tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Barbourula kalimantanensis

Barbourula kalimantanensis on Bombinatoridae-heimoon kuuluva sammakkolaji, jolla ei ole keuhkoja. Se on ainoa sammakkolaji, jolla ei ole havaittu keuhkoja, mutta täysin keuhkottomia eläinlajeja on havaittu muutamia muitakin. Muiden sammakkolajien tiedetään hengittävän osaksi ihon lävitse, mutta "B. kalimantanensis" on kehittynyt hengittämään täysin ihonsa lävitse. "B. kalimantanensis" elää kylmässä ja nopeasti virtaavassa vedessä. Lajin keuhkottomuuden on mahdollistanut sen hidas aineenvaihdunta, ihon suuri pinta-ala ja virtaavan kylmän veden korkea happipitoisuus.
Lajin ensihavainnot lajista kirjasi indonesialainen eläintieteilijä Djoko Iskandar vuonna 1978. Myöhemmin lajin yksilöitä on tavattu vain muutamia kertoja. Current Biology -lehti ilmoitti vuonna 2008 uusista löydöistä. Lajia esiintyy Borneon saaren Indonesialle kuuluvalla puolella.
Australian avoin tennisturnaus 1973

Australian avoimet järjestettiin vuonna 1973 Australiassa Melbourne Parkissa. 
Miesten kaksinpelin voittajaksi selviytyi John Newcombe, joka voitti finaalissa Onny Parunin 6–3, 6–7, 7–5, 6–1.
Naisten kaksinpelin voitti Margaret Court, joka voitti finaalissa Evonne Goolagongin 6–4, 7–5.
William Perehudoff

William Perehudoff O.C. (21. huhtikuuta 1918 Saskatchewan, Kanada – 26. helmikuuta 2013) oli kanadalainen taidemaalari. Hän syntyi ja kasvoi Saskatchewanissa.
Perehudoff työsti abstrakteja maalauksia vuosikymmenten ajan. Vuonna 1999 hänet valittiin Kanadan ritarikunnan jäseneksi ansioistaan taiteen alalla.
Perehudoffista tehtiin Reginan yliopiston kunniatohtori vuonna 2003. Hän oli naimisissa kollegansa Dorothy Knowlesin kanssa.
Ajastin

Ajastin on kellolaite, -ohjelma tai muu mekanismi, jonka avulla tietyn toiminnan tai tapahtuman käynnistymis- ja päättymisaikoja voidaan säädellä. Ajastin eroaa aikaa näyttävästä kellosta siinä, että sen pääasiallinen tarkoitus ei ole näyttää aikaa vaan välittää tieto määräajan saavuttamisesta tai aiheuttaa jokin tapahtuma tietyllä hetkellä tai tietyn ajan kuluttua.
Toteutukseltaan ajastin voi olla mekaaninen, sähkömekaaninen, kemiallinen, elektroninen tai ohjelmallinen.
Tyypillinen mekaaninen ajastin on esimerkiksi keittokello eli munakello. Sytytyslanka on kemiallinen ajastin. Kemiallinen ajastin voi perustua myös esimerkiksi happoon, joka tietyn ajan kuluessa syövyttää ajastettavaa laitetta lukitsevan varmistimen. Ohjelmallinen ajastin on looginen rakenne, joka viivyttää ohjelman etenemistä, kunnes haluttu määrä toistoja on suoritettu tai muu jatkoehto täyttyy.
Ajastinpiiri.
Perinteisiin ajastinpiireihin 8253 (PC:ssä) ja 8254 (AT:ssa) kellotuloihin on kytketty kiteestä vakio 1,193180 MHz taajuus. Taajuus on 1/4 alkuperäisen IBM PC:n kellotaajuudesta. Ajastin 0 on kytketty IRQ0-linjaan. Se aiheuttaa tavallisesti kellokeskeytyksen 18,2 kertaa sekunnissa. Ajastimen 0 Gate on kytketty pysyvästi ykköseksi. Nämä piirit ovat käteviä ajastimia omien keskeytysrutiinien ajastamiseen. Niitä voi käyttää myös tarkkaan ajanmittaukseen.
Yleisesti käytetty analoginen ajastinpiiri on "555". Sen avulla voidaan toteuttaa yksinkertaisia ajastimia, joiden toiminta-aika riippuu piiriin liitettyjen kondensaattorien ja vastusten arvoista.
Matti Nurminen (näyttelijä)

Matti Nurminen (s. 30. heinäkuuta 1942 Lempäälä) on suomalainen näyttelijä. Hämeenlinnan kaupunginteatterissa pitkän uran tehnyt Nurminen on näytellyt myös muun muassa "Tuntemattoman sotilaan" vuoden 1985 filmatisoinnissa sekä komediasarjassa "Turvetta ja timantteja". Hänelle on myönnetty useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Vapaussodan Sininen Risti vuonna 2000.
Ura ja elämä.
Nurminen syntyi jatkosodan toisena kesänä metsäteknikko Eino Nurmisen ja Anna Nurmisen (omaa sukua Svenström) perheeseen. Hän avioitui näyttelijä Arja Nurmisen (omaa sukua Ala-Nikkilä) kanssa vuonna 1965. Pariskunnalla on kaksi tytärtä, Helena Lehkonen (s. 1967) ja Annukka Lahtinen (s. 1971).
Nurminen opiskeli Suomen Teatterikoulussa 1963–1966, minkä jälkeen hän työskenteli Radioteatterissa vuosina 1967–1969. Jyväskylän kaupunginteatterissa Nurminen aloitti vuonna 1969 ja siirtyi sieltä Vaasan kaupunginteatteriin 1974. Vuodesta 1975 lähtien hän on työskennellyt Hämeenlinnan kaupunginteatterin riveissä. Nurmisen näyttämötaiteellisiin töihin kuuluu muun muassa Cesar "Fanny ja Cesar" -trilogiassa, George näytelmässä "Kuka pelkää Virginia Woolfia" sekä vaarin osa näytelmässä "Äidin ruoho on parasta".
Elokuvan ja television puolella Nurminen on näytellyt usein hyvässä sosioekonomisessa asemassa olevia henkilöitä, niin sanottuja yhteiskunnan tukipylväitä. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Rauni Mollbergin kanssa. Valkokangasuransa hän aloitti vuonna 1972 sivuosalla Teuvo Tulion camp-klassikossa "Sensuela". Mollbergin "Tuntemattomassa sotilaassa" vuonna 1985 hän tulkitsi majuri Sarastien osan. Arto Halosen farssissa "Onnellinen hääpäivä" vuonna 1993 Nurmisella oli Kaukon osa. Yle TV2:n "Maalaiskomedia"-sarjan neljännessä tuotantokaudessa "Turvetta ja timantteja" hänellä oli keskeinen rooli Armas Hakkaraisena.
Eläkkeelle jäätyään Nurminen on ollut edelleen kiireinen useiden ohjaustöiden sekä näyttelijäntyön takia. Hän on ohjannut useita harrastaja-kesäteatteriproduktioita sekä on näytellyt useana kesänä itsekin kesäteattereissa (Pyynikin kesäteatteri sekä Oulun kesäteatteri). Hämeenlinnan kaupunginteatterissa Nurminen oli pääosassa (2009–2010) "Viulunsoittaja katolla" -näytelmässä laulaen ja tanssien Tevje-maitokuskin roolin.
Nurminen on tuottanut omia produktioita puolisonsa Arja Nurmisen kanssa; näihin lukeutuvat esimerkiksi "Satuvartit" ja "Kosketuksia". Nurminen harrastaa muun muassa taikatemppuja ja simulaattorilentoa.
The Fabulous Johnny Cash

The Fabulous Johnny Cash on countrylaulaja Johnny Cashin kolmas albumi. Albumi nauhoitettiin vuonna 1958 ja julkaistiin tammikuussa 1959. Albumin tuottivat Al Quaglieri ja Don Law, ja sen julkaisi Columbia Records -levy-yhtiö.
Albumista julkaistiin vuonna 2002 uusintapainos, jossa on mukana kuusi ylimääräistä kappaletta.
Embassy Hill

