tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bugatti Veyron

Bugatti Veyron on VW-konsernin omistaman Bugattin valmistama urheiluauto, jonka tuotanto ja markkinointi aloitettiin syksyllä 2005. Autoa valmistaa Bugatti Automobiles SAS -yhtiö Molsheimissa, Ranskassa. Auto on nimetty kilpa-autoilija Pierre Veyronin mukaan, joka voitti Bugattilla Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1939. Sen rajoitettu huippunopeus on 431,1 km/h.
Historia.
Veyronin kehittely alkoi vuonna 1999 konseptimallilla EB 18/4. Se esiteltiin ensimmäisen kerran Tokyo Motor Show'ssa, ja silloinen esittelymalli muistutti melko tarkasti tuotantoon tullutta autoa. Olennainen muutos tapahtui moottorin suhteen. Konseptimallissa oli V18-moottori, kun taas tuotantomallissa on W16-moottori. Auton suunnitteli Volkswagen-konsernin Hartmut Warkuß.
Geneven autonäyttelyssä 2001 VW-konsernin silloinen pääjohtaja Ferdinand Piëch ilmoitti Veyronin tuotannon aloittamisesta. Hän lupasi auton olevan historian nopein, voimakkain ja kallein. Autoon sijoitettava W16-moottori oli ensimmäisen kerran esillä Bentley Hunaudières -konseptiautossa. Moottorissa olisi neljä turboahdinta, ja se kehittäisi 1001 hevosvoimaa eli 736 kW:n tehon. Nopeutta autolle luvattiin yli 407 km/h, ja hinnaksi arvioitiin miljoona euroa.
Auton kehittely jatkui koko vuoden 2001, ja loppuvuodesta ilmoitettiin, että auto tulisi tuotantoon vuonna 2003. Matkassa oli kuitenkin monta mutkaa. Auton ajovakaus suurilla nopeuksilla tuotti ongelmia, ja yksi prototyyppi tuhoutui koeajoradalla lehdistöesittelyn aikana. Veyronin tuotanto siirrettiin epämääräiseen tulevaisuuteen. Kehitystyötä johti aiemmin VW:n insinöörinä toiminut ja nyt Bugatista vastannut Wolfgang Schreiber. 
Huhtikuussa 2005 Veyronin tuotannon todettiin alkavan saman vuoden loppupuoliskolla ja tulevan saman tien myös markkinointiin. Ongelmat oli voitettu ja riittävä ajovakaus huippunopeuksillakin saavutettu.
Tuotanto.
Autoja on ennen tuotannon aloittamista tilattu muutama kymmenen kappaletta. Mallin kokonaistuotannoksi arvioidaan 300 kappaletta. Jokainen ajoneuvo kootaan ja valmistetaan yksilöllisesti käsityönä. Autossa on käytetty myös VW-konsernin tavallisempien automerkkien osia, joskin hyvin vähäisessä määrin. Molsheimissa Ranskassa rakennettavan superauton lasit on valmistettu Suomessa. Umpikorisen Veyronin valmistus päättyi 2011. Autosta on valmistettu myös yksittäiskappale erikoismalli Bugatti Veyron Pegaso Edition ukrainalaiselle miljonäärille.
Yhden auton valmistuskustannuksiksi, projektin kehityskulut huomioon ottaen, on arvioitu noin 2 miljoonaa Englannin puntaa, joten siihen nähden valmistaja myy autoa edullisesti.
Veyronissa on saksalaisen Dieter Burmesterin suunnittelemat äänentoistolaitteet.
Alkuperäisen Veyronin lisäksi Bugatti valmisti targa-kattoista Grand Sport -mallia, jossa on käytetty hiilikuitua vahvistamaan rakennetta irrotettavan katon vuoksi. Grand Sportia valmistettiin vuodesta 2009 vuoteen 2015 yhteensä 150 kappaletta. Autoa valmistettiin myös yksittäisiä erikoismalleja.
Herbert von Karajan

Herbert von Karajan (5. huhtikuuta 1908 Salzburg, Itävalta-Unkari – 16. heinäkuuta 1989 Anif, Itävalta) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän toimi pitkään Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestarina.
Elämä.
Karajan syntyi aromanialais-kreikkalaistaustaiselle isälle ja itävaltalaiselle äidille lähellä Salzburgia, jossa hän opiskeli vuosina 1916–1926 Mozarteum-konservatoriossa. Debyyttinsä kapellimestarina hän teki Salzburg-festivaaleilla vuonna 1933. Karajan johti Wienin filharmonikkoja ensi kerran 1934 ja Berliinin filharmonikkoja 1937. Hän solmi levytyssopimuksen Deutsche Grammophon -yhtiön kanssa. Vuosina 1946–1960 Karajan oli läheisessä yhteistyössä lontoolaisen Philharmonia-orkesterin kanssa. Karajan nimitettiin vuonna 1955 elinikäiseksi Berliinin filharmonikkojen ylikapellimestariksi. Hän vieraili orkesterinsa kanssa Suomessa Sibelius-viikolla vuonna 1965.
Musiikki.
Karajan levytti laajalti erityisesti romantiikan ajan teoksia, joissa hänen kaunis ja siloteltu orkesterisointinsa on saanut ylistäviä arvioita. Karajan oli suuri Sibeliuksen musiikin puolestapuhuja saksankielisellä alueella.
Phoebe (kuu)

Phoebe on Saturnuksen kuu. Sen löysi William Henry Pickering 13. maaliskuuta 1898. Se löytyi valokuvalevyjä hyväksikäyttämällä. Phoebe oli ensimmäinen kuvaamalla löydetty kuu.
Phoebe on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian mukaan, tosin joskus siitä käytetään nimitystä Saturn IX. Yli sadan vuoden ajan Phoebea luultiin Saturnuksen uloimmaksi kuuksi, kunnes vuonna 2000 Saturnukselta löytyi vielä kauempia pienempikokoisia kuita kuten Paaliaq, Albiorix, Siarnaq, Tarvos ja Ymir.
Phoebe kiertää vastakkaiseen suuntaan verrattuna planeetan ja muiden kuiden kiertosuuntaan.
VVT-i

VVT-i () on Toyotan kehittämä järjestelmä auton polttomoottorin imuventtiilien ajoituksen portaattomaan säätämiseen ajotilanteen mukaan. Optimaalisella ajoituksella saadaan aikaiseksi sopivimmat pakokaasujen virtaukset, korkeampi maksimiteho, parempi maksimivääntö laajalla alueella, vähentynyt polttoaineenkulutus ja pienemmät pakokaasupäästöt.
Muuttuvalla venttiiliajoituksella käyttökelpoista kierroslukualuetta on saatu kasvatettua. VVT-i:n käyttöyksikkö sijaitsee imunokka-akselin päässä ja öljynpaine sille tulee nokka-akselin kautta. Ketjupyörään kiinnitetyn kotelon sisällä on imunokka-akselissa kiinni oleva siipiosa. Se, säätyykö ajoitus aikaisemmalle vai myöhäisemmälle, riippuu siitä kummalle puolen siipiosaa öljynpaine vaikuttaa.
Berndt Leonard Frosterus

