puoliso oli Gustaf Edgren, toinen italialainen matemaatikko Pasquale del Pezzo.
Leffler käytti salanimiä A., A. Ch. E—n, Alrun Leifsson, C., Carla, Carlot. Hänen muita käyttämiään nimiä olivat Anne Charlotte di Cajanello, Anne Charlotte Edgren, Anna-Carlotta Leffler, d:ssa di Cajanello.
Lefflerin veli oli matemaatikko Gösta Mittag-Leffler.
Lucasfilm Animation

Lucasfilm Animation on vuonna 2003 perustettu yhdysvaltalainen elokuva- ja tietokoneanimaatiostudio. Se on Lucasfilmin tytäryhtiö, joka taas on The Walt Disney Companyn tytäryhtiö. Lucasfilm Animationille perustettiin sivukonttori Singaporeen vuonna 2005, ja vuonna 2014 konttori muutti vanhasta rakennuksesta uuteen.
Joonas Timonen

Joonas Ville Verneri Timonen (s. 13. lokakuuta 2000 Kuopio) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pääasiassa pelintekijä.
Pelaajaura.
Timonen syntyi Kuopiossa, mutta hänen perheensä muutti pääkaupunkiseudulle jo noin vuosi tämän jälkeen. Hänen Tommi-isänsä pelasi koripalloa I-divisioonassa ja sedät, Jussi Timonen ja neljän olympiamitalin Kimmo Timonen, jääkiekkoa. Monista sukulaisistaan poiketen Timonen ei harrastanut jääkiekkoa, ja hänen isänsä ohjasi hänet pelaamaan koripalloa.
Timonen aloitti koripallon harjoittelun Vantaan Pussihukissa. Hän pelasi juniorina Munkkiniemen Kisapoikien joukkueissa B-poikien SM-sarjaa kaudella 2015–2016 ja A-poikien SM-sarjassa vuosina 2015–2019. B-poikien SM-sarjakaudellaan Timonen voitti ikäluokan Suomen mestaruuden, ja hänet valittiin sarjan vuoden pelaajaksi. A-pojissa hän voitti kolme ikäluokan Suomen mestaruutta.
Timonen nousi MuKin M1DB:tä pelanneeseen miesten edustusjoukkueeseen syksyllä 2016. Kaudella 2019–2020 joukkue pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla M1DA:ssa. Syksystä 2019 lähtien Timonen on pelannut myös Korisliigaa MuKin yhteistyöseura KTP-Basketin joukkueessa. Huhtikuussa 2020 Timonen ja KTP tekivät 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Samoihin aikoihin Timonen astui varusmiespalvelukseen Puolustusvoimien urheilukoulussa Santahaminassa.
Timonen pelasi myös Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului muun muassa alle 16-vuotiaiden maajoukkueeseen ikäluokan vuoden 2016 EM-kilpailuissa, missä Suomi sijoittui viidenneksi, ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueeseen ikäluokan EM-kilpailuissa vuonna 2018. Hänen viimeinen kautensa nuorisomaajoukkueikäisenä kärsi koronaviruspandemiasta.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Timonen on parhaimmillaan heittävänä takamiehenä. Kesällä 2020 Timonen listasi kehityskohteikseen muun muassa lähtönopeuden, heittotarkkuuden ja fyysisen voiman sekä palloscreenien käytön.
Prisoner (Cherin albumi)

Prisoner on Cherin studioalbumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 1979.
Orava (Võru)

Orava on kylä Võrun kunnassa, Võrumaan maakunnassa kaakkoisessa Virossa.
Oravan rautatieasema Tartto-Petseri -radalla sijaitsee noin 3 km kylän pohjoispuolella. Se on toinen rautatieasema Edelaraudteen Koidula-Tartto -reitillä.
Hum

Hum (saks. Cholm, ital. Colm) on kylä Kroatiassa, Buzetin kaupungin lähellä. Se mielletään toisinaan maailman pienimmäksi kyläksi. Asukkaita siellä on noin 30.
Stefan Lainer

Stefan Lainer (s. 27. elokuuta 1992 Salzburg) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän edustaa Itävallan Bundesliigassa pelaavaa Red Bull Salzburgia.
Lainer pelasi kotimaansa toisella sarjatasolla Grödigin ja Lieferingin joukkueissa kunnes aloitti pääsarjauransa kaudella 2014–2015 Riedissä. Neljä seuraavaa kautta hän pelasi Red Bull Salzburgissa. Itävallan liigan lisäksi hän pelasi Eurooppa-liigassa 29 ottelua ja teki maalin huhtikuussa 2018 toisessa puolivälieräottelussa italialaisseura Laziota vastaan.
Lainer siirtyi kesällä 2019 saksalaisseura Borussia Mönchengladbachiin. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Bundesliigassa 31 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja teki maalin elokuussa 2019 Mainzia vastaan toisessa liigaottelussaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 33 bundesliigaottelua, joista 31 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin lokakuussa Kölniä ja maaliskuussa Schalkea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Kaudella 2021–2022 alkupuolella Lainer oli nilkkavamman vuoksi kolmisen kuukautta poissa kentiltä ja pelasi kauden aikana 21 bundesliigaottelua, joissa hän teki yhden maalin, tammikuussa voitokkaassa vierasottelussa Bayern Müncheniä vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 17 ja seuraavalla kaudella 15 bundesliigaottelua tekemättä maaleja. Lainerilta löydettiin heinäkuussa 2023 imusolmukesyöpä, ja hän palasi kaudella 2023–2024 otteluihin vasta tammikuussa 2024.
Kesäkuussa 2025 Lainer palasi Red Bull Salzburgiin kaksivuotisella sopimuksella.
Lainer pelasi Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Ensimmäisen ottelunsa Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi maaliskuussa 2017 ystävyysottelussa Suomea vastaan. Hän pelasi kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa joukkueensa kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa ja teki yhden maalin. Hän on toukokuun 2024 loppuun mennessä pelannut 39 A-maaottelua, joissa 35 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen maaottelumaalinsa 18. maaottelussaan marraskuussa 2019 EM-karsinnassa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Toisen maaottelumaalinsa hän teki kesän 2021 EM-kilpailujen ensimmäisessä alkulohko-ottelussa, ja vastustajana oli jälleen Pohjois-Makedonia.
Uno Zeipel

