tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vanuatunlenkko

Vanuatunlenkko ("Pteropus anetianus") on Vanuatussa elävä hedelmälepakoiden heimoon kuuluva lepakkolaji. Se käyttää ravinnokseen viikunoita, leipäpuun hedelmiä, kookoksia ja kukkia. Päivänsä se viettää pieninä ryhminä puissa, mutta laji saattaa olla myös osittain päiväaktiivinen. Lepakoita syödään paikallisesti, mutta tämä vaikuttaa sen kantaan vain metsästyksen lisääntyessä välittömästi trooppisten hirmumyrskyjen jälkeen. Uhkana ovat myös paikalliset sukupuutot, koska laji on huono palaamaan alueille joilta se on jo kerran hävinnyt.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on vanuatunlenkko.
Vuoranta

Vuoranta on Alkon entinen koulutuskeskus Helsingin Vuosaaren Meri-Rastilassa osoitteessa Vilsandinkuja 4. Vuonna 1970 käyttöön otetut, metsäistä Ramsinrantaa myötäilevät matalat rakennukset on suunnitellut Helmer Stenros, joka suunnitteli myös alkuperäisen sisustuksen yhdessä vaimonsa, sisustusarkkitehti Pirkko Stenrosin kanssa. Puutarhan on suunnitellut Maj-Lis Rosenbröijer. 2020-luvun taitteessa Vuorantaa alettiin kunnostaa vanhusten hoivakodiksi, joka avattiin Villa Vuoranta -nimellä kesällä 2023. Sitä on kutsuttu yhdeksi Suomen kalleimmista hoivakodeista.
Vuorannan rakennusryhmän muodostavat koulutuskeskuksen päärakennus, majoitusrakennus, saunarakennus (jossa on sauna, uima-allas ja takkahuone), henkilökunnan asuinrakennus (joka on remontoitu tavalliseksi rivitaloksi) ja talousrakennus. Kaksikerroksisten rakennusten materiaaleja ovat tumma tiili, raakapintainen betoni ja puu. Vuorannan rakennukset ovat suojeltuja.
Historia.
Alko lopetti toimintansa Vuorannassa vuosituhannen vaihteen paikkeilla. Jo 1990-luvun alkupuolelta lähtien kiinteistön hotellitoimintaa operoi Sodexho, ja kiinteistö jatkoi toimintaansa hotellina vuoteen 2010 saakka. Vuosien 2015–2016 pakolaistulvassa tilat toimivat jonkin aikaa vastaanottokeskuksena. Sittemmin venäläisten omistama kiinteistö oli tyhjillään, mutta 2020-luvulla se tuli taas osittain suomalaisomistukseen, kun Evli Pankin hoivakiinteistörahasto osti päärakennuksen, joka saneerattiin ikäihmisten hoitokodiksi. Muut rakennukset ovat yhä venäläisomistuksessa ja päässeet pahasti rappioitumaan huolimatta siitä, että ne on suojeltu. Omistajayhtiö Nordentry Oy, jonka monimutkaisen taustayhtiökuvion edunsaaja on tiettävästi Kyproksella asuva azerbaidžanilais-venäläinen Anatoli Jakubov alias Tolis Iakovou, on hakenut kaupungilta kaavamuutosta, jotta rakennukset voisi purkaa ja rakentaa merenrantatontille pienkerrostaloja.
Vuorannan länsipuolen naapurikiinteistö hotelli Rantapuisto oli alun perin Unitas-opisto, Suomen Yhdyspankin koulutuskeskus.
Vuonna 1972 Vuorantaan majoitettiin neuvostoliittolaisia SALT I -aseriisuntaneuvottelijoita. Kolme vuotta myöhemmin oltiin valmiita Neuvostoliiton ETYK-valtuuskunnan varalta, joka kuitenkin päätti majoittua muualle.
Heloharjat

Heloharjat ("Schizogyne") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu vain kolme lajia.
Shefali Shah

Shefali Shah (o.s. Shetty; s. 22. toukokuuta 1972 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän on näytellyt hindinkielisissä elokuvissa ja televisiossa. Hän voitti parhaan naisnäyttelijän Filmfare Awards -kriitikkopalkinnon elokuvasta "Satya" (1998). Lisäksi hän on saanut kiitosta kriitikoilta muun muassa elokuvista "Dil Dhadakne Do" (2015) ja "Once Again" (2018).
Yksityiselämä.
Shah oli naimisissa näyttelijä Harsh Chhayan kanssa vuosina 1997–2001. Tämän jälkeen hän meni naimisiin elokuvantekijä Vipul Amrutlal Shahin kanssa. Heillä on kaksi poikaa.
Kultaohdakkeet

Kultaohdakkeet ("Scolymus") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu neljästä kuuteen lajia.
Sunbeam (automerkki)

Sunbeam (suom. 'auringonsäde') oli brittiläinen automerkki. Uusi nimi muodostui siinä, kun Chrysler Europe osti brittiläisen Rootes Groupin toiminnot. Samalla Chrysler-yhtymä osti ranskalaisen Simcan. Britanniassa Sunbeam tunnettiin nimellä Hillman. Sunbeamin myyntinimi oli aktiivina vuosina 1967–1979. Imp ja Avenger olivat autonvalmistajan tunnetuimpia malleja, joita myytiin Suomessakin.
Suhteellisen lyhyen vaikutuskautensa aikana merkki ehti kerätä vuoden 1981 MM-rallin merkkimestaruuden, joskin nimellä Talbot Sunbeam. Auto oli varustettu 2,2-litraisella Lotuksen moottorilla. 16-venttiilinen moottori kehitti Juha Nylundin teoksen mukaan tehoa 260 hv. Henri Toivonen voitti sillä autolla RAC-rallin vuonna 1980. Automalli jäikin merkin viimeiseksi.
William Zabka

William Michael Zabka (syntynyt 20. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kamppailulajien taitaja, käsikirjoittaja, ohjaaja sekä tuottaja. Hän esiintyi useissa 1980-luvun menestyselokuvissa, kuten Johnny Lawrencen roolissa elokuvissa "Karate Kid" (1984) ja "Karate Kid Part II" (1986) sekä spin-off sarjassa "Cobra Kai" (2018–). Vuonna 2004, hän oli ehdolla Oscarin saajaksi lyhytelokuva "Most"in kirjoittamisesta ja tuottamisesta.
Varhainen elämä.
Zabka syntyi New Yorkissa Nancy ja Stanley Zabkalle. Hänellä on veli ja sisko. 
Ura.
Zabkan ensimmäinen rooli oli vuoden 1984 "Karate Kid"issä. Hän näytteli Johnny Lawrencea, Ralph Macchion näyttelemän Daniel LaRusson päävastustajaa. Hänellä ei ollut kokemusta karatesta, mutta hän oli etevä painija. Osallistuminen elokuvaan innoitti häntä oppimaan itsepuolustuslajia nimeltä Tang Soo Do, jossa hän myöhemmin saavutti toisen asteen vihreän vyön.
Riitiala

