tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niamana

Niamana on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Niamana Sobala sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 50 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 9 600 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).
Niamanan kunta rajoittuu idässä Sanin piirin Diélin, etelässä Diakourounan ja lännessä Blan piirin Yangasson kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on savannia.
Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat bambaroita, soninkeja, miniankoja ja fulbeja.
Seudun läpi kulkee Ségoun ja Moptin välinen maantie RN6. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja maissi. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii neljä julkista alakoulua, viisi kyläkoulua, Niamana Sobalan yläkoulu, 15 lukutaitokeskusta sekä koulutus- ja kehittämiskeskus (CED). Niamana Sobalassa on terveyskeskus, synnytyslaitos ja lääkevarasto. Vesihuolto käsittää perinteisiä ja nykyaikaisia kaivoja, 18 käsikäyttöistä porakaivoa ja yhden aurinkovoimalla toimivan pumpun.
Savota (Järvisaari)

Savota () on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Savotan kylä sijaitsee Metsäpirtin ja Tusina–Hattula -tien välillä Ihalaistenjoesta länteen. Perimätiedon mukaan kylän perusti joskus 1800-luvun alussa Metsäpirtistä tullut Vainonen, jota kutsuttiin Roniukoksi. Vainonen piti tilallaan lampaita, mistä juontui hänen venäläinen lempinimensä zavodtšik, tehtailija. Tämän lempinimen mukaan sanotaan kylän saaneen nimensä. Toisen tarinan mukaan nimi juontuisi siitä, että kylän paikalla oli aiemmin ollut tiilitehdas (ven. zavod), jonka savilouhoksesta muodostunut lammikko, "tiikki", oli myöhemminkin nähtävissä. Kylän venäläinen nimi johtunee siitä, että 1800-luvun alussa Aleksandrovskaja -hovin omistaja Dubjanski nimesi tilansa eri osat lastensa mukaan: Žoržino Georgi-pojan mukaan.. 
Vuonna 1838 Savotassa asui 17 ihmistä, vuonna 1856 siellä oli neljä taloa ja yhdeksän sielua, vuonna 1862 taloja oli seitsemän ja asukkaita 25 (miehiä 9, naisia 16). Kylä oli köyhä, koska maapalstat olivat pieniä ja maa huonoa. Niittyä ei ollut, joten karjaa täytyi ajaa laiduntamaan naapurikylien niityille. 
1920-luvulla kylään perustettiin suomenkielinen koulu, ja sen opettajana toimi Maria Savolainen. Vuonna 1926 kylässä oli 22 taloa ja 98 asukasta, joista 95 inkeriläisiä.
Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Silvander (suku kotoisin Suomesta), Soikkeli (kotoisin Kurkijoesta), Vainonen.
Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää..
Michael Schulte

Michael Schulte (s. 30. huhtikuuta 1990 Eckernförde, Saksa) on saksalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti laulu-uransa laittaen esille cover-versioita Youtube-kanavalleen ja myöhemmin vuonna 2012 sijoittui kolmanneksi "The Voice of Germany" -kilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa "Wide Awake" julkaistiin myöhemmin samana vuonna. Hän edusti Saksaa kappaleella "You Let Me Walk Alone" vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa.
Nuoruus.
Schulte syntyi 30. huhtikuuta 1990 Dollerupissa, pienessä kunnassa lähellä Flensburgia. Hän kävi tanskalaista koulua nimeltä "Duborg-Skolen" ja valmistui vuonna 2009. Myöhemmin hän suoritti siviilipalveluksensa.
Ura.
2012–2017: "The Voice of Germany" ja lukuisat julkaisut.
Schulte aloitti uransa vuonna 2008 laittaen esille cover-versioita kuuluisista kappaleista Youtube-kanavalleen. Youtube-kanavansa kautta hän pystyi allekirjoittaa sopimuksen johtoryhmän kanssa ja aikanaan Weinstein Median kanssa.
Vuonna 2011 Schulte osallistui "The Voice of Germany" -kilpailun ensimmäiselle tuotantokaudelle. Hän koe-esiintyi Adelen kappaleella "Set Fire to the Rain" ja liittyi Rea Garveyn joukkueeseen. Schulte edistyi kilpailussa sijoittuen lopulta kolmanneksi voittajan Ivy Quainoon ja toiseksi tulleen Kim Sandersin jälkeen. Kilpailun jälkeen hän allekirjoitti sopimuksen saksalaisen levy-yhtiön Edel AG:n kanssa. Hänen debyyttialbuminsa "Wide Awake" julkaistiin vuonna 2012.
2017–: Eurovision laulukilpailu 2018.
29. joulukuuta 2017 Schulten ilmoitettiin olevan yksi kuudesta kilpailijasta "Unser Lied für Lissabon" -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Saksan vuoden 2018 euroviisuedustaja ja -kappale) kappaleella "You Let Me Walk Alone". Kappale julkaistiin myöhemmin 20. helmikuuta 2018. Finaalissa 22. helmikuuta Schulte sai täydet pisteet Euroviisuraadilta, kansainväliseltä raadilta ja yleisöääniltä ja näin ollen voitti kilpailun. Hän edusti Saksaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "You Let Me Walk Alone".
Yön kuninkaat

Yön kuninkaat on suomenkielinen kokoelma amerikkalaisen fantasiakirjailija Robert E. Howardin miekka ja magia -tyylisiä novelleja. Markku Sadelehdon toimittama kokoelma ilmestyi vuonna 1992 WSOY:n Fan-sarjassa.
Kirjaan on koottu yhdeksän miekka ja magia -tyylistä tarinaa vuosilta 1928-1932. Novellien päähenkilöitä ovat kuningas Kull (kolme ensimmäistä tarinaa), Bran Mak Morn (”Maan madot”), Turlogh Dubh O'Brien (”Musta mies”) sekä Solomon Kane (kolme viimeistä novellia). Niminovellissa esiintyvät sekä Kull että Bran Mak Morn. Mukana on myös Sadelehdon esipuhe. Howardin tunnetuin hahmo Conan ei ole mukana kokoelmassa.
Vastaanotto.
"Ulkomaisia fantasiakirjailijoita" -hakuteoksessa (2003) Jukka Halme kuvailee "Yön kuninkaita" ”mainioksi kokoelmaksi Howardin muiden [kuin Conan] sankareiden tarinoita”. Yksittäisistä novelleista Halme nostaa esiin ”ajatuksekkaan ja kauniin” Kall-tarinan ”Tuzun Thunen peilit”, ”hallitsemisen saloja” opettavan ”Kirveellä minä hallitsen!”, Kallin ja Bran Mak Mornin yhteisseikkailun ”Yön kuninkaat” sekä ”H. P. Lovecraftin painajaismaisia näkyjä piktihallitsija Branin roomalaisvihaan” yhdistävän ”Maan madot”. ”Punaiset varjot” esittelee Solomon Kanen hahmon ”muutamalla sanalla, mutta kuitenkin vaikuttavasti. (’Men shall die for this!’)”
Kaniegué

