tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Frederick Seitz

Frederick Seitz (4. heinäkuuta 1911 – 2. maaliskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän valmistui Princetonin yliopistosta 1934 ja sai National Medal of Sciencen vuonna 1973.
Wigner–Seitzin alkeiskoppi on nimetty Seitzin ja kansainvälisesti kuuluisamman, Nobel-palkitun tutkijan Eugene Wignerin mukaan. Vuonna 1940 Seitz julkaisi teoksensa "The Modern Theory of Solids". Hän toimi vuosina 1949–1968 Illinois’n yliopiston fysiikan professorina, ja hänen mukaansa on nimetty yliopistoon kuuluva Frederick Seitz Materials Research Laboratory. 
Seitz oli Yhdysvaltain tiedeakatemian puheenjohtaja vuosina 1962–1969. Hän vetäytyi Rockefellerin yliopistosta vuonna 1979. Hän suhtautui skeptisesti teoriaan globaalista lämpenemisestä ja oli allekirjoittamassa vuonna 1995 ns. Leipzigin julistusta. 
Seitz kyseenalaisti myös näkemyksen, jonka mukaan CFC-alkyylihalideilla, klorofluorokarboneilla, olisi haitallisia vaikutuksia otsonikerrokseen. Hänelle myönnettiin vuonna 1983 Vannevar Bush -palkinto. Hän oli 96 vuoden ikäinen kuollessaan maaliskuussa 2008.
Ulisse Aldrovandi

Ulisse Aldrovandi (11. syyskuuta 1522 Bologna – 4. toukokuuta 1605 Bologna) oli italialainen luonnontieteilijä, eräs Euroopan ensimmäisistä.
Aldrovandi, aikanaan myös Aldrovandus, syntyi bolognalaiseen aatelisperheeseen. Hän opiskeli perheensä vaatimuksesta ensin kaupallista alaa. Kutsumuksensa hän kuitenkin löysi opiskeltuaan humanistisia tieteitä ja lakia Bolognan ja Padovan yliopistoissa, ja hänestä tuli notaari. Sen jälkeen hänen mielenkiintonsa suuntautui filosofiaan ja logiikkaan, jotka hän yhdisti lääketieteen opinnoilla.
Hän suoritti loppututkinnon lääketieteessä ja filosofiassa 1553 ja ryhtyi opettamaan logiikkaa ja filosofiaa Bolognan yliopistossa 1554. Hänestä tuli filosofian professori 1559 ja 1561 hänestä tuli Bolognan ensimmäinen luonnontieteiden professori ("lectura philosophiae naturalis ordinaria de fossilibus, plantis et animalibus").
Kesäkuussa 1549 häntä syytettiin harhaoppisuudesta ja hän joutui pidätetyksi esitettyään kasteenuudistaja Camillo Renaton vastaisia mielipiteitä. Syyskuussa hän julkaisi abjuraation, jossa hän hylkäsi harhaoppinsa, mutta silti hänet siirrettiin Roomaan ja hän joutui arestiin, kunnes sai synninpäästön huhtikuussa 1550. Arestinsa aikana hän tutustui moniin paikallisiin tiedemiehiin ja kiinnostui yhä syvemmin kasviopista, eläintieteestä ja geologista. Vuodesta 1551 alkaen hän organisoi joukon tutkimusmatkoja Italian vuoristoihin, maaseudulle, saarille ja rannikolle tarkoituksena tutkia ja kerätä kasveja.
Elämänsä aikana hän keräsi mitä eriskummallisimman kokoelman luonnonhistoriaa valottavista objekteista, kaikkiaan noin 7 000 näytettä, joista hän kirjoitti 1595. Hänen herbaarionsa käsitti noin 4 760 kuivattua näytettä 4 117 taulussa ja 16 osassa. Sitä säilytettiin Bolognan yliopistossa. Hän myös palkkasi joukon taiteilijoita kuvittamaan tauluja (Jacopo Ligozzi, Giovanni Neri ja Cornelio Schwindt).
Aldrovandin vaatimuksesta ja hänen johdollaan Bolognaan perustettiin yleinen kasvipuutarha 1568. Riitaannuttuaan farmaseuttien ja lääkärien kanssa yleisen lääketieteen olemuksesta hän vetäytyi viideksi vuodeksi syrjään kaikista julkisista toimista. 1577 hän pyysi apua paavi Gregorius XIII:lta. Tämä kirjoitti Bolognan mahtimiehille, että Aldrovandille oli palautettava hänen julkinen asemansa, ja vaati hänelle taloudellista tukea, jotta hän voisi julkaista kirjansa.
Hän lahjoitti valtavan kasvi- ja eläinkokoelmansa Bolognan senaatille. Vuodesta 1742 kokoelmaa oli säilytetty Palazzo Publicossa, sitten Palazzo Poggissa, mutta 1800-luvulla kokoelma hajotettiin useisiin kirjastoihin ja instituutteihin. Vuonna 1907 edustava osa kokoelmasta sijoitettiin takaisin Palazzio Poggiin, Bolognaan, missä hänen kuolemansa 400-vuotispäivää vietettiin erityisessä juhlanäyttelyssä vuonna 2005.
Teokset.
Sadoista kirjoista ja esseistä, jotka hän kirjoitti, julkaistiin vain kourallinen hänen elinaikanaan:
Rocka Merilahti

Rocka Merilahti (s. 1975) on suomalainen kitaristi. Hän on toiminut muun muassa Remu Aaltosen yhteistyökumppanina ja soittanut hänen soololevyillään. Lisäksi Merilahti vaikutti 1990-luvulla Hurriganesin taustajoukoissa ja oli yhtyeen jäsen vuosina 1998–2004. Sittemmin hän on soittanut Zookissa sekä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Myös hänen isänsä Harri Merilahti oli muusikko.
Rocka Merilahti toimii lisäksi myös säveltäjänä muutamille artisteille, esimerkiksi Tuure Kilpeläisen kanssa hän on tehnyt sävellyksiä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeen tuotannolle.
Harri Merilahti

Harri Jaakko Antero Merilahti (1953 – 22. lokakuuta 2009) oli suomalainen basisti. Hän soitti useissa yhtyeissä ja toimi studiomuusikkona. Merilahti soitti muun muassa Hurriganesissa sekä Pepe Willbergin, Remu Aaltosen, Sami ja Maarit Hurmerinnan, Tuomari Nurmion ja M. A. Nummisen taustayhtyeissä. Merilahti oli mukana myös Ernos-yhtyeen kolmannella albumilla "Ernos" (1972). Myös hänen poikansa Rocka Merilahti on muusikko. Harri Merilahti soitti Remu Aaltosen "Sound Of Hurrigane", "Zin-Khan" ja "Message For You" -soololevyillä sekä kirjoitti yhdessä Aaltosen kanssa kappaleita Hurriganesin levyille "Fortissimo" ja "Rockin"'. Merilahti soitti myös komppikitaraa levyllä "Seven Days, Seven Nights".
Tomi Parkkonen

