tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
ERNO

Entwicklungsring Nord (suomeksi likimain: "Pohjoinen kehitysrengas") oli vuonna 1961 perustettu saksalainen, Bremenissä sijainnut yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Weser Flugzeugbau ja Focke-Wulf sekä Hamburger Flugzeugbau. Sen tavoitteena oli kehittää matkustajalentokoneita ja kantorakettien moottoreita. 
ERNO:n taival alkoi vuonna 1961: tuolloin suunniteltiin pieni suihkumatkustajakone Erno-61-4. Vuonna 1964 Weserflug ja Focke-Wulf fuusioituivat ja täten muodostui Vereinigte Flugtechnische Werke (VFW). Sen jälkeen tuon lentokoneen uudeksi nimeksi tuli VFW-614. 
Seuraava suunnitelma oli 40-paikkainen STOL-suihkumatkustajakone. Saksan liittovaltion tuella yhtiö pääsi täyteen vauhtiin vuonna 1966. Lentokoneen prototyypin rakentaminen alkoi elokuussa 1968. VFW ja alankomaalainen Fokker muodostivat tuolloin ylikansallisen holding-yhtiön, jolla Fokker tuli mukaan tähän yhteistyöhön.
Prototyyppi lensi 14. heinäkuuta 1971, mutta tuhoutui helmikuussa 1972. Yhtiö rakensi kaksi prototyyppiä lisää. Yhtiö sai kansallisia sertifiointeja vuosina 1974–1976. Valmistuksessa oli mukana myös Messerschmitt-Bölkow-Blohm sekä belgialaiset SABCA ja Fairey. 
Fokker-VFW-allianssi vaikutti negatiivisesti VFW-614:n myyntiin, koska Fokker myi omia sen kanssa kilpailevia lentokonetyyppejä. Koneita tehtiin kaikkiaan vain 19 kappaletta, ml. Luftwaffen ostamat. Saksan kansallinen rahoitusapu VFW:lle loppui ja siirtyi eurooppalaiselle Airbusille. 
ERNO pyrki myös rakentamaan Europa-kantoraketin kolmannen rakettivaiheen moottoria ELDO:lle 1960-luvun puolivälista 1970-luvun alkuun. Moottori ei toiminut millään koelennolla.
Euroopan avaruusjärjestö ESA tilasi vuonna 1974 ERNO-VFW Fokker’ilta (Zentralgesellschaft VFW-Fokker GmbH) Spacelabin. Spacelab oli STS-avaruussukkulan rahtiruumaan mahtuva eurooppalaisen miehitetyn laboratoriomoduuli. British Aerospace toimi sen alihankkijana. Saksa toteutti ja maksoi 53 prosenttia Spacelabin rakennustyöstä. Tämä loi perustan, jolla Bremenin tehtaat ovat tehneet ISS-avaruusaseman Columbus-moduulin.
Vuonna 1981 Messerschmitt-Bölkow-Blohm valtasi VFW-Fokkerin. 2000-luvulla ERNOn tehdas oli ensin osa EADS Space Transportation-yhtiötä, josta se siirtyi EADS Astriumin osaksi, kun vuoden 2004 lopulla kaavailtu Snecman ja EADS Space Transportationin fuusioaie ei toteutunut.
Vitalismi

Vitalismi on käsitys, jonka mukaan kaikkeudessa on olemassa erityinen elämänvoima ("vis vitalis"). Tämä voima voi olla energiaa tai ainetta. Vitalismissa ajatellaan, että kemia ja fysiikka eivät riitä selittämään eliöiden elämää, vaan lisäksi tarvitaan jokin pelkästään elämälle kuuluva ominaisuus. Tätä ominaisuutta voitaisiin kuitenkin periaatteessa tutkia tieteellisesti. Tällaisen ominaisuuden olemassaolosta ei kuitenkaan ole tieteellisiä todisteita.
1800-luvun puolivälin jälkeen vitalismi väistyi mekanististen käsitysten tieltä, mutta on sittemmin uudelleen esiintynyt "uusvitalismin" nimellä. Vitalismin uuteen elpymiseen on vaikuttanut kehitysmekaniikan tutkiminen.
Vitalismi kemiassa.
Kemian historiassa vitalismilla tarkoitetaan varsinkin 1800-luvun alussa vallinnutta käsitystä, että orgaanisia yhdisteitä voi syntyä vain elävissä kasveissa ja eläimissä elävän voiman vaikutuksesta. Käsityksen on usein katsottu tulleen kumotuksi, kun Friedrich Wöhler vuonna 1828 onnistui keinotekoisesti muuttamaan ammoniumsyanaattia (NH4CNO) ureaksi (NH2CONH2). Wöhler itse ei kuitenkaan väittänyt kumonneensa vitalismia, ja lisäksi hänen käyttämänsä ammonium­syanaatti oli valmistettu elollisen luonnon aineista. Vakavamman iskun vitalismi sai vuonna 1844, kun Hermann Kolbe onnistui valmistamaan etikkahappoa epä­orgaanisista lähtöaineista. Vielä 1800-luvun lopulla kuitenkin oletettiin, että vitalismi piti paikkansa käymisen kaltaisten bio­kemiallisten reaktioiden osalta.
Vitalistisia ajattelutapoja ovat edustaneet esimerkiksi Hans Driesch ja Henri Bergson.
Kimberly Stewart

Kimberly Anne Stewart (s. 21. elokuuta 1979, Holmby Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen valokuvamalli, seurapiirijulkkis ja näyttelijätär. Kimberly Stewart on brittiläisen rocklaulaja Rod Stewartin ja Alana Stewartin tytär. 
Ura.
Ura mallina.
Stewart kävi mallikoulua ennen kuin sai sopimuksen Tommy Hilfigeriltä. Ennen mallinuraa hän itse suunnitteli kenkiä. Stewart ja malli Megan Maitland ovat olleet australialaisen "Antz Pantz" -alusvaatemerkin kasvoja. Kimberly Stewartilla on myös oma "Pinky Star Fish" -vaatemallisto.
Ura televisiossa.
Stewart on ollut eräs "The Insider" -ohjelman juontajista. 
Kimberly Stewartilla on ollut oma "Win Your Life Back" -sarja MTV:llä. Hän on myös esiintynyt ohjelmissa "MTV Cribs" ja "Celebrities Uncensored". 
Näyttelijänä Stewart teki debyyttinsä vierailevana tähtenä "Undeclared"-tv-sarjassa.
B. J. Vorster

