tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antti Aakkonen

Antti Aakkonen (13. lokakuuta 1874 Temmes – 8. elokuuta 1946) oli suomalainen jääkärikersantti ja maalari. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan kuormasto- ja muonitusaliupseerina. 
Perhetausta ja koulutus.
Aakkosen vanhemmat olivat työmies Antti Aakkonen ja Anna Kettunen. Hänen 1. puolisonsa oli Kaisa Sofia Heiskari (kuollut) ja 2. puoliso Hilma Elmiina Tammelin. Hän oli käynyt käsityökoulun.
Jääkärikausi.
Aakkonen työskenteli maalarina Kemin seuduilla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 26. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 24. toukokuuta 1917 sairauden takia siviilityöhön. Aakkonen palasi 31. lokakuuta 1917 takaisin täydennysjoukkoon, ja hänet siirrettiin 17. marraskuuta 1917 uudelleen 3. komppaniaan.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Aakkonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hänet siirrettiin kuormasto ja muonitusaliupseeriksi 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan 28. maaliskuuta 1918. Sotatoimiin hän osallistui Suomen sisällissodassa Kuokkalan ja Rajajoen taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Aakkonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimeksi sittemmin tuli Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Hänet vapautettiin sotapalveluksesta huonon yleiskuntonsa vuoksi 26. marraskuuta 1918. Hän työskenteli sodan jälkeen maalarina Rovaniemellä, perustaen myöhemmin oman maalariliikkeen. Hänet on haudattu Rovaniemelle.
Annika Thor

Annika Thor (o.s. Katz, s. 2. kesäkuuta 1950) on ruotsalainen kirjailija, joka kirjoittaa erityisesti lasten- ja nuortenkirjallisuutta.
Ura.
Annika Thor syntyi göteborgilaiseen juutalaisperheeseen vuonna 1950, mutta nykyisin hän asuu Tukholmassa. Thor tuli kuuluisaksi elokuva- ja televisiokriitikkona. Aiemmin hän työskenteli kirjastonhoitajana. Nykyään hän on yksi suosituimmista ja kuuluisimmista nuortenkirjailijoista Ruotsissa. Hän on saanut useita palkintoja, kuten Astrid Lindgren -palkinnon 2000, Maria Gripe -palkinnon 2005 ja August-palkinnon 1997, ja hänen kirjojaan on käännetty monille eri kielille.
Thorin esikoisteos oli "Saari meren keskellä" (1996). Kirja pääsi ehdolle Ruotsin arvostetun August-palkinnon saajaksi ja sai arvostetun saksalaisen nuorisokirjallisuuspalkinnon. "Saari meren keskellä" on ensimmäinen osa neljästä kirjasta, jotka kertovat juutalaisista siskoksista Steffistä ja Nellistä, jotka asuvat Wienissä. Heidät lähetetään maanpakoon Ruotsiin, jotta he olisivat turvassa kansallissosialistien vainolta. Kirjasarja kertoo heidän lapsuudestaan ja elämästään pakoilijoina. Annika Thor teki käsikirjoituksen Steffin ja Nellin tarinan kertovaan televisiosovitukseen, joka näytettiin Ruotsin televisiossa joulukuussa 2003.
Vuonna 1997 Annika Thor julkaisi kirjan "Totuus vai tehtävä", joka voitti August-palkinnon. Kirja kertoo koulukiusauksesta, jossa 12-vuotias Nora pelkää että on menettänyt parhaan ystävänsä. Nora ei missään nimessä haluaisi oleilla epäsuositun Karinin kanssa. Kirja kertoo koulussa päivittäin tapahtuvista julmuuksista. Annika Thor kertoo tarinan siten, että lukija ymmärtää että jokaista ihmistä pitää kohdella kunnioittavasti ja ottaa vastuu omista teoistaan. Kirjasta tehtiin myös elokuva, jonka ohjasi Christina Olofson. Annika Thor kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen.
Thorin ensimmäinen lastenkirja oli vuonna 2002 ilmestynyt "Punainen sydän, sininen perhonen". Tarina kertoo ala-asteella olevien Alvan ja Loven rakkaustarinan. Kirja sai saksalaisen nuorisokirjallisuus palkinnon vuonna 2004. Kirjan jatko-osa "Perhosia mahassa, pala kurkussa" kertoo Alvan ja Loven erosta. Heidän ystävyytensä kuitenkin jatkuu, sillä heillä molemmilla on kaneja lemmikkinä.
Halla (maalaus)

Halla on Hugo Simbergin vuonna 1895 valmistunut symbolistinen vesiväri- ja guassimaalaus, 27×18 cm. "Halla" kuuluu Simbergin tärkeimpiin töihin. Se on nykyään Ateneumin taidemuseon kokoelmissa.
Maalauksen hahmo on suurikorvainen, kelmeänvaalea viljakuhilaan päällä istuva olento, joka puhaltaa kylmää huurua ympärilleen. Halla saapuu turhia kyselemättä kylminä kirkkaina öinä ja se keskittyy istuen tehtäväänsä. Maalauksen oranssi taivas saattaa tietää vielä auringonpaistetta seuraavana päivänä, mutta hallaan päättyy monen kasvin kasvu siltä kesältä ja niiden sato on menetetty. Simberg maalasi hallansa kuin myöhästyneeksi, koska se kohtasi näillä pelloilla vain jo seipäille nostettua viljaa.
Paperille tehty maalaus on liimattu lumppupaperille, jonka leveät, tummanruskeat reunat rajaavat maalausta voimakkaasti.
"Hallassa" on kuvallisia yhtymäkohtia paria vuotta aikaisemmin valmistuneeseen Edvard Munchin "Huuto"-teokseen. Molemmissa on samaa tuskaa, appoisen auki olevat suut sekä lohdutonta tunnetta.
Maalauksen historiaa.
Hugo Simberg kertoi maalauksesta kirjeessään veljelleen
"Se esittää hallaa, joka rauhallisena kirkkaana syyspäivän iltapäivän auringonlaskun aikaan levittäytyy seudun ylle. Sitä esittää ihmisolento, joka on hyvin tyylitelty, jolla on aivan valkoinen ihonväri ja joka on tehty ihonvärisin ääriviivoin. Se istuu ruiskuhilaan päällä ja puhaltaa henkiverhonsa ja leikatun ruispellon ylle, jossa näkyy asiaankuuluvia kuhilaita. Horisontin muodostavat Ruoveden kukkulat, etummaisena havupuuta, mustanvihreää, sitten lehtipuuta, intensiivisen keltaista, syksyistä ja sitten viimein kukkiva kukkula. Olen koettanut saada aikaan kauniin värikokonaisuuden."
"Halla" syntyi Ruovedellä, jossa Hugo Simberg työskenteli kolmeen otteeseen vuosina 1895–1897. "Hallassa" yhdistyvät Simbergin fantasiamaailma, Ruoveden korpimaisemissa koettu yksinäisyys, maanviljelijöiden työ ja luonnon armoilla oleminen. Simberg oli Ruovedellä Akseli Gallen-Kallelan yksityisoppilaana tämän rakentaessa tuohon aikaan erämaa-ateljeetaan sinne.
Simbergin taiteelle Ruovedelle siirtyminen merkitsi taiteellista vapautumista. Hän löysi noissa puitteissa oman persoonallisen ilmaisutapansa.
Taiteilija myi "Hallan" Ateneumin taidemuseolle vuonna 1913 osana 50 akvarelli- ja guassimaalauksen kokonaisuutta.
Forsius

