tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gustaf Oskar Axel Wrede

Gustaf Oskar Axel Wrede (24. marraskuuta 1862 Kemiö – 12. tammikuuta 1939 Helsinki) oli vapaaherra, merikapteeni, liikemies, maanviljelijä ja merenkulkuhallituksen ensimmäinen pääjohtaja eli ylitirehtööri.
Gustaf Wreden vanhemmat olivat majuri Vilhelm Otto Casper David Wrede ja Hedvig Johanna Wilhelmina Gustava Armfelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1887 oli Adelaide Gripenwaldt (k. 1903) ja toinen vuodesta 1903 Signe Margaretha Wiström (k. 1931). Wrede suoritti perämiehen tutkinnon 1883, höyrylaivan päällikön tutkinnon 1885 ja merikapteenin tutkinnon 1890. Wrede toimi luutnanttina Suomen luotsilaitoksen palveluksessa 1890–1892, suomalaisten ja venäläisten alusten päällikkö hän oli 1892–1907, merenkulun tarkastaja 1913–1917 ja merenkulkuhallituksen pääjohtaja 1917–1930. Wredellä oli useita merenkulkualan luottamustehtäviä, hän muun muassa laati ehdotuksen merenkulkuhallituksen, -oppilaitosten ja -hallinnon uudelleen järjestämiseksi 1916.
Theudis

Theudis tai Teudis (470 - 548) oli visigoottien kuningas Espanjassa 531 – 548. Hän oli alun perin ostrogootti, jonka ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri oli lähettänyt armeijan kanssa Espanjaan. Theudis onnistui hankkimaan suuren maaomaisuuden Ebron laaksossa menemällä naimisiin roomalaisen naisen kanssa. Teoderik valitsi Theudisin Espanjan hallitsijaksi ja tuolloin kolmivuotiaan tyttärenpoikansa Amalarikin holhoajaksi. Isoisänsä kuoltua Amalarik nousi visigoottien kuninkaaksi. Frankit hyökkäsivät visigoottien valtakuntaan 531 ja Amalarik murhattiin. Sevillassa tuolloin asunut Theudis tuli tämän jälkeen visigoottien kuninkaaksi. Theudis pyrki ulottamaan valtansa laajemmalle miehittämällä Mauretania Tingitanan, mutta roomalaiset joukot löivät hänet Ceutassa. Pian tämän jälkeen Theudis surmattiin Sevillassa ja häntä seurasi kuninkaana Theudigisel
Simatsiini

Simatsiini (C7H12N5Cl) on heterosyklinen triatsiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä, mutta sen käyttö Euroopan unionin alueella on kiellettyä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa simatsiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee hieman etanoliin ja paremmin asetoniin ja tolueeniin. Simatsiinin herbisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se estää kasvien fotosynteesin pysäyttämällä elektroninsiirtoketjun fotosysteemi II:ssa. Aine ei ole erityisen myrkyllinen akuutisti, mutta kertyy esimerkiksi pohjavesistöihin, mikä on aiheuttanut huolta ympäristö- ja terveysvaikutuksista. Eläinkokeessa simatsiinin on todettu olevan karsinogeenista, mutta varmuutta karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole.
Valmistus ja käyttö.
Simatsiinia valmistetaan syanuurikloridin ja etyyliamiinin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa maissi,- hedelmä- vihannes-, viini- ja maapähkinäviljelmillä, puistoissa ja nurmikoilla. Sitä käytetään myös levien kasvua estävänä aineena. Simatsiini hyväksytään käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa. Euroopan unionin alueella simatsiinia sisältävien valmisteiden myynti kiellettiin Euroopan komission päätöksellä vuonna 2004. Simatsiinista valmistetaan myös toista herbisidiä simetryniä.
Leovigild