Hill oli brittiläisen kaksinkertaisen Formula 1 -maailmanmestari Graham Hillin perustama F1-talli.
Talli kilpaili sarjassa kausina – saavuttaen kolme MM-pistettä.
Historia.
Tallin historia alkoi vuonna 1972, kun vaikeista ja kohtalaisista kausista kärsinyt Graham Hill perusti omaa nimeään kantavan tallin Formula 2 -sarjaan. Brabham valmisti autot ja sponsorina toimi Jägermeister. 
Kaudella 1973 Hill ilmoitti tallinsa Formula 1 -sarjaan, hankki sponsoriksi Embassy-savukefirman ja ajoi itse Shadow-tallin autolla kahdessatoista kilpailussa, joista hän menestyi parhaiten Belgian GP:ssa ollen yhdeksäs.
Kausi toi mukanaan tallille Lolan valmistamat autot. Hill myös palkkasi talliinsa muita kuljettajia itsensä lisäksi. Guy Edwards ajoi kymmenessä kilpailussa ollen parhaimmillaan seitsemäs Ruotsin GP:ssa, jossa Hill oli kuudes. Saksalainen Rolf Stommelen ajoi kauden neljässä viimeisessä kilpailussa, joissa hän oli parhaimmillaan 11. sijalla. Myös Peter Gethin ajoi yhdessä kilpailussa, jossa hän keskeytti.
Kaudeksi 1975 talli kehitti Lolan autosta oman GH1-mallin, jolla Tony Brise ja Alan Jones saavuttivat kolme MM-pistettä. Tallin hyvät tulevaisuuden näkymät romuttuivat kuitenkin marraskuussa 1975, kun tallin väki oli palaamassa Ranskasta ajetuista testeistä ja Hillin ohjaama lentokone putosi sumuisella säällä maahan Lontoon lähellä. Kaikki koneessa olleet kuolivat, mukaan lukien Hill ja Brise.
Greatest!

Greatest! on countrylaulaja Johnny Cashin neljäs albumi. Se nauhoitettiin vuosina 1955–1958 ja julkaistiin vuonna 1959. Albumi ei nimestään huolimatta ole kokoelmalevy, vaan se on studioalbumi. Suurin osa albumin kappaleista on lainakappaleita. Levyn tuotti Sam Phillips ja julkaisi Sun Records.
Albumista julkaistiin 6. toukokuuta 2003 uusintapainos, jossa oli mukana neljä ylimääräistä kappaletta. Näistä kappaleista kolme on erilaisia versioita alkuperäisen albumin sisältäneistä vastaavista kappaleista.
Eliminativismi

Eliminativismi on filosofiassa jotakin tyyppiä olevia entiteettejä koskeva näkemys, jonka mukaan kyseistä tyyppiä olevia entiteettejä ei ole olemassa.
Esimerkiksi materialistit ovat eliminativisteja aineettoman sielun suhteen, nykyaikaiset kemistit ovat eliminativisteja flogistonin suhteen, ja nykyaikaiset fyysikot ovat eliminativisteja kalorikin ja valoeetterin suhteen. Filosofian historiassa esimerkiksi kovat deterministit, kuten paroni d'Holbach (1770), olivat eliminativisteja vapaan tahdon suhteen, ja David Hume oli eliminativisti minän suhteen.
Nykyään eliminativismilla viitataan useimmiten mielenfilosofiseen eliminatiiviseen materialismiin, jossa ajattelu pyritään redusoimaan aineeseen. Se edustaa materialistista mielenfilosofiaa, ja kieltää eräiden mieleen liitettyjen oletettujen entiteettien, kuten uskomukset tai kvaliat, olemassaolon.
Eliminativismi tulee erottaa skeptisismistä, jonka mukaan totuutta jonkin asian suhteen ei tunneta. Eliminativismi eroaa myös jotakin tyyppiä olevia ilmiöitä koskevasta reduktionismista, joka ei kiellä ilmiöiden olemassaoloa, mutta pyrkii redusoimaan eli palauttamaan ne jotakin toista tyyppiä oleviin osiin tai toista tyyppiä koskeviin kuvauksiin.
Beatrice Câșlaru

Beatrice Nicoleta Coadă-Câșlaru (s. 20. elokuuta 1975, Brăila) on entinen romanialainen uimari, joka edusti kotimaataan kolmissa kesäolympialaisissa, alkaen vuodesta 1996. Hän voitti olympiahopeaa 200 metrin sekauinnista ja pronssia 400 metrin sekauinnista Sydneyssä 2000.
Hän on syntynyt Brăilan kaupungissa, kuten ovat myös Romanian menestyksekkäimpiin naisuimareihin Câșlarun lisäksi lukeutuvat Diana Mocanu ja Camelia Potec.
Vr3

Vr3 (ennen 1942 O1) eli Kukko on suomalainen järjestelyhöyryveturi. Sen rinnakkaismalli on Pr1 ("Paikku"). Näissä vetureissa on sama alusta, kattila ja kuljettajansuojus, mutta kupujen asettelu, koneisto sekä pyörästö ovat erilaisia johtuen veturien erilaatuisesta käyttötarkoituksesta. Samoin Vr3-vetureissa oli karja-auran paikalla kummassakin päässä vaihtotyössä tarvittava astinlauta.
Ensimmäinen Vr3 tilattiin vuonna 1924. Sen valmisti Hanomag Saksassa tehtaannumerolla 10351 ja se sai numeron 752. 
Loput neljä valmisti Tampella Oy Tampereella.
Käyttökokemuksia.
Vr3 oli aikanaan suurin ja tehokkain järjestelyveturi Suomessa. Se osoittautui nopeasti onnistuneeksi hankinnaksi. Veturi oli Dr14-veturien tuloon asti tehokkain ja käyttökelpoisin laskumäkiveturi. 
Linja-ajossa nopeutta lisättäessä veturi alkoi helposti keikkua pituussuunnassa, koska siinä ei ollut telipyöriä vaan ainoastaan viisi vetopyöräparia. Myös hiili- ja vesitilojen ratapihatyöstä johtuva pieni kapasiteetti aiheutti ongelmia erityisesti siirtoajoissa. 
Yleisesti ottaen "Kukko" oli kuitenkin pidetty veturi. Osa nimestä sanotaan aiheutuneen sen mahtavaäänisistä hiukan normaalia kookkaammista viheltimistä; ne oli tarkoituksella suunniteltu niin, jotta kuuluisivat hyvin laajoilla ratapihoilla, joiden yleinen melutaso saattoi olla hyvinkin korkea. ”Kukon iloinen kiekaisu” oli puolen vuosisadan ajan tuttu ja pidetty ääni laskumäissä ja ratapihoilla. 
Veturimallissa kokeiltiin myös halkoturbiinia sodan jälkeen hiilipulan aikana vuonna 1949. Veturiin ei kuitenkaan mahtunut yhtenä päivänä tarvittavaa määrää puita vaan lisää piti hakea jatkuvasti. Sen sijaan hiilipoltolla polttoainetta riitti mainiosti koko päiväksi.
Käytöstä poisto ja säilytetyt veturit.
Vr3-veturit olivat käytössä aivan höyrykauden loppuun eli vuoteen 1975. 
Prototyyppikappale 752 peruskorjattiin Kuopion konepajalla ja sijoitettiin Kuopion asemalle muistomerkiksi. 
Veturi numero 753 on Haapamäen museovarikolla ruostesuojattuna ja numero 755 Hyvinkään konepajalla.
Kaksi huonokuntoisimmaksi päässyttä, numerot 754 ja 756, romutettiin 1970-luvulla.
Afanasijs Kuzmins

