tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Krokotiilit

Krokotiilit (Crocodylidae) ovat suurikokoisten matelijoiden heimo, johon kuuluu neljätoista nykyisin elävää, vedessä viihtyvää lajia. Krokotiilit on yksi kolmesta krokotiilieläinten heimosta. Joskus krokotiili-nimitystä käytetään löyhästi myös muihin heimoihin kuuluvista krokotiilieläimistä, joita ovat alligaattorit, kaimaanit ja gaviaalit.
Krokotiilit elävät tropiikeissa: Afrikassa, Australiassa, Aasiassa ja Amerikoissa. Krokotiilit viihtyvät hitaasti virtaavissa joissa ja järvissä, ja niiden ravintoa ovat etenkin kalat sekä lajista ja eläimen koosta riippuen linnut ja nisäkkäät.
Krokotiilit ovat nopeita liikkumaan lyhyillä matkoilla, jopa maalla. Mitä isompi krokotiili on, sitä hitaampi se on maalla. Vain pienimmät krokotiilit pystyvät juoksemaan maalla nopeita pyrähdyksiä. Vedessä ne kuitenkin muuttuvat tehokkaiksi saalistajiksi. Niillä on erittäin vahvat leuat ja terävät saaliin pitämiseen ja repimiseen kehittyneet hampaat. Krokotiilit eivät useinkaan kykene avaamaan leukojaan, jos niistä pidetään kiinni, sillä leukoja avaavat lihakset ovat heikot. Kaikilla krokotiileilla on myös terävät ja vahvat kynnet. Naaras kaivaa vahvakyntisillä takajaloillaan hiekkaan kuopan, johon se munii munansa. Kun poikaset kuoriutuvat, emo kaivaa pesäkuopan auki ja joskus myös auttaa poikasia kuoriutumisessa ja kuljettaa ne leuoissaan veteen. 
Krokotiilit ovat saalistustavaltaan väijyviä petoja. Ne odottavat kauan, kunnes saalis tulee lähelle, ja hyökkäävät sitten salamannopeasti. Ne tappavat suuret saaliseläimet, kuten nisäkkäät, kiskomalla ne veden alle ja hukuttamalla. Jos ensi-isku ei onnistu, krokotiili laskeutuu takaisin odottamaan. Krokotiilit ovat vaihtolämpöisiä, joten ne kykenevät olemaan pitkiäkin aikoja ilman ravintoa – isot yksilöt jopa vuoden. 
Krokotiilit ovat luonnossa suojeltuja, mutta niitä kasvatetaan erityisesti nahkansa takia. Nahasta valmistetaan muun muassa kenkiä ja käsilaukkuja. Krokotiilinliha on Australiassa arvostettua herkkua. Monet lajit ovat uhanalaisia. Muun muassa kuubankrokotiili on kärsinyt ympäristönmuutoksista, ja jäljellä olevat yksilöt on lähes metsästetty sukupuuttoon.
Krokotiilit sukulaisineen ovat ns. eläviä fossiileja. Ne eivät ole fossiililöytöjen perusteella muuttuneet merkittävästi 200 miljoonaan vuoteen.
Marttyyri

Marttyyri (kr. μαρτύρ, "martyr", todistaja) eli veritodistaja on uskonsa puolesta kuollut henkilö. Kirkkohistoriassa marttyyreilla tarkoitetaan yleensä varhaiskristillisenä aikana, Rooman valtakunnassa toimeenpannuissa vainoissa surmattuja kristittyjä. 
Kristinuskossa marttyyrius liittyy kirkon vaiheisiin, kun kristityt kuolivat vainoissa Kristus-uskonsa takia. Ensimmäinen kristityn eli Stefanoksen marttyyrikuolema on kuvattu Apostolien tekojen 7. luvussa. Sen jälkeen sen kärsivät Jaakob vanhempi, Paavali, Pietari, Jaakob (Jeesuksen veli) ja Andreas. Kirkollisen muistitiedon mukaan kaikki apostolit paitsi Johannes kärsivät marttyyrikuoleman. Stefanoksen muistopäivä on tapaninpäivä. Sen liturginen väri on punainen, joka on veritodistajan väri. Tapaninpäivä on myös kaikkien marttyyrien muistopäivä. 
Varsinainen marttyyrien aika alkoi apostolien kuoltua kristittyjen vastaisissa vainoissa. Marttyyrikuoleman kärsineitä alettiin myöhemmin kutsua pyhimyksiksi, ja kirkolliseen kalenteriin merkittiin heidän kuolinpäivänsä erityisinä juhlapäivinä, jolloin heidän elämäänsä ja veritodistustaan muistettiin. Marttyyrien haudoille perustettiin myös alttareita, ja myöhemmin veritodistajan pyhäinjäännös saatettiin sijoittaa hänen muistoaan kantavan kirkon alttariin.
Usein sanaa käytetään myös jostakin muusta ”jalosta syystä” kuolleesta henkilöstä, kuten isänmaallisesti kansansa kunnian puolesta esimerkiksi sodassa kuolleesta taistelijasta. 1900- ja 2000-luvulla sitä ovat käyttäneet itsestään muun muassa useat islaminuskoiset itsemurhapommittajat. Sanan viittausala on laajentunut niinkin paljon, että marttyyriksi voidaan sanoa ketä tahansa syyttömästi kärsivää tai sellaisena esiintyvää henkilöä, jolloin merkitys voi olla jopa ivallinen.
Florence Griffith-Joyner

Delorez Florence Griffith Joyner (21. joulukuuta 1959 – 21. syyskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, jolla on edelleen maailmanennätykset naisten 100 metrin ja 200 metrin juoksussa.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Griffith-Joyner sijoittui neljänneksi 200 metrillä. Seuraavana vuonna hän sijoittui Los Angelesin olympialaisissa samalla matkalla hopealle. Kilpailujen jälkeen hän avioitui Los Angelesin olympialaisten kolmiloikan olympiavoittaja Al Joynerin kanssa ja jätti juoksun vähemmälle.
Griffith-Joyner palasi radoille Rooman MM-kilpailuihin 1987 ja sijoittui jälleen 200 metrillä hopealle. 4 × 100 metrillä hän voitti kultaa. Vuonna 1988 siihen asti paremmin 200 metrin juoksijana tunnettu Griffith-Joyner hämmästytti Yhdysvaltojen olympiakarsinnoissa juoksemalla puolivälierissä uudeksi 100 metrin maailmanennätykseksi 10,49. Kilpailun tuulilukema oli 0,0 m/s, mutta stadionin tuulimittarin epäillään näyttäneen väärää tuulilukemaa. Oikean tuulilukeman on arvioitu olleen noin 5–7 m/s.
Griffith-Joyner oli suurin ennakkosuosikki Soulin olympialaisissa 1988, ja voittikin sekä 100 että 200 metrin juoksut ylivoimaisesti. 200 metrillä hän juoksi uudeksi maailmanennätykseksi 21,34, jota ei niin ikään ole sen jälkeen rikottu. Myös 100 metrillä Griffith-Joyner juoksi ylivoimaisia aikoja, pysäyttäen finaalissa kellot lopulta aikaan 10,54. Hän juoksi myös Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin ja 4 × 400 metrin joukkueissa voittaen ensiksi mainitussa kultaa ja jälkimmäisessä hopeaa.
Griffith-Joyneria epäiltiin vuoden 1988 suurten ennätysparannustensa takia dopingin käytöstä ja eräät hänen kilpailijoistaan väittivät hänen aikojensa olevan mahdollisia vain dopingin käytön ansiosta. Carl Lewis kirjoitti omaelämäkerrassaan huomanneensa Griffith-Joynerin liian nopean lihaskasvun lisäksi hänen äänensäkin madaltuneen, mikä ilmeni myös BBC:n tekemistä haastatteluista. Griffith-Joyner ei kuitenkaan koskaan antanut positiivista dopingnäytettä. Griffith-Joynerin yhtäkkinen kuolema vuonna 1998 lisäsi huhuja, vaikka ruumiinavaus paljastikin, että kuolinsyy oli cavernous angiomasta johtuneen epilepsiakohtauksen aiheuttama tukehtuminen.
Jaufré Rudel

