tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
MOA-2007-BLG-192-L b

MOA-2007-BLG-192-L b on viimeisten arvioiden mukaan 1,4 Maapallon massainen eksoplaneetta Jousimiehen tähdistössä. Tieto planeetan löytymisestä julkaistiin American Astronomical Societyn kokouksessa 2. kesäkuuta 2008. Kohde on toistaiseksi pienin tunnettu tavallista tähteä kiertävä eksoplaneetta.
MOA-2007-BLG-192-L b:n löysi yhdysvaltalainen tutkimusryhmä mm. eksoplaneettoja mikrolinssi-ilmiön avulla etsivän MOA-projektin kautta. Se sijaitsee 1000±400 pc (3 200±1 300 valovuoden) etäisyydellä Linnunradan keskustan suunnalla. MOA-2007-BLG-192-L b kiertää noin 0,62 AU:n etäisyydellä pientä punaista tai ruskeaa kääpiötähteä, jonka massa on vain noin 6% Auringon massasta.
Vaikka planeetta on massaltaan pieni ja kiertää lähellä tähteä, keskustähden himmeydestä johtuen se lienee sekoitus jäätä sekä erilaisia kaasuja ja muistuttaneekin koostumukseltaan enemmän Neptunusta kuin Maapalloa tai muita oman aurinkokuntamme pieniä planeettoja.
Henryk Hryniewski

Henryk Hryniewski (, , 1869–1937) oli puolalais-georgialainen taidemaalari, graafikko ja kuvittaja, joka tunnettiin myös perinteisen georgialaisen arkkitehtuurin tutkijana ja kouluttajana. Hänet pidätettiin ja murhattiin Josif Stalin suuressa puhdistuksessa ja suurin osa hänen alkuperäistöistään tuhottiin. 
Hryniewski syntyi maanpaossa olleen puolalaisen patriootin perheeseen länsigeorgialaisessa Kutaisin kaupungissa, joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan. Vuosina 1895–1898 hän opiskeli taidetta ja arkkitehtuuria Firenzessä ja Karlsruhessa. Vuonna 1898 hän asettui Tiflisiin (Tbilisiin), jossa hän maalasi ja opetti. Hän johti Tiflisin taidekoulua vuosina 1918–1921 ja auttoi sen muuttamisessa Georgian kuvataideakatemiaksi, jonka professori hänestä tuli vuonna 1922. Vararehtoriksi hän nousi vuonna 1927. 
Hryniewski osallistui energisesti ajan kaikkiin merkittäviin kulttuuriprojekteihin. Hän oli keskeisessä asemassa Tbilisin historian museon perustamisessa ja hän oli kulttuuriperinnön suojelua varten luodun erityiskomission jäsen. Hän opiskeli Georgian kansan- ja kirkkoarkkitehtuuria ja laati "Georgian vanha arkkitehtuuri" -akvarellialbumin, kattavan analyysin georgialaisesta koristetaiteesta sekä perspektiiviä ja varjostusta käsitelleen oppikirjan. Hryniewskin kuvituksia julkaistiin säännöllisesti Georgian lehdistössä ja johtavien georgialaisten kirjailijoiden teoksissa, erityisesti Ilia Tšavtšavadzen tuotannossa. Hän loi myös ikonostaasin Pyhän Yrjön Kašvetin kirkkoon ja osallistui Georgian aatelispankin toimiston rakennushankkeeseen (nykyinen Georgian parlamentin kirjasto). Hän vastusti neuvostoviranomaisten ajamia ideologisia uudistuksia taideakatemiassa. Hryniewski pidätettiin ja ammuttiin vuoden 1937 sortotoimissa. NKVD:n upseerit tuhosivat hänen studionsa, ja suuri määrä hänen töitään katosi pysyvästi. Hryniewskin vaimo Maria Perini (1873–1939), italialaissyntyinen tanssija ja Tbilisin ensimmäisen balettistudion perustaja, lähetettiin maanpakoon Georgiasta välittömästi miehensä pidätyksen jälkeen.
Monte Alto

Monte Alto oli muinainen esiklassinen intiaanien rakentama temppelikeskus varhaisessa Guatemalassa lähellä Tyynenmeren rannikkoa noin 1800 eaa. – 500 jaa. Paikalta on löydetty muun muassa suuri pyramidi ja kiviveistoksia. Noin vuonna 1800 eaa, Monte Altoa merkittävämpiä olivat siitä 10 km itään ja länteen sijainneet El Bálsamo ja Los Cerritos Sur. Monte Alto kasvoi kuitenkin myöhäisesiklassisella ajalla noin 400 eaa. – 200 jaa. alueelliseksi keskukseksi.
Monte Alton tyyppisten keskusten, joita olivat myös Izapa ja Takalik Abaj, uskotaan syntyneen todennäköisesti Perun ja Ecuadorin intiaanikulttuurien vaikutuksesta. Monte Alton aikoihin Perussa vallitsi niin sanottu alkujakson kulttuuri, joka myös rakensi suuria pyramideja ja teki kiviveistoksia.
Mamberamo

Mamberamo on 700 kilometriä pitkä joki Indonesian Papuan ja Irian Jaya Baratin provinssissa Uuden Guinean saarella. Se saa alkunsa Taritatu- ja Tarikujokien kohtaamisesta, virtaa etelästä pohjoiseen ja laskee Tyyneenmereen saaren pohjoisimmassa nurkassa suurehkon suistoalueen läpi. Jokilaaksossa on biodiversiteetti vertaansa vailla ja paljon endeemisiä lajeja. Alueella asuu myös heimoja, joilla on hyvin vähän kontakteja ulkomaailmaan.
Mamberamon suurimmat sivujoet ovat Taritatu (Idenburg) ja Tariku (Rouffaer). Joissa on monia koskia, mutta silloin kun vettä on tarpeeksi, niitä pitkin voi kulkea moottoriveneillä.
Joen valuma-alue on 7,8 miljoonaa hehtaaria, ja sen korkeus vaihtelee yli viidestä kilometristä merenpinnan tasoon. Vuotuinen sademäärä on noin 3000 mm ja päivälämpötila 26 °C. Yli 90 % valuma-alueesta on metsän tai muun luonnonkasvillisuuden peitossa.
Georgian kansallismuseo

Georgian kansallismuseo () on museoverkko Georgiassa. Se tuo yhteen useita johtavia museoita maan eri osista. Kansallismuseo perustettiin 30. joulukuuta 2004 yhdistämään seuraavien museoiden hallinto:
Kansallismuseoon kuuluva Sighnaghin museo Sighnaghissa perustettiin vuonna 2007.
Kansallismuseon juuret ovat Venäjän maantieteellisen seuran Kaukasuksen osaston museossa, joka perustettiin vuonna 1852. Nykyinen museoverkosto luotiin, jotta kulttuuriperinnön hallinnan rakenteita, instituutioita ja lakeja saataisiin uudistettua. Sen tarkoituksena on tuoda museoihin nykyaikainen johto ja yhtenäinen hallinto, parantaa museoiden säilytysoloja ja koordinoida niiden harjoittamaa koulutusta ja tutkimusta. Museota on perustamisestaan lähtien johtanut professori Davit Lordkipanidze.
Charles Colson