Riitiala on kyläyhteisö Pirkanmaalla, Ikaalisissa Kyrösjärven pohjoispuolella. 
Riitialan kyläseura.
Riitialan seudulla on yli 30 vuoden ajan toiminut kyläseura Riitialan seudun kylät ry. Kyläalue kattaa Ikaalisten Riitialan, Heittolan, Höytölän, Kiialan, Särkiperän, Tuhkurin ja Paununperän kylät ja alueet. Kyläseuran alueen yhdistykset toimivat keskenään tiiviissä yhteistyössä. Alueen monisatavuotiset kantakylät Kyrösjärven rantamailla ovat nähtävyyksiä.
Paul Scarron

Paul Scarron (1610 Pariisi, Ranska – 1660 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän liittyi pappissäätyyn 1629 mutta ei saanut pappisvihkimystä. Hän oli nuori, iloinen ja maailmallinen apotti, tunnettu purevasta nokkeluudesta ja lahjakkuudesta: hän soitti luuttua, piirsi taitavasti, tanssi ja oli suosittu ajan kirjallisissa piireissä.
Elämä.
Scarron palveli 1633–1640 piispan luona Le Mansissa, ja hän osallistui piispan seurueessa Rooman-matkaan (1635), joka varmaankaan ei ollut merkityksetön hänen kirjailijantyönsä kannalta. Hän sai voimakkaita reumaattisia kohtauksia, jotka lopulta halvaannuttivat hänen jäsenensä ja tekivät hänestä lähes liikuntakyvyttömän. Hän palasi 1640 Pariisiin, ja alkuun hän sai kuningatar Annan myöntämän eläkkeen, mutta kun hän liittyi frondeen – aikakauden rajuimpiin pamfletteihin kuuluvaa "Mazarinadea" (1651) pidettiin hänen tekemänään – hän fronden nitistämisen jälkeen 1653 menetti tuen ja joutui selviytymään pääasiassa kirjoittamisesta saamillaan tuloilla. Myöhempinä vuosina Nicolas Fouquet kuitenkin tuki häntä. Hän solmi 1652 onnelliseksi arvellun avioliiton Françoise d’Aubignén kanssa, joka miehensä kuoltua tunnettiin markiisitar de Maintenonina.
Ura.
Scarron muokkasi alun perin italialaisesta burleskista ranskalaisen version, josta tuli Ranskassa suosittu. Tässä pienessä lajityypissä Scarron on mestari. Hän on 1600-luvun Offenbach. Kyynisesti hän pilkkasi aikakauden tragedioiden ja sankariromaanien ylevää tyyliä, nauraa räkätti olympolaisille jumalille ja Kreikan ja Rooman historian sankareille, jotka olivat yleisiä silloisissa romaaneissa ja jotka siten olivat alttiita parodialle.
Scarronin ensimmäinen kokoelma "Recueil de quelques vers burlesques" (1643) menestyi loistavasti, ja sitä jatkoi "Suite de la l:ère partie des oeuvres burlesques" (1646), "Suite des oeuvres burlesques, 2:e partie" (1647) ja "Oeuvres burlesques, 3:e partie" (1651). Samaan aikaan hän julkaisi myös "Le Typhon ou la gigantomachie" (1644) ja ensimmäiset laulut "Virgile travestista" (1648–1652), jota hän jatkoi 18. lauluun saakka, jolloin hän kyllästyi. 1651–1657 ilmestyi kiertävän teatteriseurueen seikkailuista kertova "Roman comique" (keskeneräinen), hänen merkittävin teoksensa, joka burleskiliioittelujen ohella sisältää kohtauksia jotka kertovat tarkasta havaintokyvystä ja enteilee realistista romaania. Lisäksi hän julkaisi sarjan espanjalaistyylisiä "Nouvelles tragicomiques": "La précaution inutile" ja "Les hypocrites" (1655), "L’adultère innocent" ja "Le châtiment de l’avarice" (1656), "Plus d’effets que de paroles" (1657).
Samaan burleskityyliin hän kirjoitti teatterille: "Jodelet ou le maître valet" (1645), "Les boutades du capitaine Matamore" (1646), "Les trois Dorothées ou Jodelet duelliste" (1647), "L’héritier ridicule" (1649), "Don Japhet d’Arménie" (1653; hänen mestariteoksensa)," L’écolier de Salamanque ou les ennemies généreux" (1654), "Le gardien de soi-même" (1655), "Le marquis ridicule ou la comtesse faite à la hâte" sekä "La fausse apparence" ja "Le prince corsaire" (ilmestyi postuumisti 1662). Scarronin "Œuvres" ilmestyivät 1668, "Œuvres complètes" 1737.
Turun työväen pursiseura

Turun Työväen Pursiseura on Turussa toimiva vuonna 1896 perustettu 180-jäseninen pursiseura. Seura on sekä SPV:n että TUL:n jäsenseura.
Kotisatama.
Seuran kotisatama on Airiston pohjoispäässä sijaitseva Pitkäkari-niminen saari. Turun kaupungin vesijohtovesi ja sähköpisteet ovat laitureilla. Paviljongissa on vesi-wc. Venepaikkoja on noin 50 veneelle.
Huoltosatama.
Huoltosatama on Maanpäässä. Maanpäähän on keskitetty autojen paikoitus, soutuvenelaituri ja jätepiste.
Saaritukikohta.
Seura omistaa Rymättylässä sijaitsevan Piiparkarin. Saaressa on ponttonilaituri peräpoijuineen veneiden kiinnittämiseksi. Saaressa on rantasauna sekä uimalaituri, suojainen nuotiopaikka venelaiturin läheisyydessä ja grillikatos, joka antaa suojaa huonolla ilmalla sateelta ja tuulelta. Saaressa on ulkokäymälä sekä vaja, jossa on tarvittavat työkalut sauna- ja nuotiopuiden tekoon sekä ympäristön hoitoon.
Toiminta.
Telakka.
Seura myös tarjoaa jäsenilleen talvisäilytyspaikkoja Pitkäkarin saarella. Seuran omalla nosturilla veneitä saadaan nostettua aina kuuteen tonniin saakka. Veneiden nostot ja laskut sekä mastonosturin käyttö on ilmaista seuran jäsenille.
Nuorisotyö.
Junioritoiminnalle on omat tilat, jollavaja sekä laituri Maanpäässä Kuuselan huoltosatamassa.Seuralla on omistuksessaan useita optimistijollia. Nuorisotyön käyttöön on myös hankittu RIB-vene.
Kilpailut.
TTPS osallistuu kilpailujärjestelyihin muiden seurojen kilpailuissa tuomareiden ja turva- ja poijuveneiden voimin.
Talkoot.
Talkootöitä on seurassa tehty perinteisesti paljon, esimerkiksi kaikki rakennukset on tehty talkoilla ja talkootyöt ovat edelleenkin merkittävä osa seuran sosiaalista toimintaa, kaikille löytyy kykyjensä mukaista tekemistä. Talkootöiden avulla on pystytty pitämään seuramaksut kohtuullisella tasolla.
Historiaa.
11.4.1896 perustettiin Turun Työväenyhdistyksen Urheilu- ja Pursiseura. Vuonna 1930 Turun Työväenyhdistyksen Urheilu- ja Pursiseura muutti nimensä Turun Työväen Pursiseuraksi. Seuran lippu on rekisteröity Meriministeriössä 5.7.1897, nykyisen muotonsa lippu sai 1917, jolloin pursiseurojen lippujen ristiin lisättiin valkoinen risti. Pitkäkarin saari on vuokrattu seuralle vuonna 1910, 1947 saari on ostettu omaksi. Telakka on perustettu 1921, seuran eräistä jäsenistä koostuvan osuuskunnan toimesta, seura on ostanut telakan itselleen osuuskunnan jäsenilta vuonna 1928.
Adolf Friedrich von Schack

