tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dilleniaceae

Dilleniaceae on aitokaksisirkkaisten kasvien heimo, joka on ainoa heimo Dilleniales-lahkossa. Siihen kuuluu noin kolmesataa tai jopa 410 lajia, jotka jaetaan kymmeneen sukuun. Lahkon ja heimon tyyppisuku on dilleniat ("Dillenia").
Tuntomerkit.
Dilleniaceae-heimon kasvit ovat pensaita tai puita, harvoin liaaneja tai monivuotisia ruohoja, joilla on enemmän tai vähemmän tähtimäisiä ja kivisolumaisia solukarvoja ja soluissaan oksalaattikiteitä. Lehdet ovat kierteisesti, korvakkeettomat, hammaslaitaiset, ja vahvat sivusuonet ovat keskenään samansuuntaiset ja johtavat lehtihampaisiin; ruodissa on tavallisesti palteet. Kukat ovat usein näyttäviä, keltaisia ja moniheteisiä ja sijaitsevat kärjestään nivelikkäiden kukkaperien päissä. Verholehtien määrä vaihtelee 3–20, tavallisesti niitä on kuitenkin viisi, kuten terälehtiäkin, mutta niitä voi olla vähemmänkin. Hetiö on usein epäsymmetrinen, ja heteitä on vähintään kaksi, tavallisesti paljon kiehkurana tai ryhminä. Joskus kukassa voi olla myös joutoheteitä. Ponnen lokeroside on tavallisesti hyvin kehittynyt. Kukassa ei ole mesiäistä. Sikiäin on toisinaan yhdislehtinen; silloin siinä voi olla jopa 20 emilehteä yhteen kasvaneena. Erillisiä emilehtiä on tavallisesti neljästä kahdeksaan, harvoin vain yhdestä kolmeen. Vartalot ovat pitkiä ja luotit pallomaisia tai pistemäisiä. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita; usein ne ovat luokkimaisesti taipuneita. Hedelmät ovat kiiltäviä ja verhiön suojaamia tuppiloita, harvoin pähkinämäisiä tai marjamaisia. Siemenissä on vaippa eli arillus.
Levinneisyys.
Dilleniaceae-heimon kasvit kasvavat trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Luokittelu.
Ryhmän moniheteisyys ei ole osoitus sen sukulaisuudesta leinikkikasveihin (kuten joskus on ajateltu), sillä aitokaksisirkkaisten kehittyneimpien ryhmien tapaan (engl. 'core eudicots') heteet kehittyvät muutamasta aiheesta keskipakoisessa järjestyksessä. Läheisintä sukua Dilleniaceae-heimolle on (super)rosidien laaja ryhmä, joiden kanssa niiden voidaan katsoa muodostavan yhteisen kehityslinjan (kladin), jolle on luonteenomaista korvakkeelliset lehdet.
Dilleniaceae-heimon kymmenen sukua jakautuvat neljään alaheimoon:
Suvut.
Heimon suvut, synonyymit suluissa:
Länsisalmi

Länsisalmi () on kaupunginosa Vantaan kaakkoisnurkassa Helsingin rajalla. Asutusta alueella on vain vähän: vuoden 2015 alussa kaupunginosan väkiluku oli vain 32. Kaupunginosassa toimii ruotsinkielinen alakoulu Västersundoms skola, johon tulee oppilaita myös muista kaupunginosista ja naapurikunnista. Maisema muodostuu suurimmaksi osaksi pelloista. Kaupunginosaa rajaavat pohjoisessa Porvoonväylä, lännessä Kehä III sekä etelässä ja idässä kaupunginraja. Alueen läpi kulkee Kehä III:a myötäillen Vuosaaren satamarata, joka Kehä III:n ja Porvoonväylän risteyksen tuntumassa sukeltaa Savion rautatietunneliin. 
Länsisalmi on myös vanha Helsingin maalaiskunnan maarekisterikylä, joka ulottuu Porvarinlahdelta Vaaralan teollisuusalueelle asti.
Ruotsinkielinen nimi on keskiajalta (1347 Gudstensby, 1520 Wesster ssunde buw). Suomenkielinen nimi on annettu 1957 ja on vakiintunut käyttöön. Ruotsinkielinen ortografia tarkistettiin 1982 muotoon Västersundom.
Helsingin alueliitos.
Kaupunginosan eteläkärki, ns. Västerkullan kiila, liitettiin Helsinkiin 1. tammikuuta 2009 osana Lounais-Sipoon osakuntaliitosta. Tällöin Itäväylän eteläpuolisesta osasta tuli osa Salmenkallion kaupunginosaa. Liitoksella muodostettiin maayhteys Helsingin ja Sipoon liitosalueen välille. Samalla katkesi Vantaan yhteys merelle, kun parin kilometrin pituinen kaistale Porvarinlahden merenrantaa siirtyi Helsingille. Helsingin puolelle jäi Vantaan maanomistusta ja Vantaan puolelle Helsingin maanomistusta.
Tulevaisuus.
Länsisalmen kaupunginosaan suunnitellaan itämetron metroasemaa ja sen ympärille asuntoaluetta.
Ville Kela

Ville Kela (s. 1. tammikuuta 1975) on suomalainen muusikko. Kelan ja hänen veljensä, laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan, muusikkoura alkoi vuonna 1986 Yhdeksäs hetki -yhtyeestä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pekka ja Susi. Pekka ja Susi voitti rockin Suomen mestaruuden vuonna 1993. Yhtyeen hajottua 1999 Ville Kela on soittanut muun muassa Anssi Kelan taustayhtyeessä, Bilmossa sekä Aleksi Ojalan taustayhtyeessä. Hän on toiminut nykyään musiikin- ja maahanmuuttajaluokanopettajana Meritorin koulussa Espoossa.
Vuodesta 2008 lähtien Kela on soittanut rumpuja Durak-yhtyeessä.
Ville Kela on Pro Fide -yhtyeessä soittaneen Juha Kelan poika. Hän on naimisissa juontaja-toimittaja Eva Kelan kanssa.
Iku Tukiainen

Ilkka "Iku" Tukiainen on suomalainen muusikko. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Iku, Bloodshot Rollin, Nova, Mike Ortiz Band, Wanha Laine, Villi Linja, Jussi Hakulisen yhtye, Kinsky, Amazing Sound Orchestra, Noin 7 veljestä, Neumann Duo ja Toinen Kierros. Iku Tukiainen vaikuttaa nykyisin mainitussa Iku-yhtyeessä. Tukiainen toimii Iku-yhtyeen laulaja-kitaristina ja keulakuvana. 
Vuonna 2003 uudelleen kootun Iku-yhtyeen kolmas albumi oli "Tähtihetkiä". Neljännen Ikun kesällä 2006 ilmestyneen "Musta Herra" -albumin materiaali on pääosin Wanha Laine -yhtyeen kappaleita päivitettyinä 2000-luvulle, ja se sisältää paljon rankempaa materiaalia kuin muut Ikun levyt. "Mustan Herran" julkaisi Propaganda records. Albumi "Suomirock-ilta" ilmestyi vuonna 2008. "Liikkuvat taa" -albumi valmistui vuonna 2010. "Lopulta kaikki saduksi muuttuu" eepos ilmestyi alkuvuonna 2013. Uusin Iku-yhtyen albumi on helmikuussa 2015 ilmestynyt "Dreamlandia"
Vuonna 2010 Ilkka kokeili myös osallistua X-Factoriin.
Ammatiltaan Tukiainen on maalari
Kari Rahkamo

