tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Penikkatauti (virustauti)

Penikkatauti on tarttuva, monioireinen nisäkkäiden virustauti, jonka aiheuttaa penikkatautivirus CDV ().
Penikkatautia esiintyy ensisijaisesti koirilla. Penikkataudin tavallisia ensioireita koiralla ovat lämmönnousu, sierainvuoto, silmätulehdukset sekä hengitystie- ja suolisto-oireet. Joillakin koirilla esiintyy polkuanturoiden ja kirsun paksuuntumista.
Penikkatauti-infektio altistaa koiran bakteeritulehduksille. Taudin edetessä voi ilmaantua hermosto-oireita, kuten hallitsemattomia jalkojen tai pään lihasten nykimisliikkeitä, tuntoaistin heikkenemistä ja halvaus- ja kouristuskohtauksia.
Penikkatautia vastaan on kehitetty rokotteita, jotka suojaavat hyvin tartunnalta.
Suomessa oli viimeksi laaja penikkatautiepidemia vuosina 1994–1995.
Tartunta.
Tauti tarttuu koirasta toiseen pisaratartuntana hengitystie-eritteiden välityksellä. Tartunnan saanut koira voi erittää virusta jopa yhdessä päivässä. Koira voi tartuttaa sairauden myös villieläimiin, ja siksi koiran liikkumista kannattaa rajoittaa.
Oireet.
Sairauden alkuvaiheessa yleisiä oireita ovat kuume, sierainvuoto, silmätulehdukset sekä hengitystie- ja ruoansulatuskanavaoireet. Joillakin koirilla voi esiintyä polkuanturoiden ja kirsun paksuuntumista. Tautia sairastava koira on herkkä sekundaarisille bakteeritulehduksille. Erilaisia hermosto-oireita voi ilmetä myöhemmin, yleensä parin viikon kuluttua ensioireiden parantumisesta. Taudille ominaisia hermosto-oireita ovat lihasnykäykset jalkojen tai pään lihaksissa, tuntopuutokset ja halvaukset sekä erilaiset kouristuskohtaukset. Vakavat hermosto-oireet ovat invalidisoivia ja johtavat usein koiran lopettamiseen.
Kolmioraide

Rautatieliikenteen terminologiassa kolmioraide on kolmion muotoinen raidejärjestely, jossa kolmion jokaisessa kärjessä on vaihteet. Kolmioraiteella voidaan kääntää kokonaisia junia mikäli raidepituus kolmioraiteen ulkopuolella on riittävä. Yleisin käyttömalli kolmioraiteelle on kuitenkin pääradan ja sivuradan risteysasema, jossa pääraiteelta molemmista suunnista on tarpeen päästä haararadalle suuntaa vaihtamatta.
Kaluston kääntäminen.
Kaluston kääntäminen kolmioraiteella (Helsingin metrossa "kolmiokääntö") on tarpeen, kun kalustossa on ohjaamo vain yksikön toisessa päässä. Helsingin metrossa metrojunat käännetään, jotta kaluston pyöräkerrat ja telilaitteisto kuluisivat tasapuolisesti. Esimerkiksi höyryveturit on käännettävä kattila menosuuntaan, sillä tenderi edellä ajettaessa näkymä veturinkuljettajan paikalta on huono ja tenderi edellä ajettaessa on ajettava alhaisemmalla nopeudella. Myös useimmat pohjoisamerikkalaiset dieselveturit ovat yksiohjaamoisia.
Yksittäiset veturit ja vaunut voidaan kääntää kääntöpöydällä, johon kokonaiset junat eivät kuitenkaan mahdu. 
Kolmioraiteet ovat yleisimpiä juuri Pohjois-Amerikassa, sillä maassa on runsaasti rautatielinjoja ja niiden välistä yhdysliikennettä. Euroopassa kalustoyksiköt ovat pääasiassa kaksiohjaamoisia.
Griootti

 
Griootti tarkoittaa länsiafrikkalaista kiertelevää muusikkoa ja runoilijaa. Naispuolista grioottia kutsutaan joskus jelimusoksi. Griootit kuuluvat muun muassa Malin, Gambian, Guinean ja Senegalin kulttuureihin. Grioottiperinne sai alkunsa 1300-luvulla Malin kuningaskunnassa. Mandinkan kielellä vastaavan perinteen ylläpitäjä on djali tai jali.
Grioottiperinnettä jatkavat esimerkiksi senegalilaiset muusikot Amadou Diagne ja Yamar Thiam. Djali-nimikkeellä kutsutut mandinkat ovat myös myyttien kantajia ja kirjoitetun kielen puutteessa edelleen arvostettuja ainakin vielä 2000-luvulla.
Griootit kuuluvat suulliseen kansanperinteeseen, joka elää Afrikassa edelleen vahvana. Griootti on runonlaulaja ja ”ihmiskunnan muisti”, joka on eräs yhteisönsä arvohenkilö. Suullisen perinteen lajit muistuttavat suomalaista kansantarustoa. Grioottien lajeja ovat kansantarinat, runot, sananlaskut, näytelmät, arvotukset, eläintarinat, kummitusjuttut ja myytit.
Pölläkkälä

Pölläkkälä (vuodesta 1948 ) oli taajaväkinen yhdyskunta ja kylä Äyräpään kunnassa Vuoksen varrella Karjalankannaksella. Se kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin. Nykyään Pölläkkälä on Viipurin piirin Kähärin maalaiskuntaan kuuluva taajama.
Taajaväkinen yhdyskunta.
Pölläkkälän taajaväkinen yhdyskunta oli merkittävä sahateollisuuskeskus: Hackmanin Pölläkkälän saha aloitti toimintansa vuonna 1891 ja A. Ahlström Osakeyhtiön Suursaaren saha vuonna 1895. Pölläkkälän taajaväkisessä yhdyskunnassa oli muun muassa Keski-Vuoksen yhteiskoulu (perustettu 1924), kahdeksanpaikkainen sairaala sekä lukuisia kauppa- ja erikoisliikkeitä. Pölläkkälässä toimi vuonna 1921 perustettu "Voimistelu- ja urheiluseura Pölläkkälän Ura". Taajaväkisellä yhdyskunnalla oli lääninhallituksen vahvistamat rakennus-, palotoimi-, terveydenhoito- ja järjestyssäännöt.
Asukkaita taajaväkisessä yhdyskunnassa oli noin 2 500. Äyräpään kunnantoimisto sijaitsi taajaväkisen yhdyskunnan alueella.
Kylä.
Pölläkkälän kylä sijaitsi taajaväkisestä yhdyskunnasta luoteen suuntaan. Kylä oli Äyräpään asemanseutu ja Äyräpään kirkonkylä, sillä siellä oli vuonna 1934 rakennettu Äyräpään kirkko ja hautausmaa. Ennen kirkon rakentamista jumalanpalvelukset toimitettiin Pölläkkälän rukoushuoneessa.
Liikenneyhteydet.
Pölläkkälä oli myös Äyräpään liikenteellinen keskus. Sieltä oli linja-autoyhteydet Viipuriin, Käkisalmeen, Äyräpään eri kyliin ja naapurikuntiin. Vuoksessa ollut Paakkolan kanava mahdollisti matkustaja- ja tavaralaivaliikenteen Pölläkkälästä Antreaan ja Sakkolan Kiviniemeen. Pölläkkälän kylästä Vuosalmelle pääsi 400 metriä leveän Vuoksen yli moottorilautalla. Maantiesilta oli suunnitteilla, mutta sitä ei ehditty rakentaa ennen sotia.
Pölläkkälä sijaitsi Viipuri–Valkjärvi-radan varrella. Rautatieasemia olivat Äyräpään rautatieasema kylässä ja Pölläkkälän rautatieasema taajaväkisessä yhdyskunnassa. Myös rautatien rakentaminen Pölläkkälästä Vuoksen yli Käkisalmeen oli suunnitteilla.
Sota-aika ja nykytilanne.
Sota-aikana suurin osa Pölläkkälän rakennuskannasta tuhoutui. Pölläkkälä luovutettiin Neuvostoliitolle sekä talvi- että jatkosodan jälkeen. Nykyisin Pölläkkälässä ei ole teollisuutta ja rautatiekin on purettu. Vuonna 2010 asukkaita oli 314.
Cheikh Lô