Adolf Friedrich von Schack (2. elokuuta 1815 Schwerin – 14. huhtikuuta 1894 Rooma, Italia), kreivi, saksalainen kirjallisuushistorioitsija ja runoilija. Hän oli nuorena Berliinissä kamarioikeuden palveluksessa, kamariherrana suurherttua Mecklenburg-Schwerinin palveluksessa ja diplomaattitehtävissä mutta vietti enimmän aikaa pitkillä matkoilla tutkimustöissä.
Schack erosi 1852 valtion palveluksessa ja asettui kuningas Maximilianin kutsusta pian Müncheniin. Schackin merkittävimpiä teoksia ovat "Geschichte der dramatischen litteratur und kunst in Spanien" (1845–1846; täydennys 1855), "Poesie und kunst der araber in Spanien und Sicilien" (1865), "Geschichte der normannen in Sizilien" (1889), sekä kokoelma hienostuneita runoja "Gedichte" (1867). Teos "Spanisches theater "(1854) sisältää erinomaisia käännöksiä espanjalaisilta näyteläkirjailijoilta, käännöksiä persialaisista (Firdausi 1851–1853), intialaisista, portugalilaisista, englantilaisista ja mista teoksista. 
Runokokoelmansa saaman suosion ansiosta Schack alkoi vähitellen julkaista runoteoksia, sekä eeppis-dramaattisia että lyyrisiä, lähinnä kuitenkin nuoruusvuosinaan. Niistä ilmenee muodon taitavuus, kulttuurin tuntemus ja aristokraattisen liberaali maailmankatsomus, lämmin usko ihmiskunnan edistykseen, mutta niissä on kovin vähän runollista omaperäisyyttä: historiallis-filosofisia runoja sisältävä teos "Nächte des Orients" (1874) ja eepos "Die Plejaden" (1881). Schack kirjoitti omaelämäkerran "Ein halbes Jahrhundert", joka ilmestyi 1887. "Dramatische Dichtungen" ilmestyi 1879 ja "Gesammelte Werke" 1882–1883.
Schack sai 1876 kreivin arvon, myöhemmin Mecklenburgissa todellisen salaneuvoksen arvon. Hänen Münchenissä sijaitseva merkittävä taidekokoelmansa Schack-galleria, joka on koottu merkittävien saksalaisten maalareiden tuella, siirtyi testamentilla 1894 Saksan keisarin omistukseen.
Schack on taidetta ymmärtämättömäksi taiteenystäväksi karrikoituna päähenkilönä Adolf von Wilbrandtin teoksessa "Hermann Isinger".
Anna Lemmetti-Vieri

Anna Lemmetti-Vieri (s. 8. syyskuuta 1963 Kristiinankaupunki) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Lemmetti-Vieri opiskeli Turun Tanssioppilaitoksessa klassista balettia ja jazztanssia vuosina 1989–1991. Hän on käynyt Lappfjärds Folkhögskolanin teatterilinjan vuosina 1982–1983. Lemmetti-Vieri on esiintynyt muun muassa Pieni Pyhiinvaellus -elokuvassa (2000), mainosäänenä sekä useissa eri teatteriproduktioissa.
Lemmetti-Vieri on toiminut Vaasan kaupunginteatterissa avustajana, kuiskaajana, tarpeistonhoitajana, ohjaajan assistenttina, järjestäjänä, pukija/pukuhuoltajana ja näyttelijänä vuodesta 1997.
Sonja Silvander

Sonja Silvander-Valo (s. 19. kesäkuuta 1994) on suomalainen näyttelijä. Hän on alun perin kotoisin Paimiosta. Silvander-Valo valmistui Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2019 ja on erikoistunut musiikkiteatteriin. 
Silvander-Valo on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa, Hämeenlinnan Teatterissa sekä Vaasan Kaupunginteatterissa. 
Silvander-Valo näytteli "Pelliinan" roolin näytelmässä "Rottien Pyhimys" (Hämeenlinnan Teatteri, perustuu Anneli Kannon romaaniin "Rottien Pyhimys", ohjaus Milko Lehto, 2023). 
Hän on esiintynyt aiemmin urallaan mm. näytelmissä "Laulujoutsen" ‒ katastrofiballadi (Aurinkoteatteri, Kansallisteatteri, ohjaus Juha Mustanohja, 2024), "Äiti ja Gorilla" (Aurinkoteatteri, ohjaus Juha Mustanoja, 2022), "Baikal Brothers ky" (Teatteri Universum, ohjaus Leea Klemola, 2017) sekä "Zambezi" (Aleksanterin Teatteri, ohjaus Ritva Siikala, 2020). 
Silvander-Valo oli Vaasan kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä 2020–2021.
Silvander-Valo oli kiinnitettynä näyttelijänä Hämeenlinnan Teatterissa syksyllä 2023.
Hotelli Seurahuone (Riihimäki)

Hotelli Seurahuone on Riihimäen keskustassa sijaitseva hotelli. Hotelli toimi alkujaan vuodesta 1935 lähtien arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelemassa, vuonna 1920 valmistuneessa liikerakennuksessa, joka vaurioitui pahoin talvisodan pommituksissa. Nykyinen funktionalistinen kivirakennus valmistui 1941. Nykyisen rakennuksen suunnittelijasta ei ole varmuutta, mutta piirustusten epäillään olevan rakennusmestari J. E. Valorinnan käsialaa.
Hotellissa on 52 huonetta, 111 majoituspaikkaa sekä ympärivuorokautinen vastaanotto. Hotellilla on myös pysäköintialue, kokoustilat, sauna ja kuntosali. Hotellissa toimii myös amerikkalaishenkinen ravintola Bullet American Diner, seurustelupubi J.A. Sandels Pub sekä yökerho Iskelmäbaari Riihimäki.
Tässä nyt ja näin