Kaniegué (myös "Kagnigué") on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Dioundiou Konkankan sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 70 kilometriä Sanista lounaaseen. Kunnassa on 7 100 ja keskuskylässä 800 asukasta (vuonna 2009).
Kanieguén kunta rajoittuu koillisessa Sanin piirin Kavan, kaakossa Kassorolan, lounaassa Tourakolomban ja luoteessa Diakourounan kuntiin. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi ja riisi. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii viisi julkista alkoulua, kolme kyläkoulua ja seitsemän lukutaitokeskusta. Uusi terveyskeskus ei ole vielä toimintakuntoinen. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja, joista suurin osa on rikki.
Kadotuksen kuilu

Kadotuksen kuilu on suomenkielinen kokoelma amerikkalaisen kioskikirjailija Robert E. Howardin fantasia- ja kauhunovelleja. Markku Sadelehdon toimittama kokoelma ilmestyi vuonna 1993 WSOY:n Fan-sarjassa.
Teos sisältää kymmenen novellia sekä Sadelehdon esipuheen. Mukana on Kullista, Conanista ja Solomon Kanesta kertovia, miekka ja magia -henkisiä tarinoita. ”Pimeyden kansa” ja ”Kadotettujen laakso” ovat itsenäisiä, todelliseen maailmaan sijoittuvia kauhutarinoita. Clontarfin taistelusta kertova ”Harmaan jumalan tuho” sekä Wienin piiritystä kuvaava ”Korppikotkan varjo” ovat tyyliltään realistisempia historiallisia seikkailukertomuksia.
Vastaanotto.
"Ulkomaisia fantasiakirjailijoita" -hakuteoksessa (2003) Jukka Halme kirjoittaa "Kadotuksen kuilun" olevan ”melko epätasainen, mutta silti hyvin kiinnostava leikkaus Howardin eri henkilöhahmoista.”
Enmebaragesi

Enmebaragesi, myös Enmebaragisi tai Me-baragesi (noin 2700 eaa.) oli Kišin kuningas ja ensimmäinen historiallinen henkilö Mesopotamiassa. Hänet tunnetaan omalta aikakaudeltaan säilyneiden ruukunsirpaleiden piirtokirjoituksista ja myös myöhempien aikojen perimätiedosta. Enmebaragesi oli Kišin ensimmäisen dynastian toiseksi viimeisin hallitsija. Erään kirjoituksen mukaan hän "ryösti Elamin maan aseet". Enmebaragesin poika Agga oli dynastian viimeinen kuningas, jonka Gilgameš kukisti "Gilgameš ja Kišin Agga" -eepoksen mukaan.
Kava (Mali)

Kava on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Hèrèmakono sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 50 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 18 400 ja keskuskylässä 5 400 asukasta (vuonna 2009).
Kavan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Karaban, idässä Wakin, etelässä Kassorolan sekä lännessä Kanieguén ja Diakourounan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin ja Sahelin siirtymävyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluu 23 kylää, jotka muodostavat Kampogosson, Tiédianan ja Kimparanan kyläryhmät. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja ja fulbeja.
Keskuskylän kautta kulkee Sanista Koutialaan johtava maantie RN13, josta haarautuu maantie RN14 Yorosson piirin Kouryyn. Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä ja fonio. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii neljä julkista alakoulua, kaksi kyläkoulua, yläkoulu, kaksi koraanikoulua ja kuusi lukutaitokeskusta. Terveyspalvelut käsittävät terveyskeskuksen ja katolisen lähetysaseman sairastuvan. Vesihuoltoon kuuluu kaivoja ja 26 porakaivoa, joista vain kymmenen on toimintakunnossa.
Conan Cimmerialainen

Conan Cimmerialainen on suomenkielinen kokoelma Robert E. Howardin Conan barbaari -novelleja. Kirjan on toimittanut ja kuvittanut Petri Hiltunen ja sen julkaisi Jalava vuonna 1991. Aiemmista Conan-kokoelmista poiketen antologian suomensi Leena Peltonen.
"Conan Cimmerialainen" on Jalavan viidestä Conan-kokoelmasta kolmas ja sen tarinat sijoittuvat kronologisesti sarjan alkuun, kuvaten nuoren Conanin seikkailuja vaeltavana palkkasoturina ja merirosvona. Mukana on viisi novellia ja sekä Conanin kotiseutua kuvaileva runo "Cimmeria". Hiltusen kuvitus käsittää 42 kokosivun mustavalkopiirrosta.
Kokoelma ilmestyi uudelleen vuonna 2001 uudella kansikuvalla ja parannellulla kuvituksella.
Vastaanotto.
"Aikakoneen" arvostelussa Tapani Ronni kehuu kokoelmaa. Kokoelman avaavat runo ”Cimmeria” ja novelli ”Jääjättiläisen tytär” ovat kauniita ja esittelevät päähenkilön ja tämän kotiseudun onnistuneesti. Välityön oloinen ”Varjoja kuutamolla” on heikompi tuotos. Kokoelman parhaat tarinat ovat ”alkuvoimaisen barbaarin ja velttojen kaupunkilaisten välisiä eroja” alleviivaava ”Saalistava varjo” sekä erityisesti nokkela ja humoristinen ”Gwahlurin jalokivet”. Kiitosta saavat myös Hiltusen pikkutarkka kuvitus sekä Peltosen tyylitajuinen suomennos, joka on huomattavasti aiempia Conan-kokoelmia tasokkaampi.
"Ulkomaisia fantasiakirjailijoita" -hakuteoksessa (2003) Jukka Halme kuvailee ”Jääjättiläisen tyttären” alkuasetelmaa ”dramaattisuudessaan varsin pateettiseksi: kaksi sotajoukkoa ovat taistelleet niin hirvittävästi, että elossa on enää kaksi miestä”. ”Saalistava varjo” on Halmeen mukaan koko Conan-sarjan parhaita novelleja, ”jossa Howardin tyypillinen barbarismin ja luonnollisuuden korostaminen modernismin ja kaupunkilaistumisen sijaan on hyvin voimakasta”.
Jesper Nelin

Jesper Nelin (s. 3. lokakuuta 1992 Värnamo) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa Biathlon Östersund -seuraa.
Nelin voitti kultaa osana Ruotsin miesten viestijoukkuetta Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018. Hän hiihti kilpailussa toisen osuuden. Samojen kisojen yhteislähtökilpailussa hän oli yhdeksäs. Hän sai EM-kilpailuissa 2019 hopeaa pikakilpailussa ja sekapariviestissä. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui takaa-ajossa 11:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 Nelin saavutti hopeaa viestissä. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sai viestissä pronssia. Nove Meston MM-kilpailussa 2024 hän saavutti viestissä kultaa. Lenzerheiden MM-kilpailuissa 2025 hän oli yhteislähdössä kymmenes, takaa-ajossa yhdestoista sekä pikakilpailussa ja normaalimatkalla neljästoista.
Nelin kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Östersundin pikakilpailussa joulukuussa 2015 sijoittuen 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Oberhofin yhteislähtökilpailussa kaudella 2019−2020. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Oslon yhteislähdössä maaliskuussa 2024.
Nelin oli usean vuoden ajan avoliitossa ampumahiihtäjä Hanna Öbergin kanssa, mutta he erosivat vuoden 2020 kesällä.
Sarah Kyolaba

