Fredrika Runeberg

Fredrika Charlotta Runeberg (o.s. Tengström; 2. syyskuuta 1807 Pietarsaari – 27. toukokuuta 1879 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia romaanikirjailijoita ja kirjoitti sekä Suomen ensimmäisen historiallisista romaanin että ensimmäiset etnografisen kirjan. Suosiota hän sai romaaniensa ohella myös lyhyillä kertomuksillaan. 1900-luvulla hänet nostettiin merkittävien suomalaisten kirjailijoiden joukkoon, mutta hän kuului elinaikanaan maan intellektuelleihin ja vaikutti muun muassa Lauantaiseurassa ja Suomen Talousseurassa. Hän oli Suomen ensimmäinen naistoimittaja ja puhui naisten oikeuksien puolesta. Hän oli Porvoon rouvasväenyhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja. Yhdistys edisti seudun kotiteollisuutta ja perusti koulun vähävaraisille tytöille. Tyyni Tuulio piti häntä Suomen varhaisimpana naisasiaa ajaneista naisista.
Hänen puolisonsa J. L. Runeberg on Suomen kansallisrunoilija.
Lapsuus, nuoruus ja opinnot Turussa.
Fredrika Tengström syntyi Pietarsaaressa vuonna 1807 keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä Karl Fredrik Tengström toimi tullinhoitajana, äiti Anna Margareta Tengström (o.s. Bergbom) oli kruununvuodin tytär. Perheeseen syntyi yhteensä yhdeksän lasta, mutta neljä heistä kuoli nuorina. Fredrika Tengström oli lapsista toiseksi nuorin.
Vuonna 1809 hänen isästään tuli hallituskonseljin kamreeri ja perhe muutti Turkuun. Koti sijaitsi Aurajoen rannassa nykyisen Kirjastosillan päädyssä. 
 ”Kellarit, joissa oli goottilaisia holveja, toiset, jotka olivat kuin kammioita kahden puolen käytävää, umpeenmuurattu ovi yhteen kellariin, kaikki tämä, lisänä vielä lukemattomat kummitusmaiset äänet ja näyt, joita palvelusväki alituiseen väitti kuulleensa ja nähneensä, pani mielikuvitukseni liikkeelle.” 
 (lapsuuden naapuruston kuvailua kertomuksessa Eräs uni)
Fredrika Tengström oppi itsenäisesti lukemaan ja kirjoittamaan viisi vuotta täytettyään. Isä kannusti häntä lukemaan, ommella ehtisi myöhemminkin. Tytär luki muun muassa Cajsa Wargin keittokirjaa ja isosetänsä Jakob Tengströmin kirjoittamaa lastenkirjaa "Läseöfningar för mina barn". Pikkulasten koulussa oli hänelle turha, sillä hän osasi lukemisen lisäksi myös katekismuksen. Isoveli Karl (Carl) opetti hänelle ranskaa ja saksaa. Hän opiskeli yksityis- ja kouluopetuksessa kielien lisäksi kirjallisuutta, maalausta ja koruompelua. Sairasteleva Tengström lähetettiin 13-vuotiaana joksikin aikaa Raaheen enonsa luokse parantumaan. Paluumatkalla vuonna 1821 hän kävi tervehtimässä sukulaisiaan Pietarsaaressa, jossa hän tapasi ensimmäistä kertaa tulevan puolisonsa, pikkuserkkunsa J. L. Runebergin. Fredrika Tengström luki paljon ja kirjoitti runoja, näytelmän ja aloitti myös romaanin kirjoittamista. Kirjoitukset ovat tuhoutuneet.
Turussa Tengström opiskeli vähän aikaa rouva Johnssonin saksankielisessä koulussa. Muutaman kuukauden kuluttua koulu vaihtui Anna Salmbergin pitämään tyttöpensionaattiin. Salmbergin äidinkieli oli englanti ja hän oli syntynyt ja kasvanut Länsi-Intian saarilla.
Siellä hän tutustui ulkomaalaiseen kaunokirjallisuuteen ja oppi englantia, saksaa ja ranskaa. 17-vuotias Tengström kävi koulua vain vuoden, mutta ystävystyi opettajansa kanssa, ja he olivat kirjeenvaihdossa. Koulusta hän sai myös elinikäisen ystävän, Augusta Lundahlin. Sujuvan kielitaitonsa vuoksi Tengström luki kotona ääneen kirjoja koko perheelle. Kirjoitusharrastuksensa hän piti perheeltään salassa.