Charles Wendell Colson (16. lokakuuta 1931 − 21. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen juristi, joka toimi presidentti Richard Nixonin erikoisneuvonantajana vuosina 1969–1973. Vaikka hänet yhdistettiin julkisuudessa Watergate-skandaaliin, hän todellisuudessa sai vain siihen varsinaisesti liittymättömän vankeustuomion (1–3) vuotta "viranomaisten vastustamisesta" ("obstruction of justice"). Hän maksoi myös sakkoja ja menetti lakimiesoikeutensa. Tuomio tuli 21. kesäkuuta 1974, ja vapaus koitti etuajassa 31. tammikuuta 1975.
Colson syntyi Bostonissa, Massachusettsissa. Hän valmistui "Juris Doctorina" George Washingtonin yliopistosta ja nousi merijalkaväessä kapteeniksi.
Colson koki 1970-luvulla uskonnollisen herätyksen ja ryhtyi aktiiviseksi kristinuskon puolestapuhujaksi. Hän perusti "Prison Fellowshipin" ja sai useita kunniatohtorin arvoja. Hän julkaisi runsaasti uskonnollista kirjallisuutta ja hänelle myönnettiin vuonna 1993 Templeton-palkinto.
Ossie Davis

Raiford Chatman ”Ossie” Davis (18. joulukuuta 1917 Cogdell, Georgia – 4. helmikuuta 2005 Miami, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän voitti Emmyn ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi. 
Georgian osavaltiossa syntynyt Davis aloitti uransa teatterissa ja teki elokuvadebyyttinsä vasta vuonna 1950. Hänet muistetaan esimerkiksi useista Spike Leen teoksista. Ohjaajana hän teki itse viisi elokuvaa 1970-luvulla. Hän oli myös tunnettu mustien oikeuksien puolestapuhuja. 
Davis esiintyi varsin vanhaksi saakka; vielä yli 85-vuotiaana hänellä oli rooli televisiosarjassa "L-koodi". Hän oli kuollessaan Floridassa 87-vuotias. Leskeksi jäi Ruby Dee, jonka kanssa Davis oli ollut naimisissa vuodesta 1948. Pari sai vuonna 2000 Screen Actors Guildin palkinnon elämäntyöstä; niin ikään pariskunta jakoi vuonna 1995 National Medal of Artsin.
Turun rannikkopataljoona

Turun rannikkopataljoona (TURRP) oli joukkoyksikkö Turussa Saaristomeren meripuolustusalueella. Pääosa pataljoonasta sijaitsi Pansion laivastotukikohdan alueella. Rannikkopataljoonaa vastasi varuskunnan turvallisuudesta sekä valvonnasta. Vuoden 2015 PV-uudistuksessa rannikkopataljoona lakkautettiin ja sen pohjalle muodostettiin laivastojoukkoyksikkö 8. huoltolaivue, jonka aluksia on sekä Turussa Pansiossa että Kirkkonummella Upinniemessä.
Siihen kuuluivat muun muassa
• Huolto- ja kuljetuskomppania (HKK) (mm. meripioneerit, huoltopalvelu)
• sotilaspoliisikomppania (SPOLK) (AUK ja sotilaspoliisimiehistö)
• kuljetusviirikkö (KULJVKÖ) (laivastojoukot ja veneenkuljettajia)
• Korppoon merivalvontakeskus Gyltön linnakkeella sekä
• vartiolinnakkeiksi muutetut valmiuslinnakkeet.
Historia.
Pataljoona tunnettiin nimellä Saaristomeren meripataljoona (MeP/SmLaiv ja MeP/SmLaiv) vuoden 2006 loppuun asti.
Sarah Barrable-Tishauer

Sarah Barrable-Tishauer (s. 6. heinäkuuta 1988) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Liberty Van Zandtin roolista televisiosarjassa "". Sen lisäksi hänellä on ollut rooli Gregory Hinesin televisioelokuvassa "The Red Sneakers" (2002).
Torontossa syntynyt Barrable-Tishauer on musta juutalainen. Hän voitti vuonna 2002 jaetun Young Artist -palkinnon. Hän ei ole pelkkä näyttelijä, vaan myös etevä tanssija ja muusikko.
Pigalle

Pigalle ("Quartier Pigalle") on kaupunginosa Pariisissa, sen 18. ja 9. arrondissementissa. Se on kuuluisa kapakoistaan ja punaisten lyhtyjen alueistaan, joissa on runsaasti seksikauppoja ja ilotaloja. Kaupunginosassa on myös erotiikkamuseo sekä kuuluisa Moulin Rouge -kabaree.
Kuvataiteilija Henri de Toulouse-Lautrecin studio sijaitsi Pigallessa. Myös Pablo Picasso ja Vincent van Gogh ovat asuneet alueella. Salvador Dalín töitä on nykyään nähtävillä Espace Dalí -museossa. 
Suomalainen kuplettilaulaja Reino Helismaa teki Pigallea tunnetuksi suomalaisille vuonna 1961 julkaistussa laulussa ”Pigalle ja Montmartti”. Kappaleessa laulettiin myös runsaasti Montmartresta. Myös "Kankkulan kaivolla" -elokuvasta tutuksi tullut Tippavaaran isäntä lauloi Pigallesta kappaleessa ”Pigalle”.
Kaupunginosa on nimetty kuvanveistäjä Jean-Baptiste Pigallen mukaan.
Jake Goldsbie

Jake Benjamin Goldsbie (s. 8. elokuuta 1988 Toronto, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Toby Isaacsin roolista televisiosarjassa "".
Goldsbie palkittiin vuonna 2002 Young Artist -palkinnolla. Hän on esiintynyt "Degrassi: The Next Generationin" ohella useissa televisioelokuvissa.
Jack McCloskey

John William ”Jack” McCloskey (19. syyskuuta 1925 Mahoney City, Pennsylvania – 1. kesäkuuta 2017 Savannah, Georgia) oli yhdysvaltalainen koripallojohtaja, -valmentaja ja koripalloilija. Hänet tunnetaan erityisesti NBA-joukkue Detroit Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden general managerina: vuosina 1979–1992 tehtävässä toiminut McCloskey suoritti useita onnistuneita pelaajahankintoja, jotka johtivat Pistonsin NBA-mestariksi vuosina 1989 ja 1990.
Ura.
Pelaajana ja valmentajana.
McCloskey pelasi pelaajaurallaan vain yhden ottelun ammattilaisseurassa, vuonna 1953 Philadelphia Warriorsissa. Pelaajauransa jälkeen McCloskey toimi yliopistovalmentajana, vuodet 1956–1966 Pennsylvanian yliopistossa, josta hän itse oli vuonna 1948 valmistunut, ja vuosina 1972–1974 NBA-joukkue Portland Trail Blazersin päävalmentajana. Valmentajanuransa viimeiset vuodet McCloskey toimi NBA:ssa apuvalmentajana.
General Managerina.
McCloskey siirtyi vuonna 1979 NBA-joukkue Detroit Pistonsin general manageriksi, missä toimessa hän pysyi vuoteen 1992 saakka. Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden aikana McCloskey suoritti kymmeniä joukkuettaan vahvistaneita pelaajakauppoja ja -hankintoja (mm. Joe Dumars, Isiah Thomas, Vinnie Johnson, Bill Laimbeer, John Salley, Dennis Rodman, James Edwards ja päävalmentaja Chuck Daly), mistä hyvästä hän sai lempinimen Trader Jack. Pistons selviytyi McCloskeyn manageriaikana yhdeksän kertaa peräkkäin NBA:n pudotuspeleihin vuosina 1984–1992, viidesti idän konferenssifinaaleihin ja kolmesti NBA:n loppuotteluihin. Kolmesta finaalikerrasta Pistons voitti vuosina 1989 ja 1990 NBA:n mestaruuden. Pistonsin jälkeen McCloskey työskenteli muiden NBA-joukkueiden organisaatioissa. Vuonna 2008 Pistons nosti McCloskeyn paidan kotiareenansa kattoon.
McCloskey oli toisen maailmansodan veteraani. Hän kuoli 91-vuotiaana Savannahissa 1. kesäkuuta 2017.
Eilen, tänään, huomenna

