tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hypsilophodon

Hypsilophodon (”korkeaharjainen hammas”) oli pieni varhaisliitukaudella noin 120 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjä. "Hypsilophodon" kasvoi 2,3 metriä pitkäksi ja painoi 50 kg. Sen fossiileja on löydetty Englannista, varsinkin Wightsaarelta sekä Espanjasta ja Yhdysvaltojen Etelä-Dakotasta. "Hypsilophodon" esiintyy myös Michael Crichtonin romaanissa "Dinosauruspuisto".
Elintavat.
"Hypsilophodonilla" oli pieni pää, jossa oli isot, tarkat silmät. Hampaat ja leuat olivat sopeutuneet hyvin kasvien hienontamiseen. Sillä oli noin 30 hammasta leuoissaan. Toisin kuin kehittyneemmillä ornitopodeilla kuten "Dryosauruksella", "Hypsilophodonilla" oli sarveisnokassa ylähampaita. "Hypsilophodon" keräsi kasveja nokallaan, sulloi ne tilaviin poskipusseihinsa ja jauhoi ne hampaillaan. Eturaajat olivat lyhyet ja viisisormiset. Tylpissä sormissa sillä oli vahvat kynnet. Takaraajat olivat pitkät ja soveltuneet nopeaan juoksemiseen. Takaraajoissaan sillä oli neljä eteenpäin osoittavaa varvasta. Nivelsiteiden jäykistämä pitkä häntä toimi vastapainona eläimen juostessa. Suojautuakseen petoteropodeilta "Hypsilophodon" ei voinut tehdä muuta kuin paeta. "Hypsilophodontidae"-heimon dinosaurukset kuuluivat nopeimpiin kasvinsyöjiin, joten sen nopeus riitti karistamaan useimmat pedot kannoilta.
Useita "Hypsilophodonin" fossiileja on löydetty lähekkäin Wightsaarelta, joten ne ilmeisesti elivät laumassa. Ryhmässä ne olivat paremmassa turvassa pedoilta, sillä laumassa oli enemmän silmäpareja tarkkailemassa mahdollista vaaraa.
Löytäminen ja historia.
"Hypsilophodonin" ensimmäiset jäännökset löydettiin vuonna 1849 Etelä-Englannista samoista Wealdenin kivikerrostumista kuin "Iguanodon" aiemmin. Luiden uskottiinkin kuuluneen nuorelle "Iguanodonille". Myöhemmin englantilainen biologi Thomas Henry Huxley vakuuttui, että kyse oli uudesta suvusta ja nimesi sen hampaissa näkyvien harjanteiden mukaan vuonna 1869. Hän päätteli, että tämä pieni dinosaurus liikkui takaraajoillaan, vaikka siihen aikaan monet pitivät dinosauruksia kömpelöinä nelijalkaisina eläiminä.
Aluksi "Hypsilophodonin" luultiin elävän puissa, sillä sen isovarvas kuvattiin koukistuneeksi. Tällaisilla jaloilla se olisi pystynyt tarttumaan paremmin oksiin kiipeillessään. Varhaisissa rekonstruoinneissa "Hypsilophodon" kuvattiin puunoksalla istumassa kuten nykyiset puukengurut. Yli 100 vuotta uskottiin, että "Hypsilophodon" eli puissa. Vuonna 1974 paleontologi Peter Galton huomasi, ettei se pystynyt tarttumaan raajoillaan oksiin. Nykyisen käsityksen mukaan "Hypsilophodonit" liikkuivat maan päällä, johon niiden jalat soveltuivat paremmin.
Kuoleman moottoritie

Kuoleman moottoritieksi kutsutaan tieosuutta Kuwaitissa, joka tunnetaan virallisesti nimellä moottoritie 80. Se vie Al-Kuwaitista Abdaliin Irakin vastaiselle rajalle. Persianlahden sodan loppuvaiheessa vuonna 26. helmikuuta 1991 Irakin vastainen koalitio tai liittouma tuhosi Kuwaitin pääkaupungista perääntyvien Irakin vakinaisen armeijan ja palestiinalaismilitanttien saattueen, jossa oli tuhansia ajoneuvoja. Muitakin, merkittäviä saattueita tuhottiin samoihin aikoihin vastaavalla tavalla. Al-Kuwaitista Irakin Basraan kulkevalla rannikkotiellä tuhottiin Saddam Husseinin eliittijoukkojen eli kansalliskaartin saattue.
Helmikuun 24. USA:n johtama liittouma käynnisti maahyökkäyksen, joka kukisti muutamissa taisteluissa ilmaiskujen nujertaman Irakin armeijan varsin helposti. Irakilaisten (Al-)Kuwaitissa ollut armeijakunta vetäytyi takaisin Irakiin yhtenä valtavana autosaattueena ja muutamana pienempänä saattueena.
Aavikolla kulkeva saattue oli helppo maali täydellisen ilmaherruuden saavuttaneelle liittoumalle. Kriitikkojen mielestä kyseessä ei ollut varsinaisesti taistelu vaan yksipuolinen tuhoaminen. Oman traagisen sävynsä tuovat saattueessa todennäköisesti olleet kuwaitilaiset panttivangit, ihmiskilvet.
Sotilaskalustoa, ajoneuvoja, ryöstösaaliista ja ihmisten palaneita ruumiita täynnä ollut kilometrien mittainen tieosuus tunnettiinkin pian nimellä "kuoleman moottoritie" (). Tien varrelle jäänyt käyttökelpoinen omaisuus hävisi ryöstelijöiden ja keräilijöiden mukaan. Romut raivattiin tien sivuun. Kuolleet haudattiin lähistölle joukkohautoihin. Vainajien määrää ei tällöin laskettu. Autonromutkin on sittemmin siivottu pois omaan "joukkohautaansa".
Niittokone

Niittokone on nurmirehun tai heinän leikkaamiseen tarkoitettu maatalouskone. Niittokone katkaisee leikattavat kasvit, mutta ei silppua niitä. Katkaiseminen tapahtuu vanhimmissa malleissa yleensä edestakaisin liikkuvilla tai uudemmissa malleissa pyörivillä terillä. Niittokoneiksi kutsutaan myös kaislojen katkaisemiseen tarkoitettuja vesistöjen hoitokoneita.
Niittokoneen ja ruohonleikkurin tärkein ero on siinä, että niittokone jättää leikatun kasvimassan ehjäksi, kun puutarhassa käytettävä ruohonleikkuri samoin kuin maataloudessa tuorerehun korjuussa käytettävä niittosilppuri silppuavat kasvimassan pieneksi silpuksi. Työnnettäviä niittokoneita voidaan käyttää pitempään heinään kuin ruohonleikkureita ja ne ovat myös käyttökelpoisempia epätasaisessa maastossa. Uudemmissa traktorivetoisissa niittokoneissa heinä tai ruoho voidaan eri asteisesti myös murskata, mikä voi olla tarpeen heinän tai ruohon kuivumisen nopeuttamiseksi esimerkiksi säilörehua tehtäessä. Tällaista nykyaikaisempaa niittokonetta nimitetään niittomurskaimeksi.
Traktorikäyttöinen niittokone.
Uudemman tyyppisiin niittokoneisiin kuuluu esimerkiksi lautasniittokone, jossa leikkaavat terät ovat pyörivien lautasten kehällä vapaasti kääntyvästi kiinnitettynä. Pelkän niittämisen ohella niittokonetyypit voivat sisältää myös murskaimen, jolloin kyseessä on niittomurskain. Niittokone on yleensä nostolaitekiinnitteinen. Se voi olla joko traktorin perässä kannettava tai omilla renkaillaan hinattava.
Etenkin traktoreiden yleistymisen alkuvaiheessa käytettiin mekanismiltaan hevosvetoista vastaava edestakaisin liikkuvan terän niittokoneita.
Hevosvetoinen niittokone.
Hevosvetoisessa niittokoneessa pyörien liike muutetaan vivuston välityksellä leikkuuterän edestakaiseksi liikkeeksi, joka katkaisee heinän. Yksi vivuston osista on ramppa. Edestakainen liike saa aikaan äänen, kalkatuksen. Tästä on muotoutunut kansankieleen tekemistä kuvaava termi "ramppa kalkattaa".
Niittokone esiteltiin Suomessa vuonna 1858. Niitä alettiin hankkia suurtiloille 1870-luvulla. Niittokone ja myöhemmin haravakone muuttivat työvoimavaltaista heinänkorjuuta merkittävästi.
Niittokonetta ei tule sekoittaa viljankorjuuseen tarkoitettuun elonleikkuukoneeseen, joita on ollut sekä hevos- että myöhemmin traktorivetoisina.
Koneviikate.
Pienehköä, kahdella, mahdollisesti vetävällä pyörällä varustettua, jalan kulkevan ajajan käyttämää niittokonetta voidaan kutsua myös koneviikatteeksi (ks. viikate).
Roy Lee