Vuonna 1824 Tengströmin isä kuoli ja perheen taloudellinen tilanne heikkeni. Kolme vuotta myöhemmin heidän kotitalonsa tuhoutui Turun palossa, ja 20-vuotias Tengström muutti äitinsä kanssa Paraisille. Tytär hankki salaa tuloja käsitöillään, vaikka sitä pidettiinkin säätyläisnaisille sopimattomana. Paraisten talo tunnetaan nykyään Fredrikantupana. Tengström kirjoitti siellä muun muassa viisiosaisen tragedian. Jälkipolville säilyneen Hämnde Anden (Kostonhenki) -näytelmän nimihahmo on kuuromykkä Marfa, joka puolustaa sukunsa kunniaa. Tengström poltti monia muita nuoruuden töitään, joihin kuului esimerkiksi romaanimuotoinen Tädin päiväkirja ja Auran valitus -runoelma. Kesällä 1828 Fredrika Tengström ja J. L. Runeberg tutustuivat lähemmin Tengströmin sedän, arkkipiispa Jakob Tengströmin, pappilassa Paraisilla ja he kihlautuivat. Morsian vaikuttui sulhasensa hienoista runoista, joissa häntä kutsuttiin nimellä Frigga. Tengström tunsi sulhastaan paremmin ulkomaalaista kirjallisuutta ja käänsi esimerkiksi James Macphersonin "Ossianin lauluja" ruotsiksi. J. L. Runeberg toimi pappilassa kotiopettajana, ja pariskunta kävi kirjallisia keskusteluja. Tengströmin perhe vastusti kihlausta, sillä epäiltiin, ettei kirjoittamalla voi elättää perhettä. Tengströmin kuulo alkoi huonontua, syyksi hän arveli Paraisten kodin vetoisuutta.
Elämää ja kulttuuria Helsingissä.
Syksyllä 1828 Tengström muutti äitinsä kanssa Helsinkiin. Kihlajaisista ei oltu pidetty kovin suurta ääntä, sillä häitä ei voitu järjestää vielä vuosiin pariskunnan huonon taloudellisen tilanteen vuoksi. Vuonna 1830 J. L. Runeberg julkaisi esikoisteoksensa "Dikter" ja sai yliopistosta kaunopuheisuuden dosentin viran. Pariskunta avioitui 21. tammikuuta 1831. Avioliiton alku oli vaatimaton, sillä molempien perheet olivat köyhiä ja nuoren dosentin tulot pienet. Tuoreella rouvalla oli hiukan säästöjä, joilla nuoripari hankki välttämättömät huonekalut ja taloustarpeet. Asuntona oli kaksi huonetta, jotka olivat toimineet ennen puusepän verstaana. Perheen talousasiat jäivät vaimon vastuulle. Avioliiton alkuaikoja vaikeutti se, että vaimo koki, että hänen tuli noudattaa yhä äitinsä tahtoa, kun taas aviomies tahtoi tehdä kaikki päätöksensä itsenäisesti. Helsingissä pariskunta vietti aikaa filosofian professori Johan Jakob Tengströmin ja tämän puolison Carolina Tengströmin, Fredrika Runebergin siskon, kanssa. J. J. Tengströmiä pidetään Lauantaiseuran perustajana. Seuraan kuulunut J. C. Frenckell perusti "Helsingfors Morgonblad" -lehden ja sen ensimmäisenä päätoimittajana toimi J. L. Runeberg vuosina 1832–1837. Lehdestä alkoi myös Fredrika Runebergin julkinen kirjallisuusura, sillä hän kirjoitti miehensä pyynnöstä lehteen artikkeleita ja proosatekstejä. Hän myös oikoluki tekstejä ja etsi lehteen artikkeleita ulkomaalaisista lehdistä ja kirjoista ja käänsi ne. Julkista toimintaa ei pidetty naisille sopivana naisille, joten Runeberg toimi nimettömänä tai nimimerkkeillä. Hänen ensimmäinen julkaistu novellinsa Unga nunnan (Nuori nunna) sijoittuu Turkuun ja Naantaliin. Se ilmestyi lehdessä jatkokertomuksena vuonna 1833. Sanomalehtikirjoittajana hän oli Suomen ensimmäinen nainen ja kuului maan naisintellektuelleihin. Morgonblad oli Lauantaiseuran äänenkannattaja ja päätoimittajapuoliso oli seuran keskeinen henkilö. Lauantaiseurassa keskusteltiin kirjallisista, filosofisista ja kansallisista aiheista. Vaikka Lauantaiseuran varsinaiset jäsenet olivat miehiä, seura kokosi yhteen myös naisia, lähinnä miesten vaimoja tai siskoja. Naiset järjestivät omia tapaamisia, mutta myös yhteisiä tapaamisia pidettiin. 