Balthazar Johannes Vorster, yleisemmin John Vorster, (13. joulukuuta 1915 Jamestown, Itä-Kap – 10. syyskuuta 1983) oli Etelä-Afrikan pääministeri vuodesta 1966 vuoteen 1978 ja maan valtiollinen presidentti vuodesta 1978 vuoteen 1979.
Vorster opiskeli oikeustiedettä Stellenboschin yliopistossa ja osallistui aktiivisesti opiskelijapolitiikkaan. Hän valmistui vuonna 1938 ja meni töihin maan korkeimman oikeuden Kapmaan osastoon. Pian hän kuitenkin siirtyi käräjälakimieheksi Port Elizabethiin ja myöhemmin Brakpaniin.
Ura.
Ossewabrandwag.
Vorster vastusti kiivaasti pääministeri Jan Smutsin päätöstä viedä Etelä-Afrikka toiseen maailmansotaan liittoutuneiden puolelle ja aktivoitui siksi Ossewabrandwag-liikkeessä. Ossewabrandwag oli kansallissosialismia kannattanut järjestö, joka pyrki hankaloittamaan maan sotaponnistuksia. Järjestö harjoitti sabotaašia ja väkivaltaa sodanaikana. Vorster ilmoitti myöhemmin ettei ollut osallistunut näihin tekoihin. Vorster nousi järjestön organisaatiossa kenraalin asemaan. Hän ilmoitti tuona aikana kannattavansa "kristillis-kansallista" ideologiaa, jota hän nimitti eteläafrikkalaiseksi vastineeksi kansallissosialismille. Syyskuussa 1942 Vorster vangittiin keskitysleirille Koffiefonteiniin, jossa oli vankina aina helmikuuhun 1944 asti.
Vuonna 1948 Vorster pyrki Afrikaaneripuolueen ehdokkaaksi parlamenttivaaleihin Brakpanista. Afrikaaneripuolue liittoutui vaaleissa Kansallispuolueen kanssa Jan Smutsin United Partya vastaan ja Kansallispuolue kieltäytyi tukemasta Vorsteria. Hän osallistui vaaleihin lopulta sitoutumattomana ehdokkaana ja hävisi vain neljällä äänellä. Hän pääsi lopulta parlamenttiin vuonna 1953 Kansallispuolueen ehdokkaana Nigelin vaalipiiristä.
Oikeusministerinä.
Vorster nousi Kansallispuolueen puoluehierarkiassa nopeasti ja hänestä tuli apulaisopetusministeri vuonna 1958 ja vuonna 1961 hän nousi oikeusministeriksi. Oikeusministerinä hän laajensi Sharpevillen verilöylyn jälkeen turvallisuuspoliisin valtuuksia uudella lainsäädännöllä, joka mahdollisti muun muassa epäiltyjen pidättämisen ilman syytteitä määräämättömäksi ajaksi. Vorsterin tiukka politiikka Sharpevillen verilöylyn aiheuttamien levottomuuksien kukistamisessa lisäsi hänen mainettaan Kansallispuolueessa. Tämän vuoksi, kun pääministeri Hendrik Verwoerd murhattiin vuonna 1966, Vorster valittiin yksimielisesti Kansallispuolueen johtajaksi ja uudeksi pääministeriksi.
Pääministerinä.
Pääministerinä Vorster pyrki esiintymään maltillisena poliitikkona ja yritti parantaa Kansallispuolueen välejä maan englanninkielisen väestöön ja afrikkalaisten maiden johtajiin. Tämä johti hänet riitaan puolueen vanhoillisten ("Verkramptes") ryhmien kanssa. Vorster yritti kahden vuoden ajan pitää puoluetta yhtenäisenä, mutta lopulta hän ajoi "verkramptesit" pois puolueesta. Ryhmän nopeasti perustama Uudelleenrakennettu kansallispuolue hävisi vuoden 1970 vaalit selkeästi.
Valtiollisena presidenttinä.
Puolueen sisäiset kiistat kuitenkin jatkuivat ja vuonna 1978 Vorster erosi puolueen puheenjohtajuudesta ja pääministeriydestä. Hän toimi vielä vuosina 1978–1979 maan valtiollisena presidenttinä.
Pianosonaatti nro 4 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatin nro 4 Es-duuri op. 7 sävellysajasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se julkaistiin vuoden 1797 lokakuussa. Sonaatti oli Beethovenin pisin aina "Hammerklavierin" ilmestymiseen asti, ja se nautti suurta arvostusta jo aikalaistenkin keskuudessa. Sonaatti on omistettu Beethovenin oppilaalle kreivitär Babette Keglevicsille. Keglevics asui Beethovenia vastapäätä, ja Beethoven saattoi tulla hänen luokseen opettamaan aamutakki päällä ja tohvelit jalassa. Sonaatista on käytetty nimeä "Die Verliebte" (), koska Beethoven oli tiettävästi ihastunut oppilaaseensa, mutta lisänimi ei ole enää kovin tunnettu.
Rakenne.
Sonaatissa on neljä osaa:
Ensimmäistä osaa kantavat eteenpäin kahdeksasosat vuoroin oikeassa, vuoroin vasemmassa kädessä. Tahtilaji on keinuva 6/8. Koraalimainen sivuteema rauhoittaa tunnelman hetkeksi, mutta energiset kahdeksasosat jatkavat eteenpäin. Tunnelma huipentuu loisteliaisiin Es-duuri-oktaavihyppyihin heti B-duuri-urkupisteessä kiertelyn jälkeen. Sivuteema liikkuu c-mollissa, samalla idealla kuin pääteemakin, kunnes muutamat hiljaiset soinnut hivuttavat pääteeman jälleen alkuun. Tällä kertaa urkupisteenä on Es-duuri, minkä jälkeen siirrytään As-duuriin. Osan kooda on Beethovenin pisimpiä. 
Toinen osa on hieno Largo hieman asiaankuulumattomassa sävellajissa, C-duurissa. Tämä ei ole varhais-Beethovenia, pikemminkin päinvastoin. Alku koostuu rauhallisista soinnuista, jotka kasvavat hieman osan edetessä. Muutamat fortissimo-soinnut ovat alku tulevalle As-duuri-taitteelle, joka kasvaa kasvamistaan aina forte-osioon asti. Siinä on perustana voimakkaat oktaavit, joita rauhoittaa korukuvio ylärekisterissä. Osa kertautuu alusta lähes samanlaisena, kunnes melodian ottaa vastuulleen vasen käsi oikean soittaessa murrettuja oktaaveja. Lopulta tunnelma rauhoittuu, ja osa päättyy C-duuriin.
Kolmas osa on allegro, joka alkaa miellyttävällä ja ehkä tarttuvallakin teemalla. 
Alkuteeman kertauksen jälkeen vuorossa on "minore" eli mollitaite. Se koostuu trioleista es-mollissa. Jännityksen purkauduttua alkuteema palaa, ja osa päättyy niin kuin se on alkanutkin.
Viimeinen osa, rondo, on lähinnä vuorottelua Es-duurin ja c-mollin välillä. Alussa oikea käsi vie melodiaa eteenpäin, vasen soittaa ensimmäisestä osasta lainattua säestyskuviota. Teoksen keskiosassa on myös molliväliosa, jossa oikea käsi soittaa sointuja vasemman säestäessä c-mollissa. Teoksen kooda alkaa E-duurissa, josta se kuitenkin pääsee livahtamaan takaisin alkuperäiseen Es-duuriin. Vasemman käden soittaessa nopeita murtosointuja ja oikean korukuviollisia yksittäisiä nuotteja osa ja samalla koko sonaatti päättyy.
Feministit-Feministerna

Feministit-Feministerna (F-F) oli vuonna 1976 perustettu kattojärjestö niille pääasiassa ruotsinkielisille radikaalifeminismin kannattajille, joista monet olivat aiemmin toimineet vuonna 1974 perustetussa Marxist-Feministerna -ryhmässä. F-F:n toiminta hiipui 1980-luvun alkuun mennessä. Järjestön piirissä toimi vuodesta 1976 lähtien Sunniva Drake, joka veti varsinkin naisten itsepuolustuskursseja.
F-F julkaisi "Aikanainen"-nimistä lehteä.
Helge Ranin

Helge Vilhelm Ranin (18. helmikuuta 1897 Kuopio – 15. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Teatteriuransa lisäksi hän esiintyi kaiken kaikkiaan parissa­kymmenessä elokuvassa.
Ura.
Ranin aloitti näyttelijänä Viipurin Työväen Teatterissa, jossa oli näyttelijän vakanssilla vuosina 1922–1923. Hän toimi näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa (1926–1928), Viipurin Kaupunginteatterissa (1944–1945) ja myös johtajana Suomen Työväen Teatterissa vuodesta 1948. Ranin näytteli ja ohjasi Suomen Kansallisteatterissa (1945–1948).
Hän esiintyi monissa elokuvissa, muun muassa "Katupeilin takana", jossa oli vastanäyttelijänä hänen poikansa Matti Ranin, ja "Ruusu ja kulkuri".
Yksityiselämä.
Raninin vaimo oli vuosina 1926–1952 näyttelijä Saara Ranin (o.s. Muinonen), poika oli näyttelijä Matti Ranin ja pojanpoika on näyttelijä Matti Olavi Ranin.
Ranin on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Puna-akat/Rödkärringarna