Berndt Leonard Frosterus (10. heinäkuuta 1808 Siikajoki – 10. helmikuuta 1887 Kärsämäki) oli suomalainen kirkkoherra.
Frosteruksen vanhemmat olivat Siikajoen kappalainen Israel Frosterus (1767–1826) ja Anna Eleonora Stjerncreutz. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1827. Frosterus vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1832.
Frosterus oli Lohtajan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1832 ja saarnaajana Töysässä vuodesta 1839. Hänet valittiin Kärsämäen kappalaiseksi 1844 ja hän astui tähän virkaan 1847. Frosterus sai varapastorin arvon 1852 ja hänestä tuli Kärsämäen kirkkoherra 1861. Frosterus sai rovastin arvon 1867 ja hän oli vt. lääninrovastina vuodesta 1876 ja vakinaisena lääninrovastina vuodesta 1879.
Frosteruksen teos "Helposti käsitettävä Perustus-Tieto kaikenlaiseen soitantoon" vuodelta 1871 oli ensimmäinen suomenkielinen opas soittamiseen.
Frosterus oli naimiaissa 1837–1885 Charlotta Karolina Elfvingin (k. 1885) kanssa.
Teoksia.
Nimellä "B. L. Routanen":
Nimellä "L. Routanen":
Jaakobin paini

Jaakobin paini on Vanhan testamentin Ensimmäisen Mooseksen kirjan (1. Moos. 32:23–33) sekä Hoosean kirjan 12. luvussa kuvattu tapahtuma, jossa Jaakob painii koko yön ajan tuntemattoman miehen kanssa. Aamun koittaessa mies siunaa Jaakobin ja antaa hänelle nimen Israel (; hepreaksi ”Jumala kamppailee” tai ”hallitsee”). 
Jaakob itse luonnehti tapahtunutta: ”Minä olen nähnyt Jumalan kasvoista kasvoihin, ja silti olen elossa.”
Jaakob rakensi tapahtuman johdosta alttarin ja antoi sille nimeksi ”El-Elohe-Israel” (; 1. Moos 33:20), ”El, Israelin Jumala”.
Jaakobista tuli Israelin 12 heimon kantaisä. Tilanne tapahtui Jaakobin matkalla takaisin Kaanaanmaahan, luvattuun maahan. Aihe on saanut suurta suosiota kuvataiteilijoiden keskuudessa, mm. Rembrandt (1659), Gustave Doré (1855), Eugène Delacroix (1861), Alexander Louis Leloir (1865), Léon Bonnat (1876), Gustave Moreau (1878), Paul Gauguin (1888).
Jaakobinpainiksi kutsutaan tilannetta, jossa henkilö joutuu ratkaisemaan suuren sisäisen ristiriidan.
Šillinki

Šillinki (lyhenne sh. tai š, muinaisyläsaksan "scilling") on useiden maiden valuuttojen nimitys. Nykyisin käytössä olevia tämännimisiä rahayksiköitä ovat Kenian, Tansanian, Ugandan ja Somalian šillinki. Myös Itävallan rahayksikkönä ennen euroon siirtymistä oli šillinki.
Šillinki () oli käytössä myös Isossa-Britanniassa punnan jakoyksikkönä ennen vuoden 1971 rahauudistusta ("Decimal Day"). Yksi šillinki oli 1/20 puntaa, ja se jakautui 12 penniin (engl. "penny"). Yhden ja kahden šillingin kolikot kelpasivat vielä uudistuksen jälkeenkin, jolloin ne olivat 5 ja 10 uuden pennin eli edelleen 1/20 ja 1/10 punnan arvoisia. Šillingit lakkasivat olemasta käypää valuuttaa vasta vuonna 1990.
Sanan "šillinki" on selitetty johtuvan germaanisista ’helisemistä’, ’leikkaamista’ tai ’kilpeä’ merkitsevistä sanoista. Samaa alkuperää on Suomessakin tunnettu vanhan ruotsalaisen rahayksikön nimitys "killinki" (ruots. "skilling").
Gaius (lainoppinut)

Gaius oli roomalainen lainoppinut.
Gaiuksen elämästä ei ole juuri säilynyt tietoja. Hän eli 100-luvulla Hadrianuksen, Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Commoduksen aikana. Hän toimi ilmeisesti lähinnä vain opettajana eikä käytännön juristina. Edes hänen koko nimeään ei tunneta, sillä Gaius on pelkkä praenomen.
Gaiuksen pääteos oli neliosainen roomalaisen oikeuden oppikirja "Institutiones" noin vuodelta 160. Hän jakoi teoksessaan roomalaisen oikeuden henkilöitä (lat. "personae") koskevaan, esineitä (lat. "res") koskevaan ja kanteita (lat. "actiones") koskevaan osaan. Gaius kirjoitti myös kommentaarin kahdentoista taulun laeista.
Gaiuksen kirjoitukset nousivat suureen arvoon vasta Rooman keisariajan loppupuolella, jolloin niiden tiiviimpi sisältö vastasi hyvin ajan juristien tarpeita. Vuonna 426 keisari Theodosius II nimesi Gaiuksen yhdessä Papinianuksen, Pauluksen, Ulpianuksen ja Modestinuksen kanssa yhdeksi viidestä juristista, joiden mielipiteillä oli oikeudellisen auktoriteetin asema. 500-luvulla keisari Justinianus I:n aloitteesta laaditun "Corpus iuris civilis" -lakikoelman "Institutiones"-osa perustuu Gaiuksen "Institutiones"-teokseen. Gaiuksen teoksessaan esittämällä jaottelulla on myös ollut suuri vaikutus myöhempään oikeustieteeseen.
Gaiuksen "Institutiones" löydettiin Veronasta vuonna 1816. Se on ainoa kokonaisena säilynyt klassisen roomalaisen juridiikan teos.
Galatia

Galatia () oli antiikin aikainen alue Vähässä-Aasiassa eli nykyisessä Turkissa nykyisen Ankaran kaupungin ympärillä. Maakunta on saanut nimensä sinne noin vuonna 278 eaa. siirtyneistä kelteistä eli ”galleista”.
Historia.
Aleksanteri Suuren valtakunta hajosi hänen kuolemansa jälkeen useaan osaan. Aleksanterin sotapäällikkö Lysimakhos hallitsi Traakiassa kuolemaansa vuonna 281 eaa. asti. Pohjoisesta tulleet keltit murtautuivat Lysimakhoksen kuningaskunnan rippeiden läpi. Keltit hyökkäsivät muun muassa Kreikkaan, jossa heidät kukistettiin Delfoin edustalla vuonna 279 eaa. Osa kelteistä asettui Traakiaan, jossa he perustivat Tyliksen kuningaskunnan. Tämä kuningaskunta hajosi kuitenkin noin vuonna 212 eaa.
Osa kelteistä siirtyi Vähään-Aasiaan johtajansa Lutariuksen tai Leonnoriuksen johdolla vuonna 278 eaa. Osa heistä saapui Bithyniaan Nikomedeen pyynnöstä. Nikomedes käytti kelttejä sodassaan vallanhavittelijaa Zipoetestä vastaan. Keltit hyökkäsivät kuitenkin Vähän-Aasian kreikkalaisia kaupunkeja vastaan. Vähään-Aasiaan muutti kokonaisia kelttiheimoja ("tolistoagii", "tectosages" ja "trocmi"). Aluksi keltit elivät ryöstelemällä kaupunkeja ympäri Vähää-Aasiaa. Useat hallitsijat joutuivat pakon edessä maksamaan suuria lunnaita päästäkseen heistä eroon. Seleukidit yrittivät kukistaa keltit, koska he pitivät Vähää-Aasiaa osana omaa aluettaan. Antiokhos I kukistikin keltit taistelussa, joka käytiin joskus vuoden 270 eaa. paikkeilla. Keltit eivät kuitenkaan kukistuneet vaan jatkoivat toimintaansa. Keltit toimivat myös palkkasotilaina eri hellenististen hallitsijoiden armeijoissa.
Keltit kukisti perusteellisesti Pergamonin kuningas Attalos I. Keltit asettuivat sen jälkeen Fryygian pohjoisosaan, joka sai nimekseen Galatia kelttien mukaan. Galatiaan asetuttuaan keltit pitivät vielä kiinni entisistä heimoryhmittymistään. Galatialaisten yläluokka alkoi hellenisoitua 100-luvulla eaa.
Rooman vallan aikana Galatia muodosti oman Galatian provinssinsa.
Galilea

