tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cool (Jonas Brothersin kappale)

Cool on yhdysvaltalaisen pop rock-yhtyeen Jonas Brothersin musiikkikappale. Sen julkaisi Republic Records yhtyeen viidennen, Happiness Begins-studioalbumin toisena singlenä 5. huhtikuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet yhtyeen jäsenet Casey Smithin sekä sen tuottajien Ryan Tedderin ja Zach Skeltonin kanssa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Anthony Mandler ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
"Cool" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon Kanadassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Liettuassa, Skotlannissa, Slovakiassa, Tšekissä, Unkarissa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi kappale on myynyt Yhdysvalloissa platinaa. Yhtye esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä Saturday Night Livessä 11. toukokuuta 2019. Sen jälkeen he ovat esittäneet sen muun muassa Yhdysvaltain The Voicen 16. tuotantokauden finaalissa 21. toukokuuta 2019.
Ivan Hemnitser

Ivan Ivanovitš Hemnitser (1745–1784) oli syntyperältään saksalainen venäläinen saturunoilija. Hän oli ensin upseerina, sitten vuoriteollisuusviraston palveluksessa ja kuoli Venäjän konsulina Smyrnassa.
Hemnitserin ensimmäiset runokokeilut olivat saksankielisiä. Opittuaan venäjää hän kirjoitti lyhyitä, runomittaisia, opettavaisia satuja La Fontainen ja Gellertin malliin, mutta niiden sävy oli kuitenkin venäläinen. Suurin osa Hemnitserin saduista, joissa hän vertauskuvallisesti antaa opetuksia yksityisen ja valtiollisen moraalin alalla, ovat aiheeltaan hänen omiaan. Kun niissä, vaikkakin kuvallisesti, oli lausuttu totuuksia, jotka eivät miellyttäneet vallanpitäjiä, ne julkaistiin Hemnitserin eläessä salanimellä. Hemnitserin suositut sadut syrjäytti vasta Ivan Krylov kehitettyään opettavaisen saturunoilun korkeampaan taiteelliseen muotoon.
Gujō

Gujō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Nagarajoen varrella. Noin 90 prosenttia kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa. Luoteessa se rajautuu Fukuin prefektuuriin. Gujōssa on 40 855 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 030,75 neliökilometriä.
Gujōn kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen seitsemän Gujōn piirikunnan kuntaa: Hachimanin, Shirotorin ja Yamaton maaseutukaupungit sekä Meihōn, Minamin, Takasun ja Waran kyläkunnat. Kaupungin keskusta sijaitsee Hachimanissa, joka kehittyi 1500-luvun puolivälistä lähtien linnanaluskaupunkina. Se tunnetaan yleisesti lisänimellä "Gujō-Hachiman". Alue on suosittu matkailukohde, jonne turisteja houkuttelee muun muassa elokuisin järjestettävä festivaali Gujō-odori. Shirotorin alue toimii porttina Hakuvuorelle suuntautuvalle retkeilylle. Muita merkittäviä elinkeinoja ovat metsätalous, puusepänteollisuus, maidon tuotanto ja vihannesten viljely.
Gujōn nähtävyyksiä ovat esimerkiksi uudelleenrakennettu Gujō-Hachimanin linna ja useat paikallista kulttuuria esittelevät museot. Kaupungissa toimii monia hiihtokeskuksia ja leirintäalueita. Nagarajoen sivujoet tunnetaan japaninjättisalamanterin esiintymisalueena. Kaupungin pohjoisosa kuuluu Hakuvuoren puolikansallispuistoon. Gujōta palvelee Nagarajokea seuraileva Nagaragawa-rautatien Etsumi-nan-linja.
Robert M. Utley

Robert Marshall Utley (31. lokakuuta 1929 – 7. kesäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen historioitsija. Utley toimi National Park Servicen päähistorioitsijana. Utley myötävaikutti merkittävästi "National Historic Preservation Actin" (1966) syntymiseen, joka käynnisti Yhdysvaltain arkeologisten ja historiallisten kohteiden suojeluohjelman. 
Utley kirjoitti Yhdysvaltain rajaseudun historiaa käsittelevää kirjallisuutta ja antoi asiantuntija-apua tv-dokumenttien tekijöille.
Bibliografia (valikoima).
1 Julkaistu myös nimellä "Custer: Cavalier in Buckskin" (2001)&lt;br&gt;
2 Julkaistu espanjaksi nimellä "Billy el Niño: una vida breve y violenta" (1991)&lt;br&gt;
3 Julkaistu alun perin nimellä "The Lance and the Shield: The Life and Times of Sitting Bull" (1993)
Ana (nimi)

Ana on kansainvälinen naisen etunimi. Se on alun perin Anna-nimen espanjalainen lyhentymä. Suomessa Ana-nimi voidaan tulkita myös eräiden "An"-alkuisten miehennimien (esim. Anssin, Anteron ja Antin) lyhentymäksi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Ana on huhtikuuhun 2025 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 1 270–1 280 naisella. Heistä suurin osa on syntynyt 1980- tai 1990-luvulla. Virallisena miehennimenä Ana on erittäin harvinainen; tämännimisiä miehiä on ollut korkeintaan 40.
Nimipäivä.
Ana-nimeä ei ole otettu almanakkaan, mutta se esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa koirien nimipäiväkalenterissa. Siinä Anan nimipäivä on 9. joulukuuta.
Soikkanen

Soikkanen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Allan Aarnio

Allan Antero Aarnio (9. syyskuuta 1921 Mikkeli – 8. tammikuuta 2007) oli suomalainen upseeri ja diplomaatti.
Aarnio kirjoitti ylioppilaaksi 1941 ja valmistui Kadettikoulusta 1944 ja Sotakorkeakoulusta 1956. Vuosina 1944–1957 hän toimi koulutusupseerina KTR 3:ssa sekä Karjalan tykistörykmentissä. Vuodet 1958–1962 Aarnio oli toimistoupseerina Pääesikunnassa. Vuonna 1963 Aarnio oli opettajana Tykistökoulussa ja 1964–1965 Sotakorkeakoulussa. 1966–1968 Aarnio toimi toimistopäällikkönä Puolustusministeriössä, joka tehtävä toimi porttina kansainvälisiin tehtäviin. Vuosina 1969–1971 Aarnio toimi pääesikunnan sotilasasiamiehenä Bernissä, 1972–1973 Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä ja 1974–1977 sotilasasiamiehenä Berliinissä. Sieltä palattuaan hän toimi kenttätykistön tarkastajana vuosina 1977–1981.
Aarnio avioitui vuonna 1945 Paula Judith Elisabet Pirken kanssa. Heillä oli kolme tytärtä.
Paavo Kulju

