tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kouvolan iltalukio

Kouvolan iltalukio on entinen Kouvolassa sijainnut iltalukio. Lukio yhdistyi hallinnollisesti Kouvolan yhteislyseoon vuonna 2025, ja toimi tähän asti sen kanssa samoissa tiloissa. Kouvolan iltalukio oli Pohjois-Kymenlaakson ainoa aikuislukio. Se oli nuorten ja aikuisten oppilaitos, jossa opiskelu tähtää ennalta määrättyyn tavoitteeseen: peruskoulun, lukion, ylioppilastutkinnon tai yksittäisen aineen oppimäärän suorittamiseen.
Koulu oli Opetushallituksen valvoma ja sillä on virallinen todistuksenanto-oikeus. Kouvolan iltalukiosta saatu päättötodistus vastaa täysin päivälukiosta saatua päättötodistusta.
Historia.
Vuonna 1971 annettiin asetus, jonka mukaisesti Kouvolan lyseoon liitettiin lukuvuodesta 1971–1972 alkaen kuusiluokkainen iltalinja, jossa on kolmiluokkainen keskikouluaste ja kolmiluokkainen lukioaste. Kouvolan lyseon iltalinja aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1971. Opetuksessa noudatettiin alusta alkaen uudenlaista jaksolukujärjestelmää.
Syyskuun 1976 alusta koulu siirtyi noudattamaan kurssimuotoista lukusuunnitelmaa, ja vuonna 1979 koulu muuttui luokattomaksi.
Elokuun alusta vuonna 1991 koulu muuttui hallinnollisesti itsenäiseksi kouluksi, Kouvolan iltalukioksi.
Syksyllä 1994 valmistuivat ensimmäiset ”kauppisylioppilaat”, ja 16. elokuuta 1999 perustettiin ammatillisen oppimiskeskuksen kanssa täysimittainen ammattilukio. Syyskuun 1999 alussa aloitettiin uutena opetusmuotona myös etälukio-opetus.
Lokakuussa 2003 aloitettiin maahanmuuttajille suunnattu suomi toisena kielenä -opetus.
Tammikuussa 2010 aloitettiin oppivelvollisuusiän ylittäneille maahanmuuttajille tarkoitettu monikulttuurinen peruskoulu.
Kouvolan iltalukio, Kouvolan Yhteislyseo sekä Kuusankosken lukio yhdistetään hallinnollisesti 1. elokuuta 2025 alkaen. Yhdistymisen myötä kaikki lukiot toimivat nykyisen Kouvolan yhteislyseon rehtorin alaisuudessa, jonka avuksi tulee 2–3 virka-apulaisrehtoria. Yhdistyminen voi myös aiheuttaa muutoksia siihen, missä tiloissa opetusta järjestetään. Lukioiden yhdistäminen ennakoi Kouvolan toiseen asteen opiskelijoiden määrän vähenemistä.
Enkelin silmin 1990–1995

Enkelin silmin 1990–1995 on Arja Korisevan vuonna 1996 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 16 kappaletta hänen viideltä albumiltaan vuosilta 1990–1995 sekä "Anna kaikkien kukkien kukkia" -kappaleen "Toivo Kärki muistoissamme" -albumilta. Yhteensä albumilla on 17 kappaletta. Albumin on julkaissut CD:nä ja C-kasettina Fazer Records. 
Alkuperäiset albumit.
Kappaleet on koottu seuraavilta albumeilta
Tuula T. Matintupa

Tuula T. Matintupa (s. 25. tammikuuta 1950 Kauhajoki) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan opettaja ja asuu Lempäälässä.
Matintupa on sivutoiminen kirjailija ja julkaisi ensimmäisen teoksensa "Hullun vuoden" vuonna 1993. Kyseessä on nuortenromaani; nuortenkirjallisuuden lisäksi hän on julkaissut fantasiaromaanin ja dekkareita. Useissa dekkareissa päähenkilö on vuonna 1999 ensimmäistä kertaa käytetty poliisimies Aleksanteri Piippo.
Matintuvalle on myönnetty vuonna 1997 Alajärven kaupungin kulttuuripalkinto ja vuonna 2003 Kuvastaja-palkinto fantasiakirjasta "Tuulen kalastajat" (2002).
Jürgen Schult

Jürgen Schult (s. 11. toukokuuta 1960 Amt Neuhaus, Ala-Saksi) on Itä-Saksaa ja Saksaa edustanut kiekonheittäjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Schult voitti kiekonheiton olympiakultaa Soulissa 1988. Maailmanmestaruuden hän voitti Roomassa 1987 ja Euroopan mestaruuden Splitissä 1990.
Vuonna 1986 Schult paransi 74,08 metrin heitollaan kiekonheiton maailmanennätystä 2 metrillä ja 22 sentillä. Ennätyksen rikkoi Mykolas Alekna (74,35 m) huhtikuussa 2024.
Johann van Beethoven

Johann van Beethoven (14. marraskuuta 1739 tai 1740 oletettavasti Bonn – 18. joulukuuta 1792 Bonn) oli saksalainen tenorilaulaja ja Ludwig van Beethovenin isä. 
Hänen isänsä Lodewijk van Beethoven oli erinomainen bassolaulaja. Johann aloitti uransa viulistina 12-vuotiaana. Myöhemmin hän äitinsä tapaan alkoholisoitui, ja hän oli jatkuvasti humalassa. Hän menetti pian työnsä viulistina ja siirtyi tenorilaulajaksi Kölnin vaaliruhtinaan hoviin. Johann meni vuonna 1767 naimisiin Maria Magdalena -nimisen nuoren lesken kanssa. Heidän raha-asiansa olivat huonolla tolalla, ja he muuttivat Fischerin perheen vuokralaisiksi Bonniin. Johann ja Maria Magdalena saivat seitsemän lasta, joista vain kolme eli aikuisikään asti: Ludwig (1770–1827), Caspar Carl (1774–1815) ja Nikolaus Johann (1776–1848). Johann oli hilpeä muiden seurassa, mutta kohteli ankarasti vanhinta poikaansa Ludwigia ja pakotti tämän jo nelivuotiaana opiskelemaan musiikkia ja soittamaan päivittäin tuntikausia. 1780-luvun alussa hovin asiakirjoihin tuli maininta, että Johannin ääni oli pilalla, ja vuonna 1789 hänet erotettiin virastaan. 
Vuonna 1787 vanhin poika Ludwig lähti Wieniin opiskelemaan Mozartin ohjauksessa, mutta joutui jo kahden viikon kuluttua palaamaan Bonniin. Hän sai isältään kirjeen, jossa tämä kertoi, että äiti Maria Magdalena oli kuolemaisillaan. Äiti oli tuolloin vielä elossa mutta surkeassa kunnossa. Ludwigin palattua Bonniin kaikki oli pahempaa kuin hän oli kuvitellut: Maria Magdalena oli kuolemaisillaan ja Johann tukkihumalassa aamusta iltaan. Maria Magdalenan kuoleman jälkeen perheen taloudellinen asema oli kehnossa kunnossa. Ludwig oli käyttänyt kaikki rahansa Wienin matkallaan ja Johann kaikki rahansa Maria Magdalenan hoitoon. Vaaliruhtinas suostui kuitenkin maksamaan pientä eläkettä Johannille. Ludwig palasi Wieniin marraskuussa 1792. Johann kuoli pian Ludwigin lähdön jälkeen 18. joulukuuta 1792.
Arseni Tarkovski

