tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lehtimangoldi

Lehtimangoldi ("Beta vulgaris" var. "cicla"), jota kutsutaan myös nimellä "lehtijuurikas", on juurikkaan ("Beta vulgaris") muunnos.
Lehtimangoldi on kaksivuotinen kasvi, joka kasvattaa ensimmäisenä vuotena paksumaltoisista ja leveäruotisista lehdistä muodostuvan lehtiruusukkeen. Lehtimangoldin juuret ovat haaroittuneet eivätkä erityisen paksuuntuneita, päinvastoin kuin toisella muunnoksella, punajuurikkaalla ("Beta vulgaris" var. "conditiva").
Lehtiruodiltaan leveitä ja pitkiä lajikkeita nimitetään ruotimangoldeiksi ("Beta vulgaris" var. "flavescens"). Näillä lehtiruoti voi olla jopa 20 cm leveä ja puoli metriä pitkä. Siinä missä tavallista lehtimangoldia käytetään pinaatin tavoin, ruotimangoldia käytetään parsan tavoin.
Ravintoarvo.
Raaka mangoldi on erinomainen biotiinin, C- ja A-vitamiinin, magnesiumin ja kaliumin lähde.
Pinaatin tavoin se kerää nitraattia, joten sitä ei pidä antaa pikkulapsille, eikä aikuisenkaan pidä syödä kuin enintään kaksi kertaa viikossa.
Kasvatus.
Kylvetään heti maan lämmettyä (9-10 astetta), 2-3 cm syvyyteen. Itämisaika on 17-25 vrk 17-20 asteessa. Mullan on hyvä olla runsasravinteista ja pH:n neutraali. Taimiväli 15-20 cm, riviväli 40 cm. Korjuukelpoinen 8-10 viikossa. Jos satoa halutaan pitkälle syksyyn, kannattaa tehdä toinen kylvö kesäkuun lopulla. Kastellaan runsaasti kuivina jaksoina.
Sadonkorjuu aloitetaan ulommaisista lehdistä, sisempien jatkaessa kasvamistaan. Lehdet vedetään irti, ei leikata, muutoin lehdistä vuotaa liikaa nestettä. Lehtimangoldit säilyvät kylmässä muutaman päivän, ruotimangoldit noin viikon verran. Voidaan pakastaa ryöpättynä.
Käytetään pinaatin tavoin. Paksut lehtiruodit voi valmistaa erikseen parsan tavoin.
Anggun

Anggun (koko nimi Anggun Cipta Sasmi; s. 29. huhtikuuta 1974 Jakarta) on indonesialaissyntyinen ranskalainen poplaulaja. Hän aloitti esiintymisen seitsemänvuotiaana. 19-vuotiaana Anggun muutti Indonesiasta Lontooseen ja sittemmin Ranskaan, jossa hän asuu tällä hetkellä. Anggun on laulanut indonesiaksi, ranskaksi ja englanniksi. Hän edusti Ranskaa vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ″Echo (You and I)″"."
Hänestä tuli Ranskan kansalainen vuonna 2000. Hän on kritisoinut Indonesiaa siitä, ettei se salli kaksoiskansalaisuutta.
Michael Tippett

Michael Kemp Tippett (2. tammikuuta 1905 – 8. tammikuuta 1998) oli englantilainen säveltäjä. 
Tippett syntyi Lontoossa ja opiskeli sävellystä Ralph Vaughan Williamsin johdolla sekä orkesterinjohtoa Adrian Boultin johdolla. Hän aloitti uransa 1920-luvulla johtamalla oopperoita ja amatöörikuoroja. 
Tippett sävelsi viisi jousikvartettoa, neljä konserttoa, neljä sinfoniaa, viisi oopperaa ja vokaalimusiikkia. Hän julkaisi vanhemmalla iällään omaelämäkerran "Those Twentieth Century Blues" (1991). 
Tippett oli avoimesti homoseksuaali. Hän sairastui pahaan keuhkokuumeeseen Tukholmassa syksyllä 1996 mutta kykeni palaamaan kotiinsa, jossa hän kuoli levollisesti 93-vuotiaana.
Putrajaya

Putrajaya on Malesian uusi hallinnollinen keskus ja liittovaltion territorio, joka perustettiin vuonna 1995. Sinne on siirretty useita hallituksen toimipisteitä maan pääkaupungista Kuala Lumpurista, mistä se sijaitsee noin 25 kilometrin päässä.
Putrajayassa on asukkaita noin 70 000. Suurin osa Putrajayan rakennuksista on hallinnollisessa käytössä. Sen länsipuolella sijaitsee vuonna 1999 perustettu Cyberjaya, mihin monet Malesiassa toimivat IT-yritykset ovat sijoittuneet. Putrajayan alue sijaitsee keskellä Multimedia Super Corridorin aluetta.
Putrajayan alue on keinotekoinen, ja alueen keskellä on 600 hehtaarin laajuinen tekojärvi. Tekojärven ympärille on rakennettu hallintorakennuksia, luksushotelleja, alueen päämoskeija ja runsaasti asuinrakennuksia. Putrajayan väkiluku on noin 70 000, mutta projektin valmistuttua alueelle on tarkoitus asuttaa yli 300 000 henkeä.
Historia.
Putrajayan alue on entistä kumipuun ja öljypalmun viljelyaluetta, ja aiemmin alue oli Selangorin osavaltioon kuulunut Prang Besar. Malesian liittovaltion hallitus neuvotteli Selangorin osavaltion hallinnon kanssa Putrajayan perustamisesta ja alueen ottamisesta liittovaltion alaisuuteen. Liittovaltio osti alueen Selangorilta 1990-luvun puolivälissä huomattavalla summalla, ostettu maa-ala oli 46 km². Putrajayan territorio perustettiin lokakuussa 1995. Putrajayan perustamista oli visioimassa etunenässä Malesian entinen pääministeri Mahathir Mohamad.
Putrajayan perustamisen seurauksena Selangorin osavaltion sisässä on enklaavina kaksi liittovaltion territoriota: Kuala Lumpur ja Putrajaya.
Lou Harrison

Lou Silver Harrison (14. toukokuuta 1917 – 2. helmikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jota opetti muun muassa Arnold Schönberg.
Harrison on tunnettu erityisesti eri kulttuurien musiikin elementtien yhdistämisestä töissään. Häneen vaikutti aasialainen, erityisesti indonesialainen, musiikki, ja joissakin hänen töissään on käytetty esimerkiksi perinteisiä indonesialaisia gamelan-soittimia tai peltitölkeistä ja muista materiaaleista tehtyjä versioita niistä.
Harrison sävelsi esimerkiksi yhden oopperan ("Rapunzel", 1954), baletin, kaksi sinfoniaa, kaksi viulukonserttoa, kolme pianosonaattia, kuusi cembalosonaattia, yhden messun ja yhden motetin.
Sevettijärvi

