tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lars-Erik Sjöberg

Lars-Erik Sjöberg (4. toukokuuta 1944 Falun – 20. lokakuuta 1987 Uppsala) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta vuosien 1968 ja 1972 olympialaisissa, Kanada-cupissa 1976 sekä viisissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. MM-kilpailuissa 1974 hänet valittiin kisojen parhaaksi puolustajaksi ja tähdistökentällisen jäseneksi.
Seuratasolla Sjöberg edusti Ruotsissa Leksands IF:ää, Djurgårdens IF:ää ja Västra Frölunda IF:ää. Hän voitti Leksandin joukkueessa Ruotsin-mestaruuden vuonna 1969, ja samalla kaudella hänet palkittiin Guldpucken-palkinnolla kauden parhaana ruotsalaispelaajana.
Sjöberg siirtyí vuonna 1974 Kanadaan, WHA-joukkue Winnipeg Jetsiin, jossa hän voitti kolme kertaa liigan mestaruuden. Hän pelasi Jetsissä vielä NHL:ssä kauden 1979–1980 ja oli ensimmäinen ruotsalainen NHL-joukkueen kapteeni. Hän pelasi WHA:n runkosarjassa 295 ottelua, joissa hän teki 25 maalia ja sai 169 syöttöpistettä. WHA:n pudotuspeleissä hän pelasi 52 ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja antoi 22 maalisyöttöä. NHL:ssä hän pelasi 79 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 7 + 27.
Sjöberg kuoli 43-vuotiaana syöpään.
Eugène Monod

Eugène-Édouard Monod (16. kesäkuuta 1871 Morges, Vaud, Sveitsi – 9. marraskuuta 1929) oli sveitsiläinen arkkitehti ja olympiavoittaja.
Hän osallistui vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin, joissa voitti olympiakultaa arkkitehtuurista yhdessä Alphonse Laverrièren kanssa. Voittoteoksessaan he esittelivät nykyaikaisen stadionin rakennussuunnitelmat.
Ennen olympiakisoja Monod ja Laverrière olivat voittaneet vuotta aikaisemmin palkinnon Pariisissa järjestetyssä kansainvälisessä suunnittelukilpailussa, jossa he olivat tavanneet myös nykyaikaisten olympialaisten perustajan Pierre de Coubertinin ja saaneet kunniamaininnan "Revue Olympique" -lehteen. He osallistuivat myös Sveitsin Lausannessa sijaitsevan Chauderonin sillan sekä Geneven Reformaattorien muurin suunnitteluun.
Arkkitehtuurin lisäksi Monod kirjoitti kirjan Yhdysvaltain presidentistä Abraham Lincolnista nimeltään "Un Grand Américain, Abraham Lincoln".
Uno Ebrelius

Uno Ebrelius (1918 Väse – 15. kesäkuuta 1988) oli ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Ebrelius opiskeli vuosina 1941–1943 laulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Joseph Hislopin ja Dagmar Gustafsonin johdolla. Myöhemmin häntä opettivat A. Barut Roomassa ja Erik Werba Wienissä. Oratoriolaulajana Ebrelius debytoi Uumajassa vuonna 1943. Oopperadebyyttinsä hän teki vuonna 1955 Den Jyske Operassa Aarhusissa Erneston roolissa "Don Pasqualessa".
Vuosina 1956–1962 Ebrelius menestyi Drottningholmin linnassa erityisesti Ferrandon roolissa "Così fan tuttessa". Vuonna 1959 hän lauloi Odensen teatterissa ja vuosina 1960–1961 Tukholman kuninkaallisessa oopperassa. Hän vieraili myös Kööpenhaminassa. Yhteensä hän tulkitsi yli kolmekymmentä oopperaroolia, vaikka tulikin tunnetummaksi evankelistana Johann Sebastian Bachin passioissa. Bergenin festivaalilla Ebrelius piti liedresitaaleja.
Ebrelius oli aktiivinen myös kuoronjohtajana. Hän toimi vuosina 1947–1966 solistina ja tilapäisesti kuoronjohtajana Allmänna Sångenissa. Vuosina 1946–1949 hän teki opetustyötä lukiossa Karlstadissa ja vuosina 1949–1955 lukiossa Uppsalassa. Vuodesta 1964 kuolemaansa hän oli Tanskan kuninkaallisen konservatorion professori ja piti samanaikaisesti kursseja Malmössä. Ebrelius sai kunniatohtorin arvon Lontoosta. Hän oli vuodesta 1977 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen.
Kjell-Rune Milton

Kjell-Rune Milton (26. toukokuuta 1948 Uumaja – 2023) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta talviolympialaisissa 1972 sekä viisissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi MM-hopeaa ja kolme MM-pronssia. Seuratasolla Milton pelasi kotimaansa lisäksi Saksassa ja Norjassa.
Norrby (Särkisalo)

Norrby on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Isoluodon luoteisrannalla Bastbölen ja Suutarkylän välissä.
Norrbyn kyläalue on mäkistä. Alueen keskellä on kylän keskus, jota ympäröi peltoalueet. Norrbyn kolme kantatilaa Alatalo, Ylistalo ja Länsitalo sijaitsevat varsin lähellä toisiaan muodostaen kylän keskuksen. Kylässä on kolme huvilaa, joista 1900-luvun alun Kanervala on suurin ja alueellisesti merkittävin. Kylän rannat ovat pitkälti otettu kesäasutuskäyttöön.
Honor 4A

Honor 4A on Huawein valmistama matkapuhelin, joka kuuluu Honor-tuoteperheeseen. Puhelin julkaistiin 21. heinäkuuta 2015 Kiinassa.
Puhelimessa on 8 gigatavua flash-muistia ja 2 gigatavua RAM-muistia. Lisäksi puhelimessa on kahdeksan megapikselin takakamera ja kahden megapikselin etukamera. Prosessorina toimii Qualcommin valmistama Snapdragon 210. Akun kapasiteetti on 2 200 milliampeerituntia. Puhelimen grafiikkapiiri on Adreno 304 ja puhelimeen voi laittaa microSD-kortin (enintään 256 gigatavua).
Nestoris

Nestoris () on antiikin aikainen keraaminen juomamalja. Se tunnetaan vaasien muotona itaalisesta keramiikasta sekä eteläitalialaisesta kreikkalaisesta keramiikasta.
Nestoris oli suosittu muoto messapialaisessa keramiikassa, josta se oli peräisin. Sitä esiintyy myös eteläitalialaisissa apulialaisessa ja lukanialaisessa keramiikassa, joissa sitä tehtiin punakuviotekniikalla. Italiankielisessä tutkimuksessa vaasimuoto tunnetaan myös nimellä "trozzella".
Nestoriksesta oli useita eri muotoja. Yhteistä niille on se, että vaasissa on kaksi pystysuuntaista kädensijaa, jotka nousevat huulen yläpuolella, ja joskus myös kaksi vaakasuuntaista kädensijaa. Pystysuuntaiset kädensijat on usein koristeltu pyöreillä kiekoilla. Jalka on joskus varrellinen.
Oon

