tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moby

Moby (oikealta nimeltään Richard Melville Hall, s. 11. syyskuuta 1965 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin artisti. Moby on ottanut taiteilijanimensä sukulaisensa, kirjailija Herman Melvillen kirjasta "Valkoinen valas", alkuperäiskielellä "Moby Dick".
Musiikillinen ura.
Moby soittaa itse kosketinsoittimia, kitaraa, bassokitaraa ja rumpuja. Hän on kuulunut punk-yhtyeeseen Vatican Commandos, mutta siirtyi elektroniseen musiikkiin vuonna 1989.
Mobyn ensimmäinen levy Elektra Records -levy-yhtiölle oli "Everything Is Wrong", joka sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Tämän jälkeen Moby julkaisi levyt "Animal Rights" ja "I Like to Score", jotka eivät menestyneet kaupallisesti ja Mobyn ja Elektra Recordsin tiet erkanivat.
Mobyn lopullinen läpimurto tuli levyn "Play" myötä. Mobyn ja levyn suosiota edisti se, että levyn kaikki 18 kappaletta lisensoitiin elokuviin, televisioon tai mainoksiin.
Moby julkaisi vuonna 2005 albumin "Hotel", jolta on julkaistu hittisingle "Lift Me Up".
Vuonna 2008 Moby osallistui "Songs for Tibet" -ohjelmaan ja tapasi Dalai Laman.
Henkilö.
Moby on avoimesti tunnustuksellinen kristitty ja vegaani. Levyjen "Everything Is Wrong" ja "Play" kansilehdissä hän kirjoittaa muun muassa veganismista, luonnonsuojelusta ja humanitarismista.
Levyn "Play" kansilehdessä hän lisäksi vastustaa fundamentalistista uskonkäsitystä.
William Byrd

William Byrd (noin 1540–1623) oli englantilainen säveltäjä. Katolinen Byrd johti kuninkaallista kappelia ja toimi anglikaanisen kirkon palveluksessa. Byrdin laaja tuotanto sisältää myös katolista kirkkomusiikkia.
Elämä.
William Byrd syntyi vuonna 1539, 1540, tai 1543. Hän alkoi laulaa kuorossa jo melko nuorena. Myöhemmin hän toimi laulajan lisäksi urkurina ja säveltäjänä. Vuonna 1575 Byrd julkaisi ensimmäisen kolmesta "Cantiones Sacrae" -kokoelmastaan. Loput kaksi ilmestyivät vasta vuosina 1589 ja 1591. Vielä merkittävämpiä olivat hänen englanniksi lauletut teoksensa, "Psalmes, Sonets and Songs" (1588) sekä "Songs of Sundrie Natures" (1589).
Arcangelo Corelli

Arcangelo Corelli (17. helmikuuta 1653 Fusignano – 8. tammikuuta 1713 Rooma) oli italialainen säveltäjä ja viulisti, jonka "concerto grossoja" on pidetty barokin ajan vaikutusvaltaisimpina sävellyksinä.
Tiedot Arcangelo Corellin historiasta ovat puutteellisia. Corelli oli vauraan maanomistajaperheen viides lapsi Fusignanon kylässä lähellä Ravennaa. Todennäköisesti Corellin ensikosketus musiikkiin tuli paikallisen papiston kautta, viimeistään Lugossa ja Faenzassa. Morte Ferrarassa toimineen urkuri ja säveltäjä Giovanni Battista Bassanin on väitetty olevan Corellin ensimmäinen opettaja. Corellin tiedetään muuttaneen Bolognaan vuonna 1666, missä hän tapasi Giovanni Benvenutin ja viuluvirtuoosi Leonardo Brugnolin. Vuonna 1675 (tai ehkä vasta vuonna 1671) Corelli opiskeli sävellystä Roomassa laulaja Matteo Simonellin johdolla. Roomassa asuessaan 19-vuotias Corelli teki oletettavasti matkan Ranskaan ja ehkä myös Espanjaan. Vuonna 1675 Corellista on maininta Roomassa asumisesta, missä hän johti orkesteria kuningatar Christina Alexandran kunniaksi. Vuonna 1680 Corelli vieraili Saksassa.
Vuosina 1689-1690 Corelli oli Modenan herttuan suojeluksessa ja hän palasi vuonna 1708 Roomaan, asuen kardinaali Ottobonin palatsissa. Corelli vieraili Napolissa ja sai kutsun kuninkaan luo samana vuonna. Vuodesta 1681 kuolemaansa asti Corelli asui Roomassa. Hän oli aktiivinen esiintyjä ja johtaja pienissä ja suuremmissa instrumentaalikamarikokoonpanoissa Rooman kodeissa, kirkoissa ja julkisissa tilaisuuksissa. Hänen tunnetuimmat oppilaansa lienevät viulistit Francesco Geminiani ja Pietro Locatelli.
Corelli tunnetaan parhaiten säveltämiensä concerto grossojen ansiosta. Hän sävelsi teokset todennäköisesti 1680-luvulla, mutta ne julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1714. Tämän jälkeen ne levisivät laajalle ja inspiroivat muita säveltäjiä, kuten Händeliä, kirjoittamaan omia concerto grossojaan. Maineikas teos on myös Correlin "La Folia" -muunnelmat viululle.
Corelli on haudattu Pantheoniin Roomassa.
Francesco Geminiani

Francesco Geminiani (kastettu 5. joulukuuta 1687 Lucca, Toscana – 17. syyskuuta 1762 Dublin) oli italialainen säveltäjä, viulisti ja opettaja.
Elämä.
Geminiani syntyi vuonna 1687. Hän opiskeli musiikkia aluksi Alessandro Scarlattin johdolla. Sitten hän alkoi soittaa viulua Carlo Lonatin ja myöhemmin Arcangelo Corellin johdolla. Vuodesta 1711 saakka Geminiani toimi eräässä napolilaisessa oopperaorkesterissa ensiviulistina. Vuonna 1714 hän muutti Lontooseen. Täällä Geminiani pääsi soittamaan omia viulukonserttojaan Georg Friedrich Händelin kanssa. Sen jälkeen hän asui jonkin aikaa Pariisissa, kunnes palasi Englantiin vuonna 1755. Geminiani kuoli 17. syyskuuta 1762.
Osborne Reynolds

Osborne Reynolds (23. elokuuta 1842 – 21. helmikuuta 1912) oli pohjoisirlantilainen insinööri. 
Reynolds valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1867 opiskeltuaan matematiikkaa. Hänestä tuli insinööritieteiden professori Manchesterissä. Vuonna 1877 hänet hyväksyttiin Royal Societyyn ja vuonna 1888 hän sai Royal Medal -palkinnon. Eläkkeelle hän jäi 1905 ja kuoli Watchetin kaupungissa Somersetin kreivikunnassa Englannissa vuonna 1912.
Reynolds tunnetaan ennen muuta Reynoldsin luvusta. Reynolds tutki fluidien (eli nesteiden ja kaasujen) virtausta putkissa ja huomasi, että virtaukset voidaan karkeasti jakaa laminaareihin ja turbulentteihin dimensiottoman luvun perusteella, joka on inerttien ja viskoosien voimien osamäärä. Luku on tärkeässä asemassa virtausdynamiikassa nykyäänkin. Osborne Reynoldsin mukaan on nimetty myös Reynoldsin jännitys.
Eräs Marsin kraatteri on nimetty Reynoldsin mukaan.
Reynoldsin luku