Perheen ensimmäinen lapsi Anna Carolina syntyi 1832, mutta hän kuoli kuumetautiin jo puolitoistavuotiaana. Avioliiton alkuajat olivat taloudesta huolehtivalle vaimolle rankkoja niin taloudellisesti kuin henkisestikin. Fredrika Runeberg on sanonut Helsingin-aikaa elämänsä onnellisimmaksi, vaikka se olikin raskasta laajenevan talouden vuoksi.
 "Kaiken yläpuolella kohosivat elämän henkiset puolet ylevinä ja iloisina ja valoisina. Viehätyksen ja älyn täyttämä elämä ympäröi minua täällä."
Tulojen lisäämiseksi perheeseen otettiin kuusi nuorta miestä täysihoitoon. Yksi heistä oli myöhemmin kirjailijana tunnettu Zacharias Topelius. Myös J. L. Runebergin kaksi sisarta, Carolina Runeberg ja Matilda Runeberg, muuttivat perheen Helsingin kotiin, kun heidän vanhempansa kuolivat. Siskot olivat pitäneet Pietarsaaressa pienten lasten koulua. Koulunpitoa he jatkoivat myös Helsingissä, vielä senkin jälkeen, kun veli muutti pois paikkakunnalta. Vuonna 1835 perheeseen syntyi esikoispoika Ludvig Mikael. Seuraavana vuonna syntyneen Lorenzon vaikea synnytys heikensi äidin kuntoa pitkäksi aikaa. Runoilija haki virkaa Keisarillisesta Aleksanterin yliopistosta, muttei saanut sitä, joten edessä oli muutto.
Elämää ja kirjallisuutta Porvoossa.
Vuonna 1837 Runebergit muuttivat Porvooseen, josta runoilija sai kymnaasin (lukion) Rooman kirjallisuuden ja kaunopuheisuuden lehtoraatin. Muutto merkitsi Fredrika Runebergille sosiaalista eristäytymistä eikä akateemisen eliitin kanssa seurustelu enää onnistunut. Vaikeuksia tuotti myös hänen alati heikkenevä kuulonsa. Porvoossa hän seurusteli muiden lehtorien rouvien kanssa, muuten aika kului kodin askareissa, hyväntekeväisyyden parissa ja perheen talousasioista huolehtien. Seuraava vuosi toi mukanaan muutoksia. Fredrika Runeberg synnytti Walter Magnusin ja menetti äitinsä Anna Tengströmin. Myös ensimmäinen koti Porvoossa piti hylätä, kun se osoittautui asuinkelvottomaksi. Ensimmäinen oma asunto hankittiin kiinteistöstä, joka sijaitsee nykyisin osoitteessa Rihkamakatu 8. Siellä perhe asui 14 vuotta. Perheellä oli keittäjä ja piikoja, mutta lasten- ja taloudenhoito oli rouvan vastuulla. Hän leipoi, hillosi, suolasi lihaa, valmisti kynttilöitä ja saippuaa, mutta teki myös lastensa kesä- ja talvivaatteet. Aviopari ja Kalle Keckman auttoivat kielitieteilijä Matthias Alexander Castrénia kääntämään vuonna 1841 ilmestyneen Kalevalan ruotsinnoksen. Runeberg kirjoitti kaksiosaisen romaanin "Den galnas dotter" (’Mielipuolen tytär’), mutta poltti sen, samoin kuin romaaninsa Lundan rouva. 1840-luvun alkuvuosina hän sairasteli paljon, ja tilannetta pahensi luultavasti myös aviomiehen uskottomuus. Tämän rakastajattarista tärkein oli runoilija Emilie Björkstén, joka vieraili perheen kodissa ensimmäistä kertaa vuonna 1841. 
