tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Porkkalanniemi

Porkkalanniemi () on niemi Suomenlahden kapeimmassa kohdassa, Länsi-Uudellamaalla Kirkkonummella. Pienin etäisyys Viron pohjoisrannikolle on .
Historia.
Venäjän vallan aikana Porkkalanniemi tuli strategisesti tärkeäksi sijainniltaan. Suurin tykistökantama Venäjän rannikkotykistöllä oli noin 30 km. Pietari Suuren merilinnoituksen suunnitelmat Suomenlahden rannikkopuolustamisesta esitettiin Venäjän keisarille Nikolai II:lle ennen ensimmäistä maailmansotaa. Ensimmäinen maailmansota ja Suomen itsenäistyminen estivät suunnitelman täysmittaisen toteutumisen. 
Porkkalanniemen sijainti tuli Suomelle merkittäväksi turvallisuuspoliittiseksi asiaksi toisen maailmansodan jälkeen. Neuvostoliitto vaati Porkkalanniemen ja sen läheisyydessä olevan alueen luovuttamista rauhanneuvotteluissa ja saikin Moskovan välirauhan päätöksellä käyttöönsä Porkkalan vuokra-alueen. Siihen kuuluivat Porkkalanniemen lisäksi Upinniemi, niemien edustalla olevaa saaristoa sekä manneraluetta niemien pohjois- ja länsipuolelta. Vuokra-aikana Porkkalanniemeen rakennettiin Friggesbyn lentokenttä. Alue kuitenkin palautettiin Suomelle jo vuonna 1956. Taustalla olivat Hruštšovin poliittiset tavoitteet: atomiaseiden aikakaudella tukikohdalla Porkkalassa ei enää ollut erityistä merkitystä, mutta ystävälliset välit kapitalistisen Suomen kanssa voisivat toimia esimerkkinä muille Euroopan maille. Palautus antoi myös voimakkaan myönteisen sysäyksen kautensa juuri aloittaneen Kekkosen presidenttiydelle.
Maantiede.
Yleistä.
Porkkalanniemi on myös tunnettu lintualue. Sen eteläkärki on maailmallakin tunnettu lintujentarkkailupaikka Pampskatan. Alueella on majakka, merivartioasema ja Rönnskärin lintuasema. Alue oli yksi neljästä ensimmäisestä Suomen kansallispuistosta vuonna 1938, mutta puistoa ei ole perustettu uudelleen Porkkalan palautuksen jälkeen.
Niemen kärjessä on myös kesäisin suosittu uimapaikka – ranta tosin edellyttää ehdottomasti uimataitoa.
Porkkalanniemellä sijaitsee joitakin maankohoamisen myötä syntyneitä järviä, kuten Sommarvägsträsket ja Vintervägsträsket.
Porkkalan kansallispuisto.
Porkkalanniemelle ollaan suunnittelemassa kansallispuistoa. Metsähallituksella on neljä laajuudeltaan erilaista vaihtoehtoa kansallispuiston kooksi. Laajimmassa vaihtoehdossa puistossa olisi maa-alueita ja vesialueita. Mukana olisivat tällöin muun muassa Saltfjärdenin kosteikko sekä Finnträskin metsä. Laajuudeltaan pienimmässä vaihtoehdossa suojeltaisiin maa-alueita ja vesialueita. Metsähallituksen selvityksen mukaan pesimälinnustoltaan Porkkalan suojelualueet olisivat edustavimpia koko Suomessa. Lisäksi Porkkalan tulevan kansallispuiston erikoisuutena olisi, että samalla alueella voisi tarkkailla sekä saaristo-, kosteikko- että erämaalajeja. Kansallispuiston perustaminen tullee ajankohtaiseksi aikaisintaan vuonna 2017.
Bohemian Rhapsody

Bohemian Rhapsody on Queen-yhtyeen kappale albumilta "A Night at the Opera". Kappaleesta tuli Queenin ensimmäinen listaykkönen ja suurin singlemenestys. Se sisältyi aina Queenin konserttikappalevalikoimaan. "Bohemian Rhapsody" on yksi kaikkien aikojen suosituimmista kappaleista; Radiomafian top 500-listalla vuonna 1995 se sijoittui viidenneksi ja Radio Aallon kuuntelijaäänestyksessä vuonna 2009 sijoitus oli neljäs.
Kappaleen sävelsi ja sanoitti vuonna 1975 Queenin laulaja Freddie Mercury. Kappale on kuusi minuuttia pitkä. Siinä ei ole kertosäettä, vaan se koostuu viidestä hyvin erilaisesta osasta ollen sekoitus rockia ja oopperaa. Kappaleen äänitys aloitettiin elokuussa 1975 Rockfield Studiosin tiloissa Walesissa. Kappaleeseen äänitettiin 160 päällekkäistä lauluraitaa.
”Bohemian Rhapsody” julkaistiin singlenä 31. lokakuuta 1975 B-puolena yhtyeen rumpalin Roger Taylorin sävellys ”I'm in Love with My Car” ja 21. marraskuuta 1975 levyllä "A Night at the Opera". Useat kriitikot pitvät kappaletta liian monimutkaisena, mutta erilaisuudestaan huolimatta (tai juuri sen takia) siitä tuli jättimenestys. Singlejulkaisun yhteyteen tehtiin musiikkivideo. ”Bohemian Rhapsody” on myös ensimmäinen kappale, joka on noussut Isossa-Britanniassa kahdesti listaykköseksi, kun se julkaistiin 1992 singlenä kappaleen ”These Are the Days of Our Lives” kanssa. Osaltaan kappaleen vuoden 1992 uudelleentulemisen aiheutti Mike Myersin elokuvan "Wayne’s World" ”Bohemian Rhapsody” -kohtaus. 
Kappaleesta kuvattiin Bruce Gowersin ohjaama musiikkivideo. Sen kuvaaminen kesti vain muutaman tunnin ja maksoi noin 3 500 puntaa. Musiikkivideo saavutti YouTubessa miljardin katsontakerran rajan 2019 ensimmäisenä ennen vuotta 1990 tehtynä musiikkivideona.
Pälkjärvi

Pälkjärvi oli Kuopion läänissä Pohjois-Karjalassa sijainnut Suomen kunta, josta suurin osa jäi Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulle alueelle. Kokonaispinta-ala oli 199,1 km² ja asukkaita 1 953 vuonna 1939. Pälkjärvestä luovutettiin Neuvostoliitolle 184,7 km², ja Suomelle jäänyt osa (17,3 km²) liitettiin Tohmajärveen vuonna 1946. Pälkjärvi oli ainoa Kuopion lääniin kuulunut alueluovutuksen takia lakkautettu kunta. Historiallisesti Pälkjärvi kuului Laatokan Karjalaan.
Nykyään entisen Pälkjärven pitäjän alue kuuluu Sortavalan piirin Kaalamon kuntaan.
Historia.
Pälkjärven nimi esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa, jossa se mainitaan Ilomantsin pogostaan kuuluvana veropiirinä. Siihen kuului silloin kaikkiaan 11 kylää, joista kaukaisimmat pohjoisessa olivat Kaltimo, Viensuu ja Lieksa. Hallinnollisesti laajimmillaan pitäjä lienee ollut 1700-luvun alussa. Uudenkaupungin rauhassa v. 1721 Pälkjärvestä tuli rajapitäjä, että valtakunnan raja halkoi sen kahtia. Pitäjä menetti Venäjälle 7 kylää, tynkäosa jäi Suomen puolelle.
Viimeinen rauhanaikainen alueluovutus koettiin vuoden 1936 alussa, jolloin osa kylistä siirrettiin Värtsilän kuntaan ja Jänisjärven itäpuolelta Pälkjärvelle jäänyt pieni nurkka, Luopasniemi Soanlahden kuntaan. Niin Pälkjärven pitäjä Tohmajoen yläjuoksun ja Jänisjärven välisellä alueella jäi pieneksi sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan.
Alueluovutusten jälkeen Suomen puolelle jäi vain Vepsänvaaran pari tilaa, joten Pälkjärven kunta päätettiin lakkauttaa. Sen Suomelle jäänyt osa liitettiin Tohmajärveen vuoden 1946 alussa.
Kyliä.
Iljala, Jero, Kurikka, Makari, Naatselkä, Potoska, Puikkola ja Pälksaari (Pälkjärven rannalla).
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 5 koulupiiriin.
Down to Earth (Ozzy Osbournen albumi)

