tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Puriini

Puriini on typpipitoinen orgaaninen emäs, jolla on pyrimidiini- ja imidatsolirenkaan muodostama kaksoisrengasrakenne. Se on adeniinin ja guaniinin rakenneosa.
Nukleiinihapoissa puriineja on kahta tyyppiä: adeniini (A) ja guaniini (G). DNA:n kaksoiskierre muodostuu puriinien pariutuessa vetysidoksin pyrimidiinien kanssa. Adeniini pariutuu tymiinin tai urasiilin kanssa ja guaniini pariutuu sytosiinin kanssa. Emäkset ovat kiinnittyneinä DNA:n tai RNA:n sokeriosan ykköshiileen.
On myös muita puriinirakenteisia emäksiä, jotka eivät ole osana nukleiinihappoja. Tällainen on esimerkiksi kofeiini.
Puriinien biosynteesistä.
Puriinirengas tuotetaan elävissä soluissa aspartaatista, glutamiinista, glysiinistä, N-10-formyylitetrahydrofolaatista ja N-5,N-10-metyylitetrahydrofolaatista. Puriinien biosynteesissä tarvitaan myös lukuisia entsyymejä ja muita molekyylejä.
Tarkemmin puriineja tuotetaan soluissa reaktioketjussa, jossa on 12 vaihetta alun riboosiyhdiste ja lopun puriinin sisältävä IMP mukaan lukien. Reaktioketju tarvitsee muun muassa alfa-D-riboosi-5P:tä (riboosi, jossa viiden fosforihapon ketju), adenosiinitrifosfaattia eli ATP:tä, glutamiinia, glysiiniä, N-5,N-10-metyyli-H4-folaattia, hiilidioksidia, aspartaattia ja N-10-formyyli-H4-folaattia. Reaktioita katalysoi ainakin viisi entsyymiä ja biotiini sekä ATP ja magnesiumioni Mg2+. Syntynyt inosiini-monofosfaatti IMP muutetaan edelleen adenyylisucconaatiksi AMPS ja adenosiinimonofosfaatiksi eli AMP:ksi. Toiset reaktiot tuottavat IMP:stä ksantosiinimonofosfaatin XMP kautta guanosiinimonofosfaattia GMP:tä. IMP:n muuttaminen AMPS:ksi vaatii entsyymin (adenylosukkinaattisyntaasin), glysiiniä, GTP:tä ja Mg2+:aa. AMPS:n muuttaminen AMP:ksi vaatii adenylosukkinaatti-entsyymin. Toinen haara, IMP:n muutto XMP:ksi vaatii NAD+:n, vettä H2O ja IMP-dehydrogeneraasi-entsyymin. XMP:n muutto GMP:ksi vaatii glutamiinia, ATP:tä ja GMP-syntetaasia.
Haamuvalo

Haamuvalo tarkoittaa väitettyä maanpäällistä tai taivaalla näkyvää valoilmiötä, jolle ei nykyisin tunneta kattavaa tieteellistä selitystä. Useita maanpinnalla tai sen lähellä näkyviä haamuvaloja kutsutaan kansanperinteessä esimerkiksi virvatuliksi, mutta tunnetaan myös korkeammalla esiintyviä valoja, kuten maavalot tai maanjäristysvalot. 
Haamuvalot ovat innoittaneet monenlaisia uskomuksia. Maan lähellä nähtyjen haamuvalojen kuvitellaan olevan aaveita tai aaveiden tai muiden olentojen kantamia lyhtyjä. Taivaalla nähtyjä valoilmiöitä on saatettu pitää vaikkapa lohikäärmeinä. Nykyisin taivaalla nähtyjä tunnistamattomia valoja saatetaan pitää maapallon ulkopuolisen elämän aluksina.
Latino sine flexione

Latino sine flexione ("taivutukseton latina") on kansainväliseksi apukieleksi tarkoitettu keinotekoinen kieli, jonka loi matemaatikko Giuseppe Peano vuonna 1903. Se on yksinkertaistettu versio latinasta, joka kuitenkin on säilyttänyt sen sanaston. Peano kirjoitti artikkelissaan "De Latino sine Flexione, Lingua Auxiliare Internationale", että kansainväliset apukielet ovat turhia, koska latina on jo saanut kansainvälisen apukielen aseman. Peano kirjoitti artikkelin perinteisellä latinalla, mutta edetessään kirjoittamisessa hän vaiheittaisesti jätti taivutuksen pois, kunnes artikkelin lopussa hän ei taivuttanut sanoja enää ollenkaan. Latino sine flexionea on kutsuttu "interlinguaksi", mutta sitä ei pidä sekoittaa paljon kuuluisamman interlinguan kanssa.
Esimerkkejä kielestä.
Isä meidän latino sine flexioneksi:
Patre nostro, qui es in celos,
que tuo nomine fi sanctificato.
Que tuo regno adveni;
que tuo voluntate es facto
sicut in celo et in terra.
Da hodie ad nos nostro pane quotidiano.
Et remitte ad nos nostro debitos,
sicut et nos remitte ad nostro debitores.
Et non induce nos in tentatione,
sed libera nos ab malo.
Alan Smithee

Alan Smithee sekä Allen Smithee tai Adam Smithee ovat pseudonyymejä, joita Hollywoodin elokuvaohjaajat käyttivät vuodesta 1968 vuoteen 1999 sellaisissa tapauksissa, joissa he eivät halunneet omaa nimeään liitettävän elokuvaan. "Death of a Gunslinger" (1969) oli ensimmäisiä elokuvia, joissa ohjaajien Robert Tottenin ja Don Siegelin välisen kiistan vuoksi ohjaajaksi nimettiin Allen Smithee.
Jos ohjaaja pystyi todistamaan Directors Guild of American ja Association of Motion Picture and Television Producersin jäsenistä koostuvalle paneelille, että elokuva ei ollut enää taiteellisesti hänen käsissään, hän sai käyttää nimeä. Sopimus täytyi pitää salaisena. Pseudonyymiä ei voinut kuitenkaan käyttää virheidensä peittelemiseen.
Vuonna 1997 sai ensi-iltansa Arthur Hillerin ohjaama komedia "", joka kertoo ohjaajasta, jonka "oikea" nimi on Alan Smithee, minkä vuoksi hän ei voi käyttää salanimeä. Ironiaa lisäsi se, ettei Arthur Hiller ollut tyytyväinen elokuvan leikkaukseen, joten hän halusi ja sai elokuvalleen luvan käyttää Alan Smitheetä ohjaajanimenä. Julkisuus elokuvan ympärillä johti siihen, että Directors Guild lopetti Alan Smithee -nimen käytön.
Kimmo Pohjonen

Kimmo Pohjonen (16. elokuuta 1964 Viiala) on suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä. Pohjonen on esiintynyt uransa aikana yli 600 kansainvälisellä festivaalilla ja konserttitaloissa. Pohjosen musiikkia on kuultu improvisaation, rockin, kansanmusiikin, avantgarden ja klassisen musiikin sekä tanssin ja mediataiteen yhteyksissä. 
Pohjosen yhteistyökumppaneita ovat olleet muun muassa Kronos-kvartetti, Pat Mastelotto (King Crimson), Trey Gunn, Samuli Kosminen, Sami Kuoppamäki, Timo Kämäräinen, tanssija Minna Tervamäki, Helsinki Nelson -painiryhmä ja ukrainalainen lauluyhtye DakhaBrakha.
Pohjonen aloitti uransa kansanmusiikin parissa mutta on soittanut myös iskelmä- ja rockmusiikkia. Hän on julkaissut lukuisia albumeita. Vuonna 2011 Kronos-kvaretin ja Samuli Kosmisen kanssa yhdessä julkaistu "Uniko" valittiin Top of the World -albumiksi arvostetussa Songlines Magazinessa. Pohjonen on säveltänyt myös elokuvamusiikkia, tunnetuimpana musiikki elokuvaan "Jadesoturi", josta hän sai Samuli Kosmisen kanssa parhaan musiikin Jussin vuonna 2005. Vuonna 2012 Kimmo Pohjosesta julkaistu dokumenttielokuva "Soundbreaker" on palkittu lukuisilla festivaaleilla, ja sitä on esitetty yli 30 maassa.
Pohjonen on saanut useita tunnustuksia ja palkintoja. Vuosina 1996–1998 Pohjonen oli vuoden kansanmuusikko. Hän on ollut ehdolla muun muassa BBC Radio 3 Music Awardsissa kolmessa eri kategoriassa vuosina 2002, 2005 ja 2012. Vuonna 2012 Pohjoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali ja Vuoden esteettinen teko -palkinto konsertista romanikatusoittajien kanssa. Pohjonen on ollut ehdolla Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon saajaksi 2013 ja 2015. Vuonna 2016 Pohjonen sai monialaisen taiteen valtionpalkinnon ja Emma-palkinnon.
Osijekin taistelu