Eilen, tänään, huomenna on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuvakomedia vuodelta 1963. Elokuva muodostuu kolmesta episodista, joista jokainen kuvaa pariskuntaa jossain päin Italiaa. Pariskuntia esittävät sen ajan supertähdet Marcello Mastroianni ja Sophia Loren.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hauskan puheliaaksi mutta vanhahtavaksi aikuiskomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Puhallus

Puhallus () on yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1973. Tarina perustuu osittain tositapahtumiin. Elokuva sai seitsemän Oscar-palkintoa, muun muassa parhaan elokuvan, parhaan ohjauksen ja parhaan elokuvamusiikin palkinnot. Elokuvan ajankuvaa, varsinkin Scott Joplinin ragtime-musiikkia ja lavastusta on myöhemmin ylistetty. Elokuvan tunnusmusiikkina soi Joplinin säveltämä pianokappale ”The Entertainer”.
Elokuvalle on tehty jatko-osa "Uusi puhallus" (). Lisäksi myöhempi huijarisarja "Kelmien kerho" perustuu monilta ideoiltaan ja teemaltaan "Puhallukseen".
__notoc__
Juoni.
Elokuva sijoittuu syyskuulle 1936. Se kertoo ammattihuijarista (Paul Newman) sekä nuoresta aloittelijasta (Robert Redford), jotka yrittävät monimutkaisella suunnitelmalla huijata haltuunsa suuren määrän rahaa.
Vastaanotto.
"Puhallusta" esitettiin Suomessa vuosia elokuvateattereissa, ja se sai vuosina 1974–1980 kaikkiaan yli 478 000 teatterikatsojaa.
Elokuva julkaistiin myös VHS-kasettina. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja luonnehti sitä maukkaaksi komediaksi huippunäyttelijöiden tekemänä.
Sk8er Boi

Sk8er Boi on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Avril Lavignen kappale, joka julkaistiin hänen Let Go -debyyttialbumin toisena singlenä. Kappaleen ovat sanoittaneet Avril Lavigne ja The Matrix (Scott Spock, Lauren Christy, ja Graham Edwards) ja sen tuottamisesta vastasi The Matrix. Kappale on pop-punk- ja voimapopkappale, joka sanoituksellisesti kertoo tarinan laulajan näkökulmasta hänen rokkaripoikakaveristaan sekä tytöstä, joka tiesi, että kuka erotti heidät sen takia, että poika oli skeittilautailija ja tyttö puolestaan snobi.
Kappale sai pääosin positiivisia vastaanottoja, monien ylistäessä sen kertosäettä kutsuen kappaletta "hassuksi" ja "viisaaksi". Kappale sai myös vuonna 2003 Grammy-ehdokkuuden kategoriassa "Paras naisrokkarin kappaleen esitys". Kaupallisesti "Sk8er Boi" oli menestys, saavuttaen sijan kymmenen parhaan joukossa yli kymmenessä eri valtiossa, kuten Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa (muodostuen Lavignen toiseksi kymmenen parhaan joukkoon päässeeksi singleksi Billboard Hot 100 -listalla).
Kappaleeseen liittyvällä, Francis Lawrencen ohjaamalla musiikkivideolla Lavigne esiintyy konsertissa kaupungin kadulla samalla, kun väkijoukko juhlii hänen ympärillään. Kappale oli menestys TRL:llä, ja se äänestettiin BT TV:lla yhdeksi vuosikymmenen parhaista musiikkivideoista. Kappaleen ovat levyttäneet myös Cascada ja Kidz Bop Kids. Lisäksi Lavigne on esittänyt kappaletta kaikissa konserteissaan ja kaikilla kiertueillaan ensimmäisestä, "Try to Shut Me Up Tourista" (2002–2003) lähtien aina viimeisimpään "The Avril Lavigne Touriin" (2013–2014) asti.
Flavors of Entanglement

Flavors of Entanglement on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten seitsemäs albumi. Flavors of Entanglement ilmestyi vuonna 2008. Albumin kappaleet käsittelevät pääasiassa Morissetten eroa entisestä kihlatustaan Ryan Reynoldsista.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kahdeksannelle sijalle. Britanniassa se ylsi virallisen albumilistan sijalle 15.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Alanis Morissette, kaikki kappaleet säveltänyt Alanis Morissette ja Guy Sigsworth.
Vapaa Venäjä

Vapaa Venäjä on marssimuotoinen työväenlaulu, josta tunnetaan useita suomalaisia tekstiversioita ja levytyksiä.
Kappaleen sävel on venäläisestä marssilaulusta ”Slaavilaistytön jäähyväiset” ("Proštšanije slavjanki"), jonka säveltäjäksi ilmoitetaan tavallisesti Vasili Agapkin (1884−1964), mutta se perustuu ilmeisesti alkujaan venäläiseen kansansävelmään. Kappaleen tunnetuimman suomalaisen sanoitusversion tekijää tai tekijöitä ei tunneta, mutta sanoituksen on arveltu syntyneen Suomen sisällissodan jälkeen suomalaisten punapakolaisten keskuudessa Neuvosto-Venäjällä ja kulkeutuneen sieltä Suomeen.
Julkiseen keskusteluun ”Vapaa Venäjä” nousi Suomessa 1920-luvun puolivälin jälkeen, kun siitä tuli suosittu kappale työväenjärjestöjen tapahtumissa. Jo vuosikymmenen alussa kappale oli kuitenkin alkanut levitä Pohjois-Amerikan suomalaistyöläisten keskuudessa. Niin Suomessa kuin amerikansuomalaisissa yhteisöissä kappaleesta tuli 1920-luvun mittaan ennen muuta kommunistisen työväestön tunnuskappale, jolla he erottautuivat sosiaalidemokraateista kamppaillessaan työväenjärjestöjen hallinnasta. Sosiaalidemokraatit ja oikeistolaiset puolestaan yhdistivät ”Vapaan Venäjän” kommunismin leviämiseen Suomessa, mistä syystä laulun esittäminen herätti voimakasta arvostelua 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa.
”Vapaan Venäjän” suosiosta amerikansuomalaisten keskuudessa kertoo se, että Yhdysvalloissa kappaleesta tehtiin peräti neljä eri versiota. Otto Pyykkösen levyttämässä ensimmäisessä versioissa oli erilainen sanoitus kun myöhemmässä Jukka Ahdin levytyksessä. Pyykkösen levyttämän version sanoittaja oli amerikansuomalainen työväenkirjailija Eemeli Rautiainen. Kööpenhaminassa 11.–12. huhtikuuta 1929 äänitetyn savikiekon B-puolella Warnys Danseorkester soittaa ”Vapaan Venäjän”. Ensimmäinen Suomessa tehty levytys oli Solistiseitsikko Otavan Rytmi-merkille vuonna 1955 tekemä versio. Ensimmäisen Suomessa levytetyn lauluesityksen kappaleesta teki Reijo Frank vuonna 1969. Frankin levytys liittyi vasemmistolaiseen poliittiseen laululiikkeeseen, joka antoi uuden elämän monille muillekin vanhoille työväenlauluille. Toisen maailmansodan jälkeen ”Vapaan Venäjän” merkityksiä Suomessa muovasi myös sen sävelmän saavuttama suosio Neuvostoliitossa, missä sävelmää alettiin käyttää muun muassa puna-armeijan ohjelmistossa ja elokuvissa.
Sanat.
"Maailman raatajat," &lt;br&gt;
"sorron kahleet pois!"
"Meitä keisarit ei enää hoivaa"&lt;br&gt;
"eikä veriset julmuritkaan."&lt;br&gt;
"Tovereissamme meillä on voimaa"&lt;br&gt;
"vapauttamme puolustamaan."
"Me kahlehia"&lt;br&gt;
"kyllin oomme kantaneet,"&lt;br&gt;
"ja kaikki toverimme"&lt;br&gt;
"on vankityrmiin sortuneet."
"Meitä keisarit ei enää hoivaa"&lt;br&gt;
"eikä veriset julmuritkaan."&lt;br&gt;
"Tovereissamme meillä on voimaa"&lt;br&gt;
"vapauttamme puolustamaan."
"Jo ääni vapauden"&lt;br&gt;
"kultahelminä helähtelee."&lt;br&gt;
"Sen tenho valtaa"&lt;br&gt;
"ja kahleet poistaa"&lt;br&gt;
"kaikk' ansat julmain tyrannein."
"Toverit kuulkaa,"&lt;br&gt;
"jo murtuu kahleet"&lt;br&gt;
"pois tieltä onnen," &lt;br&gt;
"vapauden!"
Elaine Pagels