Cheikh Lô (s. 1959 Burkina Faso) on burkinalais-senegalilainen maailmanmusiikin laulaja, kitaristi ja rumpali.
Lô syntyi Bobo Dioulassossa Burkina Fasossa senegalilaiseen perheeseen. Hän muutti vuonna 1978 Senegaliin, jossa hän toimi lukuisissa mbalax-yhtyeissä mutta lähti myöhemmin soolouralle. Ensimmäisen äänitteensä, kasetin, Lô julkaisi 1990, mutta se ei levinnyt paikallisia markkinoita laajemmalle. Hän harkitsee sen julkaisemista uudelleen. Kansainvälinen läpimurto oli levy "Nè La Thiass" (1996), jonka tuotti Youssou N'Dour.
Ajatuksiltaan Lô edustaa suufilaista muridi-veljeskuntaa, ja se heijastuu myös hänen lauluistaan. Hän vieraili Suomessa marraskuussa 2011.
Níkos Skalkótas

Níkos Skalkótas (usein "Skalkóttas", , 21. maaliskuuta 1904 Chalkída, Kreikka – 19. syyskuuta 1949 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen säveltäjä.
Skalkótas opiskeli viulun soittoa isänsä ja setänsä johdolla. Hän muutti lapsena perheineen Ateenaan, jossa hän opiskeli Ateenan konservatoriossa ja valmistui vuonna 1920. Vuosina 1921–1933 Skalkótas asui Berliinissä, jossa hän opiskeli sävellystä Arnold Schönbergin ja viulun soittoa Willy Hessin johdolla. Vuonna 1933 Skalkótas palasi Ateenaan, jossa hän kuoli vuonna 1949. 
Kuollessaan Skalkótas oli lähes tuntematon kotimaassaankin, mutta myöhemmin hän on saanut arvostusta kansainvälisesti. Kaikki sävellyksensä hän sävelsi 12-säveltekniikalla.
Suurin osa säveltäjän varhaisimmista teoksista on kadonnut. Varhaisimmat säilyneet teokset ovat vuosilta 1922–1924.
Donato Bramante

Donato Bramante (1444 Fermignano – 11. maaliskuuta 1514 Rooma) oli italialainen renessanssiajan arkkitehti. Yhdessä Michelangelon ja Rafaelin kanssa hän edusti Italian täysrenessanssin kärkeä. Bramenten mukaan kristillisen kirkon rakenteeseen kuuluivat keskeistila, kupoli ja antiikin pylväiköt. Näkemys poikkesi aiemmasta roomalaista basilikaa muistuttavasta kirkon perustyypistä Italian niemimaalla. Paavi Julius II tilasi kolmikolta useita merkittäviä rakennuksia ja kokonaistaideteoksia. Bramanten tehtävä oli aluksi rakentaa Vatikaaniin pihoja, joista ensimmäinen oli suuri Belvedere. Hänen tunnetuin teoksensa on pieni temppeli eli Tempietto (1502–1503) Roomassa, apostoli Pietarin oletetulla ristiinnaulitsemispaikalla.
Pietarinkirkko.
Bramante aloitti myös Pietarinkirkon suunnittelu- ja rakennustyöt 1506. Hän halusi Pietarinkirkosta maailman mahtavimman kirkkorakennuksen. Bramanten ajatus oli, että keskeiskirkko olisi kupolin kattama. Bramanten alkuperäisestä keskeiskirkkoajatuksesta kuitenkin luovuttiin myöhemmin, ja Pietarinkirkon pohjapiirrokseksi tuli latinalainen risti.
Filippo Brunelleschi

Filippo Brunelleschi (1377 Firenze – 15. huhtikuuta 1446 Firenze) oli italialainen renessanssiajan kultaseppä, arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän oli rakennustaiteessa 1400-luvun suuri nimi. 
Arkkitehti.
Brunelleschi hylkäsi gotiikan muodot ja otti esikuviksi antiikin rakennusten mittasuhdejärjestelmät ja koristeaiheet. Hän pyrki selkeisiin, kuutiomaisiin tiloihin, joihin yhdisti kupolin. Näistä ideoista kehittyi sittemmin suosittu keskeiskirkkomuoto. Santa Croce -kirkon pihalle rakennettu Pazzi-kappeli on hyvä esimerkki selkeistä mittasuhteista: julkisivu on suunniteltu neliöistä.
Brunelleschin tunnetuin työ on Firenzen katedraalin (Santa Maria del Fiore) kahdeksantahoinen kupoli, joka valmistui vuonna 1436. Brunelleschi keksi kaksoiskupolirakenteen, jossa kuoret tukevat toisiaan, ja näin päästiin samalla sekä kevyisiin että kestäviin rakenteisiin. Teknisesti samaa ideaa käytti myöhemmin Michelangelo suunnitellessaan Rooman Pietarinkirkon kupolia.
Brunelleschia pidetään yhtenä keskeisperspektiivin kehittäjistä Paolo Uccellon ja Leon Battista Albertin ohella.
Gustav Klimt

Gustav Klimt (14. heinäkuuta 1862 Baumgarten lähellä Wieniä, myöhemmin osa Wieniä – 6. helmikuuta 1918 Wien) oli itävaltalainen symbolistinen taidemaalari ja yksi Wienin art nouveau -taidesuuntauksen kärkihahmoja. 
Hänen töilleen ovat tunnusomaisia kullanväriset taustat sekä mosaiikkimainen pinnan täyttö. Hän sai vaikutteita egyptiläisestä, minolaisesta, antiikin Kreikan ja Bysantin maalaus- ja mosaiikkitaiteista. Aikanaan hänen eroottiset ja symbolistiset maalauksensa aiheuttivat myös paljon kohua ja kritiikkiä. Hän kuului myös kuuluisan wieniläisen Sesessionistit-taideryhmän perustajiin.
Klimtin tunnetuimpia töitä ovat "Suudelma" ja "Kultainen Adele", muita ovat muun muassa "Omenapuu I", "Adele Bloch-Bauerin muotokuva II", "Pyökkimetsä" ja "Unterachin taloja Atterjärven rannalla".
Maalausten ohella hän teki myös seinämaalauksia muun muassa Wienin taidehistorialliseen museoon vuosina 1890–1891 ja seinämaalauksia ja Beethoven-friisin (1902) sesessionistien talon seinille sekä Brysseliin Stoclet-palatsin seinämaalaukset vuosilta 1909–1911.
Hän teki myös seinämaalaukset yliopistolle 1890-luvun puolivälissä. Niistä syntyi kuitenkin skandaali. Maalaukset Klimt kiinnitti niin, että ne saattoi irrottaa. Hän osti ne myöhemmin ja siirrätti pois, ja ne tuhoutuivat toisessa maailmansodassa.
Klimt sairastui syfilikseen (kuppa), sillä hänellä oli suhteita paitsi muusaansa Emilie Flögeen, myös useisiin muihin naisiin, joiden kanssa hän sai lapsia. Hänellä oli paljon naismalleja, joihin hänellä oli läheinen suhde. Sairaus ei kuitenkaan koitunut Klimtin kuolemaksi mutta saattoi heikentää hänen kuntoaan. Elokuvaohjaaja Gustav Ucicky oli Klimtin poika.
Vuoden 2025 marraskuussa myytiin hänen maalaamansa Elisabeth Ledererin muotokuva 236,4 miljoonalla dollarilla eli noin 204 miljoonalla eurolla. Maalaus on myyntihetkellä kaikkien aikojen toisiksi kallein huutokaupassa koskaan myyty taideteos ja kallein modernia taidetta edustava teos, joka on koskaan huutokaupattu.
Nichollsin osavaltionyliopisto