Kari Tapani Rahkamo (30. toukokuuta 1933 Lahti – 11. marraskuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja yleisurheilija. Rahkamo oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja puoluetaustaltaan kokoomuslainen. Hän työskenteli rakennushallituksessa toimistopäällikkönä 1976–1989 ja apulaisosastopäällikkönä 1989–1991. Rahkamo toimi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1991–1996 pitkäaikaisen kaupunginjohtajan Raimo Ilaskiven seuraajana.
Rahkamo oli presidentin valitsijamiehenä 1968. Lisäksi hän on toiminut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1965–1987, puheenjohtajana 1987–1991 sekä kaupunginhallituksen jäsenenä 1969–1987.
Rahkamo oli 1950-luvun lopulla kansainvälisen tason yleisurheilija lajinaan kolmiloikka. Hänen seuransa oli Helsingin Kisa-Veikot (HKV). Hänen kolmiloikkaennätyksensä on 16,40 metriä, pituushypyssä 734 senttimetriä. Rahkamo paransi aikanaan 1957–1960 Suomen ennätystä kuudesti. Hän edusti Suomea 31 maaottelussa, kaksi kertaa olympialaisissa eli 1956 Melbournessa 14:s tuloksella 15,21 ja 1960 Roomassa 8:s tuloksella 15,84 sekä EM-kisoissa kolme kertaa eli 1954, 1958 ja 1962. Uransa jälkeen hän toimi HKV:n puheenjohtajana 1963–1966. Kaupunginjohtajan tehtävästä eläkkeelle jäätyään hän oli Suomen Keskusshakkiliiton (nyk. Suomen Shakkiliiton) puheenjohtajana vuodet 1998–2003.
Stadin Slangi ry. valitsi Rahkamon vuoden 1996 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1996.
Rahkamo oli taitoluistelija Susanna Rahkamon isä.
Eero Rydman

Hjalmar Erik (Eero Hjalmar) Rydman (19. elokuuta 1889 Turku – 15. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1927–1929 ja 1933–1936. Rydman oli Kansaneläkelaitoksen ensimmäinen pääjohtaja 1937–1944, minkä jälkeen hän toimi Helsingin kaupunginjohtajana 1944–1956. Hän oli ehdolla presidentinvaaleissa 1956.
Rydman valmistui ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassisesta lyseosta 1906, filosofian kandidaatiksi 1909 ja filosofian maisteriksi 1910. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui 1914 ja sai varatuomarin arvon 1917. Vuosina 1910–1911 Rydman opiskeli lakitiedettä Münchenin yliopistossa. Lakitieteen lisensiaatiksi Rydman valmistui vuonna 1947.
Rydman toimi asianajajana Turussa ja Helsingissä 1914–1917 ja hän oli 1917–1918 Turun kaupunginvaltuuston sihteerinä. Suomen sisällissodan aikana Rydman oli Saariston vapaajoukossa joukkue- ja myöhemmin komppanianpäällikkönä. Sisällissodan jälkeen hänet nimitettiin puolustusministeriön suojeluskuntatoimiston päälliköksi vuoteen 1919 saakka sekä suojeluskuntain yliesikunnan hallinnollisen osaston päälliköksi vuoteen 1921 saakka. Hänet ylennettiin aktiivikapteeniksi 1920. Vuoden 1922 alusta aina vuoteen 1937 saakka Rydman oli Suomen Käsityöläis-Osakepankin johtokunnan jäsenenä. Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1937.
Rydman toimi muun muassa eduskunnan maatalousvaliokunnan sihteerinä 1917 ja sotilasasiainvaliokunnan sihteerinä 1918–1919. Eduskunnan jäsenenä hän oli Uudenmaan läänin vaalipiiristä valittuna 1927–1929 ja 1933–1936. Vuonna 1933 hän oli perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana. Rydman toimi Edistyspuolueen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana 1933–1935 ja puheenjohtajana 1936. Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsenenä hän oli 1927 ja uudelleen vuodesta 1932 sekä puoluetoimikunnan varapuheenjohtajana vuodesta 1932. Rydman oli Helsingin rahatoimikamarin jäsenenä 1927 ja jälleen vuodesta 1933 alkaen. Helsingin kaupunginhallituksen jäsenenä Rydman oli vuodesta 1932, kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1931 ja valtuuston puheenjohtajana vuodesta 1937.
Rydmanin veli Heikki Ritavuori (vuoteen 1905 Rydman) oli Edistyspuolueen poliitikko ja Suomen sisäasiainministeri, joka ammuttiin kotiovelleen vuonna 1922. Ritavuoren tyttärenpoika professori Pekka Tarjanne oli Liberaalisen Kansanpuolueen poliitikko.
Kyssäkaali

Kyssäkaali ("Brassica oleracea" var. "gongylodes") eli kaalirapi on kaalin ("Brassica oleracea") muunnos, joka on yleinen viljelykasvi Etelä- ja Keski-Euroopassa.
Kyssäkaalin viljely.
Kyssäkaali on viljelykasvina varsin uusi, sillä sen viljely on aloitettu Euroopassa vasta 1500- ja 1600-luvun vaihteessa. Suomessa viljely on aloitettu paljon eteläisempää Eurooppaa myöhemmin, ja se on nykypäivänäkin vähäistä, vaikka kyssäkaali sopisikin käyttömahdollisuuksiensa ja kasvuvaatimuksiensa puolesta viljeltäväksi myös Suomessa. Suurin osa Suomen markkinoilla myytävistä kyssäkaaleista on peräisin Saksasta, missä kasvin viljely on yleistä. Kyssäkaali on nopeakasvuinen, ja siitä voidaan saada vuoden aikana jopa kolme satoa.
Ulkonäkö ja lajikkeet.
Kyssäkaali muistuttaa ulkomuodoltaan lanttua ja naurista. Kyssäkaalin syötävä osa on sen mukula, ”kyssä”, tosin vartta käytetään yleisesti rehuna. Kyssäkaalin ulkomuoto vaihtelee lajikkeittain, joita on maailmassa muutamia kymmeniä. Yleisiä lajikkeita ovat muun muassa Lanro, Blavo, Kolibri ja Bocol.
Ravintosisältö.
100 grammaa kyssäkaalia sisältää 90 grammaa vettä, 4,2 grammaa hiilihydraatteja sekä vitamiineista erityisesti C-vitamiinia, jota voi olla kyssäkaalissa jopa 60 mg. Tämä vastaa 80 prosenttia aikuisen päivittäisestä saantisuosituksesta. Edellisten lisäksi 100 grammassa kyssäkaalia on useita hivenaineita, kuten 320 mg kaliumia (10 % päivän saantisuosituksesta). Kyssäkaalin proteiinipitoisuus on varsin pieni – 100 grammassa kyssäkaalia on proteiinia vain 0,5 grammaa.
Paul Heyse

Paul Johann Ludwig von Heyse (15. maaliskuuta 1830 – 2. huhtikuuta 1914) oli saksalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1910.
Heyse opiskeli klassisia kieliä ja käänsi monia italialaisia runoja saksaksi. Monia hänen runojaan on sävelletty liedeiksi. Hänen tunnetuin romaaninsa on "Maailman lapset" ("Kinder der Welt") vuodelta 1873.
Heyse kirjoitti yli sata novellia, joista monet sijoittuvat Italiaan tai muualle Välimeren seudulle.
Suomennetut teokset.
Suomennettu runo.
Runo "Maailman arvoitus", suom. Uuno Kailas, on teoksissa:
Jaakko Salovaara