Afanasijs Kuzmins (s. 22. maaliskuuta 1947) on latvialainen ampuja. Hänen päälajinsa on 25 metrin olympiapistooli. 
Kuzmins on osallistunut 8 olympiakisoihin vuosien 1976-2008 välillä. Kuzmins voitti kultaa päälajissaan Soulin olympiakisoissa 1988. Neljän vuoden päästä Barcelonan olympiakisoissa hän sijoittui hopealle Soulin kultamitalistin Ralf Schumannin jälkeen.
Kuzmins sai vielä villin kortin Pekingin 2008 olympialaisiin, jossa hän kilpaili 61-vuotiaana. Siellä hän sijoittui 13. tuloksella 565. Hän jäi 14 pisteen päähän finaalipaikasta.
Julian Barnes

Julian Barnes salanimi Dan Kavanagh, (s. 19. tammikuuta 1946 Leicester, Britannia) on englantilainen kirjailija. Hän kirjoittaa salapoliisiromaaneja salanimellä Dan Kavanagh.
Barnesin veli on filosofi Jonathan Barnes. Vuonna 2008 "The Times" asetti hänet 44. sijalle 50 parhaan sodanjälkeisen brittikirjailijan listassaan.
Ura.
Barnes valmistui Magdalen Collegesta 1968. Työskenneltyään leksikografina Oxford English Dictionaryn parissa hän alkoi 1977 kirjoittaa arvosteluja "New Statesman" ja "New Review" -lehdille. Työskenneltyään toimittajana, televisio-ohjelmakriitikkona ja New Yorker -lehden Lontoon kirjeenvaihtajana hän ryhtyi 1995 päätoimiseksi kirjailijaksi.
Barnesille myönnettiin vuonna 2011 Booker-palkinto teoksesta "The Sense of an Ending".
Papinsaaren hautausmaa

Papinsaari on hautausmaa-alue Kuhmoisissa Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee lähellä Kuhmoisen kirkonkylää Päijänteellä. Hautausmaansa, komean luontonsa ja historiallisen taustansa vuoksi Papinsaari lasketaan yhdeksi Kuhmoisten nähtävyyksistä. Papinsaaressa on jonkin verran asutusta, ja sen alueella on myös yksi Kuhmoisten venelaitureista.
Papinsaaressa on ollut kristinuskoa edeltänyt kalmisto ja uhripaikka. Sieltä on löydetty viikinkiajan alkuun 800-luvulle ajoittuvia esineitä, mm. pronssikoruja kätkölöydöstä, muiden muassa sittemmin Kalevala-korun malliksi päätynyt Kuhmoisten kukot. Löydön eri tahoilta peräisin olevan materiaalin joukossa on useita eri kristillisiä symboleita käsittäviä esineitä, todennäköisesti gotlantilaisia. On arveltu, että jos esineet osoittavat Suomen varhaista kristillistä vaikutusta, niin silloin Gotlanti olisi näiden ensimmäisten vaikutusten, mahdollisesti jopa lähetystyön, lähtöalue. Toisaalta tässä nimenomaisessa kätkössä kristilliseksi tulkittava linturiipus (kyyhkyset) on kytketty yhteen pakanallisen Ukonvasaran/Torinvasaran sekä kampariipuksen kanssa.
Saaren entinen nimi lienee ollut Tapialansaari, kuten sitä on vielä vuoden 1532 tienoilla kutsuttu. Papinsaareksi nimi on muuttunut keskiajalla saaren päädyttyä kirkon haltuun. Kuhmoisten historia -kirjassa kerrotaan Papinsaaressa perimätiedon mukaan olleen vielä 1700-luvun puolenvälin tienoilla uhripuita, jotka kappalainen Simon Labbart oli hakkauttanut pois. Tämän jälkeen pakanallinen uhripaikka oli vaihtunut Papinsaaresta Vohluissaareen Vastiaislahden pohjukkaan.
Papinsaaren siunauskappeli on rakennettu 1966, ja se on Olli Kuusen suunnittelema. Siunauskappeli on vihitty myös kirkoksi. Papinsaaren siunauskappelin lasimaalausikkunan on toteuttanut Jaakko Somersalo. Betonibrutalistista suuntausta edustavaa siunauskappelia pidetään erityisen kauniina esimerkkinä modernin aikakauden rakennustaiteesta. Sen julkisivu on modernille arkkitehtuurille tyypillisesti lautamuottikuvioitua betonia. Kokonaisuuteen kuuluu erillinen kellotapuli sekä piharakenteita. Siunauskappeli kuuluu Keski-Suomen maakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Papinsaaren hautausmaalla sijaitsee myös vuonna 1930 valmistunut museokappeli, joka toimi siunauskappelina ennen nykyisen valmistumista. Sen on suunnitellut kuhmoislainen maanviljelijä Väinö Paloniemi. Kappelit sijaitsevat toistensa läheisyydessä.
Olivier Kapo

Olivier Kapo (s. 27. syyskuuta 1980) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 2:ssa pelaavaa AJ Auxerrea. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura.
Kapo aloitti ammattilaisuransa ranskalaisessa Auxerre'ssa vuonna 1999. Kesällä 2004 Italian suurseura Juventus hankki ranskalaisen pelioikeudet. Pelit Italiassa eivät kuitenkaan onnistuneet odotusten mukaisesti ja kolmen Juventus-kauden aikana Kapo vietti kaksi kautta lainalla Monacossa ja Levantessa.
Birminghamiin Kapo siirtyi 29. kesäkuuta 2007 kolmella miljoonalla punnalla. Maalien makuun hän pääsi heti ensimmäisessä liigaottelussa 12. elokuuta 2007 ottelussa Chelseaa vastaan. 3–2-tappioon päättyneen ottelun toisen Birmingham maalin teki suomalaishyökkääjä Mikael Forssell. Birminghamista Kapo siirtyi kesällä 2008 Wiganiin 4,4 miljoonan euron siirtosummalla. 
Tammikuussa 2010 Kapo siirtyi lainalle Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan US Boulogneen. Hän pelasi seurassa kauden loppuun. Marraskuussa 2010 Kapo jätti Birminghamin organisaation ja siirtyi skotlantilaiseen Celticiin. Peliaikaa Celticissä ei tullut odotusten mukaisesti ja lopulta yhteistyö päättyi erimielisyyksiin jo tammikuussa 2011. 
Helmikuussa 2011 Kapo jatkoi uraansa qatarilaisessa Al-Ahli Sports Clubissa, mutta pelasi seurassa lopulta vain viisi ottelua.
Tammikuussa 2012 Kapo palasi kasvattajaseuraansa AJ Auxerreen puolitoistavuotisella sopimuksella.
Michael Duberry

