tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Skeet

Skeet on ampumaurheilua, jossa pyritään ampumaan lentäviä savikiekkoja haulikolla. Pääasiallinen ero trap- ja skeet-ammunnan välillä on kiekkojen lentosuunta. Trap-lajeissa ammutaan viideltä paikalta ampujasta poispäin lentäviä kiekkoja, skeetissä ampumapaikkaa, samoin kuin kiekkojen määrää ja lentosuuntaa ampujasta nähden vaihdellaan. Kilpailuissa käytetään yleensä päällekkäispiippuista haulikkoa, mutta joskus myös pumpputoimista, rinnakkaispiippuista tai itselataavaa haulikkoa. Haulikkoammunnassa pyritään simuloimaan linnunmetsästystä.
Skeetissä ampumarata on puoliympyrän muotoinen. Puoliympyrän kaaren molemmissa päissä on heitintornit; oikeassa päässä matala ja vasemmassa päässä korkea. Tornien etäisyys toisistaan on noin 36 metriä. Ampumapaikkoja on kahdeksan. Paikka numero 8 sijaitsee tornien välisellä linjalla keskellä rataa. Paikka 1 on korkean ja paikka 7 matalan tornin edessä. Paikat 2–6 sijaitsevat puoliympyrän kaarella noin kahdeksan metrin päässä toisistaan.
Korkeasta tornista kiekot heitetään kolmen metrin korkeudelta vinosti matalaa tornia kohti, ja matalasta tornista metrin korkeudelta kohti korkeaa. Kiekot lentävät noin 90 kilometrin tuntinopeudella, ja lentopituus on noin 65–67 metriä.
Haulipanos on enintään 24 g ja pyöreiden haulien halkaisija on max. 2,5 mm (yleensä noin 2 mm). Patruunassa on 300–400 haulia. Haulien lentomatka noin 200 metriä (2 mm) tai noin 250 metriä (2,5 mm).
Skeet-kilpailussa ammutaan viisi kierrosta, jonka jälkeen kuudelle parhaalle vielä ratkaiseva 60 kiekon finaali. Ampujat on jaettuina kuuden ryhmiin, ja ampumapaikat käydään läpi numerojärjestyksessä. Kierroksen 25 kiekosta yhdeksän on yksittäiskiekkoja, ja kahdeksan kaksoiskiekkoa, jotka lentävät ilmassa samanaikaisesti. 
Kultakin paikalta ammutaan yksittäis- ja/tai kaksoiskiekot kullakin kierroksella tietyn kaavan mukaisesti, eri torneista eri järjestyksessä heitettynä seuraavan taulukon esittämän kaavan mukaisesti:
Ampujan alkuasennossa aseen perä on lantioluun harjan korkeudella ja katse on suunnattuna kiekon lähtösuuntaan. Ampujan rintamasuunta on radan keskisuuntaan, aseen piippu on noin silmien korkeudella. Kiekko lähtee liikkeelle ampujan äänimerkistä 0–3 sekunnin kuluessa. Kiekon lähdettyä liikkeelle asetta nostetaan olkaan ja sitä viedään kiekon lentoradan mukaisesti, kunnes laukaus tapahtuu. Kutakin kiekkoa saa ampua vain kerran, ja kaksoiskiekoissa ammutaan ensiksi ampujaa lähempänä olevan tornin kiekko. 
Skeet on ollut olympialaji vuodesta 1968, ja miehet ja naiset kilpailivat samassa sarjassa 1992 Barcelonan olympialaisiin saakka, jossa kultaa voitti kiinalainen nainen Shan Zhang. Tämän jälkeen siirryttiin sukupuolijaon mukaiseen sarjajakoon ja 1996 ohjelmassa oli vain miesten skeet. Naisten skeet-ammunta on ollut olympiaohjelmassa 2000 Sydneyn kisoista lähtien.
Helmi ja Heikki

Helmi ja Heikki eli Touhulan perhe () on Murat Bernard "Chic" Youngin kehittämä ja King Features Syndicaten levittämä sarjakuva. Youngin kuoleman jälkeen 1973 sarjaa alkoi piirtää hänen poikansa Dean Young. Helmi ja Heikki ilmestyy yksirivisenä strippinä ja viikonloppuisin myös nelirivisenä. Sarjaa julkaisee noin 2 300 lehteä 55 maassa 35 kielellä. "Helmi ja Heikki" on esiintynyt suomeksi myös nimillä "Akseli ja Anni" ja "Tipsa ja Totti".
Ensimmäinen Blondie-strippi julkaistiin Yhdysvalloissa 8. syyskuuta 1930. Vuonna 2005 sarjakuva juhlisti 75-vuotista ilmestymistään sarjalla, jossa esiintyi muiden sarjojen piirroshahmoja.
Sarjakuvan maailma.
Päähenkilöt ovat "Heikki Heikkinen" ("Akseli Touhula", Dagwood Bumstead) ja tämän vaimo "Helmi Heikkinen" ("Anni Touhula", Blondie Bumstead, o.s. Boopadoop). He menivät naimisiin stripissä 17. helmikuuta 1933 ja saivat kaksi lasta, tytön "Kikin" (Cookie) ja pojan "Aleksanterin" (Alexander, alun perin Baby Dumpling). Heillä on myös koira "Sirkka" (Daisy). Miljonäärin poika Heikki jäi perinnöttömäksi ja työskentelee "Julius Tiitisen" (Julius C. Dithers, vaimo "Veera Tiitinen"/Cora Dithers) firmassa ja Helmillä on oma pitopalvelu naapurinsa "Tytti Nuutisen" (Tootsie Woodley, mies "Paavo Nuutinen"/Herb Woodley) kanssa. Naapurustossa on myös eloisa pikkupoika "Elmo" (Elmo Tuttle). Muita hahmoja ovat postinkantaja (Mr. Beasley), kuppilan kokki, kolme työntekijätoveria, jotka kulkevat Heikin kanssa kimppakyydissä (yksi näistä on naapuri Paavo Nuutinen), ja Heikin parturi.
Helmi ja Heikki Suomessa.
Suomen Kuvalehdessä Helmi ja Heikki alkoi ilmestyä 21. tammikuuta 1956. Sarjakuva ilmestyy 15 eri lehdessä, kuten Suomen Kuvalehdessä kokosivun sarjakuvana viimeisellä sivulla. Monissa sanomalehdissä (muun muassa Aamuposti, Etelä-Suomen Sanomat, Karjalainen, Kaleva, Kymen Sanomat, Turun Sanomat, Warkauden lehti ym.) sarjakuva ilmestyy nimellä "Touhulan perhe".
Animaatio.
Yhdysvalloissa tehtiin kaksi animoitua tv-spesiaalia perustuen näyteltyyn Blondie-sarjaan. Molemmat jaksot on julkaistu myös Suomessa vhs:llä 1990-luvulla Golden Voicen suomenkielisellä jälkiäänityksellä nimillä "Helmi ja Heikki" ja "Helmi &amp; Heikki - hääpäivä ja rankka päivä".
Toistuvia teemoja.
Monikerroksiset kerrosvoileivät tunnetaan Yhdysvalloissa nimellä "Dagwood sandwich" sarjan päähenkilön mukaan.
Nokie Edwards