Osijekin taistelu oli Kroatian sodan aikana pääosin vuosina 1991–1992 käyty serbien ja kroaattien välinen taistelu. Serbien armeija tulitti Osijekia kuukausikaupalla raskain asein ja miltei saartoi kaupungin. Kovasta paineesta huolimatta kaupungin puolustus piti.
Taistelu.
Osijekissa taisteltiin vuosina 1991–1994, mutta aktiivisimmillaan sotatoimet olivat heinäkuun 1991 ja kevään 1992 välisenä aikana.
Jo 27. kesäkuuta 1991 serbipanssarit ajoivat kaupungin läpi tuhoten autoja tieltään, ja illalla kasarmista ammuttiin mielenosoitusta. Tällöin haavoittui 18 ihmistä. Heinäkuun loppupuolella Osijekiin kohdistui jonkin verran tulitusta.
Serbit hyökkäsivät kaupunkia vastaan tykkien ja panssareiden tukemina, ja syksyllä heidän onnistui saartaa kaupunki. Kova tulitus alkoi 13. syyskuuta 1991 melkein joka puolelta kaupunkia, pahin vaihe kesti viisi päivää.
Taistelut alkoivat satunnaisella tykkitulella Kroatian sodan alkuvaiheessa heinäkuussa 1991. Etelä-Osijekin kaupunginosaa Jug Iliä tulitettiin tykein jo 29. heinäkuuta, jolloin asukkaat muuttivat kymmeneksi kuukaudeksi kellareihin.
Liittoarmeija vei länsi-Kroatiasta Osijekiin Okucaniin vievän päätien, minkä jälkeen Osijekiin pääsi kapeita sivuteitä pitkin. 
Lokakuussa ammuksia osui myös Osijekin eläintarhan lähelle, missä eläimet hyppivät kauhuissaan.
Serbien vallattua Vukovarin marraskuussa 1991 he keskittivät tulituksen Osijekiin.. Osijekiin pakeni ihmisiä Vukovarista.
Kaupungin vanhaa osaa hävitettiin, ja papit pitivät messujaan kaupoissa, koska kirkot olivat serbien tulituksen kohteina. Tulitus tuli lähimmillään parin kilometrin päästä Savajoen toiselta rannalta. Ihmiset pakenivat ampumista kellareihin, ja puolet kaupungista autioitui. Kaupungin voimalaitos tuhottiin.
Kun liittoarmeija valtasi Osijekin läheiset Ernestinovon, Antunovacin ja Lazlovon kylät, suurin osa kaupungin väestä pakeni kauhuissaan pois. Tällöin kylä oli saarrettu kolmelta taholta, ja ainoa yhteys oli rautatie Našiceen.
Jäljelle jäi alkuperäisestä 115 000 asukkaasta vain 30 000 asukasta.
Osijekin saartamisen aikoihin kaupungin puolustusta johti taitamattomana pidetty Vladimir Šeks, jonka aikana kroaatit peräytyivät. Mutta kun tilalle vaihdettiin Slavinoassa suositumpi kovan linjan Branimir Glavaš, kroaattien puolustustahto voimistui.
Kaupunkia tulitettiin satunnaisesti vielä vuoden 1992 tulitauon solmimisen jälkeenkin. Sodan aikana Osijekiin tulvi pakolaisia. Uhka kaupungin yltä väistyi vasta vuonna 1995 Kroatian ja Bosnian sotien loputtua.
Vuoden 1991 lopussa kaupungissa surmattiin serbisiviileitä, poliisin tilastojen mukaan kaikkiaan 37 henkeä. Tapausta tutkittiin sotarikoksena, ja kuusi kroaattia tuomittiin 3,5–8 vuoden vankeusrangaistuksiin.
Paz Lenchantin

Paz Lenchantin (s. 12. joulukuuta 1973 Mar del Plata) on argentiinalainen rockmuusikko. Hän syntyi Argentiinassa, mutta muutti nelivuotiaana vanhempiensa mukana Los Angelesiin. Molemmat hänen vanhemmistaan olivat konserttipianisteja.
Ura.
Lenchantin liittyi A Perfect Circle -yhtyeeseen ennen tämän ensilevyä "Mer de Noms". Levyn jälkeen hän erosi soittaakseen Billy Corganin lyhytikäiseksi jääneessä yhtyeessä Zwan. Myöhemmin, vuonna 2004 Lenchantin soitti A Perfect Circlen levyllä Emotive jousisoittimia ja pianoa. Hän on myös julkaissut pienipainoksisen, nykyään loppuunmyydyn soolojulkaisun Yellow My Skycaptain.
Unikkokasvit

Unikkokasvit (Papaveraceae) on Ranunculales-lahkoon kuuluva kasviheimo, joka sisältää ruohokasveja. Siinä on 26 sukua ja noin 250 lajia, joista suurin osa kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla. Emäkkikasvit on luokiteltu aiemmin omaksi heimokseen, mutta nykyisin se sisällytetään yleensä unikkokasvien heimoon Fumarioideae-alaheimoksi.
Suurin osa lajeista sisältää maitiaisnesteitä. Lehdet ovat sijoittuneet kierteisesti. Kukat ovat säteittäisiä sekä kaksineuvoisia. Verholehtiä, jotka varisevat varhain, on kaksi. Terälehtiä kukassa on tavallisesti neljä ja heteitä niissä on paljon. Kukkimisen jälkeen muodostuva hedelmä, kota, on rei’illä tai liuskoilla avautuva.
Sukuja.
Alaheimo "Papaveroideae":
Alaheimo "Fumarioideae":
Unikot

Unikot eli tähtiunikot ("Papaver") eli valmut on unikkokasveihin (Papaveraceae) kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 200 lajia. Monia lajeja kasvatetaan koristekasveina.
Unikkoja kasvatetaan Suomessakin yleisesti kesäkukkina. Niitä voidaan käyttää myös mausteena. Unikonsiemeniä käytetään sämpylöiden koristeena ja vehnäleivän täytteenä. Lisäksi niitä voi ripotella salaatin mausteeksi ja viilin sekä jogurtin pinnalle.
Unikkolajeja.
Suomessa viljeltyjä tai luonnonvaraisena tavattuja unikoita:
Muita unikoita:
Aiempia lajeja.
Unikoihin vielä äskettäin luokiteltuja lajeja, jotka uusimmassa luokittelussa siirretään puikkounikoihin ("Roemeria").
Venäjän federaation sankari

