tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fly to the Rainbow

Fly to the Rainbow on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1974 julkaisema toinen albumi. Levyllä ei soita enää kitaristi Michael Schenker, koska hän liittyi 1972 UFO-yhtyeeseen. Hänet korvasi Ulrich Roth seuraavana vuonna. Myös yhtyeen levy-yhtiö vaihtui: Lonesome Crowilla levy-yhtiönä oli Brain Records, Fly to the Rainbowilla RCA.
Nauhoitukset.
Albumi nauhoitettiin huhtikuussa 1974 kuuden päivän aikana Musicland Studioilla Saksan Münchenissä. Rudolf Schenkerin sekä Klaus Meine ovat tehneet valtaosan albumin materiaalista. Myös yhtyeen entinen kitaristi Michael Schenker on ollut työstämässä kolmea albumin kappaletta. Basisti Francis Buchholz sekä Jürgen Rosenthal eivät osallistuneet kappaleiden tekoon. Albumin miksaus hoidettiin huhtikuun lopulla samana vuonna.
Yleistä kappaleista.
Aloituskappale ”Speedy's Coming” edustaa nopeatempoista hard rockia. Sen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, joka pitää David Bowiesta, Alice Cooperista sekä Ringo Starrista. Kappaleesta julkaistiin single. ”Speedy's Comingia” seuraa ”They Need a Million”, jonka sanoituksissa kerrotaan rahanahneesta henkilöstä. Kappale edustaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia, lukuun ottamatta sen alussa kuultavaa akustisen kitaran johtamaa osuutta. Kolmantena kappaleena toimii pitkä ”Drifting Sun”. Se kertoo leskestä, joka ei voi unohtaa hänen kuollutta rakkauden kohdettaan, vaan tämä häiritsee häntä aloittamasta uutta parisuhdetta. Kappaleessa kuullaan pitkä osio, jossa nopeatempoinen kappale hidastuu huomattavasti. ”Drifting Sunia” seuraa balladi ”Fly People Fly”, joka on ikään kuin johdanto nimikappaleeseen. Kappaleessa lauletaan ihmisistä, jotka haluavat muuttaa ulkomaille paremman elämän toivossa. Kappale päättää albumin a-puolen.
B-puolen aloittaa ”This Is My Song” , jossa kerrotaan valehtelusta, kateudesta sekä vihasta. Se edustaa albumille tyypillistä hard rockia. Kuudentena kappaleena toimii rauhallisella kitarasoololla alkava ”Far Away”. Kappaleen tempo kasvaa alusta saakka vähitellen, jonka jälkeen kappaleessa alkaa sen loppuun kestävä raskaampi osio. Päätöskappaleena toimii lähes kymmenminuuttinen nimikappale, joka jatkaa sanoituksissaan ”Fly People Flyn” sanoituksia. Kappaleen sanoituksissa ulkomaille parempaa elämän perässä muuttaneet ihmiset huomaavatkin, että uusi kotimaa tuntuu huonommalta kuin entinen.
Kansitaide.
Kysyttäessä albumin kansikuvasta yhtyeen silloinen kitaristi Ulrich Roth ilmaisi tyytymättömyytensä sitä kohtaan. Hän ei myöskään osannut kertoa, mitä se esittää.
Miinanraivaaja Kuore

Miinanraivaaja Kuore (Ahven 5) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. "Kuore" rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus poistettiin palveluksesta 1960.
"Kuoreen" sisaralukset olivat "Ahven", "Kiiski", "Muikku", "Särki" ja "Lahna".
Angelo Di Livio

Angelo Di Livio (s. 26. heinäkuuta 1966 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän saavutti Italian joukkueessa EM-hopeaa 2000.
Di Livio edusti urallaan seuratasolla Reggianaa, Nocerinaa, Perugiaa, Padovaa, Juventusta ja Fiorentinaa. Hän saavutti Juventuksen riveissä muun muassa kolme Italian mestaruutta sekä Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin voiton.
Di Livio pelasi Italian maajoukkueessa 40 maaottelua vuosina 1995–2002. Hän edusti Italiaa MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002 sekä EM-kisoissa vuosina 1996 ja 2000.
Miinanraivaaja Lahna

Miinanraivaaja Lahna (Ahven 6) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. "Lahna" rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus poistettiin palveluksesta 1961.
"Lahnan" sisaralukset olivat "Ahven", "Kiiski", "Muikku", "Särki" ja "Kuore".
Palmitiinihappo

Palmitiinihappo on tyydyttynyt pitkäketjuinen rasvahappo, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, värittömiä tai valkoisia kiteitä. Palmitiinihapon kemiallinen kaava on C16H32O2 ja rakennekaava CH3(CH2)14COOH. Palmitiinihaposta käytetään myös nimityksiä "heksadekaanihappo" ja "1-pentadekaanikarboksyylihappo".
Palmitiinihapon moolimassa on 256,5 g/mol, sulamispiste 63 °C, kiehumispiste 351–352 °C, tiheys 0,85 g/cm3 ja CAS-numero 57-10-3. Palmitiinihappo ei liukene veteen.
Palmitiinihappo on ravinnon yleisin tyydyttynyt rasvahappo. Sitä tarvitaan semiokemikaalina eliöiden viestinnässä ja se on myös kukkien tuoksun rakenneosa.
Palmitiinihapon ionimuotoja, estereitä ja suoloja nimitetään palmitaateiksi.
Mark Iuliano

Mark Iuliano (s. 12. elokuuta 1973 Cosenza) on italialainen, vuosina 1990–2008 Italian kahdella ylimmällä sarjatasolla pelannut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa vuosina 1998–2002.
Iuliano edusti Italian Serie A:ssa Juventusta, Sampdoriaa ja Messinaa sekä Serie B:ssä Salernitanaa, Bolognaa, Monzaa ja Ravennaa. Hän pelasi Serie A:ssa 212 ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Hän voitti liigamestaruuden Juventuksen joukkueessa vuosina 1997, 1998, 2002 ja 2003. Hän edusti tammikuusta 2005 tammikuuhun 2006 espanjalaista Mallorcaa ja pelasi La Ligassa 29 ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Iuliano pelasi Italian A-maajoukkueessa 19 ottelua, joista ensimmäisen syyskuussa 1998 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2000 hopeaa saavuttaneen Italian kaikki kuusi ottelua ja MM-kilpailuissa 2002 tappiollisen neljännesvälieräottelun Etelä-Koreaa vastaan.
Iuliano toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana Italiassa ja Albaniassa vuosina 2012–2018.
Mölln

Mölln on Saksan kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltion Herzogtum Lauenburgin piirikunnassa. Se sijaitsee Schleswig-Holsteinin kaakkoisosassa Lyypekin eteläpuolella. Möllnissä on arviolta 18 856 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 25,05 neliökilometriä.
Mölln perustettiin 1100-luvulla. Elbe–Lyypekki-kanava kulkee kaupungin läpi.
Claude Garamond

