tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kyrie

Kyrie (vokatiivimuoto sanasta , herra) on katolisen ja useimpien läntisten kirkkojen perinnettä seuraavien kirkkokuntien messujen alussa oleva osa, jonka sanat ovat:
"Κυριε ελεησον; Χριστε ελεησον; Κυριε ελεησον."
Kyrie eleison; Kriste eleison; Kyrie eleison.
eli
 "Herra armahda, Kristus armahda, Herra armahda
Kyrie lauletaan messussa messun johdanto-osassa synnintunnustuksen, synninpäästön (ja kiitosrukouksen) jälkeen, ja se kuuluu messun "ordinarium"-osiin, joten sen teksti ei vaihtele kirkkovuoden mukaan. Sävelletyt kyriet noudattavat yleensä tekstin mukaista ABA-rakennetta ja monissa kirkoissa Kyrien sävelmä vaihtelee kirkkovuoden ajankohdan mukaan, esimerkiksi Ruotsin kirkon käsikirjassa. 
Kyrie, Herra, armahda -huudahdus on alkuaan kuulunut esirukouksen yhteyteen, se oli seurakunnan osallistuminen diakonin litaniatyyppisessä rukouksessa tuomiin rukouspyyntöihin. Litania kuului idän kirkkojen liturgiaan 300-luvulla. 400-luvulla se levisi länteen ja Herra, armahda - huudahtukseen lisättiin Christe, eleison, Kristus, armahda. Litania jätettiin pois arkipäivisin ja siten Kyrie muodostui omaksi liturgiseksi osaksi. Se voidaan laulaa kuusi-, yhdeksän- tai kaksitoistakertaisena, useimmiten silloin esilaulajan/lauluryhmän ja seurakunnan vuorotellessa.
1970-luvulta alkaen on joissain kirkoissa syntynyt vaihtoehto, jossa Kyrie yhdistetään synnintunnustukseen. Näin on menetelty Katolisen kirkon messukirjassa 1970. Useissa luterilaisissa kirkoissa, myös Suomen ev. lut. kirkon ja Ruotsin kirkon käsikirjassa on elvytetty vanhakirkollisen perinteen mukainen Kyrie-litania, Se on ollut kauan unohduksissa, mutta se on löydetty uudelleen viime vuosisadan jälkipuolen jumalanpalvelusuudistuksessa. Kyrie-litania on messun ordinarium osan "Herra, armahda" -laulun alkuperäinen, esirukouksen tapainen muoto.
Sanctus

Sanctus () on messun osa ja keskeinen kristillinen hymni. "Sanctus" tarkoittaa pyhää. Se on messun ehtoollisrukoukseen, eukaristiseen rukoukseen kuuluva Pyhä-hymni. Sanctus on messun vanhinta ainesta ja messun pysyvä osa eli ordinarium-osa. Hymnin alkuosa ilmaisee palvovaa ylistystä. 
Sanctus lauletaan eukaristisen rukouksen keskellä heti prefaatiorukouksen jälkeen. Hymnin latinankielinen teksti on otettu Jesajan kirjasta (6:3), missä profeetta kuvaa näkyään Jumalan enkelien ympäröimästä valtaistuimesta. Hymnin loppuosa "Siunattu olkoon hän" (Matt. 21:9) on ylistystä messussa läsnä olevalle Kristukselle. Se tunnetaan myös nimellä Benedictus (lat. "benedictus" = siunattu) ja joskus katsotaan omaksi hymnikseen.
Sanctus kuuluu messun ordinarium-osiin ja sen teksti ei siten muutu kirkkovuoden mukana.
Katolisen kirkon käyttämä suomenkielinen tekstiː
Pyhä, pyhä, pyhä Herra Jumala kaikkivaltias. 
Roomalaisessa riitissä
Sanctus, Sanctus, Sanctus
Dominus Deus Sabaoth.
Pleni sunt caeli et terra gloria tua.
Hosanna in excelsis.
Benedictus qui venit in nomine Domini.
Hosanna in excelsis.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sacntus-hymniː
Pyhä, pyhä, pyhä Herra Sebaot! 
Taivas ja maa on täynnä kirkkauttasi. 
Hoosianna korkeuksissa! 
Siunattu olkoon hän, joka tulee Herran nimessä. 
Hoosianna korkeuksissa!
Oboe d’amore

Oboe d’amore eli lemmenoboe (saks. "Liebeshoboe", "Liebesoboe"; ransk. "hautbois d’amour"; ital. "oboe d’amore") on oboeperheeseen kuuluva puupuhallin. Se on tavanomaista oboeta hieman suurempi, ja siinä on putken alaosan päätteenä ns. lemmenjalka, päärynän tai pallon muotoinen ontto sointia pehmentävä osa; oboe d’amoren sointia pidetään rauhallisempana ja seesteisempenä kuin tavanomaisen oboen sointia. Oboe d’amoren ääniala on mezzosopraano- tai alttorekisterissä. Soitin on A-vireinen eli soi pientä terssiä alempaa kuin oboe.
Oboe d’amore kehitettiin 1700-luvulla, ja esimerkiksi Johann Sebastian Bach, Christoph Graupner ja Georg Philipp Telemann ovat käyttäneet sitä sävellyksissään. Oboe d’amore menetti suosionsa 1700-luvun lopulla ja pysyi harvinaisena sadan vuoden ajan. 1800-luvun loppupuolelta alkaen säveltäjät, esimerkiksi Richard Strauss, Claude Debussy ja Maurice Ravel, alkoivat käyttää sitä uudelleen teoksissaan.
Henri Nestlé

Henri Nestlé, oikealta nimeltään "Heinrich Nestlé" (10. elokuuta 1814 – 7. heinäkuuta 1890), oli saksalaissyntyinen sveitsiläinen liikemies ja farmaseutti, joka parhaiten tunnetaan monikansallisen Nestlé-yrityksen perustajana.
Henri Nestlé syntyi Johann Ulrich Matthias Nestlén ja Anna-Maria Catharina Ehemannin neljäntenätoista lapsena Frankfurtissa, Saksassa. Perinteiseen eurooppalaiseen tapaan Henri Nestlé peri isänsä liiketoiminnan. Johann Ulrich Nestlé toimi lasinpuhaltajana Töngesgassessa.
Nestlé kehitti yhden ensimmäisistä äidinmaidonvastikkeista vuonna 1867. Tavoitteena oli tehdä terveellistä ja edullista ravintoa vauvoille jotka eivät saa äidinmaitoa. Sen nimeksi tuli Farine Lactée Henri Nestlé. Vuonna 1905 se fuusioitui tiivistemaitoa tuottaneen yrityksen kanssa ja alkoi tuottaa myös suklaata.
Veräjämäki

Veräjämäki () on noin 3 900 asukkaan rivitalo- ja omakotivaltainen osa-alue Helsingin 28. kaupunginosassa eli Oulunkylässä Pohjois-Helsingissä.
Alue rajoittuu lännessä päärataan, pohjoisessa Oulunkylän ja Viikin väliseen Maaherrantiehen, idässä Vantaanjokeen ja etelässä Koskelan kaupunginosaan.
Maaherrantien pohjoispuolella on Veräjälaakson asuntoalue. Sen ja Vantaanjoen välissä on Oulunkylän siirtolapuutarha.
2020-luvun kaavoitussuunnitelmat ovat tuomassa uusia asuntoja ja palveluita Veräjämäkeen. Alueelle tavoitellaan satoja uusia asukkaita vuoteen 2030 mennessä. Maaherrantien varressa on uusia kerrostaloja ja lisää on rakenteilla. Jokiniementien varteen on tulossa päiväkoti. Maaherrantielle on rakennettu pikaraitiotie 15, joka aloitti liikennöinnin lokakuussa 2023. Raitiotie mukailee vuonna 2012 purettua Herttoniemen satamarataa.
Virkistysalueet.
Vantaanjoen rannalla Veräjämäessä sijaitsee Pikkukosken uimaranta. Pikkukosken pohjoispuolinen, auringonotto- ja piknik-paikkana suosittu jyrkkäreunainen kallio tunnetaan nimellä Pirunkallio.
Liikenneyhteydet.
Bussilinja 65 ajaa Veräjämäkeen ja sillä on viikonloppuöisin aamuyölähtöjä.
Harri Larva