Forsius on suomalainen suku, joka on vaikuttanut erityisesti Vihdissä. Nimi viittaa Helsingin kaupunkiin () ja kertoi kantajansa olevan sieltä kotoisin. 1500-luvulla "Forsius" oli yleinen nimi papiston keskuudessa, tunnetuin oli Sigfridus Aronus Forsius (noin 1560–1624) astrologi ja almanakkojen julkaisija. Nykyisin elävät Forsiukset ovat kuitenkin Vihdin kirkkoherra "Georgius Forsiuksen" (k. 1640) jälkeläisiä. 
Helsingin yliopiston juhlarahaston "Forsius-Wittingin stipendirahasto" tukee Gustaf Henrik Forsiuksen jälkeläisten yliopisto-opiskeluja.
Jaakko Vainio

Jaakko Vainio (alun perin Repo, 14. helmikuuta 1892 Kurkijoki − 6. kesäkuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen Maalaisliiton Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittu kansanedustaja vuosina 1922−1924. Presidentin valitsijamiehenä Vainio oli vuonna 1931.
Aina vuoteen 1932 Vainio työskenteli "Maakansa"-lehdessä Viipurissa, vuodet 1920−1932 lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli Viipurin läänin lääninhallituksen virkailijana Viipurissa ja myöhemmin Kymen läänin lääninhallituksen virkailijana Kotkassa.
Vainion vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Repo ja Katrina Kojo. Hän oli naimisissa Hilja Uotisen kanssa vuosina 1917−1938 ja Kerttu Ester Raition (entinen Vaha) kanssa vuodesta 1940.
Fritz Neidhold

Fritz Neidhold (16. marraskuuta 1887-27. tammikuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. 
Neidhold oli syntynyt St. Kilianissa Schleusingenissa. Hän liittyi armeijaan ennen ensimmäistä maailmansotaa ja 1912 hänet ylennettiin keisarillisen Saksan armeijan luutnantiksi. 1938 Neidhold liittyi Natsi-Saksan armeijaan everstiluutnanttina ja toisen maailmansodan alettua hän sai komentoonsa 332. Saksan jalkaväkirykmentin. Sodan lopussa hän oli Balkanilla operoivan saksalais-kroatialaisen 369. legioonalaisdivisioonan komentaja. Joukko-osastoon värvättiin saksalaisten lisäksi myös kroaatteja ja Neidholdin komennossa se osallistui taisteluun Titon partisaaneja vastaan. Hänet palkittiin ansioistaan ritariristin rautaristillä. 
Neidhold antautui sodan jälkeen liittoutuneille, jotka luovuttivat hänet Jugoslaviaan. Neidhold tuomittiin Belgradissa kuolemaan sotarikoksista ja hirtettiin 27. tammikuuta 1947 useiden muiden korkea-arvoisten saksalaisupseerien kanssa.
Nikolai Kurjanovitš

Nikolai Vladimirovitš Kurjanovitš (s. 19. kesäkuuta 1966, Tulun) on venäläinen äärikansallinen poliitikko, entinen duuman jäsen (LDPR), nykyisin kansallissosialistisen Pyhän liiton johtajia (Славянский союз).
Kurjanovitš on opiskellut Novosibirskissä sotilaspoliittisessa opistossa, lakia Irkutskissa ja pääesikunnan akatemiassa. Hän palveli 1987–1992 merijalkaväessä.
Hänet valittiin duumaan Vladimir Žirinovskin perustaman LDPR:n ehdokkaana, mutta hänet erotettiin parlamenttiryhmästä ja puolueesta 2006.
Kurjanovitš oli järjestämässä "venäläisiä marsseja" kansallisen yhtenäisyyden päivänä ja Stalinin syntymäpäivänä. Hänet nähtiin myös televisiokameroiden edessä tekemässä natsitervehdystä. Duumassa hän teki ehdotuksen homoseksuaalisuuden rikosaseman palauttamisesta ja ulkomaalaisten kanssa naimisiin menevien naisten kansalaisuuden peruuttamisesta.
Hän sai kuuluisuutta kokoamalla listan "Venäjän kansan vihollisista", joihin kuului mm. Anna Politkovskaja.
Kurjanovitš pyrki ehdolle Venäjän presidentinvaalissa 2008, ehdokkuus hylättiin rekisteröintisäännösten rikkomuksen vuoksi.
Irenat (suku)

Irenat ("Irena") on pienikokoisten varpuslintujen suku, joka kuuluu irenoiden heimoon. Sukuun kuuluu kaksi lajia.
Irenat esiintyvät luonnonvaraisina Filippiineillä ja Etelä-Aasiassa. Irenoita tapaa useimmin metsistä ja plantaaseilta. Ne ovat bulbulimaisia lintuja, mutta ovat kuitenkin bulbuleita värikkäämpiä, ja myös koirailla ja naarailla on eroja. Koirailla on tummansininen höyhenpeite, naaraat ovat arkisempia ja vihertäviä. Irenat syövät hedelmiä, etenkin viikunoita, ja joskus myös hyönteisiä. Lintujen pesä on puussa, ja siellä on 2–3 munaa.
Senaarijärjestelmä

Senaarijärjestelmä (kuusijärjestelmä) on lukujärjestelmä, jonka kantaluku on 6. Lukujen esittämiseen käytetään numeroita 0–5. Kuusijärjestelmän lukuja merkitään alaindeksillä 6.
Alkuluvut senaarijärjestelmässä.
Kuusijärjestelmää sopii hyvin esimerkiksi alkulukujen tutkimiseen, koska kaikki alkuluvut, paitsi luvut 2 ja 3, päättyvät järjestelmässä joko numeroon 1 tai 5. Toisin sanoen, jos "p" on alkuluku, niin "p" ≡ 1 (mod 6) tai "p" ≡ 5 (mod 6).
Yllä oleva ominaisuus todistetaan kongruenssin ominaisuuksien perusteella. Nimittäin jos "x" ≡ "a" (mod "n"), niin "x" = "k n" + "a", missä "x, a, k, n" ovat tiettyjä kokonaislukuja.
Tarkastellaan nyt alkulukua "p" modulo 6.
Ensinnäkin "p" ei ole parillinen. Näin ollen mikään ehdoista "p" ≡ 0 (mod 6), "p" ≡ 2 (mod 6) tai "p" ≡ 4 (mod 6) ei ole voimassa, koska muuten voisi esimerkiksi olla "p" = 6"k" + "4" = 2(3"k" + 2) jollain kokonaisluvulla "k" osittelulain nojalla.
Toisaalta tiedetään esimerkeistä, että on olemassa alkulukuja, jotka toteuttavat joko yhtälön "p" ≡ 1 (mod 6) tai "p" ≡ 5 (mod 6). Riittää siis tarkastella vielä tapausta "p" ≡ 3 (mod 6).
Jos "p" ≡ 3 (mod 6), niin "p" = 6"k" + 3 = 3(2"k" + 1) jollain "k", jälleen osittelulain perusteella. Toisin sanoen, on olemassa alkuluku "p", joka on jaollinen luvulla 3, joten "p" ei ole alkuluku. Tämä on ristiriita, joten oletuksen "p" ≡ 3 (mod 6) täytyy olla väärä ja alkuperäinen väite tosi. M.O.T. 
Huomautettakoon, että kaikki senaarijärjestelmässä numeroihin 1 tai 5 päättyvät luvut eivät kuitenkaan ole alkulukuja. Esimerkiksi luku 25 = 416 on neliöluku, eikä siis alkuluku. Luku 7775 = 555556 on puolestaan jaollinen 25:llä, eikä sekään näin ollen ole alkuluku.
Ympäristölupavirastot