Tässä nyt ja näin on suomalaisen iskelmälaulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1983. Sen tuotti Veikko Samuli. Albumi on Beritin yhdestoista ja kuuluu hänen diskovaiheeseensa. Se koostuu Samulin sävellyksistä lukuun ottamatta käännösversiota kappaleesta "Words". Juha Vainio vastaa useimmista sanoituksista. Albumi on toinen Beritin diskoalbumeista, tyyliltään se poikkeaa esittäjänsä aiemmista iskelmä- ja humppa-albumeista. Toinen diskopainotteinen albumi on seuraavana vuonna julkaistu "Sinä olet hän".
"Tässä nyt ja näin" on Beritin ensimmäinen listamenestys ja sen myynti ylitti kultalevyrajan.
Muuta.
Berit tunnettiin 1970-luvulla humppatyttönä. 1980-luvulla hän suuntautui syntetisaattorivetoiseen diskoiskelmään. Hän levytti Vip-Musicille pitkäsoitot "Tässä nyt ja näin" ja "Sinä olet hän". Beritin ura oli tuolloin kaupalliselta kannalta huippukohdassaan. "Tässä nyt ja näin" on Veikko Samulille tyypillinen melodinen sävelteos, joka julkaistiin myös seitsentuumaisena vinyylisinglenä b-puolenaan "Mikä meidän oikein on". Tuohon aikaan useat kansainväliset hitit saivat suomenkielisen version, "Words" kääntyi nimelle "Helli mua hiljaa". Myös se julkaistiin singlenä b-puolenaan "Et usko kuinka paljon kaipaan".
"Tässä nyt ja näin" ja "Helli mua hiljaa" on valikoitu Beritin tulevien vuosikymmenten kokoelmille. Lyriikoiltaan ne ovat tavanomaista lemmenvuodatusta: lauluissa on minä-kertoja, joka suuntaa lemmenviestinsä yksikön toisessa persoonassa puhuteltavalle henkilölle. Myös albumin muut kappaleet liikkuvat romanttisen rakkauden ympärillä. Kaihoisa, menetettyä rakkautta tilittävä "Rantakalliolla" julkaistiin syksyllä 1983 "Sinä olet hän" -singlen b-puolena.
Warugaki 1

Warugaki 1 (jap. 悪ガキッ①) on S/mileagen ensimmäisen studioalbumi. Albumi julkaistiin 8. joulukuuta 2010.
Kappaleet.
CD-levyn kappaleet sanoittanut ja tuottanut Tsunku.
S/mileage Best Album Kanzenban 1

S/mileage Best Album Kanzenban 1 (jap. スマイレージ ベストアルバム 完全版①) on S/mileagen ensimmäisen kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin 30. toukokuuta 2012.
Kappaleet.
CD-levyn kappaleet tuottanut ja sanoittanut Tsunku.
Ulla Väätäinen

Ulla Väätäinen (s. 10. huhtikuuta 1988 Jyväskylä) on suomalainen tanssija.
Väätäinen valmistui tanssitaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2014. Tätä ennen hän opiskeli nykytanssia Amsterdamissa 2007–2011 Amsterdamse Hoogeschool voor de Kunsten -korkeakoulun modernin teatteritanssin akatemiassa, josta hän valmistui tanssijaksi vuonna 2011.
Väätäinen on työskennellyt tanssijana ja esiintyjänä muun muassa Tanssiteatteri Raatikossa, tanssiryhmä Off/Balancessa, Petri Kekoni Companyssa, Jojo - Oulun tanssinkeskuksessa, Oulun Teatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa, Pori Dance Companyssa ja Tanssiteatteri Rimpparemmissä.
Väätäinen on kiinnitetty tanssijaksi Vaasan kaupunginteatteriin syksyllä 2020.
Patastenmäen tiilikoulu

Patastenmäen tiilikoulu on Riihimäen Patastenmäellä sijaitseva alakoulu. Koulussa toimivat perusopetusluokat 3–5. Peruskoululuokat 1–2 sen sijaan toimivat Patastenmäen koulun alaisessa Jukolan monitoimitalossa, Uhkolassa. Monitoimitalolla toimivat myös esikoulu ja päiväkoti.
Arkkitehti Martti Jaatisen suunnittelema koulurakennus valmistui 1957 ja korvasi ahtaaksi käyneen vanhan, vuonna 1924 valmistuneen puukoulun. Tiilikoulun on luonnehdittu edustavan 1950-luvun kodikasta funktionalismia. Arkkitehtuuriltaan rakennus on 1950-luvun kouluksi epätavallinen ja lähestyy tyylillisesti 1970-luvun koulujen suunnittelua. Rakennusta laajennettiin vuonna 2004 arkkitehtitoimisto Perko Oy:n suunnitelmin.
Riihimäen kaupunki on aikeissa lakkauttaa Patastenmäen koulun sekä sen piiriin kuuluvan Jukolan monitoimitalon peruskouluopetuksen osalta vuonna 2025. Peruskouluoppilaat siirrettäisiin Peltosaareen valmistuvaan uuteen monitoimitaloon. Päiväkotitoiminta sen sijaan jatkuisi vielä Jukolan monitoimitalolla. Puukoulun toiminnan on määrä loppua vuonna 2020.
2 Smile Sensation

2 Smile Sensation (jap. ②スマイルセンセーション) on S/mileagen toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 22. toukokuuta 2013.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet tuottanut ja sanoittanut Tsunku.
Ruskosiipisirkkunen

Ruskosiipisirkkunen ("Centronyx henslowii") on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskosiipisirkkunen voi kasvaa 11–13 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruskosiipisirkkusen pää on kellertävän ruskea ja siinä on mustia raitoja. Selkä on ruskea mustin viiruin ja siivet ja yläperä ovat punaruskeat. Linnun rinta on vaaleanruskea mustin viiruin ja vatsa on lähes valkoinen. Lajin nokka on tukeva.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kesäisin ruskosiipisirkkunen pesii alueella, joka ulottuu Yhdysvalloissa Kentuckystä Minnesotaan ja New Yorkiin ja Kanadassa Ontarion eteläosiin. Talveksi se muuttaa Yhdysvaltojen kaakkoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat monenlaiset ruohomaat kuten kuivat preerat, kosteat niityt ja marskimaat. Ruskosiipisirkkusen ravintoa ovat useat hyönteiset ja heinien siemenet. Linnun pesimäkausi kestää toukokuulta syyskuulle ja kasvimateriaaleista rakennettu kuppimainen pesä sijaitsee usein ruohomättään kupeessa. Naaras munii 4–5 valkoista punaruskeapilkullista munaa.
John Bach

John Bach (s. 5. kesäkuuta 1946 Wales, Britannia) on walesilaissyntyinen uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa Madrilia elokuvissa ' ja '. Bach on näytellyt myös muun muassa Snoutin roolissa elokuvassa "Goodbye Pork Pie" (1981).
Będzinin piirikunta

Będzinin piirikunta () on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 148 089. Piirikuntaan kuuluvat neljä kuntaa ovat Bobrowniki, Mierzęcice, Psary ja Siewierz.
Vuoden 2019 lopussa Będzinin piirikunnassa arvioitiin olevan 148 089 asukasta, joista 52,4 prosenttia naispuolisia ja 47,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 152 133 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 130 098 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 58,4 prosenttia ja eläkeikäisten 25,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 44,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 1 100 lasta.
Kalervo Oberg