Reynoldsin luku on tärkeä dimensioton suhdeluku virtausmekaniikassa. Se saadaan jakamalla fluidiosaseen vaikuttava inertiavoima osasen muodonmuutosta vastustavilla voimilla. Reynoldsin luku on nimetty fyysikko Osborne Reynoldsin mukaan, joka esitti sen vuonna 1883. Sen kuitenkin esitteli ensi kerran vuonna jo vuonna 1851 George Gabriel Stokes.
Reynoldsin luku määritellään yhtälöllä 
formula_1, missä
Jos Reynoldsin luku on pieni, ovat osasen muodonmuutosta vastustavat voimat merkittäviä. Tällöin virtaus on laminaarinen: se pysyy paremmin koossa. Vastaavasti jos Reynoldsin luku on suuri, virtaus on turbulenttinen. Tällöin sisäisen kitkan vaikutus virtauksessa on pieni eivätkä fluidiosasten liikeradat ole yhdensuuntaisia. Avoimen uoman virtaus on laminaarista jos Reynoldsin luku on pienempi kuin 500 ja turbulenttista, jos se on suurempi kuin 1 000–2 000.
Se, että virtaus pystyy kuljettamaan mukanaan väliainetta tiheämpiä hiukkasia perustuu turbulenssiin.
Putkivirtaus.
Fluidin käyttäytymisellä on tärkeä osa lämmön siirtymisessä ja sekoitusoperaatioissa. Turbulentti virtaus aiheuttaa putken sisäpinnalle ohuemman kalvon kuin laminaarinen virtaus ja mahdollistaa siten suuremman lämpövirran.
Putkivirtaukselle Reynoldsin luku merkitään muotoon:
formula_2, missä
Putkivirtauksessa Reynoldsin luku tulkitaan seuraavasti:
Virtauksen muuttuminen täysin turbulenttiseksi on vaikea ennustaa tarkasti, ja vasta kun Re on noin 10 000 voidaan virtausta pitää varmasti täysin turbulenttisena.
Embraer

Embraer (port. "Empresa Brasileira de Aeronáutica") on brasilialainen, vuonna 1969 perustettu lentokonetehdas.
Embraer on suurimpia syöttöliikenteen () lentokoneita valmistavia yhtiöitä. Se oli Brasilian suurin vientiyritys 1999–2001 ja toiseksi suurin vuonna 2002. Vuonna 2002 yhtiössä työskenteli 12 160 ihmistä.
Embraer perustettiin 19. elokuuta 1969 ja se aloitti toimintansa 2. tammikuuta 1970. Lentokoneiden valmistuksen ohella se aloitti 1980-luvulla komposiittiosien valmistuksen Sikorsky S-70C -helikopteriin sekä McDonnell Douglas MD-11 -lentokoneeseen.
Yhtiön pääkonttorin sijaintipaikka on São José dos Campos, São Paulo, Brasiliassa. Embraer-yhtiötä omistavat Brasilian valtio (20 % osakkeista), EADSin, Dassault-Breguet'een ja SNECMAn sekä Thalesin konsortio (20 % osakkeista). Aérospatiale omisti osan Embraeria ja tämä osakkuus periytyi EADSille. Dassaultin osakkuus on peruja Embraerin tarkoituksesta valmistaa Rafale-konetta lisenssillä. Loput osakkeista on pörssin kautta myyty ympäri maailmaa.
Embraer on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen ja edustettuna tämän johtokunnassa.
Tuotanto.
Embraerin liikennelentokoneita
Patria valmisti Embraer ERJ-145-koneen takarunkoja 1999, tuolloin tosin Finavitec-yhtiönä.
Sotilaskoneita
Hisham Abbas

Hisham Abbas on egyptiläinen laulaja. Hän syntyi Kairossa 13. syyskuuta 1963. Abbas on noussut kansainväliseen suosioon muun muassa hittinsä "Habibi Dah"in ("Nary nary") ansiosta.
Siirat

Siirat (Isopoda) on kuoriäyriäisten luokkaan kuuluva eläinlahko. Siirojen lahko on äyriäisryhmänä poikkeuksellinen, sillä eri lajeja tavataan niin maalla kuin vesistöissäkin. Noin puolet 10 000 tunnetusta siiralajista on maasiiroja (Oniscidea-alalahko), 500 elää makeissa vesissä ja noin 4 500 on merieläimiä. Suomessa on tavattu 33 siiralajia.
Rakenne.
Siirojen ruumis on yleensä litteä ja päältä katsottuna soikea tai pitkulainen. Pää on kilpimäinen, siinä on kaksi verkkosilmää. Keskiruumiissa on kahdeksan jaoketta, joista ensimmäiset ja viimeiset saattavat olla päähän kiinni kasvaneita tai surkastuneita. Raajat ovat perusrakenteeltaan seitsenjaokkeiset, mutta yleensä kuusi jaoketta on liikkuvaa. Siirojen lahkon tieteellinen nimi "Isopoda" tarkoittaa yhtäläisjalkaisia ja tämä johtuu keskiruumiin hyvin yhdenmukaisista raajapareista. Näitä raajapareja on seitsemän. Pään jaokkeiden raajat ovat kehittyneet tuntosarviksi, ruuan tavoittamiseen ja leukaraajoiksi. Takaruumiin raajat ovat puolestaan hengitysraajoja ja ensimmäinen usein paritteluelin. Kuoren luonti tapahtuu kahdessa vaiheessa: ensin etuosa, parin päivän päästä takaosa.
Siirojen alkiot (n. 30 kappaletta) kehittyvät parittelun ja hedelmöityksen jälkeen naaraan vatsapuolella raajojen välissä sijaitsevassa hautomataskussa, ilman erillistä toukkavaihetta. Ne lähtevät liikkeelle aikuisen näköisinä pikkusiiroina, joilla tosin on yksi raajapari vähemmän.
Monimuotoisuus.
Suurikokoisimpia siiroja ovat syvän meren jättiläissiirat ("Bathynomus"), jotka voivat kasvaa lähes puolen metrin mittaisiksi ja parin kilon painoisiksi. Useimmat siirat ovat 5–50 mm:n pituisia.
Maalla elävät siirat suosivat kosteita ympäristöjä kuten rantojen ruskoleväkasoja, kostean metsän ja puutarhojen kariketta, lautojen ja kivien alustoja. Ravintona ovat kasvit, jätteet ja toiset eläimet. Siirat elävät kaikissa vyöhykkeissä vuorovesialueelta syvän meren hautoihin. Porasiira ("Limnoria lignorum") tekee vahinkoa kaivamalla käytäviä puisiin rantarakennelmiin.
Girona (maakunta)

Girona () on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Ranska ja Andorra sekä Lleidan ("Lérida") ja Barcelonan maakunnat. Gironan maakuntaan kuuluva Llívian kunta on Espanjan eksklaavi, sillä se on kokonaan Ranskan ympäröimä.
Maakunnan väkiluku on 755 716 (vuonna 2017), joista noin kahdeksasosa asuu pääkaupungissa Gironassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Figueres ("Figueras"), Olot, Banyoles, Besalú ja Lloret de Mar.
Girona on maantieteellisesti Katalonian monimuotoisin maakunta. Gironan pitkä Välimeren rantaosuus tunnetaan nimellä Costa Brava. Se on jyrkkien merenrantakallioiden ja tasaisten suistoalueiden muodostama kokonaisuus. Gironan alueella Garrotxan piirikunnassa ("comarca") on sammuneita tulivuoria ja pohjoisessa se rajoittuu Pyreneiden vuoristoon.
Strontium