Roy Lee (s. 23. maaliskuuta 1969 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on korealais-yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tekee uusia versioita kuuluisia aasialaiselokuvia, esimerkkeinä elokuvat "Ring" ja "Kauna".
Weldon (Illinois)

Weldon on kunta ja kylä DeWittin piirikunnassa, Illinoisin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kunnan asukasluku oli 408 vuonna 2020, joista 94 % oli valkoisia.
Tommie Mansfield

Tommie (Tommy) Mansfield (oik. Pekka Nurmi; 4. huhtikuuta 1940 – 20. heinäkuuta 1981 Turku) oli suomalainen muusikko. Hän halusi itseään kutsuttavan taiteilijanimellään, vaikkei nimeään virallisesti muuttanutkaan.
Tommie Mansfield aloitteli muusikon uraansa 1950-luvun puolimaissa rakentamalla lahjaksi saamansa mandoliinin sähkökitaraksi. Hän soitteli kavereiden kanssa omissa piireissään, kunnes turkulainen manageri Helge Siimes värväsi hänet Sommarshow-kesäkiertueelleen vuonna 1961. Jussi Raittinen esiintyi samalla kiertueella. 1960-luvun lopulla Raittinen ja Tommie perustivat rock and roll -yhtyeen "Tommie Mansfield Group". Heidän lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat Antero Jakoila, Hillel Tokazier ja Pertti Kilpeläinen. 1970-luvun alussa hän oli kitaristina Uudenmaankatu 15 nimisessä bändissä, jonka perustivat Olli Pellikka ja Kari Purssila.
Tommie Mansfield esiintyi ensimmäisessä Ruisrockissa 1970, jossa ensimmäisenä yhtyeenä lavalla oli Lahden seudulta kotoisin oleva Charlies. Tommie Mansfield Group &amp; Jussi Raittinen esiintyi Ruisrockissa vuonna 1971. Kesällä 1972 Mansfield esiintyi Helsingin Popfestivaalit-nimellä Keimolassa järjestetyillä festivaaleilla, jotka tunnetaan paremmin nimellä Mutafestivaalit tai Rock, Rauha &amp; Rakkausfestivaalit. Tommie Mansfield soitti pedal steel -kitaraa apunaan taustajoukot festivaaleilla myös esiintyneestä Orient Express -yhtyeestä sekä kitaristi Petri Puhtila, jotka yhdessä esiintyivät nimellä Tommie Mansfield Group. Helsingin Sanomien 13.8.1972 julkaistussa arviossa todetaan, että Tommien pedal steel -soitto hukkui tällä kerralla mutaan. Vuonna 1976 hän esiintyi yksin, tosin väliajalla ennen Chuck Berryä ja järjestäjien kiusaksi. Järjestysmiehet vastasivat kiusaan irrottamalla pistokkeen pistorasiasta. Tommie asui 1970-luvulla melkoisen erakkona pienessä huonokuntoisessa piharakennuksessa Turussa Nummenmäellä, osoitteessa Vanha Hämeentie 44.
Aberdeen (Washington)

Aberdeen on kaupunki Grays Harborin piirikunnassa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin perusti uudisasukas Samuel Benn vuonna 1884. Vuonna 2000 kaupungissa oli 16 461 asukasta. Kaupunki on piirikunnan taloudellinen keskus. Sen naapurikaupunkeja ovat Hoquiam ja Cosmopolis.
Aberdeen markkinoi itseään fraasilla ”Gateway to the Olympic Peninsula”. Kaupunki tunnetaan kenties parhaiten grunge rockin syntymäpaikkana, sillä kaupungissa syntynyt Kurt Cobain ja Kaliforniasta muuttanut Krist Novoselic perustivat Nirvana-yhtyeen Aberdeenissa.
Kaupungin läpi virtaavat muun muassa Chehalisjoki ja sen sivujoki Wishkah.
Clive Derby-Lewis

Clive John Derby-Lewis (22. tammikuuta 1936 Kapkaupunki – 3. marraskuuta 2016 Pretoria) oli eteläafrikkalainen, aluksi Kansallis- ja myöhemmin Konservatiivipuolueen entinen parlamentaarikko, joka tuomittiin lokakuussa 1993 kuolemaan Chris Hanin murhasta yhdessä Janusz Waluśin kanssa. Tuomiot muutettiin elinkautisiksi vankeusrangaistuksiksi vuonna 1995. Vuonna 1996 Waluz ja Derby-Lewis hakivat armahdusta Totuuskomissiolta ja tunnustivat murhan. 
Totuuskomissio kieltäytyi myöntämästä armahdusta huhtikuussa 1999. Vuonna 2000 Capen korkein oikeus hylkäsi anomuksen Totuuskomission päätöksen muuttamisesta.
Kesäkuussa 2010 Derby-Lewis anoi armahdusta, koska oli jo yli 70 ja Etelä-Afrikan lakien mukaan muodollisesti pätevä saamaan armahduksen istuttuaan jo yli 15 vuotta vankilassa. Marraskuussa 2010 Derby-Lewisin asianajaja ilmoitti tämän saavan hoitoa muun muassa iho- ja eturauhasen syöpiin.
Armahdusanomukset lääketieteellisiin syihin vedoten hylättiin useaan kertaan vuosina 2011, 2013 ja 2015. Derby-Lewis vapautettiin lopulta vankilasta kesäkuussa 2015. Hän kuoli 80-vuotiaana pretorialaisessa sairaalassa 3. marraskuuta 2016.
Micky Moody

Micky Moody (s. 30. elokuuta 1950 Middlesbrough) on englantilainen rock-kitaristi, joka on vaikuttanut muun muassa Whitesnake-yhtyeessä.
Aiheesta muualla.
Virallinen sivusto
Joel Edgerton

Joel Edgerton (s. 23. kesäkuuta 1974 Blacktown, Australia) on australialainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan 2000-luvun alun "Tähtien sota" -elokuvien Owen Larsina sekä "Kuningas Arthurin" Gawainina.
Edgertonin debyytti elokuvaohjaajana oli vuonna 2015 ensi-iltansa saanut "The Gift", josta hän sai DGA-palkintoehdokkuuden parhaan esikoisohjaajan kategoriassa.
Vuonna 2016 Edgerton sai parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Loving" (2016).
Andrea Corr