Kalervo Oberg (15. tammikuuta 1901 Nanaimo, British Columbia – 11. heinäkuuta 1973 Corvallis, Oregon) oli kanadalainen, suomalaissyntyinen antropologi. Hänet tunnetaan kulttuurishokin ensimmäisenä määrittelijänä.
Elämä.
Kalervo Oberg syntyi vuonna 1901 suomalaisvanhemmille Nanaimossa, Brittiläisessä Kolumbiassa. Hän suoritti taloustieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1928 Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Taloustieteen maisterin hän viimeisteli Pittsburghin yliopistossa vuonna 1930, jonka jälkeen hän alkoi lukea antropologiaa Chicagon yliopistossa. 
Oberg suoritti ensimmäisen kenttätyönsä vuosina 1931-32 tlingit-intiaanien sosiaalista ekonomiaa tutkien. Tähän tutkimukseen perustuen hän kirjoitti väitöskirjansa, jonka ohjaajana toimi Alfred Radcliffe-Brown. 
Postdoc-tutkimuksensa Oberg aloitti London School of Economicsissa. Siellä hän opiskeli bantukieliä ennen kahden vuoden kenttätyötään banyankole-heimon parissa Ugandassa. Vuonna 1936 hän palasi Lontooseen ja kirjoitti tutkimuksestaan artikkelin "The Kingdom of Ankole in Uganda", joka julkaistiin klassikoksi muodostuneessa Meyer Fortesin ja E.E. Evans-Pritchardin teoksessa "African Political Systems".
Oberg työskenteli Yhdysvalloissa yliopistoissa ja virastoissa. Hän avioitui vuonna 1945.
Oberg menehtyi vuonna 1973 Oregonissa, Yhdysvalloissa.
Teoriat.
Oberg määritteli kulttuurishokin käsitteen ensimmäisenä 1950-luvulla artikkelissaan "Culture Shock". Obergin määrittelyn mukaan kulttuushokki on "ahdistus, joka syntyy tuttujen sosiaalisen kanssakäymisen merkkien ja symbolien kadotessa". Hänen mukaansa kulttuurishokki on luonnollinen mukautumisen prosessi, joka lopulta johtaa kulttuuriseen tiedostavuuteen.
Kulttuurishokin oireiksi Oberg luetteli mm. koti-ikävän, paikallisten stereotypisoinnin, lisääntyneen unentarpeen, tunnesyömisen ja selittämättömät itkukohtaukset. Konkreettisiksi suosituksiksi kulttuurishokin käsittelyyn hän mainitsi mm. huumorintajun säilyttämisen, itsesäälin välttelemisen, terveellisen ruokavalion ylläpitämisen ja päiväkirjan kirjoittamisen.
Adolf Vilhelm Schack von Staffeldt

Adolf Vilhelm Schack von Staffeldt (28. maaliskuuta 1769 Rügen, Saksa – 26. joulukuuta 1826) oli saksalaissyntyinen tanskalainen runoilija ja virkamies. Hänen isänsä oli pommerilainen aatelinen.
Schack von Staffeldt oli tanskalainen upseeri. Hänestä tuli 1786 vänrikki, mutta hän opiskeli 1791–1793 Göttingenissä valtiotieteitä ja taidehistoriaa ja hylkäsi 1796–1800 ulkomailla oleskelunsa jälkeen sotilasuransa ryhtyäkseen 1801 asessoriksi kauppakollegioon. Hän oli vuodesta 1808 kamarijunkkari hovissa Kielissä ja oli 1810 Holsteinissa sekä 1813 Gottorpissa. Sekään ura ei ollut hänelle mieleen, vaikka hän oli virkamiehenä hyvin tarkka ja huolellinen.
Saksalaisesta syntyperästään huolimatta Schack von Staffeldt tunsi olevansa tanskalainen ja osallistui jo 1789 tanskalaisen ja saksalaisen ajattelutavan väliseen kirjallis-yhteiskunnalliseen keskusteluun, jossa hän vastusti voimakkaasti saksalaisten maahanmuuttoa. Hän uhrasi elämänsä rakkaudelle tanskalaisuuteen. Sekä arkielämässä, kirjeissä että päiväkirjoissaan hän käytti lähes pelkästään saksaa. Laajalla ulkomaanmatkallaan ja vuoden 1808 jälkeen hän jopa kirjoitti runoja saksaksi, mutta halusi kuitenkin olla ennen kaikkea tanskalainen ja kirjoitti vuosina 1788–1808 noin 500 tanskankielistä runoa, lähinnä lyyrisiä, joista monet sonetteja.
Schack von Staffeldt julkaisi kaksi kokoelmaa "Digte" 1803 ja 1808 mutta jäi vaille lukijoiden huomiota, mikä oli hänelle pettymys ja lopulta esti hänen toimintansa tanskankielisenä runoilijana ja varmasti vaikutti siihen, että hänen jo nuorena ilmennyt raskasmielisyytensä kääntyi syväksi pessimismiksi ja ihmisvihaksi. Ponnisteltuaan kovasti kielen kanssa, joka ei ollut hänen äidinkielensä, hän jäi kuitenkin Adam Oehlenschlägerin varjoon. Hän oli Tanskan kirjallisuuden leimallisin romantikko, täysin eläytynyt Friedrich von Schellingin ja Novaliksen ideamaailmaan ja sävyyn. Symbolismi ja mystiikka ovat sitä kieltä, jota hän käyttää sen ylpeän ja yksinäisen hahmon runoilmaisussa, joka etsii persoonallista ilmaisuaan maailmalle vieraassa, abstraktissa, psykologisesti syvällisessä tunnelmallisessa taiteessa.
Schack von Staffeldtin kokoelma "Samlede digte" ilmestyi 1843, sen jälkeen tuli pieni valikoima 1855 ja laajempi, joka kattaa yli puolet hänen runoistaan, ilmestyi 1882. "Samlinger til Schack von Staffeldts levned" ilmestyi vuosina 1846–1851 ja niiden välillä "Rejsedagböger". Suppea valikoima ilmestyi 1902.
Schack von Staffeldtin runo "Indvielsen" sisältyy antologiaan, joka kuuluu Tanskan kulttuurikaanoniin.
Bielskon piirikunta

Bielskon piirikunta () on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 165 960. Piirikuntaan kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Bestwina, Buczkowice, Czechowice-Dziedzice, Jasienica, Jaworze, Kozy, Porąbka, Wilamowice ja Wilkowice.
Vuoden 2019 lopussa Bielskon piirikunnassa arvioitiin olevan 165 960 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 157 327 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä kasvavan 175 200 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,4 prosenttia ja eläkeikäisten 20,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 1 712 lasta.
Pohjoinen koulu