Arseni Aleksandrovitš Tarkovski (; 25. kesäkuuta 1907 Jelisavetgrad, Venäjä – 27. toukokuuta1989 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä. Hänen runoudellaan on keskeinen rooli hänen poikansa Andrei Tarkovskin ohjaamissa elokuvissa "Peili" ja "Stalker".
Teokset.
Virpi Leppänen on suomentanut Tarkovskin runon "Päivät" ("Taite: runouslehti" 1996; nro 3). Jorma Toiviainen on suomentanut hänen runonsa "Eronhetki", ja se on levytetty.
Troy Donahue

Troy Donahue (oik. Merle Johnson Jr., 27. tammikuuta 1936 New York, New York – 2. syyskuuta 2001 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli yksi 1960-luvun suurimmista teini-idoleista.
Donahue aloitti elokuvauransa 1950-luvun lopussa. Hänen uransa tunnetuimpiin elokuviin kuuluu "Kesäpaikka" (1959), joka teki Donahuesta ja hänen vastanäyttelijästään Sandra Deestä teini-idoleita. Donahue on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Unohtumaton kesä" (1961) ja "Seikkailu Roomassa" (1962) sekä sivuroolissa "Kummisedän" osassa II (1974). Hän esiintyi myös monissa televisiosarjoissa.
Donahue oli naimisissa neljä kertaa, mutta kaikki avioliitot päättyivät eroon. Hänellä oli kaksi lasta. Uransa hiipumisen jälkeen hänellä oli huume- ja alkoholiongelmia mutta hän raitistui 1980-luvun alkupuolella. Hän kuoli sydänkohtaukseen 65-vuotiaana.
James Francis Stephens

James Francis Stephens (16. syyskuuta 1792 Lontoo – 22. joulukuuta 1852 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä.
Stephens työskenteli meriministeriön toimistossa Somerset Housessa 1807–1845. Vapaa-aikanaan hän avusti William Elford Leachia British Museumin hyönteiskokoelman järjestämisessä. Hän keräsi itselleen laajan hyönteiskokoelman, jonka hän virastaan luovuttuaan myi British Museumille.
1833 hän oli perustamassa Royal Entomological Society of Londonia ja toimi seuran puheenjohtajana 1837–1838.
Hyönteisten ohella Stephens tutki myös lintuja, ja nimesi viitarastaan ("Catharus fuscescens") 1817.
Takashi Tsukamoto

Takashi Tsukamoto ( "Tsukamoto Takashi", s. 27. lokakuuta 1982 Tokio, Japani) on japanilainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän on näytellyt Shinji Mimuran roolissa elokuvassa "Battle Royale" ja Eiji Murakamin roolissa draamasarjassa "Kekkon Dekinai Otoko". 
Yksityiselämä.
Tsukamoto on näytellyt yhdessä ystävänsä, näyttelijä-malli Shun Ogurin kanssa monissa draamasarjoissa, kuten sarjassa "Stand Up!!".
Kahden vuoden seurustelun jälkeen Tsukamoto meni naimisiin tyttöystävänsä kanssa 29. toukokuuta 2007, tämän syntymäpäivänä. Heille syntyi tyttö syyskuussa 2007.
Tähtisarja – 30 suosikkia (Arja Koriseva)

Tähtisarja – 30 suosikkia on Arja Korisevan vuonna 2006 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää 30 kappaletta hänen Warner Music Finlandille levyttämistään viidestä albumeista. Albumin on julkaissut tupla-cd:nä Warner Music Finland Oy. 
Alkuperäiset albumit.
Kappaleet on koottu seuraavilta albumeilta:
Auskerry

Auskerry on Orkneysaarten saariryhmään kuuluva pieni saari. Saari sijaitsee Pohjanmerellä Stronsay-saaren eteläpuolella.
Vuonna 1866 saarelle rakennettiin Thomas ja David Stevensonin suunnittelema majakka, joka automatisoitiin 1960-luvulla. Näillä tienoilla saaresta tuli hetkeksi myös asumaton.
2000-luvulla saarella elää viisihenkinen perhe, joka kasvattaa saarella lampaita. Saarella on villiintynyt luonto sekä rahtilaiva Hastings Countyn hylky. Laiva törmäsi saareen sen eteläpuolelta tiheän sumun aikana vuonna 1920.
Auskerry toimii suojelualueena, sillä se on tärkeä lapintiiran ja ulappakeijujen pesimisalue.
Elli Ylimaa

Ellen Johanna ”Elli” Ylimaa (o.s. Linnanheimo, vuoteen 1924 saakka Leino; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän päätyi harrastelijanäyttämöiden kautta tekemään sivurooleja kymmenissä suomalaisissa elokuvissa aina 1930-luvun puolivälistä 1950-luvun loppuun.
Elli Ylimaa oli Johan Gustaf Leinon (alk. Grönroos) ja Aksa Johanna Grönlundin seitsenlapsisen perheen toinen. Vuonna 1924 perheen sukunimi muutettiin Linnanheimoksi. Elli Ylimaan sisarista Ragnhild, Rakel ja Regina alkoivat myös näyttelijöiksi. Jälkimmäisestä tuli suomalaisen elokuva kulta-ajan valovoimaisimpia filmitähtiä. Isä vastusti ankarasti lastensa teatterihaaveita, mutta sisarensa Ragnhildin innoittamana myös Elli alkoi 1920-luvulla esiintyä harrastelijanäyttämöillä ja niitti mainetta varsinkin koomisissa rooleissa.
Elokuvaohjaajat Teuvo Tulio ja Valentin Vaala olivat Linnanheimon sisarusten hyviä tuttavia, jotka ottivat heidät mukaan omiin projekteihinsa. Kun Vaala alkoi työskennellä Suomi-Filmin ohjaajana 1935, Ylimaasta tuli yksi hänen luottonäyttelijöistään palvelijattarien, yläluokkaisten neitien tai tiukkapipoisten akkojen sivurooleissa. Niin ikään Tulio käytti Ylimaata usein omissa elokuvatuotannoissaan, niin ikään sivuosissa. Yleensä hänet nähtiin sisarensa Regina Linnanheimon esittämän päähahmon luottohenkilönä.
Ylimaan merkittävimpiin tulkintoihin lukeutuvat muun muassa Mantan osa Tulion elokuvassa "Taistelu Heikkilän talosta" (1936) ja johtajaopettajan rouva Kristiina Iippo Vaalan elokuvassa "Varaventtiili" (1942). Hän teki elokuvarooleja 1950-luvun lopulle asti.
Elli Ylimaa oli vuodesta 1926 naimisissa toimistosihteeri Toivo Ylimaan kanssa. Heidän poikansa Veikko eli ”Ekku” esiintyi pikkuroolissa "Taistelu Heikkilän talosta" -elokuvassa. Ylimaa menehtyi 81-vuotiaana 1982.
Rooman katakombit