Nole "Nokie" Edwards (9. toukokuuta 1935 Lahoma, Oklahoma – 12. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli The Venturesin alkuperäinen ja tunnetuin soolokitaristi. Hän levytti myös sooloalbumeita.
Edwards lähti The Venturesista vuonna 1968, mutta palasi siihen vuonna 1973. Siinä välissä hän levytti useita sooloalbumeita. Edwardsin toinen jakso The Venturesissa kesti vuoteen 1984, jolloin hän muutti Nashvilleen counrtykitaristiksi. Uransa loppuvaiheissa Edwards esiintyi myös televisiossa, ja hänellä oli rooli muun muassa sarjassa "Deadwood".
Hattutemppu

Hattutempuksi ( tai "hat trick") kutsutaan urheilusuoritusta, jossa sama pelaaja tekee kolme maalia saman ottelun aikana. Sanontaa epäillään käytetyn alun perin kriketissä. Siinä se tarkoittaa suoritusta, jossa syöttäjä polttaa kolme vastustajan pelaajaa kolmella peräkkäisellä syötöllä.
Puhdas hattutemppu on kolme maalia peräkkäin yhden puoliajan kuluessa ilman, että kukaan muu pelaaja tekee maalia siinä välissä. Hollannissa "zuivere hattrick" ("puhdas hattutemppu") vaatii, että ne kolme maalia on tehty peräkkäin ja samalla puoliajalla. Saksassa ja Itävallassa kolme maalia peräkkäin samalla puoliajalla on "(lupenreiner) Hattrick" ("(virheetön) hattutemppu").
Täydellinen hattutemppu ("perfect hat-trick") on yksi maali oikealla jalalla, toinen vasemmalla ja kolmas päällä samassa ottelussa.
Jääkiekon kypärätemppu.
Jääkiekossa hattutemppua kutsutaan myös "kypärätempuksi". Gordie Howen hattutempuksi kutsutaan sitä, kun jääkiekkoilija tekee samassa pelissä maalin, maaliin johtavan syötön ja osallistuu tappeluun.
Hank Marvin

Hank B. Marvin (s. 28. lokakuuta 1941 Newcastle, Englanti, oikea nimi Brian Rankin) on englantilainen kitaristi. Hänet tunnetaan parhaiten The Shadows -yhtyeen soolokitaristina ja johtohahmona. Hank Marvin on julkaissut myös useita sooloalbumeita. 
Marvin aloitti musiikkiharrastuksensa lapsena pianonsoitolla, mutta siirtyi myöhemmin kitaran soittamiseen. Hän käyttää pääasiassa Fender Stratocaster -kitaraa. Hank Marvin käyttää kitaran vibrakampea luodessaan kautta maailman tunnettuja The Shadows -soundeja. 
Marvinin ovat esikuvakseen maininneet mm. Andy Summers, Brian May, Mark Knopfler, Tony Iommi ja Ritchie Blackmore.
Marvin kävi Suomessa syyskuussa 1998 40-vuotisjuhlakiertueellaan ja esiintyi Finlandia-talossa ja Tampere-talossa. Ohjelmistoon kuului sekä kappaleita The Shadows -ajoilta, soolouran kappaleita että poikkeuksellisempia valintoja, kuten Jean-Michel Jarren Oxygène IV.
Marvin on asunut vuodesta 1986 Länsi-Australian Perthissä.
Maija-Liisa Peuhu

Maija-Liisa Peuhu (Peuhu-Kulha; s. 20. tammikuuta 1942 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä. Hänellä on ollut pitkäaikainen rooli Ulla Taalasmaana MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät".
Ura.
Maija-Liisa Peuhu pääsi 18-vuotiaana Suomen Teatterikouluun, josta hän valmistui vuonna 1963. Peuhu työskenteli vakituisena näyttelijänä kahdenkymmenen vuoden ajan eri teattereissa: vuosina 1963–1968 Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, 1968–1970 Kemin kaupunginteatterissa ja vuosina 1970–1983 Turun kaupunginteatterissa. Vuodesta 1983 hän on näytellyt useissa teattereissa freelancerina.
Peuhu on näytellyt myös elokuvissa ja äänirooleissa animaatiosarjoissa, muun muassa "Richard Scarryn touhukas maailma" ja "Fievel".
Vuosina 1998–2006 Peuhu näytteli Ulla Taalasmaata "Salatut elämät" -televisiosarjassa. Roolihahmo oli viimeisen kerran mukana 23. toukokuuta 2007 esitetyssä jaksossa. Hän oli sarjan kuvauksissa uudestaan syksystä 2009 . maaliskuuhun 2010. ja jälleen syksystä 2013 tammikuuhun 2024 saakka. Viimeiset sarjan kuvaukset hän teki keväällä 2022. Peuhu sai aivoinfarktin lokakuussa 2015, ja hänen jalkansa vammautuivat pysyvästi. Hän oli sairaalassa seitsemän viikkoa.
"Salatuista elämistä" pitämänsä tauon aikana Peuhu näytteli viidessä eri teatterissa viidessä eri roolissa, muun muassa Mustion linnan kesäteatterissa 2008. Peuhu lopetti Salatuissa elämissä loppuvuodesta 2023. 
Perhe.
Maija-Liisa Peuhu oli naimisissa Keijo K. Kulhan (1937-2025) kanssa. Peuhulla on kaksi lasta, tytär aiemmasta avioliitosta ja poika Kulhan kanssa.
Valtatie 2 (Viro)

Valtatie 2 (Eurooppatie E263) on Viron pohjois–etelä-suuntaisia pääväyliä. Se kulkee Tallinnasta Paiden, Põltsamaan, Tarton ja Võrun kaupunkien kautta maan kaakkoisrajalle Venäjän Pihkovan ja Latvian Riian kaupunkien väliselle E77-tielle (valtatie 7). Valtatie 2 on 287,8 kilometriä pitkä.
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä "Via Estica".
Tien kulku.
Tie kulkee kuuden maakunnan ja seuraavien kuntien halki:
Sanna Lius

Sanna Maria Lius (o.s. Luostarinen, s. 26. lokakuuta 1976 Imatra) on entinen suomalainen näyttelijä. Lius on näytellyt "Salatut elämät" -sarjassa Elina Taalasmaata.
Liuksen esittämä Elina kuului "Salattujen elämien" alkuperäisiin hahmoihin. Hän näytteli sarjassa vuoden 2007 puoliväliin asti, lyhyttä syksyllä 2006 pitämäänsä kahden kuukauden taukoa lukuun ottamatta. Liuksen poistuminen sarjasta nähtiin tammikuussa 2008. Häntä kuitenkin nähtiin sarjassa uudelleen marras–joulukuussa 2008 muutaman jakson ajan.
Lius on valmistunut merkonomiksi vuonna 1995. Hän on sittemmin työskennellyt toimintaterapeuttina. Lius oli vuodesta 2007 vuoteen 2013 saakka naimisissa entisen jääkiekkoilija Joni Liuksen kanssa. He asuivat Jyväskylässä ja heillä on yksi lapsi.
Bruce Welch

Bruce Welch (s. 2. marraskuuta 1941 Sussex, Englanti) on englantilainen muusikko. Hänet tunnetaan The Shadows-yhtyeen komppikitaristina ja yhtyeen toisena johtohahmona. Welch on sekä akustisen että sähköisen komppikitaran soiton uranuurtaja. Instrumentti nostettiin selvästi yhtyeen kokonaissoinnin ja kappaleiden sovituksen osaksi. Hyvänä esimerkkinä akustisesta soitosta on "Wonderful Land" jossa komppikitara on tasaveroinen orkesteroinnin ohella. Sähkökitarasta esimerkkinä on "FBI" jossa rytmikuvio johtaa kappaletta.
Welch sävelsi useita Cliff Richardin lauluista, joista esimerkiksi "Travelin' Light" sekä Richardin kanssa sävelletty "Don't Talk To Him" olivat hittejä.
Welch toimi solistina The Shadowsin edustaessa Yhdistynyttä kuningaskuntaa (Englantia) 1975 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Let Me Be the One sijoittuen toiseksi.
Hän on tehnyt myös muun muassa elokuva- ja televisiomusiikkia ja toiminut Cliff Richardin tuottajana.
Esko Kovero