Uno Zeipel (1867 – 22. tammikuuta 1925) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Zeipel toimi Ruotsalaisen teatterin kanslian ja eläkekassan sihteerinä. Tämän toimen ohella hän toimi myös lehtien kuvittajana ja hänen karrikatyyrejään julkaistiin muun muassa Fyren- ja Lucifer-lehdissä. Zeipelin muihin harrastuksiin kuului urheilukalastus.
Uno Zeipel oli naimisissa Sophie Blondina (Polly) Mellinin (s. 1880) kanssa. Uno Zeipel kuoli tammikuussa 1925 57-vuotiaana halvauskohtauksen seurauksena.
Florian Neuhaus

Florian Neuhaus (s. 16. maaliskuuta 1997 Landsberg am Lech) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Mönchengladbachia.
Neuhaus nousi TSV 1860 Münchenin junioreista 2. Bundesliigassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Kesällä 2017 hän siirtyi Borussia Mönchengladbachiin mutta pelasi kauden 2017–2018 lainalla Fortuna Düsseldorfin joukkueessa 2. Bundesliigassa. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Mönchengladbachissa 32 bundesliigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Bundesliigassa 30 ottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja Eurooppa-liigassa viisi ottelua. Kaudella 2020–2021 pelaamissaan 33 bundesliigaottelussa hän teki kuusi maalia, joista yksi oli voittomaali tammikuisessa ottelussa sarjan kärjessä ollutta ja sittemmin mestaruuden voittanutta Bayern Müncheniä vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi Mönchengladbachin kaikki kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa.
Neuhaus on pelannut Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän saavutti hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja pelasi turnauksessa Saksan kaikki viisi ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Saksan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia vastaan ja teki ottelussa maalin. Kesäkuun 8. päivään 2021 mennessä hän on pelannut kuusi A-maaottelua, joista kolme ottelua avauskokoonpanossa. Toisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2021 ystävyysottelussa Tanskaa vastaan.
Anisosticta

Anisosticta on kovakuoriaisten (Coleoptera) lahkoon kuuluva leppäpirkkosuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin neljä lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa on tavattu ainakin kaksi "Anisosticta"-suvun lajia. Suvun lajeja esiintyy lähinnä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Vai Passar Mal

Vai Passar Mal on brasilialaisen laulaja ja drag queen Pabblo Vittar'in ensimmäinen albumi. Se julkaistiin lokakuussa 2017.
Lähteet.
SocialBlade

SocialBlade on 2008 avattu verkkosivusto, joka käsittelee useimmiten YouTube-suoratoistopalvelun tietoja, kuten näyttökertoja ja tykkäyksiä. Se jakaa myös tietoja palveluista Twitch, Instagram, Facebook, Mixer, Dailymotion, DLive ja Tiktok.
Historia.
Jason Urgo aloitti SocialBladen 8. helmikuuta 2008 luomaan tilastoja Digg-sivustosta. Palvelun oli tarkoitus olla vapaa-ajan harrastus. SocialBlade siirtyi YouTube-tilastoihin vuonna 2010 ja analysoi nykyään yli 23 miljoonaa tubekanavaa. Suosion kasvaessa Twitch-tilastot lisättiin vuonna 2013, Instagram-tilastot vuotta myöhemmin, Twitter-tilastot 2016, DailyMotion-tilastot 2017 ja viimeisimpänä Mixerin tilastot vuonna 2018.
Ēriks Ešenvalds

Ēriks Ešenvalds (s. 26. tammikuuta 1977 Priekule) on latvialainen säveltäjä.
Koulutus ja ura.
Ešenvalds opiskeli baptistien teologisessa seminaarissa vuosina 1995–1997 ennen maisteriksi kouluttautumista sävellyksessä Latvian musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 2004. Hänen pääopettajansa oli Selga Mence. Hän osallistui myös muiden muassa Michael Finnissyn, Klaus Huberin, Philippe Manouryn ja Jonathan Harveyn pitämille mestarikursseille. Ešenvalds on sittemmin opettanut sävellystä Latvian musiikkiakatemiassa. Hän on saanut useampaan otteeseen Latvian suuren musiikkipalkinnon. Vuonna 2006 hän sai Kansainvälisen säveltäjärostrumin ensipalkinnon teoksestaan "The Legend of the Walled-in Woman". 
Ešenvaldsin teosten levytyksiä on julkaistu esimerkiksi Hyperionilla, Deccalla, Deutsche Grammophonilla, Ondinella ja Naxoksella. Suurin osa Ešenvaldsin tuotannosta koostuu kuoromusiikista, mutta hän on säveltänyt myös esimerkiksi multimediasinfonioita ja oopperaa.
Oskar Holmström