Strontium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sr ja järjestysluku 38. Se on maa-alkalimetalleihin kuuluva metalli, jota esiintyy runsaasti maankuoressa. Se on kuitenkin harvinaisempi kuin esimerkiksi kalsium tai magnesium, jotka ovat maa-alkalimetalleista yleisimmät.
Strontium on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteä, hopeanvalkoinen, kevyt ja pehmeä. Täysin kuivassakin ilmassa säilytettynä metalli hapettuu täydellisesti. Strontiumin tiheys on 2,64 g/cm³, sulamispiste 777 °C, kiehumispiste 1 382 °C ja CAS-numero 7440-24-6. 
Strontiumin elektronegatiivisuus on 0,95 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 548 kJ/mol. Strontiumin pinta on heti leikkaamisen jälkeen hopeankiiltävä, mutta hapettuu ilmassa pian kellertäväksi. Hienojakoinen strontiumjauhe syttyy ilmassa itsekseen. Strontium reagoi myös hitaasti ilman typen kanssa. Strontiumnitraattia (Sr(NO3)2) käytetään irislasin valmistukseen ja ilotulitteissa punaisen värin aikaansaamiseksi. Haihtuvat strontiumsuolat värjäävät kaasuliekin karmiininpunaiseksi. Strontiumhydroksidia (Sr(OH)2) ja -sulfidia (SrS) käytetään loistevärien valmistuksessa ja strontiumkromaatti (SrCrO4) on puolestaan käytössä keltaisena maalipigmenttinä, mutta on myrkyllistä. Strontiumsulfaattia (SrSO4) puolestaan käytetään valkoisena maalipigmenttinä.
Keinotekoinen ja verrattain pehmeä strontiumtitanaatti (SrTiO3) taittaa valoa voimakkaasti ja sillä on hyvä dispersiokyky sekä suuri dielektrinen vakio. Luonnossa oleva strontium ei ole radioaktiivista toisin kuin strontiumin isotooppi Sr-90, jolla on vaarallisuudestaan huolimatta teknistä käyttöä ydinparistoissa. Luonnon strontiummineraaleista tärkeimmät ovat strontianiitti (SrCO3) ja selestiini (SrSO4).
Tärkeimmät strontiumesiintymät sijaitsevat Saksassa Reinin alueella, Strontiassa Skotlannissa ja Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Strontiumia ei kuitenkaan valmisteta taloudellisesti huomattavia määriä, vaikka sitä käytetään muun muassa lasiteollisuudessa, jalostuksessa, optisissa materiaaleissa, ilotulitteissa ja kestomagneeteissa. Radioaktiivisia isotooppeja, joista tunnetuin on strontium-90, käytetään ainakin luuydinsyövän hoitoon.
Metallista strontiumia valmisti ensimmäisenä englantilainen Sir Humphry Davy vuonna 1808. Strontiumia on ensimmäistä kertaa löydetty skotlantilaisen Strontian-kylän kaivoksesta, josta alkuaine on myös perinyt nimensä.
Strontium toimii elimistön aineenvaihdunnassa kalsiumin kaltaisesti eli se muun muassa kertyy luustoon.
Kosketinsoitin

Kosketinsoittimet ovat soittimia, joita soitetaan koskettimistolla. Eri kosketinsoittimet muistuttavat toisiaan lähinnä ulkonäöltään ja soittotavaltaan, mutta ääni voi niissä syntyä hyvinkin eri tavoilla: vasaroiden lyödessä kieliin kuten pianossa, ilmapatsaan värähtelystä kuten uruissa ja urkuharmonissa tai sähköisesti kuten syntetisaattorissa ja Hammond-uruissa. Useat kosketinsoittimet voidaan luokitella myös muihin soitinlajeihin, kuten kielisoittimiin, puhallinsoittimiin tai vapaalehdykkäsoittimiin. Nykyään yleisimmät kosketinsoittimet lienevät piano ja syntetisaattori. Kosketinsoittimia soittava henkilö on kosketinsoittaja. 
Kosketinsoitin on mikä tahansa pianon koskettimistolla varustettu akustinen tai sähköinen instrumentti. Sanalla "kosketinsoitin" (tai "kosketinsoittimet") tarkoitetaan kuitenkin usein myös tiettyä yksittäistä soitinta: elektronista kosketinsoitinta.
Historia.
Varhaisimpana kosketinsoittimena pidetään urkuja, jotka kehittyivät jo 500-luvulla eaa. Siitä renessanssin alkuun saakka urut olivat ainoa käytössä ollut kosketinsoitin. Renessanssin aikana kehittyivät klavikordi ja cembalo, joista erityisesti viimeksi mainitusta tuli barokin aikana hyvin suosittu. Ensimmäiset pianoa muistuttavat soittimet kehitettiin 1700-luvun alkupuolella. 1900-luvun alkupuolella syntyivät sähköiset kosketinsoittimet, kuten ondes Martenot.
Koskettimisto.
Kaikissa tavallisimmissa kosketinsoittimissa on oktaavia kohti 7 valkoista ja 5 mustaa kosketinta, ja mustat koskettimet ovat lyhempiä, mutta korkeampia kuin valkoiset. Valkoisilla koskettimilla soitetaan diatonisen perusasteikon (C-duuriasteikon) sävelet, mustilla taas useimmat korotetut ja alennetut sävelet (poikkeuksena kuitenkin eis ja his sekä ces ja fes). Enharmonisia säveliä kuten gis ja as tai eis ja f vastaa sama kosketin. Kosketinsoitinta ei voi virittää täysin puhtaaksi kaikissa soinnuissa ja sävellajeissa; tavallisimmin nykyään käytetään tasavireistä viritystä.
Aiheesta muualla.
C. S. Lewis

Clive Staples Lewis (29. marraskuuta 1898 Belfast – 22. marraskuuta 1963 Oxford) oli Irlannissa syntynyt ja suurimman osan elämästään Britanniassa viettänyt kirjailija, keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden tutkija ja tunnettu kristinuskon puolustaja. Hänen teoksistaan tunnetuimpia ovat kaunokirjallinen kristillinen teos "Paholaisen kirjeopisto" (1942), tieteis- ja fantasiakirjallisuutta edustava "Ransom-trilogia" (1938–1945) ja lapsille kirjoitettu fantasiakirjasarja "Narnia" (1950–1956).
Elämä.
Lewis syntyi Belfastissa, Irlannissa. Ystävät ja tuttavat kutsuivat häntä Jackiksi, minkä nimen hän oli omaksunut. Nelivuotiaana Clive oli ilmoittanut itseään osoittaen: ”Hän on Jacksie.” Ja siitä lähtien hän kieltäytyi tottelemasta mitään muuta nimeä.
Lewis kuului The Inklings -nimiseen epämuodolliseen kirjallisuuspiiriin, johon kuuluivat myös muun muassa J. R. R. Tolkien, Hugo Dyson, Owen Barfield sekä Lewisin veli Warren Lewis. The Inklings kokoontui 1930-luvulta alkaen usein oxfordilaisessa The Eagle and Child -pubissa. Toisen maailmansodan alussa seuraan liittyi omintakeista fantasiaa ja realistista kirjallisuutta yhdistänyt Charles Williams. Kokoontumisissa vierailivat myös runoilija Roy Campbell ja fantasiakirjailija E. R. Eddison.
Lewis toimi Oxfordin yliopiston Magdalen Collegen opettajana vuosina 1925–1954 ja siirtyi sitten Magdalene Collegeen Cambridgen yliopistoon, jossa hän toimi keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden professorina vuodesta 1954 alkaen.
Narnia.
Ajatus fantasiamaailma Narniaan sijoittuvan kirjan kirjoittamiseen syntyi C. S. Lewisin päässä hänen ollessaan kuudentoista vuoden ikäinen. Tällöin hän tuli ajatelleeksi faunia kantamassa lahjapaketteja lumisessa metsässä. Myöhemmin, toisen maailmansodan aikana Lewisin taloon majoitettiin koulutyttöjä pakoon Lontoon pommituksia. Tällöin Lewis sai ajatuksen kirjasta, josta myöhemmin kehittyi Narnia-sarja. Lewis jätti kuitenkin kirjoitustyön kesken, ja vasta vuosien kuluttua sodan jo loputtua hän palasi jatkamaan teostaan.
Lewis esitteli kirjansa "Velho ja leijona" ensimmäisenä muille Inklingseille. "Velho ja leijona" ei kuitenkaan saanut lämmintä vastaanottoa J. R. R. Tolkienilta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan ja teos ilmestyi 1950. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin se sijoittui "Times"-lehden äänestyksessä brittilapsien toiseksi suurimmaksi kirjallisuussuosikiksi heti Roald Dahlin "Jali ja suklaatehdas" -kirjan jälkeen. Sarjan muut osat olivat "Prinssi Kaspian" (1951), "Kaspianin matka maailman ääriin" (1952), "Hopeinen tuoli" (1953), "Hevonen ja poika" (1954), "Taikurin sisarenpoika" (1955) ja "Narnian viimeinen taistelu" (1956). Viimeinen osa palkittiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitalilla.
Marko