Venäjän federaation sankari () on korkein mahdollinen Venäjän federaation myöntämä kunniamerkki, johon kuuluu myös arvonimi. Sen myöntämisestä päättää Venäjän presidentti. Kriteerinä kunniamerkin myöntämiselle on erityistä urhoollisuutta osoittavien tekojen ja aikaansaannosten toteuttaminen valtion hyväksi. Presidentin määräyksellä kunniamerkki voidaan maan kansalaisten lisäksi myöntää myös ulkomaalaiselle.
Kunniamerkki perustettiin 20. maaliskuuta vuonna 1992 Neuvostoliiton sankari -arvonimen tilalle. Arvonimi voidaan myöntää myös postuumisti. Ensimmäiset kunniamerkin saaneet henkilöt olivat kosmonautti Sergei Krikaljov ja kenraalimajuri Sulom-Bek Oskanov. Jälkimmäiselle kunniamerkki myönnettiin postuumisti. Merkittävä osa kunniamerkin saaneista oli sellaisia toisessa maailmansodassa palvelleita henkilöitä, jotka jäivät neuvostoaikana ilman vastaavantasoista kunnianosoitusta.
Kunniamerkin saaneet ovat oikeutettuja kuukausittaiseen rahalliseen avustukseen valtiolta. Etu koskee myös sankariksi nimitetyn henkilön perheenjäseniä, mikäli palkittu itse on jo kuollut. Vuoteen 2011 mennessä 970 kappaletta, joista yli 440 kuoleman jälkeen.
Kunniamerkin ulkonäkö.
Kunniamitalin tähden muotoinen rakenne on samanlainen kuin Neuvostoliiton sankari -mitalissa. 19,5 x 15 millimetrin kokoisessa nauhassa ovat Venäjän lipun värit: valkoinen, sininen ja punainen. Tähden kääntöpuolella lukevat sanat Герой России (), sekä sarjanumero, joka osoittaa kuinka mones kunniamerkki järjestyksessään on.
Solulima

Solulima eli sytoplasma on solukalvon sisällä, mutta tuman ulkopuolella oleva nesteseos, joka on suurimmaksi osaksi vettä ja siihen liuenneita tai suspensoituneita aineita, kuten ioneja, sokereita, aminohappoja, rasvahappoja ja proteiineja. Soluliman erottaa soluväliaineesta solukalvo (kasvisoluilla lisäksi soluseinä) ja tumasta tumakotelo. Solulimakalvosto jakaa soluliman lokeroiksi. Monet solun aineenvaihduntareaktiot ja biosynteettiset toiminnot tapahtuvat solulimassa tai siellä olevissa soluelimissä. 
Soluliman nestemäistä osaa kutsutaan sytosoliksi. Soluliman ulointa kerrosta kutsutaan puolestaan ektoplasmaksi ( ’ulkopuolella’, "plasma" ’muovautunut’). Se on jäykähkö kerros, jossa ei ole soluelimiä. Se sisältää kuitenkin vettä ja elektrolyyttejä, erityisesti kalium- ja kloridi-ioneja, sekä veriplasman ainesosia kuten proteiineja. Lihassolujen solulimaa kutsutaan myös sarkoplasmaksi.
Aiemmin käytettiin termiä "protoplasma" eli "alkulima", jonka käsitteeseen sisältyy myös tumalima.
Kalsiumionien liike solulimaan ja sieltä pois on arveltu olevan aineenvaihdunnan akviteetin signaaleja.
Raymond Kurzweil

Raymond Kurzweil on yhdysvaltalainen teknologiayhtiö Googlen tekninen johtaja. Hän on myös palkittu keksijä ja uranuurtaja muun muassa optisen hahmontunnistuksen, puheen syntetisoinnin, puheentunnistusteknologian ja elektronisten kosketinsoittimien alalla. Hän on julkaissut kirjoja niin terveydestä, tekoälystä, transhumanismista kuin teknologisesta singulariteetistakin. Kurzweilille on myönnetty 11 kunniatohtorin arvonimeä. 
Vuonna 2009 hän oli mukana perustamassa Kaliforniaan "Singularity-yliopistoksi" nimettyä oppilaitosta, jonka tavoitteena on "koota, kouluttaa ja innostaa joukko johtajia, jotka pyrkivät ymmärtämään ja edistämään eksponentiaalisesti kehittyviä teknologioita ja soveltaa, keskittyä ja ohjata näitä työkaluja ihmiskunnan suurten haasteiden ratkaisemiseksi".
"The Law of Accelerating Returns" on Kurzweilin muunnelma Mooren laista, jonka mukaan transistorien lukumäärä halvasti toteutettavissa mikropiireissä kaksinkertaistuu noin kahden vuoden välein. Kurzweil on myös herättänyt huomiota ajatuksillaan ihmiskunnan tulevaisuudesta. Hänen mukaansa ihminen saavuttaa kuolemattomuuden noin vuoden 2030 paikkeilla teknologian kehityksen ansiosta 
Kurzweil Music Systems on Kurzweilin syntetisaattoreita valmistava yhtiö. 
Bibliografia.
Kurzweil on myös yksi kirjoittajista (sekä aihe) vuonna 2002 julkaistussa kirjassa "Are We Spiritual Machines?: Ray Kurzweil vs. the Critics of Strong A.I.". Hän kirjoitti myös johdannon tietokonegrafiikkakirjaan "Virtual Humans" (2003) ja oli mukana kanadalaisen yhtyeen Our Lady Peacen albumilla "Spiritual Machines" (2000). Elokuva "Simone" (2002) on saanut innoituksensa Kurzweilin "Ramona"-virtuaalipersoonasta.
Molybdeeni

Molybdeeni () on alkuaine, jonka järjestysluku on 42, CAS-numero 7439-98-7 ja kemiallinen merkki Mo.
Molybdeeni on hopeanvalkoinen metalli. Puhtaan molybdeenin sulamispiste 2 623 °C on korkeimpia puhtaiden metallien sulamispisteitä. Carl Wilhelm Scheele tunnisti sen uudeksi alkuaineeksi 1778 ja Petter Jakob Hjelm valmisti sitä epäpuhtaana 1782.
Molybdeeni kasviravinteena.
Molybdeeni on tärkeä kasviravinne. Sitä on myös noin 20 entsyymissä. Levät pääsevät sen avulla eroon rikistä. Kasveille molybdeeni on välttämätön typpiaineenvaihdunnassa. Se on osallinen nitraatin pelkistyksessä. Kasvit tarvitsevat sitä hyvin vähän, ja kalkituksen avulla korkeana pidetty pH turvaa sen saannin. Myös typensitojabakteerit tarvitsevat molybdeenia. Sen saanti on tärkeää palkokasvien juurinystyröiden toiminnalle.
Molybdeeni ja ihmisen terveys.
Molybdeeni on ihmiselle välttämätön hivenaine, mutta sitä tarvitaan hyvin pieniä määriä. Suurina määrinä se voi aiheuttaa kuolettavia epämuodostumia. Eniten kärsivät luut, iho, maksa ja munuaiset. 
Liika typpi poistuu ihmisen elimistöstä molybdeenin avulla virtsahappona. Molybdeenin avulla maksaan varastoitunut rauta lähtee liikkeelle ja kudokset saavat happea. Molybdeeni vaikuttaa kuparin imeytymiseen ja aineenvaihduntaan. Sen avulla poistuu maksaan kertynyttä kupariylimäärää. 
Molybdeeni alentaa kolesteroli-, triglyseridi- ja fosfolipiditasoja. Hiilihydraattiaineenvaihdunnassa tarvitaan molybdeenia, samoin alkoholin palamisessa maksassa. Molybdeenia tarvitaan sulfiittien muuttamiseen elimistössä sulfaateiksi, ja siksi sillä voi olla vaikutusta sulfiittiyliherkkyydestä johtuvan astman hoidossa.
Käyttö.
Metallinjalostuksessa.
Molybdeenia voidaan pieninä määrinä käyttää teräksen kovettamiseen. Japanilaiset soturit kovettivat sen avulla miekkoja 1300-luvulla. Britit taas käyttivät molybdeeniterästä panssarivaunuissa ensimmäisessä maailmansodassa. Kun molybdeenia sekoitetaan ruostumattomaan teräkseen, syntynyt teräslaatu on haponkestävää.
Isotooppitutkimuksissa.
Molybdeeni-99-isotoopista valmistetaan sairaaloissa teknetium-99m-isotooppia gammakuvausta varten. Teknetiumia ei voi varastoida sellaisenaan lyhyen puoliintumisajan takia. Molybdeeni-99:n puoliintumisaika on 66 tuntia.
Röntgenium