Ympäristölupavirastot toimivat Suomessa aikaisemmin vuosina 2000–2009 vesilain ja ympäristönsuojelulain mukaisina alueellisina valtion lupaviranomaisina. Ympäristölupavirastot lakkautettiin 1. tammikuuta 2010, ja niiden tehtävät siirrettiin aluehallintovirastoihin.
Ympäristölupavirastot päättivät ympäristövaikutuksiltaan merkittävistä ympäristöluvista ja vesilain mukaisista luvista sekä niistä luvista, joissa alueellinen ympäristökeskus oli hakijana tai oli merkittävästi edistänyt hankkeen toteuttamista. Ympäristölupavirastot käsittelivät myös pääosan vesien pilaantumisesta aiheutuvista korvausasioista. 
Ympäristölupavirastot kuuluivat ympäristöministeriön hallinnonalaan. Virastoja oli kolme:
Sääskikertut

Sääskikertut (Polioptilidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan Amerikasta. Useimmat lajeista ovat paikkalintuja, jotka elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla, mutta mm. sinisääskikerttu muuttaa etelään kesällä. Sääskikertut muistuttavat rakenteeltaan ja tavoiltaan kerttuja, liikkuessaan lakkaamatta lehvistössä hyönteisiä etsiessään. Sääskikerttujen väritys on pääosin siniharmaa, ja niillä on hyönteissyöjän pitkä ja terävä nokka. Monilla lajeilla on huomiota herättävä musta päälaki ja pitkä mustavalkoinen pyrstö. 
Sääskikerttuihin kuuluu kolme sukua ja 15 lajia. Suurin suku on sääskikerttujen suku, johon kuuluu 12 lajia.
Juho Vihtori Vainio

Johan Viktor (Juho Vihtori) Vainio (synt. Johansson, 2. elokuuta 1890 Jokioinen − 25. maaliskuuta 1942 Karkkila) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuonna 1923. Varasijalta eduskuntaan noussut Vainio ehti olemaan kansanedustajana vain muutaman kuukauden, kunnes hänet pidätettiin ja tuomittiin vankeuteen poliittisen toimintansa johdosta.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Juho Vihtori Vainion vanhemmat olivat työmies Juho Johansson ja Kustaava Henrika Rönn. Hän kävi kaksi vuotta kansakoulua ja työskenteli myöhemmin viilarina Pyhäjärvellä, Helsingissä ja Karkkilassa. 
Sisällissota.
Ennen sisällissotaa Vainio työskenteli Helsingissä Pasilan konepajalla ja kuului Suomen Rautatieläisten Liittoon. Sodan käynnistyttyä Vainio liittyi Helsingin punakaartin rautatieläisten komppaniaan, mutta sydänvaivojensa vuoksi hänet siirrettiin pian Helsingin työväentalolle komendantti Gustaf Tamlanderin lähetiksi. Helsingin valtauksen jälkeen Vainio onnistui välttämään vangitsemisen ja palasi myöhemmin keväällä kotiinsa Karkkilan Nyhkälään. Joulukuussa 1918 hän joutui valtiorikosoikeuteen ja sai osallisuudestaan kahden vuoden ehdonalaisen tuomion.
Eduskuntaan ja vankilaan.
Vuonna 1921 Vainio liittyi kommunistisen SSTP:n jäseneksi. Hän vaikutti puolueen Pyhäjärven kunnallisjärjestössä sekä Uudenmaan piirijärjestössä. Vuoden 1922 eduskuntavaaleissa Vainio jäi varasijalle. Helmikuussa 1923 hänestä tuli kansanedustaja poliittisista syistä vankilaan joutuneen Matti Väisäsen tilalle.
Vainio ehti toimimaan kansanedustajana vain muutaman kuukauden, kun hänet pidätettiin toukokuun lopussa ja asetettiin syytteeseen SSTP:n julkaiseman laatimisesta. Syksyllä Vainio joutui oikeuteen myös niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Lokakuussa hänet tuomittiin rauhanjulistuksen johdosta kahdeksi vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen ja passitettiin Tammisaaren pakkotyölaitokseen. Suuren kommunistijutun jatkuessa Vainion puolustus vaati syytteiden hylkäämistä katsoessaan, että hänet oli jo tuomittu samojen syiden perusteella. Kesällä 1924 Vainio sai kuitenkin neljä vuotta ja kymmenen kuukautta vankeutta, josta vähennettiin hänen edellisestä tuomiostaan jo istumansa aika. Vapauduttuaan Vainio jätti politiikan ja työskenteli viilarina Karkkilassa Högforsin tehtaalla. Hän kuoli 51-vuotiaana maaliskuussa 1942.
Perhe.
Vihtori Vainion ensimmäinen puoliso oli Lydia Amanda Blomqvist (1886-1915), jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1910. Leskeksi jäätyään Vainio avioitui vuonna 1916 Emma Suomisen (s. 1892) kanssa. Heillä oli yksi lapsi.
Komentoviiri

Komentoviiri, joissakin hakuteoksissa päällikkyysviiri, on tiettyyn virka- tai luottamustehtävään liittyvä erityisviiri. Lähes kaikki komentoviirit ovat malliltaan lippuviirejä; vain merivoimilla on kieppuvia viirejä. Useimmat niistä ovat kaksikielekkeisiä niin sanottuja leveäviirejä.
Presidentin viiri.
Tasavallan presidentin viiriä käytetään ensisijaisesti merellä ja se nostetaan alukseen, jossa presidentti on ja lasketaan heti hänen poistuessaan. Maa-ajoneuvoissa eli lähinnä presidenttiä kuljettavissa autoissa sen paikalla käytetään presidentin lipusta tehtyä pienoislippua.
Presidentin viiri tehtiin alun perin vuonna 1918 valtionhoitaja Mannerheimille eräänlaisena kompromissina lippukiistan ollessa vielä käynnissä, ja se jäi käyttöön kun valtionhoitaja luovutti tehtävänsä tasavallan presidentille. 
Sotaviiri.
Sotaviiri on noin kolme metriä pitkä valkea kaksikielekkeinen viiri, jonka tangonpuoleisessa tyvessä on Suomen pienoislippu.
Merenkulkulaitoksen ja Tullilaitoksen viirit.
Merenkulkulaitoksen päälliköllä oli oma komentoviirinsä, samoin merivoimien eri päälliköillä.
Merenkulkulaitoksen aluksille tarkoitettu kaksihaarainen toimintaviiri säilyi varsinaisen laitoksen loppuun asti. 
Sitä käytettiin silloin kun alus oli virkatehtävässä liikkeellä.
Viiristä on olemassa kaksi versiota eli alkuperäisellä Suomen vaakunalla varustetulla erikoismerkillä ja viimeksi käytössä olleella jossa oli uusi kompassimerkki. 
Rajavartiolaitoksen viirit.
Rajavartiolaitoksella on kaksi omaa komentoviiriä, samoin merivartioston komentajalla omansa
Venekerhojen viirit.
Yleisin komentoviiri on venekerhon kommodorin viiri; se on pursilipun pohjalle tehty kaksikielekkeinen leveäviiri, jossa on kyseisen seuran erikoismerkki. Varakommodorin komentoviiri on muuten samanlainen mutta siinä on alareunassa sininen paarre
Kukastajat

Kukastajat (Dicaeidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo, jonka lajit elävät luonnonvaraisina trooppisessa Etelä-Aasiassa ja Australaasiassa. Kukastajat ovat pieniä tai keskikokoisia pyyleviä lintuja, joiden pituus vaihtelee 10 senttimetristä 18 senttimetriin. Höyhenpeite on osittain kirkkaanvärinen, ja linnuilla on lyhyt pyrstö, lyhyt paksu alaspäin kaartuva nokka ja putkimainen kieli. Kieli on sopeutuma meden syömiseen, mutta linnut syövät myös marjoja, hämähäkkejä ja hyönteisiä. Puusta riippuvassa laukkumaisessa pesässä on 2–4 munaa.
Kukastajiin kuuluu kaksi sukua ja 45 lajia. Suurin suku on kukastajien suku, jossa on 39 lajia.
Pitchfork