Sevettijärvi (, , ) on Inarin kunnassa koltta-alueella, Itä-Lapissa sijaitseva kylä Itäisen Jäämerentien varrella, noin 120 kilometriä koilliseen Inarista. Kylältä on Norjan rajalle Näätämöön matkaa noin 35 kilometriä. Kylän vihreä, mutta samaan aikaan karu maasto muuttuu Näätämöä kohden aukeammaksi.
Kylä on rakentunut jääkauden aikaiselle merenpohjalle. Sevettijärven ja Näätämön välillä järvien kiviset rannat kiinnittävät ohikulkijan huomion erikoisuudellaan. Näitä kivisiä rantoja paikalliset kutsuvat pirunpelloiksi.
Sevettijärven alue on yksi kolttasaamelaisten pääasuinalueista. Suurin osa (noin 90 %) 350 asukkaasta on kolttasaamelaisia, mutta joukossa on myös etelästä muuttaneita suomalaisia. Alueella asuu myös muutamia inarinsaamelaisia ja tunturisaamelaisia.
Osa Sevettijärven kylästä – terveystalon (nykyinen Kolttatupa), koulun, kirkon, kaupan ja museon seutu – kuuluu Museoviraston kokoamalle valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle.
Historia.
Näätämön Sevettijärvelle perustettiin kylä, kun Petsamosta evakuoidut koltat, yhteensä 51 perhettä, asutettiin sinne valtion rakennuttamiin mökkeihin sotien jälkeen vuonna 1949. Samoihin aikoihin rakennettiin koulu, terveystalo ja ortodoksinen rukoushuone. Inarilainen kauppias rakensi kylän keskustaan kaupan. Kylässä toimi hetken aikaa myös osuuskauppa. Ennen evakkojen asutusta Sevettijärvellä asui muutamia saamelaisia ja suomalaisia perheitä.
Ensimmäinen autolla ajettava tie Sevettijärvelle valmistui 1960-luvun lopulla. Sitä ennen kuljettiin talvisin lumikiitäjällä, porolla ja suksilla sekä kesäisin kävellen, polkupyörällä ja veneellä.
Nähtävyydet.
Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Kirakkajärveltä siirretty vanha perinnetalo (kolttamökki), jossa toimii museo, ja pihassa olevat pienet mökit, jotka kuvaavat kolttien kesäasumuksia sekä ortodoksinen kirkko.
Jänispäälle, joka kohoaa noin kymmenen kilometriä Sevettijärven pohjoispuolella, on matkapuhelinoperaattori Elisa rakennuttanut 80 metriä korkean maston ja tien syksyllä 2007. Opukasjärvellä, noin 15 kilometrin vaelluksen päässä Sevettijärveltä, sijaitsee Näätämöjoen ylittävä riippusilta.
Garbage

Garbage on yhdysvaltalainen rockyhtye. Yhtyeen perustivat Butch Vig, Steve Marker ja Duke Erikson Wisconsinissa vuonna 1993. Vig, Marker ja Erikson olivat aiemmin toimineet musiikkialalla monissa eri tehtävissä. Vig oli muun muassa ollut mukana tuottamassa Nirvanan "Nevermindia" ja The Smashing Pumpkinsin "Gishiä". Myöhemmin he löysivät yhtyeeseen laulajaksi aiemmin Angelfish-yhtyeen laulajana toimineen skotlantilaisen Shirley Mansonin. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli vuonna 1995 julkaistu "Garbage". Siltä julkaistiin singleinä viisi kappaletta: "Vow", "Only Happy When It Rains", "Queer", "Stupid Girl" ja "Milk". 
Pian esikoisalbuminsa julkaisun jälkeen Garbage alkoi tehdä materiaalia seuraavalle albumilleen, joka sai nimekseen "Version 2.0" ja julkaistiin vuonna 1998. Albumin ja myös itse yhtyeen suurimpien hittien joukkoon nousivat kappaleet "Push It" ja "I Think I'm Paranoid". Vuonna 1999 Garbage esitti James Bond -elokuva "The World Is Not Enoughin" samannimisen tunnuskappaleen. Vuonna 2001 ilmestyi yhtyeen kolmas albumi, "beautifulgarbage". Yhtye vietti hiljaiseloa aina vuoteen 2005 saakka, jolloin julkaistiin neljäs albumi "Bleed Like Me". Tämän jälkeen yhtye piti jälleen taukoa ja jäsenet työskentelivät muiden projektien parissa. 
Tauko päättyi vuonna 2007, kun vuorossa oli yhtyeen suurimmista hiteistä koostettu kokoelmalevy "Absolute Garbage". Tulevaisuudensuunnitelmiin kuuluivat Shirley Mansonin soololevy sekä yhtyeen viides studioalbumi, mahdollisesti jo vuoden 2008 aikana. Projektit kuitenkin siirrettiin jälleen tauolle kun Shirley sai roolin -tv-sarjasta.
Kesäkuussa 2009 Butch Vig kertoili Gearslutz-nettifoorumilla Garbagen studiotyöskentelystä ja samalla mainitsi bändin tuottavan jälleen uutta materiaalia. Myöhemmin, helmikuussa 2010 myös Shirley Manson ilmoitti Facebookissa viettäneensä studiossa viikon muiden bändin jäsenten kanssa. Loppuvuodesta Manson julkisti virallisesti bändin palaavan uuden materiaalin kanssa luennoidessaan University of the West of Scotlandissa.
Garbagen kappale "Push It" oli vuonna 1999 julkaistun "NHL 2000" -jääkiekkopelin tunnuskappale ja
Garbagen kappale "I Think I'm Paranoid" on mukana "Rock Band" -musiikkipelissä. Myös kitarapeli "Guitar Hero 5:ssä" on Garbagen kappale Only Happy When It Rains".
FC Rauma

FC Rauma on vuonna 1996 perustettu raumalainen jalkapalloseura. Joukkue pelaa kotiottelunsa Äijänsuon stadionilla. Sinettiseuraksi FC Rauma valittiin 4. marraskuuta 2006. 
Seuralla on toimintaa myös futsalissa. Futsalin miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 Miesten-Futsal Ykkösessä.
Historia.
FC Rauma eli virallisesti Football Club Rauma ry on vuonna 1996 Rauman NMKY:n, Rauman Kisa-Veljien ja Uotilan Työväen Urheilijoiden johtotason henkilöiden perustama seura. Perustajaseurojen tavoitteena oli luoda uusi, yhteinen seura, joka mahdollisimman hyvin palvelisi raumalaista jalkapalloilua ja raumalaisia jalkapallon pelaajia. Siitä lähtien FC Rauma on ollut mukana raumalaisen jalkapalloilun eteenpäinviemisessä.
Alussa suurin ongelma idean toteuttamisessa oli kuitenkin se, että perustusseurojen oli luovuttava toiminnoistaan, jotka merkittävällä tavalla liittyivät seurojen historiaan ja toimintaan. Kaikilla seuroilla oli takanaan yli 30-vuotinen historia jalkapalloilun parissa, Uotilan TU:lla historia oli pisin, lähes 50 vuotta. Seurat kuitenkin näkivät yhteistoiminnan tarpeelliseksi ja niinpä uuden raumalaisjoukkueen synnystä lyötiin herrasmiesmäisesti "kättä päälle".
Uuden seuran toiminnan alkumetrit eivät olleet helppoja, mutta se vakaumus, jolla raumalaista jalkapalloa haluttiin viedä eteenpäin, tekivät vaikeuksista vain voitettavissa olevia haasteita. Seuran historian ensimmäinen sarjapaikka avautui III divisioonassa, kun Uotilan TU luopui sarjapaikastaan ja Palloliiton suostumuksella tuo paikka annettiin FC Raumalle. Sen jälkeen Miesten edustusjoukkue on pelannut niin 3. kuin 4. -divisioonassakin ja Naisten edustusjoukkue parhaimmillaan 1. divisioonassa. Juniorijoukkueet ovat pelanneet pääasiassa piirisarjaa, mutta parina vuotena B-tyttöjen joukkue pelasi 2010-luvulla myös 1. divisioonassa.
Nykyään joukkueissa riittää pelaajia sekä toimijoita ja seuran toiminta kehittyy koko ajan.
Futsal.
FC Rauma perusti kaudelle 2008-2009 futsaljoukkueen. Kaudella 2021-2022 pelataan Miesten Futsal-Ykkösessä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Rauman Kauppaoppilaitoksen salissa.
Edita Gruberová