Esko Juhani Kovero (s. 18. helmikuuta 1958 Kuusjärvi) on suomalainen näyttelijä.
Kovero tunnetaan Ismo Laitelan roolista MTV3-kanavan saippuasarjassa "Salatut elämät", jossa hän on näytellyt sarjan alusta, vuodesta 1999 lähtien, poistumatta kertaakaan. Vuodesta 2020 hän on esiintynyt sarjassa myös Ismon isän Kalervo Laitelan roolissa. Hän on esiintynyt myös muutamissa suomalaiselokuvissa, kuten vuonna 1989 ilmestyneessä "Talvisota"-elokuvassa. Ennen ryhtymistään vapaaksi näyttelijäksi hän työskenteli Vaasan kaupunginteatterissa (1983–1985), Turun kaupunginteatterissa (1985–1993) ja Tampereen Työväen Teatterissa (1993–1997). 
Kovero on esiintynyt myös televisiomainoksissa, kuten 1990-luvulla Telen NMT-mainoksessa "Mökki". Vuonna 2008 hän vieraili metalliyhtye Diablon "Icaros"-albumilla, jolla hän lukee merisään kappaleessa ”Into the Sea”.
Kovero on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1983. Lisäksi hänellä on sähkö- ja instrumenttiasentajan ammattitutkinnot. Hän on Suomen ortodoksisen kirkon jäsen. Esko Kovero asuu avovaimonsa kanssa Tampereen Pispalassa ja harrastaa kalastusta. Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Kharagaulin piirikunta

Kharagaulin piirikunta () on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa asui 18 571 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 914 neliökilometriä. Sen keskus on Kharagaulin kaupunkityyppinen taajama.
Osa suuresta Bordžomi-Kharagaulin kansallispuistosta sijaitsee Kharagaulin piirikunnan alueella. Alueelle ovat luonteenomaisia jokilaaksot, karsti ja kivennäisvesilähteet. Piirikunnassa sijaitsee Ubisin luostari, jonka Pyhän Yrjön kirkko on rakennettu 800-luvulla.
Anu Palevaara

Anu Irmeli Palevaara (s. 14. elokuuta 1971 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, koreografi ja tanssija. 
Anu Palevaara opiskeli tanssia, draamaa ja laulua Laine Theatre Art -musiikkiteatterikoulussa Englannissa 1990–1993. Palevaara on tehnyt koreografioita mm. Lahden kaupunginteatterille ja Hot Club Dance Companylle. Hän on myös näytellyt naispääosan Markku Pölösen menestyselokuvassa "Kuningasjätkä" (1998) sekä televisiosarjassa "Iskelmäprinssi". Vuonna 1998 hän juonsi Tangomarkkinat Heikki Hietamiehen kanssa.
Filmografia.
Televisiosarjat ja nettisarjat.
Jenni Vainion rooli.
Palevaara tunnetaan parhaiten Jenni Vainion roolista MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät". Palevaara oli sarjassa mukana alusta asti, mutta vuonna 2001 hän jäi äitiyslomalle. Äitiysloman jälkeen Palevaara palasi sarjaan keväällä 2002, jolloin itse sarjassakin Jenni oli saanut lapsen, Niko Vainion. Hahmo poistui ruudusta tämän tekemän vauvojenvaihdon seurauksena marraskuussa 2011. Palevaara kertoi syyksi poistumiselle halunneensa keskittyä välillä muihin projekteihin. Hän palasi kuitenkin Jennin rooliin 28. syyskuuta 2012 esitetyssä jaksossa. Palevaaran esittämä Jenni Vainio kuoli 21. maaliskuuta 2013 esitetyssä jaksossa, jonka myötä näyttelijä jätti sarjan.
Kesällä 2018 esitetyssä "Salattujen elämien" spin-off-sarjassa "Pihlajasatu" Palevaara palasi jälleen Jenni Vainion rooliin.
Valtatie 3 (Viro)

Valtatie 3 on Virossa pohjois–etelä-suuntainen valtaväylä. Se alkaa Koillis-Virossa sijaitsevasta Jõhvista valtatie 1:ltä. Tie kulkee etelään Peipsijärven länsirantaa seuraten, kiertää Mustveen kaupungin, jatkuu Tarton kaupungin läpi ja päättyy Valgaan Latvian rajalle. Valtatie on 219,7 kilometriä pitkä.
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä "Via Hanseatica".
Tien kulku.
Tie kulkee neljän maakunnan ja seuraavien kuntien kautta.
Välimatkataulukko.
Tuomas Reunanen

Tuomas Reunanen (s. 30. elokuuta 1982 Kerava) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt Ami Vainion roolissa MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät" vuosina 2001–2008. Reunanen on soittanut harrastuksekseen 16 vuotta selloa. Hän on pyöräillyt maajoukkueringissä 1998–1999 ja pelannut jääkiekkoa Keravan Shakersissa I-divisioonassa. Reunanen on myös esiintynyt muutamissa mainoksissa ennen rooliaan "Salatuissa elämissä". Hänet tunnetaan Lastenklinikoiden Kummit ry:n kummina, minkä vuoksi hän on osallistunut muun muassa Kummien 24päivää-joulukalenterin kaltaisiin hyväntekeväisyystempauksiin. Reunanen esiintyi myös tammikuussa 2008 alkaneessa Jim-kanavan "Tuuma"-ohjelmassa. "Salatut elämät" -televisiosarjan kuvauksissa Reunanen aloitti loppuvuonna 2000. Syksyllä 2003 hän oli poissa sarjasta loppuvuoden ajan mutta palasi takaisin heti alkuvuonna 2004. Hahmon viimeinen kohtaus kuvattiin syksyllä 2007.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti

Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti () on hallintoalue ("mkhare") Georgian pohjoisosassa. Alueella on noin 27 600 asukasta (2022) ja sen pinta-ala on 4 990 neliökilometriä. Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin pääkaupunki on Ambrolauri.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti rajautuu Samegrelo ja Zemo Svanetiin lännessä, Imeretiin etelässä, Šida Kartliin kaakossa ja Venäjään (Suureen Kaukasukseen) pohjoisessa. Hallintoalue käsittää Ratšan, Letškhumin ja alemman ("kvemo") Svanetian historialliset provinssit. Alue on hyvin vuoristoinen ja harvaan asuttu. Rioni-joki saa alkunsa alueelta ja virtaa sen läpi.
Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svaneti jaetaan neljään piirikuntaan:
Julius Pillai

Julius Pillai on suomalais-intialainen näyttelijä. Hän on esittänyt Taneli Halosen roolihahmoa Salatut elämät -televisiosarjassa.
Arrigo Boito