Harry Edvin ”Harri” Larva (vuoteen 1928 Harry Lagerström, 9. syyskuuta 1906 Turku – 15. marraskuuta 1980 Turku) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja 1 500 metrin juoksun olympiavoittaja Amsterdamin kisoista 1928. Hän on kaikkien aikojen nuorin suomalainen juoksun olympiakultamitalisti.
Juoksu-ura.
Larva tuli suuren yleisön tietoisuuteen kesällä 1926 juostuaan 1 500 metrillä 4.07,1. Seuraavan vuoden lokakuussa hän paransi Viipurissa ennätyksekseen 3.59,6. Larva voitti Suomen mestaruuden 800 metrin juoksussa vuosina 1928, 1929 ja 1930 sekä 1934, mutta 1 500 metrillä hän sai vain yhden pronssin (1927). 
Larvan paras vuosi oli 1928, jolloin hän juoksi ennätyksensä kaikilla matkoilla 800 metristä mailiin. Olympiakarsinnoissa Eläintarhan kentällä hän sivusi Suomen ennätystä tuloksellaan 3.52,6 voittaen sekä Eino Purjeen että Paavo Nurmen. Amsterdamin olympiakisoissa Larva kävi kovan kamppailun Jules Ladoumègueta vastaan ja voitti olympiakultaa ajalla 3.53,2 ohittaen ranskalaisen loppusuoralla. Syksyllä 1928 Helsingin Kalevan kisoissa hän juoksi 800 metrin SE-tulokseksi 1.53,7 ja voitti Viipurissa matkan entisen ME-miehen Saksan Otto Peltzerin. Larva juoksi vielä Turussa mailin maailman toiseksi parhaalla ajalla 4.11,0 ja paransi Berliinissä 1 500 metrin Suomen ennätykseksi 3.52,0.
Los Angelesin kisoissa 1932 Larva oli 1 500 metrillä kymmenes.
Larva tunnettiin erityisesti kyynärpäät korkealla -juoksutyylistään.. Ammatiltaan Larva oli kaivertaja.
Paita

Paita on ylävartalon päälle lähimmäksi ihoa puettava vaate. Paidoissa käytetään joskus kiinnittiminä ja koristeina nappeja sekä vetoketjuja.
Lovi

Lovi on suomalaisessa mytologiassa yliluonnollinen olotila tai paikka. Lovi oli ilmeisesti veden- tai maanalainen Tuonela tai aukko vainajalan ja todellisuuden välillä. Lovi saattoi sijaita järven alla, esimerkiksi järven pohjassa olevan kuopan takana olevassa toisessa järvessä, kuten saamelaisten Saivo-vainajala. Lovi tunnetaan varsinkin loveenlankeamisesta sekä lovesta nostosta kertovasta perinnetiedosta.
On myös arveltu, että lovi voisi tarkoittaa emätintä. Emätin on koettu reitiksi todellisuuden ja tuonpuoleisen välillä, sillä sitä kautta synnytään. Emättimeen kuvitelluista väkevistä taikavoimista kertoo myös harakointi.
Ehkä vainajan sielun on ajateltu menevän vaginan kautta takaisin, ja ehkä myös tietäjä on voinut käyttää tätä reittiä käydessään vainajien maassa. Useat muinaiset hautaustavat viittaavat siihen, että vainajat on pyritty palauttamaan kohtuun ainakin vertauskuvallisessa mielessä. Hautakammio on saattanut muistuttaa ihmisen sisäpuolta, hautaan on voitu laittaa punamultaa kuvastamaan verta, ja joissakin perinteissä vainajat on haudattu sikiöasentoon. Vainajan ruumiille on usein tehty vertauskuvallisesti siten, kuin hänen sielulleen toivotaan käyvän.
Loveen lankeaminen.
Loveen lankeaminen tarkoittaa suomalaisessa kansanperinteessä matkaa vainajalaan, mahdollisesti tietäjän eli šamaanin vaipumista transsitilaan. Joskus loveenlankeaminen voi tarkoittaa muidenkin kansojen harjoittamaa transsia. Kulttuurintutkijat ja antropologit ovat perinteisesti nimittäneet myös saamelaisten transsimatkaa loveenlankeamiseksi, vaikka saamelaisilla on toimituksesta oma terminsä. Myös Raamatun suomennoksessa mainitaan "loveen lankeemus". Lovessa käydään yleensä kysymässä tietoja esivanhemmilta.
Puhekielessä loveenlankeamiselle on muodostunut myös rakastumista tarkoittava merkitys johdannaisena englannin kielen sanasta "Love".
Lovesta nosto.
Oman suvun vainajien sieluja on saatettu muun muassa loitsimalla nostaa lovesta ihmisten ilmoille esimerkiksi luonnoiksi eli suojelushaltijoiksi.
Lovi populaarikulttuurissa.
Lovi on suomalainen jännityssarja, jonka Yle julkaisi vuonna 2021. Sarja sisältää viittauksia kansantaruston lovi-käsitteeseen. Lovi kertoo 17-vuotiaasta Sofiasta, jonka sisko Wilma on hukkunut epäselvissä olosuhteissa. Vanhempiensa vastustelusta huolimatta Sofia alkaa selvittää asiaa vakuututtuaan, ettei kuolema ole ollut tapaturmainen. Tapahtumat sijoittuvat fiktiiviselle Lovi-nimiselle paikkakunnalle Pohjois-Karjalassa. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Aino Putaala ja Kirsti Riekkola, ja sen ovat ohjanneet Miia Tervo ja Markus Lehmusruusu. Sen pääosissa nähdään Veera Pyykkö, Olympiada Hartikainen ja Elli Arstila.
Toivo Loukola

Toivo Aarne Loukola (2. lokakuuta 1902 Kortesjärvi – 10. tammikuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen juoksija ja 3 000 metrin estejuoksun olympiavoittaja.
Loukola aloitti urheilu-uransa korkeushyppääjänä, mutta vaihtoi lajia muutettuaan Helsinkiin. Pieni, kalpea ja laiha Loukola vapautettiin vuonna 1923 asepalveluksesta. Seuratasolla Loukola edusti Helsingin Poliisi-Voimailijoita.
Vuonna 1928 Loukola juoksi kuukautta ennen kisoja olympiakarsinnoissa uuden 3 000 metrin esteiden epävirallisen maailmanennätyksen 9.25,2. Amsterdamin olympialaisissa hän selvitti tiensä estekisan finaaliin helposti ja oli 10 000 metrin juoksussa seitsemäs (aika 31.39,0). 4. elokuuta juostussa loppukilpailussa häntä vastassa olivat maanmiehet ja erilaisten vaivojen vaivaamat Paavo Nurmi ja Ville Ritola, jotka olivat edellisenä päivänä juosseet 5 000 metriä. Ritola antautui aikaisessa vaiheessa kärkivauhdista ja 2 000 metrin kohdalla Loukola hyökkäsi Nurmen kompuroidessa esteellä ja kehitti 30 metrin etumatkan, joka kesti loppuun asti. Loukola voitti kilpailun uudella maailmanennätysajalla 9.21,8 lähes kymmenen sekuntia edellä Nurmea. Ritola keskeytti toiseksi viimeisellä kierroksella. Ove Andersen täydensi kuitenkin Suomen kolmoisvoiton Nurmen ja Ritolan uran viimeisessä olympiajuoksussa.
Vuonna 1929 Loukola juoksi maailman kärkiajan 10 000 metrillä: 31.12,9. Tätä nopeammin olivat juosseet vain Nurmi ja Ritola. Esteissä hän juoksi alikorkuisilla aidoilla Aalborgissa 9.17,5. Vuosina 1936 ja 1948 hän osallistui vielä maratonin olympiakarsintoihin, joissa hän vuoden 1936 karsinnassa keskeytti ja 1948 sijoittui 15:nneksi.
Ammatikseen Loukola toimi Helsingin poliisilaitoksen passiosastolla.
Ohio-luokka

