tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haapajärvi (järvi Kirkkonummella)

Haapajärvi on noin puolen neliökilometrin laajuinen järvi Kirkkonummen pohjoisosassa. Järvi on matala ja runsasravinteinen. Sen vedet laskevat Pusinojan kautta Loojärveen ja edelleen Espoonlahden pohjukkaan. Haapajärveä ympäröi lukuisa määrä järviä ja lampia: lounaassa on Särkijärvi ja Tampaja, lännessä Kurkisto ja Hepari, luoteessa Kaljärvi ja koillisessa Klemetti. Haapajärven etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin neljätoista kilometriä pohjoiseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 30 kilometriä länsiluoteeseen. Kirkkonummen pohjoisin taajama, Veikkola, sijaitsee välittömästi Haapajärven pohjoispuolella.
Haapajärvi on saareton. Sen ympäristö on kulttuurimaisemaa peltoaukeineen ja vanhoine kartanoineen. Haapajärven kylä sijaitsee järven itärannalla.
Haapajärven ekologinen tila määriteltiin vuonna 2013 huonoksi.
Stora Lonoks

Stora Lonoks on noin puolen neliökilometrin laajuinen arvokas lintujärvi Kirkkonummen länsiosassa. Järvi on erittäin matala ja runsasravinteinen. Sen vedet laskevat Lilla Lonoksin ja muutaman Siuntion alueella sijaitsevan järven kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Stora Lonoksin kaakkoinen naapurijärvi on Storträsk-Bakträsk, koillisessa on Saarlammi ja luoteessa Karhujärvi. Stora Lonoksin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kaksitoista kilometriä luoteeseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä länteen.
Stora Lonoks on saareton ja sen ympärillä on runsaasti peltoa. Asutusta ja metsää on jonkin verran. Järven teoreettinen viipymä on 1980-luvulla tehdyn arvion mukaan vain kymmenen vuorokautta.
Stora Lonoks (22.008.1.008) kuuluu Harvsån valuma-alueeseen (22.008), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Siuntionjoen päävesistössä (22). Stora Lonoks on Siuntionjoen alueen itäisiä vakavesiä ja Harvsån alueen neljänneksi laajin vakavesi.
Jalustinkannu

Jalustinkannu (lineaari-B "ka-ra-re-we" = (?), (?), tai (?)) on Egeanmeren pronssikautisissa kulttuureissa käytetty keraaminen kannu. Se tunnetaan vaasien muotona muun muassa minolaisesta ja mykeneläisestä keramiikasta.
Historia ja käyttö.
Jalustinkannua käytettiin astiana oliiviöljylle ja viinille. Pienikokoisia muotoja voitiin käyttää hajusteastioina ja suurikokoisia kannuja kuljetusastioina. Muodon alkuperä vaikuttaa olevan keskisen minolaisen kauden Kreetalla. Manner-Kreikan mykeneläiseen kulttuuriin se tuli 1400-luvun eaa. alkupuolella. Tyyppi on mykeneläisissä arkeologisissa löydöksissä yleinen. Sitä vietiin myös laajalti muualle eri puolille itäisen Välimeren aluetta.
Vaasityypin nykyinen nimitys on peräisin Heinrich Schliemannin käyttämästä saksankielisestä nimityksestä "Bügelkanne", joka oli peräisin siitä, että hänen mielestään ensimmäisinä löytyneiden tyypin vaasien kädensijat näyttivät jalustimilta. Vaasimuodon mykeneläisaikainen nimi tunnetaan lineaari-B-kirjoituksista.
Muoto.
Jalustinkannu on pyöreähkö ja siinä on suhteellisen kapea kaula ja pieni suu. Osassa kannuista on valenokka. Kaulan kummallakin puolella on kaareva kädensija, joka saa alkunsa vaasin hartiasta ja päättyy sen huuleen tai ainakin kaulan yläosaan. Pienen suunsa ansiosta jalustinkannu oli helposti suljettavissa kuljetusta varten.
Kalalautanen

Kalalautanen on eräs antiikin aikainen lautasten tyyppi kreikkalaisessa keramiikassa. Kalalautasia käytettiin kalojen ja muiden merenelävien tarjoiluun, ja toisaalta lautaset oli myös koristeltu näiden kuvilla.
Kalalautaset kehittyivät muotoonsa attikalaisessa keramiikassa 400-luvun eaa. lopulla. Ne olivat erityisen suosittuja 300-luvulla eaa., jolloin suosio siirtyi myös Suur-Kreikan eteläitalialaiseen keramiikkaan. Siellä muotoa käytettiin vielä hellenistisellä kaudella.
Kalalautanen on malliltaan matala ja siinä on alaspäin kääntynyt huuli ja lyhyt jalka. Lautasen keskellä on pyöreä syvennys, jonka tarkoitus on ollut kerätä ylimääräinen öljy. Lautasten halkaisija on tyypillisesti noin 20–26 cm. Lautaset on yleensä koristeltu kaloilla ja muilla merenelävillä. Attikalaisissa lautasissa kalojen vatsa osoittaa yleensä lautasen reunaan päin ja eteläitalialaisissa lautasen keskustaa kohti.
Kardinaalivaltiosihteeri

Hänen Pyhyytensä Paavin valtiosihteeri eli tunnetummin kardinaalivaltiosihteeri, joka johtaa Vatikaanivaltion valtiosihteeristöä eli Rooman kuurian vanhinta ja tärkeintä "dicasteriumia" ("konttoria"). Kardinaalivaltiosihteeri vastaa kaikista Vatikaanin poliittisista ja diplomaattisista toiminnoista. Kardinaalivaltiosihteeri kutsutaan monesti Vatikaanin pääministeriksi, vaikka nimellisesti Vatikaan hallituksen puheenjohtaja on Vatikaanin kaupunkivaltion paavillisen komission puheenjohtaja. Nykyinen kardinaalivaltiosihteeri on Pietro Parolin.
Tehtävät.
Paavin nimittämä kardinaalisihteeri on yksi hänen tärkeimmistä neuvonantajistaan. Kuten yksi roomalaiskatolisen kirkon johtavista toimistoista, sihteerin on oltava kardinaali. Jos toimisto on avoinna, ei-kardinaalinen toimii valtiosihteerinä, joka käyttää valtiosihteerin toimivaltuuksia, kunnes sopiva korvaus löytyy tai sihteeri on kardinaali myöhemmässä kokoonpanossa.
Kardinaalivaltiosihteerin virkakausi päättyy, kun hänet nimittänyt paavi kuolee tai jättää virkansa. Sede vacanten aikana entinen valtiosihteeri muodostaa camerlengon ja paavillisen komission puheenjohtajan kanssa valtionhoitokomission siihen asti, kunnes uusi paavi on valittu. Tällöin valtiosihteerin virkakausi päättyy, vaikka hänet voidaan toki nimittää jatkokaudelle.
Historia.
Viran historia ylttää secretarius intimuksen virkaan, jonka paavi Leo X vastaamaan kirjeenvaihdosta vakiintuvien Pyhän Istuimen diplomaattisten edustustojen kanssa. Tässä vaiheessa sihteeri oli varsin vähäinen virkamies Vatikaanin hallinnon todellisena johtajana toimiessa kardinaalinepos.
Paavi Julius III:n harkitsematon päätös nimittää kardinaalinepokseksi hänen väitetyn teinirakastajansa, käytännössä lukutaidottoman katupojan, Innocenzo Ciocchi Del Monte johti valtiosihteerin viran vahvistamiseen, koska tämän tuli ottaa kykenemättömän kardinaalinepoksen tehtävät hoidettavakseen. Paavi Innocentius X:n aikaan valtiosihteeri oli aina kardinaali ja vuonna 1692 paavi Innocentius XII lakkautti kardinaalinepoksen viran. Tuosta lähtien valtiosihteeri on ollut Vatikaanin tärkein virkamies. 
Vuonna paavi Paavali VI:n apostolinen perustuslaki "Regimini Ecclesiae Universae" vahvisti valtiosihteerin asemaa entisestään asettamalla tämän kaikkien Rooman kuurian toimielinten yläpuolelle. Vuonna 1973 asemaa vahvistettiin entisestään, kun Paavali VI lakkautti historiallisen Pyhän Rooman kirkon kanslerin viran siirtäen sen tehtävät valtiosihteerille.
Pronssinen rituaalikirves