Pitchfork on yhdysvaltalaisen Condé Nast Publicationsin verkkojulkaisu ja aikakauslehti, jonka aihealueita ovat musiikin arviointi, musiikkiuutiset ja artistien haastattelut. Alun perin Pitchfork (suom. "talikko") oli chicagolainen internetjulkaisu, jonka Condé Nast osti 2015.
 Pitchfork keskittyy indie-musiikkiin, mutta arvosteluja on monilta musiikin aloilta, kuten elektronisesta musiikista, popista, hip hopista, dancesta, folkista ja jazzista.
Vuonna 1995 avattu sivusto keskittyi uuteen musiikkiin, mutta Pitchforkin journalistit arvostelevat myös uudelleenjulkaistuja albumeja ja bokseja. Sivusto on julkaissut paljon "parhaat"-listoja, kuten parhaat 1970-, 1980- ja 1970-luvun albumit, ja parhaat 1960-luvun kappaleet – ja myös vuosilta 2001–2009 parhaat albumit ja singlet.
Arvostelusysteemi.
Pitchforkin musiikkiarvostelut käyttävät kahta eri arvostelusysteemiä:
24. lokakuuta 2003, Pitchformula.com teki tutkimuksen 5 575 Pitchforkin arvostelun mukaan, ja tuloksena oli:
Tower Gatewayn asema

Tower Gateway on Docklands Light Railwayn asema Lontoon Cityssä lähellä Lontoon Toweria ja Fenchurch Streetin rautatieasemaa. Asema avattiin vuonna 1987 ja se on DLR:n alkuperäinen keskustan pääteasema.
Tower Gatewaystä lähtevät DLR:n junat Becktoniin, muille pääteasemille vaihtoyhteydet ovat väliasemilta. Asemalta on lyhyt kävelymatka Circle- ja District-metrolinjojen käyttämälle Tower Hillin metroasemalle. 
Tower Gatewayn asema rakentuu lippuhallista, jonne kulku on portaita pitkin ja kapeasta kaksiraiteisesta saarilaiturista. Asemalle vievä rata on itäpäästään yksiraiteinen, johtuen Bankin asemalle vievän tunnelin suusta.
A Collection of Beatles Oldies (But Goldies)

A Collection of Beatles Oldies (But Goldies) on The Beatlesin 10. joulukuuta 1966 Isossa-Britanniassa julkaistu kokoelma-albumi. Koska yhtyeellä ei ollut uutta studiomateriaalia, joulun 1966 markkinoille julkaistiin kokoelma-albumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Laskerin ansa

Laskerin ansa () on avausansa shakissa, ja se esiintyy Albinin vastagambiitissa. Se on saanut nimensä Emanuel Laskerin mukaan, vaikka ensimmäisenä sen esitti Serafino Dubois. Avausansa on siitä harvinainen, että siinä korotetaan sotilas ratsuksi jo seitsemännellä siirrolla.
Albinin vastagambiitti alkaa siirroilla:
1. d4 d5
2. c4 e5
3. dxe5 d4
4. e3?
Varomaton siirto. Tavallisempi olisi 4.Rf3.
4. ... Lb4+
5. Ld2 dxe3!
(Katso kuvaaja.) Nyt valkoisen paras vaihtoehto on ottaa tuplasotilas 6.fxe3.
6. Lxb4?? exf2+
Nyt 7.Kxf2 menettäisi kuningattaren 7...Dxd1, joten valkean pitää pelata 7.Ke2.
7. Ke2 fxg1=R+!!
Ratsuksi korottaminen on ansan ydin. Kuningattareksi korottaminen olisi hyvä valkealle. 7...fxg1=D 8.Dxd8+ Kxd8 9.Txg1
Nyt 8.Txg1 Lg4+ voittaa valkean kuningattaren, joten kuninkaan täytyy siirtyä taas.
8. Ke1 Dh4+
Jos valkea yrittää 9.g3 kuningatar haarukoi tornin h1:stä. 9...Qe4+
9. Kd2 Rc6
Peli voisi jatkua esimerkiksi 10.Lc3 Lg4 11...0-0-0+.
The Beatles at the Hollywood Bowl

The Beatles at the Hollywood Bowl on The Beatlesin live-albumi vuodelta 1977. Siltä löytyy 13 kappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Lennon/McCartney, jollei toisin ilmoitettu.
A-puoli
B-puoli
Postitorvi

Postitorvi on vaskipuhallin tai luonnontorvi, joka on venttiilitön ja monesti taivutettu ympyrän muotoiselle lenkille. Postitorvia soitettiin yleensä ratsain liikkuvan posteljoonin tai postivaunujen saapumisen tai lähtemisen merkiksi 1700- ja 1800-luvuilla. Monissa maissa postilaitokset käyttävät edelleen tyyliteltyjä postitorvia tunnuksinaan.
Kornetit kehittyivät postitorvista, joihin lisättiin venttiililäppiä. Joissain klassisen musiikin teoksissa (mm. Mozartin ja Mahlerin sävellyksissä) postitorvea on käytetty muiden instrumenttien ohella. Useimmissa esityksissä se korvataan trumpetilla tai flyygelitorvella.
Frédéric Leclercq

Frédéric "Fred" Leclercq (s. 23. kesäkuuta 1978 Ranska) on ranskalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten englantilaisen extreme power metal -yhtyeen DragonForcen entisenä basistina vuosina 2006-2019. Nykyisin Leclercq vaikuttaa saksalaisen thrash metal -yhtye Kreatorin riveissä ja hän soittaa myös Maladaptive-yhtyeessä, jossa hän soittaa kitaraa, koskettimia ja laulaa sekä puhuu ranskan lisäksi myös saksaa ja englantia.
Yleistä.
Frédéric Leclercq osaa soittaa bassokitaran lisäksi myös normaalia kitaraa, koskettimia sekä laulaa. DragonForcen entisen basistin jätettyä bändin pyydettiin yhtyeen kitaristin Herman Lin vanhaa kaveria Frédéric Leclercqiä täyttämään basistin paikan yhtyeen Japanin ja Pohjois-Amerikan kiertueilla. Leclercq osoitti muiden bändin jäsenten mielestä sellaista lahjakkuutta ja kypsyyttä, että häntä pyydettiin jäämään bändin vakituiseksi jäseneksi. Leclercq suostui empimättä.
Lavashow.
Fredin monilahjakkuutta hyödynnetään DragonForcen lavashowssa. Esimerkiksi joskus Leclercq saattaa vaihtaa yhtyeen toisen kitaristin Sam Totmanin kanssa soittimia kesken laulun. Leclerq myös esittää usein kitarasooloja muiden bändin jäsenten esittäessä sooloja yleisölle.
Ein Kerem

Ein Kerem (, ) on Jerusalemin kaupunginosa. Kristillisen perimätiedon mukaan Johannes Kastaja syntyi Ein Keremissa, minkä vuoksi se on suosittu pyhiinvaelluskohde.
Ein Keremin alueelta on löydetty viitteitä asumuksista jo pronssikauden ajoilta. Johannes Kastajan perimätiedon ansiosta alueella on ollut historiansa aikana useita kirkkoja, esimerkiksi ristiretkien aikaan 1200-luvulla, sekä fransiskaanien kirkko, joka valmistui vuonna 1621. Israelin itsenäisyyssodan aikaan alueelle muutti paljon maahanmuuttajia muualta Aasiasta, kylän alkuperäisen väen paetessa.
Vuonna 1961 Ein Keremiin perustettiin Hadassahin yliopistollinen sairaala ja sinne siirrettiin heprealaisen yliopiston lääketieteellinen tiedekunta.
Halosarin ansa