Claude Garamond, joskus myös muodossa Claude Garamont, (1499, Pariisi – 1561, Pariisi) oli ranskalainen kustantaja ja aikansa huomattavimpia kirjainmuotoilijoita.
Garamond oli Antoine Augeraun oppipoikana 1500-luvun alussa ja alkoi työskennellä kirjanpainaja Geoffroy Toryn kanssa vuonna 1520. Garamond leikkasi ensimmäiset kirjaintyyppinsä Robert Estiennen yritykselle. Vuonna 1545 Garamond alkoi itse julkaista kirjoja, mutta hän menestyi heikosti liiketoimissaan kustannusalalla ja joutui rahavaikeuksiin.
Garamond oli yksi ensimmäisistä itsenäisesti toimivista kirjakevalajista, joka ei työskennellyt kirjapainossa. Hänen vuodesta 1531 leikkamansa antiikvakirjasimet ylittivät tyylikkyydessä ja selkeydessä kaikki muut tuon ajan parhaat kirjaintyypit ja Garamondin työ vaikutti voimakkaasti eurooppalaisiin kirjakevalajiin seuraavien 150 vuoden ajan.
Claude Garamond pohjasi omat kirjaintyyppinsä venetsialaisen Francesco Griffon antiikvakirjaimiin. Garamond kuitenkin kehitti Griffon kirjainmuotoja edelleen, sitä mukaa kun hänen omat taitonsa kirjainten leikkaajana ja kirjakevalajana kasvoivat.
Garamondin suunnittelemat kirjaintyypit tulivat erittäin suosituiksi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa, ja niistä tehtiin lukuisia uusia versioita. Osa näistä kirjaintyypeistä perustui Garamondin leikkaamiin alkuperäisiin kirjaimiin, osa puolestaan Jean Jannonin leikkaamiin kirjaintyyppeihin, jotka olivat saaneet vaikutteita Garamondilta, ja joita luultiin erehdyksessä Garamondin suunnittelemiksi.
Yhä edelleen on käytössä useita antiikva-kirjaintyyppejä, jotka perustuvat joko suoraan tai välillisesti Claude Garamondin suunnittelemille kirjaimille. Näihin kuuluvat esimerkiksi "Garamond No. 3", "Garamond No. 5", "Adobe Garamond", "Garamond Premier Pro", "Simoncini Garamond", "ITC Garamond" ja "Granjon".
Moreno Torricelli

Moreno Torricelli (s. 23. tammikuuta 1970 Erba, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Torricelli edusti urallaan seuratasolla Caratesea, Juventusta, Fiorentinaa, Espanyolia ja Arezzoa. Hän saavutti Juventuksen riveissä muun muassa kolme Italian mestaruutta sekä UEFA Cupin, Mestarien liigan ja Intercontinental Cupin voiton.
Torricelli pelasi myös Italian maajoukkueessa. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
Virgin Killer

Virgin Killer on saksalaisen Scorpions-yhtyeen albumi vuodelta 1976. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka sai huomiota myös Euroopan ulkopuolella.
"Virgin Killerin" kansi aiheutti kohua ja sen vuoksi albumi julkaistiin myöhemmin uudella kannella.
Wikipedia-kohu.
Brittiläinen Internet Watch Foundation (IWF) havaitsi loppuvuodesta 2008, että levyn kansi saattaa olla lapsipornoa ja siten "mahdollisesti laiton". IWF:n suosituksen mukaan suurin osa brittiläisistä internet-operaattoreista esti pääsyn levyä esittelevään englanninkieliseen Wikipedia-artikkeliin. BBC:n arvion mukaan eston piirissä on 95 prosenttia brittiläisistä Internetin käyttäjistä.
IWF on jo poistanut kyseisen Wikipedia-artikkelin mustalta listaltaan. IWF perusteli poistopäätöstään sillä, että albumi on ollut laajalti ja kauan saatavilla.
Levyä on alusta asti myyty myös toisenlaisella kannella.
Knight Online

Knight Online (KoL) on MGame Corporationin kehittämä massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli (MMORPG), joka on ollut jatkuvan kehittämisen alla kohta vuosikymmenen ajan. Peli on nopeatahtinen, toiminnallinen ja usein riehakaskin. 
Peli on ilmaispeli, joka on julkaistu myös Steam-palvelussa vuonna 2016.
Piki

Piki on tahmea neste, jota tehdään tislaamalla orgaanisista aineista kuten tervasta tai maaöljystä. Tislauksessa raaka-aineesta poistetaan nesteitä, jolloin jäljelle jää kiinteä aines.
Piki oli tervanpolton tärkein sivutuote. Sitä käytettiin muun muassa laivanrakennuksessa saumojen tiivistämiseen. Pikeä valmistettiin tervahaudasta alkuvaiheessa saatavasta paksusta ryynimäisestä tervasta. Se keitettiin kokoon suurissa kuparipannuissa. Pikeä valmistettiin Suomessa tervanpolton aikakaudella, kuten esim. Oulussa Oulun kauppaseuran omistamassa Pikiruukissa.
Maaöljystä tehtyä pikeä kutsutaan bitumiksi.
Debra Whitman

Debra Whitman on kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hän kuuluu Hämähäkkimies-sarjakuvien sivuhahmoihin. Hänen ensiesiintymisensä oli "Amazing Spider-Man" #196 -lehdessä, ja hänet loivat Marv Wolfman ja Al Milgrom.
Debra Whitman muissa medioissa.
Debra Whitman esiintyi sivuhahmona Hämähäkkimies-animaatiosarjassa ja yhdessä vaiheessa sarjaa Hämähäkkimies huomasi Debran olevan kiinnostunut Flash Thompsonista, ja Peter Parker joutui selittämään tämän Flashille. 
Debralla oli harvoin tärkeämpi rooli jaksoissa, mutta poikkeuksiakin löytyi. Hänen äänenään oli Liz Georges.
Jaksot, jossa Debra esiintyy, ovat:
Fly-by-wire

Fly-by-wire on ohjausjärjestelmä, jossa käskyt ohjaimelta ohjattavalle laitteelle välittyvät sähköisesti ilman suoraa mekaanista tai hydraulista yhteyttä. Yleisemmin termi yhdistetään lentokoneisiin, joissa sitä on ensin käytetty. Toisinaan muidenkin laitteiden vastaavia järjestelmiä, kuten autojen sähköisiä kaasupolkimia, saatetaan kutsua "fly-by-wire"-järjestelmiksi. Autoissa elektronisesti ohjatun järjestelmän yleisnimitykseksi on kuitenkin yleistynyt "drive-by-wire" (DbW, drive by wire). Osajärjestelmistä käytetään täsmällisempiä nimiä, kuten brake-by-wire (eli sähköinen jarrutuksen ohjausjärjestelmä).
"Fly-by-wire"-järjestelmä on usein tietokoneohjattu, jolloin ohjaukseen saadaan yhdistettyä erilaisia toimintoja. Esimerkiksi lentokoneissa järjestelmään on liitetty usein toimintoja, joilla kone varmistaa ohjauskäskyn turvallisuuden ennen sen toteuttamista. Toisaalta "fly-by-wire"-ohjaus voi olla myös lineaarinen, esimerkiksi yksinkertainen sähköinen kaasupoljin, jolloin tietty polkimen asento vastaa suoraan tiettyä kaasun määrää.
Esimerkkejä käyttökohteista ovat F-16 ja F-117- sekä uudemmat Airbus-liikennelentokoneet (A320/330/340/350/380). Järjestelmä voidaan yleisemmän, digitaalisen ratkaisun ohella toteuttaa myös analogisena, kuten Concordessa.
Duccio di Buoninsegna

Duccio di Buoninsegna (n. 1255–1260 Siena–n. 1318–1319 Siena) oli aikansa vaikutusvaltaisin sienalainen taiteilija ja yksi eurooppalaisen maalaustaiteen kehityksen avainhahmoista. Ducciolla on nähty olleen merkittävä rooli kansainvälisen goottilaisen tyylin synnyssä. Hän vaikutti muiden muassa Simone Martiniin sekä veljeksiin Ambrogio ja Pietro Lorenzettiin. 
Hänen töihinsä kuuluvat "Madonna Rucellai" vuodelta 1285 Santa Maria Novellan kirkkoa varten (nykyään Uffizin galleriassa) sekä "Maestà" vuosilta 1308–11, hänen mestariteoksensa, Sienan katedraalia varten. Sienan katujen läpi uskonnollisessa seremoniassa kannettu useasta paneelista koostuva Maestà merkitsi suurta askelta eteenpäin paitsi maalaustyylissä myös taiteen kautta tapahtuvassa narratiivisessa tarinankerronnassa.
Duccion "Madonna ja lapsi", jonka hän maalasi puupaneelille vuoden 1300 aikoihin, ostettiin marraskuussa 2004 New Yorkin Metropolitan Museum of Artin kokoelmiin yli 45 miljoonalla dollarilla. Osto oli museon historian kallein. Museon suorittamista tutkimuksista huolimatta Columbian yliopiston professori uskoo maalauksen olevan väärennös 1800-luvulta.
Heinolan lintuhoitola