Elaine Pagels (o.s. Hiesey, s. 13. helmikuuta 1943) on yhdysvaltalainen uskontotieteilijä. Hänet tunnetaan "Gnostilaiset evankeliumit" -kirjan (1979) kirjoittajana. 
Hän opiskeli Stanfordin yliopistossa historian maisteriksi, sen jälkeen tohtoriksi Harvardin yliopistosta. Valmistuttuaan vuonna 1970 Pagels toimi opettajana Columbian yliopistossa ja Barnard Collegessa. Vuodesta 1982 hän on työskennellyt Princetonin yliopistossa. Hän sai Princetonin Howard T. Behrman -palkinnon saavutuksistaan humanistisissa tieteissä vuonna 2012. Lisäksi hänelle on myönnetty Rockefeller-apuraha, Guggenheimin apuraha ja Harvardin satavuotismitali "erinomaisesta yhteiskunnallisesta panostuksesta". Vuonna 2015 hänelle myönnettiin humanistinen mitali National Humanities Medal, ansioistaan uskontojen ja uskontoperinteiden tutkimisesta.
Alatalja

Alatalja on pääosin yläselän lihaksille tarkoitettu kuntosaliaite. Siinä käydään istumaan kasvot laitteeseen päin ja yleensä kahdella kädellä vedetään taljaa itseen päin. Alataljaa vastaavia liikkeitä ovat kulmasoutu käsipainoilla tai tangolla.
Hannes Saari

Hannes Hjalmar Saari (24. huhtikuuta 1886 Oulu – 13. tammikuuta 1967 Astoria, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen laulaja, joka oli eräs tuotteliaimmista amerikansuomalaisista levyttäjistä.
Saaren vanhemmat muuttivat Yhdysvaltoihin pojan ollessa 16-vuotias, mutta Saari palasi Suomeen 10 vuotta myöhemmin opiskelemaan laulua ja musiikkia Helsingin Musiikkiopistoon. Valmistumatta opinnoistaan hän palasi Yhdysvaltoihin pari vuotta myöhemmin asettuen asumaan New Yorkiin. Hän alkoi laulaa New Yorkin Laulumiehissä, joita hän myöhemmin myös johti. Vuosina 1925–1931 Saarelta ilmestyi kaikkiaan 43 levynpuolta kattaen laajasti iskelmää, kuplettia ja kansansävelmiä.
Levytykset.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan. 
.6.1930.
 vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Mustamarjaorapihlaja

Mustamarjaorapihlaja ("Crataegus douglasii") on orapihlajiin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa.
Ulkonäkö.
Mustamarjaorapihlaja kasvaa leveälatvuksiseksi pieneksi puuksi tai puumaiseksi pensaaksi, jonka korkeus on 8–12 metriä. Oksissa on harvakseltaan noin 3 cm pitkiä lyhyitä ja tanakkoja piikkejä. Puikeat lehdet ovat kiiltäviä, 3–8 cm pitkiä, hammaslaitaisia ja matalalovisia. Valkoiset kukat sijaitsevat huiskiloissa. Hedelmät ovat kiiltävän mustia luumarjoja. Laji muistuttaa aitaorapihlajaa.
Käyttö.
Mustamarjaorapihlajaa käytetään koristekasvina runsaan kukinnan, hedelmien, koristeellisen lehdistön ja lehtien kirkkaanpunaisen syysvärityksen vuoksi. Laji ei tarvitse leikkaamista, mutta sietää sitä hyvin. Kasvupaikan suhteen se on vaatimaton. Talvenkestävyys on hyvä, Suomessa se menestyy miltei koko maassa eli kasvuvyöhykkeillä I–VI.
Keepers of the Flame

Keepers of the flame: Understanding Amnesty International on Stephen Hopgoodin vuonna 2006 ilmestynyt kirja, jossa kirjoittaja käsittelee Amnesty Internationalin toimintaa.
Hopgood sai järjestön johdolta luvan tehdä kirjaansa varten tutkimusta Amnestyn päätoimistossa Lontoossa. Hän teki siellä tutkimusta vuoden ajan syyskuusta 2002 syyskuuhun 2003. Tutkimus sisälsi yli 150 haastattelua järjestön nykyisten ja entisten työntekijöiden kanssa. Hopgood osallistui myös kansainvälisen sihteeristön, kansainvälisen johtokunnan (IEC, International Executive Council) ja Amnestyn korkeimman päättävän elimen eli kansainvälisen edustajainkokouksen (ICM, International Council Meeting) kokouksiin. Tämän lisäksi hän perehtyi kansainvälisen sihteeristön arkistoon.
Kirjassa Hopgood käy läpi Amnestyn historiaa sekä kertoo järjestön sisäisestä toimintakulttuurista ja järjestön läpikäymistä muutoksista.
Hopgoodin kuvaamia muutoksia toimintakulttuurissa.
Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien ajaminen. Kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja myös suurimmassa maajärjestössä, Yhdysvaltain Amnestyssa, on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan. 
Bangladeshilainen musliminainen Irene Khan valittiin pääsihteeriksi 2001. Hänen kaudellaan Amnesty on laskelmoidusti luopunut puolueettomuudesta tavoitteena suurempi vaikuttavuus. Khanilla on muistutuksena tästä ollut työhuoneessaan iskulause:"Advocacy, not impartiality" eli "vaikuttaminen, ei puolueettomuus". Osana puolueettomuudesta luopumista on ollut Yhdysvaltojen voimakas arvostelu. Sanén tavoin myös Khan on halunnut heikentää oman maan sääntöä jäsenaktiivisuuden lisäämiseksi.
Leo Kauppi