Halosarin ansa on avausansa, joka esiintyy Blackmar–Diemer-gambiitissa. Nimensä se on saanut pelaaja Hermann Halosar'ilta.
Ansa alkaa seuraavilla siirroilla.
1.d4 d5
2.e4 dxe4
3.Rc3 Rf6
4.f3 exf3
Nyt Rxf3 olisi tavallinen siirto, mutta kuningattarella syöminen asettaa mustalle ansan.
5.Dxf3 Dxd4
6.Le3 Db4?!
Parempi olisi 6...Dg4. Musta ajattelee linnoittamisen olevan estetty Lg4:n takia, mutta valkea linnoittaa kuitenkin.
7.0-0-0 Lg4?
8.Rb5!!
Valkea uhkaa mattia 9.Nxc7#. Ratsua ei voi syödä 8...Dxb5, koska seuraisi 9.Lxb5+.
8...Ra6
9.Dxb7 De4
Musta hävisi vielä nopeammin alkuperäisessä pelissä (Diemer–Halosar, Baden-Baden 1934) 9...Tc8 10.Dxa6 1-0.
10.Dxa6 Dxe3+
Huonompi olisi 10...Lxd1 11.Kxd1 Td8+ 12.Ld2 ja valkea on voitolla, esimerkiksi 12...Rg4 13.Rxc7+ Kd7 14.Dxa7.
11.Kb1 Dc5
12.Rf3
Valkealla on voittoon tarvittava etu.
Oskari Aalto

Oskari Aalto (23. tammikuuta 1887 Alahärmä – 5. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli ja työmies. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Saha ja Maria Eliaksentytär ja hänen puolisonsa oli Kaisa Vilhelmiina Mäenpää. Oskari Aalto työskenteli työmiehenä Kortesjärvellä ennen jääkäriksi ryhtymistään.
Oskari Aalto liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Oskari Aalto saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hän palveli Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajana 4. Jääkärirykmentin 8. jääjäripataljoonan konekiväärikomppaniassa. Oskari Aalto osallistui sotatoimiin Raudussa, missä kaatui 5. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.
Paavo Aaltonen (jääkäri)

Paavo Aaron Aaltonen (18. marraskuuta 1894 Pori – 4. toukokuuta 1938 Tampere) oli suomalainen jääkärivääpeli ja osaston esimies.
Perhe ja koulutus.
Aaltosen vanhemmat olivat koneenhoitaja Johan Gustaf Aaltonen ja Adolfina Tauri ja hänen puolisonsa oli Jenny Maria Aalto. Aaltonen kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Aaltonen työskenteli ennen jääkäriksi ryhtymistään liikeapulaisena Porissa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. heinäkuuta 1916. Hänet siirrettiin 5. lokakuuta jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Aaltonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. maaliskuuta 1918 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta edelleen joukkueenjohtajaksi 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan 15. huhtikuuta 1918. Aaltonen otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Hotakassa, Ilveksessä ja Muolaalla sekä Galitsinan valtaukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Aaltonen palveli 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, minkä nimi ensin muutettiin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi ja sitten Kajaanin sissipataljoonaksi. Hänet komennettiin 17. tammikuuta1919 2. Divisioonaan, Aaltonen erosi puolustusvoimista kun Libaussa tehdyn sitoumus päättyi 11. helmikuuta 1919.
Sotilasuran jälkeen Aaltonen työskenteli Tukkuliike W:m Sandberg oy:n lähetysosastonesimiehenä Tampereella. Siviilityönsä ohella hän toimi vuosina 1919 - 1921 komppanianpäällikkönä Tampereen suojeluskunnassa.
Brüssel Kaupallinen

Brüssel Kaupallinen (BK) oli oululainen rockyhtye, joka soittaa aggressiivista suomenkielistä musiikkia. Yhtye perustettiin vuonna 1989. Bändin nimi tulee radiossa luetuista valuuttakursseista. Alkuperäinen nimi oli Brüssel ei-Kaupallinen, mutta ensimmäisen lunastetun keikkapalkkion jälkeen nimi muutettiin Brüssel Kaupalliseksi. Brüssel Kaupallinen on yksi Kotiteollisuus-yhtyeen suurimmista esikuvista. Vuonna 1996 julkaistu "Aika"-ep oli Kotiteollisuuden rumpalin Jari Sinkkosen mukaan vaikuttamassa vahvasti bändin kehitykseen. Yhtyeen kolmas albumi "Musta polku" julkaistiin maaliskuussa 2009 bändin oman levy-yhtiön kautta. Levyn tuotti Hiili Hiilesmaa. Brüssel Kaupallisen viides studioalbumi "Murheenkruunu" julkaistiin 31. lokakuuta 2014.
Pappas Eget Band

Pappas Eget Band on suomenruotsalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 2002. Yhtye on ruotsinkielinen ja musiikin tyylilaji on varsin monivivahteista. Pääosin yhtye soittaa kuitenkin popmusiikkia, jossa on vaikutteita soulista, iskelmästä ja jazzista. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Terapi" julkaistiin vuonna 2003.
Pappas Eget Bandin perustajia ja keulahahmoja ovat Leevi and the Leavingsissakin soittanut Niklas Nylund ja useiden artistien kanssa työskennellyt Niklas Rosström.
Sateenkaariperhe

Sateenkaariperhe on perhe, joissa yksi tai useampi vanhemmista kuuluu seksuaali- tai sukupuolivähemmistöön. Yleensä puhekielessä sateenkaariperheellä tarkoitetaan homo- tai lesbovanhempien ja heidän lastensa muodostamia perheitä. Nimitys tuli julkisuuteen 1990-luvulla. Sillä tarkoitetaan myös biseksuaalisena tai transsukupuolisena vanhemmiksi tulleiden perheitä. Sateenkaariperheen nimitys viittaa seksuaalivähemmistöjen käyttämään lippuun. Perhemuodot sateenkaariperheiden sisällä ovat moninaisia, aina apilaperheistä transvanhemman perheisiin. Sateenkaariperheiden lapset ovat yleensä syntyneet koti-inseminaation tai hedelmöityshoitojen avulla, tai he ovat syntyneet puolisoiden edellisissä suhteissa.
Vuonna 2012 Tilastokeskus arvioi, että Suomessa oli 400 sateenkaariperhettä. Koska sateenkaariperheet eivät virallisissa tilastoissa näy välttämättä oikein, on tarkkaa määrää esimerkiksi sateenkaariperheissä asuvista lapsista vaikea laskea. Sateenkaariperheet ry on vuonna 2014 arvioinut, että Suomessa elää ydinperheen muotoisissa, samaa sukupuolta olevien parien perheissä vähintään 2 000 lasta ja kaikissa sateenkaariperheissä arviolta 10 000 lasta.
Perususkomus

Perususkomus tarkoittaa tietoteoreettisessa fundamentalismissa uskomusta, joka on oikeutettu mutta ei saa oikeutustaan muilta uskomuksilta.
Fundamentalismin mukaan kaikkien uskomusten tulee olla oikeutettuja, jotta niihin voisi uskoa. Näin kaikki uskomukset voidaan jakaa kahteen luokkaan:
Tämän fundamentalistisen perusajatuksen sisällä on olemassa useita erilaisia näkemyksiä sen suhteen, minkä tyyppiset uskomukset voidaan lukea perususkomuksiksi, eli mitä uskomuksia sallitaan ilman muiden uskomusten oikeutusta.
Ferrari F1/87