Jaakko Salovaara (s. 13. tammikuuta 1975), taiteilijanimeltään JS16, on suomalainen turkulaissyntyinen tanssimusiikkituottaja ja -muusikko. Salovaaran ensimmäinen julkaisu oli 16-vuotiaana vuonna 1991 tehty "Hypnosynthesis". Salovaara opiskeli sellon soittoa Turun konservatoriossa ja 20-vuotiaana hänet valittiin Turun kaupunginorkesterin sellistiksi – tehtävässä hän toimi vuoden verran. 
Salovaara tuli suomalaisessa musiikkielämässä ensi kerran tunnetuksi vuonna 1998 levyllään "Stomping System". Vuonna 2000 hänen tuottamansa Bomfunk MC’s ja Darude nousivat Euroopan listojen kärkeen kappaleillaan "Freestyler" ja "Sandstorm". 
Nykyisin Salovaara tuottaa Mighty 44 -yhtyettä ja on jäsenenä Dallas Superstarsissa sekä Kendissä. Salovaaralla on levymerkki 16 Inch Records. Hän on voittanut tuottaja-Emman vuosina 1998–2000.
Salovaara on Bassrock Music Publishing Oy (toimitusjohtaja Sirke Salovaara) ja Stargate Music Oy -yritysten hallituksen jäsen.
Maurice Maeterlinck

Maurice Polydore Marie Bernard Maeterlinck (29. elokuuta 1862 Gent – 6. toukokuuta 1949 Nizza) oli belgialainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1911. Maeterlinckin katsottiin edustavan dekadenssia parhaimmillaan tai pahimmillaan. Hänestä tehtiin kreivi vuonna 1932. Oopperalaulaja, kirjailija Georgette Leblanc oli hänen pitkäaikainen kumppaninsa (1895–1918).
Maeterlinck ja suomalaiset taiteilijat.
Maurice Maeterlinck vaikutti moniin suomalaistaiteilijoihin; ainoa F. E. Sillanpään suomentama teos on Maeterlinckin "Köyhäin aarteet", jonka hän käänsi alkukielestä keskellä sisällissotaa. Sillanpää ei nähnyt Maeterlinckin näytelmää, mutta hän kuuli kirjailijasta viimeistään Tuusulassa vieraillessaan opiskeluvuosinaan Eero Järnefeltin perheessä. Maeterlinck vaikutti myös Arvid Järnefeltin näytelmiin "Kuolema" (1903) ja "Hiljaisuudessa" (1913). 
Järnefeltin Suvirantaa vastapäätä maantien toisella puolen oli Ainola, jonka isäntä Jean Sibelius sävelsi näyttämömusiikin (opus 46) Maeterlinckin tunnetuimpaan näytelmään "Pelléas ja Mélisande", jonka pohjalta Claude Debussy teki samannimisen oopperan. 
Kirjailija Jalmari Finne suomensi Maurice Maeterlinckin sekä Maeterlickin pitkäaikaisen kumppanin Georgette Leblancin veljen Maurice Leblancin romaaneja ranskan kielestä.
Kirjailija Juhani Aho puolestaan suomensi Maeterlinckin näytelmän "Sininen lintu". Venäläinen teatterinuudistaja Konstantin Stanislavski ohjasi näytelmän kuuluisan kantaesityksen Moskovan Taiteelliseen teatteriinsa 1908. Myös kirjailija Maila Talvio on suomentanut Sininen lintu -näytelmän. "Uuden Suomen" toimittaja, kirjailija Eino Palola puolestaan käänsi Maeterlinckin teoksen "Kuolema".
Gerhart Hauptmann

Gerhart Hauptmann (15. marraskuuta 1862 Sleesian Obersalzbrunn – 6. kesäkuuta 1946 Agnetendorf, nyk. Jagniątków) oli saksalainen kirjailija, joka syntyi silloisessa Preussissa nykyisen Puolan alueella. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1912.
Hän opiskeli ensin Breslaun taideakatemiassa kuvanveistoa, ja siirtyi sieltä Jenan yliopistoon ja edelleen Roomaan ja Berliiniin. Italiassa ollessaan hän päätti hylätä kuvanveiston ja ryhtyä kirjailijaksi. Häntä pidetään saksalaisen naturalismin perustajana. Vuonna 1889 julkaistu esikoisnäytelmä "Vor Sonnenaufgang" (Ennen päivänkoittoa) aiheutti skandaalin, mutta teki Hauptmannista kuuluisan. Näytelmässä kuvataan alkoholistiperhettä, jossa juominen siirtyy perintönä lapsille. Se oli realistinen kuvaus ajan sosiaalisista ongelmista ja ennakoi saksalaisessa draamassa vallinneen retorisen ja tyylitellyn kauden loppumista.
Vuonna 1892 ilmestynyt Hauptmannin näytelmä "Kankurit" vakiinnutti hänen asemansa. Hänen tyyliinsä kuuluneet pateettiset ja synkät dialogit ja riipaisevat ihmiskohtalot olivat keskeisesti esillä. Roolihenkilöt ovat sleesialaisia kutojia, jotka aloittavat vuonna 1844 kapinan, koska pelkäävät kutomakoneiden vievän heiltä ammatin. Ilmestymisaikanaan näytelmä oli rakenteeltaan uudenlainen, sillä yksikään roolihenkilö ei nouse siinä pääosaan, vaan koko kankurijoukko toimii yhdessä. "Kankurit" ja vuonna 1911 ilmestynyt näytelmä "Rotat" luetaan Hauptmannin pääteoksiksi, ja niillä oli suuri osuus hänen saamaansa Nobelin kirjallisuuspalkintoon. Hän laajensi seuraavissa näytelmissä aihepiiriään historiallisiin aiheisiin, symboliikkaan ja nietscheläisvaikutteisiin teoksiin. 1930-luvulla Hauptmann julkaisi useita porvariston elämää kuvaavia teoksia.
Grazia Deledda

Grazia Deledda (27. syyskuuta 1871 Nuoro – 15. elokuuta 1936 Rooma) oli italialainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1926. 
Deleddan teokset käsittelevät elämän peruskysymyksiä: rakkautta, kuolemaa ja kärsimystä. Hän kuvailee kotiseutunsa Sardinian kansanelämää tunteella ja eläytyen. Hän sai vaikutteita dekadenssin ja verismin edustajilta. 
Deledda lopetti koulunkäynnin jo kymmenvuotiaana, mutta otti yksityistunteja ranskan ja italian kielissä. Italianopettaja kehui tytön kirjoittamia kotiaineita, ja käski tämän tarjota kirjoituksiaan julkaistavaksi. Deledda lähetti novellin muotilehteen, joka julkaisi sen. Ensimmäinen romaani ilmestyi vuonna 1892, mutta vasta romaanista "Elias Portolú" (1903) tuli varsinainen menestystarina. 
Deledda edusti verismiä, kuten kollegansa Matilde Serao. Nobelin kirjallisuuspalkinto oli 1926 tajolla Seraolle, mutta hänen äärinationalismin ja sodan vastainen toimintansa aiheutti sen, että valtion taholta sitä vastustettiin, ja palkinnon sai Deledda.
Karl Adolph Gjellerup

Karl Adolph Gjellerup (2. kesäkuuta 1857 – 11. lokakuuta 1919) oli tanskalainen runoilija ja romaanikirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1917 yhdessä maanmiehensä Henrik Pontoppidanin kanssa. Hän oli modernismin edelläkävijöitä ja kirjoitti nimellä Epigonos.
Gjellerupin tunnetuin teos on "Germanernes Lærling" vuodelta 1882. Se on osittain omaelämäkerrallinen romaani nuoresta miehestä, joka kasvaa vakaumuksellisesta kristitystä saksalaismieliseksi ateistiksi ja intellektuelliksi.
Waldo