Tomi Parkkonen (s. 12. tammikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen rumpali. 
Hän opiskeli rumpujen soittoa Helsingin Kansankonservatoriossa vuosina 1972–1975, Sibelius-Akatemiassa yksityisoppilaana 1975–1976 ja osallistui kaikkien aikojen ensimmäiselle Oulunkylän Pop/jazz -leirille vuonna 1971. Hän soitti uransa alkuaikoina 1960-luvulla tanssiorkestereissa, säestäen muun muassa Tapani Kansaa, Jouko ja Kostia, Katri Helenaa ja Arto Sotavaltaa. Hän soitti sen lisäksi myös jazz- ja pop/rock-yhtyeissä, joista tunnetuimpia ovat mm. DDT-Jazzband, Jukka Gustavsonin yhtye, Pekka Pohjolan yhtye ja Hurriganes. Hurriganesissa Parkkonen toimi rumpalina vuosina 1978–1979 Remu Aaltosen ollessa keskittynyt silloin pelkästään laulamiseen.
Vuonna 1980–1983 Parkkonen asui Australiassa Sydneyn kaupungissa soittaen monissa useissa eri kokoonpanoissa.
Parkkonen on soittanut muassa seuraavilla LP-levyillä: Pekka Pohjola: "Harakka Bialoipokku" (1974), M. A. Numminen: "Bitsy ja muita taidenautintoja" (1979), "Koomikon kahdet kasvot" (1983) ja "M. A. Numminen sings Wittgenstein" (1993). Samoin hän on soittanut mm. Hurriganesin singlellä: Shorai shorai / In my mind (1979). 
Parkkonen on toiminut säestäjänä muassa Sibelius Akatemian Oopperastudiossa 1970–1972, Helsingin kaupunginteatterissa 1974–2008 ja Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteen laitoksella 1992–2008.
Hän on myös opettanut rumpujen soittoa muassa Martti "Mape" Lappalaisen jazz-kesäleireillä 1975–1978, Espoon ja Kirkkonummen musiikkiopistoissa 1975–1977 ja Oulunkylän Pop/Jazz-konservatoriossa 1983–2005.
Edellä mainittujen jälkeen hän on nykyään keskittynyt enemmän jazzmusiikkiin.
Parkkoselle myönnettiin taiteilijaeläke 2015.
Parkkosen kaksi nuorempaa veljeä Pete Parkkonen ja Jussi Parkkonen ovat myös rumpaleita.
Beaver Aitto-oja

Markku Olavi ”Beaver” Aitto-oja (1950–1987) oli suomalainen rumpali. Hän vaikutti useissa rock-yhtyeissä, kuten muun muassa Noidannuoli-yhtyeessä, Kalevalassa ja Remu Aaltosen taustayhtyeessä. Beaver Aitto-oja soitti rumpuja Hurriganesin "Hanger"-albumilla vuonna 1978 Remun potiessa selkävaivoja mutta ei esiintynyt kuitenkaan yhtyeen keikoilla ko. vuonna, vaan hänet korvasi niillä Tomi Parkkonen.
Lido Salonen kertoo Aitto-ojan kuolemasta elämäkerrassaan "Elämä jota en olisi halunnut elää". Salosen mukaan Aitto-oja kuoli päihteiden yliannostuksen seurauksena sairaalassa.
M/S Statengracht

M/S Statengracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Klippergracht &amp; C.V. Scheepvaartonderneming Koningsgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella liikennöi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2004 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa "Statengrachtilla" on 21 449 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 
Statengrachtin sisaraluksia ovat:
Suomen Kissaliitto

Suomen Kissaliitto ry on suomalaisten rotukissayhdistysten keskusliitto. Liiton jäseninä on 11 rekisteröityä rotukissayhdistystä. Suomen Kissaliitto on perustettu vuonna 1975, ja siihen kuuluu jäsenjärjestöjen kautta yli 8 000 henkilöä. Suomen Kissaliitto kuuluu ainoana suomalaisena äänivaltaisena jäsenenä kansainväliseen kissojen kattojärjestöön FIFeen (Fédération Internationale Féline).
Kissaliiton tarkoituksena on yhdistää, edistää ja valvoa rotukissojen kasvatustoimintaa ja ylläpitää yhtenäistä koko maan kattavaa rekisteriä rotukissoista. Liiton tavoitteena on myös toimia kissojen arvostuksen ja paremman kohtelun lisäämiseksi ja edistää kissaharrastuksen kasvua Suomessa.
Virtsu

Virtsu () on pienkauppala () Läänerannan kunnassa Pärnumaan maakunnassa Virossa. Vuonna 2005 asukasluku oli 736 henkeä. Virtsun satamasta on lauttayhteys Muhun saarelle Kuivastuun.
Vuosina 1931–1968 käytössä ollut Rapla–Virtsu-rata johti 68 kilometrin matkan Raplasta Virtsun satamaan.
Virtsun satamassa sijaitseva majakka on rakennettu vuonna 1951 toisessa maailmansodassa tuhoutuneen tilalle. Majakoita on paikalla ollut useita jo 1800-luvulta lähtien.
Baltra

Baltra on yksi Galápagossaarten saarista. Galápagossaarille saavuttaessa ensimmäinen etappi on todennäköisesti juuri Baltra, sillä saarella sijaitsee saarien päälentokenttä Seymour. Lentokentän rakensi Yhdysvallat toisen maailmansodan aikana. Saari toimii matkailijoille lähinnä lähtöalustana muualle Galápagossaarille, sillä Baltralla ei ole nähtävyyksiä.
Saari sijaitsee noin kilometrin päässä Santa Cruzin rannalta pohjoiseen. Saaren pinta-ala on 27 km².
Luonto.
Baltra ei kuulu tällä hetkellä Galápagoksen kansallispuistoon. Saarelle on siirretty takaisin siellä aiemmin eläneitä laavaleguaaneja; laavaleguaanit hävisivät saarelta 1900-luvun puolivälin tienoilla. Aiemmin 1900–luvulla leguaaneja oli kuitenkin siirretty North Seymourille, mistä niitä istutettiin takaksin vuonna 1991. Populaatio oli tarpeeksi suuri estämään leguaanien täydellisen sukupuuttoon kuolemisen.
Dhany

Daniela Galli (s. 1972), artistinimi: Dhany, on italialainen laulaja. Hän on esiintynyt DJ Benny Benassin kanssa. Hän on julkaissut useita singlejä useiden tiskijukkien ja kokoonpanojen kanssa kahdentoista vuoden aikana, mutta vain kaksi albumia.
Argeus

Argeus ("metsästäjä") oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Megapentheksen poika. Luultavimmin hän oli myös Anaksagoraan isä, joskin eräiden lähteiden mukaan tämä nimetään hänen veljekseen.
Deifonteksen poika.
Argeus oli myös yksi neljästä Deifonteksen lapsesta, jonka Pausanias lyhyesti mainitsee.
Tim Waterson