Leovigild, myös Liuvigild tai Leovigildo, (k. 586) oli visigoottien kuningas 568–586. Hän oli visigoottien valtakunnan viimeinen areiolaista uskoa tunnustanut hallitsija.
Leovigild oli Atanagildin ja Liuvan veli. Atanagildin kuoltua Liuva hallitsi Septimaniaa ja Leovigild vuodesta 568 Pyreneiden eteläpuolisia osia. Liuvan kuoltua vuonna 572 Leovigildista tuli koko visigoottien valtakunnan kuningas. Leovigild soti koko valtakautensa ajan. Vuonna 569 hän valtasi Leonin ja Zamoran sveebeiltä koillisessa ja Córdoban vuosina 571–572 kreikkalaisilta etelässä.
Yksi Leovigildin pojista, Hermenegild, meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Atanagildin tyttären Brunhilden ja Austrasian kuninkaan Sigebert I:n tytär. Ingund käännytti Hermenegildin katoliseksi, ja tämä sai tukijoikseen useita isänsä vihollisia. Siitä lähtien Leovigild taisteli raivoisasti kaikkia vihollisiaan vastaan. Aluksi hän löi sveebit ja liitti lopulta heidän kuningaskuntansa visigoottien valtakuntaan. Sen jälkeen hän valloitti kahden vuoden piirityksen jälkeen Sevillan bysanttilaislta vuonna 583. Leovigild teloitutti Hermenegildin vuonna 585, ja Ingundin oli paettava Afrikkaan. Käyttäen tekosyynä Ingundin kohtelua Austrasian kuningas Kildebert II ja Burgundin kuningas Guntram hyökkäsivät Septimaniaan ja lähettivät laivaston sveebien avuksi, mutta Leovigild torjui heidät. Leovigildia seurasi kuninkaana hänen poikansa Rekared I.
Päivien kultainen ketju

Päivien kultainen ketju ("To Serve Them All My Days") on brittiläis-australialainen televisiosarja vuodelta 1980. Poikien sisäoppilaitoksesta maailmansotien välisenä aikana kertova draamasarja perustuu R. F. Delderfieldin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin vuodelta 1972 (suomeksi Karisto 1982). Romaanin pohjalta sarjan käsikirjoituksen on laatinut Andrew Davies. Sarja tuotettiin BBC:n ja Australian ABC-televisioyhtiön yhteistuotantona. Pääosia näyttelevät John Duttine, Frank Middlemass, Belinda Lang ja Kim Braden.
Sarjan päähenkilö on walesiläisestä kaivoskylästä kotoisin oleva, ensimmäisessä maailmansodassa psyykkisesti traumatisoitunut ja sen vuoksi palveluksesta vapautettu David Powlett-Jones (John Duttine). Hän saa paikan historianopettajana sisäoppilaitoksessa ja joutuu vaikeuksiin pasifististen mielipiteidensä vuoksi. Sarjassa seurataan hänen kauttaan brittiyhteiskunnan asenteiden ja arvojen muutoksia 1910-luvun lopulta 1930-luvun loppuun.
Suomessa 13-osaista sarjaa alettiin esittää Yle TV1 -kanavalla kesäkuun lopussa 1982. "Helsingin Sanomien" Marjatta Möttölän mukaan sarjan alku vaikutti myönteiseltä yllätykseltä, vaikkei sarja tarjoakaan mitään mullistavaa uutta kuten Dennis Potterin "Pennejä taivaasta", vaan vain tavanomaisen, laadukkaan romaanidramatisoinnin. Kehuja saavat etenkin pääosien näyttelijät, nuorta Powlett-Jonesia esittävä John Duttine ja koulun rehtoria esittävä Frank Middlemass.
Safiirimonninen

Safiirimonninen ("Corydoras similis") on monnisiin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Safiirimonninen kasvaa 6-7 cm pitkäksi. Se on vaaleankeltainen ja siinä on mustia pilkkuja. Pyrstön ja sen muun ruumiin väli on musta.
Alkuperä.
Safiirimonninen on kotoisin Brasiliasta, Acren ja Rondonian maakunnista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Safiirimonninen on eloisa ja rauhallinen, hyvin sopeutuva parvikala. Sen viljely on helppoa ja munamäärä on noin 40-80.
Vesiolot ja ravinto.
Safiirimonniselle sopiva akvaarion koko on vähintään 85 litraa. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10. Vesi saisi olla noin 24-28 astetta lämmintä. Kala on kaikkiruokainen.
Rostislav

Rostislav () on slaavilainen miehen etunimi. Se on muodostettu yhdistämällä slaavilaisten kielten "kasvua" ja "kunniaa" tarkoittavat sanat. Nimi oli käytössä jo keskiajalla ja on ollut muun muassa kolmen Kiovan suuriruhtinaan nimenä. Nykyisin nimi on käytössä varsinkin Venäjällä ja Tšekissä. Suomessakin on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoteen 2025 mennessä hieman yli 100 Rostislav-nimistä henkilöä.
Hermenegild