Rooman katakombit ovat Rooman kaupungin muurien ulkopuolella sijaitsevia maanalaisia hautausmaita, jotka ovat peräisin kristinuskon ensimmäisiltä vuosisadoilta.
Katakombit sijaitsivat usein rikkaiden roomalaisten omistamilla yksityisillä mailla, ja niitä kaivoivat pääasiassa ammattimaiset haudankaivajat pehmeään tuliperäiseen tuffikiveen, jota Rooman ympäristössä esiintyy. Katakombissa on useimmiten pääkäytävä, josta erkanee suorassa kulmassa sivukäytäviä, jotka taas on myöhemmin liitetty toisiinsa pääkäytävän suuntaisilla tunneleilla. Koska tilaa oli yleensä niukasti, käytäväkerroksia saattoi olla viisikin päällekkäin.
Italialainen arkeologi G.B. de Rossi löysi vuonna 1849 Rooman muurien ulkopuolelta maanalaisen kalmiston eli katakombin, johon oli haudattu varhaisten paavien ruumiita. Löytöä seuranneet kaivaukset olivat de Rossille suurenmoinen menestys. Maanalaisten käytävien pimeistä sokkeloista hän löysi marmorilaatan, johon hakatut kirjaimet COR sopivat yhteen NELIUS MARTYR-tekstin kanssa – ja lisäksi hän löysi kryptan, jonne paavit oli haudattu.
Katakombeja on löydetty Rooman lisäksi muualtakin, mutta monet nykyään tarkoittavat sanalla "katakombi" vain Rooman kristittyjen hautausmaita, jotka ovat katakombeista kuuluisimpia ja laajimpia. Niitä on tähän mennessä löydetty suunnilleen 40. Vanhimmat niistä ovat peräisin 100-luvulta jaa. ja sijaitsevat enimmäkseen muinaisten kaupungista poisjohtaneiden teiden varsilla, sillä Rooman laki kielsi vainajien hautaamisen kaupunginmuurin sisäpuolelle.
Roomalaiset pitivät katakombeja muiden hautapaikkojen tapaan pyhinä, eikä niitä juurikaan ryöstelty tai tuhottu. Kuuluisimmat ja eniten turisteja keränneet katakombit on nimetty pyhän Callixtuksen, pyhän Sebastianuksen ja pyhän Domitillan mukaan ja ne kaikki sijaitsevat kaupungista etelään johtavan Via Appian varrella tai sen lähistöllä. Niiden kapeiden käytävien seiniin on louhittu rivikaupalla nelikulmaisia syvennyksiä (loculi), joihin pyhimysten, marttyyrien ja tavallisten kristittyjen liinoihin käärityt ja kalkilla sivellyt ruumiit laskettiin lepäämään.
Siellä täällä katakombien pimeissä sokkeloissa on suurehkoja hautakammioita (cibicula), joihin on haudattu monta polvea saman suvun jäseniä. Uskonnolliset piirtokirjoitukset, kalan ja ankkurin kaltaiset kristilliset symbolit ja herkin vedoin maalatut kuvat Aatamista ja Eevasta, Lasaruksen henkiin herättämisestä ja muista Raamatun tapahtumista luovat seinille lämpöä ja väriä. Ne osoittavat, että haudat olivat uskonnollisesti tärkeitä paikkoja ja niitä hoidettiin huolellisesti.
Hautaukset katakombeihin vähenivät 400-luvulla, kun Roomaa alkoivat ahdistella barbaariheimot. Haudat kokivat kovia goottien kourissa vuonna 537, ja langobardit ryöstivät ne vuonna 755.
Sydänkeskiajalla katakombit oli käytännössä unohdettu. Niistä alettiin kiinnostua uudelleen 1500-luvulla, etenkin sen jälkeen kun työmiehet olivat vuonna 1578 löytäneet Via Salarian varrelta hyväkuntoisen, monikerroksisen katakombin. Tieteellisen tarkat ja järjestelmälliset tutkimukset alkoivat vasta 1800-luvun puolivälissä.
Will Barnet

Will Barnet (25. toukokuuta 1911 – 13. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän syntyi Beverlyssä Massachusettsissa ja oli vuodesta 1982 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen. Hän opiskeli Bostonissa ja vuodesta 1930 Art Students League of New Yorkissa.
Barnetin kuvataiteen tyyli vaihteli suuresti hänen uransa aikana. Varhaiset ekspressionistiset työt jäivät 1950- ja 1960-lukujen kuluessa abstraktimman tuotannon varjoon, ja tuoreemmat työt ovat figuratiivisempia ja realistisia. Teoksissa on usein keskeisessä osassa ihmishahmo. 
Barnet myös opetti maansa johtavissa taidekouluissa. Hänen töitään on ollut kokoelmissa Pohjois-Amerikan tunnetuimmissa taidegallerioissa, kuten Metropolitan Museum of Artissa, Solomon R. Guggenheim -museossa ja Boston Museum of Fine Artsissa.
Lee Bontecou

Lee Bontecou (15. tammikuuta 1931, Providence, Rhode Island, USA – 8. marraskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Bontecou opiskeli vuosina 1952–1955 William Zorachin johdolla New Yorkin Arts Students Leaguessa. Hän pääsi Fulbright-stipendillä vuosiksi 1957–1958 Roomaan ja sai vuonna 1959 Louis Comfort Tiffany Awardin.
Bontecou oli 1960-luvun alkupuolella maineensa huipulla. Hän vietti vuosikymmeniä hiljaiseloa Orbisoniassa, Pennsylvaniassa, mutta nousi jälleen julkisuuteen vuonna 2004.
Bontecou on ollut vuodesta 2004 "American Academy of Arts and Lettersin" jäsenenä. Ugo Mulasin hänestä ottamaa valokuvaa vuonna 1963, jossa hän työskentelee käytettiin Spoon-yhtyeen vuonna 2007 ilmestyneen "Ga Ga Ga Ga Ga" -albumin kannessa.
Suomessa Lee Bontecou osallistui Ars 69-näyttelyyn. 
Bontecoun teoksia on Museum of Modern Artin ja National Gallery of Artin (Washington DC) kokoelmissa.
Al-Walid ibn Talal

Al-Walid ibn Talal ibn Abdelaziz al-Saud (; s. 7. maaliskuuta 1955 Riad, Saudi-Arabia) on saudiarabialainen liikemies. Hän on kuningasperheen jäsen, prinssi ja miljardööri, "Forbesin" listan maailman 19. rikkain ihminen. Hänet vangittiin marraskuussa 2017 ensimmäisen serkkunsa kruununprinssi Mohammed bin Salmanin toimesta korruptionvastaisen taistelun yhteydessä.
Al-Walid ibn Talal on prinssi Talal ibn Abd-al-Azizin ja tämän puolison, prinsessa Mona as-Salhin poika. Mona as-Salh on Libanonin ensimmäisen pääministeri Riad as-Solhin tytär, ja Talal ibn Abdelaziz al-Saud on Saudi-Arabian kuningaskunnan perustajan Ibn Sa’udin monista lapsista ja nykyisen kuninkaan Salman bin Abdul-Aziz Al Saudin veli.
Al-Walid ibn Talal johtaa Kingdom Holding Companya, jonka suurin omistaja hän on. Hän on tehnyt myös laajaa hyväntekeväisyystyötä. Hän on maan yleistä linjaa liberaalimpi, ja Kingdom Holding Company palkkasikin Saudi-Arabian ensimmäisen naislentäjän maassa, jossa naisten ei sallittu silloin ajaa edes autoa. Hän on Jeddah Tower rakennuttaja.
Al-Walid omistaa arabialaisen musiikin Rotana-levy-yhtiön ja on Citigroupin suurin yksittäinen osakkeenomistaja. Hänellä on myös elokuvatuotantoyhtiö, joka on osallistunut Haifaa al-Mansourin ohjaaman elokuvan "Wadjda" tuottamiseen. Elokuva on ensimmäinen saudiarabialainen naisohjaajan elokuva. Se esitettiin vuonna 2013 Sodankylän elokuvajuhlilla.
Liedon Parma