Leo Kauppi (alkujaan Kauppinen, 4. helmikuuta 1900, Kotka – 1938) oli amerikansuomalainen laulaja, joka levytti Yhdysvalloissa vuosina 1926–1931 kaikkiaan nelisenkymmentä kappaletta iskelmiä ja kupletteja.
Kauppi oli alun perin painija Suomessa ja kilpaili muun muassa Savonlinnan painimestaruuskilpailuissa vuonna 1923. Merimiehenä ollessaan hän asettui Kanadaan 1920-luvun alussa. Hän asui 1924-1925 Ohiossa. Kauppia säesti tuolloin Eteenpäin-lehdessä olleiden konserttiuutisten mukaan ohiolainen serkkunsa pianisti Lila Kauppi. Syksyllä 1925 hän muutti New Yorkiin ja alkoi levyttää Columbia-levymerkille. Hän esiintyi tanssilaulajana pääpaikkanaan New Yorkin Työn Temppeli -haali eli eräänlainen suomalaissiirtolaisten työväentalo. Suuren laman lopetettua Kaupin levytysuran hän muutti monien muiden amerikansuomalaisten tavoin Neuvosto-Karjalaan, missä hän kuoli vuonna 1938. Erään tiedon mukaan Kauppi tuomittiin vakoilusta pakkotyöhön ja hän menehtyi työleirillä.
Leo Kauppi poikkesi eräässä suhteessa muista saman ajan amerikansuomalaisista muusikoista. Muiden muassa Arthur Kylander, Hiski Salomaa ja Antti Syrjäniemi kuvailivat omissa kupleteissaan siirtolaisten elämää ja kommentoivat Yhdysvaltain tapahtumia, mutta Leo Kaupin laulujen sanoituksissa mikään ei viittaa siihen, että ne on levytetty uudella mantereella. Kaupin suosituimmiksi levytyksiksi nousivat jenkka "Kuuliaiset Kottilassa" ja valssi "Meren aallot". Jälkimmäisestä tuli Yhdysvalloissa ilmeisesti kaikkien aikojen suosituin amerikansuomalainen äänilevy; sitä myytiin eräiden tietojen mukaan noin 30 000 kappaletta. Molemmat levytykset menestyivät hyvin myös Suomessa, vaikka levyjä ostaneet suomalaiset tuskin kiinnittivät niiden "amerikkalaisuuteen" sen enempää huomiota. Pääosa Kaupin levyttämistä lauluista oli muiden tekemiä – joukossa oli muun muassa J. Alfred Tannerin ja Tatu Pekkarisen kupletteja – mutta "Kuuliaiset Kottilassa""" lienee hänen sanoittamansa.
Levytykset.
Ajankohta ilmaisee levytysession ajankohdan. Raita-linkin takana on Raita-tietokannassa kappaleen mp3-versio.
10.3.1931.
 vie Raita-tietokantaan, jossa kappaleesta on mp3-tiedosto.
Kuusankosken voimalaitos

Kuusankosken voimalaitos on 1950-luvun taitteessa rakennettu Kymijoen toiseksi suuritehoisin vesivoimala, jonka omistaa UPM. Kymin Osakeyhtion sähköpulaa lievittämään rakennettu vesivoimala tuottaa sähköä UPM-Energialle, kuten myös yläjuoksun Voikkaan voimalaitos ja alajuoksun Keltin voimalaitos.
Vesivoimala peruskorjattiin 2019–2023. Kaikki kolme turbiinia uusittiin ja generaattoreita modernisoitiin. Voimalaitoksen hyötysuhde parani noin kuudella prosenttiyksiköllä 94 prosenttiin, ja turbiiniteho kasvoi 19 prosenttia noin 37 megawattiin. Keskimääräinen sähköntuotanto kasvoi 180 gigawattitunnista vuodessa noin 195 gigawattituntiin. Edellisen kerran voimalaa peruskorjattiin 1990-luvun lopulla.
Kuusankoskella on myös UPM:n ja Kouvolan Seudun Energian (KSSE) yhteinen kiinteällä polttaineella käyvä Kuusankosken biopolttoainevoimalaitos, joka käyttää puuperäisiä polttoaineita.
Kissakosken kanava

Kissakosken kanava on Puulaveden virtaamissuunnan kääntämiseksi ja sen pinnan laskemiseksi vuosina 1831–1854 kaivettu 1,1 km pitkä avokanava Hirvensalmen Kissakoskella. Kanava laskee Liekunesta Ison Metsälammen kautta Vahvajärveen. 1907–1920 Kanavan rannalla toimi Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag. Itse paperitehdasta alettiin rakentaa 1909. Vuoden 1920 tulipalon jälkeen tehdas toimi enää pelkkänä puuhiomona 1922–1939. Alueelle perustettiin Kissakosken vesivoimalaitos 1939.
Kesällä 2012 Kissakosken vanha kalaporras poistettiin ja tilalle rakennettiin uusi, luonnonmukainen kalatie Mäntyharjun reitin vaelluskaloja varten. Samalla voimalaitoksen tehokkuutta parannettiin ja entinen maisemaa hallinnut betoninen ränni poistettiin.
Nykyään Kissakoskella tarjotaan ravintolapalveluita.
Samppanjasosialisti

Samppanjasosialisti (), myös salonkisosialisti ja salonkikommunisti, on halventava nimitys puoluekannaltaan vasemmistolaisesta poliitikosta. Termillä viitataan poliitikon tekopyhyyteen: hänen väitetään työväenhenkisistä mielipiteistään huolimatta elävän itse porvarillista elämää.
Käsitettä "champagne socialist" eli samppanjasosialisti ovat käyttäneet Isossa-Britanniassa lähinnä työväenpuolueen poliittiset vastustajat, ja sana on lainautunut Suomeenkin; vanhastaan Suomessa on käytetty saksan kielestä lainattuja sanoja "salonkikommunisti" ja "salonkisosialisti" (saks. "Salonsozialist"). Ranskassa käytetään ilmausta "gauche caviar" eli kaviaarivasemmisto.
Vastaavantyyppisiä ilmauksia käytetään muissakin maissa:
Seurapiirien sosialismiharrastuksia arvosteli venäläinen sosialisti Aleksandr Herzen teoksessaan "Vastarannalta" (1855): 
”He siellä nälkään kuolevat eivätkä ketkään muut, – – kun taas me istumme yläkerrassa ja keskustelemme sosialismista šamppanjan ja leivonnaisten äärellä.”
Suomessa näkyvimpiin salonkikommunisteihin kuului Hella Wuolijoki, joka oli myös näytelmäkirjailija, miljoonaomaisuuden hankkinut kauppahuoneen pitäjä, elinkautisvanki ja Yleisradion pääjohtaja. Suomalaisen tiede-elämän tunnetuimpia salonkisosialisteja oli Väinö Voionmaa. Voionmaa oli arvostettu historioitsija, jolle sosialismi oli ennen kaikkea aineellinen ja henkinen sivistysliike. Häneen voitiin aina viitata, kun tiedemaailmaa syytettiin porvarillisuudesta tai vasemmistolaisten syrjimisestä.
Moninkertaisesti täydellinen luku

Moninkertaisesti täydellinen luku on täydellisten lukujen yleistys.
Mikäli luonnollisen luvun "n" kaikkien positiivisten jakajien, 1 ja luku itse mukaan lukien, summa on "kn" jollekin luonnolliselle luvulle "k", luvun "n" sanotaan olevan "k"-kertaisesti täydellinen. Luvun "k" ollessa 2 (kaksinkertaisesti täydellinen luku) kyseessä ovat tavalliset täydelliset luvut.
Esimerkiksi 120 on kolminkertaisesti täydellinen, sillä sen jakajien summa on 1+2+3+4+5+6+8+10+12+15+20+24+30+40+60+120 = 360 ja formula_1.
Pienimmät "k"-kertaisesti täydelliset luvut.
Ainoa 1-kertaisesti täydellinen luku on 1. "k"-kertaisesti täydellisiä lukuja tunnetaan arvoon "k"=11 asti.
Vaajakosken kanava