Michael Wayne Duberry (s. 14. lokakuuta 1975 Enfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka on puolustaja. Chelseassa pelatessaan Duberry oli voittomassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia.
Ura.
Duberry aloitti uransa Chelseassa, jossa hän debytoi kaudella 1993–1994. Chelsea pestinsä aikana Duberry vietti seitsemän ottelua lainassa Bournemouthissa. Yhteensä kuuden Chelsea-kauden aikana Duberry pelasi 115 ottelua (87 liigassa) ja teki kolme maalia, mukaan lukien maali Old Traffordilla 2–1-voitto-ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Lontoolais-seuran sinipaidassa Duberry oli mukana voittamassa Englannin liigacupia, Cup-voittajien cupia ja UEFA Super Cupia. Kun peliaika Chelseassa alkoi vähetä, siirtyi Duberry kesäkuussa 1999 Leeds Unitediin 4,5 miljoonalla punnalla.
Leedsissa Duberry ei koskaan täysin pystynyt murtautumaan avaukseen, kun joukkueessa pelasi muun muassa sellaisia nimiä kuin Rio Ferdinand, Jonathan Woodgate ja Dominic Matteo. Ensimmäinen kausi, jolloin Duberry sai peliaikaa säännöllisesti, oli 2003–2004. Leedsin ajauduttua vaikeuksiin Duberry siirtyi vuonna 2005 Stoke Cityyn, jossa hän oli pelannut jo lainalla Leedissa ollessaan. Stokessa Duberry oli selkeä avauskokoonpanon pelaaja eikä joutunut istunut 80 liigaottelun aikana kertaakaan penkillä. Hän oli myös joukkueen kapteeni.
31. tammikuuta 2007 Duberry siirtyi Readingiin, jossa hän teki ensiesiintymisensä 24. helmikuuta 2007 ottelussa Middlesbroughia vastaan. Readingissa Duberry pelasi heinäkuulle 2009, jolloin hän teki kaksivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigan Wycombe Wanderersin kanssa. Hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin ensimmäisen vuoden jälkeen, ja hän siirtyi helmikuussa 2010 Skotlannin valioliigan St. Johnstoneen.
Duberry pelasi yhden kauden St. Johnstonessa, mutta hän ilmoitti kauden jälkeen, ettei palaisi enää joukkueeseen. Hänen perheensä asui Lontoossa, vaikka hän itse pelasi jalkapalloa Skotlannissa. Duberry ilmoitti haluavansa löytää joukkueen lähempää perhettään. Hän tekikin kesäkuussa 2011 sopimuksen Englannin kakkosliigan Oxford Unitedin kanssa. Duberry pelasi avauskokoonpanossa Oxfordissa, mutta hän pystyi pelaamaan kaudella 2012–2013 vain 13 ottelussa vakavan niskavamman takia. Hän halusi kuitenkin jatkaa edelleen uraansa. Duberry harjoitteli kesän 2013 puoliammattilaisjoukkue Hendonin kanssa. Hän teki seuran kanssa lyhyen sopimuksen elokuun alussa, mutta hänet vapautettiin sopimuksesta jo kuun lopulla.
Cameron Jerome

Cameron Zishan Jerome (s. 14. lokakuuta 1986 Huddersfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Milton Keynes Donsia. 185-senttimetriä pitkä Jerome on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Juniorina Jerome pelasi kotikaupunkinsa Huddersfield Townissa lisäksi Grimsby Townissa ja Sheffield Wednesdayssa. Ennen kuin Jerome siirtyi vuonna 2004 Cardiff Cityyn edusti hän Middlesbroughia. 
Kaudella 2004–05 Jerome teki 7 maalia 32 pelaamassaan ottelussa ja jatkoi hyvin myös seuraavalla kaudella ollen joukkueen paras maalintekijä 20 maalilla. Huimassa vireessä olleen Jeromen odotettu siirto Cardiffista tapahtui 31. toukokuuta 2006 kun Birmingham hankki hyökkääjän kolmella miljoonalla punnalla. Siirto oli myös pienelle seuralle hyvä, sillä Cardiff sai hankittua siirtorahoilla uusia pelaajia mm. Michael Chopran ja Stephen McPhail'n.
Ensimmäisen maalinsa Birminghamin paidassa Jerome teki 12. syyskuuta 2006 Loftus Roadilla ottelussa Queens Park Rangersia vastaan.
Siirtoikkunan viimeisenä päivänä elokuussa 2011 Jerome siirtyi Birminghamista Stokeen. Debyyttinsä hän teki Eurooppaliigan pelissä Kiovan Dynamoa vastaan. 
Kauden 2013-2014 hän pelasi lainasopimuksella Crystal Palacessa. Pelaamassaan kahdessakymmenessäkahdeksassa ottelussa hän onnistui maalinteossa kahdesti.
Elokuussa 2014 Norwich City ja Stoke sopivat siirrosta, jonka hinnaksi arvioitiin 1,5 miljoonaa puntaa.
Pedro Mendes

Pedro Miguel da Silva Mendes (s. 26. helmikuuta 1979 Guimarães, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija. Molempijalkainen Mendes oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mendes aloitti uransa FC Felgueirasissa, josta siirtyi Vitória Guimarãesiin vuonna 1999. Vitóriaa hän edusti seuraavat neljä kautta ennen kuin siirtyi FC Portoon, jossa hän oli voittamassa mestarien liigaa. 
Kesällä 2004 Mendes siirtyi Englannin liigakentille Tottenham Hotspuriin. Siirtosummaksi muodostui kaksi miljoonaa puntaa. Tottenhamissa hän pelasi kahden vuoden aikana vain 30 ottelua, kunnes Tottenham koutsi Martin Jol antoi luvan lähteä.
Tammikuun 2006 siirtoikkunan aikana Mendes siirtyi Portsmouthiin, jossa oli odotettavissa enemmän vastuuta. Mendes näytti kuuluvansa Portsmouthin miehistöön, kun portugalilainen iski kaksi maalia Manchester Cityn verkkoon. 
23. elokuuta 2006 ottelussa Manchester Citya vastaan Ben Thatcher taklasi kammottavan näköisesti Mendesia päähän kyynärpäällään. Tuomari ei nähnyt tilannetta, mutta videokuvien perusteella Englannin jalkapalloliitto rankaisi Thatcheria usean ottelun pelikiellolla. Myöhemmin Mendes on sanonut taklauksen olleen pahinta mitä on tapahtunut hänen urallaan.
Mendes siirtyi kesällä 2008 Portsmouthista skotlantilaiseen suurseura Glasgow Rangersiin kolmella miljoonalla punnalla.
Portugalin maajoukkueessa Mendes debytoi 20. marraskuuta 2002 ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. Mendes pelasi urallaan kaksitoista maaottelua.
Matty Pattison

Matthew "Matty" Pattison (s. 27. lokakuuta 1986 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, joka edustaa tällä hetkellä Malelodi Sundownsia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Pattison aloitti jalkapallon pelaamisen jo nuorena. Vuonna 1997 Pattisonin perhe muutti Englantiin. 14-vuotiaana Pattison liittyi Newcastle Unitedin nuorisoakatemiaan. 
Elokuussa 2004 Pattison sai jo maistaa edustusjoukkueen makua, kun hän pelasi joukkueen mukana harjoitusottelun Celticia vastaan kauden 2004/05 kynnyksellä. Loukkaantuminen pilasi kuitenkin kauden. 
Edustusjoukkuedebyyttinsä Valioliigassa Pattison teki 25. helmikuuta 2006, kun hän tuli vaihdosta kentälle ottelussa Evertonia vastaan. Ensimmäistä kertaa avauksessa Pattison oli samana vuonna ottelussa West Bromwichia vastaan.
Marraskuussa 2007 Pattison lainattiin Norwichiin. Siirto muuttui pysyväksi tammikuussa 2008.
Pattison jäi kiinni rattijuopumuksesta 19. maaliskuuta 2008. Poliisin pysäyttäessä Pattisonilla oli ollut yllään vain alushousut ja t-paita. Syyksi tähän oli kertonut herätessään luullut olleensa myöhässä harjoituksista.
6. elokuuta 2009 Pattison siirtyi Etelä-Afrikan korkeimmalla pääsarjatasolla Premier Soccer Leaguessa pelaavaan Mamelodi Sundowns joukkueeseen.
Gilby

Gilby oli brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perusti Syd Greene. Talli osallistui kausina – yhteensä kuuteen osakilpailuun (asiakastallina kausilla – ja ). Kaksi kertaa tallin kuljettaja Keith Greene selvitti karsinnan ja selvisi kerran kilpailussa maaliin saakka. Tämä tapahtui Gilbyn valmistajien debyyttikilpailussa, jossa Greene oli tuloksissa 15. sijalla. Gilbyn asiakastallin autolla ajanut Ian Raby pääsi kerran kilpailuun, mutta keskeytti.
Pierre Boulle