Paavo Antero Kulju (22. elokuuta 1936 – 25. syyskuuta 2013 Tornio) oli suomalainen muusikko sekä soitin- ja musiikkikauppias sekä pitkäaikainen musiikkivaikuttaja. Hänen muusikonuransa alkoi jo 1950-luvun alkuvuosina ja hänet muistetaan erityisesti hawajinkitaran taitajana. Siitä hän kiinnostui Onni Gideonin tunnetun kappaleen ”Tiikerihai” vaikutuksesta.
Nuoruus.
Kulju syntyi pienviljelijäperheeseen jossa oli keskimmäinen kolmesta lapsesta. Hän oli lahjakas laulaja koulussa ja sai siitä kymppejä, mutta hänen suurempi kiinnostuksen kohteensa oli soittaminen. Hän teki joitakin kitaroita itse ennen kun 17-vuotiaana pystyi ostamaan ensimmäisen kitaransa joka oli Landola -merkkinen. Hawajinkitarasta hän kiinnostui 1950-luvulla pinnalla olleesta Onni Gideonin kappaleesta ”Tiikerihai”.
Esiintymiset.
Hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1954 Tornion työväentalolla jossa hän soitti Reino Östermannin orkesterin kitaristina. Sen jälkeen hän esiintyi Metronomi -yhtyeessä joka soitti Kemin työväentalolla vakituiseen. Armeijan käytyään hän soitti Urho Saikkosen yhtyeessä puoli vuotta ja perusti sitten ensimmäisen oman yhtyeensä Guapitan. Samaa nimeä hän käytti myös viimeisissä yhtyeissään. Hän oli yhtyeensä kanssa säestämässä Suomen tunnetuimpia iskelmätähtiä, muun muassa Olavi Virtaa ja Junnu Vainiota.
Hän perusti Kemiin Kuljun Musiikki -liikkeen vuonna 1969 ja myöhemmin hänellä oli liike myös Torniossa. Liikkeiden vuoksi hänen aikansa ei riittänyt enää esiintymisiin ja hänen soittajan uraansa tuli vuosikymmenien tauko. Myöhemmin hän teki vaatimattomampaa liiketoimintaa soitinalalla kuolemaansa asti Kaakamossa. Soittajan uraansa hän jatkoi uudestaan 1980-luvulla.
Ostrovitnoje (järvi Pustoškan piirissä)

Ostrovitnoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 1,8 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,22 neliökilometriä eli 122 hehtaaria. Järven erottaa eteläpuolella sijaitsevasta Krivojeesta kapeammillaan harjumainen kannas. Järven ylittää kaksi muutakin harjujakson tapaista muodostumaa, jotka katkeilevat niemien välissä saariksi tai matalikoiksi. Järvelle syntyy niiden vuoksi kolme järvenosaa, joissa lisäksi on kymmenen saarta. Saarien yhteispinta-ala on 11,9 hehtaaria. Suurimmat saaret sijaitsevat järven pohjoispäässä ja suurimman pituus on 250 metriä. Järven keskisyvyys on 6,1 metriä ja syvänteessä on 16 metriä syvää. Järven ympäristö on metsämaata. Rannoilla on paikoin laajoja suoalueita ja pohjoispään itärannassa sijaitsee kylä Gavriltsevo (). Kylän toimintoihin kuuluu eteläpuolen kannaksella sijaitseva teollisuusyksikkö. Sen rannassa kelluu ilmakuvissa näkyvä useamman rysän muodostama kalankasvattamo. Järven vesialue kuuluu kokonaan Pustoškan piirin alueelle, mutta järven länsipuolen rannat ovat jo Sebežin piiriä. Kannaksen ja kylän välillä kulkee tie järven itäpuolella ja tie yhtyy pohjoisessa Notslegovon () ja Maksim-Pogostin () kylissä Pustoškan ja Opotškan väliseen maantiehen (P-23 eli E95).
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, kuha, peledsiika, "Coregonus maraenoides", säyne, suutari, kiiski, sorva, rantanuoliainen, allikkosalakka, mutakala, törö, salakka, pasuri, ruutana, kuha, nieriä, simppu, karppi, törö ja salakka, sekä jokirapua, jota tavataan niukasti. Järven pohja on hiekan, jonka seassa on silttiä. Järvi on kivikkoinen.
Vesistösuhteita.
Ostrovitnoje sijaitsee Belevitsan () valuma-alueella. Belevitsa on Velikajan sivujoki ja se kuuluu luonnollisesti Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. 
Berezovo () on pieni järvi, jonka oja laskee Ostrovitnojeen Gavriltsevon kylän kohdalla. Berezovo valuma-alueella sijaitsevat vielä Ratškovo () ja toinen lampi. Hieman pohjoisempana laskee järveen oja pohjoisen Lobatšin () kulmakunnalta. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 16 tai 8,9 neliökilometriä . Belevitsa laskee järvestä kannaksen yli Krivojeen ja edelleen Belojeen yhtyen viimein Velikajaan.
LetsView

LetsView on ilmainen työkalu näytön jakamiseksi, joka tukee useimpia alustoja, kuten Windows, Mac, iOS ja Android. LetsViewin avulla käyttäjät voivat peilata puhelimen näytön tietokoneelle, siirtää tietokoneen näytön televisioon ja näyttää tietokoneen näytön myös puhelimesta. Koko näytön tila, työtaulu ja kuvankaappaustoiminto ovat käytettävissä näytön peilauksen ajan. Näyttöpeilauksen lisäksi se voi ottaa kuvakaappauksia, nauhoittaa puhelimen näytön ja huomautusruudun. 
Puhelimen näytön peilaus tietokoneelle.
iOS-laite.
LetsView tukee iOS-laitteita, joissa on iOS 9 tai uudempi versio. 
Android-laite.
LetsView antaa käyttäjien heijastaa Android-puhelimen tietokoneeseen. Android-puhelinten ja -tablettien lisäksi Android-järjestelmää käyttävät myös muut laitteet, kuten PDA, oppimistyökalut, e-kirjat, jne., joita voi peilata. LetsView tukee useimpia laitteita, joissa on sisäänrakennettu Miracast-protokolla.
Tietokoneen yhdistäminen toiseen tietokoneeseen.
LetsView auttaa yhdistämään kaksi tietokonetta (Windows tai Mac).
Muut ominaisuudet.
Tallentaminen.
LetsView antaa käyttäjille tallentaa näytön peilausten aikana.
Kuvankaappaus.
Kuvakaappaus on saatavana myös LetsView-ohjelmassa.
Työtaulu.
LetsView avulla käyttäjät voivat myös piirtää tai tehdä näytölle muita merkintöjä, antaen mahdollisuuden esimerkiksi korostaa esityksen tärkeimpiä kohtia.
Jääkäritykistörykmentti (1918–1933)

Jääkäritykistörykmentti (JTR) oli Suomen armeijan tykistöyhtymä, joka perustettiin sisällissodan päätyttyä vuonna 1918 ja lakkautettiin vuonna 1933.
Perustaminen.
Suomen sisällissodan päätyttyä kaikki tykistöjoukot siirrettiin Lappeenrantaan 21. toukokuuta 1918 annetulla Päämajan käskyllä, jonka ulkopuolelle jäi Karjalan kannakselle ryhmitetty jääkäritykistöprikaati, joka hajotettiin armeijakäskyllä numero 20/19.7.1918. Jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmberg ja Saksan Itämeren-divisioonan tykistökomentaja majuri Hans Butz järjestivät Suomen tykistökoulussa Lappeenrannassa tykistöjoukot uudelleen.
Vuoritykistökoulutusta antanut jääkärikapteeni Aarne Snellmanin johtama Suomen tykistökoulun B-osasto jaettiin kahtia, jolloin muodostuivat 1. ja 2. vuoripatteri. Pattereita täydennettiin D-osaston henkilöstöllä muodostettaessa vuoritykistöpatteristo. Patterit ja patteriston esikunta majoitettiin Lappeenrannan leirikentän länsilaidassa olleisiin kasarmirakennuksiin. Esikunta ja 2. patteri Saimaan rannalla olleeseen rakennukseen ja 1. patteri entiseen B-osaston majoitusrakennukseen kasarmialueen pääkadun varrelle. Pattereiden vuoritykit (7,5 cm L/14) saatiin lainaksi Baijerin vuoritykistöltä ().
Historia.
Patteristo siirtyi Hämeenlinnaan Poltinahon kasarmeille 5. lokakuuta. Patteristoon perustettiin 2. marraskuuta 3. patteri, minkä jälkeen patteriston organisaatio oli valmis. Samana päivänä koko henkilöstö vannoi ensimmäisen kerran sotilasvalan. Vasta perustettu patteri piti kuitenkin hajottaa jo 22. marraskuuta ja henkilöstö siirrettävä kahteen muuhun patteriin. Syynä tähän oli suuren henkilömäärän siirtyminen kenttätykistörykmentti 2:een.
Sotaministeriön käskyllä n:o 18/15.3.1919 muutettiin vuoristotykistöpatteriston nimeksi jääkäritykistöpatteristo. Samanaikaisesti patteristo sai käskyn siirtyä Tampereelle, missä se majoittui 14. huhtikuuta Kalevankankaalle. Seuraavana päivänä patteristoon perustettiin uudelleen 3. patteri.
Komentajat.
Rykmentin komentajina ovat olleet:
Peter Spång