Liedon Parma on vuonna 1907 perustettu lietolainen urheiluseura. Seuralla on toimintaa hiihdossa, lentopallossa, mäkihypyssä, suunnistuksessa ja yleisurheilussa. Seuran puheenjohtaja on Maarit Lempiäinen.
Mäkihyppy.
Liedon Parmalla on kolme hyppyrimäkeä Liedon Parmaharjulla. Normaalimäki otettiin käyttöön alkuvuonna 1969 ja siinä kilpailtiin Suomen-mestaruuksista ensimmäisen kerran vuonna 1971. Lietolaisia mäkihyppääjiä ovat muun muassa olleet Parmaharjun mäkien rakentamista puuhannut ja aikanaan Varsinais-Suomen ainoaksi mäkihyppääjäksi tituleerattu Pekka Vento sekä SM-kilpailussa kotimäessään kuudenneksi vuonna 1983 sijoittunut Timo Raidisto.
Lentopallo.
Seuran lentopallon miesten edustusjoukkue pelasi 1-sarjassa.
Suunnistus.
Liedon Parmalla ja Mynämäen Suunnistajat -52:lla on yhteinen edustusseura, MS Parma. Vuodesta 2003 kaikki Parman ja MS-52:n suunnistajat edustavat MS Parmaa.
Liedon Parma voitti Jukolan viestin vuosina 1969, 1972 ja 1974 sekä Venlojen viestin vuosina 1995, 2000 ja 2001. Maailmanmestarit Liisa Veijalainen ja Reeta-Mari Kolkkala edustivat huippuvuosinaan Parmaa.
Yleisurheilu.
Parma oli Suomen Urheiluliiton seuraluokittelun 42:s vuonna 2011). Seuralla on noin 100 lisenssin lunastanutta yleisurheilijaa, muiden muassa kestävyysjuoksijat Laura Skyttä ja Saara Skyttä sekä seitsenottelija Maiju Mattila. Kestävyysjuoksija Tuomas Jokinen edusti Parmaa vuoteen 2008.
Riad as-Solh

Riad as-Solh (; 1894 – 17. heinäkuuta 1951) oli Libanonin ensimmäinen pääministeri (1943–1945) maan itsenäistyttyä. Hän toimi uudelleen pääministerinä joulukuusta 1946 helmikuuhun 1951. Ennen toista maailmansotaa hän osallistui aktivismiin Ranskan hallintoa vastaan, ja tuomittiin tästä useit akertoja kuolemaan.
Hänet murhattiin Ammanissa matkalla lentokentälle.
Zsolt Nemcsik

Zsolt Nemcsik (s. 15. elokuuta 1977 Budapest) on unkarilainen säilämiekkailija.
Nemcsik saavutti säilän henkilökohtaisesta kilpailusta hopeaa Ateenan olympialaisissa 2004. Vuoden 2006 MM-kilpailuista hän saavutti samasta lajista niin ikään hopeaa. Hän hävisi finaalissa Stanislav Pozdnjakoville 15-11.
J. V. Sainio

Johan Valfrid Sainio (3. lokakuuta 1880 Pyhäjärvi Ul. – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana 1908–1917 ja Suomen Leipurityöntekijäin Liiton puheenjohtajana 1913–1917. Sisällissodan loppuvaiheessa Sainio pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän oli perustamassa SKP:ta ja sai surmansa niin sanotuissa Kuusisen klubin murhissa. 
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Aviottomana lapsena syntyneen Sainion äiti oli itsellinen Henriika Wilhelmiina Heikintytär. Kansakoulun käytyään Sainio työskenteli kotiseudullaan renkinä ja vuosina 1895–1899 sekatavarakaupan myyjänä Hangossa, jonka jälkeen hän oli sokerileipurina Helsingissä, Viipurissa ja Joensuussa. Sainio toimi myös SDP:n Kuopion läänin itäisen vaalipiirin puhujana ja piirisihteerinä sekä "Kansan Voiman" Joensuun toimituksen hoitajana. Sainio valittiin eduskuntaan vuonna 1908, jonka ohella hän toimi Suomen Leipurityöntekijäin Liiton puheenjohtajana 1913–1917.
Sisällissota ja aika Venäjällä.
Sisällissodan käynnistyttyä Sainio valittiin Työväen pääneuvoston jäseneksi Suomen Ammattijärjestön edustajana, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan, vaan jatkoi leipurityöntekijäin liiton toimitsijana. Sodan loppuvaiheessa Sainio pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän oli elokuussa 1918 perustamassa Suomen kommunistista puoluetta. Myöhemmin Saino toimi Venäjän kommunistisen puolueen edustajana SKP:ssa ja suoritti punaupseerikurssin Pietarin kansainvälisessä sotakoulussa. Hän kuoli Pietarissa 31. elokuuta 1920, jolloin SKP:n oppositio hyökkäsi puolueen puhetilaisuuteen ja surmasi kahdeksan henkilöä. Sainio ammuttiin todennäköisesti vahingossa, sillä hänen ei tiedetty olleen riidoissa opposition kanssa. Sainio on haudattu yhteishautaan Pietarin Mars-kentälle, jossa on myös surmattujen muistomerkki.
Perhe.
Sainion puoliso oli Hilja Hirvonen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1914.
Santeri Saarikivi

Alexander (Santeri) Saarikivi (vuoteen 1905 Gröhn, 18. elokuuta 1877 Sortavalan maalaiskunta – 6. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1911 ja 1917–1918.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Saarikivi syntyi Läskelän kylässä Pielisjärveltä kotoisin olleen Anna Gröhnin (1847—1901) aviottomana lapsena. Kansakoulun jälkeen hän työskenteli 12-vuotiaasta lähtien kotiseudullaan sekatyömiehenä ja myöhemmin puuseppänä suoritettuaan Eero Mäkisen käsityö- ja puuseppäkurssit. Vuosina 1898–1904 Saarikivi työskenteli puuseppänä Helsingissä ja Kuopiossa, kunnes sai työnjohtajan paikan Sortavalan maalaiskunnan Myllykylässä toimineesta Mäkisen puusepäntehtaasta. Helsingissä Saarikivi opiskeli myös Suomen taideakatemian iltakursseilla. 
Saarikivi lähti työväenliikkeeseen vuonna 1898 liittymällä Helsingin Työväenyhdistyksen puuseppien ammattiosastoon. Vuonna 1903 hän osallistui Forssan puoluekokoukseen Kuopion työväenyhdistyksen edustajana. Toukokuussa 1907 Saarikivi jätti työnsä puusepäntehtaassa ja siirtyi sosialidemokraattisen puolueen palvelukseen. Hän toimi puhujana Sortavalassa 1907–1909 sekä piirisihteerinä Joensuussa, Kotkassa ja Kuopiossa 1909–1918. Saarikivi valittiin kansanedustajaksi vuosina 1908 ja 1910 Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. 
Sisällissota.
Saarikivi nousi jälleen eduskuntaan Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä vuoden 1916 eduskuntavaaleissa. Saarikivi vastusti aseellista kapinaa ja sisällissodan sytyttyä hän kieltäytyi kansanvaltuuskunnan tarjoamista tehtävistä, mutta ryhtyi lopulta helmikuun lopussa neuvomaan punaisia kirjanpidossa. Keskushallinnon ohella Saarikivi kiersi opastamassa lääninhallituksissa sekä punakaartien esikunnissa. Saarikivi valittiin myös SDP:n puolueneuvoston jäseneksi ja Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimintaan. Punaisten antauduttua Saarikivi vangittiin Helsingissä 10. toukokuuta 1918. Lokakuussa 1918 hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. 
Sodan jälkeen.
Saarikivi suoritti rangaistuksensa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui armahduslakien nojalla marraskuussa 1919. Vapauduttuaan Saarikivi työskenteli SDP:n piirisihteerinä Kuopiossa 1920–1921, Uudenmaan sosialidemokraattisen piirijärjestön luennoitsijana 1922, Keuruun kunnankirjurina 1923–1924, sosialidemokraattisen raittiusliiton luennoitsijana 1925–1926 ja Ruoveden kunnankirjurina 1927–1944. Välirauhan aikana hän oli myös Suomen huollon komitean toimistonhoitajana Tampereella. Saarikivi oli Ruoveden kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. 
Saarikivi kuoli Helsingissä 91-vuotiaana kesäkuussa 1969. Hänet on haudattu perhehautaan Honkanummen hautausmaalle. 
Perhe.
Saarikiven puoliso oli kansanedustaja Lyydi Saarikivi (o.s. Pennanen), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi, insinööri/viulisti Paavo Saarikivi ja taidehistorioitsija Sakari Saarikivi olivat heidän poikiaan.
Anni Savolainen