Ferrari F1/87 oli Gustav Brunnerin suunnittelema Formula 1 -auto, jota Scuderia Ferrari SpA SEFAC -talli käytti kaudella . Voimanlähteenä autossa oli kuusisylinterinen ja 1,5-litrainen Ferrari Tipo 033D -tuplaturbomoottori. Autolla ajoivat kilpailuissa italialainen Michele Alboreto ja itävaltalainen Gerhard Berger.
Saavutukset.
Berger onnistui voittamaan autolla kauden kaksi viimeistä osakilpailua, Japanin GP:n ja Australian GP:n. Molempiin kilpailuihin hän starttasi paalupaikalta. Lisäksi hän ajoi kerran toiseksi startattuaan kilpailuun paalupaikalta Portugalin GP:ssa. Alboreto ajoi myös kerran toiseksi, Australian GP:ssa, jossa hän samalla takasi tallille kauden ainoan kaksoisvoiton. Hän myös saavutti kolmannen sijan San Marinon ja Monacon GP:ssa.
Berger ajoi myös kilpailun nopeimmat kierrokset Portugalin, Espanjan sekä Australian GP:ssa.
Valmistajien MM-sarjassa Ferrari sijoittui neljänneksi 53 pisteellä.
Hasavjurt

Hasavjurt (avaariksi, kumykiksi, lezgiksi, tabasaraniksi ja , lakiksi Хасав ja tšetšeeniksi Хасун-Юрт) on kaupunki Kaukasiassa Dagestanin keskiosassa Venäjällä. Se sijaitsee 83 kilometriä maan pääkaupungista Mahatškalasta luoteeseen Tšetšenian rajan tuntumassa. Kaupungin kautta kulkee Venäjän Pohjois-Kaukasian alueet halkaiseva rautatie.
Väestö.
Hasavjurt muodostaa oman 131 000 asukkaan kaupunkipiirinsä (väestönlaskenta 2010), mutta toimii myös 141 000 asukkaan Hasavjurtin piirin hallinnollisena keskuksena.
Historia.
Hasavjurt on perustettu vuonna 1846 ja siitä tuli kaupunki vuonna 1931. Elokuussa 1996 kaupungissa solmittiin Tšetšenian ja Venäjän välinen rauhansopimus, joka päätti ensimmäisen Tšetšenian sodan.
Urheilu.
Hasavjurtista on kotoisin hyviä painijoita. Muun muassa vapaapainin olympiavoittajat Buvaisar ja Adam Saitijev sekä Mavlet Batirov ovat syntyneet kaupungissa.
Mieli ja merkitys

Mieli ja merkitys () on Gottlob Fregen tekemä erottelu ilmauksen semanttisen sisällön, eli sen mitä ilmaus merkitsee, suhteen. Frege jakoi semanttisen sisällön merkitykseen ("Bedeutung") ja mieleen ("Sinn"). Termin merkitys on se olio, johon se viittaa, ja mieli se tapa, jolla se viittaa tuohon olioon.
Mieli ja merkitys ovat siis kaksi eri näkökulmaa ilmaisujen merkitykseen: "merkitys" on lauseen totuusarvo, ja "mieli" se ajatus, jonka se ilmaisee. Fregen mukaan erottelu pätee ainakin tietyn tyyppisille termeille: Frege itse sovelsi merkityksen käsitettä erisnimiin ja, vähäisemmässä määrin, lauseisiin. 
Frege esitti erottelun artikkelissaan ”Über Sinn und Bedeutung” vuonna 1892. Vaikka erottelu kuuluu ensi sijassa kielifilosofian piiriin, sillä on merkitystä myös muun muassa mielenfilosofian, metafysiikan ja metaetiikan kannalta.
Aiheesta muualla.
Teos
Aiheen käsittelyä
Toni Roponen

Toni Roponen (s. 15. lokakuuta 1973 Mikkeli) on suomalainen hiihtovalmentaja ja Tanhuvaaran urheiluopiston rehtori ja toimitusjohtaja. Hän on maastohiihtäjä Riitta-Liisa Roposen henkilökohtainen valmentaja. Roponen oli vuosina 2002–2005 Suomen ampumahiihtomaajoukkueen päävalmentaja; tuona aikana suomalaiset miesampumahiihtäjät saavuttivat kaksi MM-mitalia (Paavo Puurunen ja Vesa Hietalahti). Maastohiihdon puolella Roponen toimi aiemmin Matti Heikkisen ja Mona-Liisa Nousiaisen henkilökohtaisena valmentajana.
Roponen on toiminut myös kestävyysurheilulajien televisiokommentaattorina MTV:n, Eurosportin sekä Ylen urheilulähetyksissä.
Yksityiselämä.
Toni Roponen on naimisissa maastohiihtäjä Riitta-Liisa Roposen kanssa. Heillä on yksi yhteinen lapsi (s. 2004). Lisäksi Toni Roposella on toinen lapsi edellisestä avioliitosta. Koulutukseltaan Roponen on liikuntatieteiden maisteri.
Botnia Link

Botnia Link oli ruotsalainen varustamo. Varustamo aloitti liikennöinnin vuonna 2000 Merenkurkussa Vaasan, Uumajan ja Härnösandin välillä kuljettaen pääasiassa rahtia. Pitkään talousvaikeuksissa kamppaillut Botnia Link meni 20. marraskuuta 2002 konkurssiin.
Botnia Link ilmoitti mennessään konkurssiin etteivät Ruotsi ja Suomi päässeet poliittiseen ratkaisuun kahden varustamon, Botnia Linkin ja suomalaisen RG Linen, tukemisesta Merenkurkussa.
Južno-Suhokumsk

Južno-Suhokumsk (avaariksi ja ) on kaupunki Dagestanin pohjoisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Suhaja-Kumajoen varrella, Stavropolin aluepiirin vastaisen rajan tuntumasa, 295 kilometriä pääkaupungista Mahatškalasta luoteeseen. Južno-Suhokumsk on Dagestanin pohjoisin kaupunki.
Historia.
Južno-Suhokumskista tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1963 ja kaupunki vuonna 1988.
Pätevyysviiri

Pätevyysviiri on Suomessa käytössä oleva veneilyviiri. Pätevyysviiri kertoo ulkopuoliselle että veneen päällikkö tai/ja miehistön jäsen on suorittanut tietyn tutkinnon, ja venekunnan halusta tuoda tämä tieto näkyväksi muille vesillälikkuujille.
Pätevyysviirejä on monta eri lajia, esimerkiksi Suomen Navigaatioliiton saaristo-, rannikko- ja avomerilaivurien viirit. Niissä voi olla alareunassa valkoinen paarre, joka osoittaa veneen kuuluvan seuran kommodorille. Varakommodorin tunnusta ei tässä viirisarjassa ole. 
Suomen Veneilyliitto aloitti 1980-luvulla kolmiportaisen veneilijäkoulutuksen. Se keskittyi aluksi juniorikoulutukseen. Asteet olivat jungmanni, kansimies ja ruorimies. Ikärajaksi määrättiin kahdeksan vuotta, joskin ruorimiehellä kaksitoista. Kaikille asteille tehtiin oma pätevyysviiri, joissa on liiton merkin lisäksi 1 - 3 valkoista aaltokuviota sen alla.
1990-luvulla perustettiin Veneenpäällikkö-koulutus ja sitä täydentävä Nopean veneen ajo -kurssi. Helmikuussa 2005 Helsingin venemessuilla julkistettiin Veneenkuljettaja- ja Veneenpäällikkö -kurssit. Järjestelmä on viranomaisten auditoima ja sillä on oma laatukäsikirja. Molemmille asteille tehtiin oma merkkinsä ja viirinsä; veneenkuljettajan tunnus on sama kuin ruorimiehen eli kolme valkoista aaltokuviota ja veneenpäälliköllä niiden paikalla valkoiset laakerinlehvät.
Joulukuussa 2011 Suomen Purjehdus ja Veneily ry ilmoitti uutiskirjeessään, että Veneilyliiton pätevyysviirejä suunniteltaisiin uudelleen.
Vuoden 2012 ensimmäisessä uutiskirjeessä julkaistiin tieto Liikenteen turvallisuusviraston uuden liittotunnuksen hyväksynnästä.
Vuonna 2017 tuli lisäksi Katsastusmiehen viiri, jossa on liiton erikoismerkki ja tunnuksena valkoinen ankkuri jonka tukissa on tuomarin vaakakupit. Venemessuilla 2019 esiteltiin uusi Kouluttajanviiri, josta tiedotetaan enemmän myöhemmin saman kauden aikana
Länsikeskus (suuralue)