Peter Spång (aateloituna Gyllenspång) (21. helmikuuta 1620 – 22. elokuuta 1683) oli Smoolannin Spångenäsistä kotoisin oleva ruotsalainen sotilas ja aatelinen. Hän palveli alkuun Suomessa Albrekt Ritterin rakuunaeskadroonassa vänrikkinä talvesta 1648 lähtien. Syyskuussa 1656 hänet ylennettiin luutnantiksi Karjalan rakuunarykmentissä ja heinäkuussa 1657 hänet ylennettiin kapteeniksi. Huhtikuusta 1662 lähtien hän palveli kapteenina Käkisalmen linnoitusrykmentissä (Kexholmska koloniregementet). 30. toukokuuta 1682 hänet aateloitiin jolloin sukunimeksi vaihtui Gyllenspång. Peter Gyllenspång kuoli Käkisalmessa 22. elokuuta 1683 ja hänet haudattiin Käkisalmen linnaan, jonne myös suvun aatelisvaakuna astetettiin. 1670-luvulla Spång osallistui taisteluihin Puolassa, jossa joutui myös sotavangiksi.
Peter Gyllenspångin puoliso oli Agneta Boisman, joka eli leskenä vielä 1696. Heillä oli ainakin yhdeksän lasta. Gyllenspångin aatelissuku sammui viimeisen pojan, kapteeni Henrik Gyllenspångin kuollessa lapsettomana vankeudessa Venäjällä vuonna 1719. 
Lapset.
Peter Gyllenspångin ja Agneta Boismanin lapsista tunnetaan ainakin seuraavat:
Don’t Call Me Up

Don’t Call Me Up on brittiläisen laulaja-lauluntekijän Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisivat Polydor Records ja Capitol Records sekä hänen Ivy to Roses debyytti EP-levyltä että hänen High Expectations-debyyttistudioalbumilta 18. tammikuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, Camille Purcell sekä sen tuottaja Steve Mac. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Mabelin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä.
"Don’t Call Me Up" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Alankomaissa, Belgiassa, Bulgariassa, Irlannissa, Britanniassa, Norjassa ja Sloveniassa sekä kymmenen parhaan joukkoon Itävallassa, Kreikassa, Liettuassa, Skotlannissa, Suomessa, Sveitsissä, Tanskassa, Unkarissa ja Virossa. Lisäksi se on myynyt kaksinkertaista platinaa Belgiassa, Britanniassa, Italiassa, Kanadassa, Puolassa ja Tanskassa.
Tulisiipitimali

Tulisiipitimali ("Schoeniparus castaneceps") on kerttutimaleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Tulisiipitimali on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Tulisiipitimalin päälaki on väriltään kastankanruskea ja siinä on valkoisia viiruja. Naama on valkoinen ja silmäkulma- ja viiksijuovat ovat mustat. Lajin vatsa on valkoinen ja kyljet oliivinvihreät. Linnun selkä on oliivinvihreä. Tulisiipitimalin siivissä on alalajista riippuen oranssia tai oranssinruskeaa. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tulisiipitimalin levinneisyys ulottuu Nepalista Thaimaahan ja Vietnamin ja lisäksi sitä tavataan Malesiasta. Lajin elinympäristöä ovat ainavihantien metsien keski- ja alakerrokset. Se liikkuu tyypillisesti muutaman kymmenen linnun parvina. Tulisiipitimalin ravintoa ovat selkärangattomat eläimet ja puiden mahla. Lajin pesimäkausi kestää tammikuulta kesäkuulle ja pesä on kuppimainen ja sijaitsee puussa tai pensaassa. Munia on 3-4 ja ne ovat valkoisia ja mustatäpläisiä.
Mad Love (Mabelin kappale)

Mad Love on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records hänen ensimmäisen, High Expectations-studioalbumin toisena singlenä 7. kesäkuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, Camille Purcell sekä sen tuottaja Steve Mac. "Mad Love" on lajityypiltään elektropop kappale ponnahtavilla synteillä, hiljais-äänekkäällä dynamiikalla ja toistuvalla kertosäkeen hokemalla. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Marc Klasfeld ja se julkaistiin Mabelin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä.
"Mad Love" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Belgiassa (Flanderi), Irlannissa, Kreikassa, Liettuassa, Skotlannissa, Slovakiassa, Sveitsissä, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa. Lisäksi se on myynyt platinaa Isossa-Britanniassa. Mabel esitti "Mad Loven" ensimmäisen kerran livenä Parklife-festivaalilla Heaton Parkissa 9. kesäkuuta 2019. Sen jälkeen hän on esittänyt kappaleen muun muassa australialaisessa televisio-ohjelmassa The Loop 4. elokuuta sekä BBC Radio 1:n Live Loungessa 6. elokuuta 2019.
OK (Anxiety Anthem)

OK (Anxiety Anthem) on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisivat Polydor Records sekä Capitol Records hänen High Expectations-studioalbumin kolmantena singlenä 2. elokuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, MNEK sekä Maria Hazell, joista MNEK myös tuotti sen Stephen Kozmeniukin kanssa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Jade Jackman ja se julkaistiin Mabelin YouTube-kanavalla 16. elokuuta 2019. "OK (Anxiety Anthem)" oli kaupallisesti huono menestys, sen jäätyä vallan pois listoilta.
Loneliest Time of Year

Loneliest Time of Year on brittiläisen laulaja-lauluntekijän Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records digitaalisesti ladattavana ja suoratoistettavana singlenä 22. marraskuuta 2019. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, MNEK, Tre Jean-Marie, Nayla Nyassa sekä Camille Purcell ja sen tuottivat Silkey sekä Tre Jean-Marie. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin Mabelin YouTube-kanavalla 6. joulukuuta 2019.
"Loneliest Time of Year" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä singlelistalle ainoastaan Ruotsissa ja Skotlannissa. Mabel on esittänyt kappaleen livenä muun muassa Capitalin Jingle Bell Ball-konsertissa sunnuntaina 8. joulukuuta 2019.
Jake Evans