Hermenegild tai Ermengild (k. 13. huhtikuuta 585 Tarragona) oli visigoottien valtakunnan prinssi ja marttyyri, joka julistettiin pyhimykseksi vuonna 1585. Hänen muistojuhlansa on huhtikuun 13. päivä.
Hermenegild oli kuningas Leovigildin poika, joka kasvatettiin areiolaiseksi. Vuonna 579 hän meni naimisiin Ingundin kanssa, joka oli Austrasian kuningas Sigebert I:n tytär ja harras katolinen. Hermenegild oli saanut johdettavakseen Bysantin hallussaan pitämän Sevillan piirityksen. Ingund ja Sevillan piispa Pyhä Leander käännyttivät Hermenegildin katoliseksi piirityksen aikana. Tämän jälkeen Hermenegild ryhtyi kapinaan harhaoppisena pitämäänsä isäänsä vastaan. Hän sai tuekseen bysanttilaiset, jotka Leovigild kuitenkin onnistui lahjomaan. Hermenegild vangittiin ja Leovigild mestautti poikansa. 
Useimmat aikalaiskirjoittajat olettivat, että Hermenegild tuomittiin kuolemaan kapinasta, mutta paavi Gregorius I esitti teoksessan "Dialogit", että Hermenegild tapettiin, koska hän kieltäytyi areiolaisen piispan ehtoollisesta. Paavi Sixtus V hyväksyi Hermenegildin palvonnan pyhimyksenä Espanjassa ja Urbanus VIII viimein koko kristikunnassa.
Yhteismitattomuus (tieteenfilosofia)

Yhteismitattomuus ("inkommensurabiliteetti") on tilanne, jossa kahden teorian tai asian välillä ei ole olemassa mitattavista asioista riippumatonta, objektiivista mittaa asioiden paremmuuden vertailuun.
Yhteismitattomuus on merkittävä käsite tieteenfilosofiassa – mikäli halutaan löytää jonkin ilmiön selittämiseen parempi kahdesta tai useammasta teoriasta, tämä käy mahdottomaksi, ellei ole mitään objektiivista perustetta teorioiden vertailemiseksi. Tällaista tilannetta sanotaan yhteismitattomuudeksi.
Lähteet.
Johan Rosqvist

Johan Alexis Rosqvist (2. heinäkuuta 1859 Loviisa – 25. elokuuta 1940 Helsinki) oli merikapteeni, joka toimi muun muassa pitkään Suomen varhaisten jäänmurtajien päällikkönä.
Johan Rosqvistin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Fredrik Rosqvist ja Maria Josefina Fagerström. Lääkäri Ina Rosqvist oli hänen sisarensa. Johan Rosqvistin puoliso vuodesta 1892 oli Edith Alina Wilhelmina Dahlin. Rosqvist suoritti perämiehen tutkinnon 1880 ja merikapteenin tutkinnon 1884. Hän oli höyrylaiva "Capellan" päällikkö 1888–1891, "Uranian" 1891–1898, "Arcturuksen" 1898–1907 ja "Titanian" 1908. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön laivojen päällikkyyden jälkeen Rosqvist toimi jäänmurtajien päällikkönä 1908–1926. "Sammon" päällikkönä hän myös avusti aseiden ja jääkäreiden kuljetuksessa Suomeen kevättalvella 1918, "Jääkarhun" päällikkönä hän ehti olla lyhyen aikaa. Rosqvist oli Suomen laivanpäällystöliiton kunniajäsen. Merille Rosqvist lähti jo vuonna 1874.
Le Verdon-sur-Mer

Le Verdon-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.
Kunta sijaitsee Gironden estuaarin suulla, ja sen edustalle on rakennettu Cordouanin majakka ("Phare de Cordouan") turvaamaan laivojen kulkua. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.
Toisessa maailmansodassa Médocin niemimaan kärjessä oleva Pointe de Grave oli osa saksalaisten rakentamaa puolustuslinjaa, Atlantin vallia. Rakennelmista on yhä osa jäljellä. Pointe de Gravesta pääsee turistijunalla Soulac-sur-Meriin.
Pennejä taivaasta (televisiosarja)