Röntgenium (aiemmin "unununium", tunnus Uuu tai "eka-kulta") on superraskas alkuaine. Sen järjestysluku on 111 ja kemiallinen merkki Rg. Alkuaineen löysi Peter Armbrusterin ryhmä Raskaiden ionien tutkimuslaitoksessa () Darmstadissa Saksassa 8. joulukuuta 1994. Röntgeniumia valmistettiin törmäyttämällä vismutti- ja nikkeliatomeja. Alkuaine sai nimensä maineikkaan saksalaisen fyysikon Wilhelm Röntgenin mukaan. Puhtaan ja sovelletun kemian kansainvälinen yhteisö IUPAC hyväksyi röntgenium-nimen 1. marraskuuta 2004 korvaamaan alkuaineesta käytettyä väliaikaista nimeä unununium.
Röntgenium on keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka pitkäaikaisimman isotoopin 282Rg puoliintumisaika on 1,6 minuuttia. Se on luultavasti raskas, kiinteä ja hohtava metalli, joka saattaa muistuttaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan kultaa, sillä se sijaitsee kullan alapuolella I B-sivuryhmässä. Sen väriä ei todennäköisesti saada lähitulevaisuudessa tietää.
Isotoopit.
Röntgeniumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Sille tunnetaan ainakin seitsemän radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 272–282. Massalukujen 273 ja 275–277 isotooppeja ei tunneta. Isotoopeista vakain on 282Rg, jonka puoliintumisaika on noin 1,6 minuuttia. Seuraavaksi stabiileimmat ovat 281Rg, jonka puoliintumisajaksi on mitattu 24±8 sekuntia, ja 280Rg (noin 4,3 s). Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat merkittävästi alle yhden sekunnin. Röntgeniumilla saattaa olla yksi tai useampi meta­stabiili ydinisomeeri, mutta yhtään sellaista ei ole vielä onnistuttu varmistamaan kokeellisesti.
Röntgeniumin isotoopit hajoavat pelkästään alfahajoamisella, poikkeuksena 281Rg, joka hajoaa yksinomaan spontaanilla fissiolla. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden olemassaolo ja puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan (vuonna 2016):
Pakhomios

Pyhä Pakhomios (k. noin vuonna 345 Egyptissä) katsotaan usein ensimmäiseksi kristillisten luostarien perustajaksi. 
Pakhomios syntyi egyptiläiseen pakanaperheeseen, ja kääntyi kristityksi palveltuaan Rooman armeijassa. Legendan mukaan hänet pakkovärvättiin ja vietiin vankeuteen, ja siellä paikalliset kristityt harjoittivat laupeudentyötä ruokkimalla vankileiriläisiä, ja tämä kiinnitti Pakhomiuksen huomion. 
Armeijasta lähdettyään Pakhomios alkoi elää erakon elämää lähellä Pyhää Antoniusta, jonka elintapoja hän matki. Hän organisoi muutkin Antoniuksen seuraajat yhteisöksi, joka asui vaatimattomissa oloissa. Hän muodosti Itä-Egyptissä pieneen kylään vuoden 320 tienoilla kristillisen yhdyskunnan ja laati sille ohjesäännön. Yhteisön keskeisiä tehtäviä olivat rukous, työ ja lähimmäisten auttaminen. Jokainen yhteisöön kuuluva asui omassa kammiossaan eli kelliassa, mutta rukoili ja työskenteli myös yhdessä toisten kanssa. Tällaisia yhteisöjä alettiin kutsua luostareiksi (, 'suljettu') ja sen jäseniä munkeiksi (, 'yksineläjä'). 
Tätä ennenkin kristityt olivat omistaneet elämäänsä Jumalalle erakkomunkkeina tai -nunnina, mutta tehneet sen aina yksinäisyydessä. Pakhomius toi luostarilaitokseen järjestyksen ja yhteisöllisyyden. Hänen määrittelemänsä luostarijärjestys on edelleen pohjana ortodoksisen kirkon luostarijärjestykselle.
Pakhomioksen sisar perusti erillisen yhteisön naisille, ja naisluostareita alkoi pian syntyä eri maihin. 
Pakhomioksen kuollessa luostareita oli jo 3 000 eri puolella Egyptiä.
Lämpövuo

Lämpövuo eli lämpövirran tiheys on fysikaalinen suure, joka on lämpövirta pinta-alayksikköä kohden. Lämpövuon yksikkö SI-järjestelmässä on watti neliömetriä kohti (W/m²). 
Lämpövuolla on käytännöllistä merkitystä muun muassa rakennustekniikassa arvioitaessa lämmönhukkaa ja siten lämmityksen tarvetta. 
Maan sisäisiä lämpövirtoja on tutkittu myös syväkairauksen avulla Suomessakin vuodesta 1960. On todettu, että nämä ovat suhteellisen pieniä verrattuna esimerkiksi Japaniin tai Islantiin, joissa geotermistä energiaa voidaan hyödyntää.
Myös meteorologia käyttää lämpövuon ominaisuuksia tutkimuksissaan.
Leinikit

Leinikit eli aitoleinikit ("Ranunculus") on leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu noin 2000 lajia, joista suurin osa kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon viileillä ja lauhkeilla alueilla.
Kasvit ovat pääasiassa ruohomaisia ja yleensä monivuotisia, kirkkaan valko- tai keltakukkaisia. Kukat ovat yksittäin. Verho- ja terälehtiä kukassa on yleensä viisi. Terälehdet ovat usein kiiltäviä ja niiden tyvessä on mesikuoppa. Valkokukkaisilla on kuitenkin keltaterälehtisten tapaan keltainen keskus. Pieni osa lajeista on yksivuotisia, tai esimerkiksi puna- tai oranssiterälehtisiä. Leinikkien hedelmät ovat pähkylöitä.
Kaikki leinikit sisältävät tuoreina myrkyllisiä yhdisteitä. Glykosideihin kuuluva ranunkuliini hajoaa haihtuvaksi protoanemoniiniksi. Kasvien kitkerän maun vuoksi eläimet kuitenkin jättävät ne yleensä syömättä. Naudat ja hevoset saattavat syödä vahingossa leinikkejä, jos pienikokoisia kasveja kasvaa korkeassa ruohikossa.
Leinikkien myrkyllisyys katoaa kasvin kuivuessa, joten niitä sisältävä kuivaheinä ei ole myrkyllistä.
Leinikkilajeja.
Suomessa tavattuja leinikkilajeja:
Muita leinikkilajeja:
Plants of the World Onlinen mukaan leinikkeihin kuuluvat myös:
Eri sukuihin siirrettyjä leinikkilajeja:
Vanhuus