Jake Evans (s. 2. kesäkuuta 1996 Toronto) on kanadalainen jääkiekkoilija. Evans edustaa NHL-seura Montréal Canadiensia. Canadiens varasi hänet vuoden 2014 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 207. Evans on pelipaikaltaan hyökkääjä ja kätisyydeltään right. 10. kesäkuuta 2023 mennessä Evans on pelannut 186 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt 20 maalia ja 44 syöttöä eli 64 tehopistettä. Lokakuussa 2021 Evans teki Canadiensin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2025 Evans solmi Canadiensin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 11,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Boyfriend (Mabelin kappale)

Boyfriend on brittiläisen laulaja-lauluntekijän Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records hänen ensimmäisen, High Expectations-studioalbumin neljäntenä singlenä albumin ITunes Store-erikoispainokselta 26. helmikuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, Camille Purcell, Marlena Shaw, Richard Evans, Robert Miller sekä sen tuottaja Steve Mac. Kappale mukailee Blue Boyn vuonna 1997 julkaisemaa kappaletta "Remember Me" joka puolestaan mukailee Marlena Shawn vuonna 1969 julkaisemaa kappaletta "Woman of the Ghetto". Kappaleen musiikkivideon ohjasi Isaac Rentz ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
"Boyfriend" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Skotlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Mabel on esittänyt kappaleen livenä muun muassa The Graham Norton Showssa vappuna 2020.
Betty Hennings

Betty Mathilde Hennings (26. lokakuuta 1850 Kööpenhamina, Tanska – 27. lokakuuta 1939 Gentofte, Tanska) oli tanskalainen näyttelijä, muun muassa etevä Ibsen-osien esittäjä. Hän vieraili Helsingissä Svenska Teaternissa syksyllä 1890 muun muassa Noran roolissa Ibsenin näytelmässä "Nukkekoti". Hän sai Noran roolisuorituksestaan kiitosta, kun Nya Pressenin kriitikko totesi, että sen nähneet muistavat sen vielä pitkään (”som länge skall minnas af en hvar, som en gång sett den”).
Andreas Joachim von Henel

Andreas Joachim von Henel, aiemmin Anders Henell, (1688–1744) oli ruotsalainen sotilas ja kalenterinjulkaisija. 
Henel palveli ensin auditöörinä Tallinnassa, tuli 1709 vänrikiksi Pohjanmaan rykmenttiin, viimeksi Malmön komentajaksi. Hänet aateloitiin 1719. Henel tuli tunnetuksi varsinkin laatimillaan kalentereilla "Den nu för tiden florerande widtberömde kongl. Residencestaden Stockholm" (1728) ja "Det anno 1729 florerande Sverige" (1730), joka oli Ruotsin ja Suomen ensimmäinen valtiokalenteri.
Nils Karl Nordenskiöld

Nils Karl Nordenskiöld (25. joulukuuta 1837 Helsinki – 26. toukokuuta 1889 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, opettaja ja Ilmatieteellisen keskuslaitoksen johtaja 1880–1889. 
Nordenskiöldin vanhemmat olivat mineralogi ja valtioneuvos Nils Nordenskiöld ja Margareta Sofia von Haartman. Hän opiskeli ensin Suomessa, valmistuen fyysis-matemaattisten tieteiden maisteriksi 1860, ja suoritti sitten metsäopinnot Tharandtissa Saksassa, valmistuen metsänhoitajaksi 1862. Nordenskiöld toimi Evon metsäopiston lehtorina 1864–1880 ja Ilmatieteellisen keskuslaitoksen johtajana vuodesta 1880 kuolemansa asti. Hän oli myös valtiopäivämies 1867, 1872, 1877–1878, 1885 ja 1888. Nordenskiöldin puoliso vuodesta 1864 oli hänen serkkunsa, Wilhelmina Henrika Nordenskjöld (k. 1883). 
Nils Karl Nordenskiöldin veljiä olivat juristi, tilanomistaja ja valtiopäivämies Nils Otto Nordenskiöld sekä tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordenskiöld.
Luettelo Driven saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo "Driven" (2011) saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Ralph Peters

Ralph Peters (s. 19. kesäkuuta 1952 Pottsville, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen everstiluutnantti evp, kirjailija ja kommentaattori. Hän on kirjoittanut sekä tietokirjallisuutta että fiktiota. Useat hänen romaaneistaan voidaan laskea ”teknotrillereiksi”. Hän on käyttänyt kirjoittajana myös salanimeä "Owen Parry".
Peters palveli yli 20 vuotta Yhdysvaltain maavoimissa ja erikoistui tiedustelualalla Venäjään.
Ensimmäisen romaaninsa ("Bravo Romeo") Peters kirjoitti vuonna 1981. Hänen vuoden 1989 romaaninsa "Red Army" käsitteli Neuvostoliiton hyökkäystä Nato-maihin puna-armeijan näkökulmasta. Teoksesta tuli bestseller. Vuonna 1991 julkaistu "The War in 2020" puolestaan kuvasi lähitulevaisuutta ja hajoavaa Neuvostoliittoa, jota vaivaa Japanin aseistamien islamilaisten tasavaltojen kapinaliike. Petersin ensimmäinen tietokirja "Fighting for the Future" julkaistiin vuonna 1999.
Useissa yhdysvaltalaisissa lehdissä ja julkaisuissa on julkaistu Petersin kirjoituksia. Näihin lukeutuvat ainakin "New York Post", "USA Today", "The Wall Street Journal" ja "The Washington Post".
Näkemyksiä.
Petersiä haastateltiin Public Broadcasting Service -televisioverkon ohjelmassa "The Future of War" vuonna 2000, jolloin hän arvosteli Yhdysvaltain asevoimien prioriteettejä. Petersin mukaan Yhdysvaltain laivasto oli tehtäviinsä nähden ylimitoitettu, kun taas maavoimat kärsivät resurssipulasta ja vaikeasti siirreltävistä asejärjestelmistä. Hän myös arvioi F-22 Raptor -hävittäjän olevan varojen haaskausta, koska se oli suunniteltu ilmataistelukoneeksi, eikä Yhdysvaltain voitu odottaa käyvän ilmataisteluja viholliskoneita vastaan.
Vuonna 2013 Peters kertoi "The Jewish Press" -lehden haastattelussa uskovansa juutalais-kristillisen kulttuuripiirin olevan paras maailmassa. Hän myös kehui Yhdysvaltain juutalaisväestön myötävaikutusta maansa hyväksi ja paheksui arabimaiden kyvyttömyyttä konfliktinsa ratkaisuun Israelin kanssa.
Peters on joissakin mielipidekirjoituksissaan ilmaissut kannattavansa ennaltaehkäisevää ydiniskua Pohjois-Koreaa vastaan ja rinnastanut maan natsi-Saksaan.
Peters toimi ajoittain uutiskanava Fox Newsin kommentaattorina noin kymmenen vuoden ajan. Hän lopetti yhteistyönsä kanavan kanssa maaliskuussa 2018 ja luonnehti sitä presidentti Donald Trumpin hallinnon ”propagandakoneeksi”, joka esitti epätosia väitteitä muun muassa FBI:stä, oikeuslaitoksesta ja tiedusteluvälineistä.
Bibliografia.
Lähde:
The War in 2020