 
Jaufré Rudel oli 1100-luvulla elänyt ranskalainen trubaduuri, jonka elämästä ei ole säilynyt paljoa tietoja. Hän oli mahdollisesti mukana toisella ristiretkellä vuonna 1147 ja kuoli samana vuonna Tripolissa, sairastuttuaan vakavasti matkalla.
Rudelilta on säilynyt ainoastaan neljä laulua, joista tunnetuin on nimeltään "Lanquan li jorn".
Suomalainen säveltäjä Kaija Saariaho on säveltänyt Rudelista kertovan oopperan nimeltään "L'amour de loin".
Liskot

Liskot (Lacertilia) on alalahko suomumatelijoiden (Squamata) lahkossa. Ryhmä on parafyleettinen, sillä se sulkee pois käärmeet.
Liskot ovat yksi maailman monimuotoisimmista ja menestyneimmistä maanpäällisten selkärankaisten ryhmistä. Liskoja elää melkein kaikissa mahdollisissa elinympäristöissä sademetsistä aavikoille, ja tundralta Tyynenmeren atolleille ja korkeille vuorenrinteille. Liskoja tunnetaan yli 7 000 lajia, ja vuosittain tunnistetaan noin 100 uutta lajia.
Piirteet.
Pienimmät liskot ovat vain 17 millimetrin pituisia. Suurin on komodonvaraani, joka kasvaa kolmimetriseksi kuonosta hännänpäähän. Joillain liskoilla on myrkkyrauhaset, ja myös suurimpien lajien kynnet, hampaat ja hännät voivat olla vaarallisia ihmiselle.
Liskot ovat vaihtolämpöisiä. Niiden kehoa peittävät suomut, ja jotkin lajit ovat kirkkaasti kuvioituja. Useimmilla liskoilla on neljä raajaa, joista jokaisessa on viisi varvasta. Moni pieni lisko pystyy irrottamaan häntänsä puolustautumiskeinona.
Liskoilla on kloaakki, ja koirailla on hemipenis. Useimmat lajit lisääntyvät munimalla, mutta jotkin lajit synnyttävät eläviä poikasia. Jotkin liskolajit kykenevät neitseelliseen lisääntymiseen.
Liskoja elää maan päällä, maakoloissa, puissa ja vedessä. Osa liskoista elää päivisin ja osa öisin. Liskoihin kuuluu niin lihansyöjiä, hyönteissyöjiä, kasvissyöjiä kuin kaikkiruokaisiakin lajeja.
Kehitys.
Varhaisin tunnettu liskofossiili on peräisin 240 miljoonan vuoden takaa keskitriaskaudelta, ja se sai lajinimen "Megachirella wachtleri". Sen kehityslinja ei ole kuitenkaan selviytynyt nykyaikaan. Useimpien nykyisten liskojen kehityslinjat saivat alkunsa arviolta varhaisjurakauden 200–170 miljoonaa vuotta sitten ja varhaisliitukauden 145–130 miljoonaa vuotta sitten välisenä aikana.
Nykyihmisen ajan suurin lisko oli megalania, joka eli Australiassa pleistoseenikaudella vielä 48 000 vuotta sitten. Se kasvoi arviolta 5,5–7,9-metriseksi.
Liskoille on piirretty erilaisia sukupuita. Erään sukupuun mukaan ensimmäiseksi suomumatelijoiden kantalinjasta erkaantui alalahdko Dibamia, sitten Gekkota ja kolmanneksi Scincomorpha. Toisen sukupuun mukaan ensin erkaantui Iguania.
Suomessa.
Suomessa luonnonvaraisina eläviä liskolajeja ovat sisilisko ja vaskitsa. Vuonna 2014 Lounais-Suomessa havaittiin hietasisilisko. Se luokitellaan haitalliseksi vieraslajiksi.
Bartolomeo Tromboncino

Bartolomeo Tromboncino (n. 1470 – 1535 tai myöhemmin) oli italialainen säveltäjä.
Elämä.
Tromboncino syntyi Veronassa ja varttui luultavasti Mantovassa. Hän asui ja työskenteli Mantovassa noin vuoteen 1500 saakka. Tromboncino murhasi petollisen vaimonsa vuonna 1499. Toisin kuin Carlo Gesualdo, Tromboncino mahdollisesti jätti henkiin miehen, jonka kanssa vaimo oli häntä pettänyt. Lähteet asiasta ovat jokseenkin ristiriitaisia. Tromboncino ei saanut teosta tuomiota. 
Tromboncino kuoli luultavasti Venetsiassa.
Musiikki.
Tromboncino tunnetaan parhaiten frottola-laulujen säveltäjänä. Hän sävelsi myös jonkin verran uskonnollista musiikkia.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1989

Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1989 järjestettiin Lahdessa Suomessa 17.–26. helmikuuta 1989. Kisat järjestettiin Lahdessa viidettä kertaa: aiemmin kisat oli järjestetty vuosina 1926, 1938, 1958 ja 1978.
Kansainvälinen hiihtoliitto FIS valitsi Lahden kilpailujen järjestäjäksi Kanadan Vancouverissa kesällä 1985 pidetyssä kongressissa. Kilpailujen järjestelytoimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Heimo Seppälä ja pääsihteeriksi Pirkko Hannula.
Kilpailut televisioitiin 25 maahan, joiden joukossa olivat muun muassa Japani ja Meksiko.
Kilpailuihin osallistui edustajia kaikkiaan 30 eri maasta. Osallistujamaiden joukossa olivat muun muassa Kreikka, Espanja sekä Guatemala.
Suomen joukkueessa (maastohiihto, yhdistetty ja mäkihyppy) oli 26 urheilijaa. Järjestelyt sujuivat erinomaisesti ja sää suosi kisojen hiihtolajeja täydellisesti. Mäkikilpailuja jouduttiin jälleen kerran siirtämään kovan tuulen takia.
Viikon kestäneitä kisoja seurasi ennätyksellinen yleisö, lähes 460 000 henkeä.
Miesten maastohiihto.
15 km (p).
Suomen Juha Sarkkinen oli kilpailussa 16. ja Seppo Rantanen 21:s.
15 km (v).
Suomen Kari Ristanen oli kilpailussa 11., Timo Kuorelahti 15. ja Johan Lind 16:s.
30 km (p).
Suomen Juha Sarkkinen oli kilpailussa 26., Jari Laukkanen 31. ja Aki Karvonen 32:s.
50 km (v).
Suomen Jari Räsänen oli kilpailussa 13., Kari Ristanen 16. ja Harri Kirvesniemi 23:s.
Naisten maastohiihto.
10 km (p).
Suomen Tuulikki Pyykkönen oli kilpailussa seitsemäs.
10 km (v).
Suomen Eija Hyytiäinen oli kilpailussa 13., Jaana Savolainen 16. ja Tuulikki Pyykkönen 17:s.
30 km (v).
Suomen Marja-Liisa Kirvesniemi oli kilpailussa kahdeksas, Eija Hyytiäinen 20. ja Pirkko Määttä 21:s.
Yhdistetty.
Henkilökohtainen kilpailu (K90 + 15 km).
Suomen Jukka Ylipulli oli kilpailussa 13., Pasi Saapunki 17. ja Sami Leinonen 19:s.
Joukkuekilpailu (K90 + 3×10 km hiihto).
Suomen joukkue (Jukka Ylipulli, Sami Leinonen ja Jyri Pelkonen) oli kilpailussa kahdeksas.
Mäkihyppy.
Normaalimäki (K90).
Suomen Jari Puikkonen oli kilpailussa 13. ja Risto Laakkonen 24:s.
Suurmäki (K114).
Suomen Risto Laakkonen oli kilpailussa 24:s.
Suomalaisten menestys.
Suomalaiset urheilijat menestyivät kisoissa poikkeuksellisen hyvin, eikä vastaavaa menestystä ole sen jälkeen saavutettu. Suomi sai kolmanneksen kisoissa jaetuista mitaleista ja voittikin mitalitilaston kaikkiaan viidennen kerran (edelliset kerrat olivat 1929, 1938, 1939 ja 1958), selvällä erolla muihin maihin. Suomen naishiihtäjät ottivat peräti kaksi kolmoisvoittoa, ja myös mäkihyppääjät menestyivät hyvin. Ainoastaan yhdistetyssä Suomi ei saanut yhtään mitalia.
X-siipinen