Heinolan lintuhoitola on Heinolan kaupungin ylläpitämä luonnonvaraisten lintujen hoitopaikka ja lintuja tarhaava matkailukohde. Siellä käy vuosittain noin 100 000 - 120 000 matkailijaa.
Lintuhoitolalla on tukiyhdistys nimeltään Heinolan Lintutarhan Ystävät ry, joka on perustettu tukemaan lintuhoitolan toiminnan säilymistä ja kehittämistä Heinolassa.
Historia.
Tarhan toiminta alkoi vuonna 1963, kun Heinolan kaupungin puistotyönjohtaja Anthony Bosley lahjoitti noin 300 trooppista lintua Heinolan kaupungille. 
Tiloja laajennettiin vuonna 1967, jolloin vesilinnuille rakennettiin paikka talvehtimista verten. Vuonna 1977 petolinnuille kunnostettiin hoitotilat ja luonnonvaraisten lintujen hoitotoiminta käynnistyi. Vuonna 1983 rakennettiin petolintutarha ja vuonna 1984 papukaijatalo ulkomaalaisille linnuille. 
Vuonna 1997 kunnostettiin alueella olevaan rakennukseen näyttelytilat, joissa järjestettiin ensimmäinen näyttely lintutarhojen historiasta ja lintujen hoidosta keväällä 1998.
Uuden vesilintutalon avajaisia vietettiin 7.10.2020. Samassa yhteydessä Heinolan lintutarhan nimi muutettiin Lintuhoitolaksi. 
Vuoden 2024 joulukuussa hoitolan päällikkönä aloitti Nina Bruun. Bruun hoiti aikaisemmin päällikön sijaisuutta, ja on ennen uraansa Heinolassa toiminut Korkeasaaren eläintarhassa eläintenhoitajana sekä Särkänniemen delfinaariossa delfiininkouluttajana.
Tarhalla pysyvästi asuvat eläimet.
Lintuhoitolan ulkotarhoissa on nähtävissä trooppisia ja suomalaisia lintuja. Vuonna 2023 pysyvästi hoidossa tarhalla asui yli 50 luonnonvaraista lintua , ja lisäksi trooppisempia lajeja. Tarhalla nähtäviä lintulajeja ovat muun muassa erilaiset papukaijat ja arat, hanhet, haukat sekä riikinkukko.
Luonnonvaraisten lintujen hoito.
Luonnonvaraisia loukkaantuneita lintuja hoitolaan tulee hoitoon vuosittain keskimäärin 129. Niistä noin 30–40 % palautetaan lopulta takaisin luontoon. 
Toinen Suomen kahdesta lintuhoitolasta on Pyhtään lintuhoitola . Lisäksi luonnonvaraisia lintuja hoidetaan myös muun muassa Korkeasaaren Villieläinsairaalassa.
Alicia Rhodes

Alicia Rhodes (oik. Angela Bolton, s. 8. syyskuuta 1978 Manchester, Englanti) on brittiläinen pornonäyttelijä, joka työskentelee tällä hetkellä Yhdysvalloissa. Ennen pornonäyttelijän uraansa hän toimi kampaajana.
Fred Brathwaite

Fred Brathwaite (s. 24. marraskuuta 1972 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti, joka pelasi viimeiset vuodet Saksan DEL-liigan Adler Mannheimissa. Hän on pelannut NHL-urallaan Edmonton Oilersissa, Calgary Flamesissa, St. Louis Bluesissa ja Columbus Blue Jacketsissa.
Tummaihoisen Brathwaiten vanhemmat muuttivat Barbadokselta Kanadaan vuonna 1964.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Brathwaitea ei ole varattu ikinä NHL:ään. Edmonton Oilers teki hänen kanssaan sopimuksen lokakuussa 1993. Brathwaite pelasi tuolloin OHL-juniorisarjassa. OHL:ssa Brathwaite voitti liigan mestaruuden sekä koko CHL:n mestaruuden Oshawa Generalsissa vuonna 1990. Brathwaite teki maalin OHL:ssä huhtikuussa 1993. Edmontonissa hän torjui joukkueen kakkosmaalivahtina kaudet 1993–1995. Kaudella 1995–1996 hän pelasi enää muutaman pelin Edmontonissa ja lopun kaudesta AHL-liigan Cape Breton Oilersissa. Brathwaite pelasi kaudet 1996–1998 IHL:n Manitoba Moosessa. Hän teki maalivahdille harvinaisen maalin ensimmäisellä kaudellaan Manitobassa.
Brathwaite pelasi kauden 1998–1999 alun Kanadan maajoukkueen mukana. Tammikuussa 1999 hän teki sopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Brathwaite nousi Calgaryn ykkösmaalivahdiksi. Brathwaitesta tuli Calgaryssä myös kannattajien suosikki. "Fred-ie"-huudoista tuli melko yleisiä hänen akrobaattisten torjuntojensa ansiosta. Kesällä 2001 Brathwaite kaupattiin St. Louis Bluesiin Daniel Tkaczukin, Sergei Varlamovin ja yhdeksännen kierroksen varausoikeuden kanssa. Calgary sai kaupassa Roman Turekin ja neljännen kierroksen varausoikeuden.
St. Louisissa Brathwaite pelasi melkein kaksi kautta. Hänet vapautettiin sopimuksesta kauden 2002–2003 lopulla St. Louisin hankittua Chris Osgoodin joukkueeseensa. Kaudeksi 2003–2004 Brathwaite teki sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Muutamaa AHL:ssä Syracuse Crunchissa pelaamaansa peliä lukuun ottamatta Brathwaite oli Columbuksen kakkosmaalivahtina. Columbuksessa hän pelasi vain yhden kauden, sillä joukkue ei tehnyt hänen kanssaan jatkosopimusta. Seuraavat kaksi kautta Brathwaite torjui Venäjän pääsarjassa Ak Bars Kazanissa.
Pohjois-Amerikkaan Brathwaite palasi kaudeksi 2006–2007, kun hän teki sopimuksen Atlanta Thrashersin kanssa. NHL-pelejä Brathwaite ei saanut kuitenkaan tililleen, mutta hän pelasi Atlantan farmijoukkueen Chicago Wolvesin ykkösmaalivahtina. Kesken kauden 2007–2008 Atlanta lähetti lupaavan Ondřej Pavelecin farmiin ja antoi ohjeen peluuttaa häntä mahdollisimman paljon. Brathwaite tippui kakkosmaalivahdiksi. Hän siirtyikin loppukaudeksi Venäjälle HK Avangard Omskiin. Kaudeksi 2008–2009 Brathwaite siirtyi DEL-liigan Adler Mannheimiin.
Maajoukkueessa.
Kauden 1998–1999 alun Brathwaite pelasi Team Canadan joukkueessa. Hän torjui maansa muun muassa Spengler Cupin voittoon. MM-kilpailuissa Brathwaite on edustanut Kanadaa kahdesti. Hän oli joukkueen mukana Venäjällä 2000 ja Saksassa 2001.
Matkailun edistämiskeskus