Pronssinen rituaalikirves on pronssikaudella ollut reikäkirveen kirvestyyppi, joka oli varattu vain uskonnollisten riittien toimittamiseen. Kirveiden tarkkaa roolia riiteissä ei tunneta, mutta siihen saattoi liittyä myyttiset kaksoset, jotka kantoivat kirveitä. Oikeiden ja usein myös parittain löydettyjen kirveiden lisäksi, on löydetty myös pienoispatsaita, jotka esittävät kirveitä kantavia kaksosia, ja kalliopiirroksia, joiden motiivit ovat aivan samat. Vaikka rituaalit olisi voinut toimittaa työkirveidenkin avulla, on niitä varten teetetty vain esityksissä käytettäviä kirveitä. Ne eivät aina ole olleet teräviä taikka ne eivät olisi edes kestäneet toistuvia iskuja. Yleensä ne ovat muita kirveitä koristeellisimpia ja monesti epäkäytännöllisiä. Vaikuttavimmat seremoniakirveet ovat olleet hyvin leveäteräisiä.
Nimityksiä.
Rituaalikirvestä voi kutsua myös nimellä "paraatikirves" tai "kulttikirves". Sillä on muissa kielissä erilaisia nimityksiä: tai .
Esimerkkejä.
Skogstorpin kirves (, kuva alla) on yleisnimitys rituaalikirveille, jollainen löytyi Kälbyn Skogstorpista Eskilstunasta vuonna 1862. Kirveitä löytyi kaksi, joista toinen oli kokonaan hajonnut. Kirveen terä on 39 senttimetriä pitkä ja 27 korkea. Se on valettu savisydämen ympärille millimetrin paksuna pronssilevynä. Sen kapenevan varren putkessa oli löydettäessä vielä kiinni tammesta veistetty varsi. Koristelussa oli käytetty kultaisia ympyräkiekkoja ja meripihkan palasia. Aivan samanlaiset kirveet on löydetty myös Tanskasta. Kirves on näytteillä Tukholman Historiallisessa museossa.
Galstadin kirves () löytyi Tumbergista (RAÄ Tumberg 11) ja se muistuttaa kovasti Tanskan Pohjois-Sjællannista löytynyttä rituaalikirvestä, josta on artikkelin pääkuva. Sen ajoituksen voisi ajatella olevan sama eli se kuuluisi myöhäispronssikaudelle.
Frappé

Frappé eli café frappé () on kreikkalainen vaahtoava jääkahvi, joka valmistetaan pikakahvista, vedestä ja sokerista, ja johon laitetaan jääpaloja. Frappé-kahvia myydään erityisesti Kreikassa ja Kyproksella, ja se on erityisen suosittua kuumaan kesäaikaan.
Frappén kehitti Nestlé Hellaksen Nescafé-edustaja Dimítrios Vakóndios Thessalonikissa vuonna 1957. Juoman kerrotaan syntyneen puolivahingossa kaupungin kansainvälisten messujen aikaan, kun Vakóndioksella ei kerran ollut käytettävissään kuumaa vettä, vaan hän valmisti Nescafénsa jääkylmään veteen, joka oli alun perin tarkoitettu lasten kaakaojuomaan. Juoman suosio on kasvanut erityisesti 1970-luvulta lähtien. "Nescafé Frappéa" on myyty vuodesta 1979.
Frappé-kahvi valmistetaan joko cocktail-sekoittimella tai muulla sekoittimella. Siihen käytetään 1–2 teelusikallista pikakahvijauhetta, sokeria ja vähän vettä, ja nämä sekoitetaan vaahdoksi. Juoma kaadetaan korkeaan lasiin. Tämän jälkeen lisätään kylmää vettä ja jääpaloja. Frappé-kahvia myydään yleensä kolmella makeusasteella, makeana ("glykós", 4 teelusikallista sokeria), keskimakeana ("métrios", 2 teelusikallista sokeria) ja ilman sokeria ("skétos"). Frappésta on olemassa myös maidollinen versio, "frapógalo", jossa maito lisätään lopuksi veden ohella tai sijasta.
Frappé-kahvia on kuvattu sodanjälkeisen Kreikan kahvikulttuurin sekä kreikkalaisen huolettoman kesäisen ulkoilmaelämän symboliksi.
Game of Thrones (8. tuotantokausi)

Yhdysvaltalaisen televisiosarjan "Game of Thronesin" kahdeksas ja viimeinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa HBO-kanavalla keväällä 2019. Sarja perustuu George R. R. Martinin fantasiakirjasarjaan "Tulen ja jään laulu". Viimeinen kausi sisältää edellisen kauden tapaan laajasti alkuperäistä materiaalia, mutta myös materiaalia julkaisemattomasta kuudennesta kirjasta "The Winds of Winter". Aikaisemmista kausista eroten kausi koostuu kuudesta jaksosta kymmenen sijaan.
Sarjan pääosissa jatkavat muun muassa Peter Dinklage, Nikolaj Coster-Waldau, Lena Headey, Emilia Clarke ja Kit Harington.
Viimeisen kauden kuvaukset alkoivat 23. lokakuuta 2017 ja päättyivät heinäkuussa 2018.
Kauden ensimmäinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa 14. huhtikuuta 2019 ja Suomessa 15. huhtikuuta. Yle TV2:lla kausi esitettiin kahdessa osassa: ensimmäiset kolme jaksoa esitettiin joulukuussa 2019 ja jälkimmäiset kolme jaksoa tammikuussa 2020. 
Jaksot.
&lt;onlyinclude&gt;
Tuotanto.
Kahdeksatta tuotantokautta kuvattiin yhdeksän kuukautta eli merkittävästi pidempään kuin aiempia kausia, vaikka se oli tavallista lyhyempi; aiempia 10-jaksoisia kausia oli kuvattu keskimäärin 6 kuukautta.
Julkaisu.
Markkinointi.
Viimeisen kauden ensimmäinen traileri julkaistiin 6. joulukuuta 2018. Toinen traileri julkaistiin 13. tammikuuta 2019, jolloin paljastettiin, että kauden ensimmäinen jakso esitetään 14. huhtikuuta 2019.
Ghailene Chaalali

Ghailene Chaalali (, s. 28. helmikuuta 1994 Manouba) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Chaalali edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Espérancea.
Seurajoukkueura.
Chaalali aloitti ammattilaisuransa Espérancen riveissä kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi kauden aikana 21 sarjaottelua tehden kaksi maalia.
Maajoukkueura.
Chaalali pelasi ensimmäisen maaottelunsa 12. kesäkuuta 2017 Afrikanmestaruuskarsintaottelussa Egyptiä vastaan. Hän teki toisessa maaottelussaan ensimmäisen maajoukkuemaalinsa 1. syyskuuta 2017 Kongon demokraattista tasavaltaa vastaan.
Kesäkuussa 2018 Chaalali valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle.
Ghanan yliopisto