X-siipinen () on fiktiivinen avaruusalus "Tähtien sodan" kuvitteellisessa universumissa. Se nähtiin ensimmäisen kerran elokuvassa "Star Wars: Episodi IV – Uusi toivo".
Historia.
X-siipisen kehitti Incom-yhtiö Galaktisen sisällissodan alkupuolella Imperiumille. X-siipisen suunnitelleet insinöörit kuitenkin loikkasivat Kapinaliiton puolelle, tuhosivat kaikki tiedot aluksesta ja toivat kaksi prototyyppiä kapinallisille. X-siipisestä tuli nopeasti kapinallislentäjien suosituin avaruusalus ja Y-siipisen korvaaja. 
X-siipinen oli Y-siipistä nopeampi ja edeltäjäänsä verrattuna kesti paljon paremmin avaruustaisteluissa Imperiumin TIE-hävittäjiä vastaan. X-siipinen myös kesti iskuja, jotka olisivat voineet tuhota tavallisen ja heikomman avaruusaluksen. Toisin kuin suurimmassa osassa Imperiumin avaruushävittäjistä, X-siipisessä oli hyperajo, suojakilpigeneraattori ja elossapitojärjestelmä. X-siipisen erikoisuus olivat sen siivet, jotka hyökkäysasennossa muistuttivat x-kirjainta, josta se on saanut nimensä. Sen pitkien lasertykkien tarkoitus on kyetä ampumaan kuolettava laukaus kohti vihollisalusta ennen kuin tämä ehtii vastata tuleen.
Kapinaliitto käytti X-siipisiä Yavinin taistelussa hyökkäyksessä Kuolemantähteä vastaan. 
Luke Skywalkerin ohjaama X-siipinen onnistui laukaisemaan protonitorpedot Kuolemantähden ilmastointiaukkoon ja tuhoamaan taisteluaseman. Myöhemmin Wedge Antillesin ohjaama X-siipinen auttoi "Millennium Falconia" tuhoamaan toisen Kuolemantähden Endorin taistelussa.
Joutsenlaulu

Joutsenlaulu tarkoittaa laulua, jonka uskomuksen mukaan joutsen laulaa juuri ennen kuolemaansa kauniimmin kuin koskaan. Tämän on uskottu koskevan varsinkin kyhmyjoutsenta, joka ei yleensä laula. Sanontana joutsenlaulu tarkoittaa viimeistä esiintymistä, suoritusta tai saavutusta – mahdollisesti edeltäviä parempaa – ennen jonkin päättymistä tai ihmisen kuolemaa.
Uskomuksella on varsin pitkät juuret. Sanonnaksi se oli muotoutunut jo 300-luvulle eaa. mennessä. Vuonna 77 Plinius vanhempi totesi sen vääräksi teoksessaan "Naturalis historia".
Ekologinen lokero

Ekologinen lokero eli ekolokero kuvaa eliölajin tai -populaation paikkaa eliöyhteisössä. Myös ympäristö käsitetään osaksi ekologista lokeroa, koska se vaikuttaa eliölajipopulaatioon. Ekologinen lokero kertoo myös sen, miten populaatio suhtautuu esimerkiksi ravinnon, tilan ja petojen määrän muutokseen.
Historia.
Ekologisen lokeron termin mainitsi ensimmäistä kertaa Roswell H. Johnson vuonna 1910. Ensimmäisenä termiä käytti artikkelissa Joseph Grinnell vuonna 1917. Brittiläinen ekologi Charles Elton määritteli ekologisen lokeron vuonna 1927 ja vaati sitä yleisempään käyttöön lajien kuvailussa. Ekologisen lokeron käsite on muuttunut vuosien mittaan, ja nykyisen kaltainen G. Evelyn Hutchinsonin muotoilema ekologisen lokeron määritelmä on peräisin vuodelta 1957. Esimerkiksi vuonna 1967 kehitellyllä MacArthurin ja Levinsin indeksillä voidaan tutkia matemaattisesti eri lajien ekologisten lokerojen päällekkäisyyttä. 
Tyypit.
Kun lajilla ei ole kilpailua ympäristössään, esiintyy laji peruslokerossa. Mikäli kilpailua kuitenkin on, niin kuin luonnossa yleensä, supistuu peruslokero toteutuneeksi lokeroksi. Ydinlokerosta puhutaan silloin, kun toteutunut lokero on niin pieni, että sitä pienemmässä lokerossa laji ei enää selviytyisi. 
Merkitys.
Lajin ekologinen lokero vaikuttaa myös muihin lajeihin. Lajit kilpailevat sitä rajummin, mitä enemmän niiden ekologiset lokerot menevät päällekkäin. Ekologisen lokeron käsitettä käytetäänkin paljon lajien välisten kilpailutilanteiden tarkasteluun. Kilpailutilanteessa ekologinen lokero yleensä kutistuu toteutuneeksi lokeroksi. Esimerkiksi talvella parveksi lyöttäytyvät tiaiset ruokailevat puun eri osissa, vaikka tiaislajit kesällä käyttäisivätkin samoja puun osia. Yleensä ekologinen lokero palautuu normaalikokoonsa kilpailun vähetessä (kesällä tiaiset ruokailevat suuremmilla alueilla puuta), mutta mikäli kilpailu jatkuu pitkään, voi ekologinen lokero muuttua pysyvästi. Luonnonlakina pidetään sitä, että kaksi lajia, joiden ekologiset lokerot ovat samat, eivät voi asuttaa samaa aluetta pitkään.
Esimerkkinä ekologisen lokeron käsitteen avulla tapahtuvasta tutkimuksesta on seuraava myyrähavainto. Pohjois-Euroopan myyriä tutkittaessa on huomattu, että pienempiä myyriä esiintyy useamman kaltaisissa ympäristöissä kuin isompia myyrälajeja. Tämä johtuu siitä, että isommat ja vahvemmat myyrät ovat vallanneet suotuisimman lokeron, ja pienet lajit joutuvat tyytymään erilaisiin vähemmän suotuisiin lokeroihin, joissa isommat lajit eivät menesty.
Kun kilpailevien lajien ekologiset lokerot osuvat päällekkäin jonkin tekijän suhteen, mutta ei toisen, puhutaan lokeroiden komplementaarisuudesta. Esimerkiksi talvisessa tiaisparvessa tiaisten ekologiset lokerot saattavat mennä päällekkäin ravinnon suhteen, mutta lokerot eivät käytännössä ole päällekkäin, koska linnut ruokailevat puun eri osissa. Päällekkäisyyttä aiheuttava tekijä on tällöin ravinto, ja toinen, ei-päällekkäinen tekijä on ruokailupaikan sijainti.
Koska kaikkia moninaisia ympäristötekijöitä on vaikea määrittää, on ekologisen lokeron täydellinen määrittäminen käytännössä hyvin vaikeaa, ellei mahdotonta.
Karike

Karike on ekosysteemin kuollutta eloperäistä ainesta. Se muodostuu runkopuusta, oksista, risuista, neulasista, lehdistä, kävyistä ja muista kasvinosista sekä eläimistä ja niiden ulosteista ja muista eritteistä. Karike on tärkeä osa ekosysteemin toimintaa. Se tarjoaa elinympäristön monille sienille, mikrobeille ja maaperäeläimille. Lahottajasienet pilkkovat karikkeen vähitellen humukseksi, joka yhdessä kivennäismaan kanssa pitää yllä ekosysteemin ravinnekiertoa. Tärkeimmät karikkeen ligniiniä hajottavat ja humuksen muodostukseen osallistuvat entsyymiryhmät ovat oksidaasit, kuten lakkaasi sekä peroksidaasit.
Lähinnä puunkuoresta valmistettua kariketta voidaan käyttää ulkoistutuksissa maan pinnan katteena, jolloin rikkaruohot eivät pääse levittäytymään kasvin lähettyville. Sitä käytetään myös kuivakäymälöissä kuivikkeena. Tällaista kariketta syntyy puuteollisuuden sivutuotteena.
SWOT-analyysi