Tim Waterson on kanadalainen rumpali. Hänellä oli aiemmin hallussaan Guinness World Records -kirjan ennätys tuplabasarin soitosta nopeimmin maailmassa. Hänen ennätyksensä on 1 407 iskua bassorumpuun minuutissa. Hän aloitti uransa 1970-luvulla.
Waterson opettaa rumpujensoittoa, ja lisäksi hän soittaa eri kokoonpanoissa. Hän asuu Edmontonissa, Albertassa.
Syvän joen salaisuus

Syvän joen salaisuus ("Järngänget") on vuonna 2000 valmistunut ruotsalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Jon Lindström.
Juoni.
Neljän kaveruksen, Lukasin, Simonin, Andersin ja Johnin, muodostama jengi on lähtenyt kanoottimatkalle Kainuunjoelle. Matkalla he tapaavat siskokset Marien ja Susannen. Virta tuntuu vaaralliselta, joten he kaikki päättävät yhdessä pystyttää leirin joenrannalle ja juhlia. Kun he heräävät aamulla, he huomaavat nuoremman siskon Susannen kadonneen. Poliisi alkaa tutkia tapausta ja yrittää saada asiaan selvityksen jengiltä, joka antaa vain vältteleviä vastauksia. Mitä yön aikana oikein tapahtui?
Ukrainan translitterointi

Ukrainan translitterointi on ukrainankielisen tekstin esittämistä jollakin muulla muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä ukrainan translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900.
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua ukrainankielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9.
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitterointu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
SFS 4900:n ja ISO 9:n erot.
Tiivistelmä SFS 4900- ja ISO 9 -standardien eroavaisuuksista:
Viktor Röthlin

Viktor Röthlin (s. 14. lokakuuta 1974) on sveitsiläinen maratonjuoksuun keskittynyt kestävyysjuoksija. Hän on maratonin kolminkertainen arvokisamitalisti.
Göteborgin EM-kisoissa 2006 Röthlin juoksi hopealle ja Osakan MM-kisoista 2007 hän voitti pronssia. Barcelonassa 2010 hän voitti Euroopan-mestaruuden ajalla 2.15.31.
Hän on osallistunut neljästi olympialaisiin. Sydneyssä 2000 hän oli 36:s, ja Ateenassa 2004 hän keskeytti. Pekingissä 2008 hän sijoittui kuudenneksi ja oli paras ei-afrikkalainen juoksija. Lontoossa 2012 hän oli 11:s.
Röthlinin ennätys ja Sveitsin ennätys on Tokion maratonilla helmikuussa 2008 juostu 2.07.23. Aika on myös Tokion maratonin reittiennätys. Röthlinin aikaisempi ennätys oli huhtikuussa 2007 Zürichissä juostu 2.08.20.
Victor McLaglen

Victor Andrew de Bier Everleigh McLaglen (11. joulukuuta 1886 Tunbridge Wells, Englanti – 7. maaliskuuta 1959 Newport Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijä.
McLaglen aloitti elokuvauransa 1920-luvun alussa ja näytteli urallaan pitkälti yli sadassa elokuvassa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Ilmiantaja" ("The Informer") sekä elokuvat "Rio Grande" (Rio Grande, 1950) ja "Vaitelias mies" (The Quiet Man, 1952), joissa pääosaa näytteli John Wayne. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Ilmiantaja" ja oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscariin elokuvasta "Vaitelias mies" ("The Quiet Man", 1952). Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
McLaglen oli kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kaksi lasta. Hänen poikansa Andrew V. McLaglen oli elokuvaohjaaja. Hän kuoli 73-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Laatikko

Laatikko on esineiden tai kuiva-aineiden säiliö. Ne ovat useimmiten suorakulmion tai neliön muotoisia ja niillä on usein irrotettava tai saranallinen kansi. Laatikkoon voi kuulua kansi, mutta se ei ole välttämätön. 
Laatikkoa kuvataan usein valmistusaineensa mukaan: puhutaan esimerkiksi pahvi-, puu-, muovi- ja metallilaatikoista. Toisaalta laatikkoa voidaan luonnehtia sen sisällön mukaan (esimerkiksi heinälaatikko). Muuttolaatikko-nimitys viittaa käyttötarkoitukseen. "Muuttolaatikko" on vakiomittainen, pinoutuva muovilaatikko, joita myydään ja vuokrataan muuttoja tai muuta kuljetus- tai varastointitarvetta varten. Vetolaatikko on huonekaluista kuten lipastosta esiin vedettävä säilytyslaatikko.
Pientä laatikkoa kutsutaan yleensä rasiaksi tai lippaaksi. Suurta, kannellista laatikkoa puolestaan nimitetään arkuksi tai kirstuksi. Suomen kielen sana "laatikko" on neutraali, niinpä sitä ei käytetä ylätyyliä edellyttävissä yhteyksissä, vaan puhutaan esimerkiksi ruumisarkusta ja öylättirasiasta.
Laatikko-termiä käytetään myös kuvaamaan rakenteita, jotka ovat laatikon kaltaisia, vaikka niiden pääasiallinen merkitys ei liitykään varastointikykyyn. Niinpä paperikoneen eräs osa on perälaatikko ja vaihteistoa (oikeammin sen osaa) voidaan kutsua "vaihdelaatikoksi". Kojeiden ja laitteiden ympärille asennettua usein suorakulmaista suojakuorta kutsutaan koteloksi tai koteloinniksi.
Toisella tavalla laatikko-sanan merkitys on laajentunut ruoanlaitossa. Sen yhteydessä laatikko tarkoittaa uunivuoassa – eräänlaisessa laatikossa – kypsennettäviä laatikkoruokia, kuten peruna-, maksa- tai silakkalaatikkoa. Ruoanlaitossa välineenä käytettävä laatikko on keittolaatikoksi tai heinälaatikoksi kutsuttu hauduttamisväline.
Laatikko on lainasana muinaisruotsista, jossa oli pientä laatikkoa merkitsevä sana "lâdika". Se on johdos alun perin kirstua merkitsevästä sanasta. Suomen kirjakielessä laatikko-sanaa on ensi kertaa käytetty 1637 asussa "laitikka". Nykyasu on tullut käyttöön 1700-luvulla.
Pontevat pommaripojat