Marko tai Marco on miehen etunimi. 
Muodossa Marko nimi on käytössä muun muassa Suomessa, Virossa, Kroatiassa, Sloveniassa ja baskeilla, muodossa Marco varsinkin Italiassa sekä espanjan- ja portugalinkielisissä maissa. Kyrillisillä kirjaimilla nimi kirjoitetaan "Марко", ja näin kirjoitettuna se esiintyy Ukrainassa, Serbiassa, Bulgariassa ja Makedoniassa.
Nimet Marko ja Marco tulevat latinalaisesta nimestä Marcus. Se on peräisin antiikin roomalaisten sodanjumalan Marsin nimestä, jonka uskotaan liittyvän latinan sanaan "mas", ’mies’.
Markon, samoin kuin Markun ja Markuksen, nimipäivä on 25. huhtikuuta, evankelista Markuksen muistopäivänä. Suomen ruotsinkielisessä kalenterissa nimi Marco on samalla päivällä. Marko on ollut kalenterissa vuodesta 1973, Marco vuodesta 2015.
Marko-nimisiä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut Suomessa huhtikuuhun 2025 mennessä noin 34 050 miestä ja muutama nainen. Heistä suurin osa on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä. Marco-nimisiä on noin 2 130.
Orlando Bloom

Orlando Jonathan Blanchard Bloom (s. 13. tammikuuta 1977) on englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia roolisuorituksia lienevät hänen läpimurtoroolinsa "Taru sormusten herrasta" -trilogian (2001–2003) Legolasina sekä Will Turnerin rooli "Pirates of the Caribbean" -sarjassa (2003–2017).
Elämä.
Lapsuus.
Orlando Bloom syntyi Canterburyssä, Kentin kreivikunnassa, Englannissa. Hänet nimettiin 1600-luvun alulla vaikuttaneen säveltäjä Orlando Gibbonsin mukaan. Lapsena hänelle kerrottiin, että hänen isänsä oli hänen äitinsä Sonia Constance Copelandin puoliso, Etelä-Afrikassa syntynyt kirjailija ja apartheidin vastustaja Harry Bloom. Todellisuudessa Orlandon isä oli kuitenkin perheystävä Colin Stone, josta tuli hänen huoltajansa Harry Bloomin kuoltua vuonna 1981. Totuus isyydestä paljastettiin Orlandolle vasta kun hän oli 13-vuotias.
Bloom opiskeli kolme vuotta näyttelemistä lontoolaisessa Guildhall School of Music and Dramassa.
Ura.
Bloom tuli tunnetuksi "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian myötä, jossa hän näytteli Legolasia, Sormuksen Saattueeseen kuulunutta haltiaa. Hän pyrki alun perin Faramirin rooliin, mutta koska David Wenham oli jo valittu siihen, hänelle suositeltiin Legolasin roolia. Bloomin ensimmäinen pääosarooli oli elokuvassa "Kalsiumipoika" vuonna 2004. Hän näytteli myös kolmessa ensimmäisessä "Pirates of the Caribbean" -elokuvassa. Neljännessä hän ei esiintynyt, mutta palasi rooliinsa viidennessä elokuvassa "" vuonna 2017.
Bloom näytteli Legolas-haltiaa myös Peter Jacksonin ohjaaman "Hobitti"-elokuvatrilogian toisessa ja kolmannessa osassa.
Bloom teki Broadway-debyyttinsä "Romeon ja Julian" miespääosassa vuonna 2013.
Yksityiselämä.
Bloom seurusteli neljän vuoden ajan katkonaisesti näyttelijä Kate Bosworthin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2006. Bloom alkoi seurustella huippumalli Miranda Kerrin kanssa tiettävästi vuonna 2007. Pari ilmoitti kihlautumisestaan kesäkuussa 2010, ja he menivät naimisiin kuukautta myöhemmin. He saivat pojan tammikuussa 2011. Syksyllä 2013 pari ilmoitti eroavansa. Bloom alkoi seurustella elokuussa 2016 laulaja Katy Perryn kanssa. He erosivat maaliskuussa 2017, mutta palasivat yhteen saman vuoden kesällä. Pari meni kihloihin ystävänpäivänä vuonna 2019, ja heille syntyi tytär elokuussa 2020. Pariskunta erosi uudestaan vuoden 2025 kesällä.
Paleomagnetismi

Paleomagnetismi tutkii Maan muinaista magneettikenttää, jonka suunta ja voimakkuus voidaan mitata magneettisia mineraaleja sisältävistä kivistä. Muinaisia kivikerrostumia tutkimalla huomataan Maan magneettikentän suunnan vaihdelleen pitkien aikojen kuluessa siten, että välillä magneettikenttä vaihtuu päinvastaiseksi. 
Koska kuitenkin Maan magneettikenttä on ollut yleensä suunnilleen pyörimisakselin suuntainen, sen avulla on voitu yrittää kartoittaa mannerliikuntoja. Joillekin kerrostumilla voi paleomagnetismin avulla yrittää antaa karkeita ikärajoja. 
Napaisuuskäännökset.
Napaisuuskäännöksen aikana Maan magneettikentän suunta vaihtuu vastakkaiseksi. Se kestää jonkin aikaa, ja sen aikana Maan magneettikenttä heikkenee ja vahvistuu taas vastakkaiseksi. Viimeinen Maan magneettikentän napaisuuskäännös oli Brunhes-Matuyama 780 000 vuotta sitten. Tietokonesimulaatioiden mukaan napaisuuskäännöksien aikana magneettikenttä ei häviä kokonaan vaan muuttuu monimutkaisemmaksi. 
Yksi napaisuuskäännös kestää heikkenemisineen ja uuden kentän vahvistumisineen vain noin 50 000 vuotta. Maan magneettikentän napaisuus on vaihdellut pitkään 1–5 kertaa miljoonassa vuodessa. Keskimääräinen napaisuuskausi kestää 250 000 vuotta, mutta vaihtelee kymmenistätuhansista miljooniin vuosiin. Harvinaisesti Maan magneettikentän napaisuus oli kymmeniä miljoonia vuosia sama liitukaudella, kaudella "C34" ajalla 120 – 83 miljoonaa vuotta sitten, Aptian- Santonian-kausilla. Pitkäkestoisia, miljoonia vuosia kestäviä, saman napaisuuden kausia kutsutaan "epookeiksi" ja lyhytkestoisia, korkeintaan satoja tuhansia vuosia kestäviä sanotaan "tapahtumiksi". 
Tämänhetkistä magneettikentän suuntaa sanotaan normaaliksi (kompassit osoittavat pohjoisnapaa kohti). Seuraavan napaisuuskäännöksen jälkeen kompassit osoittavat etelänapaa kohden.
Nykyinen heikkeneminen.
Planeettamme magneettikenttä suojelee osaltaan meitä kosmisilta säteiltä. Maan magneettikentän heikkeneminen päästää maan pinnalle enemmän kosmista säteilyä, mutta paleontologian mukaan maan magneettikentän ajoittaiset heikkenemiset eivät ole aiheuttaneet suuria eläinten joukkosukupuuttoja. Maan magneettikenttä on heikentynyt 150 viime vuoden aikana 10–15 %, ja se heikkenee 1 400 vuoden puoliintumisajalla. Viime maksimi oli 2 000 vuotta sitten, mistä kenttä on heikentynyt 35 %. Jos Maan magneettikenttä pienenee nykyistä vauhtia, se heikkenee kokonaan vuonna 3000–4000 jaa. Mutta toisaalta Maan magneettikenttä on vaihdellut huomattavasti Brunhes-kaudella.
Paleomagnetismin kaudet.
Ohessa on lista viimeisimmistä paleomagneettista kausista. Lista ei sisällä monia
lyhyitä käänteisen napaisuuden kausia.
Merkinnät: "N" (engl. n) on normaalikausi (napaisuus sama kuin nyt) ja "K" (engl. r) on käänteisen
napaisuuden kausi. Käänteisen napaisuuden kausien sisällä on lyhyitä normaalikausia.
Tarkemmista paleomagneettisista kausista käytetään kirjainlyhenteistä, esimerkiksi Brunhes on C1n, ja Matuyama
C1r, C2n, C2r eli Matuyama RI, Olduvai+Rheunion ja matuyama II.
Perdikkas III