Sarah Kyolaba (tunnettiin nimellä ”Suicide Sarah”) (1955 – 11. kesäkuuta 2015) oli Ugandan diktaattorin Idi Aminin viides ja viimeinen puoliso. Sarah tapasi Aminin, kun hän oli 19-vuotias go-go-tanssija. He menivät naimisiin vuonna 1975. Parilla oli kolme lasta. Kyolaba lähti Ugandasta Aminin kanssa vuonna 1979, kun Amin syrjäytettiin. Sarah päätyi Englantiin, missä hän pyöritti ravintolaa ja myöhemmin kampaamoa. Hän kuoli syöpään vuonna 2015.
Varhainen elämä.
Sarah Kyolaba syntyi Ugandassa vuonna 1955.
Elämä Idi Aminin kanssa.
Kyolaba tapasi Idi Aminin ollessaan 19-vuotias go-go-tanssija Ugandan armeijassa jossa hän sai lempinimensä ”Suicide Sarah”.Pari avioitui Kampalassa vuonna 1975 seemoniassa, jossa Jasser Arafat toimi bestmanina. Häät maksoivat miljoona puntaa. Kyolaban sanottiin olevan Aminin "suosikkivaimo".
Kyolaba oli ollut suhteessa miehen kanssa Masakassa kun hän tapasi Aminin. 
25. joulukuuta 1974 Sarah synnytti lapsen jonka Amin ilmoitti televisiossa omakseen, vaikka lapsen todellinen isä katosi pian synnytyksen jälkeen.
Kun Amin joutui lähtemään Ugandasta vuonna 1979, Kyolaba meni hänen kanssaan ensin Libyaan ja sitten Saudi-Arabiaan, jossa he lopulta asettuivat Jeddahiin. Kyolaba erosi Aminista vuonna 1982. Sarah matkusti Saksaan poikansa Faisal Wangitan kanssa, joka oli yksi hänen neljästä lapsesta (kolme Aminin kanssa), jossa hän sai turvapaikan ja työskenteli alusvaatemallina. Hän muutti myöhemmin Lontooseen.
Elämä Lontoossa.
Vuosina 1997–1998 Kyolaba pyöritti Krishna-ravintolaa Upton Roadissa, West Hamissa, Newhamissa, Lontoossa, jossa tarjoiltiinm ruokalajeja kuten haudutettua vuohta, grillattua lihaa salaatilla ja lehmän kaviota kastikkeessa
Ravintola kuitenkin suljettiin marraskuussa 1997, kun terveystarkastajat löysivät keittiöstä torakoita ja hiiriä. Kyolaba vältti vankilasta vetoamalla syyllistyneensä.Snaresbrookin kruununoikeus langetti hänelle kahden vuoden ehdollisen vastuuvapauden myöntämisen, ja hän joutui maksamaan tuhat puntaa syytteeseen liittyviä kustannuksia.
Aminin kuoleman jälkeen Jeddahissa vuonna 2003 Kyolaba kutsui häntä ”todelliseksi afrikkalaiseksi sankariksi” ja ”ihanaksi isäksi” lisäämällä että; ”Hän oli vain tavallinen ihminen, eikä hirviö. Hän oli iloinen henkilö, erittäin viihdyttävä ja ystävällinen”.
3. elokuuta 2007 hänen poikansa Faisal Wangita tuomittiin salaliitosta ja vangittiin viideksi vuodeksi osallistumisesta 18-vuotiaan somalialaisen miehen murhaan. Faisal Wangita karkotettiin Ugandaan rangaistuksensa päättymisen jälkeen.
Kuolema.
Kyolaba kuoli syöpään 11. kesäkuuta 2015 sairaalassa Lontoossa.. Sarah pyöritti tuolloin salonkia Tottenhamissa, Pohjois-Lontoossa ja asui lähellä Palmers Greenissä.
Lapinhilvet

Lapinhilvet ("Arctagrostis") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi nykyisin vain kaksi lajia.
Lapinhilpeä ("Arctagrostis latifolia") tavataan Suomessa Lapissa muutamin paikoin.
Karaba

Karaba on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Karaba Kagoua sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 45 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 8 700 ja keskuskylässä 1 900 asukasta (vuonna 2009).
Karaban kunnan pinta-ala on 969 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Sourountounan, idässä Wakin, etelässä Kavan ja lännessä Diakourounan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa ja laaksoja. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 13 kylää. Asukkaat ovat miniankoja, boboja, fulbeja, moseja, songhaita ja soninkeja.
Karaban kautta kulkee Sanin ja Koutialan välinen maantie RN13. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, maissi, puuvilla, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu, fonio ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja sekä vähäisemmässä määrin hevoset, aasit ja siat. Kaupankäynti suuntautuu Kimparanaan. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii kolme julkista alakoulua, kaksi kyläkoulua, yläkoulu, koraanikoulu ja kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED). Karaba Kagouassa on terveyskeskus ja lääkevarasto. Vesihuollon taso on riittämätön.
Norja talviolympialaisissa 2018

Norja osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 109 urheilijaa, jotka kilpailivat 11 urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 82 ja naisia 27. Jääkiekkoilijoita oli 25 (miesten joukkue), maastohiihtäjiä 20 sekä alppihiihtäjiä ja ampumahiihtäjiä 11. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi ampumahiihtäjä Emil Hegle Svendsen ja päättäjäisissä maastohiihtäjä Marit Bjørgen.
Norja voitti eniten mitaleja olympialaisissa saavuttaen kaikkiaan 39 mitalia, asettaen täten uuden ennätyksen eniten mitaleja voittaneena valtiona talviolympialaisissa. Edellinen ennätys oli 37 mitalia, jonka saavutti Yhdysvallat vuoden 2010 talviolympialaisissa. Norja voitti Saksan kanssa yhtä monta kultamitalia ja täten Norja sekä Saksa asettivat uuden ennätyksen voittamalla eniten kultamitaleja talviolympialaisissa 14 kultamitalilla. Edellisen ennätyksen oli saavuttanut Kanada vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Mark McShane

Mark McShane, kirjailijanimi Marc Lovell (28. marraskuuta 1930 Sydney, Australia – 28. elokuuta 2013 Mallorca, Espanja) oli australialainen mutta Mallorcalla 40 vuotta asunut kirjailija
McShane kirjoitti kaksi romaania vuodessa. Hänen rikosromaaninsa "Seance on a Wet Afternoon" (1961) pohjalta on Bryan Forbes ohjannut elokuvan "Lukittujen ovien takana" (1964). Säveltäjä Stephen Schwartz on säveltänyt sen vuonna 2005 oopperaksi. Japanilainen elokuvaversio "Kôrei " (ohjaus Kiyoshi Kurosawa 2000) on kauhuelokuva. Myös romaanista "The Passing of Evil" on tehty elokuva nimellä "Liian paljon – liian nuorena" ("Grasshopper" 1970). Sen on ohjannut Jerry Paris.
McShane kirjoitti suuren osan teoksistaan salanimellä Marc Lovell. Myös hänen sillä nimellä kirjoittamastaan "Apple Spy in the Sky" on tehty elokuva. Elokuvan "Vakoilijoita kaikki tyynni" ("The Trouble with Spies", 1987) on ohjannut Burt Kennedy.
Kassorola

