Daniel Mäkiaho

Daniel Mäkiaho (s. 4. toukokuuta 2001 Kauniainen) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Mäkiaho on Grankulla IFK:n kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin, josta Mäkiaho siirtyi kaudeksi 2016–2017 Helsingin IFK:n C-nuoriin. Hän jakoi C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 18+16=34 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Leo Ringin kanssa. Mäkiaho voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomen-mestaruuden. Kaudeksi 2017–2018 hän palasi Bluesiin ja siirtyi seuran B-nuoriin. Kaudella 2018–2019 Mäkiaho jakoi tehoilla 28+32=60 koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssin toisen sijan Kärppien Petteri Puhakan kanssa edellään vain joukkuetoveri Alexander Forslund. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan parhaana pelaajana Esa Tikkanen -palkinnolla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2019–2020 Bluesin juniorit siirtyivät Kiekko-Espoo-nimen alle. Mäkiaho oli tehoilla 14+30=44 seuran A-nuorten kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +11.
Maaliskuussa 2020 Mäkiaho teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Hän sai tililleen ensimmäisen liigaottelunsa kauden 2020–2021 toisella kierroksella 7. lokakuuta 2020 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin HPK:n 13. hyökkääjäksi, mutta Mäkiaho jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa hän sai seuraavassa ottelussa 9. lokakuuta 2020 Rauman Lukkoa vastaan. Mäkiaho merkittiin jälleen HPK:n 13. hyökkääjäksi. Hän sai jääaikaa 2.19 minuuttia ja Mäkiaho keräsi teholukeman +1. Hän kärsi alkukaudella loukkaantumisista ja pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Maaliskuussa HPK nimesi Mäkiahon ns. nuorten pelaajien listalle, joka oikeutti hänet siirtymään loppukauden vapaasti seuran ja Forssan Palloseuran Mestis-joukkueen välillä. Mäkiaho siirtyi pian tämän jälkeen lainalle FPS:ään, jossa hän pelasi loppukaudella viisi runkosarjaottelua tehden yhden maalin.
Kauden 2021–2022 Mäkiaho pelasi suurimmaksi osaksi yli-ikäisenä HPK:n U20-joukkueessa, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 9+18=27. Mäkiaho jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Jimi Rönkkösen ja Mikael Tapion kanssa lukemalla +6. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Mäkiaho pelasi myös kaksi ottelua lainalla FPS:n Mestis-joukkueessa.
Toukokuussa 2022 Mäkiahon sopimus HPK:n kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Muutamaa päivää myöhemmin hänen vahvistettiin tehneen 1+1-vuotisen sopimuksen Mikkelin Jukurien kanssa. Mäkiaho teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan toisella kierroksella 4. syyskuuta 2022 tanskalaista Aalborg Piratesia vastaan. Hänen osumansa jäi Jukurien 5–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. SM-liigauransa avausmaalin Mäkiaho teki runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2022 KooKoota vastaan. Kaikkiaan hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa aikana 38 runkosarjaottelua tehopistein 6+7=13. CHL:ssä Mäkiaho pelasi seitsemän ottelua tehopistein 2+1=3. Tammikuussa 2023 hän teki Jukurien kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2023–2024 Mäkiaho teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun 29. marraskuuta 2023 Helsingin IFK:ta vastaan, kun Jukurit voitti ottelun lukemin 5–3. Hänen kolmas osumansa syntyi ylivoimalla. Mäkiaho sai ottelussa myös syöttöpisteen Niko Huuhtasen tekemään ylivoimamaaliin. Tuomas Anttonen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Yhteensä Mäkiaho teki runkosarjassa 44 ottelussa tehot 7+10=17. Jatkoaika.com-verkkolehden toimittaja Veikko Nurmisen mukaan hänellä oli kuitenkin selviä puutteita kahden suunnan pelaamisessa ja Mäkiahon teholukemaksi jäi noin 11 minuutin ottelukohtaisella keskiarvolla –5. Nurmisen mukaan hän ei kyennyt tuomaan pudotuspeleissä Jukureille lisäarvoa ja Mäkiaho pelasi kuudesta puolivälieräottelusta vain kolmessa.
Mäkiaho siirtyi kaudeksi 2024–2025 kaksivuotisella sopimuksella Helsingin IFK:n SM-liigajoukkueeseen. Syyskuun 2024 lopulla hän joutui kahdeksaksi viikoksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Mäkiaho pelasi runkosarjassa 42 ottelua ja hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+10=18. Tammikuussa 2025 "Ilta-Sanomien" toimittaja Sasha Huttunen arvioi hänen kautensa olevan räikeä pettymys, kun Mäkiaho teki 27 ensimmäiseen otteluunsa vain yhdeksän tehopistettä ja korosti hänen virhealttiuttaan ottelussa JYPiä vastaan. Huttusen mukaan Mäkiaho oli vielä edellisellä kaudella lupaava laituri, jonka peli perustui vahvaan kiekonsuojaamiseen.
Pelityyli.
Mäkiaho on maininnut vahvuuksikseen hyökkäyspään pelaamisen, peliälyn sekä syöttö- ja maalintekotaidon. Kehitettäviksi ominaisuuksiksi hän on maininnut kamppailutaidon ja -kovuuden ja oman pään puolustamisen.
Muuta.
Mäkiahon isä Toni pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 720 SM-liigaottelua. Hän loi pääsarjauraa myös Ruotsissa, Sveitsissä, Venäjällä ja Slovakiassa. Toni kuului myös Suomen vuoden 1998 MM-hopeaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän on myöhemmin valmentanut Danielia Bluesissa B-junioriksi asti. Danielin äidinisä oli jääkiekkovaikuttaja Frank Moberg, joka on aateloitu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 125.
Daniel Mäkiaho harrasti lapsena myös jalkapalloa. Hän on harrastanut myös tennistä ja golfia.