Nichollsin osavaltionyliopisto (Nicholls State University, NSU) on vuonna 1948 perustettu yliopisto, joka sijaitsee Thibodaux'ssa, Louisianassa. Alun perin yliopistoa kutsuttiin nimellä Francis T. Nicholls Junior College. Vuonna 1956 yliopisto ositettiin Louisianan osavaltionyliopistosta (LSU) omaksi kokonaisuudekseen ja on osa Louisianan osavaltion yliopistojärjestelmää. Toukokuussa 1958 yliopistosta valmistuivat ensimmäiset opiskelijat. Vuonna 1970 yliopisto muutti nimensä Nichollsin osavaltionyliopistoksi. Yliopisto on nimetty Francis T. Nichollsin mukaan, joka oli sisällissodan prikaatikenraali, Louisianan kuvernööri ja lakimies.
Nichollsin osavaltionyliopisto värit ovat punainen ja harmaa (kaksivärinen), ja heidän kutsumanimensä on Colonels (suomeksi "everstit"). Nichollsin urheilujoukkueet kisaavat NCAA:n I-divisioonassa Southland-konferensissa. 
Kampuksen koko on 85 hehtaaria. Kampusalue oli historiallisesti osana Acadia-plantaasia, ja sijaitsee noin 80 kilometriä New Orleansista ja noin 97 kilometriä osavaltion pääkaupungista Baton Rougesta.
Nicholls sijaitsee Cajun-alueen sydämessä, jossa perinne ja kulttuuri elävät rikkaana ja jossa paikoin edelleen äidinkielenä monille on ranska. Nicholls sijaitsee myös Mississippijoen suiston sydämessä, josta on helppo pääsy joelle, sivujokiin, Lousianan suoalueille sekä Meksikonlahdelle. Yliopiston editse virtaa Bayou Lafourche.
Yliopiston nykyinen presidentti (2006) on Stephen Hulbert.
Keskuskauppakamari

Keskuskauppakamari (lyhenne K3) on Suomen kauppakamarien yhteistyöelin. Se pyrkii edistämään yritysten toimintaedellytyksiä ja yrittäjyyttä. Keskuskauppakamarin toimintaa säätelee kauppakamarilaki (1.11.2002/878). 
Keskuskauppakamarin toimintaa ovat yritysten edunvalvonta, elinkeinoelämän itsesääntelytehtävät ja julkiset tehtävät. Keskuskauppakamarin yhteydessä toimivat muun muassa seuraavat toimielimet: välimieslautakunta ja lunastuslautakunta (nimeävät jäsenet välimiesoikeuksiin), kiinteistönarviointilautakunta (hyväksyy ja valvoo auktorisoituja kiinteistöarvioijia (AKA)), tavarantarkastajalautakunta (hyväksyy ja valvoo tavarantarkastajia (HTT)) ja liiketapalautakunta (antaa lausuntoja hyvän liiketavan mukaisesta toiminnasta).
Keskuskauppakamarin alaisuudessa aiemmin toiminut tilintarkastuslautakunta on siirtynyt Patentti- ja rekisterihallitukselle 1.1.2016 alkaen. 
Keskuskauppakamari myöntää Suomen elinkeinoelämän tunnustuksena ansiomerkkejä.
Historia.
Keskuskauppakamari perustettiin 17. heinäkuuta 1918 Helsingin pörssitalossa.
Kauppakamariryhmä.
Keskuskauppakamari ja 19 alueellista kauppakamaria muodostavat Suomen kauppakamariryhmän. Kauppakamareilla on yli 20 000 jäsentä, joista valtaosa on yrityksiä (2016). Yrityksistä 45 prosenttia edustaa palvelualoja, 25 prosenttia kauppaa, 20 prosenttia teollisuutta ja 10 prosenttia muita toimialoja. Lisäksi kauppakamarien jäseniin kuuluu julkisyhteisöjä, elinkeinonharjoittajia, kuntia ja yhdistyksiä. Jäsenyys on organisaatiokohtainen.
Organisaatio.
Keskuskauppakamarissa ylintä päätösvaltaa käyttää valtuuskunta, joka muodostuu alueellisten kauppakamarien valitsemista edustajista. Edustajien lukumäärä määräytyy suhteessa kauppakamarien jäsenten lukumäärään. Hallituksen puheenjohtaja toimi vuosina 2017-2021 UPM-Kymmene Oyj:n toimitusjohtaja Jussi Pesonen. Vuodesta 2022 hallituksen puheenjohtajana on toiminut OP Ryhmän pääjohtaja Timo Ritakallio. Keskuskauppakamarin toimitusjohtaja oli toukokuun 2010 alusta syksyyn 2017 asti filosofian tohtori Risto E. J. Penttilä. Maaliskuussa 2018 toimitusjohtajana aloitti Juho Romakkaniemi. 
Keskuskauppakamarin organisaatio koostuu kuudesta yksiköstä. Yksiköt ovat markkinat ja pelisäännöt, liikenne ja infra, verotus ja talouspolitiikka, riidanratkaisu, palvelut ja resurssit sekä viestintä ja sidosryhmät. Lisäksi Keskuskauppakamarin kanssa tiiviissä yhteistyössä toimivat Suomen Nuorkauppakamarit ry, ICC Suomen osasto sekä European Business Leaders’ Convention (EBLC).
Keskuskauppakamarin ansiomerkit.
Keskuskauppakamarin ansiomerkki on tunnustus työstä yrityksen ja Suomen elinkeinoelämän puolesta. Merkkejä myönnetään työvuosien, elämäntyön tai erityisen merkittävän teon johdosta elinkeinoelämän palveluksessa.
Laatukuva