Pierre-François-Marie-Louis Boulle (20. helmikuuta 1912 Avignon, Ranska – 30. tammikuuta 1994 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia romaanejaan ovat "Kwai-joen silta" (1952) ja "Apinoiden planeetta" (1963), jotka tunnetaan myös elokuvasovituksistaan.
Avignonissa syntynyt Boulle opiskeli insinööriksi Pariisin École supérieure d'électricitéssa ja muutti vuonna 1938 Kaakkois-Aasiassa johtamaan kumiplantaasia lähellä Kuala Lumpuria. Toisen maailmansodan aikana hän toimi ranskalaisten vastarintaliikkeessä Kaakkois-Aasiassa, kunnes jäi vuonna 1943 kiinni ja joutui pakkotyöhön. Seuraavana vuonna, liittoutuneiden voiton lähestyessä, hänet järjestettiin pakoon. Melko pian sodan jälkeen Boulle palasi Ranskaan ja ryhtyi kirjailijaksi. Sota-ajan kokemukset näkyivät monissa hänen kirjoissaan.
Koska "Kwai-joen sillan" elokuvasovituksen käsikirjoittajat Michael Wilson ja Carl Foreman olivat Hollywoodin mustalla listalla, elokuvan käsikirjoitus merkittiin Boullen nimiin. Siten hän päätyi saamaan Oscar-palkinnon vuonna 1958. Wilson ja Foreman puolestaan saivat palkintonsa vasta postuumisti 1980-luvulla.
Boullen viimeiseksi teokseksi jäi vuonna 1992 julkaistu "A Nous Deux, Satan". Hän kuoli vaikeaan sairauteen tammikuussa 1994.
Heian-kyō

Heian-kyō (, kirjaimellisesti ’rauhan ja turvallisuuden pääkaupunki’) on Japanin Kioton kaupungin alkuperäinen nimi. Heian-kyō perustettiin vuonna 794, kun keisari Kanmu siirtyi sinne aiemmasta pääkaupungista Nagaoka-kyōsta. Muodollisesti se pysyi Japanin pääkaupunkina yli tuhannen vuoden ajan vuoteen 1869 saakka, kunnes keisari siirtyi Tokioon – lukuun ottamatta lyhyttä ajanjaksoa vuonna 1180, kun pääkaupunki oli Fukuhara-kyōssa. Kirjaimellisesti pääkaupunkia merkitsevää nimeä ”Kioto” ("Kyōto") kaupungista alettiin käyttää vasta 1000-luvun loppupuolella.
Pääkaupungin siirtoa ehdotti Wake no Kiyomaro. Maan pääkaupunki oli aiemmin vaihtunut usein, ja Heian-kyōta edeltänyt pääkaupunki Nagaoka-kyō kärsi epävakaasta poliittisesta tilanteesta. Uuden pääkaupungin suunnittelu aloitettiin vuoden 793 alussa, ja keisari muutti sinne jo seuraavan vuoden syksyllä. Heian-kyō rakennettiin Kiinan Tang-dynastian pääkaupungin Chang’anin mallin mukaan ruutukaavaan, joka oli pohjois–eteläsuunnassa 5,32 kilometrin pituinen ja itä–länsisuunnassa 4,57 kilometrin levyinen. Vuoret ympäröivät Katsura- ja Kamojokien väliin rakennettua kaupunkia kolmelta suunnalta. Kaupungin pohjoisosan keskelle rakennettiin keisarillinen palatsi ("Daidairi"), ja sille johtava pohjois–eteläsuuntainen suurkatu "Suzaku-ōji" jakoi kaupungin palatsista katsottuna oikeaan eli läntiseen ("ukyō") ja vasempaan eli itäiseen ("sakyō") osaan. Kaupungin eteläporteille rakennettiin kaksi buddhalaista temppeliä sen suojelemiseksi, läntinen Sai-ji ja itäinen Tō-ji. 
Kaupunki kehittyi lähinnä idässä Kamojoen varrella, ja "ukyōn" alue jäi pitkään rakentamatta. Kaupunkia tuhosivat myös lukuisat tulipalot ja erityisen pahasti 1400-luvun Ōnin-sota. Myöhemmin sen suunnitteluun vaikuttivat merkittävissä määrin vasta Toyotomi Hideyoshin toteuttamat uudelleenrakennustyöt.
Kia Asamiya

Kia Asamiya (; oikealta nimeltään Michitaka Kikuchi , s. 1963), on japanilainen mangaka. Hän on tullut tunnetuksi muiden muassa sarjoillaan "Martian Successor Nadesico", "Silent Möbius", "Dark Angel" ja "Steam Detectives".
Heijō-kyō

Heijō-kyō (, myös "Heizei-kyō" tai "Nara no miyako") oli Japanin pääkaupunki Nara-kaudella vuosina 710–784. Se sijaitsi nykyisen Naran kaupungin länsipuolella, ja on arveltu, että sen nimen muodostavat kirjoitusmerkit saatettiin tuolloin lukea ”Nara”. Pääkaupunki siirrettiin paikalle Fujiwara-kyōsta Naran eteläpuolelta. Heijō-kyō käsitti noin 2 500 hehtaarin laajuisen alueen ja siellä arvellaan olleen noin 100 000 asukasta.
Historia.
Nara-kausi merkitsi vilkasta kulttuurivaihtoa muiden Itä-Aasian maiden kanssa ja kiinalaisen hallinto- ja lakijärjestelmän ("ritsuryō") omaksumista. Myös uusi pääkaupunki suunniteltiin kiinalaisen fengshui-opin mukaan ruutukaavaan. Kiinalaisista kaupungeista poiketen sitä ei kuitenkaan ympäröity muurein. Keisarillinen Heijō-palatsi sijaitsi suorakulmion muotoisen kaupungin pohjoisosassa pohjois-eteläsuuntaisen valtakadun päätepisteenä. Siihen kuului poliittisten ja uskonnollisten seremonioiden hoitoon tarkoitettuja rakennuksia ja keisarillinen residenssi. Aiemman Fujiwara-palatsin rakennukset purettiin ja rakennusmateriaali siirrettiin Heijō-kyōhon uuden kaupungin käyttöön. Palatsin eteläpuolelle nousi aatelisten asuinalue. Heijō-kyō oli huomattavasti suurempi kuin aiemmat pääkaupungit ja sen reunoille rakennettiin useita isoja buddhalaisia temppeleitä, kuten Tōdai-ji vuonna 745. Kaupunkiin perustettiin myös itäinen ja läntinen markkina-alue. Se sijaitsi uuden kansallisen tieverkon keskiössä.
Heijō-kyō oli pysyvämpi pääkaupunki kuin monet aiemmat esihistoriallisen ajan lyhytaikaiset pääkaupungit. Silti senkin pääkaupunkiasema katkesi väliaikaisesti, kun keisari Shōmu pakeni aatelin keskinäisiä taisteluja Kuniin ja Naniwaan. Pääkaupunkia päätettiin siirtää jälleen vuonna 784 Nagaoka-kyōhon; siirron syyksi on epäilty buddhalaisten temppelien liian suureksi kasvanutta vaikutusvaltaa. Tämäkin pääkaupunki jäi lyhytikäiseksi, kunnes hovi siirtyi vuonna 794 Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon.
Nykytila.
Entisen Heijō-palatsin jäänteet on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”muinaisen Naran historialliset monumentit”. Osia palatsista on rekonstruoitu.
Fytonomi

Fytonomi on luontaistuotealalla käytetty ammattinimike ravintolisä- ja rohdosasiantuntijoille. Provita Oy järjestää Suomessa fytonomikoulutusta. Fytonomi ei ole nimikkeenä kuitenkaan suojattu eli sitä voi käyttää riippumatta siitä onko käynyt fytonomikoulutuksen.
Vuonna 2007 fytonomikoulutuksesta oli valmistunut hieman yli 200 henkilöä, ja heitä edustava yhdistys on Fytonomit ry.
Koulutus.
Provita Oy vastaa Suomessa terveystuotealalla toimivien ja alalle aikovien perus- ja jatkokoulutuksesta. Fytonomiksi on voinut opiskella vuodesta 1992 Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämiskeskus Palmenian järjestämillä noin 8 kk (18 ov / 27 op) kestävillä kursseilla. Vuodesta 2003 myös Laurea-ammattikorkeakoulu on tarjonnut mahdollisuuden erikoistua fytonomiksi. Pääsyvaatimuksena on hyväksytty luontaistuoteneuvojan koulutus ja vähintään yhden vuoden työkokemus luontaistuotealalta. 
Fytonomit ry:n mukaan fytonomikoulutuksen "tavoitteena on kouluttaa luontaistuotealalle työntekijöitä, joilla on tarjota asiakkaille tietoa sovellettuna käytännön tilanteisiin ja näin auttaa asiakasta perehtymään itsehoidon mahdollisuuksiin. Koulutus antaa laajat tiedot eri ravintoaineiden ja rohdosten vaikutuksista ja niiden oikeasta käytöstä terveydenhoidossa." Suomen Terveystuotekauppiaiden Liiton ja Fytonomi ry:n mukaan fytonomikoulutuksen vaatimisella työntekijöiltä on tarkoitus lisätä alan organisoitumista ja siten vähentää alan pahimpia lieveilmiöitä.
Anselmo Duarte