Puna-akat/Rödkäringarna oli vuonna 1973 perustettu ryhmittymä, joka oli kiinnostunut marxismista ja feminismistä. Ryhmittymän yhtenä johtohahmona oli Mariella Lindén. Myös Margherita (Lolo) Zilliacus oli aktiivisesti mukana toiminnassa. Puna-akat/Rödkäringarna sulautui myöhemmin Marxist-Feministerna -järjestöön .
Hilja Valtonen

Hilja Ester Valtonen (o.s. Kurki, 30. syyskuuta 1897 Heinävesi – 19. joulukuuta 1988 Imatra) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. "Painosten herrattareksi" kutsuttu Valtonen oli 1920- ja 1930-lukujen suosituimpia suomalaisia kirjailijoita, jonka viihderomaaneista otetaan yhä uusintapainoksia. Kirjailijana Valtosen pyrkimyksenä oli ajaa naisasiaa eteenpäin, ja hän toi suomalaiseen kirjallisuuteen modernin, itsenäisen naistyypin. 
Henkilöhistoria.
Valtonen syntyi Heinävedellä Etelä-Savossa kansakoulunopettajan tyttärenä, hänen vanhempansa olivat Fredrik Kurki ja Kristiina Ämmälä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1919 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista vuotta myöhemmin. Opettajana Valtonen työskenteli Karijoella 1920–1922 ja Parikkalassa (1922–1929) ennen asettumistaan Imatralle. Hän opetti Imatran Linnalan koulussa vuoteen 1963 yhdessä miehensä kansakoulunopettaja Kosti Valtosen kanssa. 1960-luvulla hän oli Kymen läänin kirjailijayhdistys Paltan varapuheenjohtajana ja sai kotiseutuneuvoksen arvonimen 1974. 
Kirjallinen tuotanto.
Valtosen esikoisromaani "Nuoren opettajattaren varaventtiili" oli heti ilmestyessään menestys. Sitä kirjoittaessaan Valtonen kertoo olleensa närkästynyt miesopettajien paremmasta palkasta ja vaatimattomammista velvollisuuksista. Kirjailijana hän tahtoi ajaa tarmolla naisasiaa eteenpäin. Aikalaisarvosteluissa hämmästys oli suuri, sillä Valtosen kirjoitustyyli oli totutun vastainen sen suhteen mitä naiskirjailijalta saattoi odottaa. 
Valtosen naishahmot ajoivat autoa ja toimivat ammateissa. 1920-luvulla Valtosen kirjoittaessa ensimmäisiä kirjojaan taloudellisen nousun ja vapaampien tapojen myötä alettiin kirjoittaa entistä vapaammin. Hänen kirjoissaan on eroottista virettä, jota säätelee silti siveellinen moraali. Naispäähenkilöt ovat pirteitä ja uhmakkaita villikkoja, mutta siveellisyys pysyy kuitenkin mukana ja tavoitteena on usein sosiaalisesti edullinen avioliitto. Myöhemmässä tuotannossa naiset eivät kuitenkaan välttämättä ota aviomiestä. Aikoinaan jopa epäiltiin, että joku mies on salanimellä kirjoittanut Valtosen romaanit, sillä nainen tuskin voisi kirjoittaa niin taitavasti ja hauskasti.
Monien hänen kirjojensa pohjalta on tehty myös elokuvia, joista tunnetuin on Vaimoke-romaanin filmatisointi (päärooleissa Ansa Ikonen ja Tauno Palo).
Pikisaari (Turku)

Pikisaari () on asuinalue ja kaupunginosa Turussa Hirvensalon saaressa. Vielä keskiajan lopussa Pikisaari oli Hirvensalosta erillinen saari, mutta maannousun myötä se on liittynyt pääsaareen.
Niemelle syntyi 1630-luvulla asutusta tervanpolton ja laivauksen johdosta. Pikisaareen rakennettiin satama, joka toimi Turun ulkosatamana niin kauan, kunnes nykyinen satama saatiin ruopattua Kanavaniemelle. Viimeksi Pikisaaressa poikkesi säännöllisesti laivoja 1930-luvulla, jolloin ne kävivät enää vain ottamassa polttoainetta siellä olleesta hiilivarastosta. Vuoteen 1944 Pikisaaren pohjoisosa kuului Turkuun ja eteläosa Maariaan. Tuolloin osa Maarian kunnasta liitettiin Turkuun, ja liitosalueiden joukossa oli myös Hirvensalon saari. 
Pikisaaren asuintalot ovat lähinnä pieniä vanhoja puutaloja ja alue muistuttaa kylää. Asukkaita vuonna 2015 oli 237 henkeä. Luonto on hyvin vaihtelevaa; hyvinkin pienellä alueella saattaa nähdä kaikki eteläisen Suomen metsätyypit. Pikisaaressa on vieraslaituri Airisto Segelsällskap i Åbon meripaviljongin yhteydessä.
Puolustusvoimat on aikaisemmin käyttänyt aluetta harjoituksiinsa.
Boris Lisunov

Boris Pavlovitš Lisunov (, 1898–1946) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Lisunovin kuuluisin työ on eurooppalainen, metrisissä mitoissa valmistettu versio Douglas DC-3:sta, joka tunnetaan nimellä Lisunov Li-2. Neuvostoliitto hankki siihen lisenssin, jonka puitteissa Lisunov työskenteli 1936 alkaen Douglasin Santa Monican tehtailla vuoden ajan. Li-2:n metrisen mitoituksen Lisunov teki yhdessä Vladimir Mjasištševin kanssa.
Sarasvati

Sarasvati ("Saraswati"; devanagari: सरस्वती, IAST: "Sarasvatī") on hindulainen taiteen, oppimisen ja viisauden jumalatar. Sarasvati tarkoittaa myös "virtaavaa", ja se onkin suuren kuivuneen joen uoma Indusjoen itäpuolella.
Sarasvati on ensimmäinen hindujen suurista jumalattarista, toiset kaksi olivat Lakshmi ja Durga. Sarasvati on luojajumala Brahman kumppani.
Sarasvati on oppimisen ja taiteen (kuten musiikin) jumalatar. Häntä palvotaan myös totuuden ja anteeksiannon jumalattarena. Sarasvati symboloi myös hedelmällisyyttä ja menestystä, sekä aitoutta ja luovuutta, erityisesti kommunikaation (kuten kirjallisuuden ja puheen) alueella. Sarasvati on ainut jumalatar, jota kaikki kolme suurta jumalaa (Brahma, Vishnu ja Shiva) kunnioittivat. 
Sarasvati kuvataan usein kauniina, vaaleana, valkoisiin pukeutuneena naisena, joka istuu valkoisella lootuksen kukalla joen äärellä. Hän ei käytä koruja tai kultaa kuten Lakshmi, vaan pukeutuu vaatimattomasti. Saraswatilla on neljä kättä, jotka edustavat oppimisen neljää ominaisuutta: ajatusta, älykkyyttä, valppautta ja omanarvontuntoa.
Hän pitää kädessään kirjaa, joka sisältää pyhiä kirjoituksia, helminauhaa kuvaten meditaation ja hengellisyyden merkitystä, kulhoa pyhää vettä kuvaten puhtauden ja luovuuden voimaa, ja vina-soitinta kuvaten hänen kiinnostustaan taiteisiin. 
Hänen lähelleen sijoitetaan usein valkoinen joutsen. Pyhän joutsenen sanotaan kykenevän juomaan maidon erikseen veden ja maidon sekoituksesta, minkä vuoksi se edustaa kaksijakoisuutta hyvän ja pahan sekä ikuisen ja hetkellisen välillä.
Marigold (Nirvana)