Laatukuva eli genrekuvamaalaus ( = laatu, laji, suku) tarkoittaa taidehistoriassa maalauksia, jotka kuvaavat jokapäiväisen elämän tapahtumia. Genre tarkoittaa myös taiteenlajia, joista yksi on laatumaalaus. Laatukuvat voivat olla taiteilijan tulkinnan mukaan realistisia, kuviteltuja tai romantisoituja. 
Yleistä.
Laatukuva- tai genre-termiä alettiin käyttää 1700-luvun puolimaissa, jolloin sillä tarkoitettiin taiteen lajia. Wattelet'n ja Diderot'n mukaan genre-maalarit erikoistuivat johonkin aiheeseen, kuten eläinaiheisiin tai kukkiin. Samoihin aikoihin keskiluokan elämää moraaliselta kannalta kuvannut Jean-Baptiste Greuze teki arkielämän kuvauksista muodikkaita. Niistä alettiin käyttää yleisemmin nimitystä laatukuva 1769 jälkeen, kun Greuze oli nimitetty Ranskan akatemiaan "Peintre du genre" -nimikkeellä.
Termi vakiintui 1800-luvun lopulla. Samalla laatukuvien perustyypeiksi tulivat 1800-luvulla Hollannin 1600-luvun taiteen koomisehkot kuvaukset kyläkapakoista ja talonpojista sekä intiimit keskiluokkaiset interiöörikohtaukset. Jacob Burckhardtin Alankomaiden laatukuvataidetta käsitelleellä tutkimuksella (1874) oli tässä suuri vaikutus.
Hollantilaisten laatukuvien edeltäjiä olivat arkielämän kuvaukset, joita maalattiin ylimystön huvitukseksi Pohjois-Euroopassa gotiikan aikana. Hupaisan moukkamaiset maalaiset toimivat vastakohtana hovin eleganssille. Näitä yksinkertaisia talonpoikia tai porvaristoa kuvaavia maalauksia pidettiin karkeina ja vähäarvoisina ranskalaisen 1600-luvun klassismin silmissä. Laatukuvan sävyä oli myös keskiaikaisissa opettavissa kuvasarjoissa, jotka kuvasivat eri kuukausien töitä tuntikirjoissa, kuolemantanssia tai sananparsia. Laatukuvamaisia kuvauksia on löydetty myös Egyptin ja antiikin taiteesta.
Tunnetuimpia satiirisia laatukuvamaalareita 1700-luvulla olivat hollantilainen Cornelius Troost ja englantilainen William Hogarth, joka viljeli poliittista satiiria ja yhteiskuntakritiikkiä kehittämässään moraalimaalauksessa. Ranskalainen Jean-Baptiste Chardin taas kuvasi keskiluokan elämää. Saksalaisen Carl Spitzwegin pienissä laatukuvissa on välähdyksiä biedermeierajasta, maalauksellista huumoria ja ironiaa.
Tuttujen ja sentimentaalisten aiheiden takia genremaalaukset olivat usein suosittuja porvariston tai keskiluokan keskuudessa. Laatukuvista tuli suosittuja 1800-luvulla. Toisinaan ne olivat myös sentimentaalisia, kuten englantilaisella David Wilkiellä. Wilkiellä oli paljon seuraajia Ranskassa ja Saksassa, ja Düsseldorfin koulukunnan kautta laatukuva-aiheet tulivat tunnetuiksi Suomessakin. Karl Emanuel Janssonin tuotanto on suomalaista laatukuvamaalausta. 
Suomen kuuluisimpia laatukuvia lienee Albert Edelfeltin maalaus "Kuningatar Blanka" eli "Blankan ratsastaja", vaikka Edelfelt ei varsinainen laatukuvamaalari ollutkaan.
Aki-Mauri Huhtinen

Aki-Mauri Huhtinen (s. 27. elokuuta 1966 Tampere) on yleisesikuntaeversti ja Maanpuolustuskorkeakoulun professori.
Henkilöhistoria.
Huhtinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1985 Sammon Urheilulukiosta Tampereelta ja valmistui Kadettikoulusta vuonna 1989. Varusmiehenä hän oli Urheilukoulussa Lahdessa, laji jääkiekko. Huhtinen toimi ensin puolustusvoimien palveluksessa opetusupseerina ja opettajana ja myöhemmin Maanpuolustuskorkeakoulussa tutkijana ja vuodesta 2004 johtamisen professorina. Huhtinen on myös käytännöllisen filosofian dosentti Helsingin yliopistossa ja informaatiotieteiden dosentti Lapin yliopistossa, samoin kuin Tampereen teknillisen yliopiston dosentti. Hän on myös Jyväskylän yliopiston dosentti.
Huhtinen on julkaissut useita teoksia filosofiasta, strategisesta johtamisesta ja sodankäynnin uusista muodoista. Huhtinen valmistui vuonna 2000 Maanpuolustuskorkeakoulusta yleisesikuntaupseeriksi. Vuosina 2006–2007 hän oli vieraileva tutkija Edith Cowan -yliopistossa Perthissä Australiassa. Hän palveli 2013–2014 kuusi kuukautta ISAF-operaatiossa Afganistanissa ja oli vieraileva tutkija Baltic Defence Collegessa Tartossa, Virossa vuonna 2014. Vuosina 2018–2019 hän palveli KFOR operaatiossa Kosovossa apulaisosastopäällikkönä ja vuosina 2020-2021 NATOn Strategisen kommunikaation osaamiskeskuksen osastopäällikkönä Riiassa. Vuonna 2019 Huhtinen työskenteli vierailevana professorina Newcastlen yliopistossa, Englannissa.
Huhtisen väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistosta eksistenssifilosofiaa ja -psykologiaa käsittelevällä työllään "Sielun parantamisesta sielun hoitamiseen" vuonna 1996. Kasvatustieteitä sivuten hän on kirjoittanut useita teoksia niin filosofian kuin puolustushallinnonkin alalta. Huhtinen on toiminut myös "Kylkirauta"-lehden päätoimittajana ja julkaissut useita artikkeleita ja esitelmiä eri aiheista. Huhtinen on käsitellyt muuttuvan maailman terroristisia ja muita turvallisuusuhkia uusista dynaamisista näkökulmista. Hänen lähtökohtansa ovat filosofian piiristä omaksutussa näkemyksessä, että tieto ja sen jakelureitit edustavat pääomaa, hallintaa ja valtaa ja muodostavat siten erään nykyaikaisen sodankäynnin keskeisimmistä taistelukentistä. Huhtinen on mukana ProCom – Viestinnän ammattilaiset ry:n toiminnassa sekä Tiedepolitiikka -lehden toimituskunnassa. Huhtinen on osallistunut myös Suomen Akatemian tutkimushankkeisiin Maanpuolustuskorkeakoulun tutkimusryhmällä. Hänen viimeisin kirjansa "Kansallisen turvallisuuden murros" (Docendo, 2021) on kirjoitettu yhdessä Kari Laitisen kanssa.
Tere Vadén

Tere Vadén (s. 1969) on suomalainen filosofi, jonka teokset käsittelevät useita nykyfilosofian kysymyksiä kognitiotieteestä ja tekoälyn tutkimuksesta taiteenfilosofiaan ja yhteiskuntateoriaan. Vadén on Tampereen yliopiston teoreettisen filosofian ja Lapin yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan kognitiotieteen filosofian dosentti.
Vadén väitteli vuonna 1996 kognitiotieteen filosofian alaan kuuluvalla tutkimuksella ja osallistui Tampereen yliopistossa syntyneen fenomenologiryhmittymän toimintaan. Vadén on suuntautunut kulttuuri- ja yhteiskuntafilosofiaan teoksillaan Kalervo Palsasta, suomalaisesta ajattelusta ja vapaiden ohjelmistojen filosofiasta sekä taiteen tutkimuksen menetelmäopista. Lisäksi hän on kirjoittanut ja suomentanut useita Martin Heideggerin ajattelua käsitteleviä tekstejä. Viime vuosina Vadén on käsitellyt politiikan ja kulttuurin materiaalisia ja henkisisiä edellytyksiä, erityisesti energian kokemuksellisia ulottuvuuksia. Pekka Torvinen luonnehti "Helsingin Sanomissa" Vadénin yhdessä Antti Salmisen kanssa kirjoittamaa energiafilosofiaa "poikkeukselliseksi jopa koko maailmassa." 
Vadén on toiminut filosofian opettajana ja luennoitsijana Skövden yliopistossa Ruotsissa, interaktiivisen median ja filosofian ma. professorina Tampereen yliopistossa ja ma. professorina Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun taiteen laitoksella. Hän on globaaleja ympäristö- ja resurssikriisejä ja niiden vaikutuksia suomalaiseen yhteiskuntaan tutkivan BIOS-tutkimusyksikön jäsen ja toimii Statistical Studies in Peer Production -tutkimushankkeessa. Vuonna 2011 hän oli mukana perustamassa nimettömän tutkimusrahoituksen palvelua. 
Vadén toimi vuosina 2006–2010 filosofisen aikakauslehden "Niin &amp; näin" päätoimittajana Jarkko S. Tuusvuoren rinnalla. Vuonna 2015 hänestä tuli Robin Hood Asset Management -osuuskunnan toiminnanjohtaja. 
Esa Leskisen ja Sami Keski-Vähälän dokumenttiteatteria edustavassa näytelmässä "11. hetki", joka sai ensi-iltansa Kansallisteatterissa maaliskuussa 2019, esiintyi roolihahmo ”Tere Vadén”. "Helsingin Sanomien" arvio kuvasi esitystä: ”Näyttelijät lukevat pimeällä lavalla filosofi Tere Vadénin sanoja. Hän saarnaa uusliberalismista, siitä, miten se on muodostunut yhteiskunnan ohjaavaksi voimaksi."
Antti Tanskanen