Frans Oskar Holmström (2. helmikuuta 1862 Lapinjärvi – 12. syyskuuta 1912 Porvoo) oli suomalainen filosofian maisteri ja päätoimittaja.
Oskar Holmströmin vanhemmat olivat nimismies Gustaf Alexander Holmström (1815–1886) ja Emilia Sofia Dahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Porvoon lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890. 
Holmström oli oikolukijana ja toimittajana Nya Pressen-lehdessä 1890–1898, uutisosaston hoitajana ja toimitussihteerinä Åbo Underrättelser-lehdessä 1898–1909, päätoimittajana Gamlakarleby-lehdessä 1910–1911 ja toimittajana Suomen Tietotoimistossa 1911–1912. Vuonna 1912 hänestä tuli Porvoossa ilmestyneen Borgåbladet-lehden päätoimittaja mutta tätä tointa hän ei ehtinyt hoitaa pitkään.
Lebut

Lebut ovat wolofin murretta puhuva etninen ryhmä Senegalissa. He asuvat Kap Verden niemellä ja Atlantin rannikolla Kayarista M’Bouriin. Lebuja on noin 50 000 henkeä.
Kayoriin kuuluneet lebut muodostivat 1790-luvulta lähtien pienen feodaalitasavallan, jota johti Njamburista saapunut muslimipappien suku. Suurin osa lebuista on kääntynyt islamiin melko hiljattain.
Dakarin kaupunki on kasvanut lebujen maille, ja he kiistelivät pitkään ranskalaisten kanssa maaoikeuksistaan. Nykyään lebut ovat pieni, mutta taloudellisesti ja poliittisesti tärkeä kaupunkilaisryhmä. Osa heistä harjoittaa yhä perinteistä kalastusta. Lebut solmivat avioliittoja wolofien kanssa, mutta he ovat säilyttäneet identiteettinsä.
Johan Wilhelm Åkerstedt

Johan Wilhelm Åkerstedt (3. maaliskuuta 1838 Tammisaari – 6. tammikuuta 1909 Tukholma) oli suomalainen kauppias ja kauppaneuvos.
Åkerstedt syntyi Tammisaaressa Jacobina Theresia Wilhelmina Åkerstedtin aviottomana lapsena. Hän kävi koulun siellä ja oli sitten notaarina laamanninoikeudessa. Vuonna 1861 hänet valittiin Joensuun kaupungin kasööriksi ja hänen virkatehtäviinsä kuului Joensuussa myös tuulaakimaksujen keräys ja vaakamestarin tehtävät. Åkerstedt toimi myös kruununkasöörinä Joensuussa. Hän alkoi toimia lisäksi ulkomaisten vakuutusyhtiöiden asiamiehenä ja paikallisen sahan kirjanpitäjänä. 
Åkerstedt meni naimisiin 1866 joensuulaisen, Kiihtelysvaarasta kotoisin olleen kauppias Simon Parviaisen (1812–1877) tyttären Anna Johanna Parviaisen kanssa. Vuonna 1873 hän muutti vaimonsa kanssa Pietariin jossa he alkoivat hoitaa Simon Parviaisen 1866 Pietariin perustamaa ensimmäisen luokan kauppaliikettä yhdessä Åkerstedtin langon Janne Parviaisen (1840–1902) kanssa. Ostrovin saarella Pietarissa toiminut toiminimi "Parviainen &amp; Co" harjoitti leipätukkukauppaa ja vaatekauppaa sekä Suomeen suuntautunutta viljakauppaa. Parviaiset olivat myös osaomistajina Joensuun ja Pietarin välillä liikennöineissä laivoissa. Åkerstedtistä tuli ajan myötä Parviainen &amp; Co:n yksi osakas. 
Åkerstedt pääsi Pietarissa ensimmäisen luokan kauppakillan jäseneksi. Hän toimi jonkin aikaa vuonna 1883 Suomen kauppa-asiamiehenä Pietarissa ja vuonna 1884 hän sai kauppaneuvoksen arvonimen. 1800-luvun lopulla Parviainen &amp; Co aloitti rakennustarvikkeiden valmistuksen ja perusti oman konepajan.
Åkerstedtin vaimo kuoli vuonna 1902 ja hän itse muutti takaisin Suomen puolelle Viipuriin vuonna 1908. Hän kuoli tammikuun alussa 1909 ollessaan Tukholmassa.
FLIF