Down to Earth on marraskuussa 2001 julkaistu Ozzy Osbournen kahdeksas sooloalbumi. Sitä edelsi kuuden vuoden tauko vuoden 1995 "Ozzmosisin" jälkeen. "Down to Earth" menestyi edeltäjiensä tavoin hyvin Pohjois-Amerikassa myyden platinaa. Myös kappaleet ”Gets Me Through” ja ”Dreamer” menestyivät hyvin nousten listojen kärkikymmenikköön. Menestykseen vaikutti myös Osbournen tuolloin suosittu tositelevisiosarja "The Osbournes".
Musiikillisesti albumi on tyyliltään suoraviivaisempaa heavy metalia kuin edellinen albumi "Ozzmosis". Kappaleita oli jälleen laatimassa ulkopuolisia säveltäjiä, kuten Mick Jones (Foreigner) ja Geoff Nicholls (Black Sabbath). Albumilla kitaraa soittaa yhtyeeseen tauon jälkeen palannut Zakk Wylde.
Porkkala (Kärsämäki)

Porkkala on kylä Kärsämäen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on yksi Kärsämäen vanhimpia kyliä yhdessä Rannankylän kanssa. Porkkala syntyi jo 1500–1600-luvuilla sen aikaisten kantatalojen ympärille. Kylällä on toiminut ennen oma koulupiiri ja koulu. Nykyisin kylä tunnetaan varsinkin jokavuotisesta "Porkkalan ympärijuoksu" -kilpailuista.
Porkkalan kylästä kertova kyläkirja on nimeltään "Kylä pieni Porkkalasta".
Ekstragalaktinen tähtitiede

Ekstragalaktinen tähtitiede on tähtitieteen osa-alue, joka tutkii Linnunradan ulkopuolista maailmankaikkeutta eli kaikkea sitä, mikä ei kuulu galaktisen tähtitieteen tutkimusalueeseen.
Ekstragalaktisen tähtitieteen tutkimuskohteita ovat galaksit, niiden muodostamat joukot ja superjoukot sekä niissä tapahtuvat supernovat ja muut ilmiöt. Tämän lisäksi on tutkittu kvasaareja, jotka ovat kaukaisia ja kirkkaita aktiivisten galaksien ytimiä. Havaintolaitteiden kehittyessä yhä kaukaisempia kohteita on kyetty havaitsemaan. Tämän seurauksena ekstragalaktinen tähtitiede on vähitellen jakautunut kahtia: lähietäisyyksillä tutkitaan paikallista galaksijoukkoamme sekä muita lähigalakseja, joiden rakennetta pystytään tarkastelemaan yksityiskohtaisesti. Kaukaisemmista kohteista kyetään sen sijaan havaitsemaan korkeintaan kaikkein kirkkaimmat ilmiöt.
Kuolajärvi (Kittilä)

Kuolajärvi on järvi Kittilässä. Se on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järven pinta-ala on 1,23 neliökilometriä, ja rantaviivan pituus on 6,19 kilometriä. Sen tilavuudeksi on laskettu 3,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0036 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,92 metriä ja syvin kohta 10,71 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa idästä työntyvän Herraniemen eteläpuolella. Myös järven pohjoisosassa on yli 10 metriä syvä kohta.
Järvellä on muutama talo ja vapaa-ajan asunto. Rannat ovat pääosin metsämaata. Länsirannat ovat soisia ja ne kuuluvat luonnonsuojelualueeseen. Järvellä ei ole saaria.
Kuolajärvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Kitisen alueen (65.8) Jeesiöjoen valuma-alueella (65.85), jonka Kuolajärven valuma-alueeseen (65.858) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 198,4 mpy. Järvi laskee sen länsipäästä lähtevää Kuolajokea pitkin. Kuolajoki virtaa lounaaseen ja laskee 1,7 kilometrin päässä Jeesiöjokeen.
Alie Lindberg

Alexandra Emilia (Alie) Lindberg-Larsen (19. toukokuuta 1849 Kastelholma, Ahvenanmaa – 27. marraskuuta 1933 Tukholma, Ruotsi) oli ahvenanmaalaissyntyinen pianisti. Hän aloitti soittamisen viisivuotiaana ja opiskeli myöhemmin musiikkia Helsingissä stipendiaattina. 1860-luvulla Lindberg muutti opiskelujen vuoksi Saksaan, missä hänen opettajiaan olivat muun muassa pianopedagogit Carl Tausig ja Adolf Henselt. Lindberg pääsi opettajatuttaviensa myötävaikutuksella soittamaan pianoa säveltäjä Franz Lisztille, joka arvosti hänen soittotaitoaan suuresti.
Lindberg esiintyi konserttipianistina parinkymmenen vuoden ajan 1870-luvun alkupuolelta lähtien. Hänen ohjelmistonsa ei ollut laaja, mutta siihen kuului monia tuohon aikaan suosittuja virtuoosikappaleita. Lindbergin ensisijaisia esiintymismaita olivat Saksa, Pohjoismaat ja Englanti.
1800-luvun lopulta lähtien Lindbergin kotikaupunki oli Tukholma, jossa hän myös kuoli. Syy siihen, että Lindberg lopetti pianistinuransa, saattoi olla reuma.
Lindbergin puoliso vuodesta 1882 alkaen oli norjalainen tenori, liikemies Severin Larsen (1852–1922). Viulisti Karl Lindberg oli Alie Lindbergin serkku.
Katedraalikoulu

Katedraalikoulut olivat keskiajalla piispanistuinten yhteyteen perustettuja kouluja, joiden tarkoituksena oli kouluttaa uusia pappeja. Metzin piispan Krodegangin 700-luvulla kehittämä katedraalikoulujärjestelmä yleistyi frankkien valtakunnassa Kaarle Suuren aikana. Porvaristolla oli todennäköisesti kunnia saada oma jälkeläisensä kouluun. Pääsy oli mahdollista vain kirkolle taloudellisen avustuksen antaneiden keskuudesta ja ruokki kilpailua rikkaiden lahjoitusten suuruudesta. 1000-luvulla katedraalikouluja perustettiin paavi Gregorius VII:n toimeenpanemien uudistusten yhtenä osana. Useista katedraalikouluista kehittyi myöhemmin keskiaikainen yliopisto.
Turun katedraalikoulu oli Suomen ensimmäinen koulu, ja se perustettiin luultavimmin vuonna 1276. Asiakirjoissa se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1326. Se sijaitsi alun perin tuomiokirkon yhteydessä sen muurissa olleessa rakennuksessa. Myöhemmin koulu siirtyi Suurtorin laidalle. Yksi sen kuuluisimmista opettajista oli Mikael Agricola. Katedraalikoulun oppilaita sanottiin teineiksi. Myös Viipurin hiippakunnan alaisuudessa toimi katedraalikoulu 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa. 
Aiheesta muualla.
Saini Laarikkala: Hajatietoja Turun Katedraalikoulun 50-vuotiskauden 1670-1721 suomalais-nimisistä oppilaista. THArk 17 s. 137–147, 1964, Turku. Verkkoversio.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut

Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut ovat vuodesta 1985 saakka järjestetyt yleisurheilun maailmanlaajuiset sisäratojen kansainväliset arvokilpailut. Järjestävänä organisaationa toimii kansainvälinen yleisurheiluliitto WA. Vuoden 1985 kisoja ei vielä kutsuttu maailmanmestaruuskilpailuiksi vaan ne olivat vapaasti suomennettuna sisäratojen maailmankisat (world indoor games). Vuonna 1987 tapahtuman nimi muutettiin sisäratojen maailmanmestaruuskisoiksi (world indoor championships).
Aiemmin sisäratojen MM-kisat käytiin joka toinen vuosi parittomina vuosina samaan tapaan kuin ulkoratojen MM-kisat, mutta vuonna 2004 aikataulua muutettiin siten, että jatkossa sisäratojen MM-kisat käydään parillisina vuosina. Kuitenkaan vuonna 2020 ei kisoja järjestetty Kiinassa koronavirusepidemian vuoksi. 
Sisäratojen maailmanmestaruuskisat eivät ole koskaan saavuttaneet merkittävää huomiota mediassa tai yleisön keskuudessa, koska niihin ei yleensä osallistu kaikki maailman huippu-urheilijat. Sisäratojen MM-kisat järjestetään tavallisesti kevättalvella, jolloin moni urheilija mahdollisesti parantuu edelliskauden jälkeen tehdystä leikkauksesta tai sitten menossa on peruskuntokausi eikä ole järkevää kilpailla. Nykyään on hyvin vaikeaa pärjätä tasaisesti pitkin kautta, ja siksi useat urheilijat yrittävät tähdätä kuntopiikin kesän arvokisoihin. Yleensä he jättävät hallikauden kokonaan väliin tai osallistuvat satunnaisiin kisoihin treenimielessä.
Lajit.
Hallimaailmanmestaruuskilpailujen lajivalikoima poikkeaa hieman ulkoratojen ohjelmasta. Lajeja ovat:
60 m, 400 m, 800 m, 1 500 m, 3 000 m, 60 m aitajuoksu, korkeushyppy, seiväshyppy, pituushyppy, kolmiloikka, kuulantyöntö, 4 × 400 m viesti, seitsenottelu (miehet) ja viisiottelu (naiset).
200 metrin juoksu oli viimeistä kertaa kisaohjelmassa Budapestissa 2004 koska viralliset hallikisat käydään tiukkakaarteisella 200 metrin radalla ja tällöin ulkoradoilla juoksevat ovat selvässä etulyöntiasemassa sisemmillä radoilla juoksevia kohtaan. Naisten seiväshyppy oli ensi kertaa ohjelmassa jo vuonna 1997 Pariisissa, kaksi vuotta ennen ulkoratojen arvokisoja. Vuoteen 1993 saakka myös kävely oli kisojen ohjelmassa. Naiset kävelivät 3 000 metriä ja miehet 5 000 metriä. Vuonna 1993, ainoan kerran historiassa, järjestettiin 1 600 metrin sekaviesti, jonka osuudet olivat 800 metriä, 200 metriä, 200 metriä ja 400 metriä. 4 × 400 metrin viesti oli ensi kertaa ohjelmassa vuonna 1991 Sevillassa.
Kilpailuennätykset.
Miehet.
Lähde:
Naiset.
Lähde:
Laaksolahti

Laaksolahti () on Espoon Suur-Leppävaaraan kuuluva kaupunginosa, joka sijaitsee Viherlaakson ja Karakallion naapurissa, Leppävaaran luoteispuolella. Laaksolahden kaupunginosa koostuu kolmesta pienalueesta: Jupperi, Lähderanta ja Veininlaakso. Vuodenvaihteessa 2018–2019 Laaksolahdessa asui yhteensä 11 240 henkeä, joista Veininlaaksossa 4 047, Lähderannassa 1 759 ja Jupperissa 5 434 asukasta.
Suurin osa Laaksolahden asunnoista on rakennettu 1960-luvun jälkeen. Yleisin rakennustyyppi alueella on erilliset pientalot.
Tilastokeskuksen mukaan Laaksolahti (02730 Espoo) on mediaanituloiltaan Suomen neljänneksi suurituloisin postinumeroalue.
Presidentti Sauli Niinistö on asunut Laaksolahdessa.
Nimi.
Laaksolahden nimi pohjautuu Dalsvikin torppaan. Torpannimi pohjautui läheisen lahden vanhaan nimeen "Dalswiken", josta on asiakirjaviitteitä 1700-luvulta. Suomenkielinen käännösnimi otettiin käyttöön 1940-luvulla alueen palstoituksen jälkeen. Vuonna 1975 nimiparista Laaksolahti – Dalsvik tuli kaupunginosan nimi.
Historia.
1900-luvun alkupuolella pieniä taajamia syntyi eri puolilla Espoota. Erityisesti Dalsvikin ja Jupperin tilojen maita palstoitettiin huvila-asukkaille.
Jeremy Sumpter

Jeremy Robert Myron Sumpter (s. 5. helmikuuta 1989 Monterey, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli nimiroolia elokuvassa "Peter Pan (2003)". Muita merkittäviä rooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa "Just a Dream (2002)" ja "Local Boys".Sumpter on toiminut myös mallina. Hänellä on kolme sisarusta, veli Travis, pikkusisko Jennifer ja kaksossisko Jessica. Myös molemmat hänen siskoistaan toimivat viihdealalla. 
Lapsuus.
Sumpter syntyi Sandy ja Gary Sumpterin lapsena. Hänellä on kaksossisko Jessica, ja kaksi muuta sisarusta, Owen (äidin edellisestä avioliitosta) ja Jennifer. Perhe muutti äidin vanhaan kotikaupunkiin Mount Sterlingiin, Kentuckyyn kun hän oli noin 10 kuukauden ikäinen.
Ura.
Kun Sumpter oli 11-vuotias hän liittyi "International Modeling and Talent Associationiin" ja aloitti mallina Kentuckyssa. Hän myös voitti "Vuoden paras teinimalli" -tittelin, jonka hän allekirjoitti managerinsa Mark Robertsin kanssa. Sumpter päätti muuttaa takaisin Los Angelesiin perheensä kanssa.
Sumpterin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 2001 elokuvassa "Frailty". Sumpter palkittiin "a Saturn Award" -gaalassa tittelillä "paras nuoren näyttelijän roolisuoritus". Sen ansiosta hän esiintyi Danny Gloverin kanssa showtime-elokuvassa "Just a Dream."
Age of Renaissance

Age of Renaissance on Don Greenwoodin ja Jared Scarboroghin suunnittelema ja Avalon Hillin vuonna 1996 julkaisema 3–6 pelaajan lautapeli. Tyypillisesti peli kestää noin 3–6 tuntia pelaajista riippuen.
Age of Renaissancessa kukin pelaaja kontrolloi yhtä Euroopan talouskeskuksista - Venetsiaa, Genovaa, Barcelonaa, Pariisia, Lontoota tai Hampuria. Pelin aikana pelaajat pyrkivät laajentamaan valtakuntaansa ja kontrolloimaan erilaisia tuotteita tuottavia alueita rahan tulon varmistamiseksi. Rahaa pelissä tarvitaan sekä laajentamisen mahdollistavien yksiköiden ostamiseen, että uusien pelin kulkuun vaikuttavien keksintöjen hankkimiseen.
Pelissä on kolme korttipinoa, jotka kuvaavat pelin kolmea kautta. Peli jatkuu kunnes joku pelaaja on keksinyt kaikki keksinnöt tai kolmas kausi, eli kolmas korttipakka on kulunut loppuun. Pelin aikana pelaajat nostavat erilaisia kortteja ja olennainen osa pelin strategiaa onkin korttien pelaaminen oikealla hetkellä. Suuri osa korteista on tuotekortteja, joista kukin kyseistä tuotetta omistava pelaaja saa rahaa tuotteiden määrän mukaisesti, mutta korttipakassa on myös muunlaisia peliin vaikuttavia kortteja.
Pelimekaniikka toimii pääpiirteissään siten, että jokaisen vuoron alussa pelaajat huutavat toisiltaan salassa jonkin määrän rahaa ja saavat sen verran yksiköitä käyttöönsä laudalle. Mielenkiintoiseksi huutokaupan tekee se, että vähiten huutava pääsee toimimaan ensimmäiseksi ja saa parhaat edellytykset myös taisteluun, kun taas eniten huutava joutuu tyytymään joko hänelle jääviin alueisiin tai taisteluun huonommilla edellytyksillä. Tärkeä osa pelin strategiaa onkin arvata mitä muut suunnittelevat ja miettiä itselleen sopiva huuto.
Kulttuuri (Iain M. Banks)