Pennejä taivaasta ("Pennies from Heaven") on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1978. Siinä yhdisteltiin nostalgista 1930-luvun populaarimusiikkia draamaan ennennäkemättömällä tavalla, ja se sai sekä monia palkintoja että suuren yleisönsuosion. Pääroolia, seksihalujensa mukaan suunnistavaa nuottijulkaisujen myyjää Arthuria, esittää Bob Hoskins. Sekä Potterille että Hoskinsille sarja muodostui läpimurroksi heidän myöhemmälle uralleen..
Juoni.
Vuoteen 1935 sijoittuva sarja kertoo kiertelevästä nuottivihkokauppiaasta Arthurista (Hoskins), jonka bisnekset menevät heikosti. Myös kotona on ongelmia vaimon (Gemma Craven) kanssa. Arthur tapaa eräällä matkallaan viehkeän kyläkoulunopettajan Eileenin (Cheryl Campbell), joka tulee raskaaksi ja ajautuu suhteen päätyttyä prostituoiduksi. Arthur ja Eileen tapaavat myöhemmin uudelleen Lontoossa, ja tapahtumat alkavat vyöryä.
Normaalin dialogin keskellä sarjan henkilöhahmot puhkeavat tämän tästä yllättäen laulamaan jotain 1930-luvun iskelmää ”playbackinä” eli alkuperäislevytyksen tahdissa huuliaan liikuttaen, kameraan katsoen, usein jopa miehet naisten äänellä ja päinvastoin. Näihin kohtauksiin on usein tehty myös tanssillinen koreografia.
Vastaanotto.
"Pennejä taivaasta" ensiesitettiin Britanniassa BBC:n ykköskanavalla maaliskuusta 1978 alkaen. Baftan televisiopalkintogaalassa sarja palkittiin luovuudestaan, ja Hoskins ja Campell saivat rooleistaan Bafta-ehdokkuudet.
Sarja ensiesitettiin Suomessa keväällä 1979 MTV:n ohjelmistossa, ja uusittiin kesällä 1980. "Helsingin Sanomien" tv-arvostelija Jukka Kajava piti sarjaa ensimmäisen jakson perusteella ”mitä hurmaavimpana viihteenä”, jollaista ei ole nähty aiemmin: ”Tässä ei nyt juoni kulje kuin juna asemalta toiselle, vaan irtoaa paikoin rohkeasti ja iloisesti keittiörealismin tiskirättiongelmista.” Uusintaesityksen alla Kajava kirjoitti, että sarja ”ylistää ihastuttavan auvoisesti tunteen ja mielikuvituksen, heittäytymisen ja hurjuuden mahdollisuuksia”.
Myöhemmin sarjan arvostus on vain kasvanut. Vuonna 2000 British Film Institute äänestytti tv-ammattilaisilla päättyneen vuosisadan sataa parasta brittitelevision ohjelmaa, ja "Pennejä taivaasta" tuli sijalle 21.
Elokuvaversio.
Potter toimi käsikirjoittajana myös sarjan pohjalta tehdyssä yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Pennejä taivaasta", jonka ohjasi Herbert Ross ja jossa pääosaa näyttelee Steve Martin. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin alkuperäinen tv-sarja.
Cordouanin majakka

Cordouanin majakka sijaitsee Gironden estuaarin suulla, noin seitsemän kilometriä Médocin niemimaan rannikolta. Majakka valmistui vuonna 1611, ja se on Euroopan vanhimpia majakoita.
Historia.
Majakalla on ollut tärkeä tehtävä ohjata laivoja Bordeaux'n satamaan. Ensimmäinen tälle paikalle rakennettu majakka valmistui noin vuonna 1360. Se tunnettiin nimellä Tour aux Anglais (englantilaisten torni), koska sen rakennutti Walesin prinssi Edvard Musta prinssi. Nykyisen majakan määräsi rakennettavaksi Ranskan kuningas Henrik III vuonna 1584. Majakka valmistui vuonna 1611, noin 25 vuoden rakentamisen jälkeen. Majakan suunnitellut arkkitehti Louis de Foix kuoli vuonna 1602, joten hän ei koskaan nähnyt hänen työtään valmiina. Majakan korkeus oli tuolloin 37 metriä, ja sitä pidettiin ”maailman kahdeksantena ihmeenä". Majakka on kuulunut Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon vuodesta 1862.
Majakka lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2021.
Walter Sipilä

Wilhelm Walter (Valter) Sipilä (30. toukokuuta 1869 Janakkala – 11. toukokuuta 1942) oli lääkäri ja Instrumentariumin pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Walter Sipilän vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Kustaa Sipilä ja Gustava Torttila. Sipilä tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900. Sipilä toimi ensin apulaislääkärinä Otto Engströmin sairaalassa ja vuodesta 1902 sisätautillääkärinä Helsingissä. Instrumentariumin toimitusjohtajana Sipilä työskenteli vuodesta 1903 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli myös Mehiläisen perustajia ja johtokunnan jäsen sekä Duodecim-seuran puheenjohtaja 1918 ja seuran taloudenhoitaja usean vuoden ajan.
Tatuoitu taivas