SWOT-analyysi (Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats) on nelikenttämenetelmä, jota käytetään strategian laatimisessa sekä oppimisen tai ongelmien tunnistamisessa, arvioinnissa ja kehittämisessä. Se on hyödyllinen ja yksinkertainen työkalu yrityksen toiminnan, hankkeiden ja projektien suunnittelussa. SWOT-analyysin kohteena voi olla jonkin yrityksen toiminta koko laajuudessaan, jonkin tuotteen tai palvelun asema ja kilpailukyky tai esimerkiksi kilpailijan toiminta ja kilpailukyky.
SWOT-analyysissä kirjataan ylös analysoidun asian:
SWOT-analyysi on kahden ulottuvuuden kuvaama nelikenttä. Kaavion vasempaan puoliskoon kuvataan myönteiset ja oikeaan puoliskoon negatiiviset asiat. Kaavion alapuoliskoon kuvataan organisaation ulkoiset ja yläpuoliskoon sisäiset asiat.
Tämän jälkeen SWOT-analyysin pohjalta voidaan tehdä päätelmiä, miten vahvuuksia voidaan käyttää hyväksi, miten heikkoudet muutetaan vahvuuksiksi, miten tulevaisuuden mahdollisuuksia hyödynnetään ja miten uhat vältetään. Tuloksena saadaan toimintasuunnitelma siitä, mitä millekin asialle pitää tehdä.
SWOT-mallia on tarkoitus käyttää ideointiin ja jatkokehittelyyn.
Zero Nine

Zero Nine on vuonna 1978 perustettu Oulussa vaikuttava heavy rock -yhtye, joka on alun perin lähtöisin Kuusamosta. 
Historia.
Zero Nine esitti 1980 Levyraadissa kappaleen ”Down the Line” ja voitti kyseisen jakson. Yhtyeen esikoisalbumi "Visions, Scenes and Dreams" julkaistiin 1982. Samana vuonna ilmestyi Englannissa nauhoitettu albumi "Blank Verse", jonka toinen tuottaja oli Ian Gillan. Myöhemmin Zero Ninen tuottajana on toiminut muun muassa T. T. Oksala. Yhtyeelle ovat sanoittaneet useita kappaleita muun muassa Edu Kettunen, Esa Kaartamo, Ilari Niemelä ja Heikki Wiik.
Zero Nine on toiminut lämmittelijänä muun muassa Iron Maidenille, Def Leppardille, Ozzy Osbournelle, AC/DC:lle, ZZ Topille ja Scorpionsille. Yhtyeen viimeisimpiä merkittäviä esiintymisiä maailmanluokan yhtyeiden lämmittelijänä ovat olleet AC/DC:n konsertti Ratinan stadionilla Tampereella vuonna 2010, Whitesnaken konsertti Oulun jäähallissa marraskuussa 2004 sekä Legends of Rock -festivaali Oulun Club Teatriassa joulukuussa 2009 samalla lavalla Alice Cooperin kanssa.
Zero Nine julkaisi yhdeksännen albuminsa "IX" syyskuussa 2009. Muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen yhtye aktivoitui jälleen kesällä 2021 ja on soittanut muutamia festivaali- ja klubikeikkoja myös tämän jälkeen. Joulukuussa 2023 yhtye juhlisti 45-vuotiasta uraansa Kuusamotalolla järjestetyssä konsertissa. Kesällä 2024 Zero Nine esiintyi mm. Hardrock Korppi -festareilla Laukaassa.
Kokoonpano.
Yhtyeellä on ollut koko olemassaolonsa aikana pääasiallisesti sama kokoonpano.
Ennen albumin "N. E. Files" tekoa basistina toimi Esa ”Elmo” Harju. Alkuperäiskokoonpanon rumpali oli Sika Kukkonen.
Eksa

Eksa (tunnus E) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa triljoonakertaista (1018). Esimerkiksi eksametri (Em) on triljoona metriä.
Eksa otettiin käyttöön 1975. Etuliitteen nimi on peräisin kreikankielisestä lukusanasta "heks", 'kuusi': eksan kerroin on yhtä kuin 10006.
Tsetta

Tsetta (tunnus Z) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhattriljoonakertaista (1021). Esimerkiksi tsettametri (Zm) on tuhat triljoonaa metriä.
Tsetta otettiin käyttöön 1991. Sen nimi on peräisin latinan lukusanasta "septem", 'seitsemän': tsetan kerroin on yhtä kuin 10007.
Jotta (SI-järjestelmä)

Jotta (tunnus Y) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa kvadriljoonakertaista (1024). Esimerkiksi jottametri (Ym) on kvadriljoona metriä.
Jotta otettiin käyttöön vuonna 1991. Sana on peräisin kreikan kielen sanasta ὀκτώ (októ), joka tarkoittaa "kahdeksaa" – jotan kerroin on yhtä suuri kuin 10008.
12 grammaa kohti hiili-12:ta, hiilen isotooppia, on noin 6,022×1023 atomia tai 0,6 jotta-atomia.
Atto

Atto (tunnus a) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa triljoonasosaa (10−18). Esimerkiksi attometri (am) on triljoonasosa metriä.
Tsepto

Tsepto (tunnus z) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa tuhannestriljoonasosaa (10-21). Esimerkiksi tseptometri (zm) on tuhannestriljoonasosa metriä.
Jokto

Jokto (tunnus y) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa kvadriljoonasosaa (10-24). Se otettiin käyttöön 1991. Esimerkiksi joktometri (ym) on kvadriljoonasosa metriä.
Sanomatalo

&lt;mapframe width="270" height="270" longitude="24.9380" latitude="60.1720" zoom="15" text="Sanomatalo"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q10661594",
]
&lt;/mapframe&gt;
Sanomatalo on Helsingin keskustassa sijaitseva liike- ja toimistorakennus, joka toimii Sanoman pääkonttorina. Se sijaitsee Postitalon ja päärautatieaseman pohjoispuolella ja Musiikkitalon eteläpuolella. Siinä on 12 kerrosta, joista kolme on maan alla. Rakennuksen ovat suunnitelleet professori Jan Söderlund ja arkkitehti Antti-Matti Siikala, ja se valmistui vuonna 1999. Se oli ensimmäinen ”lasisen” näköinen rakennus Helsingissä, jota luonnonsuojelijat protestoivat lasiseinien aiheuttamien lintukuolemien takia. Muutenkin taloa on protestoitu, sillä siihen rakennettiin asemakaavasta poiketen kaksi ylimääräistä kerrosta.
Helsingin Sanomien, Ilta-Sanomien ja Taloussanomien toimitukset sijaitsevat Sanomatalossa. Sanoma Media Finlandin radioiden studiot sijaitsevat avokonttoreissa talon alakerroksissa. Kaksi alinta kerrosta ovat liike- ja näyttelytilaa: niissä sijaitsee muun muassa R-kioski. Talossa on myös SPR:n Veripalvelun verenluovutuspiste.
Syksyllä 2025 Sanomataloon muuttaa myös uutistoimisto STT.
Sanomatalon osoitteet ovat Töölönlahdenkatu 2, Eero Erkon katu 2, Postikuja 2 ja Tekla Hultinin aukio 3.
Historia.
Ennen Sanomatalon rakentamista Sanoman ydintoiminnot sijaitsivat Ludviginkadulla, josta Sanoma oli laajentuessaan ostanut useita kiinteistöjä käyttöönsä.
Sanomatalon tontin Sanoma osti Helsingin kaupungilta syksyllä 1994. Yhtiö maksoi tontista 107,5 miljoonaa markkaa. Tonttikauppaan liittyen Sanoma ja kaupunki sopivat myös optio-oikeudesta, jonka turvin yhtiö olisi voinut halutessaan rakentaa toisenkin toimistotalon Kamppi-Töölönlahti-alueelle.
Sanoma järjesti Sanomatalon suunnittelusta kutsukilpailun, jonka voitti Jan Söderlundin ja Antti-Matti Siikalan suunnitelma. Suunnitelman erikoisuus oli talon ensimmäiseen kerrokseen kuuluva 80-metrinen kävelytie, joka on avoin yleisölle. Kävelytie sai innoituksensa Sanomatalon paikalla ennen rakennustöitä olleesta epävirallisesta oikopolusta, jota pitkin ihmiset kulkivat Töölön ja rautatieaseman välillä.
Sanomatalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1997 ja rakennus valmistui 1999. Rakennustyöt toteutettiin projektinjohtourakkana, jota veti CM-Urakointi. Talon rakentaminen maksoi Sanomalle 500 miljoonaa markkaa.
Vuonna 2014 Sanoma myi rakennuksen saksalaiselle kiinteistörahastolle 176 miljoonalla eurolla ja jäi kiinteistöön vuokralaiseksi.
Suorakulmainen koordinaatisto