Oon (, ’muna’) on antiikin aikainen keraaminen, munanmuotoinen astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Oon oli melko harvinainen vaasityyppi. Oon-vaaseja käytettiin oletettavasti hajusteöljyjen tai muiden hajusteiden säilyttämiseen. Niitä, samoin kuin oikeita munia, jätettiin muun muassa hautoihin.
Oon on muodoltaan pienikokoinen ja nimensä mukaisesti munanmuotoinen vaasi. Munassa on reikä toisessa päässä ja joskus myös kansi. Joissakin munissa on reikä kummassakin päässä. Ei ole varmuutta, onko tällaisia viimeksimainittuja munia koskaan käytetty minkään aineen säilyttämiseen, sillä ne ovat siihen epäkäytännöllisiä. Ooneissa esiintyy sekä mustakuvio- että punakuviotekniikalla tehtyä koristelua.
Arne Carlsson

Arne Carlsson (s. 5. tammikuuta 1943 Uppsala) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Grenoblen talviolympialaisissa 1968 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti neljä MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Carlsson edusti seuratasolla Almtuna IS:ää, Västra Frölunda IF:ää ja Södertälje SK:ta.
Alphonse Laverrière

Alphonse Laverrière (16. toukokuuta 1872 Carouge, Geneven kantoni, Sveitsi – 11. maaliskuuta 1954 Lausanne, Vaud, Sveitsi) oli sveitsiläinen arkkitehti ja olympiavoittaja.
Hän osallistui yhdessä kollegansa Eugène Monodin kanssa vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin, joissa he voittivat olympiakultaa arkkitehtuurista. Voittoteos käsitteli nykyaikaisen urheilustadionin rakennussuunnitelmia.
Sveitsissä Laverrière ja Monod suunnittelivat yhdessä muiden arkkitehtien kanssa Lausannen Chauderonin sillan sekä Geneven Reformaattorien muurin. He menestyivät myös vuoden 1911 Pariisin kansainvälisessä arkkitehtuurikilpailussa, jonka ohessa heidän tuotoksiaan esiteltiin "Revue Olympique" -lehdessä ja he tapasivat nykyaikaisten olympialaisten perustajan Pierre de Coubertinin.
Laverrière suunnitteli myös Lausannen Bel-Air-tornin (rakennettu vuonna 1932) sekä vuosina 1922–1951 Bois-de-Vaux’n hautausmaan, jonne hänet haudattiin maaliskuussa 1954.
Perirrhanterion

Perirrhanterion (, joskus ) on antiikin aikainen keraaminen vihkivesiastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Perirrhanterionia käytettiin temppeli- ja pyhäkköalueilla rituaaliseen puhdistautumiseen sekä vihkiveden pirskottamiseen uhrien päälle. Malli palautuu itäisiin esikuviin, ja oli käytössä antiikin Kreikassa ainakin arkaaisen kauden alkupuolella 600-luvulla eaa.
Perirrhanterion on muodoltaan laakea vesiastia, jota kannattelee yleensä joukko naishahmojen tai leijonien muotoisia tukijalkoja.
Astian nimeen liittyen tunnettiin käsite "perirrhantēria agorās" (), joka viittasi agoran vihkivedellä pirskotettuun osaan.
Henry Francis Lyte

Henry Francis Lyte (1. kesäkuuta 1793 Ednam, Skotlanti – 20. marraskuuta 1847 Nizza, Sardinian kuningaskunta) oli skotlantilainen anglikaanisen kirkon pappi, teologi ja virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Henry F. Lyte syntyi Skotlannissa. Hän sai koulutuksensa Dublinin Trinity Collegessa. Jo opiskeluaikanaan hän kirjoitti palkittuja runoja. Hän valmistui 1814, vihittiin papiksi 1815 ja sai ensimmäisen virkansa lähellä Wexfordia Irlannissa. Vuonna 1817 hän muutti Marazioniin, Cornwalliin. Sieltä hän siirtyi vuonna 1819 Lymingtoniin, ja vuonna 1823 hänet nimitettiin Lower Brixhamiin, Devoniin, missä hän oli pappina kuolemaansa saakka.
Koko elämänsä ajan hän kärsi heikosta terveydestä ja vietti usein aikaa Manner-Euroopassa saadakseen helpotusta vaivoihinsa. Vuoteen 1840 mennessä Lyte vietti suuren osan ajastaan ​​lämpimämmässä ilmastossa Ranskassa ja Italiassa. Hän joutui luopumaan työstään 1847. Matkalla Roomaan hän kuoli Nizzassa keuhkotuberkuloosiin ja hänet haudattiin siellä englantilaiseen hautausmaahan 20. marraskuuta 1847.
Lyten runoilijanlahjat olivat ilmenneet jo opiskeluaikana, ja hän on kirjoittanut lähes 300 virttä ja julkaisi kaksi runokirjaa. Hänen tunnetuin virtensä on "”"Abide with me: fast falls the eventide” (suom. Oi Herra, luoksein jää). Sen synnystä on useita erilaisia kertomuksia. Kauan on kerrottu, että hän olisi kirjoittanut sen 4. syyskuuta 1847, saman päivän iltana, jolloin hän vietti jumalanpalvelusta viimeisen kerran seurakunnassaan ja että hän antoi virren tekstin ja melodian perheensä jäsenille. Virren tekstin viittaukset vuoroveteen (eventide) ja jäähyväistunnelma voisivat viitata tähän. Kuitenkin todennäköisempää on, että hän oli kirjoittanut sen aikaisemmin Berry Headissa, jossa hän vietti kesäänsä toipilaana. Virren julkaisi hänen tyttärensä Anna Maria Maxwell Hogg 1850 kirjassa "Remains of the late Henry Francis Lyte". 
Virsi on tullut tunnetuksi ja paljon käytetyksi englanninkielisessä maailmassa, niin kirkollisissa kuin maallisissa tilanteissa. Se on ennen muuta iltavirsi, mutta sitä käytetään yleisesti hautajaisvirtenä. Yhä edelleen sitä lauletaan vuosittain jalkapallo-ottelussa, kun Cup Final -ottelu pelataan Wembleyn stadionilla. 
Virsi on tunnettu maailmanlaajuisesti. Alkuaan siinä on ollut kahdeksan säkeistöä, mutta eri kirjoissa siitä on säkeistömäärältään erilaisia versioita, yleisimmin viisi säkeistöä. Yleisimmin sitä lauletaan William Henry Monkin (1823–1889) sävelmällä, joka tunnetaan nimellä "Ev­en­tide".
Lyten virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Cantemus 
Seurakunta laulaa
Plemokhoe

Plemokhoe () on antiikin aikainen keraaminen hajusteastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Plemokhoen suhde eksaleiptroniin ja kothoniin on epäselvä. Se saattoi olla synonyymi näille vaasimuodoille, tai nimitys eräällä eksaleiptronin tyypille.
Historia ja käyttö.
Plemokhoea käytettiin hajusteiden ja öljyjen säilyttämiseen sekä henkilökohtaista käyttöä, kuten kylpyjä, sekä uskonnollisia seremonioita varten. Vaasimaalauksissa plemokhoe esiintyy myös yhtenä hautalahjoista, joita naiset toivat haudoille. Muoto tunnetaan viimeistään arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. ja säilyi käytössä ainakin klassiselle kaudelle 400-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle.
Athenaioksen mukaan plemokhoe-nimistä astiaa käytettiin Eleusiin mysteereissä niiden viimeisenä päivänä. Tuolloin yksi plemokhoe laitettiin itäpuolella ja toinen länsipuolelle, ja lopulta ne kaadettiin samalla, kun lausuttiin salaisia sanoja. Muiden antiikin lähteiden mukaan plemokhoea käytettiin myös ateenalaisissa hautausriiteissä, jossa vainajalle tuotiin viiniä, maitoa, öljyä, vettä ja hajusteita. Vaasin nimi tulee sanasta "plēmē" (), ’tulva-vuoksi’.
Muoto.
Plemokhoe on muodoltaan kannellinen vaasi, jossa on leveä mutta matala maljaosa, sisäänkääntynyt reuna ja korkealla varrella varustettu alaspäin levenevä jalka. Kannessa on varrellinen kahva. Reuna esti oletettavasti nesteiden läikkymisen. Saven lisäksi plemokhoeja tehtiin myös muun muassa marmorista.
Björn Palmqvist