Andrea Jane Corr (s. 17. toukokuuta 1974 Dundalk, Irlanti) on irlantilainen laulaja, joka on tullut tunnetuksi The Corrsin päälaulajana. Hän soittaa yhtyeessä myös tinapilliä. Corr on lisäksi näytellyt jonkin verran, lähinnä teatterissa.
Corr on syntynyt Dundalkissa vuonna 1974. Hän on The Corrsin sisaruksista nuorin. Elokuussa 2009 Corr meni naimisiin pörssivälittäjä Brett Desmondin kanssa.
Corr julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Ten Feet High’n" vuonna 2007. Se sai kriitikoilta hyviä arvioita, mutta myynti jäi vähäiseksi. Vuonna 2009 hän esiintyi ensimmäistä kertaa ammattilaistuotannossa teatterinlavalla Old Vicin näytelmässä "Dancing At Lughnasa", ja seuraavan vuonna hän sai Jane Eyren roolin Gate Theatren sovituksessa "Kotiopettajattaren romaanista". Vuonna 2011 julkaistiin Corrin toinen sooloalbumi, coverkappaleita sisältävä "Lifelines", joka syntyi yhteistyössä tuottaja John Reynoldsin kanssa.
UBOS Loitsukirja

UBOS Loitsukirja ("Ultimate Book of Spells") on saksalais-kanadalainen lapsille suunnattu piirrossarja. Sarjaa on esitetty Toon Disney- ja Jetix-televisiokanavilla sekä suomeksi dubattuna Nelosella vuosina 2002−2004.
Juoni.
Kolme lasta, Cassy, Gus ja Verne, yrittävät salaa tuhota pahan Zarlak-nimisen velhon suunnitelmia. Cassyn isoisä vangitsi Zarlakin Maan ytimeen monta sataa vuotta sitten, mutta Zarlak pystyy edelleen voimillaan ryöväämään taikavoimia maankamaralta.
Aino Mantsas

Aino Mantsas () oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli muun muassa Helsingin Kansanteatterissa sekä teki mieleenpainuvat sivuroolit Komisario Palmu -elokuvissa.
Ura.
Mantsas harrasti nuoruudessaan kuvataidetta ja olisi halunnut pyrkiä Ateneumiin. Hänen isänsä sai kuitenkin puolipakolla hänet hakemaan Suomen Teatterikouluun, jonka ensimmäisellä kurssilla Mantsas opiskeli 1943–1945. Hänen kurssitovereitaan olivat muun muassa Ritva Arvelo, Ekke Hämäläinen ja Marja Korhonen. Ennen opintojaan Mantsas haki näyttämökokemusta jatkosodan rintamakiertueilta.
Näyttelijänuran alussa Mantsaksella oli lyhyet kiinnitykset Kuopioon ja Lahteen, joista hän siirtyi Helsingin Kansanteatteriin. Kansanteatterissa Mantsaksen suuriin rooleihin kuului muun muassa nimiosa Jean-Paul Sartren näytelmässä "Kunniallinen portto" syksyllä 1948. Muita teatteritöitä oli esimerkiksi vaimon osa näytelmässä "Lemmen oppituoli". Mantsaksen teatteriura kääntyi laskuun Glory Leppäsen johtajakaudella. Naiset riitaantuivat heti Leppäsen aloitettua johtajantyönsä. Mantsas sai ainoastaan pieniä rooleja ja lopulta sanoi itsensä irti. 1950-luvun puolessa välissä hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin, jonka johtajana Matti Kassila tuolloin toimi. Porissa Mantsas näytteli muun muassa nimiosan Jean Anouilh’n näytelmässä "Antigone". Porista Mantsas palasi melko pian puolisonsa mukana Helsinkiin.
Mantsas näytteli kaikkiaan yhdeksässä elokuvassa, tunnetuimpia lienevät postineidin osa "Hilmanpäivissä" sekä roolit kolmessa mustavalkoisessa "Komisario Palmu" -elokuvassa 1960-luvun alussa. Mantsas teki niin ikään sivuosat Kassilan ohjaamissa klassikkoelokuvissa "Radio tekee murron" ja "Syntipukki". Vuonna 1961 hänellä oli Eeditin osa elokuvassa "Kultainen vasikka". Rooli oli Mantsakselle tuttu, sillä hän oli näytellyt sitä teatterissa. Hän näytteli 1970-luvulla televisiossa ja suunnitteli puvustuksia ja lavastuksia muutamiin elokuviin.
Yksityiselämä.
Mantsas oli vuosina 1948–1977 naimisissa ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Liitosta syntyi tytär ja kolme poikaa, joista Taavi Kassila on elokuvaohjaaja.
Sairastuttuaan rintasyöpään Mantsas kieltäytyi leikkauksesta ja päätti turvautua luontaishoitoihin. Hän ei halunnut viettää viimeisiä hetkiään sairaalassa ja kuoli kotonaan. Hän kieltäytyi hautauksesta ja muistotilaisuudesta, joihin hänen poikansa saivat hänet kuitenkin suostuteltua. Kirjassaan "Mustaa ja valkoista" Matti Kassila luonnehtii entistä puolisoaan ”lahjakkaaksi, poikkeukselliseksi ihmiseksi, jonka oli vaikea sopeutua ympäröivään maailmaan”. Taiteellisen rehellisyyden suhteen Mantsas oli ehdottoman tinkimätön.
Auringon ja Kuun pyramidit

Auringon ja Kuun pyramidit ovat kaksi suurta pyramidia Teotihuacánissa, Keski-Meksikossa. Pyramidit rakennettiin vaiheittain vuosisatojen aikana, ja ne valmistuivat 200-luvulla.
Nimet.
Pyramidit saivat nykyiset nimensä asteekeilta, jotka asuttivat Meksikon laaksoa satoja vuosia Teotihuacánin autioitumisen jälkeen. He liittivät Teotihuacániin myyttisiä merkityksiä, ja heidän luomismyytissään pyramidit ovat Auringon ja Kuun luomisen muistomerkkejä.
Mitat ja rakenne.
Kuun pyramidi sijaitsee Teotihuacánin pääkadun pohjoispäässä. Vanhempi ja suurempi Auringon pyramidi sijaitsee pääkadun itäpuolella melko lähellä Kuun pyramidia.
Auringon pyramidin sivut ovat 215 metriä pitkät, ja se on nykyisin 60 metriä korkea. Temppeleineen se saattoi olla 76 metriä korkea. Auringon pyramidi on koko Amerikan toiseksi korkein pyramidi – vain Cholulassa sijaitseva pyramidi on sitä korkeampi (66 m).
Auringon pyramidin sisällä ovat aiemman pyramidin jäänteet. Pyramidin sisus koostuu aurinkokuivatusta tiilestä ja sorasta. Pyramidin huipulla sijaitsi temppeli, jolle pääsi portaita pitkin. Pyramidin alle johtaa käytävä, jonka kammiot on tyhjennetty jo kauan sitten. Käytävä saattaa olla luonnollinen luola, joka edustaa Mesoamerikan mytologiassa kohtua, josta ihminen tuli maailmaan. Tällöin koko pyramidi on saatettu rakentaa varta vasten luolan yläpuolelle ja sen suuntaisesti.
Kuun pyramidin sisällä on kuusi vanhempaa versiota, joista jokainen on seuraajaansa pienempi. Se on hiukan Auringon pyramidia pienempi. Sen alla ei ole kammioita. Pyramidin portaiden juurelta on kaivauksissa löydetty miehen luuranko, kivestä tehtyä hautaesineistöä ja uhrattujen eläinten jäännöksiä.
Rakentaminen.
Auringon pyramidi valmistui Tzacualli-kaudella myöhäisen esiklassisen kauden lopussa. Tutkijoiden mukaan sen ensimmäinen vaihe valmistui 300 eaa. – 1 jaa. Toisessa vaiheessa 100 jaa. tehtiin ensi kertaa melko suuri pyramidi, jonka sivut olivat 184 metriä ja korkeus 46 metriä. Nykymuotoonsa Auringon pyramidi tehtiin 150–225 jaa.
Auringon pyramidin teko vaati arviolta miljoona kuutiometriä rakennusmateriaalia eli 30 miljoonaa korillista. Tämä olisi vaatinut arviolta 6 miljoonaa työpäivää, eli rakentaminen olisi 6000 työläiseltä vienyt noin 10 vuotta.
Kuun pyramidi valmistui Auringon pyramidin jälkeen klassisen kauden alussa noin vuonna 250.
Saiyalaiset