Anselmo Duarte (21. huhtikuuta 1920 – 7. marraskuuta 2009) oli brasilialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. 
Duarte saavutti huomattavaa kansainvälistä mainetta elokuvallaan "Lupaus" ("O pagador de promessas", 1962), joka voitti Kultaisen palmun ja tuomariston erikoispalkinnon Cannesin elokuvajuhlilla Ranskassa. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden. 
Duarte työsti myös muita merkittäviä elokuvia, kuten "Vereda de Salvaçãon" (1964), joka oli Kultainen karhu -ehdokkaana Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1965.
Duarte oli tuomariston jäsenenä Cannesin elokuvajuhlilla 1971.
Suzakumon

Suzakumon () oli Japanin muinaisten pääkaupunkien kuten Nara-kauden Heijō-kyōn ja Heian-kauden Heian-kyōn (eli nykyisen Kioton) keisarillisten palatsien eteläpuolinen pääportti. Se oli palatsien porteista kaikkein tärkein. 
Heijō-kyōn Suzakumon sijaitsi kaupungin 75 metriä leveän ja 4 kilometriä pitkän pääkadun pohjoispäässä. Paitsi että portti oli merkki keisarin vallasta ja toimi vartioituna sisäänpääsytienä palatsiin, sillä oli erilaisia funktioita: sen edessä otettiin vastaan ulkomaisia lähetystöjä, järjestettiin "utagaki"-juhlia ja keisari laskeutui uutenavuotena portille juhlistamaan vuoden vaihtumista. Heijō-kyōn Suzakumonista rakennettiin kopio alkuperäiselle paikalle vuosina 1991–1998 kaupungin 1300-vuotisjuhlallisuuksien kunniaksi. Portin arkkitehtuurista ei ole jäänyt jäljelle dokumentteja, joten se jouduttiin rakentamaan muun muassa arkeologisia tutkimuksia apuna käyttäen.
Pringle of Scotland

Pringle Of Scotland on brittiläinen korkealaatuisten kalliimman hintaluokan neulevaatteiden valmistaja joka on erikoistunut kashmirvilla tuotteisiin. 
Historiaa.
Robert Pringle, George Waldies ja Peter Wilson perustivat yhtiön Skotlannissa vuonna 1815, uusi yhtiö nimettiin perustajiensa mukaan Waldie, Pringle &amp; Wilsoniksi.
Aiheesta muualla.
Pringle Of Scotland
Ephraim Kishon

Ephraim Kishon, alkup. nimi Ferenc Hoffmann, (; 23. elokuuta 1924 – 29. tammikuuta 2005) oli israelilainen elokuvaohjaaja, satiirikko ja käsikirjoittaja.
Kishon eli Ferenc Hoffmann syntyi Unkarissa Budapestissa keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli pankinjohtaja. Hän valmistui metalliveistoalan lukiosta ja opiskeli taidehistoriaa. Hän alkoi julkaista humoristisia esseitä ja käsikirjoituksia teatterille Unkarissa.
Toisen maailmansodan aikana natsit vangitsivat hänet useille keskitysleireille. Yhdessä leirissä hänen shakinpeluu taitonsa auttoi häntä selviämään hengissä, kun leirin komentaja etsi pelivastustajaa. Toisessa leirissä saksalaiset asettivat vangit riviin, joista ammuttiin joka kymmenes, hän säästyi. Myöhemmin hän kirjoitti kirjassaan The Scapegoat: "He tekivät virheen – he jättivät yhden satiiristin eloon." Kishon onnistui pakenemaan, kun häntä kuljetettiin Sobibórin tuhoamisleirille Puolaan, ja piilotteli sodan loppuajan naamioituneena slovakialaiseksi työläiseksi Stanko Andrasiksi.
Vuoden 1945 jälkeen hän vaihtoi sukunimensä Hoffmannista Kishontiksi peittääkseen juutalaisen taustansa ja palasi Unkariin opiskelemaan taidetta ja julkaisemaan humoristisia näytelmiä. Hän muutti Israeliin vuonna 1949 paetessaan kommunistihallintoa, ja maahanmuuttoviranomainen antoi hänelle nimen Ephraim Kishon. Hän ei osannut jiddišiä eikä hepreaa.
Hankittuaan heprean taidon huomattavalla vauhdilla, Kishon aloitti säännöllisen satiirisen kolumnin helppoa hepreankieltä käyttävässä päivittäisessä julkaisussa HaOmer vain kahden vuoden kuluttua Israeliin tulonsa jälkeen.
Hänen teoksiaan on käännetty 38 kielelle, joista suurin osa on myyty saksankielisissä maissa – yli 50 miljoonaa kirjaa. Hänen menestyskirjansa "Hullu perhe" (1977) on sanottu olevan eniten ostettu hepreankielinen teos Raamatun jälkeen. Kishon torjui ajatuksen yleismaailmallisesta syyllisyydestä holokaustiin ja hänellä oli monia faneja Saksassa. Kishon sanoi: "Minua ilahduttaa suuresti nähdä teloittajieni lapsenlapset jonottavan ostaakseen kirjojani." 
Kishonin kirjoituksia on käännetty kymmenille kielille. Kirjailija Friedrich Torberg käänsi hänen kirjoituksiaan saksaksi kuolemaansa, vuoteen 1979 saakka. Sen jälkeen Kishon itse kirjoitti saksaksi. Lopulta hän kirjoitti yli viisikymmentä kirjaa.
Kishonin elokuvien joukossa on "Sallah Shabati" (1964). Ohjaaja sai Golden Globen vuonna 1972 ja oli kahdesti, vuosina 1964 ja 1972, ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 2002 Israel-palkinto.
Kishon harrasti nuoresta pitäen shakkia. Hän asui vuodesta 1981 osittain Sveitsissä, jossa hän kuoli sydänkohtaukseen 80-vuotiaana.
Aiheesta muualla.
• Virallinen kotisivu
Sergei Bondartšuk

Sergei Fjodorovitš Bondartšuk (; 25. syyskuuta 1920 – 20. lokakuuta 1994) oli venäläinen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hänen Leo Tolstoin romaaniin perustuva elokuvansa "Sota ja rauha" (1968) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. 
Bondartšukin muita elokuvia ovat "Ihmisen kohtalo" (1959) ja "Waterloo" (1970). Ohjaaja oli Sosialistisen työn sankari, Stalin-palkittu ja Neuvostoliiton kansantaiteilija. Hän istui Cannesin ja Venetsian elokuvajuhlien tuomaristossa. 
Bondartšuk kuoli sydänkohtaukseen 74-vuotiaana, ja hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle. Näyttelijä Natalja Bondartšuk on Sergei Bondartšukin ja Inna Makarovan tytär.
Inna Makarova

Inna Vladimirovna Makarova (; 28. heinäkuuta 1926 – 25. maaliskuuta 2020) oli venäläinen näyttelijä. Hän valmistui Gerasimovin elokuvainstituutista Moskovassa ja aloitti uransa teatterissa.
Makarova voitti jo vuonna 1949 Stalin-palkinnon. Vuonna 1985 hänelle myönnettiin lisäksi Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvo.
Näyttelijä Natalja Bondartšuk on Inna Makarovan ja elokuvaohjaaja Sergei Bondartšukin tytär.
Natalja Bondartšuk