The War in 2020 on yhdysvaltalaisen Ralph Petersin kirjoittama ja Simon &amp; Schusterin vuonna 1991 julkaisema romaani.
Teos sijoittuu nimensä mukaisesti julkaisuajankohtansa lähitulevaisuuteen vuoteen 2020. Maailma on kokenut "Runcimanin tauti" -nimisestä virussairaudesta aiheutuneen pandemian, joka on ollut tuhoisampi kuin AIDS. Etelä-Amerikassa on syttynyt useita sotia ja Etelä-Afrikka on käynyt katastrofaalisen sodan Yhdysvaltoja vastaan. Useat Neuvostoliiton tasavallat ovat muuttuneet islamilaisiksi tasavalloiksi ja nousseet kapinaan alhaisesta moraalista kärsivää ja rikkinäistä armeijaa komentavaa keskushallintoa vastaan. Muslimivaltioiden ja Israelin välinen konflikti on päättynyt Israelin ratkaisevaan tappioon, ja maan selviytyjät on asutettu muualle. Muslimivaltioiden tukijana toimii Japani, joka toimittaa niille huipputeknologisia aseita, kuten lasereilla aseistettuja kauko-ohjattavia helikoptereita. Teoksen päähenkilö on Yhdysvaltain 7. ratsuväkirykmentin eversti George Taylor, joka joukko-osastonsa mukana Neuvostoliiton tukena taistellessaan kehittää suunnitelman muslimimaiden voittamiseksi.
Akhilleus Tatios

Akhilleus Tatios (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen roomalaisella kaudella elänyt kirjailija, joka tunnetaan romaanistaan "Leukippe ja Kleitofon".
Akhilleuksesta ja hänen elämästään ei tiedetä juuri mitään. Yleensä hänet ajoitetaan 100-luvun jaa. jälkimmäiselle puoliskolle. "Suda", jossa kirjailijan nimi esiintyy muodossa ”Akhilleus Statios”, sanoo hänen olleen aleksandrialainen. Saman lähteen mukaan hän kirjoitti romaaninsa lisäksi myös taivaanpallosta, historiasta ja sanojen etymologiasta. "Suda" kertoo myös, että Akhilleus olisi alun perin ollut pakana ja kääntynyt sitten kristityksi, ja hänestä olisi jopa tullut piispa, mutta tätä tietoa on vahvasti epäilty. On mahdollista, että seikka on keksitty vain siksi, että hänen romaaninsa olisi voitu hyväksyä vielä kristilliselläkin ajalla.
Aiemmin, ennen "Leukippen ja Kleitofonin" papyruslöytöjä, Akhilleus ja hänen romaaninsa ajoitettiin niinkin myöhään kuin 500-luvulle, koska romaania pidettiin Heliodoroksen "Etiopialaisen kertomuksen" ("Aithiopika") jäljitelmänä.
Faltonia Betitia Proba

Faltonia Betitia Proba (n. 306/315–353/366) oli antiikin roomalainen runoilija, joka tunnetaan teoksestaan "Cento Vergilianus de laudibus Christi". Hän on yksi varhaisimmista kristillistä latinankielisistä runoilijoista ja myös harvinainen varhainen kristillinen naiskirjailija.
Elämä.
Proba kuului aristokraattiseen sukuun. Hän oli vuoden 310 konsulin Pompeius Probuksen pojantytär, vuoden 322 konsulin Petronius Probianuksen tytär, vuoden 341 konsulin Petronius Probinuksen sisar ja Rooman kaupunginprefektin Claudius Celcinus Adalphiuksen puoliso. Hänellä oli ainakin kaksi poikaa. Proba kääntyi kristityksi aikuisena noin vuonna 362.
Teokset.
Proba kirjoitti myöhäisantiikin aikana suosittua cento-runoutta, jossa uusia teoksia muodostetaan yhdistelemällä säkeitä aiemmasta runoudesta, kuten Vergiliukselta. Ennen kristityksi kääntymistään hän kirjoitti centon keisari Constantius II:n ja Magnentiuksen välisestä sodasta.
Kristityksi kääntymisensä jälkeen Proba kirjoitti runon "Cento Vergilianus de laudibus Christi" (”Vergiliaaninen cento Kristuksen ylistykseksi”). Se käsittää 694 säettä, ja koostuu kokonaan Vergiliukselta lainatuista säkeistä, joiden avulla kuvataan kristillinen versio maailmanhistoriasta. Teoksen syntyä on selitetty sillä, että keisari Julianus kielsi vuonna 362 kristittyjä opettamasta klassista kirjallisuutta. Koska klassinen kirjallisuus oli opetuksen ja kaiken sivistyksen pohja, kristittyjen tuli keksiä uusia tapoja opettaa sitä lapsille, ilman että nämä altistuisivat pakanallisille aiheille. Tämän vuoksi Proba ja monet muut halusivat ”kristillistää” Vergiliuksen runouden. Proba laati teoksen mahdollisesti omien poikiensa kasvatusta varten.
Iamblikhos (kirjailija)

Iamblikhos (, ; toimi n. 165–180) oli antiikin kreikkalainen roomalaisella kaudella elänyt kirjailija, joka tunnetaan romaanistaan "Babylonialainen kertomus" ("Babyloniaka").
Iamblikhoksen kerrotaan olleen syyrialainen, joka osasi syyriaa ja akkadia, ja opiskeli vasta myöhemmällä iällään Babyloniassa kreikkaa, jolla hän kirjoitti romaaninsa. Elettyään Babyloniassa useita vuosia hänet otettiin vangiksi ja myytiin orjaksi syyrialaiselle, joka kuitenkin päästi hänet vapaaksi. Iamblikhoksen kerrotaan oppineen kreikkaa niin hyvin, että olisi toiminut reettorina. On kuitenkin mahdollista, että viittaus babylonialaisiin juuriin on keksitty lähinnä hänen teoksensa nimen ja sisällön perusteella.
Iamblikhos (täsmennyssivu)

Iamblikhos (, ) voi viitata seuraaviin:
Ksenofon Efesoslainen

Ksenofon Efesoslainen (, ; 100- tai 200-luku) oli antiikin kreikkalainen roomalaisella kaudella elänyt kirjailija, joka oli kotoisin Efesoksesta. Hänet tunnetaan romaanistaan "Efesoslainen kertomus" ("Efesiaka") eli kertomus Anthiasta ja Habrokomeesta. "Sudan" mukaan Ksenofon kirjoitti tämän lisäksi myös teoksen Efesoksen historiasta.
Aiemmin Ksenofonia pidettiin usein jopa varhaisimpana antiikin kreikkalaista romaanikirjailijoista, mutta nykytiedon valossa tämä ei pidä paikkaansa. Kirjailijan nimeä on ehdotettu pseudonyymiksi, sillä vaikuttaa siltä, ettei romaaneja yleensä julkaistu oikealla nimellä.
Ksenofon (täsmennyssivu)

Ksenofon (, ; ) voi viitata seuraaviin:
Musaios Grammatikos

Musaios Grammatikos (, ; n. 400/500-luku) oli myöhäisantiikin aikana elänyt antiikin kreikkalainen grammaatikko ja kirjailija, joka tunnetaan runon "Hero ja Leandros" () kirjoittajana.
Musaioksen henkilöhistoriasta ei tiedetä mitään. Varhaistutkimuksessa hänet yhdistettiin joskus runonlaulaja Musaiokseen, mutta todellisuudessa hän on paljon myöhäisempi, mikä tulee ilmi siitäkin, että monissa runon käsikirjoituksissa hänet mainitaan grammaatikkona. Tästä hän on myös saanut nykyisin käytetyn lisänimensä. Myös runon tyyli osoittaa sen varsin myöhäiseksi. Nykyisin Musaios ajoitetaan 400- tai 500-luvulle jaa. Runon käsikirjoitus löytyi 1200-luvulla.
Lasikampela