Galilea (, , ) on alue pohjoisessa Israelissa Jordanjoen länsipuolella. Galileaan kuuluu suuri osa Pohjoisesta hallintoalueesta ja Haifan hallintoalueesta. Perinteisesti Galilea on jaettu Ylä-Galileaan (), Ala-Galileaan () ja Länsi-Galileaan (). Ala-Galilean itäosassa sijaitsee Gennesaretinjärvi.
Alueen asukkaita galilealaisia halveksittiin aiemmin heidän sekarotuisuutensa ja kielimurteensa takia. Jeesus tunnetaan galilealaisena.
Maantiede.
Suurin osa Galileasta on kivistä maastoa, 500–700 metrin korkeudessa. Alueella on useita korkeita vuoria, mukaan lukien Taaborin vuori ja Har Meron, joiden lämpötilat ovat suhteellisen matalia ja sademäärät suuria. Tämän ilmaston seurauksena kasvillisuus ja eläimistö kukoistavat ja monet linnut muuttavat vuosittain viileämmästä ilmastosta Afrikkaan ja takaisin Hula-Jordanin käytävää pitkin. Virrat ja vesiputoukset, jälkimmäiset erityisesti Ylä-Galileassa, yhdessä laajojen vihreiden kenttien, värikkäiden villikukkien ja monien raamatullisesti tärkeiden kaupunkien kanssa tekevät alueesta suositun turistikohteen.
Johtuen suurista sademääristä (900–1200 mm), leudosta ilmastosta ja korkeista vuorista (Har Meronin vuori 1 000–1 208 metriä merenpinnasta), Ylä-Galilean alueella on erityistä kasvillisuutta ja eläimistöä: okakataja ("Juniperus oxycedrus"), libanoninsetri ("Cedrus libani"), joka kasvaa pienessä metsikössä Har Meronin vuorella, syklaamit, pionit ja turkinalppiruusu ("Rhododendron ponticum"), joka joskus esiintyy Har Meronilla.
Ala-Galilean itäosassa sijaitsee Gennesaretinjärvi. Kokoa järvellä on noin 165 km² ja sen vesi on murtovettä. Järven lähialue on tunnettu kuumista lähteistään, minkä lisäksi järvellä harjoitetaan kalastusta. Jordanjoki laskee järveen pohjoisesta ja ulos järvestä etelässä.
Café Europa

Café Europa ("G.I. Blues") on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosassa näytteli Elvis Presley. Elokuvan ohjasi Norman Taurog.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 2. toukokuuta 1960, kun Presley oli vielä armeijassa Länsi-Saksassa. Aluksi elokuvaan kuvattiin kohtauksia, joihin häntä ei tarvittu. Jotta kuvaukset voidaan aloittaa ennen näyttelijän läsnäoloa, on oltava varmuus siitä, että hän tekee elokuvan. Elviksen tapauksessa siihen saattoi luottaa, sillä managerina toiminut Tom Parker oli tehnyt useamman elokuvan sopimuksen kerrallaan. "Café Europa" -elokuvasta Elvis tuli saamaan 175 000 dollaria.
Elokuvan tuottajana toimi elokuva-alan uranuurtaja Hal B. Wallis. Erikoisesta huumorintajustaan tunnetun Parkerin kerrotaan teettäneen yhden kappaleen sanomalehden etusivua, jossa luki suurella tekstillä ”Elvis värväytyi uudelleen!” ja alla pienellä tekstillä ”Hal Wallis pyörtyi”. Tarina kertoo, että Wallis pyörtyi ennen kuin ehti lukea pientä tekstiä. "Café Europa" tuotti Wallikselle niin paljon, että sen tekemättä jääminen olisi käynyt hänelle kalliiksi.
Elokuvan todellinen kuvaaminen alkoi Elviksen palattua armeijasta. Juliet Prowse oli palkattu naispääosaan. 
Yhdysvaltain 6 000 elokuvateatterissa nuoret jonottivat katsomaan Elviksen uusinta elokuvaa, jossa miehellä ei ollut kuuluisia pulisonkeja eikä tyylikästä hiustyyliään, sillä armeijassa ne leikattiin myös Elvikseltä.
Elokuvan soundtrack oli myös ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Soundtrackiltä tuli muutama pikkumenestys, esimerkiksi nimikappale ”G. I. Blues” sekä ”Wooden Heart”, ”Tonight Is So Right for Love” ja ”Pocketful of Rainbows”.
Dan Quayle

James Danforth ”Dan” Quayle (s. 4. helmikuuta 1947 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi varapresidenttinä George H. W. Bushin presidenttikaudella 1989–1993.
Varhainen elämä.
Quayle syntyi varakkaaseen indianalaiseen kustantajasukuun. Suku on kotoisin Mansaarelta, mistä johtuu heidän harvinainen sukunimensä. Dan Quayle suoritti yliopistolliset tutkinnot valtiotieteessä 1969 ja oikeustieteessä 1974 ja palveli Indianan kansalliskaartissa 1969–1975.
Poliittinen ura.
Quayle työskenteli virkamiehenä ja juristina ennen valintaansa kongressin edustajainhuoneeseen 1976 ja senaattiin 1986.
Varapresidenttinä.
George H. W. Bush valitsi 1988 Quaylen varapresidenttiehdokkaakseen, ja hän toimi varapresidenttinä koko Bushin presidenttikauden ajan 1989–1993. Quaylen asema valtion johdossa oli vähäisempi kuin seuraajillaan Gorella ja Cheneyllä.
Quaylen kokemuksen riittävyyttä varapresidentiksi epäiltiin avoimesti. Demokraattien varapresidenttiehdokas Lloyd Bentsenin kanssa käymässään väittelyssä Quayle vertasi kokeneisuuttaan John F. Kennedyyn, minkä jälkeen Bentsen totesi lakonisesti palvelleensa Kennedyn kanssa ja: ”senaattori, ette ole todellakaan mikään Jack Kennedy”.
Quayle oli varapresidenttinä kansallisen avaruusviraston National Space Councilin ensimmäinen puhemies. Kesällä 1989 presidentti Bushin ilmoittaessa avaruusasema Freedomin rakentamisesta ja paluusta Kuuhun ja miehitetystä lennosta Marsiin Quaylelta kysyttiin hänen ajatuksiaan Mars-lennosta. Hämmentävässä lausunnossaan lehdistölle Quayle sanoi Marsin olevan samalla radalla kuin Maa ja kertoi nähneensä kuvia Marsin ”kanavista”, mikä tarkoittaisi että siellä on vettä ja happea. Quayle saikin vuoden 1992 humoristisen Ig Nobel -palkinnon, koska hänen sanottiin osoittavan tiedekoulutuksen tärkeyden.
Quaylen tunnetuin julkinen töppäys sattui, kun hän toimi tuomarina koululaisten tavauskilpailuissa New Jerseyn Trentonissa 15. kesäkuuta 1992 ja korjasi oikean vastauksen sanaan "potato" (peruna) väärin. Quaylen muistelmien mukaan hän käytti koulun antamia kortteja, joissa piti olla oikeat vastaukset, ja luki ylimääräisen e-kirjaimen sieltä.
Bush ja Quayle pyrkivät uudelle kaudelle vuoden 1992 vaaleissa, mutta hävisivät Bill Clintonin ja Al Goren muodostamalle parivaljakolle. Quayle vetäytyi vuoden 1996 republikaanien presidenttiehdokasnimityksestä terveysongelmien vuoksi. Hän pyrki uudelleen presidenttiehdokkaaksi George W. Bushia vastaan 2000, mutta jäi valitsematta. Vuodesta 1952 vuoteen 2008 vain kaksi muuta entistä varapresidenttiä ei ollut ehdolla presidentiksi (Spiro Agnew ja Nelson A. Rockefeller).
Varapresidenttikautensa jälkeen Quayle on työskennellyt yksityisellä sektorilla Cerberus-nimisessä sijoitusyhtiössä.
Yksityiselämä.
Quayle meni naimisiin Marilyn Tuckerin kanssa vuonna 1972. Heillä on kolme lasta, pojat Tucker ja Ben sekä tytär Corinne.
Kiel