Saiyalaiset ovat Akira Toriyaman keksimä rotu Dragon Ballissa, Dragon Ball Z:ssa, Dragon Ball GT:ssä ja Dragon Ball Superissa.
Historia.
Seitsemännen ja toisen universumin planeetta Vegetalta tulleet saiyalaiset ovat vahva hännällinen rotu. Mangassa heitä on planeetta Vegetan tuhon jälkeen vain neljä, mutta anime-elokuvissa enemmän. Saiyalaisten kotiplaneetalla painovoima on kymmenkertainen Maahan verrattuna. Alkuperäisessä Dragon Ball -mangassa saiyalaisten hiukset eivät enää kasva syntymän jälkeen. Saiyalainen voi leikata tahtoessaan hiuksensa kokonaan pois, mutta hän on sen jälkeen hiukseton koko loppuelämänsä ajan. Saiyalaisilla näyttäisi myös olevan erityisen hyvä ruokahalu. Esimerkiksi Goku ja Vegeta ahmivat paljon ruokaa, jos sitä on saatavilla.
Nimi.
Kaikkien saiyalaisten nimet ovat johdoksia jostakin kasvista tarkoittavasta sanasta. Esimerkiksi Gokun saiyalainen nimi "Kakarot" tulee porkkanaa tarkoittavasta sanasta "carrot". Vegeta taas saa nimensä sanasta "vegetable", kasvis. Brolyn nimi juontuu englannin sanasta "broccoli" eli parsakaali. Rodun nimi on anagrammi japaninkielisestä sanasta yasai, joka tarkoittaa vihannesta.
Saiyalaisten kotiplaneetta muissa universumeissa.
Planeetta Vegeta sijaitsee/sijaitsi Universumeissa 7.
Planeetta Sadala sijaitsee/sijaitsi Universumeissa 6 ja 7.
Seitsemännen universumin kotiplaneetta oli alun perin Sadala, mutta saiyalaiset muuttivat sieltä pois Sadalan tuhouduttua ja valtasivat planeetta Vegetan. Saiyalaisilla ei ole enää seitsemännessä universumissa kotiplaneettaa, koska Frieza tuhosi heidän kotiplaneettansa Vegetan ja melkein jokainen heistä kuoli.
Irina Habarova

Irina Sergejevna Habarova (, s. 18. maaliskuuta 1966) on venäläinen pikajuoksija.
Habarova kilpaili Sydneyn olympialaisissa 2000, mutta karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 23,21. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa matkan välierissä. Münchenin EM-kisoissa 2002 Habarova karsiutui 200 metrillä välierissä ja oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa EM-pronssia. Habarova voitti Venäjän mestaruuden 200 metrillä vuonna 2004. Hän osallistui samana vuonna Ateenan olympialaisiin, joissa karsiutui 100 metrin juoksussa toisissa alkuerissä ajalla 11,32, mutta oli mukana Venäjän pikaviestijoukkueessa, joka voitti olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 200 metrin välierissä. Hän voitti Göteborgin EM-kisoissa 2006 pronssia 100 metrillä ajalla 11,22 sekä oli mukana voittamassa pikaviestin EM-kultaa.
Michael Emerson

Michael Emerson (7. syyskuuta 1954, Cedar Rapids, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Emmy-palkitusta Benjamin Linusin roolistaan televisiosarjassa "Lost".
Biografia.
Nuoruus.
Michael syntyi Cedar Rapidsissa, Iowassa ja varttui läheisessä Toledon kaupungissa. Valmistuttuaan vuonna 1976 Draken yliopistosta Des Moinesista, jossa hän opiskeli teatteria ja taidetta, hän muutti New Yorkin kaupunkiin. Koska hän ei löytänyt näyttelijän töitä, hän otti työn freelancer-suunnittelijana. Vuonna 1986 hän muutti ensimmäisen vaimonsa kanssa Floridan Jacksonvilleen. Siellä hän työskenteli vuosina 1986–1993 ohjaajana ja opettajana Flagler Collegessa.
Ura.
Michael Emerson päätti opiskella lisää näyttelemistä Master of Fine Artsissa. Hän valmistui Alabama Shakespeare Festival’s Universitysta vuonna 1993, ja palasi New Yorkiin, jossa hän esiintyi vuosittaisessa Alabama Shakespeare Festivalissa.
Emerson koki läpimurtonsa vuonna 1997 näytellessään Oscar Wildeä Moises Kaufmanin off-Broadway näytelmässä "Gross Indecency: The Trials of Oscar Wilde", jota seurasi useita muita maineikkaita lavaesiintymisiä. Vuonna 1998 hän esiintyi Uma Thurmanin kanssa off-Broadway näytelmässä "The Misanthrope" ja vuonna 1999 hän näytteli Willie Obania "The Iceman Comethissa" Kevin Spaceyn kanssa.
Emerson loi uraa sekä televisiossa että valkokankaalla näytellen vaarallisia ja haavoittuneita hahmoja. Vuonna 2001 hän voitti ”Outstanding Guest Actor in Drama Seriesin” Emmy-palkinnon näyteltyään sarjamurhaaja William Hinksiä "Oikeus ja kohtuus -televisiosarjan useissa jaksoissa.
Yksi Emersonin parhaiten tunnetuista töistä on Zep Hindlen hahmon näytteleminen kauhuelokuvassa "Saw" (2004). Samana vuonna hän näytteli myös Guy Stonea komediassa "Straight-Jacket". Vuosina 2006–2010 Emerson näytteli Benjamin Linusta televisiosarjassa "Lost". Hän on myös ääninäytellyt hahmoa videopelissä "". Vuosina 2011–2016 Emerson näytteli televisiosarjassa "Kohde".
Emerson tapasi tulevan toisen vaimonsa, näyttelijä Carrie Prestonin ollessaan esittämässä Hamlet-näytelmää Alabamassa. He menivät naimisiin syyskuussa 1998.
Kjundjaje

Kjundjaje (, ) on maalaiskunta ("nasleg") ja sen keskuskylä Suntarin ulusin (piirin) keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Kjundjajen kylä sijaitsee 30 kilometriä piirikeskuksesta Suntaarista pohjoiseen. 
Kjundjajessa jalostetaan maitotaloustuotteita sekä naudan ja hevosen lihaa. Alueella myös viljellään viljakasveja. Kylässä on klubi, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Kjundjajen kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi kaksi muuta kylää: Haryjalah ja Elgjan. Harylah sijaitsee 17 kilometriä keskuskylän koillispuolella. Elgjan sijaitsee 13 kilometriä keskuskylästä pohjoiseen ja siellä oli 22 asukasta vuonna 2001.
Mar-Kjujol

Mar-Kjujol (, ) on nasleg eli maalaiskunta ja sen keskuskylä Suntarin piirin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Mar-Kjujolin kylä sijaitsee 68 km piirikeskuksesta Suntaarista luoteeseen. 
Mar-Kjujolissa jalostetaan maitotaloustuotteita ja hevosen lihaa. Kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Vakoutuminen

Embryologiassa vakoutumisella tai vakoutumisjakautumisella tarkoitetaan solujen jakautumista varhaisessa alkiossa. Sen aikana monien eliölajien tsygootit käyvät läpi useita solusyklejä ilman näkyvää kasvua. Näin muodostuu solurykelmä, jonka läpimitta on sama kuin alkuperäisen tsygootin.
Ruskuaisen määrästä riippuen vakoutuminen voi olla joko "holoblastinen", jolloin solujen jakautuminen on täydellistä, tai "meroblastinen", jolloin vakoutuminen tapahtuu vain osittain. Kun solunjakautumiset ovat tuottaneet noin sata solua, kutsutaan alkiota blastulaksi. Alkion kehitystä tästä eteenpäin kutsutaan blastulaatioksi.
Nahara