Yleisimmin koordinaatistolla tarkoitetaan etenkin matematiikassa suorakulmaista eli karteesista koordinaatistoa. Suorakulmaisessa koordinaatistossa on ulottuvuuksien mukainen määrä akseleita, jotka on nimetty kuvaamansa ulottuvuuden mukaan. Akselit ovat toisiaan vastaan kohtisuorassa yleensä oikeakätisesti, ja ne kulkevat koordinaatiston nollapisteen eli origon kautta sekä leikkaavat toisensa siinä. 
Koordinaatistolle on annettu myös "mittayksikkö", ja niinpä kunkin pisteen koordinaatit ilmoittavat matkan, joka kutakin akselia tulee kulkea, jotta päästäisiin merkittyyn pisteeseen. Kun koordinaatistolla kuvataan tasoa, käytetään kahta akselia: vaakasuunnan kuvaamiseen "x"-akselia ja pystysuunnalle "y"-akselia. Kolmiulotteisessa avaruudessa tarvitaan puolestaan kolme akselia: "x"-, "y"- ja "z"-akselit.
Koordinaatit ilmoitetaan merkitsemällä ne sulkeisiin järjestyksessä ("x", "y", "z") ja erottamalla kunkin ulottuvuuden koordinaattiluku pilkulla. Esimerkiksi (2, −3) tarkoittaa, että piste sijaitsee kaksiulotteisen koordinaatiston pisteessä x = 2 ja y = −3 (tässä 2 on ns. abskissa ja −3 ns. ordinaatta). Jos koordinaatit sisältävät desimaalipilkkuja, ne erotetaan toisistaan puolipisteellä, esimerkiksi (4,5; 2,25; −6,8).
Historia.
Adjektiivi "karteesinen" viittaa ranskalaiseen matemaatikkoon ja filosofiin René Descartesiin, joka julkaisi idean siitä vuonna 1637. Myös Pierre de Fermat teki saman löydön, muttei julkaissut sitä. Ranskalainen kirkonmies Nicole Oresme käytti karteesista koordinaatistoa vastaavia konstruktioita jo kauan ennen Descartesin ja Fermat'n aikaa.
Sekä Descartes että Fermat käsittelivät yhden akselin tapauksia, joiden muuttujien arvot laskettiin suhteessa akseliin. Kahden akselin tapaus otettiin käyttöön myöhemmin, kun Descartesin "La Géométrie" käännettiin latinaksi vuonna 1649 Frans van Schootenin ja hänen oppilaidensa toimesta. Kirjan kommentoijat ottivat käyttöön uusia käsitteitä selventäessään Descartesin työn ideoita.
Karteesisen koordinaatiston kehittämisellä oli merkittävä rooli Isaac Newtonin ja Gottfried Wilhelm Leibnizin työssä Differentiaali- ja integraalilaskennan parissa. Kahdella koordinaatilla kuvattu taso yleistyi myöhemmin vektoriavaruudeksi.
Monia muita koordinaatistoja on kehitetty Descartesin jälkeen. Esimerkkeinä napakoordinaatisto tasossa sekä pallo- ja sylinterikoordinaatisto kolmiulotteisessa avaruudessa.
Paradisio

Paradisio oli belgialaisten muusikkojen Patrick Samoyn, Luc Rigaux'n ja espanjalaisen laulajan Maria Garcian yhtye, joka teki elektronista musiikkia. Yhtyeen menestynein kappale oli kesällä 1997 espanjankielinen "Bailando". Single nousi listojen kärkeen muun muassa Belgiassa, Italiassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Suomessa. Yhtyeen albumi "Bailando" myi yli 1 000 000 kappaletta. Vuonna 2003 Paradision solisti oli vaihtunut ja julkaistiin single "Luz de la luna".
Timo Salonen (ralliautoilija)

Timo Salonen (s. 8. lokakuuta 1951) on suomalainen ralliautoilija, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985. 
Ura.
Salonen ajoi ensimmäisen kilpailunsa Hyvinkään Sveitsi -rallissa keväällä 1970 isältään salaa vakiokuntoisella Datsun 1600SSS:llä ja sijoittui junioreiden yleiskilpailussa toiseksi. Myöhemmin Salosta nähtiin muun muassa Volvon ratissa. Ensiesiintyminen MM-tasolla tapahtui kotimaassa vuonna 1974 1300-kuutioisella Mazdalla – Salonen sijoittui 1-ryhmässä neljänneksi. Ensimmäisen MM-osakilpailuvoittonsa Salonen saavutti 18. syyskuuta 1977 Quebec-rallissa.
Salonen voitti maailmanmestaruuden vuonna 1985 ja oli ensimmäinen Peugeot’lla mestaruuden voittanut kuljettaja. Hän osallistui uransa aikana 95 MM-osakilpailuun, joista voitti 11, muun muassa Jyväskylän suurajot kahdesti vuosina 1985 ja 1986. Parhaina vuosinaan Salosella oli kartanlukijanaan Seppo Harjanne, myöhemmin Voitto Silander. Aktiiviuransa MM-tasolla Salonen lopetti vuonna 1992. Uransa jäähdyttelyvaiheessa hän kilpaili myös aavikkoralleissa ennen lopullista vetäytymistään vuonna 1995. Salonen teki lyhyen paluun vuonna 2002 ajaen Neste-rallin.
MM-rallikaudella 1985 Salonen voitti viisi MM-rallia, joista peräkkäin neljä: Kreikan, Uuden-Seelannin, Argentiinan ja Suomen rallit. Aiemmin kukaan ei ollut voittanut neljää kertaa peräjälkeen ja vain Stig Blomqvist oli pystynyt viiteen voittoon yhden kauden aikana. Voittoputki säilyi ennätyksenä 20 vuotta ennen kuin Sébastien Loeb rikkoi sen MM-rallikaudella 2005.
Kilpauransa aikana Timo Salonen tunnettiin lempinimellä ”Löysä”. Sen on kerrottu johtuneen Salosen tavasta ajaa rallia yhdellä kädellä autoa ohjaten. Ilta-Sanomien haastattelussa Salonen kuitenkin kertoi tarinan olevan väärä. Hän oli itse 1970-luvun kotimaan rallissa kutsunut pikataipaleella voittamaansa samanlaisella Volvolla ajanutta Erkki Pitkästä Löysä-Pitkäseksi, josta nimitys kääntyi Salosen omaksi lempinimeksi.
Yksityiselämä.
Timo Salonen oli omistamansa Autotalo Timo Salosen toimitusjohtaja. Tuuloksessa asuva Salonen on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Euagrios Pontoslainen