Kassorola on maalaiskunta Ségoun alueen Sanin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Nianasso sijaitsee Banijoen eteläpuolisella tasangolla 65 kilometriä Sanista etelään. Kunnassa on 16 300 ja keskuskylässä 1 400 asukasta (vuonna 2009).
Kassorolan kunta rajoittuu pohjoisessa Sanin piirin Kanieguén ja Kavan, lännessä Moribalan ja Tourakolomban, etelässä Koutialan piirin Zanfiguén ja Yorosson piirin Kiffosso I:n ja idässä Koumbian kuntiin. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 22 kylää. Asukkaat ovat miniankoja, fulbeja ja boboja.
Keskuskylän kautta kulkee Sanista Koutialaan johtava maantie RN13, josta haarautuu maantie RN14 Yorosson piirin Kouryyn. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, fonio ja pavut. Myytäväksi kasvatetaan puuvillaa ja maapähkinää. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siipikarja sekä vähäisemmässä määrin hevoset, aasit ja siat. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin.
Kunnassa toimii kaksi julkista alakoulua, viisi kyläkoulua, yläkoulu, koraanikoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja kahdeksan lukutaitokeskusta. Nianassossa on terveyskeskus. Vesihuollon tason on riittämätön.
Braunfels

Braunfels on kaupunki Lahn-Dillin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Frankfurt am Mainista luoteeseen.
Maantiede.
Braunfels sijaitsee Hessenin länsiosassa Lahnjoen laaksossa Taunuksen vuoristossa. Sen naapurikuntia ovat muun muassa Leun ja Solms. Braunfelsin kaupunginosat ovat etelästä laskien Altenkirchen, Neukirchen, Philippstein, Bonbaden, Braunfels ja Tiefenbach.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Braunfelsistä on vuodelta 1246. Samaan aikaa perustettiin myös Braunfelsin linna, josta käsin Solmsin suku hallitsi linnan ympärille kasvanutta kylää. Linna rakennettiin alkuaan puolustuslinnaksi Nassaun kreivejä vastaan. Braunfels sai kaupunkioikeudet 1607. Kolmikymmenvuotinen sota oli tuhoisa nälänhätineen ja kulkutauteineen. Vuonna 1679 Braunfelsiä kohtasi suuri tulipalo, jonka jälkeen linnaa ja koko kaupunkia uudistettiin. 1600-luvun lopussa ja 1700-luvulla linnan ympäristöön rakennettiin useita ristikkotaloja. Vuonna 1815 Braunfels liitettiin Preussin kuningaskuntaan. Kaupunki oli osa eksklaavia, johon kuului myös Wetzlar. Aluetta erottivat muusta Preussista Nassaun herttuakunnan ja Hessenin vaaliruhtinaskunnan alueet. Nykyisen Lahn-Dillin piirikunnan pohjoisosa kuului Nassauhin. Vuonna 1871 Braunfelsistä tuli osa Saksan valtakuntaa. 1800-luvulla Braunfelsin elinkeinoelämä kehittyi voimakkaasti ja paikkakunnasta kehkeytyi kylpyläkaupunki. Vuonna 1961 Braunfelsille myönnettiin oikeus käyttää itsestään termiä Luftkurort. 1970-luvulla Braunfelsiin liitettiin useita ympäröiviä maalaiskuntia.
Talous ja liikenne.
Braunfels kuuluu yli sadantuhannen asukkaan Leader-Region Lahn-Dill-Wetzlar -alueeseen, jonka tavoite on edistää jäsenkuntiensa taloudellista, sosiaalista, kulttuurista ja ekologista kehitystä. Braunfelsin rautatieasema on lakkautettu. Lähin rautatieasema on Bahnhof Leun/Braunfels, joka sijaitsee Leunissa. Maantieliikenteen tärkein yhteys on Bundesstraße 49.
Ystävyyskaupungit.
Braunfelsin ystävyyskaupunkeja on muun muassa Texasin New Braunfels.
New Braunfels

New Braunfels on kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa noin 50 kilometriä San Antoniosta koilliseen. Se on Comal Countyn hallintokeskus.
Maantiede.
New Braunfels sijaitsee San Antonion metropolialueen koillisosassa; metropolialuetta kutsutaan myös nimellä San Antonio–New Braunfels. Nopeasti kasvavan alueen väkiluku on yli 2,5 miljoonaa, ja se on osa Texas Triangle -suuraluetta, jonka väkiluku oli vuonna 2010 noin 18 miljoonaa. New Braunfels sijaitsee pääosin Comal Countyssa, mutta sen eteläiset osat ovat Guadalupe Countyn alueella.
Historia.
Saksalainen Solms-Braunfelsin prinssi Karl perusti New Braunfelsin Guadalupe-joen varrelle 21. maaliskuuta 1845. Nykyisen Hessenin alueella keskisessä Saksassa on sekä Braunfels- että Solms-nimiset pienehköt kaupungit. Texasiin muutti runsaasti saksalaisia siirtolaisia Guadalupe-jokea myöten. Prinssi Karl palasi Saksaan, ja uudisasutuksen johtoon astui John O. Meusebach, joka oli kotoisin Dillenburgista läheltä Solms-Braunfelsin suvun läänityksiä. New Braunfelsin talouselämä alkoi kukoistaa, ja siitä tuli paikallinen keskus. Vuonna 1850 se oli Texasin neljänneksi suurin kaupunki. Myöhemmin 1800-luvulla New Braunfelsiä ja sen teollisuutta siivitti rautatieyhteyksien rakentaminen. Sittemmin 1930-luvun suuri lama runteli kaupungin talouselämää, eritoten sen tekstiiliteollisuutta. Uusi nousu alkoi toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Vuonna 1952 kaupungin väkiluku oli noin 12 000. Matkailun merkitys kasvoi ja Interstate 35:n rakentaminen paransi New Braunfelsin saavutettavuutta. Kaupungin teollisuus pysyi niin ikään elinvoimaisena. Vuonna 2000 New Braunfelsin väkiluku oli noin 36 500 ja suuri osa heistä latinalaisperäisiä.
Talous ja liikenne.
Matkailu, koulutus ja jakelu ovat New Braunfelsin merkittäviä työllistäjiä. Kaupungissa on muun muassa Schlitterbahn Waterpark eli vesipuisto ja Walmartin jakelukeskus. Keskeinen liikenneväylä on Interstate 35. New Braunfelsin lentokenttä sijaitsee kaupungin liikekeskustan itäpuolella, kentän nimi on New Braunfels Regional Airport; sen ICAO-lyhenne on KBAZ.
Tero Intala

Tero Intala (s. 30. tammikuuta 1992) on suomalainen futsalpelaaja. Intala edustaa kaudella 2019–2020 Futsal-liigassa pelaavaa Kampuksen Dynamoa ja Suomen maajoukkuetta. Intala siirtyi ensimmäistä kertaa Dynamon riveihin kaudeksi 2017–2018 ja oli mukana voittamassa Futsal-liigan mestaruutta molempina Kampuksen Dynamossa pelaaminaan kausina. Toisen mestaruuskauden jälkeen Intala siirtyi vuodeksi Akaa Futsaliin, mutta palasi koronapandemian keskeyttämän kauden jälkeen takaisin Kampuksen Dynamoon. Ennen siirtymistään Jyväskylään Intala edusti pitkään kasvattajaseuraansa tamperelaista PP-70, ja oli mukana nostamassa seuraa aina futsalin vitosdivarista aina liigajoukkueeksi.
Intala debytoi maajoukkueessa syksyllä 2019 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Intala on pelannut myös jalkapalloa muun muassa Tampere Unitedissa, Tampereen Pallo-Veikoissa ja PP-70:ssä. Jalkapallossa Intala on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Romain Saïss