Arrigo Boito (24. helmikuuta 1842 Padova – 10. kesäkuuta 1918 Milano) oli 1800-luvun jälkipuoliskolla merkittävä kulttuurivaikuttaja Italiassa. Hän oli kirjailija, runoilija, kapellimestari ja säveltäjä. Nykypäivänä hänen tunnetuimmiksi saavutuksikseen luetaan oopperansa "Mefistofele" sekä hänen Giuseppe Verdille kirjoittamaansa kaksi librettoa.
Elämä.
Nuoruus ja opiskelu.
Boito opiskeli Milanon konservatoriossa, josta ystävänsä Franco Faccion tavoin sai stipendin opiskeluun Pariisissa. Ranskan pääkaupungissa hän tapasi Verdin, jolle kirjoitti tekstin yhteen kantaattiin. Palattuaan Milanoon Boito kuitenkin keskittyi taas oman musiikkinsa luomiseen, erityisesti musiikilliseen näkemykseensä Goethen "Faustista". Vuonna 1863 Faccio tilasi häneltä libreton oopperaansa "I profughi fiamminghi" – työhön, jonka Boito sanoi ”puhdistavan nykyään bordellin seinien lailla liatun italialaisen oopperan alttarin”. Verdi otti tämän kommentin henkilökohtaisesti, ja miesten välille muodostui kuilu monen vuoden ajaksi.
Mefistofele ja sen jälkeiset vuodet.
Vuonna 1866, hieman sen jälkeen kun Itävalta oli luovuttanut Venetsian nupullaan olevalle Italian yhdistyneelle kuningaskunnalle, Boito ja Faccio olivat Giuseppe Garibaldin mukana edistämässä yhdistyneen Italian asiaa. Kolmen kuukauden kampanjoinnin jälkeen säveltäjä lähti Puolaan, jossa viimeisteli "Mefistofeleen" 1867.
Oopperan kantaesitys Milanon La Scalassa oli katastrofi 26-vuotiaalle säveltäjälle, joka myös itse johti esitystä kapellimestarin pallilta. Niin laulajien kuin kapellimestarinkin suoritukset jättivät toivomisen varaa, ja esitys venyi yli puolenyön. Ensi-illan päättyessä puoli kahdelta yöllä teatteri oli puolityhjä. La Scalan johdon kikkailu esityksen jakamisella kahteen osaan ei auttanut, ja Boito veti oopperansa pois kierrosta kolmannen esityksen jälkeen.
Työnsä vastaanotosta masentunut Boito keskittyi vaihteeksi muihin asioihin – hän kirjoitti librettoja muille säveltäjille, muun muassa Catalanille ja Ponchiellille ja käänsi italian kielelle oopperoita kuten "Tristanin ja Isolden" ja "Ruslanin ja Ludmilan". Seitsemän vuotta kantaesityksensä jälkeen, vuonna 1875, "Mefistofeleen" uusittu versio sai kuitenkin Bolognassa innostuneen vastaanoton.
Yhteistyö Verdin kanssa.
Vuoteen 1879 mennessä Boito ja Verdi olivat sopineet vanhat nokkapokkansa ja aloittivat hedelmällisen säveltäjä–libretisti-yhteistyön, jonka tuloksena olivat mestariteoksiksi laskettavat oopperat "Otello" ja "Falstaff". Verdi patisti Boitoa jatkamaan myös omaa säveltäjänuraansa, mutta tämä ei kuitenkaan koskaan saanut valmiiksi "Nerone"-oopperaansa, jonka oli aloittanut jo 1862. "Nerone" valmistui lopulta kapellimestarilegenda Arturo Toscaninin johdolla, joka myös johti teoksen kantaesityksen vuonna 1924.
Khašurin piirikunta

Khašurin piirikunta () on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 52 603 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 585,2 neliökilometriä. Sen keskus on Khašurin kaupunki.
Khašuri on rautatieliikenteen solmukohta, jossa Tbilisin–Potin rautatielinjasta lähtee haara Akhaltsikheen ja lyhyt sivuraide Suramiin, joka on piirikunnan alueella sijaitseva historiallinen linnoituskylä ja lomakohde. Piirikunnan nähtävyyksiin lukeutuu lisäksi Tsromin keskiaikainen, 600-luvun alkupuolella rakennettu kirkko.
Valtatie 4 (Viro)

Valtatie 4 on Viron pohjois–etelä-suuntaisia pääväyliä. Se alkaa Tallinnasta ja kulkee Sauen, Märjamaan, Aren ja Pärnun kautta Latvian rajalle Häädemeesten kunnan Iklan kylään. Tie jatkuu Latvian puolella Riikaan. Valtatie on 192,3 kilometriä pitkä.
Valtatie 4 on osa Eurooppatietä E67 eli "Via Balticaa".
Tien kulku.
Tie kulkee kolmen maakunnan ja seuraavien kuntien kautta.
Khobin piirikunta

Khobin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 30 548 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 659 neliökilometriä. Sen keskus on Khobin kaupunki.
Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluu historiallinen Khobin luostari. Alueen läpi virtaa Khobin joki.
Eugene Field

Eugene Field (2. syyskuuta 1850 - 4. marraskuuta 1895) oli yhdysvaltalainen lastenkirjailija ja runojen ja lorujen sepittäjä. 
Field syntyi Saint Louisissa Missourissa, mutta hänen äitinsä kuoli varhain, ja hänen serkkunsa Massachusettsissa otti hänet kasvattaakseen. Hän opiskeli useassa collegessa huonohkoin tuloksin. Hän oli enemmän kiinnostunut piloista ja vitseistä kuin vakavasta koulunkäynnistä. Hän kokeili myös näyttelemistä, muttei viihtynyt kauan. Hänet lähetettiin Eurooppaankin, mistä hän palasi pennittömänä.
Field palasi synnyinsijoilleen Missouriin, avioitui samana vuonna, ja pariskunta sai kahdeksan lasta. Laskut Field pyysi lähettämään suoraa vaimolleen, hänellä kun mielestään oli "huono rahapää". Field pääsi Gazetten toimittajaksi. Siihen hän kirjoitti kevyttä, juorutyylistä pakinaa. Hän työskenteli sittemmin pakinoitsijana myös Denverissä ja Chicagossa. Hän kuoli Kansasissa 45-vuotiaana.
Denverin aikoina hän kirjoitti Hollantilaisen tuutulaulun, joka tunnetaan paremmin nimellä Wynken, Blynken and Nod, jossa päähenkilöt ovat kolme puukengällä purjehtivaa merimiestä - ne kuvaavat lupsahtelevia silmiä ja nuokkuvaa päätä. Suomenettukin runo on nimellä Tuike, Välke ja Huis. Runon pohjalta on varhainen pianosävellys, Walt Disneyn lyhyt piirroselokuva vuodelta 1938 sekä Donovanin kaksikin sävellystä eri aikakausien koosteissa.
Suwa

Suwa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa vuorten ympäröimän Suwajärven etelärannalla Matsumoton kaakkoispuolella. Suwassa on 49 362 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 109,91 neliökilometriä.
Kaupunkioikeudet Suwa sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1941. Kaupungissa sijaitsee Suwa-taisha, yksi Japanin vanhimmista ja tärkeimmistä šintolaisista pyhäköistä. Se toimii yli 10 000 haarapyhäkön pääpyhäkkönä. Kaupungin elämää rytmittävätkin pyhäkön rituaalit ja festivaalit, joista vaikuttavimpiin kuuluu joka kuudes vuosi järjestettävä Onbashira-festivaali, jossa suuria puunrunkoja kuljetetaan vuorilta alas pyhäkölle. Edo-kaudella Suwa kehittyi Suwan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Suwan Takashiman linna rakennettiin uudelleen vuonna 1970. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat myös 1 500–1 900 metrin korkeudella sijaitseva Kirigaminen ylänkö, Kamisuwan kuuma lähde ("onsen") ja Suwajärvellä järjestettävät ilotulitukset. Suwaa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Celia Cruz