Vaajakosken kanava yhdistää Leppäveden Päijänteeseen ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Kuhankosken, Kuusan, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 250 metriä pitkä. Leppäveden ja Päijänteen korkeusero on 2,50–2,65 m.
Tukinkuljetus palasi Vaajakoskelle vähäksi aikaa vuonna 1993, jolloin tukkeja alettiin kuljettaa nippuina pitkin juuri valmistunutta Vaajakosken kanavaa. Puunkuljetus kanavalla kuitenkin loppui vuonna 2002. Uitot olivat vilkkaimmillaan 1995, jolloin kanavasta kulki puuta 160 000 kuutiota.
Syksyllä 2013 kanavan sulun ympärille asennettiin kaiteet. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.
Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta ovat mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavan aukioloajat:
Naarkosken voimalaitos

Naarkosken voimalaitos on Pukkilan Naarkoskella sijaitseva vesivoimala. Naarkoskelle Porvoonjokeen perustettiin ensimmäinen vesivoimala 1910-luvulla. Vesivoiman ansiosta jo ennen sähkön tuloa Naarkosken lähelle muodostui taajama-asutusta, joka sulautui Pukkilan kirkonkylään.
Mäntsälän Sähkö (nyk. Nivos Energia) osti voimalaitoksen vuonna 1998 ja sähköntuotanto nykyisellä koneistolla aloitettiin 2000.
Porvoonjoen vesistö

Porvoonjoen vesistö (vesistöaluetunnus 18) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Porvoonjoki laskee Suomenlahteen Porvoon Kaupunginselkään. Vesistöalueen valuma-alueen pinta-ala on 1 237,09 neliökilometriä ja sen järvisyys on 1,34 %.
Yleistä.
Vesistöalueen sijainti.
Porvoonjoen vesistöalue saa alkunsa Lahden seudulta Salpausselän eteläpuolelta. Vesistön laskukohta sijaitsee uudellamaalla Porvoossa ja sen latva-alueet ulottuvat Päijät-Hämeen eteläosiin.
Vesistöalueen jakovaiheita.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
* Porvoonjoen keskiosan alue (18.02)
* Piurunjoen valuma-alue (18.06)
* Mallusjärven alue (18.03)
* Savijoen valuma-alue (18.07)
* Porvoonjoen yläosan alue (18.04)
* Palojoen valuma-alue (Orimattila) (18.08)
* Luhdanjoen valuma-alue (18.05)
Vesistöalueen maankäyttö.
Porvoonjoen valuma-alueen eteläosan vallitsevin maalaji on savi ja yläjuoksulla hieta, hiesu ja moreeni. Noin kolmannekselle valuma-alueen pinta-alasta on peltoja.
Virtaamia.
Joen virtaamatietoja on mitattu vuodesta 1963 alkaen. Oheiset mittaustiedot ovat vuosien 1963–1970 aikana Vakkolan kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 135 neliökilometriä. Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 10,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 109 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 0,93 m³/s. Viereisessä kuvaajassa esitetään mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.
Pukkilan kirkonkylän Naarkoskella valuma-alue on 911 km². Naarkoskella ylivirtaama on 128 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 75 m³/s, keskivirtaama (MQ) 11,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 2,1 m³/s.
Sivujokia ja järviä.
Porvoonjoen suurin sivujoki on Orimattilasta siihen laskeva Palojoki ja suurimmat järvet Mallusjärvi (530 ha), Isojärvi (300 ha) ja Sahajärvi (200 ha).
Luontoarvoja.
Porvoonjoen merkittävin vesikuormituslähde ovat yhdyskuntien puhdistetut jätevedet, joiden päästöt näkyvät fosforin ja typen kuormituksessa sekä vesieliöstöllä haitallisen ammoniumtypen pitoisuuksissa, biologisen hapenkulutuksen pitoisuuksissa ja kiintoainepitoisuuksissa. Päivittäin Porvoonjokeen johdetaan 50 000–55 000 kuutiometriä puhdistettuja jätevesiä, joten keskimääräisvirtaamassa noin kuusi prosenttia virtaamasta on jätevesiä ja keskialivirtaamasta 30 prosenttia.
Yhteiskunnan jätevesiä käsitellään eri puolilla valuma-aluetta sijaitsevissa jätevedenpuhdistamoissa.
Kosket.
Pääuomassa sijaitsee ainakin neljä koskea:
Mallusjärvi

Mallusjärvi on Porvoonjoen vesistön suurin järvi. Sen pinta-ala on 520 hehtaaria. Järvi on savinen, mutta se on hyvä lintuhavaintokohde. Järvi sijaitsee Orimattilan eteläisessä kylässä, jonka nimi on Mallusjoki.
Mallusjärven alueella on havaittu mm. jänkäsirriäinen, tiiralokki ja mustatiira.
Mallusjärveltä lähtevissä ojissa ja joissa on useita koskia: Porvoossa, entisen Porvoon maalaiskunnan alueella Porvoonjokea pitkin Strömsberginkoski, Henttalankoski, Askolassa Vakkolankoski, Hiirikoski, Onkimaankoski, Pukkilassa Syvänojan ylikoski, Syvänojan alikoski, Naarkoski ja Napiankoski sekä Orimattilassa Hakoistenkoski.
Mallusjärvellä on 2018 valtakunnallinen asiantuntijoiden tarkkailema levänseurantapaikka Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan leirikeskuksella.
Mediasuunnittelu

Mediasuunnittelu on viestintävälineiden välittämien viestien ulkomuodon suunnittelua. Se on yhtä lailla kirjan, videon tai internetin kotisivujen ulkoasun suunnittelua. Mediatoimistoissa mediasuunnittelu on lähinnä mainoskampanjoitten suunnittelua ja oikean median valintaa mainostettavalle tuotteelle. Mediasuunnittelu on terminä uusi kuten useimmat mediatkin. Mediasuunnittelua tutkitaan mm. mediatieteessä.
Suunniteltaessa sarjakuvaa, video-ohjelmaa tai kirjan kantta joudumme pohtimaan syvällisemmin mediatuotteen toteutusta ja suunnittelua. Tämä vaatii monen ongelman ratkomista, ennen kuin itse viesti tulee huomaamattomasti esille. Huono suunnittelu tuntuu ja näkyy. Hyvää suunnittelua ei vastaanottaja edes huomaa. 
Uudet mediat (videot, cd-romput, Internet ...) perustuvat vanhoille perinteisille viestimille (painotuotteet, äänitteet, elokuvat). Niitä yhdistää yhteinen alkuperä ja kehitys. Mediatuotteiden suunnittelu perustuu traditioon. Voidaksemme viestiä tehokkaasti meidän täytyy ymmärtää menneiden aikojen medioita. Kirjoituksen synnyn, kirjainmuotojen ja graafisen tyylin kehityksen tunteminen auttaa meitä suunnittelemaan omia mediatuotteita .
Walther von Seydlitz-Kurzbach

Walther von Seydlitz-Kurzbach (22. elokuuta 1888 – 28. huhtikuuta 1976) oli saksalainen tykistönkenraali toisen maailmansodan aikana.
Seydlitz-Kurzbach syntyi Hampurissa kuuluisaan preussilaiseen Seydlitz-sukuun. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli sekä länsi- että itärintamalla upseerina. Toisessa maailmansodassa, 1940–1942 hän johti 12. jalkaväkidivisioonaa Wehrmachtissa. Hänet ylennettiin kenraaliksi tilanteessa, jossa hänen johtamansa divisioona pystyi murtautumaan ulos neuvostoliittolaisten saartorenkaasta. Hänen joukko-osastonsa liitettiin kenraali Pauluksen kuudenteen armeijaan Stalingradin taistelussa.
Kenraali Seydlitz-Kurzbach argumentoi vahvasti Stalingradin saartorenkaasta murtautumisen puolesta, vastoin Adolf Hitlerin käskyä puolustaa kaupunkia viimeiseen mieheen. Kun Stalingradin puolustus murtui, hän joutui venäläiselle vankileirille. Sotavankina hänestä tuli natseja vastustavan organisaation, Saksalaisten upseerien liiton ("Bund deutscher Offiziere") johtaja. Monet hänen kenraalitovereistaan tuomitsivat hänen maanpetoksellisen käyttäytymisensä, ja hänet tuomittiin Saksassa kuolemaan "in absentia". Häntä käytettiin säälimättömästi sekä saksalaisessa että neuvostopropagandassa.
Sodan jälkeen hänet päästettiin Saksan liittotasavaltaan 1955, ja vuonna 1956 hänen natsiaikainen kuolemantuomionsa kumottiin. Hän kuoli vuonna 1976 Bremenissä.
Hauptscharführer