Romain Ghanem Paul Saïss (s. 26. maaliskuuta 1990 Bourg-de-Péage, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Beşiktaşia.
Seurajoukkueura.
Saïss aloitti ammattilaisuransa Ranskassa ja pelasi kausina 2011–2013 Clermontissa ja kausina 2013–2015 Le Havressa Ligue 2:ssa sekä kaudella 2015–2016 Angersissa Ligue 1:ssä, jossa hän pelasi 35 ottelua ja teki kaksi maalia. Elokuussa 2016 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Wolverhampton Wanderersiin, joka keväällä 2018 nousi Valioliigaan. Kaudella 2018–2019 Saïss pelasi Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 33 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaudella 2019–2020 karsintavaiheessa kuusi ja varsinaisessa liigassa kahdeksan ottelua sekä teki alkulohko-ottelussa Slovan Bratislavaa vastaan maalin. Kaudella 2020–2021 Saïss pelasi Valioliigassa 27 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 31 valioliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuoden 2020 alusta lähtien hän oli kaikissa pelaamissaan valioliigaotteluissa avauskokoonpanossa. Englannin eri cupkilpailuissa hän teki vain yhden maalin, elokuussa 2021 liigacupin toisen kierroksen ottelussa Nottingham Forestia vastaan.
Saïss siirtyi kesällä 2022 turkkilaisseura Beşiktaşiin. Hän on pelannut marraskuun 2022 loppuun mennessä Turkin Superliigassa 11 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa.
Maajoukkueura.
Saïss pelasi Marokon maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2012 Togoa vastaan. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017, 2019 ja 2022 ja teki ensin mainitussa maalin Togoa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi Marokon kolmesta ottelusta alusta loppuun. MM-kilpailuissa 2022 Marokko selviytyi kaikkien aikojen ensimmäisenä afrikkalaismaana MM-kilpailujen välieriin ja Saïss pelasi kuusi ottelua avauskokoonpanossa. Hän joutui loukkaantumisen vuoksi jättämään kesken sekä puoliväli- että välieräottelun eikä pelannut enää pronssiottelussa. Hän teki maalin toisessa alkulohko-ottelussa Belgiaa vastaan. Jouluun 2022 mennessä hän on pelannut 72 maaottelua, joissa 69 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hän on toiminut maajoukkueen kapteenina vuodesta 2020 lähtien.
Purukumiautomaatti

Purukumiautomaatti on purukumien myyntiin tarkoitettu myyntiautomaatti. Tunnetuimmissa muodoissaan laitteista myydään pallomaisia karamellipäällysteisiä purukumeja. Ensimmäiset laitteet tulivat käyttöön Yhdysvalloissa vuonna 1907. Suomessa laitteita on löytynyt esimerkiksi huoltoasemien tai ostoskeskusten tuulikaapeista, vaikkakin niiden suosio on sittemmin vähentynyt.
Historia.
Ensimmäiset puru­kumi­automaatit otettiin käyttöön vuonna 1888 New Yorkin kaupungin korotetun rautatien asemilla. Ensimmäiset puru­kumi­automaatit myivät kuitenkin tavallista purukumia myöhemmille laitteille tyypillisten pallomaisten karamellikuoristen purukumien sijaan. Jälkimmäiset tulivat markkinoille vuonna 1907 Thomas Adams Gum Companyn valmistamana. Muita niin sanottujen perinteisten koneiden valmistajia oli vuodesta 1915 myyty Digesto ja 1920-luvulla saapunut Norris Manufacturing Companyn valmistama Master Fantail. Vuodesta 1934 laitteita valmisti myös Ford Gum and Machine Company. 
Suomeen puru­kumi­automaatit saapuivat 1950-luvulla, ja niitä asennettiin esimerkiksi huoltoasemien ja ostoskeskusten tuulikaappeihin. Suomessa laitteiden suosio on kuitenkin sittemmin selvästi laskenut.
Piirteet.
Perinteikkäissä puru­kumi­automaateissa on tyypillisesti lasinen kupu ja kromattu runko. Rungossa on aukko kolikoille, vääntövipu, aukko laitteen sisältä putoavalle purukumille sekä mahdollisesti mainoksia asiakkaiden houkuttelemiseksi.
Gabriel Martinelli

Gabriel Teodoro Martinelli Silva (s. 18. kesäkuuta 2001 Guarulhos) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia.
Martinelli siirtyi kotimaansa Ituanosta englantilaisseura Arsenaliin kesällä 2019. Hän pelasi ensimmäisen kerran Valioliigassa elokuussa 2019, kun hän pääsi ottelussa Newcastle Unitedia vastaan vaihdosta kentälle loppuminuuteiksi. Seuraavat Valioliigan ottelunsa hän pelasi lokakuussa. Ensimmäisessä liigacupin ottelussaan syyskuussa Nottingham Forestia vastaan hän teki kaksi maalia kuten myös toisessa ottelussaan lokakuussa Liverpoolia vastaan. Ensimmäisessä Eurooppa-liigan ottelussaan lokakuussa Standard Liègeä vastaan hän teki kaksi maalia ja toisessa Vitóriaa vastaan yhden maalin. Valioliigassa hän teki ensimmäiset maalinsa joulukuussa 2019 West Ham Unitedia sekä tammikuussa 2020 Sheffield Unitedia ja Chelseaa vastaan. Hän pelasi kolme ottelua Arsenalin tiellä FA Cupin mestaruuteen, muttei viimeisiä otteluita kärsittyään polvivammasta, joka vei häneltä osan seuraavastakin kaudesta. Hän pelasi kaudella 2020–2021 kaikkiaan 14 valioliigaottelua, ja teki kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua. Kaudella 2021–2022 hän teki 29 valioliigaottelussa kuusi maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 36 valioliigaottelua, joissa teki 15 ja syötti viisi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 35 valioliigaottelussa kuusi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki kaksi maalia. Hän voitti FA Community Shieldin. Kaudella 2024–2025 hän pelasi Valioliigassa 33 ottelua, ja teki niissä kahdeksan maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Mestarien liigan 13 ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia.
Martinelli tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle Brasilian voittaessa olympiakultaa vuonna 2021 järjestetyissä Tokion kisoissa. Ensimmäisen ottelunsa Brasilian A-maajoukkueessa hän pelasi MM-karsintaottelussa Chileä vastaan maaliskuussa 2022. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi kokonaan Kamerun-ottelun ja tuli vaihdosta kentälle Serbiaa ja Etelä-Koreaa vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Kolumbiaa vastaan marraskuussa 2023. Juhannukseen 2025 mennessä hän on pelannut 18 A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa viisi ottelua. Hän on tehnyt kaksi maalia.
Urasoe