Matkailun edistämiskeskus (MEK) oli työ- ja elinkeinoministeriön alainen virasto vuoteen 2015 saakka. Sen tarkoituksen oli tukea matkailua Suomessa ja matkailua muualta Suomeen. Virastolla oli edustajia ulkomailla ja se tuki matkailua edistävää kustantamista. Vuonna 2015 sen tehtävät siirrettiin Finpron Visit Finland -yksikköön.
Matkailun edistämiskeskus ylläpiti myös matkailutilastoja suosituista matkailukohteista. Virastosta käytettiin lyhennettä MEK.
Matkailun edistämiskeskuksen edeltäjä oli vuonna 1969 perustettu valtion matkailuneuvosto. Se muuttui vuonna 1971 kauppa- ja teollisuusministeriön matkailutoimistoksi. Matkailun edistämiskeskus perustettiin helmikuussa 1973 ja sen ensimmäinen johtaja vuoteen 1994 saakka oli diplomiekonomi Bengt Pihlström.
Matkailun edistämiskeskus lakkautettiin virastona vuoden 2015 alusta ja sen toiminnot ja työntekijät siirrettiin Finpro ry:een. Siellä sen työtä jatkaa Visit Finland -yksikkö, jonka vetäjänä toimi vuoden 2016 alusta Finnairin johtajistoon kuulunut KTM Paavo Virkkunen ja hänen jälkeensä vuoden 2021 alusta KTM Kristiina Hietasaari.
Finpron yksikköinä toimivat nykyisin myös Invest in Finland ja Export Finland.
Finpro yhdistyi 2018 alusta lopulta Tekesin kanssa, josta muodostui Business Finland, joka osana Visit Finland nyt toimii.
Rudolf Schenker

Rudolf Schenker (s. 31. elokuuta 1948 Hildesheim, Saksa) on saksalainen kitaristi ja Scorpions-yhtyeen perustajajäsen ja musiikillinen johtaja.
Ura muusikkona.
Rudolf Schenker perusti Scorpions-yhtyeen esiasteen vuonna 1965 Hannoverissa nimellä Nameless, jonka kokoonpanoon kuuluivat Karl-Heinz Follmer (soolokitara), Lothar Heimberg (basso), Wolfgang Dziony (rummut) ja Rudolf Schenker (rytmikitara ja laulu). Vuonna 1969 Namelessin nimi vaihtui Scorpionsiksi. Vuonna 1970 Schenkerin nuorempi veli Michael Schenker liittyi Scorpionsiin korvaten Follmerin. Hieman myöhemmin uusi vokalisti Klaus Meine liittyi yhtyeeseen ja Schenker alkoi säveltää materiaalia yhteistyössä Klaus Meinen kanssa. Kaksikko Schenker ja Meine ovatkin pääosin vastanneet Scorpionsin sävellyksistä. 
Schenkerin ensimmäinen levytys oli vuoden 1972 "Lonesome Crow", joka oli musiikkia saksalaiseen "Die kalte Paradise" -elokuvaan. Schenkerin ura on jatkunut Scorpionsin riveissä tähän päivään saakka.
Rudolf Schenkerin pääasiallinen rooli Scorpions-yhtyeessä on rytmikitaristi. Schenker on soittanut Scorpions-albumeille myös joitakin kitarasooloja, erityisesti blues- ja hard rock -tyylisissä kappaleissa kuten "Wind of Change", "Still Loving You", "As Soon As the Good Times Roll", "Through My Eyes" ja "Big City Nights". 
Rudolf Schenker on energinen lavaesiintyjä.
Kalusto.
Kuten veljensä Michael Schenker, Rudolf Schenker on tunnettu Gibson Flying V -kitaramallin käyttäjä. Schenker on kerännyt arvokkaan kokoelman, noin 70 kappaletta kyseistä kitaraa sen jokaiselta valmistusvuodelta, alkaen vuodesta 1958. Mustavalkoiseksi maalattu Gibson Flying V on muodostunut tunnusomaiseksi instrumentiksi koko Schenkerin perheelle: myös Michael Schenkerin poika Tyson Schenker (Faster Inferno) kuuluu sen käyttäjiin. 
Nykyisin Schenkerin veljekset käyttävät Dean-kitaratehtaan valmistamaa vastaavaa V-mallista kitaraa. Dean on myös valmistanut rajoitetun 200 kappaleen erän erikoismallia nimeltä "Schenker brothers "V"" Rock Legends -sarjassaan kunnianosoituksena veljesten ansioille rock-musiikin saralla.
Yksityiselämä.
Rudolf Schenker harrastaa intialaista filosofiaa, meditaatiota ja joogaa. Hän on ilmoittanut tavoitteekseen tulla tunnetuksi taitavana säveltäjänä, ei niinkään kitaravirtuoosina. 
Diskografia.
Scorpions-albumit.
Livealbumit
Uli Jon Roth

Ulrich "Uli Jon" Roth (s. 18. joulukuuta 1954 Düsseldorf, Länsi-Saksa) on saksalainen rock-kitaristi. Hänet tunnetaan myös yhtenä neoklassisen metallin pioneerina. Viime vuosina Roth on omien esiintymisiensä lisäksi esiintynyt vierailijana Ufon, Scorpionsin ja G3-projektin konserttiesiintymisissä. Tämän lisäksi Roth on ollut toteuttamassa Yhdysvalloissa "Sky Academy of UCLA"-opetustapahtumaa, jossa hän on opettanut omaa näkemystään ja lähestymistapaansa kitaransoittoon. Opetuksen lisäksi tapahtuma on sisältänyt konsertteja, joissa Roth on esiintynyt useiden nimekkäiden yhdysvaltalaisten muusikoiden kanssa.
Uli Jon Roth toimi 1970-luvulla Scorpionsin laulavana soolokitaristina ja osallistui yhtyeen useisiin levytyksiin. Hän kuitenkin jätti yhtyeen, ja soolokitaristiksi vaihtui Matthias Jabs Lovedrive-levyn julkaisuun mennessä.
Monen muun taitavan ja suositun kitaravirtuoosin lailla, myös Ulrich Roth kehitti oman kitaramallin: The Sky Guitar joita valmistaa Dean Guitars.
Aiheesta muualla.
Ulrich "Uli Jon" Rothin viralliset verkkosivut:
Iittalan lasikeskus

Iittalan lasikeskus tai kiinteistönsä nimellä Iittalan Lasimäki on Hämeenlinnan Kalvolan pitäjäkeskus Iittalassa toimiva matkailukohde, jonka keskeisimpiä toimintoja ovat Iittalan lasitehdas tehtaanmyymälöineen, Iittalan lasimuseo ja Naivistikeskus.
Iittalan lasitehdas (Tehtaantie 3 C, Iittala) toimii nykyään osana pörssinoteerattua Fiskars-konsernia. Yleisö pääsee seuraamaan lasinpuhallusta katseluparvelta tehtaan ollessa toiminnassa arkisin kello 9-20. Varsinaiset tehdasopastukset ovat maksullisia ja tulee tilata etukäteen. Iittala Outlet on avoinna päivittäin kello 10-18, kesällä kello 20 saakka. Joinain juhlapäivinä myymälä palvelee suppeammin ja on kiinni joulupäivänä.
Iittalan lasimuseo (Könnölänmäentie 2 c, Iittala) on avoinna kesä-elokuussa tiistaista sunnuntaihin klo 11-17, syyskuu-toukokuussa lauantaisin ja sunnuntaisin kello 11-17. Opastukset ovat mahdollisia etukäteisvarauksella kaikkina viikonpäivinä. 
Naivistikeskus (Vanha puukoulu, Hollaajantie 2, Iittala) on kesä-elokuussa noin kahden kuukauden ajan päivittäin kello 10-19 avoinna oleva näyttelytila, jossa on esillä Suomen suurin naivistisen taiteen näyttely.
Natalia Gordienko