Kiel () on satamakaupunki Itämeren rannalla Pohjois-Saksassa. Se on Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupunki. Vuoden 2022 väestölaskennassa kaupungin asukasluku oli 249 132, joten se on asukasluvultaan Schleswig-Holsteinin suurin kaupunki. Kielin pinta-ala on 118,65 km².
Historia.
Kylä perustettiin 1233 ja muutettiin kaupungiksi 1242. Kiel, Holsteinin herttuakunnan pääkaupunki, oli Hansaliiton jäsen vuodesta 1284 vuoteen 1518. Herttuakunta oli Tanskan kuninkaan alaisuudessa vuodesta 1773 vuoteen 1864. Koska Tanskan kuningas kuitenkin hallitsi Holsteinia vain personaaliunionin kautta, Holstein pysyi saksalais-roomalaisen keisarikunnan osana eikä Kieliäkään liitetty Tanskaan. Edes keisarikunnan hajoaminen vuonna 1806 ei muuttanut tilannetta, vaan Tanskan kuninkaan valta perustui myöhemminkin ainoastaan hänen asemaansa Holsteinin herttuana.
Vuonna 1864 Preussi ja Itävalta valtasivat Kielin ja hallitsivat sitä aluksi yhteisesti, kunnes Preussin ja Itävallan välinen sota johti vuonna 1867 Kielin liittämiseen Preussiin. Preussi teki Kielistä Itämeren tärkeimmän satamakaupungin, ja vuoden 1864 asukaslukuun (17 000) verrattuna kaupungin väkiluku ensin yli kuusinkertaistui (108 000) vuoteen 1900 ja sitten vielä lähes kaksinkertaistui (212 000) vuoteen 1910 mennessä.
1895 avattiin kaupungista alkunsa saava Kielin kanava.
Kiel oli 1900-luvun alkupuolella Saksan tärkein satamakaupunki, minkä vuoksi liittoutuneet pommittivat sen raunioiksi toisessa maailmansodassa. Kielin sotasatama räjäytettiin 5. helmikuuta 1950. Tämän vuoksi melkein kaikki kaupungin rakennukset ovat alle 70 vuotta vanhoja, vaikka kaupungissa juhlittiin suuria 750-vuotisjuhlia 1992. Tuhoista huolimatta Kiel nousi sodan jälkeen Schleswig-Holsteinin osavaltion pääkaupungiksi, ja aluehallinto siirtyi sinne Schleswigin kaupungista.
Tiede.
Kansainvälisesti tunnettuja ovat vuonna 1665 perustettu Kielin yliopisto sekä sen yhteydessä toimiva Maailmantalouden laitos ().
Ilmasto.
Kielissä vuoden lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 21,3 °C. Keskimääräinen alin lämpötila on nollassa tammikuussa, joka on vuoden kylmin kuukausi. Eniten sataa heinäkuussa, keskimäärin 88 mm.
Liikenne.
Kiel on Saksan tärkeimpiä matkustajasatamia ja Itämerelle suuntautuvan laivaliikenteen kannalta tärkeä tavarasatama. Säännöllisiä matkustajalauttayhteyksiä on Ruotsin Göteborgiin, Norjan Osloon sekä Liettuan Klaipėdaan. Kielin sataman kautta kulki noin 6,3 miljoonaa tonnia tavaraa vuonna 2013.
Urheilu.
Vuosina 1936 ja 1972 Kielissä pidettiin olympialaisten purjehduskisat. Käsipalloseura THW Kiel on voittanut Saksan mestaruuden 23 kertaa sekä Euroopan mestareiden liigan neljä kertaa ja on näin Saksan menestynein seurajoukkue. Jalkapalloseura Holstein Kiel pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Ystävyyskaupungit.
Kielillä on ystävyyskaupunkeja seitsemässä maassa:
Theokritos

Theokritos (, ; s. noin 305 eaa.) oli antiikin kreikkalainen runoilija, joka oli kotoisin Syrakusasta. Hän oli kreikkalaisen bukolisen eli paimenrunouden perustaja ja pääedustaja.
Elämä.
Theokritoksen elämästä tiedetään vain vähän eikä hänen tarkkoja elinvuosiaankaan tunneta. Hän vaikuttaa kirjoittaneen varhaisimmat runonsa joskus vuosien 275 ja 270 eaa. välillä, sillä runoissa on viittauksia Syrakusan hallitsijaan Hieroniin ja Egyptin kuninkaaseen Ptolemaios II Filadelfokseen. Theokritoksen katsotaan yleensä syntyneen Syrakusassa, mihin myös hänen runonsa viittaavat, mutta jotkut ovat pitäneet hänen kotipaikkanaan Kosin saarta. Kosilla hän joka tapauksessa asui myöhemmin, samoin kuin Aleksandriassa.
Runoudessa Theokritoksen opettajana on toiminut Kallimakhos. Tämän lisäksi Theokritos on saanut runouteensa vaikutteita Filetaalta ja Apollonios Rhodoslaiselta. Runoilijana Theokritos on toiminut selvästi ainakin Aleksandriassa lähellä Ptolemaiosten hovia. Hän ei ilmeisesti julkaissut koskaan itse kokoelmaa runoistaan.
Joidenkin tietojen mukaan Theokritos oli Simikhoksen poika ja hänen oikea nimensä olisi ollut Moskhos. Toisten tietojen mukaan hänen isänsä olisi kuitenkin ollut Praksagoras ja äitinsä Filina.
Teokset.
Idyllit.
Theokritos kirjoitti 30 idyllirunoa. Niistä itse asiassa vain kahdeksan on paimenidyllejä, vaikka Theokritos tunnetaan juuri paimenrunoudestaan. Muut runot käsittelevät monenlaisia muita aiheita. Yleinen aihe on rakkaus, ja muodoltaan runoissa on esimerkiksi dialogeja, eräänlaisia pienoiseepoksia ("epyllion") sekä ylistysrunoja hallitsijoille. Theokritokselle itselleen idylli tarkoitti lähinnä lyhyttä runoa. Theokritoksen runot on kirjoitettu doorilaisen murteen piirteitä sisältävällä taidekielellä. Osaa runoista pidetään epäperäisinä.
Theokritoksen idyllit tunnetaan numeroilla ja seuraavilla nimillä (suomennoksessa käytetty nimi on ensimmäisenä; kreikankielisen nimen suora käännös viimeisenä, mikäli se poikkeaa ensin mainitusta; yleisesti epäperäisinä pidetyt idyllit on merkitty tähdellä):
Epigrammit.
Paimenrunojen lisäksi Theokritoksen nimissä on säilynyt 24 epigrammia, joista 22 sisältyy "Kreikkalaiseen antologiaan". Monia epigrammeista pidetään epäperäisinä.
Vaikutus.
Theokritoksen runous ja erityisesti paimenrunous sai useita seuraajia kreikkalaisessa maailmassa. Tunnetuimpia seuraajia ovat Moskhos ja Bion. Roomalainen yleisö sai tutustua Theokritokseen Artemidoroksen ja Theonin koostamien kokoelmien välityksellä. Merkittävin Theokritoksen seuraaja paimenrunoilijana on roomalainen Vergilius, joka teki paimenrunoudesta oman erillisen kirjallisuudenlajin ja lujitti Theokritoksen asemaa tämän runouden lajin perustajana. Theokritoksen vaikutus jatkui uudella ajalla kun hänen runoutensa löydettiin uudelleen.
Lähteet.
 