Björn Palmqvist (s. 15. maaliskuuta 1944) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta olympialaisissa vuosina 1968 ja 1972 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Vuoden 1972 olympiaturnauksessa hän teki viisi maalia, joista yhden maalin 3–3-tasapeliin päättyneessä ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja kaksi maalia 3–4-tappioon päättyneessä ottelussa Suomea vastaan. Palmqvist edusti seuratasolla pisimpään Djurgårdens IF:ää sekä lisäksi Alfredshems IK:ta, Modo Hockeyta, IF Björklöveniä ja Haninge HC:tä.
Shisō

Shisō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa ja rajautuu luoteessa Okayaman ja Tottorin prefektuureihin. Kaupungin alue on pääosin Chūgokuvuoristoa, ja siellä kohoavat prefektuurin korkeimmat huiput Hyōno, Mimuro ja Ushiro. Etelään Harimanmereen laskeva Ibojoki virtaa kaupungin halki. Shisōssa on 37 260 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 658,54 neliökilometriä.
Shisō on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen neljä Shisōn piirikunnan maaseutukaupunkia, Chikusa, Haga, Ichinomiya ja Yamasaki. Kaupungin keskusta on Yamasakissa, joka sijaitsee Ibojoen kapealla tasangolla Shisōn eteläosassa. Asutus alueella on vanhaa, ja sieltä on löytynyt suurimittakaavaisia arkeologisia jäänteitä Jōmon-kaudelta lähtien. Siellä sijaitsee myös Iwa-jinjan šintolainen pyhäkkö, jo varhain yksi seudun merkittävimmistä uskonnollisista keskuksista, josta tehtiin Hariman provinssin pääpyhäkkö ("ichinomiya"). Sengoku-kaudella sinne rakennettiin Chōsuisanin linna, jonka Toyotomi Hideyoshi tuhosi vuonna 1580. Tämän jälkeen syntyi Yamasakin kaupunkiasutus, joka kehittyi Edo-kaudella oman daimiokuntansa linnanaluskaupunkina. Merkittäviä elinkeinoja ovat vanhastaan olleet raudan tuotanto Chikusajoen yläjuoksulla, metsätalous ja puusepäntyöt. Nykyisin luontomatkailu muodostaa tärkeän tulonlähteen.
Shisōn rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Iwan pyhäkön lisäksi vuonna 1527 rakennettu Mikatan pyhäkkö, joka on valittu Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Osa kaupungista sijaitsee Hyōnosenin–Ushiroyaman–Nagisanin puolikansallispuiston alueella. Siellä on myös kaksi prefektuurin luonnonpuistoa: Seppiko-Mineyama ja Onzui-Chikusa, joka tunnetaan japanintammien ja japaninpyökkien muodostamasta aarnimetsästä. Muita luonnonnähtävyyksiä ovat esimerkiksi useat vesiputoukset, jokilaaksot ja Chikusan ylänköalue.
Hans Lindberg

Hans Lindberg (s. 16. tammikuuta 1945 Gävle) on ruotsalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sapporon talviolympialaisissa 1972 sekä neljästi MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Lindberg edusti seuratasolla kausina 1961–1972 Brynäs IF:ää, kausina 1972–1974 AIK:ta ja kaudella 1974–1975 IF Björklöveniä. Hän voitti Brynäsin joukkueessa seitsemän kertaa Ruotsin-mestaruuden.
Lempinimellä "Virus" tunnettu Lindberg toimi pelaajauransa jälkeen Ruotsin ja Sveitsin maajoukkueiden sekä useiden seurajoukkueiden päävalmentajana.
Tetramorium smaug

Tetramorium smaug on muurahaisten (Formicidae) heimoon ja pistinmuurahaisten (Myrmicinae) alaheimoon kuuluva hyönteislaji. Lajia tavataan Madagaskarissa, ja se elää kasvillisuudessa. Sen kuvasivat tieteelle ensimmäisen kerran Hita Garcia ja Fisher vuonna 2012.
"Tetramorium smaug" on nimetty J. R. R. Tolkienin "Hobitti eli sinne ja takaisin"-kirjan pääantagonisti lohikäärme Smaugin mukaan.
Josh Brown

Josh Brown (s. 21. tammikuuta 1994 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelaava Brown edustaa NHL-seura Edmonton Oilersia.
Florida Panthers varasi Brownin vuoden 2013 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella. Syyskuussa 2020 Brown siirtyi Panthersista Ottawa Senatorsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2020 varaustilaisuudessa. Lokakuussa 2020 Brown teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Senatorsin kanssa. Maaliskuussa 2022 Senators kauppasi Brownin Boston Bruinsiin vaihdossa Zach Senyshyniin ja viidennen kierroksen varausvuoroon. Kesällä 2022 Brown teki kaksivuotisen pelaajasopimuksen Arizona Coyotesin kanssa.
Kausien 2018–2025 aikana Brown on pelannut 298 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 35 tehopistettä.
Stig-Göran Johansson

Stig-Göran Johansson (18. heinäkuuta 1943 Surahammar – 20. huhtikuuta 2002 Södertälje) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sapporon talviolympialaisissa 1972 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kolme MM-pronssia. "Stisse" Johansson edusti seuratasolla Surahammars IF:ää kausina 1958–1963 ja Södertälje SK:ta kausina 1963–1978.
Jean Zimmer

Jean Zimmer (s. 6. joulukuuta 1993 Bad Dürkheim, Rheinland-Pfalz) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelaa Bundesliigan Fortuna Düsseldorfissa. Hän on pelipaikaltaan useimmiten oikea laitapuolustaja. Zimmer nousi Kaiserslauternin edustusjoukkueeseen syksyllä 2013 ja on ennen Düsseldorfiin siirtymistään edustanut myös Stuttgartia. Hän on kesäkuun 2020 loppuun mennessä pelannut 1. Bundesliigassa kausina 2018–2020 Fortuna Düsseldorfin joukkueessa 35 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän on 2. Bundesliigassa pelannut 106 ottelua ja tehnyt kuusi maalia.
Jan Zimmer

Jan Zimmer voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Lars-Göran Nilsson

Lars-Göran Nilsson (s. 9. maaliskuuta 1944 Vuollerim) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta olympialaisissa vuosina 1968 ja 1972, Kanada-cupissa 1976 sekä seitsemän kertaa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kolme MM-pronssia. Nilsson edusti seuratasolla pisimpään, kausina 1964–1979 Brynäs IF:ää ja voitti joukkueessa kahdeksan kertaa Ruotsin-mestaruuden.
Brynäs IF on jäädyttänyt Nilssonin pelinumeron 10.
Roger Olsson

Roger Olsson (s. 30. tammikuuta 1944 Västerås – 2024) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Grenoblen olympialaisissa 1968 ja kaksissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi MM-hopeaa. "Viking" Olsson edusti seuratasolla kausina 1960–1964 Västerås IK:ta, kausina 1964–1976 Västra Frölunda IF:ää ja viimeiset pelivuotensa alemmilla sarjatasoilla Hanhals BK:ta.
Sumoto

