Suomen presidentinvaali 1968

Suomen presidentinvaalin 1968 voitti tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka valittiin kolmannelle kaudelle. Hän oli keskustapuolueen, SKDL:n, SDP:n, TPSL:n sekä RKP:n vähemmistön yhdessä asettama ehdokas. Muut ehdokkaat olivat Kokoomuksen ehdokas, Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja Matti Virkkunen, ja Suomen Maaseudun Puolueen puheenjohtaja, kansanedustaja ja tullineuvos Veikko Vennamo. Kekkonen valittiin valitsijamiesten suorittaman vaalin ensimmäisellä äänestyskierroksella.
Ehdokasasettelu.
Eniten huomiota herättänyt piirre vaalien edellä oli Urho Kekkosta aiemmin kiivaasti vastustaneen ja vuoden 1962 eduskuntavaaleissa kannatuksensa aallonpohjan kokeneen SDP:n asettuminen näissä vaaleissa Kekkosen taakse. Taustalla oli SDP:n johdon vaihtuminen ja puolueen niin sanotun kolmannen linjan voitto vuoden 1963 puoluekokouksessa. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa SDP oli noussut suurimmaksi puolueeksi, mistä seurasi sen tulo pääministeripuolueeksi. Rafael Paasion johtamalla vasemmiston ja keskustan yhteishallituksella oli myös Kekkosen vankka tuki. SDP:n äänestäjien keskuudessa esiintyi kuitenkin edelleen tyytymättömyyttä, jopa suoranaista katkeruuttakin Kekkosta kohtaan tämän aikaisempien sisäpoliittisten otteiden vuoksi. SDP:n nuorten kannattajien taholla heräsi vuonna 1966 ajatus vasemmiston yhteisestä presidenttiehdokkaasta, mutta kansandemokraatit eivät innostuneet asiasta.
Kekkonen pahastui Matti Virkkusen asettumisesta kokoomuksen presidenttiehdokkaaksi ja olisi nähnyt kokoomuslaisena vastaehdokkaana mieluummin vanhan ystävänsä, "Uuden Suomen" entisen päätoimittajan, ylipormestari Lauri Ahon. Virkkusen ehdokkuuden varmistuttua huhtikuussa 1967 Kekkonen kirjoitti ivalliseen sävyyn ulkoministeri Ahti Karjalaiselle:
Jo vaaliin valmistauduttaessa oli yleisenä käsityksenä, että Kekkosen kolmas kausi tulisi olemaan hänen viimeisensä presidenttinä. Tätä vahvisti Kekkosen vaalikampanjansa avaustilaisuudessa Helsingin Messuhallissa 8. joulukuuta 1967 pitämä puhe, jossa hän sanoi muun muassa: 
Lausunto herätti seuraavien vuosien aikana keskustelun Kekkosen seuraajasta, jollaisina mainittiin erityisesti pääministeri ja Suomen Pankin pääjohtaja Mauno Koivisto sekä pitkäaikainen ulko- ja pääministeri Ahti Karjalainen. Kekkosen lausuntoon jouduttiin palaamaan neljä vuotta myöhemmin, kun kysymys hänen virkakautensa jatkosta tuli ajankohtaiseksi poikkeuslakihankkeen myötä.
Vuoden 1968 valitsijamiesvaalien äänestysprosentti oli 70,2 % eli alhaisempi kuin kaksissa edellisissä presidentinvaaleissa vuosina 1956 ja 1962. Tähän saakka presidentinvaalien äänestysprosentti oli noussut jokaisissa vaaleissa, mutta nyt se kääntyi ensi kertaa laskuun.
Tulokset.
Valitsijamiesten vaalit.
Vaalit käytiin 15.–16. tammikuuta 1968.
Valitsijamiehistä 52 oli naisia.
Vaalitoimitus.
Valitsijamiehet kokoontuivat 15. helmikuuta 1968 Eduskuntatalossa. Puheenjohtajana toimi pääministeri Rafael Paasio ja sihteerinä eduskunnan sihteeri Olavi Salervo. Kekkonen valittiin jo ensimmäisellä kierroksella hänen saatuaan 201 ääntä. Häntä äänestivät myös Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) valitsijamiehet.
Keskustapuolueella oli valitsijamieskokouksessa 66 valitsijamiestä ja SKDL:llä 55, sillä SKDL:n valitsijamieheksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittu Osmo Kock oli sairastumisen vuoksi estynyt ja hänen varamiehekseen tuli samasta Kekkosen vaaliliitosta Keskustapuolueen Jouko Siikaniemi.
Jälkiarvioita.
Vaalin ehdokasasettelusta seurasi, että äänestyksessä oli tosiasiassa kysymys myös yleispolitiikasta, mistä aiheutui hallituspuolueille harmia ja tappiokin. Vaalin heikohkoksi jäänyt äänestysaktiivisuus vaikutti erityisesti vasemmistopuolueiden ja LKP:n äänimääriin; toisaalta siitä hyötyi kokoomus, jonka kannatus kasvoi enemmän prosentuaalisesti kuin puolueen saaman äänimäärän perusteella. Matti Virkkusen ja Veikko Vennamon menestys presidentinvaalissa tulkittiin äänestäjien ainakin osittaiseksi epäluottamukseksi noudatetulle hallituspolitiikalle, ja se ennakoi SMP:n suurvoittoa sekä kokoomuksen kannatuksen nousua vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Kekkonen puolestaan sai äänestäjiltä vahvemman valtakirjan kuin kaksissa edellisissä vaaleissa, mutta myös muistutuksen poliittisesta kuolevaisuudesta.