Ghanan yliopisto (, lyhennys "UG") on Ghanan pääkaupunki Accrassa toimiva julkinen yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1948. Vuonna 2017 sillä oli noin 39 400 opiskelijaa.
Ghanan yliopisto luetaan Afrikan kärkipään yliopistoihin. Esimerkiksi THE-yliopistoranking luokitteli yliopiston vuoden 2018 listallaan jaetulle 11. sijalle Afrikassa ja jaetulle 801.–1000. sijalle maailmassa.
Yliopiston erillislaitoksena toimii esimerkiksi Noguchin lääketieteellinen tutkimuslaitos (NMIMR), joka on nimetty vuonna 1928 Ghanassa kuolleen japanilaisen bakteorologin Hideyo Noguchin mukaan. NMIMR on Ghanan johtavia biolääketieteellisiä tutkimuslaitoksia ja toimii esimerkiksi eräänä Maailman terveysjärjestön influenssatutkimuskeskuksena laboratorioineen.
Koivu ja tähti (elokuvateatteri)

Koivu ja tähti (1980-luvun lopulle asti Kuva-Tupa) on keskipohjalaisessa Kannuksen kaupungissa vuosina 1938–2010 toiminut elokuvateatteri. Samalla nimellä toimi samassa rakennuksessa (Valtakatu 23) 1980-luvun lopulla perustettu kirjakauppa.
Kuva-Tuvan perusti pastori Vuorisen poika vuonna 1938. Vuonna 1945 omistajaksi tuli Evald Parkkinen, jonka poika Esko Parkkinen hoiti teatteria hänen jälkeensä. Parkkiset perustivat elokuvateatterin yhteyteen kirjakaupan. 1980-luvun lopulla sekä teatteri että kirjakauppa tuli Terttu Väntäsen omistukseen, ja teatterin nimeksi vaihdettiin Koivu ja tähti. Yksisalisen teatterin projektorit olivat tuolloinkin yhä alkuperäisiä saksalaisia, Ernemannin valmistamia. Terttu Väntänen kunnostutti toimitalona toimivan koristeellisen puurakennuksen ja uusi teatteria useaan otteeseen myöhemminkin. Vuoden 2005 paikkeilla kirjakaupalle tuli eri omistaja, Paula Untinen.
Vuonna 1997 Terttu Väntänen sai Kannuksen Yrittäjien yrittäjäpalkinnon. 2000-vuosikymmenen keskivaiheilla Kannuksen elokuvateatteri siirtyi Väntästen pojan Jussi Väntäsen Karhu ja Tähti -yhtiölle, jolla oli vuosina 2006–2010 omistuksessaan myös Lapuan elokuvateatteri Bio Monroe, jonka nimeksi tuli Karhu ja Tähti. Vuonna 2010 yhtiö ajautui konkurssiin, minkä seurauksena Kannuksen elokuvateatteri lopetti toimintansa yli 70 vuoden jälkeen, kun taas Lapuan Karhu ja tähti vaihtoi omistajaa ja sai uudeksi nimekseen Bio Marilyn Lapua. Jussi Väntäsen yhtiö omisti konkurssihetkellä Kannuksessa myös pienen kirjapainon ja matkatoimiston sekä Kälviällä Passojan äänitysstudion.
Lokakuussa 1996 Kannuksen Koivussa ja tähdessä sai maailmanensi-iltansa Ere Kokkosen elokuva "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä". Kutsuvierasnäytäntöön oli kutsuttu naapurikunnasta Lestijärveltä elokuvan kuvauksiin osallistuneita kuntalaisia ja päättäjiä. Muun muassa Lestijärven kunnanjohtaja Jari Kangasvieri esittää elokuvassa palopäällikköä.
Koivu ja Tähti (kulttuurikeskus)

Koivu ja Tähti on Pohjois-Pohjanmaan Muhoksella sijaitseva kulttuurikeskus, johon kuuluvat 300-paikkainen auditorio-konserttisali, Muhoksen kirjasto ja sen kotiseutuhuone sekä Kulttuurikeskuksen Aula, joka myös toimii konserttien ja muiden tilaisuuksien pitopaikkana.
Auditoriossa järjestetään kokousten ja konserttien lisäksi säännöllisiä elokuvaesityksiä.
Kulttuurikeskus on valmistunut vuonna 1997 arkkitehtitoimisto Harju Oy:n suunnittelemana. Se on saanut nimensä Topeliuksen sadusta "Koivu ja tähti", jonka syntyhistoria liittyy Muhokseen ja Topeliuksen sukuun.
Hamdi Nagguez

Hamdi Nagguez (, s. 28. lokakuuta 1992 Menzel Kamel) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Nagguez edustaa Egyptin pääsarjassa pelaavaa Zamalekia.
Maajoukkueura.
Nagguez pelasi ensimmäisen maaottelunsa 5. syyskuuta 2015 Afrikanmestaruuskarsintaottelussa Liberiaa vastaan.
Kesäkuussa 2018 Nagguez valittiin Tunisian maajoukkueeseen 2018 MM-kilpailuihin Venäjälle. Hän pelasi kisoissa avausottelunsa Belgiaa vastaan tultuaan ensimmäisen puoliajan lopulla vaihdosta kentälle. Nagguez oli toisessa ottelussaan avauksessa Panamaa vastaan.
Nicolò Rode

Nicolò Rode (1. tammikuuta 1912 Lussinpiccolo, Itävalta-Unkari – 4. toukokuuta 1998 Verona) oli italialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja.
Rode voitti Star-veneluokassa parinsa Agostino Straulinon kanssa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja olympiahopeaa Melbournessa 1956. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän sijoittui viidenneksi.
Todi

Todi on Italian keskiosassa Umbrian alueella sijaitseva kaupunki. Se sijaitsee noin 400 metriä korkean kukkulan laella, lähellä Tiber-jokea, jonka laaksoon kaupungin länsi- ja pohjoispuolelta avautuvat näkymät.
Historia.
Kansanperinteen mukaan Todin kaupungin perusti Hercules surmattuaan paikalla Cacuksen. Historiallisesti Todi perustettiin 700–800 ekr. lukujen taitteessa umbrialaisten rajakaupungiksi etruskien alueen tuntumaan, mihin perustuukin kaupungin historiallinen rajaa tarkoittava nimitys Tutere. Roomalaiset valloittivat Todin vuonna 217 ekr.
Vuonna 1367 Todi liitettiin Paavin Kirkkovaltioon. Se pysyi osana Kirkkovaltiota, lukuun ottamatta Napoleonin valtakautta, vuoteen 1860 asti.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Todia ympäröi kolme sisäkkäistä kaupunginmuuria, joista näkee kaupungin koon eri aikakausina. Lähellä keskustaa on Santa Maria della Consolazione -kirkko, yksi Umbrian suurimmista renessanssirakennuksista. Keskusaukion nimi on Piazza del Popolo, ja sitä reunustavat hallintorakennukset 1200–1300-luvuilta sekä katedraali, joka on perustettu 1100-luvulla.
Ylempänä rinteessä ovat vuonna 1503 tuhoutuneen linnoituksen rauniot sekä Piazzale IV Novembre, josta on näkymät Tiber-joelle yli kaupungin.
Juban yliopisto