Edita Gruberová () oli slovakialainen lyyrinen koloratuuri­sopraano ja yksi 1900-luvun jälki­puoliskon etu­rivin oopperatähdistä. Hänen äitinsä oli unkarilainen ja hänen äidin­kielensä slovakki.
Ura.
Gruberová opiskeli Bratislavan konservatoriossa ja musiikki­akatemiassa, ja hänen opettajiaan olivat Mária Medvecká ja myöhemmin Wienissä Ruthilde Boesch. Gruberová lauloi kansan­musiikki­ryhmässä Lúčnica ja esiintyi Slovakian kansallisteatterissa. Hän teki ensi­esiintymisensä ooppera­lavalla Bratislavassa 1968, roolina "Sevillan parturin" Rosina. Sen jälkeen hänestä tuli Banská Bystricassa Jozef Gregor-Tajovskýn ooppera­ryhmän soolo­laulaja.
Gruberová esiintyi vuonna 1970 ensimmäisen kerran Wienin valtionoopperassa ja teki kansain­välisen läpi­murtonsa "Taikahuilun" Yön kuningattarena. Hänestä tuli valtion­oopperan soolo­laulaja ja hän muutti länteen. Gruberová esiintyi Wienin valtion­oopperan kanssa kaikkiaan yli 700 kertaa. Yön kuningattaren roolin hän lauloi uransa aikana 148 kertaa. 
Gruberová esiintyi Wienin lisäksi useissa maailman merkittävimmistä ooppera­taloista ja keskittyi erityisesti bel canto -oopperoihin, kuten Gioachino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellini teoksiin. Hän työskenteli uransa aikana muun muassa Wolfgang Sawallischin ja Herbert von Karajanin kanssa. Suomessa Gruberová vieraili vuonna 1990.
Gruberován viimeinen ooppera­esiintyminen oli maalis­kuussa 2019, kun hän lauloi Baijerin valtionoopperassa Elisabet I:n roolin oopperassa "Roberto Devereux". Tämän jälkeen hän esiintyi konserteissa ja piti mestari­luokkia. Syys­kuussa 2020 hän ilmoitti lopettavansa esiintymisen, osittain pandemian aiheuttamien lykkäysten johdosta. Hänen viimeinen virallinen esiintymisensä oli Gerst­hofenissa joulu­kuussa 2019, sillä pandemian takia marras­kuulle 2020 suunnitellut kaksi jää­hyväis­konserttia peruuntuivat.
Rehujuurikas

Rehujuurikas ("Beta vulgaris" var. "alba", syn. "Beta vulgaris" var. "rapacea") on juurikkaan ("Beta vulgaris") muunnos. 
Rehujuurikkaan juuri on mehevä, 20–30 cm pitkä ja kasvaa pääosin maanpinnan yläpuolella.
Rehujuurikasta on käytetty 1900-luvun alkupuolelta karjanrehuna. Juurikkaat soveltuvat sokeripitoisuutensa takia etanolin tuotantoon ja rehujuurikasta on käytetty myös biokaasun tuotantoon.
Avies

Avies oli virolainen vuonna 1991 perustettu lentoyhtiö.
Avies operoi jopa yli 3000 lentotuntia vuodessa noin 30 kaupunkiin Euroopassa. Tilaus- ja yksityislentojen lisäksi Aviesilla oli säännöllistä matkustajaliikennettä Tallinnasta Kärdlaan, Kuressaareen ja Tukholman Brommaan. Aviesia edusti vuosina 2010–2011 Suomessa Fragola Oy, joka tarjosi tapahtumia ja matkoja Baltiaan nimellä Livonia Travels &amp; Events. Avies tarjosi myös lentokoneiden ylläpitopalveluja sekä huoltopalveluja (EASA Part 145 No EE.145.0105) muun muassa Learjet- ja Hawker -liikelentokoneille.
Lokakuussa 2011 Avies aloitti säännöllisen reittiliikenteen Suomessa Tampereen ja Oulun välillä yhteistyössä suomalaisyritys Airlinkin kanssa. Avies kuitenkin operoi reittiä vain kevääseen 2012 saakka, kunnes se siirsi kalustonsa Ruotsiin, jossa se aloitti reittejä useilta pieniltä lentoasemilta Tukholmaan.
Avies meni konkurssiin vuonna 2015, mutta yhtiötä ei heti likvidoitu. Se kuitenkin lopetti lentotoiminnan menetettyä lentoliikennelupansa vuonna 2016.
Crusader (albumi)

Crusader on hard rock-/heavy metal -yhtye Saxonin vuonna 1984 julkaisema albumi. Se oli verrattain suosittu ja nousi brittien albumilistalla sijalle 18., Yhdysvalloissa albumi saavutti sijan 74.
Biff Byford paljasti vuonna 2009 Crusader -levyn remasteroidun version kansilehdessä, ehkä jopa hieman yllättäen, että Crusader on Saxonin myydyin levy. Levyllä on edellisalbumeita amerikkalaistyylisempi, mutta myös metallisempi soundi ja nykyään Crusader on Saxonin suosituimpia levyjä. Jylhä "Sailing To America" julkaistiin singlenä mutta se ei saanut merkittävää menestystä.
Japan Airlines

Japan Airlines () eli JAL on japanilainen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1951. Sen pääkonttori sijaitsee Tokiossa.
Japan Airlines Corporation () koostuu useista lentoyhtiöistä. Japan Airlines International (株式会社日本航空インターナショナル) hoitaa kansainvälistä reittilentoliikennettä keskuspaikkoinaan Naritassa ja Osakassa sijaitsevat lentokentät. Japan Airlines Domestic (株式会社日本航空ジャパン) puolestaan lentää Japanin tärkeimpien kaupunkien välillä. Lisäksi yhtiön omistuksessa on kahdeksan muuta lentoyhtiötä: Harlequin Air, Hokkaido Air System, JAL Express, JALways, J-Air, Japan Air Commuter, Japan Asia Airways sekä Japan Transocean Air. Pääpaikat ovat Tokiossa ja Osakassa. Japan Airlines liittyi Oneworld-lentoyhtiöallianssiin vuonna 2007.
12. elokuuta 1985 Japan Airlinesin lento 123 törmäsi hallinnan menetyksen johdosta vuoreen. Onnettomuudessa kuoli 520 ihmistä. Turma on pahin yksittäisen koneen turma. Kone oli Boeing 747.
Pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien seurauksena yhtiö hakeutui konkurssiin 19. tammikuuta 2010. 
Kohteet.
Japan Airlinesin ulkomaan kohteet:
Aasia
Peking, Tianjin, Dalian, Shanghai, Guangzhou, Hongkong, Taipei, Hanoi, Ho Chi Minh, Bangkok, Kuala Lumpur, Singapore, Jakarta, Manila, Soul, Guam, Doha, New Delhi, Bengaluru
Eurooppa
Helsinki, Lontoo, Pariisi, Frankfurt
Pohjois-Amerikka
Boston, New York, Chicago, San Francisco, Dallas, Los Angeles, San Diego, Seattle, Vancouver, Honolulu, Kailua Kona
Oseania
Sydney, Melbourne
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Huhtikuussa 2025 Japan Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 12,0 vuotta.
Lappeenrannan lentoasema

