Anaalifisteli

Anaalifisteli on peräsuolen sisäseinämän ja peräaukkoa ympäröivän ihon tai viereisen elimen väliin muodostunut epänormaali yhdyskäytävä. Anaalifistelien kulkureitit voivat vaihdella: ne voivat kulkea lähellä peräsuolikanavaa, sulkijalihasten läpi tai niiden ulkopuolella. Selvimmät fistelien aiheuttamat oireet ovat liman, märän, veren tai ulosteen valuminen iholle avautuvasta fisteliaukosta sekä kipu, turvotus ja kuume – erityisesti jos fisteliin liittyy absessi eli märkäpaise.
Perianaalifistelit liittyvät usein Crohnin tautiin, ja niitä ilmenee noin neljäsosalla Crohnin tautia sairastavista potilaista jossain vaiheessa sairautta. Fistelien esiintyvyys riippuu Crohnin taudin ilmenemispaikasta: Fisteleitä ilmenee keskimäärin 12 %:lla potilaista, joilla Crohnin tauti ilmenee vain sykkyräsuolessa, 15 %:lla potilaista joilla tauti ilmenee ohutsuolen loppuosassa ja paksusuolessa, 41 %:lla potilaista joilla tauti ilmenee paksusuolessa ja 92 %:lla potilaista joilla tauti ilmenee paksu- ja peräsuolessa.
Perianaalifistelit heikentävät merkittävästi potilaiden elämänlaatua. Eritteiden valumisen, kivun ja tulehdusoireiden lisäksi potilailla esiintyy usein ulosteenpidätyskyvyttömyyttä (inkontinenssia). Oireista voi usein aiheutua myös merkittäviä psykologisia ongelmia. Fisteleitä voidaan hoitaa erilaisilla lääkehoidoilla, kirurgisilla menetelmillä ja näiden yhdistelmillä, riippuen fistelien kulkureiteistä ja aktiivisuudesta. Hoitoprosessi on usein pitkä ja monivaiheinen, ja erityisesti monimutkaisten fistelien tapauksessa hoidon tulokset ovat epävarmoja. Varsinkin Crohnin taudin aiheuttamat perianaalifistelit uusiutuvat helposti. Mikäli fisteleiden hoito ei tuota tuloksia, voidaan pahimmillaan joutua yhdistettyyn peräaukon poistoon (proktektomia) ja avanneleikkaukseen. Toisaalta avanne saattaa parantaa fistelipotilaan elämänlaatua kokonaisuudessaan, mikäli fistelien muussa hoidossa epäonnistutaan.
Perianaalifistelien synty.
Crohnin taudin perianaalifistelien oletetaan syntyvän useimmin peräsuolen seinämään muodostuvista syvistä haavaumista, joista tulehdus leviää seinämän takaisiin kudoksiin ja syventää haavauman fisteliksi. Crohnin taudista johtumattomat fistelit (kryptoglandulaariset fistelit) syntyvät puolestaan anaalirauhasinfektiosta johtuvan perianaaliabsessin eli märkäpaiseen seurauksena. Perianaaliabsessista johtuva fisteli syntyy, kun perianaaliabsessin sisältämä märkäerite tunkeutuu yhä syvemmälle kudoksiin ja lopulta purkautuu iholle. Fisteli voi myös muodostua absessin avaamisen jälkeen. Myös Crohnin taudin fisteleihin liittyy usein absessi. Jos perianaalifisteliin liittyy kovaa kipua ja märkäistä eritettä, siihen liittyy melko todennäköisesti myös perianaaliabsessi.
Diagnoosi ja luokittelu.
Perianaalifisteleiden tarkka luokittelu on tärkeää oikean hoitomenetelmän valinnan kannalta. Yleisimmät luokittelujärjestelmät ovat Parksin luokittelu, joka on anatomisesti tarkka luokittelusysteemi, ja American Gastroenterological Associationin (AGA:n) luokittelu, joka on yksinkertaisempi mutta kliinisessä työssä usein olennaisempi luokittelusysteemi. Tämä systeemi jaottelee fistelit mataliin, yksinkertaisiin fisteleihin ja korkeisiin, monimutkaisiin fisteleihin. Yksinkertainen fisteli kulkee alhaalla, peräsuolen viimeisen kolmanneksen alueella, sillä on vain yksi ulostuloaukko ja muita peräaukon alueen komplikaatioita ei ole havaittavissa. Monimutkaiset fistelit puolestaan kulkevat ylhäällä, sulkijalihasten ylä- ja ulkopuolella tai niiden läpi. Niillä voi olla useita ulostuloaukkoja, niiden yhteydessä voi esiintyä peräaukon märkäpaiseita, ahtaumia, peräaukon tulehdusta (proktiittia) tai ne voivat muodostaa yhdyskäytävän emättimeen tai virtsarakkoon. Crohnin taudista johtuvista fisteleistä suurin osa, arviolta 60-80 prosenttia, luokitellaan monimutkaisiksi.
Hoito.
Perianaalifisteleiden hoidon tavoite on niiden pitkäaikainen sulkeutuminen, ulosteenpidätyskyvyn säilyttäminen, peräaukon poiston ja avanneleikkaukseen välttäminen sekä potilaan elämänlaadun parantaminen. Hoitotoimenpiteet valitaan fisteleiden kulkureittien ja aktiivisuuden perusteella.