Natalja Sergejevna Bondartšuk (; s. 10. toukokuuta 1950) on venäläinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, joka muistetaan muun muassa Harin roolista Andrei Tarkovskin "Solariksessa" (1972).
Bondartšuk syntyi Moskovassa elokuvaohjaaja Sergei Bondartšukin ja näyttelijä Inna Makarovan tyttärenä. Hän opiskeli Gerasimovin elokuvainstituutissa ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1969.
Bondartšukin ensimmäinen ohjaus on vuodelta 1982.
Maximilian zu Wied-Neuwied

Maximilian Alexander Philipp zu Wied-Neuwied (23. syyskuuta 1782 Neuwied – 3. helmikuuta 1867 Neuwied) oli saksalainen prinssi, tutkimusmatkailija, kansatieteilijä ja luonnontieteilijä.
Wied oli prinssi Johann Friedrich Alexander zu Wied-Neuwiedin (1741–1809) ja kreivitär Louise Wilhelmine Sayn-Wittgenstein-Berleburgin (1747–1823) toinen poika. Valistuksen ajan lopun Euroopassa syntyneenä hänestä tuli aikansa kahden johtavan persoonan ystävä: Johann Friedrich Blumenbachin, huomattavan vertailevan antropologin, jonka alaisuudessa hän opiskeli biologisia tieteitä Göttingenin yliopistossa 1811–1812, sekä Alexander von Humboldtin, joka työskenteli Maximilianin ohjaajana. Napoleonin sodan aikana hän liittyi Preussin armeijaan 1802, kohoten arvossa kenraalimajuriksi. Hän vetäytyi armeijan palveluksesta vuonna 1815.
Wied johti tutkimusmatkan Kaakkois-Brasiliaan 1815–1817 ja matkalta palattuaan kirjoitti teokset "Reise nach Brasilien" (1820–1821) ja "Beiträge zur Naturgeschichte von Brasilien" (1825–1833). 1832–1834 hän matkusti Pohjois-Amerikassa. Sairastuttuaan vaikeasti hän joutui viettämään talven 1832–1833 New Harmonyssa Indianassa, missä hän tutustui Thomas Sayhin ja Charles Alexandre Lesueuriin. Keväällä hän matkusti Great Plainsin alueelle mukanaan sveitsiläinen taidemaalari Karl Bodmer, jonka kanssa he kulkivat ylös Missouria. Matkalta palattuaan hän kirjoitti teoksen "Reise in das Innere Nord-Amerikas" (1840). Matkoillaan hän tutki intiaaniheimojen, kuten mandanien ja hidatsojen, kulttuuria samoin kuin alueiden kasvistoa ja eläimistöä. Hän matkusti myös Hondurasissa.
Maximilian kuvaili ja nimesi tieteelle lukuisia uusia kasvi- ja eläinlajeja, linnuista muun muassa keltajalkatinamin ("Crypturellus noctivagus"). Hänen kunniakseen on nimetty parananaratti ("Pionus maximiliani"), oliiviselkätapakulo ("Melanopareia maximiliani") ja isosysisirkkunen ("Oryzoborus maximiliani").
Pinta (geometria)

Määritelmä.
Olkoon formula_1 topologinen avaruus. Tällöin joukon formula_2 pinta on mikä tahansa jatkuva kuvaus formula_3, missä joukko formula_4 on yhtenäinen. 
Kuvauksen formula_5 kuvajoukkoa formula_6 kutsutaan pinnan formula_5 kuvaajaksi. Usein tosin pinnan kuvaajaa kutsutaan lyhyesti vain pinnaksi.
formula_8:n pinnat.
Euklidisen avaruuden formula_8 pintoja kutsutaan yleensä parametrisoiduiksi pinnoiksi. Nimitys juontuu siitä, että voimme aina kirjoittaa pinnan formula_10 kaavan jatkuvien funktioiden formula_11 avulla siten, että pisteessä formula_12 pinnan formula_5 kaava 
formula_14.
Funktioita formula_15 kutsutaan pinnan formula_5 koordinaattifunktioiksi.
Oletetaan, että formula_10 on pinta ja että sen koordinaattifunktioiden formula_15 osittaisderivaatat ovat olemassa ja jatkuvia (ts. ne koordinaattifunktiot ovat jatkuvasti derivoituvia). Määrittelemme, että pinnan formula_5 osittaisderivaatat pisteessä formula_20 ovat funktiot formula_21,
formula_22
formula_23.
Näiden osittaisderivaattojen avulla voimme määritellä pinnan formula_5 derivaatan. Pinnan formula_5 derivaattafunktio on funktio formula_26,
formula_27.
Derivaattafunktion kaavaa formula_28 kutsumme lyhyesti derivaataksi pisteessä formula_29. Lisäksi sanomme, että pinta on derivoituva jos sillä on olemassa derivaattafunktio (eli derivaatta jokaisessa D:n pisteessä).
Pinnan derivaatan hyöty näkyy esimerkiksi siinä, että jos formula_30, niin lineaarinen funktio formula_31,
formula_32,
on likimääräisesti sama kuin itse pinta formula_5 pisteen formula_34 läheisyydessä. Funktiota formula_35 kutsutaan pinnan formula_5 tangenttitasoksi pisteessä formula_34.
formula_38:n pintojen tärkeä sovellus on ns. pintaintegraali.
Pintaintegraali

Pintaintegraalilla tarkoitetaan funktion integroimista yli pinnan. Se on määritelty vain formula_1:n pinnoille.
Määritelmä.
Olkoon formula_2 yhtenäinen ja formula_3 eräs formula_1:n derivoituva pinta. Olkoon formula_5 joukko siten, että pinnan formula_6 kuvaaja formula_7. Olkoon nyt funktio formula_8 sellainen, että funktio formula_9,
formula_10,
on integroituva yli joukon D. (huomaa, että koska formula_6 on formula_1:n pinta, niin sen osittaisderivaattojen kaavat ovat formula_1:n vektoreita ja siis ristitulo voidaan määritellä niille). Nyt funktion formula_14 pintaintegraali yli pinnan formula_6 on luku
formula_16.
Sovelluksia.
Jos valitsemme nyt funktioksi formula_17, niin pintaintegraali antaa pinnan formula_6 kuvaajan pinta-alan. Saamme siis pinnan formula_6 kuvaajan pinta-alaksi kaavan
formula_20.
Esimerkiksi voimme laskea kolmiulotteisen r-säteisen pallon kuoren pinta-alan tällä kaavalla. Määritellään pinta formula_21,
formula_22.
Huomataan, että pinnan formula_6 kuvaaja on r-säteisen origokeskisen pallon ylempi kupu. Näin ollen koko pallon kuoren pinta-ala saadaan pinnan formula_6 kaksinkertaisesta pinta-alasta. Lasketaan nyt pinnan osittaisderivaatat:
formula_25
formula_26
Näiden vektoreiden ristituloksi saadaan vektori:
formula_27
formula_28
ja edelleen sen normiksi
formula_29
formula_30.
Näin ollen
formula_31
formula_32.
(lopun integroinneissa käytetään apuna tasa-arvokäyrien teoriaa).
Vuopintaintegraali.
Määrittelemme lisäksi toisenlaisen integraalin, jota kutsutaan kirjallisuudessa vuopintaintegraaliksi tai usein vain lyhyesti vuoksi. Olkoon pinta formula_6 ja joukko formula_5 kuten edellä määriteltiin. Olkoon nyt funktio formula_35 sellainen, että funktio formula_36,
formula_37,
on integroituva yli joukon D. Nyt funktion formula_38 vuopintaintegraali eli vuo läpi pinnan formula_6 on luku
formula_40.
Vuopintaintegraaliin liittyy tärkeä ns. divergenssilause, jonka mukaan jos formula_41 on avoin niin, että sen sulkeuma on kompakti, formula_42, missä formula_5 on avoin ja formula_3 on formula_1:n derivoituva pinta siten, että sen kuvaaja on joukon formula_46 reuna formula_47, niin derivoituvan funktion formula_35 vuo
formula_49.
Jacques Lefèvre