Waldo (oik. Marko Reijonen, s. 26. syyskuuta 1967) on suomalainen muusikko. Hänen soolohittejään olivat jamaikalaistyylisellä aksentilla tulkitut "It's About Time" ja "Feel So Good" vuonna 1995. Vuosituhannen vaihteessa Waldo oli keulakuva nimeään kantavassa yhtyeessä Waldo’s People. Waldon ja Waldo’s Peoplen neljästä albumista kolme on myynyt Suomessa kultalevyyn oikeuttavan määrän. Hän on tehnyt musiikkia myös muille artisteille muun muassa Christian Forssille sekä Antti Tuiskulle. Waldo’s People edusti Suomea Euroviisuissa vuonna 2009. Yhtye pääsi kaksiosaisen kilpailun finaaliin, mutta sijoittui finaalin viimeiseksi.
Marko Reijosen isä oli Suomeen muun muassa "Kauniiden ja rohkeiden" näyttelijöitä kiertueelle tuonut Heikki "Hessu" Reijonen. Hänen siskonsa Mia oli kilpailijana suomalaisen "Big Brother" -televisiosarjan toisella tuotantokaudella . Reijonen asuu perheensä kanssa Lepsämässä Nurmijärvellä.
Reijosella on kolme lasta. Hänellä on myös ollut Sellon ja Myyrmannin kauppakeskuksissa vaateliike nimeltä Waldo's Clothing. Kaupat ovat kuitenkin lopettaneet jo toimintansa.
Waldo juontaa myös Radio Novalla "Waldon lauantailöylyt" ohjelmaa jonka musiikki pohjautuu 1990- ja 2000- lukujen musiikkiin.
Waldo osallistui "Vain elämää" -tv-ohjelman 15. tuotantokaudelle.
Eetu

Eetu on suomalainen miehen etunimi ja johdannainen brittiläistä alkuperää olevasta Edward-nimestä. Nimi oli käytössä ainakin jo 1800-luvulla ja yleistyi jonkin verran vuosina 1900–1919. Tämän jälkeen kuitenkin tuli aika, jolloin nimen Eetu antaminen lapselle väheni. Hyvin suosituksi se tuli vasta 1900-luvun lopulla: vuosina 1980–1999 se annettiin 5 254 ja vuosina 2000–2009 yhden vuosikymmenen kuluessa jo 6 042 pojalle. Kaiken kaikkiaan nimi Eetu on Suomessa maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 17 255 miehelle ja alle 20 naiselle.
Waldo’s People

Waldo’s People on suomalainen elektronista tanssimusiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen solisti ja kantava voima on muusikko Waldo alias Marko Reijonen.
Waldo’s People vaikutti erityisesti 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa suomalaiseen elektroniseen tanssimusiikkiin. Se oli ensimmäinen suomalainen yhtye, jonka musiikkivideo ”U Drive Me Crazy” soi säännöllisesti musiikkitelevisio MTV:n pohjoismaisessa versiossa.
Vuonna 2008 yhtye teki paluun ja uusi single ”Back Again” julkaistiin 19. toukokuuta 2008.
Waldo’s People valittiin edustamaan Suomea ”Lose Control” -kappaleella vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun semifinaalissa 12. toukokuuta 2009 Moskovassa. Yhtye pääsi tuomariäänin laulukilpailun finaaliin, jossa se esiintyi toiseksi viimeisenä. Finaalin lopputuloksissa Waldo’s People jäi kuitenkin viimeiseksi 22 pisteellä. Kyseessä on yksi kaikkien aikojen suurimmista finaalin viimeiseksi jääneen laulun pistemääristä Euroviisuissa.
Yhtyeen päävokalisteina olivat vuosina 1998–2000 Christa Renwall ja Jessica Appelgren. Vuoden 2008 yhtyeen paluun jälkeen päävokalistina aloitti Karoliina Kallio, joka oli mukana yhtyeessä vuodet 2008–2021. Vuonna 2021 Kallio jätti yhtyeen ja päävokalistina aloitti Astrid Nicole.
Władysław Reymont

Władysław Stanisław Reymont, alun perin Rejmont, (7. toukokuuta 1867–5. joulukuuta 1925) oli puolalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1924. 
Elämä ja ura.
Reymont opiskeli räätäliksi, mutta ei kuitenkaan harjoittanut tätä ammattia, vaan hän karkasi 18-vuotiaana kiertävän teatterin matkaan ja päätyi rautatieristeyksen portinvartijaksi. Hän alkoi varsin nuorena lähettää kirjoittamiaan kertomuksia lehtiin ja sai novellejaan ja muutaman näytelmän julkaistua.
Reymont muodosti yhdessä muiden kirjailijoiden kanssa vuonna 1918 Skamander-ryhmän samannimisen kirjallisuuslehden ympärille. Nobel-palkinto myönnettiin ennen kaikkea neliosaisesta teoksesta "Talonpoikia" ("Chłopi", 1902–1909). Hän kuvaa teoksessa maaseudun murrosaikaa naturalismin ja realismin hengessä, mutta siinä on myös viitteitä symbolismiin ja kreikkalaiseen mytologiaan. Sitä varhaisemmassa teoksessa "Luvattu maa" ("Ziemia obiecana", 1899) hän kuvaa työläiselämää omien Łódźin-kokemustensa perusteella. Andrzej Wajda on vuonna 1974 ohjannut filmiversion "Luvatusta maasta".
Laajalahti (Kokkola)

Laajalahti () on osin Kokkolassa ja Kruunupyyssä sijaitseva entinen merenlahti, joka 1969 padottiin teollisuuden tarpeisiin makeanvedenaltaaksi. Laajalahden hiekkaranta on myös suosittu uimapaikka. Osa Laajalahden alueesta kuuluu Natura 2000 -luonnonsuojelualueisiin erityisesti arvokkaan linnustonsa vuoksi. Alue kuuluu myös valtakunnalliseen lintuvesiensuojeluohjelmaan.
Laajalahden eteläosassa, lähellä nykyistä valtatietä 8, Kruunupyyn puolella sijaitsi 1930–1950-luvuilla lentopaikka. Se oli lahden poukamassa vesijättömaalla oleva nurmikenttä, joka perustettiin alun perin Kauhavan Ilmasotakoulun leirikentäksi. 1950-luvulla pääkäyttäjiä olivat Kokkolan Ilmailukerhon purjelentäjät. Siellä oli myös Ilmavoimien vuonna 1931 rakentama lentokonehalli, joka 1960-luvun alussa siirrettiin Kruunupyyn lentoasemalle. Ilmavoimat käytti kenttää vilkkaasti jatkosodan aikana maa- ja ilmamaaliammuntoihin, joita suoritettiin Laajalahden alueella sekä meren päällä Ykspihlajan edustalla. Nykyään kenttäalue on maatalouskäytössä.
Laajalahden lentokentällä tapahtui 16. heinäkuuta 1935 onnettomuus kun pomminheittoharjoituslennolle lähdössä olleesta Aero-Jupiter 54-koneesta irtosi yksi pommi kiinnikkeistään koneen ollessa nousukiidossa. Pommi putosi maahan räjähtäen ja kone syttyi räjähdyksen voimasta palamaan ja joutui laskeutumaan maahan. Koneessa olleet lentomekaanikko Paavo Johannes Palomäki ja lentosotamies Linna saivat palovammoja ja heidät vietiin Kokkolaan hoitoon. Palomäki menehtyi vammoihinsa seuraavana päivänä Kokkolan kaupunginsairaalassa. Laajalahden kenttää käytettiin tuolloin kesäisin Kauhavan lentokoulun ammunta- ja pomminheittoharjoituksiin, joita ei voitu Kauhavalla suorittaa.
Rabindranath Tagore