Hauptscharführer (lyh. Hscha, ) oli SS:n käyttämä arvo, joka vastasi Wehrmachtin ylivääpeliä. 
SS käytännössä murskasi Ernst Röhmin johtaman Sturmabteilungin pitkien puukkojen yönä 1934. Kesäkuussa uudelleenorganisoinnin yhteydessä luovuttiin SA:lta peritystä Obertruppführerin arvosta ja se korvattiin Hauptscharführerillä.
Allgemeine SS:n Hauptscharführer saattoi olla komppanian kokoisen "SS-Sturm"-yksikön korkein aliupseeri tai sitten arvonhaltija oli virkamies SS:n päämajassa, Gestapossa tai Sicherheitsdienstissä. Arvo oli yleinen myös keskitysleirien vartijoiden aliupseerien arvo.
Waffen-SS:n riveissä Hauptscharführeriä pidettiin toiseksi korkeimpana aliupseerin arvona. Seuraava ylennys tuli tyypillisesti joko Sturmscharführerin tai Stabsscharführerin arvoon, joka tarkoitti yksikkönsä virkaiässä vanhinta aliupseeria.
Horst Skoff

Horst Skoff (22. elokuuta 1968 – 7. kesäkuuta 2008) oli itävaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Klagenfurtissa ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 1985.
Skoff ylsi kaksinpelissä parhaimmillaan maailmanlistan 18. ja nelinpelissä 70. sijalle. Hän pelasi vuosia maansa Davis Cup -joukkueessa ja osallistui kaksiin kesäolympialaisiin (1988 ja 1992).
Skoff voitti kaksinpelimestaruudet Athens Openissa (1988), BA-CA TennisTrophyssa (1988), ATP Genevassa (1990) ja Swedish Openissa (1993). Hän vetäytyi vuonna 1995 ja kuoli Hampurissa sydänvikaan ollessaan vain 39-vuotias.
Lapin yliopiston ylioppilaskunta

Lapin yliopiston ylioppilaskunta (LYY) on Lapin yliopiston opiskelijoiden etu- ja palvelujärjestö. Lapin yliopiston ylioppilaskunta on julkisoikeudellinen yhteisö, jonka jäseniä ovat Lapin yliopistossa ylempää tai alempaa korkeakoulututkintoa suorittavat opiskelijat. Myös jatko- ja vaihto-opiskelijoilla on mahdollisuus liittyä ylioppilaskunnan jäseneksi. Jäseniä Lapin yliopiston ylioppilaskunnassa on yli 4000.
LYY perii kaikilta jäseniltään jäsenmaksun, joka ennen sisälsi myös Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön terveydenhoitomaksun. Vuoden 2021 voimaan astuneen lakimuutoksen johdosta, YTHS:n terveydenhoitomaksun perii Kansaneläkelaitos. Jäsenmaksu lukuvuodelle 2024-2025 on 59 euroa. Jäsenmaksu on yksi Suomen ylioppilaskuntien edullisimmista. 
Lapin yliopiston ylioppilaskunnan varsinaista toimintaa kutsutaan aatteelliseksi toiminnaksi. Ylioppilaskunta omistaa kaksi osakeyhtiötä. Rovaniemen Laky Oy:n liiketoimintaan kuuluu sen omistaman, Rovaniemen keskustassa sijaitsevan, kiinteistön hallinnointi ja vuokraus. Lapin Lyyli Oy:n liiketoimintaa ovat Lapin yliopistolla sijaitsevien kahvila Meidän Lovisan toiminta. Lapin Lyyli Oy omisti aikaisemmin myös kioskin yliopistolla, mutta se lopetti toimintansa syksyllä 2014.
Lapin yliopiston ylioppilaskunnan organisaatio.
Edustajisto.
Ylioppilaskunnan ylintä päätösvaltaa käyttää joka toinen vuosi vaaleilla valittava 20-jäseninen edustajisto, joka kokoontuu noin kerran kuukaudessa. Edustajisto päättää muun muassa LYY:n talousarviosta, toimintasuunnitelmasta, jäsenmaksusta ja jakaa projektiavustukset. Edustajiston kokoukset ovat avoimia kaikille LYY:n jäsenille. Vuonna 2025 edustajiston puheenjohtajana toimii Viljo Vuorimäki, varapuheenjohtajina Samuel Ronkainen ja Topi Mattila. 20-paikkaisen edustajiston suurimmat edustajistoryhmät ovat oikeustieteilijöiden ainejärjestön Artiklan kahdeksalla paikalla sekä taideopiskelijoiden ainejärjestö TAOn edustajistoryhmä neljällä paikallaan. Muilla edustajistoryhmillä on paikkoja seuraavasti: YTK:n superlista (3), KTK:n mahtilista (2), Lapin punaiset (1), Vihertävät (1) ja Kokoomus (1). 
Hallitus.
Ylioppilaskunnan käytännön toimintaa hoitaa vuosittain valittava hallitus, johon kuuluu puheenjohtaja, sekä 4-8 jäsentä. Hallituksen valitsee ylioppilaskunnan edustajisto. Hallituksen puheenjohtajana vuonna 2025 toimii Mariel Tähtivaara. Hallituksen muut jäsenet ovat Alexandra Aho, Sanna Sulin, Eetu Markkanen, Juuso Kurokallio, Tuomo Talala ja Gabriel Fiskarholm​
Työntekijät ja lehti.
Ylioppilaskunnan edustajiston ja hallituksen alaisia toimihenkilöitä ovat työntekijät. Asiantuntijoita on neljä: pääsihteeri, edunvalvonta-asiantuntija, viestintäasiantuntija sekä palvelu- ja hallintoasiantuntija. Pääsihteerinä toimii Esa-Pekka Tuppi. Ylioppilaskunnan edunvalvonta-asiantuntijana toimii Krista Ulkuniemi, viestintäasiantuntijana Santeri Kinnunen ja Palvelu- ja hallintoasiantuntijana Joel Liukkonen. Vuonna 2025 LYYssä työskentelee myös projektityöntekijä tapahtumatuotantoa ja jäsenpalveluiden ylläpitämistä tukemassa. "Lapin ylioppilaslehden" toimittaminen loppui helmikuussa 2024.
Alberto Berasategui

Alberto Berasategui (s. 28. kesäkuuta 1973) on entinen espanjalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja vetäytyi 2001.
Berasategui oli korkeimmillaan kaksinpelin ATP-rankingissa seitsemäs. Kymmenen parhaan joukossa hän oli yhtäjaksoisesti syyskuusta 1994 toukokuuhun 1995. Palkintorahoja hän voitti urallaan 4,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Grand Slam -turnauksissa hän ylsi miesten kaksinpelissä finaaliin Ranskan avoimissa 1994, mutta hävisi Sergi Brugueralle.
Renato Bruson