FLIF (Free Lossless Image Format) on kuvatiedostomuoto, jonka pakkaa kuvan tiiviimmin kuin mikään muu tunnettu menetelmä vuonna 2020. 
Tiedostomuoto julkaistiin 2015, ja ensimmäinen toteutus vuonna 2015. FLIF:iä käsittelevä kooderi pakkaa bittikartan pienempään tilaan kuin WebP tai BPG. FLIF-tiedostomuoto tukee sekä häviötöntä että häviöllistä kuvan pakkausta. Nimensä mukaisesti FLIF:n lähdekoodi on vapaasti levitettävä.
FLIF ei ikinä yleistynyt huolimatta hyvästä pakkauskyvystä. Windowsin kuvankatselijoista XnView ja IrfanView tukevat FLIF:iä. Mutta esimerkiksi GIMP ja verkkoselaimet eivät.
FLIF:n kehitystä johti Cloudinary.
FLIF:n seuraajaksi kehitettiin FUIF (Free Universal Image Format), joka sisältää lisäksi vaikutteita JPEG:stä ja häviöttömästä WebP-muodosta.
FUIF yhdistettiin Pik:in kanssa, joka on modernisoitu JPEG, näin syntyi Joint Photographic Experts Group -ryhmän JPEG XL, joka standardoitiin standardiksi ISO/IEC 18181.
FLIF:n kehitys on lopetettu.
Gunārs Rozenbergs

Gunārs Rozenbergs (23. maaliskuuta 1947 – 10. toukokuuta 2009) oli latvialainen jazztrumpetisti, -lauluntekijä ja -sovittaja.
Rozenbergs toimi esimerkiksi 2R+2B-kokoonpanon jäsenenä Raimonds Raubiškon kanssa ja soitti Latvian radion big bandissa. Rozenbergsin ensimmäisenä sooloalbumina ilmestyi vuonna 1978 "Laura", joka oli äänitetty jo vuonna 1976. CD-muodossa levy julkaistiin vuonna 2003. Rozenbergs esiintyi vuonna 2001 Satellites LV -yhtyeen "Kind of Glue" -albumilla.
Suomen presidenttien vaakunat

Suomen tasavallan presidenttien vaakunat ovat viran myötä ritarikuntaan vihittyjen Suomen tasavallan presidenttien henkilökohtaisia ja vaakunaselityksellä heraldisesti kerrottuja embleemisiä tai puhuttelevia vaakunatunnuksia, jotka henkilöt ovat saaneet perimällä tai jäsenyyden myötä yhteen tai useampaan ritarikuntaan esim. Ruotsin serafimien (ruots. Serafimerorden) ja Tanskan elefanttiritarikuntaan (tansk. "Elefantordenen"). Suomessa presidentille (pois lukien Ståhlberg ja Ryti, joilla ei ritarikunnan jäsenyyttä ole ollut), laaditaan aina virkaan astumisen jälkeen ja ennen ensimmäistä valtiovierailua Ruotsiin vaakuna ja tunnuslause. Aatelistaustaisille Svinhufvudille ja Mannerheimille ei uutta vaakunaa tarvinnut laatia. Lisäksi Mannerheim oli valittu Serafiimiritarikunnan jäseneksi jo ennen presidenttiyttä v. 1919.
Ritarikuntaan liittymisen merkiksi ritarivaakunan kilpi on eroteltu koristeiselle panssarilevylle ja ripustettuna seinälle Tukholman kuninkaanlinnassa. Myönnetyt vaakunat eivät ole perinnöllisiä. Suomessa kilvet lukeutuvat porvarisvaakunoihin ja ovat rekisteröity Suomen heraldisen seuran ylläpitämään vaakunarekisteriin järjestysnumerolla.
Vaakunaperinteet.
Käytännön mukaan jokaisen edesmenneen presidentin panssarilevyt siirretään hänen hautajaispäivänään kuninkaanlinnasta Tukholman Riddarholmin kirkkoon. Tuolloin hänen kilpeensä kaiverretaan merkiksi hänen kuolinpäivänsä. Seremonian yhteydessä hautajaispäivänä kuullaan kirkossa Serafim-soitto, jolloin kirkon kelloja soitetaan tauottomasti kello 12 ja 13 välillä henkilön muistoksi. Tämä tilaisuus on avoin ja pienimuotoinen ja perinteiltään vanha. Sillä kunnioitetaan ulkomaisia merkkihenkilöitä, joiden hautajaisiin kuningasperhe tai ritarikunnan edustajat eivät osallistu. Serafiimiritarikunnan kirkko on Tukholman vanhin rakennus ja sinne on haudattu Ruotsin kuninkaita satojen vuosien ajan. Se on kansallinen ja kulttuurihistoriallinen maamerkki.
Jean-Jacques Guyon

Jean-Jacques Guyon (1. joulukuuta 1932 Pariisi – 20. joulukuuta 2017 Fontainebleau) oli ranskalainen kenttäratsastaja ja olympiavoittaja.
Guyon voitti yksilökilpailun olympiakultaa Méxicossa 1968 ja sijoittui joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän voitti joukkuekilpailun EM-pronssia vuonna 1967. Guyon kuoli 85-vuotiaana 20. joulukuuta 2017.
21. prikaati (jatkosota)