Kirjallisuutta.
Muita käännöksiä ja muuta kirjallisuutta.
Kallimakhos

Kallimakhos (, ; n. 305–240 eaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko ja runoilija, joka oli kotoisin Kyrenestä. Hän edusti uutta runoilijatyyppiä, "oppinutta runoilijaa" (lat. "poeta doctus"), joka sekoitti rohkeasti toisiinsa eri tyylilajeja.
Teokset.
Kallimakhos laati Aleksandriassa laajan kirjallisuushistoriallisen ja bibliografisen luettelon "Pinakes" (”Taulut”). Siinä hän luetteloi systemaattisesti ensi kertaa arkaaisen ja klassisen ajan kreikkalaisen kirjallisuuden edustajat kirjallisuuslajeittain. Teos käsitti 120 kirjaa, joista on säilynyt vain joitakin katkelmia. Tällaista tutkimusta alettiin nimittää filologiaksi.
Runouden alalla Kallimakhos kirjoitti muun muassa elegioja, hymnejä ja epigrammeja. Käsikirjoituksina häneltä on säilynyt kuusi hymniä kreikkalaisten hymnien kokoelmassa ja 63 epigrammia "Anthologia Graecassa". Katkelmina ja papyruslöytöinä tunnetaan osittain muitakin Kallimakhoksen teoksia, kuten "Aitia" (”Syitä”), joka on neljä kirjaa käsittävä elegiakokoelma, joka kuvaa tapojen, uskomusten, laitosten yms. syntyyn vaikuttaneita syitä. Hänen jambirunonsa kuvaavat ajan jokapäiväisen elämän tapahtumia. Pienoiseepos "Hekale" käsittelee osaa Theseuksen elämästä. Runoteostensa lisäksi Kallimakhos kirjoitti suuren määrän oppineita proosateoksia varsinkin tapahistorian, etnologian, antropologian ja kirjallisuustieteen alalta mutta vastusti laajoja eeppisiä runoelmia.
Kallimakhos oli useiden roomalaisten kirjailijoiden esikuva. Niinpä Propertius sovelsi 20-luvulla eaa. runoihinsa Kallimakhoksen "Aitia"-teoksen rakkaustematiikkaa Rooman oloihin. Muutamaa vuosikymmentä aikaisemmin Catullus käytti epigrammeissaan Kallimakhoksen aihetta, jossa Egyptin kuningatar Bereniken hiuskiehkura muuttuu tähtikuvioksi.
Kallikrates (arkkitehti)

Kallikrates (, ; 400-luku eaa.) oli kreikkalainen arkkitehti. Hän suunnitteli yhdessä Iktinoksen kanssa Ateenan vuonna 434 eaa. valmistuneen Parthenonin. Todennäköisesti hän suunnitteli myös Ateenan Athene Niken temppelin.
Iktinos

Iktinos (, ; 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen arkkitehti. Hän suunnitteli Ateenan Parthenonin (447–432 eaa.) yhdessä Kallikrateen kanssa.
Parhaiten säilynyt esimerkki Iktinoksen töistä on Ateenan Hefaistoksen temppeli. Se on säilynyt lähes täydellisesti, koska se on toiminut kirkkona. Iktinoksen työt edustivat doorilaista tyyliä.
Fruits Basket

Fruits Basket, (フルーツバスケット, "furūtsu basuketto") (myös "Furuba") on Natsuki Takayan luoma 23-osainen mangasarja.
Sangatsu Manga julkaisi Fruits Basket -mangan Suomessa 2008 - 2010. Kirjasarjan käänsi Antti Kokkonen.
Mangan pohjalta on tehty myös 26-osainen anime vuonna 2001. Animen tapahtumat sijoittuvat mangan alusta osiin 6–8 saakka. Future Film on julkaissut vuoden 2001 animesarjan kokonaisuudessaan myös Suomessa.
Vuosina 2019–2021 sarjasta tehtiin uusi, 63-jaksoinen animesarja, joka kattaa koko mangan.
Juoni.
Fruits Basketin pääosassa on nuori tyttö nimeltä Tōru Honda () . Sarjan alussa hän on asunut isoisänsä luona. Isoisän talon joutuessa remonttiin tyttö joutuu etsimään uuden majapaikan. Tōru ei kehtaa pyytää yösijaa ystäviltään Saki Hanajimalta (Hana-chan) tai Arisa Uotanilta (Uo-chan), ja niinpä hän muuttaa asumaan telttaan erääseen metsikköön. Tietämättään Tōru on leiriytynyt Sooman perheelle kuuluvalle alueelle. 
Eräänä päivänä Tōrun palatessaan telttapaikalleen, löytävät hänen luokkatoverinsa Yuki Sōma ja tämän serkku Shigure Sōma Tōrun teltaltaan. He kutsuvat Tōrun yöpymään luokseen kunnes tämä löytää uuden majapaikan. Shiguren ja Yukin kotona Tōru tapaa myös Sōman perheeseen kuuluvan Kyōn. Kun hän vahingossa halaa poikaa, selviää hänelle Sōman perheen salaisuus; kun joku vastakkaisen sukupuolen edustaja halaa heitä, he muuttuvat kiinalaisen eläinradan eläimiksi.
Tōru Hondan vanhemmat ovat kuolleet tarinan alkaessa. Isä Katsuya on menehtynyt flunssan aiheuttamaan keuhkosairauteen. Äiti Kyōko on kuollut liikenneonnettomuudessa. Perhe on ollut onnellinen ja ennen Katsuyan menehtymistä vanhemmat vitsailivat toisen lapsen tekemisellä. Kyōko masentui viikoiksi Katsuyan kuoleman jälkeen mutta Tōru jaksoi odottaa hänen parantumistaan vaikka oli vielä pieni lapsi.
Tōrun isän sukulaiset eivät hyväksyneet avioliittoa ja Katsuyan kuoltua he ilmaisivat halveksuntansa Tōrua kohtaan luullen ettei lapsi ymmärtäisi ja huomaisi vihamielisyyttä. Katsuyan isä joka hyväksyi liiton puhuu suoraan ”turhista sukulaisista puhumassa turhia asioita.”
Tarinan keskeisenä elementtinä on Tōrun myönteisyys ja perhetaustan lämpö verrattuna Sōman suvun esiin tulevaan kylmyyteen, hyljeksintään ja jatkuviin muistutuksiin asemasta ja perheiden sisäisistä jännitteistä ikään katsomatta. Tōrulle laskelmointi on vierasta, mutta toisaalta hän joutuu pohtimaan omia tunteitaan ja sitä, missä määrin hänellä on oikeus puuttua suvun asioihin. Useat tarinan henkilöistä käyvät sisäistä kamppailua menneisyyden asioiden ja tulevaisuuden odotusten välillä.
Tarinan kuluessa Tōrulle selviää vähitellen siteen laatu ja se, miten hengen saaneet joutuvat elämään tietoisena erikoislaatuisuudestaan ja siitä että joutuvat ehkä luopumaan haaveistaan.
Kyōn vuoksi hän asettaa tavoitteekseen murtaa side tai kirous, joka sitoo Kaksitoista Sōman suvun päämieheen Akitoon.
Tōru kohtaa myös omat lapsuuden pelkonsa ja joutuu ratkaisemaan suhtautumisensa lapsuuden tapahtumiin ja muistoihin niistä.
Tōru elättää itsensä tekemällä siivoustöitä yhtiön toimistorakennuksessa. Hän saa myöhemmin tietää, että Sōman suku omistaa rakennuksen jossa yhtiö toimii tavattuaan Momijin siellä.
Heliodoros Emesalainen