Antti Johannes Tanskanen (s. 14. toukokuuta 1946 Mänttä) on suomalainen elinkeinoelämän vaikuttaja ja OP-ryhmän entinen pääjohtajana (1997–2006). Hän jäi eläkkeelle 1. tammikuuta 2007. Koulutukseltaan Tanskanen on kauppatieteiden tohtori. Hänelle on myönnetty ministerin arvonimi vuonna 2002.
Tanskanen on toiminut Ulkopoliittisen instituutin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2007. Vuosina 2007–2009 hän oli myös Nesteen hallituksen jäsen. Hän on ollut myös M-realin ja YIT:n hallituksen jäsen sekä toiminut Keskuskauppakamarin hallituksen ja valtuuston puheenjohtajana. Vuosina 2010–2013 Tanskanen toimi Helsingin yliopiston hallituksen puheenjohtajana.
Tanskanen johti pääministeri Matti Vanhasen keväällä 2009 asettamaa kasvutyöryhmää. Työryhmä tilasi kolme raporttia yhdysvaltalaiselta McKinsey &amp; Company -konsulttiyhtiöltä. Kaksi muuta laativat Elinkeinoelämän Tutkimuslaitos (Etla) ja Marketvisio.
Aiemmin urallaan Tanskanen toimi Jyväskylän yliopistossa kansantaloustieteen professorina (1979−1996) ja rehtorina (1988–1991) sekä Suomen Akatemian pääjohtajana (1992–1996).
Taidehistoria (yliopistollinen oppiaine)

Taidehistoria on humanistinen tutkimusala, joka tutkii näköaistein havaittavaa taidetta sekä siihen liittyviä ilmiöitä.
Taidehistoriaan kuuluvat muun muassa kuvataiteet, arkkitehtuuri, taideteollisuus, taiteen instituutiot, taidekäsityö, sekä myös historiallisesti muuttuvat taidekäsitykset ja -teoriat. Aikaisempien kuvataiteiden ja arkkitehtuurin lisäksi taidehistoria on nykyisin laajentunut tutkimaan myös muita visuaalisen kulttuurin ilmiöitä.
Nimestään huolimatta taidehistoria ei varsinaisesti kuulu yliopistojen historia-aineisiin, vaan on usein osa taiteiden tutkimusta. Taidehistoria-nimi on osittain harhaanjohtava, sillä oppiaineen puitteissa voidaan taiteen historian lisäksi tutkia myös esimerkiksi uutta taidetta ja siihen liittyviä ilmiöitä tai yleisempiä kuvataiteeseen liittyviä teoreettisia ilmiöitä vertautuen muihin taiteiden tutkimuksen aineisiin, kuten musiikki-, teatteri- ja kirjallisuustieteisiin. Taidehistoria tunnetaankiin joissain yliopistoissa, esimerkiksi Åbo Akademissa ja ruotsalaisissa yliopistoissa, nimellä "konstvetenskap" (”taidetiede”).
Taidehistorian koulutus Suomessa.
Taidehistoriaa voi Suomessa opiskella humanistisen tutkinnon pääaineena Helsingin, Jyväskylän ja Turun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa. Sivuaineena taidehistoriaa on mahdollista opiskella lisäksi Lapin ja Oulun yliopistoissa. Taidehistorian opintoja on mahdollista suorittaa myös yliopistojen tarjoamina avoimina yliopisto-opintoina. Taidehistoriaa opiskelleet työskentelevät yleensä museoissa tai korkeakouluissa, esimerkiksi tutkijoina, amanuensseina tai projektityöntekijöinä.
Yliopistotasolla taidehistoriaa opetetaan ja tutkitaan myös Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa ja Taideyliopiston Kuvataideakatemiassa, joissa taidehistorian ja -teorian opinnot kuuluvat kaikille opiskelijoille yhteiseen opetukseen.
Taidehistorian seura ja julkaisut.
Tieteenalan suomalainen tieteellinen seura on vuonna 1973 perustettu "Taidehistorian seura". Alan keskeisiä suomalaisia kausijulkaisuja ovat seuran julkaisema tieteellinen aikakauskirja, "Taidehistoriallisia tutkimuksia – Konsthistoriska studier", ja neljästi vuodessa ilmestyvä verkkolehti "Tahiti".
Tintoretto

Tintoretto (oikealta nimeltään "Jacopo Robusti"; 29. syyskuuta 1518 Venetsia – 31. toukokuuta 1594 Venetsia) oli italialaisen renessanssitaiteen merkittävä taidemaalari ja Venetsian koulukunnan jäsen.
Tintoretto-nimensä hän sai isänsä ammatin vuoksi. Tämä toimi vaatteiden värjärinä. Hänestä on käytetty sukunimeä Robusti, koska hänen isänsä oli työskennellyt Padovan portinavaajana ("robusto" ’voimakas, vankka, vahva’). Hänen oikeaksi sukunimekseen on esitetty nimeä Comin. Hänen elämänvaiheistaan on varsin vähän tietoa.
Muihin Venetsiassa toimineisiin 1500-luvun taiteilijoihin (Tizian, Paolo Veronese) verrattuna Tintoretto on aidoimmin venetsialainen, sillä hän ei käytännöllisesti katsoen koskaan poistunut Venetsiasta. Hänen taidettaan onkin eniten esillä juuri siellä. Tintoretto maalasi ennen kaikea uskonnollisia aiheita, joita paikalliset scuolat eli veljeskunnat tilasivat häneltä. Koska hän oli myös tuottelias, hänestä tuli Venetsiassa suosittu ja tunnettu taiteilija.
Taiteen ilmaisukeinot.
Tintoretto oli erityisen kiinnostunut valaistuksesta, ja teki taulujensa keskushahmoista vahamalleja maalaten niitä erilaisissa valaistusolosuhteissa, joka enteili barokkia. Tintoretto käytti dramaattisesti perspektiiviä ja valoa. Tintoretton taidetta ei sen sijaan voi jakaa selviin jaksoihin, eikä hänen varhaistöitään juuri tunneta. Ensimmäiset suuret teoksensa hän maalasi vuosina 1547–1548 ja ne ilmentävät jo selkiytynyttä ja vahvaa persoonallista ilmaisua. Koska Tintoretton tarkkoja elämänvaiheita ei tunneta, hänen töitään tulkitaan usein verraten niitä oman aikansa venetsialaiseen kulttuuriympäristöön. 
Venetsialaisen koulukunnan muihin jäseniin verrattuna Tintoretto oli rohkea värien ja siveltimien käyttäjä. Hänen väriasteikkonsa oli vähemmän taitettu kuin Tizianin ja vähemmän hehkuva kuin Veronesen. Väreistä hän suosi okran sävyjä, ruosteenpunaista ja viininpunaista rinnastuneina voimakkaisiin sinisen sävyihin. Lisäksi Tintoretto toi taidemaailmaan uusia näkökulmia ja painotuksia raamatullisten aiheiden tulkinnassa. Hän pyrki yllätykselliseen tulkintaan. Kuvan kompositiossa hän ilmensi erikoista syvyysvaikutelmaa ja asettelussa diagonaalisuutta tai kaaren muotoa. Valon käytössä Tintoretto osasi mestarillisesti luoda kontrasteja, korostaa muotoja ja luoda taianomaista tunnelmaa.
Štše ne vmerla Ukrajiny