21. Prikaati oli Suomen maavoimien vuonna 1943 perustettu yhtymä jatkosodassa. Vetäytyessään Itä-Karjalasta kesällä 1944 se taisteli tiensä Karhumäestä Ilomantsiin viivyttäen ja kuluttaen vihollista.
Perustaminen.
Prikaati käskettiin perustaa päämajan päiväkäskyllä 31.10.1943. Sen kokoaminen kesti koko marraskuun, ja varsinaisena perustamispäivänä pidetään 6.12.1943. Prikaatin oli yksi samalla hetkellä perustetusta prikaatista, muiden ollessa 19. ja 20. Prikaati.
Prikaatin kokoonpano:
Rykmentin runkona toimineen jalkaväkirykmentti 101 miehistö koostui pääasiassa rintamalle palvelukseen otetuista vankikarkureista, joka laski merkittävästi rykmentin taisteluarvoa (prikaatinkomentaja eversti Ekmanin arvio prikaatin SPK:ssa).
Prikaatin toiminta.
Asemasotavaiheessa joulukuussa 1943 prikaatin tehtävänä oli tehdä kenttävarustelutöitä, mistä se siirrettiin 10. helmikuuta 1944 etulinjaan Krivin lohkolle korvaten 3. prikaatin. Prikaatille alistettiin 3. prikaatin tykistö vahvistettuna linnoituspatteristo 1:llä. Prikaati sai oman tykistönsä käyttövalmiiksi maalis-huhtikuussa 1944, ja raskas patteristo 41 saatiin valmiiksi 25. toukokuuta.
Prikaati irrottautui 20. kesäkuuta 1944 etulinjasta. Tällöin prikaatille alistettiin JR 33, joka perääntyi Poventsan suunnasta kohti Karhumäkeä. JR 33:n alistussuhde prikaatille päättyi 2.7. Prikaati vetäytyi 24. kesäkuuta Itä-Karjalan pääpuolustusasemastaan Karhumäessä taistellen ja saapui Juustjärvelle 30. kesäkuuta. Neljä päivää myöhemmin joukot olivat Savastilassa. Porajärvellä prikaati oli 10. heinäkuuta ja vanha raja ylitettiin Kuolismaan suunnalla 17. heinäkuuta.
Heinäkuun lopulla prikaati oli asemissa Ilomantsin Sysmäjärven ja Alavieksijärven välisellä kannaksella, missä se osallistui Ilomantsin suureen saarrostusoperaatioon. Rintama jähmettyi 9. elokuuta Ilomantsissa, kunnes aselepo astui voimaan 5. syyskuuta 1944.
Otto Ruge

Otto Ruge (9. tammikuuta 1882 Kristiania – 15. elokuuta 1961 Oslo) oli norjalainen kenraaliluutnantti, joka johti Norjan puolustustaistelua Saksan hyökkäystä vastaan toisen maailmansodan aikana huhti–kesäkuussa 1940.
Ruge valmistui upseeriksi vuonna 1902, kävi Norjan sotakorkeakoulun 1905 ja suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon 1915, minkä jälkeen hän toimi eri joukko-osastojen komentajana sekä vuosina 1929–1933 strategian ja sotahistorian opettajana sotakorkeakoulussa. Ruge oli Norjan pääesikunnan päällikkönä 1933–1938 ja jalkaväen ylitarkastajana 1938–1940. Hän sai vuonna 1933 everstin ja 1940 kenraalimajurin arvon. Hän osallistui 1930-luvulla Norjan puolustusvoimien kehittämiseen ja puolustussuunnitelmien laatimiseen.
Ruge määrättiin armeijan komentavaksi kenraaliksi Kristian Laaken tilalle Saksan hyökkäyksen toisena päivänä 10. huhtikuuta 1940, jolloin Etelä-Norjan suurimmat kaupungit olivat jo saksalaisten hallussa. Ruge kävi viivytystaisteluja vetäen samalla joukkojaan pohjoiseen. Hän sai tuekseen liittoutuneiden apujoukot, jotka nousivat 15. huhtikuuta maihin Keski-Norjassa ja 28. toukokuuta Narvikissa. Pohjois-Norjassa puolustustaistelua johti kenraali Carl Gustav Fleischer. Toukokuun alussa Ruge, maan hallitus ja kuningas Haakon VII siirtyivät Pohjois-Norjan Tromssaan ja edelleen Målselviin. Virallisesti Ruge nimettiin uuteen virkaan puolustusvoimien komentajaksi ("Forsvarssjefen") 18. toukokuuta. Liittoutuneiden apujoukkojen vetäydyttyä Norjan armeija antautui 10. kesäkuuta 1940. Ruge ei lähtenyt kuninkaan ja hallituksen mukana maanpakoon, vaan jäi saksalaisten vangiksi.
Ruge oli koko lopun maailmansodan ajan sotavankina, lokakuuhun 1940 asti Norjassa, sen jälkeen joulukuuhun 1943 saakka Königsteinin linnoituksessa Dresdenissä, vuosina 1943–1944 eri sotavankileireillä Puolassa ja lopuksi Luckenwaldessa. Palattuaan sodan jälkeen Norjaan Ruge ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja hänet nimitettiin uudelleen puolustusvoimien komentajaksi heinäkuussa 1945. Hän erosi 1. tammikuuta 1946 ajauduttuaan erimielisyyksiin puolustusministeri Jens Christian Haugen kanssa.
Ruge on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Jēkabs Kazaks

Jēkabs Roberts Kazaks (18. helmikuuta 1895 Riika – 30. marraskuuta 1920 Riika) oli latvialainen taidemaalari.
Kazaks opiskeli Jūlijs Madernieksin johdolla teknillisessä koulussa ja sitten taidekouluissa Riiassa (1913–1915, opettaja: Vilhelms Purvītis) sekä Penzassa (1915–1917). Hän sai varhain vaikutteita impressionismista ja sittemmin esimerkiksi André Derainin työstä. Kazaksin teoksiin kuuluu esimerkiksi pakolaisten arkea kuvaavia teoksia, muotokuvia ja omakuvia. Latvian kansallisessa taidemuseossa on yli neljäkymmentä Kazaksin öljyvärimaalausta ja noin 250 vesivärityötä sekä piirrosta.
Kazaks kuului Latvian modernistisen taiteen edelläkävijöihin. Hän kuoli tuberkuloosiin.
¿Dónde está Elisa?