Pontevat pommaripojat on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. 
Salminen on jälkikäteen haastattelussa kuvaillut elokuvaa kamalaksi ja katsonut sen sisältävän lähes kaikki amerikkalaisten komediaelokuvien kliseet. Hänen mukaansa se oli olevinaan jonkinlainen suomalainen versio Ohukaisen ja Paksukaisen slapstickkomiikasta. Vaikka elokuva oli selvästi kepeä komedia ja juoneltaan hyvinkin lapsellinen, heikon yleisömenestyksen varmisti sille määrätty 16 vuoden ikäraja. Tuottaja T. J. Särkän mukaan se oli tehty nimenomaan lapsia ja nuorisoa silmällä pitäen.
Juoni.
Elokuva kertoo kansainvälisen rikollisliigan sieppaaman tiedemiehen jäljillä olevista yksityisetsivistä. Kaksi yksinkertaista, rahapulassa olevaa tyhjäntoimittajaa perustaa yksityisylietsivätoimiston ja ryhtyy tavoittelemaan luvattua 100 000 markan palkkiota. 
Tuotanto ja julkaisu.
Ohjaaja Salminen itse ei nähnyt elokuvassa mitään hauskaa, tuottaja Särkkä sen sijaan piti sitä hauskana. Elokuvassa on sen muusta sisällöstä poikkeava suoraviivainen murhakohtaus, jossa mies saa surmansa konepistoolitulessa.
Elokuvan ensi-ilta oli 23. joulukuuta 1948 Riihimäen Riihilinnassa. Helsingissä sitä esitettiin 28. tammikuuta 1949 alkaen viikon ajan Bio-Biossa ja Kalevassa. 
Arviot.
Aikalaiskritiikki tyrmäsi elokuvan parodian epäonnistuneena. Myös myöhemmissä arvioissa elokuvaa on luonnehdittu vaatimattomaksi törmäilyfarssiksi. Jotain hyvääkin siinä on nähty: Heikki Aaltoilan musiikki myötäilee tapahtumia taidokkaasti, ja joukossa on hyviä kasvotyyppejä. Salmisen ohjaus on saanut kiitosta visuaalisesta kekseliäisyydestä.
Constantine Andreou

Constantine Andreou (, 24. maaliskuuta 1917 São Paulo Brasilia – 8. lokakuuta 2007 Ateena Kreikka) oli Brasiliassa syntynyt taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hänen vanhempansa olivat kreikkalaisia maahanmuuttajia.
Andreou varttui Kreikassa, johon hän oli perheineen palannut vuonna 1925. Hän oli toisen maailmansodan veteraani (taisteli Kreikan puolella), mutta palvelu ei saanut häntä luopumaan taideopinnoista. Vuonna 1945 hän pääsi stipendin turvin opiskelemaan Ranskaan.
Andreou jäi Ranskaan, jossa hän piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1951. Hän nousi 1900-luvun kuvataiteen keskeiseksi nimeksi, ja hänestä tuli Kunnialegioonan ritari vuonna 2000 sekä "Ordre des Arts et des Lettres'n" Commandeur vuonna 2001. Vuonna 1999 La Ville-du-Bois'n kirjasto nimettiin uudelleen hänen mukaansa. 
Andreou palasi 2000-luvun alussa Kreikkaan ja kuoli 90-vuotiaana kotonaan Ateenassa.
Hans Baldung

Hans Baldung "Grien" (n. 1485 – syyskuu 1545) oli saksalainen renessanssiajan taidemaalari. Baldung oli Saksan uskonpuhdistusajan suurimpia mestareita Matthias Grünewaldin ohella.
Baldung teki alttaritauluja ja muotokuvia, joissa on dramaattista ilmaisua. Baldungin omalaatuinen mielikuvitus näkyy hyvin synkissä ja usein aistillisia aiheita kuvaavissa puupiirroksissa.
Baldung syntyi Schwäbisch Gmündissä, muutti 1492 Strasbourgiin ja opiskeli vuosina 1503–1507 Albrecht Dürerin johdolla Münchenissä. Lisänimen Grien hän sai oletettavasti juuri siellä. 
Freiburg im Breisgaussa vietetyn ajanjakson jälkeen Baldung palasi vuonna 1517 Strasbourgiin, jonka valtuuston jäsenenä hän kuoli vuonna 1545. 
Työ.
Baldungin tuotantoa on näytteillä useissa kansainvälisesti tunnetuissa museoissa varsinkin saksankielisten maiden museoissa, kuten Baselin taidemuseossa, Berliinissä sekä Germanisches Nationalmuseumissa Nürnbergissä, mutta myös mm. Louvressa ja Ottawassa, Kanadassa. 
Baldungin varhaisimmat säilyneet työt ovat noin vuodelta 1496. Keisari Maksimilianin muotokuvan hän teki jo vuonna 1501. Yksi tunnetuimmista töistä on Kunsthistorisches Museumin "Naisen kolme ikäkautta ja kuolema" Wienissä. 
Baldung oli kiinnostunut noidista; noituuden ja kuoleman aiheet, kuten tyttö ja kuolema, ovatkin läsnä monessa hänen työssään. Hän teki myös omakuvan. Useat työt heijastavat uskonnollisia aihepiirejä (mm. "Die Kreuzigung Christi", "Die Geburt Christi", "Die Beweinung Christi").
Anaksagoras (mytologia)

Anaksagoras () oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas. Hän oli Argeuksen poika – joissakin lähteissä hänet tosin mainitaan Megapentheen, Argeuksen isän, pojaksi – ja Alektorin isä.
Anaksagoraan hallintokauden aikana Dionysos iski Argoksen naisia hulluudenpuuskilla, ja Melampus tuotiin paikalle parantamaan heitä. Tämä vaati palkkioksi kolmannesta valtakunnasta, josta kuningas kieltäytyi. Naiset muuttuivat kuitenkin yhä hurjemmiksi, jolloin kuninkaan oli pakko kääntyä uudelleen Melampuksen puoleen, mutta tällä kertaa hän pyysi palkkioksi kolmannesta valtakunnasta itselleen, ja toista kolmannesta veljelleen Biaalle. Lopulta Anaksagoraan sukukunta kesti näistä kolmesta pisimpään, ja valtakunnan hallinta siirtyi ensin hänen pojalleen Alektorille, sitten tämän pojalle Ifiille, sitten Kapaneuksen, tämän veljen, pojalle Sthenelokselle ja lopulta tämän pojalle Kylarabeelle, joka oli suvun viimeinen edustaja ja jonka alaisuudessa jaettu valtakunta jälleen yhdistyi.
Tukholman ohitustie