Matalien, lähellä peräsuolen seinämää ja ihoa kulkevien eli yksinkertaisten fistelien hoito on usein melko suoraviivaista. Tällaisten fistelien kohdalla usein käytetyllä kirurgisella hoitomuodolla, fistulotomialla eli fistelikanavan halkaisulla iholle, saavutetaan usein hyviä tuloksia, mikäli peräsuolen limakalvolla ei ole aktiivista tulehdusta.
Monimutkaisten, korkealla kulkevien ja oireilevien fisteleiden hoito on puolestaan usein vaikeaa kahdesta syystä: Monimutkaiset fistelit kulkevat sulkijalihasten läpi tai yläpuolella, ja sulkijalihasten alueella tapahtuvat kirurgiset operaatiot aiheuttavat merkittävän ulosteenpidätyskyvyttömyyden riskin. Lisäksi mahdollisesti käynnissä oleva tulehdustila vaikeuttaa fistelin paranemista.  Monimutkaisten fisteleiden hoito vaatii monitieteellisen ja yksilöllisen lähestymistavan, jossa lääkehoito usein yhdistetään leikkaushoitoon. Kuitenkin yhdistelmähoitoakin saavista potilaista vain osa saavuttaa remission eli fisteleiden pysyvän sulkeutumisen. Lisäksi yleisesti ottaen sekä eri lääke- että leikkaushoitojen jälkeen fisteli paranee huonosti; isolla osalla potilaista fisteli uusiutuu hoidon lopetuksen jälkeen.
Lääkehoidot.
Lääkehoito on tällä hetkellä ensisijainen hoito Crohnin taudin fisteleissä.
Antibiooteista siprofloksasiini ja metronidatsoli ovat perianaalisen Crohnin taudin hoidossa yleisesti käytettyjä valmisteita, vaikka näyttö niiden tehosta fisteleiden hoidossa rajoittuukin pieniin tutkimuksiin. Antibiootteja käytetään yksinkertaisten fistelien alkuvaiheen hoidossa ja perianaaliabsessien eli märkäpaiseiden tyhjennyksen jälkihoitona. Monimutkaisten fisteleiden tapauksessa niitä puolestaan käytetään muun lääke- ja leikkaushoidon liitännäishoitona.
Immunosuppressiivisistä lääkkeistä 6-merkaptopuriinia ja atsatiopriinia käytetään matalien fisteleiden hoidossa. Immunosuppressanttien tehosta perianaalifisteleiden hoidossa ei kuitenkaan ole uusia satunnaistettuja tutkimuksia, ja niitä suositellaakin antibioottien tapaan muun lääke- sekä leikkaushoidon liitännäislääkitykseksi.
Biologisista lääkkeistä TNFα-estäjät, erityisesti infliksimabi, ovat parantaneet perianaalisen Crohnin taudin hoitoa huomattavasti ja ne ovatkin ensisijainen biologinen lääke monimutkaisten perianaalifisteleiden hoidossa. TNFα-estäjien asema ensisijaisena biologisena valmisteena Crohnin tautiin liittyvien fisteleiden hoidossa on toistaiseksi säilynyt, mutta tehon puuttuminen joillain potilailla ja hoidonaikainen tehon menetys ovat johtaneet eri tulehdusmekanismeihin vaikuttavien biologisten lääkkeiden, kuten suolistospesifisen α4β7-integriini-estäjä vedolitsumabin ja interleukiini-12:n ja interleukiini-23:n salpaajan ustekinumabin kehitykseen. 
Kirurgiset hoidot.
Mikäli lääkehoito ei johda fistelien paranemiseen, fisteli voidaan yrittää sulkea kirurgisesti. Tämä edellyttää sitä että Crohnin taudin aiheuttama tulehdus suolen limakalvolla on rauhoittunut. Leikkaustulokset ovat usein parempia kryptoglanduraalisissa fisteleissä (anaalirauhastulehduksesta alkunsa saaneissa fisteleissä) kuin Crohnin taudin fisteleissä. Kirurgisia hoitovaihtoehtoja on useita:
Yleisesti ottaen voidaan sanoa että kirurgisten toimenpiteiden tulokset ovat vaihtelevia, eikä mikään tällä hetkellä käytössä olevista kirurgisista hoitovaihtoehdoista johda varmuudella fistelien sulkeutumiseen.
Kantasoluhoidot.
Rasvakudoksesta eristettyjen allogeenisten (luovuttajalta kerättyjen) mesenkymaalisten kantasolujen käyttö on varsin uusi hoitomenetelmä monimutkaisille perianaalifisteleille. Kantasoluhoitoa ollaan aloittamassa useissa sairaaloissa Euroopassa, ja myös Suomessa on hoidettu ensimmäinen potilas kantasoluvalmisteella.
Rasvakudoksen kantasolujen lisäksi luuytimestä eristetyillä allogeenisillä kantasoluilla on havaittu tehoa fistelien sulkeutumisessa. Myös autologisia (potilaan omia) rasvakudoksen kantasoluja voidaan joskus käyttää perianaafisteleiden hoidossa. 
Protektomia ja stooma.
Crohnin taudin monimutkaisten fisteleiden hoidossa voidaan ajautua tilanteeseen, jossa leikkaustoimenpiteitä ei voida käyttää tai ne eivät tuota tulosta. Merkittävä osa potilaista, jotka kärsivät hoitoresistenteistä fisteleistä, päätyy stoomaan tai yhdistettyyn proktektomiaan ja stoomaan, joista molemmilla on merkittävä negatiivinen vaikutus elämänlaatuun.