Lasikampela ("Lepidorhombus whiffiagonis") on piikkikampeloiden (Scophthalmidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Sen kuvasi tieteelle Johann Julius Walbaum vuonna 1792.
Koko ja ulkonäkö.
Lasikampela kasvaa tavallisesti noin 20–30 senttimetrin mittaiseksi. Suurimmillaan se voi olla 60 senttimetrin pituinen. Väriltään lasikampela on vaaleanruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lasikampelaa tavataan luonnonvaraisena lähes kaikkialta Euroopan pohjoisosista Afrikan pohjoisosiin sekä Aasian länsiosiin. Yleisimmillään se on Välimerellä ja Koillis-Atlantilla. Lasikampela elää 100–400 metrin syvyydessä, Joonianmeren itäosissa jopa 700 metrin syvyydessä.
Ravinto ja elintavat.
Lasikampela käyttää ravinnokseen pieniä kaloja sekä äyriäisiä. Laji saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 25,8 senttimetrin mittaisena. Lasikampela voi elää korkeintaan 16 vuotta.
Toxabramis

Toxabramis on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva aasialainen, makeissa vesissä elävä särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat seitsemän lajia::
Sinibrama

Sinibrama on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) kuuluva aasialainen särkikalojen suku. Siihen luetaan seuraavat kuusi lajia:
Karl August Hermann

Karl August Hermann (1851–1909) oli virolainen kielentutkija ja kirjailija. Hän valmistui ylioppilaaksi 1874, harjoitti kielitieteellisiä opintoja Leipzigissa ja väitteli tohtoriksi 1880 (väitöskirja "Der einfache Wortstamm und die drei Lautstufen in der estnischen Sprache").
Hermann työskenteli vuodesta 1881 alkaen yli 15 vuotta sanomalehtimiehenä ja toimitti lehtiä "Eesti Postimees", "Pärnu Postimees" ja "Postimees". Hänet nimitettiin vuonna 1889 Tarton yliopistoon viron kielen lehtoriksi, ja hän oli virassa kuolemaansa saakka. Hermann julkaisi paitsi pieniä kieli- ja kansatieteellisiä tutkielmia sekä kaunokirjallisia kirjoituksia ja käännöksiä, myös viron kieliopin "Eesti keele grammatik" I–II (1884, 1896), jossa hän asettaa oman kotiseutunsa Põltsamaan murteen kirjakielen pohjaksi, sekä Viron kirjallisuuden historian "Eesti kirjanduse ajalugu" (1898), joka puutteistaan huolimatta oli ensimmäinen lähes täydellinen esitys viron kirjakielen ja kirjallisuuden kehityksestä.
Hermann toimi merkittävällä tavalla myös musiikin alalla. Hän sepitti suuren joukon kansanomaisia kuorolauluja, johti laulukuoroja ja laulujuhlaesityksiä sekä toimitti vuodesta 1885 musiikkilehteä "Laulu ja mängu leht". Hermann työskenteli sitkeästi Viron kansansivistyksen kohottamiseksi ja kansallistunteen ylläpitämiseksi silloinkin, kun venäläisen ylivallan voimistuessa monet vetäytyivät syrjään.
Hashima (Gifu)

Hashima () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Kiso- ja Nagarajokien välissä. Hashimassa on 67 512 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 53,66 neliökilometriä.
Hashiman kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Takehanan maaseutukaupunki ja yhdeksän muuta kuntaa. Kaupungin keskusta sijaitsee Takehanassa, joka kehittyi 1400-luvulta lähtien linnanaluskaupunkina. Perinteinen elinkeino on tekstiiliteollisuus. Kaupunkiin on sijoittunut erityisesti villakankaiden tuotantoa, sittemmin myös erityyppistä koneteollisuutta.
Hashima tunnetaan munkki ja kuvanveistäjä Enkūn kotikaupunkina. Hashimaa palvelevat suurnopeusjunayhteys Tōkaidō Shinkansen sekä Nagoya-rautateiden Hashima-linja ja Takehana-linja.
Søren Kragh Andersen

Søren Kragh Andersen (s. 10. elokuuta 1994 Strib, Etelä-Tanskan alue) on tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team Treforissa kausilla 2013–2015. Vuonna 2016 hän siirtyi UCI World Tour -tason Giant-Alpecin-talliin ja edusti joukkuetta, nimeltään viimeksi Team DSM, vuoteen 2022. Hän siirtyi Alpecin-Deceuninck-talliin 2023. Vuodesta 2025 alkaen hän on edustanut Lidl-Trek-joukkuetta.
Andersen kuului joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden voittaneeseen Team Sunwebin joukkueeseen 2017. Seuraavana vuonna hän voitti Pariisi–Tours-kilpailun. Hän voitti 14. ja 19. etapin Ranskan ympäriajossa 2020. Hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Eschborn–Frankfurt-kilpailun 2023. Maantieajon Tanskan-mestaruuden hän voitti 2025.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Tour Du Pays De Vaud, 3. ja 4. etapin (aika-ajo) voitto
Trofeo Karlsberg, 4. etapin voitto
Joukkueaika-ajon junioreiden Tanskan-mestaruus
Rauhanajo, nuoret, kokonaiskilpailussa toinen, 3. etapin voitto
Tour Du Pays De Vaud, prologin voitto
Rothaus Regio-Tour International, pistekilpailun voitto
Aika-ajon alle 23-v. Tanskan-mestaruus
Tour of Taihu Lake, nuorten kilpailun voitto
ZLM Tour, kokonaiskilpailun ja 1. etapin voitto
Hadeland GP, voitto
Paris–Arras Tour, mäkikirikilpailun voitto
Tour des Fjords, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin voitto
Tour de l'Avenir, prologin ja 3. etapin voitto
Qatarin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Omanin ympäriajo, 3. etapin voitto
Espanjan ympäriajo, 13. ja 21. etapilla kolmas
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa kultaa, maantieajossa 12:s
Pariisi–Tours, toinen
Sveitsin ympäriajo, 6. etapin voitto
MM-kilpailut, joukkueaika-ajossa hopeaa
Pariisi–Tours, voitto
Volta Algarve, kokonaiskilpailussa toinen
Omloop Het Nieuwsblad, kolmas
Pariisi–Nizza, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Ranskan ympäriajo, 14. ja 19. etapin voitto, 12. etapilla kolmas
BinckBank Tour, kokonaiskilpailussa toinen, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Milano – San Remo, seitsemäs
Gent–Wevelgem, viides
Milano – San Remo, viides
Eschborn–Frankfurt, voitto
Luxemburgin ympäriajo, pistekilpailun voitto
Maantieajon Tanskan-mestaruus
Lentobarbit

Lentobarbit ("Esomus") on seeprakalojen (Danionidae) heimoon kuuluva kalasuku. Sukuun kuuluu 12 lajia, joita tavataan Aasiasta:
Lumikki (nimi)

Lumikki on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se pohjautuu "Lumikki ja seitsemän kääpiötä" -sadun prinsessan nimeen. Lumikin tarina sisältyi Grimmin veljesten satukokoelmaan, joka ensimmäisen kerran julkaistiin suomeksi vuonna 1876. Walt Disney teki myöhemmin aiheesta pitkän piirroselokuvan.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Lumikki on vuoteen 2021 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 450 naisella. Lumikki-nimeä ei ole almanakassa, mutta se on päässyt mukaan kissojen (23. tammikuuta) ja hevosten (13. joulukuuta) nimipäiväluetteloihin.
The Last Dance (televisiosarja)