Euagrios Pontoslainen (joskus myös "Evagrios", "Evagrius", "Euagrius", ) syntyi Pontoksen maakunnassa Kappadokiassa vuonna 345. Siellä Kappadokian Kesarean arkkipiispa Basileios Suuri vihki hänet lukijaksi. Konstantinopolissa piispa Gregorios Teologi (Nazianzilainen) vihki hänet diakoniksi vuonna 379. Konstantinopolista Euagrios muutti Jerusalemiin, missä hän liittyi munkkiyhteisöön, minkä jälkeen hän muutti Egyptin aavikolle vuonna 383. Siellä Euagrios kirjoitti päätuotantonsa, joka käsitteli enimmäkseen sielun täydellistymistä kohti Jumalaa askeesin ja rukouksen avulla. Euagrios eli aavikolla vuoteen 399 asti, jolloin hän kuoli.
Eräät Euagrioksen opit aiheuttivat varhaiskirkon piirissä hämmennystä. Teoksessaan "Kefalaia Gnostica" (Gnostilaiset satajakeet) Euagrios kuvaa käsityksiään muun muassa sielun pre-eksistenssistä sekä kaiken ennalleen palauttamisesta ("apokatastasis"). Vuonna 553 Konstantinopolin toisessa kirkolliskokouksessa hänet julistettiin harhaoppiseksi yhdessä Origeneen ja Didymos Sokean kanssa. Tämä koski ainoastaan kirkon yleistä ns. katolista haaraa, sillä orientaalisissa kirkoissa Euagriosta pidetään pyhimyksenä. Ortodoksinen kirkko ja katolinen kirkko pitävät häntä yhä harhaoppisena eivätkä lue häntä pyhien joukkoon. Hänen teoksiaan on suomennettu Filokaliassa.
Gregorios Nazianzilainen

Gregorios Nazianzilainen (Gregorios Teologi) (noin 330 – 25. tammikuuta 389) oli yksi kappadokialaisista kirkkoisistä. Hän syntyi Arianzissa lähellä Nazianzia Kappadokiassa. Hänen isänsä, myös Gregorios, palveli Nazianzin piispana. Hän oli Basileios Kesarealaisen (Suuren) ja tämän veljen, Gregorios Nyssalaisen läheinen ystävä. Gregorios toimi Nazianzin piispana vuosina 379–383, minkä jälkeen hän vetäytyi perinnetiluksilleen Arianziin, missä hän kuoli vuonna 389.
Gregorios oli kolminaisuusopin merkittävimpiä kehittelijöitä ja loppuunsaattajia. Tämän vuoksi ortodoksinen kirkko on antanut hänelle arvonimen teologi, jonka on saanut ainoastaan kaksi muuta kirkon opettajaa.
Hän on sadon ja runoilijoiden suojeluspyhimys. Hän eli seuraavien 6 paavien halintokausien aikana: pyhä Sylvester I (314–335), pyhä Marcus (336), pyhä Julius I (337–352), pyhä Liberius (352–366), pyhä Damasus I (366–384) ja pyhä Siricius (384–399). Häntä on kuvattu piispana kirjan, kodexin tai käärön kanssa, suitsutusastialla, miehenä kirjoittamassa kyyhkysen läsnäollessa tai miehenä kirjoittamassa Jumalan käden ollessa hänen yllään. 
Katolinen kirkko on muistanut pyhää Gregorios Nazianzilaista hetkipalveluksessa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"“Orémus. Deus, qui pópulo tuo ætérnæ salútis beátum Gregórium minístrum tribuísti: præsta, quǽsumus; ut quem Doctórem vitæ habúimus in terris, intercessórem habére mereámur in cælis.”"
Häntä on muistettu seuraavina kalenterivuoden päivinä: 1. tammikuuta, 2. tammikuuta, 3. tammikuuta, 25. tammikuuta, 30. tammikuuta, 9. toukokuuta ja 11. kesäkuuta.
DAS-näppäimistö

DAS-näppäimistö tai DAS-asettelu on Cristian Sereksen kehittämä suomen kieltä varten optimoitu näppäimistöasettelu, jonka suunnittelussa on käytetty apuna suomen kielen kirjainfrekvenssejä. DAS-asettelussa käytetään samaa perusperiaatetta kuin Dvorak-näppäimistössä: konsonantit ja vokaalit on jaettu eri kädelle, jotta kirjoitettaessa kädet työskentelisivät vuorotellen.
Saatavuus.
DAS-asettelu on saatavissa esimerkiksi Windows 2000, Windows XP, Mac OS X ja Linux-käyttöjärjestelmiin.
IS-sarja (panssarivaunu)

Josif Stalin -panssarivaunusarja, joka nimettiin Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin mukaan, oli joukko Neuvostoliitossa toisen maailmansodan aikana kehitettyjä raskaita panssarivaunuja. Perheeseen kuuluvat sarjatuotantoon päässeet vaunut olivat: IS-1, IS-2, IS-3, IS-4, IS-10 sekä ISU-122- ja ISU-152-rynnäkkötykit.
Nimi Иосиф Сталин alkaa I-kirjaimella, vaikka henkilönnimi yleensä kirjoitetaankin länsimaissa muodossa ”Josif”. Tämä vuoksi panssarivaunuista käytetään myös joskus lyhennettä ”JS”.
Sarjan ensimmäisen vaunun, IS-1:n, valmistus alkoi lokakuussa 1943, ja sitä lisättiin myöhemmin raskaiden saksalaisten Tiger- ja Panther-vaunujen Kurskissa saavuttaman menestyksen vuoksi. IS-1 oli varustettu 85 millimetrin D-5T-tykillä. Lisänä siinä oli 12,7 millimetrin raskas DŠK-konekivääri ja 7,62 millimetrin DT-pikakivääri.
Jo marraskuussa 1943 aloitettiin parannellun IS-2-vaunun tuotanto, minkä vuoksi IS-1 poistui tuotannosta tammikuussa 1944. IS-2 varustettiin uudella 122 millimetrin D-25T-tykillä, jossa käytettiin ampumatarvikkeen raskaudesta johtuen irtopanoslaukausta. Myös monet vanhat IS-1-vaunut päivitettiin uudella aseistuksella. IS-2:n seuraava versio oli vuoden 1944 malli eli IS-2m. Tärkein parannus oli rungon etupanssarin valaminen koko pituudeltaan viistoksi, tarkoituksena lisätä panssarin suojavaikutusta.
IS-3-malli ilmestyi myöhään vuonna 1944. Vaunussa oli parannettu panssarointi ja puolipallon muotoinen valettu torni, joka muodostui myöhempien neuvostotankkien tunnuspiirteeksi. IS-3 ei tiettävästi ehtinyt taisteluihin toisen maailmansodan aikana. Sitä kuitenkin käytettiin vuonna 1956 Unkarin ja vuonna 1968 Tšekkoslovakian miehityksessä.
Egypti osti joitain vaunuja, joita käytettiin kuuden päivän sodassa vuonna 1967, mutta raskaiden panssareiden tarkoitus alkoi olla vanhentunut. Niitä käytettiin armeijoiden erillisissä rykmenteissä ja divisioonien erillisissa pataljoonissa läpimurtoon ja jalkaväen tukemiseen, mutta tämän merkitys väheni keskiraskaiden taistelupanssarivaunujen saavuttaessa lähes saman tulivoiman ja suojan ollen kuitenkin liikkuvampia. IS-vaunut siirrettiin Neuvostoliitossa reserviin ja varastoihin. IS-2m jäi edelleen käyttöön Kuuban, Kiinan ja Pohjois-Korean armeijoissa.
Vuonna 1952 tuotantoon tuli viimeinen kehitysmalli: IS-10. Järjestyksessä vaunu on kuitenkin kahdeksas IS-sarjan vaunu. Stalinin kuoleman jälkeen se nimettiin uudelleen T-10:ksi.
Muut mallit.
IS-vaunuista tehtiin rynnäkkötykkimuunnoksia, kuten KV-sarjan vaunuistakin. Näitä olivat:
BT-sarja