Rabindranath Tagore (, 7. toukokuuta 1861 – 7. elokuuta 1941) oli intialainen kirjailija, filosofi, runoilija, lauluntekijä ja muusikko. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1913 runoteoksesta "Uhrilauluja" ("Gitanjali: Song Offerings"). Hän oli ensimmäinen aasialainen Nobel-palkinnon saaja.
Tagore on vaikuttanut vahvasti bengalinkielisen kirjallisuuden kehittymiseen, ja hän on tehnyt Intian kirjallisuutta tunnetuksi myös lännessä. Hän kirjoitti bengaliksi, mutta käänsi itse teoksiaan englanniksi.
Tagore opiskeli Englannissa, muttei suorittanut siellä tutkintoa. Hänet lyötiin Englannissa ritariksi vuonna 1915, mutta hän peruutti ritariutensa pari vuotta myöhemmin protestiksi brittien Intian-politiikkaa vastaan.
Tagoren teoksiin kuuluu runoja, romaaneja, esseitä, novelleja ja matkakertomuksia. Hän kirjoitti ja sävelsi myös useita lauluja, muun muassa Intian kansallislaulun ja Bangladeshin kansallislaulun.
Carl Spitteler

Carl Spitteler (24. huhtikuuta 1845 Liestal, Sveitsi – 29. joulukuuta 1924 Luzern, Sveitsi) oli sveitsiläinen runoilija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1919. Hänen teoksensa ovat pessimistisiä sankaritarinoita. Arthur Schopenhauerin filosofia vaikutti Spittelerin maailmankuvaan ja tuotantoon.
Spitteler oli nuorena kiinnostunut musiikista ja piirtämisestä ja opiskeli teologiaa. Hän työskenteli opettajana Venäjällä Pietarin suomalaisissa perheissä ja kävi Suomessa useita kertoja. Myös kotimaassaan hän toimi kotiopettajana.
Kreikan jalkapallomaajoukkue

Kreikan jalkapallomaajoukkue esiintyi ensimmäisen kerran suurissa arvokilpailuissa vuoden 1980 EM-kilpailuissa muttei saavuttanut suurta menestystä ennen vuoden 2004 EM-kilpailuja, joissa joukkue vei yllättäen Euroopan mestaruuden. Tämän jälkeen Kreikka on selviytynyt kaksiin MM-kilpailuihin ja kaksiin EM-kilpailuihin, joissa se on kahdesti jäänyt alkulohkoonsa ja kahdesti pudonnut jatkosta ensimmäisessä pudotuspelissään.
Historia.
Kreikka selvisi Ateenan välikisoissa 1906 loppuotteluun, jossa se hävisi Tanskalle 0–9.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Kreikan joukkue on esiintynyt kahdesti vuosina 1994 ja 2010. Ensimmäisellä kerralla Kreikka jäi lohkon viimeiseksi hävittyään kaikki kolme otteluaan maalierolla 0–10. Etelä-Afrikan kisoissa Kreikka voitti Nigerian, mutta kärsi tappiot Etelä-Korealle ja Argentiinalle ja jäi näin alkulohkoon.
Entisiä pelaajia.
Giánnis Amanatídis,
Ángelos Basinás,
Ángelos Charistéas,
Giórgos Georgiádis,
Stélios Giannakópoulos,
Giánnis Gkoúmas,
Giórgos Karagkoúnis,
Sotíris Kyrgiákos,
Antónis Nikopolídis,
Níkos Ntampízas ja
Gioúrkas Seïtarídis.
Jori Roosberg

Jori Allan Petteri Roosberg (o.s. "Sjöroos", s. 1976 Turku) on suomalainen muusikko ja tuottaja. 
Ura.
Rosberg (tuolloin Sjöroos) oli PMMP-yhtyeen musiikin pääasiallinen säveltäjä sekä tuottaja. PMMP:tä hän tuotti taiteilijanimellä Think Ink. Roosberg on kertonut, että vielä 2010-luvun taitteessa hän ei kiinnittänyt sanoituksiin – PMMP:nkään – juuri mitään huomiota. PMMP:n perheväkivallasta kertovaa ”Joku raja” -kappaletta lukuun ottamatta PMMP:n sanoitukset olivat Roosbergille silkkaa sanahelinää – vaikka PMMP:n pääasiallista sanoittajaa Paula Vesalaa pidetään yhtenä Suomen parhaista pop-musiikin säveltäjistä ja sanoittajista. Sittemmin Roosbergin mielipide muuttui, ja hän on todennut, että: ”Sanat on 45 prossaa biisistä, musa 55.”
Häntä pidetään tyypillisenä tuottajana: hän on arvostettu musiikkipiireissä, mutta suurella yleisöllä ei välttämättä ole selvää kuvaa siitä, millainen henkilö on kyseessä.
Roosberg vaikutti 1990-luvun alkupuolella rumpalina Thergothon-yhtyeessä, jonka sanotaan olevan yksi doom metalin alagenren funeral doomin edelläkävijöistä.
Roosberg tuotti Ismo Alangon ja Teho Majamäen vuonna 2008 ilmestyneen "Blanco Spirituals" -albumin. Jori Roosberg sai 2009 Teosto-palkinnon yhdessä Mira Luodin ja Paula Vesalan kanssa PMMP:n levystä "Veden varaan".
Vuonna 2015 PMMP:n ja Magenta Skycoden uran loppumisen jälkeen Roosberg on perustanut uuden projektin nimeltä ROOXX, jolta julkaistiin ensimmäinen kappale ”Breath In” lokakuussa 2015.
Vasta vuonna 2017 Roosberg julkaisi ensimmäisen kappaleensa omalla nimellään"." ”Animals”-kappale nousikin YleX:n viikon parhaimpien biisien listalle. Kyseessä on lähes suora jatkumo Roosbergin aiemmalle ROOXX-projektille. Molemmissa laulavat Ringa Manner ja Markus Perttula.
Roosberg oli tuottajana Vestan esikoisalbumilla "Lohtulauseita".
Yksityiselämä.
Roosberg on naimisissa Chisun kanssa. He vaihtoivat avioiduttuaan vuonna 2019 yhteiseksi sukunimekseen Roosberg, joka on yhdistelmä heidän aiemmista sukunimistään Sjöroos ja Sundberg.
Centre-Val de Loire

Centre-Val de Loire, aiemmin , on hallintoalue Ranskan keskiosassa. Alueen hallinnollinen pääkaupunki on Orléans. Alueella asuu 2,5 miljoonaa ihmistä. Loirejoki virtaa alueen halki.
Centre-Val de Loire koostuu kuudesta departementista:
Njassa