Sumoto () on Japanin kaupunki Awajin saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se käsittää Awajin keskiosan ja on saaren taloudellinen ja poliittinen keskus. Idässä se rajautuu Osakanlahteen, lännessä Seton sisämeren Harimanmereen. Kaupunki on rakentunut Osakanlahteen laskevan Sumotojoen suulle. Sumotossa on 43 289 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 182,38 neliökilometriä.
Sengoku-kaudella Sumotoa hallitsi Atagi-klaani Mikumavuorella kohoavasta Sumoton linnasta käsin. 1500-luvun lopulla se joutui Wakisaka-klaanin haltuun, ja myöhemmin Edo-kaudella se kehittyi linnanaluskaupunkina ja paikallisena hallinnollisena keskuksena ("jin’ya") Hachisuka-klaanin vasallien hallussa. Meiji-kaudella kaupunkiin syntyi tekstiiliteollisuutta ja sen satamaa nykyaikaistettiin. Toisen maailmansodan jälkeen sinne sijoittui myös elektroniikkateollisuutta sekä maidon ja naudanlihan tuotantoa. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään myös esimerkiksi riisiä, koristekukkia, vihanneksia ja "mikan"-mandariineja, rannikkoalueilla tuotetaan "nori"- ja "wakame"-merilevää. Kaupunkioikeudet Sumotolle myönnettiin vuonna 1940. Siihen liitettiin Goshikin maaseutukaupunki vuonna 2006.
Sumoton rannikko on kehittynyt matkailukohteena, ja monet siellä sijaitsevat maisemiltaan kauniit alueet, kuten Mikumavuori ja Yuran rannikkoseutu, kuuluvat Seton sisämeren kansallispuistoon. Matkailijoita alueelle houkuttelee myös esimerkiksi Sumoto-onsenin kuuma lähde. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu Sumoton linnan raunioiden lisäksi Senvuorella sijaitseva Senkō-jin buddhalainen temppeli. Kashiwabaravuori tunnetaan vuorostaan japaninmakakien esiintymisalueena, ja sinne on rakennettu niiden katseluun tarkoitettu keskus. Sumotosta on lauttayhteys muun muassa Kansain kansainväliselle lentoasemalle Osakanlahden toisella puolella.
Giovanni Pellegrini

Carlo Giovanni Battista Pellegrini (1866–1937) oli italialainen taidemaalari ja olympiavoittaja.
Pellegrini opiskeli maalaustaidetta Milanon Accademia di Belle Arti di Breran -oppilaitoksessa ja asettui sitten asumaan Sveitsiin Geneveen, jossa maalasi usein öljyväreillä ja temperalla talvisia maisemia Engadinista.
Hän osallistui vuoden 1912 Tukholman olympialaisiin, joissa voitti olympiakultaa maalaustaiteesta talviurheilua käsittelevällä friisimaalauksellaan "Winter Sports". Jugendtyylisessä teoksessa esiintyi värikkäisiin talviasuihin pukeutuneita ihmisiä, jotka harrastivat talviurheilulajeja lumisella jäätiköllä. Hän lahjoitti kultamitalinsa Comon maakunnan Erban kylän Fasistiselle yhteisölle vuonna 1935.
Kaarlo Artturi Järvilehto

Kaarlo "Artturi" Järvilehto (ent. Sjölund) (29. joulukuuta 1886 Kauhajoki – 21. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja hovioikeudenneuvos. 
Artturi Järvilehto syntyi Kauhajoella kansakoulunopettaja Karl Fredrik (Kaarlo) Järvilehdon ja vaimonsa Vilhelmiinan perheen kolmantena lapsena. Artturi Järvilehto kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja suoritti oikeustutkinnon 1910. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1913 ja pääsi seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden kanslistiksi. Hän yleni hovioikeuden notaariksi jo seuraavana vuonna ja viskaaliksi 1920. Hovioikeuden asessoriksi hänet nimitettiin vuonna 1923 ja 1932 hän sai hovioikeudenneuvoksen tittelin. 
Vuosina 1927–1939 Järvilehto toimi Jääkäripataljoona 1:n ja 2:n sotatuomarina ja vuosina 1939–1940 II Armeijakunnan sotatuomarina. 1940 hänet nimitettiin vanhemmaksi sotaylituomariksi. Vuosina 1941–1944 Järvilehto toimi Viipurin sotilashallinnon päällikkötuomarina ja 1944–1945 Päämajan ja Pääesikunnan päällikkötuomarina.
Siviilissä hän toimi Viipurin Kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1930 ja vuodesta 1946 Hauhon tuomiokunnan tuomarina.
Harrastuksenaan hän toimi Karjalan laulun puheenjohtajana vuosina 1932–1946 ja tämän jälkeen sen kunniapuheenjohtajana.
Artturi Järvilehto oli naimisissa Aune Kerttu Korjosen (1892–1954) kanssa vuodesta 1916 ja heillä oli kaksi lasta: Aune (s. 1919) ja Eero Veikko Artturi (s. 1921).
Artturi Järvilehdolle on myönnetty Vapauden ristin 4.luokan risti sekä tammenlehvien että miekkojen kera sekä 3.luokan risti miekkojen kera sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki.
Topias Vilén

Topias Vilén (s. 1. huhtikuuta 2003 Lahti) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsin AHL-farmijoukkue Utica Cometsissa.
Ura.
Seuraura.
Vilén aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana hollolalaisessa Pelicans 2000:ssa. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kiekkoreippaaseen ja sieltä edelleen Pelicansiin. Kaudella 2017–2018 Vilén oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+10=14. Ylemmässä jatkosarjassa hän teki maalin ja antoi kolme maalisyöttöä.
Kaudella 2019–2020 Vilén debytoi miesten peleissä. Hän pelasi alkukauden pääasiassa Pelicansin A-nuorissa. Vain 16-vuotias Vilén pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 18. tammikuuta 2020 JYPiä vastaan. Hänet merkittiin heti Pelicansin ykköspuolustajapariin vasta neljättä liigaotteluaan pelanneen Matias Rajaniemen viereen. Vilén sai ottelussa jääaikaa 15.06 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. Vilén pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa tehden yhden syöttöpisteen.
Vilén teki huhtikuussa 2020 kaksivuotisen Pelicansin kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän teki liigauransa avausmaalin uransa kuudennessa ottelussa kauden 2020–2021 kymmenennellä kierroksella 30. lokakuuta 2020 Ässiä vastaan. Vain 17-vuotias Vilén murtautui kauden aikana miesten peleihin ja hän pelasi SM-liigassa varsinaisen tulokaskautensa aikana 35 runkosarjaottelua tehopistein 4+7=11, kunnes runkosarjan lopulla Pelicans päästi Vilénin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuihin. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua lainalla Pelittojen Mestis-joukkueessa.
New Jersey Devils varasi Vilénin viidennellä kierroksella vuorolla numero 129. . Heinäkuussa 2021 hänen sopimustaan Pelicansin kanssa jatkettiin vuodella kevääseen 2023 saakka. Toukokuussa 2022 Vilén teki Devilsin kanssa kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Samana päivänä Pelicans vahvisti hänen jatkavan joukkueessa lainalla kaudella 2022–2023. Vilén teki läpimurtonsa SM-liigassa, kun hän teki runkosarjassa 41 ottelussa tehot 9+8=17. Vilén oli Pelicansin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Pudotuspeleissä hän pelasi 18 ottelua tehopistein 4+5=9. Vilén voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. SM-liigakauden päätyttyä hän liittyi toukokuussa 2023 AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen. Vilén pelasi siellä yhden pudotuspeliottelun.
Maajoukkueura.
Vilén pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2023. Hän toimi valmistavissa otteluissa myös Suomen varakapteenina. Vilén pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina. Vilén pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä hän on pelannut 22 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Muuta.
Vilénin isoveli Elias pelaa hyökkääjänä Pelicansin SM-liigajoukkueessa. Veljekset pelasivat pääsääntöisesti joukkuetovereina Pelicansin B-nuorista SM-liigaan. He viettivät lapsuutensa Lahden Kärpäsessä.
Otavan sataman rautatieasema