 Anna (Anni) Henriikka Savolainen (vuodesta 1926 Savolainen-Tapaninen, 29. tammikuuta 1875 Nilsiä – 5. joulukuuta 1952 Haapajärvi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1918 ja 1924–1927.
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Savolainen syntyi Nilsiään kuuluneessa Varpaisjärven Korpijärven kylässä työmies Tuomas Savolaisen (1842–1912) ja Ulriikka Valkosen (1840–1914) viisilapsiseen perheeseen. Rutiköyhän perheen lapsena Savolaisella ei ollut mahdollisuutta koulunkäyntiin, vaan hän joutui piiaksi jo kahdeksanvuotiaana. Savolainen työskenteli aluksi kotipitäjässään ja myöhemmin täysi-ikäseksi tultuaan palvelijattarena Kuopiossa ja Lauritsalassa, kunnes muutti 1898 palvelijattareksi Viipuriin.
Vuonna 1899 Savolainen liittyi Viipurin työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon. Lisäksi hän vaikutti Sosialidemokraattisessa Naisliitossa ja kuului sen liittotoimikuntaan 1902–1907. Vuonna 1904 Savolainen ryhtyi työskentelemään ompelijana ja suurlakon jälkeen hän toimi myös sosialidemokraattisen puolueen kiertävänä puhujana eri puolilla Itä-Suomea. Savolainen palasi kotiseudulleen 1907, jolloin hän osti veljensä Jussin kanssa maatalon Varpaisjärven Palokylästa. Vuonna 1915 Savolainen ryhtyi puolisoineen viljelemaan maatilaa Rautavaaran Suojärvellä. Savolainen valittiin eduskuntaan 1908 ja hän jatkoi kansanedustajana sisällissotaan saakka. 
Sisällissota.
Sisällissodan käynnistyttyä Savolainen valittiin helmikuun alussa Työväen pääneuvoston jäseneksi. Helsingin taistelun alla Savolainen pakeni muun punaisten johdon tavoin Viipuriin, jossa hänet vangittiin sotatoimien jo päätyttyä 12. toukokuuta. Savolainen oli aluksi Viipurin vankileirillä, josta hänet kesäkuussa siirrettiin Turun lääninvankilaan. Lokakuussa 1918 valtiorikosoikeus tuomitsi Savolaisen valtiopetoksesta 12 vuoden kuritushuonerangaistukseen, mutta heinäkuussa 1920 valtiorikosylioikeus alensi tuomion 8 vuoteen. Savolanen suoritti rangaistustaan Hämeenlinnan naisvankilassa ja anoi armoa Korkeimmalta oikeudelta sekä presidentti K. J. Ståhlbergiltä, jotka kumpikin hylkäsivät anomukset.
Sodan jälkeen.
Savolainen pääsi vapaaksi armahduslakien nojalla kesäkuussa 1921, jonka jälkeen hän palasi eduskuntaan vuoden 1924 vaaleissa. Jätettyään kansanedustajan tehtävät vuonna 1927 Savolainen asettui puolisonsa kanssa maanviljelijäksi Haapajärvelle. Savolainen oli presidentin valitsijamies vuonna 1925 sekä kuului myös Rautavaaran ja Haapajärven kunnanvaltuustoihin. 
Perhe.
Savolaisen elämänkumppani oli vuodesta 1914 lähtien maalarimestari Otto Henrik Tapaninen. He solmivat siviiliavioliiton vuonna 1926. Pariskunnalla ei ollut lapsia.
Robert Rotkirch

Hans Robert Alexander Rotkirch (s. 9. helmikuuta 1984 Espoo) on suomalainen yleisurheilija, joka on keskittynyt keskimatkojen juoksuun. Hän edustaa Esbo Idrottsföreningia ja hänen valmentajansa on Tom Andtbacka.
Rotkirch karsiutui 800 metrin alkuerissä Torinon EM-hallikilpailuissa 2009.
Paavo Tikkanen (kansanedustaja)

Paavo Tikkanen (15. joulukuuta 1865 Kuopion maalaiskunta – 19. toukokuuta 1914 Joensuu) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914.
Elämä.
Kuopion pitäjän Suovussa syntyneen Paavo Tikkasen vanhemmat olivat Puutossalmesta kotoisin olleet renki Johan Fredrik Tikkanen (s. 1823) ja Anna Maria Tiihonen (s. 1830). Kansakoulun jälkeen hän työskenteli puuseppänä Kuopiossa 1878–1898, Joensuussa 1898–1907 ja Kontiolahdella 1907–1914. 
Tikkanen oli Joensuun työväenyhdistyksen puheenjohtaja ja kuului Kettuvaaran työväenyhdistyksen perustajiin. Suurlakon jälkeen hän toimi sosialidemokraattisen puolueen agitaattorina ja järjestäjänä Pohjois-Karjalassa. Tikkanen oli myös Joensuun eläinsuojeluyhdistyksen valvojana 1904-1907 ja Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1906-1907. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Tikkanen istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti vuoteen 1914, jolloin hän ei sairastuttuaan enää asettunut ehdolle. Tikkanen kuoli kotonaan Joensuun Niinivaarassa pitkäaikaisen sairauden jälkeen toukokuussa 1914. Hänet on haudattu Joensuun hautausmaalle.
Perhe.
Paavo Tikkasen puoliso oli Kaavissa syntynyt Anna Emelia Rissanen (1870-1950). Pariskunnalla oli viisi lasta.
O. V. Turunen

Otto Vilhelm Turunen (30. marraskuuta 1875 Heinävesi – 9. syyskuuta 1954 Mikkelin mlk) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1917.
Elämä.
Turusen vanhemmat olivat tilallinen Paavo Turunen ja Anna Loviisa Koikkalainen. Kaksi vuotta kansakoulua käynyt Turunen oli yhdeksänvuotiaasta lähtien maa- ja metsätöissä sekä myöhemmin kauppa-apulaisena Hiitolassa. Turunen suoritti asepalveluksensa Mikkelin 6. tarkk'ampujapataljoonassa, josta hän kotiutui aliupseerina vuonna 1900. Sotaväen jälkeen Turunen työskenteli Valtionrautateiden konepajalla Viipurissa 1900–1902, vaihdemiehenä Raivolassa 1903–1914 sekä jarrumiehenä ja konduktöörinä Pieksämäellä 1914–1918.
Turunen oli Raivolan työväenyhdistyksen puheenjohtaja 1903-1914. Hän oli perustamassa Suomen Rautatieläisten Liittoa ja toimi sen ensimmäisenä liittosihteerinä. Vuonna 1909 Turunen valittiin kansanedustajaksi. Hän istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti kevääseen 1917 saakka. Vuonna 1911 hän oli mukana Uudenkirkon ja Kivennavan alueliitosta Pietarin kuvernementtiin vastustaneessa toimikunnassa. Lisäksi Turunen oli muun muassa Raivolan ja Pieksamäen osuusliikkeiden perustajajäseniä.
Sisällissodan jälkeen Turunen oli jonkin aikaa vangittuna ja toimintansa vuoksi hänet erotettiin rautateiltä. Vapauduttuaan Turunen työskenteli SDP:n Viipurin läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä ja Sortavalan Työväentalo Oy:n toimitusjohtajana 1919–1920, Sortavalassa ilmestyneen "Kansan Voiman" taloudenhoitajana 1919–1921, Viipurin maalaiskunnan taksoitussihteerinä 1921–1933 ja lastenvalvojana 1926–1944 sekä Viipurin Ympäristön Sähkö Oy:n toimitusjohtajana 1928–1944. Vuodesta 1921 lähtien Turunen viljeli myös omaa maatilaansa Viipurin maalaiskunnan Karisalmessa. Hän alkoi harjoittaa myös asianajotoimintaa 1920-luvulta alkaen. Sotavuosien jälkeen Turunen joutui evakkoon Mikkelin maalaiskuntaan, jossa hänellä oli oma palstatila.
Perhe.
O. V. Turusen puoliso oli Matilda Marianna Kuusisto, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907.
Taneli Typpö