Tukholman ohitustie () on uusi rakenteilla oleva moottoritieyhteys Kungens kurvan ja Häggvikin välillä Tukholman länsipuolella, joka korvaa valmistuttuaan Tukholman kantakaupungin läpi kulkevan ruuhkaisen Essingeledenin moottoritien. Essingeleden on tällä hetkellä ainoa valtakunnallinen yhteys Tukholman ohi. Ohikulkutie tulee kulkemaan lähes kokonaan tunnelissa reittiä Kungens kurva – Sätra strand – Lovö – Hässelbyn ranta – Lunda – Akalla – Häggvik, lukuun ottamatta lyhyttä osaa Hjulstan eritasoliittymän kohdalla. Se on osa Eurooppatie E4:ää.
Tien kokonaispituus tulee olemaan 21 kilometriä, josta 18 kilometriä on tunnelissa. Syvimmillään se kulkee sadan metrin syvyydessä, ja Mälarenin pohjaan on enimmillään 60 metriä.
Historia.
Ohitustietä on suunniteltu Tukholmaan jo 1960-luvulta, kunnes Ruotsin hallitus teki syyskuussa 2009 päätöksen osallistumisesta hankkeeseen, joka tulee maksamaan noin 28 miljardia Ruotsin kruunua.
Vuodesta 2006 käynnissä olleen hankkeen rakentaminen keskeytettiin välillisesti lokakuussa 2014, sillä hankkeen osapuolet Tukholman kaupunki, Tukholman läänin maakäräjät ja valtio halusivat neuvotella uudelleen sopimuksen hankkeen rahoituksesta.
Rakentaminen.
Liikennevirasto ja Tukholman maakäräjät aloittivat tien rakentamisen tammikuussa 2015, jolloin sitä vastustanut ympäristöpuolue ei enää onnistunut viivyttämään töiden aloittamista. Liikennevirasto aikoo kuitenkin selvittää joukkoliikenteen parantamisedellytyksiä hankkeen yhteydessä. Kaiken kaikkiaan hanke tulee kestämään noin kymmenen vuotta valmistuen vuonna 2026.
Työmaaliikenteen vähentämiseksi hankealueelle on rakennettu tilapäisiä satamia, joista louhemursketta kuljetetaan pois laivoilla.
Kritiikkiä.
Vastustajien mukaan väylä lisäisi liikennettä jo olemassaolollaan ja olisi suoranaisena esteenä sille, että Ruotsi saavuttaisi ympäristöpäämääränsä. Väylän puoltajatkin arvioivat, että juuri heillä on oikeat ympäristöargumentit.
Ohitustien rakentamisen vaihtoehdoksi on esitetty niin sanottua Diagonal Ulvsunda -hanketta.
Pieni merenneito (patsas)

Pieni merenneito on Kööpenhaminan satamassa sijaitseva pientä merenneitoa esittävä kuvanveistäjä Edvard Eriksenin pronssiveistos. Se on sijoitettu rantakiville keskeisen Churchill-puiston merenpuoleiseen reunaan. Patsas paljastettiin elokuussa 1913.
Edvard Eriksen veisti patsaan Carlsbergin panimosukuun kuuluneen Carl Jacobsenin toimeksiannosta. Jacobsen oli ihastunut H. C. Andersenin satuun ”Pieni merenneito” perustuvaan balettiin. Vuonna 1909 pääosaa esittänyt ballerina Ellen Price ei suostunut patsaan malliksi, joten veistoksen mallina oli Eriksenin vaimo Eline Eriksen.
"Pieni merenneito" on nykyisin Kööpenhaminan symboli ja kaupungin tunnetuimpia turistinähtävyyksiä.
Ilkivaltaa ja ongelmia.
"Pieni merenneito" on joutunut useasti ilkivallan kohteeksi, ja sen pää on sahattu kahdesti irti. Ensimmäinen vakava ilkityö sattui vuonna 1964, kun joku sahasi merenneidolta pään kaulasta poikki. Päätä ei löydetty, ja patsaalle jouduttiin valamaan uusi pää. Vuonna 1984 merenneidon oikea käsi oli sahattu poikki, mutta kaksi katuvaa nuorta palautti käden parin päivän kuluttua. Vuonna 1998 merenneidon pää oli jälleen sahattu irti, mutta myöhemmin tuntematon henkilö palautti pään läheiselle televisioasemalle, ja se saatiin takaisin paikoilleen. Toukokuussa 2017 merenneito oli puolestaan maalattu punaiseksi vastalauseena Färsaarten valaiden pyynnille.
Kesäkuussa 2020 patsasta oli töhritty ja sen jalustaan spreijattu sanat "racist fish" (rasistinen kala).
Maaliskuun 2023 alussa veistoksen jalustakiveen oli maalattu Venäjän lipun värit. Kööpenhaminan poliisi kertoi, että se oli käynyt paikalla ja tallentanut tapauksen vandalismina ja yrittäneensä löytää jälkiä alueelta. Aloitettiin tutkinta, jossa teko nähdään merkkinä Moskovan tukemisesta Ukrainan sodassa.
Vierailu Shanghain maailmannäyttelyssä.
"Pientä merenneitoa" on siirretty vain kerran, kun se vuonna 2010 vieraili Shanghain maailmannäyttelyssä. Patsaan puolivuotisen poissaolon ajan sen tilalla oli videoinstallaatio.
Jäljennökset.
"Pienestä merenneidosta" on tehty jäljennös Yhdysvalloissa Michiganin Greenvillen kaupunkiin. Toinen jäljennös on tehty Iowaan Kimballtonin pikkukaupunkiin. Kummassakin kaupungissa on merkittävä tanskalaisperäinen väestö. Eriksenin perilliset ja oikeudenomistajat nostivat syytteen Greenvillen kaupunkia vastaan ja vaativat korvauksia, mutta myöhemmin syytteet peruttiin.
Kuvanveistäjä Bjørn Nørgaard teki vuonna 2006 patsaasta oman "geenimanipuloidun" versionsa.
Pieni merenneito (täsmennyssivu)

Pieni merenneito voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hans Christian Andersenin satuun perustuvat sovitukset:
Ari Palolahti

Ari Palolahti (s. 9. syyskuuta 1968 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Alatornion Pirkkoja. Palolahti oli parhaimmillaan sprinttihiihdossa. Hän on moninkertainen hiihdon arvokisaedustaja. Rajavartijana työskentelevä Palolahti on osallistunut myös sotilaiden MM-hiihtoihin.
Kansainväliset saavutukset.
Ari Palolahti edusti Suomea Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Lahden MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui sprintissä neljänneksi, vaikka kolaroi radalla. Maailmancupissa Palolahti on ottanut yhden osakilpailuvoiton, joulukuussa 1997 Milanossa. Lisäksi hän on sijoittunut maailmancupin sprinttikilpailuissa kolmanneksi Garmisch-Partenkirchenissä joulukuussa 1998 ja Nové Městossa helmikuussa 2001. Palolahti oli sprintissä neljäs sotilaiden vuoden 2001 MM-kilpailuissa Jerichossa, Vermontin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
 2002: Sprintti (v)
 2000: Sprintti
311 South Wacker Drive

311 South Wacker Drive on 293 metriä korkea, 65-kerroksinen pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa, Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on rakennettu vuosina 1988–1990 arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox Associatesin suunnitelmien pohjalta. Hyötypinta-alaa pilvenpiirtäjällä on 130 063 neliömetrin edestä.
Mediapeli

Mediapeli oli MTV3-kanavalla vuosina 1994–1997 esitetty ajankohtaisohjelma. Sitä esitettiin arkipäivinä iltapäivisin. Ohjelmaa juonsi myöhemmin Uutisvuoto-ohjelmasta tutuksi tullut juontaja Peter Nyman. Ohjelmassa keskusteltiin ajankohtaisista aiheista ja studiossa oli myös vieraita. Televisiokatsojat pystyivät osallistumaan myös ohjelmassa esitettyyn mielipidekyselyyn, johon pystyi vastaamaan puhelimitse.
Ohjelman nimi perustuu sanontaan, jonka teki tunnetuksi Paavo Väyrynen. "Mediapelillä" Väyrynen tarkoitti sitä negatiivista julkisuutta, joka hänen mukaansa esti hänen voittonsa vuoden 1994 presidentinvaaleissa.
Erzurumin maakunta