Njassa (joskus myös General Njassa tai Dj Njassa, oik. Jyrki Leo Jantunen, s. 2. marraskuuta 1962 Helsinki) on helsinkiläinen radiotoimittaja, DJ ja muusikko. Hän työskentelee toimittajana Radio Helsingissä. Valtakunnalliseen julkisuuteen hän tuli "Levyraati"-ohjelman vakiojäsenenä.
Jyrki Jantusen isä työskenteli poliisina ja ravintolan portsarina, äiti tehtaassa ja siivoojana. Jantunen otti kutsumanimensä vanhasta maantiedon kirjasta. Njassamaa oli Malawin entinen nimi. 
Jimi Suménin ja Kari Kalénin vuonna 1983 tuottamalla "Art of Breeding" -kokoelmalevyllä ollutta General Njassa And His Lost Divisionin kappaletta ”I'm Young, Beautiful and Natural” pidetään ensimmäisenä suomalaisena hip hop- eli rap-levytyksenä. Samana vuonna Njassa toimi myös Musta Paraati -goottimusiikkiyhtyeen laulusolistina.
Vuonna 1985, 22 vuoden iässä Njassaa pyydettiin töihin Radio Cityyn, jossa työ jatkui 15 vuotta. Vuodesta 2000 lähtien hän on työskennellyt Radio Helsingissä.
Njassa on osallistunut myös television ohjelmien "Tänään, tässä ja nyt" (1987–1989) ja "NoTV" (1990–1991) tekemiseen. Hän oli "Levyraadin" vakiojäsen vuosina 2002–2005.
Joulukuussa 2011 Njassa palkittiin Suomi-palkinnolla. Palkintoraadin mukaan Jyrki Jantunen oli ollut ”eturivissä uudistamassa, elävöittämässä ja piristämässä suomalaista kaupunki- ja nuorisokulttuuria jo yli 30 vuotta.”
Kesäkuussa 2022 Helsingin kaupunki palkitsi Njassan Helsinki-mitalilla. Kaupunginhallituksen päätöksessä perusteiksi mitalin myöntämiselle kerrotaan Jantusen vuosikymmeniä kestänyt työ helsinkiläisten musiikkimaailman avartamisessa.
Huhtikuussa 2025 Njassa palkittiin Radiogaalassa elämantyöstään Kultainen mikki -palkinnolla. 
Vuonna 2015 Njassa sairastui paksusuolen syöpään. Hän kertoo selviytymistarinansa Elina Järven ja Olga Poppiuksen kirjassa "Elämäni ennen kuolemaa" (2017).
Hänellä on vuonna 1996 syntynyt tytär.
Mariner 1

Mariner 1 oli Mariner-ohjelman ensimmäinen planeettaluotain. Sen tehtävänä oli Venus-planeetan ohilento, mutta se jouduttiin tuhoamaan laitevian vuoksi 293 sekuntia laukaisun jälkeen, 22. heinäkuuta 1962.
Mariner 1:n tehtävän suoritti sen identtinen varakappale Mariner 2.
Mariner 1 ja 2 -luotaimet olivat yksinkertaistettuja versioita Ranger-ohjelman Block I -luotaimista.
Mariner-luotain koostui 100 cm halkaisijaltaan olleesta kuusikulmaisesta rungosta, johon oli kiinnitetty luotaimen energian tuottavat aurinkopaneelit, mittalaitemastot ja antennit. Tutkimuslaitteistoina luotaimessa olivat kallistettavalle alustalle kiinnitetyt mikroaalto- ja infrapunaradiometrit, mikrometeoriittisensori, aurinkoplasmasensori, varautuneitten hiukkasten sensori ja magnetometri. Nämä mittalaitteet oli suunniteltu mittaamaan Venuksen pintalämpötilan jakautumista ja tekemään perusmittauksia planeetan kaasukehästä. Venuksen tiheän pilvipeitteen vuoksi luotaimiin ei asennettu kameroita.
Aiheesta muualla.
JPL - Past Missions: Mariner 1&amp;2
Stefania Belmondo

Stefania Belmondo (s. 13. tammikuuta 1969 Vinadio, Cuneo, Italia) on italialainen hiihtäjä ja moninkertainen arvokisavoittaja.
Hän aloitti hiihtämisen varhain jo kolmen vuoden iässä. Maailmancupissa hän debytoi kaudella 1988–1989 ja arvokisoissa Calgaryn olympialaisissa 1988. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän voitti Soldier Hollowissa kaudella 1989–1990. Ensimmäiset arvokisamitalinsa Belmondo saavutti 1991 Val di Fiemmen MM-hiihdoista, joissa hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssille, ja oli mukana Italian naisten hopealle hiihtäneessä viestijoukkueessa.
1992 Albertvillen olympialaisissa Belmondo voitti 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun ja oli toinen takaa-ajossa. 1993 MM-hiihdoissa Ruotsin Falunissa hän voitti 15 kilometrin takaa-ajon ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun sekä hopeaa viestijoukkueessa. 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa hän voitti kaksi pronssia, takaa-ajosta ja viestistä. Hän kärsi pitkän aikaa oikean jalan varpaansa kanssa, ja sen johdosta hänelle tehtiin useampi leikkausoperaatio, mikä merkittävästi haittasi hänen hiihtojaan. 
1997 MM-hiihdoissa Norjan Trondheimissa Belmondo palasi hiihtomaailman terävimmälle huipulle saavuttamalla neljä hopeamitalia. 1998 olympialaisissa Japanin Naganossa Belmondo hiihti hopealle 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja pronssille Italian viestijoukkueessa.
1999 Ramsaussa hän voitti kaksi maailmanmestaruutta, 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja takaa-ajossa, sekä oli jälleen kerran mitaleilla myös viestissä tällä kertaa hopealla. Samana talvena hän voitti myös maailmancupin kokonaiskilpailun. 2001 Lahden MM-hiihdoissa hän voitti viestipronssia, mutta jäi henkilökohtaisilla matkoilla kaksi kertaa neljänneksi. Hän ilmoitti päättävänsä uransa 2002 talviolympialaisiin Yhdysvaltain Salt Lake Cityssä. Kyseisissä kisoissa hän voitti 15 kilometrin hiihdon kultaa, 30 kilometrin hopeaa sekä 10 kilometrin pronssia. 
Joulukuussa 2004 Belmondo kuitenkin ilmoitti tekevänsä lapsensa syntymän jälkeen maaliskuussa 2005 paluun hiihtoladuille tähtäimenään kotiseutunsa maisemissa kilpailtavat 2006 Torinon olympialaiset. Paluu ei kuitenkaan koskaan toteutunut. Hänet valittiin sytyttämään kisojen olympiatuli.
Belmondo on 155 senttimetriä pitkä ja painoi aktiivivuosinaan 47 kilogrammaa. Seuratasolla hän on edustanut CS Forestalea.
Mariner-ohjelma

Mariner-avaruusohjelma oli sarja Nasan miehittämättömiä avaruusluotaimia, jotka tutkivat Marsia, Venusta ja Merkuriusta.
Kymmenestä Mariner-luotaimesta seitsemän onnistui tehtävässään ja kolme menetettiin. Suunnitellut Mariner 11 ja Mariner 12 kehittyivät Voyager-ohjelman Voyager 1 - ja Voyager 2 -aluksiksi.
Lähilennonjohto