Taneli Typpö (2. maaliskuuta 1878 Virolahti – 17. maaliskuuta 1960 Lohjan mlk) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1918 ja 1922–1929.
Elämä.
Virolahden Yläpihlajassa syntyneen Taneli Typön vanhemmat olivat maanviljelijä Tahvo Typpö (1854-1886) ja Juliana Henrikintytär (1848-1922). Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Typpö viljeli kotitilaansa vuoteen 1914, jolloin hän osti Vahvialan Kintereessä sijainneen maatilan. Suurlakon jälkeen Typpö liittyi Yläpihlajan työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän toimi kahdesti. Typpö viakutti Virolahden kunnalliselämässä eri lautakuntien jäsenenä sekä Virolahden Osuuskaupan hallituksessa. Typpö valittiin kansanedustajaksi vuonna 1909, ja hän istui eduskunnassa yhtäjaksoisesti sisällissotaan saakka. Vahvialaan muutettuaan Typpö liittyi Nurmin työväenyhdistykseen sekä keväällä 1917 perustettuun Kintereen työväenyhdistykseen.
Sisällissotaa edeltäneiden levottumuuksien aikana Tyypö kannatti parlamentaarista linjaa ja puhui aseellista toimintaa vastaan. Sodan käynnistyttyä hän ei osallistunut punaisten toimintaan, vaan pysytteli kotonaan Vahvialassa. Typön tila joutui punakaartin elintarviketakavarikoiden kohteeksi ja sodan loppuvaiheessa hän piileskeli perheineen muutaman vuorokauden metsässä punaisten pakko-ottoja paossa. Toukokuun puolivälissä Typpö matkusti Helsinkiin osallistuakseen eduskunnan istuntoon, mutta joutui pidätetyksi. Typpö siirrettiin muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen. Lokakuussa 1918 hän sai kahden vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksen valmistelusta, joka muutettiin viiden vuoden ehdolliseksi rangaistukseksi. Syyksi katsottiin sosialidemokraattien syksyllä 1917 julkaisemat "Sorron yöstä nouskaa!" -vaalijulistus sekä "Me vaadimme" -julistus, vaikka Typpö oli vastustanut jälkimmäistä.
Typpö valittin jälleen kansanedustajakis vuonna 1922. Hän oli myös presidentin valitsijamies vuonna 1925 sekä Vahvialan kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen jäsen Jatkosodan jälkeen Typpö päätyi evakkona Lohjan maalaiskunnan Muijalaan, jossa hän viljeli maatilaansa kuolemaansa saakka..
Perhe.
Taneli Typön puoliso oli Helena Seppälä (1879-1951), jonka kanssa hän avioitui 1902. Heillä oli viisi lasta.
Heikki Törmä

Heikki Törmä (27. lokakuuta 1875 Haapavesi − 22. heinäkuuta 1945 Oulu) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909−1917 ja 1919−1922.
Elämä.
Heikki Törmä syntyi Haapaveden Anaalin kylässä tilallinen Efraim Törmän perheeseen, joka talon menetettyään joutui mieron tielle. Hän teki maatöitä ja oli myöhemmin opissa ansiokkaan suutarin Jaakko Brusilan verstaalla. Vuonna 1896 Törmä muutti Ouluun, jossa hän työskenteli aluksi pienemmissä suutarinverstaissa. Myöhemmin Törma sai paikan M. E. Flydströmin liikkeestä edeten mestariksi saakka. Hän piti välillä myös vuoden ajan omaa verstasta Raahessa. 
Ouluun muutettuaan Törmä liittyi paikalliseen työväenyhdistykseen ja oli 1902 perustamassa Oulun Osuuskauppaa. Hän osallistui Oulun työväenyhdistyksen edustajana muun muassa SDP:n vuosien 1905 ja 1906 puoluekokouksiin. Oulun puoluekokouksessa menettelytapakysymyksestä keskusteltaessa Törmä kannatti parlamentaarista linjaa ja katsoi parhaaksi seurata kansainvälisen sosialidemokratian suuntaviivoja. Vuosina 1907-1909 hän työskenteli "Kansan Tahdon" taloudenhoitajana. Törmä valittiin eduskuntaan 1909 ja hän oli kansanedustajana yhtäjaksoisesti kevääseen 1917 saakka. Vuonna 1912 Törmä siirtyi kansanedustajan tehtäviensä ohella Oulun Osuuskaupan palvelukseen. Hän aloitti jalkinekorjaamossa ja oli myöhemmin jalkineosaston hoitajana vuoteen 1940. Sisällissodan jälkeen Törmä oli vielä kansanedustajana 1919-1922.
Perhe.
Heikki Törmän puoliso oli Elin Elisabet Korkala, jonka kanssa hän avioitui 1901.
Lyydia Saarikivi

Lydia (Lyydia, Lyydi) Regina Saarikivi (o.s. Pennanen, 3. toukokuuta 1880 Pielavesi – 17. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Saarikiven vanhemmat olivat Aapeli Jääskeläinen (1852–1936) ja Anna Maria Pennanen (1859–1929). Saarikivi työskenteli yhdeksänvuotiaasta lähtien piikana ja kotiapulaisena Iisalmessa. Vuosina 1900–1903 hän työskenteli ompelijana Järvenpäässä ja Helsingissä, kunnes avioitui puuseppä Santeri Saarikiven kanssa. Santeri Saarikivi toimi puoluevirkailijana eri puolilla maata, minkä vuoksi perhe asui usealla eri paikkakunnalla muun muassa Sortavalassa, Joensuussa, Kotkassa ja Kuopiossa. Saarikivi vaikutti muun muassa sosialidemokraattisessa naisliitossa ja Suomen Työväen Raittiusliitossa kuuluen molempien liittotoimikuntaan. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuonna 1919. 
Vuonna 1927 Saarikivet asettuivat Ruovedelle, jossa hän työskenteli Ruoveden keuhkotautiparantolan taloudenhoitajana ja vaikutti aktiivisesti kunnalliselämässä. Saarikivi toimi myös Ruoveden Työväen Näyttämön johtajana ja oli Ruoveden kunnanvaltuuston jäsen. Saarikivi vietti eläkepäivänsä Helsingissä ja kuoli marraskuussa 1959. Hänet on haudattu perhehautaan Honkanummen hautausmaalle Vantaaseen.
Perhe.
Lyydi Saarikivi oli naimisissa kansanedustaja Santeri Saarikiven kanssa. Heidän poikiaan ovat taidehistorioitsija Sakari Saarikivi ja elokuvaohjaaja Orvo Saarikivi.
Lempi Tuomi