BT-sarjan panssarivaunut (venäjäksi: Быстроходный танк, nopeakulkuinen tankki) olivat sarja Neuvostoliitossa 1930-luvulla suunniteltuja panssarivaunuja, joita valmistettiin vuosina 1932–1941. Tärkeimmät mallit olivat BT-5 ja BT-7. Panssarivaunujen erikoisuutena oli, että miehistö saattoi puolessa tunnissa poistaa kuluvat ja epäluotettavat telaketjut, ja vaunulla saattoi tämän jälkeen ajaa tietä pitkin pelkillä telapyörillä.
Vuonna 1931 kaksi tornitonta J. Walter Christien M1930-prototyyppiä ostettiin Yhdysvalloista Neuvostoliittoon ja toimitettiin Harkovan Kominterin veturitehtaalle. Prototyypit saivat nimen BT-1. Kolme aseistamatonta BT-2-prototyyppiä valmistui lokakuussa 1931 ja sarjatuotanto alkoi 1932. Suurin osa BT-2-sarjasta aseistettiin 37 mm tykillä ja konekiväärillä; joissakin aikaisemmissa malleissa oli kolme konekivääriä. BT-3 ja myöhemmät aseistettiin 45 mm tykillä.
BT-5 painoi noin 11,5 tonnia ja pystyi 53 km/h nopeuteen ja 375 km toimintasäteeseen. Siinä oli kolmen hengen miehistö ja aseistuksena 45 mm:n tykki ja konekivääri.
Tuotanto: 1 884 kappaletta mallia BT-5, 5 328 kpl mallia BT-7, 706 kpl mallia BT-8.
BT-5:t taistelivat Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisten puolella. Ne taistelivat myös japanilaisia vastaan 1939 ja talvisodassa suomalaisia vastaan (lähinnä BT-2 ja BT-5). BT-5- ja BT-7-vaunut taistelivat toisen maailmansodan taisteluissa vuosina 1941-42, jolloin suurin osa tuhottiin tai hylättiin, ja ne korvattiin T-34-vaunuilla.
Suomalaiset saivat sotasaaliiksi joukon BT-vaunuja, joista 18 muunnettiin jatkosodan aikana tykistöpanssarivaunuiksi uudella suomalaisella tornilla, johon asennettiin brittiläinen talvisotaan lahjoitettu 114 mm haupitsi vuodelta 1918, jota käytettiin suorasuuntausammuntaan. Nimikkeekseen vaunut saivat mallimerkinnän BT-42, ja niitä on kutsuttu myös rynnäkkötykeiksi. Vaunuja käytettiin Rynnäkkötykkipataljoonassa, Panssaridivisioonan osana. Niiden käyttökelpoisuus oli rajoitettu, mutta niitä käytettiin vielä 1944 Viipurin puolustuksen tukena.
Tuija

Tuija on suomalainen naisen nimi. Nimi on luontoaiheinen ja johtuu havupuusuvun nimestä tuijat ("Thuja").. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli 1900-luvun helmikuuhun 2025 mennessä annettu noin 14 430 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Tuijan nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.
Kuusi (täsmennyssivu)

Kuusi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Kuusi on myös sukunimi, jonka ovat ottaneet useat Granfelt-sukuun kuuluvat henkilöt. Tunnettuja "Kuusi"-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Jimmie Angel

James (Jimmie) Crawford Angel Marshall (1. elokuuta 1899 – 8. joulukuuta 1956) oli yhdysvaltalainen lentäjä, joka löysi Angelinputouksen Venezuelasta vuonna 1933. Putous nimettiin hänen mukaansa.
Hänen toinen saavutuksensa oli laskeutuminen "Rio Caroni" -nimisellä koneellaan Ayan Tepuy -vuoren laelle 1937. Hän hajotti lentokoneensa laskeutuessaan ja joutui kävelemään paluumatkallaan läpi viidakon. 
Jimmy Angel saavutti maineensa Venezuelassa. Jimmie kuoli Panamassa vuonna 1956 lento-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
Marko Annala

Marko Kristian Annala (s. 1972 Joutseno) on suomalainen muusikko ja kirjailija. Hän on Mokoma-yhtyeen perustaja, laulaja ja pääasiallinen lauluntekijä. Annala tunnetaan muun muassa erikoisesta laulutyylistään, joka sisältää vaikutteita death metal -murinalaulusta ja puhtaan artikuloivasta suomirock-laulannasta.
Vuonna 1996 perustetun Mokoman alkuaikoina Annala soitti yhtyeessä kitaraa laulamisen lisäksi. Hän on soittanut kitaraa myös Slumgudgeon- ja Pronssinen Pokaali -yhtyeissä sekä vieraillut Kotiteollisuuden albumeilla "Aamen" (1998) ja "Eevan perintö" (1999). Hän on useissa haastatteluissa verrannut itseään sanoittajana Jarkko Martikaiseen. Vuonna 2008 Annala äänestettiin vuoden laulajaksi Finnish Metal Awardsissa. Annala on tehnyt kappaleita myös muille artisteille, muun muassa Haloo Helsingin ”Kuule minua” on Annalan säveltämä ja sanoittama.
Annala on julkaissut myös romaanit "Värityskirja" (2017), "Paasto" (2018) ja "Kuutio" (2020). Esikoisromaani, omaelämänkerrallinen "Värityskirja" voitti Tiiliskivi-palkinnon.
Annala oli Eläkkeensaajien ja vihreä yhteisvastuu -puolueen kansanedustajaehdokas eduskuntavaaleissa vuonna 1991 Kymen vaalipiirissä ja sai 99 ääntä.
Yksityiselämä.
Annalan puoliso on thainyrkkeilijä ja kirjailija Inga Magga. Heillä on kolme lasta ja perhe asuu Tampereella. Annala on ollut absolutisti vuodesta 1992 lähtien. Hän on myös ollut kasvissyöjä mutta ryhtyi sekasyöjäksi, koska ei saanut kiertueiden aikana syötyä kunnolla. Annala on uskonnoltaan ortodoksi.
Tuomas Peippo

Tuomas Peippo (s. 5. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen rumpali. Peippo toimi vuosina 1997–2012 CMX-yhtyeen rumpalina. Peippo liittyi yhtyeeseen motivaatio-ongelmien vaivaaman Pekka Kanniaisen tilalle vuonna 1997, kun "Cloaca Maxima" -kokoelma oli saatu valmiiksi ja ennen kuin seuraavaa levyä "Vainajalaa" alettiin tehdä. Toisin kuin A. W. Yrjänä ja Janne Halmkrona, Peippo yhdessä toisen kitaristin Timo Rasion kanssa ei ollut kovinkaan paljon yhtyeensä haastatteluissa mukana. Peippo oli myös kvartetin ainoa jäsen, joka ei osallistunut säveltämiseen. Vuoden 2012 marraskuussa CMX ilmoitti, että yhtyeen ja Peipon yhteistyö päättyy. Yhtye oli saman vuoden maaliskuussa perunut kaikki kyseisen vuoden keikkansa Peipon käsimurtuman vuoksi. 
Peippo työskentelee Lohjalla hammaslääkärinä ja on absolutisti. Hänen isänsä oli elokuvaaja Antti Peippo.
Sipe Santapukki