Pohjoinen koulu on Riihimäen Suokylässä sijaitseva alakoulu.
Oppilasmäärien kasvaessa tuolloin vielä Hausjärveen kuuluvalla Riihimäellä 1900-luvun alussa oli koulutiloista jatkuva pula, etenkin asemakylän pohjoispuolella. Lokakuussa 1911 hyväksyi Hausjärven kuntakokous uuden koulun perustamisesityksen. Koululle sopiva tonti löytyi ns. Istuinkiven vierestä, joskin tonttia pidettiin kalliina, koska se maksoi 9 900 markkaa. Rakennusmestari J. Emil Valorinnan suunnittelema Pohjoisen koulun jugendtyylinen rakennus valmistui 1913. Koulu oli kaksikerroksinen: alakerrassa oli luokat ja veistosali ja yläkerrassa opettajien asunnot. Koulun ensimmäinen kerros rakennettiin kivestä ja yläkerros hirrestä. 
Rakennusta laajennettiin 1920-luvun lopulla, kun Rautatien koulu lopetettiin. Tuolloin yläkerrassa sijainneet opettajien asunnot sekä alakerran veistosali muutettiin luokkahuoneiksi ja rakennukseen tehtiin lisäosa, johon tuli voimistelusali ja yläpuolelle uusi veistosali. Koulun tiloja laajennettiin myös 1953 rakentamalla kellarikerrokseen uusi veistosali, luokkahuone sekä ruokasali. Koulu peruskorjattiin vuonna 2005 ja samalla valmistui arkkitehtitoimisto Pääsky &amp; Siitosen suunnittelema merkittävä uudisosa, joka on nivelletty kiinni vanhaan koulurakennukseen. Samana vuonna valmistui koulun viereen myös Istuinkiven liikuntahalli.
Pohjoinen koulu muodostaa arkkitehtonisesti ja historiallisesti arvokkaan kokonaisuuden, joka on arvotettu maakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Vanhempi koulurakennus on suojeltu vuoden 2003 asemakaavassa kaupunkikuvallisesti arvokkaana. Kun Suomessa siirryttiin peruskoulujärjestelmään ehdotettiin, että Pohjoisen koulun nimi vaihdettaisiin Istuinkiven ala-asteeksi. Silloiset kaupunginpäättäjät kuitenkin päättivät pitää vanhan nimen säilyttämisen arvoisena.
Koulun vieressä on myös 1920-luvun laajennuksen yhteydessä hankittu johtajaopettajan asunnoksi hankittu puutalo.
Istuinkivi

Istuinkivi on Riihimäen Suokylässä sijaitseva kallio. Herajokelaisten vanha kirkkotie Hausjärvelle kulki Salpausselän harjua pitkin ja Riihimäen paikeilla polun molemmin puolin oli synkkää korpea. Perimätiedon mukaan nykyisen Istuinkiven sillan luona metsä oli harvempaa ja kalliolla matkamies saattoi istua lepäämään. Siksi paikkaa alettiin kutsua Istuinkiveksi. 
Istuinkiven tuntumaan perustettiin 1913 Pohjoinen koulu. Istuinkivellä oli myös radan ylittävä silta, joka korvattiin uudemmalla sillalla 1980-luvulla. Istuinkiven tuntumaan, Karankadun kulmaan pystytti Viestikilta Ry kuvanveistäjä Heikki Varjan suunnitteleman viestimuistomerkin viestijoukkojen 50. vuosipäivänä 5. maaliskuuta 1968.
What Is Love? (Clean Banditin albumi)

What Is Love? on brittiläisen elektronisen musiikin tuottajatiimi Clean Banditin toinen studioalbumi, jonka julkaisi Atlantic 30. marraskuuta 2018.
National Museum of African American History and Culture

National Museum of African American History and Culture on Yhdysvaltain pääkaupunki Washingtonissa sijaitseva Smithsonian-instituutin ylläpitämä kulttuurihistoriallinen museo, joka esittelee afroamerikkalaista kulttuuria. Rakennuskompleksi avattiin yleisölle 24. syyskuuta 2016. Rakennuksen ovat suunnitelleet David Adjaye ja Philip Freelon.
Breckenridge (Colorado)

Breckenridge on kunta Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 4 540. Breckenridge on Summitin piirikunnan hallintokeskus. 
Breckenridgen pormestarina toimii Eric Mamula.
Väestö.
Kunnan asukkaista 95 prosenttia on valkoisia, 3,082 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 0,6 prosenttia afroamerikkalaisia. 98,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 30,7 vuotta.
San Patricion piirikunta

San Patricion piirikunta () on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 66 730 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Sintonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1836.
Drogowle

Drogowle on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 123 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 43,1 prosenttia oli naispuolisia ja 56,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,7 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 60,2 prosenttia ja eläkeläiset 21,1 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 2,1 prosenttia asuu Drogowlessa.
Smyrna (Georgia)

Smyrna on kaupunki Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 51 271. Kaupunki perustettiin vuonna 1872. Smyrna on Cobbin piirikunnan hallintokeskus.
Bieruńin-Lędzinyn piirikunta

Bieruńin-Lędzinyn piirikunta () on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 59 776. Piirikuntaan kuuluvat kolme kaupunkikuntaa ovat Bieruń, Imielin ja Lędziny ja kaksi muuta kuntaa Bojszowy ja Chełm Śląski.
Vuoden 2019 lopussa Bieruńin-Lędzinyn piirikunnassa arvioitiin olevan 59 776 asukasta, joista 50,8 prosenttia naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 57 695 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 59 137 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,1 prosenttia ja eläkeikäisten 18,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 589 lasta.
Riihimäen lukio

Riihimäen lukio on Riihimäen Suokylässä sijaitseva lukio.
Hausjärven kunta päätti joulukuussa 1904 käyttää viinaverovarat yhteiskoulun perustamiseksi Riihimäelle, joka tuolloin oli vielä osa Hausjärveä. Opetus alkoi 1905 palokunnantalolla, mutta vuonna 1908 koulu muutti Karan kartanon lahjoittamalle tontille valmistuneeseen rakennukseen. Riihimäen yhteiskoulu sai vuonna 1911 lukio-oikeudet ja siitä tuli valtion omistama Riihimäen yhteislyseo vuonna 1931. Lyseosta tuli 1944 poikalyseo, mutta muuttui jälleen yhteislyseoksi 1971. Vuonna 1976 lyseo muuttui Riihimäen kaupungin omistamaksi lukioksi.
Lukion nykyisten rakennusten vanhimman osan on suunnittelut rakennusmestari J. Emil Valorinta. Vuonna 1927 valmistui voimistelusali, joka on sittemmin muutettu auditorioksi. Vain tämä sali selvisi talvisodan pommituksista siinä missä muu koulu tuhoutui tulipalossa, joka aiheutui ilmeisesti jäätyneiden vesiputkien sulattamisesta, vaikka desanttejakin epäiltiin. Lukion uuden osan on suunnittelut arkkitehti Veikko Rauhala ja se valmistui 1963. Lukiota perusparannettiin ja laajennettiin vuonna 2007 arkkitehtien Anneli Hellstenin ja Seppo Markun suunnitelmin. 
Riihimäen lukio tarjoaa kursseja laajin valikoimin ja siellä voi perehtyä tähtitieteeseen tai ryhtyä yrittäjäksi. Lukio tarjoaa myös taito- ja taideaineta, kielten opetusta ja osallistuu kansainvälisiin projekteihin. Lukiossa on myös mahdollisuus opiskella robotiikkaa ja teatteri-ilmaisua. Lukiossa järjestetään myös osa Riihimäen kansalaisopiston tunneista.
Kardítsan arkeologinen museo

Kardítsan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kardítsan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Lounais-Thessaliasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo avattiin vuonna 2010, joskin se vihittiin käyttöön vasta vuonna 2012. Museon perustamishanke sai alkunsa 1980-luvulla, mutta sillä oli pitkään erilaisia vaikeuksia. Museorakennus valmistui vuonna 2001. Sen pinta-ala on noin , josta näyttelytiloja on noin . Rakennuksessa on myös muun muassa toimisto-, säilytys-, koulutus- ja kokoustiloja sekä museokirjasto.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä paleoliittiselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Paleoliittisen kauden löytöjä on muun muassa Plastíraksen tekojärven alle jääneeltä alueelta. Neoliittista kautta edustaa muun muassa ennallistus tuon ajan asumuksesta, ja pronssikautta löydöt seudun useista tholos-haudoista. Klassisen antiikin löytöihin lukeutuu esineitä seudun polis-keskuksista, kuten Argethia (Argithea), Gomfoi, Kierion, Metropolis ja Orthe, sekä panthessalialaisesta Athene Itonian pyhäköstä nykyisestä Filíasta.
Kaválan arkeologinen museo