Perdikkas III oli Makedonian kuningas vuosina 364–359 eaa. veljensä Aleksanteri II:n jälkeen. Perdikkas oli Amyntas III:n ja Eurydiken poika. Kun Ptolemaios Aloroslainen murhasi lankonsa Aleksanterin vuonna 368, Perdikkas oli vielä alaikäinen ja Ptolemaios hallitsi hänen sijaansa. Vuonna 365 Perdikkas murhasi Ptolemaioksen ja otti vallan omiin käsiinsä. 
Perdikkas kuoli taistelussa Illyrian Bardylistä vastaan vuonna 359. Uudeksi kuninkaaksi tuli Perdikkaan alaikäinen poika Amyntas IV. Vallan otti kuitenkin käsiinsä Perdikkaan toinen veli Filippos II (Aleksanteri Suuren isä), joka julistautui samana vuonna itse kuninkaaksi sivuuttaen näin Perdikkaan alaikäisen pojan Amyntaan.
Aleksanteri II (Makedonia)

Aleksanteri II oli Makedonian kuningas vuosina 370–367 eaa. isänsä Amyntas III:n kuoleman jälkeen. Hän oli Amyntaan ja Eurydiken kolmesta pojasta vanhin. Noustessaan valtaistuimelle Aleksanteri oli vielä nuori mies. Hän joutui heti vaikeuksiin kun Argeadien hallitsijasuvun vastustajat ryhtyivät hyökkäykseen samalla kun illyrialaiset uhkasivat hyökätä Makedoniaan. 
Samalla hyökkäsi idästä valtaa havitteleva Pausanias. Pausanias valtasi helposti joitain kaupunkeja ja oli uhata Eurydikeä ja hänen nuoria poikiaan Makedonian pääkaupungissa Pellassa. Aleksanteri löi vastustajansa ateenalaisen kenraalin Ifikrateen avustuksella.
Myöhemmin Aleksanteri sekaantui Thessalian sisällissotaan ja sai halttuunsa Larissan kaupungin. Hän petti kuitenkin tekemänsä lupaukset ja asetti kaupunkiin varuskunnan. Kreikan senhetkinen johtava kaupunkivaltio Theba tulkitsi tämän vihamielisenä tekona ja aloitti sodan. Thebalainen kenraali Pelopidas ajoi makedonialaiset pois Thessaliasta. 
Aleksanteri ajautui pian konfliktiin Ptolemaios Aloroslaisen kanssa. Ptolemaios oli ilmeisesti Aleksanterin äidin Eurydiken rakastaja ja ehkä Amyntas II:n poika. Theba kutsuttiin setvimään Aleksanterin ja Ptolemaioksen kiista. Aleksanteri joutui luovuttamaan panttivankeja, heidän joukossaan hänen nuorempi veljensä Filippos. Vuoden 367 eaa. keväällä Ptolemaios murhasi Aleksanterin, jonka alaikäisestä veljestä Perdikkaasta tuli kuningas. Ptolemaioksesta tuli kuitenkin hallitsija.
Amyntas III

Amyntas III oli Makedonian kuningas vuosina 393–369 eaa. 
Vuonna 383 eaa. illyrialaiset karkottivat Amyntaan Makedoniasta, mutta hän palasi thessalialaisten avustuksella seuraavana vuonna. 
Vaimonsa Eurydiken kanssa Amyntas sai kolme poikaa, jotka kaikki hallitsivat Makedonian kuninkaina: Aleksanteri II, Perdikkas III ja Aleksanteri Suuren isä Filippos II.
Cyrix Cx486

Cyrix Cx486 oli Cyrixin ensimmäinen suoritin. Se julkaistiin toukokuussa 1992. Aikaisemmin Cyrix oli valmistanut matematiikkasuorittimia.
Cx486 oli seuraajansa Cyrix Cx5x86:n kanssa hybridisuoritin. Se sisälsi uuden sukupolven suorittimen ominaisuuksia (tässä tapauksessa Intel i486:n), mutta sopi edeltäjänsä suoritinkantaan (Intel 80386:n). Se käytti 25, 33 tai 40 megahertsin kellotaajuutta. Se sisälsi 486:n käskykannan sekä 1 kilotavu L1-välimuistia. Pienen välimuistin sekä hitaan 386:n väylän takia Cx486 ei pärjännyt Intelin tai AMD:n 486:lle nopeudessa. Sen etuna oli kuitenkin se, että sen rinnalle pystyi asentamaan 387-matematiikkasuorittimen, mikä paransi suorituskykyä.
Cx486 oli saatavana kahtena eri mallina: Cx486SLC ja Cx486DLC.
Intelin pudotettua oman mallistonsa hintoja Cyrix ei kyennyt enää myymään suoritinta tarpeeksi, joten se julkaisi 486:n kanssa yhteensopivan suorittimen 1993.
Cx486SLC.
Cx486SLC vastasi 80386SX:ää, eli siinä oli 16-bittinen ulkoinen väylä. Cx486SLC:tä käytettiin halvoissa PC-klooneissa sekä sen pienen virrankulutuksen takia kannettavissa tietokoneissa.
Cx486DLC.
Cx486DLC vastasi 80386DX:ää. Cx486DLC oli suosittu tietokoneharrastajien keskuudessa edullisen hintansa sekä kohtuullisen suorituskyvyn ansiosta.
Proterotsooinen eoni

Proterotsooinen eoni on geologinen ajanjakso 2 500–542 miljoonaa vuotta sitten. Proterotsooisella ajalla mantereista tuli vakaita, happi lisääntyi ilmakehässä ja syntyi supermantereita monien mantereiden törmätessä toisiinsa. Edellisellä arkeeisella eonilla syntynyt elämä kehittyi bakteerien ja sinilevien kaltaisista alkeistumallisista ensin aitotumaisiksi 2,5–1,5 miljardia vuotta sitten. Monisoluiset syntyivät ehkä 1,5–1,0 miljardia vuotta sitten, viimeistään niitä oli noin 800 miljoonaa vuotta sitten, jolloin useimmat bakteerimatot, stromatoliitit oli syöty. Ajalta noin 2,0–1,8 miljardia vuotta sitten on rautaraitoja, niitä lienee syntynyt eniten noin 2,5–2,0 miljardia vuotta sitten raudan hapettuessa ilmakehässä olleen vapaan hapen takia. Ilmakehän vapaa happi lienee ollut fotosynteesin ja bakteerien kemiallisen toiminnan aikaansaamaa.
Vihreät levät syntyivät ehkä noin 1,3 miljardia vuotta sitten ja alkueläimiä saattoi olla hieman alle miljardi vuotta sitten. Ensimmäiset jääkaudet koettiin ainakin jo 2,3 miljardia vuotta sitten. Happipitoinen ilmakehä syntyi välillä 2,0–0,5 miljardia vuotta sitten.
Jättiläismanner Rodinia syntyi noin 1,1 miljardia vuotta sitten. Kauden lopulla ediacarakaudella noin 570 miljoonaa vuotta sitten eli ainakin kymmeniä alkueläinlajeja. Viimeistään proterotsooisen kauden lopussa maan lämpötila oli suunnilleen sama kuin myöhemmin fanerotsooisella kaudella, mutta melko varmasti jo kauden alussa.
Kauden jako.
Tai myös
Neoproterotsooinen maailmankausi