Jacques Lefèvre (1. helmikuuta 1928 Marseille – 12. tammikuuta 2024 La Rochelle) oli ranskalainen miekkailija, hänen aseenaan oli säilä.
Lefevre oli mukana pronssia voittaneessa Ranskan joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952. Hänen lisäkseen Ranskan joukkueeseen kuuluivat Jean Laroyenne, Maurice Piot, Jean Levavasseur, Bernard Morel ja Jean-François Tournon. Lisäksi hän sijoittui olympialaisten henkilökohtaisissa kilpailuissa neljänneksi Lontoossa 1948, kuudenneksi Helsingissä 1952, neljänneksi Melbournessa 1956 ja yhdeksänneksi Tokiossa 1964. Joukkuekilpailussa hän sijoittui Ranskan miehistössä viidenneksi Lontoossa, neljänneksi Melbournessa, viidenneksi Roomassa 1960 ja neljänneksi Tokiossa.
Jakob Piil

Jakob Storm Piil (s. 3. syyskuuta 1973 Odense) on entinen tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän oli aggressiivinen yleisajaja, jolla oli taito huomata ratkaisevat irtiottoyritykset ja olla niissä mukana. Hän on entisen tanskalaisen ammattilaispyöräilijän Jørgen V. Pedersenin serkku.
Ura.
Piil aloitti pyöräilyuransa ratapyöräilijänä ja kilpaili ratapyöräilyn erikoislajissa kuuden päivän kisoissa. Vuonna 1997 hän teki sopimuksen ammattilaistalli RDM:n kanssa. Ensimmäisen vuoden aikana hän sijoittui vain muutaman kerran kilpailun lopputuloksissa kymmenen parhaan joukkoon. Kaudet 1998–1999 hän ajoi tanskalaisessa Team Acceptcard -tallissa. Heti vuonna 1998 hän saavutti ensimmäisen voiton GP Skive -kilpailussa. Vuodesta 1999 muodostui Piilin kansainvälisen läpimurron kausi ja hän saavutti useita hyviä tuloksia. Vuonna 2000 hän siirtyi silloiseen "Team Memory Card - Jack &amp; Jones" (nyk. Team CSC) -talliin.
Piilin ensimmäinen vuosi CSC:ssä ei ollut erityisen menestyksekäs. Juuri ennen Milano–San Remo-kilpailua hän kolaroi auton kanssa ja toipuminen kesti neljä kuukautta. Vuosi 2001 oli parempi, hän voitti Rauhanajon ja sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajon 17. etapilla. Viisi kilometriä ennen maalia 16 ajajan ryhmä irtautui pääjoukosta ja Piil oli yksi ryhmän kolmesta ajajasta, joiden onnistui pitää pääjoukko takanaan. Loppukirissä hän kuitenkin hävisi Serge Baguetille. Vuonna 2002 Piil voitti Pariisi–Tours-kilpailun sekä Tanskan ympäriajon. Hän oli myös jälleen mukana taistelemassa etappivoitosta Ranskan ympäriajossa. 18. etapilla Piil oli suotuisassa asemassa loppukiritaistelussa, mutta hänen jalkansa lipesi varvaskoukusta vain 250 metriä ennen maalia ja hän sijoittui lopulta kolmanneksi.
Vuoden 2003 Ranskan ympäriajossa Piil viimein sai tavoittelemansa etappivoiton. 219 kilometrin mittaisen 10. etapin lopussa Piil oli mukana 9 ajajan irtiotossa, joka päättyi kaksintaisteluun Piilin ja Fabio Sacchin välillä. Ajajien lähestyessä maaliviivaa he kättelivät rehdin loppukirin merkiksi ja Sacchi avasi kirin Piilin seuratessa. Piil käytti takaa-ajoasemansa hyödykseen ja ohitti Sacchin vain hetkeä ennen maaliviivaa. Vuoden 2004 ympäriajossa Piil yritti jälleen etappivoittoa, mutta ei onnistunut. Sen sijaan hänet palkittiin kilpailun aggressiivisimpana ajajana. Suurimman osan vuotta 2005 Piil kärsi loukkaantumisista eikä osallistunut Ranskan ympäriajoon. Sen sijaan hän kilpaili Espanjan ympäriajossa ja jälleen kerran osoitti kykynsä hyökkäävänä ajajana, ennen kuin joutui keskeyttämään kilpailun. Hän kuitenkin toipui syksyn maailmanmestaruuskilpailuihin ja sijoittui maantieajossa kuudenneksi.
Kaudella 2006 Piil ei kilpaillut yhdessäkään kolmesta suuresta ympäriajosta. Pian sen jälkeen kun häntä ei valittu CSC:n joukkueeseen Espanjan ympäriajoon Piil allekirjoitti sopimuksen T-Mobile Teamin kanssa. Piil lopetti uransa kauden 2007 jälkeen.
Hiihtomuseo

Hiihtomuseo on hiihto- ja talviurheiluaiheinen erikoismuseo Lahden urheilukeskuksessa, Salpausselän hyppyrimäkien juurella. Hiihtomuseosta tuli osa Lahden museoita vuonna 1974.
Hiihtomuseotoiminta Lahdessa käynnistyi vuonna 1959, kun Lahden Hiihtoseuran veteraaniosasto avasi näyttelyn Hiihtoseuran vanhassa saunassa. Arkkitehti Esko Hämäläisen suunnittelema museorakennus avattiin marraskuussa 1989. Vuonna 2000 valmistui rakennuksen nykyinen uudistettu vinoseinäinen julkisivu, jonka suunnitteli arkkitehti Pekka Salminen.
Näyttelyt ja toimintaosasto.
Perusnäyttely "Hiihdon henkeä" katsoo suomalaista hiihtomenneisyyttä monin silmin: teemaa tarkastellaan niin arkihiihtäjän, hiihtoharrastajan kuin ammattilaisurheilijan näkökulmasta. Näyttelyssä huomioidaan keväthanget löytäneet kuntoilijat ja kouluhiihdosta traumatisoituneet sivakoijat. 
Pohjakerroksessa on "Sisulla sankariksi" -näyttely, mikä esittelee suomalaisen kilpahiihdon kultakautta 1950- ja 1960-luvulta 1970-luvulle. Näyttely kertoo kilpahiihtäjien valmennuksesta, kilpailuihin valmistautumisesta sekä median, yleisön ja urheilijan suhteesta. Esille nousevat hiihdon huippunimet Siiri Rantasesta Helena Takaloon ja Veikko Hakulisesta Eero Mäntyrantaan. 
Hiihtomuseossa on myös toimintaosasto, jossa voi kokeilla legendaarista mäkihyppysimulaattoria ja ampumahiihdon kivääriammuntaa ecoaims-aseella. 
Kokoelmat.
Hiihtomuseo kerää, tallentaa, esittelee ja tutkii talviurheiluun liittyvää perinnettä. Hiihtomuseon kokoelmissa on hiihdon, mäkihypyn, yhdistetyn ja ampumahiihdon sekä alppilajien historian ja nykypäivän aineistoa. Kokoelmaan kerätään myös harrastushiihtoon ja lumileikkeihin, talvilajien urheiluvälineiden valmistukseen sekä talvilajien urheiluseuratoimintaan liittyvää perinnettä. Tallennus kattaa historiallisen ajan, mutta painopiste on 1900-luvun historiassa.
Kokoelmissa on 22 000 esinettä, 16 500 valokuvaa ja yli 7 000 postimerkkiä ja leimakuorta. Kokoelmaan sisältyy käsiarkisto, johon on kerätty muun muassa talviurheiluaiheisia postikortteja ja alaan liittyvää arkistomateriaalia. Museolla on myös laaja alan kirjallisuuteen keskittynyt käsikirjasto.
Hiihtomuseon kokoelmia voi selata Finnassa.