Erzurumin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan pääkaupunki on Erzurum. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 762 000.
Piirikunnat.
Erzurumin maakunta on jaettu 19 piirikuntaan. Ne ovat:
70 Pine Street

American International Building eli 70 Pine Street on pilvenpiirtäjä Yhdysvaltain väkirikkaimmassa kaupungissa New Yorkissa, Manhattanilla. Se on rakennettu vuosina 1930–1932 ja edustaa arkkitehtuurin art deco -tyylisuuntaa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehtitoimistot Holton &amp; George ja Clinton &amp; Russell. Pilvenpiirtäjä on American International Groupin omistuksessa ja siellä toimii yhtiön pääkonttori. Noin 290 metrin korkuisena 66-kerroksinen pilvenpiirtäjä on myös yksi New Yorkin korkeimpia rakennuksia.
Paul Muni

Paul Muni (oik. Meshilem Meier Weisenfreund; 22. syyskuuta 1895 Lviv, Itävalta-Unkari – 25. elokuuta 1967 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Hän voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936). Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Elämä.
Varhaiset vaiheet.
Muni syntyi juutalaisperheeseen Lvivin kaupungissa silloisessa Itävalta-Unkarissa nykyisen Ukrainan alueella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin Paulin ollessa vasta lapsi vuonna 1902. 
Ura.
Paul Muni aloitti näyttelijäuransa jiddish-teatterissa. Hänen ensimmäinen Broadway-roolinsa oli vuonna 1926 näytelmässä "We Americans". Muni herätti myös Hollywoodin huomion, ja hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1929. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Olen vainottu kahlekarkuri" (I Am a Fugitive from a Chain Gang, 1932), "Arpinaama" (Scarface, 1932), "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936), "Hyvä maa" (The Good Earth, 1937), "Emile Zolan elämä" (The Life of Emile Zola, 1937) ja "Elämän liekki" (The Last Angry Man, 1959). 
Muni voitti parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Tri Louis Pasteur" ("The Story of Louis Pasteur"), jonka lisäksi hänellä oli myös Oscar-ehdokkuuksia. Hänelle myönnettiin Tony-palkinto roolistaan näytelmässä "Inherit the Wind". Hänellä on myös Hollywood Walk of Fame -tähti. 
Yksityiselämässä.
Muni oli naimisissa Bella Finkelin kanssa vuodesta 1921 lähtien aina kuolemaansa saakka. Parilla ei ollut lapsia. Paul Muni kuoli sydänsairauteen 71-vuotiaana.
M/S Spuigracht

M/S Spuigracht () on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Bakengrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella liikennöi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa "Spuigrachtilla" on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. 
Spuigrachtin sisaraluksia ovat:
Ted Lewis

Ted Lewis, oikealta nimeltään Theodore Edward Paul Lewis II (s. 18. lokakuuta 1969 Bellingham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja ääniohjaaja, joka tuli tunnetuksi dubattuaan "Yu-Gi-Oh!" -animessa Ryou Bakuraa.
Hän on työskennellyt useimmiten 4Kidsillä, jonka myötä Lewis on ääninäytellyt enimmäkseen englanniksi dubatuissa animesarjoissa ja elokuvissa vuodesta 1996 lähtien. Useimmiten hän käyttää oikean nimensä Ed Paulin lisäksi nimeä Ted Lewis.
Ääninäyttelijänä.
Lewis opiskeli näyttelemistä "American Music and Drama Academy"ssa, sekä "William Esper Studio"ssa. Aluksi hänestä piti tulla näyttelijä, mutta sattuman kautta päätyi ääninäyttelijäksi, kun hänen työkaverinsa kysyi Lewisia kokeilemaan ääninäyttelemistä. Kaverinsa työskenteli lisäksi "Central Park Media"ssa, jossa hän esitteli Lewisin hakemusta. Pari päivää myöhemmin Lewis sattui tapaamaan erään näyttelijän, joka oli tekemässä ääniroolia OVAan "Record of Lodoss War". Heidän keskustelun päätteeksi Lewis sai ensimmäisen ääniroolinsa, jonka myötä alkoi hänen uransa ääninäyttelijänä.
Lewis teki uransa alussa pääosin dubbausrooleja animesarjoihin ja elokuviin. Hän muun muassa teki ensimmäisiä ääniroolejaan "Pokémoniin" 1990-luvun lopulla. Hän dubbasi Jamesin roolin alkujaksoissa ja myöhemmin toimi usean sivuhahmon äänenä, kuten Flint, Giovanni, Shelby ja Tracey Sketchit. 2001 Lewis sai merkittävämmän roolin "Yu-Gi-Oh!" -animesarjassa, jossa hän dubbasi pääosin Ryou Bakuran ja Yami Bakuran äänet. Dubbausten ohella Lewis teki yhden alkuperäisroolin "The Weekenders" sarjaan vuonna 2000 ja myöhemmin 2005–2006 "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" -sarjaan.
In Depths of Dreams Unconscious

In Depths of Dreams Unconscious on ruotsalaisen Crimson Moonlight -yhtyeen EP, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2007.
Äänitys.
"In Depths of Dreams Unconscious" äänitettiin keväällä 2006 studio Undergroundissa. EP:n tuotti Pelle Saether ja Crimson Moonlight.
"In Depths of Dreams Unconsciousin" virallinen painos sisältää instrumentaalisen nimi-intron, jonka on toteuttanut Peter Bjärgö ja neoklassinen yhtye Arcana, joka on Cold Meat Industry -levy-yhtiön artisti. Kappaleessa on vaikutteita keskiajan musiikista. 
EP-levyn kaksi kappaleet "The Advent of the Grim Hour" ja "Shiver of Fear" jatkavat vuoden 2005 "Veil of Remembrancen" death ja black metal -linjalla mutta ovat aiempaa melodisempia. Kappaleilla kuullaan aiempaa enemmän murinavokalisointia vastapainona Simon Rosénin kirkunaulosannille. Murinalaulun hoitaa basisti Johan Ylenstrand. Sanoitukset painottuvat sisäänpäin kääntyneeseen pohdintaan pelon olemuksesta ("Shiver of Fear") ja henkisestä kamppailusta ("The Advent of the Grim Hour").
"Alone in Silence" on uudelleensovitettu versio Crimson Moonlightin ensimmäisen demon "Glorification of the Master of Light" kappaleesta. Musiikillisesti se on perinteisempi black metal -tyylinen kappale.
Halkio