Urasoe () on Japanin kaupunki Okinawan saarella Okinawan prefektuurissa. Se sijaitsee Okinawan eteläosassa Itä-Kiinan meren rannikolla aivan prefektuurin pääkaupungin Nahan pohjoispuolella ja liittyy kiinteästi Nahan suurkaupunkialueeseen. Kaupungin rannikon edustalla kasvaa koralliriuttoja. Urasoessa on 114 963 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 19,48 neliökilometriä.
Keskiajalla Kamakura- ja Muromachi-kausilla Urasoe kukoisti okinawalaisen Chūzanin kuningaskunnan pääkaupunkina. Urasoen linnasta käsin hallitsivat muun muassa kuninkaat Shunten, Eiso ja Satto. 1400-luvun alussa Shō Hashi yhdisti Okinawan kolme kuningaskuntaa, ja pääkaupunki siirrettiin Shuriin. Sen jälkeen paikkakunta taantui maanviljelystä eläväksi kyläksi. Toisessa maailmansodassa Urasoessa käytiin Okinawan taistelun kovimmat yhteenotot, joissa puolet alueen asukkaista sai surmansa ja kylä tuhoutui maan tasalle. Sodan jälkeen paikkakunnan asukasluku on kasvanut voimakkaasti Nahan läheisyyden ansiosta ja Okinawan pohjoisosiin johtavan tien varrelle on syntynyt liiketoimintaa ja teollisuutta. Kaupunkioikeudet Urasoelle myönnettiin vuonna 1970.
Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Urasoen linnan raunio ja Ryūkyū-kuningaskunnan kuninkaallinen mausoleumi Urasoe yōdore. Kaupungissa toimivat myös muun muassa Okinawan kansallisteatteri ja Urasoen taidemuseo. Yhdysvaltain merijalkaväen tukikohta Camp Kinser käsittää suurehkon osan kaupungin pinta-alasta. Urasoea palvelee Okinawan monorail.
FA Amateur Cup

Football Association Amateur Cup eli FA Amateur Cup oli Englannin jalkapalloliiton vuosina 1893–1974 järjestämä vuosittainen jalkapallokilpailu amatöörijoukkueille.
Turnaus syntyi, kun ammattilaisuus alkoi saada jalansijaa Englannissa eivätkä amatöörijoukkueet enää pärjänneet FA Cupissa. Sheffield FC ehdotti uutta cup-kilpailua pelkästään amatöörijoukkueille. Aluksi liitto kieltäytyi, mutta 1890-luvun alussa se kääntyi lopulta ehdotuksen puolelle. Ensimmäisen kerran FA Amateur Cup pelattiin kaudella 1893–1894. Kilpailu lakkautettiin 1974, kun jalkapalloliitto päätti lopettaa ammattilais- ja amatööripelaajien virallisen erottelun. Tilalle syntyi alempien sarjatason joukkueille suunnattu FA Vase.
FA Amateur Cupin menestynein seura on Bishop Auckland 10 mestaruudellaan.
Laidunmaa

Laidunmaa on suomalaisen kuvanveistäjä Hanna Vihriälän suunnittelema kolmiosainen taideteos Helsingin Malminkartanossa. Teos on paljastettu joulukuussa 2011.
Malminkartano oli Helsingin maalaiskunnan Kaarelan kylän suurin talo 1600-luvulla, myöhemmin läänitys ja kruunun säteritila. 1700-luvulla siitä tuli ratsuväen upseerin puustelli ja 1800-luvulla päärakennuksesta tuli valtion vuokratalo. 1900-luvulla tila muutettiin vankityövoimalla Helsingin yliopiston maatalous-metsätietellisen tiedekunnan koe- ja opetustilaksi. Yliopisto hallitsi vuodesta 1942 lähtien tilaa, jonka toiminta loppui vuonna 1979. Kaarelan kylä liitettiin vuoden 1946 alussa toteutetussa suuressa alueliitoksessa Helsinkiin. Malminkartanon maisemaan ovat pitkään kuuluneet pellot, lehmät ja laitumet. Vihriälän taideteos "Laidunmaa" palauttaa näiden jo hävinneiden elementtien muiston nyky-Malminkartanoon.
Teos.
Teoksen ensimmäinen osa on Puustellinaukiolla. Se on halkaistu kivi, joka on kätkenyt sisäänsä lehmän muodon. Teoksen toinen osa on Puustellipolun varrella olevan kerrostalon porrastornien seinissä olevat pronssiset perhosen varjokuvat. Puustellinpolku johtaa Malminkartanonaukiolle, jossa on teoksen kolmas osa, pronssinen veistos, joka kuvaa kiviaidan heittämää varjoa.
Yhteispohjoismainen kirjastoauto

Yhteispohjoismainen kirjastoauto (, ) on Norjan, Ruotsin ja Suomen rajakuntien alueilla kulkeva yhteinen kirjastoauto. 
Enontekiön ja lähikuntien alueella yhteispohjoismaisen kirjastoauton toiminta alkoi 30. kesäkuuta 1979. Auto kiertää Enontekiön, Koutokeinon, Muonion ja Pajalan kunnissa. Auto tarjoaa asiakkailleen aineistoa suomeksi, norjaksi, ruotsiksi ja saameksi. Jonkin verran aineistoa on myös englanniksi ja meänkielellä.
Yhteispohjoismainen kirjastoauto on kerännyt huomiota myös Lapin ulkopuolella. Esimerkiksi uutiskanava Al Jazeera on esitellyt yhteispohjoismaisen kirjastoauton toimintaa esittämällä suomalaisen Saila Huuskon kuvaaman lyhytelokuvan eläkeikäisen Oulan kuljettamasta kirjastoautosta ja Oulan seuraajasta Karista. Suomenkielinen, 25 minuutin mittainen dokumenttielokuva on tekstitetty englanniksi.
Suomessa toimii toinenkin kirjastoauto, joka ylittää valtioiden rajoja, sillä Utsjoen kunta tekee kirjastoautoyhteistyötä norjalaisten Tenon ja Uuniemen kuntien kanssa. Aiemmin Utsjoella oli yhteinen kirjastoauto Kaarasjoen ja Porsangin kuntien kanssa. Syksyllä 2019 uutisoitiin kuitenkin tämän kirjastoauton toiminnan loppumisesta saman vuoden joulukuussa, sillä Norjan saamelaiskäräjät oli vähentänyt osuuttaan kirjastoauton kustannuksista eivätkä väestöpohjaltaan pienet norjalaiskunnat pystyneet tätä kompensoimaan.
Ar Ram

Ar Ram on kaupunki Palestiinan Länsirannalla Jerusalemin pohjoispuolella. Sen asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 16 026.
Maantiede.
Ar Ram sijaitsee Jerusalemin kuvernoraatissa noin 8 kilometriä Jerusalemin kaupungista pohjoiseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Jaba' idässä, Kafr 'Aqab ja Qalandiyan pakolaisleiri pohjoisessa, Bir Nabala lännessä ja Beit Hanina etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 718 metriä.
Keskimääräinen vuotuinen sadanta Ar Ramin seudulla on noin 464 mm ja vuoden keskimääräinen lämpötila 16°C.
Historia.
Jotkin nykytutkijat ovat yhdistäneet nykyisen Ar Ramin raamatulliseen paikannimeen "Rama". Joosuan kirjassa sen mainitaan kuuluvan Benjaminin heimolle. Sama kaupunki mainitaan myös muissa yhteyksissä. Esimerkiksi jeremian kirjassa se liitetään Raakelin hautapaikkaan. Raamatussa esiintyy myös muita Rama-nimisiä kaupunkeja. Nimi Rama viittaa korkeaan paikkaan.
Roomalaiset tunsivat paikan nimellä "Ar Ramah" ja nykyinen kaupunki on mahdollisesti saanut alkunsa heidän valtakaudellaan. Arabien vallattua alueen paikannimi vääntyi muotoon "Aram". Ristiretkeläiset tunsivat paikan sen arabinimellä. Ristiretkien aikana kylä oli läänitetty Pyhän haudan kirkolle.
Talous.
Vuonna 2011 Ar Raman työssäkäyvistä 59 % oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla. 23 % oli työllistynyt kaupanalalla, 6 &amp; palvelualalla, 6 % hallinnossa tai yksityissektorilla ja 6 % teollisuudessa. Samana vuonna kaupungin työttömyysaste oli 15 %.
Väestö.
Ar Raman asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2018 16 026.
Regina Launivuo