Kaválan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kaválan kaupungissa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1934. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1963–1964.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Kokoelmiin kuuluu esineitä muinaisen Traakian alueelta, muun muassa Ntikilí Tasin (Dikili Tash) neoliittisen ja helladisen kauden asuinpaikasta, sekä antiikin Abderan, Amfipoliin, Galepsoksen, Neapoliin ja Oisymen kaupungeista. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa ja figuriineja eli pienoispatsaita.
Kíssamoksen arkeologinen museo

Kíssamoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Kíssamoksen kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee saaren länsiosista löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Museo on perustettu vuonna 1936. Se toimii vanhassa nimellä "Dioikitírio" tunnetussa venetsialais-osmaniaikaisessa hallintorakennuksessa kaupungin venetsialaisaikaisen linnoituksen ("Kastélli") alueella. Aiemmin sama rakennus oli myös muiden julkisten toimintojen käytössä. Sen muutostyöt pelkäksi museoksi alkoivat vuonna 2000, ja uusittu museo avattiin vuonna 2006. Museorakennus on kaksikerroksinen.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä esihistorialliselta kaudelta myöhäisantiikkiin. Varhaisimmat merkittävämmät löydöt ovat minolaisia ja peräisin Nopígeian kaivauksista. Antiikin ajalta löytöjä on Länsi-Kreetan tärkeimmistä poliksista eli kaupunkivaltioista Polyrrheniasta ja Falasarnasta, jotka kukoistivat hellenistisellä kaudella 300-luvulta eaa. ensimmäiselle vuosisadalle eaa. Tämän jälkeen pääosa löydöistä on peräisin nykyisen Kíssamoksen paikalla sijainneesta antiikin Kisamoksen kaupungista roomalaiselta kaudelta. Löytöihin lukeutuu muun muassa lattiamosaiikkeja sekä kaupunkäynnistä kertovia amforia ja rahoja. Museo esittelee myös kaupungin tuhonnutta vuoden 365 maanjäristystä.
Komotinín arkeologinen museo

Komotinín arkeologinen museo () on arkeologinen museo Komotinín kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Itä-Makedonian ja Traakian alueelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1962. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1968–1970 ja otettiin käyttöön vuonna 1976. Museorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Áris Konstantinídis.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineistöä neoliittiselta kaudelta bysanttilaiselle kaudelle eli Kreikan keskiajalle saakka. Löydökset ovat peräisin useista arkeologisista kohteista antiikin Traakian alueelta, mukaan lukien neoliittisen ja varhaisen rautakauden asutukset; klassisen kauden kreikkalaiset siirtokunnat, kuten Abdera, Dikaia, Maroneia ja Stryme; sekä roomalaisen kauden asutukset. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, figuriineja, koruja ja rahoja. Merkittävin yksittäinen esine on roomalaisaikainen keisari Septimius Severuksen kultainen rintakuva noin vuodelta 193–211.
Pułaczów

Pułaczów on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 71 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 53,5 prosenttia oli naispuolisia ja 46,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,7 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 49,3 prosenttia ja eläkeläiset 31 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 1,2 prosenttia asuu Pułaczówissa.
Kreetan luonnonhistoriallinen museo

Kreetan luonnonhistoriallinen museo () on luonnontieteellinen museo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee paitsi Kreetan myös muun itäisen Välimeren alueen luonnonhistoriaa.
Museo on perustettu vuonna 1980 ja toimii nykyisessä rakennuksessaan, entisessä sähköyhtiön rakennuksessa, vuodesta 2007. Museo on Kreetan yliopiston alaisuudessa. Museorakennuksen pinta-ala on .
Kokoelmat.
Museo esittelee Kreetan ja laajemman itäisen Välimeren alueen luontoa sekä bio- ja geodiversiteettiä. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa luonnollisen kokoisia malleja luonnonympäristöistä sekä eläinten luurankoja, täytettyjä eläimiä sekä eläinten ennallistuksia, joista osa on sukupuuttoon kuolleita esihistoriallisia eläimiä, kuten dinosauruksia.
Riihimäen kansalaisopisto

Riihimäen kansalaisopisto on Riihimäellä toimiva kansalaisopisto.
Kansalaisopisto aloitti toimintansa 1926 ja sen toimialueena on Riihimäen kaupunki. Toimialueina olivat 1940-luvulla myös Loppi, Hausjärvi ja Janakkala. Kansalaisopisto oli vuoteen 1987 asti kannatusyhdistyksen ylläpitämä ja sittemmin kaupungin omistama. Kansalaisopiston oma, arkkitehti J. Emil Valorinnan suunnittelema uusklassistinen opistotalo valmistui Koivistonmäkeen 1929 ja se on toiseksi vanhin opistotalo Suomessa Helsingin työväenopiston jälkeen. Ennen opistotalon valmistumista kansalaisopisto toimi Eteläisellä kansakoululla. Opistotalo kärsi pahoja vaurioita talvisodan pommituksissa, mutta vauriot korjattiin. Rakennus on suojeltu asemakaavalla rakennustaiteellisesti arvokkaana ja kaupunkikuvan kannalta tärkeänä rakennuksena.
Opistotalossa perustettiin 31. toukokuuta 1935 kotiseutuyhdistys Riihimäki-Seura, jonka varhaisiin saavutuksiin kuuluivat ensimmäinen kotipihakilpailu sekä ensimmäiset messut pari vuotta myöhemmin. Nykyisin Riihimäki-Seura järjestää kaupunkikävelyitä ja kotiseuturetkiä, toimittaa julkaisuja, osallistuu kaupungin kotipihatoimikunnan töihin ja antaa lausuntoja kaupungin erilaisista suunnitelmista.
Kansalaisopiston opistotalon edustalla sijaitsee Itsenäisyydenpuisto, joka tunnettiin alkujaan Opistopuistona.
Kansalaisopiston hallinnon alaisena toimii myös Riihimäen kaupungin kutomo sekä lasten ja nuorten kuvataidekoulu. Kansalaisopiston kursseja järjestetään opistotalon lisäksi myös muualla Riihimäen alueella, kuten lukiolla.
Arnaud Briand