Juban yliopisto (, ) on Etelä-Sudanin pääkaupungissa Jubassa toimiva julkinen yliopisto, joka on perustettu laajemman Sudanin aikana vuonna 1975. Ensimmäiset Juban yliopiston opiskelijat aloittivat vuonna 1977.
Vuosina 1988–2010 yliopiston toiminta oli siirretty Khartumiin. Vuonna 2006 yliopiston nimi vaihdettiin muotoon "Juba National University". Etelä-Sudanin itsenäistyttyä vuonna 2011, Juban yliopiston Khartumin kampukselle perustettiin uusi sudanilainen yliopisto (Bahrin yliopisto, ). Toisaalta Juban yliopiston toiminta käynnistettiin uudelleen Jubassa.
Yliopistolla on noin 10 000 opiskelijaa ja 400 hengen opetushenkilökunta.
Juban yliopiston kirjasto.
Etelä-Sudanissa ei ollut vuoden 2018 puolivälissä varsinaista kansalliskirjastoa, mutta maan keskeisimpiin kirjastoihin kuuluva Juban yliopiston kirjasto hoitaa monia tyypillisesti kansalliskirjastolle kuuluvia tehtäviä. Merkittävä osa Juban yliopistokirjaston aiemmista kokoelmista jäi maan itsenäistyttyä Khartumiin.
Etelä-Sudanin kansallisarkistolla on laaja kokoelma Etelä-Sudanin alueen arkistoaineistoa. Näitä kunnostetaan osin ulkomaisen tuen avulla; eteläsudanilaisia on koulutettu tähän restaurointityöhön esimerkiksi Egyptin Bibliotheca Alexandrinassa. Etelä-Sudan on saanut Norjalta tukilupauksen kansallisarkiston rakentamisen rahoittamisesta. Kansallisarkisto on osa Etelä-Sudanin yleisempää tavoitetta rakentaa nuorelle valtiolle kansalliset kulttuuri-instituutiot, mukaan luettuna kansallismuseo, kansalliskirjasto sekä kansallinen teatteri- ja kulttuurikeskus. 
Etelä-Sudanissa lukutaito ja yleisesti ihmisten koulutustaso on eräs maailman alhaisimpia, joidenkin lähteiden mukaan maassa oli maailman alhaisin lukutaitoprosentti. Esimerkiksi yli 15-vuotiaiden eteläsudanilaisten lukutaito oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan vain 31,9 prosenttia vuonna 2015. Tätä heikompi aikuisten lukutaito löytyi YK:n kehitysohjelman mukaan vain Nigeristä (19,1 % aikuisista) ja Guineasta (30,4 %).
Erich Natusch

Erich Friedrich Wilhelm Natusch (23. helmikuuta 1912 Grünberg in Schlesien – 11. maaliskuuta 1999) oli saksalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti.
Natusch voitti Louhi-veneluokassa olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956.
Makereren yliopisto

Makereren yliopisto (, lyhennys MUK) on Ugandan pääkaupungissa Kampalassa toimiva arvostettu julkinen yliopisto. Yliopisto on nimetty sen Kampalassa sijaitsevan pääkampuksen sijaintipaikkan mukaan: Makerere hill oli yksi seitsemästä mäestä, jolle kaupunki kasvoi 1900-luvun alkupuolella.
Yliopisto on perustettu 1922 alkujaan tekniseksi oppilaitokseksi nimellä "Uganda Technical College" (sitten "Makerere College"). Oppilaitos kasvoi nopeasti. Vuodesta 1949 vuoteen 1963 saakka se oli Lontoon yliopistoon ("University College London") kytkeytyvä korkeakoulu ("University College"). Vuonna 1963 siitä tuli yksi kolmesta Itä-Afrikan yliopiston ("University of East Africa") muodostaneesta korkeakoulusta. Itsenäisen yliopiston aseman Makereren yliopisto sai vuonna 1970.
Makereren yliopistossa oli vuonna 2025 noin 28 200 opiskelijaa. Se luetaan Afrikan yliopistojen kärkijoukkoon. Esimerkiksi THE-yliopistoranking luokitteli yliopiston vuoden 2021 listallaan jaetulle viidennelle sijalle Afrikassa ja maailmassa jaetulle 401.–500. sijalle. THE:n vuoden 2025 listalla yliopisto sijoittui maailmassa jaetulle 1201.–1500. sijalle.
Vaellan vaellan

Vaellan vaellan on Harri Saksalan ensimmäinen sooloalbumi vuodelta 1979. Sillä Saksala esittää 12 laulua useimmiten vain yhden tai kahden instrumentin säestämänä. Laulujen säveltäjinä on Saksalan itsensä lisäksi muun muassa Jukka Linkola ja Markku Kujala ja sanoittajina Claes Andersson, Tommy Tabermann ja Katri Vala. Levyn joistakin lauluista muodostuu kaksi kolmen laulun sarjaa: A-puolen avaukseksi sijoitetun Helsinki-sarjan aloittaa Saksalan tunnetuimpiin lauluihin kuuluva ”Vanha Rööperi”, ja B-puolen aloittaa Viljo Tervosen suomentama Unkari-sarja, kolme unkarilaista kansansävelmää.
"Helsingin Sanomien" levyarvostelussa kesäkuulta 1979 Markku Fagerlund sanoo pienimuotoisen levyn valloittavan teknisen taituruuden ja komeiden sävellysten sijaan välittömyydellään ja sympaattisen lämpimällä tunnelmallaan.
1. Vanha Rööperi – 4.05
(Harri Saksala)
2. Kesä Sörnäisissä – 2.38
(Harri Saksala – Katri Vala)
3. Helsinki, rakastettuni – 4.00
(Jukka Linkola – Claes Andersson)
Kappaleet.
A-puoli.
Helsinki-sarja.
4. Pilpalan sahalla – 1.47
(Harri Saksala)
5. Kevätlaulu – 3.31
(Markku Kujala)
6. Siniperho – 4.15
(Pedro Luis Ferrer – Harri Saksala, Jaana Lappo)
7. Vaellan, vaellan – 2.00
(Trad. – Viljo Tervonen)
8. Riikinkukko lentää – 2.25
(Trad. – Viljo Tervonen)
9. Kolme tynnyriä – 1.03
(Trad. – Viljo Tervonen)
B-puoli.
Kolme unkarilaista laulua.
10. Minä haluaisin – 3.00
(S. Paakkunainen – Tommy Tabermann)
11. Balladi aseman nuorukaisesta – 2.56
(Harri Saksala – Aulikki Oksanen)
12. Robert Blum – 3.45
(Harri Saksala)
KwaZulu-Natalin yliopisto

KwaZulu-Natalin yliopisto (, lyhennys UKZN) on Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin provinssissa toimiva julkinen yliopisto. Sillä on viisi kampusaluetta neljällä paikkakunnalla. Yliopisto on perustettu vuoden 2004 alussa kahden yliopiston - 1910 alkunsa saaneen "University of Natal"in ja vuonna 1960 perustetun "University of Durban-Westville"n - yhdistämisen myötä.
KwaZulu-Natalin yliopistossa oli vuonna 2017 noin 32 000 opiskelijaa, joista viisi prosenttia oli kansainvälisiä opiskelijoita. 
UKZN luetaan Afrikan yliopistojen kärkijoukkoon. Esimerkiksi THE-yliopistoranking luokitteli yliopiston vuoden 2018 listallaan jaetulle neljännelle sijalle Afrikassa ja maailmassa jaetulle 401.–500. sijalle.
Boyd McDonald

Boyd McDonald (s. 28. syyskuuta 1932 Tuberose, Saskatoon) on kanadalainen pianisti ja säveltäjä. Hän opiskeli Saskatoonissa pianonsoittoa Lyell Gustinin ja sävellystä Murray Adaskinin johdolla. Canada Councilin tuella hän pääsi vuosina 1957–1960 opiskelemaan Pariisiin Nadia Boulangerin ja Jean Casadesusin kanssa. Hänen muita sävellysopettajiaan olivat Darius Milhaud, John Cage ja Stefan Wolpe kesäkouluissa.
Vuonna 1966 McDonald perusti Garth Beckettin kanssa pianoduon, joka teki Lontoon-debyyttinsä Wigmore Hallissa vuonna 1972 ja New Yorkin -debyyttinsä Alice Tully Hallssa 1978. Duo kantaesitti Bruce Matherin, Robert Turnerin, Jack Behrensin ja Owen Underhillin tilausteoksia. McDonald on myös erikoistunut fortepianon soittamiseen. Hän oli mukana perustamassa Classical Trio -kokoonpanoa barokkiviulisti Jeanne Lamonin ja barokkisellisti Christina Mahlerin kanssa. Vuonna 1989 hän kiersi Nova Scotiassa Mannheim Trion kanssa. Hän on myös esiintynyt baritoni David Falkin kanssa vanhan musiikin festivaalilla Bostonissa. 
McDonaldin omien teosten joukossa ovat "Suite for Nine Solo Instruments" (1959), "Lamen for Pushti" (1984), "Time Lines for Piano Duet" (1982), "Three for Two" (1989), "Dialogue" cembalolle ja fortepianolle (1992) ja "Bachillennium for Piano Duet" (2000).
Gloria Saarinen