¿Dónde está Elisa? () on televisioyhtiö TVN:n esittämä chileläinen TV-sarja. Sarjassa on yhteensä 112 jaksoa, ja sitä on esitetty vuodesta 2009 lähtien. Sen päärooleissa ovat muun muassa näyttelijät Álvaro Rudolphy, Francisco Melo, Paolo Volpato sekä Monserrat Prats, joka näytteli kadonnutta Elisaa.
Juoni.
Chileläisessä televisiosarjassa käsitellään Domínguezin perheelle koitunutta kriisiä sen jälkeen, kun heidän teini-ikäinen Elisa-tyttärensä katoaa. Tutkinnon edetessä kidnappauksen mahdollisuutta epäillään vahvasti. Etenkin Raimundo Domínguezin ja Francisca Correan suhde alkaa rakoilemaan.
Viranomaiset pyrkivät etsimään Elisaa, ja sarjan edetessä saadaan selville, että Elisan oli siepannut tämän oma setä.
Ernest Legouvé

Ernest Legouvé (1807–1903) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hänet valittiin 1855 Ranskan akatemian jäseneksi. Hän aloitti kirjailijauransa romaaneilla saavuttamatta menestystä.
Legouvé piti Collège de Francen dosenttina naisten kehityshistoriasta luentoja, jotka hän sittemmin julkaisi teoksina "Histoire morale des femmes" (1848) ja "La femme en France au XIX. siècle" (1864). Niillä hän saavutti yleisön, varsinkin ylhäissäätyisten naisten, myötätuntoisuuden. Tällä välin Legouvé oli esiintynyt näytelmäkirjailijana, ja hänellä oli se onni, että kolme suurta ranskalaista tragediennea menestyi hänen näytelmiensä pääosissa, nimittäin Mademoiselle Mars ("Louise de Lignerolles"), Elisa Rachel ("Adrianne Lecouvreur") ja Adelaïde Ristori ("Médée").
Legouvén muista näytelmistä mainittavia ovat "Bataille des dames", "Les contes de la reine de Navarre" (1851, molemmat yhdessä Eugène Scriben kanssa), "Beatrix" (1861), "Les deux reines de France" (1865, useana vuonna sensuurin kieltämä), "Miss Suzanne" (1867), "Anne de Kerviler" (1880), "La Considération" (1880). Hän julkaisi myös etevän kaunoluvun oppikirjan "L’art de la lecture".
Skindredin diskografia

Skindred on Walesin Newportissa vuonna 1998 perustettu rock-yhtye. Skindredin musiikkinen tyyli sekoittaa heavy metallia, punk rockia ja reggaeta. Itse yhtye nimittää tyyliä "Ragga metallina".
Francisco Ibáñez

Francisco Ibáñez Talavera (15. maaliskuuta 1936 – 15. heinäkuuta 2023) oli espanjalainen sarjakuvataiteilija. Parhaiten hänet tunnetaan käsikirjoittamistaan Älli ja Tälli -sarjakuvista.
Elämä ja ura.
Barcelonassa syntynyt Ibáñez loi elämänsä aikana useita sarjakuvasarjoja, joista tunnetuin on Älli ja Tälli.
Hän työskenteli pankissa julkaistessaan ensimmäisiä kuvituksiaan, ennen kuin siirtyi täysipäiväisesti alalle vuonna 1957. Vuotta myöhemmin Älli ja Tälli esiintyivät ensimmäistä kertaa espanjalaisessa Pulgarcito-lehdessä. Sen koommin Ibáñez loi lukuisia eri hahmoja. Vuodesta 1988 lähtien hän kuvitti kuusi uutta Älli ja Tälli -albumia vuodessa, joista monet käsittelevät ajankohtaisia aiheita.
Hän sai vuonna 1994 "Salón del Cómic de Barcelona" -palkinnon ja vuonna 2001 hänelle myönnettiin "Medalla de Oro al Mérito en las Bellas Artes" -palkinto. Hän sai Universitat d'Alacant -yliopiston "Premios Notario del Humor" -arvonimen vuonna 2008.
Camille Lemonnier