Nahara (, ) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin piirin länsiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Naharan kylä sijaitsee Viljuin rannalla, 30 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista luoteeseen. 
Naharassa harjoitetaan maidon ja lihantuotantoa sekä maataloutta. Kylässä on klubi, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Asukasluvun kehitys:
Lukulamppu

Lukulamppu oli Yleisradion televisiotuotannon kirjallisuusohjelma. Sitä juonsi aluksi kulttuurivaikuttaja Mirjam Polkunen, joka johdatteli kirjallisuuskeskustelua kirjailijoiden kanssa. Ohjelman viimeisinä vuosina juontajana toimi kulttuuritoimittaja Timo Hämäläinen. Hän saattoi tehdä jopa usean ohjelman mittaisia kirjailijahaastatteluja tai haastatella tuoreita Finlandia-palkintoehdokkaita paikan päällä ehdokasjulkistustilaisuudessa. Yle päätti ohjelman vuonna 1991, kun Hämäläinen oli tehnyt ohjelmaa humalassa ja käyttäytynyt töykeästi haastatellessaan Leena Landeria. Hämäläisen työsuhde Yleen lopetettiin.
Pirkka-Pekka Petelius ja Pedro Hietanen tekivät ohjelmasta nimellä "Dokulamppu" parodisia sketsejä sketsiohjelmaansa "Neurovisio". Myöhemmin sketsit jatkuivat myös parivaljakon "Yömyöhä"-radiokuunnelmissa.
Aiheesta muualla.
Lukulamppu 22.2.1990: Timo Hämäläinen ja Matti Kuusi keskustelevat Kuusen uudesta kirjasta (Yle Elävä arkisto)
Ciskei

 
Ciskei on entinen, vuonna 1961 Etelä-Afrikkaan perustettu apartheid-järjestelmän mukainen bantustan. Kaakkois-Etelä-Afrikassa ja oli tarkoitettu xhosa-heimoon kuuluneelle mustalle väestölle. 
Alue sai "sisäisen itsehallinnon" vuonna 1972 ja sen pääkaupungiksi julistettiin Bisho. Itsenäiseksi se julistettiin vuonna 1981, mutta ei koskaan saanut kansainvälistä tunnustusta. Vuonna 1994 Ciskei liitettiin takaisin osaksi Etelä-Afrikan Itä-Kapin provinssia. Ciskein johtajana toimi prikaatikenraali Oupa Gqozo.
Paul Heaton

Paul David Heaton (s. 9. toukokuuta 1962 Birkenhead, Englanti) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi listamenestystä saavuttaneista The Beautiful South ja The Housemartins -yhtyeistä. Heaton asuu tällä hetkellä Manchesterissa.
Vuonna 2001 Paul Heaton aloitti kaupalliselta menestykseltään toistaiseksi melko vaatimattomaksi jääneen soolouransa salanimellä "Biscuit Boy (a.k.a Crackerman)". Myöhemmin sama "Fat Chance" -albumi julkaistiin uudelleen Heatonin omalla nimellä, mutta listamenestystä albumille ei kertynyt sittenkään.
Paul Heaton on tunnettu nokkelista ja kantaa ottavista lyriikoistaan sekä varsin laajasta äänialastaan, joka kattaa sekä Tom Waits -tyyppisen murinan että soulhenkisen falsetin. Hän on myös tunnettu sosialisti ja ateisti. Heaton on kritisoinut usein monarkiaa niin haastatteluissaan kuin lauluteksteissään.
Aleksander Tammert

Aleksander Tammert (s. 2. helmikuuta 1973 Tartto) on virolainen kiekonheittäjä, lajin olympiamitalisti.
Tammert selviytyi ensimmäisen kerran aikuisten arvokisojen loppukilpailuun Ateenan MM-kisoissa 1997 sijoittuen kahdenneksitoista. Kaksi vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hänen sijoituksensa oli kymmenes. Vuoden 2000 olympialaisissa Sydneyssä Tammert oli yhdeksäs. Seuraavana vuonna hän sijoittui GP-finaalissa toiseksi ja voitti kultaa Universiadeissa Pekingissä tuloksella 65.19.
Tammert sijoittui viidenneksi Münchenin EM-kilpailuissa 2002 ja seitsemänneksi seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Pariisissa. Vuoden 2004 Ateenan olympialaisten kiekkokilpailussa hän sijoittui aluksi neljänneksi heitettyään 66,66, mutta nousi pronssimitalistiksi, kun kilpailun voittanut Róbert Fazekas jäi kiinni doping-näytteen manipuloinnista. hän oli samana vuonna kolmas.
Tammert heitti neljänneksi vuoden 2005 MM-kilpailuissa Helsingissä. Seuraavana vuonna hän saavutti pronssia Göteborgin EM-kilpailuissa tuloksella 66,14. Kilpailun kaikki mitalisijat menivät Baltiaan, sillä kultaa voitti Virgilijus Alekna ja hopeaa Gerd Kanter. Myöhemmin samana syksynä hän oli kolmas . Osakan MM-kisoissa 2007 Tammert sijoittui kahdeksanneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 12:nneksi. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän karsiutui.
196-senttisen ja 117-kiloisen Tammertin kiekkoennätys on 70,82 vuodelta 2006. Kuulaa hän on työntänyt parhaimmillaan 18,05 vuonna 1999. Hänen isänsä, vuonna 2006 kuollut Aleksander Tammert snr., oli kuulantyönnön nuorten Euroopan mestari 1966.
Gerrit Viljoen

Gerrit Van Niekerk Viljoen (11. syyskuuta 1926 Kapkaupunki – 29. maaliskuuta 2009) oli eteläafrikkalainen tiedemies ja poliitikko. Viljoen toimi myös apartheidin aikana vaikutusvaltaisen "Broederbond"-salaseuran puheenjohtajana.
Viljoen suoritti Pretorian yliopistossa "Bachelor of Law"-tutkinnon ja osallistui samalla aktiivisesti opiskelijapolitiikkaan muun muassa ollen perustamassa afrikaaneriopiskelijoiden liittoa vuonna 1948. Viljoen jatkoi myöhemmin opintojaan Cambridgessa ja Leidenin yliopistossa suorittaen tohtorintutkinnon klassisesta kreikkalaisesta kirjallisuudesta. Hän palasi Etelä-Afrikkaan ja nimitettiin vuonna 1967 "Rand Afrikaans"-yliopiston rehtoriksi.
Vuonna 1978 hänet nimitettiin Lounais-Afrikan (nykyinen Namibia) johtajaksi. Vuonna 1980 hänestä tuli opetusministeri ja vuosina 1984–90 hän toimi lukuisissa eri ministeritehtävissä. Viljoen oli yksi Kansallispuolueen neuvottelijoista vuoden 1991 Demokraattisen Etelä-Afrikan kokouksessa.
Vuonna 1992 julkaistu tuomari Pickardin raportin mukaan Viljoenin ministeriaikana opetusministeriö oli ollut hyvin korruptoitunut ja miljoonia randeja valtion omaisuutta oli väärinkäytetty.
Suntar