Tatuoitu taivas on Reijo Mäen vuonna 1996 julkaisema dystopia Euroopasta: suuri osa ympäristöstä on tuhoutunut, aurinko ei ole paistanut vuosiin ja koko ajan sataa, maailmaa hallitsevat suuryhtiöt, jotka manipuloivat taloutta median avulla, luokkaerot ovat kärjistyneet siten, että toisilla on kaikkea ja toisilla ei mitään. 
Päähenkilö Uno Louner on Euroopan unionin pääkaupungissa asuva mahdollisesti Rauman seudulta kotoisin oleva kolmannen maailmansodan veteraani, joka kirjoittaa työkseen suoraan wc-paperille painettua rullalle käärittyä pulp-viihdettä. Korkeakirjallisuudella kuten myöskään tieteellä ei ole enää käyttöä.
Mäki on luonnehtinut teostaan tulevaisuuteen sijoittuvaksi dekkariksi. Maailman hän kertoo ottaneensa suoraan Blade Runnerista. Pessimististä näkemystään kirjoittaja on perustellut sillä, että ”Väkiluku kasvaa saatanallista vauhtia ja maapallon peltopinta-ala pienenee koko ajan. Koko yhtälö näyttää erittäin huonolta”.
Christopher Williams (rumpali)

Christopher Williams (s. 16. marraskuuta 1985 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän on ollut heavy metal -yhtye Acceptin rumpali. Williams on esiintynyt myös Gene Simmonsin, Ace Frehleyn, Rex Brownin ja Andrew W. K:n kanssa sekä yhtyeessä Kaato.
Ura.
Tausta.
Williams on monipuolinen rumpali, ja hän on soittanut muun muassa rock-, jazz-, metalli-, funk-, fuusio- ja blueskokoonpanoissa. Rumpujen lisäksi hän soittaa bassoa ja pianoa sekä laulaa. Lukioaikana Williams soitti useissa eri kokoonpanoissa sekä Greenville Youth Orchestrassa ja Greenvillen sinfoniaorkesterissa. Ensimmäisen live-keikan Williams teki seitsemän jäsenisen funk-yhtyeen Yo Mamin Big Fat Booty Bandin kanssa Ashevillessä Pohjois-Carolinassa syksyllä 2007.
Accept.
Accept ilmoitti huhtikuun alussa 2015, että rumpali Christopher Williams on tullut rumpali Stefan Schwarzmannin tilalle yhtyeeseen. Vain pari viikkoa yhtyeeseen liittymisen jälkeen, 18. huhtikuuta 2015, hän esiintyi ensimmäistä kertaa Acceptin keikalla Chihuahuassa. Suomessa hän on esiintynyt yhtyeen kanssa oli 5. kesäkuuta 2015 South Park Tampere -festivaalilla.
Williams on julkaissut Acceptin kanssa studioalbumit "The Rise of Chaos" , "Too Mean to Die" ja "Humanoid" sekä livetaltioinnit "Restless and Live (Blind Rage - Live in Europe 2015)" ja "Symphonic Terror – Live At Wacken 2017" . 
Kaato.
Williams soittaa rumpuja australialaislähtöisesen Kaato yhtyeen toisella levyllä "Slam!" (2019) . Hän on myös soittanut yhteen kiertueilla. 
Sessio- ja kiertuerumpali.
Williams on työskennellyt useiden eri musiikkigenrejä olevien artistien ja yhtyeiden, kuten Kid Rockin, Jessta Jamesin, Funkadelicin, Lee Greenwoodin, Blackfootin ja nashvilleläisen metalliyhtyeen War Withinin, kanssa. 
Elokuussa 2018 Acceptin ollessa keikkataolla Williams soitti Kissin laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella rumpuja.
Soittimet ja välineet.
Williams käyttää Pearl Masters Mable rumpuja, Evans Drumheads, Promarkin rumpukapuloita, Pure Sound Snare Wires ja Paiste symbaaleja.
Mahti (urheilujoukkue)

Mahti (entinen Donkki) on Tampereen yliopiston yleisseura Akateeminen Mahti ry:n alainen koripallojoukkue. Se perustettiin vuonna 2015 Donkki-nimellä silloisen UtaSport ry:n alaisuuteen, mutta yleisseuraksi yhtenäistämisen myötä joukkue vaihtoi nimensä Mahdiksi kaudeksi 2018-2019. Mahdin pelaajat ovat pääasiassa Tampereen yliopiston sekä Tampereen teknillisen yliopiston opiskelijoita. Seuran tavoitteena on mahdollistaa 3. asteen opiskelu ja koripallon pelaaminen opintojen rinnalla. Seuralla on sekä miesten että naisten edustusjoukkueet. Molemmat joukkueet harjoittelevat Tampereen yliopiston yhteydessä olevassa Atalpa-liikuntakeskuksessa. Miesten joukkue pelasi kaudella 2017-18 Koripallon Kortteliliigassa sijoittuen viidenneksi. Kaudella 2017-18 joukkue jatkaa samassa 16 joukkueen sarjassa. Vuoden 2016 kansainvälisessä SELL Student Games -turnauksessa Donkin miehet sijoittuivat pronssille.
Kokoonpano 2018-2019.
Miesten joukkue.
Belt JaakkoKinnunen Jaakko
Florian RayKostilainen Tommi
Forsman Jan (C)Leivo Jonne
Gonzalez MartinNissilä Ilkka
Hiekkamäki MarkusPerttilä Robert
Ikävalko LassiRaiskinmäki Tommi
Kahila OskarVainio Otto
Kaivonen AnttiYang Zhi
Pienet hauskat illanvietot