Vanhuus on keski-ikää seuraava viimeinen ikäkausi ennen kuolemaa. Se on ajanjakso, jolloin ruumiilliset ja henkiset voimat heikkenevät ja solut rappeutuvat vanhenemisen myötä.
Ajoitus.
Yleistä määritelmää sille, milloin vanhuus alkaa, ei ole. Toimintakyvyn heikkenemisen perusteella voidaan sanoa vanhuuden alkavan noin 75 vuoden iässä. Joka kolmas 70-74-vuotias pitää itseään vanhana. Suomessa 65 vuotta täyttäneitä sanotaan ikääntyneiksi, koska 65 on tyypillinen eläkeikä.
Toimintakyvyn heikkeneminen.
Ikä yksin ei kuvaa toimintakyvyn heikkenemistä, vaan samanikäiset vanhukset voivat olla aivan erikuntoisia. On 80-vuotiaita, joiden fyysinen ja psyykkinen kunto vastaa 20-vuotiasta, mutta on myös 60-70-vuotiaita, jotka tarvitsevat jatkuvaa apua. Merkittävin vanhusten toimintakykyä heikentävä tekijä on dementia.
Vanhuuteen kuoleminen.
Yli 90-vuotiaat kuolevat usein sillä tavalla, että moni elinjärjestelmä pettää vähitellen samanaikaisesti, sen sijaan että kuolema johtuisi yhdes­tä nimenomaisesta taudista. Tätä sanotaan vanhuuteen kuolemiseksi, vaikka viimesijainen kuolinsyy olisi esimerkiksi keuhkokuume tai aivoinfarkti. Länsimaissa naiset kuolevat vanhuuteen keskimäärin 80–85 vuoden iässä, ja miehet yleisimmin 75–80-vuotiaana. Erittäin pitkä elinikä on naisilla tyypillisempää kuin miehillä. Suurin osa sata vuotta ylittäneistä ihmisistä on naisia.
YK:n toimenpideohjelma.
YK:n yleiskokous hyväksyi vuonna 2002 Madridin suunnitelman väestön vanhenemisen aiheuttamista toimenpiteistä. Toimenpideohjelmaa on päivitetty sen jälkeen viiden vuoden välein. Ohjelma pyrkii antamaan hallituksille, järjestöille ja muille toimijoille ohjeita, miten ne voivat suunnata toimintaansa uudelleen ottamaan paremmin huomioon vanhusväestön tarpeet. Pelkkä olemassaolevien palveluiden lisääminen ei riitä, sillä tarpeet ovat erilaisia: esimerkiksi nykyinen terveydenhuolto on suunniteltu parantamaan akuutteja sairauksia, kun taas vanhusten vaivat ovat usein kroonisia tai ainakin pitkäaikaisia.
Vanhimmat ihmiset.
Historian vanhin tunnettu ihminen oli 122-vuotiaaksi elänyt Jeanne Calment. Maailmassa tunnetaan hänen lisäkseen yksi 120 ikävuoden mahdollisesti ylittänyt henkilö, Shigechiyo Izumi. Hänen on oletettu kuolleen 120-vuotiaana, mutta todellinen ikä on sittemmin kyseenalaistettu. Jos Izumi eli todella 120-vuotiaaksi, hän on kaikkien aikojen vanhin mies; muussa tapauksessa vanhin on 116-vuotiaana kuollut Jirōemon Kimura.
Yli 110-vuotiaaksi eläneitä on maailmassa dokumentoitu satoja. Cruz Hernándezin väitettiin olleen 128-vuotias, kun hän kuoli 8. maaliskuuta 2007. On myös väitetty nepalilaisen Bir Narayan Chaudhurin eläneen 141-vuotiaaksi.
Nykyään on tutkinnan alla olevia väitteitä eräistä hyvin iäkkäistä ihmisistä. Yhdessä näistä kohteena on israelilainen Mariam Amash, jonka henkilökortissa annettu syntymävuosi on 1888.
Suomen historian vanhin ihminen on virallisesti Lempi Rothovius, joka eli 112-vuotiaaksi. 117-vuotiaaksi väitetyn Maria Anderssonin ikää ei ole pystytty aukottomasti todistamaan. Aarne Arvosen kuoltua 111-vuotiaana tammikuussa 2009 uutisoitiin, että Suomessa eli 523 yli satavuotiasta henkilöä.
Lapuanjoki

Lapuanjoki (ruots. "Lappo å") on Lapuanjoen vesistön laskujoki, joka saa alkunsa Alavuden Sapsalammesta ja virtaa aluksi Pahajoki-nimisenä noin 20 kilometrin matkan Alavuden Kirkkojärveen (Alavudenjärvi) , josta joki jatkaa Kuortaneen, Lapuan ja Kauhavan kautta laskien vetensä Uudessakaarlepyyssä Pohjanlahteen. Suupuolta sanotaan Uudenkaarlepyynjoeksi. ()
Lapuanjoki on pituudeltaan noin 150 km ja Pahajoki mukaan laskettuna noin 170 km. Joen valuma-alueen pinta-ala on 4 122 km². Joen latvaosa Sapsalammilla on noin 113 metriä merenpinnan yläpuolella. Lapuanjoki virtaa Kuortaneenjärven läpi.
Lapuanjoen vedenlaatu on latvaosan Pahajoessa hyvä, alemmissa osissa tyydyttävä tai välttävä. Lapuan alapuoliseen osaan vaikuttavat vesirakentaminen, hajakuormitus ja sulfaattimailta tuleva kuormitus. Pääuoman alajuoksulla on paljon peruskuivattuja sulfaattimaita,
jotka happamoittavat vesiä erityisesti tulva-aikana. Keski- ja yläjuoksulla vedenlaatua heikentävät maa- ja metsätalouden hajakuormitus, asutuksen jätevedet ja turvetuotanto. Pahajoki ja latvapurot ovat kohtuullisen hyvässä luonnontilassa, vaikka maa- ja metsätalous kuormittavat niitäkin vaihtelevasti.
Lapuanjokeen laskevat vetensä mm. seuraavat joet: Lakajoki, Kaarankajoki, Uitonluoma, Tiistenjoki, Tiisipuro, Kätkänjoki, Nurmonjoki, Kauhavanjoki ja Töysänjoki.Antti Tuuri kuvaa kirjassaan "Perhokalastus Pohjanmaalla" Lapuanjoen tilaa, ja kirjan kuvaus on aiheuttanut laajaa keskustelua, lehtikirjoittelua ja eduskuntakyselyjä joen pelastamiseksi.
Historiaa.
Näsijärvi Pirkanmaalla laski noin 4 000 vuotta sitten Lapuanjokea pitkin Pohjanlahteen. Maankohoamisen vuoksi Näsijärvestä murtui väylä Kokemäenjokeen, jonne se virtaa nykyään.
Erotiikka

Erotiikka (&lt; kreikk. "erōtiko's", 'rakkautta koskeva') on aistillista rakkautta ja rakkauselämää tai yleisesti seksuaalisuutta.
Faye Dunaway

Dorothy Faye Dunaway (s. 14. tammikuuta 1941 Bascom, Florida) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura.
Dunaway opiskeli Bostonin yliopistossa ja esiintyi teatterissa vuosina 1962–1967. Hänen ensimmäinen elo­kuva­roolinsa oli vuonna 1967 ilmestyneessä elo­kuvassa "Huomenna on uusi päivä". Samana vuonna hän sai roolin myös "Bonnie ja Clyde" -elokuvasta, josta hänet palkittiin Oscar-ehdokkuudella.
Hän esiintyi 1970-luvulla muun muassa elo­kuvissa "Korppikotkan kolme päivää", "Palapeli", "Pieni suuri mies", "Chinatown" ja "Kasvot kuvaruudussa", josta hän voitti Oscar-palkinnon.
Dunaway on voittanut Golden Globe -palkinnon kaksi kertaa sivuosasta ("Ellisin saari", "Gia – kauneuden kirous") ja kerran pääosasta ("Kasvot kuvaruudussa").
Yksityiselämä.
Dunaway on ollut naimisissa kaksi kertaa ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Immenkalvo