Heliodoros Emesalainen (, ; 300-luku) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Emesasta. Hän kirjoitti romaanin "Etiopialainen kertomus", joka on kreikkalaisen sofistisen romaanikirjallisuuden tärkeimpiä tuotteita.
Elämä.
Heliodoros oli Theodosioksen poika ja kotoisin Syyrian Emesasta, nykyisestä Homsista. Fotios sanoo hänen virheellisesti olleen kotoisin Amidasta. Heliodoros ajoitetaan nykyisin 300-luvun jälkimmäiselle puoliskolle, mutta joskus hänet on ajoitettu jo 200-luvulle. Heliodoros kuului syyrialaisen auringonjumala Elagabaloksen eli Elah-Gabalin pappissukuun.
Heliodoros kirjoitti romaaninsa ilmeisesti varhaisella iällään. Myöhemmin hänestä tuli Thessalian Trikkan piispa. Siellä hän sääti, että kaikkien pappien tuli erota vaimoistaan. Nikeforos Kallistos Ksanthopulos lisää, että häntä syytettiin nuorison turmelemisesta romaanillaan, ja siksi kirkolliskokous päätti, että hänen tulee joko antaa kirjansa poltettavaksi tai erota piispanvirastaan, ja hän valitsi jälkimmäisen. Monet tutkijat ovat hylänneet kertomuksen epäuskottavana. Heliodoroksen elämästä ei tiedetä muuta.
Teokset.
Heliodoros kirjoitti romaanin nimeltä "Etiopialainen kertomus" (), joka on säilynyt nykyaikaan ja käsittää kymmenen kirjaa. Se on saanut nimensä siitä, että sekä sen alku että loppu sijoittuvat Aithiopiaan eli Etiopiaan. Romaani kertoo Theageneen ja Kharikleian rakkauskertomuksen. Joskus siitä on käytetty toisen päähenkilönsä mukaan nimeä "Kharikleia" ().
Heliodoroksen romaani on antiikin ajalta säilyneistä romaaneista pisin ja sitä on pidetty niistä parhaana. Sen kieli on eleganttia ilman liiallisen keinotekoisia ja retorisia ilmaisuja, siinä kuvatut tapahtumat ovat yllättäviä mutta eivät täysin epäuskottavia, ja kirjailija hallitsee romaaninsa kokonaisuuden paremmin ja osoittaa omaa luovaa kykyä. Teos muodostikin esikuvan myöhemmille kreikkalaisille romaaneille.
Heliodoros

Heliodoros (, ) voi viitata seuraaviin:
Nykyhetki

Nykyhetki tarkoittaa meille juuri parhaillaan ilmenevää, "käsillä olevaa" ajanhetkeä. Ainoastaan nykyhetki on havaittuna olemassa kun taas menneisyys ja tulevaisuus ovat muistoa tai spekulaatiota. Fysiikassa nykyhetki voidaan käsittää myös pisteenä aika-avaruudessa. Toisaalta ihmiset kokevat usein nykyhetken ikään kuin sillä olisi jokin (lyhyt) kesto.
Fysikaalinen nykyhetki.
Nykyhetken määrittely riippuu suhteellisuusteorian mukaan paikasta.
Nykyhetki tietoisuudessa ja aivoissa.
Yleensä nykyhetki käsitetään äärimmäisen lyhyeksi pisteeksi. Ihmisen tietoisuuden kokemalla nykyhetkellä on kuitenkin jonkinlainen kesto tai "harmaa alue", jonka aikana nykyhetkeen liittyviä eri aistimuksia tiedostetaan eri aikoina eri aivoalueilla. Ihmisen kokema tietoisuus fysikaalisesta nykyhetkestä tulee jonkinlaisella viiveellä siten, että kun nykyhetki tiedostetaan, se on jo fysikaalisessa maailmassa ohi. Tapahtuman ja koetun tapahtuman väliin jää joskus jopa yli sekunnin kestävä aika,intermediaarinen nykyhetki, jolloin tieto kulkee hermoja pitkin, ja aivot muodostavat tietoista kokemusta ja jo joskus käynnistävät refleksinomaisia reaktioita. Itse asiassa jotkut olettavat, että tietoisuuden osaksi tulee vain havaita monet jo tehdyt teot silloin, kun ne ovat jo siirtymässä lähimuistiin. Tietoisuus tosin voi vaikuttaa tuleviin tekoihin ohjaamalla niitä etukäteen varautumalla, eli luomalla tietynlaisia reaktiotaipumuksia tietynlaisiin tilanteisiin, ja teoriassa myös muuttaa aistihavaintoa tapahtumasta vääristyneeksi, ja tästä esimerkiksi H.F Saltmarsh on päätellyt, että paranormaali ennalta-aistiminen eli ennustaminen liittyy tähän tapahtumaan.
Lisäksi aivot voivat kokea samanaikaiset aistiärsykkeet eriaikaisina, tai eriaikaiset ärsykkeet samanaikaisina, ja jopa ärsykkeiden ajallinen järjestys voi vaihtua todellisesta päinvastaiseksi. Esimerkiksi kuuloaistimus käsitellään hermoissa ja aivoissa nopeammin kuin samanaikainen tai jopa hieman "aikaisemmin" tullut näköaistimus, joten se tulee ihmisen tietoon joitakin sekunnin osia aikaisemmin. Tuntoaistimus varpaasta koetaan myöhemmin, kuin samanaikainen tuntoaistimus otsasta. Tietoisuus ei edes yritä oikea-aikaistaa aistikokemuksia, sillä ihminen pärjää hyvin ilmankin. Ihminen ei yleensä ole lainkaan tietoinen vääräaikaisuuksista. Kokemusten aikojen vääristymät suhteessa toisiinsa ovat alle sekunnin luokkaa.
Jussi

Jussi on suomalainen miehen etunimi, yksi Johanneksen muunnoksista. Nimi tunnetaan sekä virallisena etunimenä että Johanneksen ja tämän muiden muunnosten Juhanan, Juhanin, Juhan ja Juhon puhuttelunimenä. Kesäkuuhun 2025 mennessä noin 25 210 henkilölle oli annettu nimi Jussi. Jussin nimipäivä on vanha juhannuspäivä 24. kesäkuuta.
Nimen alkuperä.
Nimen Johannes muodosta Junis kehittyi Ruotsissa nimi Jusse ja tästä Suomessa nimi Jussi, joka on nimenä tiettävästi vakiintunut 1300-luvulla. Johannes on kreikkalais-latinalainen muoto heprean nimestä Jochanan ("Jahve on armollinen").
Tunnettuja Jusseja.
Luettelon Jussit ovat suomalaisia, ellei eri kansallisuutta mainita. Muutamien tunnettujen Jussien virallinen etunimi on jokin muu kuin Jussi.
Myron Eleutherailainen