Otavan sataman rautatieasema () on rautatieliikennepaikka liikenteeltä suljetulla Otavan satamaradalla Otavan taajamassa Mikkelissä. Satamarata rakennettiin vuosina 1890–1891 ja asema avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1891. Asemarakennus rakennettiin ilmeisesti samaan aikaan radan kanssa ja sitä laajennettiin vuonna 1919. Aseman ulkoasussa on tapahtunut muutoksia. Vaikka satamarata olikin pääasiassa puutavarankuljetusta varten, asemalla oli henkilöliikennettä ainakin vuosina 1923–1931. Asema on yksi Museoviraston luokittelemista valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Tahir Aydoğdu

Tahir Aydoğdu (s. 1959 Istanbul) on turkkilainen muusikko. Hänen instrumenttinsa on kielisoitin kanun. Hänen musiikkiinsa on turkkilaisten musiikkiperinteiden lisäksi vaikuttanut esimerkiksi jazz. Hän on työskennellyt esimerkiksi Modern Folk Üçlüsü -kokoonpanossa, jonka kanssa on esiintynyt sellaisissa maissa kuin Italiassa, Pakistanissa, Malesiassa, Venäjällä, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Aydoğdu on myös kirjoittanut musiikkiaiheista, toiminut opetustehtävissä ja johtanut Ankaran radiossa turkkilaisen perinnemusiikin osastoa.
Elämä ja ura.
Aydoğdun ensimmäinen musiikinopettaja oli ammattimuusikkoisä Gültekin Aydoğdu. Aydoğdu valmistui Lähi-idän teknillisen yliopiston fysiikan laitokselta vuonna 1983, jolloin sai nimityksen Ankaran radion turkkilaisen musiikin yhtyeeseen kanuninsoittajana. Modern Folk Üçlüsün kanssa tekemänsä kahdeksanvuotisen työn ohella Aydoğdu on esimerkiksi kiertänyt kansainvälisesti Asiaminor Jazz Ensemblen kanssa. Hän on kokoonpanon kanssa julkaissut monia levyjä, joihin ovat kuuluneet "Along the Street" (1991), "Longanova" (1997) ja "Cat's Dream" (1998). Vuonna 1999 hän perusti uuden yhtyeen, Ensemble Ancyran. Aydoğdun muiden yhteistyökumppaneiden joukossa ovat olleet Cinuçen Tanrıkorur, Yıldız İbrahimova, Eric Vaarzon Morel, Turgay Erdener, Rengim Gökmen, Şefik Kahramankaptan ja Anatolialainen jousikvartetti.
Aydoğdu on soittanut instrumenttiaan Selman Adan baletissa "Ali Baba &amp; Forty Kharamies" ja Turgay Erdenerin baletissa "Afife". Hän myös sovitti musiikin "Harem"-balettiin, jonka koreografian teki Merih Çimenciler.
Aydoğdu on muun musiikillisen toimintansa ohessa johtanut turkkilaiskuoroja ja jatkanut esiintymistä Ankaran radiossa. Hän on pitänyt seminaareja esimerkiksi Hannoverin musiikki-, teatteri- ja mediayliopistossa, Lähi-idän teknillisessä yliopistossa (Ankara), Gazin yliopistossa (Ankara) ja Selçukin yliopistossa (Konya).
Anni Alakoski

Anni Alakoski (s. 21. marraskuuta 1997 Reisjärvi) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on edustanut Reisjärven Pilkettä, Kainuun Hiihtoseuraa ja keväästä 2025 alkaen Ylivieskan Kuulaa. Häntä valmentaa Mikko Virtanen. Alakosken äiti on Anne Alakoski (o.s. Piispanen), joka on Suomen ensimmäinen hopeasompavoittaja vuodelta 1972.
Ensimmäisen yleisen sarjan SM-mitalin Alakoski saavutti parisprintissä 2020, pronssia Kainuun Hiihtoseuran joukkueessa yhdessä Anne Kyllösen kanssa Suomen-mestaruuskilpailussa 2020. Hän saavutti parisprintissä SM-hopeaa 2021 ja pronssia 2022 sekä voitti Suomen-mestaruuden 2024.
2020–2024 kausilla Alakoski kuului Hiihtoliiton B-maajoukkeseen, kaudella 2024–2025 ja 2025–2026 Team Electrofit valmennusryhmään. Joulukuussa 2023 Alakoski voitti 10 km Skandinavia Cupin kilpailun Vuokatissa, ja sijoittui SM hiihtojen 20 km kilpailussa Vantaalla neljänneksi. Maailmancupin sprinttihiihdossa Ruotsin Ulricehamnissa tammikuussa 2021 Alakoski hiihti ensimmäisen kerran maailmancup-pisteille sijoituttuaan 30:nneksi. Parhaimmillaan Alakoski on ollut 22:s Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022.
Xiao Suhua

Xiao Suhua (, s. 1937 Moskova) on kiinalainen koreografi ja tanssipedagogi.
Suhua syntyi Moskovassa kiinalaisten kommunistien lapsena ja opiskeli Neuvostoliiton tanssiakatemioissa. Hänen perheensä palasi kotimaahansa kommunistisen Kiinan perustamisen (1949) jälkeen. Xiao aloitti uransa Kiinan ja Neuvostoliiton välisessä kulttuurivaihdossa, jonka parissa työskenteli 1960-luvun alun Kiinan ja Neuvostoliiton välirikkoon saakka. Hän selviytyi kulttuurivallankumouksen aikaisista vainoista. Koreografioissaan Xiao on yhdistänyt kiinalaiset kansantarut ja venäläiset tanssityylit. Hän on usein tehnyt yhteistyötä Juri Grigorovitšin kanssa. Hän on Pekingin tanssiakatemian professori.
Helena Böhlau

Helena (Helene) Böhlau, myös: Helene al Raschid Bey, (1856 tai 1859 − 1940) oli saksalainen kirjailija. Hän oli naimisissa Al Raschid Beyn kanssa, ja he asuivat Konstantinopolissa, josta muuttivat Müncheniin. Hän on julkaissut sarjan rohkean realisminsa, osuvan luonteenkuvauksensa ja tunteikkuutensa vuoksi merkittäviä romaaneja ja novelleja, esimerkiksi "Das Recht der Mutter", "Der Rangierbahnhof" (1896), "Halbtier" (1899), "Das Haus zur Flamm" (1907).
Böhlaun puoliso Friedrich Arnd kääntyi jo ennen avioliittoa juutalaisuudesta islamiin ja otti käyttöön nimen Omar al Raschid Bey. Pariskunta asui vuoden verran Konstantinopolissa.
Erik Bøgh