Länsikeskus () on suuralue Suomen Turussa, tunnetaan myös nimikkeellä Suuralue 7. Alue sijaitsee kaupungin keskustasta koilliseen. Suuralueen aiempi nimi Kuninkoja perustui seudulla olevan historiallisen alueen nimeen. Nykyinen suuralue on rajoiltaan hieman suurempi. On myös olemassa Raision puoleinen Kuninkoja, mutta se ei kuulu tähän kaupunginosaan.
Alueen asukasluku oli 22 087 vuonna 2014. Vuosittainen väestönkasvu on vajaa 0,4 %. 13,29 % alueen väestöstä on alle 15-vuotiaita, kun taas yli 65-vuotiaita on 21,81 %. Asukkaista 94,82 % puhuu suomea, 3,09 % ruotsia.
Kaupunginosat.
Suuralue sisältää yhteensä seitsemän kaupunginosaa. Neljä niistä on jaettu toisiin suuralueisiin.
Näistä varsinainen Runosmäen lähiö kuuluu Runosmäki-Raunistulan suuralueeseen ja vain Länsinummi kuuluu Länsikeskuksen suuralueeseen. Myös Raunistula on jaettu näiden kahden suuralueen kesken.
Cizeta

Cizeta oli italialainen automerkki, jonka perustivat 1980-luvun lopulla Ferrarin jälleenmyyjä Claudio Zampolli ja levytuottaja Giorgio Moroder.
Yrityksen ainoa malli on Cizeta V16T. Siinä oli teknisesti edistynyt V16-moottori, joka oli samalla ensimmäinen V16 toisen maailmansodan jälkeen. Prototyyppi oli ainoa auto, jossa oli merkintänä ”Cizeta-Moroder”, koska Moroder vetäytyi hankkeesta vuonna 1990. V16T:tä rakennettiin vain 8 kappaletta ennen kuin yhtiö lakkautettiin vuonna 1994. Mr. Zampolli muutti Yhdysvaltoihin yhtiön mentyä konkurssiin. Zampolli perusti Californiaan uuden Yrityksen nimeltä Cizeta Automobili USA. Yritys tekee autojen huoltoa ja sen sivussa valmistaa tilauksesta Cizeta V16T -mallia.
Tadeusz Borowski

Tadeusz Borowski (12. marraskuuta 1922 Žytomyr – 1. heinäkuuta 1951 Varsova) oli puolalainen kirjailija ja runoilija.
Borowski syntyi vuonna 1922 silloisen Neuvostoliiton alueella Ukrainan Žytomyrissa, jossa asui suuri puolalainen vähemmistö. Hänen molemmat vanhempansa pidätettiin ja vietiin pakkotyöleireille vuonna 1926, isä Karjalaan, äiti Siperiaan. Isän kirjakauppa kansallistettiin. Vuonna 1932 Borowski ja hänen veljensä saivat luvan muuttaa Puolaan. Myös vanhemmat pääsivät vapaiksi hieman myöhemmin, ja perhe asettui Varsovaan.
Natsivallan aikana Borowski valmistui ylioppilaaksi salaisessa lukiossa Varsovassa ja aloitti puolan kielen ja kirjallisuuden opinnot maanalaisessa yliopistossa. Hän alkoi myös julkaista runoja ja kertomuksia "Droga"-nimisessä lehdessä. Vuonna 1942 ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Gdziekolwiek Ziemia" ('Missä tahansa maa').
Borowski pidätettiin 1943 maanalaisesta toiminnasta epäiltynä, ja hän joutui Auschwitzin keskitysleirille. Myöhemmin hänet siirrettiin ensin Natzweiler-Struthofin ja lopulta Dachaun keskitysleirille. Borowski työskenteli muun muassa asemalla, josta kuljetusjunissa saapuneet ihmiset vietiin suoraan kaasukammioihin. Sodan jälkeen kirjoittamissaan novelleissa hän kuvaa keskitysleirien armottomuutta. Borowskin kertoja ei tunne myötätuntoa kaasukammioiden ja teloitusten uhreja kohtaan vaan kuvaa tapahtumia ulkokohtaisen tunteettomasti.
Puna-armeijan vapautettua Puolan vuonna 1945 Borowski muutti lyhyeksi aikaa Müncheniin mutta palasi seuraavana vuonna Puolaan ja avioitui tyttöystävänsä Marian kanssa, joka myös oli selvinnyt keskitysleiriltä. Münchenissä Borowski alkoi kirjoittaa yhdessä Krystyn Olszewskin ja Janusz Nel-Siedleckin kanssa teosta "Byliśmy w Oświęcimiu" (1946, suom. "Kotimme Auschwitz"), joka on ainoa häneltä suomennettu teksti. Hän siirtyi runoista proosaan ja julkaisi novellikokoelmat "Proszę Państwa do gazu" (Herrasväki on hyvä ja käy kaasukammioon) ja "Pożegnanie z Marią" (Jäähyväiset Marialle).
Borowski liittyi kommunistiseen Puolan työväenpuolueeseen ja alkoi kirjoittaa poliittisia, kommunismia kiihkeästi puolustavia kirjoituksia. Myöhemmin hän kuitenkin menetti uskonsa kommunismiin, kun hänen hyvä ystävänsä vangittiin ja joutui kidutetuksi.
Borowski teki itsemurhan 28-vuotiaana 1. heinäkuuta 1951.
Fred Gwynne

Fred Gwynne (10. heinäkuuta 1926 – 2. heinäkuuta 1993) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten Herman Munsterin roolista tilannekomediassa "Me hirviöt", tilannekomediasta "Auto 54, kuuluuko?" sekä roolistaan Jud Crandallina vuoden 1989 kauhuelokuvassa "Uinu, uinu lemmikkini". Hän kirjoitti myös lastenkirjallisuutta. Gwynne oli 196 cm pitkä. Hän kuoli haimasyöpään vuonna 1993 kahdeksan päivää ennen kuin olisi täyttänyt 67 vuotta. Hänellä oli vaimo ja neljä lasta.
Tiberius Julius Alexander

Tiberius Julius Alexander (s. ensimmäinen vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja kenraali. Hän syntyi rikkaaseen juutalaiseen perheeseen, mutta hänet hylättiin tai laiminlyötiin. Hänestä tuli myöhemmin Juudean prokuraattori vuosiksi 46–48. Vuosina 66–69 hän toimi Aegyptuksen eli Egyptin prefektinä ja taisteli legiooniensa kanssa juutalaisia vastaan. Hän myös tuki merkittävästi Vespasianusta, joka vuonna 69 nousi valtaan. Vuonna 70 Jerusalemin piirityksessä hän toimi roomalaisten joukkojen komentajan Tituksen lähimpänä avustajana.
Pääkirjoitus