Suntaar () tai Suntaar () on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin ulusin eli Suntarin piirin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Suntarin kylä sijaitsee Viljuin varrella, 985 km pääkaupungista Jakutskista länteen. Suntar on Suntarin ulusin hallinnollinen keskus. 
Suntarissa on jokisatama, teatteri, keskikoulu, ylä- ja alakoulut, musiikkikoulu, terveyskeskus ja kauppoja. Suntarissa harjoitetaan karjataloutta ja maanviljelyä (perunoita ja vihanneksia). Paikkakunnalla on myös elintarviketeollisuutta, joka jalostaa liha- ja maitotaloustuotteita. Suntarin avattiin tasavallan ensimmäinen timanttihiomo 23. marraskuuta 1992. 
Asukasluvun kehitys.
Vuonna 2002 väestöstä oli miehiä 46,8 prosenttia ja naisia 53,2 prosenttia.
Tenkja

Tenkja (, )) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin ulusin eli Suntarin piirin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Tenkjan kylä sijaitsee Viljuin varrella, 75 km piirikeskuksesta Suntarista länteen. 
Tenkjan kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Tenkjassa harjoitetaan karjataloutta.
Lionel Hampton

Lionel Leo Hampton (20. huhtikuuta 1908 Louisville, Kentucky – 31. elokuuta 2002 New York) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko. Hän soitti vibrafonia ja erilaisia kosketinsoittimia, johti omaa yhtyettään ja esiintyi myös näyttelijänä. Hän oli jazzin ensimmäisiä vibrafonin soittajia. Hän työskenteli yhdessä useiden jazzin suurten nimien kanssa, kuten Benny Goodman, Buddy Rich, Charlie Parker ja Quincy Jones.
Hampton otti tunteja ksylofonin ja rumpujen soitossa. 1920-luvun lopulla hän soitti rumpalina Dixieland Blue-Blowers -yhtyeessä sekä Les Hiten yhtyeessä. Louis Armstrong kuuli hänen soittelevan tauolla vibrafonia vuonna 1930 ja pyysi Hamptonia soittamaan vibrafonia levyllä.
Benny Goodman Quartet oli monella tapaa historiallinen kvartetti: se oli ensimmäinen huippuyhtye, jossa oli sekä mustia että valkoisia soittajia.
Vuonna 1940 Hampton perusti ensimmäisen oman big bandinsä.
Hampton levytti vuosina 1929–2001 useille levy-yhtiöille, myös kahdelle omalle merkilleen (Glad Hamp ja Who's Who).
Armeerausmassa

Armeerausmassa on havupuista valmistettua massaa, jolla saadaan paperille lujuutta. Armeerausmassan tarkoitus on toimia paperin runkona.
Armeerausmassa parantaa paperin kestävyyttä, kun paperia käytetään paperi- tai painokoneella. 
Parhaita massoja saadaan Pohjoismaiden ja Pohjois-Amerikan havupuista, ja erityisesti kuusesta saadaan parempaa kuin männystä. Jos raaka-aineena käytetään pelkästään sahahaketta, massasta tulee sekä kuusella että männyllä parempilaatuista.
Demokraattisen Etelä-Afrikan kokous

Demokraattisen Etelä-Afrikan kokous () oli monipuoluekokous, jossa pyrittiin sopimaan Etelä-Afrikan uudesta demokraattisesta perustuslaista ja apartheid-järjestelmän päättämisestä. CODESA I pidettiin joulukuussa 1991 ja CODESA 2 toukokuussa 1992.
CODESA I pidettiin Johannesburgin World Trade Centerissä 21.–22. joulukuuta 1991, keskellä Etelä-Afrikan kesälomakautta. Kokoukseen osallistui 228 edustajaa 19:stä poliittisesta puolueesta ja järjestöstä. PAC:n lisäksi kokouksesta jäi pois myös Mangosuthu Buthelezi. Hän vaati Inkatha-puolueensa lisäksi delegaatiot myös KwaZulun bantustanille ja zulujen kuninkaalle Goodwill Zwelethinille ja kun tähän ei suostuttu, Inkathan delegaatiota johti puolueen puheenjohtaja Frank Mdlalose. Neuvottelut alkoivat värikkäästi presidentti de Klerkin syytettyä ANC:tä siitä, että se ei sopimuksesta huolimatta ollut hajottanut aseellista siipeään Umkhonto we Sizweä ja Mandelan vastattua de Klerkin rikkoneen hallituksen ja ANC:n välisten neuvottelujen luottamuksellisuuden.
CODESA II.
Kansanäänestyksessä saavuttamansa murskavoiton kannustamana Kansallispuolue tiukensi neuvottelulinjaansa CODESA 2:ssa toukokuussa 1991. Kokous järjestäytyi viiteen työryhmään joista jokainen koostui kolmestakymmenestä delegaatista ja 38:sta neuvonantajasta. Ensimmäinen ryhmä käsitteli vapaaseen poliittiseen toimintaan liittyviä kysymyksiä, toinen keskeisiä perustuslain periaatteita, kolmas laati suunnitelman nimellisesti itsenäisten bantustanien, Bophuthatswanan, Ciskein, Transkein ja Vendan varalle. Neljännen ryhmän vastuulla oli laatia aikataulu muutokselle ja se myös vastasi sen toteutumisesta. Viimeinen ryhmä oli varattu neuvottelujen aikana nousseita uusia ongelmakohtien käsittelyyn.
Tulevaisuuden kannalta keskeisimpiä kysymyksiä käsiteltiin ryhmässä 2, johon osapuolet olivat koonneet myös tärkeimmät neuvottelijansa. ANC:tä ryhmässä edusti muun muassa Cyril Ramaphosa ja Joe Slovo ja hallitusta entinen Broederbondin puheenjohtaja, perustuslakiministeri Gerrit Viljoen ja hänen apulaisministerinsä Tertius Delport. Neuvottelut ajautuivat nopeasti umpikujaan koska osapuolet olivat kykenemättömiä päättämään milloin ja missä tultaisiin lopullisesti päättämään ANC:n ajaman enemmistödemokratian ja Kansallispuolueen vallanjakomallin väliltä. 15. toukokuuta neuvottelut olivat pysähtyneet väliaikaisen perustuslain muuttamiseksi vaadittaviin enemmistöihin parlamentissa. Hallitus vaati 3/4 enemmistöä ja ANC:n tarjous oli 2/3 ja lopulta 70 %. ANC katsoi, että hallituksen esittämä 75 % enemmistö olisi käytännössä tarkoittanut maahan "pysyvää tilapäistä perustuslakia", joka olisi ollut Kansallispuolueen vallanjakomallin mukainen. Neuvottelut jatkuivat koko päivän tuloksettomina ja lopulta illalla Ramaphosa ilmoitti ANC:n vetäytyvät työryhmä 2:sta, mikä käytännössä tarkoitti CODESA 2:n päättymistä tuloksettomana.
Toibohoi

Toibohoi () on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin piirin eli ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Toibohoin kylä sijaitsee 55 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista länteen. 
Toibohoin kylässä on kulttuuritalo, yhteiskoulu, ylä- ja alakoulut, koulumuseo, kasvitieteellinen talvipuutarha, terveyskeskus ja kauppoja. Toibohoissa harjoitetaan karjataloutta ja heinäkasvien viljeyä. Paikkakunnalla on myös karjataloustuotteita jalostavaa teollisuutta.
Tolon

Tolon (, ) on pienialainen nasleg eli maalaiskunta sekä sen keskuskylä Suntarin ulusin eli piirin pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Tolonin kylä sijaitsee 63 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen. 
Tolonin kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppoja. Tolonissa harjoitetaan nautakarjan- ja hevostenkasvatusta.
Tuoidah

Tuoidah (, ) on nasleg eli maalaiskunta sekä kunnan keskuskylä Suntarin ulusin itäosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Tuoidahin kylä sijaitsee 20 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista etelään. 
Tuoidahin kylässä on klubi, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Paikkakunnalla harjoitetaan karjataloutta.
Ruslan Odižev