Erik Bøgh (1822−1899) oli tanskalainen kirjailija, kevyt tarinoija ja vaudevillejen kirjoittaja. Hänen teoksistaan mainittavia ovat sarja komedioita, jotka on julkaistu seitsenniteisenä "Dramatiske arbejder", humoristisia esitelmiä "Syv forelæsninger", "Otte nye forelæsninger" ynnä muuta. Bøgh on kirjoittanut myös omaelämäkerralliset teokset "Erindringer fra mine unge dage" ja "Min ferste forfattertid".
Ludvig Bødtcher

Ludvig Adolf (Ludwig Adolph) Bødtcher (1793−1874) oli tanskalainen runoilija. Hän oleskeli paljon Italiassa. Hän julkaisi ainoastaan kaksi runokokoelmaa. Niistä huokuu herkkä elämän ja elämänkauneuden ilo. Hänen runoelmansa ovat ilmestyneet kokoelmana "Digte, ældre og nyere".
Nexus 6P

Nexus 6P on Googlen Nexus-sajaan kuuluva älypuhelin, jonka on valmistanut Huawei. Se julkaistiin vuonna 2015. Älypuhelimessa on 5,7 tuuman näyttö ja sormenjälkilukija. Puhelimen takakuori on metallia, ja sen käyttöjärjestelmä on Android 6.0 Marshmallow. Tallennustilaa on 32, 64 tai 128 gigatavua. Puhelimen etukameran tarkkuus on 8 megapikseliä ja takakameran 12 megapikseliä. Suoritin on Qualcommin Snapragon 810.
Taika

Taika tai taikuus voi tarkoittaa seuraavia:
Wilhelm Bölsche

Wilhelm Bölsche (2. tammikuuta 1861 – 30. elokuuta 1939) oli tuottelias saksalainen kirjailija, jonka yleistajuiset, kehitysoppia käsittelevät teokset saavuttivat aikanaan laajan lukijakunnan. Niistä mainittavia ovat "Entwicklungsgeschichte der Natur" (1883−1896, 2 osaa) ja "Liebesleben in der Natur" (1898−1900, 2 osaa). Suomeksi on käännetty muun muassa "Charles Darwin. Elämäkerrallinen kuvaus", "Ihmisen polveutuminen" ja "Eläinten sukupuu".
Nyrkkeily ilman hanskoja

Historia.
Nyrkkeily ilman hanskoja on nyrkkeilyn alkuperäinen muoto, joka on läheistä sukua muinaisille kamppailulajeille. Siihen sisältyy kahden henkilön ottelu ilman hanskoja tai muita käsipehmusteita. Bill Richmond oli yhdysvaltalainen entinen orja ja eräs menestyneimmistä tuon ajan nyrkkeilijöistä. Viimeisen kerran nyrkkeilyn maailmanmestaruudesta oteltiin ilman hanskoja 1889 John L. Sullivanin ja Jake Kilrainin välillä. Ottelu päättyi 75. erässä Sullivanin voittoon.
Lajin elpyminen nykyaikana.
Kesällä 2018 Cheyennen kaupungissa, Wyomingin osavaltiossa, Yhdysvalloissa järjestettiin ensimmäinen laillinen paljaskäsin käyty nyrkkeilytapahtuma.
Paljaskäsinyrkkeily populaarikulttuurissa.
Hanskatonta nyrkkeilyä on mm. elokuvissa "Haastaja [Hard Times]" (1975) &amp; "Mies San Fernandosta [Every Which Way but Loose]" (1978) ja "Lällärit lakoon [Any Which Way You Can]" (1980).
Lajin vaarat.
Ottelija Justin Thornton kuoli viikkojen sairaalassa virumisen jälkeen, tultuaan tyrmätyksi elokuun 20. päivä 2021.
Lyyli Heinonen

Agnes Lydia (Lyyli) Heinonen (21. tammikuuta 1889 Viipurin maalaiskunta – 6. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kommunisti, vasemmistolaisen naisliikkeen vaikuttaja ja toimittaja.
Lyyli Heinosen isä oli muurari ja äiti karjakko. Hän kävi Tiiliruukin kansakoulun, jossa opettaja Hilja Pärssinen sai hänet kiinnostumaan työväen- ja naisasiasta. Koulun jälkeen Heinonen työskenteli ompelijana, kutojana ja leikkaajana. Hän osallistui vuoden 1905 suurlakkoon ja oli mukana ammattiyhdistystoiminnassa sekä työväenliikkeen nais- ja nuorisojärjestöissä.
Heinonen ei osallistunut vuoden 1918 sisällissotaan, mutta avusti sen jälkeen piiloutuneita punaisia ja hankki ruokaa vankileireillä olleille. Hän joutui tuolloin ensimmäisen kerran kuulusteltavaksi ja poliittisesti epäiltyjen joukkoon. Heinonen liittyi vuonna 1919 Suomen Kommunistiseen Puolueeseen ja oli 1920-luvun alussa mukana Viipurin julkisissa vasemmistolaisissa työväenjärjestöissä. Heinonen pidätettiin vuonna 1923 ja kahta vuotta myöhemmin hän sai puolentoista vuoden vankeustuomion valtiopetoksesta syytettynä. Heinonen työskenteli "Työ"-lehden toimituksessa ja "Työläis- ja talonpoikaisnaisten lehden" toimittajana vuodesta 1929.
Heinonen pidätettiin uudelleen vuonna 1930 ja hän sai viiden vuoden vankilatuomion. Vapauduttuaan hän jatkoi toimintaansa kommunistisessa liikkeessä vastaten nais- ja ammattiyhdistysasioista SKP:n keskuskomitean epävirallisena jäsenenä. Jatkosodan aikana Heinonen oli pidätettynä niin sanotussa turvasäilössä.
Vapauduttuaan syksyllä 1944 Heinonen toimi SKP:n keskeisissä päättävissä elimissä, oli perustamassa Suomen Naisten Demokraattista Liittoa ja toimitti sen lehteä "Uutta Naista" kuolemaansa saakka. Hän työskenteli Lomaliiton naissihteerinä, toimi Parasta Lapsille -yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana, kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon ja hoiti muita luottamustehtäviä.
Samuel Columbus