Gloria Saarinen (o.s. "Manson"; s. 21. syyskuuta 1934 Dunedin) on uusiseelantilaissyntyinen, mutta sittemmin kanadalaistunut ja vuonna 1964 Kanadan kansalaisuuden saanut pianisti. Hän opiskeli aluksi Uudessa-Seelannissa. Sitten hänen opettajinaan toimivat Lontoossa ja muualla Euroopassa Frederic Jackson, Friedrich Wuehrer, Richard Hauser, Alfred Cortot, Guido Agnosti ja Abbey Simon. Saarinen asettui vuonna 1963 Calgaryyn, jossa hän sai samana vuonna Harriet Cohen Commonwealth Medalin.
Saarinen on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Menahem Presslerin, Allan Monkin, Mark DuBoisin, Steven Starykin ja Edith Wiensin kanssa. Kamarimuusikkona hän on esiintynyt eri jousikvartettien kanssa, ja hän on konsertoinut monien johtavien orkestereiden kanssa; näitä ovat johtaneet muiden muassa Ernest MacMillan ja Arthur Fiedler. 
Vuonna 1970 Saarinen oli perustamassa One Third Ninth Trioa, jonka kanssa hän soitti, kunnes kokoonpano hajosi vuonna 1981. Vuonna 1988 hän perusti Chinook Trion huilisti Susan Hoeppnerin ja sellisti Ofra Harnoyn (myöhemmin Amanda Forsythin) kanssa. Hän seurasi pianistina Stephanie Sebastiania Canadian Piano Triossa. Hän tilasi teoksia Murray Adaskinilta, Violet Archerilta, Malcolm Forsythiltä, Allan Raelta ja muilta. Hän soitti myös Oscar Petersonin, Srul Irving Glickin, Chan Ka Ninin, Harry Somersin ja muiden teoksia. Hän on opettanut eri opinahjoissa ja perustanut Chinook-pianokilpailun, josta tuli kansallisen tason tapahtuma vuonna 1985.
Saarisen levytysten joukossa ovat Franz Schubertin kaikkien duettojen tulkinnat Arnold Draperin kanssa. Hän on saanut erinäisiä tunnustuksia, kuten Albertan hallituksen palkinnon kulttuurisaavutuksista, joka annettiin hänelle vuoden 1988 talviolympialaisten yhteydessä.
Piltene

Piltene (, ) on latvialainen kaupunki Ventspilsin kunnassa, Kuurinmaalla luoteis-Latviassa. Se on Venta-joen oikealla rannalla, noin 22 km Ventspilsistä. Siellä oli 1300–1600-luvuilla piispanlinna.
Adolf Carling

Kustaa Adolf Carling (22. marraskuuta 1882 Helsinki – 1966 Helsinki) oli ensimmäinen reformaation jälkeinen katolinen suomenkielinen pappi, monsignore, Suomessa.
Carlingin vanhemmat olivat seppä Johannes Kalpa (ent. Carling) ja Birgitta Karppinen. Carling tuli ylioppilaaksi 1901, opiskeli Rooman katolisessa pappisseminaarissa 1906–1907 ja Rooman gregoriaanisessa yliopistossa 1907–1911. Hänet vihittiin papiksi Pietarissa 1911. Viipurin katolisen seurakunnan kirkkoherrana, venäläisen koulun uskonnonopettajana ja sotaväen kappalaisena Carling toimi 1911–1918, Helsingin katolisen seurakunnan palveluksessa 1920–1921 ja Terijoen katolisen seurakunnan esimiehenä 1921–1939. Helsingin katolisen seurakunnan pastoriksi Carling siirtyi 1940. Hän työskenteli myös Puolan lähetystön virkailijana 1920–1921, Terijoen kauppakoulun kielten opettajana 1928–1931 ja Terijoen yhteislyseon latinan tuntiopettajana 1929–1930. Sotilaspappina Carling toimi 1943–1944.
Carling julkaisi muun muassa teoksen "Kristinopin ensi alkeet" (1920) sekä rukouskirjat (1925, 1949) ja työskenteli "Uskon Sanomat" -lehden vastaavana toimittajana vuodesta 1925. Paavin kotiprelaatti hän oli vuodesta 1921.
Undiinit

Undiinit ( = aalto) eli aallottaret ovat veden hengettäriä tai haltiattaria, ja yleensä ne on kuvattu naishahmoina.
Undiinit kuuluivat keijuihin. Näin uskoi Paracelsus (1493–1541) vuonna 1530 teoksessaan "Liber de nymphis". Niiden sielu ei ollut kuolematon, mutta ne saattoivat saada sen yhtyessään ”maalliseen” mieheen.
Impivaaran liikuntakeskus

Impivaaran liikuntakeskus sijaitsee Turussa Kaerlan kaupunginosassa noin kolme kilometriä keskustasta pohjoiseen. 
Liikuntakeskuksen alueella on uimahalli, jalkapallohalli, jäähalli, nurmikenttä, ulkotenniskenttiä, kuntorata, ulkokuntoilulaitteita, hiihtolatu ja suksivuokraamo, lasten pulkkamäki ja hiihtomaa sekä tulentekopaikka. Näiden Turun kaupungin ylläpitämien liikuntapaikkojen lisäksi alueella on yksityisiä liikuntapaikkoja muiden muassa Impivaaran kuplahalli (aikaisemmin Javenture-areena), Jarkko Nieminen Areena, jousiammuntarata, ratagolfkenttä ja vesipuisto JukuPark. 
Alueelle on suunnitteilla padelkenttä.
Dekstraanisukraasi

Dekstraanisukraasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Dekstraanisukraasi muodostaa dekstraanipolysakkaridia liittämällä glukoosiyksiköitä toisiinsa. Glukoosin lähteenä toimii sakkaroosi. Entsyymiä esiintyy monissa bakteereissa esimerkiksi "Leuconostoc"- ja Streptococcus-sukujen lajeissa. Immobilisoitua dekstraanisukraasia käytetään dekstraanin bioteknillisessä valmistuksessa. Dekstraanisukraasin EC-numero on EC 2.4.1.5 ja CAS-numero 9032-14-8.
Dekstraanisukraasi on molekyylimassaltaan noin 160 kDa oleva proteiini. Dekstraanisukraasin aminohapoissa on runsaasti niin kutsuttuja happamia aminohappoja kuten asparagiinihappoja ja glutamiinihappoja. Luonnossa entsyymi käyttää substraattinaan vain sakkaroosia, mutta laboratorio-olosuhteissa se on saatu käyttämään myös muita lähtöaineita. Dekstraanisukraasin katalysoiman reaktion reaktiomekanismille on esitetty useita vaihtoehtoja. Kineettiset kokeet vahvistavat ehdotusta mekanismiksi, jossa entsyymillä on kaksi sakkaroosin sitoutumiskohtaa. Dekstraanisynteesin aluksi negatiivisesti varautunut aspartaattiryhmä reagoi sakkaroosin kanssa ja hajottaa sen fruktoosiksi ja glukoosin ja entsyymin väliseksi esteriksi. Toinen aktiivisen kohdan aspartaattiryhmä tekee saman toiselle sakkaroosimolekyylille. Tämän jälkeen entsyymi katalysoi glukoosiyksiköiden välisiä glykosidisten sidosten muodostumisia ja dekstraaniketju kasvaa. Ketju yleensä myös haaroittuu eli se ei ole lineaarinen.
Red Fang