Lappeenrannan lentoasema sijaitsee Lappeenrannassa Lentokentän kaupunginosassa noin kaksi kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Vuonna 2019 lentoaseman kautta kulki noin 81 000 matkustajaa, joista lähes kaikki kansainvälisessä liikenteessä. Lappeenrannan lentokenttä on Suomen vanhin. Se on perustettu vuonna 1918. Nykyisin lentoasema on Saimaan lentoasema -säätiön omistuksessa. Vuoteen 2015 lentoasema kuului Finavian verkostoon.
Lappeenrannan lentoasemalla tehtiin vuonna 2011 kaikkien aikojen matkustajaennätys. Lentoaseman kautta kulki tuolloin lähes 116 000 matkustajaa. Edellinen ennätys oli vuodelta 1998, jolloin matkustajia oli reilut 79 000. Vuosina 2015–2017 kentälle ei lennetty lainkaan reittiliikennettä. Nykyisinkään Lappeenrannasta ei lennetä kotimaan reittilentoja lainkaan, ja kenttä onkin näin Suomen kansainvälisin, yhdessä Enontekiön kentän kanssa. Vuonna 2023 kolmasosa Ryanairin ja kolmasosa yksityislentojen matkustajista oli venäläisiä. Karjalan ilmailumuseo sijaitsee lentoaseman alueella.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Lappeenrantaan ei ole talvesta 2024 alkaen säännöllistä reittiliikennettä Ryanairin lopetettua Milanon Bergamoniin suuntautuneet lennot.
Yhteydet lentoasemalle.
Lappeenrannan matkakeskukseen on lentoasemalta kaksi ja puoli kilometriä Lentokentänkatua ja Ratakatua pitkin. Lentoasemaa lähin linja-autojen pikavuoropysäkki on "Leiri" Lavolankadun ja Helsingintien risteyksen lähellä, noin kaksi kilometriä lentoasemalta koilliseen. Linja-autolla pääsee Lappeenrannan lentoasemalle paikallislinja 4:llä. Lentoasemalla on taksitolppa. 
Siirtyminen Finavialta Saimaan lentoasema -säätiölle.
Lappeenrannan lentokenttä siirtyi 1.1.2016 sitä varten perustetulle Saimaan lentoasema -säätiölle, joka vastaa toiminnasta jatkossa. Samalla kentällä työskennelleet 13 henkilöä siirtyvät pois Finavian palvelusta. Finavia ei jätä Lappeenrantaa kokonaan, sillä Finavia tarjoaa lennonvarmistuspalveluita palvelusopimuksen pohjalta.
Lentoaseman tulevaisuus.
Lentoasemalle odotetaan 2018-2020 noin 200 000 matkustajaa. Vuoteen 2028 odotetaan 500 000 matkustajaa. 2016 arvioitiin lentoaseman kiitotien tarvitsevan uuden päällysteen vuoteen 2020. Tällä hetkellä kuitenkin arvioidaan, ettei päällystystarvetta ole vielä. Kentälle odotetaan uusia yhteyksiä.
Onnettomuudet.
Talvella 2008 Fly Lappeenrannan Saab 340 ajautui laskeutumisen jälkeen ulos kiitotieltä. Kone tarkistettiin seuraavana aamuna. Onnettomuudessa ei syntynyt loukkaantuneita saati kuolleita.
Michael Howard

Michael Howard (s. 7. heinäkuuta 1941) on brittiläinen poliitikko, joka toimi opposition ja konservatiivipuolueen puheenjohtajana marraskuusta 2003 joulukuuhun 2005.
Howard syntyi Swansean lähistöllä Walesissa. Hänen isänsä oli romanianjuutalainen maahanmuuttaja, mistä juontaa Howardin alkuperäinen sukunimi Hecht. Perheen sukunimi muutettiin englantilaisempaan kieliasuun Michaelin ollessa kuusivuotias.
1960-luvulla Howard opiskeli Cambridgen yliopistossa. Hän kuului yliopiston poliittiseen konservatiiviryhmittymään, jonka jäsenistä monet päätyivät Margaret Thatcherin ja John Majorin aikana korkeisiin virkoihin.
Howard toimi Majorin hallituksen sisäministerinä vuosina 1993–1997. Hän seurasi Iain Duncan Smithiä Ison-Britannian konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi vuonna 2003. Hän arvosteli Tony Blairia ja Yhdysvaltoja väärän tiedon levittämisestä Irakin sodan aikana, mikä teki hänestä epäsuositun Washingtonissa. Howard hävisi vaalit Tony Blairin johtamalle Työväenpuolueelle 2005 ja joutui vetäytymään puoluejohtajan paikalta nuoren David Cameronin noustessa johtoon.
Howard aateloitiin vuonna 2010.
Puutavara-auto

Puutavara-auto on erityisesti puutavaran kuljetukseen metsästä tehtaille rakennettu, 2020-luvulla yleisimmin neliakselisen kuorma-auton ja viisiakselisen täysperävaunun yhdistelmä. Siihen kuuluu auton perusrunko, puutavaranosturi, pankot, kuormankiristimet sekä pankoilla varustettu perävaunu. Puutavara-autoa ei rakenteensa vuoksi juurikaan käytetä muihin kuljetuksiin.
Suomalaisista metsistä korjatusta raakapuusta kuljetetaan suoraan tehtaalle asti puutavara-autoilla yli 80 prosenttia ja kaksi muutakin puun siirtotapaa, uitto ja rautatie, tarvitsevat autokuljetuksia.
Suomessa ja Ruotsissa puutavara-auton kokonaismassa ajossa voi olla yli 70 tonnia. Vastaavasti esimerkiksi Japanissa puutavara-autoille sallitaan korkeintaan 40:n tonnin kokonaismassat.
Henry Mancini

Enrico Nicola ”Henry” Mancini (16. huhtikuuta 1924 Cleveland, Ohio – 14. kesäkuuta 1994 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sävelsi enimmäkseen elokuvamusiikkia. Hänen tunnettuja sävellyksiään ovat muun muassa "Vaaleanpunaisen pantterin" tunnusmusiikki, "Peter Gunn" -televisiosarjan tunnusmusiikki, "Baby Elephant Walk" -kappale elokuvasta "Hatari!", alkujaan "Aamiainen Tiffanylla" -elokuvaan sävelletty laulu ”Moon River” sekä laulu ”Days of Wine and Roses” samannimisestä elokuvasta. Mancini voitti musiikistaan muun muassa neljä Oscar-palkintoa ja 20 Grammya.
Elämä ja ura.
Henry Mancini syntyi 16. huhtikuuta 1924 Clevelandissa, Ohiossa. Hänen isänsä Quinto soitti huilua ja opetti Henrylle taidon kun tämä oli kahdeksanvuotias. Perhe muutti West Aliquippaan Pennsylvaniaan kun Henry oli 12-vuotias. Siellä hän opetteli soittamaan pianoa ja kiinnostui musiikin sovittamisesta. Valmistuttuaan high schoolista 1942 Mancini aloitti opinnot New Yorkin Juilliard-musiikkikoulussa mutta joutui armeijaan jo seuraavana vuonna. Mancini liittyi vuonna 1946 The Glenn Miller-Tex Beneke Orchestraan pianistina ja sovittajana. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin laulaja Ginny O’Connorin kanssa.
Vuonna 1952 Mancini aloitti Universal-International-elokuvastudion musiikkiosastolla. Seuraavan kuuden vuoden aikana hän teki musiikkia yli sataan elokuvaan ja sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta "Glenn Miller Story". Lopetettuaan työt studiolla 1958 Mancini ryhtyi itsenäiseksi musiikintekijäksi. Hänen ensimmäisiä töitään lähdön jälkeen oli Blake Edwardsin televisiosarja "Peter Gunn", joka aloitti 26 elokuvaa kattaneen yhteistyön Edwardsin kanssa.
Elokuvamusiikin teon ohella Mancini johti useita merkittäviä sinfoniaorkestereita eri puolilla maailmaa. Kaiken kaikkiaan hän teki yli 600 esiintymistä orkesterinjohtajana.
Mancini kuoli 1994. Hänellä on kolme lasta.
Tuotanto.
Mancini levytti yli 90 albumia, joiden tyyli ulottui big band -musiikista jazziin, klassiseen ja popiin. Yhdeksän hänen albumeistaan myi kultaa.
Mancini kirjoitti kaksi kirjaa, joista toinen oli omaelämäkerta "Did They Mention the Music?" (1989, Gene Leesin kanssa) ja toinen orkesterisovittamisen opas "Sounds and Scores: A Practical Guide to Professional Orchestration" (1962), josta on tullut alan merkkiteos.
Merkitys ja tunnustukset.
Mancinin rooli 1950-luvun Yhdysvaltain elokuvamusiikissa oli hyvin merkittävä. Hän toi elokuvamusiikkiin pienet kokoonpanot sekä käytti uudenlaisia musiikillisia ideoita ja levytysstudiotekniikan tuomia mahdollisuuksia.
Mancini sai uransa aikana sävellyksistään 20 Grammy-palkintoa ja oli ehdolla yhteensä 72:een. Hän sai neljä Oscar-palkintoa ja yhteensä 18 ehdokkuutta. Hän sai myös yhden Golden Globe -palkinnon sekä kaksi Emmy-ehdokkuutta. Mancinin Oscar-palkitut elokuvat palkitsemisvuosineen ovat "Aamiainen Tiffanylla" (1962, paras musiikki sekä paras laulu), "Viinin ja ruusujen aika" (1963, paras laulu) ja "Victor/Victoria" (1983, paras musiikki).
Mancinilla on useita kunniatohtorin arvonimiä eri yliopistoista Yhdysvalloissa.
Elokuvasävellyksiä.
Lähde: IMDd
Challengerin syvänne