Štše ne vmerla Ukrajiny i slava, i volja () on Ukrainan kansallislaulu. Laulun sävelsi Länsi-Ukrainasta kotoisin oleva säveltäjä ja pappi Myh’ailo Verbytskyi vuonna 1863 Pavlo Tšubynskyin vuotta aikaisempaan kirjoittamaan isänmaalliseen runoon. Siitä tuli Ukrainassa suosittu isänmaallinen laulu, ja vuonna 1917 se julistettiin vasta itsenäistyneen Ukrainan tasavallan kansallislauluksi. Laulu muistuttaa hieman puolalaisia ja serbialaisia kansanlauluja.
"Štše ne vmerla Ukrajiny i slava, i volja" laulettiin de facto -kansallislauluna uudelleen itsenäistyneen Ukrainan ensimmäisen presidentin Leonid Kravtšukin virkaanastujaisissa 5. joulukuuta 1991. Ukrainan 28. kesäkuuta 1996 hyväksytty perustuslaki määrää 20. artiklassaan Verbytskyin sävellyksen kansallislauluksi ja määrää samalla, että laulun virallisten sanojen on tultava hyväksytyksi parlamentissa kahden kolmasosan enemmistöllä, mikä tapahtui vasta 6. maaliskuuta 2003. Hyväksytyt sanat poikkeavat hieman Tšubynskyin alkuperäisestä runosta.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 useat eurooppalaiset orkesterit soittivat normaalin ohjelmistonsa lisäksi myös Ukrainan kansallislaulun osoittaakseen solidaarisuutta.
Sanat.
Käytössä olevat sanat.
Lähde:
Ukrainalaiset sanat ennen vuotta 2003.
Lähde:
Abu Dhabi (emiraatti)

Abu Dhabi (, 'Abū ẓabī, ) on suurin seitsemästä emiraatista, jotka muodostavat Arabiemiirikuntien liiton. Emiraatin suurin kaupunki ja koko valtion pääkaupunki on niin ikään nimeltään Abu Dhabi. Vuonna 2013 emiirikunnan asukasluku oli 2 453 096. Abu Dhabin kaupungin alueella asui arviolta 714 592 ihmistä Vuosina 2005–2012 Abu Dhabin väkiluku kasvoi 7,9 prosentin vuosikeskiarvolla. Emiraatin toiseksi suurin kaupunki on Omanin rajalla sijaitseva Al-Ain. Emiraatin pinta-ala 67 340 km² muodostaa valtaosan liittovaltion pinta-alasta.
Emiraattia hallitsee šeikki Khalifa ibn Zayid Al Nahyan, joka toimii myös koko liittovaltion presidenttinä.
Lähes 70 % maan varallisuudesta on sijoittunut Abu Dhabiin. Kuten muut emiraatit, Abu Dhabi julkaisee omia postimerkkejä. Ensimmäinen postimerkki julkaistiin 30. maaliskuuta 1964.
Ilmasto.
Abu Dhabissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen aavikkoilmasto. Kesäisin on kuumaa ja erittäin kuivaa, talvisin on lämmintä ja melko kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 27 °C ja keskimääräinen sademäärä 80 millimetriä. Elokuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 34 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 18 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 30 millimetriä. Kesällä ja syksyllä on puolestaan kuivinta. Silloin keskimääräinen sadanta on 0 millimetriä.
Kanadan Grand Prix

Kanadan Grand Prix (, ) on Kanadassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Kanadan Grand Prix’ta on ajettu vuodesta 1967 alkaen aluksi Mosport Parkin ja Mont-Tremblant’n radoilla ja vuodesta 1978 alkaen Montrealissa Circuit Gilles-Villeneuven katuradalla. Kausilla ja kilpailua ei ajettu koronaviruksen aiheuttamien rajoitusten vuoksi.
Suomalaisista Kimi Räikkönen ja Mika Häkkinen ovat voittaneet kilpailun kertaalleen kumpikin, Häkkinen 1999 ja Räikkönen 2005.
McLaren-talli on saavuttanut eniten voittoja kyseisessä Grand Prix’ssä, myös paalupaikkoja ja nopeimpia kierrosaikoja talli on saavuttanut eniten (11 kappaletta kumpaakin).
Tom Felton

Thomas Andrew ”Tom” Felton (s. 22. syyskuuta 1987 Kensington, Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa Draco Malfoyn roolissa "Harry Potter" -elokuvasarjassa. Ennen kuvauksia hän ei ollut lukenut Harry Potter -kirjoja.
Felton ”löydettiin” vuonna 1995, jolloin hän pääsi televisiomainoksiin. 1990-luvun lopulla hän esiintyi elokuvissa "Kätkijät" (1997) sekä "Anna ja kuningas" (1999). Felton on esiintynyt myös monissa televisio-ohjelmissa, muun muassa "Second Sight" I ja II, joissa hän esittää todistajaa nimeltä Thomas Ingham. Hänellä oli rooli myös draamasarjassa "Ensimmäisen asteen murha" vuonna 2014 ja televisiosarjassa "The Flash".
Tiepalvelu

Tiepalvelu on vapaaehtoista maantieliikenteen auttamistoimintaa ja se liittyy läheisesti vapaaehtoiseen pelastuspalveluun. Suomessa tiepalvelu käynnistyi Olympiavuonna 1952 Autoliiton edeltäjän Suomen Autoklubin (AK) toimesta. Nykyään toimintaa harjoittavat Suomen Tiepalvelumiehet, Suomen Tiepalvelumiesliitto ja Suomen Vapaaehtoinen Tiepalvelu. Tiepalvelumiehet tekevät vapaaehtoista työtä oman työnsä ohella ja päivystävät useimmiten viikonloppuina. Joka vuosi tiepalvelu osallistuu pääsiäis- ja joululiikenteeseen, operaatiot tunnetaan nimillä "Operaatio Pajunkissa", "Operaatio Lumihiutale" ja "Operaatio Joulupukki".
Joidenkin vapaaehtoisten tiepalveluiden esimerkiksi STM ry:n vapaaehtoistyöntekijät eivät saa ottaa työstä mitään korvausta, ainoastaan tarveaineista ja tarvikkeista. Myös muiden tiepalveluiden liikenneturvallisuuteen liittyvä ja pieni tekninen apu voi olla maksuton silloin kun tiepalvelumies tulee paikalle pyytämättä, esimerkiksi jonkin liikenneoperaation aikana. Yritystoimintaan liittyvä tiepalveluapu on yleensä aina maksullinen. Myös Autoliitto harjoittaa yhä tiepalvelua, joka perii kulukorvauksen tilatusta avunannosta. Autoliiton tiepalvelu on nykyisin yhä useammin alan yritysten tuottamaa, ja vain vapaaehtoisen tiepalvelun päivystäessä tilattu apu saattaa tulla perinteiseltä vapaaehtoispartiolta. Vapaaehtoisen tiepalvelun ja Autoliiton ohella Suomessa toimii myös täysin kaupalliselta pohjalta ammattitiepalvelu.
Aliryhmäkriteeri