Halkio on synnynnäinen epämuodostuma, joka ilmenee huuli- ja/tai suulakihalkioina. Huulihalkiossa huuli on kehittynyt vajaasti, ja siitä puuttuu osa. Huulihalkioon voi liittyä suulakihalkio. Suulakihalkiossa suulaki on kehittynyt vajaasti, niin että se ei ole raskauden aikana sulkeutunut vaan siellä on jonkinasteinen halkio eli sieltä on suora yhteys nenään. Halkio voi ulottua vaihtelevan mittaisena suulaen etuosasta suulaen takaosaan. Huuli- ja suulakihalkiot ovat yleisimpiä synnynnäisiä epämuodostumia Suomessa. Suulakihalkioita esiintyy Suomessa eniten maailmassa, mutta huulihalkioita kansainvälisen keskitason verran. Suomessa noin yhdellä lapsella viidestäsadasta on vastasyntyneenä halkio.
Halkiot saattavat aiheuttaa ongelmia jo heti syntymän jälkeen, jos vauva ei pysty imemään normaalisti. Tämän seurauksena vauvan painonkehitys saattaa hidastua. Halkion vuoksi myöskään leuat ja hammaskaaret eivät kehity normaalisti, ja halkiolapsille tulee purentavikoja, joita joudutaan korjaamaan. Yleinen ongelma on myös liimakorva, joka johtuu siitä, etteivät välikorvat ilmastoidu halkion takia riittävästi. Suun alueen epämuodostumista seuraa lisäksi puheongelmia.
Huulihalkio on useimmiten osittainen ja toispuolinen. Täydellisiä halkioita, jotka halkaisevat koko huulen ja ikenen, esiintyy Suomessa vain 1–2 tapausta vuodessa. Halkio johtuu sikiökautisesta kehityshäiriöstä, ja sen syntyyn voivat vaikuttaa sekä perintötekijät että ulkoiset häiriötekijät. 
Huulihalkio voidaan korjata kirurgisesti. Leikkauksesta on apua sekä ulkonäön että terveyden kannalta. Suomessa huulihalkion sulkeva korjausleikkaus pyritään tekemään noin kolmen kuukauden iässä. Myös suulaki korjataan kirurgisesti noin yhdeksän kuukauden iässä ja tämän jälkeen lapsi pystyy syömään normaalisti ja normaali puheenkehitys on mahdollista. Osalla halkiopotilaista on myös muita epämuodostumia.
Palacio de las Cortes

Palacio de las Cortes on palatsimainen rakennus Espanjan pääkaupungissa Madridissa, Carrera de San Jerónimo -kadun varrella. Palatsissa toimii Espanjan parlamentin alahuone eli edustajainhuone (). Palatsi edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja sen on suunnitellut arkkitehti Narciso Pascual y Colomer (1808–1870). 
Palatsin rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1843, ja se vihittiin kuningatar Isabella II:n johdolla 31. lokakuuta vuonna 1850. Palatsin julkisivua koristaa muun muassa kuusi korinttilaista pylvästä ja kaksi pronssileijonaa, joiden suunnittelusta on vastannut Ponciano Ponzano. Palatsin pronssiset pääovet ovat puolestaan José María Sánchez Pescadorin työtä.
Vuonna 1990 palatsiin tehtiin moderni laajennusosa.
Pavel Jablotškov

Pavel Nikolajevitš Jablotškov (; 14. syyskuuta 1847 Saratov – 31. maaliskuuta 1894 Saratov) oli venäläinen insinööri ja keksijä.
Jablotškov opiskeli ensin pioneeriksi ja sen jälkeen insinööriksi. Asepalveluksen jälkeen hän toimi Moskovan–Kurskin rautatien lennätinlaitoksen johtajana ja tutustui erilaisiin sähköteknisiin keksintöihin.
Vuonna 1875 Jablotškov esitteli merkittävimmän keksintönsä, ”sähköisen kynttilän” – ensimmäisen kaarilampun, jossa ei ollut regulaattoria. Hän meni samana vuonna Pariisiin, jossa hän rakensi prototyypin sähkölampusta. Hän kehitti myös järjestelmän, jossa sähkövalaisin toimi yksivaiheisella vaihtovirralla. Vuonna 1879 Jablotškov perusti Pietariin yhtiön ja tehtaan, joka tulisi valmistamaan valaisimia armeijan aluksiin ja tehtaisiin.
Myöhempinä vuosinaan Jablotškov tutki muun muassa sähkön tuottamista polttoaineen avulla.
Vuodesta 1947 Neuvostoliitto myönsi "Jablotškovin palkintoja" niille, jotka olivat ansioituneet sähkötutkimuksen alalla. Myös Jablotškovin kraatteri Kuun pinnalla on nimetty hänen mukaansa.
Venäjän translitterointi

Venäjän translitterointi on venäjänkielisen tekstin esittämistä jollakin muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä venäjän translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900.
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia suositetaan käytettäväksi kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä, kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua venäjänkielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9.
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Standardi otettiin käyttöön vuonna 1954, ja sitä uudistettiin vuosina 1968 ja 1995. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitteroitu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
SFS 4900:n ja ISO 9:n erot.
Tiivistelmä SFS 4900- ja ISO 9 -standardien eroavaisuuksista:
SFS 4900 -standardin rajoitukset.
SFS 4900 -standardin mukaan kansallista translitterointitapaa ei sovelleta tapauksessa, jossa julkisuuden henkilö kirjoittaa tai on kirjoittanut nimensä aina samalla tavalla, niin että sille on muodostunut sovinnainen muoto. Standardi antaa esimerkkinä seuraavat nimet: Anastasia, Nikolajeff, Sinebrychoff, Brailowsky, Cherkassky, Horowitz.
Michael Krohn-Dehli

Michael Krohn-Dehli (s. 6. kesäkuuta 1983 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Krohn-Dehli pelasi Brøndbyssä ennen siirtymistään Ajaxin junioriakatemiaan. Hänelle ei kuitenkaan lopulta löytynyt paikkaa Ronald Koemanin valmentamassa edustusjoukkueessa, joten hän liittyi Waalwijkiin ilmaisella siirrolla vuonna 2004. Siellä hän teki ammattilaisdebyyttinsä 15. elokuuta 2004 Groningenia vastaan. Kaksi vuotta myöhemmin Krohn-Dehli palasi Ajaxiin ja teki vuoteen 2009 ulottuvan sopimuksen seuran kanssa. Kevätkauden 2007 hän pelasi lainalla Sparta Rotterdamissa, jossa onnistui tekemään yhden maalin 12 ottelussa.
Elokuussa 2008 Krohn-Dehli jätti lopullisesti Ajaxin organisaation ja palasi Brøndbyhyn. Elokuussa 2012 hän siirtyi Celta Vigoon.
1. kesäkuuta 2015 Krohn-Dehli teki kaksivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa.
Tanskan maajoukkueessa Krohn-Dehli teki ensiesiintymisensä EM-karsinnoissa Liechtensteinia vastaan 11. lokakuuta 2006. Hän on pelannut 59 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Heikki Kujanpää