Challengerin syvänne on maankuoren pinnan syvin tunnettu kohta. Syvänteen alin kohta on 10 994 metriä, mittavirheen ollessa enintään ±40 metriä. Koko Mariaanien hauta on mitattu moniäänisellä kaikuluotauksella 100 metrin erotustarkkuudella.
Challengerin syvänne sijaitsee Mariaanien haudan eteläosassa Tyynellämerellä, Filippiineiltä koilliseen. Syvänne on saanut nimensä brittiläisen tutkimusaluksen "HMS Challengerin" mukaan, joka tutki syvännettä ensimmäisenä vuonna 1875. 
Harva alus on käynyt syvänteessä ja kestänyt valtaisan paineen: miehitetty amerikkalainen sukellusvene "Trieste" vuonna 1960, miehittämätön japanilainen ROV-sukellusalus "Kaiko" vuonna 1995, vuonna 2009 amerikkalainen miehittämätön ROV-sukellusalus "Nereus" ja viimeisimpänä vuonna 2012 "Deepsea Challenger" elokuvaohjaaja James Cameronin ohjaamana.
Antura

Antura on rakennuksessa perustuksen alin, yleensä sokkelia leveämpi osa, joka jakaa rakennuksen painon maapohjalle. Anturan alapinta tulee routarajan alapuolelle tai se routaeristetään. Anturan alle tulee tiivistetty hiekka-, sora- tai murskekerros. Paalutetuissa perustusratkaisuissa valetaan paalujen päähän "paaluantura", jonka alla voi olla yksi tai useampia paaluja.
Antura voi olla raudoittamaton betoniantura tai raudoitettu teräsbetoniantura. Raudoitettu teräsbetoniantura raudoitetaan poikittain, jolloin vahvistetaan sokkelin tai pilarin ulkopuolelle tulevan ulokkeen lujuus kestämään sille pohjapaineesta tuleva rasitus. Myös betonianturaan asennetaan usein pituussuuntaiset kutistumisteräkset, jotka tekevät anturasta palkkimaisen rakenteen; tällöin maapohjassa mahdollisesti olevat pehmeämmät kohdat eivät katkaise anturaa. 
Aikaisemmin on käytetty myös puisia "hirsiarinoita" anturana esimerkiksi vanhojen uuninpohjien alla. Hirsirakennusten rungon alapuolelle saatettiin rakentaa seinän alaosan tiivistävä ja painoa jakava antura turpeesta ja muista maa-aineksista.
Silmätulehdus

Silmätulehdus on useiden erilaisten sairauksien yhteisnimitys. Näitä sairauksia yhdistää se, että niiden sijainti on ainakin osittain silmässä ja ne ovat tulehduksellisia eli inflammatorisia.
Infektiot.
Tulehdus voi liittyä infektioon, joka voi olla bakteerien tai virusten aiheuttama. Bakteeri-infektioista tyypillinen on konjunktiviitti eli sidekalvon tulehdus. Se liittyy usein tavalliseen virusnuhaan mutta on niiden lisätauti. Se kannattaa hoitaa antibakteerisia aineita kuten kloramfenikolia sisältävin silmätipoin. Tavallista huolellisemmin on hoidettava sarveiskalvon vammakohtaan syntyvät bakteeri-infektiot, koska niillä on vaikutusta näköaistiin. Nykyään on erityisesti kehitysmaiden vitsauksena sokeuteen johtava trakooma. 
Viruksista tulee erityisen huolellisesti hoitaa herpes, jonka aiheuttama sarveiskalvon tulehdus voi johtaa paitsi sokeutumiseen, jopa keskushermoston infektoitumiseen ja kuolemaan. AIDS-potilaat saavat tällaisia infektioita muuta väestöä helpommin. Herpestä vastaan on kehitetty lääke nimeltä asikloviiri, joka tavallisesti riittää paikallisesti silmätippoina, mutta se voidaan vaikeissa tapauksissa annostella muullakin tavoin.
Oireyhtymät.
Silmätulehduksia esiintyy eräissä yleissairauksissa, joista voidaan mainita sarkoidoosi ja nivelreuma. Näiden yhteydessä esiintyvä silmätulehdus on usein kivulias värikalvon tulehdus eli iriitti. Multippeliskleroosissa tavataan enemmänkin näköhermon tulehduksia.
Itsenäisiä oireyhtymiä, joissa on osana silmätulehdus, ovat Sjögrenin syndrooma ja Reiterin syndrooma. Niissä silmätulehdus on yleensä kuivasilmäoire. Siihen tuovat helpotusta kosteuttavat tipat. Lähes kaikkiin kivulloisiin silmätulehduksiin voi saada lievitystä verisuonia supistavilla silmätipoilla. Tämä hoito vähentää myös silmien punoitusta. 
Sjögrenin syndroomaan kuuluu niveltulehdus ja silmätulehdus. Reiterin syndroomassa on näiden lisäksi virtsaputken tulehdus. Näiden syntymekanismia ei tunneta, mutta niiden epäillään olevan autoimmuunitauteja eli sellaisia sairauksia, joissa elimistö on ryhtynyt hylkimään omia kudoksiaan. Apuna voi käyttää esimerkiksi kortisonia.
Muita syitä.
Edelleen silmätulehdus voi johtua ärsyttävän aineen joutumisesta silmään. Jos kysymyksessä on syövyttävä aine, silmä on kiireesti neutraloitava esimerkiksi vedellä, jotta pH eli happamuus saadaan lähelle seitsemää.
Allergian pohjalta on myös usein silmän sidekalvon tulehduksia, erityisesti keväisin kukinta-aikaan. Niihin auttavat muun muassa antihistamiinit. Kivulias tulehdus silmään voi tulla myös kirkkaasta valosta, esimerkiksi hitsausliekin katsomisesta ilman suojalaseja. 
Silmätulehdukseksi voi lukea myös verkkokalvorappeuman eli "retinitis pigmentosan", joka on tavallisimmin perinnöllinen sokeuttava silmäsairaus.
Hoitokeinot.
Bakteerien aiheuttama silmätulehdus on helpoimmin hoidettavissa paikallisesti silmään tiputettavilla antibioottitipoilla ja -salvoilla. Varsinkin piilolasien käyttöä tulee välttää.
Hampton Courtin palatsi

Hampton Courtin palatsi () on entinen kuninkaallinen palatsi Richmond upon Thamesissa Lounais-Lontoossa, Englannissa. Palatsi sijaitsee 18,9 kilometriä lounaaseen Charing Crossista Thamesin rannalla. Nykyään palatsi on avoinna yleisölle.
&lt;mapframe latitude="51.4034" longitude="-0.337499" zoom="16" height="250" width="250" text="Hampton Courtin palatsi"&gt;
"type": "ExternalData",
"service": "geoshape",
"ids": "Q205666",
"properties": {
"stroke": "#F4A460",
"stroke-width": 3,
"stroke-opacity": 1,
"fill": "#F4A460", 
"title": "Hampton Court"
&lt;/mapframe&gt;
Johanniittain ritarikunta oli toiminut tilalla vuodesta 1236. Vuonna 1505 lordi Chamberlain, Sir Giles Daubeney vuokrasi alueen ja käytti sitä viihdyttääkseen kuningas Henrik VIII:ta. Vuonna 1514 alue siirtyi Yorkin arkkipiispa Thomas Wolseylle, joka rakennutti sinne palatsin. Vuonna 1526 Wolsey lahjoitti sen kuningas Henrik VIII:lle. Myöhemmin, 1690-luvulla, kuningas Vilhelm III Oranialainen ja kuningatar Maria II laajensivat palatsia Versaillesin esikuvaa käyttäen uudenaikaisemmaksi Christopher Wrenin piirustusten mukaan. Wren suunnitteli myös upean barokkipuutarhan. Vilhelmin ja Marian kuoltua kuningatar Anna jatkoi laajennustöitä. Palatsissa on myös merkittävä maalauskokoelma, ja pensasaitasokkelo.
Kuningatar Viktoria avasi palatsin yleisölle vuonna 1838.
Palatsin puutarhassa järjestetään yleisötapahtumia kuten suuri musiikkifestivaali.
Eivor (täsmennyssivu)