Celia Cruz (21. lokakuuta 1924 Havanna – 16. heinäkuuta 2003 New Jersey) oli kuubalainen salsa-laulaja. Hän vietti suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa. 
Celia Cruz aloitti laulamisen jo lapsena. Hänen ensimmäiset levytyksensä tehtiin Venezuelassa vuonna 1948. Vuonna 1950 Cruz liittyi La Sonora Matanzera -yhtyeeseen, jossa hän oli vuoteen 1965 saakka. Cruz muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Vuonna 1962 hän meni naimisiin trumpetisti Pedro Knightin kanssa. Vuonna 1974 Cruz julkaisi Johnny Pachecon kanssa albumin "Celia y Johnny", joka myi kultaa ja valittiin vuonna 2013 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan.. Tämän jälkeen Cruz esiintyi muun muassa Fania All-Stars -yhtyeen kanssa. Vuonna 1991 hän esitti kuubalaisen pop-muusikko Martikan kanssa kappaleen ”Mi tierra”. Cruz kuoli aivokasvaimeen 16. heinäkuuta 2003. Laulajan kuoleman jälkeen julkaistiin vielä hänen viimeinen albuminsa, "Regalo del Alma". Se ilmestyi helmikuussa 2004.
Radiopuhelimet

Radiopuhelimet on Oulussa vuonna 1986 perustettu rockyhtye. Yhtyeen perustivat Kansanturvamusiikkikomissio-yhtyeen entiset soittajat Jarno Mällinen, Jyrki Raatikainen ja Jukka Kangas yhdessä Ei!Ei-yhtyeessä laulaneen Jyrki Mäen kanssa. Yhtye on julkaissut 16 albumia sekä muutamia lyhyempiä äänitteitä. Radiopuhelimet-yhtyeen musiikille on ominaista aggressiivisuus, vahva rytmipohja ja omaperäiset sanoitukset. Yhtyeen musiikki on suurimmaksi osaksi Jarno Mällisen säveltämää. Pääasialliset sanoittajat ovat Mällinen ja Mäki, mutta sanoituksia ovat kirjoittaneet myös rumpali Jyrki Raatikainen sekä useat vierailevat sanoittajat.
Yhtye on tehnyt kaksi näytelmää Nälkäteatterin ja ohjaaja Juha Hurmeen kanssa: "Radiopuhelimet" vuonna 2000 ja "Tommi" vuonna 2005. Juha Hurme on myös toimittanut kirjan, "Radiopuhelimet" (2006) yhdessä Radiopuhelimien J. A. Mäen kanssa. Kirjan on kirjoittanut pääasiallisesti yhtyeen nykyinen kokoonpano. Yhtyeen "Ei kenenkään maa" -albumi on soitettu pääosin akustisin instrumentein. 
Pohjoismaiden kiertue marraskuussa 1994 Jukka Kankaan tilalla
Yhtyeen live-kokoonpanossa syksystä 2023
Yhtyeen kokoonpano.
Aikajana.
Tähän on esitetty Radiopuhelimet-yhtyeen lisäksi sitä edeltäneen Kansanturvamusiikkikomissio-yhtyeen vaiheet. Yhtyeessä esiintyivät Raatikaisen, Mällisen ja Kankaan lisäksi basisti Pekka Salonsaari ja laulaja Antti "Penttla" Penttilä.
Aivotulehdus

Aivotulehdus eli aivokuume tai enkefaliitti on aivojen tulehdus. Sen aiheuttaa useimmiten virus, mutta sen voi aiheuttaa myös bakteeri, tai se voi olla jonkin muun sairauden, kuten vesikauhun, sikotaudin, herpes simplexin tai kupan, komplikaatio. Aivotulehduksen oireita ovat kuume, päänsärky, oksentelu, kouristelu, alentunut tajuisuus ja valonarkuus. Joskus potilailla esiintyy myös muun muassa niskan jäykkyyttä, ataksiaa ja persoonallisuuden muutoksia.
Aivotulehdus johtaa joskus koomaan tai jopa kuolemaan. Se aiheuttaa joskus pysyviä keskushermostovaurioita, ja sairaus on mahdollinen kuurosokeuden syy. Meningoenkefaliitista voidaan puhua, jos myös aivokalvot ovat tulehdustilassa. 
Aivotulehduksen aiheuttava virus on tarttuva. Sairauden akuutti vaihe kestää useimmiten enintään noin viikon, vaikka täysi toipuminen saattaa viedä huomattavasti kauemmin. Vakava aivokuume voi vaurioittaa keskushermostoa pysyvästikin. 
Mikäli aivokuume oireilee hyvin lievästi, potilas saattaa selvitä kotihoidolla. Useimmat kuitenkin tarvitsevat sairaalahoitoa. Aivokuume voi olla tappava varsinkin pikkulapsilla ja vanhoilla ihmisillä. 
Aivokuumeen ennuste vaihtelee. Herpesenkefaliittiin liittyy asikloviirihoidosta huolimatta 19–28 prosentin kuolleisuus, ja hengissä selvinneistäkään suurin osa ei toivu sairaudesta täysin. Suomessa 70 prosenttia tervehtyy muiden virusten aiheuttamista aivokuumeista. Sairautta esiintyy kaiken ikäisillä, etupäässä kuitenkin lapsilla, ikääntyneillä ja heillä, joilla immuunijärjestelmä on jostain syystä heikennyt.
Enkefaliiteilla on lukuisia aiheuttajia, ja toisinaan sairaus jää etiologialtaan epäselväksi. Erään tutkimuksen mukaan vuosittain 1,5/100 000 suomalaisesta sairastuu enkefaliittiin. Lapsilla sairauden uskotaan olevan yleisempi. Japanin aivotulehdus aiheuttaa vuosittain noin 15 000 kuolemaa. Sitä esiintyy Japanissa, Kiinassa, Koreassa, Taiwanissa, Kaakkois-Aasiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
The New York Times

The New York Times (lyh. NYT) New Yorkissa vuonna 1851 perustettu Yhdysvaltojen merkittävimpiin kuuluva sanomalehti. Lehti on saanut yli 130 journalismin Pulitzer-palkintoa.
Lehden keskimääräinen levikki vuonna 2013 oli 1 865 318 kappaletta arkipäivisin ja 2 322 429 sunnuntaisin. Lehdellä on New Yorkin alueella kuusi toimitusta, muualla Yhdysvalloissa 11 ja ulkomailla 26.
"The New York Timesin" toimituksessa työskentelee 1 700 toimittajaa eli noin 7% Yhdysvaltain kaikista vakinaisista toimittajista. Lehden elokuvakriitikot ovat Manohla Dargis ja Alissa Wilkinson.
Lehden arvioidaan olevan poliittisesti lähellä Yhdysvaltain demokraattista puoluetta. Vuoden 1960 vaaleista lähtien se on aina tukenut presidentinvaaleissa demokraattien presidenttiehdokasta.
Historiaa.
"The New York Timesin" perustivat 18. syyskuuta 1851 Henry Jarvis Raymond ja George Jones.
Lehti vähensi 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla toimittajia ja madalsi toimittajien palkkoja. Kuten useissa muissakin amerikkalaislehdissä, lehden ilmoitustulot ovat internetin vaikutuksesta pienentyneet ja tilaajat vähentyneet.
Vuoden 2011 alussa lehti muuttui internetissä pääosin maksulliseksi, sen irtonumeron hinta kaksinkertaistettiin ja panostettiin laatujournalismiin. Lehden pääkilpailija "The Wall Street Journal" oli vuosien ajan ainoa suuri yhdysvaltalaissanomalehti, joka peri verkkoversion lukemisesta maksua. Epäilyksistä huolimatta lehti on menestynyt, joskaan taloustilanne ei vielä syksyllä 2011 ollut hyvä.
Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump suuttui syyskuussa 2019 korkeimman oikeuden uutta tuomaria Brett Kavanaugh’ta käsittelevästä paljastusuutisesta ja vaati päätoimittajaa myöten niitä lehden toimittajia eroamaan, jotka olivat osallistuneet uutisen tekemiseen.
Aiheesta muualla.
Dokumenttielokuvat
Verkossa
Pierre Puvis de Chavannes