”Marigold” on yhdysvaltalaisen grungeyhtye Nirvanan kappale, joka ilmestyi B-puolena yhtyeen singlellä "Heart-Shaped Box". Single julkaistiin vuonna 1993. Kappaleen tekijä on Nirvanan rumpali Dave Grohl.
Kappaleen nimi viittaa indie rock -yhtye Marigoldiin.
Historia.
Kappale on vuodelta 1990. Akustinen versio siitä julkaistiin Dave Grohlin artistinimellä Late! vain kasetilla julkaisemalla äänitteellä "Pocketwatch", nimellä ”Color Pictures of a Marigold”. Uusi versio kappaleesta äänitettiin helmikuussa 1993 Minnesotassa. Grohl lauloi ja soitti itse kaikki instrumentit. "Heart-Shaped Box" -singlen versio Marigoldista julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan "With the Lights Out" -box setillä. Dave Grohlin Foo Fighters -yhtye soitti kappaleen akustisella kiertueellaan Berkeleyssä 14. heinäkuuta 2006. Kappale on nykyään Foo Fightersin kiertueen settilistalla.
Virginianopossumi

Virginianopossumi ("Didelphis virginiana") on suurin Amerikassa elävä pussieläinlaji. Sitä tavataan luontaisesti Yhdysvaltojen kaakkoisosissa ja Keski-Amerikassa. Sitä on istutettu lisäksi eteläiseen Kanadaan ja Tyynenmeren rannikolla sijaitseviin Yhdysvaltain länsiosiin sekä Uuteen-Seelantiin.
Virginianopossumi on melko kaikkiruokainen ja se syö yleensä öisin. Sen kuono on suippo ja turkki hapsottava. Häntä on rottamaisesti paljas karvasta. Häntä mukaan laskettuna virginianopossumilla voi olla pituutta jopa metri. Virginianopossumit voivat synnyttää jopa 30 poikasta kerrallaan, mutta näistä vain muutama jää eloon.
Vätti

Vätti on Turun kaupunginosa keskustan pohjoispuolella. Asukkaita Vätissä on 2 990 (vuonna 2004), joista 95,45 % on suomenkielisiä, 2,37 % ruotsinkielisiä ja 2,17 % muunkielisiä.
Vätissä on sekä pientaloja, Hepokullan kerrostalolähiö että teollisuutta. Alueen läpi virtaa Kovasoja.
Vuosina 1970–2016 Vätissä sijaitsi viereisen Kastun kaupunginosan mukaan nimetty Kastun koulu, alun perin Raunistulan yhteislyseo, sitten Kastun koulu ja lukio ja loppuaikoina vain Kastun lukio. Koulurakennukset purettiin 2016 sisäilmaongelmien vuoksi ja tilalle rakennettiin vuoden 2019 alusta toimintansa aloittanut Kastun päiväkoti.
Edgar (Englanti)

Edgar tai Eadgar I (n. 942 – 8. heinäkuuta 975) oli Englannin kuningas vuosina 959–975. Edgar oli kuningas Edmund I:n nuorin poika. Hänet tunnetaan lisänimellä "Rauhallinen" (tai "Rauhaisa", , "Peaceable"), koska hänen valtakautensa aikana ei juurikaan sodittu.
Vuonna 955 kuningas Edred, Edgarin ja tämän veljen Edwyn setä, kuoli. Veljeksistä vanhempi, Edwy peri valtakunnan. Kuitenkin jo vuonna 957 kuningaskunta jakautui Northumbrian ja Mercian siirtyessä Edgarin hallintaan, Edwyllä säilyivät eteläiset Wessex ja Kent. Vaikka Edwy oli epäsuosittu hallitsija, ei ole mitään suoria todisteita sodankäynnistä, ja alueiden jako on saattanut olla etukäteen sovittu ratkaisu. Koska Edgar oli vain noin 14-vuotias, hän oli luultavasti ainoastaan vanhemman veljensä alaisuudessa hallinnut vasalli. Edwy kuoli vuonna 959 ja Edgarista tuli koko Englannin kuningas. Kuolema saattoi estää sisällissodan syttymisen veljesten välille. 
Edgar haudattiin kuoltuaan Glastonburyn luostariin Somersetiin. Häntä seurasi kuninkaana hänen vanhin poikansa Edvard Marttyyri.
Edgar ja kirkko.
Edgarin valtakauden merkittävimpiä uudistuksia oli luostarilaitoksen elvyttäminen. Tässä Edgaria auttoi hänen merkittävä neuvonantajansa Dunstan (myöhemmin Pyhä Dunstan). Dunstan oli joutunut maanpakoon Flanderiin Edwyn hallintokaudella, mutta palattuaan hän toteutti Edgarin tukemana uudistuksia, joita hän oli oppinut ollessaan mantereella. Dunstanista tuli aluksi Worcesterin piispa, sitten Lontoon ja lopuksi Canterburyn arkkipiispa.
Edgar ja Dunstan panivat toimeen voimakkaan kirkollisen uudistusohjelman, "900-luvun uskonpuhdistuksen". Se otti käyttöön luostareissa benediktiinihallinnon Canterburyssa, Glastonburyssa, Winchesterissä, Worchesterissä ja monissa muissa pienemmissä luostareissa. Uudistus koski myös koulutusta ja taiteita. Raamatunosia käännettiin anglosaksiksi ja eurooppalaisia mestareita kutsuttiin mantereelta Englantiin rakentamaan kirkkoja. 
Kruunaus Bathissa.
Edgar kruunattiin Bathissa, mutta vasta vuonna 973. Tämä on ensimmäinen Englannin kuninkaan kruunaus, josta on säilynyt tietoja ja tapahtuma itsessään on pohjana vieläkin brittimonarkiassa käytössä olevalle kruunajaisseremonialle. Kruunajaisia johti Dunstan ja seremoniasta tehtiin uskonnollinen tilaisuus. Aiemmin kohokohtana oli ollut kruunun asettaminen kuninkaan päähän, nyt se oli uuden kuninkaan voitelu pyhällä öljyllä – kuningas edusti Jumalaa maan päällä. 
Perhe.
Edgarin ensimmäinen vaimo oli Aethelflaed Eneda. Liitosta syntyi kruununperijä Edvard, mutta avioliitto näyttää päättyneen noin vuoden 960 tienoilla. Syy ei ole tiedossa. Sen jälkeen Wulfthryth-niminen nainen synnytti Edgarille tyttären. He eivät olleet naimisissa ja Wulfthryth siirtyi luostariin. Vuonna 964 Edgar meni uudelleen naimisiin: aviopuoliso Aelfthryth oli Edgarin kasvattiveljen leski. Liitosta syntyi kaksi lasta, toinen näistä oli tuleva kuningas Ethelred II Neuvoton.
Joe Flanigan

Joe Flanigan (s. 5. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten pääosastaan scifi-sarjassa "Stargate Atlantis".
Elämäkerta.
Joe Flanigan kasvoi pienellä tilalla Nevadassa lähellä Renoa. 14-vuotiaana hän aloitti opinnot sisäoppilaitoksessa Kalifornian Ojaissa, jossa näytteli koulun omassa versiossa "Viettelysten vaunu" -näytelmästä. Myöhemmin hän opiskeli Coloradon yliopistossa, jossa luki pääaineenaan historiaa ja näytteli nimiroolia "Coriolanuksessa". Osan ensimmäisestä yliopistovuodestaan Flanigan vietti vaihto-oppilaana Pariisissa.
Valmistuttuaan Flanigan ryhtyi kirjoittajaksi ja työskenteli lyhyen aikaa newyorkilaisissa "Interview"- ja "Town &amp; Country" -lehdissä. Ystäviensä kehotuksesta hän jatkoi opiskelua näyttelijöitä kouluttavassa Neighborhood Playhousessa ja muutti myöhemmin Los Angelesiin tehdäkseen uraa näyttelijänä.
Näyttelijänä.
Flaniganin ensimmäinen rooli oli Danielle Steelin "Family Album" -romaaniin perustuvassa samannimisessä televisioelokuvassa vuonna 1994. Sittemmin hänellä on ollut lukuisia sivuosia ja vierailuja muun muassa sarjoissa "Rakkaat siskot", "Dawson’s Creek", "Lemmen solmut", "Vain yksi elämä", "Pimeyden sydän", "Batmanin tytär", "Amyn lailla", "Pelastaja" ja "C.S.I. Miami". Hän näytteli myös pääosaa televisioelokuvassa "Sherman’s March" (2000) sekä elokuvissa "Farewell to Harry" (2002) ja "Thoughtcrimes" (2003).
Vuodesta 2004 vuoteen 2009 Flanigan näytteli "Stargate Atlantiksessa" Yhdysvaltain ilmavoimien majuri/everstiluutnantti John Sheppardia. Hän myös käsikirjoitti sarjan toisen tuotantokauden jakson "Epiphany".
Yksityiselämä.
Flanigan on ollut naimisissa näyttelijä-maalari Katherine Kousin kanssa vuodesta 1996. Parilla on kolme poikaa, Aidan, Truman ja Fergus. Flanigan perheineen asui Kanadan Vancouverissa, jossa "Stargate Atlantista" kuvattiin, ja Los Angelesissa sarjan ollessa tauolla.
Oranjen vapaavaltio