Immenkalvo on emättimen ulkoaukon osittain sulkeva ohut limakalvopoimu. Se sijaitsee noin sentin syvyydessä emättimen suuaukon sisäpuolella, ja muodostuu ohuesta ja joustavasta sidekudoksesta. Se on osa häpyä, ja se on rakenteeltaan samanlainen kuin emätin.
Immenkalvon rakenne ja muutokset.
Immenkalvo muuttuu hormonituotannon ja kasvun myötä elämän aikana. Vastasyntyneen vauvan immenkalvo on melko paksu ja voi repeytyä luonnollisesti muutaman ensimmäisen syntymäpäivän aikana. Neljän vuoden iässä immenkalvo muuttuu ohuemmaksi ja sileämmäksi. Murrosiän aikana estrogeeni muuttaa kalvon ulkonäköä ja rakennetta yksilöllisesti. Estrogeenin vaikutuksesta immenkalvo kutistuu, kunnes se katoaa yleensä noin 25 ikävuoteen mennessä.
Useimmiten immenkalvo on etenkin kuukautisten alkamisen jälkeen niin ohut ja joustava, että esimerkiksi tamponin käyttö ja yhdyntä onnistuvat ongelmitta. Immenkalvon aukko voi tuntua ahtaalta, jos ei ole koskaan harrastanut yhdyntöjä, käyttänyt tamponia tai työntänyt sormia emättimeen, mutta sitä voi venyttää varovasti. Immenkalvon kireys tai lantionpohjalihaksien jännittäminen saattaa myös joskus aiheuttaa kalvoon repeytymän, mutta se paranee itsestään.
Joillakin immenkalvo voi olla niin paksu ja tiukka, että esimerkiksi kuukautisvuoto ei pääse poistumaan. Liian ahdasta immenkalvoa voidaan väljentää kirurgisesti.
Immenkalvo muuttaa muotoaan myös raskauden ja alatiesynnytyksen aikana. Raskauden aikana immenkalvo paksuuntuu, kun se täyttyy glykogeenilla. Alatiesynnytyksen aikana kalvon kudos voi joskus repeytyä joko venyttämällä tai lääkärin leikatessa sitä. Synnytyksen jälkeen emättimen immenkalvoon voi tulla muutoksia niin, että häpy näyttää sen myötä erilaiselta.
Immenkalvo kulttuureissa.
Suomenkielinen termi immenkalvo tulee sanoista kalvo sekä impi, jolla tarkoitetaan neitsyttä. Yleisen virhekäsityksen mukaan rikkinäinen tai repeytynyt immenkalvo tarkoittaa, että henkilö on menettänyt neitsyytensä. Myytin juuret voivat olla itse sanan merkityksessä.
Immenkalvolla on tärkeä kulttuurinen merkitys mm. muslimiyhteisöissä, joissa "koskematonta immenkalvoa" eli morsiamen "neitsyyttä" pidetään suuressa arvossa ja kunniassa avioliittoa solmiessa, ja hänestä voi saada heti eron, jos hän ei ole vuotanut hääyönä verta. Morsiamen isä, veli tai muu sukulainen saattaa jopa tappaa naisen palauttaakseen perheen kunnian. Näitä kunniamurhia tehdään YK:n arvioiden mukaan maailmassa noin 5000 vuodessa. 
Mikäli verta ei vuoda hääyönä, saattaa morsian joutua gynekologin tarkastukseen, jonka tarkoituksena on yrittää tutkia, onko nainen ollut yhdynnässä aiemmin. Tätä on kuitenkin nykytiedon mukaan mahdotonta saada selville anatomiaa tutkimalla. Lokakuussa 2018 YK:n ihmisoikeusjärjestö, UN Women ja Maailman terveysjärjestö (WHO) totesivat, että neitsyystestien tekemisen on loputtava, koska "se on tuskallinen, nöyryyttävä ja traumaattinen käytäntö, joka on naisiin kohdistuvaa väkivaltaa".
Suomessa tehdään kymmeniä immenkalvon muunteluleikkauksia naisille aiheutuneesta väkivallan uhasta johtuen. Maahanmuuttajanaisia tukevan Monika-naisten kanta leikkauksiin on ehdottoman kielteinen.
Kaivuono

Kaivuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Kaivuonon kunta sijaitsee Yykeänvuonon itälaidalla, jossa on myös vuonosta erkaneva Kaivuono. Sen perukan Pirttivaaran kylästä on itäisintä Ruijaa lukuun ottamatta linnuntietä lyhin matka Pohjoiselta jäämereltä Suomeen, Haltille: runsas 27,5 kilometriä.
Kunnan maapinta-ala on 950 km². Vuoden 2023 alussa Kaivuonossa oli tasan 2 000 asukasta. Keskustaajama on nimeltään Olderdalen. Kunnan läpi kulkee E6-tie.
Kaivuonon kunta rajoittuu pohjoisessa ja idässä Raisiin, kaakossa Suomen Enontekiöön, lounaassa Omasvuonon kuntaan, sekä luoteessa Yykeänvuonoon (Lyngenvuono).
Kyliä ja paikkoja.
Junttaniemi, Kaivuono, Norssi/Notkoniemi, Olmavankka, Pirttivaara, Siennalahti, Talvisvankka
Suosittu sukelluskohde.
Vuonon pohjassa makaa useitakin saksalaisia sota-aluksia; tämä on tehnyt paikasta suositun sukelluskohteen jo 1970-luvulta alkaen. Vesi on kirkasta ja paikalla esiintyy runsaasti sekä kampeloita että kissakaloja, minkä takia myös sukelluskalastajat suosivat paikkaa.
Urheilusukeltajat kutsuvat paikkaa Tirpitziksi, koska juuri siellä oli sotavuosina saksalaisen taistelulaiva Tirpitz suojattu erikoistukikohta ja X-luokan pienoissukellusveneet tekivät uskaliaan hyökkäyksensä.
Saksalaiset purkivat pääosan varusteista vetäytyessään Norjasta ja norjalainen Hǿvdingin pelastusyhtiö, joka osti Norjan valtiolta kaikki saksalaiset sotaromut vuosina 1945–1946, purki loput kiinteät rakenteet 1950-luvun alussa. Muutamia yksittäisiä kallioon upotettuja sukellusveneverkon kappaleita oli jäljellä vielä 1990-luvulla.
Paikka oli väärinkäytösten vuoksi pitkään sukelluskiellossa 1990-luvulla.
Yykeä

Yykeä (vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös "Jyykeä", , ) on Norjan kunta Lyngenin niemimaalla Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Sen pinta-ala on 813 neliökilometriä ja asukasluku 2 714 vuoden 2023 alussa. Kunnan keskustaajama on Yykeänmuotka eli Muotka (). Alue on kuuluisa huikeista merinäkymistään ja linnustostaan. Yykeän kirkko on vuodelta 1782.
Maantiede.
Kunta sijaitsee pääosin nimensä mukaisen niemen pohjoisosassa sekä osittain lähes niemen halki yltävän Kjosen-lahden eteläpuolella. Kuntaa ja Lyngenin niemeä ympäröi lännessä Ullsfjorden-vuono ja idässä Yykeänvuono ja sen perukka, Storfjorden.
Kunnan ja niemen pinnanmuotoja hallitsevat paikoin jopa yli 1 800 metrin korkeuteen yltävät vuoret, jotka on nimetty ”Lyngenin alpeiksi” (Lyngsalpene tai Lyngsfjellan). Suurella osalla huipuista korkeus jää noin 1 000 ja 1 600 metrin välille. Hallitsevia laaksoja kunnassa ovat pohjoisesta etelään luettuna Nordlenangsbotn (Kvasstinddalen), Reindalen, Veidalen, Strupskardet, Russedalen, Stortinddalen, Fastdalen, Tytebærdalen, Kvalvikdalen ja Lyngsdalen.
Kunnan korkeimpiin kuuluvia huippuja:
Kyliä ja paikkoja.
Itarivuono (Nordlenangen), Yykeänvankka (Furuflaten), Kariniemi (Karnes), Kolsivuopio (Kvalvik), Kuotsavuopio (Rottenvik), Yykeänmuotka eli Muotka (Lyngseidet), Muotkalahti (Kjosen), Voivuono (Pollen), Vuosvankka (Furuflaten)
Tobey Maguire

Tobias ”Tobey” Vincent Maguire (s. 27. kesäkuuta 1975 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Tunnetuimmat roolityönsä hän on tehnyt elokuvissa "Pleasantville – Onnellisten kaupunki", "Oman elämänsä sankari", "Spider-Man – hämähäkkimies", "Seabiscuit – amerikkalainen legenda" ja "Brothers". 
Tobey Maguirella ja Jennifer Meyerillä on kaksi lasta: vuonna 2006 syntynyt tytär ja vuonna 2009 syntynyt poika. Pari tapasi toisensa vuonna 2003 ja he avioituivat vuonna 2007. Lokakuussa 2016 he ilmoittivat eroavansa, mutta Meyer jätti vasta vuoden 2020 syksyllä parin eroanomuksen. Maguire on seurustellut yhdysvaltalaisen mallin Tatiana Dietemanin kanssa vuodesta 2018 lähtien.
Härmä (kasvitauti)