Aliryhmäkriteeri on ryhmäteorian lause, joka kertoo, milloin ryhmän osajoukko on ryhmän aliryhmä. Aliryhmäkriteerin hyödyllisyys perustuu siihen, että rakenteen todentaminen assosiatiiviseksi (liitännäiseksi) on usein hyvin työlästä. Joukko on usein helpompi näyttää ryhmäksi vain osoittamalla, että se on jonkin tunnetun ryhmän aliryhmä.
Lause.
Olkoon "G" ryhmä ja "H" sen osajoukko. Tällöin "H" on ryhmän "G" aliryhmä, jos ja vain jos
Todistus.
Todistuksessa näytetään, että
Osoitetaan väite 1. Ryhmän määritelmän mukaan ryhmässä on neutraalialkio "e". Siispä "e" ∈ "H", joten "H" on epätyhjä, eli ehto 1 toteutuu. Ehdon 2 toteutuminen nähdään seuraavasti: oletetaan, että "a", "b" ∈ "H". Ryhmän määritelmän nojalla jokaisella ryhmän alkiolla on käänteisalkio, joka kuuluu ryhmään. Erityisesti siis alkiolla "b" ∈ "H" on olemassa käänteisalkio "b"⁻¹ ∈ "H". Koska nyt "a", "b"⁻¹ ∈ "H" ja laskutoimitus on ryhmän määritelmän nojalla vakaa, niin "ab"⁻¹ ∈ "H" aina, kun "a", "b" ∈ "H".
Osoitetaan väite 2. Todistuksen ideana on osoittaa, että ehtojen 1 ja 2 ollessa voimassa joukko "H" täyttää ryhmän määritelmän ehdot, jotka ovat laskutoimituksen vakaus ja liitännäisyys sekä neutraalialkion ja käänteisalkioiden olemassaolo.
Laskutoimituksen liitännäisyys on voimassa ryhmässä "G", joten se on voimassa myös joukossa "H".
Neutraalialkio on olemassa ja se kuuluu joukkoon "H". Tämä seuraa ehdosta 2. Koska "ab"⁻¹ ∈ "H" kaikilla "a", "b" ∈ "H", niin erityisesti "aa"⁻¹ ∈ "H" kaikilla "a" ∈ "H". Koska "aa"⁻¹ = "e", niin "e" ∈ "H".
Jokaisella joukon "H" alkiolla on käänteisalkio, joka kuuluu joukkoon "H". Tämä seuraa ehdosta 2 ja neutraalialkion olemassaolosta. Koska ab⁻¹ ∈ "H" kaikilla "a", "b" ∈ "H", niin erityisesti "ea"⁻¹ ∈ "H" kaikilla "a" ∈ "H" ("e" ∈ "H"). Koska "ea"⁻¹ = "a"⁻¹, niin "a"⁻¹ ∈ "H".
Laskutoimitus on vakaa. Tämä seuraa ehdosta 2 ja käänteisalkioiden olemassaolosta. Jos "a", "b" ∈ "H", niin edellisen nojalla myös "b"⁻¹ ∈ "H". Siispä ehdon 2 nojalla "a"("b"⁻¹)⁻¹ ∈ "H" kaikilla "a", "b"⁻¹ ∈ "H". Koska pätee "a"("b"⁻¹)⁻¹ = "ab", niin "ab" ∈ "H" kaikilla "a", "b" ∈ "H".
Siispä "H" täyttää ryhmän ehdot, joten ryhmän "G" osajoukkona se on ryhmän "G" aliryhmä.
Aliryhmäkriteeri äärellisissä ryhmissä.
Äärellisissä ryhmissä aliryhmäkriteeri yksinkertaistuu hieman. Jos "G" on äärellinen ryhmä ja "b" ∈ "H", niin on olemassa sellainen positiivinen kokonaisluku "n", että "b""n" = "e". Tällöin alkion "b" käänteisalkio on "b""n"−1. Siis jos tällöin ehto "ab" ∈ "H" pätee aina, kun "a", "b" ∈ "H", niin induktiivisesti voidaan päätellä myös, että "ab"⁻¹ = "ab""n"−1 ∈ "H". Tällöin aliryhmäkriteerin perusteella "H" on ryhmä. Triviaalisti ryhmissä väite pätee toiseen suuntaan. Toiseen suuntaan päättely on triviaali, joten saadaan aliryhmäkriteeri äärellisille ryhmille:
Olkoon "G" äärellinen ryhmä ja "H" sen osajoukko. Tällöin "H" on ryhmän "G" aliryhmä, jos ja vain jos
Todistuksen perusteella itse asiassa ehtoja voitaisiin vieläkin hieman heikentää. Ryhmän "G" äärellisyyden sijasta voitaisiin olettaa vain, että ryhmän "G" jokaisella alkiolla olisi äärellinen kertaluku. Päättely sujuisi tällöin kuten edellä.
Ranskan avoin tennisturnaus 2005

Tenniksen Ranskan avointen mestaruuskilpailujen tulokset vuodelta 2005:
Seniorit.
Kaksinpelit.
Miehet
Naiset
Nelinpelit.
Miehet
Naiset
Sekanelinpeli
Juniorit.
Kaksinpelit.
Pojat
Tytöt
Nelinpelit.
Pojat
Naiset
Ira Losco

Ira Losco (s. 31. heinäkuuta 1981 Sliema) on maltalainen poplaulaja. 
Losco on Maltan musiikkimaailman suuria tähtiä. 15 vuotta kestäneen uransa aikana hän on saanut 20 palkintoa ja julkaissut viisi albumia.
Losco aloitti uransa vuonna 1997 yhtyeessä Tiara. Hän siirtyi vuonna 2000 soolouralle. Hän edusti vuonna 2002 Maltaa Euroviisuissa kappaleellaan "7th Wonder", Kappale sijoittui kilpailussa toiseksi saatuaan 12 pistettä vähemmän kuin voittanut Latvian kappale. Losco edusti maata myös vuoden 2016 kilpailussa kappaleella "Walk on Water". Hän sijoittui kilpailussa sijalle 12.
Sliema

Sliema () on kaupunki Maltan koillisrannikolla. Toisin kuin muissa maltalaisissa kaupungeissa, Sliemassa tärkein kieli on englanti. Kaupungin asukasluku oli noin 21 000 vuonna 2017, kun vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli noin 13 600. Vielä kolmekymmentä vuotta sitten Sliema oli Maltan suurin kaupunki 26 000 asukkaallaan.
Paul Tortelier

Paul Tortelier (21. maaliskuuta 1914 – 18. joulukuuta 1990) oli ranskalainen sellisti ja säveltäjä. 
Tortelier syntyi Pariisissa ja opiskeli vuodesta 1926 lähtien Pariisin konservatoriossa. Vuosina 1935–1937 Tortelier soitti selloa Monte Carlon sinfoniaorkesterissa. Vuonna 1939 hän liittyi Bostonin sinfoniaorkesteriin. Hän esiintyi Isossa-Britanniassa ensimmäistä kertaa vuonna 1947, jolloin hän esitti Thomas Beechamin johdolla Richard Straussin teoksen "Don Quixote". 
Tortelier sävelsi muun muassa konserton kahdelle sellolle ja orkesterille (1950), sarjan soolosellolle, sonaatin sellolle ja pianolle sekä "Israel-sinfonian". Hän on kehittänyt erityisen sellon kannattimen vähentääkseen soittajan rasitusta. 
Tortelierin poika Yan Pascal Tortelier on kapellimestari ja tytär Maria de la Pau pianisti.
Juan Crisóstomo Arriaga

Juan Crisóstomo Jacobo Antonio de Arriaga y Balzola (27. tammikuuta 1806 – 17. tammikuuta 1826) oli espanjalainen säveltäjä ja viulisti. Hänelle annettiin lempinimi "Espanjan Mozart".
Arriaga syntyi Bilbaossa ja opiskeli Pariisin konservatoriossa. Hän sävelsi ensimmäisen oopperansa, "Los esclavos felices", ollessaan 13-vuotias. Arriaga kuoli 19-vuotiaana keuhkosairauteen.
Arriagan sävellyksiä ovat muun muassa oopperat "Los esclavos felices" ja "Nada y Mucho" sekä useat kantaatit ja instrumentaaliteokset.
Pablo de Sarasate