The Last Dance on yhdysvaltalainen ESPN:n ja Netflixin tuottama, vuonna 2020 ensiesityksensä saanut dokumenttiminisarja, joka keskittyy koripalloilija Michael Jordanin uraan ja tämän viimeiseen mestaruuskauteen Chicago Bullsissa. Sarja sisältää ennennäkemätöntä kuvamateriaalia mestaruuskauden hetkistä, joihin kameroita ei tavallisesti päästetä, kuten harjoituksista. The Last Dance keräsi ilmestyessään runsaasti kehuja ja kiinnostusta, ja se rikkoi ESPN:n dokumenttiohjelmien katsojaennätyksen. Jordanilla oli sananvaltaa dokumenttisarjan julkaisemiseen: materiaali oli pysynyt arkistoituna, kunnes lupa julkaisuun heltisi. ESPN:n mukaan Jordan ei rajoittanut sarjassa käsiteltyjä aiheita.
Juovalentobarbi

Juovalentobarbi ("Esomus lineatus") on seeprakalojen (Danionidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Ernst Ahl vuonna 1923.
Juovalentobarbia tavataan luonnonvaraisena Sri Lankasta, Intiasta ja Bangladeshista. Laji kasvaa yleensä korkeintaan kuuden senttimetrin mittaiseksi. Naaraat ovat koiraita kookkaampia.
Sykloni Amphan

Sykloni Amphan oli Intian valtamerellä ja Bengalinlahdella toukokuussa 2020 liikkunut trooppinen hirmumyrsky. Kovin mitattu tuulennopeus oli puuskissa 75 metriä sekunnissa. Sen tieltä evakuoitiin miljoonia ihmisiä, mutta koronaviruspandemia haittasi evakuointeja.
Amphan rantautui keskiviikkona 20. toukokuuta 2020 Länsi-Bengalin osavaltioon lähelle Intian ja Bangladeshin rajaa iltapäivällä paikallista aikaa. Se alkoi heiketä rantautumisensa jälkeen, ja torstaiaamuna se oli enää trooppisen myrskyn luokkaa. Sen tuulet puhalsivat silti vielä 30 metriä sekunnissa.
Ensimmäisten päivien arvioiden mukaan lähes sata ihmistä kuoli, suurin osa Intiassa. Sähkökatkot, kaatuneet puut ja tuhoutuneet rakennukset vaikuttivat miljoonien ihmisten elämään.
Pääministeri Narendra Modi lupasi 5 miljardia rupiaa Odishalle ja 10 miljardia rupiaa Länsi-Bengalille katastrofin lievitykseen käydessään paikan päällä 22. toukokuuta.
Hikitauti

Hikitauti tai Englannin hikitauti oli 1400- ja 1500-luvuilla esiintynyt kulkutauti. Yksi taudin oireista oli runsas hikoilu, jonka mukaan se sai nimensä. 
Ensimmäinen tunnettu tapaus oli Englannissa vuonna 1485. Tauti levisi kuningas Henrik VII:n sotajoukkojen kautta ympäri Lontoota. Uusia epidemioita oli Englannissa ainakin vuosina 1507, 1517, 1528, 1551 sekä 1578, jolloin sitä tiedetään esiintyneen viimeisen kerran. Taudin aiheuttajaa ei ole saatu selville, mutta yhtenä mahdollisuutena on pidetty viruksen aiheuttamaa meningoenkefaliittia eli sekä aivojen että aivokalvojen tulehdusta. Tautiin saattoi kuolla jopa kolmessa tunnissa. Ne, jotka säilyivät hengissä yli vuorokauden, säilyivät useimmiten hengissä. Aikalaisten mukaan kuolleisuus tautiin oli niin suuri, että vain yksi sadasta selvisi hengissä.
Katariina Aragonialaisen ensimmäinen puoliso Walesin prinssi Arthur kuoli tiedettävästi hikitautiin.
Elaine

Elaine on naisen etunimi. Se on englantilainen muunnelma Helena-nimestä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Elaine on toukokuuhun 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä 180 naisella.
Hida (Gifu)

Hida () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Jinzūjoen sivujokien Miyan ja Takaharan varrella. Kaupungin alueella kohoavat Hidavuoret. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Toyaman prefektuuriin. Hidassa on 23 596 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 792,53 neliökilometriä.
Hidan kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Furukawan ja Kamiokan maaseutukaupungit sekä Kawain ja Miyagawan kyläkunnat. Kaupungin keskusta sijaitsee Furukawassa, joka kehittyi alun perin Sengoku-kauden linnanaluskaupunkina. Kamiokassa toimi sen sijaan 2000-luvun ensikymmenelle saakka Kamiokan kaivos, jonka syvyyksiin rakennettiin 1990-luvulla Tokion yliopiston neutriinoilmaisin Super-Kamiokande. Eräs perinteinen käsityöteollisuuden ala on japaninpaperin valmistus. Nykyisin tärkeitä elinkeinoja ovat metsätalous, suppeille tasankoalueille keskittynyt riisin, vihannesten ja hedelmien viljely sekä karjankasvatus. Miyajoella harjoitetaan kirjolohen vesiviljelyä. Kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta.
Hidan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu muun muassa Zuigan-jin buddhalainen temppeli, jonka Yakushidō-halli on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupunki tunnetaan myös Keta Wakamiya-jinjan pyhäkön Furukawa-matsuri-festivaalista, joka on vuorostaan hyväksytty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Matkailijoita kaupunkiin houkuttelevat myös laskettelukeskukset ja leirintäalueet. Osa kaupungin alueesta kuuluu Chūbu-sangakun puolikansallispuistoon. Hidaa palvelee JR Tōkain Takayama-päälinja.
Bostonin kaupunginkirjasto

Bostonin kaupunginkirjasto eli Bostonin yleinen kirjasto on kunnallinen kirjasto Bostonissa, Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltion pääkaupungissa.
Vuonna 2018 siellä oli 3,5 miljoonaa kävijää, ja sen kokoelmissa oli 23 miljoonaa esinettä. WorldAtlas laski sen olevan maailman 15. suurin kirjasto.
Kirjasto on perustettu vuonna 1848. Se oli Yhdysvaltojen ensimmäinen suuri, kaikille avoin kirjasto. Bostonissa oli ollut kirjasto vuodesta 1809, mutta aikaisempi kirjasto palveli vain jäseniään.
Charles Follen McKimin vuonna 1887 suunnittelema rakennus ("McKim building") on nykyisin suojeltu merkittävänä rakennushistoriallisena kohteena. Toinen keskustan rakennus, "Johnson building", palkittiin vuonna 2016 onnistuneesta peruskorjauksestaan. Kirjastolla on myös 25 sivukirjastoa Bostonin eri osissa.
Uusrenessanssia edustavassa McKim Buildingissä Copley Squaren varrella säilytetään kirjaston taidekokoelmia ja harvinaisia kirjoja. Se on rakennettu hennon vaaleanpunaisesta graniitista. Harjakatto on punaista tiiltä ja sen reunukset kuparia. Rakennuksessa on marmorilattiat ja koristeellisia holvikattoja. Sisätilojen seinämaalaukset on tehnyt ranskalainen Pierre Puvis de Chavannes. Symbolismia ja romantiikkaa yhdistävien maalausten aiheet liittyvät kirjaston tehtäviin: runous, historia, tiede ja filosofia. 
Johnson Building toimii tavallisen nykyaikaisen kirjaston tapaan. Se valmistui 1972, ja vaikka se on selkeästi moderni rakennus, sitä yhdistää McKim Buildingiin sama julkisivumateriaali, Massachusettsin graniitti, ja kaarten ja avointen portaikkojen käyttö.
Nakayoshi

