Daniel (Venäjä)

Daniel Aleksandrovitš eli Daniel I (); (1261 – 5. maaliskuuta 1303 Moskova, Moskovan ruhtinaskunta) oli ensimmäinen Moskovan ruhtinas. 
Hän on Venäjän ortodoksisen kirkon pyhä eli pyhimys.
Suku.
Hän oli nuorin Aleksanteri Nevskin ja tämän toisen puolison, Polotskin ruhtinatar Aleksandra Brjatšislavnan, ruhtinatar Vassan neljästä pojasta. Hänen veljiään olivat Novgorodin ruhtinas Vasili (1245–1271); Novgorodin ja Pereslavlin ruhtinas, Vladimirin suuriruhtinas Dmitri sekä Vladimirin suuriruhtinas Andrei III.
Daniel Aleksandrovitš kastettiin Pyhän Daniel Styliitan (pylväskilvoittelija) mukaan. 
Ruhtinas.
Daniel sai perinnökseen kaksivuotiaana isänsä kuoltua tämän vähäisimmän ruhtinaskunnan, Moskovan, ja oli sen ensimmäinen ruhtinas. Sijaishallitsijana toimi hänen setänsä Tverin ruhtinas Jaroslavl vuoteen 1271 saakka ja Daniel sai ruhtinaskunnan itsenäisesti hallittavakseen vuonna 1282. Tämä Danielin saama perintö koostui tuolloin pienestä puisesta linnoituksesta Kremlin kukkulalla ja useista kylistä ilman ainuttakaan kivirakennusta. Moskovan suotuisa sijainti vilkkaalla kauppareitillä, joita Kultainen orda ei kontrolloinut, mahdollisti kauttakulkukaupan, ja nuori ruhtinas otti tämän myöhemmin huomioon.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hänen puolisokseen mainitaan Rostovin katedraalin synodin 1600-luvun annaalissa ruhtinatar Agrippina Lvovna, jonka vanhemmat olivat Galitsian ja Volynian ruhtinas Lev Danilovitš ja Unkarin prinsessa Konstanza, kuningas Béla IV:n ja Maria Laskaris, Bysantin keisarin Theodoros I Laskariksen tytär. Agrippinan sisar oli Unkarin Pyhä Margareta ja veli Tapani (István) V.
Heille syntyi ainakin kuusi lasta, joista ilman syntymä/kuolinvuotta olevat on mainittu vasta Rostovin 1600-luvun annaalissa:
Moskovan ruhtinas.
Vuonna 1276 Daniel Aleksandrovitš sopi keskimmäisten veljiensä Gorodetsin ruhtinas Andrei Aleksandrovitšin ja Tverin suuriruhtinas Svjatoslavin kanssa toimista setäänsä Vladimirin suuriruhtinas Dmitri Jaroslavitšia vastaan, joita toteutettiin 1280-luvun alkuun asti. Daniel Aleksandrovitš kävi taistoon veljiensä Pereslavlin ruhtinas Dmitrin ja Gorodetsin ruhtinas Andrein kanssa oikeudesta hallita Vladimiria ja Novgorodia. Vladimirin suuriruhtinas Dmitri Jaroslavitšin kuoleman jälkeen vuonna 1294 ruhtinas Daniel liittoutui serkkunsa Tverin suuriruhtinas Mihail Jaroslavitšin ja veljenpoikansa Pereslavlin ruhtinas Ivan Dmitrjevitšin kanssa veljeään Andreita vastaan. 
Andrei Aleksandrovitš kääntyi Kultaisen ordan puoleen saadakseen apua. Tämän jälkeen Daniel teki kiireesti rauhan setänsä, Vladimirin ruhtinas Dmitri Jaroslavitšin kanssa. Vuonna 1285 ruhtinas Dmitrin ja Danielin joukot kukistivat ruhtinas Andrein ja Kultaisen ordan joukot. Tämä taistelu oli Venäjän ensimmäinen voitto Kultaisen ordan joukoista.
Vuonna 1300 hän vangitsi "kavalalla juonella" Rjazanin ruhtinas Konstantin Romanovitšin, joka luovutti hänelle linnoituksensa Kolomnassa, Lopasniassa ja Serpuhovissa. Sen jälkeen Daniel hallitsi koko Moskvajoen juoksua. Vuonna 1302 hänen lapseton veljenpoikansa Pereslavlin ruhtinas Ivan Dmitrjevitš jätti hänelle perinnöksi kaikki maansa, mukaan lukien Pereslavl-Zalesskin. Hänestä ei kuitenkaan koskaan tullut Vladimirin suuriruhtinasta, joten seuraaja, hänen poikansa Juri Danilovitš sai taistella sen hallinnasta. 
Ennen äkillistä kuolemaansa 42-vuotiaana hän oli antanut luostarilupauksen ja oli munkki. Hänet haudattiin viimeisen tahtonsa mukaisesti perustamansa Danilovin luostarin yleiselle hautausmaalle Moskovaan. Hän oli ensimmäinen Moskovan ruhtinas, joka asui alueellaan pysyvästi ja yli kaksinkertaisti hallitsemansa ruhtinaskunnan pinta-alan.
Perintö.
Ruhtinas Daniel Aleksandrovitšin ansioksi on luettu ensimmäisten Moskovan luostareiden, Epifanian luostarin (ven. Богоявленский монастырь, "Bogojavlenski monastir," 1296–1300) ja Danilovin Pyhälle Daniel Styliitalle pyhitetyn luostarin (ven. Данилов монастырь, Свято-Данилов монастырь, "Danilov monastir", "Svjato-Danilov monastir", 1282 – ennen vuotta 1303) perustaminen joen oikeanpuoleiselle rannalle. Luostarit ovat toiminnassa tänäkin päivänä ja jälkimmäinen on ollut vuodesta 1988 lähtien Venäjän patriarkan virka-asuntona. Danielin kadoksissa olleet jäännökset löydettiin ja haudattiin uudelleen luostarikirkkoon vuonna 1652. Ruhtinas Daniel Aleksandrovitš kanonisoitiin pyhäksi vuonna 1791.