J. L. Runeberg on kirjoittanut Björksténille runon, jossa kertoo leikkisästi suhteistaan:
 ”Monet, monet, lemmin armaat, rumat, kauniit vuorottain 
 pitkät, pätkät, nuoret harmaat, minkä palkan viimein sain? 
 Paksut kaksi, ruipeloita; yksi Augusta, yksi Sofi 
 Kaksi Mariaa, Fredrikoita, yksi Emilie.” 
Rouvan kerrotaan olleen läheisessä keskusteluyhteydessä miehensä rakastettujen kanssa. Johan Wilhelm (Hannes) syntyi vuonna 1843. Synnytystä seuranneena sairausaikana Fredrika Runeberg alkoi kirjoittaa historiallista romaania, joka valmistui vielä samana vuonna. Sairastellessaan hän kirjoitti myös Raamatun aiheita hyödyntävän novellin ”Simrith”. Kun hänen miehensä luki sen, hän tahtoi sen julkaisua. Kertomus ilmestyi "Necken"-nimisessä runokalenterissa (1843) nimimerkillä -a -g, mikä vakiintui vaimon nimimerkiksi. Samaa nimimerkkiä käytti joskus myös J. L. Runebergin sisar, runoilija Carolina Runeberg, joka toimi myös nimimerkillä C-a R-g.
1840-luvun jälkimmäinen puolisko oli Fredrika Runebergille aktiivista aikaa. Hän opetteli suomea, muttei edennyt siinä kovin pitkälle, taito pysyi lähinnä kyökkisuomen tasolla. Vuonna 1845 hän perusti porvoolaisille rouville suomenkielisen lukuseuran. Heidän tavoitteena oli oppia lukemaan ja ymmärtämään Kalevalaa. Seuraavana vuonna hän ja muutama muu lehtorin puoliso perustivat Porvoon rouvasväen yhdistyksen. Seudun kotiteollisuutta kehitettiin esimerkiksi opettamalla seudun köyhiä naisia kutomaan huiveja ja hankkimalla heille malleja ja lankaa. Yhdistyksen tärkein tehtävä oli varattomien tyttöjen koulun ylläpito. Hänet valittiin johtokunnan puheenjohtajaksi, ja hän pysyi tehtävässä 15 vuotta. 
Jakob Robert syntyi vuonna 1846, Edvard Moritz 1848 ja Fredrik Karl 1850. Edvard Moritz kuoli kolmevuotiaana tuhkarokon jälkitautiin vuonna 1851. Seuraavana vuonna perhe muutti Porvoossa taloon, jonka 2000 neliön kokoiselle tontille rouva Runeberg perusti monipuolisen puutarhan. Se toimi aluksi keittiöpuutarhana, jossa kasvoi hedelmäpuita, marjapensaita, piparjuurta ja muita hyötykasveja. Omenapuille hän antoi lastensa nimet. 1850-luvulla perheen talous alkoi vahvistua ja kun puoliso alkoi tehdä virsirunoja ja matkustella niiden vuoksi, vaimolle jäi aikaa julkaista perheen ystävän J.V. Snellmanin julkaisemassa Litteraturbladissa lyhyitä kirjoitelmia. Hän käsitteli niissä naisten asemaa ja hädänalaisten oloja. Lehdessä ilmestyi myös aiemmin julkaistu "Simrith". Kertomusten suopean vastaanoton rohkaisemana Fredrika Runebergin tarjosi viimein kustannettavaksi 15 vuotta aiemmin kirjoittamansa historiallisen romaaninsa "Fru Catharina Boije och hennes döttrar". Teos ilmestyi Helsingissä 1858 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran (Finska Litteratursällskapet) kustantamana ja sai hyvät arvostelut. Kirja ilmestyi nimimerkillä –a –g, mutta luultavasti monet arvostelijat tiesivät kirjoittajan henkilöllisyyden. "Fru Catharina Boije och hennes döttrar" oli ensimmäisiä suomalaisia historiallisia romaaneja ja vaikutti epäilemättä myöhempiin kirjailijoihin. 