Pienet hauskat illanvietot ("Abigail’s Party") on Mike Leigh’n käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisionäytelmä vuodelta 1977. Keskiluokkaisten naapuripariskuntien kosteasta illanvietosta kertovaa satiirista tragikomediaa esitettiin ensin yli kaksituntisena versiona Hampstead Theatressa ja lyhennettiin sitten 104 minuutin televisioversioksi.
Juoni.
Lapseton, nousukasmainen pariskunta Beverly ja Laurence (kotirouva ja kiinteistönvälittäjä) ovat kutsuneet kotiinsa naapurustoon juuri muuttaneen pariskunnan Angelan ja Tonyn (sairaanhoitaja ja tietokoneoperaattori) sekä heitä vanhemman, arkkitehtimiehestään eronneen rouvan Susanin, jonka tytär Abigail (jota ei nähdä) pitää paraikaa meluisia teinijuhlia naapuritalossa. Alkoholin vaikutuksesta molemmat pariskunnat ajautuvat yhä pahempiin riitoihin keskenään, ja hillitty Susan on yhä huolestuneempi kotonaan meluavasta nuorisosta. Loppuillasta Laurence saa sydänkohtauksen ja kuolee ennen ambulanssin saapumista.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" tv- ja teatterikriitikko Jukka Kajava uskalsi luokitella näytelmän yhdeksi vuoden 1979 merkkitapauksista Suomen televisiossa, vaikka se esitettiin jo maaliskuun alussa MTV:n ohjelmistossa.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat "Pienet hauskat illanvietot" kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
155 mm AGS

155 mm AGS () on yhdysvaltalainen 155 millimetrin 62 pituuskaliiperin tykki, joka alun perin suunniteltiin osana DD-21-ohjelmaa ja siirrettiin myöhemmin osaksi DDG-1000-ohjelmaa. Tykin nimenä oli aluksi Vertical Gun for Advanced Ships eli VGAS. Yhdysvaltain laivasto päätti syyskuussa 1999 luopua pystysuorasta asennuksesta ja valmistaa perinteisemmän asennuksen torniin.
Pystyasennuksena tykissä olisi ollut ainoana ammusvaihtoehtona ohjautuvat ammukset ja perinteisemmässä asennuksessa voidaan käyttää sekä perinteisiä että ohjautuvia ammuksia. Asennus muistuttaa 5"/62 Mk 45 Mod 4 -tykin asennusta. Ballistisen ammuksen valmistus on keskeytetty ja olemassa olevia Naton 155 millimetrin ammusten käyttöönottoa suunnitellaan.
Aseeseen kuuluu täysin automaattinen ammustenhallinta, mikä vähentää miehistötarvetta ja lisää ammusmäärää. Ammukset käyttävät erillistä irtopanosta, jota käytetään sekä perinteisten että ohjautuvien ammusten kanssa. Ammusvalikoimaan kuuluvat ohjautuvat maamaali- ja merimaaliammukset sekä ballistiset ammukset, joissa on rataparametrien korjaamiseksi erityissytyttimet. Suunniteltu osumatarkkuus ohjautuville ammuksille on 20 × 50 metriä. Tykillä tuli kyetä ampua kaksitoista LRLAP-ammusta () minuutissa, mikä vastaa yhden 155 millimetrin tykein varustetun kuusitykkisen patterin tulivoimaa ammuttaessa kaksi laukausta minuutissa. Tykin painoa laskettaessa BAE Systems laski tulinopeuden kymmeneen laukaukseen minuutissa.
Lokakuussa 2001 tykin ensimmäinen prototyyppi läpäisi testit ampuen yksitoista testiammusta. Huhtikuussa 2003 Lockheed-Martin valittiin jatkamaan LRLAP-ammuksen kehitystyötä. Työhön sisältyi viidentoista ammuksen valmistus tykin testaamiseksi.
Kesäkuussa 2005 United Defence sai laivastolta tilauksen tykin suunnittelun, valmistuksen ja testauksen jatkamisesta, mihin sisältyi täysin automaattinen tykki, ammustenhallinta ja LRLAP-ammukset uudella DD(X)-hävittäjällä. United Defencen ostanut BAE sai heinäkuussa 2005 tilauksen LRLAP-ammuksen jatkokehityksestä. Testeihin luovutettiin yli sata ammusta.
Yhdysvaltain laivaston järjestelmäosasto julkaisi 21. syyskuuta 2005 lehdistötiedotteen järjestetyistä tulinopeustesteistä. Ilmoituksen mukaan tulinopeus kyettiin saavuttamaan ampumalla kahdeksan laukauksen sarjoja ja kahdeksan ammuksen paletti kyettiin lataamaan 45 sekunnissa. DD(X)-ohjelman ensimmäisen aluksen nimi ja ohjelman uudelleen nimeäminen julkistettiin 7. huhtikuuta 2006.
Puolustusministeriö tiedotti 22. heinäkuuta 2008 laivaston tilaavan seitsemästä suunnitellusta esisarjan aluksesta ainoastaan kaksi. BAE esitti 2012 AGS:n kevyemmän version kehittämistä Arleigh Burke -luokan aluksiin.
Laivasto ilmoitti marraskuussa 2016 hylkäävänsä LRLAP-ammuksen, koska ammuksen yksikköhinta kohosi yli miljoonaan dollariin. Ilmoitukseen mennessä laivasto oli vastaanottanut 90 ammusta erilaisiin testeihin. AGS:n käyttösuunnitelmat perustuivat LRLAP-ammusten käyttöön. Koska tykissä ei voitu käyttää perinteisiä ammuksia, se oli käyttökelvoton ennen korvaavien ampumatarvikkeiden löytämistä.
Helmikuussa 2017 italialaisen Leonardon Vulcano-ammus oli testattavana.
Itä-Ukraina