Kulttuuri on kuvitteellinen anarkistissosialistinen ja utopistinen yhteiskunta, johon useimmat Iain M. Banksin tieteiskirjat sijoittuvat. Banksin kirjaa "Pelaaja" pidetään yleisesti parhaana esittelynä Kulttuuriin.
Kulttuuri on posthumanistinen yhteiskunta, joka syntyi seitsemän tai kahdeksan avaruusmatkailuun kykenevän humanoidilajin yhdistyessä "ryhmäsivilisaatioksi". Myöhemmin Kulttuuriin on liittynyt muitakin ei-humanoidilajeja. Jokainen yksilö on vapaa lähtemään ja liittymään Kulttuuriin uudelleen niin halutessaan. Suurin osa Kulttuurin kansalaisista asuu Mieliksi kutsuttujen tekoälyjen ohjaamissa valtavissa avaruusaluksissa tai orbitaaleissa.
Rengasmaailma

Rengasmaailma ("Ringworld", 1970) on Larry Nivenin tieteiskirja. Sille on kirjoitettu kolme jatko-osaa, "The Ringworld Engineers" (1980), "The Ringworld Throne" (1996) ja "Ringworld’s Children" (2004).
Tarinan rengasmaailma on planeetan kiertoradan kokoinen, miljoona kilometriä leveä yhtenäinen keinotekoinen rengas, jonka sisäpinnalla on asutusta. Nivenin mukaan rengasmaailma on välivaihe planeetasta Dysonin kehään.
Palkinnot.
Kirja on voittanut Hugo-, Nebula-, Locus-, Ditmar- ja Seiun-palkinnot.
Dysonin kehä

Dysonin kehä, Dysonin pallo tai Dysonin sfääri on fyysikko Freeman Dysonin vuonna 1960 kuvailema kuvitteellinen, ontto pallomainen kehärakennelma, joka voisi ympäröidä tähden. Tällainen rakennelma keräisi talteen kaiken tähden säteilemän energian. Dyson itse sai idean kehästä tieteiskirjailija Olaf Stapledonin kirjasta "Starmaker" (1937).
Dysonin kehä esiintyy myös Bob Shaw’n tieteiskirjassa "Orbitsville" ja Dan Simmonsin tieteiskirjassa "Endymionin nousu", joka kuuluu kirjailijan Hyperion-sarjaan.
Kepler-teleskooppi on tehnyt havaintoja tähden KIC 8462852 kirkkaudenvaihteluista, joiden perusteella pidetään mahdollisena, että tähteä voisi ympäröidä Dysonin parvi eli jonkinlainen pallon ja renkaan yhdistelmä. Muiden selitysten osoittauduttua puutteellisiksi päädyttiin vaihtoehtoon, että tähden edessä on "megastruktuurien parvi".
Dysonin kehän rakentava sivilisaatio olisi luokkaa II Kardašovin asteikolla.
Tekniset ongelmat.
Jäykäksi rakennettu kehä tarvitsisi erittäin vahvoja rakennusmateriaaleja.
Kardašovin asteikko

Kardašovin asteikko (usein myös Kardashevin asteikko) on venäläisen astronomin Nikolai Kardašovin (1932–2019) ehdottama menetelmä sen arviointiin, kuinka teknisesti kehittynyt sivilisaatio on (julkaistu 1964). Asteikko perustuu sivilisaation energiankulutukseen ja sen levittäytyneisyyteen avaruuteen. Asteikossa on kolme ryhmää:
Energiankulutus.
Energiankulutus mitataan seuraavassa tehona, jonka yksikkö on watti. Yksi watti tarkoittaa yhden joulen kulutusta sekunnissa.
Energiansaanti.
Kardašovin asteikko ei määrittele, miten sivilisaatio voi tuottaa tarvitsemansa energian.
Tyypin I saavuttaminen:
Tyypin II saavuttaminen:
Tyypin III saavuttaminen on mahdollista samoilla keinoilla kuin tyypin II, mutta suuremmassa mittakaavassa, esimerkiksi rakentamalla Dysonin kehä galaksin jokaisen tähden ympärille.
Laajennukset alkuperäiseen asteikkoon.
Alkuperäisessä asteikossa ei ollut alle tyypin I sivilisaatioita. Ihmiskunta ei ole vielä saavuttanut tyyppiä I vaan on tasolla 0,7. Alle luokkaa I voidaan myös kutsua tyyppi 0:ksi.
Zoltan Galantai lisäsi asteikkoon tyypin IV joka pystyy käyttämään hyödykseen koko näkyvän maailmankaikkeuden energiaa; arvioiden mukaan noin 1045 wattia. Milan Ćirković esitti ajatuksen, että tyyppi IV kuvaisi sivilisaatiota, joka käytti hyväkseen superjoukkonsa energiaa. Oma Neitsyen superjoukkomme tuottaa arviolta 1042 W.
Carl Sagan esitti ajatuksen, että sivilisaation kehittyneisyyttä mitattaisiin käytössä olevan energian lisäksi käytössä olevan informaation perusteella. Tämä asteikko perustuu kirjaimiin: A merkitsee 106 uniikkia bittiä informaatiota. Jokainen kirjain ylöspäin nostaa informaation määrää yhdellä suuruusluokalla. Asteikon viimeinen kirjain Z tarkoittaisi tällöin 1031 bittiä. Vuoden 1973 ihmiskunta oli noin tasolla 0,7H ja sillä oli käytössään 1013 bittiä informaatiota. Informaatio- ja energia-asteikot ovat toisistaan riippumattomia, joten informaatioluokan Z sivilisaation ei välttämättä tarvitse olla tyyppiä III.
Freeman Dyson

Freeman John Dyson (15. joulukuuta 1923 Crowthorne, Britannia – 28. helmikuuta 2020 Princeton, New Jersey, Yhdysvallat) oli brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko ja matemaatikko, joka tunnettiin työstään kvanttisähködynamiikan, kiinteän olomuodon fysiikan ja ydinaseiden suunnittelun parissa sekä futuristisista näkemyksistään. Yksi hänen tunnetuimmista korkealentoisista tulevaisuudenvisioistaan on niin kutsuttu Dysonin kehä, jonka mukaan ihmiskunta tai jokin vieras muukalaislaji avaruudessa voisi rakentaa aurinkonsa ympärille rakenteen, joka kykenisi hyödyntämään aurinkonsa koko säteilyenergian. Dyson oli myös nationalismin vastustaja.
Dyson opiskeli Cambridgen yliopistossa ja hänestä tuli vuonna 1945 matematiikan kandidaatti. Toinen maailmansota keskeytti Dysonin opinnot, ja hän toimi sodan ajan analyytikkona Kuninkaallisten ilmavoimien pommituslennostossa.
Dyson ohjasi vuonna 1977 Princetonin yliopistossa John Aristotle Phillipsin kohua herättäneen opinnäytteen ”Atomipommin rakentaminen”, joka käsitteli alkeellisen Pu-239-ydinpommin valmistamista.
Freeman Dysonin isä oli säveltäjä George Dyson. Hänen lapsiaan ovat muun muassa Esther Dyson ja George Dyson.
Dyson sai Wolfin palkinnon fysiikassa vuonna 1981.
Olaf Stapledon