Ohio-luokka on Yhdysvaltain laivaston 18 ydinsukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset suunniteltiin alun perin strategisiksi ohjusveneiksi. Maailmanpolitiikan muutosten takia osa veneistä on varusteltu taktisiin erikoisoperaatioihin. Muutostöiden jälkeen 14 venettä on aseistettu 24 ballistisella Trident II -ohjuksella (SSBN) ja loput neljä ovat Tomahawk-risteilyohjuksin varustettuja hyökkäysveneitä (SSGN). Luokan alukset ovat Yhdysvaltain laivaston suurimpia sukellusveneitä.
Tausta.
Yhdysvaltain laivaston ryhdyttyä suunnittelemaan ikääntyviä, 1960-luvulla rakennettuja strategisia ohjusveneitä (George Washington-, Ethan Allen-, Lafayette- ja James Madison -luokkia) korvaavaa uutta alusluokkaa, tavoitteena oli mahdollisimman pieni alus, joka pystyisi kuljettamaan mahdollisimman monta ohjusta ja tekemään entistä pidempiä partiomatkoja. Seurauksena oli, että veneistä tuli edeltäjiään huomattavasti suurempia. "USS Ohio" olikin valmistuessaan maailman suurin sukellusvene, jonka tittelin peri pian Neuvostoliiton laivaston Typhoon-luokka.
Alun perin oli tarkoituksena rakentaa vain kymmenen alusta, mutta suunnitteluaikana määrä kasvoi 24 veneeseen. Vuonna 1991 päätettiin lopulliseksi valmistusmääräksi 18 Trident-ohjuksin varustettua venettä, mutta kesäkuussa 1992 allekirjoitettu START-1-sopimus rajasi strategisten ydinsukellusveneiden määrän vuodesta 2002 alkaen neljääntoista. Ensimmäiset kahdeksan venettä varustettiin aluksi Trident C4 -ohjuksin ja myöhempiin asennettiin kehittyneemmät Trident D5 -ohjukset. Osa alkupään veneistä varustettiin peruskorjausten yhteydessä uudemmilla D5-ohjuksilla.
Palveluksesta poistamisen sijaan laivasto päätti muuttaa neljä vanhinta venettä 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana taktisiksi ohjusveneiksi (SSGN). Muutostyössä strategiset ohjusten tilalle asennettiin yli 150 BGM-109 Tomahawk -risteilyohjusta. Lisäksi veneet varustettiin laivaston erikoisjoukkojen (SEAL) operointiin soveltuviksi muun muassa lisäämällä majoitustiloja sekä sukeltajien käyttöön tarvittavat sulkukammiot. Ensimmäinen muunnettu vene, "Ohio", palautettiin laivastolle 7. helmikuuta 2006 sen oltua telakalla vuodesta 2002. Muut muunnellut alukset ("USS Michigan", "USS Florida" ja "USS Georgia") luovutettiin vuosina 2006 ja 2007.
Toiminta.
Luokan veneet on sijoitettu Bangorin sukellusvenetukikohtaan Washingtonissa ja King's Bayn sukellusvenetukikohtaan Georgiassa.
Luokan päätehtävä on toimia strategisena ydinasepelotteena. Käytännössä veneet hoitavat tätä tehtävää rauhan aikana niin, että noin 2/3 niistä on jatkuvasti partioimassa merellä. Siksi jokaisella veneellä on kaksi nimettyä miehistöä, niin sanotut "blue crew" ja "gold crew". Partiomatkat kestävät tyypillisesti noin 77 vuorokautta ja 35 vuorokauden huoltojakson jälkeen partiosta saapuva miehistö luovuttaa veneen lähtevälle miehistölle ennen seuraavaa merelle lähtöä.
Paavo Yrjölä

Paavo Ilmari Yrjölä (18. kesäkuuta 1902 Hämeenkyrö – 11. helmikuuta 1980 Hämeenkyrö) oli suomalainen yleisurheilun moniottelija ja kymmenottelun olympiavoittaja Amsterdamin kisoista 1928.
Olympialaisissa hän sai juosta kymmenottelussa 110 metrin aitajuoksun kahteen kertaan: neljäs aita oli sijoitettu väärään kohtaan ensimmäisessä startissa. Yrjölän jälkeen hopealle tullut Akilles Järvinen toi Suomelle lajin kaksoisvoiton. Yrjölä teki kilpailussa uuden maailmanennätyksen.
Yrjölä teki kymmenottelussa kolme maailmanennätystä: 6460 pistettä (silloisen pistelaskun mukaan 7 832,030, 1926), 6586 (silloisen pistelaskun mukaan 8 053,290, 1927) ja 6587 (silloisen pistelaskun mukaan 8 053,290, 1928). 
Paavo Yrjölän veli Iivari Yrjölä oli myös moniottelija. Poika Matti Yrjölä menestyi kuulantyöntäjänä. Paavo Yrjölän lempinimi oli ”Hämeenkyrön karhu”. Paavo Yrjölä oli teatterineuvos Tapani Pertun kummisetä. 
Muistomerkki.
Paavo Yrjölän muistomerkki sijaitsee Hämenkyrön Timin kylässä Timintien varrella. Muistokiven on valmistanut Hämeenkyrön Kiviveistämö ja refielin Taisto Mäkinen.
Valtaneuvos

Valtaneuvos () oli "valtaneuvoston" jäsen. Kustaa Vaasan aikoihin asti valtaneuvokset edustivat Ruotsin valtakunnan eri osia. 1600-luvulta lähtien valtaneuvosto kokoontui säännöllisesti, ja sen jäseninä olivat valtakunnan ylimmät virkamiehet: kansleri, drotsi, marski, kamarimestari ja valta-amiraali. Kaarle XI muutti valtaneuvoksen tittelin kuninkaalliseksi neuvokseksi. Vapauden ajalla valtaneuvoksia oli 17.
Korppu

Korppu on leipä- tai pullaviipale tai halkaistu sämpylä, joka on paistamisen jälkeen kuivattu uunin miedossa lämmössä rapeaksi. Taikinasta tehdään löysää, ja siinä käytetään melko runsaasti rasvaa. Jauhoina on vehnä-, graham- tai ruisjauhoja, ja taikinasta muotoillaan pyöreitä tai tankomaisia leivonnaisia, joiden annetaan kohota ennen paistamista. 
Kanelilla ja sokerilla maustetut "kanelikorput" on leivottu makeaan pullataikinaan. "Hapankorppu" sisältää tavallisesti vain ruisjauhoja ja suolaa, ja se on nostatettu pienellä määrällä leivinhiivaa. Murskatusta korpusta saadaan korppujauhoa, jota käytetään muun muassa leivonnaisten pohjissa estämään tarttumista paistoalustaan sekä lihapullataikinan jatkeena. Korppujauhoa käytetään myös joulukinkun kuorrutuksena kinkun paistannan loppuvaiheessa.
Korppu kastetaan usein maitoon tai kahviin ennen sellaisenaan syöntiä.
Etelä-Afrikka.
Etelä-Afrikassa korppu on perinteinen pikkuleipä (Afrikaansin kielellä nimeltään "bescuit"), jota syödään sen jälkeen, kun sitä on kastettu kahviin, teehen tai rooibos-teehen.
Historiassa korput ovat kehittyneet (biltong-ruoan kanssa) aikaisilla edelläkäyntipäivillä, tapana tarjota korppua kuivassa ilmapiirissä. Sitä on käytetty myös matkustettaessa pitkiä matkoja tai sodan aikana.
Perinteisesti korput on leivottu kotona, mutta nykyään niitä saa myös ruokakaupoista. Luultavasti kaikista tunnetuimpia korppuja ovat "Ouma Rusks" -nimiset korput. Useat leipomot ja kotitaloudet myyvät niitä, yleensä käyttäen enemmän eksoottisia ainesosia kuin ruokakaupat.
Normaalien korppujen lisäksi on olemassa piimä-, anisruoho-, kokovehnä-, nestemaito, mysli ja sitruuna unikonsiemenmakuja.
International Socialist -suuntaus