Regina Launivuo (o.s. Chevakova, s. 1983 Leningrad) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hän muutti perheensä kanssa Suomeen inkerinsuomalaisena paluumuuttajana vuonna 1991.
Launivuo opiskeli näyttelijäksi Pietarin teatteritaiteen akatemiassa. Sittemmin hän on työskennellyt näyttelijänä Vaasan kaupunginteatterissa ja Kouvolan Teatterissa. Syksyllä 2019 hän sai paikan Joensuun kaupunginteatterista Launivuo työskenteli aktiivisesti freelancerina Helsingissä vuosina 2008–2019 ja oli mukana muun muassa HIT-Helsingin ja teatteri VR:n tuotannoissa. Syksyllä 2017 Veera Tyhtilän kirjoittama ja Tanya Weinsteinin ohjaama monologinäytelmä "KOLME" sai ensi-iltansa Valtimonteatterissa. Launivuo esitti osaansa sekä suomeksi että venäjäksi Valtimonteatterissa, kulttuurikeskus Caisassa, monologikilpailussa Oulussa, Joensuun Kaupunginteatterissa, Irkutskissa ja Pietarissa.
Rooleista voisi mainita Joensuun kaupunginteatterin My fair ladyn Elizan, josta Launivuo sai loistavat arvostelut. Syksyllä 2025 Joensuun kaupunginteatterissa saa ensi-iltansa Pedro Almosovarin hittielokuvaan perustuva musikaali Naisia hermoromahduksen partaalla, jossa Regina Launivuo tekee pääroolin.
Launivuo osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun kausilla 2. ja 8. Ensimmäisellä kerralla Launivuo pääsi Michael Monroen tiimissä livelähetyksiin asti. Toisella kertaa hän lauloi Toni Wirtasen tiimissä ja tippui ohjelman knockout-vaiheessa.
Launivuo on näytellyt sarjoissa Ivalo ja Downshiftaajat ja elokuvassa Free Skate.
Vuosina 2007–2014 Launivuo oli sanoittaja ja solisti yhtyeessä Gina. Gina-bändi julkaisi LP:n nimeltä "Nasty Ho" ja pitkäsoiton "Hush".
Launivuo julkaisi vuonna 2022 singlet ”Katkaistu”, ”Saalistaja” sekä Näyttämö. Vuonna 2023 ilmestyi Reginan iloiset laulut EP. 2023 joulukuussa ilmestyi single Kaikki mitä tahdon jouluks oot sä (ja maailmanrauhaa). 2024 ilmestyi single Madonna. 
Vuonna 2024 Regina Launivuo teki 33 keikkaa joista tärkein keikka oli Ilosaarirockin Lounge teltassa. Loppukesästä 2024 Launivuon bändi hajosi ja hän kasasi uuden bändin joka tällä hetkellä valmistautuu uuden EP:n äänityksiin. EP Kiitos perhosista julkaistiin syksyllä 2025&lt;/ref&gt;Kiitos perhosista EP&lt;/ref&gt;
Launivuolla on kaksi lasta. Launivuon pikkusisko Ilona Chevakova on näyttelijä.
Jekaterina Metškina

 
Jekaterina Ivanovna Metškina (; 29. marraskuuta 1934 – 6. toukokuuta 2022 Kirovsk, Venäjä) oli Venäjällä asuva saamelainen opettaja, kirjoittaja ja kääntäjä. Hän toimi pitkään kiltinänsaamen aseman vahvistamiseksi Venäjällä ja osallistui kielen sanaston kehitykseen sekä sanakirjan laatimiseen. Hän kirjoitti ja käänsi kirjoja sekä kehitti oppimateriaalia saamen opetukseen. Hänen työnsä on tutustuttanut monia Murmanskin alueen asukkaita kiltinänsaamelaisten elämään ja kulttuuriin. 
Metškina valmistui opettajaksi A. I. Herzenin pedagogisesta yliopistosta Leningradissa. Opiskeluvuosinaan hän opiskeli saamen kieltä filosofian tohtori G. M. Kertin ohjauksessa. Myöhemmin Metškina opetti biologiaa ja kemiaa Murmanskin alueen Kirovskissa.
Vuodesta 1980 Metškina kuului tuolloin perustettuun saamenkielisten opetusohjelmien ja -materiaalien kirjoittajaryhmään Murmanskin alueella. Hän laati aktiivisesti aineistoa koulun luokka-asteille 1–3. Hän oli yksi ensimmäisen saami–venäjä-sanakirjan kirjoittajista, yksi useiden saamenkielisten alakoulun oppikirjojen sekä saamenkielisen neulekäsityöoppaan ja -kirjan kirjoittaja. 
Metškina keräsi useiden vuosien aikana saamelaisia sanontoja, ja näitä on sisällytetty vuonna 2010 valmistuneeseen teokseen. Hän käänsi tarinoita ja runoja lapsille venäjästä saameksi. Hän osallistui aktiivisesti kiltinänsaamen kehittämiseen.
Tunnustukset.
Metškinalle myönnettiin vuonna 2018 pohjoismainen Gollegiella-kielipalkinto työstään kiltinänsaamen hyväksi. Saman 1980-luvun alussa käynnistyneen kirjoittajaryhmän jäsenistä Gollegiella-tunnustuksen saivat jo vuonna 2012 Aleksandra Antonova ja Nina Afanasjeva. Ryhmään kuului lisäksi taustaltaan moldovalainen Rimma Kurutš (1938–2019).
Sisko Salava

Sisko Inkeri Salava (26. tammikuuta 1920 Turku – 16. lokakuuta 2014 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja teatterikriitikko. 
Henkilöhistoria.
Sisko Salavan vanhemmat olivat Johan Adolf Salava (entinen Sahlberg) ja Alma Matilda Lepistö. Salava tuli ylioppilaaksi 1940. Hän työskenteli "Pohjanmaan Kansa" -lehden toimittajaharjoittelijana 1946–1947 ja "Kansan Lehden" toimittajana 1947–1966. Lehden teatteriarvostelijana Salava toimi 1949–1966, Tampereen työväen teatterin tiedotussihteeri hän oli 1966–1969. Vuonna 1969 Salava siirtyi toimittajaksi "Tamperelaiseen", jossa hän jatkoi myös teatterikriitikkona ja piti Siskon Agentti -palstaa. Lehden palveluksesta Salava jäi eläkkeelle 1985.
Valamir

