Inkerin kirkko

Inkerin evankelis-luterilainen kirkko () on vuonna 1992 itsenäisen toimintansa aloittanut luterilainen kirkko Venäjällä. Kirkon juuret ulottuvat 1610-luvulle, jolloin Inkerinmaalle, nykyisen Pietarin ympäristöön muutti väestöä Suomesta ja heitä varten perustettiin luterilaisia seurakuntia. Ennen itsenäistymistään 1992 kirkon seurakunnat kuuluivat Viron evankelis-luterilaiseen kirkkoon.
Inkerin kirkko oli pitkään yksi keskeisimmistä inkerinsuomalaisuuden järjestäytyneen toiminnan muodoista. Kirkko alkoi venäläistyä vasta 1990-luvulla, jolloin venäjän kieli alkoi syrjäyttää suomen kielen kirkon käytetyimpänä kielenä. Kehitykseen vaikutti ratkaisevasti inkeriläisten paluumuutto Suomeen. Nykyisin kirkko on monikansallinen ja toimii ympäri Venäjää.
Kirkkoon kuuluu nykyisin noin 80 seurakuntaa ja 8 000 jäsentä ympäri Venäjää. Sen hallinto sijaitsee Pietarissa Pyhän Marian kirkon yhteydessä. Ensimmäinen piispa oli suomalainen Leino Hassinen, ja kirkon nykyinen piispa on Ivan Laptev.
Inkerin kirkko julkaisee lehteä Inkerin Kirkko, joka on ilmestynyt joulukuusta 1991.
Historia.
Ensimmäinen luterilainen seurakunta perustettiin Lempaalaan 1611. Stolbovan rauhan jälkeen 1617 suuri joukko savolaisia ja karjalaisia muutti Inkeriin, ja heitä varten alettiin perustaa suomenkielisiä luterilaisia seurakuntia. Venäjän keisarikunta valloitti 1703 Inkerin, mutta seurakunnat saivat jatkaa toimintaansa. Luterilaisuudesta muodostui suomen kielen ohella inkeriläisen identiteetin peruselementti, joka erotti inkerinsuomalaiset ympäröivästä venäläis-ortodoksisesta valtakulttuurista. Kun Suomi liitettiin Venäjään 1809, Inkeriin alkoi siirtyä suomalaisia pappeja, ja yhteydet Suomeen vilkastuivat monin tavoin.
Vuosina 1704–1917 Inkerin suomen- ja ruotsinkielisissä seurakunnissa toimi yhteensä 397 suomalaista pappia. Heistä kolme neljäsosaa (301) oli Suomessa syntyneitä ja neljä viidesosaa (324) Turun akatemiassa ja Helsingin yliopistoissa koulutettuja.
Neuvostoliiton aikaan Inkerin luterilaisiin seurakuntiin kohdistui vainoja ja niiden jäsenet hajosivat Stalinin kuljetusten vuoksi ympäri maata muun muassa Siperiaan. Suuri osa inkeriläisten asuinseuduista autioitui ja yhteisöt hajosivat. Elpyminen tapahtui hitaasti. 1970-luvulla Neuvostoliittoon perustettiin kaksi luterilaista seurakuntaa, Petroskoihin 1970 ja Puškiniin 1977. Ne toimivat Viron evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä.
Perestroikan ja glasnostin seurauksena Neuvostoliiton voimakkaan kontrolloiva uskontopolitiikka alkoi murtua, mikä toi lisää toimintavapauksia uskonnollisille yhteisöille. Tällöin inkeriläiset alkoivat perustaa uusia seurakuntia asuinseuduilleen. Samaan kansallisuuskysymykset nousivat esiin ympäri Neuvostoliittoa ja vähemmistökansat alkoivat ajaa oikeuksiaan. Myös inkeriläisten keskuudessa syntyi kansallinen liikehdintä, jonka yksi ilmenemismuoto oli oman kansallisen kirkon uudelleen perustaminen. Ensin kesällä 1990 inkeriläisseurakunnista muodostettiin Inkerin rovastikunta Viron kirkon yhteyteen ja vuoden 1992 alussa Inkerin kirkko aloitti toimintansa itsenäisenä kirkkona. Seurakuntien määrä kasvoi 1990-luvulla nopeasti. 