Brittijohtoinen International Socialist -suuntaus (IS) on Lev Trotskin perintöön nojautuva vallankumouksellinen yhteenlittymä, jolla ei ole varsinaista organisaatiota. IS edustaa trotskilaisuuden ns. cliffiläistä suuntausta perustajansa Tony Cliffin mukaan. IS:n piirissä puhutaan "sosialismista alhaalta", joka eroaisi huomattavasti esimerkiksi byrokraattisesta sosialismista, jota muun muassa IS:n "valtiokapitalistisena" pitämässä Neuvostoliitossa sen mielessä harjoitettiin.
IS-suuntaukseen kuuluu yli parikymmentä järjestöä eri puolilta maailmaa. Suurimmat järjestöt ovat Englannissa (SWP), Saksassa, Kreikassa, Irlannissa ja Kanadassa. Suomesta IS:n kuuluu Sosialistiliitto. IS:llä on ollut keskeinen rooli antikapitalistista protesteissa muun muassa Prahassa ja Genovassa ja Euroopan sosiaalifoorumien järjestämisessä sekä sodanvastaisen liikkeen rakentamisessa.
Kalashit

Kalashit ovat etninen ryhmä Chitralin alueella Pakistanissa. Kalashit puhuvat kalašan kieltä, joka kuuluu dardilaisiin kieliin. Heitä on arviolta noin 4 000 ja he poikkeavat suurimmasta osasta Hindukušin alueen kansoista siinä, että he harjoittavat edelleen omantyylistä suuntaustaan hindulaisuudesta siinä missä useimmat muut alueen väestöryhmät ovat historian aikana kääntyneet islamin uskoon.
Kalashien oman perimätiedon mukaan heidän esi-isänsä tulivat "Tsyam"-nimiseltä alueelta, joka viittaa ehkä Syyriaan. Vuonna 2004 tehdyn tutkimuksen mukaan heidän mitokondrio-DNA-haploryhmät kuuluvat lähinnä Länsi-Euraasiassa tavattaviin ryhmiin ja tutkimuksessa todetaan heidän olevan todennäköisesti peräisin tältä alueelta. Kalashien on ehdotettu polveutuvan kreikkalaisista tai slaaveista. 1950-luvun aikana monet kalashien kylistä pakkokäännytettiin islamin uskoon. Perusteluna käytettiin naisten "moraalittomuutta". Sittemmin kalashien ja alueen muslimivaltaväestön välille on syntynyt myös muita jännitteitä. Tilanne parani hieman kun alueen laaksoihin alettiin rakentaa kouluja, jotka mahdollistivat myös kalashilapsien koulunkäynnin. 1970-luvun lopulla alueelle rakennettiin myös teitä, jotka ovat lisänneet turismia ja metsäteollisuutta alueella. Näistä saadut hyödyt ovat kuitenkin jääneet kalashien osalta vähäisiksi.
Kalashien pääasiallinen elinkeino ovat maatalous ja paimentolaisuus. Naiset hoitavat tavallisesti viljelystä, kun taas miehet paimentavat vuohilaumojaan kesäisin ylärinteille ja vastaavasti talvisin alarinteille. Vuohien uskotaan olevan pyhiä. Tavallisimpiin viljelykasveihin kuuluvat maissi, vehnä ja hirssi. Naisilla on suhteessa Pakistanin muslimivaltaväestön naisiin enemmän oikeuksia.
Kuun meri

Kuun meri on Kuun pinnalla oleva suuri tumma basalttitasanko. Nimitys "meri", latinaksi "mare", monikko "maria", on peräisin entisaikain tähtitieteilijöiltä, jotka luulivat tummien alueiden koostuvan vedestä. Todellisuudessa meret näyttävät tummilta, koska ne heijastavat ympäröivää aluetta suuremman rautapitoisuutensa vuoksi vähemmän valoa kuin "ylängöt". Kuun ylängöt heijastavat 14% ja tummemmat alueet vain 4 % niihin tulevasta valosta. Meret peittävät noin 16 prosenttia Kuun pinnasta. Suurimmat niistä näkyvät Maahan saakka selvästi paljain silminkin katsottaessa. Kuun merien pinnalla on vähemmän suuria, vanhoja kraattereita kuin vaaleiden ylänköjen pinnalla. Kuun maahan näkyvällä puolella on huomattavasti enemmän meriä kuin Kuun toisella puolella.
Kuun paikkojen nimeäminen.
Kuun paikkojen nimeämisen käytäntö syntyi 1600-luvulla. Vuonna 1645 julkaisi Michael van Langren kartan jossa tummat alueet oli nimetty "meriksi" tai "järviksi". Gdanskin raatimies Johannes Hevelius (1611-1687) esitti että Kuun merille lainattaisiin nimet Maan maantieteestä. Niinpä niille annettiin ilmaston tai mielialojen mukaisia nimiä ja nykyiset nimet ovat pitkälti hänen perujaan. Vuonna 1651 Giovanni Battista Riccioli (1598-1671) julkaisi kirjan nimeltä "Almagestum novum". Kirja sisälsi hänen oppilaansa Francesco Maria Grimaldin (1618-1663) laatiman kartan Kuusta. Hänen laatimansa nimistöjärjestelmä on säilynyt pääpiiteissään nykyaikaan asti. Hän säilytti siinä Heveliksen antamat "mare" nimet.
Sen jälkeen avaruusajalla on annettu nimi Luna-3:llä vuonna 1959 löydetylle Mare Moscoviense merelle, joka on Kuun pimeällä puolella. Nimi ei täyttänyt Tähtitieteellisen Unionin IAU:n nimeämistavan mukaisia ohjeita, joiden mukaan Kuun meret olisi nimettävä mielentilojen mukaan. Se hyväksyttiin kuitenkin lopuksi kun vuonna 1961 IAU:n kokouksessa kun ranskalainen tähtitieteilijä Audouin Dollfus totesi että: "Moscoviense käy nimeksi, koska itse asiassa Moskova on "mielen tila"". Lisäksi on nimetty Mare Ingenii, Nerokkuden meri joka sijaitsee myös pimeällä puolella, ja Mare Cognitum, Tunnettu meri, aluen sijainti on noin 11 S 21 W jonka Tähtitieteellinen Unioni IAU nimesi vuonna 1964 sen jälkeen kun Ranger 7 oli kuvannut kuuta läheltä kuukauden ajan.
Merissä olevat "lahdet" on myös nimetty "sinus" nimellä. Jotkin pienemmät tummat muodostelmat olivat Ricciolin ennemminkin "järviä" ja ne hän nimesi "lacus" nimellä. Monet "mare" nimellä olevat paikat ovat kuitenkin pienempiä kuin isoimmat "järvet" eli "lactukset". Riccioli nimesi myös joitakin "ylängöt" (vaaleat alueet) ja "mare"-alueiden välimaastoja "rämeiksi" eli "palus".
1800-luvun loppuun asti Kuun paikkojen nimeäminen oli "villiä-länttä". Suurimpien kohteiden nimistä oli yksimielisyys mutta pienempiä paikkoja nimettiin havainnoitisjoiden omien mieltymysten mukaan. Vuosisadan vaihtumisen jälkeen toimeen tarttui "Kansainvälinen tähtitieteen unioni" (International Astronomical Union), IAU. Nykyään ainoastaan se nimeää paikkoja avaruudessa, mutta kuitenkin jäsentensä ehdotusten pohjalta.
Kuun tummat basalttitasangot.
Kuun meret ovat Kuun tummia basalttisisia tasankoja.
Beastie Boys