William Olaf Stapledon (10. toukokuuta 1886 – 6. syyskuuta 1950) oli brittiläinen filosofi ja tieteiskirjailija, jonka luomat ”tulevaisuuden historiat” ovat vaikuttaneet merkittävästi tieteiskirjallisuuteen. Hänen teoksensa vaikuttivat suuresti muun muassa Arthur C. Clarkeen, Brian Aldissiin, Stanisław Lemiin ja John Maynard Smithiin.
Stapledon oli pasifisti ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana ambulanssiyksikössä. Hänet palkittiin ansioistaan Croix de Guerre -mitalilla. Stapledon väitteli tohtoriksi Liverpoolin yliopistossa aineinaan filosofia ja psykologia. Vuonna 1929 hän julkaisi teoksen "A Modern Theory of Ethics", ja näytti siltä, että hän suuntautuisi akateemiselle uralle. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Stapledonin vuonna 1930 julkaistu tieteisfiktio Viimeiset ja ensimmäiset saavutti suuren suosion. Sen jälkeen Stapledon omistautui kaunokirjallisuudelle.
Viimeiset ja ensimmäiset käy läpi ihmiskunnan historian ensimmäisistä (nykyiset ihmiset) aina kahdeksansiintoista ihmisiin saakka. Tarinan kertoja on yksi viimeisistä ihmisistä. Kertomus nostaa esiin Stapledonin näkemyksen siitä, että jonkin fyysisen tai henkisen ominaisuuden äärimmäinen korostaminen muiden kustannuksella johtaa aina katastrofiin. Stapledon painottaa yhteisön merkitystä yksilön kehityksessä, joka on tyypillistä 18. ihmisille. Yhtä tärkeitä ovat sielukkuus ja henkisyys, jotka antavat ihmisen elämälle tarkoituksen. Stapledon käyttää kirjassa antiikin aihepiirejä ja myyttejä luodessaan myytin tulevaisuudesta.
Kaunokirjallisuuden ohella Stapledon kirjoitti myös tietokirjoja ja artikkeleja etiikasta ja filosofiasta.
Edward Bellamy

Edward Bellamy (26. maaliskuuta 1850 – 22. toukokuuta 1898) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kuvitteelliseen vuoteen 2000 sijoittuvasta utopiaromaanista "Vuonna 2000", joka ilmestyi englanniksi vuonna 1888
Edward Bellamy syntyi Chicopee Fallsissa, Massachusettsissa. Hän kävi Union Collegea muttei suorittanut tutkintoa. Bellamy opiskeli lakia mutta hylkäsi sen ja työskenteli vähän aikaa sanomalehtialalla New Yorkissa ja Massachusettsissa. Hän jätti sitten sanomalehtityön ja omistautui kirjallisuudelle, novelleille ja romaaneille. Bellamy meni naimisiin Emma Sandersonin kanssa vuonna 1882
Bellamyn kirjoittamia kirjoja ovat "Dr. Heidenhoff's Process" (1880), "Miss Ludington's Sister" (1884) ja "The Duke of Stockbridge". Talousjärjestelmän epäoikeudenmukaisuus sai hänet kirjoittamaan kuuluisimman teoksensa "Looking Backward: 2000–1887", joka kuvasi tulevaisuuden yhteiskuntaa päähenkilön Julian Westin silmin. Romaani oli valtava menestys, ja se käännettiin lukuisille kielille, saksannoksen pohjalta myös suomeksi vuonna 1902 J. K. Karin käännöksenä nimellä "Vuonna 2000: katsaus vuoteen 1887". Bellamyn teos synnytti suurta poliittista liikehdintää sosialististen näkemystensä vuoksi Yhdysvalloissa, jossa perustettiin 165 ”Bellamy-klubia” kirjan ideoista keskustelemista ja niiden edistämistä varten. Menestyskirjan tarinaa jatkoi vuonna 1897 julkaistu "Equality" (suom. "Yhdenvertaisuus")
Bellamyn teoksen suosio sai aikaan sen, että Yhdysvalloissa julkaistiin vuosina 1887–1900 peräti 46 muuta utopiaromaania, kuten William Morrisin "News from Nowhere" (suom. "Ihannemaa", 1900–1901). Myös Suomessa Bellamyn ajatukset herättivät keskustelua erityisesti työväenliikkeen parissa. Esimerkiksi työväenkirjailija Elvira Willman kirjoitti yhteiskuntautopiastaan "Työmieheen" vuonna 1904 otsikolla "Utopia". Myös Konrad Lehtimäen utopiaromaani "Ylös helvetistä" (1917) lienee osaltaan Bellamyn mallin inspiroima.
Bellamy kuoli tuberkuloosiin lapsuudenkodissaan Chicopee Fallsissa 48-vuotiaana. Vaikka yhteiskunta ei vuonna 2000 ollut hänen kuvailemansa kaltainen, "Vuonna 2000" on säilyttänyt suosionsa vielä nykyaikanakin: utopiaklassikon uusi suomennos ilmestyi vuonna 1999.
Richard Michaelis kirjoitti Bellamyn teokselle vastauksen "Kommunistinen yhteiskunta vuonna 2000. Jatkoa ja vastaus Edward Bellamyn romaaniin Vuonna 2000".
Heike Drechsler

Heike Gabriela Drechsler-Bryggare (o.s. Daute, s. 16. joulukuuta 1964 Gera, DDR) on saksalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Uransa alkuvaiheessa hänet tunnettiin pikajuoksijana ja pituushyppääjänä, myöhemmin hän keskittyi pelkästään pituushyppyyn. Drechsler edusti Saksan demokraattista tasavaltaa maan vielä ollessa olemassa, myöhemmin Saksan liittotasavaltaa. 
Drechsler paransi pituushypyn aikuisten maailmanennätystä kahdesti. Hän hyppäsi 744 cm Itä-Berliinissä 22. syyskuuta 1985 ja 745 cm Tallinnassa 21. kesäkuuta 1986. Jälkimmäistä tulosta hän myös sivusi Dresdenissä 3. heinäkuuta 1986. Drechslerin ennätys pituudessa on 748 cm, hypätty kahdesti (Neubrandenburg 1988 ja Lausanne 1992) ja hän on hypännyt kilpailuissa yli 400 kertaa yli seitsemän metrin. Vuonna 1982 Drechsler hyppäsi junioreiden maailmanennätyksen 698 cm.
200 metrillä Drechsler sivusi Marita Kochin maailmanennätystä 21,71 29. kesäkuuta 1986 Jenassa ja sivusi samaa aikaa kaksi kuukautta myöhemmin Stuttgartissa. Tällöin hänellä oli samanaikaisesti hallussaan sekä pituushypyn että 200 metrin maailmanennätykset.
Drechsler on naimisissa Arto Bryggaren kanssa. He asuvat osan vuodesta Helsingissä.
Urho Karhumäki