Oranjen vapaavaltio (, , ) oli nykyisen Etelä-Afrikan alueella vuosina 1854–1902 sijainnut buuritasavalta. Oranjen vapaavaltio sijaitsi Oranje- ja Vaal-jokien välissä, ja sen perustivat Kapmaasta lähtöisin olleet voortrekkerit. Ennen siirtolaisten tuloa alueen väestö koostui tswanoista. Nykyisin sen alue muodostaa Etelä-Afrikkaan kuuluvan Vapaavaltion ("Free State") provinssin.
Alue liitettiin brittiläiseen imperiumiin vuonna 1848, mutta britit tunnustivat alueen itsenäisyyden 23. helmikuuta 1854. Transvaalin tasavalta oli saanut itsenäisyyden kaksi vuotta aikaisemmin. Toisen buurisodan (1899–1902) aikana Britannia otti alueen jälleen hallintaansa Oranjejoen siirtomaana ("Orange River Colony"). Vuonna 1907 se sai itsehallinnon ja 1910 se liittyi Etelä-Afrikan unioniin. Tämän jälkeen entisestä Oranjen vapaavaltion alueesta muodotettiin Oranjen vapaavaltion provinssi, joka korvattiin vuonna 1994 nykyisellä Vapaavaltion provinssilla.
Aleksandr Averbuh

Aleksandr Valerjevitš Averbuh (s. 1. lokakuuta 1974 Irkutsk, Neuvostoliitto) on entinen israelilainen seiväshyppääjä. Ennen seiväshyppyuraansa hän kilpaili kymmenottelussa.
1990-luvulla Averbuh edusti Venäjää kansainvälisellä tasolla kymmenottelussa. Hän voitti lajissa vuonna 1997 alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuden ja oli 1998 EM-hallikisoissa seitsenottelussa kuudes. Vuonna 1999 hän sai Israelin kansalaisuuden ja alkoi keskittyä seiväshyppyyn moniottelun sijaan. 
Heti ensimmäisissä arvokisoissaan seiväshyppääjänä, 1999 Sevillan MM-kisoissa, Averbuh saavutti pronssia tuloksella 580. Kyseessä oli myös Israelin historian ensimmäinen MM-mitali. 2000 Gentin EM-hallikisoissa Averbuh voitti kultaa tuloksella 575, mutta jäi samana vuonna syyskuussa Sydneyn olympialaisissa tulokseen 550 mikä riitti kymmenenteen sijaan. 2001 MM-hallikisoissa Lissabonissa hän oli neljäs, ja samana vuonna Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa hän saavutti hopeaa tuloksella 585. Vielä samana vuonna hän saavutti universiadeissa Pekingissä kultamitalin tuloksella 580.
2002 Münchenin EM-kisoissa Averbuh voitti kultamitalin tuloksella 585. Kuitenkin seuraavana talvena Birminghamin halli-MM-kisoissa hän jäi karsintoihin. Samana vuonna hän ei ollut mukana Pariisin MM-kisoissa. Seuraavana talvena MM-hallikisoissa Budapestissa hänen taipaleensa päättyi jälleen karsintoihin. Elokuussa Ateenan olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun, missä jäi kahdeksanneksi tuloksella 565. Kausi 2005 jäi Averbuhilta arvokisojen osalta kokonaan väliin, mutta seuraavana vuonna helmikuussa Moskovan MM-hallikisoissa hän oli neljäs ja samana kesänä voitettuaan ensin Eurooppa-cupin A-ryhmän kilpailun seipäässä Banská Bystricassa, Göteborgin EM-kisoissa puolusti Euroopan mestaruuttaan menestyksekkäästi. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui seitsemänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui loppukilpailusta.
Averbuh teki seiväshypyssä kuusi Israelin ennätystä, parhaana tuloksenaan ennätyksensä 593 cm. Hän lopetti uransa kesällä 2009.
Billy Ocean

Billy Ocean (s. Leslie Sebastian Charles 21. tammikuuta 1950 Fyzabad, Trinidad) on brittiläinen pop-laulaja, joka teki kansainvälisiä menestyksiä 1970- ja 1980-luvuilla.
Elämä.
Leslie Charles syntyi Fyzabadissa Trinidadissa ja muutti perheensä mukana Englantiin 8-vuotiaana. Hänen isänsä oli Grenadasta. Teini-iässä Charles lauloi usein Lontoon klubeilla. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 1972 Spark Recordsilla nimellä Les Charles.
Vuonna 1976 Leslie Charles oli jo omaksunut nimen Billy Ocean ja levytti ensimmäisen albuminsa "Billy Ocean", jonka ensimmäinen single "Love Really Hurts Without You" nousi kakkoseksi Britanniassa ja sijalle 22 Yhdysvalloissa. Muita tuon ajan hittejä oli muun muassa "L.O.D. (Love On Delivery")"". Hän myös kirjoitti lauluja muille artisteille, kuten LaToya Jacksonille. Vuonna 1982 Billy Ocean nousi Yhdysvaltain R&amp;B-listalle kappaleella "Nights (Feel Like Getting Down)'.
Billy Oceanin uran paras aika alkoi albumilla "Suddenly" vuonna 1984 ja sen pääsinglellä "Caribbean Queen". Laulun nimeä ja sanoja muutettiin eri alueita varten niin, että kappale tunnetaan myös nimillä "African Queen" ja "European Queen". Nimikappaleesta tuli myös menestys. Vuoden 1986 albumi "Love Zone" myi myös todella hyvin. Siltä nousi myyntimenestyksiä kuten "When the Going Gets Tough, The Tough Get Going" (elokuvasta "Niilin jalokivi") ja "There'll Be Sad Songs (To Make You Cry)".
Vuoden 1988 albumillaan "Tear Down These Walls" Billy Ocean sai vielä yhden ykköshitin "Get Outta My Dreams, Get Into My Car", mutta seuraavat albumit "Time to Move On", "L.I.F.E." ja "Showdown" eivät tuottaneet hittejä. Siitä huolimatta vuoden 1989 "Greatest Hits" -kokoelma on myynyt tasaisesti vuosien mittaan. Billy Oceanin viimeinen studioalbumi Jive Recordsille oli "Time to Move On", jonka hän levytti Chicagossa R&amp;B-tähti R. Kellyn kanssa. Ocean kuitenkin kiertää edelleen Eurooppaa ja levyttää.
Vuonna 2002 Westminsterin yliopisto palkitsi Oceanin tohtorinarvolla musiikista. Ocean asuu Milton Keynesissa.
Strawberry Alarm Clock