Samuel Jonae Columbus, (s. 24. huhtikuuta 1642 Husby, Taalainmaa, Ruotsi – 8. heinäkuuta 1679) oli ruotsalainen kirjailija, kieliteoreetikko ja -tutkija sekä virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Columbus oli kotoisin papin poika, Taalainmaalta. Hän opiskeli Upsalan yliopistossa klassisia ja itämaisia kieliä. Opinnot Olaus Rudbeckin johdolla saivat hänet kiinnostumaan myös luonnontieteistä ja musiikista. Hän kirjoitti tilapäisrunoja latinaksi ja kreikaksi. 1665 hän osallistui yliopiston rehtoria vastaan suunnattuun kahakkaan ja joutui vankilaan kolmeksi kuukaudeksi, josta hän vapautui kirjoitettuaan kuningas Kaarle XI:ta ylistäviä runoja.
Opintojensa jälkeen hän toimi mm. yksityisopettajana, kielten tutkijana ja runoilijana. 1670-luvun alussa hänestä tuli liikemies Jakob Reenstiernan poikien kotiopettaja Tukholmassa, ja hän sai mahdollisuuden pitkään matkaan Eurooppaan liikemiehen poikien seuralaisena. Ennen matkalle lähtöä hän julkaisi runoteokset "Den bibliske Werlden", joka kuvasi ihmisen historiaa luomisesta viimeiseen tuomioon sekä "Odae Sveticae", jossa oli lauluja, jotka kuvasivat hänen mukaansa ”maailman luonnetta ja ihmisen tilaa”. Hän viipyi kaksi vuotta Pariisissa jossa hän valmisteli kirjaa "En Swensk Orde–Skötsel", joka oli kielitieteellinen esitys ruotsin kielestä. 1678 hän palasi Ruotsiin, mutta kuoli muutaman kuukauden kuluttua.
Columbuksen runokirjassa ”"Odæ sveticæ. Thet är, någre werldsbetrachtelser, sång-wijs författade"” oli viimeisenä virsi ”Nu haver denna dag alltefter Guds behag”. Virren esikuvina voidaan nähdä latinankieliset hymnit Te lucis ante terminun ja Christe qui lux et dies ja se on kirjoitettu harvinaiseen kuusisäkeiseen jambi-runomittaan. Virteen liittyi Tukholman sen ajan merkittävimmän muusikon, Saksalaisen kirkon urkurin ja hovikapellimestarin Gustaf Dübenin sävelmä, jolla virttä lauletaan edelleen ja se on samassa muodossa kuin se julkaistiin ensimmäistä kertaa. Ruotsin Nationalencyklopedin tietosanakirja on todennut, että tämä Dübenin sävelmä on epätavallinen yritys soveltaa ruotsalaiseen 1600-luvun runoon piirteitä italialaisesta resitatiivista, saksalaisesta kenraalibassolaulusta ja ranskalaisesta tanssimusiikista. 
Virsi on Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 503 "Taas päättyy päivämme" Anna-Maija Raittilan 1999 tekemänä suomennoksena.
Johan Börjesson

Johan Börjesson (22. maaliskuuta 1790 Tanum − 6. toukokuuta 1866 Uppsala) oli ruotsalainen pappi ja kirjailija. Hän kuului alkuaan fosforisteihin ja kirjoitti näiden hengessä runoja. Mutta huomatummaksi hän tuli vasta näytelmillään. Ne ovat kaikki historiallisia ja osoittavat William Shakespearen ja Friedrich Schillerin vaikutusta. Mainittavia niistä ovat "Erik den XIV", "Erik XIV:s son", "Solen sjunker", "Ur Karl den XII ungdom". Valikoima hänen teoksiaan on julkaistu 1873−1874.
Börjesson valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1859. Hänen tyttärensä oli taidemaalari Agnes Börjesson.
Lohihai

Lohihai ("Lamna ditropis") on sillihaiden (Lamnidae) heimoon kuuluva boreaalisen vyöhykkeen merivesissä elävä tasalämpöinen kalalaji. Sen levinneisyys kattaa pohjoisen Tyynenmeren. Lohihai on suurpeto ja käyttää ravinnokseen luukaloja ja kalmareita.
Koko ja ulkonäkö.
Lohihain tavallinen pituus on 180 senttimetrin luokkaa. Se voi maksimissaan olla 305 senttimetrin mittainen. Suurin tähän mennessä julkaistu paino on 175 kilogrammaa. Lohihain ruumis on tukeva. Sillä on lyhyt, kartiomainen ja suora kuono. Etäisyys kuonon kärjestä silmään on vain 40 prosenttia silmän etäisyydestä ensimmäiseen kidusrakoon. Sen hampaat ovat kohtalaisen suuret, terävät, ja niissä on kummallakin sivulla pienet piikit. Lohihailla on pitkät kidusraot. Sen ensimmäinen selkäevä on suuri, siinä ei ole valkoista kärkeä ja siinä on tumma ulkonema takaosassa. Peräevä ja taaimmainen selkäevä ovat pienet ja voivat kääntyä. Pyrstöevä on kuunsirpin muotoinen. Ruumiin vatsapuolella on usein tummia täpliä ja rinnassa valkoisia laikkuja. Yläleuan ensimmäisissä sivuhampaissa sivuilla olevat pienet piikit ovat vinoja. Lohihain luurangossa on yhteensä 170 nikamaa, joista 103 on ennen pyrstöä. Ruumiin dorsolateraaliset osat ovat väritykseltään tummanharmaita tai mustia. Vatsanpuoleiset osat ovat valkoisia, ja valkoinen väri ulottuu rintaan saakka laajana kiilamaisena raitana. Pään alapinta on tumma. Vatsassa on aikuisilla kaloilla tummia laikkuja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lohihaita tavataan pohjoisella Tyynellämerellä, missä se on laajasti levinnyt. Lajia on havaittu 3,5 celsiusastetta lämpimistä vesistä 22,5 celsiusasteen lämpöisiin vesiin. Se on yleinen rannikoilla ja epipelagisilla alueilla. Lohihai elää pinnasta vähintään 152 metrin syvyyteen. Useimmiten sitä saadaan Alaskanlahdella 40 metrin syvyydestä ja muilla alueilla 92–107 metrin syvyydestä. Luoteisella Tyynellämerellä on havaittu lohihain olevan tavallisesti yksineläjä, mutta voivan muodostaa parvia öisin tai syödessään, ja joskus näissä parvissa on 30–40 yksilöä. Vuonna 1989 lohihaiden lukumäärän arvioitiin olevan 16 600 000–21 900 000 yksilöä. Lohihaiden sukupuolirakenteessa on havaittu ero Tyynenmeren luoteisen ja koillisen osan välillä. Koillisen alueen populaatioissa enemmistö kaloista on naaraita, kun taas luoteisessa osassa populaatiot koostuvat enimmäkseen koiraista.
Ravinto ja elintavat.
Nuoret lohihait syövät pieniä luukaloja ja kalmareita, aikuiset luukaloja, merien kalmareita, katkarapuja ja rapuja. Lohihai pystyy pitämään ruuminlämpötilaansa 8–11 astetta ympäröivää vettä korkeampana. Aikuisilla lohihailla on lajin levinneisyyden joissakin osissa vaellusvietti, mutta nuorilla ei sitä ole missään havaittu. Lohihaikoiraat saavuttavat sukukypsyyden 9–10-vuotiaana ja 180 senttimetrin mittaisena, naaraat 10–11-vuotiaana ja 220–230 senttimetrin mittaisena. Laji on ovovivipaarinen ja saa kerralla neljästä viiteen poikasta, jotka syntyvät 80–87-senttisinä. Tiineys kestää noin yhdeksän kuukautta. Joidenkin raporttien mukaan lohihaiden poikasissa on koiraita 2,2 kertaa naaraita enemmän, mutta ilmiön yleisyyttä ei tiedetä. Suurin lohihailla tavattu ikä on 27 vuotta.
Fosforistit