Natalia Gordienko (, s. 11. joulukuuta 1987 Chișinău, Moldovan SNT, Neuvostoliitto) on moldovalainen laulaja. Hän esiintyi vuoden 2006 Eurovision laulukilpailussa Ateenassa yhdessä O-Zone-yhtyeestä tunnetun Arseniumin kanssa. He esittivät kappaleen ”Loca”. He saivat loppukilpailussa 22 pistettä ja sijoittuivat sijalle 20. Vuonna 2007 Gordienko voitti nuorille tarkoitetun New Wave -laulukilpailun. Gordienkon oli tarkoitus edustaa Moldovaa uudelleen kappaleella "Prison" vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Ne kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi, ja Gordienko valittiin Moldovan edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun. Hänen vuoden 2021 edustuskappaleensa on nimeltään "Sugar".
Gordienko ansaitsi paikkansa vuoden 2020 Euroviisuissa voitettuaan Moldovan euroviisukarsinnan "Finala națională 2020" -kilpailun. Hänen kilpailukappaleensa on nimeltä "Prison". 29. helmikuuta 2020 pidetyssä finaalissa hän sai täydet pisteet sekä raadilta että yleisöltä, ja voitti kilpailun.
Loviisan Sanomat

Loviisan Sanomat on Loviisassa ilmestyvä Keskisuomalainen Oyj:n kustantama ja Etelä-Suomen Media Oy:n julkaisema sitoutumaton sanomalehti, jonka levikkialueeseen kuuluvat Loviisa, Lapinjärvi ja Pyhtää. Lehti ilmestyy kerran viikossa, torstaisin.
Omistaja.
Loviisan Sanomain Osakeyhtiön pääomistaja oli Konstsamfundetin omistama KSF Media, joka hankki 80 % osuuden yhtiön osakekannasta elokuussa 2012. Myyjänä toimi konttiyhtiö Container Financen omistajasuku Nordströmit. Lehden päätoimittaja ja Loviisan Sanomain Osakeyhtiön toimitusjohtaja Arto Henriksson omistaa loput 20 % yhtiöstä.
"Loviisan Sanomien" levikki kasvoi vuosina 2005–2010 ja Loviisan Sanomain Osakeyhtiö teki hyvää tulosta, mikä teki yhtiöstä houkuttelevan ostokohteen. Neljä mediataloa havitteli Loviisan Sanomien osake-enemmistöä vuosien ajan. Lopulta KSF Media teki houkuttelevimman tarjouksen.
Loviisan Sanomat ja "Pyhtäänlehti"-"Pyttisbladet" siirtyivät Keskisuomalainen Oyj:n omistukseen kesäkuussa 2019.
Lehden päätoimittaja 1967–1997 ja pitkäaikainen omistaja oli Tauno Einiö. Lehden toimittajakuntaan on kuulunut 1950-luvulla muun muassa myöhemmin näyttelijänä tunnettu Pehr-Olof Sirén.
Alessandro Costacurta

Alessandro "Billy" Costacurta (s. 24. huhtikuuta 1966, Jerago con Orago, Italia) on italialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti lähes koko uransa ajan Italian Serie A:n AC Milania. Tällä hetkellä Costacurta toimii Milanin toisena apuvalmentajana.
Costacurta edusti AC Milania vuodesta 1985 lähtien ja saavutti seuran riveissä muun muassa seitsemän Italian mestaruutta, neljä Mestarien liigan (ennen Euroopan Cup) voittoa ja kaksi Intercontinental Cupin voittoa. Hän edusti urallaan Milanin lisäksi vain Monzaa, jossa hän oli lainassa vuosina 1986–1987. Maalinteossa Costacurta onnistui pääsarjaurallaan vain kolmasti. Uransa viimeisessä pelissä hän teki maalin rangaistuspotkusta. Edellisen maalin hän oli tehnyt kaudella 1991/1992.
Costacurta pelasi Italian maajoukkueessa 59 ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1991–1998. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1994 MM-kisoissa, vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
Toukokuussa 2007 Costacurta ilmoitti pelaavansa uransa viimeistä kautta. Hän ehti edustaa AC Milania 20 kauden ajan. Peliuran päättymisen jälkeen hän siirtyi nykyiseen tehtäväänsä valmennuspuolelle.
Costacurta on naimisissa vuonna 1991 Miss Italia -tittelin voittaneen Martina Colombarin kanssa.
Bridget Forrester

Tri Bridget Forrester Marone (ent. Sharpe) on Kauniit ja rohkeat -televisiosarjan hahmo. Bridget on Brooke Loganin ja Eric Forresterin tytär. Bridget opiskelee lääkäriksi. Bridgetillä on erittäin monimutkaiset suhteet äitiinsä, jonka miesseikkailuista hän kärsi lapsena. Aikuisena Bridget on rakastunut samaan mieheen kuin äitinsä pariinkin otteeseen.
Elämäkerta.
Bridget on rakastunut monta kertaa, mutta suhteet eivät ole yleensä olleet pitkäikäisiä. Bridget on luonteeltaan romantikko, joka unelmoi perheestä, aviomiehestä ja ikimuistoisista häistä.
Bridgetin ensimmäinen vakavampi suhde oli Deaconiin, pahaan poikaan joka Bridgetin avulla yritti päästä lähemmäksi Forresterien perhettä. Bridget ja Deacon menivät naimisiin Las Vegasissa ja Bridget menetti neitsyytensä miehelle. 
Brooke ja Deacon ajautuivat kuitenkin pian suhteeseen ja Brooke tuli raskaaksi Deaconille. Asia selvisi lopulta Bridgetille, jonka välit äitiinsä menivät pilalle pitkäksi aikaa. Bridgetin ehdotuksesta Brooken ja Deaconin tyttären nimeksi tuli Hope (eli toivo). 
Deaconin jälkeen Bridget auttoi Taylorin (jota luultiin tuolloin kuolleeksi) menettänyttä Ridgen perhettä. Pian Bridgetille selvisi ettei Ridge ja hän ole verisukulaisia ja hänellä alkoi olla romanttisia tunteita Ridgeä kohtaan, joka kuitenkin haikaili Brooken perään. 
Ridgen jälkeen Bridget aloitti suhteen Oscar Maronen kanssa ja pari muutti yhdessä Kööpenhaminaan. Bridget tuli kuitenkin sieltä takaisin yksin, hämmentyneenä ja surullisena, koska hänellä oli vieläkin tunteita Ridgeä kohtaan, joka oli silloin naimisissa hänen äitinsä, Brooken kanssa. 
Sen jälkeen Bridget rakastui Nick Maroneen ja pari päättyi menemään naimisiin. Suhde alkoi kuitenkin rakoilla Bridgetin saadessa selville että Nick vielä haikaili Brooken perään. Pian Bridget kuitenkin huomasi olevansa raskaana ja Nickin ja Brooken vakuuttelujen jälkeen hän suostui menemään Nickin kanssa naimisiin. Pian Bridget kuitenkin menetti lapsen keskenmenossa ja päätti päästää Nickin olemaan rakastamansa naisen eli Brooken kanssa. 
Bridget keskittyi elämään Danten ja hänen poikansa, Dinon, kanssa. Felician ihmepelastuminen syövästä toi kuitenkin mustia pilviä pariskunnan tulevaisuudelle.
Nick Maronen ja Taylorin avioliiton päätyttyä Nick ja Bridget muuttivat yhteen ja menivät melko pian naimisiin. Suhteeseen heitä kannusti Brooken sisko Katie Logan, joka itsekin oli rakastunut Nickiin. Katie toimi vihkijänä parin häissä.
Myöhemmin Nick petti Bridgetiä kuolemansairaan Katie Loganin kanssa. Bridget sai pettämisen selville ja jätti Nickin, joka päätyi yhteen Katien kanssa. Myöhemmin Katie katsoi parhaaksi antaa Nickin pitää oikea rakkautensa, Bridget. Nick ja Bridget menivät jälleen naimisiin ja työskentelevät nyt samassa muotitalossa Bridgetin jätettyä lääkärin työt.
Lance Macklin