Strawberry Alarm Clock (SAC) on yhdysvaltalainen, 1960-luvun lopulla toiminnassa ollut psykedeelistä rockia soittanut yhtye.
Yhtye tunnetaan lähinnä hitistään ”Incense and Peppermints”, joka on oman alansa klassikkokappale. Kappale, joka oli myös yhtyeen ensimmäinen single, nousi vuonna 1967 "Billboardin" pop-listan ykköspaikalle. Toiseksi korkein listasijoitus oli seuraavana vuonna julkaistu ”Tomorrow”, joka nousi pop-listalla sijalle 23. Yhtye lopetti vuonna 1971.
Yhtyeen alkuperäinen kokoonpano oli Ed King (kitara), Mark Weitz (koskettimet), Lee Freeman (komppikitara), Gary Lovetro (basso) ja Randy Seol (rummut). Näistä Ed King liittyi myöhemmin Lynyrd Skynyrd -yhtyeeseen.
Tietojenkäsittelytieteen filosofia

Tietojenkäsittelytieteen filosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii tietoon (tietoteoria), olemassaoloon (ontologia) ja arvoihin (etiikka) liittyviä kysymyksiä tietojenkäsittelytieteen yhteydessä. Sen suhde tietojenkäsittelytieteeseen on näin samantapainen kuin esimerkiksi matematiikan filosofian suhde matematiikkaan.
Joitakin tietojenkäsittelytieteen filosofian kysymyksenasetteluja ovat:
Alfred Milner

Varakreivi Alfred Milner () oli brittiläinen valtiomies ja siirtomaavirkamies. Hän toimi siirtomaahallinnossa muun muassa Egyptissä ja Etelä-Afrikan kuvernöörinä muun muassa buurisotien aikana vuosina 1897–1906. Ensimmäisen maailmansodan aikana Milner kuului 1916–1918 Lloyd Georgen hallituksen sotakabinettiin ja oli 1918–1919 sotaministerinä sekä 1919–1921 siirtomaaministerinä.
Joulukuussa 1919 Millner lähti tutkimuskomission kanssa selvittämään Egyptin vallankumoukseen johtaneita syitä. Toimeksianto tuli pääministeri David Lloyd Georgelta. Millnerin oli määrä myös antaa suosituksia Egyptin poliittisesta tulevaisuudesta. Hänen hallitukselle ja kuningas Yrjö V:lle kirjoittamansa raportti, jossa arvioitiin Egyptin protektoraatti kestämättömäksi ratkaisuksi, julkaistiin helmikuussa 1921. Egypti itsenäistyi 28. päivänä helmikuuta 1922.
Milner kuoli 71-vuotiaana Etelä-Afrikassa saamaansa unitautiin.
Tuglas-seura

Tuglas-seura ry (aik. "Friedebert Tuglas -seura r.y.", ) on suomalaisten ja virolaisten välinen ystävyysseura. Tuglas-seura perustettiin 3. toukokuuta 1982 vahvistamaan suomalaisten ja virolaisten keskinäisiä kulttuurisiteitä. Yhdistyksen nimi juontuu tunnetun virolaisen kirjailijan Friedebert Tuglasin nimestä. Seuralla on ollut kymmenen paikallisseuraa, mutta sittemmin määrä on supistunut seitsemään. Seura on Ystävyysseurojen liiton jäsen. 
Toiminta.
Seuran toiminta on epäpoliittista. Siksi vastaavanlainen toiminta Suomi–Neuvostoliitto-Seuran Eesti-jaoston alaisuudessa ei käynyt päinsä. Laulavan vallankumouksen myötä yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi voimakkaasti.
Yhdistys järjestää erilaisia kulttuuriaiheisia luentoja, tekee ryhmämatkoja ja järjestää suomen ja viron kielen kursseja virolaisille ja suomalaisille.
Tuglas-seuran tapahtumista tunnetuin on vuosittain marraskuussa järjestettävät "Martin markkinat". Tämä Suomen suurin Viro-tapahtuma järjestetään Helsingin Kaapelitehtaalla.
Yhdistys julkaisee "Elo"-jäsenlehteä, joka ilmestyy viisi kertaa vuodessa. Lehteä on julkaistu vuodesta 2009. Sitä ennen lehden nimi oli "Tuglas-seura". Tuota lehteä julkaistiin ainakin vuodesta 1991. Seuran toimipaikka on Helsingin Suvilahdessa, Eesti Maja -keskuksessa.
Toiminnanjohtaja on Jaana Vasama ja johtokunnan puheenjohtaja Kirsti Narinen.
Rahoitus.
Opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan yleisavustuksia eli vuotuiseen toimintaan tarkoitettuja toiminta-avustuksia. Ehtona on, että toiminta on vakiintunutta sekä yhteiskunnallisesti ja kulttuuripoliittisesti vaikuttavaa. Eduskunta päättää vuosittain, minkä enimmäissumman ministeriö käyttää avustuksiin. Vuosina 2012–2024 ministeriö on myöntänyt Tuglas-seuralle yleisavustuksia valtakunnalliseen ystävyysseuratoimintaan seuraavasti:
Vuonna 2022 seura sai eduskunnalta niin sanottua joululahjarahaa.
Biologian filosofia

Biologian filosofia (joskus myös "biofilosofia") on tieteenfilosofian osa-alue, joka käsittelee tietoteoreettisia, metafyysisiä ja eettisiä kysymyksiä biologisissa ja biomedikaalisissa tieteissä.
Vaikka filosofit ovat kauan olleet kiinnostuneet biologiasta (esimerkiksi Aristoteles, Descartes ja jopa Kant), biologian filosofia on noussut itsenäisenä filosofian osa-alueena vasta 1960- ja 1970-luvuilla. Tällöin tieteenfilosofit alkoivat kiinnittää entistä enemmän huomiota biologiassa tapahtuneeseen kehitykseen, kuten uusdarwinismiin (1920- ja 1930-luvut), DNA:n keksimiseen (1953) ja myöhemmin geenitekniikan kehitykseen, ja niiden filosofisiin seurauksiin. Näiden lisäksi biologian filosofiaan ovat vaikuttaneet muun muassa kaiken elämän redusoiminen biokemiallisiksi prosesseiksi sekä biologisten ja psykologisten menetelmien yhdistäminen neurotieteiksi. Biologian filosofian kannalta on Charles Darwinin esittämä evoluutioteoria on ollut merkityksellinen. Myöskin 1900-luvun alussa alkunsa saanut populaatiogenetiikka, joka selitti geenien periytymistä sekä yksilöiden ympäristöön sopeutumista selvittänyt adaptionismi olivat merkityksellisiä seikkoja biologien filosofiassa. Geenien ja ympäristön vaikutukset on usein asetettu vastakkain tieteellisissä tutkimuksissa. Evoluutioteorian ohella biologiassa on tarkasteltu lajien syntyyn liittyviä seikkoja.
Alien vs. Predator (elokuva)