Eivor voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Blondi (koira)

Saksanpaimenkoira Blondi (1941 – 29. huhtikuuta 1945 Berliini) oli Martin Bormannin vuonna 1941 Adolf Hitlerille lahjoittama lemmikki.
Joissakin lähteissä Blondin syntymävuodeksi esitetään 1936. On kuitenkin todennäköisempää, että Bormann lahjoitti Blondin Hitlerille pentuna. Jotkut lähteet kertovat tosin, että Blondi olisi ollut keväällä 1945 yhdeksänvuotias, kun sillä teetettiin pentuja. Hitlerillä oli tapana nimetä koiriaan Blondaksi tai Blondiksi. Hän oli hankkinut jo vuonna 1926 yhden saksanpaimenkoiran, jonka hän oli nimennyt Blondaksi. Blondalla teetettiin vuonna 1930 pentuja, joista yhden Hitler piti itsellään ja nimesi myös Blondaksi. 
Hitler piti Blondista erityisen paljon. Hän antoi koiransa nukkua makuuhuoneessaan ja opetti sille temppuja. Vuonna 1942 hän osti sille seuraksi toisen saksanpaimenkoiran, Bellan. Hitlerin sihteeri Traudl Junge kuvaa kirjassaan "Viimeiseen saakka: Hitlerin sihteerin muistelmat" Blondin olleen parhaiten opetettu koira, jonka hän oli koskaan nähnyt. Ian Kershaw’n mukaan Hitler osoitti Blondille etenkin loppua kohti enemmän hellyyttä kuin ketään ihmistä kohtaan, Eva Braun mukaan lukien.
Kuolema.
Natsi-Saksan viimeisinä päivinä Blondi ja sen uudet pennut olivat Hitlerin mukana tämän komentobunkkerissa Berliinissä. Bunkkerissa Hitler oli ilmaissut pettymyksensä ”pettureihin”, kuten SS:n johtajaan Heinrich Himmleriin, joka oli yrittänyt solmia oman rauhan liittoutuneiden kanssa, ja hän suhtautuikin nyt vainoharhaisesti kaikkiin. Hän oli saanut SS-kirurgi Ludwig Stumpfeggerilta syanidikapseleita edellisvuoden lokakuussa. Näitä kapseleita oli jaettu myös kaikille muille bunkkerissa oleville halukkaille, jotka ilmoittivat tekevänsä itsemurhan yhdessä "Führerinsä" kanssa. Hitler itse epäili kapselien toimivuutta, ja hän määräsi, että yhtä kapseleista testattaisiin Blondilla. 
29. huhtikuuta 1945 hieman ennen iltapäivän palaveria Hitlerin henkilääkäri Werner Haase ja koirien hoitaja kersantti Fritz Tornow pakottivat Blondin suun auki. Haase murskasi syanidikapselin pihdeillä koiran suuhun, ja Blondi kuoli silmänräpäyksessä. Tornow oli silminnähden järkyttynyt. Hitler ei ollut paikalla, mutta hän tuli pian huoneeseen katsomaan koiransa ruumista lähtien hetken kuluttua sanaakaan sanomatta pois. Kersantti Tornow sai tehtäväkseen lopettaa Blondin pennut sekä myös muiden bunkkerissa olleiden koirat. Tornow riisti Joseph Goebbelsin lapsien koiranpennut ja vei ne bunkkerin tarhaan, jossa hän ampui ne pistoolilla kuoliaaksi.
Kalervo Toivonen

Kaarlo Kalervo Toivonen (22. tammikuuta 1913 Uskela – 5. heinäkuuta 2006) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Sotien jälkeen hän muun muassa toimi valmentajana Belgiassa.
Opetusministeriö myönsi Toivoselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002.
Kaj Tiel Plu

Kaj Tiel Plu ("Ja niin edelleen") on espanjalainen musiikkiryhmä, joka esittää katalonialaista kansanmusiikkia esperantoksi. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Sojle de la klara temp'" ilmestyi vuonna 2000 ja toinen albumi "Plaĉas al mi" vuonna 2004. Kuitenkin jo vuonna 1989 he julkaisivat kirjasen "Fajreroj", joka sisälsi katalonialaisia lauluja esperantoksi.
Yhtye esiintyy useimmiten erilaisissa esperantotapahtumissa ympäri Eurooppaa.
Gluecifer

Gluecifer on Oslossa 1994 perustettu hard rock -yhtye. Ensimmäinen albumi oli "Ridin' the Tiger" (1997). Neljäs albumi "Basement Apes" julkaistiin Sonyn leivissä ja "Automatic Thrill"istä tuli Glueciferin eniten myynyt albumi. Heinäkuussa 2005 yhtye ilmoitti hajoavansa. Marraskuussa 2017 yhtye ilmoitti palaavansa lavoille ja soittavansa Azkena Rock Festivaaleilla kesäkuussa 2018.
Janakkalan kirkko

Janakkalan Pyhän Laurin kirkko on keskiaikainen harmaakivikirkko. Se sijaitsee Janakkalan kunnassa Tarinmaalla, jota myös kirkonkyläksi kutsutaan, ja on saanut nimensä Pyhän Laurin mukaan. Kirkon rakennuttajana pidetään Åke Tottia. Kirkko on vihitty käyttöön ilmeisesti 19. syyskuuta 1520. Kirkkoon mahtuu noin 650 ihmistä.
Perimätiedon mukaan paikalle on rakennettu puukirkko 1200-luvulla. Se on saattanut sijaita nykyisen kellotapulin edessä, koska ohitse kulkevaa maantietä alennettaessa sieltä löytyi hautoja, jotka ovat saattaneet olla vanhan kirkon lattian alla.
Sakaristo ja asehuone purettiin 1800-luvulla, kun kirkko muutettiin empiretyyliseksi ristikirkoksi ja itäpäätyyn rakennettiin uusi sakaristo. Kellotapuli on kirkonrakentaja Martti Tolpon rakentama ja se valmistui vuonna 1785. Kirkonkellot ovat 1600- ja 1700-luvuilta.
Alttaritaulu on tyypillinen Kristuksen ristiinnaulitsemista kuvaava maalaus. Se on B. A. Godenhjelmin maalaus "Jeesus ristillä" vuodelta 1851. 1660-luvulta peräisin oleva saarnastuoli on oletettavasti pohjalaisen Mikael Mikaelinpoika Baltin tekemä.
Kirkosta noin 450 metriä etelään sijaitsee Laurinlähde, jota tarinoiden mukaan on käytetty alueen asujaimiston kastamiseen.
Urut.
Vuonna 1993 otettiin käyttöön kirkon nykyiset, pohjoissaksalaisen barokin tyylin mukaiset 40-äänikertaiset urut. Ne on valmistanut janakkalalainen Urkurakentamo Martti Porthan. Urkuja suunnittelevassa toimikunnassa olivat asiantuntijoina urkumusiikin professori Olli Porthan, joka myös soitti urkujen vihkimiskonsertin, ja urkuri Kalevi Kiviniemi, joka toimi urkurina vihkiäisjumalanpalveluksessa. Erikoisuutena ovat vaihtopillit, joilla urkujen viritys voidaan muuttaa keskisävelvireiseksi. Kirkon edelliset pneumaattiset urut oli valmistanut Kangasalan urkutehdas.
Battle.net