Härmät ovat härmäsienten aiheuttamia yleisiä ja nopeasti leviäviä kasvitauteja. Härmä tarttuu useisiin kasvilajeihin, ja sen huomaaminen on helppoa, koska itiöpesäkkeet ovat suuria ja vaaleita. Se on valkeaa tai vaaleanharmaata jauhomaista kasvustoa lehtien pinnalla, erityisesti versoissa ja nuorissa lehdissä. Härmä kasvaa vain kasvin maanpäällisissä osissa, joissa sen pienet itiöpesäkkeet lopulta yhtyvät suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Tartunta lähtee leviämään alalehdistä ylöspäin. Myös varret saavat osansa härmästä. Tauti ei varsinaisesti tapa kasvisolukkoa, vaan näivettää lehdet, kun kasvilta loppuvat ravinteet. Se heikentää yhteyttämistä ja pilaa ulkonäön, mutta myös heikentää ravintokasvien, kuten mansikan, vadelman ja herukoiden satoa. Aikuiset puut ja pensaat kestävät yleensä taudin ilman, että siitä olisi haittaa enää seuraavana kesänä, kun taas perennoilla ja monilla muilla ruohovartisilla kasveilla aikainen tartunta voi aiheuttaa kasvin kuoleman tai heikentää sitä merkittävästi.
Härmä viihtyy viileässä, varjoisassa ja huonosti tuulettuvissa kasvustoissa. Korkea ilmankosteus saa härmän itämään ja leviämään terveisiin lehtiin. Se leviää suvullisena tai suvuttomana itiönä kasvilta toiselle ilmavirtausten mukana. Vaikka se iskeekin yleensä sateisina ja kylminä kesinä, niin suvuton aste puolestaan tarvitsee kuivan ja lämpimän jakson. Härmän tartuntaa voi edesauttaa liiallinen typpilannoitus. Taudille alttiimpia ovat nuoret kasvinosat, kuten vastaleikattujen pensaiden uusi kasvusto, kun vanhat kasvinosat kestävät paremmin vahvemman pinnan ja soluissa mahdollisesti olevan härmää torjuvien aineiden vuoksi.
Tautia voi esiintyä melkein millä tahansa kasvilla, mutta havuihin, vesikasveihin ja saniaisiin sitä ei tule. Mansikasta on olemassa härmänkestäviä lajikkeita, kuten 'Jonsok', 'Honeoye' ja 'Bounty'. 
Härmä viljassa.
"Erysiphe graminis" eli sieni, joka aiheuttaa härmän, selviää kylmissä olosuhteissa. Se selviää talven yli viljapelloissa. Härmän suosimia olosuhteita yritetään karsia tartuntojen vähentämiseksi. Jos viljakasvusto on liian tiheä, ilma ei pääse liikkumaan, mikä nostaa kasvuston ilmankosteutta suureksi ja lisää härmän leviämisriskiä.
Härmää voidaan torjua kemiallisilla kasvinsuojeluaineilla.
Mia Farrow

Maria de Lourdes Villiers Farrow eli Mia Farrow (s. 9. helmikuuta 1945 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa ovat ohjaaja John Farrow ja näyttelijä Maureen O’Sullivan. Hän on kolmas Farrowin ja O’Sullivanin seitsemästä lapsesta. Farrow sairasti yhdeksänvuotiaana polion ja joutui vuodeksi hengityslaitteeseen, mutta toipui.
Mia Farrow tuli suuren yleisön tietoisuuteen yhden aikansa suosituimman televisiosarjan, "Peyton Placen", Allison Mackenzien roolissa vuosina 1964–1966.
Hänen tunnetuin elokuva-osansa on päärooli Roman Polańskin ohjaamassa "Rosemaryn painajaisessa" (1968).
Yksityiselämä.
Farrow oli naimisissa Frank Sinatran kanssa kaksi vuotta 1966–1968. Tämän jälkeen hän avioitui André Previnin kanssa vuonna 1970. Ennen avioeroa 1979 he saivat kolme yhteistä lasta ja kolme adoptiolasta. Vuonna 1987 Farrow sai lapsen Woody Allenin kanssa, jonka kanssa hän myös adoptoi kaksi lasta. Heidän eronsa jälkeen Farrow syytti televisiohaastattelussa Allenia adoptiolapsensa hyväksikäytöstä. Vuoteen 1994 mennessä Farrow’lla on 14 lasta, joista yhdeksän on adoptoitu. 
Previnin ja Farrow’n Vietnamista vuonna 1973 adoptoima tytär Lark Previn kuoli 35-vuotiaana pitkälliseen sairauteen New Yorkissa 25. joulukuuta 2008. Lark Previnillä oli tuolloin 12- ja 13-vuotiaat tyttäret. Farrown adoptiopoika Thaddeus Farrow teki itsemurhan syyskuussa 2016.
Mia Farrow toimii aktiivisesti Unicefin toiminnassa ja Rotary-liikkeessä polion hävittämisen ja rokotuskampanjoiden puolesta.
Nukleiinihappo

Nukleiinihapot eli DNA (deoksiribonukleiinihappo) ja RNA (ribonukleiinihappo) ovat orgaanisia happoja, jotka sisältävät eliön geneettisen tiedon.
Rakenne.
Nukleiinihappojen rakenneyksiköt ovat nukleotidejä, jotka koostuvat fosfaatti-, sokeri- ja emäsosista. DNA:n sokeriosa on deoksiriboosi, jonka 2. hiileen on liittyneenä vety, kun taas RNA:n sokeri on riboosi ja siinä on kakkoshiileen liittyneenä OH-ryhmä. Perusemäksiä on viittä erilaista: adeniini, tymiini, guaniini, sytosiini ja urasiili. Urasiili esiintyy tymiinin tilalla RNA:ssa. 
Nukleotidit liittyvät nukleiinihappoketjuksi fosfaattiosan kiinnittyessä fosfo­di­esteri­sidoksen välityksellä sokeriosan 5'-hiileen. Nukleiinihapot kasvavat vain sokeriosan päädystä, joten nukleiinihappoketjuilla on suunta. Merkinnät 3' ja 5' ilmaisevat nukleiinihapon suuntaa. 5'-pää on ketjun fosfaattiin päättyvä puoli, kun taas 3'-pää loppuu sokeriin.
DNA esiintyy yleensä kahden nukleiinihappoketjun muodostamana kaksoiskierteenä, kun taas RNA esiintyy yleensä yksöisrihmana. Erilaiset tekijät stabiloivat DNA-kaksoiskierteen rakennetta. Ensinnäkin emästen niukkaliukoisuus veteen ajaa niitä molekyylin sisään ja fosfaattiryhmien hydrofiilisyys vetää ne molekyylin ulkopuolelle (veden vaikutus). Lisäksi vetysidokset emästen välillä aiheuttavat spesifisen pariutumisen siten, että adeniini (puriiniemäs) liittyy kahdella vetysidoksella kiinni tymiiniin (pyrimidiiniemäs), RNA:ssa urasiiliin, ja guaniini (puriiniemäs) kolmella vetysidoksella sytosiiniin (pyrimidiiniemäs).
Tehtävä.
Nukleiinihapot toimivat eliöissä perinnöllisen informaation säilytysmolekyyleinä. Eliö valmistaa tarvitsemansa proteiinit nukleiinihappojen emäsjärjestyksen pohjalta.
Operaatio Salama

Operaatio Salama () oli kroaattisotilaiden ja poliisin yllätyshyökkäys Itä-Kroatiassa aluetta miehittäneitä serbejä vastaan Kroatian sodan aikana 1. toukokuuta 1995. Tässä hyökkäyksessä kroaatit valtasivat takaisin serbien miehittämän Kroatiaan kuuluvan Länsi-Slavonian osan. Alue oli YK:n suoja-alue.
Operaatio Salama kesti 31 tuntia. Se alkoi 1. toukokuuta kello 5:30 ja päättyi seuraavana päivänä iltapäivällä. Siihen osallistui noin 7200 kroaattia, joista 42 kuoli ja 162 haavoittui. 
Hyökkäyksen kohde oli Pakracin-Okucanin alue, jolla asui ennen iskua noin 13 000 serbiä. Se muodosti YK:n läntisen suoja-alueen, jota UNPROFOR-joukkojen piti suojella. Joukot eivät kuitenkaan puuttuneet toukokuun 1. päivän tapahtumiin.
Kroaateille operaatio merkitsi Länsi-Slavonian vapauttamista. Alue oli merkittävä muun muassa moottoritien ja rautatien takia. Kroaatteja vastassa oli 5 500 serbikapinallista ja Serbian sotilasjoukko. Serbejä kaatui noin 350 ja haavoittui 1 000–1 200. Kesäkuun alkuun mennessä noin 12 000 serbiä oli paennut alueelta.
Serbikomentaja Milan Martić tulitti tykistöllä kostoksi Zagrebia, Sisakia ja Karlovacia operaatiota seuranneina päivinä.
Eräät YK:n virkailijat syyttivät heti tapahtumien jälkeen kroaatteja ihmisoikeusrikkomuksista. Seuraavalla viikolla paikalla käynyt Human Rights Watch -järjestö ilmoitti rikkomuksia olleen, mutta ne eivät olleet laajamittaisia ja ne vaatisivat lisätutkimuksia.
Operaatio Medakin motti