Alien vs. Predator () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Paul W. S. Andersonin ohjaama toimintaelokuva.
Elokuva perustuu "Alien"- ja "Predator"-sarjojen elokuviin sekä niiden pohjalta tehtyihin sarjakuviin. Elokuva ei nimestä huolimatta pohjaudu samannimiseen videopeliin. Nimensä mukaisesti elokuvassa Alien ja Predator ottavat mittaa toisistaan.
Idea sarjojen risteytyksestä kehittyi sarjakuvassa "Aliens versus Predator". Elokuva sai alun perin nyrpeän vastaanoton niin faneilta kuin kriitikoilta, mutta oli taloudellinen menestys. Elokuvaa osattiin odottaa jo elokuvan "Predator 2" ilmestyttyä, sillä edellä mainitussa elokuvassa vilahtaa Alienin pääkallo.
Elokuvan jatko-osa "Aliens vs. Predator 2" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 28. joulukuuta 2007 ja Suomessa 4. tammikuuta 2008.
Juoni.
Vuonna 2004 Weyland Industriesin (Weyland-Yutanin edeltäjän) satelliitit havaitsevat oudon lämmönlähteen Etelänapamantereen lähellä sijaitsevalla jäisellä saarella, jota yhtiön rahoittama arkeologiryhmä matkaa tutkimaan.
Lämmönlähde on jäänalainen, ansoitettu, muinainen pyramidi. Sen ovat alun perin rakentaneet asteekit ja mayat Predatorien ohjeiden mukaan. Pyramidi on todellisuudessa Predatorien houkutin ihmisille, sillä Alienit tarvitsevat ihmisruumiita syntyäkseen. Sen jälkeen Predatoreilla olisi metsästettävää. He merkitsevät itsensä Alienien verellä, mikä tuo heille kunniaa ja luottamusta taistelussa ja muiden Predatorien keskuudessa.
Ryhmän jäsenet löytävät ruumiita, jotka viittaavat uhrimenoihin, mutta ulospäin katkenneet kylkiluut eivät täsmää oletukseen. Ryhmä löytää myös sarkofagin, joka sisältää Predatorien aseita Alieneiden metsästystä varten ja jotka tutkimusryhmä ottaa matkaansa. Tällä välin predatorit ”Scar”, ”Chopper” ja ”Celtic” saapuvat metsästämään Alieneita, mutta pian Predatorit kuitenkin huomaavat, etteivät pysty pitämään puoliaan ilman aseitaan.
Tutkimusryhmän viimeinen eloonjäänyt ihminen Alexa Woods (Sanaa Lathan) palauttaa aseet Scarille ja liittoutuu tämän kanssa Alieneita vastaan. Alexa ja Scar tuhoavat kuningatar-Alienin, mutta Scar kuolee saamiinsa vammoihin. Predatorit hakevat Scarin ruumiin avaruusaluksella. Ruumiin sisältä kuitenkin syntyy Alienin ja Predatorin risteymä, Predalien.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mukaan elokuvan johdanto-osuus on vielä kekseliäs joskin epälooginen, mutta sitten ylipitkä tarina alkaa toistella vanhoja taistelukliseitä: ”Alien Vs. Predator lainaa surutta materiaaliaan lukemattomista hittifilmeistä ja tyypillisenä nuorisokauhun edustajana maustaa väkivaltaisen mekastuksen inhottavilla seksuaalisilla symboleilla sekä raamatullisilla pelastussanomilla.”
Elokuvan metacritic arvosana on 29/100.
Friedebert Tuglas

Friedebert Tuglas (vuoteen 1923 Mihkelson; 2. maaliskuuta 1886 Ahja – 15. huhtikuuta 1971 Tallinna, Viro) oli virolainen kriitikko, kirjailija ja kirjallisuustieteilijä. Hän oli erityisesti novellin mestari.
Elämä.
Friedebert Tuglas kävi Tarton kaupunkikoulua (1901–1903) ja Hugo Treffnerin kymnaasia (1904–1905). Hän osallistui vuoden 1905 Venäjän vallankumousyritykseen ja vietti puoli vuotta Toompean vankilassa. Hän asui vuosina 1906–1917 pitkiä aikoja poliittisena pakolaisena Suomessa, Pariisissa, Saksassa ja muualla, ja hän puhui sujuvasti suomea. Hän vironsi huomattavan määrän suomalaista ja venäläistä kaunokirjallisuutta, muun muassa Aleksis Kiveä, Juhani Ahoa, Anton Tšehovia, Maksim Gorkia).
Tuglas asui Suomeen muutettuaan Helsingissä Oulunkylän Veräjämäessä Ålanderin taiteilijaperheessä. Siellä vietetty aika oli hyvin tuotteliasta, mutta Ålanderin talon palossa hänen kirjoituksensa tuhoutuivat.
Tuglas palasi Viroon 1917, asettui aluksi Tarttoon ja muutti vuonna 1944 Tallinnaan. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1918 Elo Tuglas (1896–1970). Tuglas valittiin viidesti Viron kirjailijaliiton puheenjohtajaksi (1922–1939), ja hän toimi myös Virolaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuodet 1929–1940. Josif Stalinin kulttuuripolitiikan aikana hän joutui epäsuosioon ja julkaisukieltoon, ja hänet erotettiin kirjailijaliitosta vuosiksi 1950–1955.
Kirjallisuustieteilijänä Tuglas tutki Juhan Liiviä, A. H. Tammsaarea ja Mait Metsanurkia ja laati kirjallisuusarvosteluja. Häneen omaan kirjalliseen tuotantoonsa vaikutti tanskalainen kirjailija Georg Brandes. Hänen kirjailijantyössään yhdistyvät omintakeisella tavalla realismi ja romantiikka. Myöhäistuotannossa erottuu psykologista realismia (esimerkiksi romaanissa "Pikku Illimar" 1937). Tuglas aloitti kirjallisten matkakertomusten suuntauksen teoksellaan "Teekond Põhja-Aafrikas" (1928–1930). Hänen teoksiaan on käännetty useille kielille.
Tuglaksen mukaa on nimetty vuonna 1982 Suomessa perustettu Tuglas-seura, joka on Suomen ja Viron kulttuurisuhteita edistämään tarkoitettu ystävyysseura. Seuran jäsenlehti "Elo" on nimetty Elo Tuglaksen mukaan.
Tuglas kuului kirjailijaryhmä Siuruun.
Pargalı Ibrahim pašša

Pargalı Ibrahim pašša eli Frenk İbrahim pašša (noin 1493 – 1536) oli vuosina 1523–36 sulttaani Suleiman Suuren aikana toiminut suurvisiiri suurvisiiri ja läheinen ystävä
Nuoruus.
Ibrahim syntyi Kreikassa Pargan kaupungissa, ja hänet myytiin lapsena ottomaanien orjaksi. Tuolloin hän tutustui saman ikäiseen Suleimaniin, joka asui samassa kaupungissa. Pojat vannoivat ikuista ystävyyttä ja etteivät koskaan surmaisi toisiaan. Noustuaan valtaan Suleiman ei unohtanut lapsuudenystäväänsä vaan antoi hänelle erilaisia tehtäviä, aluksi palatsin haukkojen kasvattajana. Ibrahim joutui jopa hillitsemään sulttaania tämän huomionosoituksissa, koska pelkäsi kateellisten kostoa.
Sulttaanin palvelija.
Erotuksena muista Ibrahimeista häntä kutsuttiin Ibrahim pašša Pargalaiseksi (Pargalı İbrahim paşa) tai Ibrahim pašša eurooppalaiseksi (Frenk İbrahim paşa). Hän osasi monia kieliä ja hoiti Osmanien valtakunnan suhteita länteen. Ulkopolitiikassa Ibrahim raivasi tietä Ranskan kanssa solmittavalle liitolle. Hän kohosi lopulta armeijan ylipäälliköksi ja sai lähes sulttaanin veroiset oikeudet. Voitettuaan persialaiset hän alkoi kutsua itseään tittelillä, johon sisältyi sana sulttaani. Suleiman koki, että hänen on pakko surmauttaa Ibrahim, mutta hän yritti antaa ystävälleen mahdollisuuden paeta maasta, mitä Ibrahim ei käyttänyt. Niinpä hänet teloitettiin vuonna 1536.
Kaikkia kuolemantuomion takana olleita syitä ei tunneta. Erään version mukaan Ibrahimin surmauttaminen oli sulttaanin vaimon Roxelanan juoni, jolla koetettiin taata kruununperijän asema Roxelanan pojalle Ibrahimin suosikin sijaan. Suleiman suri vuosia äkillistä päätöstään ja ystävänsä menetystä, ja kirjoitti tunteellisia runoja tämän muistoksi.
Muisto.
Ibrahimin palatsissa on nykyisin Istanbulin Turkkilaisen ja islamilaisen taiteen museo. Ibrahim on keskeinen sivuhenkilö Mika Waltarin historiallisessa romaanissa "Mikael Hakim", jossa hänen nimensä esiintyy muodossa Ibdrahim.
Portugalilaiset