Myron Eleutherailainen (; n. 500–440 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Eleutheraista ja toimi Ateenassa noin vuosina 470–440 eaa. Myron oli yksi klassisen kauden tärkeimpiä kuvanveistäjiä.
Elämä ja ura.
Myron oli kotoisin Boiotian Eleutheraista. Usein häntä kutsutaan kuitenkin ateenalaiseksi, sillä Eleutherai oli tuolloin Ateenan vallan alla. Kuvanveistossa Myron oli Ageladaan oppilas yhdessä Polykleitoksen kanssa, ja Feidiaan nuorempi aikalainen.
Kuvanveistäjän ammatin ohella Myron toimi myös metallinkaivertajana. Hänellä oli poika Lyklos, joka oli myös taiteilija. Muutoin Myronin elämästä ei tiedetä juuri mitään muuta kuin se, että "Satyriconissa" hänen mainitaan kuolleen köyhänä.
Teokset.
Myronin tunnetuimpia teoksia ovat "Diskobolos" eli "Kiekonheittäjä" sekä "Athene ja Marsyas". Hän tavoitteli veistoksissaan äärimmäistä realismia ja pyrki esittämään monenlaisia muotoja. Ihmisten lisäksi hän kuvasi myös eläimiä, ja hän vaikuttaa olleen ensimmäinen merkittävä kuvanveistäjä, joka teki näin. Hänen kuuluisin eläinveistoksensa oli "Lehmä", jota arvostettiin juuri sen realismin vuoksi. Myron ei vaikuttanut kiinnittävän erityistä huomiota teostensa yksityiskohtiin, vaan seurasi niissä usein konventionaalisia muotoja.
Myron teki veistoksensa pääasiassa pronssiin, tarkemmin niin kutsuttuun deloslaiseen pronssiin. Kaikki alkuperäiset veistokset ovat kadonneet, ja ne tunnetaan vain roomalaisaikaisten kopioiden kautta. Osa niistä on pronssisia ja osa marmorisia.
Myronin teoksia olivat:
Kresilas

Kresilas (, ; n. 480–410 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Kydoniasta ja toimi noin vuosina 450–430 eaa.
Kresilas toimi Delfoissa, Hermionessa ja Ateenassa. Hän oli Feidiaan ja Polykleitoksen aikalainen. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Haavoittunut amatsoni" ja "Diomedes" sekä Perikleen muotokuva, joka tunnetaan nimillä "Olymposlainen Perikles" ja "Perikles korinttilaisessa kypärässä". Kresilas veisti mahdollisesti myös Athenea esittäneen patsaan, josta alkunsa saanut tyyppi tunnetaan nimellä "Velletrin Athene". Veistokset tunnetaan vain myöhempinä, roomalaisaikaisina kopioina.
Kresilaan "Haavoittunut amatsoni" oli yksi monista samaa aihetta esittäneistä veistoksista, ja Kresilas osallistui sillä Efesoksen Artemiin temppeliä varten järjestettyyn kilpailuun Feidiaan ja Polykleitoksen ohella. Hänen tulkintansa tuli kilpailussa kolmanneksi. "Haavoittuneen amatsonin" myöhempinä kopioina säilyneen Capitoliumin tyypin katsotaan perustuvan Kresilaan alkuperäisveistokseen.
Erekhtheion

Erekhtheion () on antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Ateenan Akropolis-kukkulan pohjoislaidalla. Se oli omistettu monille Ateenan kaikkein vanhimmista kulteista.
Historia.
Erekhtheion rakennettiin paikalle, jossa nähtiin tapahtuneen keskeisiä varhaiseen Ateenaan liittyviä myyttisiä tapahtumia, ja se sisällytti itseensä useita kaupungin vanhoja kultteja ja näihin tapahtumiin liittyviä pyhäinjäännöksiä. Osa mytologisisesta taustasta liittyy Ateenan varhaisten kuninkaiden Kekropsin ja Erekhtheuksen henkilöihin ja näiden ajan tapahtumiin. Osa liittyy puolestaan Athenen ja Poseidonin kiistaan Ateenan omistuksesta, jonka seurauksena Poseidon iski kolmikärjellään kallioon suolavesilähteen, Athene puolestaan loi oliivilehdon.
Nykyinen temppeli on rakennettu vuosina 421–405 eaa., mutta sen arvellaan olevan varhaisemman temppelin paikalla. Temppelin arkkitehdit olivat Filokles ja Arkhilokhos. Rakennusta muutettiin ja kunnostettiin 377/376 eaa. sekä 27 eaa. Temppeli muutettiin kristilliseksi kirkoksi 600-luvulla.
Lordi Elgin vei yhden temppelin karyatidi-veistoksista Lontooseen vuonna 1811, ja patsas on nykyisin British Museumissa. Muut ovat vuodesta 1978 Akropolis-museossa suojassa ilmansaasteilta. Niiden alkuperäisellä paikalla on nykyään kopiot.
Rakennus.
Erekhtheion edustaa joonialaista tyyliä, ja se on rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Temppeli on pohjakaavaltaan erikoinen, sillä se koostuu suorakulmaisen ydinosan lisäksi sen pohjois- ja eteläpuolella olevista erillisistä pylväikkötiloista. Pohjakaava johtuu paitsi maaston epätasaisuudesta myös siitä, että temppeli sisällytti itseensä useita vanhoja kulttipaikkoja.
Temppelin ydinosa jakautuu kahteen osaan, itä- ja länsiosaan. Itäosa oli pronaos eli esitemppeli. Sen sisään johti rakennuksen itäpäädyssä oleva joonialainen pylväikkö, jonka leveys oli noin 11,6 metriä. Itäosa oli omistettu Poseidonin, Erekhtheuksen, Zeuksen ja Buteen kulteille.
Temppelin länsiosa oli sen varsinainen ydinosa eli cella. Sen sisään johti rakennuksen pohjoispuolella olevan siipirakennuksen pylväikkö, jonka leveys oli noin 10,7 metriä. Länsiosan lattia oli kolme metriä itäosan lattiaa alempana mutta katto samalla korkeudella. Länsiosa oli omistettu Athene Poliaan ja Hermeen kulteille. Lisäksi se sisälsi Erektheuksen haudan sekä Poseidonin kolmikärjen iskemät jäljet ja niistä syntyneen suolavesilähteen.
Länsiosasta oli pääsy L-kirjaimen muotoisia portaita pitkin rakennuksen eteläosan siipirakennukseen, jota koristi karyatidipylväikkö. Pylväikössä oli kuusi naishahmoista ("kore") pylvästä eli karyatidia, jotka tukivat kattoa. Länsiosasta pääsi oven kautta myös aidattuun ulkotilaan, jossa sijaitsi Pandroseion eli Pandrosokselle omistettu pyhäkkö. Se piti sisällään muun muassa pienen Pandrosoksen temppelin, Athenen pyhän oliivipuun, Poseidonin suolavesilähteen sekä Kekropsin haudan.
Temppelin länsiosassa säilytettiin todennäköisesti alun perin myös Athene Poliaan vanhaa oliivipuista kulttikuvaa ("ksoanon"), jonka katsottiin olevan sama kuin taivaasta pudonnut ja Troijasta tuotu Palladion. Koko rakennuksen ulkopuolta kiersi friisi, johon oli kuvattu tyttöjen valvomia Akropoliin kultteja.
British Museum