Operaatio Medakin tasku (, ) oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 9.–17. syyskuuta 1993 Likan alueella sijaitsevan Medakin kylän (lähellä Gospicia) ympärillä olevan pienen alueen valtaamiseksi serbeiltä. Valtauksen onnistumisen jälkeen YK:n rauhanturvaajat määräsivät kroatialaiset perääntymään alkuperäisiin asemiin. Perääntymisen aikana kroatialaiset tulittivat YK:n joukkoja ja tuhosivat serbien asuttamia kyliä.
Tapahtumat.
Vallattu alue oli viisi kilometriä pitkä, kuusi kilometriä leveä, ja sillä asui ennen valtausta noin 400 serbisiviiliä. Kroatialaiset Mirko Noracin johtamat joukot valtasivat sen noin kahdessa päivässä. Jugoslavia-tuomioistuimessa 2004 luetun syytekirjelmän mukaan operaation seurauksena alueen kylät tuhottiin asumiskelvottomiksi, ja serbiväestö menetti kotinsa ja elinmahdollisuudet alueella.
16. syyskuuta kanadalaiset rauhanturvaajat pakottivat kroaatit palaamaan alkuperäisiin asemiin. Sitä edeltävinä päivinä YK joukot olivat kokeneet tykistön tulitusta ja kroatialaisten iskuja rynnäkkö- ja konekivääreillä. Kroatian armeijan tappiot olivat 27 kuollutta, YK:lla ei ollut tappioita.
Kroaatit suostuivat YK:n vaatimuksiin vetäytymisestä. He viivyttelivät vetäytyessään, ja päästessään alueelle kanadalaiset huomasivat, että kroaatit olivat pyrkineet hävittämään jäljet etnisestä puhdistuksesta ja tuhoamaan kaiken serbiastuksen alueelta.
Kanadassa tapahtumista kuultiin vasta vuosia myöhemmin. Alueella oli vähän kanadalaisia journalisteja, ja viranomaiset tiedottivat tapahtumista vain erikseen kysyttäessä.
Jugoslavia-tuomioistuimessa vuonna 2004 Kroaattien operaatiokomentajaa Mirko Noraćia ja alempia komentajia Tihomir Oreškovićia ja Stjepan Grandićia syytettiin Gospicin alueen rikoksista, joihin kuuluivat kidutukset, tapot, ryöstöt ja asuntojen tuhoaminnen. Kaikki kolme on tuomittu vankilaan.
Vuonna 2012 kuulusteltiin useita muitakin sotilaita mutta heidät vapautettiin.
Ensimmäinen buurisota

Ensimmäinen buurisota tai Transvaalin sota oli ensimmäinen yhteenotto brittien ja Transvaalin buurien välillä. Yhteenoton syntyä joudutti Sir Theophilus Shepstone, joka liitti Transvaalin (Etelä-Afrikan tasavalta) brittien omistukseen 1877. Britit lujittivat valtaansa englantilaisten ja zulujen sodan jälkeen suurimmassa osassa Etelä-Afrikan siirtomaa-alueita vuonna 1879. Buurit protestoivat pakkoliittämistä nousemalla kapinaan joulukuussa 1880.
Ensimmäinen buurisota alkoi 16. joulukuuta 1880 Transvaalin buurien ampuessa laukauksia Potchefstroomin kylässä pian sen jälkeen, kun Transvaal oli julistanut itsenäisyytensä Isosta-Britanniasta. Tätä seurasi Bronkhorstspruitin taistelu 20. joulukuuta 1880. Buurit väijyttivät brittien saattueen ja tuhosivat sen. Brittien varuskunnat Transvaalissa joutuivat piiritetyiksi 22. joulukuuta 1880 ja piiritys kesti 6. tammikuuta 1881 asti.
Buurit pukeutuivat arkivaatteisiinsa, jotka olivat useimmiten väriltään khakia tai maanvärisiä, kun taas britit käyttivät yhä kuuluisaa kirkkaanpunaista univormuaan. Afrikan luonnossa brittisotilaat erottuivat kauaksi, mikä helpotti jo valmiiksi taitavina tarkka-ampujina tunnettujen buurien taistelutoimintaa.
Brittiläisen varuskunnan piiritys johti Laing’s Nekin taisteluun 28. tammikuuta 1881. Kenraalimajuri Sir George Pomeroy Colleyn johtamat brittijoukot yrittivät murtaa buurien asemat Drakensbergin vuoristossa vapautuakseen piirityksestä. Piet Joubertin komentamat buurit kuitenkin torjuivat kaikki jalka- ja ratsuväen hyökkäykset.
Schuinshoogten taistelussa 8. helmikuuta 1881 brittiläiset joukot hädin tuskin pelastuivat tuholta. Suurin nöyryytys briteille kuitenkin tapahtui 27. helmikuuta 1881 Majuba Hillin taistelussa, kun buurijoukot valtasivat rynnäköllä kukkulan, jolta brittiläiset joukot ajettiin pois kovin tappioin. Colley kaatui tässä taistelussa.
Imperialistisista sodista eroon pyrkinyt William Gladstonen johtama brittihallitus katsoi sodan hävityksi ja allekirjoitti aselevon 6. maaliskuuta. Lopullinen rauhansopimus allekirjoitettiin 23. maaliskuuta 1881. Transvaalin buureille myönnettiin itsehallinto, jonka mukaan Britannia huolehti sen ulkopolitiikasta.
Mesodermi

Mesodermi on yksi alkionkehityksen alussa määräytyvistä alkiokerroksista, joka sijaitsee alkiolevyssä endodermin ja ektodermin välissä. 
Mesodermin soluista syntyy mm. selkäranka, selkäjänne, sydän, verisuonet, verisolut, munuaiset, lihakset, luita, ruumiinontelon seinämä ja ihon verinahka. Varhaisessa mesodermissa sijaitsee alkion gastrulaation aloittava organisaattorikeskus. 
Muodostus.
Mesodermi syntyy varhaisesta ektodermista endodermin indusoimana. Parhaiten mesodermin induktio tunnetaan kynsisammakolla ("Xenopus"), jonka yksilönkehitystä on tutkittu runsaasti. "Xenopus"-varhaisalkio on jakautunut kahteen erinäköiseen puoliskoon: vaaleampaan ruskuaisen täyttämään vegetaaliseen puoleen ja pigmentoituneeseen tummaan animaaliseen puoleen. Vegetaalisesta puolesta kehittyy endodermi ja animaalisesta puolesta pääsääntöisesti ektodermi. Vegetaalinen puoli sisältää erityisiä munasolusta perittyjä proteiineja (mm. Vg-1 ja VegT), jotka viestittävät osaa animaalisesta puolesta kehittymään mesodermiksi. 
Erilaiset monimutkaiset viestireitit vaikuttavat mesodermin erilaistumiseen moniksi mesodermityypeiksi.
Mesodermityypit.
Alla on lueteltuna alkion mesodermityypit, sekä niistä kehittyvät yksilön osat.
Tank Girl

Tank Girl oli Jamie Hewlettin piirtämä ja Alan Martinin käsikirjoittama sarjakuva, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1988 "Deadline Magazinessa". Myöhemmin sarjaa käsikirjoitti Peter Milligan.
Vuonna 1995 sarjakuvasta tehtiin elokuvasovitus "Tank Girl", mutta se ei saavuttanut suurempaa menestystä. Deadline-lehti lopetettiin samana vuonna, eikä sarjakuva ole ilmestynyt sen jälkeen.