Itä-Ukraina on poliittisena käsitteenä alue Ukrainassa Dnepr-joen itäpuolella, jossa on runsaasti Venäjän havittelemaa raskasta teollisuutta sekä mineraali- ja kaasuvarantoja. Satavarmasti Itä-Ukrainaan kuuluvat Donetskin ja Luhanskin alueet, ja myös muun muassa Zaporižžja voidaan laskea sen osaksi. Määrittely vaihtelee lähteestä riippuen.
Pomeranz–Fritsch-reaktio

Pomeranz–Fritsch-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa bentsaldehydijohdannainen tai muu aromaattinen aldehydi reagoi aminoasetaalin kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen isokinoliinin. Reaktion julkaisivat ensimmäisen kerran C. Pomeranz ja P. Fritz itsenäisesti ja toisistaan tietämättä vuonna 1893.
Reagenssit ja mekanismi.
Pomeranz–Fritsch-reaktion lähtöaineena on aromaattinen aldehydi. Parhaiten reagoivat aldehydit, joissa on aldehydiryhmään nähden m- tai p-asemassa elektroneja luovuttava ryhmä esimerkiksi hydroksyyli- tai alkoksiryhmä. Toinen lähtöaine on aminoasetaali, joka on usein aminoasetaldehydin dietyyliasetaali. Reaktio tapahtuu happamissa olosuhteissa ja tyypillisesti käytetty katalyytti on polyfosforihappo.
Pomeranz–Fritsch-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa aldehydi ja aminoasetaalin aminoryhmä kondensoituvat muodostaen iminoasetaalin. Seuraavassa vaiheessa asetaaliryhmä hydrolysoituu happamissa olosuhteissa karbonyyliryhmäksi. Karbonyyliryhmä on elektrofiilinen ja seuraava vaihe on elektrofiilinen aromaattinen substituutio. Tämän vaiheen seurauksena muodostuu heterosyklinen rengasrakenne. Viimeinen vaihe on alkoholiryhmän eliminoituminen, jolloin muodostuu aromaattinen isokinoliinirengas.
Pomeranz–Fritsch-reaktiota käytetään erityisesti silloin, kuin isokinoliinirenkaan valmistaminen on vaikeaa muilla yleisesti käytetyillä menetelmillä kuten Pictet–Spengler-reaktiolla tai Bischler–Napieralski-reaktiolla.
Alison Steadman