Vuonna 1861 ilmestyivät Fredrika Runebergin "Litteraturbladiin" kirjoittamat kertomukset ja hiukan muitakin kirjoituksia kokoelmassa "Teckningar och drömmar" (suom. "Piirroksia ja unelmia", 1982). Vuonna 1870 hän kertoi pitävänsä tätä kirjaa tärkeimpänä teoksenaan. Vuonna 1861 "Fru Catharina Boije och hennes döttrar" julkaistiin Tukholmassa. Vuonna 1862 ilmestyi hänen toinen historiallinen romaaninsa. "Sigrid Liljeholm" sijoittuu nuijasodan aikoihin. Hän sai kirjoituksistaan pääasiassa myönteistä palautetta, mutta esimerkiksi Carl Gustaf Estlander ja J. V. Snellman arvostelivat Sigrid Liljeholm -romaania niin ankarasti, ilmeisesti siitä, että heidän mielestään se käsitteli liian suoraan naisten yhteiskunnallisia oikeuksia. Tämän jälkeen Fredrika Runeberg ei kirjoittanut enää romaaneita. Hänen lyhyet proosakirjoituksetkin jäivät enimmäkseen julkaisematta.
Viimeiset vuosikymmenet.
Loppuvuonna 1863 Runerbergin kirjailijanura päättyi, kun hänen miehensä sai aivohalvauskohtauksen ja hän alkoi toimia tämän omaishoitajana. Halvaus vei mieheltä lukukyvyn moneksi vuodeksi ja puoliso luki hänelle päivittäin aamuyhdeksästä iltakymmeneen, päivällislepoa lukuunottamatta. Kirjoituskykyään J. L. Runeberg ei saanut takaisin.
 "Hän ei suostunut siihen että joku toinen olisi lukenut hänelle, ei vaikka olisin ollut käheä tai niin väsynyt etten jaksanut lukea.”
Sairaanhoito sitoi rouvan tiukasti kotiin, josta hän poistui lähinnä puutarhaansa tai kesäasunnolle Kroksnäsiin. Ulkomaailmaan hän piti yhteyttä kirjeitse.
Kirjeet ovat huomattava kirjallinen dokumentti miestään kotona hoitavan Runebergin elämästä, johon kuului hoitotyön lisäksi myös ajan poliittisen ja taloudellisen kehityksen aktiivista seuraamista. Hän oli yksi ensimmäisistä naisista, joka kutsuttiiin Suomen Talousseuran jäseneksi. Kirjeistä välittyy esimerkiksi hänen kiinnostuksen kukkaistutuksiin ja lasten ja näiden perheiden elämään. Hän luki paljon sanomalehtiä ja asiatekstiä, mutta myös fiktiivistä kirjallisuutta. Erityisen paljon hän kirjoitti Walter-pojalleen, joka vietti vuodet 1862–1876 Roomassa, Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Hän neuvoi poikaa taiteellisissa asioissa, mutta hoiti myös tämän taloudellisia asioita ja urakehitystä. Fredrika Runeberg toimi koko 1860-luvun avustajana Tidskrift för Hemmet -lehdessä. 
 "Tämä onneton halu tulla pidetyksi ja kuuluisaksi, miksi se vainoaa kuin kiusanhenki eikä jätä rauhaan, miksi on niin vaikea päästä eroon niistä haavekuvista, joita on joskus nähnyt väikkyvän sielunsa silmissä?"
Vuonna 1868 Runeberg uudisti puutarhan nykyiseen muotoonsa. Sen geometriset istutuskuviot edustavat gardenesque-tyyliä, joka oli tullut suosituksi Englannissa 1830-luvulla, mutta oli uutta Suomessa. Puutarhaan perustettiin muun muassa penkkien nurmireunukset, joissa kasvaa belliksiä ja päivänkakkaroita. Hän hankki puutarhaansa taimia ja kasveja ympäri Eurooppaa, muun muassa poikiensa avulla. Keisaripuu on peräisin Roomasta, Malmaisonin ruusun siemenet Ranskasta. Hän sai kasveja myös Helsingin kaupungin ja Turun akatemian ylipuutarhureilta, Ville Vallgrenin Emilia-äidiltä ja Stensbölen kartanon Wilhelmiina Rotkirchilta. Puutarhassa kasvoi aina vähintään neljänkymmenen eri lajin ruusuja.