Beastie Boys oli yhdysvaltalainen New Yorkin Brooklynista ja Manhattanilta kotoisin oleva hip hop -yhtye. Se oli ensimmäinen tärkeä rap-yhtye, joka ei koostunut mustista jäsenistä ja yksi niistä hiphopin varhaisvuosien ryhmistä, jotka ovat edelleen suosittuja. Beastie Boysin rock- ja punk-vaikutteinen rap on vaikuttanut moniin artisteihin sekä hip hop -musiikissa että sen ulkopuolella. Yhtyettä pidetään New Yorkin ensimmäisenä levyttäneenä hardcore punk-yhtyeenä.
Historia.
Beastie Boys sai alkunsa, kun vuonna 1979 kaksi amerikanjuutalaista nuorta miestä perusti The Young Aborigines -punk-yhtyeen. Vuonna 1981 Adam ”MCA” Yauch liittyi ryhmään ja nimeksi muutettiin Beastie Boys. Nimi ”Beastie” tuli alun perin lyhenteenä sanoista ”Boys Entering Anarchistic States Towards Internal Excellence” ja etukirjaimet B.B. matkivat Washington (DC):stä kotoisin ollutta Bad Brains hardcore punk-yhtyettä.
Beastie Boysin alkuperäiskokoonpanon muodostivat Adam Yauch (basso), Kate Schellenbach (rummut), John Berry (kitara) ja Michael ”Mike D” Diamond (laulu). Yhtyeen ensiesiintyminen tapahtui Berryn kotona Yauchin 17-vuotissyntymäpäivänä. Yhtye pääsi pian lämmittelemään Bad Brainsia ja Reagan Youthia muun muassa CBGB:llä ja Max's Kansas Cityssä. Jälkimmäisessä Beastie Boys soitti keikkapaikan viimeisenä iltana. 
Vuonna 1982 ilmestyi 171A-studioilla äänitetty New Yorkin ensimmäinen hardcore punk-7" EP "Pollywog Stew" omalla Ratcage -levymerkillä. John Berry jätti yhtyeen (myöhemmin perustaen Thwig-yhtyeen) ja tilalle tuli Adam ”Adrock” Horovitz.
Yhtyeen jäsen Adam Yauch eli MCA kuoli imusolmukesyöpään 4. toukokuuta 2012.
Lukutaito

Lukutaito tarkoittaa taitoa tulkita kirjoitettua kieltä. Varsinaisesta lukutaidosta ulkoa opettelun eli ”ulkoa lukemisen” vastakohtana voidaan käyttää myös sanaa sisälukutaito. Suomessa lukutaito opitaan yleensä 5–7 vuoden iässä.
OECD:n PISA-hankkeessa käytetään seuraavanlaista lukutaidon määritelmää: ”Lukutaito on kirjoitettujen tekstien ymmärtämistä, käyttöä ja arviointia lukijan omien tavoitteiden saavuttamiseksi, tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi sekä yhteiskuntaelämään osallistumiseksi.”
IEA:n arviointitutkimuksessa lukutaito määriteltiin kykynä ymmärtää ja käyttää yhteiskunnan edellyttämiä ja/tai yksilön arvostamia kirjoitetun kielen muotoja. Aikuisten lukutaito määritellään siinä ”painetun ja kirjoitetun informaation käyttämisenä yhteiskunnassa toimimiseksi, omien tavoitteiden saavuttamiseksi sekä tietojen ja valmiuksien kehittämiseksi”.
Funktionaalinen lukutaito.
Nykyisin mekaanisen lukutaidon ohella pidetään tärkeänä myös niin kutsuttua funktionaalista lukutaitoa, jossa lukija osaa tulkita ja arvioida lukemaansa riippumatta tekstilajista.
Myös kahdessa edellisessä kansainvälisessä lukutaitotutkimuksessa ("IEA Reading Literacy Study" ja "OECD International Adult Literacy Survey") on painotettu lukemisen funktionaalista luonnetta.
Kaarlo Mäkinen (painija)

Kaarlo Edvin Mäkinen (14. toukokuuta 1892 Maarianhamina – 11. toukokuuta 1980 Turku) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja. Hän on ainoa Ahvenanmaalla syntynyt olympiavoittaja.
Hän voitti urallaan kaksi Pohjoismaiden-mestaruutta. Ensimmäinen tuli vuonna 1919 58 kg:n sarjassa ja toinen kaksi vuotta myöhemmin all 62 kg:n painoluokassa.
Mäkinen edusti seuratasolla muun muassa Turun Rientoa ja Turun Voimamiehiä. Hän voitti Suomen-mestaruuden kreikkalais-roomalaisessa painissa vuosina 1921 (60 kg) ja 1923 (58 kg) sekä vapaapainissa vuosina 1923 (61 kg) ja 1928 (56 kg).
Isabella Eugenie Boyer

Isabella Eugenie Boyer (1841–1904) syntyi Pariisissa ranskalais-englantilaiseen perheeseen. Hän meni naimisiin Singer-ompelukoneyhtiön perustajan Isaac Merritt Singerin kanssa New Yorkissa 1863, jolloin Isaac oli 52-vuotias ja Isabella 22. Singer oli aiemmin elänyt avoliitossa Mary Ann Sponslerin kanssa, joka syytti Isaacia kaksinnaimisesta.
Isabella ja Isaac muuttivat Oldwayn kartanoon Paigntoniin, Englantiin, Devonin rannikolle, koska New Yorkin seurapiirit paheksuivat Isaacin "useaa perhettä". He saivat kuusi lasta, kaksi tyttöä ja neljä poikaa. Lasten nimet olivat Winnaretta, Isabelle, Mortimer, Washington, Paris ja Franklin. Muut kumppanit mukaan lukien, Isaacilla sanotaan olleen yhteensä 22 lasta. Singer kuoli 1875 ja jätti noin 14 miljoonan dollarin perinnön, joka oli siihen aikaan vielä nykyistäkin mahtavampi summa. Häneltä jäi kaksi testamenttia, mikä aiheutti jännitteitä perheessä ja oikeusjuttuja. Lopulta Isabella julistettiin lailliseksi perijättäreksi.
Isaacin kuoleman jälkeen Isabella nai belgialaisen muusikon, Victor Reubsaetin, d’Estemburghin varakreivin ja Camposelicen kreivin. He asuivat Pariisissa. Isabella oli yhä vaikuttava nainen, kun hän kohtasi kuvanveistäjä Bartholdin. Bartholdi pyysi Isabellaa toimimaan mallina vapaudenpatsaalle.
Isabella kuoli 62 vuoden iässä 1904.
Arvo Haavisto

Arvo Jaakko Haavisto (7. tammikuuta 1900 Ilmajoki – 22. huhtikuuta 1977 Ilmajoki) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Urheilu-uransa jälkeen Haavisto toimi muun muassa painivalmentajana sekä oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Berliinin olympialaisissa 1936 hän oli mukana painituomarina. Hänen veljensä Yrjö Haavisto voitti vapaapainin Suomen mestaruuden 79-kiloisten sarjassa 1925.
Ilmajoella painitaan hänen mukaansa nimetty kansainvälinen Arvo Haavisto -turnaus.
Arvo Haavisto oli näyttelijä Helena Haaviston setä.
Ryhmätyösovellus

Ryhmätyösovellus tai "työryhmäohjelmisto" () on tietokoneohjelma, joka jakaa tietoa useamman kuin yhden tietokoneen kanssa tiedon käsittelyyn.
Ryhmätyösovellusta voidaan käyttää helpottamaan ryhmätyöskentelyä jakamalla tietoa osallistujien välillä. 
Historia.
Vuonna 1968 Douglas Engelbart esitteli ryhmätyösovelluksia On-Line Systemillä monen muun uuden asian kanssa.
Joose Keskitalo