Renato Bruson (s. 13. tammikuuta 1936) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli musiikkia Padovassa ja debytoi roolilla "Trubaduurissa" vuonna 1961.
Bruson on myöhemmälläkin urallaan niittänyt mainetta lähinnä Verdin rooleilla, mutta tulkinnut myös muiden muassa Donizettia ja verismiä.
Bruson teki ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa vuonna 1969, La Scalassa 1972, Covent Gardenissa 1975 ja Wienin valtionoopperassa 1978.
Cosmopolitan Productions

Cosmopolitan Productions oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka toimi 1918–1923 New Yorkissa ja sen jälkeen vuoteen 1938 Hollywoodissa.
Historia.
Lehtimoguli William Randolph Hearst perusti yhtiön edistääkseen naisystävänsä, näyttelijä Marion Davies uraa. Davies esiintyi 29:ssä yhtiön tuottamassa mykkäelokuvassa ja 17 äänielokuvassa.
Cosmopolitanin elokuvien levytyksestä vastasi ensi vuosina Paramount. Vuodesta 1923 levittäjä ja toinen tuottaja oli MGM ja vuodesta 1934 Warner Bros..
Ohjaajia.
Robert G. Vignola on ohjaaja, joka liittyy vahvasti Cosmopolitan Productionsiin. Hän ohjasi sille useita elokuvia, kuten noiden aikojen kalleimman elokuvan "When Knighthood Was in Flower" (1922). Ohjaaja King Vidor teki yhtiölle kolme komediaa "Show People" (1928), "The Patsy" (1928) ja "Not So Dumb" (1930), joiden pääosassa oli Davies.
Cosmopolitanille työskenteli lyhyen aikaa muitakin merkittäviä ohjaajia, kuten John Ford, joka ohjasi "Young Mr. Lincoln" (1939), ja Howard Hawks, joka ohjasi elokuvan "Ceiling Zero" (1936).
Riuttala

Riuttala on maaseutukylä Kuopion Karttulassa, maanteitse noin 43 kilometriä länsiluoteeseen Kuopion keskustasta ja noin 20 kilometriä Karttulan kirkonkylältä koilliseen. Kylässä ei ole kauppaa eikä koulua. 
Riuttala on tunnettu siellä sijaitsevasta Riuttalan talonpoikaismuseosta, jonka Museovirasto on luokitellut erääksi valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Sylvia Hanika

Sylvia Hanika (s. 30. marraskuuta 1959) on saksalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1977 ja vetäytyi 1990.
Hanika ylsi naisten kaksinpelissä finaaliin Ranskan avoimessa tennisturnauksessa 1981, mutta hävisi Hana Mandlíkoválle. Hän voitti WTA Tour -mestaruuden (silloinen Avon) vuonna 1982 ja kaikkien aikojen ensimmäisen naisten kaksinpelimestaruuden Athens Openissa 1986.
Hanika oli korkeimmillaan maailmanlistan viidentenä (1983). Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1988.
Tuhkalehto

Tuhkalehto on suomalainen rockyhtye. Tuhkalehdon musiikki on tummasävyistä kansallisromantiikan sävyttämää pop rock -musiikkia. Yhtyeen keulahahmo on laulaja Sampo-Ilmari Tuhkalehto.
Historia.
Tuhkalehto perustettiin Jyväskylässä vuonna 2007. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä "Piilotettu maa" helmikuussa 2008. Arvosteluissa Tuhkalehdon esikoislevyä on pidetty omaperäisenä, monipuolisena ja tunteellisena tuotoksena, josta ei yritystä puutu.
Yhtye nautti suosiota erityisesti verkkoyhteisöissä. Esimerkiksi bändin IRC-Galleria -yhteisö oli palvelun neljänneksi nopeiten kasvava musiikkiyhteisö vuonna 2010.
Vuonna 2009 Tuhkalehto kiersi Music Against Drugs -kiertueen mukana pääesiintyjänä ja vastaava kiertue käynnistyi myös vuodelle 2010 kiertäen muun muassa Vaasassa.
Keväällä 2010 yhtye soitti valtakunnallisen "Your Move On Tour 2010" -kampanjan kiertuepaikkakunnilla. Tapahtumaa oli järjestämässä muun muassa Nuori Suomi ja SLU.
Street Team.
Tuhkalehto street teamin tarkoitus on edistää yhtyeen tunnettavuutta sekä lisätä Tuhkalehto-fanien ja yhtyeen jäsenten välistä vuorovaikutusta. Vuorovaikutus ilmenee esimerkiksi siten, että "Routaa raajoissa" -musiikkivideolla esiintyy yhtyeen faneja ja street teamin jäseniä.
Heckler &amp; Koch G11

Heckler &amp; Koch G11 () on saksalaisen Heckler &amp; Koch -yhtiön valmistama hylsytöntä 4,73x33 mm patruunaa käyttävä rynnäkkökivääri. Aseen tutkimustyö aloitettiin 1970-luvulla ja sen prototyyppi valmistui 1980-luvulla. 
Kun Saksan liittotasavallan asevoimat lupasi tilata aseita vuonna 1990, alkoi Heckler &amp; Koch valmistella asetta massatuotantoon. Kuitenkin Saksan yhdistyessä valtio tarvitsi lisää rahaa itäisten alueiden kehittämiseen, minkä seurauksena aiempaa mittavaa tilausta supistettiin noin 1 000 aseeseen, jotka päätyivät erikoisjoukkojen käyttöön. Heckler &amp; Koch oli jo sijoittanut kymmeniä miljoonia markkoja aseen kehittämiseen ja pienentynyt tilaus aiheutti yhtiölle vakavia talousvaikeuksia.
Hans Caninenberg

Hans Caninenberg (14. tammikuuta 1913 – 29. kesäkuuta 2008) oli saksalainen näyttelijä. Hän työskenteli teatteriuransa aikana muun muassa Staatstheater Stuttgartissa ja Münchner Kammerspielessä. 
Caninenberg esiintyi teatterin ulkopuolella useissa televisiosarjoissa, kuten "Sandokan – Der Tiger von Malaysia" (1976). Satunnaisia esiintymisiä hän teki myös "Derrickissä" ja "Vanhassa ketussa". Elokuvarooleja Caninenberg teki muun muassa elokuvissa "Giordano Bruno" (1973) ja "Odessan miehet" (1974).
Caninenberg voitti suuren Hersfeld-palkinnon vuonna 1962. Hänen puolisonsa oli näyttelijäkollega Lola Müthel.
Lapaeväkalat

Lapaeväkalat (Polypteriformes) eli niilinhaukikalat on alkeellinen luukalalahko. Siihen kuuluu vain yksi heimo lapaevät eli bikirit tai niilinhauet (Polypteridae). Lahkon tunnetuin laji on niilinhauki.
Koko ja ulkonäkö.
Lapaeväkalojen suomut ovat paksut ja luumaiset ja niillä on moniosainen selkäevä. Leuan rakenne muistuttaa enemmän nelijalkaisten kuin luukalojen leukaa. Myös suolen kierteispoimu, sydämen valtimokeko ja pään ruiskureiät ovat yleisesti lapaeväkaloille ominaisia vanhakantaisia piirteitä. Kaloilla on myös alkukantaiset keuhkot, joilla ne voivat hengittää happea veden pinnasta. Lajien suurin pituus on noin 90 senttiä ja keskipituus noin 30 senttiä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lahkon kalat elävät makeassa vedessä, usein tulvatasangoilla ja jokisuistoissa. Kaikki lahkon lajit elävät Afrikassa.
Joitakin lajeja pidetään akvaarioissa.
Lajit.
Lahkoon kuuluu yksi heimo, jossa on 18 lajia ja alalajia kahdessa suvussa.