Pablo Martín Melitón de Sarasate y Navascues (10. maaliskuuta 1844 Pamplona – 20. syyskuuta 1908 Biarritz) oli espanjalainen säveltäjä ja viulisti. 
Sarasate opiskeli aluksi Madridissa ja myöhemmin muun muassa Pariisin konservatoriossa. Sarasate esiintyi konserttiviulistina ensimmäistä kertaa vuonna 1860. Vuonna 1861 hän esiintyi Lontoossa. Myöhemmin uransa aikana hän esiintyi kaikkialla Euroopassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Sarasate kuoli keuhkokatarriin 64-vuotiaana. 
Suurin osa Sarasaten sävellyksistä on virtuoottista viulumusiikkia, joka edelleen kuuluu kantaohjelmistoon. Hän teki myös runsaasti sovituksia aikansa suosituista sävellyksistä, kuten Carmen-fantasian Georges Bizet'n oopperan pohjalta.
Eduard Lalon "Symphonie espagnole" ja Camille Saint-Saënsin "Introduction et Rondo Capriccioso" on omistettu Sarasatelle, jonka viulutaide vaikutti teosten espanjalaissävyihin.
Testamentissaan Sarasate lahjoitti 1724 rakennetun Stradivari-viulunsa Madridin kuninkaalliselle konservatoriolle.
Arcade Fire

Arcade Fire on Montrealissa, Kanadassa vuonna 2003 perustettu indie rock -yhtye. Kitaran, rumpujen ja basson lisäksi yhtyeen kappaleissa käytetään pianoa, viulua, alttoviulua, selloa, ksylofonia, kosketinsoittimia, käyrätorvea, harmonikkaa ja harppua. Arcade Fire on julkaissut albumit "Funeral" (2004), "Neon Bible" (2007), "Suburbs" (2010), Reflektor (2013) sekä "Everything Now" (2017).
Suuren kokoonpanon jäseniä ovat Win Butler, Régine Chassagne, Richard Reed Parry, Tim Kingsbury ja Jeremy Gara. Win Butlerin veli William Butler kuului yhtyeeseen pitkään.
Yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa Helsingin Senaatintorilla 28.6.2010.
Diskografia.
Singlet.
Albumilta "Funeral":
Albumilta "Neon Bible":
”Intervention” (2007)
Albumilta "Suburbs":
Albumilta "Reflektor":
Albumilta "Everything Now:"
Elokuvasta "Dumbo":
Lastentarhan kyttä

Lastentarhan kyttä () on Ivan Reitmanin ohjaama elokuva vuodelta 1990.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen kirjoitti elokuvan tarjoavan ”lapsellista lystiä ja kehovuoren kömpelöä koomikkorutiinia”, joita keventävät viehkeät sidekick-leidit. Hän antoi sille kaksi tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. "Ilta-Sanomissa" vuonna 2017 Timo Kuismin valitteli Schwarzenegger-komedioiden olevan ”nolointa ikinä”, varsinkin verrattuna siihen miten hyvin näyttelijä sopii kovisrooleihinsa. Hän antoi tälle ”aivan kamalana” pitämälleen elokuvalle yhden tähden viidestä..
Isäni on turbomies

Isäni on turbomies on Brian Levantin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1996.
Juoni.
Howard Langston on perheenisä, joka ei työkiireiltään ehdi viettää riittävästi aikaa perheensä kanssa. Hän on kateellinen hyvin pärjäävälle naapurilleen yksinhuoltaja-Tedille, joka taasen on kiinnostunut Howardin vaimosta Lizistä. Joulun lähestyessä jokaisen lapsen toivelistalle on ilmestynyt Turbomies-toimintafiguuri. Myös Howardin Jamie-poika on toivonut figuurin joululahjaksi ja aaton alla Howard muistaa unohtaneensa ostaa lelun. Aattoaamuna alkaa lähes mahdottomaksi muodostuva tehtävä löytää hurjaa suosiota nauttiva Turbomies putiikista. Howard ei ole ainoa vanhempi, joka etsii lahjaa pojalleen. Postinjakaja Myron Larrabeestä kehittyy hänen suurin vastustajansa molempien yrittäessä epätoivoisesti saada käsiinsä Turbomies-lelu.
William Turner (täsmennyssivu)

William Turner on seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Joukkoitsemurha

Joukkoitsemurha on tapahtuma, jossa ryhmän jäsenet tekevät yhteisellä päätöksellä kollektiivisen tai yksilöllisen itsemurhan.
Joukkoitsemurhia on esiintynyt uskonnollisissa yhteisöissä, joissa vahva karismaattinen johtaja saa yhteisön uskomaan omiin näkemyksiinsä. Nämä näkemykset liittyvät usein eskatologiaan. Yhteisö on ollut pidempään eristetty ulkopuolisesta yhteiskunnasta. Tunnettuja uskonnollisia joukkoitsemurhia ovat tehneet esimerkiksi Kansan temppeli- ja Heaven's Gate -lahkot.
Joukkoitsemurhayrityksiä esiintyy myös internetin verkkoyhteisöissä. Ne ovat jääneet lähes aina yrityksiksi. Taustalla yritykseen lähtemisessä uskotaan olevan yhteisön jäsenen elämän epäkohdat ja masennus. Yhteisöstä jäsenet saavat myötätuntoa ja vertaistukea, minkä vuoksi he uskovat johtajaa kritiikittä.
Kaluga

Kaluga () on kaupunki, kaupunkipiiri ja koko Kalugan alueen hallinnollinen keskus Okan varrella Keski-Venäjällä 188 kilometriä Moskovasta lounaaseen. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 325 185. Koko Kalugan kaupunkipiirin asukasluku 339 996 pitää sisällään myös 14 811 maaseutuasukasta. 
Kalugan tärkeimmät teollisuudenalat ovat kone-, tulitikku- ja huonekaluteollisuus. Volkswagen avasi tehtaansa kaupungissa syksyllä 2007. 
Historiaa ja nähtävyyksiä.
Kalugan kaupunki on perustettu 1371. Kalugasta Moskovaan johtava tie on ikivanha ja sitä kutsutaan "Kalugan tieksi". Vuonna 1812 Kalugan lähellä käytiin taisteluita Ranskan ja Venäjän joukkojen välillä. Vuonna 1941 Kaluga oli Saksan miehittämä lokakuusta joulukuuhun.
Tunnetuin kalugalainen on avaruusteknologian tutkija ja kehittäjä Konstantin Tsiolkovski, jonka kunniaksi kaupunkiin rakennettiin Tsiolkovskin valtiollinen avaruusmuseo vuonna 1967. Kaupungissa on myös taidemuseo ja historiallinen museo. Kulttuuri- ja kirkkohistoriallisiin nähtävyyksiin kuuluu myös useita 1700-luvulla rakennettuja kirkkoja.
Liikenneyhteydet.
Kalugasta on rautatieyhteydet koilliseen Moskovaan, kaakkoon Tulaan, lounaaseen Brjanskiin ja luoteeseen Smolenskiin. Kahdesta kaupungin nimeä kantavasta päärautatieasemasta Kaluga-1 sijaitsee kantakaupungissa ja Kaluga-2 noin 10 kilometriä lännempänä Moskovasta Kalugan keskustan ohi Brjanskiin ja edelleen Valko-Venäjän Homeliin johtavan pääradan varrella.
Makpal Isabekova

Makpal Isabekova (s. 21. helmikuuta 1984, Almaty) on kazakstanilainen poplaulaja. Hän sijoittui kuudenneksi Idolsin kazakstanilaisessa versiossa SuperStar KZ-kilpailussa.
Isabekovan debyyttialbumi "Perviy Potseluy" ilmestyi 8. syyskuuta 2005. Sen kappaleiden sanoitukset olivat englannin, venäjän ja kazakin kielillä.
Muʻa

Mu'a on kaupunki Tongatapun saarella, Tongalla. Se oli muinaisen Tu'i Tongan kuningaskunnan pääkaupunki ja lapita-kulttuurin keskus 1200-luvulta 1800-luvulle. Se on osa Unescon maailmanperintökohteeksi ehdotettua kohdetta Tongan muinaiset pääkaupungit.
Mu'an alueella on monia arkeologisia kohteita, kuten 28 kuninkaallista hautaa, jotka koostuvat valtavista kivenjärkäleistä.