Urho Johannes Karhumäki (7. kesäkuuta 1891 Multia – 26. helmikuuta 1947 Vihti) oli suomalainen kirjailija, ylijohtaja ja olympiavoittaja.
Henkilöhistoria.
Urho Karhumäen vanhemmat olivat maanviljelijä Taavetti Karhumäki ja Maria Josefina Kumpu. Urhon sisarussarjaan kuuluivat muun muassa lentäjinä tunnetuksi tulleiden Karhumäen veljesten isä Arttu Karhumäki ja lastenkirjailija Waldemar Karhumäki. Urho Karhumäki avioitui Elin Ida Sipilän kanssa 1916 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1913 ja täydensi opintojaan yliopistossa kasvatustieteessä ja suomen kielessä. Karhumäki toimi opettajana Alavudella 1913–1914, Padasjoella 1914–1915 ja Vihdin Nummelassa 1915–1930. Tämän jälkeen hän työskenteli Pellervo-seurassa vuoteen 1938 ja Nuoren Voiman Liiton ylijohtajana 1938–1947. Karhumäellä oli myös oma maatila Vihdissä vuodesta 1923.
Karhumäki voitti kultaa taidekilpailujen epiikka- eli kertomakirjallisuuden sarjassa 1936 Berliinissä. Hänen voittoromaaninsa oli "Avoveteen" ja se käännettiin saksaksi, hollanniksi ja ruotsiksi.
Urho Karhumäki asui vaimoineen Helsingissä Ruusulankadulla samassa talossa kuin Tahko Pihkala. Karhumäki kuoli sydänkohtaukseen kotinsa eteisen lattialle palattuaan Nummelasta. Urho, Elin ja heidän kaksi poikaansa perheineen on haudattu pienelle yksityiselle hautausmaalle Vihdin Tervalammen kylään Sahapellon tilan maalle.
Kirjallinen tuotanto.
Karhumäki julkaisi romaaneja, novelleja, näytelmiä, pakinoita ja tietokirjoja. Hän kirjoitti myös salanimillä "Jussi Haukka", "Nalle" ja "Tavi Ylämaa". Karhumäen romaaneista on filmattu kolme: vuonna 1939 Orvo Saarikiven ohjaamana "Avoveteen", 1942 Wilho Ilmarin ohjaus "Yli rajan" sekä samoin 1942 Saarikiven ohjaus "Rantasuon sankarit".
Lenni Viitala

Vilho Lennart ”Lenni” Viitala (8. marraskuuta 1921 Nurmo – 24. helmikuuta 1966 Jyväskylän mlk) oli suomalainen painija ja vapaapainin olympiavoittaja vuodelta 1948.
Viitala voitti vapaapainin Euroopan mestaruuden Tukholmassa vuonna 1946 ja seuraavana vuonna Prahassa kreikkalais-roomalaisen painin EM-pronssia. Lontoon 1948 olympialaisissa hän kilpaili vapaapainin alle 52-kiloisten sarjassa. Ensimmäisellä ottelukierroksella hän voitti sittemmin hopeamitalin saavuttaneen turkkilaisen Halit Balamirin pistein 2–1, seuraavassa ottelussaan belgialaisen Adolphe Lamotin selätyksellä ajassa 14.11 ja sitten yhdysvaltalaisen Billy Jerniganin pistein 3–0. Ratkaisuottelussa hän voitti pistein 3–0 ruotsalaisen Thure Johanssonin, joka sijoittui pronssille. Viitala myöhästyi palkintojenjaosta ja sai kultamitalinsa vasta myöhemmin.
Viitala sijoittui Helsingin vapaapainin MM-kisoissa 1951 kärpässarjan kuudenneksi.
Viitala voitti Suomen mestaruuden vapaapainissa vuosina 1946–1949 ja 1956 sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1953. Hän edusti urallaan Vaajakosken Terää, Seinäjoen Sisua ja Nurmon Jymyä.
Tachi

Tachi () on japanilaisen samurain pitkä kahden käden yksiteräinen lyömä- ja viiltomiekka, joka kehittyi aiemmasta tsurugi- tai chokutō-miekasta arviolta 700-luvulla, ja joka pysyi käytössä pitkälle keskiaikaan. Yleisemmin tunnettu katana on myöhäisemmän ajan (1400-luvun alusta eteenpäin) miekka; tachi oli klassisen samuraiajan ase, joka vähitellen korvautui katanalla. Alkujaan "tachi" oli jalkamiesten ase ja ensimmäiset tunnetut kuvaukset japanilaisen miekan käytöstä hevosen selästä ovat peräisin 1200-luvulta.
Tachin pituus on noin 70 cm – 1,2 metriä. Sitä kannetaan vyöllä huotrassa kahden kannatusnyörin varassa terän suu alaspäin; tämä siksi, että se olisi helpompi kantaa ratsailla.
Tachin takominen on oma taiteenlajinsa. Tachi taotaan useammasta eri teräslaadusta takomalla niitä kerroksittain yhteen (”kaulitaan ja käännetään”) damaskoinnin tapaan; lisäksi aseen säilä, sydän, selkä ja lappeet taotaan normannimiekan tapaan eri teräslaaduista. Lopputuloksena on kaunis, kestävä ja joustava ase, joka pitää teränsä erinomaisesti.
Tachi on kuitenkin sivuase; samurain pääase oli joko jousi (yumi tai daikyū), salkoase (naginata tai nagamaki) tai keihäs (yari). Tachin kanssa kannetaan usein joko kodachia (”lyhyt miekka”) tai tantōa. Yhteensopivaa tachi-kodachiparia kutsutaan nimellä daishō. 
Tachista on olemassa myös pidennetty kahdenkäden versio, ōdachi, joka oli puhtaasti jalkamiehen ase. Elokuvassa "Seitsemän samuraita" Toshiro Mifune käyttää sellaista.
Pellefantti

Pellefantti () on sarjakuvahahmo, joka on sinisen värinen norsu. Se on ruotsalaisen Rune Andréassonin luoma. Pellefantin lisäksi sarjakuvassa esiintyvät muun muassa hiiri Piip, Pahapeikko sekä Lakritsipeikko. 
"Pellefantti" on ilmestynyt Suomessa jo 1960-luvulla "Satu Sarja" -julkaisussa ja omana sarjakuvalehtenä 1980- ja 1990-luvulla, mutta on sen jälkeen ilmestynyt harvakseltaan "Bamsessa" eli "Maailman vahvin Nalle" -lehdessä.
Korvensuora

Korvensuora on kaupunginosa Oulussa Korvensuoran suuralueella valtatien 20 molemmin puolin, noin kuuden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Kaupunginosan asukasluku on noin 2 000.
Korvensuora on vanha kaupunginosa, jonka rakennuskanta on moninainen. Alueella on vanhoja rintamamiestaloja, uudempia omakotitaloja sekä rivi- ja luhtitaloja.
Hammingin etäisyys

Hammingin etäisyys on informaatioteoriassa kahden samanpituisen merkkijonon toisistaan eroavien merkkien lukumäärä. Käsitteen määritteli matemaatikko Richard Hamming.
Esimerkkejä:
Tigret

Tigret tarkoittaa kahta toisilleen läheistä sukua olevaa seemiläistä kansaa. Tigreä puhuvia tigrejä asuu Eritreassa ja Sudanissa, kun taas tigrinjaa puhuvia tigrejä asuu molemmin puolin Eritrean ja Etiopian välistä rajaa. Jälkimmäiset ovat läheisempää sukua Etiopian amharoille.
Tigret muodostivat antiikin aikaan Aksumin kuningaskunnan, jonka pääkaupunki oli Asmara. Sittemmin alue joutui osmannien vallan alle, kunnes Italia valloitti Punaisenmeren rannikkoalueita 1885, jolloin pohjoisessa asuvat tigret joutuivat Italian vallan alle, ja he muodostivat Eritrean siirtomaan yhdessä kuušilaisten afarien ja sahojen kanssa. Italian siirtomaavalta päättyi toisen maailmansodan aikana. Eritrea liitettiin Etiopian maakunnaksi 1952, mutta se kapinoi 1970-luvulta lähtien ja itsenäistyi lopulta vuonna 1993.
Tigrejen kahtia jakautunut identiteetti johtuu osaksi valtiollisesta historiasta ja osaksi uskonnosta. Etiopian alueella asuvat tigret kuuluvat suurimmaksi osaksi Etiopian ortodoksiseen kirkkoon, kun taas Eritreassa asuvien tigrejen enemmistö on islaminuskoisia.
Uther Pendragon