British Museum Lontoossa on Yhdistyneen kuningaskunnan ja koko maailman suurimpia ja merkittävimpiä ihmiskunnan historian ja kulttuurin museoita.
Museo perustettiin vuonna 1753 Hans Sloanen, Robert Harleyn ja Robert Cottonin kokoelmien pohjalta. Museo avattiin 15. tammikuuta 1759 Montagu Housessa Bloomsburyssä. Vuosien 1823–1852 aikana alkuperäisen rakennuksen tilalle samalle paikalle valmistui Greek Revival -tyylisuuntaa edustanut nykyinen rakennus, jonka suunnitteli arkkitehti Robert Smirke. Rakennusta on senkin jälkeen laajennettu ja muuteltu useasti.
Museossa on yli seitsemän miljoonaa erilaista esinettä, jotka havainnollistavat kulttuurin kehitystä alkuajoista nykyaikaan. Monet esineistä on säilötty maan alle tilan puutteen vuoksi. 
Museon sisäänpääsystä ei veloiteta maksua. Museo on auki joka päivä klo 10–17.30. Museossa on myös ravintola, kahvila, ja kolme matkamuistomyymälää.
Kritiikkiä.
Yleisesti on kiistelty siitä, onko museoilla oikeus pitää toisista maista kolonialismin aikana vietyjä esineitä, ja British Museum on huomattavampia tämän kritiikin kohteista. Elginin marmorit ja Beninin pronssit kuuluvat kiistellyimpiin kokoelmiin, ja niiden palauttamista alkuperämaihinsa Kreikkaan ja Nigeriaan on vaadittu useaan otteeseen. Lisäksi Egyptin valtio on vaatinut Rosettan kiven palauttamista Egyptiin ja Intia Koh-i-Noor-timantin palauttamista takaisin Intiaan. British Museum on vastannut kritiikkiin sanomalla, että vaatimus palauttaa muista maista viedyt esineet tyhjentäisi sekä British Museumin että muutkin maailmankuulut museot ja että museo on Britannian lakien mukaan esineiden kiistaton omistaja.
Säätö

Säätö tarkoittaa konetekniikassa laitteen toimintakuntoon laittamista, asetusten tekoa. Mekaaninen säätö () voidaan jakaa kvalitatiiviseen ja kvantitatiiviseen, joista jälkimmäinen on keskeinen. Se puolestaan voidaan jakaa karkea- ja hienosäätötekniikkaan.
Eri ominaisuuksien karkeasäätöä varten on säätimiä, kuten vaihteita, vipuja yms. Hienosäädön mahdollisti oikeastaan ruuvin kehittäminen. Hienoimmissa ruuveissa voi olla jopa satoja kierteitä millimetrillä, joten ruuvin kiertäminen joitakin asteita aiheuttaa etäisyydessä vain vähäisen siirtymän. Esimerkiksi mikroskoopin tarkentamiseen tämä menetelmä on kuitenkin vallankumouksellinen.
Maximus

Maximus oli roomalainen, jonka sotilaspäällikkö Gerontius julisti Länsi-Rooman keisariksi vuonna 409 Espanjan Tarracossa. Maximus oli ehkä Gerontiuksen poika. Gerontius oli aikaisemmin palvellut usurpaattori Konstantinus III:a, joka oli kapinoinut keisari Honoriusta vastaan. Gerontius kapinoi nyt vuorostaan Konstantinusta vastaan. Gerontius lähti armeijansa kanssa kukistamaan Konstantinusta ja tämän poikaa Constans II:a ja jätti samalla Maximuksen Espanjaan. Gerontius kuitenkin lyötiin vuonna 411 ja Maximuksen oli paettava Espanjassa olevien barbaarijoukkojen luokse. Mitä Maximukselle tämän jälkeen tapahtui ei ole tarkkaan tiedossa. Hän oli luultavasti elossa vuonna 417. On luultavaa, että juuri hän on Maximus, joka vangittiin vuonna 422 Espanjassa ja teloitettiin myöhemmin Ravennassa.
Priscus Attalus

Priscus Attalus oli roomalainen aristokraatti, joka julistettiin Länsi-Rooman keisariksi kahteen kertaan. Attalus oli syntyjään kreikkalainen, mutta muutti Roomaan Valentinianus I:n aikana. Hän ei vielä tuolloin ollut kääntynyt kristityksi. Hän toimi muun muassa prefektinä Honoriuksen aikana vuonna 409. Kun Alarik piiritti Rooman samana vuonna, julisti hän Attaluksen keisariksi. Attaluksen valta oli täysin olematon, eikä häntä tunnustettu keisariksi missään Italian ulkopuolella. Attalus antoi myös areiolaisen piispan kastaa itsensä. Vuonna 410 Attalus ja Alarik hyökkäsivät Honoriusta vastaan Ravennassa. Honorius olisi jakanut vallan Attaluksen kanssa mutta tämä ei suostunut. Lopulta Attalus ja Alarik riitaantuivat ja Alarik riisti Attalukselta keisariuden. 
Attalus seurasi visigoottien mukana Galliaan. Kun Honoriuksen kenraali Constantius hyökkäsi gootteja vastaan, julisti heidän uusi johtajansa Ataulf Attaluksen jälleen keisariksi vuonna 414. Constantiuksen joukot saivat kuitenkin Attaluksen vangiksi vuonna 415. Hänet silvottiin ja lähetettiin maanpakoon Lipari-saarille vuonna 416.
Bofors

AB Bofors oli valimo, tykkivalmistaja ja aseteollisuusyritys Karlskogassa, Ruotsissa. Yhtiö perustettiin 1873, mutta se juontuu jauhintehtaasta "Boofors" (perustettu 1646).
Boforsin tunnetuin omistaja oli Alfred Nobel, joka omisti tehtaan vuodesta 1894 kuolemaansa joulukuussa 1896 saakka. Hän oli avainasemassa, kun metalliyrityksestä tehtiin moderni tykkienvalmistaja ja kemianteollisuuden yritys.
Vuonna 1999 ruotsalainen lentokone- ja aseteollisuusyhtiö Saab AB osti ruotsalaisen Celsius-yhtymän, jonka mukana siirtyi myös sen tytäryhtiö Bofors Saabin omistukseen. Vuonna 2000 yhdysvaltalainen United Defense Industries osti Boforsin tykkituotannon, ohjustuotannon jäädessä Saabin omistukseen. Nykyään Boforsin toimintaa jatkavat Saabin omistama Saab Bofors Dynamics AB ja BAE Systems Bofors AB, jonka omistaa BAE Systems sen ostettua United Defensen tytäryhtiöineen keväällä 2005. BAE Systems AB on vuodesta 2008 lähtien emoyhtiö BAE Systems Boforsille, BAE Systems Hägglundsille ja BAE Systems C-ITS:lle.
Boforsin maine Ruotsissa tahriintui epäilyttävien kauppojensa takia, joista tunnetuin tapaus on ollut intialaisten poliitikkojen lahjomiset vuonna 1986 tehtyjen tykkikauppojen yhteydessä ns. Bofors-skandaalissa.
Vesirokkorokote

Vesirokkorokote on vesirokon torjumiseen tarkoitettu rokote. Rokote sisältää elävää "varicella zoster" -virusta. Suomen kansallisen rokotusohjelman vesirokkorokotukset alkoivat syyskuussa 2017, josta alkaen rokotetta on tarjottu maksutta kaikille niille 1,5–11-vuotiaille, jotka eivät ole sairastaneet vesirokkoa. Ennen syyskuuta 2017 rokote ei ole kuulunut Suomessa maksutta tarjottaviin rokotteisiin vaan on ollut hankittavissa apteekista. Pienten lasten vereen ilmestyy virusvasta-aineita jo yhden vesirokkorokoteannoksen jälkeen. Aikuisina ja yli murrosikäisinä rokotetuista noin 90 %:lle kehittyy vasta-aineita yhden ja lähes 100 %:lle kahden rokotuskerran jälkeen.
Rokotus suojaa vaikealta vesirokolta ja lieventää taudin oireita, mikäli rokotettu henkilö sairastuu.