Vuosina 1872 - 1875 ja 1877 Fredrika Runeberg toimi avustajana Svenska Familje-Journalen -lehdessä. Vuonna 1877 hän aloitti avustajana Finsk Tidskrift -lehdessä, jossa julkaistiin esimerkiksi hänen runojaan ja Silhoutter -nimistä sarjaa. Hänen romaaninsa "Sigrid Liljeholm" julkaistiin tanskaksi vuonna 1877. Johan Ludvig Runeberg kuoli kesällä 1877 sairastettuaan kolmetoista vuotta. Elokuussa 1878 Runeberg ja hänen emännöitsijänsä Mara Degerth muuttivat Helsinkiin, samaan taloon, jossa Runebergit olivat asuneet avioliittonsa alussa. Naapurustossa asui Fredrika Runebergin poikia perheineen mutta myös hänen sisarensa. Vuosina 1878–1879 hän toimitti puolisonsa kirjoituksista kolmiosaisen sarjan "Johan Ludvig Runebergs efterlemnade skrifter" (Jälkeenjääneet kirjoitukset). 
Fredrika Runeberg kuoli kotonaan 27. toukokuuta 1879. 
Teemat, tyyli ja esikuvat.
Fredrika Runeberg on tunnetuimpia 1800-luvun suomalaisia naiskirjailijoita. Hän ja Topelius olivat Suomen merkittävimpiä varhaisajan romaanikirjailijoita. Runebergin teosten päähenkilöt olivat naisia, ja kirjat toivat esille naisen asemaa ja ristiriitoja. Hänen romaaneissaan onkin nähty selviä naisasiapainotuksia. 1840-luvulla kirjoitetussa Boijen tyttärien tarinassa avioliitto sääteli naisen elämää, 1860-luvulla ilmestyneessä Sigrid Liljeholmissa päähenkilö valitsee itsenäisen elämän. Myös muissa tarinoissa esiintyy naisia, jotka haluavat etsiytyvät perinteisistä rooleista älyllisiin ja emotionaalisiin toimintamalleihin.
Vuonna 1861 ilmestyneen Teckningar och drömmar -teoksen enimmäkseen kaukaisiin kulttuureihin, esimerkiksi Siperiaan ja Etelä-Amerikkaan, sijoittuvissa tarinoissa toistui teema naisen alistumisesta miehen tahtoon. Naiset uhrautuvat ja kärsivät tietoisesti, he ostavat miesten rakkautta vaikenemalla. Fredrika Runeberg ilmeisesti varoi selvää leimautumista naisasianaiseksi, mutta toimi käytännössä naisten hyväksi. Kirja oli ensimmäinen suomalainen etnografinen kirja.
Julkaisematta jääneissä kirjoituksissaan hän kirjoitti usein naisasioista ja naisten oikeudesta koulutukseen. Aikalaisnaistensa perusongelma oli hänen mielestään tiedon puute ja olemattomat mahdollisuudet hankkia sitä. Hän perusti epävirallisen suomalaisen lukuseuran 1845 parantaakseen porvoolaisrouvien suomen kielen taitoa. Kunnianhimoisena tavoitteenaan heillä oli oppia lukemaan ja ymmärtämään Kalevalaa.
Tyyliltään Fredrika Runebergiä on verrattu ruotsalaiseen C. J. L. Almqvistiin, jonka tuotantoa hänen kerrotaan ihailleen. Hänen lempikirjailijoitaan olivat Friedrich Schiller ja Walter Scott.
Perintö.
Fredrika Runebergin koko tuotanto, mukaan lukien julkaisematon materiaali, on vähintään yhtä mittava kuin J. L. Runebergin tuotanto. Kaikkia Runebergin teoksia ei ole vieläkään julkaistu. Niihin kuuluu esimerkiksi runokokoelma Den unga hustruns visor ja 108-sivuinen kertomus Riddarens gemål (Ritarin vaimo) ja 139-sivuinen Det förlorade kvittencet (Kadonnut kuitti).