Uther Pendragon on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Tarujen mukaan hän on kuningas Arthurin isä ja Englannin (tai silloisen Englannin alueen) kuningas. 
Uther mainitaan ensi kerran Geoffrey Monmouthilaisen vuonna 1133 julkaistussa teoksessa "Historia Regum Britanniae". Sen mukaan Uther ja hänen vanhempi veljensä Aurelius Ambrosius olivat nuorena maanpaossa Bretagnessa. He palaavat Englantiin ja syöksevät vallasta Vortigernin. Aureliuksesta tulee kuningas, mutta hänet myrkytetään, ja Utherista tulee kuningas veljensä kuoleman jälkeen.
Geoffrey Monmouthilaisen mukaan Arthur syntyi Utherin ja Igrainen aviottomana poikana. Uther himoitsee Cornwallin herttuan Gerloisin puolisoa Igrainea, mutta tämä torjuu hänet. Uther johtaa silloin armeijansa hyökkäykseen herttuan maille. Gerlois lähtee taisteluun, mutta sillä aikaa Merlin taikoo Utherin Gerloisin näköiseksi. Uther menee Tintagelin linnaan ja saattaa herttuatar Igrainen raskaaksi esiintyessään tämän aviomiehenä. Samana yönä Gerlois saa surmansa taistelussa, ja pian tämän jälkeen Uther menee naimisiin Igrainen kanssa. Merlin vaatii maksuksi avustaan Utherin ja Igrainen lapsen, tulevan kuningas Arthurin.
Nimi "Pendragon" tulee Geoffrey Monmouthilaisen mukaan enteestä, jonka Merlin ja Uther näkevät Aureliuksen kuoleman jälkeen. Näky saa hohtavan lohikäärmeen muodon, ja 
Merlin tulkitsee sen ennakoivan Utherin ja hänen syntymättömän lapsensa loistavaa tulevaisuutta. Geoffrey Monmouthilainen selittää näyn tarkoittavan lohikäärmeen päätä tai päälohikäärmettä, jonka voidaan tulkita tarkoittavan "ensimmäistä johtajaa" tai "sotureiden päällikköä".
Gregory Smith

Gregory Edward Smith (s. 6. heinäkuuta 1983 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Ephram Brownin roolissa televisiosarjassa "Everwood"ja vuodesta 2010 lähtien poliisisarjassa "Nuoret poliisit". Hän debytoi sarjassa myös yksittäisten jaksojen ohjaajana.
Smith esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa yksivuotiaana, tuolloin mainoksessa. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli elokuvassa "Leapin' Leprechauns" (1995), sen jälkeen hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Harriet the Spy", "Pienet soturit", "Krippendorf's Tribe" ja "Patriot". Gregory on tunnettu myös "World Heroes" -pelisarjan Tom Wieselawin ääninäyttelijänä.
"Everwoodin" roolihahmonsa Ephram Brownin tavoin myös Smith on juutalainen. Hänellä on nykyään Kanadan ja Yhdysvaltojen kaksoiskansalaisuus.
Veikko Huhtanen

Veikko Aarne Aleks Huhtanen (5. kesäkuuta 1919 Viipuri – 29. tammikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Huhtanen voitti Lontoon olympiakisoissa 1948 kultaa 12-ottelussa pistein 229,7. Hevosella hän jakoi kultamitalin pistein 38,7 Paavo Aaltosen ja Heikki Savolaisen kanssa. Nojapuilla Huhtanen voitti olympiahopeaa pistein 39,3 ja rekillä pronssia pistein 39,2. Hän sai hypyissä 38,4 pistettä ja jäi vain 0,1 pistettä pronssimitalista. Suomen joukkue, jossa Huhtanen oli mukana, voitti joukkuekilpailussa olympiakultaa. Huhtanen oli kisojen toiseksi menestynein urheilija hollantilaisen Fanny Blankers-Koenin jälkeen.
Huhtanen voitti Baselin MM-kisoissa 1950 MM-hopeaa rekillä ja oli mukana Suomen joukkueessa, joka voitti joukkuekilpailussa MM-hopeaa.
NHIndustries

NHIndustries on vuonna 1992 perustettu helikoptereita valmistava konsortio, jonka jäsenet ovat:
NHIndustries perustettiin NHI NH90 -sarjan helikoptereiden suunnittelua, kehitystä, tuotteistamista, tuotantoa sekä logistiikan hoitamista varten.
Paavo Aaltonen

Paavo Johannes Aaltonen (11. joulukuuta 1919 Kemi – 9. syyskuuta 1962 Sipoo) oli suomalainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Aaltonen voitti kolme kultamitalia Lontoon 1948 olympialaisten voimistelukilpailuissa. Hän kuului joukkuekilpailussa Suomen voitokkaaseen ryhmään ja saavutti henkilökohtaisen kullan hypyssä ja hevosella. Jälkimmäisellä telineellä hän jakoi tasapistein voiton maanmiestensä Veikko Huhtasen ja Heikki Savolaisen kanssa. Lisäksi Aaltonen sai pronssia 12-ottelussa.
Vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa Baselissa Aaltonen voitti kultaa rekillä ja hopeaa joukkuekilpailussa. Hän oli viimeisin suomalainen telinevoimistelun maailmanmestari aina vuoteen 1997 ja Jani Tanskasen mestaruuteen saakka.
Aaltonen edusti kotimaassaan muun muassa Karhulan Katajaisia ja Elannon Iskua. Hän oli ensimmäinen TUL:n seuran edustajana maailmanmestaruuden voittanut urheilija.
Pekka Autiovuori

Pekka Kullervo Autiovuori (s. 19. maaliskuuta 1946 Riihimäki) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1967–2009.
Elämä ja ura.
Autiovuori pääsi Suomen Teatterikouluun vuonna 1964 ja valmistui vuonna 1967. Hän teki läpimurtonsa jo opiskeluaikanaan Mikko Niskasen nuorisokuvauksissa "Käpy selän alla" (1966) ja "Lapualaismorsian" (1967), joiden pääosiin ohjaaja poimi nuoria teatterikoululaisia. Autiovuori sai parhaan miespääosan Jussi-patsaan roolistaan elokuvassa "Tunteita" (1965), joka oli neljän teatterikoulusta valmistuneen nuoren ohjaajan tekemä episodielokuva. Tuolloin 20-vuotias Autiovuori oli nuorin palkinnon saaja ennen Elena Leeveä.
Valmistuttuaan teatterikoulusta Autiovuori kiinnitettiin 1967 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän näytteli vuoteen 2009. Autiovuori on näytellyt urallaan monentyyppisiä rooleja. Parhaimmillaan hän on lavalla, kun näytelmässä vaaditaan kellontarkkaa komediallista älyä sekä nokkeluutta. Näitä puolia hän on esittänyt erityisesti Kansallisteatterin 1990–2000-lukujen Molière-komedioissa. Autiovuori palkittiin näyttelijäntyöstään Ida Aalberg -palkinnolla vuonna 1997. 
Autiovuori on esiintynyt harvakseltaan myös elokuvissa, kuten Edvin Laineen Väinö Linna -filmatisoinnissa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) ja Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvissa. Hän esiintyi myös suositussa televisiosarjassa "Sämpy" ja esitti "Siivoton juttu" -elokuvassa pankin virkailijaa.
Myöhemmin Autiovuori on tullut tunnetuksi erityisesti äänestään radiokuunnelmissa. Hän on esittänyt muun muassa Richard Lammia "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjassa (1979 alkaen) ja Arthur Dentiä suomalaisessa sovituksessa Douglas Adamsin tieteisparodiasta "Linnunradan käsikirja liftareille" (1984–1985, 1991 ja 1995). Autiovuori on antanut äänensä myös Radioteatterin Maata Etsimässä -sarjaan usealle sivuhahmolle. Autiovuori näytteli myös nimiroolin "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" -elokuvan kuunnelmasovituksessa, jota levitettiin myyntikasettina. Autiovuori on lisäksi humorististen Nikke-äänikirjojen (c-kasetti) kertojaääni. Hän on esiintynyt myös monissa mainoselokuvissa sekä näyttelijänä että speaker-äänenä.
Autiovuoren ääni on tuttu myös lastenpiirretyistä. Hänen esittämiään rooleja ovat muun muassa "Ankronikan" Roope Ankka, "Alfred J. Kwakin" Korppi, Karski-Katti, Tarkastaja Sherlock ja Hannu Harakka, "Karhuherra Paddingtonin" herra Curry, "Pekka Töpöhännän" Monni ja "Toy Storyn" Herra Perunapää.
Autiovuoren vaimo on vuodesta 1987 näyttelijä Marjukka Halttunen.
Rajalan kämppä