Battle.net on Blizzard Entertainmentin kehittämä online-pelaamiseen ja digitaalinen jakeluun keskittyvä palvelu. Battle.net on paitsi Blizzardin verkkosivuston nimi, myös sen asiakasohjelma, joka mahdollistaa pelien ostamisen ja automaattisen päivittämisen ja sisältää mm. chatti- ja maksutoiminnot. Battle.netin kautta pystyy lisäämään peliaikaa joihinkin peleihin, ostamaan pelejä ja niiden lisäosia, sekä muita fanituotteita ja tavaroita.
Se käynnistettiin tammikuussa 1997 "Diablon" ilmestyttyä. Battle.net uudistettiin ja 2.0-versio julkaistiin maaliskuussa 2009.
Muita Battle.netissä pelattavia pelejä ovat "StarCraft", ', "Diablo II", ', "World of Warcraft", ', "Diablo III", ', "Heroes of the Storm" ja "Overwatch".
Battle.netillä on nykyään lähes 12 miljoonaa aktiivista käyttäjää ja se on Blizzardin mukaan maailman suurin online-pelaamisen tarkoitettu palvelu.
Blizzard on ilmoittanut muuttavansa palvelun nimeksi "Blizzard Tech", mutta merkittäviä muutoksia ei ole vielä tapahtunut.
Blizzard on perunut muutoksen palvelun nimeen.
Vuoden 2012 tietomurto.
Palvelu hakkeroitiin 4. elokuuta 2012, jolloin murtautujat saivat haltuunsa käyttäjien sähköpostiosoitteet, turvakysymysten vastaukset ja salakirjoitetut salasanat.
Rin Tin Tin

Rin Tin Tin on useille televisiossa ja elokuvissa esiintyneille saksanpaimenkoirille annettu nimi.
Historia.
Ensimmäinen Rin Tin Tin syntyi lokakuussa 1918 Lorrainessa Ranskassa. Sen Betty-emä synnytti viisi pentua, joista vain kaksi selviytyi: narttu Nannette ja uros Rin Tin Tin. Amerikkalainen Lee Duncan otti koirat huostaansa ja opetti niille temppuja. Hän oli vaikuttunut siitä, kuinka hyvin saksanpaimenkoirat oppivat eri asioita.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua Duncan päätti viedä koirat mukanaan kotiinsa Los Angelesiin. Nannette sairastui laivamatkalla New Yorkiin ja kuoli junamatkalla Kaliforniaan. Vuonna 1922 Duncan järjesti esityksiä, joissa Rin Tin Tin hämmästytti yleisöä esimerkiksi hyppäämällä 13½ jalan (4,1 metrin) korkeudelle. Darrell Zanuck tarjosi Duncanille 350 dollaria, jos hän saisi kuvata koiraa filmille. Duncan suostui, koska hän arveli siitä olevan hyötyä.
Eräänä päivänä Duncan oli kävelemässä kuvausalueella. Hän huomasi erään elokuvan kuvauksissa, että elokuvaa varten koulutettu susi ei suostunut tottelemaan sille annettuja käskyjä, joten hän ehdotti kohtaukseen Rin Tin Tiniä. Tuosta elokuvasta alkoi Rin Tin Tinin filmiura. Elokuva oli Warner Brothersin tuottama, ja sen nimi oli "Man from Hell's River". Elokuvasta tuli erittäin suosittu.
Rin Tin Tin näytteli kaikkiaan 26 elokuvassa ennen kuin se kuoli 10. elokuuta 1932 Los Angelesissa Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen Rin Tin Tinin jälkeen.
Duncan nimesi Rin Tin Tinin pennun Rin Tin Tin junioriksi. Myös tästä koirasta tuli elokuvatähti. Juniorin pennuista tuli niin ikään kuuluisia. Rin Tin Tin III:lla ja Rin Tin Tin IV:lla oli oma tv-sarja nimeltä "The Adventures of Rin Tin Tin" vuosina 1954-59. Lee Duncan kuoli vuonna 1960, mutta Jannettia Brodsgaard Propps jatkoi alkuperäisen Rin Tin Tinin jälkeläisten jalostusta. Proppsin sanojensa mukaan "There Will Always Be a Rin Tin Tin!" (Aina tulee olemaan Rin Tin Tin!). Proppsin kuoltua vuonna 1988 hänen tyttärentyttärensä Daphne Hereford jatkoi koirien kasvatusta ja koulutusta.
TV-sarja ja sarjakuvalehti.
Suomessa esitettiin 1960-luvulla vuosina 1954-1959 tehtyä lasten TV-sarjaa, jossa Rin Tin Tin ("Rinty") oli Yhdysvaltain ratsuväen koulutettu koira. Rintyn paras ystävä oli pikkupoika Rusty, joka oli sotilasarvoltaan alikersantti. Sotilasarvon Rustylle antoi Rip Masters, jotta poika ja koira saattoivat jäädä Fort Apacheen..
Suomessa ilmestyi vuonna 1960 lyhyen aikaa sarjakuvalehti "Rin Tin Tin ja Rusty", jonka jälkeen julkaistiin "Rin Tin Tin" -nimistä sarjakuvalehteä vuosina 1961-1964 (Kustannus Oy Pecos Bill) vuorokuukausittain Lassien kanssa. Ilmeisesti lisenssisyistä lehdessä ei enää ollut mukana Rustya ja muita televisiosarjan hahmoja. Sarjakuvalehdessä Rin Tin Tinin kumppanina olivat inuiittipoika Mukluk ja Red Johnson, jotka seikkailivat yhdessä Kanadan saloseuduilla. Lehti ilmestyi vuoroin väreissä ja vuoroin mustavalkoisena. Kakkossarjana Rin Tin Tinissä oli Paul Bunyan Jr.
Mariner 4

Mariner 4 oli Mariner-ohjelman neljäs miehittämätön avaruusluotain, joka teki ensimmäisen onnistuneen Marsin ohilennon ja lähetti Maahan ensimmäiset kuvat planeetan pinnasta. Luotain oli suunniteltu tekemään lähihavaintoja Marsista ja välittämään ne Maahan, minkä lisäksi lennon muita tavoitteita olivat planeettojen välisen avaruuden hiukkasmittaukset ja kokemuksen kartuttaminen pitkistä planeettojen välisistä lennoista.
Luotain.
Mariner 4:n massa oli 260,68 kilogrammaa, ja luotaimen valmisti NASA:n Jet Propulsion Laboratory. Lento maksoi arviolta 83,2 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Laukaisu ja lento Marsiin.
Luotain laukaistiin 28. marraskuuta 1964 Atlas LV-3 Agena-D -raketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 12:sta, ja se ohitti Marsin 14.–15. heinäkuuta 1965 lähimmillään 9 846 kilometrin etäisyydeltä.
Marsin ohilento ja luotaimen viimeiset vuodet.
Luotain lähetti maahan 21 kokonaista kuvaa ja 21 ensimmäistä kuvaraitaa 22. kuvasta, jotka kattoivat noin prosentin Marsin pinnasta.
Luotainmissio tuotti 5,2 miljoonaa bittiä dataa. Mariner 4:n hyötykuormat toimivat tehtävän alusta loppuun luotaimen helmikuussa 1965 rikkoutunutta Geiger-Müller -putkesta koostunutta säteilymittaria lukuun ottamatta. Tätä aiemmin luotaimen plasmatutkimuslaitteisto oli tosin vioittunut laitteiston korkeajännitepuolen vastuksen rikkoutuessa joulukuussa 1964. Tutkimuslaitteisto saatiin tosin käyttökelpoiseksi uudelleenkalibroinnilla.Marsin pinnanmuodot muistuttivat Marinerin ottamissa kuvissa Kuun pinnanmuotoja. Tällaiset pinnanmuodot ovat tosin osoittautuneet Marsille epätyypillisiksi myöhempien tutkimustiedon valossa, sillä niitä esiintyy vain Mariner 4:n kuvaamalla geologisesti vanhemmalla alueella. Luotaimen avulla saatiin myös tietoa Marsin olosuhteista. Mittausten perusteella planeetan päivälämpötila oli –100 celsiusastetta, ja ilmakehän paine 4,1–7 millibaaria. Luotaimen mittausten mukaan Marsin ympärillä ei ollut magneettikenttää, minkä perusteella arveltiin, että planeetan ilmakehä ja pinta olivat täysin alttiita kosmiselle säteilylle.
Marsin ohilennon jälkeen Mariner 4 jatkoi lentoaan vielä kaksi ja puoli vuotta Aurinkoa kiertävällä radalla. Luotaimen asennonsäätöjärjestelmän ajoaine loppui 7. joulukuuta 1967, ja siihen törmäsi kolme päivää myöhemmin 10. – 11. joulukuuta ainakin 83 mikrometeoroidia, jotka sotkivat luotaimen asennon heikentäen samalla luotaimen radiosignaalin laatua. Yhteys Mariner 4:n kanssa katkaistiin lopullisesti 21. joulukuuta 1967.
Pasianssi