Lähilennonjohto ( tai "local control", lyh. "TWR", kutsumerkki "TOWER", suomeksi TORNI) johtaa liikennettä lentokentän lähialueella () ja maassa liikennealueella. Kutsumerkki ja arkinimitys "torni" on peräisin siitä, että perinteisesti lähilennonjohto on pitkään sijainnut lennonjohtotornissa -- valtaosin nykyisen kaltaista lähilennonjohtopalvelua on annettu jo 1940-luvulta lähtien, vaikkakin ensimmäinen torni perustettiin Englantiin Croydonin lentoasemalle jo 1920. Sen antama palvelu oli nykyisen alue- ja lähilennonjohdon välimuoto, jossa sieltä valvottiin lähes koko maan liikennettä..
Lähilennonjohto antaa vastuullaan olevalle ilmaliikenteelle "lennonjohtopalvelua", jonka tarkoituksena on estää yhteentörmäykset:
Lähilennonjohto vastaa myös lentokentän "lentotiedotus- ja hälytyspalveluista".
Vilkkailla lentokentillä (kuten Helsinki-Vantaan lentoasemalla) voi lähilennonjohtotoiminto jakautua kahteen erilliseen osaan: liikennealueella rullaavista koneista ja muista liikennealueella liikkuvista ajoneuvoista vastaavaan maa-alueen rullauslennonjohtoon (, lyh. "GND", kutsumerkki "GROUND / RULLAUS") ja kiitotiellä sekä ilmassa liikkuvista ilma-aluksista vastaavaan lähilennonjohtoon. Joillain kentillä rullauslennonjohdosta voi edelleen olla irroitettu asematasolennonjohto "(APRON / TASO," Yhdysvalloissa "RAMP"), jonka vastuualueeseen kuuluvat ilma-alusten paikoitusalueet. Eurooopassa järjestely on erityisen yleinen Saksassa. 
Joillakin vilkkaimmilla lentokentillä on lisäksi erillinen lähestymislennonjohto. Pienemmillä lentokentillä voi lähilennonjohdon tilalla olla lentotiedotuselin (, lyh. AFIS). Lentokentän lennonjohtoelimet palvelevat ilmaliikennettä yhteistoiminnassa aluetta valvovan aluelennonjohdon kanssa. Perinteisesti sellaisissa maissa, esimerkiksi Suomessa, joissa joka kentällä ei ole lähestymislennonjohtoa, on lähilennonjohto pienemmillä kentillä perinteisesti hoitanut myös lähestymisalueen palveluita niin sanottuna menetelmälennonjohtona ilman tutkakuvaa perustuen lentäjien paikkailmoituksiin sekä kartoilla julkaistuihin mittarilentomenetelmiin. 2010-luvulta lähtien Suomessa on kuitenkin asteittain siirrytty ns. tornitutkatoimintamalliin, jossa lähilennonjohdon käyttöön on annettu tutkakuvaa sekä rajoitettu oikeus antaa tutkaan perustuvaa lennonjohtopalvelua. Lähi- ja lähestymislennonjohtopalvelut voidaan toteuttaa myös etätoimipisteenä, jolloin samalta toimipisteeltä voidaan johtaa useamman lentopaikan liikennettä. Vuonna 2019 Lontoon City-lentoasemasta tuli ensimmäinen suuri lentoasema, jonka lennonjohtotorni korvattiin digitaalisella etätoimipisteellä. Suomessa suunnitellaan niin ikään seitsemän maakuntalentoaseman lähilennonjohdon korvaamista etätyöpisteellä arviolta vuosina 2025-2027. Tämä mahdollistaa täysimittaisen lennonjohtopalvelun palauttamisen sellaisillekin kentille, joilla sitä ei vuosikymmeniin ole tarjottu (esim. Kajaani).
Laskukierros

Laskukierros ("," Amerikassa "traffic pattern") on määrätty lentokuvio, jonka muotoista lentorataa ilma-aluksen on noudatettava lentopaikan läheisyydessä toimiessaan näköyhteydessä lentopaikkaan.
Laskukierros on yhteisesti sovittu tapa, jolla pystytään lähtemään ja laskeutumaan lentokentälle järjestyksessä, vaikka liikennettä olisi ilmassa paljonkin yhtä aikaa. Ellei toisin mainita, laskukierros on aina vasemmanpuolinen, eli kaikki kaarrot tehdään vasemmalle. Valvotuilla lentopaikoilla lennonjohto valvoo kierroksessa olevia koneita ja antaa nousu- ja laskuselvityksiä. Yleensä laskut ja lentoonlähdöt tehdään vastatuuleen. Puhdas laskukierros on tarkoitettu käytettäväksi lähinnä näkölentosääntöjen (VFR) mukaan lennettäessä, mutta sitä voidaan käyttää myös mittarilentosääntöjen (IFR) mukaiseen näkölähestymiseen, minkä lisäksi monet varsinaiset mittarilähestymismenetelmät mukailevat sen muotoa.
Laskukierroksen pääosat ovat
Lennettäessä kiitotien vierellä lentoonlähtösuunnassa voidaan lisäksi puhua vastatuuliosasta ("upwind")
Täten laskukierros on yleensä suorakulmion muotoinen, mutta esimerkiksi melunvaimennus voi pakottaa käyttämään monimutkaisempaa laskukierrosta. Toisinaan lentokone voi tulla suoraan laskuun nk. pitkää finaalia pitkin. Finaalin liukukulma on yleensä muutamia asteita. Kun kone laskeutuu pehmeälle kentälle, se voidaan tehdä moottorilaskuna, ts. suuremmalla moottoriteholla, ja finaalin liukukulma on pienempi.
Historiallisesti laskukierros on kehittynyt vanhemmista näkölentomenetelmistä, joissa oli tapana kiertää kenttä liikennetilanteen tarkistamiseksi ennen laskua.
Eri konetyypeille on niille ominaiset ilmanopeudet kullakin laskukierroksen osalla. Myös lentokorkeudet ovat kenttäkohtaisesti määrätyt, yleensä 150-300m (500-1000 jalkaa) välillä.
Asemataso

Asemataso eli platta ( tai "airport ramp") on määrätty maalentopaikan osa. Se on tarkoitettu ilma-alusten matkustajien, postin tai rahdin lastausta tai purkamista sekä ilma-alusten tankkausta, paikoitusta ja huoltoa varten. Asematason koko vaihtelee lentokentittäin. Joillain lentokentillä on matkustajien koneeseen siirtymiseen tarkoitettuja matkustajasiltoja, mutta pienemmillä lentokentillä koneeseen siirrytään siirrettäviä portaita pitkin.
Carl Reinhold Sahlberg