Neoproterotsooinen maailmankausi alkoi noin tuhat miljoonaa vuotta sitten ja päättyi kambrikauden ja paleotsooisen maailmankauden alkuun 542 miljoonaa vuotta sitten. Tätä kautta luonnehtivat ensimmäiset monisoluiset ja monisoluisten eliöiden varhainen kehitys. Alkueläimet kehittyivät viimeistään tämän kauden aikana. Kauden tarkkaa alkamisajankohtaa ei tiedetä, sillä jotkut ensimmäisten monisoluisten fossiilit ovat kiistanalaisia. Jotkin löydöt viittaavat siihen, että monisoluisten aika olisi alkanut jo 2 000 miljoonaa vuotta, toiset taas 900–600 miljoonaa vuotta sitten.
Neoproterotsooisella maailmankaudella oli huomattavia jääkausia, kuten niin sanottu Sturt-Varanger jääkausi kryogeeni- ja tonuskausilla 950–600 miljoonaa vuotta sitten, joka jakautui 2–4 kylmään vaiheeseen. Sturt-jääkausi oli 800 miljoonaa vuotta sitten ja Varanger- tai Marino-jääkausi 650 miljoonaa vuotta sitten. Juuri ennen kambrikautta esiintyi Ediacara-eläimistö (vendikauden eläimistö) 620–542 miljoonaa vuotta sitten. Tällöin oli olemassa muun muassa matoja ja merisulka- ja merivuokkomaisia ja muita alkeellisia selkärangattomia merieläimiä.
Eoarkeeinen maailmankausi

Eoarkeeinen maailmankausi noin 3,8-3,6 miljardia vuotta sitten käsittää ajan, jolta on löydetty kivissä olevia hiilipusseja, joita pidetään todisteena ensimmäisestä bakteerityyppisestä elämästä. Hiilipussien eloperäinen alkuperä ei ole täysin varma. Niissä olevien isotooppien eli alkuaineiden alalajien suhde on sama kuin eliöissä.
Geologia eoarkeeisella kaudella.
Eoarkeeista kautta edelsi eloton hadeeinen eoni, jolloin maapallon kuori ja mahdollisesti ensimmäiset meret mudoostuivat. Eoarkeeisen kauden aikana maapallolle alkoi kehittyä ilmakehä. Ensimmäinen ilmakehä on ollut oletettavasti hapeton, ja hiilidioksidin määrä on ollut vastaavasti nykyilmakehään verrattuna huomattavan korkea. Häviävän pieni määrä happea on saattanut syntyä ilmakehään vesihöyryn tai hiilidioksidin hajotessa hapeksi. Vasta fotosynteesiin kykenevien eliöiden yleistyessä hapen määrä on saattanut alkaa lisääntyä.
Myös valtamerien muodostuminen ajoittunee eoarkeeiselle kaudelle. Valtamerien muodostumiselle tärkeää on ollut runsaan tulivuoritoiminnan kautta ilmakehään päätynyt vesihöyry.
Eoarkeeisen maailmankauden aikana Maapallon sisäinen lämmöntuotto oli paljon suurempi kuin myöhemmillä kausilla.
Elämä eoarkeeisella kaudella.
Eoarkeeista kautta määrittää se, että ensimmäiset epäsuorat jäljet elämästä maapallolla ajoittuvat sille. Eoarkeeiselta kaudelta on löydetty varhaisimpia tunnettuja elämään viittaavia jäänteitä, eli niin sanottuja hiilipusseja. Hiilipusseissa ei ole tunnistettavissa eliöiden rakenteita, mutta niissä tavattavan aineksen isotooppisuhde on sama kuin eliöissä. Varhaisimmat hiilipussit ovat arviolta 3,5-3,7 miljardia vuotta vanhoja, ja niiden otaksutaan olevan peräisin varhaisimmista bakteereista tai arkeista joita maapallolla on tuolloin alkanut esiintyä. 
Kuitenkin eräitä tätä varhaisempia grafiittijäänteitä on epäilty myös alkuperältään eloperäisiksi. Varhaisimmat mahdollisesti eloperäiset grafiittijäänteet ovat peräisin jopa 3,95 miljardin vuoden takaa.
Mesoproterotsooinen maailmankausi

Mesoproterotsooinen maailmankausi oli 1,6–1,0 miljardia vuotta sitten, Se oli prekambriajan proterotsooinen aionin keskimmäinen jakso. Tällä kaudella kehittyivät monisoluiset levät ja jättiläismanner Rodinia muodostui. Mantereet olivat jo vakaita.
Happea oli ilmakehässä huomattavia määriä.
Noin 1,5 miljardia vuotta sitten Maa pyöri 2–2,5-kertaisella nopeudella.
Paleoarkeeinen maailmankausi

Paleoarkeeinen kausi oli 3,6–3,2 miljardia (3 600–3 200 miljoonaa) vuotta sitten. 
Tältä kaudelta on löydetty ensimmäiset varmat todisteet bakteereita muistuttavasta alkeistumallisesta yksisoluisesta elämästä. Väitetään, että tällä kaudella olisi elänyt happea tuottavia bakteereita, päätellen kivikerrostumissa olevasta hapettuneesta raudasta.
Kaudella oli varmasti suuria meriä. Kauden ajoitus on epämääräinen, eikä sille ole paikkaa kivikerrostumasarjassa.
Kyyvesi

Kyyvesi on Etelä-Savossa Mikkelissä, Kangasniemellä ja Pieksämäellä Haukivuoren lähellä sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Kymijoen vesistöalueeseen osana Mäntyharjun reittiä.
Maantietoa.
Kyyvesi on 35 kilometriä pitkä, 17,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 12 995 hehtaaria eli 129,9 neliökilometriä. Järvelle luonteenomaista on voimakas luode-kaakko -suuntaisuus sekä pitkät, kapeat niemet ja lahdet. Kyyveden pintaa laskettiin, joka näkyy rantaluhtien, somerikkojen ja pienten saarten lukuisuutena ja vesialueen kivikkoisuutena.
Siinä on 1 373 saarta, joiden pinta-ala on 1 942,11 hehtaaria eli noin 13 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista kaksi on yli neliökilometrin suuruisia, 150 on yli hehtaarin suuruisia, 903 yli aarin ja loput 318 ovat alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 570,01 miljoonaa kuutiometriä eli 0,57001 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,4 metriä. Sen syvin kohta on 35,3 metriä syvä ja se sijaitsee Selkäsaarten koillispuolella sijaitsevassa syvännejaksossa .
Järven rantaviivan pituus on 857,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 391,9 kilometriä. Pääosa Kyyvedestä on Mikkelin kaupungin alueella. Haukivuoren keskustaajama sijaitsee järven itärannalla. Länsirannalla Luusniemen kylä kuuluu Kangasniemen kuntaan, ja luoteessa järvi ulottuu hiukan myös Pieksämäen alueelle. Kyyveden ainoa venesatama on Haukivuoren keskustaajamassa.
Luontoarvoja.
Järven vesi on humuspitoista ja väriltään ruskeaa.
Historiaa.
Kyyveden pintaa laskettiin vuosina 1869–1870 yhteensä 1,78 metriä. Järvenlaskun seurauksena suuria osia järvestä, esimerkiksi Rauhajärvi ja Suovunselkä, kurourui erillisiksi altaiksi. Nykyisin järveä ei säännöstellä, joten vedenpinnan vaihtelut ovat luonnonmukaisia.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Kyyveden alueella (14.93), jonka Kyyveden lähi-alueeseen (14.932) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,6 metriä mpy.
Kyyveteen laskee koillisesta pohjoisesta ja luoteesta useita vesireittejä. Suurin on alaosaltaan Nykälänjokena tunnettu reitti, joka kokoaa vedet laajalta alueelta Pieksämäen etelä- ja länsiosasta, muun muassa Iso-Naakkimasta, Naarajärvestä ja Pyhäjärvestä. Toinen on Kangasniemen Kutemajärvestä laskeva reitti. Kyyvesi laskee Rauhasalmen kautta noin puoli metriä alempana olevaan Rauhajärveen ja edelleen Läsäkosken kautta Puulaan.
Puccini (täsmennyssivu)