Red Fang on yhdysvaltalainen stoner metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 2005. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia.
Yhtye on tunnettu myös huumoripitoisista musiikkivideoistaan. Esimerkiksi yhtyeen "Shadows"-musiikkivideo parodioi "Predator"-elokuvaa.
Salibandyn miesten Suomen Cup 2018–2019

Miesten TEHO Sport Suomen Cupin kausi 2018–2019 on Suomen Cupin 30. kausi. Kaudelle 2017–2018 tehdyn uudistuksen vuoksi kaikki 28 pääsarjajoukkuetta ovat mukana miesten cupissa.
5. kierros ja liigakierros.
5. kierroksen ja liigan cup-kierroksen voittajat etenevät 6. kierrokselle
Finaali.
Suomen Cupin finaali pelattiin Tampere Areenalla 16.2. yhdessä naisten finaalin kanssa.
Aluefinaalit.
Aluefinaaleissa pelaavat vastakkain jokaisen alueen cupissa pisimmälle edenneet 2.-6. divisioonan joukkueet. Aluefinaalin voittaja saa 1 000 €. Kaudella 2018–2019 kaikki aluefinaaliin päässeet joukkueet pelaavat |II-divisioonassa
Etelä
Itä&lt;br&gt;Kaudella 2018–2019 ei pelata Itä-Suomen aluefinaalia.
Länsi
Pohjoinen
Light the Torch

Light the Torch (aiemmin nimellä Devil You Know) on kalifornialainen metalliyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2012 ja tunnetaan parhaiten Howard Jonesin nykyisenä yhtyeenä, sen jälkeen kun Jones jätti Killswitch Engagen vuonna 2012.
Yhtye oli vuodesta 2012–2017 asti Devil You Know -nimellä ja julkaisivat kaksi studioalbumia, mutta lakisyistä yhtye joutui vaihtamaan yhtyeen nimen. Yhtye päätti ottaa nimen Light the Torch, joka kuvasti yhtyeelle uutta alkua.
Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa, samalla ensimmäisen Light the Torch-nimellä kantavan albuminsa "Revival" maaliskuussa 2018.
Diskografia.
Devil You Know nimellä julkaistut:
Light the Torch nimellä julkaistut:
Conviction

Conviction on yhdysvaltalainen oikeusdraamasarja. Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa ABC-kanavalla 3. lokakuuta 2016.
ABC vahvisti marraskuussa 2016 sarjan jäävän 13 jakson mittaiseksi. Virallinen lopettamispäätös julkaistiin 11. lokakuuta 2017.
Tuotanto.
Sarjan pilottijakso kuvattiin Kanadan Torontossa maaliskuussa 2016. Pilottijakson kuvauksien aikana päähahmon nimenä oli Carter Morrison, joka muuttui muotoon Hayes Morrison kuvauksien aikana.
Srul Irving Glick

Srul Irving (s. "Israel") Glick (8. syyskuuta 1934 Toronto – 17. huhtikuuta 2002 Toronto) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen venäjänjuutalainen isänsä David muutti Kanadaan, asettui Torontoon vuonna 1924 ja työskenteli useissa kaupungin synagogista. Hänen veljensä Norman on klarinetisti. 
Glick opiskeli sävellystä Toronton yliopistossa. Muualla häntä opettivat myös Darius Milhaud, Louis Saguer ja Max Deutsch. Hän toimi useiden vuosikymmenten ajan CBC:n tuottajana. Hänestä tuli musiikin teorian ja sävellyksen opettaja, joka myös toimi muun muassa Beth Tikvah -synagogan kuoronjohtajana ja nimikkosäveltäjänä. Hänen varhaiselle sävellystuotannolleen leimallista on emotionaalinen lyyrisyys, joka säilyy myös 1970-luvun alussa omaksuttua aiempaa modernimpaa sävelkieltä ilmentävissä teoksissa. Ajoittain hän hyödynsi jazzvaikutteita. Erityisen maineikkaaksi Glick tuli kuoromusiikin säveltäjänä. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Kenraalikuvernöörin mitalin (1993) ja Kanadan ritarikunnan jäsenyyden (1994).
Glick meni naimisiin pianisti Dorothy Sandler Glickin ja sittemmin Sara Wunchin kanssa.
Splitting Up Together

Splitting Up Together on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, joka perustuu tanskalaiseen Mette Heenon, Mie Andreasenin ja Hella Joofin luomaan komediasarjaan "Bedre skilt end aldrig".
ABC lopetti sarjan tilaamisen toisen tuotantokauden jälkeen.
Tuotanto.
Elokuussa 2016 ABC ilmoitti tilanneensa pilottijakson "Splitting Up Together" -sarjalle, jonka käsikirjoittajaksi valittiin Emily Kapnek.
ABC vahvisti tilanneensa ensimmäisen tuotantokauden sarjalle 11. toukokuuta 2017. ABC tilasi toisen tuotantokauden toukokuussa 2018 ja myöhemmin lokakuussa tilasi sille kolme lisäjaksoa.
Toukokuussa 2019 ABC ilmoitti ettei sarja tule saamaan kolmatta tuotantokautta.
Faídon Gkizíkis

Faídon Gkizíkis ( [ˈfeðon ɟiˈzicis], 16. kesäkuuta 1917 – 27. heinäkuuta 1999) oli kreikkalainen kenraali, joka toimi Kreikan presidenttinä sotilasjuntan aikana vuosina 1973–1974. Hänen presidenttikautensa valmisteli maata siviilihallintoon paluuseen.
Gkizíkis opiskeli sotilasakatemiassa, ja osallistui Italian–Kreikan sotaan Albanian rintamalla vuonna 1940, ja sisällissotaan hallituksen joukoissa. Hän jatkoi sotilasakatemiaan ja omaksui siellä pelon kommunistien vallankaappauksesta. Hän ei kuulunut alkuperäiseen vallankumouskolmikkoon joka kaappasi vallan vuonna 1967. Kun prikaatinkenraali Dimítrios Ioannídis syrjäytti Geórgios Papadópouloksen presidentin virasta, hän nimitti tilalle suhteellisen tuntemattoman Gkizíkiksen. Oli selvää, että todellinen valta olisi Ioannídiksella.
Ioannídiksen järjestettyä Kyproksen sotilasvallankaappauksen vuonna 1974 ja turkkilaisten hyökättyä saarelle Kreikan piti siirtyä siviilivaltaan. Gkizíkiksen toiminta johti Ioannídiksen vallan menettämiseen. Gkizíkis jatkoi presidenttinä 18. joulukuuta 1974 asti.
Klotiatsepaami

Klotiatsepaami (myydään tuotenimillä Clozan, Distensan, Trecalmo, Rize, Rizen ja Veratran) on tienodiatsepiinijohdannainen lääkeaine, joka on bentsodiatsepiinijohdannainen. Klotiatsepaamimolekyyli eroaa bentsodiatsepiineista siten että sen bentseenirengas on korvattu tiopeenirenkaalla.
Klotiatsepaamilla on ahdistusta poistavia, lihaksia rentouttava, kouristuksia ehkäisevä ja sedatiivinen vaikutus.
2-vaiheen NREM-univaihe korostuu huomattavasti klotiatsepaamilääkitystä käytettäessä.
Käyttö.
Klotiatsepaamin on todettu olevan voimakkaasti ahdistusta poistava lääke lyhytaikaisessa käytössä. Ranskassa ja Japanissa sitä käytetään myös esilääkityksenä pienten leikkausten yhteydessä. Näissä maissa kyseistä lääkettä markkinoidaan tuotenimilla Veratran ja Rize.
Sen yleisimmät haittavaikutukset ovat sekavuus ja väsymys, ja myös lääkitysperäistä hepatiittia on raportoitu. Kyseistä lääkettä on myös käytetty väärin.
Klotiatsepaami ei ole Suomessa kaupan.
Chrístos Sartzetákis