Ruslan Anatoljevitš Odižev (, 1973 – 27. kesäkuuta 2007 Naltšik, Kabardi-Balkaria, Venäjä) oli venäläinen taliban-yhteyksistä epäilty taistelija ja yksi venäläisistä Guantanamo Bayn vankileirille vangitusta.
Odižev alkoi opiskella islamia toisen asteen koulutuksessa ja kävi arabian kielen kurssin. Vuonna 1991 hän meni islamilaiseen instituuttiin Naltšikissa, jossa kävi šaria-kursseja saudiarabialaisten opettajien johdolla. Vuonna 1992 hän taisteli Abhasiassa Georgian-Abhasian sodassa, ja meni sitten Saudi-Arabiaan Riadin yliopistoon. Hän sai tuberkuloosin Saudi-Arabiassa ja palasi Naltšikiin 1994 hoitoa varten ja joutui viranomaisten silmätikuksi. Hänen kodistaan takavarikoitiin uskonnollista kirjallisuutta ja videokasetteja.
FSB kuulusteli Odiževia vuonna 2000 vuoden 1999 kerrostalopommituksista, koska Odižev ja hänen liikekumppaninsa vuokrasivat lähettyviltä useita varastorakennuksia, ja hänen äitinsä mukaan häntä kidutettiin. Odižev lähti maasta pian tämän jälkeen.
Odižev oli yksi kahdeksasta venäläisestä taliban-taistelijasta, jonka Yhdysvallat pidätti vuonna 2002 Afganistanissa ja vangitsi Guantanamo Bayn leirille. Odižev ja kuusi muuta vankia palautettiin Venäjälle 2004, jossa heitä pidettiin muutamia kuukausia vankeudessa Pjatigorskissa. Koska heitä vastaan ei löydetty pitäviä todisteita, Pohjois-Kaukasian syyttäjänvirasto päätti vapauttaa heidät.
Odižev pääsi kotiinsa Naltšikiin kesäkuussa 2004 ja oli sen jälkeen FSB:n seurannassa. Hän sai henkilötodistuksen keväällä 2005 ja meni piiloon sen jälkeen. Hän ei tiettävästi tehnyt mitään töitä.
Venäjän viranomaisten mukaan Odižev oli Kabardi-Balkarian vuonna 2001 tapahtuneen aseellisen kapinan takana ja paikallisen aseellisen Jamaat Yarmuk -järjestön hengellinen johtaja. Hänet määrättiin pidätettäväksi syytettynä osallistumisesta vuoden 2005 hyökkäykseen Naltšikissa, jossa suuri joukko kapinallisia hyökkäsi kaupunkiin ja tappoi 35 poliisia ja 12 siviiliä.
Venäjän erikoisjoukot ampuivat Odiževin ja toisen miehen Naltšikissa Kabardi-Balkariassa 27. kesäkuuta 2007.
Tjubjai

Tjubjai () on nasleg eli maalaiskunta ja sen keskuskylä Suntarin ulusin pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Tjubjain kylä sijaitsee 103 kilometriä ulusin eli piirin keskuksesta Suntarista pohjoiseen. Tjubajin kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi Nerjuktjain kylä, joka sijaitsee kaksi kilometriä keskuskylästä etelään.
Tjubjain kylässä on kulttuuritalo, supistettu yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Tjubjaissa harjoitetaan nautakarjan- ja hevosten kasvatusta.
Tjubjai-Žarhan

Tjubjai-Žarhan () eli Tubej Djaarxan () on nasleg eli maalaiskunta Suntarin ulusin pohjoisrajalla Sahan tasavallassa Venäjällä. Tjubjai-Žarhanin kuntaan kuuluu kolme kylää: Arylah (keskuskylä), Miljake ja Ygyatta. Keskuskylä Arylah sijaitsee Viljuin varrella 112 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen. Ygyattan kylä sijaitsee kolme kilometriä ja Miljake 78 kilometriä Arylahista länteen. Vuonna 2001 kunnassa oli 755 asukasta, joista Arylahissa 682, Ygyattassa 71 ja Miljakessa kaksi. 
Arylahin kylässä on klubi, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppoja. Tjubjai-Žarhanissa harjoitetaan nautakarjan ja hevosten kasvatusta.
Špalernajan tutkintavankila

Špalernajan tutkintavankila oli 1800-luvulla rakennettu vankila Pietarin kaupungissa Venäjällä.
Vankila sijaitsi Špalernaja-kadun varrella, jonka mukaan se sai nimensä. Se rakennettiin keisari Aleksanteri II:n aikana vuosina 1871–1875 arkkitehti Karl J. Majevskin johdolla Venäjän ensimmäiseksi tutkintavankilaksi. Majevski noudatti amerikkalaista mallia, jonka mukaan vankisellit sijoitettiin sisäpihaa kiertävien rautaisten käytäväkerrosten varrelle.
Vankilassa on 317 yhdelle vangille tarkoitettua selliä, 68 joukkoselliä, eristys- ja rangaistushuoneita ja vankilan sairaala, joka on suunniteltu 700-henkisen vankilan tarpeisiin sopivaksi. Pyhän Aleksanteri Nevskin kappeli sijaitsi vankilaan pihasiiven kolmannessa kerroksessa vuoteen 1919, jolloin se lakkautettiin. Kappeli on jälleenrakennettu Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Vankilaa käytettiin lähinnä poliittisten vankien säilytykseen. Vankeihin lukeutui kommunististen vallankumouksellisten lisäksi useiden muiden vallankumouksellisten ryhmien jäseniä ja lisäksi useita keisarin salaisen poliisin Ohranan pidättämiä suomalaisia aktivisteja 1900-luvun alussa. Suomalaisiin vankeihin kuuluivat muun muassa Esko Riekki, myöhemmin Suomen oman salaisen poliisin Etsivän keskuspoliisin päällikkö, Lapuan liikkeen perustaja Vihtori Kosola, Suomen ilmavoimien hävittäjälentäjä Lauri Pekuri ja jääkäriupseerit Aarne Sihvo ja Ilmari Relander. Sellissä numero 193 istui Vladimir Lenin vuosina 1895–1897. Tästä sellistä tehtiin neuvostoaikana museo.
Špalernajassa oli vangittuna seuraavat suomalaiset jääkärit:
Lisäksi vankilassa oli neljä jääkäripataljoonaan kuulunutta, jotka olivat rintamalla loikanneet venäläisten puolelle:
Helmikuun vallankumouksen aikana 1917 kapinalliset vapauttivat kaikki vangit. Vankila otettiin uudestaan käyttöön vuonna 1920, minkä jälkeen se kuului KGB:lle ja FSB:lle. Neuvostovallan aikana vankien olot ja kohtelu heikkenivät. Pietarilaiset eli silloiset leningradilaiset kutsuivat sitä nimellä ”Špalerka”. Vielä 1980-luvulla KGB säilytti siellä kuulusteltavina kolmeakymmentä poliittista vankia, joihin lukeutui muun muassa ihmisoikeusaktivisteja. Rakennus on purettu uudisrakentamisen tieltä.
Pjatigorsk

Pjatigorsk () on kivennäisvesikylpylöistään kuulu kaupunki Etelä-Venäjällä Stavropolin aluepiirissa, noin 20 km:n päässä Mineralnyje Vodysta. Se sijaitsee Kaukasukselta Kumaan virtaavan Podkumokjoen varrella.
Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 142 511 asukasta. Kaupunki on osa Pjatigorskin kaupunkipiirikuntaa, johon kuuluu lisäksi kaksi kaupunkityyppistä taajamaa ja lähistön maaseutua. Kaupunkipiirikunnassa asui yhteensä 211 078 henkeä.
Pjatigorsk on vuonna 2010 perustetun Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin hallintokeskus.
Kaupungin nimi merkitsee "viittä huippua", joka tulee kaupunkiin näkyvän Beštaun huipuista. Pjatigorsk perustettiin 1780, ja se on ollut kylpyläkaupunki vuodesta 1803. Pjatigorsk tunnetaan myös runoilija Mihail Lermontovin kuolinkaupunkina.
Kaupunkiin on rautatieyhteys Mineralnyje Vodyn kautta. Lähin lentoasema sijaitsee Mineralnyje Vodyssa.
Brian Urlacher