Arnaud Briand (s. 29. huhtikuuta 1970 Sydney, Nova Scotia) on kanadalaissyntyinen ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Ura.
Seuraura.
Briand debytoi Ranskan pääsarjassa kaudella 1989–1990 Bordeaux'n joukkueessa. Debyyttikaudellaan hän pelasi 34 ottelua tehopistein 10+10=20 keräten 37 rangaistusminuuttia. Seuraavalla kaudella Briand keräsi pelaamassaan 28 ottelussa peräti 56 rangaistusminuuttia mutta teki myös 30 tehopistettä. Kaudella 1991–1992 Briand siirtyi Reimsin joukkueeseen, jossa hän pelasi seuraavan yhdeksän kauden ajan. Kaudella 1998–1999 Briand pelasi Reimsin riveissä uransa tehokkaimman kauden pääsarjatasolla, kun hän teki tehopisteet 29+20=49 pelaamassaan 41 ottelussa. Samalla hän myös voitti Reimsin sisäisen pistepörssin kymmenen pisteen erolla Daniel Paradisiin.
Briand siirtyi kaudella 2000–2001 Saksan DEL-liigan Augsburger Pantherin joukkueeseen, jossa hän pelasi 56 ottelua tehopistein 12+16=28 keräten 24 rangaistusminuuttia. Seuraavalla kaudella Briand pelasi Ruotsin Elitserienin Luleå HF:n joukkueessa, jossa hän teki 10 tehopistettä pelaamassaan 43 ottelussa.
Briand palasi Ranskaan kaudella 2002–2003, tällä kertaa Rouenin riveihin. Hänet valittiin joukkueen varakapteeniksi, ja heti seuraavalla kaudella kapteeniksi, jolloin Rouen voitti Ranskan mestaruuden. Heti seuraavalla kaudella Briand saavutti jälleen Ranskan mestaruuden Rouenin varakapteenina. Hän lopetti pääsarjauransa vuonna 2005.
Maajoukkueura.
Briand edusti Ranskaa kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1993, 1994, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000 ja 2004. Vuoden 2000 ja 2004 MM-kilpailuissa hän toimi Ranskan kapteenina. Briand pelasi urallaan yhteensä 42 MM-ottelua tehopistein 12+10=22 keräten 52 rangaistusminuuttia.
Briand kuului Ranskan joukkueeseen Albertvillen talviolympialaisissa 1992, Lillehammerin talviolympialaisissa 1994, Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Albertvillessä 1992 Briand pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 1+1=2 keräten neljä rangaistusminuuttia. Lillehammerissa 1994 hän teki tehopisteet 1+2=3 ja keräsi kuusi rangaistusminuuttia pelaamassaan seitsemässä ottelussa. Naganossa 1998 hän teki yhden maalin ja keräsi neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan neljässä ottelussa. Salt Lake Cityssä 2002 Briand toimi Ranskan kapteenina pelaten kolme ottelua ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja.
Dimapur

Dimapur on Intian Nagalandin osavaltiossa sijaitseva noin 122 000 asukkaan kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Dimapur on väkiluvultaan Nagalandin suurin kaupunki. Historiansa aikana se on toiminut kacharien muinaisena pääkaupunkina. Kaupungissa sijaitsee useita menneisyydestä todistavia raunioita. Rauniot ovat jäänteitä kacharien neljännen kuninkaan Chakradhajin rakennelmista. Kacharit perustivat pääkaupunkinsa Dimapuriin Dhansirijoen varrelle. Kaupungissa sijaitsee myös Koillis-Intian kulttuurin säilyttämiseksi perustettu museo. Intian pääministeri Rajiv Gandhi avasi North East Zone Cultural Centre -museon vuonna 1987.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Dimapurin väkiluku on 122 834 henkeä. Dimapurilaisista 45 prosenttia on kristittyjä. Toiseksi suurin uskonto on hindulaisuus, jota tunnustaa 41 prosenttia. Muslimien osuus väestöstä on 11 prosenttia ja jainalaisten melkein kaksi prosenttia. Kaupungin asukkaista 10 275 eli slummissa.
Kreetan merenkulkumuseo

Kreetan merenkulkumuseo () on museo Chanián kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee Kreetan merenkulun historiaa ja siihen liittyviä löytöjä.
Museo on perustettu vuonna 1973. Se toimii venetsialaisaikaisessa rakennuksessa Chanián satamalahden länsilaidalla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa merenkulkuvälineistöä, laivojen ja veneiden pienoismalleja, maalauksia, valokuvia ja sotamuistoja. Ajallisesti esineistö ulottuu pronssikaudelta nykyaikaan, ja kokoelmat on järjestetty kronologisesti. Antiikin ajalta esitellään muun muassa persialaissotien ja peloponnesolaissodan kuuluisia meritaisteluita. Myöhemmiltä ajoilta esitellään muun muassa Bysantin ja nyky-Kreikan laivastoja. Museossa on myös Chanián kaupungin ja sataman pienoismalli, joka kuvaa venetsialaista aikaa. Osa museosta esittelee toisen maailmansodan aikaista Kreetan taistelua. Museoon liittyy myös minolaisaikaisen laivan kopio, joka on sijoitettu venetsialaisille telakoille.
Kreikan merenkulkumuseo

Kreikan merenkulkumuseo () on museo Pireuksen kaupungissa Ateenan metropolialueella Kreikassa. Se esittelee nimensä mukaisesti Kreikan merenkulun historiaa.
Museo on perustettu vuonna 1949 ja toimii vuodesta 1971 Pireuksen Freattýdan kaupunginosassa lähellä Zéan eli Pasalimánin satamaa. Idea sen perustamisesta laitettiin aluelle jo vuonna 1867. Museo on lajissaan Kreikan suurin. Se ilmoittaa tehtäväkseen Kreikan merenkulkuun liittyvän perinnön tutkimisen, ennallistamisen, säilyttämisen ja dokumentoimisen antiikin ajoilta nykypäiviin. Museorakennuksessa on kymmenen salia ja sen kokonaispinta-ala on noin .
Kokoelmat.
Museo esittelee sekä Kreikan siviili- että sotilasmerenkulun historiaa ja teknistä kehitystä antiikin ajalta, bysanttilaiselta keskiajalta, Kreikan vapaussodan ajalta ja maailmansotien ajalta nykypäiviin saakka. Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa aluksia ja niiden osia sekä pienoismalleja, maalauksia, valokuvia ja karttoja. Museon kirjastossa on suuri määrä merenkulkuun liittyviä teoksia.
Wola Wąkopna

Wola Wąkopna on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 112 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 45,5 prosenttia oli naispuolisia ja 54,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 13,4 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 64,3 prosenttia ja eläkeläiset 22,3 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 1,9 prosenttia asuu Wola Wąkopnassa.
Love hotel

Love hotel ("rabuho", ) on lyhytaikaiseen majoitukseen tarkoitettu hotelli, jossa laskutetaan tuntitaksan tai yöpymisen mukaan. Konsepti ei ole käytössä ainoastaan Japanissa, mutta nykyaikainen termi on peräisin vuonna 1968 Osakassa perustetusta "Hotel Love" -yrityksestä. Konsepti perustuu yksityisyyden tarjoamiseen nuorille pareille, jotka sodan jälkeen vielä usein asuivat perheidensä kanssa. 1980- ja 1990-lukujen talousnousun myötä paikoista tuli statussymboli treffipaikkana.
Kuten tavallisissakin hotelleissa, asiakaspalvelu on toiminnassa keskeinen. Maksu on huonekohtainen eikä henkilömäärän mukaan, kuten tavallisissa hotelleissa. Monet hotellit ovat laajentaneet palvelutarjontaansa koskemaan muun muassa liikematkoja, ja monet tarjoavat täyden huonepalvelun.
Alan arvioidaan tuottavan vuosittain 40 miljardia dollaria Japanissa.