Puccini on italialainen sukunimi, joka voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin:
Muihin merkityksiin kuuluvat:
Cyrix Cx5x86

Cyrix Cx5x86 on Cyrixin valmistama x86-arkkitehtuurin mukainen suoritin. Se julkaistiin elokuussa 1995, neljä kuukautta ennen kuuluisamman Cyrix 6x86:n julkaisua. Cx5x86 oli nopein suoritin, joka sopi Socket 3 -suoritinkantaan.
Suoritin perustui 6x86:n käyttämään M1-ytimeen, mutta siitä oli poistettu puolet transistoreista. Tämä pudotti hieman suorituskykyä, joka oli noin 80-prosenttinen 6x86:een verrattuna. Cx5x86:ssa oli Intel i486:n 32-bittinen väylä, mutta sisäisesti sillä oli enemmän yhteistä 6x86:n, AMD K5:n, Intel Pentiumin ja jopa Intel Pentium Pron kanssa kuin 486:n. Siksi Cx5x86:ta ei tulisi sekoittaa AMD Am5x86:een, joka oli käytännössä nopea 486.
Geopotentiaali

Geopotentiaali on Maan painovoimakentän potentiaali.
Painovoima, joka on pyörivän Maan pinnalla vallitseva gravitaation ja Maan pyörähdysliikkeen yhteisvaikutus, on konservatiivinen voimakenttä. Tämä merkitsee sitä, että kentässä liikkuva koemassa ei suorita eikä siihen suoriteta työtä, kun se liikkuu suljetun polun ympärillä.
Konservatiivista voimakenttää voidaan kuvata potentiaalin gradienttina: voima per massayksikkö, painovoiman 
tapauksessa sama kuin vapaan putoamisen kiihtyvyys, on potentiaalin paikan derivaatta. Potentiaali kuvaa yksikkömassan
saavuttamaa energiatasoa, kun se on siirrety tarkasteltavana olevaan paikkaan sovitusta lähtöpisteestä.
Pisteen absoluuttinen potentiaali ei ole suoraan mitattavissa, mutta pisteiden väliset potentiaalierot kyllä, tarkkavaaituksen avulla. Potentiaalin lähtö- eli datumpisteeksi valitaan yleensä keskimerenpinta, esimerkiksi Suomen N60-korkeusjärjestelmä käyttää lähtötasonaan vuoden 1960 alun keskimerenpintaa Helsingin satamassa. N60-järjestelmän metriset korkeudet johdetaan itse asiassa geopotentiaaliluvuista, joita lasketaan keskimerenpinnasta ylöspäin.
Avaruudessa geopotentiaali merkitsee taas inertiaalijärjestelmässä "gravitaatiokentän" potentiaalia, jonka gradientti on vetovoima. Tämä potentiaali on nolla äärettömyydessä. Fysikaalisen määritelmän mukaan se on negatiivinen maapallon läheisyydessä. Geodesiassa se kuitenkin määritetään päinvastaisella etumerkillä, jolloin se on Maan läheisyydessä positiivinen.
Geopotentiaalin yksikkö on formula_1.
Geopotentiaaliluku.
Geopotentiaaliluku formula_2 on Maan painovoimakentän potentiaali geoidilla formula_3 vähennettynä potentiaalilla havaintopisteessä formula_4:
formula_5
Geodesiassa painovoimakentän potentiaali määritellään siten, että se pienenee ylöspäin. Geopotentiaaliluku on nolla geoidilla ja kasvaa ylöspäin. Geopotentiaalilukujen mittausyksikkö on geopotentiaaliyksikkö (lyh. "GPU", ), joka on formula_6 ja vastaa lähestulkoon metrin korkeuseroa, koska geopotentiaalin pystygradientti eli painovoima Maan pinnalla on noin formula_7.
Sergiu Celibidache

 
Sergiu Celibidache [serdžu tšelibida´ke] (11. heinäkuuta 1912 Roman, Romania – 14. elokuuta 1996 La Neuville-sur-Essonne, Ranska) oli romanialainen kapellimestari. Opiskeltuaan Berliinissä hänestä tuli Berliinin filharmonikkojen pääkapellimestari vuosiksi 1946–1951. Hän oli Ruotsin radion sinfoniaorkesterin vieraileva kapellimestari 1963–1971 ja johti lisäksi radio-orkestereita muun muassa Stuttgartissa ja Pariisissa. Vuodesta 1979 aina kuolemaansa asti hän toimi Münchenin filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Lisäksi hän oli opettajana Curtis-instituutissa Philadelphiassa Yhdysvalloissa vuodesta 1984 lähtien.
Celibidache oli orkesteriensa ankara ja tinkimätön harjoittaja. Hänen tyylilleen on ominaista tempojen hitaus ja yksityiskohtien huolellinen esilletuonti. Hän ei suostunut levyttämään esityksiä vuosikymmeniin, vaan suosi tunnelmaltaan välittömämpiä yleisökonsertteja. Merkittävin levytyssarja on Münchenin filharmonikoiden kanssa nauhoitetut esitykset Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, Anton Brucknerin, Robert Schumannin, Johann Sebastian Bachin ja Gabriel Faurén teoksista. Lisäksi on julkaistu muun muassa Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa tehtyjä konserttiäänityksiä.
Celibidachea arvosteltiin siitä, että hän vastusti naisten nousevaa osuutta orkestereissa. Hänet tuomittiin myös maksamaan eräälle naispasunististille korvauksia syrjinnästä.
Antton

Antton (joskus myös Anttoni) on suomalainen miehen etunimi. Antton on suomalainen muunnos latinalaista alkuperää olevasta Anton-nimestä. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Antton on annettu alle 2 654:lle ja Anttoni 2 252 henkilölle.
Erikub

Erikub on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ratakin saariketjun keskiosassa. Erikub koostuu 14 saaresta, joiden maapinta-ala on yhteensä runsaat puolitoista neliökilometriä. Erikubilla on laguuni, jonka pinta-ala on noin 230 neliökilometriä. Atollilla ei ole ihmisasutusta.
Jaluit

Jaluit on 91 saaresta koostuva atolli Tyynellä valtamerellä. Se on yksi Marshallinsaarten lainsäädännöllisistä alueista ja sijaitsee Ralikin saariketjussa. Jaluitin maapinta-ala on 11 neliökilometriä. Atollin kokonaispinta-ala on 11,3 neliökilometriä. Jaluitilla on laguuni, jonka pinta-ala on noin 690 neliökilometriä. Atollin asukasluku oli 1 788 vuonna 2011.
Jemo

Jemo on saari Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Sen pinta-ala on 0,16 neliökilometriä. Saarella ei ole laguunia, eikä siellä ole ihmisasutusta. Se sijaitsee Ratakin saariketjussa.
Hotelli Ruanda