Carl Reinhold Sahlberg (22. tammikuuta 1779 Eura – 18. lokakuuta 1860 Yläne) oli suomalainen luonnontieteilijä ja professori. Hän oli eritoten entomologi, jonka erityisalana olivat kovakuoriaiset, mutta vaikutti vahvasti myös kasvitieteen ja kasvinviljelyn alalla. 
Elämäkerta.
Sahlbergin vanhemmat olivat majuri Isak Reinhold Sahlberg ja Lovisa Katarina Polviander. 
Sahlberg valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1801. Vuonna 1804 hänestä tuli luonnonhistorian dosentti ja 1810 lääketieteen lisensiaatti. Hän toimi tuolloin lääketieteen apulaisena ja kasviopin demonstraattorina. Vuodesta 1813 hän oli luonnonhistorian apulainen ja museon valvoja ja vuodesta 1816 luonnonhistorian ja talouden vs. professori silloisen Suomen suuriruhtinaskunnan ainoassa yliopistossa Turun akatemiassa.
Sahlberg loi jo uransa alkuaikana itselleen maankattavan verkoston alan harrastajista, jotka toimittivat hänelle luonnontieteellisiä näytteitä, erityisesti hyönteisiä. Hän laati väitöskirjat 1804 ja 1817 kasvitieteestä. Jälkimmäisessä hän todisti Torniosta saadun ohran kypsyvän Etelä-Suomessa sieltä saatua nopeammin.
Vuodesta 1818 alkaen Sahlbergista tuli Carl Niclas Helleniuksen jälkeen talousopin ja luonnonhistorian vakinainen professori. Turun palon jälkeen (1827) luonnonhistoriallisten kokoelmien jäännökset vietiin Helsinkiin, minne yliopistokin siirrettiin. Lopulta yliopistosta tuli Helsingin yliopisto. Vanha talousopin ja luonnonhistorian professuuri nimettiin uudelleen eläin- ja kasvitieteen professuuriksi vuonna 1828. Sahlberg korvasi tuhoutuneet kokoelmat ja oli mukana perustamassa kasvitieteellistä puutarhaa Helsinkiin.
Oppilaidensa kanssa hän perusti tieteellisen seuran nimeltään "Societas pro Fauna et Flora Fennica". Sen ainoa ala oli luonnonhistoria aina vuoteen 1921, jolloin siihen liitettiin myös muut biologian alueet. Hän oli perustamassa myös Suomen Lääkäriseuraa vuonna 1835 ja Suomen Tiedeseuraa vuonna 1838, jonka kunniajäseneksi hänet kutsuttiin 1853. 
Sahlberg hoiti professorin virkaa vuoteen 1841 ja häntä seurasi siinä Johan Magnus af Tengström. Mainitusta vuodesta lähtien Sahlberg asui Yläneellä Uudenkartanon alueella, jonne hän perusti Huvitus-nimisen tilan. Siellä oli 1200–1300 puuta käsittävä hedelmätarha, jossa Sahlberg teki hedelmänviljelykokeita. Tilansa alustalaisille hän piti suomenkielistä koulua ja perusti lainakirjaston. Sahlbergin intohimona olivat hyönteiset, hänellä itsellään oli huomattava kovakuoriaiskokoelma, jota oli kartutettu ulkomailtakin saaduilla näytteillä.
Sahlberg myi osan kokoelmistaan yliopistolle ja perusti saamillaan tuloilla stipendirahaston ulkomailla tehtäviä eläintieteellisiä tutkimusmatkoja varten.
Sahlbergin aviopuoliso vuodesta 1807 oli Johanna Sofia Björkfors. Heidän poikansa Reinhold Ferdinand Sahlberg, pojanpoikansa John Sahlberg ja tämän poika Uunio Saalas olivat myös entomologeja.
Uunio Saalas

Uunio Saalas (vuoteen 1906 Unio Sahlberg; 18. helmikuuta 1882 Helsinki – 3. huhtikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen hyönteistieteilijä. Saalas oli Helsingin yliopiston maanviljelys- ja metsäeläintieteen professori vuosina 1925–1952. Hän oli metsätuhohyönteisten tutkija ja kirjoitti useita oppikirjoja, muun muassa Suomen metsähyönteiset (1949).
Saalas tuli ylioppilaaksi vuonna 1902 ja filosofian kandidaatiksi 1908. Hän väitteli tohtoriksi 1919 aiheesta kaarnakuoriaiset ja niiden aiheuttamat metsätuhot. Aluksi hän toimi Helsingin yliopiston hyönteismuseon assistenttina ja alkoi vuonna 1923 hoitaa maanviljelys- ja metsäeläintieteen professuuria, johon hänet nimitettiin vuonna 1925 nimikkeellä maatalous- ja metsäeläintieteen professori.
Saalas kuului Sahlbergien työteliääseen sukuun, jossa oli useita hyönteistutkijoita: hänen isänisäisänsä oli Carl Reinhold Sahlberg, isänisänsä Reinhold Ferdinand Sahlberg ja isänsä Johan Reinhold Sahlberg. He olivat alan systemaatikoita, mutta Uunio Saalas taas ennen kaikkea hyönteisten elintapojen tutkija, joskin hän selvitti muun muassa sarvijäärien sukulaisuussuhteita. Hän oli tieteen popularisoija ja laati useita hyönteisiin liittyviä oppaita ennen kaikkea metsätalouden tarpeisiin. Hän oli myös kielipoliittisin perustein syntyneen Suomen Hyönteistieteellisen Seuran ensimmäinen puheenjohtaja ja sen aikakauskirjan päätoimittaja. Lisäksi hän oli useiden ulkomaisten alan seurojen kunniajäsen. 
Saalas oli myös raittius-, osakunta- ja kansanvalistusmies ja ennen kaikkea suomenkielisen sivistyksen vaalija. Hän toimi aktiivisesti suomenkielisen Turun yliopiston perustamiseksi. Hän laati esi-isiensä elämäkerrat.
Saalas oli "Luonnon Ystävän" alkuaikojen päätoimittajia.
Elias Tillandz

Elias Tillandz (oik. "Elias Erici Til-Landz", 1640, Rogberga, Småland, Ruotsi – 18. helmikuuta 1693, Turku) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen lääkäri, kasvitieteilijä ja yliopiston rehtori. Hän toimi lääketieteen professorina ja rehtorina Turun akatemiassa.
Elias Til-Landz syntyi vuonna 1640 Ruotsin Smoolannissa kirkkoherra Erik Tillanderin ja hänen puolisonsa (o.s. Gildemeister) lapsena. Hän opiskeli ensin Turun akatemiassa vuosina 1659–1662, ja sitten Uppsalan (1663-1668) ja Leidenin yliopistossa (1668-1670). Leidenista hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1670. Hän työskenteli muun muassa lääketieteen professorina Turun akatemiassa (1670–1693), jona ajanjaksona hän oli kahdesti yliopiston rehtori (1676–1677 ja 1683–1684). Hän suoritti Suomen ensimmäisen ruumiinavauksen (1686). Hän myös julkaisi johdatuksen anatomiaan ("Disputatio medica isagogicen comprehendens", 1673).
Tillandz perusti Turkuun Suomen ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan (1678). Hänen kuoltuaan puutarha kuitenkin rappeutui. 
Hänen tieteelliseen tuotantoonsa kuuluivat lääketieteen väitöskirjat ("De Afrodia", Leiden 1670; 1673 ja 1692) sekä ensimmäinen Suomessa laadittu kasviluettelo "Catalogus plantarum prope Aboam observatorum" (toisen lähteen mukaan nimenä "Catalogus plantarum, tam in excultis, quam in cultis locis prope Aboam superiore aestate nasci observatarum") Turun ympäristön kasveista (1673, 2. painos liitteineen 1683). Teoksen toinen painos oli kuvitettu, ja siinä esitellään kasveista latinankielisten nimien lisäksi ruotsin- ja suomenkieliset nimet; osasta myös kasvupaikka ja ominaisuuksia. Til-Landz toimi myös käytännön lääkärinä Turussa ja valmisti tarvitsemiaan lääkkeitä. Siksi häntä kiinnosti suuresti kasvien soveltuminen rohdoksi. Hän tutki myös Turun Kupittaan lähdeveden käyttöä sairauksien hoidossa.
Nimi Tillandz juontuu merihädästä, jossa hän oli laivamatkalla Turusta Tukholmaan vähällä menettää henkensä. Hän lupasi, jos pelastuisi, ryhtyä seuraamaan Jeesusta, ja piti lupauksena. Paluumatkan hän teki maitse Haaparannan kautta ja otti nimekseen Til-Landz, 'maitse'. 
Tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä pikkuplaneetta 3272 Tillandz on nimetty Elias Tillandzin mukaan. Linné (1707–1778) nimesi hänen mukaansa kasvisuvun "Tillandsia". Linnén nimeämä kasvisuku vieroksuu vettä.
Tillandzin kunniaksi on nimetty myös Elias Tillandz -palkinto, joka jaetaan vuosittain Turun BioCityssä julkaistuista merkittävistä artikkeleista.