Brian Keith Urlacher (s. 25. toukokuuta 1978 Pasco, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon ammattilainen, pelipaikaltaan tukimies. Hän edusti koko ammattilaisuransa NFL-liigan Chicago Bearsia vuosina 2000–2013. Urlacher valittiin vuonna 2018 Pro Football Hall of Fameen.
Urlacher valittiin urallaan kahdeksan kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin ja neljästi All Pro -kentälliseen. Hän oli yksi NFL:n tehokkaimmista tukimiehistä. Urlacher palkittiin tulokaskaudella 2000 palkinnolla "NFL Defensive Rookie of the Year Award" (NFL:n vuoden paras puolustuksen tulokaspelaaja), sekä kaudella 2005 palkinnolla "NFL Defensive Player of the Year Award" (NFL:n vuoden paras puolustuksen pelaaja). Hänestä tuli viides pelaaja kautta aikojen, joka on voittanut molemmat palkinnot.
Ura.
Brian Urlacher aloitti yliopistosarjassa takapuolustajana New Mexicon yliopiston riveissä 1996, mutta hän ei saanut alkuvuosina paljon peliaikaa. 1990-luvun lopussa hän sai lisää peliaikaa ja hän nousi joukkueessa suurempaan rooliin. Vuoden 2000 NFL:n varaustilaisuudessa Chicago Bears varasi Urlacherin ensimmäisen kierroksen yhdeksäntenä pelaajana.
Chicago Bearsin puolustuksen valmentajat sijoittivat Urlacherin uudelle pelipaikalle tukimieheksi. Hän nousi heti ensimmäisenä NFL-kautenaan Bearsin avauskokoonpanoon ja kauden päätteeksi hänet palkittiin vuoden parhaana puolustuksen tulokaspelaajana ja hänet kutsuttiin ensimmäistä kertaa Pro Bowl -otteluun helmikuussa 2001. Seuraavan kahden kauden aikana Urlacher vakiinnutti paikkansa yhtenä sarjan tehokkaimmista tukimiehistä ja hänet valittiin Pro Bowliin molempina vuosina.
Kaudella 2005 hänet palkittiin vuoden parhaana puolustuksen pelaajana ja hänet valittiin taas Pro Bowliin. Kauden 2006 päätteeksi Urlacher valittiin NFC:n aloittavaksi tukimieheksi Pro Bowliin, mutta hän päätti olla pelaamatta jalkavamman takia.
Urlacher edusti Bearsia kolmetoista kautta. Kauden 2012 jälkeen hänen sopimuksensa oli katkolla, eikä Bears ja Urlacher päässeet uudesta sopimuksesta yhteisymmärrykseen. Ilman sopimusta jäänyt Urlacher ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2013.
Horo (Suntarin ulus)

Horo ( ja ) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin ulusin eli piirin pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Horon kylä sijaitsee 68 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen. 
Horon kylässä on kulttuuritalo, supistettu yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa. Horossa harjoitetaan nautakarjan ja hevosten kasvatusta.
Šeja

Šeja (, ) on nasleg eli maalaiskunta ja sen keskuskylä Suntarin piirin (ulusin) pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Šejan kylä sijaitsee Viljuin itärannalla 97 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen. Šejan kuntaan ovat kuuluneet myös pienemmät Bjas-Šejan ja Komsomolin kylät, joissa oli vuonna 2000 kymmenkunta asukasta.
Šejan kylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppoja. Šejassa harjoitetaan nautakarjan ja hevosten kasvatusta sekä maanviljelyä (vihanneksia, perunoita ja rehukasveja). 
Vuonna 2001 kunnassa oli 853 asukasta, vuonna 2007 asukkaita oli 880.
Elgjai

Elgjai (, ) on maalaiskunta (nasleg) ja sen keskuskylä Suntarin piirin pohjoisosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Elgjain kylä sijaitsee Viljuin varrella 48 kilometriä piirikeskuksesta Suntarista pohjoiseen.
Elgjain kylässä on jokisatama, kulttuuritalo, yhteiskoulu, yhdistetty ala- ja yläkoulu, musiikkikoulu, koulun yhteydessä oleva museo, terveyskeskus ja kauppa. Elgjaissa harjoitetaan nautakarjan- ja hevosten kasvatusta sekä maanviljelyä.
Niilin jalokivi

Niilin jalokivi () on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1985. Se on jatko-osa vuoden 1984 romanttiselle seikkailulle "Vihreän timantin metsästys" ("Romancing the Stone"), jossa näyttelivät muun muassa Michael Douglas, Kathleen Turner ja Danny DeVito.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti ei pitänyt elokuvaa edeltäjänsä "Vihreän timantin metsästyksen" veroisena. Hänestä Lewis Teaguen ohjaustyö on tasapaksun mekaanista, mutta parhaat naurut tarjoaa Danny De Viton hahmo. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo "Niilin jalokiveä" lupsakaksi mutta pakonomaiseksi jatko-osaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Wolfsschlucht

Wolfsschlucht ('Sudenrotko') oli koodinimi Adolf Hitlerin päämajoille Belgiassa ja Ranskassa.
Hitlerin päämajoja kutsuttiin saksaksi nimityksellä "Führerhauptquartiere" tai lyhennettynä "FHQu". Sen lisäksi niille annettiin koodinimiä, kuten Wolfsschanze (Itä-Preussissa) ja Wehrwolf (Ukrainassa). "Wolf" ('Susi') oli Hitlerin itsestään suosima lempinimi; hänen etunimensä "Adolf" on lyhenne muinaissaksalaisesta erisnimestä "Adelwolf", joka tarkoittaa 'jalo susi'.
"Wolfsschlucht 1" sijaitsi Belgiassa Brûly-de-Peschen kylän lähellä. Hitler käytti sitä päämajana kesäkuussa 1940 saksalaisten hyökätessä Ranskaan. 
"Wolfsschlucht 2" rakennettiin Margivaliin, Ranskaan. Tämä päämaja rakennettiin operaatio Merileijonaa, Saksan invaasiota Englantiin silmällä pitäen. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1941 ja se kesti kaksi vuotta. Päämaja koostui valtavasta betonibunkkeriverkostosta toimistoineen ja asuintiloineen sekä ilma- ja maapuolustusalueineen. Hitler, joka ei koskaan toteuttanut operaatio Merileijonaa juuri suunnittelua pitemmälle, vieraili päämajakompleksissa muutaman kerran.
Maud Watson

Maud Watson (9. lokakuuta 1864 – 5. kesäkuuta 1946 Charmouth, Dorset) oli englantilainen tennispelaaja. 
Watson oli kirkkoherran tytär, ja hän aloitti kilpatennisuransa 1881. Vuonna 1884 hän voitti 19-vuotiaana historian ensimmäisen Wimbledonin naisten kaksinpelin mestaruuden. Nilkkamittaiseen valkoiseen mekkoon sonnustautunut Watson voitti loppuottelussa nuoremman sisarensa Lillianin 6–8, 6–3, 6–3. Seuraavana vuonna Watson voitti turnauksen toistamiseen lyömällä finaalissa Blanche Bingleyn 6–1, 7–5. 1886 kävi kuitenkin päinvastoin, sillä Bingley voitti hänet 6–3, 6–3 ja vei mestaruuden.
Watson on haudattu Berkswellissä sijaitsevan anglikaanikirkon hautausmaalle. Elinaikanaan hän asui kirkon naapurissa.