Pääkirjoitus on sanoma- ja aikakauslehden aloitussivulla sijaitseva, päätoimittajan hyväksymä mielipidekirjoitus, joka kertoo lehden kannan ajankohtaiseen aiheeseen. Käsiteltävä aihe on tavanomaisesti lehden samassa numerossa ilmestynyt uutinen. Usein toimitus päättää yhteisesti pääkirjoituksen aiheen ja sen kirjoittajan. Suurissa lehdissä pääkirjoituksen tekee erityinen artikkelitoimittaja ja pienemmissä päätoimittaja tai aiheen parhaiten tunteva toimittaja. Sanomalehdessä voi olla useampia pääkirjoituksia, joiden yhteydessä voidaan julkaista muitakin asiaan liittyviä kirjoituksia (esimerkiksi vierailevilta asiantuntijoilta). Aikakauslehdissä pääkirjoitusta voidaan käyttää lehden sisällön lyhyeen esittelyyn. 
Usein lehtikatsauksissa keskitytään suurimpien lehtien pääkirjoituksiin.
Esilyhde ja lyhde

Esilyhde on lyhdeteoriassa lyhteen määrittelemiseksi tehtävän operaation ensimmäinen vaihe.
Olkoon X topologinen avaruus. Tällöin voidaan määritellä "X":n esilyhde formula_1, johon sisältyy:
jolle on voimassa
Esilyhdettä sanotaan lyhteeksi, jos sillä on voimassa yksikäsitteisyys ja liimausominaisuudet. Olkoon formula_10 indeksijoukko:
Samoin voidaan määritellä renkaiden lyhde, algebrojen lyhde yli kiinteän kunnan ja niin edelleen.
Minardi M187

Minardi M187 oli Giacomo Calirin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Minardi-talli kilpaili kaudella . Voimanlähteenä autossa oli Motori Modernin 1.5 litrainen kuusisylinterinen turbomoottori. Autoa ajoivat kilpailuissa espanjalainen Adrián Campos ja italialainen Alessandro Nannini.
Kausi alkoi heikosti. Heti ensimmäisessä kilpailussa, Brasilian GP:n, tuloksena oli Nanninin keskeytys ja Camposin hylkäys. Monacon GP:n Campos ei osallistunut ollenkaan. Kun lähstyttiin kauden puoliväliä, saatiin auto ajettua maaliin asti. Ensimmäisen kerran näin tapahtui Unkarin GP:ssä, jossa Nannini oli yhdestoista. Italian GP:ssä hän saavutti sijan 16 ja Portugalin GP:ssä hän ylsi sijalle 11. Hän tosin oli Italiassa viimeinen ja Portugalissa häneltä loppui polttoaine pari kierrosta ennen maalia.
Espanjan GP:ssä Campos onnistui lopulta ajamaan autonsa maaliin asti, vaikkakin jäikin neljä kierrosta voittaneelle Nigel Mansellille. Tämä jäi hänen koko kauden ainoaksi kilpailukseen, jossa hän pääsi maaliin. Nannini sen sijaan sai kolme kertaa lopputuloksissa sijoituksen. Kauden kolmessa viimeisessä kilpailussa molemmat kuljettajat jälleen keskeyttivät.
Talli ei yltänyt kauden aikana kertaakaan MM-pisteille, joten se ei saanut sijoitusta valmistajien MM-sarjassa.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa ja "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Sextus Otto Lindberg

Sextus Otto Lindberg (29. maaliskuuta 1835 Tukholma – 20. helmikuuta 1889 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuodesta 1865 aina kuolemaansa saakka vuoteen 1889. Hän oli aikansa johtavia sammalten systematiikan tutkijoita ja loi pohjan sammaltutkimuksen pitkälle perinteelle Helsingin yliopistossa.
Lindberg oli alkujaan ruotsalainen ja syntyi Tukholmassa vuonna 1835. Ylioppilaaksi hän valmistui vuonna 1855. Hän opiskeli lääketiedettä, mutta oli varsinaisten lääketieteen opintojensa ohella erittäin kiinnostunut kasvitieteestä ja sammaleista. 21-vuotiaasta lähtien hän julkaisi useita tutkielmia, joissa hän kuvasi siihen asti tuntemattomia lajeja ja kasvupaikkoja sekä korjasi havaitsemiaan virheitä. Lindberg valmistui kirurgian kandidaatiksi vuonna 1859 ja lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1863 Karoliinisesta instituutista. Hän väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1865 kiinapuun kuoren ominaisuuksista. Kiinapuun kuorta käytettiin malarialääke kiniinin raaka-aineena. 
Vuonna 1863 Helsingin yliopistossa, silloisessa Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa, vapautui kasvitieteen oppituoli, kun viran edellinen haltija William Nylander oli irtisanoutunut ja muuttanut Pariisiin. Lindberg tuli valituksi ainoana hakijana, joskin fennomaanit vastustivat ankarasti ulkomaalaisen ja suomen kieltä taitamattoman nimittämistä. Lisäksi epäiltiin 30-vuotiaan sammaltutkimukseen erikoistuneen lääketieteen tohtorin edellytyksiä oppituolin haltijaksi. Hän aloitti virassa vuonna 1865.
Tutkijana hän keskittyi sammalten ja siemenkasvien luokitteluun ja toi tieteellisen sammaltutkimuksen Suomeen. Lindberg loi pohjan maksasammalten luokittelulle Euroopan maksasammaleiden taksonomiaa ja nimistöä koskevilla tutkimuksillaan. Hän löysi ja kuvasi noin 50 uutta lajia Fennoskandian alueelta. Hän oli hyvin kiinnostunut sammalten nimistöstä ja nimeämisestä. Lindberg edusti Carl von Linnén periaatteita, että tieto lisääntyi luonnossa retkeilemällä ja että keskeistä kasvitieteessä oli uusien lajien löytäminen ja järjestäminen. Hän julkaisi kaikkiaan noin 250 tieteellistä tutkimusta.
Opetuksessaan Lindberg korosti sekä putkilokasvien että sammalten tuntemista maastossa. Opettajanakin hänen kerrotaan olleen parhaimmillaan maastossa. Tämä maastotuntemuksen perinne elää yhä Helsingin yliopistossa. Lindbergin tunnetuin oppilas ja sammaltutkimuksen jatkaja oli V. F. Brotherus. Lindbergin pojista tuli myös kasvitieteilijöitä, heistä Harald Linberg toimi Kasvimuseon kustoksena eli osastonjohtajana.
Lindberg kokosi 47 758 sammalnäytettä kaikkiaan 5 046 lajista käsittävän herbaarion. Näytteistä noin puolet ja lajeista 921 on Fennoskandian alueelta. Hyvin paljon tyyppiaineistoa sisältävästä kokoelmasta tuli 1930-luvulla tärkeä lähde sammalten nimistötutkimukselle. Kokoelmaa säilytetään Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseossa. Hän myös kokosi museolle merkittävän kokoelman sammaltieteellistä kirjallisuutta, joista vanhimmat ovat peräisin 1600-luvulta.
S. O. Lindberg kuoli virkaansa vuonna 1889. Hänen seuraajakseen nimitettiin vuonna 1892 Fredrik Elfving.
Philips Videopac G7000

Philips Videopac G7000 on Philipsin vuosina 1978–1986 valmistama toisen sukupolven pelikonsoli. Yhdysvalloissa laitetta valmisti Philipsin omistama Magnavox nimellä Magnavox Odyssey². Brasiliassa konsoli tunnettiin nimellä Philips Odyssey.
Laitteessa oli peliohjaimina kaksi joystickia. Konsolissa oli kiinteästi mukana näppäimistö, ainoana pelikonsolina markkinoilla. Suorittimena konsolissa oli Intel 8048 (Intel MCS-48) mikrokontrolleri. Pelit olivat ROM-moduuleilla. Videopacille julkaistiin peruspelien ohella muun muassa 3 lautapelin ja videopelin yhdistelmää, soitto-ohjelma, shakkimoduuli sekä ohjelmointimoduuli. 
Philips julkaisi koneesta myös kaksi mustavalkonäytöllä varustettua muunnosta G7200 ja N60 sekä myöhemmin kehittyneemmän mallin nimeltä Philips Videopac+ G7400.