Lempi Maria Tuomi (o.s. Kuusela, 27. elokuuta 1882 Virrat – 24. maaliskuuta 1958 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana 1922–1923. Vuosina 1923–1924 hän oli vankilassa poliittisen toimintansa vuoksi.
Elämä.
Tuomen vanhemmat olivat Pihlajavedeltä kotoisin ollut suutari Kalle Kuusela (1858−1940) ja Maria Vilhelmiina Widgren (1856−1909). Kansakoulun ja käsityökurssin käytyään hän työskenteli ompelijana. Tuomi lähti työväenliikkeeseen vuonna 1906, jolloin hän oli perustamassa puolisonsa Onni Tuomen johtamaa Uurasen työväenyhdistystä. Vuonna 1908 pariskunta muutti Jyväskylään, jossa Tuomi oli mukana Jyväskylän työväenyhdistyksen toiminnassa ja kuului muun muassa SDP:n piiritoimikuntaan.
Sisällissodan jälkeen Tuomi oli Jyväskylän sosialidemokraattisen naisyhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1919−1920. Vuonna 1922 hänet valittiin kansanedustajaksi kommunistisen SSTP:n listoilta. Tuomen kansanedustajantoimi lakkautettiin lokakuussa 1923, kun puolueen eduskuntaryhmä oli vangittu hieman aikaisemmin suuren kommunistijutun yhteydessä. Kesäkuussa 1924 hän sai vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. Vapauduttuaan Tuomi jätti päivänpolitiikan, mutta oli edelleen mukana muun muassa sosialidemokraattisen työläisnaisliiton toiminnassa.
Perhe.
Lempi Tuomen puoliso oli kansanedustaja Onni Tuomi, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1905. Pariskunnalla oli seitsemän lasta, joista Lempi Tuomi joutui sisällissodan jälkeen huolehtimaan yksinään puolison paettua Neuvosto-Venäjälle. Heidän pojanpoikansa oli kommodori Osmo Tuomi.
Lunawood

Oy Lunawood Ltd on suomalainen lämpöpuutuotteita valmistava yritys. Se työllistää noin 140 henkeä Iisalmen ja Kaskisten tuotantolaitoksilla, Lahden pääkonttorissa sekä vientimarkkinoilla. Yrityksen vuotuinen tuotantokapasiteetti on 160 000 m3, josta suurin osa menee vientiin. Lämpöpuutuotteet valmistetaan puuraaka-aineesta, joka on peräisin PEFC-sertifioidusta suomalaisesta metsästä. 
Historia.
Lunawood Oy Ltd on veljesten Aulis ja Olavi Kärkkäisen 1986 perustama yritys. Lunawood aloitti pienenä perheyrityksenä vain yhdeksän työntekijän voimin lämpöpuun tuotannon vuonna 2001. Veljekset Aulis ja Olavi Kärkkäinen viimeistelivät pitkän yrittäjäuransa luomalla Lunawood-brändin ennen jäämistään eläkkeelle 2010. Tuolloin Lunawoodin pääomistajaksi vaihtui Capman Oyj:n hallinnoimat rahastot. Pääomistajan lisäksi Lunawoodilla oli tuolloin useita pienosakkaita. Vuoden 2019 lopussa Accent Equity 2017 L.P sijoitusrahasto osti Lunawoodin tukeakseen sen kansainvälistä kasvua. 
Nykyhetki.
Lunawood on kasvanut viime vuosina nopeaan tahtiin. Yrityksen tuotteita viedään noin kuuteenkymmeneen maahan. Vuonna 2007 Lunawood oli Kauppalehti Option Kasvuyritysten Top 100 -listan ensimmäisellä sijalla. Vuonna 2019 Lunawood valittiin Kasvu Open kilpailun voittajaksi. Vuonna 2020 Kauppalehti myönsi Lunawoodille Kestomenestyjä 2016-2020 -sertifikaatin. 
Pääomasijoittaja Accent Equity 2017 L.P. sijoitusrahasto teki 29.12.2019 sopimuksen Lunaholder Oy:n osakkeiden ostamisesta CapManilta ja muilta vähemmistöosakkailta. Yrityksen johdon avainhenkilöt jatkavat edelleen vähemmistöosakkaina.
Yrityksen johto ja myynti sijaitsevat Lahdessa. Tehtaat sijaitsevat Iisalmessa, Kaskisissa ja Hammaslahdessa lähellä Joensuuta.
Lämpöpuu.
Puun lämpömodifiointi parantaa puun ominaisuuksia laajentaen näin sen käyttömahdollisuuksia. Lämpökäsittelyn ansioista puun sään- ja lahonkestävyys sekä mitta- ja muotopysyvyys paranevat olennaisesti. Käyttökohteita ovat mm. terassit, ulkoverhoukset ja sisustus. 
Lämpöpuukomposiitti TWPC.
Lunawood lämpöpuukomposiitin tiheys on noin kolminkertainen verrattuna suomalaisen männyn tiheyteen ja tästä määrästä 2/3 on lämpöpuukuitua ja 1/5 CIRCO®-polypropeenikierrätysmuovia. Korkea puukuitupitoisuus ja lämpöpuun luontainen elämättömyys tekevät lämpöpuukomposiitista mitta- ja muotopysyvän vuosikymmeniksi eteenpäin.
Lämpöpuukuitu saadaan yhtiön lämpöpuutuotantoprosessin sivutuotteena. Luna TWPC on myrkytön ja PVC-vapaa tuote, joka on valmistettu 85% uusioraaka-aineesta. Rakennusjätteen ylijäämän voi polttaa puun tavoin tai hävittää energiajätteen mukana.
Portagen piirikunta (Ohio)

Portagen piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 152 061 vuonna 2000, ja hallinnollinen keskus on Ravenna. Väkiluvultaan suurin kaupunki on Kent.
Maantiede.
Portagen naapuripiirikuntia ovat Geauga pohjoisessa, Trumbull idässä, Mahoning kaakossa, Stark etelässä, Summit lännessä ja luoteiskulmassa Cuyahoga.
Väestö.
Piirikunnassa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 161 419 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin (92,3 %), mustiin (4,1 %), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2 %) ja aasialaisiin (1,4 %).
14,3 % eli köyhyysrajan alapuolella.
Ken Foree

Kentotis Alvin Foree (s. 29. helmikuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Indianapolisista lähtöisin oleva Foree aloitti näyttelemisen 1970-luvun puolivälissä, ja hänen ehkä tunnetuin roolinsa oli George A. Romeron elokuvassa "Dawn of the Dead" (1978).
Hän esiintyi myös Rob Zombien ohjaaman Halloween -elokuvan uusintaversiossa vuonna 2007.
Scott Reiniger

Scott Hale Reiniger, Ghorin prinssi (s. 5. syyskuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Reiniger syntyi White Plainsissa, New Yorkin osavaltiossa ja valmistui Rollinsin teatterikoulusta. Hänen tunnetuin roolinsa lienee vuonna 1978 ilmestyneessä elokuvassa "Dawn of the Dead".
Vuonna 2004 paljastui, että Reiniger on Afganistanissa sijaitsevan Ghorin provinssin prinssi. Reinigerin esi-isä, Josiah Harlan, oli ensimmäinen Afganistaniin matkannut amerikkalainen, ja sai kunnia-arvon joka kulkeutui hänen perillisiään myöten aina Reinigeriin asti.
David Emge

David Emge (9. syyskuuta 1946 – 20. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Emge syntyi ja kasvoi Indianan Evansvillessä. Hän suoritti näyttämötaiteen kandidaatintutkinnon Evansvillen yliopistossa. Emge työskenteli kokkina New Yorkissa, kunnes tapasi ohjaaja George Romeron joka antoi hänelle roolin vuoden 1978 menestyselokuvassaan "Dawn of the Dead".
Teemu Tolonen