Heikki Juhani Kujanpää (s. ) on suomalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja teatterinjohtaja. Hän on perustanut helsinkiläisen Q-teatterin yhdessä Antti ja Leo Raivion kanssa.
Ura.
Kujanpää valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1989. Hän oli näyttelijänä aktiivisena etenkin 1990- ja 2000-luvuilla, jolloin hän näytteli useita teatteri-, elokuva- ja tv-rooleja. Hän on näytellyt myös kuunnelmissa ja toimi Ylen Radioteatterin määräaikaisena ohjaaja-dramaturgina 1995–1996. 
Heikki Kujanpää on ohjannut elokuvia, tv-sarjoja ja näytelmiä. Kujanpää debytoi lyhytelokuvaohjauksella "Yösydän" (1994), joka oli hänen ja Sakari Kirjavaisen käsikirjoittama. 
Kujanpää johti Kuopion kaupunginteatteria vuosina 2001–2003. Hän on toiminut vierailevana ohjaajana Helsingin Kaupunginteatterissa, Hämeenlinnan Teatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Rauman kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Q-teatterissa. Vuonna 2005 hän ohjasi Q-teatterissa näytelmän "Putoavia enkeleitä", josta valmistui vuonna 2008 myös hänen ohjaamansa samanniminen elokuva. Se kertoo Aila Meriluodon ja Lauri Viidan taiteilija-avioliitosta. 
Tunnetuin Kujanpään ohjaamista lyhytelokuvista lienee "Pieni pyhiinvaellus" (2000). Elokuva voitti vuoden 2010 kotimaisen kilpailun yli 30-minuuttisten elokuvien sarjan pääpalkinnon Tampereen lyhytelokuvajuhlilla. Se sai myös sekä pääpalkinnon että yleisöäänestyksen Ranskassa Laonin kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Kujanpään viimeisimpiä ohjauksia ovat draamakomediasarja "Donna" ja teatterielokuva "Suomen hauskin mies", jotka molemmat hän on kirjoittanut yhdessä Mikko Reitalan kanssa. "Donna" on palkittu muun muassa Cannesin MipCom-tapahtumassa Diversify TV Excellence Awardilla ja sarja on myyty Skandinaviaan ja Yhdysvaltoihin. "Suomen hauskin mies" on tavoitellut ensimmäisenä ei-englanninkielisenä finaaliehdokkaana arvostettua Humanitas Awardia Los Angelesissa 2019 ja valittu usean kansainvälisen elokuvafestivaalin kilpailuohjelmistoon. Wienin Independent Film Festivaalilla 2020 elokuva voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan miespääosan palkinnot, Santa Fén elokuvafestivaalilla 2020 parhaan elokuvan palkinnon ja Anchorage International Film Festivalin 2019 parhaan elokuvan yleisöpalkinnon.
Vuonna 2018 Kujanpää oli käynnistämässä elokuvateatteri Cinemaorionin toimintaa Elävän kuvan keskuksen puheenjohtajana.
Filmografia.
2022
Sodankylän parhaat, lyhytdokumenttisarja, toinen kausi
2023
Sodankylän parhaat, kolmas kausi
2024
Sodankylän parhaat, neljäs kausi
Palacio de Santa Cruz

Palacio de Santa Cruz on palatsimainen rakennus Plaza de Provincia -aukion laidalla Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Rakennuksessa on nykyisin Espanjan ulkoasiainministeriö. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Juan Gómez de Mora (1586–1648), ja se rakennettiin 1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Alkujaan talo oli kuninkaallinen vankila, jossa pidätetyt odottivat inkvisition tuomiota.
Ulkoasiainministeriön käytössä palatsi on ollut 1930-luvulta.
Salt Laken temppeli

Salt Laken temppeli () on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon suurin ja parhaiten tunnettu temppeli. Järjestyksessään se on kuudes kirkon rakennuttama temppeli. Se sijaitsee Utahin pääkaupungissa Salt Lake Cityssä Yhdysvalloissa.
Uusgoottilaista arkkitehtuuria edustava temppeli rakennettiin vuosina 1853–1893 arkkitehti Truman O. Angellin piirustusten pohjalta. Se vihittiin 4. huhtikuuta vuonna 1893 kirkon presidentin Wilford Woodruffin johdolla. Temppeli yltää 64 metrin korkeuteen ja sillä on lattiapinta-alaa 23 506 neliömetriä. Temppelissä on myös kaikkein pyhin.
Axxis

Axxis on saksalainen power metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1988.
Miliza Korjus

Miliza Elizabeth Korjus [militsa] (18. elokuuta 1909 Varsova, Puolan kuningaskunta, Venäjä – 26. elokuuta 1980 Culver City, Yhdysvallat) oli isänsä puolelta vironruotsalainen ja äitinsä puolelta liettualais-puolalainen koloratuurisopraano ja näyttelijä.
Korjus opiskeli Kiovan konservatoriossa, aloitti laulajan uransa Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja siirtyi sieltä Baltian maihin ja Saksaan. Hänet kiinnitettiin Berliinin valtionoopperaan 1933, jossa hän sai lempinimen "Berliinin satakieli". Hänen tunnetuin kappaleensa on 1935 levytetty "Warum?", jonka sävelsi saksalainen Theo Mackeben, Johann Wolfgang von Goethen erään runon katkelmaan. Korjus sai filmisopimuksen Hollywoodiin 1930-luvun lopussa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Unohtumaton valssi (The Great Waltz)" 1938, josta hänellä oli parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuus. Muista elokuvista mainittakoon espanjankielinen "Caballería del Imperio" Meksikossa, jossa Korjus asui 1940-luvun alkupuolella, jonka jälkeen Yhdysvalloissa. Hän oli kahdesti naimisissa.
Hänen tyttärensä Melissa Foelsch Wells toimi diplomaattina, muun muassa Yhdysvaltain Viron-suurlähettiläänä 1998-2001.
Tsim Sha Tsui

Tsim Sha Tsui () on kaupunginosa Yau Tsim Mong -piirissä eteläisessä Kowloonissa Hongkongissa. Aluetta rajaa pohjoisessa Austin Road ja idässä Hong Chong Road.
Tsim Sha Tsui on tärkeä turismin, ravintoloiden ja kauppojen keskittymä. Alueen parhailla paikoilla sijaitsevien liiketilojen keskimääräinen neliövuokra vuonna 2024 oli maailman korkein.
Mass Transit Railwayn Tsuen Wan -linjan Tsim Sha Tsuin asema sijaitsee alueella. Kowloon-Canton Railwayn East Rail -linjaa laajennettiin vuonna 2004 ulottumaan Hung Hom -asemalta East Tsim Sha Tsuin asemalle, josta on tunneliverkosto Tsim Sha Tsuin metroasemalle.
California State Capitol

California State Capitol on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltion lainsäädäntörakennus Sacramentossa. Rakennuksessa toimii Kalifornian lainsäädäntöelin ja siellä sijaitsee myös kuvernöörin toimisto. Se on rakennettu vuosien 1861 ja 1874 välillä ja edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Rakennuksen suunnittelusta on vastannut Frederick Butler. Rakennus on listattu Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisterissä (National Register of Historic Places, NRHP). Se lisättiin rekisteriin vuonna 1973.