Pierre Puvis de Chavannes (14. joulukuuta 1824 Lyon – 24. lokakuuta 1898 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli seinämaalauksen uudistaja ja teki renessanssin inspiroimana suurikokoisia seinämaalauksia. Hänen maalauksissaan oli laajoja väripintoja, yksinkertaisuutta ja varhaisrenessanssin henkisiä himmeitä värisävyjä, vaikka hän muuten suosi viileää klassismia. Hänen teoksensa vaikuttivat laajasti eri taiteilijoiden tuotantoon, myös Suomessa.
Puvis de Chavannesin ura ei ollut välitön menestys, ja mainetta hän alkoi saavuttaa vasta joitakin vuosia myöhemmin, kun Ranskan hallitus hankki erään hänen töistään. Myöhemmin hän nautti laajaa arvostusta ja keräsi opetuslapsia nuoremman polven taiteilijoista. Vaikka Puvis de Chavannes opiskeli romantikkojen kanssa, hänen teostensa katsotaan yleensä edustavan symbolismia. 
Vuonna 1844 Puvis de Chavannes matkusti opiskelemaan Pariisiin muun muassa Eugène Delacroix’n ja Thomas Couturen johdolla. Hän on tunnettu seinämaalauksistaan, joita hän maalasi moniin julkisiin rakennuksiin; näitä ovat Pariisissa muun muassa Panthéon, Hôtel de Ville ja Sorbonne sekä Yhdysvalloissa Bostonin kaupunginkirjasto. Montmartrella hänellä oli suhde mallinsa Suzanne Valadonin kanssa, josta tuli yksi aikansa johtavia naistaiteilijoita. 
Monet suomalaistaiteilijat, muun muassa Venny Soldan-Brofeldt ja Pekka Halonen, saivat vaikutteita Puvis de Chavannesin töistä. Pitkälti hänen ansiotaan oli monumentaalimaalauksen uusi nousu, joka alkoi Ranskassa 1800-luvun lopulla. Helen Schjerfbeck on kertonut ihailleensa Puvis de Chavannesin maalausta "Köyhä kalastaja".
Tukkimiehentäi

Tukkimiehentäi ("Hylobius abietis") on kärsäkkäisiin kuuluva kovakuoriainen. Aikaisemmin lajin kansanomaisena nimityksenä on ollut muun muassa "sarveton palopukki" erotuksena sarvijaakosta, jota kutsuttiin nimellä "sarvellinen palopukki". Yleisenä kansanomaisena nimenä on ollut myös "rautakopra", mikä juontuu lajin taipumuksesta puristua lujasti esimerkiksi puuta tai sormea vasten.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen kuoriainen on 8–14 mm pitkä. Tummissa, lähes mustissa peitinsiivissä on kellertävistä karvoista muodostuneita läikkiä. Lajia on vaikea erottaa pikkutukkikärsäkkäästä ("Hylobius pinastri"). Parhaiten pikkutukkikärsäkkään erottaa tukkimiehentäistä pikkutukkikärsäkkään punertavista raajoista. Tuntosarvet ovat kiinnittyneet lähelle kärsän kärkeä. Suomenkielisen nimensä tukkimiehentäi on saanut siitä, että se voi tarrautua voimakkaasti kiinni metsurin vaatteisiin etenkin tuoreilla hakkuutyömailla. Taksonomisesti tämä kovakuoriaisiin kuuluva kärsäkäs ei ole mitään sukua täille.
Tuoreet hakkuutähteet, etanolin ja alfa-pineenin sekoitus, houkuttavat kevätkesällä parveiluaikana tukkimiehentäitä puoleensa. Parveiluaikana tukkimiehentäit voivat löytää tiensä uusiin puu- ja hirsirakennuksiin.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tukkimiehentäi on levinnyt koko Eurooppaan ja Aasiaan. Tukkimiehentäi on uudistamisvaiheen merkittävin tuhohyönteinen kaikkialla Pohjoismaissa ja myös Suomessa. Suomessa se on erittäin yleinen ja myös metsätaloudelle tuhoja aiheuttava. Se elää etenkin havumetsissä. Tukkimiehentäitä tavataan yleisesti myös puutavaran käsittely- ja saha-alueilla.
Aikuiset hyönteiset nakertavat pienten taimien tyveltä kuorta ja nilaa ravinnokseen. Tukkimiehentäi tappaa syönnillään pääasiassa 1–3-vuotiaita männyn ja kuusen istutustaimia, mutta on lähes kaikkiruokainen puuvartisten ravintokasvien suhteen. Tuhoja torjutaan käsittelemällä taimet etukäteen taimitarhoilla torjunta-aineella ja istuttamalla taimet muokattuun maahan. Tukkimiehentäi pyrkii siirtymään pois kivennäismaalta, kuten hiekalta tai soralta. Tästä syystä havupuiden taimet tulisi istuttaa kivennäismaapintaiseen mättääseen, jossa taimen ympärillä on 10–15 senttimetriä halkaisijaltaan oleva puhdas kivennäismaa-alue. Suomessa hyväksyttyjä tehoaineita tukkimiehentäin torjuntaan ovat deltametriini, imidaklopridi ja lambda-syhalotriini. Tukkimiehentäin toukkia saalistavat ainakin tarhasysikiitäjäiset ("Pterostichus madidus").
Kinopalatsi (Helsinki)

Kinopalatsi on Finnkinon elokuvateatteri Fennia-korttelissa Helsingin Kaisaniemessä. Kinopalatsissa on kymmenen salia ja 1 694 paikkaa. Se avattiin 20. marraskuuta 1998, ja kesäkuuhun 2006 saakka sen omisti Sandrew Metronome. Sandrew Metronome avasi kolme vuotta myöhemmin myös Turussa samannimisen elokuvateatterin.
Kinopalatsi on helmikuussa 1999 avatun Tennispalatsin ohella toinen Helsingin kahdesta suuresta multiplex-elokuvateatterista.
Paikalla on toiminut elokuvakuvateatteri jo vuodesta 1939, jolloin sen nimi oli Metropol. Kyseinen sali on yhä toiminnassa, nykyään salina Kinopalatsi 2. Salissa oli tuhat paikkaa, ja se oli pitkään Helsingin suurin elokuvateatteri. Silloin siellä kävi Suomen-vierailullaan vuonna 1953 myös elokuvatähti Gregory Peck. Teatteri on myöhemmin toiminut nimillä Boston ja Formia. Nykyisen Kinopalatsin sisustus pyrkii jäljittelemään vanhaa 1930-luvun tunnelmaa. Vanhan Metropol-salin sekä Kinopalatsin lippuaulan muutostyöt suunnitteli arkkitehti Edward W. Grew III.
Sanginjärvi