Portugalilaiset ovat Portugalista peräisin oleva etninen ryhmä. Useimmat puhuvat äidinkielenään portugalia ja ovat katolilaisia.
Portugalilaiset ovat etniseltä alkuperältään pääosin Roomaa edeltäneiden keltti- ja iberiväestöjen jälkeläisiä. Heidän kielensä on kuitenkin kehittynyt roomalaisten alueelle tuomasta latinasta. Portugalissa asuu noin kymmenen miljoonaa portugalilaista. Lisäksi Brasilian asukkaista noin 35 miljoonaa on portugalilaisten jälkeläisiä 1500-luvulla alkaneen portugalilaisten maahanmuuton seurauksena. Merkittäviä portugalilaisvähemmistöjä on muun muassa Ranskassa, Luxemburgissa, Kanadassa ja useissa Portugalin entisissä siirtomaissa.
Hiiriopossumi

Hiiriopossumi ("Marmosa murina") on Etelä-Amerikan pohjoisosissa elävä opossumilaji (Didelphidae). Häntä mukaan luettuna se on noin 45 cm mittainen.
Ibagué

Ibagué on Toliman departementin pääkaupunki Kolumbiassa. Vuoden 2005 väestönlaskennassa siellä oli 468 647 asukasta, arvio vuodelle 2012 oli 513 671.
Ibagué sijaitsee vuoristoisella alueella 1 285 metriä merenpinnan yläpuolella Armeniasta Bogotáan johtavan valtatien varrella lähellä Cauca-laaksoon johtavaa solaa. Se on perustettu vuonna 1550. Keskeinen sijainti on tehnyt siitä merkittävän kauppapaikan. Ympäröivällä maaseudulla tuotetaan kahvia, kaakaota, sokeriruokoa, tupakkaa ja riisiä, jotka tuodaan Ibagueen myytäviksi.
FN FAL

FN FAL (, kevyt automaattikivääri) on belgialaisen Fabrique Nationale de Herstal -asetehtaan valmistama 7,62×51 mm NATO -kaliiperinen, kaasumäntätoiminen, kerta- tai kerta- ja sarjatulta ampuva taistelukivääri.
Kiväärin suunnitteli belgialainen asesuunnittelija Dieudonne J. Saive, ja sen prototyyppi valmistui vuonna 1951. Prototyypit suunniteltiin alun perin Isossa-Britanniassa Enfield EM-2 -rynnäkkökivääriin kehitettyyn uuteen, keskitehoiseen kaliiperiin .280 British eli 7 x 43 mm. Se oli samalla ehdotus NATO-liittouman standardikaliiperiksi. Yhdysvallat ei hyväksynyt sitä vaan ajoi täysitehoista 7,62 x 51 -kaliiperia, jolle FN muunsi aseensa.
Ase otettiin tuotantoon vuonna 1953, ja se on ollut noin 70 maan palveluskiväärinä 2000-luvulle asti. Sitä on myös lisenssivalmistettu 10 maassa, ja sen yhteenlasketun valmistusmäärän arvioidaan olevan yli miljoona kappaletta.
FAL:sta valmistettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Australiassa nimikkeellä L1A1, Etelä-Afrikan tasavallassa R1/R2/R3 mallinimillä ja Kanadassa nimikkeellä C1 niin sanottua tuumamitoitettua lisenssiversiota. Intialainen "Ordnance Factory Board of India" (OFB) valmistaa Intian puolustusvoimille L1A1-mallin kopiota nimikkeellä 1A1.
Taiteilijakirja

Taiteilijakirja (artists’ books, livres d’artistes) on itsenäinen taideteos, yleensä käsin tehtyä kirjaa muistuttava esine. Taiteilijakirjat eivät ole varsinaisesti kirjallisuutta, vaikka ne sangen usein ovat kirjan muotoisia, tai joskus myös laatikoita. Ne eivät myöskään ole taiteesta kertovia kuvateoksia. Usein puhutaan myös kirjataiteesta tai kirjaesineestä ("book art, book object"). 
Marcel Duchampin määrittelee taiteilijakirjan ("livre d’artiste") seuraavasti: ”Taiteilijakirja on sellainen, jonka taiteilija on tehnyt tai sellainen, jota taiteilija sanoo taiteilijakirjaksi.” Se on kirjan ja taideteoksen yhdistelmä, joka on yleensä uniikkikappale tai pienpainate. Toisinaan taiteilijakirjat ovat käsitetaidetta siinä mielessä, että niissä saatetaan pohtia kirjan ideaa tai korostaa kirjan materiaalisuutta ja esineluonnetta. 
Taiteilijakirjan edelläkävijöinä voidaan pitää dadaistien ja surrealistien kokeilevaa taidetta sekä Apollinairen ja Mallarmén typografisia runoja, joissa korostetaan runojen visuaalisuutta. 
Nykyisessä muodossaan tunnetun taiteilijakirjan kukoistuskausi alkoi 1960-luvulla varsinkin Fluxus-liikkeen myötä, johon kuuluivat muun muassa Dick Higgins, Robert Filliou, Claes Oldenburg ja George Brecht. Taiteilijakirja oli vastareaktio kalliita taidekirjoja ja taidekaupan elitismiä vastaan. 
Useissa maissa toimii taiteilijakirjoihin erikoistuneita kustannusyhtiöitä, kirjakauppoja ja kirjastoja.
Helsingin Rikhardinkadun kirjastoon on koottu yli 300 teosta käsittävä taiteilijakirjakokoelma, ja siellä järjestetään myös vaihtuvia näyttelyjä.
Gimnàstic de Tarragona

Gimnàstic de Tarragona on espanjalainen jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEFissa. Se on perustettu vuonna 1914 ja sen kotipaikka on Tarragonan kaupunki Kataloniassa.
Historiaa.
Gimnàstic de Tarragona perustettiin jo vuonna 1886 voimisteluseuraksi, mutta jalkapallotoiminnan se aloitti 1914. Gimnàstic ei kuitenkaan aloittanut kilpailutoimintaa ennen vuotta 1917, jolloin se ryhtyi pelaamaan Katalonian mestaruussarjaa.
Gimnàstic saavutti paikan Espanjan valtakunnallisissa sarjoissa kaudeksi 1943–1944, jolloin se nousi kolmannelle sarjatasolle Tercera Divisióniin. 1940-luvulla Gimnàstic nousi nopeasti aina pääsarjaan saakka, jossa se pelasi vuosina 1947–1950. Seura nousi debyyttikaudellaan seitsemänneksi pääsarjassa, ja muistetaan Real Madridista ottamansa vierasvoiton ansiosta. Näin Gimnàstic oli ensimmäinen joukkue, joka otti vierasvoiton madridilaisseuran Santiago Bernabéu -stadionilta. Vuonna 1950 joukkue kuitenkin putosi pääsarjasta, ja vietti kymmeniä vuosia alemmilla sarjatasoilla, kunnes kauden 2005–2006 päätteeksi onnistui palaamaan Primeraan. Vierailu pääsarjassa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi.
Melotte 111

Melotte 111 eli Coman tähtijoukko on laaja-alainen avoin tähtijoukko Bereniken hiusten tähdistössä. Se koostuu noin 40 tähdestä joiden kirkkaus on pääosin +5m - +10m. Joukon etäisyys Maasta satelliitti Hipparcoksen datan mukaan on vain 288 valovuotta eli se on yhtä lähellä kuin Härän Hyadien tähtijoukko ja leviääkin taivaalla noin viiden asteen kokoiseksi. Joukon kirkkaimmat tähdet muodostavat helposti tunnistettavan V-kuvion.
Jo Ptolemaios oli luetteloinut joukon vuonna 138. Joukkoa ei kuitenkaan lisätty Messierin luetteloon tai New General Catalogueen, koska ei voitu todistaa että tähdet kuuluivat samaan joukkoon ennen kuin vasta 1938. Joukon tähdet eivät liiku meihin päin tai meistä poispäin, vaan sivuttaisesti, taivaalla liike on noin 0,02 kaarisekuntia vuodessa.