Simo ”Sipe” Johannes Santapukki (s. 20. joulukuuta 1977 Heinola) on Apulanta-yhtyeen rumpali ja Apulanta Oy:n toimitusjohtaja. Santapukki syntyi ja vietti lapsuutensa Heinolassa ja liittyi Apulantaan vuonna 1991, eli hän on ollut mukana lähes yhtyeen alusta asti. Santapukki kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan Lyseonmäen koulussa. 
Santapukki on tehnyt myös sooloalbumin "Sipe". Albumilla vierailivat solisteina lukuisat kuuluisat suomalaiset laulajat, kuten Gösta Sundqvist, Tommi Liimatta, Timo Rautiainen, Hannu Sallinen sekä Apulannan laulaja Toni Wirtanen. Levyllä laulaa myös Anna Eriksson, jonka kanssa Santapukki seurusteli myöhemmin. Santapukki soittaa Yamaha-rummuilla.
Vuosina 2003 ja 2004 Santapukki kilpaili Formula 3:n suomenmestaruussarjassa Koiranen Bros tallissa. Jälkimmäisellä kaudella Santapukki sijoittui sarjassa hopealle.
Tammikuussa 2009 Santapukki ryhtyi kolumnistiksi Keskisuomalainen-lehteen.
Syksyllä 2012 Santapukki vieraili laulajana Kari Peitsamo Road Hogs -yhtyeen albumilla "Kitarani haluaa rakastella äitiäsi rajusti".
Santapukki on myös toiminut lauluntekijänä, sillä hän on tehnyt kappaleita sooloalbuminsa lisäksi myös joillekin iskelmälaulajille, Bablolle ja Jani &amp; Jetsettersille. Lisäksi Anna Eriksson ja Santapukki ovat tehneet kappaleita yhdessä Erikssonin albumeille "Sinusta sinuun" ja "Ihode". 
Santapukin säveltämä ja Tapio Viitasaaren orkestroima sinfoninen sävelrunoelma "Ukkonen" kantaesitettiin Sibeliustalossa Lahdessa 16. tammikuuta 2020. Santapukki työstää alkuvuodesta 2020 julkaistavaa, työnimellä "Sipe 2" kulkevaa toista sooloalbumiaan, joka pohjautuu Ukkosen teemoihin. Yhdessä Tommi Liimatan kanssa sanoitetun albumin ennakkosinglellä "Kuu-ukko" vierailee laulajana Pepe Willberg. 
Yksityiselämä.
Santapukki on innokas autourheilija. Vuonna 2004 hän voitti Formula 3 -luokassa SM-hopeaa. Santapukki harrastaa moottoripyöriä ja tunnetaan myös absolutistina. Santapukin kuvataidenäyttely "Narrilaivan kapteeni" oli vuonna 2003 esillä Heinolassa.
Santapukki seurusteli 2000-luvun puolivälissä kolmisen vuotta muusikko Anna Erikssonin kanssa. Ennen seurustelusuhdetta Eriksson lauloi Santapukin sooloalbumilla "Sipe" (2002). Santapukki tuotti Erikssonin albumin "Ihode" ja kirjoitti sille kappaleita.
Vuonna 2012 valmistui Heinolan Laajavuoreen Santaranta-niminen asunto, jossa Santapukki asuu avoliitossa suunnistaja Minna Kaupin kanssa. He saivat poikalapsen tammikuussa 2017 ja toisen lapsen elokuussa 2020.
 "Tilatkaa tytöt taksi" / "Häiriintynyt kuu" / "Kultaiset valheet" / "Viiksikset" / "Kuparihaka" / "Aika jättää" / "Tänään" / "Narrilaivan kapteeni" / "Jalostettua turhamaisuutta" / "Seurataan johtajaa"
 ”Häiriintynyt kuu” / ”Tiiliseinää”
 ”Seurataan johtajaa (radio edit)” / ”Seurataan johtajaa” / ”Ritari Q”
Martti Syrjä

Martti Ilmari Syrjä (s. 17. toukokuuta 1959 Ylöjärvi) on suomalainen muusikko ja näyttelijä, joka on suomirockyhtye Eppu Normaalin keulakuva, laulaja ja sanoittaja.
Ura.
Syrjä on Eppu Normaalin perustajajäseniä. Yhtyeen kitaristi Mikko ”Pantse” Syrjä on Martin veli, ja rumpali Aku Syrjä on veljesparin serkku. Mikon ja Martin vanhemmat Kirsi Kunnas ja Jaakko Syrjä olivat molemmat palkittuja kirjailijoita, ja tämän on arvioitu vaikuttaneen veljesten musiikilliseen luovuuteen suuresti. Hänet on palkittu myös Juha Vainio -sanoittajapalkinnolla vuonna 1997 sekä Reino Helismaa -palkinnolla vuonna 2004. Syrjä on osallistunut myös merkittävästi Eppu Normaalin albumien kansitaiteeseen. Hän on suunnitellut yhtyeen albumien "Cocktail Bar", "Tie vie", "Rupisia riimejä, karmeita tarinoita", "Lyömättömät" sekä "Onko vielä pitkä matka jonnekin?" kansikuvat, ja ottanut myös valokuvan albumin "Sadan vuoden päästäkin" kanteen. Hän on myös tehnyt kuvituksen äitinsä Kirsi Kunnaksen lastenkirjaan "Puupuu ja käpypoika".
Yksityiselämä.
Syrjä on ollut avioliitossa kahdesti, ja jälkimmäisestä liitostaan hänellä on kolmoslapset. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke maaliskuussa 2024.
Soolojulkaisut.
Martti Syrjän soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylikokoelmalla "Soolot" sekä CD-kokoelmalla "Hatullinen paskaa" / Soolot.
Mervi Tapola

Mervi Tapola (ent. Nykänen, 14. huhtikuuta 1954 Tampere – 30. lokakuuta 2019) oli suomalainen julkisuuden henkilö, joka kuului Tapolan yrittäjäsukuun. Tapola avioitui kahdesti mäkihyppääjä Matti Nykäsen kanssa.
Ura ja elämä.
Tapolan perhe eli vaatimattomasti ja Mervi Tapola sai perheen heikon taloudellisen tilan vuoksi vapaaoppilaspaikan oppikouluun, eli Tampereen yhteislyseoon, joka oli Tampereella hyvin arvostettu koulu. Lyseon pääsykokeissa hän sai toiseksi parhaat pisteet. Koulunkäynnin ohessa hän työskenteli isoisänsä ja isosetänsä perustamassa perheyhtiö Tapolassa, joka on tunnettu mustamakkarastaan. Lukion jälkeen Tapola kävi kauppaopiston, minkä jälkeen hän työskenteli K. Tapola Oy:ssä konttoripäällikkönä. Yritys oli nimetty uudestaan Mervi Tapolan äidin Kyllikki Tapolan mukaan, joka pelasti vaikeuksiin menneen yrityksen, jossa oli itsekin pitkään työskennellyt.
1970-luvulla yritys alkoi laajentaa toimintaansa ympäri Suomen. Uusi tehdas valmistui vuonna 1976, ja Tapolan Palvaamo Oy:n tuotteita myivät Kesko, E-liike ja S-ryhmä. Kolmasosa liikevaihdosta saatiin mustastamakkarasta.
Tapola osallistui vuonna 1997 Tapolan toimitusjohtajan eli veljensä Jarmo Tapolan kanssa Itsenäisyyspäivän vastaanotolle Presidentinlinnassa. Vuonna 2017 Pirkanmaan Yrittäjät ry valitsi Tapolan vuosisadan maakunnalliseksi yritykseksi. Mervi Tapola ei osallistunut juhlallisuuksiin sairautensa vuoksi.
Avioliitot.
Ensimmäisen avioliittonsa Mervi Tapola solmi vanhan koulukaverinsa kanssa, joka alkoi sittemmin työskennellä myös perheyhtiössä insinöörinä. Liitosta syntyi poika ja kaksi tytärtä. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1997 parinkymmenen vuoden jälkeen. 
Tapola tapasi Matti Nykäsen ensi kerran heinäkuussa 1999 veljensä luona, jolta Nykänen oli pyytämässä sponsorirahoja.
Pari kihlautui joulukuussa Tahitilla ja avioitui Ylöjärvellä maaliskuussa 2001. Ensimmäinen avioliitto päättyi huhtikuussa 2003. Heinäkuussa 2004 pari avioitui uudelleen Laajavuoren hyppytornissa. Kummankin avioliiton aikana Tapola jätti useita avioerohakemuksia, yhteensä 15. Toinen avioliitto päättyi elokuussa 2010. Tapola kertoi myöhemmin Ilta-Sanomien haastattelussa kärsineensä Nykäsen väkivaltaisuudesta ja vaikeasta mustasukkaisuudesta sekä olleensa kymmenen vuoden ajan käytännössä vankina omassa kodissaan.
Kuolema.
Tapola ilmoitti syksyllä 2017 sairastuneensa parantumattomaan vatsasyöpään, ja hän kuoli 65 vuoden iässä lokakuussa 2019. Matti Nykänen ja Jarmo Tapola olivat kuolleet aiemmin samana vuonna, Nykänen helmikuussa ja Tapola heinäkuussa. Tapolan äiti Kyllikki Tapola oli kuollut syksyllä 2018.
Yksityiselämä.
Tapolan vanhemmat olivat Kyllikki ja Martti Tapola, joilla oli kaksi lasta, Mervi Tapola ja hänen pikkuveljensä Jarmo Tapola.