Joose Frans Esko Keskitalo (s. 12. heinäkuuta 1982 Kiukainen) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Tyypillisiä piirteitä Keskitalolle ovat omintakeinen lavakarisma, rujot, jopa inhorealistiset sanoitukset ja rämisevä kitara, jota tukee huuliharppu. 
Ura.
Keskitalo kiinnostui kitaransoitosta ja lauluntekemisestä lukioikäisenä, kun hän vaikuttui Jyri Pitkänen -nimisen henkilön kappaleista. Keskitalon muusikonura käynnistyi 2000-luvun alussa hänen osallistuttuaan Herättäjä-Yhdistyksen Uusien kantaa ottavien laulujen kilpailuun, jonka hän voitti. Ensimmäisen levyn julkaisun aikaan huomiota herättivät Keskitalon soittimet, kuten Lari Lätin valmistama Ginge-myrkkyruiskukitara ja harmonikanpuolikkaasta ja Helios-imurista rakennettu Elektrohelios-harmoni. Joose Keskitalo levyttää Helmi Levyt -yhtiölle. Vuoden 2004 aikana Keskitalo kokosi ympärilleen yhtyeen, jonka kanssa hän alkoi soittaa hieman popahtavampia kappaleita omaperäisillä, mutta aiempaa pehmeämmillä sovituksilla. Hän on toiminut myös Paavoharju-yhtyeen jäsenenä. Keskitalon kappaleissa kuuluu savolainen melankolia ja kristillinen vakaumus. Sanoitusten aiheita ovat muun muassa maailmanloppu, kuolema, vapaus, (lähimmäisen) rakkaus, pontikka ja riivaajat. Joose Keskitalo luettelee esikuvikseen artisteja kuten Ragnar Rock, Jyri Pitkänen, Vladimir Vysotski sekä Tapio Rautavaara. Keskitalo tunnustaa myös Leonard Cohenin yhdeksi esikuvistaan. 
Yksityiselämä.
Joose Keskitalo asui Savonlinnassa lukioikäisenä, muutti Helsinkiin 2000-luvun puolessa välissä ja takaisin Savonlinnaan vuonna 2016.
Valvomo-yhtyeen solisti Alex Keskitalo on Joose Keskitalon isoveli. Alex Keskitalo on esiintynyt muutamilla Keskitalon albumeilla taustalaulajana.
Keskitalolla on tausta luterilaisten herätysliikkeiden piirissä, mutta sittemmin hän on kääntynyt ortodoksiksi. Koulutukseltaan Keskitalo on teologian kandidaatti. Hänellä on vaimo ja neljä lasta.
Väinö Kokkinen

Väinö Anselmi Kokkinen (25. marraskuuta 1899 Hollola – 27. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Kokkinen oli huippuluokan painija jo Pariisin 1924 olympialaisten aikaan, mutta TUL:n miehenä hänellä ei ollut asiaa olympiakisoihin. Työläisolympialaisissa Frankfurt am Mainissa 1925 hän voitti kultaa keskisarjassa. Sen jälkeen hän siirtyi Helsingin Jyrystä edustamaan SVUL-seura Helsingin Atleettiklubia.
Amsterdamin 1928 olympiakisoissa Kokkinen selätti keskisarjassa kaikki vastustajansa. Toisen olympiakultansa hän voitti Los Angelesin 1932 kisoissa, joissa keskisarjaan osallistui vain neljä painijaa. Tällä kertaa Kokkinen selätti vain kaksi vastustajaansa, mutta Saksan Jean Földeak onnistui pakoilemaan selätystä. Kolmannen kerran Kokkinen osallistui olympiakisoihin Berliinissä 1936, jossa hän jäi neljänneksi. Ainoan Euroopan mestaruutensa Kokkinen voitti vuonna 1930.
Suomen sisällissodassa 1918 Kokkinen taisteli punaisten puolella ja sai kolmen vuoden kuritushuonetuomion, joka kuitenkin pian peruttiin.
Väinö Kokkinen toimi viimeisinä vuosinaan Helsingissä liikemiehenä ja omisti muun muassa tanssiravintoloita, kuten Mikadon ja Lepakon.
Jakoavain

Jakoavain (siirtoleuka-avain, vaihtoavain) on muttereiden ja pulttien avaamiseen ja kiinnittämiseen tehty työkalu. Jakoavaimien leukoja voidaan säätää ruuvilla, jolloin samalla työkalulla voidaan vääntää eri kokoisia ja muotoisia pultteja. Jakoavain koskettaa mutteriin tai pulttiin vain kahdelta sivulta, mikä aiheuttaa riskin pulttien ja muttereiden kulmien pyöristymiseen, jos jakoavainta ei ole säädetty kohdalleen ja vääntö on liian voimakas. Jakoavaimen koko ilmoitetaan, muista työkaluista poiketen, varren pituuden mukaan.
Nykyaikainen jakoavain on ruotsalainen keksintö; patentin sille hankki keksijä Johan Petter Johansson vuonna 1892. Hän perusti Enköpingiin työkalutehtaan, ja yhteistyössä tukholmalaisen konetehtaan B. A. Hjorth &amp; Co. kanssa alettiin jakoavaimia tuottaa tavaramerkin Bahco alla. Vaikka Bahco onkin nykyään vain yksi monista jakoavainten valmistajista, on sen nimi joissakin maissa yleistynyt tarkoittamaan itse työkalua.
Herastuomari

Herastuomari on Suomessa arvonimi, joka voidaan myöntää käräjäoikeuden lautamiehelle pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta. Arvonimi voidaan myöntää käytännössä vain, jos menestyksekäs lautamiesura on kestänyt vähintään kymmenen vuotta. Koska lautamiehet valitaan kunnallisvaalien yhteydessä ja työkausi vastaa vaalikautta eli on neljä vuotta, arvonimi voidaan myöntää aikaisintaan kolmannen kauden puolivälissä. Joissain tapauksissa arvonimi on myös myönnetty kahden valtuustokauden jälkeen eli kahdeksan vuoden jälkeen. Suomen ensimmäinen naispuolinen herastuomari oli Elli Lahtinen Jyväskylän maalaiskunnasta.
Tunnustuksen myöntää laamanni (käräjäoikeuden päällikkötuomari).
Tyvisolusyöpä

Tyvisolusyöpä eli basaliooma ("carcinoma basocellulare") on ihon uloimman kerroksen eli orvaskeden tyvisoluista lähtöisin oleva ihosyövän muoto.
Tyvisolusyöpä on ihosyövistä yleisin. Sen yleisyys lisääntyy iän myötä. Vuonna 2018 Suomessa rekisteröitiin noin 9 500 uutta tautitapausta, mutta todellisen määrän on arvioitu olevan vähintään kaksinkertainen.
Tyvisolusyöpiä on kasvutapansa mukaan pinnallisia, nodulaarisia ja invasiivisia. Pinnallinen tyvisolusyöpä muistuttaa ihottumaa. Ihomuutoksen keskusta punoittaa ja hilseilee, ja reunassa voi näkyä kapea valli. Nodulaarinen tyvisolusyöpä on yleensä ihonvärinen, mutta toisinaan ruskea tai musta. Kasvaimen pinta voi haavautua ja rupeutua, ja siinä voi näkyä pieni verisuoni. Invasiivinen tyvisolusyöpä voi kasvaa usealla eri tavalla.
Tyvisolusyöpiä on eniten pään ja kaulan alueella. Altistavia tekijöitä ovat muun muassa koko elämän aikana saatu runsas auringon ultaviolettisäteily, vaalea ihotyyppi, immunosuppressiivinen lääkitys ja krooniset haavat.
Tyvisolusyöpä on tavallisesti parannettavissa hoidolla, jossa kasvain poistetaan täydellisesti. Pinnallinen tyvisolusyöpä voidaan usein hoitaa ilman leikkausta. Nodulaariset basalioomat poistetaan tavallisesti leikkaamalla, ja invasiiviset basalioomat poistetaan aina leikkaamalla.
Hoitamattomana tyvisolusyöpä kykenee kasvamaan syvempiin kudoksiin, mutta se ei juuri koskaan lähetä etäpesäkkeitä.
Pauli Räsänen