Francis Noel Lancelot 'Lance' Campbell Macklin (2. syyskuuta 1919 Kensington, Lontoo – 29. elokuuta 2002 Tenterden, Kent) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Ura.
Macklin syntyi Lontoossa vuonna 1919 lontoolaisperheeseen, jonka isä Noel Macklin oli liikemies moottoriveneitä (mm. Fairmilea) ja kilpa-autoja (mm. Invictaa ja Railtonia) valmistavassa yrityksessä. Hän sai ensimmäisen maailmansodan aikaisista asevarustelusuorituksistaan ritarin arvon. Francis itse opiskeli Sveitsissä, palveli toisessa maailmansodassa Kuninkaallisen laivaston aseistettujen moottoriveneiden joukko-osastossa ja sodan jälkeen hän kiinnostui ystäviensä tavoin kilpa-autoilusta. Hän osti Maseratin kilpa-auton ja yritti päästä Mansaarten kilpailuun, mutta häntä ei päästetty kilpailemaan ajokokemuksen puutteen vuoksi. Ajokokemusta hän sai ajamalla iltaisin isänsä valmistamalla Invictalla ympäri Lontoon Belgrave Squarea, mitä hän kuvaili seuraavasti: "Tuolloin se (Belgrave Square) oli päällystetty puisilla laatoilla. Sateella siitä tuli niin liukas, ettei sitä voinut uskoa todeksi. Tulin yökerhosta kahdelta aamuyöllä, hyppäsin Invictan kyytiin ja käytin 10 minuuttia driftaamalla nelipyöräiselläni sitä (Squarea) ympäri."
Macklin sai kokemusta isommista urheiluautoluokista ajaessaan Ian Metcalfen kanssa Span 24 tunnin ajoja, ja vaikka kilpailu päättyi keskeytykseen Aston Martinin tallipäällikkö John Eason Gibson tarjosi vaikuttuneena Macklinin ajotaidoista hänelle kuljettajanpaikkaa kaudeksi 1949. Vuonna 1950 Macklin ja George Abecassis sijoittuivat Le Mansin 24 tunnin ajoissa viidenneksi, minkä seurauksena Abecassis kutsui hänet ajamaan HWM:n rahoituksen puutteesta kärsivään Formula 2 -talliin. Macklinin parhaaksi saavutukseksi jäi vuoden 1951 Le Mansin 24 tunnin ajoista kolmas sija Eric Thompsonin kanssa. Hän siirtyi vuonna 1953 Aston Martinilta Bristolin kilpa-autotalliin kilpaillen heikolla menestyksellä, mitä hän on kuvaillut uransa huonoimmaksi päätökseksi. Kaudeksi 1954 hän vaihtoi jälleen Austin-Healeyhyn ajaen Sebringin 12 tunnin ajoja, joissa sijoittui kolmanneksi.
Hän osallistui 15 Formula 1 -sarjan Grand Prix -kilpailuun kausilla 1952-1955, mutta ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä. Kaudet 1953 ja 1954 olivat Macklinille erityisen hankalia, sillä hän keskeytti jokaisen kilpailun, joihin noina kausina osallistui. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Vuonna 1955 Macklin osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon Sveitsissä ja oli osallisena pahassa onnettomuudessa, jossa kuljettaja Pierre Levegh sekä yli 80 katsojaa saivat surmansa. Macklin selvisi fyysisesti loukkaantumattomana, mutta onnettomuus jätti häneen syvät henkiset arvet. Entiset ystävykset Macklin ja Mike Hawthorn syyttivät toisiaan Levegh'n kuolemasta sekä onnettomuudesta ja riita oli melkein menossa oikeuskäsittelyyn, kunnes Hawthorn kuoli vuonna 1959 onnettomuudessa. Macklin lopetti ajouransa ajettuaan vielä muutaman kisan.
Guillaume de l’Hôpital

L’Hôpitalin markiisi Guillaume François Antoine (1661 Pariisi, Ranska – 2. helmikuuta 1704 Pariisi) oli ranskalainen sotilas ja matemaatikko. Hänet tunnetaan etenkin L’Hôpitalin säännöstä.
Hän kirjoitti maailman ensimmäisen differentiaalilaskennan oppikirjan, joka julkaistiin vuonna 1696. L’Hôpital ihaili Johan Bernoullia, joka ymmärsi Leibnizin kehittämiä laskentamenetelmiä, ja palkkasi Bernoullin opettamaan itseään. Opetus jatkui myöhemmin kirjeenvaihdon muodossa. Kirjeenvaihto löytyi vuonna 1922 ja osoittaa, että kirjan pääasiallinen sisältö, myös L’Hôpitalin sääntö on itse asiassa Bernoullin kehittämä. L’Hôpital kuitenkin korjasi useita Bernoullin tekemiä virheitä, kuten väitteen, että 1/x:n integraali on äärellinen. Bernoulli esitti vaatimuksia tekijänoikeudestaan vasta L’Hôpitalin kuoleman jälkeen, koska pelkäsi tämän vaativan maksamiaan palkkioita takaisin. Hänen vaateitaan ei juuri uskottu ennen kirjeenvaihdon löytymistä.
Kenta Bell

Kenta Bell (s. 16. maaliskuuta 1977) on yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja, joka kilpaili urallaan myös pituushypyssä.
Kenta Bellin suurimmat saavutukset ovat kolmiloikassa Universiadien voitto 2001 sekä Yhdysvaltain mestaruus 2003 ja 2010. Kahdesti hän selviytyi loppukilpailuun MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa.
Heinäkuussa 2007 Bell sai kolmen kuukauden kilpailukiellon dopingrikkomuksesta. Hän oli antanut 24. kesäkuuta Yhdysvaltain mestaruuskisoissa astmalääkettä sisältäneen näytteen eikä hänellä ollut tarvittavaa poikkeuslupaa lääkkeen käyttöön. 
Bell lopetti urheilu-uransa vuonna 2012. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi valmentajana. Vuonna 2017 hän sai ikuisen toimintakiellon urheilussa välitettyään dopingaineita valmennettavilleen.
Eeva Ahtisaari

Eeva Irmeli Ahtisaari (o.s. Hyvärinen; s. 18. kesäkuuta 1936 Varkaus) on presidentti Martti Ahtisaaren leski ja filosofian maisteri.
Ura.
Eeva Ahtisaari valmistui ylioppilaaksi vuonna 1956. Hän alkoi opiskella historiaa Helsingin yliopistossa samana vuonna ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1962. Hän palasi opintojen pariin vielä myöhemmin ja valmistui filosofian maisteriksi (tuolloin nimellä kandidaatti) vuonna 1989. Vuonna 2004 Joensuun yliopisto vihki Ahtisaaren kasvatustieteiden kunniatohtoriksi.
Ahtisaari työskenteli 1960-luvulla historianopettajana oppikouluissa eri puolella Suomea. Vuosina 1960–1961 hän opetti Kuopion tyttölyseossa, 1964–1966 Rovaniemen yhteislyseossa ja 1967–1968 Tapiolan yhteiskoulussa. Hän toimi myös Kuopion kesäyliopiston kansliapäällikkönä 1961–1962, Helsingin yliopiston harjoittelijana 1962–1964, Lapin kesäyliopiston sihteerinä 1964–1966 ja Espoon kaupungin kotiseutusihteerinä 1968–1975. Vuodet 1971–1974 Ahtisaari oli Suomen Kotiseutuliiton valtuuskunnan jäsen.
Martti Ahtisaaren toimiessa Namibian suurlähettiläänä ja YK-tehtävissä, myös Eeva Ahtisaari vietti pitkiä ajanjaksoja Namibiassa. Hänelle myönnettiin miehensä kanssa Namibian kunniakansalaisuus vuonna 1992.
Vuosina 1990–1993 Ahtisaari toimi historioitsijana eduskunnan rahoittamassa entisiä kansanedustajia koskeneessa tutkimuksessa.
Yksityiselämä.
Eeva Hyvärinen ja Martti Ahtisaari menivät naimisiin vuonna 1968. Ahtisaarilla on poika Marko Ahtisaari (s. 1969).
Ahtisaarella todettiin maaliskuussa 2020 koronavirustartunta, jonka hän sai mahdollisesti naisten päivän konsertissa.
Piero Taruffi

