Hortense de Beauharnais

Hortense Eugénie Cécile de Beauharnais (10. huhtikuuta 1783 Pariisi, Ranskan kuningaskunta – 5. lokakuuta 1837 Schloss Arenenberg, Thurgaun kantoni, Sveitsi) oli ranskalainen aatelinen, Ludvig Bonaparten aviopuoliso sekä Hollannin kuningatarpuoliso . Heidän nuorin poikansa oli tuleva Ranskan keisari Napoleon III. 
Suku ja koulutus.
Hänen isänsä oli kenraali, varakreivi Alexandre de Beauharnais ja äitinsä Joséphine (Rose) de Beauharnais. Hortensen ennenaikainen syntymä oli tekosyy hänen vanhempiensa erolle. Alexandre jopa kielsi aluksi olevansa Hortensen isä, vaikka myöhemmin tunnusti hänet omakseen ja Hortensen äiti vei hänet mukanaan kotisaarelleen Martiniquelle vuosiksi 1788–1790. Hänen isänsä teloitettiin Ranskan vallankumousta seuranneen vuoden 1794 terrorin aikana ja kaksi vuotta myöhemmin hänen äitinsä meni naimisiin Napoléon Bonaparten kanssa. Hänen vanhempi veljensä oli Italian kuningaskunnan varakuningas Eugène de Beauharnais, jonka kanssa hänellä oli läheinen side, kunnes veli lähetettiin 7-vuotiaana sisäoppilaitokseen. 
Hortense sai hyvää kasvatusta Pariisin salongeissa, joissa hän vieraili äitinsä kanssa ja koulutusta Marie Antoinetten entisen ensimmäisen kamarirouva madame Campanin "Institution Nationale de Saint-Germain"'in tyttökoulussa, jossa hän opiskeli kuvataidetta, piirtämistä, maalaamista, musiikkia sekä teatteria. Samaa koulua kävi myös Napoleonin nuorin sisar, samanikäinen Caroline Bonaparte. Teini-ikäiset Eugène ja Hortense vihasivat aluksi isäpuoltaan, joka kuitenkin osoittautui ystävälliseksi ja aidosti kiinnostuneeksi heidän hyvinvoinnistaan. Hän oli hyvin läheinen äitinsä kanssa ja pysyi hyvissä väleissä isäpuolensa kanssa, joka järjesti hänen avioliittonsa Louis Bonaparten kanssa.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Isäpuolensa Napoleonin tai äitinsä tahdosta Hortense nai isäpuolensa veljen, Louis Bonaparten 6. tammikuuta 1802 Tuileries'n palatsissa Pariisissa ensin siviilivihkimyksellä ja sen jälkeen kardinaali Giovanni Battista Capraran vihkiminä.
Heille syntyivät lapset: 
Vuonna 1804 Louis ja Hortense hankkivat omistukseensa Château de Saint-Leun linna, jota Hortense piti hallussaan vuoteen 1815 asti ja jossa hän järjesti ylellisiä juhlia.
Avioliitto osoittautui katastrofaaliseksi: Hortense oli rakastunut keisarin adjutanttiin, kenraali Géraud Durociin, jonka seurassa hän oli viettänyt koko talven 1800-1801 (jotkut väittävät heidän olleen jopa rakastavaisia) ja Louis kiusasi vaimoaan sairaalloisella sekä väkivaltaisella mustasukkaisuudellaan, mutta tästä huolimatta veli Napoleon I ei sallinut avioeroa.
Lokakuussa 1811 Hortense synnytti rakastajalleen, Joachim Murat'n adjutantille, kreivi Charles de Flahaut’lle (1785–1870), joka oli Charles Maurice de Talleyrandin avioton poika, pojan, joka otti nimen Charles de Morny. Velipuoli Napoleon III antoi tälle aikanaan herttuan arvonimen. 
Hollannin kuningatar.
Vuonna 1806 keisari Napoleon I nimitti veljensä Louis’n Hollannin kuningaskunnan kuninkaaksi nimellä Ludvig I. Hortense seurasi aluksi miestään Haagiin, vaikka heidän avioliittonsa oli onneton ja varsinkin nuorimman pojan isyyttä epäiltiin. Hortense asui suurimman osan avioliitosta erillään aviomiehestä, matkusteli kylpylöissä sekä asui Pariisissa, jossa kaikki lapset syntyivät. 
Kun Louis luopui kruunusta heinäkuussa 1810 poikansa Napoléon Louisin hyväksi. Hortense sai keisarin luvalla muuttaa erilleen aviomiehestään, säilytti kuningattaren tittelinsä ja palatsinsa Pariisissa sekä linnansa Saint-Lieussa ja palasi lasten kanssa Pariisiin miehensä matkustaessa Graziin Itävaltaan, missä tämä vietti aikaa kirjallisuuden parissa. Myöhemmin Louis Bonaparte asui myös Böömissä ja Sveitsissä, kunnes asettui asumaan Italiaan.
Keisarikunnan jälkeen.
Kun Bourbon-suku palasi Ranskassa valtaan Bourbon-restauraatiossa vuonna 1815, Hortense pakeni poikineen Venäjän keisari Aleksanteri I:n suojiin ja hänen vaikutuksestaan sai Saint-Leun herttuattaren arvonimen Ludvig XVIII:lta.
Satapäiväisen keisarikunnan aikana Hortense kuitenkin tuki Napoleonia, mikä johti hänen lopulliseen karkotukseensa Ranskasta vuonna 1815. 
Hortense de Beauharnais matkusteli Saksassa ja Italiassa ennen kuin sai luvan asettua nuorimman poikansa Charles Louisin kanssa Sveitsiin, ostamaansa Arenenbergin linnaan Bodenseen rannalla Thurgaun kantonissa vuonna 1817, jossa hän kasvatti ja koulutti poikansa keisari Napoleonin vankkumattomaksi ihailijaksi. 
Hortense de Beauharnais kuoli 54-vuotiaana kohtusyöpään lokakuussa 1837 Arenenbergin linnassa. Hänet haudattiin äitinsä Joséphinen viereen Pariisin lähistölle Saint Pierre-Saint Paulin kirkkoon Rueil-Malmaisonissa. Hän kirjoitti muistelmansa ja ne julkaistiin vuosina 1831–1835.