Valamir (k. 468 tai 469) oli Pannonian ostrogoottien kuningas. Valamir oli kuningas Vandalariuksen poika, ja häntä pidettiin kaikkien Pannonian ostrogoottien kuninkaana. Hän jakoi kuninkuuden veljiensä Theodemirin ja Vidimirin kanssa. Valamir hallitsi valtakunnan itäisiä osia. 
Veljekset seurasivat hunneja Galliaan vuonna 451, ja Valamir komensi ostrogoottien joukko-osastoa Katalaunien kenttäin taistelussa. Vuonna 456 Valamir torjui hunnien hyökkäyksen ja pakotti nämä vetäytymään Dniepr-joelle. Vuonna 467 tai 468 hän onnistui torjumaan uuden hunnien iskun lähellä nykyistä Belgradia. Valamir kuoli kuitenkin seuraavana vuonna hunnien seuraavassa hyökkäyksessä.
Jorma Sallamo

Jorma Jalmari Sallamo (24. syyskuuta 1928 Lahti – 27. maaliskuuta 1989 Oulu) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai konsulin arvonimen. 
Henkilöhistoria.
Jorma Sallamon vanhemmat olivat johtaja Jalmari Sallamo ja Hanna Johansson ja toinen puoliso vuodesta 1962 toimittaja Irmeli Nykänen. Sallamo tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta 1950 ja opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Hän toimi Kiinteistöliiton järjestösihteerinä 1955–1964, Suomen kiinteistötyönantajien liiton apulaisasiamiehenä 1958–1964 ja Talokeskuksen osastopäällikkönä 1958–1962 ja apulaisjohtajana 1962–1964. Pohjois-Suomen Messujen ja Oulun kauppakamarin toimitusjohtaja Sallamo oli vuodesta 1964 aina vuoteen 1989 saakka. Sallamo oli myös "Suomen kiinteistölehden" toimittaja 1956–1964. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Konsulin arvonimen Sallamo sai vuonna 1981.
Salava (sukunimi)

Salava on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Siiri Magga-Miettunen

Siiri Magga-Miettunen (s. 1941 Inari) on Kemissä asuva saamelainen kirjailija ja opettaja. Hän kirjoittaa suomeksi ja pohjoissaameksi.
Magga-Miettunen on toiminut luokanopettajana ja Tornion kansalaisopistossa pohjoissaamen kielen opettajana. Eläkkeelle jäätyään hän on vieraillut esiintymässä muun muassa kirjastoissa, kouluissa ja tapahtumissa. Kaiken tekemisen pohjana on saamelaisuus.
Kahdessa muistelmakirjassaan "Siirin kirja" ja "Siirin elämä" Magga-Miettunen kertoo ensin lapsuudestaan ja nuoruudestaan ja toisessa elämästään aikuisiällä nykypäivään asti. Yksi hänen kertomuksensa sisältyy Tšekissä ilmestyneeseen suomalaisten kirjailijoiden tekstejä sisältävään antologiaan "Za letních nocí se tu nespí lehce".
Korissía

Korissía () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Pikkukolibri

Pikkukolibri ("Atthis ellioti") on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Väli-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkukolibri on hyvin pienikokoinen lintu ja kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Pikkukolibrikoiras on selästään ja päästään vihreä. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Kurkussa ja rinnassa on laaja kiiltävän magentanvärinen kaulus. Vatsa on väritykseltään valkoinen ja kyljet ja yläperä ovat kellertävän ruskeat. Pikkukolibrinaaras on päästään ja selästään vihreä ja kurkku on pilkullinen, kyljet ja yläperä ovat kellertävän ruskeat. Pikkukolibrin nokka on lyhyt ja suora.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkukolibria tavataan Meksikosta, Guatemalasta, El Salvadorista ja Hondurasista. Sen elinympäristöä ovat kosteahkot metsät, mänty- ja tammimetsät sekä metsien reunamaiden pensaikot. Laji syö kukkien mettä ja hyönteisiä.
Petäjäsaaret (Padasjoki)

Petäjäsaaret on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Padasjoella.
Maantietoa.
Saaret sijaitsevat Hinttolansaaren saariryhmän eteläpuolella Hinttolanselän pohjoislaidalla. Saaria on kartan mukaan kaksi: pääsaari ja sen pohjoispuolella sijaitseva pikkusaari. Pääsaari, joka vanhoissa kartoissa kutsutaan yksikkömuodossa ”Petäjäsaareksi”, on 650 metriä pitkä, 390 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13,8 hehtaaria . Pikkusaari on 150 metriä pitkä ja sen pinta-ala on noin 0,7 hehtaaria. Koillispuolella 250 metrin päässä sijaitsee Haapasaari ja saarien välissä on kaksi pikkuluotoa. Haapasaari kuuluu Päijänteen kansallispuistoon ja siinä on rantautumispaikka ja nuotiopaikka. Pääsaaren keskellä on kallioinen mäki, joka kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteestä. Pikkusaari on vain muutaman metrin korkuinen. Pääsaaressa on yksi vapaa-ajan asunto.
Luontoarvoja.
Ainakin pääsaari on moreenisaari, ja se on ympäryssaarien tapaan maisemallisesti merkittäviä.
Historiaa.
Vuoden 1920 taloudellisessa kartassa saaret on merkitty autioksi. Pääsaaren keskiosa on suota ja loput saaresta on kangasmetsää. Vuoden 1947 talouskartassa tilanne on säilynyt samana.
Vuoden 1965 peruskartassa on pääsaaren karttanimi edelleen ”Petäjäsaari”, mutta pikkusaarella ei ole nimeä. Saaret ovat edelleen autiot, mutta ennen seuraavaa vuoden 1985 karttaa on pääsaareen rakennettu vapaa-ajan asunto. Saariryhmää kutsutaan tästä lähtien nimellä ”Petäjäsaaret”.
Tommi Aalto

Tommi Aalto (s. 1958) on suomalainen alttoviulisti.
Ura.
Aalto opiskeli aluksi viulunsoittoa Tuomas Haapasen johdolla, mutta siirtyi 15-vuotiaana alttoviulun pariin ja sai siinä opetusta Veikko Kososelta. Hän jatkoi opintojaan Kölnin musiikki- ja tanssiyliopistossa Rainer Moogin johdolla ja sai sieltä diplomin kolmevuotisten opintojen päätteeksi. Aalto piti debyyttikonserttinsa vuonna 1990. Hän on Radion sinfoniaorkesterin alttoviulisti. Aiemmin hän on soittanut Turun kaupunginorkesterissa ja Suomen Kansallisoopperan orkesterissa sekä kamarimuusikkona muun muassa Suomalaisessa kamariorkesterissa ja Jean Sibelius -kvartetissa.
Aalto levytti Hannu Linnun johtaman Radion sinfoniaorkesterin kanssa Eero Hämeenniemen alttoviulukonserton. Levy, jolla soitetaan alttoviulukonserton ohella saman säveltäjän kolmas sinfonia, julkaistiin Alba Records -levymerkillä vuonna 2006.
Stone and Stars

Stone and Stars on Amen-Ra’s Dynastyn debyyttisingle, joka julkaistiin 25. lokakuuta 2019.