Pasianssit ovat yksin pelattavia korttipelejä, joissa korttipakasta otetaan kortti kerrallaan ja yritetään koota ne tietyllä tavoin. Kun tämä on onnistunut, peli on ”mennyt läpi”.
Historiaa.
Pelin suomenkielinen nimi tulee sen ranskankielisestä nimestä "patience" [pasjɑ̃s], joka tarkoittaa kärsivällisyyttä. Peli ei alun perin ole kuitenkaan ranskalainen, mutta se tuli suosituksi Ranskassa 1800-luvun alkupuoliskolla. Kirjallisuudessa pasianssiin on viitattu jo 1700-luvulla, mutta peli lienee tätä huomattavasti vanhempi.
Pasiansseja.
Ehkä yleisin pasianssipeli on Klondike-pasianssi. Siinä tarkoituksena on järjestää kortit maittain ja suuruusjärjestykseen. Toinen varsinkin tietokonepelinä suosittu pasianssi on Spider.
Pasiansseista on tehty myös runsaasti tietokonepelejä, kuten Microsoft Windowsin oletuspasianssit, PySol tai useiden Linux-jakeluiden mukana tuleva AisleRiot.
Holy Diver

Holy Diver on Dion vuonna 1983 julkaistu debyyttialbumi. Ronnie James Dio aloitti albumin teon heti Black Sabbathista poistuttuaan. Nimikappaleen lisäksi muita tunnettuja kappaleita levyllä ovat "Rainbow in the Dark", "Stand Up and Shout" ja "Don't Talk to Strangers". Kaikkien yhdeksän kappaleen tekstit ovat Ronnie James Dion kirjoittamia. Albumi myi platinaa Yhdysvalloissa. Kappaleista "Holy Diver" ja "Rainbow in the Dark" on tehty musiikkivideot. Albumia pidetään yleisesti Heavy Metal-klassikkona, ja sen vaikutus koko moderniin metallimusiikkiin on valtava.
Brita Koivunen

Brita Lemmikki Einiö (o.s. Koivunen; ) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen tunnetuimpiin levytyksiinsä kuuluvat käännösiskelmät ”Suklaasydän” (1956), ”Sävel rakkauden” (1957) ja ”Mamma, tuo mies mua tuijottaa” (1958). Nämä levyt ilmestyivät niin sanottuina savikiekkoina, joka oli Suomessa tuolloin vielä pääasiallinen äänitteiden julkaisuformaatti. ”Suklaasydämen” alkuperäisversion ”Mama’s Pearls” levytti yhdysvaltalainen laulaja Margaret Whiting, mutta levy jäi kotimaassaan melko vähälle huomiolle. ”Suklaasydämen” Suomessa saavuttamaa suosiota kuvastaa osaltaan se, että kappaleen taustalauluriffistä tuli yli 40 vuotta myöhemmin "BumtsiBum!" -ohjelman nimi.
Elämä.
Alun perin Koivunen nousi maineeseen voitettuaan vuonna 1954 Helsingin työväentalolla järjestetyn kilpailun. Hän teki ensimmäisen levytyksensä ”Naisen – miehen” Börje Lampeniuksen kanssa, esiintyi "Iskelmäkarusellissa" ja sai kiinnityksen Onni Gideonin orkesteriin. Hän levytti monipuolisen uransa aikana myös lastenlauluja 1960-luvulla, mutta jazzia hän pääsi julkaisemaan vasta vuonna 1985. Hänen suosikkiartistejaan jazzin alalta olivat Peggy Lee, Anita O’Day ja Mel Tormé. 
Brita Koivunen, Annikki Tähti ja Mauno Kuusisto ottivat vastaan Suomen ensimmäiset kultalevyt Kirsti Rautiaisen juontamassa Mainostelevision "Tupla tai kuitti" -ohjelmassa vuonna 1960.
Televisiossa Brita Koivunen esiintyi 1960-luvulla, joko yksin tai Eino Virtasen kanssa, muun muassa VEK-kolmikon (Jukka Virtanen, Aarre Elo ja Matti Kuusla) musiikkiohjelmissa sekä Aarne Tarkaksen sarjoissa "Sisarukset" (1965–1966) ja "Kuten haluatte" (1966–1970).
1990-luvun lopulla hän esiintyi 1950-luvun laulajatähdistä muodostetussa laulutriossa, jonka muita jäseniä olivat Pirkko Mannola ja Vieno Kekkonen. Koivusen vetäydyttyä terveyssyistä hänet korvasi triossa vuonna 2005 Marjatta Leppänen.
Brita Koivusen puoliso oli musiikin monitoimimies Paavo Einiö. Pariskunta avioitui vuonna 1955. Heillä oli yksi tytär ja kolme poikaa. Lapsista kaksi on adoptoituja. Einiö kuoli kesällä 2006.
Koivunen kuoli 12. huhtikuuta 2014 suolistosyöpään. Hän vietti viimeiset vuotensa hoitokodissa Helsingin Töölössä.
Kirkkokangas

Kirkkokangas on kaupunginosa Oulussa Oulujoen itärannalla, noin viiden kilometrin päässä keskustasta. Kirkkokangas on aiemmin ollut osa lakkautettua Oulujoen kuntaa, ja siellä sijaitsee Oulujoen kirkko. Kaupunginosassa asuu noin 750 asukasta.
Kirkkokangas sijaitsee Myllyojan eteläpuolella, ja kaikki tärkeimmät peruspalvelut on keskitetty pääosin Myllyojan keskukseen.
Maastoltaan Kirkkokangas on mäntymetsävaltaista, vielä väljästi rakennettua lähiöaluetta. Oulujoen rantamaisemaan kuuluvat niin metsät kuin rantapellotkin.
Ulkosanki

Ulkosanki on Oulun kaupunginosa Sanginjoen pohjoisrannalla, noin kymmenen kilometriä itään kaupungin keskustasta. Ulkosanki kuuluu Sanginsuun suuralueeseen.
Pääosin Ulkosanki on rakentamatonta metsä- ja suoaluetta. Asutus keskittyy täysin Sanginjoen varteen, joka on myös kaupunginosan eteläraja. Asukastiheydeltään Ulkosanki on yksi Oulun harvimmin asuttuja kaupunginosia. Alueen pääväylä on Sanginsuusta Sanginjoen kylään Muhokselle johtava Sanginjoentie.
Kyllikki

Kyllikki on Kalevalassa Lemminkäisen vaimo. Hän on iloinen ja tanssii mielellään. Köyhempään sukuun syntynyt Lemminkäinen ryöstää hyväsukuisen Kyllikin Saarelta vaimokseen. Lemminkäinen lupaa tälle, ettei mene sotiin, jos vaimo ei lähde kylille. Nähdessään Lemminkäisen kotirakennukset Kyllikki haukkuu ne nälkäraunioiksi. Lemminkäinen lupaa tehdä uuden, paremman kodin.
Lemminkäistä ei kerran kuulunut takaisin kalasta yöksi kotiin, joten vaimo kuitenkin lähti kylille, jolloin Lemminkäinen lähtee sotimaan ja kosimaan Pohjan neitoa.