Chrístos Sartzetákis (, 6. huhtikuuta 1929 Thessaloniki, Kreikka – 3. helmikuuta 2022 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen juristi ja poliitikko, joka toimi Kreikan presidenttinä 29. maaliskuuta 1985 – 4. toukokuuta 1990.
Elämä ja ura.
Sartzetákis syntyi Thessalonikissa Kreikan Makedoniassa. Hän opiskeli oikeustiedettä Thessalonikin Aristoteles-yliopistossa ja jatkoi opintojaan Pariisissa. Sartzetákis toimi tuomarina vuodesta 1955. Hän nousi julkisuuteen vuonna 1963 vasemmistopoliitikko Grigóris Lamprákiksen salamurhan oikeuskäsittelyn yhteydessä. Vuoden 1967 sotilasvallankaappauksen jälkeen hänet erotettiin tuomarinvirasta vuonna 1968, vangittiin ilman oikeudenkäyntiä ja kidutettiin. Juntan kaaduttua vuonna 1974 hän sai palata virkaansa.
Sartzetákis valittiin presidentiksi 29. maaliskuuta 1985 sen jälkeen, kun edeltäjä Konstantínos Karamanlís oli eronnut protestina suunnitelmille presidentin valtaoikeuksien vähentämisestä. Väliaikana virkaatekevänä presidenttinä toimi Ioánnis Alevrás. Sartzetákis oli poliitikkona sitoutumaton. Karamanlís toimi uudelleen presidenttinä Sartzetákiksen jälkeen.
Sartzetákis oli naimisissa Éfi Sartzetákin (o.s. Argyríou) kanssa, ja heillä oli yksi tytär. Sartzetákis julkaisi useita teoksia oikeustieteen ja politiikan alalta.
Mikael Jantunen

Mikael Jantunen (s. 20. huhtikuuta 2000 Helsinki) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut vuodesta 2021 lähtien ulkomailla Belgiassa, Italiassa, Ranskassa ja Turkissa. Hän on pelannut Suomen A-maajoukkueessa vuodesta 2018.
Ura.
Seurajoukkueet.
Lapsena aluksi jalkapalloa pelannut Jantunen huomasi olevansa joukkueessaan poikkeuksellisen pitkä ja alkoi 11-vuotiaana pelata koripalloa. Wartti Basketin kasvatti Jantunen pelasi vuodet 2014–2016 kasvattajaseuransa joukkueessa B-poikien SM-sarjaa. Ensimmäisellä kaudellaan hän saavutti ikäluokan SM-pronssia, ja jälkimmäisellä kaudellaan hän teki sarjan kärkikeskiarvoja muun muassa levypalloissa. Vuosina 2016–2019 Jantunen pelasi HBA-Märskyssä miesten I-divisioona A:ta. Vuosina 2019–2021 hän pelasi yhdysvaltalaisessa Utahin yliopistossa.
Huhtikuussa 2021 Jantunen ilmoitti keskeyttävänsä yliopistouransa ja siirtyvänsä ammattilaiseksi. Heinäkuussa 2021 hän valitsi muutamasta joukkuevaihtoehdosta ja teki yksivuotisen sopimuksen Belgian pääsarjassa ja Mestarien liigassa pelanneen BC Oostenden kanssa. Hän voitti vuonna 2022 Belgian liigamestaruuden. Ranskalaisessa Paris Basketballissa Jantunen voitti Eurocupin vuponna 2024 ja Ranskan liigamestaruuden vuonna 2025.
Maajoukkue.
Jantunen on pelannut kymmeniä nuorten maaotteluita. Hän kuului Suomen turnauskokoonpanoihin vuoden 2016 U17-MM-kilpailuissa, U16-EM-kilpailuissa 2016 ja U18-EM-kilpailuissa 2017. Suomen miesten maajoukkueessa Jantunen debytoi Viroa vastaan 21. kesäkuuta 2018 tehden neljä pistettä. Elokuussa hän teki miesten maajoukkueuransa ensimmäisen tupla-tuplan.
Jantunen on edustanut Suomea EM-kilpailuissa 2022, MM-kilpailuissa 2023 ja EM-kilpailuissa 2025.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Jantunen on varsinkin laitahyökkääjäksi erinomainen hyökkäyslevypallojen ottaja. Hänen sylivälinsä on 206–207 senttimetriä. Jantunen pystyy pelaamaan sekä ison että pienen laitahyökkääjän pelipaikalla. Hän on kertonut kehittävänsä kaukoheittojensa tarkkuutta. Jantusen peliälyä, muun muassa sijoittumista kentällä, on arvostettu.
Konstantínos Tsátsos

Konstantínos Tsátsos (, 1. heinäkuuta 1899 Ateena, Kreikka – 8. lokakuuta 1987 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen oikeustieteilijä ja poliitikko, joka toimi Kreikan presidenttinä 19. heinäkuuta 1975 – 15. toukokuuta 1980.
Elämä ja ura.
Tsátsos syntyi Ateenassa ja siellä oli hänen Kreikan-kotinsa koko hänen elämänsä ajan. Hän opiskeli oikeustiedettä Ateenan yliopistossa. Opintojensa yhteydessä hän perehtyi myös klassiseen kreikkaan ja latinaan sekä nykykreikan kirjallisuuteen. Tsátsos julkaisi runoja ja näytelmiä salanimellä "Ývos Delfós" (Ύβος Δελφός) eli "Yves Delfos".
Tsátsos toimi ensimmäisen maailmansodan jälkeen diplomaattina Pariisissa ja osallistui Sèvresin rauhansopimuksen neuvotteluihin. Hän suoritti jatko-opintoja Heidelbergin yliopistossa ja palasi tämän jälkeen Ateenaan. Tsátsos väitteli vuonna 1929 ja vuonna 1932 hänestä tuli Ateenan yliopiston oikeustieteen professori. Ioánnis Metaxáksen diktatuurin aikana vuonna 1941 hänet pidätettiin ja erotettiin, ja vuonna 1944 hän lähti maanpakoon Lähi-itään.
Tsátsos palasi Kreikkaan vuonna 1945, aluksi yliopistolle ja myöhemmin Liberaalipuolueen tehtäviin. Hän toimi sisäministerinä vuodesta 1945, ja vuonna 1949 hänestä tehtiin opetusministeri. Hän toimi myös varaministerinä Sofoklís Venizéloksen hallituksessa vuonna 1951. Vuonna 1956 hän liittyi vastaperustettuun Ethnikí Rizospastikí Énosis (ERE) -puolueeseen ja tuli valituksi Kreikan parlamenttiin. Hän toimi ministerinä Konstantínos Karamanlísin hallituksissa 1961 ja 1963 sekä oikeusministerinä Panagiótis Kanellópouloksen hallituksessa 1967.
Vuonna 1974 siviilihallintoon siirtymisen aikaan Tsátsos siirtyi Uusi demokratia -puolueeseen. Hänestä tuli ensin kansanedustaja ja kulttuuriministeri. Parlamentti valitsi Tsátsoksen presidentiksi 20. kesäkuuta 1975. Hän sai tuolloin 210 ääntä läsnä olleesta 295:stä. Tsátsos toimi presidenttinä vuoteen 1980.
Tsátsoksen puoliso oli Ioánna Tsátsou (o.s. Seferiádou), ja heillä oli kaksi tytärtä. Tsátsos julkaisi monia tutkimusartikkeleita sekä oikeustieteellisiä ja filosofisia teoksia. Vuonna 1961 hänet valittiin Ateenan akatemiaan, ja myöhemmin hänestä tuli ensin sen varapuheenjohtaja ja sitten puheenjohtaja. Hän oli jäsen myös monien muiden maiden akatemioissa, muun muassa Ranskan akatemiassa, sekä Sorbonnen yliopiston kunniatohtori.
Heorhi Žylin