Rajalan kämppä on vuonna 1946 metsätyömiesten asunnoksi valmistunut rakennus Laipanmaan metsäalueen keskellä entisen Sahalahden kunnan alueella Kangasalla. Kämpän osoite on Teivaantie 744, Kangasala. Sen rakennutti Yhtyneet Paperitehtaat vuonna 1946. Kämpän käyttö oli vilkkainta 1950-luvulla. 1960-luvulla majoittumien metsäkämpillä hiipui nopeasti metsätyön koneistuttua ja autoteiden tultua Laipanmaahankin. 1970-luvun alusta alkaen kämpällä asui vain yksi mies, Nestori Hanhikoski vuoteen 2002 asti. Kämpän omistaja UPM-Kymmene vuokrasi kämpän Sahalahti-Seuralle. Vuosina 2004 ja 2005 kämppä kunnostettiin talkoovoimin museo- ja virkistyskäyttöön, johon se otettiin juhlallisin menoin 28. kesäkuuta 2005.
Ida’an

Ida’an on Malesiassa Sabahin osavaltion itäosissa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä on noin 6 000 äidinkielistä puhujaa. Kielellä on kolme murretta, ida’an, begak ja subpan.
Iharinkoski

Iharinkoski sijaitsi Pirkanmaalla Kangasalan kunnan Iharin kylässä vuosina 1604–1830. Koski syntyi luonnonmullistuksessa paikalle, jossa siihen saakka oli ollut Längelmäveden ja Pälkäneveden yhdistänyt salmi. Kosken kuivuttua paikalla oli järvet toisistaan erottanut kannas, jonka poikki paljon myöhemmin on kaivettu järvet yhdistävä kanava.
Kosken synty.
Vuonna 1604 Pälkänevedelle syntyi uusi lasku-uoma, Kostianvirta, ja järven vedet alkoivat virrata sitä pitkin Mallasveteen. Pälkäneveden pinta aleni tällöin nopeasti noin 3,5 metriä, Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta laski, mutta vähemmän kuin Pälkäneveden, ja näitä järviä yhdistäneen salmen paikalle syntyi koski, jonka kautta Längelmävesi laski Pälkäneveteen. Samalla Sarsanvirta, jota pitkin Längelmävesi ja Pälkänevesi olivat laskeneet Roineeseen, kuivui 10. kesäkuuta 1604 yhdessä yössä. Siihen aikaan ajateltiin Iharinkosken olevan syyllinen Sarsan kuivumiseen ja syntyi sanonta "Ilkeä Iharin koski saatti Sarsan vaivaiseksi". Todellinen syyllinen Sarsan kuivumiseen oli siis Kostianvirta. 
Kosken kuivuminen.
1800-luvun alussa alettiin rakentaa kanavaa Längelmäveden ja Roineen väliselle kapealle kannakselle. Keväällä 1830 rakentajien padot pettivät ja syntyi Kaivannon kanava. Tällöin Längelmävesi laski Roineen tasolle ja Iharinkoski kuivui. 
Uoman katkaissut kannas.
Iharinkosken vesiuoman katkaissut kannas kaivettiin auki 5. huhtikuuta 2014. Pitkään suunnitellun kannaksen poiston tarkoituksena oli uoman avaaminen veneliikenteelle ja vedenlaadun parantaminen. Keväällä 2012 Vaasan hallinto-oikeus antoi kannaksen avaushankkeelle myönteisen päätöksen. Valitusten vuoksi käsittely siirtyi korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka antoi 12. marraskuuta 2013 uuden myönteisen päätöksen Iharin kannaksen avaamiseksi. 
Avaus.
Kannaksen kaivaminen aloitettiin 5. huhtikuuta 2014 kello 9, ja noin kello 10 aikaan vedet pääsivät virtaamaan esteettä Heposelän ja Pälkäneveden välillä. Paikalla oli useita kymmeniä ihmisiä, myös paikallisen lehdistön edustajia. Viereisessä Iharin Myllytorpassa oli kahvio avattu tapahtuman kunniaksi. Vaikka vedenkorkeudet avatun kannaksen molemmin puolin olevissa vesistöissä ovatkin teoriassa samat, havaittiin kannaksen avaamisen jälkeen veden virtaamista Heposelästä kohti Pälkänevettä.
Percival

Percival tai Perceval on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä tarinoissa. Hän on yksi pyöreän pöydän ritareista. Walesinkielisessä kirjallisuudessa hänen nimensä on Peredur.
Useimpien tarinoiden mukaan Percival on aatelinen ja hänen isänsä joko kuningas Pellinore tai joku ylhäinen ritari. Tavattuaan muutamia ritareita Percival ryhtyy itsekin ritariksi. Hän lähtee kuningas Arthurin hoviin, jossa hän osoittautuu erinomaiseksi soturiksi, ja hänet valitaan pyöreän pöydän ritariksi.
Percivalin keskeinen ominaisuus on lapsenomainen viattomuus, joka suojelee häntä maallisilta houkutuksilta ja erottaa hänet muista pyöreän pöydän ritareista. Viattomuus myös yhdistää hänet kansantarinoista tuttuun yksinkertaisen sankarin tai hupsun aiheeseen. Percival yhdistettiin Graalin maljan etsintään jo varhaisimmissa Arthurista kertovissa tarinoissa. Chrétien de Troyes kertoo Percevalista, joka ensin epäonnistuu tehtävässään, mutta oppii erehdyksestään ja lopulta löytää Graalin. Troyes'n tarinassa "Le Conte du Graal" Percival menee haavoittuneen Kalastajakuninkaan linnaan, jossa hän näkee salaperäisen astian. Percival ei kuitenkaan esitä kysymystä, joka parantaisi Kalastajakuninkaan, koska Percivalia on aiemmin kehotettu olemaan kyselemättä liikoja. Sittemmin Percival osallistuu Graalin maljan etsintöihin ja oppii vähitellen, mitä todellinen ritarius ja sen yhteys kirkon opetuksiin merkitsee. Myöhemmissä versioissa Graalin tärkein löytäjä on Galahad, mutta Percival pysyy kuitenkin yhtenä kolmesta maljan löytävästä ritarista. Kolmas ritareista on sir Bors joka tarun mukaan ainoana palasi etsintämatkaltaan.
Saksalainen ritari ja runolaulaja Wolfram von Eschenbach on kirjoittanut Percivalin kasvutarinasta 1200-luvulla oman versionsa "Parzival" eli "Parsifal", johon Richard Wagnerin ooppera "Parsifal" pohjautuu.