Sanginjärvi on Utajärven kunnan suurin järvi.
Sijainti.
Järvi sijaitsee Sanginkylässä kunnan luoteisosassa, noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta koilliseen lähellä Oulun kunnanrajaa. Sanginjärven laskujoki on Sanginjoki, joka laskee Kortelammen kautta Oulujokeen Oulun Sanginsuun kaupunginosassa. Järveen taas laskee koillisesta Itäoja, jonka yksi haara lähtee Vaaranlammesta Lamminvaaran juurelta. Järvessä on kolme saarta: Lamposaari, Sairastensaari ja Tiironsaari.
Ympäristö.
Sanginjärvi on antanut nimensä koko kylälle, jonka ensimmäinen asutus sijoittui järven kaakkoislaidalle Kärpän ja Niemen talon tienoille ja seuraavaksi luoteiskolkkaan Lahden talon ympäristöön. Myöhemmin asutus kuitenkin keskittyi järven pohjoisrannalle Puutturintien varteen, jonne myös Sangin koulu ja kyläkauppa perustettiin. Alkuperäisen asutuksen lähistölle tosin sijoittui sittemmin Osuuskauppa, samoin kuin jo lakkautettu Sanginkylän posti. Järven etelä- ja lounaisosat Tankolahdelle saakka ovat olleet aina vähän asuttuja, lukuun ottamatta joitakin myöhemmin rakennettuja kesämökkejä ja eräkämppiä. Kesäasutuskin on keskittynyt järven pohjoislaidalle, ehkäpä koska eteläisille rannoille ei ole juuri tieyhteyttä ja länteen Maaselän suuntaan on muutenkin laaja asumaton alue. Siellä sijaitsevaa Järvenpäänsuota lukuun ottamatta järven rannat ovat kuivia kangas- ja peltomaita, laaja turvekäytössä oleva Itäsuo taas jää seututien 837 toiselle puolelle.
Käyttö.
Sanginjärvi on Sangin kylähistorian mukaan ollut jo varhain tärkeä kalapaikka, varsinkin hauki oli aiemmin arvokala, jota järvestä pyydettiin paljon. Ahven ja lahna ovat myös olleet tärkeitä kalastajille, ja matalana ja varsin tummavetisenä järvessä on paljon särkiäkin. Mataluus on johtanut monena talvena hapen puutteeseen ja kalakuolemiinkin. Rantatilojen omistajien ohella kesäasukkaat ovat nauttineet järven näkymistä. Itäojan suulle on rakennettu muitakin varten kota, talvella pohjois-eteläsuunnan moottorikelkkareitti kulkee kodan kautta. Pohjoisrannan pientä Sairastensaarta käytettiin aikanaan talvisin vainajien tilapäisenä hautausmaana, ennen kuin kylälle saatiin oma hautausmaa. Lamposaaren nimi viittaa sen käyttöön lammaslaitumena. Kolmas eli Tiironsaari on pieni luoto. Sanginjärvestä lähtevä Sanginjoki tarjoaa elämyksiä melojille ainakin tulva-aikana, jolloin se on laskettavissa koko pituudeltaan. Sangin kylähistorian mukaan Sanginjärvi ja Sanginjoki muodostivat aikoinaan yhteyden Oulujoen ja Kiiminkijoen vesistöjen välille, lukuun ottamatta muutamia maakannaksia, joihin viittaa mm. Sangin Tervolankylän Talasniemi -paikannimi.
Paavo ja Raili

Paavo ja Raili on suomalainen televisiosarja, jota esitettiin Yle TV2-kanavalla. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi 11. helmikuuta 2004. Toinen tuotantokausi alkoi 11. tammikuuta 2006. Sarjan käsikirjoittivat Eija Vilpas ja Ritva Holmberg. Tv-uusintana sarja esitettiin vuonna 2011.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä loppuvuodesta 2009 ja toinen tuotantokausi keväällä 2010. Maaliskuussa 2020 sarja tuli nähtäviin Yle Areenaan.
Sarjaa on kehuttu hyvän mielen komediasarjaksi.
Juoni.
Sarja alkaa, kun Paavo Grönroos menee Raili Hiltusen kampaamoon ja tovin juteltuaan he tajuavat olevansa vanhoja luokkakavereita. Pian he alkavat seurustella, mutta Paavon äiti Siiri Grönroos ei hyväksy poikansa suhdetta Railiin. Siiri sanoo Paavolle häipyvänsä tämän elämästä, eikä hän näe häntä enää koskaan. Myöhemmin hän ymmärtää rajoittaneensa liikaa poikansa elämää ja pyytää anteeksi. Pian kuvioihin ilmestyy mies nimeltä Kauko Lehikoinen, joka uhkaa viedä Siirin rahat. Myös Railin ex-mies Ilpo ilmestyy sekoittamaan kuviot. Railin ja Ilpon jo aikuinen poika, Jari, ilmestyy Railin oven taakse ja tarvitsee tilapäismajoitusta.
Toinen tuotantokausi alkaa Paavon ja Railin kesäloman merkeissä. He muuttavat uuteen asuntoon, ja myös Railin kampaamo muuttaa. Toisella tuotantokaudella kuvataan pitkälti Paavon ja Railin arkielämää avioparina. Koko sarjan tapahtumat sijoittuvat Tampereelle.
Dissonanssi

Dissonanssi eli riitasointu ("riitasointisuus", "dissonoivuus") on musiikinteorian käsite, jolla tarkoitetaan samanaikaisten tai peräkkäisten sävelien soivuuden puutetta. 
Länsimaisessa musiikissa luetaan tavallisesti intervalleista dissonansseiksi suuri ja pieni sekunti, suuri ja pieni septimi sekä kaikki ylinousevat ja vähennetyt intervallit. Myös puhdasta kvarttia pidetään riitaintervallina kun se esiintyy bassoon nähden. Soinnuista ovat dissonansseja eli riitasointuja ne, joihin sisältyy ainakin yksi dissonoiva intervalli, eli kaikki muut paitsi duuri- ja mollikolmisoinnut. Eri aikoina eri intervallien dissonanssi on kuitenkin koettu eri tavalla, esimerkiksi terssiä pidettiin vielä keskiajan musiikissa dissonoivana.
Mike Markkula

Armas Clifford (”Mike”) Markkula, Jr. (s. 11. helmikuuta 1942) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja yksi tietokoneyhtiö Applen alkuvaiheen rahoittajista. Markkula loi omaisuutensa henkilöstöoptioilla 1960- ja 1970-luvuilla toimiessaan markkinointipäällikkönä Intelillä ja Fairchild Semiconductorissa.
Apple tarvitsi rahaa Apple II:n emolevyjen valmistamista varten . Mike Markkula auttoi liiketoimintasuunnitelman kirjoittamisessa ja päätyi liittymään yhtiöön sen kolmantena osakkaana. 
Markkula sijoitti 80 000 dollarin alkupääoman ja antoi 170 000 dollarin lainan Steve Jobsin ja Steve Wozniakin perustamaan Appleen. Sijoituksellaan Markkula sai haltuunsa kolmanneksen yhtiön osakkeista. Markkula toimi yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1981–1983 ja hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1997 saakka.
Markkula jätti Applen hallituksen vuonna 1997. Aktiivisen työuransa lopetettuaan hän on toiminut hyväntekeväisyyden parissa yhdessä Linda-vaimonsa kanssa. 
Amerikansuomalaisen Markkulan juuret ovat Sievissä Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan rajalla, josta hänen isovanhempansa muuttivat Yhdysvaltoihin vuonna 1883.
Konsonanssi