Heorhi Semenovytš Žylin (, , 18. elokuuta 1925 Kiova, Ukrainan SNT – 12. syyskuuta 1997 Kiova, Ukraina) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Žilin voitti pariairokaksikossa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja perämiehellisessä kaksikossa olympiapronssia Melbournessa 1956. Hän saavutti myös EM-mitaleja.
Slava Amiragov

Slava Lvovitš Amiragov (, 24. maaliskuuta 1926 Minsk, Valko-Venäjän SNT – 3. syyskuuta 1990) oli Neuvostoliittoa edustanut soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Amiragov saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös Melbournessa 1956. Hän saavutti myös Euroopan mestaruuksia.
Randolph Peters

Randolph Peters (s. 28. joulukuuta 1959 Winnipeg) on kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 5-vuotiaana ja opiskeli musiikin lisäksi myös Manitoban yliopistossa fysiikkaa sekä teologiaa. Hän jatkoi samalla musiikin opiskelua ja pääsi Indianan yliopiston suorittamaan sävellyksessä maisterin ja tohtorin tutkinnot. Hänen opettajanaan Indianassa oli pääasiassa John Eaton. Vuonna 1986 Peters matkusti Intiaan, Nepaliin, Bangladeshiin, Egyptiin ja Gaboniin äänittämään paikallista musiikkia. Hän palasi Kanadaan vuonna 1987.
Peters voitti vuonna 1989 Music Inter Alia -sävellyskilpailun teoksellaan "Analogia", joka oli myös edennyt finaaliin CBC:n nuorten säveltäjien kilpailussa 1984. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun muassa orkesteriteos "Free Fall" ja ensimmäinen ooppera "Nosferatu", jonka hän sävelsi ollessaan Canadian Opera Companyn nimikkosäveltäjänä. Vuosina 1996–2001 Peters oli Winnipegin sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjänä. Winnipegin sinfoniaorkesterille tilattiin vuonna 2006 Gwen Hoebigin kantaesittämä Petersin viulukonsertto, ja tilaustyönä Québecin sinfoniaorkesterille valmistui "Butterfly Wings and Tropical Storms" (2002). Peters on omistanut myös aikaansa televisio- ja elokuvamusiikin säveltämiselle.
Zimbabwen kansalliskirjasto

Zimbabwen kansalliskirjasto () on Zimbabwessa toimiva, maan kansallisen kirjastolaitoksen eli Zimbabwen kansallisen kirjasto- ja dokumentointipalvelun (, lyh. NLDS) 
osana toimiva kansalliskirjasto.
Kansalliskirjasto sijaitsee maan toiseksi suurimmassa kaupungissa Bulawayossa ja tehtävää hoitaa vuonna 1945 perustettu National Free Library of Zimbabwe. Se toimii sekä kansallisena julkisena kirjastona että kansallisena kirjastojen välisten lainojen keskuksena. National Free Library of Zimbabwen aiempi itsenäinen organisatorinen asema purettiin Zimbabwen parlamentin NLDS:n perustamisesta vuonna 1985 antamalla säädöksellä ja Bulawayossa toimivasta kirjastosta tuli osa Hararesta käsin johdettua NLDS:ää. 
Bulawayossa toimii myös Zimbabwen vanhin julkinen kirjasto, vuonna 1896 avattu Bulawayon yleinen kirjasto ("Bulawayo Public Library").
Kongon tasavallan kansalliskirjasto

Kongon tasavallan kansalliskirjasto (, tai ) on Kongon tasavallan pääkaupungissa Brazzavillessä toimiva kansalliskirjasto. Se on maan kulttuurin ja taiteen ministeriön alainen valtionlaitos. Kansalliskirjaston johtajana eli kansalliskirjastonhoitajana toimi François Onday-Akiera (10/2017).
Kirjasto on perustettu 27. syyskuuta 1971. Kirjasto vastaa maassaan esimerkiksi julkaisujen ISBN- ja ISSN-numeroinnista. Kongon tasavallassa ei ollut vielä vuonna 2007 lakia vapaakappaleista, mutta sellaista valmisteltiin maan parlamentissa. Vuonna 2013 kansalliskirjaston kokoelmissa oli noin 15 000 kirjaa.
Yli 15-vuotiaista Kongon tasavallan asukkaista lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 79,3 prosenttia vuonna 2015.
Louis Waizman

Louis Waizman (6. marraskuuta 1863 Salzburg – 24. elokuuta 1951 Toronto) oli itävaltalaissyntyinen, kanadalaistunut säveltäjä, pianisti, pasunisti, alttoviulisti ja sellisti. Hän opiskeli Joseph Rheinbergerin johdolla ja valmistui Mozarteumista vuonna 1884. Hän vietti kymmenen vuotta Itävallan armeijan yhtyeessä, jonka jäsenenä hän kiersi Eurooppaa ja Afrikkaa. Vuonna 1893 hän asettui Kanadaan, jossa hän ensin vietti kymmenen vuoden ajan Ottawassa ja siirtyi sitten Torontoon. Torontossa hän toimi yhtyeen pasunistina sekä teatterimuusikkona ja opetti sekä musiikin teoriaa että sävellystä. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Leslie Bell, Percy Faith, Robert Farnon, Samuel Hersenhoren, Charles Jordan, Paul Scherman ja Morris Surdin.
Waizman toimi vuosina 1923–1932 Toronton uuden sinfoniaorkesterin alttoviulistina ja vuosina 1923–1946 sen kirjastonhoitajana. Hänestä tehtiin kunniakirjastonhoitaja vuonna 1946, ja hän oli tässä asemassa vuoteen 1949. Hänen omien sävellystensä joukossa on "Suit de Ballet", joka omistettiin Luigi van Kunitsille. Hänen muihin teoksiinsa kuuluu pianotrioja, kantaatti, orkesterisarjoja ja kapriisi pianolle sekä muita pianokappaleita.
Bobby Hales

Robert Arthur "Bobby" Hales (9. elokuuta 1934 Avonlea, Saskatchewan – 15. lokakuuta 2016 Port Coquitlam, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen trumpetisti, orkesterinjohtaja, sovittaja ja säveltäjä.
Hales opiskeli trumpetinsoittoa lyhyesti Reginassa ennen muuttoaan Chilliwackiin Brittiläiseen Kolumbiaan vuonna 1947. Hän opiskeli Westlake College of Modern Musicissa Los Angelesissa vuosina 1955–1957. Siellä hänen opettajinaan toimivat Ollie Mitchell ja Dick Groves. Tämän jälkeen hän työskenteli päätoimisesti Vancouverissa, jossa hän muun muassa soitti Dave Robbinsin big bandissa ja teki sille sovituksia. Hän teki lisäksi televisiotyötä CBC:lle. Vuonna 1988 hän sävelsi "The Beginning of the End" -sarjan talviolympialaisten 1988 (Calgary) loppuseremonioita varten.
Vuonna 1965 Hales perusti oman big bandinsa, jonka solisteihin kuuluivat Stew Barnett, Don Clark, Hales itse, Fraser MacPherson, Dave Quarin, Wally Snider, Jack Stafford, Oliver Gannon, Bob Doyle ja George Ursan.