"Rouva Katariina Boije ja hänen tyttärensä" julkaistiin postuumisti vuonna 1881. Se oli yksi ensimmäisistä suomennetuista romaaneista. Fredrika Runebergin omaelämäkerta "Min pennas saga" ilmestyi vasta vuonna 1946. Kirjekokoelma "Brev till sonen Walter 1861–1879" julkaistiin vuonna 1971. "Sigrid Liljeholm" suomennettiin vuonna 1983, "Min pennas saga" suomennettiin seuraavana vuonna nimellä "Kynäni tarina".
Karin Allardt-Ekelundin teki vuonna 1942 väitöskirjan Fredrika Runebergistä. 1980-luvulta alkaen on Fredrika Runebergin merkitys alkanut nousta suomalaisessa kirjallisuudentutkimuksessa, kun Tyyni Tuulio suomensi koko hänen painetun tuotantonsa. 
Runebergien koti avattiin museoituna jo 1882 ja se on Suomen vanhin kotimuseo. Vuonna 2015 kodin puutarhaa alettiin kunnostaa alkuperäiseen asuun David Stonesin johdalla. Tätä oli edeltänyt kolme vuotta kestänyt tutkimustyö.
Yksityiselämä.
Fredrika Runebergin vanhemmat olivat Carl Fredrik Tengström (1762 - 1824), hallituskonseljin raha-asiaintoimiston kamreeri ja Anna Margareta Tengström, os. Bergbom (1771 - 1838). Äiti kuului sivisteneistöön, olihan hän ollut jopa vuoden sisäoppilaitoksessa. Heillä oli kolme poikaa. Esikoispoika oli lakimies ja asianajaja Karl Tengström, seuraavaksi vanhin poika oli Vuorihallituksessa työskennellyt ja Suomen ensimmäisen kivipainon perustanut Fredrik Tengström ja nuorin poika Pietarsaaressa lähes 40 vuotta pormestarina toiminut Gabriel Tengström, joka toimi myös valtiopäivillä. Heidän siskonsa Carolina Tengström avioitui ensin äitinsä serkun, Turun akatemian teoreettisen filosofian professorin Fredrik Bergbomin (k. 1830) kanssa ja vuonna 1835 isän puoleisen serkkunsa, teoreettisen filosofian professori Johan Jakob Tengströmin kanssa. Suvun päämies, Suomen ensimmäinen arkkipiispa Jakob Tengström (1755 - 1932), oli Fredrika Runebergin setä.
Äidin puolelta Fredrika Runeberg oli sukua Kokkolan rovasti Anders Chydeniukselle (1729–1803), joka oli hänen isoenonsa. Hän oli sukua myös Kaarlo Bergbomille.
Fredrika ja J.L. Runebergilla oli yhteensä kahdeksan lasta, joista kaksi kuoli pikkulapsena. Kuudesta eloonjääneestä pojasta tunnetuimpia ovat kuvanveistäjä Walter Runeberg ja sisätautiopin professori, kansanedustaja ja valtioneuvos Johan Wilhelm Runeberg. Muita poikia olivat lehtori Ludvig Mikael Runeberg, lääketieteen ja kirurgian tohtori Lorenzo Runeberg, insinööri ja liikemies Jakob Robert Runeberg ja lääketieteen lisensiaatti Fredrik Runeberg. 
Runebergin kuulo huonontui varhain, mikä sai hänet sulkeutumaan. Hän oli kiinnostunut kukista ja hänellä oli huomattava määrä ruukkukukkia. Hänen ruusupuutarhansa on yksi Suomen varhaisimpia koristekukkatradition edustajia. Kukkaharrastuksensa hän jakoi perheystävä Mimmi Wallgrenin kanssa. Runebergillä oli tapana kylmäkäsittellä metsästä tuotuja kielojuurakoita niin, että ne kukkivat J. L. Runebergin syntymäpäivänä. 
Tunnustuksia.
Fredrika Runebergin mukaan on nimetty 
Anneli Kanto ja Heini Tola tekivät Runebergin elämästä Fredrika R -näytelmän vuonna 2007. 
Merete Mazzarellan elämäkerta Fredrika Runebergistä sai Vuoden tiedekirja -palkinnon vuonna 2008. 
Aboa Vetus Ars Nova -museon muurissa on pieni kyltti ”Kirjailija Fredrika Runeberg (o.s. Tengström) varttui täällä 1809–1827”. Sen vieressä on Jan-Erik Anderssonin teos Fredrika Runeberg ja piste.