Camille Lemonnier (1841–1913) oli belgialainen kirjailija. Hän ihaili nuorena Charles Baudelairea. Isänsä kuoltua hän vuokrasi syrjäisen Namurin tienoilla olevan linnan, missä hän vietti vuoteen 1869 vapaata luonnonelämää, ja tuloksena syntyi teos "Nos Flamands", jossa hän Rubensin ja Rousseaun ihailijana ylistää terveen luonnon uskontoa.
Yleistä huomiota herätti "Sedan (Les Charniers)" (1871), jossa hän taistelukentällä käytyään tulkitsi vastenmielisyyttään sotaa kohtaan. Vuonna 1875 ilmestyi "Contes flamands et wallons" ja 1881 Lemonnierin pääteos "Un Màle", joka on salametsästäjän ja talonpoikaistytön traaginen lemmentarina. Taiteellisesti yhtä korkealla on murhatarina "Le Mort" (1882). Kun Lemonnier ei saanut valtion viisivuotispalkintoa, piti belgialainen runoilijaryhmä La Jeune Belgique Lemonnierin kunniaksi Brysselissä loistavan juhlan, joka muodostui belgialaisen kirjallisuuden todelliseksi passah-juhlaksi. Romaanissa "Happe-Chair" (1886) Lemonnier loi ennen Zolan "Germinalia" liikuttavan kuvan kaivostyöläisten elämästä. Vuonna 1888 ilmestyi Lemonnierin suuri kuvailuteos "La Belgique", josta hän vihdoin sai viisivuotispalkinnon.s
Lemonnierin muut tärkeimmät teokset ovat "L’Arche, journal d’une maman" (1894), "L’Ile vierge" (1894), "Adam et Ève" (1899). Teos "L’Homme en amour" (1897), joka oli naturalistinen seksuaaliaiheinen kirja, aiheutti oikeudenkäynnin, joka kuitenkin päättyi Lemonnierin vapauttamiseen. Vakavia uskonnollisia ja yhteiskunnallisia kysymyksiä pohtivat romaanit "Le vent dans les moulins" (1901), "Les deux consciences" (1902), "Le petit homme de Dieu" (1902) ja "Comme va le Ruisseau" (1903). Romaanissaan "Le droit au bonheur" (1905) Lemonnier puolustaa avioeroa.
Neuchâtelin yliopisto

Neuchâtelin yliopisto (, UNINE) on valtaosin ranskankielinen julkinen yliopisto läntisessä Sveitsissä. Oppilaitos perustettiin alun perin akatemiaksi vuonna 1838. Yliopistossa on 4 000 opiskelijaa ja neljä tiedekuntaa.
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Lukuvuonna 2019–2020 yliopistossa oli 4 180 opiskelijaa. Lukuvuonna 2018–2019 suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (2 100) tai maisterin tutkintoa (1 400). Tohtori- ja jatko-opiskelijoita oli yhteensä 600. Opiskelijoita oli eniten humanistisessa tiedekunnassa (2 000). 
Henkilökuntaa yliopistolla oli lukuvuonna 2018–2019 yhteensä 1 070, täysaikaisiksi muutettuna 750 henkilötyövuotta.
Kampukset.
Yliopistolla on kaksi kampusta, "UniLac" ja "UniMail". UniLac on pääkampus. Se sijaitsee Neuchâtelinjärven rannan tuntumassa, ja siellä toimii kolme tiedekuntaa: humanistinen, kauppatieteellinen ja oikeustieteellinen tiedekunta. Unimail on luonnontieteellisen tiedekunnan kampus keskustan pohjoisosassa.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 132 milj. Sfr. Toiminnan rahoittajat olivat Neuchâtelin kantoni (36 %), liittovaltio (35 %) ja muut kantonit (19 %). Kymmenesosa tuloista (10 %) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Neuchâtelin yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa vuosina 2017–2019 luokiteltu sijoille 400–1 000.
Horst Beyer

Horst Beyer (5. tammikuuta 1940 Neumünster – 9. joulukuuta 2017 Hampuri) oli saksalainen kymmenottelija.
Beyer voitti EM-pronssia Budapestissa 1966, missä Länsi-Saksa otti kolmoisvoiton. Tokion kesäolympialaisissa 1964 Beyer sijoittui Saksojen yhteisessä joukkueessa kuudenneksi, ja Münchenin kesäolympialaisissa 1972 hän keskeytti Länsi-Saksaa edustaen kuulantyönnön jälkeen. Beyer kuoli pitkään sairastettuaan Hampurissa 77-vuotiaana 9. joulukuuta 2017.
Kārlis Padegs

Kārlis Padegs (8. lokakuuta 1911 Riika – 19. huhtikuuta 1940 Riika) oli latvialainen taidemaalari ja -graafikko.
Padegs menetti isänsä varhaisessa lapsuudessaan. Hän pakeni sotaa perheineen 4-vuotiaana Tarttoon, mutta palasi kotikaupunkiinsa Riikaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Padegs opiskeli vuosina 1928–1934 Latvian taideakatemiassa. Hänen opettajiensa joukossa oli Vilhelms Purvītis. Padegs edusti aikansa modernismia. Hänen teostensa joukossa on esimerkiksi sodan tuottamia kärsimyksiä ja nykyaikaista kaupunkielämää kuvaavia töitä. Padegs teki myös muotokuvia Knut Hamsunin kirjallisuuden hahmoista. Hän kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana. 
Padegsin taide oli pitkään piilossa yleisöltä, mutta vuonna 1981 hänen kunniakseen järjestettiin näyttely Latvian kansallisessa taidemuseossa. Taiteilijan satavuotissyntymäjuhlan kunniaksi siellä järjestettiin vuonna 2011 kaksi Padegsiin keskittynyttä näyttelyä. Vuonna 2015 Varis Piņķis ja Ivo Briedis tekivät Padegsista näytelmän "Padegs un Padegs".
Jean Castex