Pierino ”Piero” Taruffi (12. lokakuuta 1906 Albano Laziale, Italia – 12. tammikuuta 1988 Rooma, Italia) oli italialainen kilpa-autoilija. Meksikon vuoden 1951 Carrera Panamerica -katukisan voiton jälkeen hän sai lempinimen "Silver Fox" eli hopeakettu varhaisessa elämänvaiheessa harmaantuneista hiuksistaan. 
Taruffi ajoi uransa alkuaikoina (20-30-vuotiaana) Mille Migliassa sekä 1940-luvun lopun Grand Prix-kilpailuissa. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan 40-vuotiaana ja ajoi 19 MM-osakilpailussa voittaen yhden niistä. Samassa kilpailussa hän ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen. Kaudella 1953 Taruffi ajoi urheiluautosarjoissa Lancian autolla ja voitti vuonna 1954 Targa Florion kilpailun. Hän palasi Formula 1:iin jo kaudella 1954 ajaen yhden kilpailun. Viimeiset vuodet hän ajoi Mercedeksen, Maseratin ja Vanwallin autoilla sekä kilpaili sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa. MM-pisteitä hän keräsi kaiken kaikkiaan 41. Voitettuaan vuoden 1957 Mille Miglian Taruffi eläköityi kilpa-ajoista ja perusti ajokoulun.
Purola (Pyhtää)

Purola () on kylä ja taajama Pyhtään kunnassa, Kymenlaaksossa. Kylä sijaitsee Suomenlahden Purolanlahden rannalla. Kylän osia ovat Ylikylä () ja Alakylä (). Purolan kautta kulkee tieyhteys Munapirtin saareen.
Pyhtään ainoa ruotsinkielinen alakoulu, Pyttis svenska skola, sijaitsee Purolassa. Kylässä oli myös suomenkielinen Purolan alakoulu, jossa opetustoiminta loppui vuonna 2005 ja lopullisesti koulu lakkautettiin 2006. Purolassa toimii myös aktiivinen kyläyhdistys, ja siellä sijaitsee Pyhtään kunnan ylläpitämä uimaranta.
Purolan eteläosassa lähellä Munapirtin siltaa sijaitsee Keihässalmen kalasatama. Kalasatamassa on muun muassa kalankäsittelytilat sekä huolto- ja varastohalli. Vuonna 2016 kalasatama oli kunnan omistama ja sitä käytti pääasiassa kalankasvatusyritys. Muusta kalastuksesta verkkokalastus on vähentynyt, mutta jonkin verran PU-rysiä on otettu käyttöön.
Barbara Ehrenreich

Barbara Ehrenreich (26. elokuuta 1941 – 1. syyskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja tietokirjailija. 
Kirjassaan "Nälkäpalkalla" (2001) Ehrenreich kuvaa kuinka hän eli vähimmäispalkalla Yhdysvalloissa ja teoksessa "Petetty keskiluokka" (2005) hän kuvaa keskiluokkaisten valkokaulustyöläisten aseman rajua muuttumista yrityssaneerausten ja työn määräaikaistumisen myötä.
Grazin lentoasema

Graz-Thalerhofin lentoasema sijaitsee Itävallassa noin kymmenen kilometriä Grazin keskustasta etelään. Lentoasemalle kulkee valtatie 67 (joka kulkee Kleinstübingoistä Bubenbergiin Slovenian rajalle). Sitä käytti vuonna 2005 noin 900 000 matkustajaa. Lentoasemalle pääsee Grazin keskustasta sekä junalla (S5, asema: Flughafen Graz-Feldkirchen) että bussilla. Tärkeimmät Graziin liikennöivät lentoyhtiöt ovat Austrian Airlines ja Lufthansa.
Lentotukikohta.
Lentotukikohdassa on ilmavalvontarykmentin () esikunta, joka muodostaa Aigeniin sijoitetun helikopterirykmentin kanssa Zeltwegissä esikuntaansa pitävän lentorykmentti 2:n (). Rykmentin vastuulla on Itävallan ilmatilan valvonta.
Muuta toimintaa.
Lentoaseman alueella on myös rahtiliikennettä ja pienlentokone toimintaa. Lentoasemalla ovat AAC (Austrian Aircraft Corporation) (pienlentokonevuokraamo), P &amp; B Helitrade Ges.m.b.H. (lentokoulu) ja Christophorus 12.
Lentoaseman vieressä toimii Osterreichisches Luftfahrtmuseum (ilmailumuseo).
Miinalaiva Ruotsinsalmi

Miinalaiva Ruotsinsalmi oli Suomen merivoimissa 1941–1974 ollut miinalaiva, jonka sisaralus oli "Riilahti".
Valmistus.
Uusille miinalaivoille, "Ruotsinsalmelle" ja "Riilahdelle", oli osoitettu rahoitus jo 1937, mutta ne myöhästyivät aiotusta aikataulustaan. Rahat käytettiin Mäkiluodon linnakkeen kasarmeihin. "Ruotsinsalmi" laskettiin lopulta vesille lokakuussa 1940. Palvelukseen alus otettiin 1941.
Alun perin luokan alusten tehtäväksi oli määritelty panssarilaivojen saattoraivaajina toimiminen, joten niiden syväys oli vain 1,5 metriä. "Ruotsinsalmen" aseistuksena oli yksi 75 mm, yksi 40 mm ja kaksi 20 mm tykkiä sekä kolme miinakiskoparia, joita varten oli noin sata miinaa. Sukellusvenetorjuntaan sillä oli vesikuuntelulaitteita ja syvyyspommiheittimiä ja -pudottimia. Aluksella oli riittävästi tehoja raivauskaluston hinaamiseen. Itsensä ja muiden alusten suojaamista varten aluksella oli tehokkaat savugeneraattorit.
Palvelus.
"Ruotsinsalmi" aloitti sisaraluksensa "Riilahden" kanssa Suomenlahden miinoittamisen 26. kesäkuuta 1941, heti jatkosodan alettua. Sodan aikana se laski 3 967 miinaa ja 541 raivausestettä.
Alus oli sodan jälkeen erilaisissa tehtävissä, joista viimeinen oli vuosina 1973–1975 sukeltajien emälaivana. Se soveltuikin tarkoitukseen paremmin kuin aiemmin tehtävään käytetyt sekalaiset alukset. Alus oli kuitenkin auttamattoman yli-ikäinen. Siinä oli 1970-luvulla jo kolmannet pääkoneet, alun perin "Riilahteen" tarkoitetut varakoneet.
Alus poistettiin palveluksesta 1975. Tämän jälkeen se oli pitkään varastoituna Upinniemessä, suunnitelmana museointi. Varoja tähän ei kuitenkaan lopulta löytynyt, joten se romutettiin 1990-luvun alussa.
Braun

Braun on vuonna 1921 Max Braunin Frankfurtiin perustama saksalainen yhtiö. Vuosina 1984–2005 Braun oli Gilletten omistama. Vuonna 2005 Procter &amp; Gamble osti Gilletten, ja nyt Braun on sen omistuksessa.
Tuotteet.
Braun tekee nykyään:
Innocenti