Nakayoshi () on vuonna 1954 perustettu japanilainen aikakauslehti, joka julkaisee pääasiassa "shōjo"-mangaa. Lehden kussakin numerossa on keskimäärin 448 sivua. Lehti saa tulonsa lähes täysin myynnistä, eikä sen numeroissa ole kuin hyvin vähän mainoksia.
Alun perin "Nakayoshissa" julkaistiin myös jatkokertomuksia, artikkeleja ja taidetta, mutta se muutettiin sittemmin pelkästään mangaa sisältäväksi.
Vuonna 1990 "Nakayoshin" päätoimittajaksi tuli 34-vuotias Yoshio Irie, joka pyrki muuttamaan lehden imagoa perinteisten romanttisten ”poika tapaa tytön” -tarinoiden sijasta fantasian suuntaan ja samalla ohittamaan kilpailevan "Ribon"-lehden myyntiluvut. Joulukuussa 1991 lehdessä alkoi ilmestyä Naoko Takeuchin piirtämä "Bishōjo Senshi Sailor Moon", jossa oli vaikutteita erityisesti perinteisesti pojille suunnatusta "Super Sentai" -sarjakokonaisuudesta ja joka vetosi niin lapsiin kuin vanhempaan "otaku"-kohderyhmäänkin. Sarjasta tuli suosittu, ja siihen perustuva animesarja alkoi ilmestyä maaliskuussa 1992. Sarja päättyi "Nakayoshissa" vuonna 1995 ja televisiossa maaliskuussa 1997.
"Nakayoshin" myyntiluvut kasvoivat "Sailor Moonin" suosion ja Irien aggressiivisen markkinointikampanjan myötä, ja vuoteen 1995 mennessä se oli saavuttanut jo lähes kahden miljoonan kuukausittaisen lehden levikin. Levikki on sittemmin laskenut merkittävästi – vuonna 2008 se oli noin 300 000 ja vuonna 2016 noin 100 000 lehteä kuukaudessa.
Lars Fredrik Nilson

Lars Fredrik Nilson (27. toukokuuta 1840 – 14. toukokuuta 1899) oli ruotsalainen kemisti, joka löysi alkuaine skandiumin vuonna 1879. Hän myös määritti useiden aineiden valenssit tutkimalla metallien kaasuntiheyksiä ja määritti löytämänsä skandiumin atomipainon.
Nilson syntyi Söderköpingissä, Itä-Götanmaalla, Ruotsissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä. Perhe muutti Gotlantiin Larsin nuoruudessa. Nilson opiskeli Uppsalan yliopistossa luonnontieteitä, lähinnä kemiaa, geologiaa ja eläintiedettä. Hänen ohjaajanaan toimi kemisti ja mineralogi Lars Fredrik Svanberg, joka oli ollut Jöns Jacob Berzeliuksen oppilas.
Nilsonista tuli apulaisprofessori vuonna 1875 ja hänet nimitettiin analyyttisen kemian ylimääräiseksi professoriksi 1878. Uransa alkupuolella hän tutki muun muassa seleenin ja platinan yhdisteitä, sekä yhdessä Sven Otto Petterssonin kanssa määritti berylliumin atomipainon ja osoitti berylliumoksidin olevan kemialliselta kaavaltaan nykyisin tunnettu BeO. Hänen tutkijanuransa käsittää paitsi harvinaisten maametallien kemian tutkimuksia, myös useita maatalouteen liittyviä aiheita. Hän sai tieteellisistä ansioistaan Pohjantähti-ritarikunnan kunniamerkin.
Lottie Tham

Helga Liselott "Lottie" Tham (s. ) on ruotsalainen, joka on noussut julkisuuteen H&amp;M-vaatekauppaketjun osaomistajana. Peritty varallisuus on nostanut hänet miljardööriksi. 
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu "Forbes" luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 965. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuudekseen arvioitiin oli 2,5 miljardia dollaria. Hänen edesmennyt isänsä Erling Persson (1917–2002) perusti vaateyritys H&amp;M:n vuonna 1947. Lottie Tham on perinyt osuuden yhtiöstä, ja helmikuussa 2018 hän piti perheineen hallussaan 5,4 prosentin osuutta yhtiön osakkeista. Hänen veljensä Stefan Persson, joka oli maaliskuussa 2018 Ruotsin rikkain ihminen, on yhtiön aiempi toimitusjohtaja ja nykyinen hallituksen puheenjohtaja. Sittemmin H&amp;M:n toimitusjohtajaksi on noussut Stefanin poika Karl-Johan Persson (s. 1975). Myös Thamin toinen veljenpoika Tom Persson ja veljentytär Charlotte Söderström ovat miljardöörejä. 
Lottie Tham ei ole työskennellyt H&amp;M-yrityksessä ja hän välttelee julkisuutta. Hän on kuitenkin toiminut aktiivisena sijoittajana ainakin Tukholman pörssissä. Hän on naimisissa taloustoimittaja ja kirjailija Pieter Thamin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Anna Chancellor

Anna Theodora Chancellor (s. 27. huhtikuuta 1965) on englantilainen näyttelijä. Hän on saanut urallaan useita Olivier- ja Bafta-ehdokkuuksia.
Chancellor kuluu yläluokkaiseen sukuun, hän on esimerkiksi entisen pääministerin H.H. Asquithin jälkeläinen ja näyttelijä Helena Bonham Carterin pikkuserkku. Hänellä on yksi lapsi.
Antti Saartola

Antti Ilmari Saartola (16. elokuuta 1932 Kemi – 18. tammikuuta 2017 Seinäjoki) oli juristi, joka toimi Kurikan kaupunginjohtajana. 
Antti Saartola syntyi kunnallisneuvosmies Frans Jaakko Saartolan (ent. Sarell) ja Toini Johanna Mallisen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1958–1986 oli Pirkko Annikki Pitkänen ja toinen vuodesta 1991 Eila Hilja Maria Kuisma. Saartola tuli ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1951, suoritti lainopin kandidaatin tutkinnon 1959 ja sai varatuomarin arvon 1961. Hän toimi Iisalmen tuomiokunnan notaarina 1960–1961, Mikkelin läänin lääninnotaarina 1961 ja lääninreviisorina 1961–1963. Iisalmen maalaiskunnan kunnanjohtaja Saartola oli 1964–1966, Oulaisten kunnan- ja kauppalanjohtaja 1967–1971, Kunnallisen sopimusvaltuuskunnan apulaisosastopäällikkö 1971–1972 ja Kurikan kauppalan- ja kaupunginjohtaja vuodesta 1972. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1995.
Jack Buetel

Jack Buetel (5. syyskuuta 1915 – 27. kesäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi elokuvissa ja televisiosarjoissa. 
Buetelin sukunimi oli alkujaan Beutel, mutta Howard Hughes muutti sen.