Pauli Räsänen (23. helmikuuta 1928 Tampere – 22. maaliskuuta 2000 Tampere) oli suomalainen laulaja, muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Tunnetuin hänen esittämistään lauluista oli "Kotkan ruusu".
Ura.
Pauli Räsänen opiskeli viulunsoittoa 6-vuotiaasta saakka ja esiintyi iltamissa ja juhlissa jo 8-vuotiaana vuonna 1936. Jatkosodan aikana hän oli mukana viihdytyskiertueilla Karjalassa muiden muassa Eugen Malmsténin, Harry Bergströmin ja Lasse Pihlajamaan kanssa. Räsänen oli ryhmän nuorin, mutta taitojensa perusteella jo täysivaltainen jäsen. Sodan aikana perustetussa tamperelaisessa "Vivo"-orkesterissa hän lauloi sekä soitti kitaraa ja viulua. Vuonna 1950 hän julkaisi ensilevytyksenään laulun "Mimmi eli uintiretki aamutuimaan". 1950-luvun alkuvuosina hän levytti muutamia kymmeniä lauluja, joukossa myös hänen itse kirjoittamiaan kupletteja, kunnes levytyksiin tuli pitkä tauko. Räsänen kiersi 1940-luvun lopulta 1970-luvulle saakka tanssilavoja tamperelaisen Toivo Honkosen Suruttomat-yhtyeen solistina.
Räsänen hankki hienomekaanikon kisällikirjan ja työskenteli Valtion lentokonetehtaalla ja Suomen Trikoossa. Myöhemmin hän kouluttautui työntutkijaksi. Päätoimiseksi muusikoksi hän ryhtyi vasta 1970-luvulla. Kuuluisuuteen hän nousi vuonna 1969 levytettyään laulun "Kotkan ruusu" ja sikermän sota-ajan iskelmiä. Räsäsen laulujen varaan rakentui pitkälti TV2:n sarja "Nää niitä lauluja on". Räsänen perusti 1970-luvulla Tampereelle lasten musiikkileikkikoulun. "Tapsan Tahtien" laulelmakilpailun tuomaristossa hän toimi kymmenen vuotta. Hänen vuonna 1976 julkaisemansa albumi "Tampereelle takaisin" sisältää Toivo Kärjen säveltämiä ja Vexi Salmen sanoittamia Tampere-aiheisia lauluja. 1970-luvun lopulta lähtien Räsänen alkoi rajoittaa esiintymisiään tanssikeikkailusta pienimuotoisempiin tilaisuuksiin ja konsertteihin. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1982 ja sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen. Esiintymiset hän jätti vuonna 1994 menetettyään pitkäksi aikaa puhe- ja osin liikuntakykynsäkin.
Uuno Takki

Uuno Kristian Takki (12. huhtikuuta 1901 Kotka – 15. syyskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, osuustoimintamies ja vuorineuvos. Hän toimi useissa ministerintehtävissä vuosina 1942–1950.
Elämäkerta.
Takki suoritti Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulun vuonna 1920 ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1925. Hän suoritti kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon 1927. Myöhemmin Takki opiskeli lakia suorittaen ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1934, lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1936 ja lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949.
Hän toimi Lahden kaupunginjohtajana 1938–1942, OTK:n hallinnollisena johtajana 1942–1952 ja pääjohtajana 1952–1966 sekä SDP:n kansanedustajana 1945–1952 ja 1966–1968. Hän kannatti 1940-luvulla voimakkaasti valtionyhtiöpolitiikkaa ja teollistamista, muun muassa Neste Oy:tä.
Takki nimitettiin 24. helmikuuta 1950 jatkamaan Moskovan kauppaneuvotteluja Johan Nykoppin tilalle. Takki palasi neuvotteluista 13. maaliskuuta.
Fagerholmin ensimmäisen hallituksen erotessa maaliskuussa 1950 Takki oli toiminut ministerinä yhtäjaksoisesti lähes kahdeksan vuotta ja noussut Suomen siihen saakka pitkäaikaisimmaksi valtioneuvoston jäseneksi. Ennätys säilyi hänen nimissään 1970-luvulle saakka. Pääministerin sihteerinä toimineen Toivo Heikkilän mukaan Takki oli luonteeltaan vaatimaton eikä hän missään vaiheessa toiminut kovin näkyvillä ministerinpaikoilla, joten hänen pitkä ministerikautensa jäi useimmilta suomalaisilta miltei huomaamatta.
Arvo Tuomisen mukaan Takin siihen saakka hyvät suhteet sosialidemokraattien vahvaan mieheen Väinö Tanneriin miltei katkesivat marraskuussa 1945. Kauppa- ja teollisuusministerinä Takki joutui tuolloin osallistumaan siihen valtioneuvoston istuntoon, jossa päätettiin muun muassa Tannerin asettamisesta syytteeseen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Saman päivän iltana Takki oli kutsuttu vierailulle Tannerin kotiin, eikä hän virkavalan sitomana voinut kertoa Tannerille olleensa tekemässä päätöstä siitä, että Tanner joutuisi pidätetyksi seuraavana päivänä. Tanner itse sai myöhemmin kuulla Takin osuudesta asiassa eikä hän koskaan antanut Takille anteeksi sitä, ettei tämä ollut varoittanut häntä tulevasta.
Takin puoliso oli runoilija ja toimittaja Lyyli Eronen. Uuno Takin veli oli valtiovarainministeriön kansliapäällikkö Toivo Takki.
Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä edustanut Uuno Takki kuoli kesken kansanedustajan kautensa syyskuussa 1968 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli ammattientarkastaja Eero Salo.
Game Boy Advance SP

Game Boy Advance SP (GBA SP) on Nintendon suunnittelema ja valmistama Game Boy -konsolisarjan käsipelikonsoli. GBA SP oli Game Boy Advancen seuraaja. Lyhenne SP tulee sanasta Special. Laite julkaistiin Japanissa 14. helmikuuta ja Suomeen se ilmestyi vuoden 2003 maaliskuun lopulla.
Kaikki Game Boy-, Game Boy Color- ja Game Boy Advance -pelit toimivat GBA SP:llä ongelmitta. Eli toisin kuin Game Boy Micro ja Nintendo DS Lite, GBA SP on viimeinen Nintendon käsikonsoli, jolla voi pelata vanhojakin Game Boy -pelejä.
GBA SP on ollut erittäin suosittu ja on myynyt vuoden 2009 kesäkuun loppuun mennessä jo alkuperäistä GBA:ta enemmän – noin 43,5 miljoonaa kappaletta.
Tekniset tiedot.
Kuulokkeita varten tarvitaan erillinen adapteri.
Kokoontaitettavan näytön ansiosta laite on edeltäjäänsä noin puolet pienempi eikä näyttö naarmuunnu kuljetuksen aikana. Värivaihtoehtoja ovat hopea, musta ja sininen.
Uusi malli.
Vuoden 2005 loppupuolella Nintendo julkaisi Game Boy Micron yhteydessä SP:stä uuden mallin, jossa sivuvalaistu näyttö oli korvattu taustavalaistulla. Uudistusta ei juuri mainostettu. SP:hen laitettiin alun perin sivuvalaistu näyttö, koska se kuluttaa vähemmän virtaa kuin taustavalaistu.
Anafylaksia