Hotelli Ruanda on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Terry Georgen ohjaama draamaelokuva. Se sijoittuu Ruandaan kansanmurhan aikaan vuonna 1994. Elokuva on Lions Gate Films ja United Artists -elokuva­yhtiöiden ensimmäinen yhteinen hanke. Tosi­tapahtumiin perustuva elokuva kertoo kigalilaisesta hotellin­johtaja Paul Rusesabaginasta (Don Cheadle), joka pelastaa 1 268 ihmisen hengen ottamalla heidät hotelliinsa. Se oli ehdolla kolmeen Oscar-palkintoon: paras miespääosa (Don Cheadle), paras naissivuosa (Sophie Okonedo) ja paras alku­pe­räis­kä­si­kir­joi­tus.
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Juoni.
Ruandassa alkoi vuonna 1994 kansanmurha jossa äärihutut alkoivat tappamaan tutseja ja maltillisia hutuja. Ulkoisesti hutuja ja tutseja ei pysty erottamaan, vaan jako perustuu belgialaisten siirtomaaisäntien luomaan jakoon. Elokuva kertoo Kigalilaisesta hotellinjohtaja Paul Rusesabaginasta (Don Cheadle) joka itse oli hutu, mutta hänen vaimonsa oli tutsi. Hän oli kuullut huhuja kansanmurhan suunnittelusta, mutta ei uskonut sitä mahdolliseksi. Vasta kun hänen lankonsa katosi vaimoineen, ja hotelliin alkaa saapumaan sekä hutu- että tutsipakolaisia, hän joutuu myöntämään tosiasiat. Pakolaisia saapui kaiken kaikkiaan 1 268, ja hän pelasti heidän henkensä laskemalla heidät hotelliin turvaan. Rusesabagina teki kaiken voitavansa pitääkseen hutujen ääriryhmät poissa hotellista, lahjoi, tarjosi armeijan päälliköille alkoholia ja osti ihmisiä vapaaksi rahalla. Lopulta tilanne muuttui niin pahaksi että hotellissa olevat ihmiset aloittavat puhelinoperaation säilyäkseen hengissä. He soittivat kaikille tuntemilleen ihmisille ja kertoivat että huomenna he kuolevat. Hotellin omistava belgialainen lentoyhtiö Sabena sai järjestettyä sille hetken suojelua. 
Näyttelijät.
Lähde:
Lae (atolli)

Lae on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ralikin saariketjussa, Ujaesta kaakkoon ja Kwajaleinistä länteen. Atolli koostuu kahdestakymmenestä saaresta, joista suurimmat ovat Lae, Ribon, Lejab ja Enerein. Kaikkien saarten pinta-ala yhteensä on noin puolitoista neliökilometriä. Atollilla on laguuni, jonka pinta-ala on 17,7 neliökilometriä. Laessa oli 347 asukasta vuonna 2011.
Mejit

Mejit (omakielinen nimi: "Mãjej") on saari Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se sijaitsee Ratakin saariketjussa mutta muista sen saarista syrjässä. Sen lähimmät naapuriatollit ovat Ailuk ja Wotje. 
Mejitin pinta-ala on 1,86 neliökilometriä ja asukasluku oli 348 vuonna 2011. Useimmat saaren asukkaat ovat kaksikielisiä ja puhuvat sekä marshallin kieltä että englantia.
Megavisa

Megavisa oli suomalainen Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3:lla vuosina 1991–1995 esitetty Jukka-Pekka Palon ja Marika Saukkosen juontama tietokilpailu. 
Megavisaa esitettiin Kolmoskanavan aikoihin maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Vuonna 1993 MTV3-kanavan aloittaessa Megavisan lähetyspäivät olivat maanantai, tiistai ja keskiviikko vuoden 1994 loppuun saakka. Vuonna 1995 lähetyspäivät siirtyivät torstaihin ja perjantaihin, kun alkuvuodesta 1995 saman tuotantoyhtiön tekemä visailuohjelma "Noppapotti" tuli MTV3:n ohjelmistoon. Megavisan viimeinen ohjelma esitettiin toukokuussa 1995. Ohjelmaa kuvattiin Viking Linen aluksilla, ensin "M/S Isabellalla" ja myöhemmin "M/S Cinderellalla".
Ohjelmaformaatin esikuvia olivat BBC:n "Bob’s Full House" ja yhdysvaltalainen "Trump Card". Kilpailun erikoisuus aikoinaan oli bingon tapainen kotipeli, jossa ruudukon täyteen saatuaan saattoi soittaa ohjelman toimitukseen. Nopein voitti palkinnon.
Kirjalito julkaisi ohjelmasta oheistuotteena Megavisa-nimisen lautapelin.
Nadikdik

Nadikdik eli Knox on atolli Marshallinsaarilla Tyynellämerellä. Se koostuu 18 saaresta ja sijaitsee Ratakin saariketjussa. Nadikdikin maapinta-ala on 0,98 neliökilometriä, ja sen laguunin pinta-ala on 3,42 neliökilometriä. Atollilla ei ole ihmisasutusta.
Suur-Oulu

Suur-Oululla tarkoitetaan suurkuntamallin pohjalta kuntaliitoksin mahdollisesti luotavaa suurkuntaa, joka muodostuisi Oulun kaupungista sekä Oulun työssäkäyntialueeseen kuuluvista ympäryskunnista. Suur-Oulun muodostamista ehdotti silloinen Oulun kaupunginjohtaja Kari Nenonen sanomalehti Kalevan haastattelussa 2. lokakuuta 2005. Suur-Oulun muodostaminen jakaa mielipiteitä puolesta ja vastaan. Nykyisin suur-Oulu muodostuu itse Oulun kaupungin lisäksi entisistä Haukiputaan, Oulunsalon, Yli-Iin, Ylikiimingin ja Kiimingin kunnista.
Valtuustokausi 2005–2008.
Ylikiiminki jätti aloitteen kuntaliitoksesta syyskuussa 2005, joka sitten johti Ylikiimingin ja Oulun yhdistymispäätökseen. Ylikiiminki liittyi Ouluun vuoden 2009 alussa. 
Haukipudas ja Yli-Ii aloittivat vuonna 2007 kuntaliitosselvitykset Oulun kanssa. 
Kiiminki päätti selvitystyön tekemisestä kuntaliitoksesta Oulun kaupungin kanssa, mutta Oulun kaupunki ei lähtenyt selvitystyöhön valtuustokauden aikana. Myöhemmin Kiimingin kuntaliitosselvitys päätöstä muutettiin siten, että kuntaliitosselvitykseen voisi liittyä muita Oulun seudun kuntia.
Valtuustokausi 2009–2012.
Ylikiiminki liittyi Ouluun vuodenvaihteessa 2009. Valtuustokauden alussa kuntaliitosselvitykset Yli-Iin ja Haukiputaan osalta valmistuivat. Yli-Ii päätti liittyä Ouluun mutta pari päivää myöhemmin kokoontunut Haukiputaan kunnanvaltuusto hylkäsi täpärästi kuntaliitoksen Oulun kanssa. Samassa kokouksessa Haukiputaan valtuustoon jätettiin aloite monikuntaliitosselvitykseen liittymisestä joka sitten hyväksyttiin myös täpärästi enemmistöpäätöksellä pari kuukautta myöhemmin. Monikuntaliitokseen liittyivät myöhemmin Oulunsalo ja Muhos. Myös Kempeleen, Iin ja Limingan valtuustoihin jätettiin aloitteet monikuntaliitosselvitykseen liittymisestä mutta nämä eivät saaneet tarpeeksi kannatusta. Monikuntaliitosselvitykseen on sitoutunut Oulun lisäksi seuraavat kunnat: Haukipudas, Kiiminki, Oulunsalo, Muhos sekä Yli-Ii. Valtiovarainministeriö nimesi toukokuussa 2009 monikuntaliitosselvittäjäksi filosofian tohtori Arto Kosken. Selvittelijän toimikausi alkaa 1.8.2009 ja loppuu 18.2.2010.
Monikuntaliitosselvitykseen osallistuneiden kuntien valtuustot kokoontuivat 26. huhtikuuta 2010 tekemään päätökset monikuntaliitokseen osallistumisesta. Haukipudas, Kiiminki, Oulu, Oulunsalo ja Yli-Ii päättivät osallistua liitokseen mutta Muhoksen kunnanvaltuusto päätti jäädä pois monikuntaliitoksesta. Oulun kaupunki sekä Haukiputaan, Kiimingin, Oulunsalon ja Yli-Iin kunnat yhdistyivät vuoden 2013 alussa uudeksi Oulun kaupungiksi. Kuntien valtuustot päättivät asiasta kokouksissaan 28. kesäkuuta 2010.