Konsonanssi (), musiikillisena terminä voi viitata joko tasasointiseen harmoniaan, sointuun tai intervalliin. Yksinkertaistetusti konsonanssi tarkoittaa sitä, että kaksi yhtä aikaa soivaa säveltä kuulostaa miellyttävältä ja sävelet ns. sulautuvat toisiinsa. Konsonanssia ja dissonanssia pidetään usein vastakohtina toisilleen. Kun dissonanssi koetaan epävakaaksi, konsonanssi edustaa vakautta sekä tehoa, jota ei tarvitse purkaa tai käsitellä. Tonaalisessa musiikissa jännitteiset intervallit pyrkivät etenemään vakaampaan intervalliin eli dissonanssit purkautuvat konsonanssille.
Länsimaisessa musiikissa käsitetään intervalleista konsonansseiksi yleensä puhdas oktaavi, kvartti ja kvintti sekä suuri ja pieni terssi ja seksti. Näille on yhteistä se, että niissä olevien sävelten taajuuksien suhteet voidaan esittää pelkästään kokonaislukujen 1–6 avulla. Soinnuista ovat konsonansseja ne, joissa on pelkästään konsonoivia intervalleja; tällaisia ovat duuri- ja mollikolmisoinnut.
Škhara

Škhara (, ) on Georgian korkein vuori. Se sijaitsee Georgian Svanetian alueen ja Venäjän Kabardi-Balkarian rajalla, 88 kilometriä Kutaisin kaupungista pohjoiseen. Huippu kuuluu Suureen Kaukasukseen ja sijaitsee sen keskiosassa Euroopan korkeimman vuoren Elbrusin kaakkoispuolella. Škhara on Kaukasuksen kolmanneksi korkein vuori heti siitä muutama kilometri pohjoiseen sijaitsevan ja muutama metri korkeamman Dyhtaun jälkeen.
Škhara on Bezingin (tai Bezengin) muurina tunnetun 12 kilometriä pitkän massiivin korkein kohta ja itäinen ankkuri. Se on suurikokoinen ja jyrkkä vuorenhuippu jäätikköalueella ja huomattava haaste vuorikiipeilijöille. Sen pohjoinen rinne (Venäjän puolella) on 1 500 metriä korkea ja sitä pitkin kulkee useita vaikeita kiipeilyreittejä. Škharan läntinen sivuhuippu on 5 068 metrin korkuinen ja oma vuorikiipeilykohteensa. Kiipeämistä koko Bezingin muurin yli pidetään "Euroopan pisimpänä, vaikeimpana ja sitovimpana tutkimusretkenä". 
Huipulle kiipesi ensimmäisen kerran vuonna 1888 koillista reittiä pitkin brittiläis-sveitsiläinen retkikunta, jonka muodostivat U. Almer, J. Cockin ja C. Roth. Reitti on edelleen yksi vuoren helpoimmista ja suosituimmista reiteistä. Bezingin muurin ylittivät kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran itävaltalaiset K. Poppinger, K. Moldan ja S. Schintlmeister vuonna 1931. 
Venäjän puolella massiivia kiipeämistä helpottaa hyvin varustettu Bezengin leiri, jossa on majoja, kirjasto ja sauna. Georgian puoli on syrjäisempi ja raportit maantierosvoista ovat pitäneet kiipeilijät loitolla. Vain "kourallinen ihmisiä" kiipeää Škharalle vuosittain vaikeuden, korkeuden ja syrjäisen sijannin vuoksi.
Chanson

Chanson (ranskaa, ’laulu’; ) tarkoittaa usein mitä tahansa laulua, jonka sanat ovat ranskaksi, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös klassisia ranskalaisia melodisia lauluja tai polyfonisia ranskalaisia lauluja keskiajan ja renessanssin musiikissa. Vanhemmat chansonit olivat yleensä jossain formes fixesissä: balladessa, rondeaussa tai virelaissa vaikka myöhemmin muoto oli teoksissa vapaampi. Kuuluisimpia chansonsäveltäjiä olivat Guillaume Dufay, Johannes Ockeghem ja Josquin Desprez. Chanson-tyylisiä lauluja kuunneltiin useimmiten renessanssin aikana. 
Chanson-nimitystä käytetään vanhimmassa ranskalaisessa runoudessa sekä eeppisistä runoista (esimerkiksi "chanson degeste", kuten sankarirunoelma "Rolandin laulu") että lyyrillis-eeppisistä runoista (esimerkiksi "chanson d’histoire", "chanson detoile", naisten käsitöiden ääressä laulamia lauluja) ja puhtaasti lyyrillisistä runoista. Sittemmin chansoneiksi ruvettiin sanomaan kansanomaisia lauluja yleensä sisällyksestä riippumatta. Suuri kokoelma neliäänisiä chanson-lauluja julkaistiin Pariisissa 1527−1549, sekä myöhemmin, 1627−1654 ja 1623−1667, kokoelmat yksi- ja kaksiäänisiä "Tanssi- ja juomalauluja". Tämä sävellyslaji levisi sitten Alankomaihin ja Saksaan. Niiden tyyli on vaikuttanut myös kansanlaulun pintakerroksiin.
Myöhemmin chansoniksi on kutsuttu sävelmän ja tekstin kiinteään vuorovaikutukseen perustuvia laulelmia. Chansonit voivat olla luonteeltaan esimerkiksi kertovia tai elegisiä, poliittisia, satiirisia tai koomisia. Usein chanson on ollut esittäjänsä säveltämä ja sanoittama. Tunnettuja 1900-luvun chanson-taiteilijoita ovat olleet esimerkiksi Charles Aznavour, Jacques Brel ja Georges Brassens, säveltäjä Joseph Kosma, laulajia Maurice Chevalier, Charles Trenet, Edith Piaf, Juliette Greco ja Yves Montand.
Ambrosialainen kirkkomusiikki

Ambrosialainen kirkkomusiikki oli keskiajalla vaikuttaneista paikallisista jumalanpalvelusperinteistä tärkein heti Rooman jälkeen. Se syntyi Milanossa ja on nimetty pyhän Ambrosiuksen, Milanon piispan mukaan. Ambrosialainen kirkkomusiikki ja riitti ovat säilyneet Milanossa ja sen ympäristössä meidän päiviimme asti, vaikka sitä on pyritty vuosisatojen aikana kitkemään ja syrjäyttämään muun muassa gregoriaanisella kirkkomusiikilla. 
Ambrosialaisessa kirkkomusiikissa käytettävät liturgiset tekstit on kirjoittanut luultavasti pyhä Ambrosius tai joku aikalainen noin vuonna 374. Ambrosiuksen kirjoitettua joitakin hymnejä omaksuttiin hänen tyylinsä kirjoittaa musiikkia ja tätä tyyliä kutsutaan ambrosialaiseksi kirkkomusiikiksi. Tämä tyyli levisi Italiasta ainakin Ranskaan, Espanjaan ja Afrikan pohjoisosaan. Ambrosiuksen hymnejä olivat ”Deus creator omnium” (Herra kaiken luoja), ”Aeterne rerum conditor” (Ikuinen maailman luoja) ja ”Veni redemptor genium” (Tule pakanoiden vapahtaja).