Anafylaksia on äkillinen ja hengenvaarallinen allerginen reaktio. Sen voivat aiheuttaa esimerkiksi hyönteisten pistot, jotkin ruoka-aineet, lääkkeet ja allergisoivat aineet. Oireita ovat mm. kutina, punoitus/laaja-alainen nokkosihottuma, hengenahdistus ja vatsakivut/oksentelu. Sitä hoidetaan välittömästi adrenaliiniruiskeella ja sairaalahoidolla.
Patofysiologia.
Anafylaksia on immunoglobuliini –E:n tai G:n välittämä äkillinen allerginen reaktio, jossa syöttösoluista ja basofiilisista granulosyyteistä vapautuu kemotaktisia tekijöitä, histamiinia ja leukotrieenejä, jotka johtavat pienten valtimoiden ja laskimoiden laajentumiseen, kapillaarisuonten läpäisevyyden lisääntymiseen sekä keuhkoputkien ja ruuansulatuskanavan sileän lihaksiston supistustilaan. "Anafylaktinen šokki", vakavin anafylaksian muoto, voi johtaa potilaan kuolemaan, jos hengitystiet supistuvat niin ettei potilas saa riittävästi happea. Äkkikuolema voi johtua myös verenpaineen äkillisestä romahtamisesta ja sydänpysähdyksestä.
Anafylaksia on yleisreaktio, mikä tarkoittaa sitä että useampi elin reagoi samanaikaisesti.
Aiheuttajat.
Tavallisimpia anafylaktisen reaktion aiheuttajia ovat ruoka-aineet, kuten pähkinät, kala, äyriäiset sekä hyönteisten pistot ja kyyn purema. Anafylaksian voi myös aiheuttaa erilaiset lääkeaineet, rokotteet tai verivalmisteet. Rasitus voi laukaista reaktion jos pohjalla on esimerkiksi flunssa tai henkilö on syönyt allergiaa aiheuttavaa ruokaa.
Oireet.
Anafylaksia alkaa yleensä voimakkailla iho-oireilla, kihelmöinnillä, kutinalla ja nokkosihottumalla kämmenistä ja huulilta leviten nopeasti jopa kautta kehon. Huulilla, silmäluomissa ja hengityselimissä voi olla turvotusta, jolloin sekä sisään- että uloshengitys vaikeutuu. Nopeassa anafylaktisessa reaktiossa ei nokkosihottuma välttämättä ehdi puhjeta.
Oireina voi iho-oireiden ja turvotusten lisäksi olla myös voimakkaita vatsakipuja, oksentelua tai ripulointia. Potilas saattaa olla kylmänhikinen ja tuskainen. Sydämen syketaajuus on tihentynyt ja potilaalla voi olla huimausta ja tajunnan häiriöitä. Tällöin on kyse jo todellisesta hengenvaarasta ja potilas on saatettava hoitoon välittömästi. Hengityksen avustamiseen puhalluselvytyksellä on syytä varautua.
Tunnistettavia oireita ovat mm.:
Anafylaktisen oireen saanut henkilö ei saa välttämättä kaikkia edellä mainittuja oireita, ja niiden järjestys voi vaihdella henkilöstä riippuen.
Hoito.
Adrenaliinia (esim. "EpiPen") käytetään vakavan yliherkkyysreaktion hoidossa. Adrenaliini nostaa verenpainetta supistamalla verisuonia, helpottaa hengitystä rentouttamalla keuhkojen lihaksia sekä ehkäisee turvotusta ja kiihdyttää sydämen lyöntitiheyttä.
Intravenoosi

Intravenoosinen anto (myös "intravenöösinen", lyhenne "i.v.") on lääkkeen antotapa, jossa lääkevalmiste joko injektoidaan (ruiskutetaan) tai infusoidaan ("tiputetaan") suoraan laskimoon, yleensä kyynärtaipeen tai kämmenselän suoneen. Lääkeaineen vaikutus alkaa tällöin nopeasti. Intravenoosin muita etuja ovat annoksen tarkka säädeltävyys sekä mahdollisuus käyttää suuriakin lääketilavuuksia.
Lääkkeen laskimonsisäisestä injektoinnista voi seurata lääkeainepitoisuuden nopea nousu veressä. Alkupitoisuus saattaa olla tasaantuneeseen vaiheeseen nähden monikymmenkertainen, mikä voi olla haitallista etenkin sydämelle ja aivoille. 
Intravenoosisesti käytettävälle lääkevalmisteelle on erityisiä vaatimuksia: lääkkeen tulee olla steriiliä ja liueta hyvin, se ei saa saostua infuusionesteeseen eikä sisältää kuumetta aiheuttavia aineita. Valmisteen happamuuden ja osmoottisuuden tulee olla sopivissa rajoissa, jotta suonen seinämä ei ärsyynny. Jotkut lääkeaineet voivat aiheuttaa kudosnekroosin joutuessaan laskimon sijasta viereiseen kudokseen (eli jos ne vahingossa injektoidaan paravenoosisesti eikä intravenoosisesti).
Veri ja plasma on aina annettava suoraan verenkiertoon; myös hyvin suuret lääkemäärät annetaan yleisimmin laskimoinfuusiona. Niin ikään kun lääkeaineen puoliintumisaika on lyhyt, tai kun terapeuttinen ja toksinen pitoisuus ovat hyvin lähellä toisiaan käytetään intravenoosi-infuusiota, jolla saavutetaan mahdollisimman vakaa lääkeainepitoisuus.
Sikorsky S-76

Sikorsky S-76 on yhdysvaltalainen matkustajahelikopteri, johon mahtuu 12 matkustajaa. Sen lentonopeus on 287 kilometriä tunnissa ja lentomatka yli 730 kilometriä. Suomessa Sikorsky S-76:a käytti aiemmin Copterline, joka lensi sillä Helsingin ja Tallinnan välistä reittiä.
Kone on alun perin kehitetty öljykenttien huoltotoimintaan, mutta siitä on tullut suosittu myös muussa käytössä, kuten matkustajahelikopterina.
Lauri Lehtinen (yleisurheilija)

Lauri Aleksanteri Lehtinen (10. elokuuta 1908 Kerkkoo, Porvoon maalaiskunta – 4. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen poliisikonstaapeli, kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja 5 000 metrin juoksussa.
Vuonna 1931 Lehtinen herätti huomiota juoksemalla Eläintarhan radalla heinäkuun alussa 5 000 metriä aikaan 14.31,7, joka jäi vain kolme sekuntia Paavo Nurmen maailmanennätyksestä. 24. heinäkuuta Eläintarhassa kahden mailin kilpailussa hän sijoittui toiseksi ajalla 9.00,1, kun Paavo Nurmi teki uransa viimeisen maailmanennätyksen (8.59,5).
19. kesäkuuta 1932 olympiakarsintakilpailussa Eläintarhan kentällä Lehtinen juoksi 5 000 metrin uuden maailmanennätyksen 14.16,9, joka nosti hänet olympiakisojen ennakkosuosikiksi. Tämä ennätys kesti kolmea päivää vajaa seitsemän vuotta. Tällöin sen rikkoi Taisto Mäki.
Los Angelesin olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailussa 7. elokuuta 1932 suomalaiset Lehtinen ja Lauri Virtanen nousivat johtoon jo aikaisessa vaiheessa. He onnistuivat karistamaan kannoiltaan kaikki muut kilpailijat paitsi Yhdysvaltojen Ralph Hillin. Pian juoksusta muodostui Lehtisen ja Hillin kaksinkamppailu. Viimeisellä kierroksella Hill yritti ohittaa Lehtisen. Tämän huomattuaan Lehtinen alkoi juosta siksakkia radalta toiselle estäen Hillin ohitusyritykset ja voitti lopulta puolella metrillä. Vaikka taktiikkaa siihen aikaan käytettiin yleisesti Euroopassa, amerikkalaisyleisö ei ollut tottunut siihen ja buuasi voittajalle. Molempien ajaksi tuli 14.30,0. 
Vuonna 1933 Lehtinen juoksi 19. kesäkuuta 3 000 metrillä ennätyksensä 8.19,5 jääden Janusz Kusocinskin ME-ajasta vajaan sekunnin. Vuonna 1935 Lehtinen oli maailmantilaston ykkönen 5000 metrillä, perässään kuusi muuta suomalaista.
Berliinin olympialaisissa 1936 Lehtinen sijoittui toiseksi häviten Gunnar Höckertille 3,6 sekuntia ja tehden uransa toiseksi parhaan ajan (14.25,8).
Vuonna 1937 Ilmari Salmisen rikkoessa 13 vuotta vanhan Paavo Nurmen ME-tuloksen 10 000 metrillä, Lehtinen juoksi hänen perässään uransa parhaan ajan 30.15,0.
Vuonna 1940 Lehtinen lahjoitti kultamitalinsa Matti Mäkiselle, joka oli palvellut ansiokkaasti ja haavoittunut talvisodassa Karjalankannaksella. Tällä hän halusi kunnioittaa sodassa kaatuneen Höckertin muistoa. Mäkisen perikunta lahjoitti mitalin vuonna 2021 Mikkelin Jalkaväkimuseoon.
Lehtisellä oli kolme lasta, joista yksi oli evankelista Kalevi Lehtinen (1936–2011). Lauri Lehtinen kuoli 65-vuotiaana syöpään.