Jean Castex (s. 25. kesäkuuta 1965 Vic-Fezensac, Ranska) on ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 3. heinäkuuta 2020 toukokuuhun 2022 asti. Castex erosi tehtävästään 16.5.2022, ja presidentti Emmanuel Macron nimesi uudeksi pääministeriksi Élisabeth Bornen.
Castex on opiskellut hallintotieteitä Institut d’études politiques de Paris’ssa ja Kansallisessa hallintokoulussa (École nationale d’administration). Hän on toiminut korkan tason virkamiehenä useissa eri ministeriöissä, ja nousi julkisuuteen johtaessaan Ranskan toimia koronaviruspandemian hillitsemiseksi.
Yksityiselämä.
Castex on naimisissa Sandra Castexin kanssa. Parilla on neljä tytärtä. Castex on kertonut katalonialaisen kulttuurin olevan lähellä sydäntään.. 
Castex on ollut vuodesta 2006 Ordre National du Mérite -ritarikunnan jäsen.
Jacob Jernberg

Jacob (Jaakko) Jernberg, sukunimi aik. "Rautio" (14. joulukuuta 1824 Oulu – 26. toukokuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen kauppias, laivanvarustaja, sahanomistaja ja kauppaneuvos.
Jernbergin vanhemmat olivat työmies Johan Rautio ja Brita Kuorila. Hän kävi Oulussa ruotsinkielistä koulua ja tässä yhteydessä hänen sukunimensä muuttui Jernbergiksi. Lopetettuaan koulun 12-vuotiaana Jernberg työskenteli kauppa-apulaisena. Hän siirtyi sitten Raaheen kauppaneuvos Zachris Franzénin palvelukseen. Franzén lähetti hänet vuonna 1843 hoitamaan omistamaansa Jyrkkäkosken rautaruukkia, joka sijaitsi Pohjois-Savossa Sonkajärvellä. Jernberg toimi täällä ruukinhoitajana vuoteen 1851 saakka. 
Vuonna 1854 Jernberg siirtyi pietarilaisen hovineuvoksettaren Anastasia Ponomarevan omistaman Juantehtaan ruukinhoitajaksi Juankoskelle. Jernbergin aloitteesta ruukki perusti rautakaupan Kuopioon vuonna 1859, tästä kaupasta kehittyi myöhemmin tavaratalo Carlson Kuopioon. Juantehtaalle perustettiin 1860-luvulla myös ruukin koulu ja tehdasseurakunta. Jernberg osti itselleen Juankoskelta metsäosuuksia ja vuoden 1871 alussa hän hankki omistukseensa Juantehtaan vesisahan viipurilaiselta Hackmanin kauppahuoneelta. Jernberg toimi ruukinhoitajana aina vuoteen 1874, jolloin hän muutti Kuopioon.
Jernberg perusti Kuopion lähelle Karhonsaareen höyrysahan vuonna 1875 ja höyrymyllyn 1880. Karhonsaaren saha oli Pohjois-Savon ensimmäinen höyrysaha, ja sen tuottamasta puutavarasta suurin osa meni vientiin. Saha oli toiminnassa aina vuoteen 1911 saakka. Jernberg oli osakkaana Kuopion seudun laivayhtiöissä jo 1860-luvulta alkaen, ja parhaimmillaan hän omisti kymmenen lotjaa ja höyryveneen. Jernberg toimi myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1870-luvun lopulla. Kauppaneuvoksen arvon hän sai 1886.
Kōshū

Kōshū () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Yamanashin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Kōfun altaan koillisreunalla. Asutus on keskittynyt kaupungin eteläosiin Fuefukijoen ja sen sivujokien varsille, kun taas pohjoisessa ja idässä kaupunkiin kuuluu laajoja vuoristoalueita. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Saitaman prefektuuriin. Kōshūssa on 30 909 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 264,01 neliökilometriä.
Kōshū on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Enzanin kaupunki, Katsunuman maaseutukaupunki ja Yamaton kyläkunta. Kaupungin keskusta sijaitsee Enzanissa, joka kehittyi Edo-kaudella yhtenä Ōme-kaidō-tiereitin postiasemista. Ennen toista maailmansotaa se toimi ympäröivän silkinviljelyalueen markkinapaikkana, mutta sodan jälkeen seudulla alettiin viljellä etenkin hedelmiä, kuten kakeja, persikoita ja viinirypäleitä. Kōshū tunnetaan myös viinin tuotannosta, joka houkuttelee kaupunkiin turisteja. Katsunuma nykyisen kaupungin lounaisosassa oli vuorostaan aiemmin yksi Kōshū-kaidō-tien postiasemista.
Kōshūn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Daizen-jin buddhalainen temppeli, jonka päähalli on valittu kansallisaarteeksi, ja Takeda-klaanin historiaan kiinteästi kytkeytyvä Erin-ji. Muita historiallisesti tärkeitä temppeleitä ovat Seiun-ji, Unpei-ji ja Rinzai-koulukunnan Kōgaku-ji. Niiden lisäksi entinen Takano-suvun asuintalo on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimii myös useita kuumia lähteitä ("onsen"). Osa kaupungin alueesta kuuluu Chichibun–Taman–Kain kansallispuistoon. Kōshūta palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Nicholas Britell

Nicholas Britell (s. 17. lokakuuta 1980 New York, New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja elokuvatuottaja. Hän on säveltänyt musiikit muun muassa Barry Jenkinsin elokuviin "Moonlight" (2016) ja "If Beale Street Could Talk" (2018), joista molemmista hän sai parhaan musiikin Oscar-ehdokkuuden. Hän on myös säveltänyt musiikit Adam McKayn elokuviin "The Big Short" (2015) ja "Vice – vallan oikeat kasvot" (2018).