Teemu Tolonen (31. heinäkuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija. Hän on kaksinkertainen suomenmestari beach volleyssa kausilta 2002 sekä 2005. Lentopalloa hän on pelannut SM-liigassa Hurrikaanin lisäksi Korson Vedossa, sekä Valkeakosken Isku-Veikoissa.
Hänen paras sijoitus FIVB Satelliten maailmankiertueella on viides sija kesältä 2005.
Godzilla (vuoden 1998 elokuva)

Godzilla on Roland Emmerichin ohjaama yhdysvaltalainen kauhu- ja toimintaelokuva vuodelta 1998. Elokuva perustuu japanilaiseen Godzilla-hirviöelokuvien sarjaan. Elokuvassa ei kuitenkaan esiinny alkuperäinen Godzilla vaan Zilla. "Godzillan" pääosissa näyttelevät Matthew Broderick, Jean Reno, Maria Pitillo ja Hank Azaria.
Juoni.
Godzilla syntyy ydinkokeiden seurauksena Tyynellämerellä. Se rantautuu Panamaan ja jatkaa sieltä New Yorkiin. Biologi Niko Tatopoulos kutsutaan tutkimaan outoja tapahtumia Panamassa, ja sillä välin Godzilla tuhoaa New Yorkia. Lopulta se kuitenkin onnistutaan tuhoamaan padolla.
Tatopoulos saa selville Godzillan olleen raskaana, vaikka se olikin uros – Godzilla kykenee lisääntymään suvuttomasti. Madison Square Gardenista löytyy yli Godzillan 200 munaa. Poikaset syövät neljä ihmistä, ennen kuin Madison Square Garden viimein tuhotaan. Kuolleeksi luultu täysikasvuinen Godzilla saapuu paikalle ja raivostuu nähdessään poikasensa kuolleena. Lopulta se saadaan kuitenkin tuhottua ohjuksilla Brooklynin sillalla. Viimeisissä kuvissa näytetään, kuinka yksi Godzillan munista on säilynyt, ja siitä kuoriutuu poikanen.
Sovitukset.
Elokuvaa seurasi piirretty televisiosarja "" 1998–2000.
Soundtrack.
Musiikin sävelsi David Arnold ja soundtrackillä kuullaan myös Rage Against the Machinen "No Shelter".
Vastaanotto.
"Tv-maailma"-lehdessä 2024 Arto Pajukallio antoi elokuvalle tarkemmin perustelematta kaksi tähteä viidestä.
Mies joka tapasi Dingon

Mies joka tapasi Dingon on Juha ”Watt” Vainion sanoittama, säveltämä ja esittämä kappale, joka on vuonna 1985 julkaistulla "Elämää ja erotiikkaa" -albumilla. Kappale julkaistiin samana vuonna myös singlenä, ja sen B-puolella on ”Ramsö-Rabbe”. Kappaleen on sovittanut ja tuottanut Jaakko Salo.
Kappale kuvaa aikansa Dingo-yhtyeen aikaan saamaa buumia. Musiikillisesti kappaleessa viitataan yhtyeeseen intron jälkeen, kun ennen laulun alkamista on Dingo-tyylinen yhden tahdin mittainen rumpukomppiosuus.
Laulun tarina ja sen tausta.
”Mies joka tapasi Dingon” perustuu idealtaan tositapahtumiin. Vainio tapasi Dingo-yhtyeen laulajan Pertti Neumannin eräässä televisio-ohjelmassa ja neuvoi häntä riimittämisessä. Ohjelman tultua tv:stä ulos nuoret tytöt kysyivät Vainiolta kadulla, oliko hän se, joka tapasi Dingon. Lisäksi he pyysivät nimikirjoitusta. 
Laulu ei kerro varsinaisesti noista tapahtumista, vaan laulussa henkilö tapaa Dingon bensa-automaatin luona ja tulee sen takia kuuluisaksi. Kappale onkin humoristinen kuvaus tavallisen ihmisen ansiottomasta arvostuksen noususta. Kappaleen keskeinen teema onkin yksityisyyden menetys. Vainio on aiemmissakin kappaleissaan käsitellyt mediajulkisuutta, mutta niissä on tavallisesti ivailtu julkisuuteen pyrkiviä. ”Mies joka tapasi Dingon” sen sijaan kertoo maineeseen tahtomattaan joutuneesta henkilöstä.
Äänitys.
Kappale äänitettiin Topsonic-studiolla Helsingissä vuonna 1985. Äänittäjinä toimivat Ronnie Krack ja Timo Toikka. Kappaleen tuotti ja sovitti Jaakko Salo, joka toimi myös kapellimestarina.
Äänitteellä on mukana seuraavat muusikot:
Julkaisu.
”Mies joka tapasi Dingon” julkaistiin 1985 Vainion studioalbumilla "Elämää ja erotiikkaa" ja singlenä, jonka B-puolella oli ”Ramsö-Rabbe”. Myöhemmin kappale on julkaistu joillakin hänen kokoelma-albumillaan, kuten kokoelmilla "20 suosikkia – Viiskymppisen viisu", "Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990" ja "Legendan laulut – 48 mestariteosta". Vainio esitti kappaleen muun muassa Ville-Veikko Salmisen juontamassa televisio-ohjelmassa Perjantaipörssi vuonna 1985.
Kappale sai ristiriitaisen vastaanoton. Esimerkiksi Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo ylistivät kappaletta, mutta Jussi Raittisen mielestä kappale oli albumin huonoimpia kappaleita.
Matteo Tagliariol

Matteo Tagliariol (s. 7. tammikuuta 1983 Treviso) on italialainen kalpamiekkailija. 
Tagliariol voitti kaikkien yllätykseksi olympiakultaa henkilökohtaisesta kilpailusta Pekingissä 2008. Loppuottelussa hän kaatoi ranskalaisen Fabrice Jeannetin pistein 15–9. Lisäksi Tagliariol otti pronssia kalvan joukkuekilpailusta, jossa Italian joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Diego Confalonieri ja Alfredo Rota.
Frankensteinin kosto

Frankensteinin kosto (engl. "The Revenge of Frankenstein") on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1958. Sen tuotti Hammer Film Productions ja pääosaa näytteli Peter Cushing.
Levengood Suomesta

Levengood Suomesta oli Yle TV1 -kanavalla esitetty keskusteluohjelma. Sitä juonsi Suomessa lapsuutensa ja nuoruutensa viettänyt, mutta Ruotsissa tunnetuksi tullut Mark Levengood.
Ensimmäisen tuotantokauden (8. kesäkuuta – 10. elokuuta 2008) kymmenen jakson vieraat olivat kirjailija Eeva Kilpi, koreografi Jorma Uotinen, viulisti Linda Lampenius, juontaja-kirjailija Heikki Hietamies, entinen toimitusjohtaja Kirsti Paakkanen, laulaja Danny, teatterineuvos Kyllikki Forssell, muotoilija Stefan Lindfors, laulaja Katri Helena ja teatteriohjaaja Jouko Turkka.
Toisen tuotantokauden (14. kesäkuuta – 16. elokuuta 2009) jaksoissa esiintyivät eläkkeellä oleva kenraali Gustav Hägglund, juontaja Riitta Väisänen, professori Matti Klinge, leikittäjä-kirjailija "Arja-täti", tanssinopettaja Åke Blomqvist, taiteilija Miina Äkkijyrkkä, hiihtäjä-poliitikko Juha Mieto, laulaja Marion Rung, kulttuurivaikuttaja M. A. Numminen ja entinen poliitikko Riitta Uosukainen.
Aiheesta muualla.
Levengood Suomesta Ylen sivuilla