Nuova Innocenti S.p.A. oli italialainen, Milanossa toiminut pienten henkilöautojen valmistaja.
Brittiläinen autojätti British Leyland osti Innocentin autotehtaan 1972. Innocenti Mini olikin läheistä sukua englantilaiselle ”serkulleen”. Ennen vuonna 1974 esiteltyä Bertonen piirtämää uutta korimallia Innocentin Minit olivat myös ulkomuodoltaan englantilaisen esikuvansa kopioita. Uuden korimallin myötä autoihin tuli myös uusi japanilaista alkuperää oleva kolmisylinterinen, 990-kuutionen moottori, josta oli saatavissa kolme versiota. Heikkotehoisin olí 27 kilowattia kehittänyt dieselmoottori, bensiinikäyttöinen perusversio tuotti puolestaan 38 kilowattia ja malliston huipulla oli vielä nimellä Innocenti Turbo de Tomaso -nimellä markkinoitu 53 kilowatin turboahdettu moottori. Turbo-version erotti ulkoisesti perusmallista mustista lokasuojien levennyksistä, etuspoilerista sekä etupuskuriin integroiduista sumuvaloista.
Vuonna 1990 De Tomaso myi Innocentin Fiat-konsernille ja Innocenti Minin tuotanto lopetettiin. Italiassa Fiat Elbaa alettiin tällöin myydä Innocentin merkillä. Valmistus jatkui vuoteen 1997 saakka.
Elektra Records

Elektra Records on yhdysvaltalainen vuonna 1951 perustettu Warner Music Groupin omistama levy-yhtiö. Yhtiön perustivat Jac Holzman ja Paul Rickholt. Nykyisin yhtiö toimii Atlantic Records Groupin alaisuudessa. Yhtiö on julkaissut muun muassa Björkin, Metallican, The Curen, The Doorsin, Yngwie Malmsteenin, AC/DC:n, Dream Theaterin, Desperadon ja Queenin levyjä.
Vuonna 2001 Warner julkaisi Elektran 50-vuotisjuhlan kunniaksi levymerkin vähemmän tunnettujen artistien albumeita kaksi kerrallaan joko yhdellä tai kahdella CD-levyllä. Heitä olivat David Blue, Tim Buckley, The Butterfield Blues Band, Judy Collins, The Dillards, Judy Henske, Fred Neil, Phil Ochs, Tom Paxton ja Tom Rush.
Siobhán Donaghy

Siobhán Donaghy (s. 14. kesäkuuta 1984 Lontoo) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Syyskuuhun 2001 asti hän oli Sugababes- popyhtyeen jäsen, jonka jälkeen hänet korvattiin uudella jäsenellä Heidi Rangella. Lähdettyään Sugababesista Donaghy on julkaissut kolme singleä ja albumin. Hän asuu Middlesexissä perheensä ja sisarustensa kanssa.
Lähtö Sugababesista.
Donaghy oli ennen lähtöään muiden Sugababes-yhtyeen jäsenien, Mutya Buenan ja Keisha Buchananin kanssa kiertänyt yli vuoden promootio- ja konserttikiertueella maailmalla, ja kiertueen aikana hänestä tuli yhä tyytymättömämpi asemaansa yhtyeessä. Siobhán Donaghysta tuntui, että hänen yhtyetoverinsa ja managerinsa ohjasivat häntä suuntaan, johon hän ei halunnut urallaan mennä. Donaghy ei myöskään tullut toimeen Keisha Buchananin kanssa ja masentui. Donaghy on kuitenkin kiistänyt huhut, joiden mukaan hän olisi kesken promootiokiertueen Japanin-osuuden poistunut haastattelusta naistenhuoneeseen ja lähtenytkin mitään sanomatta takaisin Englantiin. Donaghy on yhä Mutya Buenan ystävä.
"Revolution in Me".
Maaliskuussa 2003 Siobhán Donaghy julkaisi ensimmäisen singlensä soolourallaan. "Nothing But Song" ja "Overrated"-singlet jäivät kuitenkin melko vähälle huomiolle, kuten myös Donaghyn sooloalbumi "Revolution in Me", jonka paras listasijoitus oli Britanniassa #117. Heikon menestyksen syytettiin johtuneen vähäisestä markkinoinnista
Donaghy julkaisi singlensä "Nothing But Song" nimellä "Shanghai Nobody", koska ei halunnut tulla muistetuksi ainoastaan "tyttönä joka jätti Sugababesin". 
Tulevaisuus.
Tammikuun alussa 2007 Donaghy julkaisi uuden singlensä "Don't Give Up". Single on esimakua hänen toiselta studioalbumiltaan "Ghosts", joka julkaistiin 5. helmikuuta 2007.
Ghost-albumin julkaisua on siirretty loppukesään.
John Smyth

John Smyth (1570 – n. 28. elokuuta 1612) oli varhainen englantilainen baptistisaarnaaja ja uskonnonvapauden puolustaja. Monet historioitsijat katsovat hänen olleen nykyaikaisen baptistisen liikkeen perustaja.
Baptistiliikkeen perustajana.
Smyth vihittiin anglikaanisen kirkon papiksi vuonna 1594. Pian tämän jälkeen hän erosi Englannin kirkosta ja ryhtyi separatistiksi. Vuonna 1609 hän alkoi erään hollantilaisen ryhmän kanssa kannattamaan uskovien kastetta lapsikasteen sijasta. Yhdessä he muodostivat erään ensimmäisistä baptistiseurakunnista.
Opilliset näkemykset.
Alussa Smythin näkemykset olivat melko yhteneviä anglikaanisen kirkon näkemysten kanssa, mutta ajan kuluessa hänen näkemyksensä alkoivat erkaantua niistä. Ensinnäkin hän hylkäsi kaiken liturgian, ja katsoi todellisen jumalanpalveluksen tulevan kirjasta lukemisen sijaan sydämestä. Rukouksen, laulun ja saarnojen tuli olla täysin spontaaneja. Hän jopa kielsi Raamatun lukemisen palveluksissa koska hän katsoi englanninkielisten käännösten olevan vähempiarvoisia kuin suora sana Jumalalta. Toiseksi Smyth esitteli seurakunnan johtotavan, jossa johdossa ovat pastori ja diakoni. Uskovien kasteen kannattaminen sai aikaan sen, että ensimmäiset baptistit, jotka oli kastettu lapsina, katsoivat tarvitsevansa uuden kasteen. Koska kukaan ei suorittanut tällaisia kasteita, Smyth kastoi itsensä ja sen jälkeen alkoi kastaa muita.
Irtaantuminen baptismista ja liittyminen mennoniittakirkkoon.
Ennen kuolemaansa Smyth irtaantui baptistisista näkemyksistään ja yritti saada baptisteja mukaan mennoniittakirkkoon. Hän kuoli ennen kuin tämä tapahtui, mutta suurin osa hänen seurakunnastaan liittyi myöhemmin mennoniittoihin. Tämä sai aikaan eron Smythin ja Thomas Helwysin johtamien ryhmien välille.
Hieho

Hieho on sukukypsä, poikimaton nuori naaraspuolinen nauta. Hiehoiksi lasketaan yleensä yli kahdeksan kuukauden ikäiset, poikimattomat naarasnaudat. Tällaiset voidaan pitää jo parteen kytkettynä, alle puolen vuoden ikäisten nautojen (vasikoiden) kytkeminen päästään kiinni on Suomessa kielletty lailla. Pihattonavetoissa, joita suurin osa uusista navetoista on, kaikki eläimet kulkevat vapaana.
Hieho muuttuu lehmäksi poikimisen (vasikoinnin) yhteydessä, jolloin sillä on ikää yleensä noin 24–25 kuukautta. Joillakin lihanautaroduilla ikä on korkeampi. Joissain maissa hiehoksi lasketaan myös kerran poikinut lehmä eli ensikko, ja eläintä aletaan kutsua lehmäksi vasta toisen poikimisen jälkeen.