Teologinen instituutti.
Inkerin kirkko ylläpitää Teologista instituuttia Keltossa, jonka tehtävänä on kouluttaa kirkon työntekijöitä. Instituutissa on mahdollista suorittaa aina lyhyistä kurssesita maisteritason teologiseen tutkintoon asti. Instituutti on perustettu vuonna 1995 ja siellä on historian saatossa ollut opiskelijoita noin 800. Vuosittain opiskelijoita on noin 80. Oppilaitos on Venäjällä virallistettu ammatillinen oppilaitos, jolla on oikeus myöntää teologian kandidaatin ja maisterin tutkintoja. Sen aiempi nimi on Kelton teologinen instituutti, mutta Keltto jäi nimestä pois vuonna 2005.
Kansainväliset suhteet.
Inkerin kirkko toimii yhteistyössä maailman tunnustuksellisten luterilaisten kirkkojen Kansainvälisen luterilaisen neuvoston ja yhdysvaltalaisen Missouri-synodin kanssa. Inkerin kirkko on lisäksi Euroopan kirkkojen konferenssin ja Luterilaisen maailmanliiton jäsen.
Inkerin kirkolla ja Suomen evankelis-luterilaisella kirkolla on yhteistyösopimus ja Inkerin kirkko onkin saanut vuosien saatossa Suomesta huomattavaa taloudellista tukea. Kirkolla on myös edustusto Suomessa Seurakuntien lisäksi taloudellista tukea ovat antaneet herätysliikkeet. Yhteistyö on kuitenkin 2020-luvulla ohentunut ja suurilta osin katkennut vuonna 2022 Venäjän aloittaman Ukrainan sodan ja sen seurauksena heikentyneiden idänsuhteiden takia.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ja Inkerin kirkon välisiä suhteita ovat hankaloittaneet myös erimielisyydet naisten pappeudesta ja seksuaalietiikasta. Inkerin kirkko ei hyväksy naispappeutta. Kirkko ei myöskään lähettänyt edustajaansa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ensimmäisen naispiispan Irja Askolan vihkimistilaisuuteen vuonna 2010.
Vuonna 2013 Helsingin yhteinen kirkkoneuvosto lakkautti avustuksen Inkerin kirkolta, koska kirkko ei hyväksy naispappeutta ja suhtautuu torjuvasti seksuaalivähemmistöihin. Avustus oli tarkoitus käyttää Kazanin kirkon rakennushankkeeseen. Inkerin kirkon ja herätysliikkeiden väliset suhteet ovat sen sijaan pysyneet sodastakin huolimatta läheisinä ja Inkerissä on vihitty papiksi sellaisia herätysliikkeiden työntekijöitä, jotka eivät ole voineet saada pappisvihkimystä Suomesta kielteisen naispappeuskantansa takia.
Vuonna 2022 Suomen Lähetysseura lopetti Venäjän-työnsä ja Inkerin kirkon tukemisen osana päätöstään luopua työstä Euroopassa. 
Inkerin kirkon seurakuntia.
Inkerin Kirkko jakaantuu yhdeksään rovastikuntaan, jotka sijaitsevat koko Venäjän federaation alueella. Yhteensä seurakuntia on melkein sata. Inkerin kirkolla on nykyisin seurakuntia seuraavissa pitäjissä ja kaupungeissa. Tähdellä merkityt seurakunnat ovat ns. vanhoja ja uudelleen perustettuja seurakuntia.
Karjalan rovastikunta.
Lääninrovasti Aleksei Krongolm (Petroskoi)
Pietarin rovastikunta.
Lääninrovasti Ivan Hutter (Haapakankaan seurakunta)
Länsi-Inkerin rovastikunta.
Lääninrovasti Pavel Krylov (Skuoritsa)
Moskovan rovastikunta.
Lääninrovasti Jaroslav Boitšenko (Nižni Novgorod)
Volgan rovastikunta.
Lääninrovasti Olav Pantsu
Uralin rovastikunta.
Lääninrovasti Konstantin Subbotin (Tšeboksary)
Siperian rovastikunta.
Lääninrovasti Ville Melanen