Fosforistit ("Fosforisterna") oli 1800-luvun alussa vaikuttanut ruotsalainen kirjallinen uusromanttinen suuntaus, jonka julkaisutoiminta keskittyi Uppsalassa vuodesta 1810 ilmestyneeseen "Phosphoros"-nimiseen kuukausilehteen. Suuntaus ja sen edustajat saivat nimensä lehden mukaan. Merkittävänä edustajana lehteen kirjoitti erityisesti Per Atterbom. Muita merkittäviä kirjoittajia olivat synkkiä kiihkeitä runoja kirjoittanut Per Elgström, klassikkokäännöksiä julkaissut Vilhelm Fredrik Palmblad ja kriitikko Lorenzo Hammarsköld, joka julkaisi myös runoja. Muita nimiä ovat Samuel Hedborn, Georg Ingelgren, Per Adolf Sondén, Carl Fredric Dahlgren, Arvid August Afzelius ja Johann Christian Friedrich Hæffner.
Akateemisissa piireissä lehteen ja sen kirjoittajiin suhtauduttiin huvittuneesti, mutta toisissa piireissä suuntaus sai kannattajia. Lehden julkaisijat saavuttivat kuitenkin tavoitteensa, kuten että he saivat osakseen huomiota, saivat murretuksi ranskalaisen kirjallisuusmaun yksinvallan ja saivat vauhtia ruotsalaiseen kirjallisuuteen.
Vauva vapaalla

Vauva vapaalla on vuonna 1994 julkaistu komediaelokuva.
Juoni.
Bink-vauvalla on jumaloivat vanhemmat, hän asuu kartanossa, ja pian hänestä kerrotaan sanomalehden seurapiirisivuilla. Mutta sitten ilmestyy kolme valokuvaajina esiintyvää yritteliästä kidnappaajaa, jotka kaappaavat hänet! Mutta näillä hölmöillä on vaikeuksia pärjätä pikku tyrannille, joka on aina askeleen edellä.
Niina Murdvee

Niina Murdvee (s. 5. toukokuuta 1950 Tallinna) on virolainen viulisti.
Murdvee valmistui Tallinnan musiikkilukiosta vuonna 1968 opettajanaan Ivi Tivik ja eteni Tallinnan konservatorioon (myöhemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia), josta valmistui vuonna 1973 opiskeltuaan isänsä Vladimir Alumäen sekä Harald Aasan johdolla. Vuonna 1987 Murdvee valmistui lisäksi Gnesin-musiikkiakatemiasta opettajanaan Halida Ahtjamona. Filosofian tohtorin arvon hän sai Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2008.
Murdvee on konsertoinut Virossa, Venäjällä ja Ruotsissa. Hänen kanssaan musiikillista yhteistyötä ovat tehneet muiden muassa Nata-Ly Sakkos, Piret Aidulo, Vello Sakkos, Heljo Sepp, Peeter Paemurru, Piia Paemurru, Rolf Uusväli ja Kadri-Ann Sumera. Murdvee on tehnyt äänityksiä Viron radiolle ja televisiolle. Hän on kantaesittänyt useita virolaisten säveltäjien viuluteoksia. Erityisen läheisiä hänelle ovat olleet Heino Ellerin, Ester Mägin ja Lepo Sumeran teokset.
Murdvee on opettanut Tallinnan musiikkilukiossa ja Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Hänen oppilaidensa joukossa ovat olleet Kristel Pappel, Tarmo Truuväärt, Mikk Murdvee (oma poika), Kristjan Hallik ja Danae Taamal. Murdvee on myös osallistunut kansainvälisiin konferensseihin ja kursseihin Virossa, Suomessa, Saksassa ja Venäjällä. Kotimaassaan hän on pitänyt mestarikursseja jousisoittajille. Murdvee on julkaissut monia musiikkiartikkeleita ja -arvosteluja. Vuosina 1989–2002 hän toimitti "Keelpilliõpetaja"-lehteä. Vuonna 2017 hän julkaisi kirjan Vladimir Alumäestä.
Jussi Vuori (arkkitehti)

Jussi Vuori (s. 23. kesäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.
Vuori valmistui arkkitehdiksi 2012 Aalto-yliopistosta ja opiskeli Delftin teknillisessä yliopistossa 2005–2006. Vuori on työskennellyt muun muassa Helsingin keskustakirjaston projekti- ja työmaa-arkkitehtina. Nykyisin Vuori toimii arkkitehtitoimisto JADA:n toimitusjohtajana sekä Uusi Kaupunki -kollektiivin puheenjohtajana.
Sam Lafferty

Sam Lafferty (s. 6. maaliskuuta 1995 Hollidaysburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresissa. Pittsburgh Penguins varasi keskushyökkääjänä pelaavan Laffertyn vuoden 2014 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella. Tammikuussa 2021 Penguins kauppasi Laffertyn Blackhawksiin vaihdossa Alexander Nylanderiin. Lafferty on kätisyydeltään right. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL-urallaan Lafferty on 19. helmikuuta 2020 mennessä pelannut 43 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia ja seitsemän syöttöä eli 13 tehopistettä.
Helmikuussa 2023 Blackhawks kauppasi Laffertyn, Jake McCaben, viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa ja viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Joey Andersoniin, Pavel Gogoleviin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa.
Lokakuussa 2023 Maple Leafs kauppasi Laffertyn Vancouver Canucksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2024 varaustilaisuudessa.
Kesäkuussa 2024 Canucks kauppasi Laffertyn, Ilja Mihejevin ja toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2027 varaustilaisuudessa Chicago Blackhawksiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa. 
Heinäkuussa 2024 Lafferty teki vapaana agenttina Buffalo Sabresin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kahden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Nuori Saksa

Nuori Saksa ("Das junge Deutschland") on Saksassa 1830-luvulla esiintynyt kirjallinen suuntaus, joka tahtoi vapauttaa runouden porvarillisen moraalin ja hedelmättömien ihanteellisten ja romanttisten aatteiden kahleista ja panna sen palvelemaan vapaamielisiä ja kansanvaltaisia pyrintöjä. Suunnan edustajia olivat Heinrich Heine, Ludwig Börne, Karl Gutzkow, Heinrich Laube ja Theodor Mundt. Suuntauksen edustajat karsastivat taiteellisuutta ja esteettisyyttä, ja tärkeää oli ajankohtaisuus ja vaikuttaminen ja vaatimus yksilön ja mielipiteen vapaudesta.
Nimeä Nuori Saksa tai Nuorin Saksa (Das jüngste Deutschland käytti itsestään myös Saksassa 1880-luvulla esiintynyt naturalistinen kulttuurisuuntaus, jonka johtajia olivat muun muassa Otto Brahm, Arno Holz, Wilhelm Bölsche, Hermann Bahr, Hermann Sudermann ja Gerhard Hauptmann.
1831 perustettu Nuori Saksa -niminen yhdistys oli yksi alkujaan kolmesta poliittisen Nuori Eurooppa -järjestön kansallisista yhdistyksistä.
Katie Moon

Katie Moon (o.s. Nageotte, s. 13. kesäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen seiväshyppääjä. Hän on voittanut olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.
Moon sijoittui viidenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 tuloksella 470 cm ja seitsemänneksi Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 470 cm. Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa vuonna 2019 hän saavutti hopeamitalin tuloksella 470 cm. Hän voitti olympiakultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa tuloksella 490 cm. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa tuloksella 475 cm. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa tuloksella 485 cm. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän jakoi maailmanmestaruuden Australian Nina Kennedyn kanssa tuloksella 490 cm. Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti pronssia tuloksella 475 cm. Saman vuoden Pariisin olympialaisissa hän sai hopeaa tuloksella 485 cm. Tokion MM-kilpailuissa 2025 Moon voitti tuloksella 490 cm kolmannen maailmanmestaruutensa.
Ennätyksensä 495 cm Moon hyppäsi kesäkuussa 2021.
Shabe Niloufari

Shabe Niloufari on iranilaisen pop-laulaja Ebin studioalbumi.