Alison Steadman (s. 26. elokuuta 1946 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt vuodesta 1969 alkaen niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiotuotannoissakin. Hän oli vuosina 1973–2001 naimisissa ohjaaja Mike Leigh’n kanssa ja on esiintynyt monissa Leigh’n ohjauksissa. Hänen erikoisalaansa ovat päällekäyvät, vahvat ja epämiellyttävät naishahmot.
Steadman debytoi näyttelijänä vuonna 1969 Lincolnin kaupungin Theatre Royalissa, jossa hänen ensimmäisiin rooleihinsa kuului "Hamletin" Ofelia. 1970-luvulla hän näytteli lontoolaisteattereissa Theatre Upstairs, Bush Theatre, Shaw Theatre ja Hampstead Theatre Club sekä teki vierailuja muihin teattereihin eri puolilla Britanniaa. Mike Leigh’n Hampstead Theatreen ohjaamassa "Abigail’s Party" -tragikomediassa Steadman esitti pääosaa, rasittavan nousukasmaista kutsujen emäntää Beverlyä. Näytelmä sovitettiin 1977 BBC:n televisionäytelmäksi "Pienet hauskat illanvietot", jonka tv-asiantuntijat äänestivät vuonna 2000 kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittitelevision ohjelmaksi.
Vuonna 1987 Steadman oli Bafta-ehdokkaana televisiosarjasta "Laulava salapoliisi". Vuonna 1990 Steadman sai yhdysvaltalaisen National Society of Film Critics -järjestön palkinnon roolistaan Mike Leigh’n elokuvassa "Elämä on ihanaa". Vuonna 1992 hänelle myönnettiin Olivier-palkinto roolistaan näytelmässä "The Rise and Fall of Little Voice". Vuonna 2000 Steadman sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen.
Elokuva- ja televisiorooleja.
Lähteet:
Tule kotiin, Cathy

Tule kotiin, Cathy ("Cathy Come Home") on Ken Loachin BBC:lle käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen televisioelokuva vuodelta 1966. Nuorenparin asunnottomuudesta kertova mustavalkoinen elokuva perustuu Jeremy Sandfordin tarinaan, ja sen on tuottanut Tony Garnett. Elokuvasta tuli Ken Loachin läpimurto yhteiskunnallisiin aiheisiin erikoistuvana, dokumentaarisen tyylin elokuvaohjaajana.
Juoni.
Elokuva alkaa optimistisissa tunnelmissa, kun nuori aviopari Cathy ja Reg odottavat esikoistaan. Pian Reg joutuu työtapaturman vuoksi sairaalaan ja perheen tulotaso romahtaa niin, että pariskunta lapsineen häädetään asunnostaan, he joutuvat asumaan asuntovaunussa ja ajautuvat lopulta erilleen toisistaan eri hätämajoitusasuntoloihin. Cathy alkaa käyttäytä asuntolassa aggressiivisesti, saa häädön sieltäkin, ja sosiaaliviranomaiset ottavat hänen lapsensa huostaan.
Elokuvan lopputeksteissä todetaan, että elokuvan tekoaikaan 4 000 brittilasta asui erillään vanhemmistaan asuntopulan takia, ja että Saksassa on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuntoja kaksinkertaisesti Britanniaan verrattuna.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
"Tule kotiin, Cathy" sai Britanniassa ensiesityksellään ja uusinnallaan yhteensä yli 20 miljoonaa katsojaa. Suomessa elokuva esitettiin marraskuussa 1967 pohjustettuna ohjelmalla, jossa Eija-Elina Bergholm haastattelee Ken Loachia ja Tony Garnettia.. 
"Tule kotiin, Cathy" oli brittiläisen televisiohistorian kannalta merkittävä tuotanto, koska se oli ensimmäisiä kertoja kun televisiodraaman avulla kyettiin merkittävästi vaikuttamaan yhteiskunnalliseen aiheeseen, nuorten asunnottomuuteen. Elokuvan televisioesitys aloitti vilkkaan julkisen keskustelun asiasta.
Myös tuotantotavaltaan "Cathy Come Home" avasi uusia uria televisioilmaisussa sekoittamalla fiktiota ja dokumenttimateriaalia. Se on kuvattu paljolti käsivaralta kevyellä filmikameralla aidoissa asuinympäristöissä, ja elokuvassa esiintyy paljon amatööriesiintyjiä ja aitojen ihmisten kuten asumisasioiden viranomaisten haastatteluja. Tätä Lindsay Andersonin ja Karel Reiszin osaltaan aloittamaa tuotantotapaa Ken Loach oli kehittänyt jo 1960-luvun alkuvuosista lähtien. Tekotapa jakoi mielipiteitä: toiset pitivät fiktion ja dokumentaation sekoittamista hyvin koskettavana, toiset taas luottamusta murentavana.
Vuonna 1968 "Tule kotiin, Cathy" palkittiin 20. Prix Italia -festivaaleilla vuoden parhaana tv-näytelmänä. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä tv-ammattilaiset valitsivat elokuvan kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi brittiläiseksi televisio-ohjelmaksi komediasarjan "Pitkän Jussin majatalo" jälkeen.
Willy Russell

Willy Russell (s. 1947) on brittiläinen näytelmäkirjailija, sanoittaja ja säveltäjä. Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat monologi "Shirley Valentine" (suom. myös nimillä "Lasillinen kanssasi, Rakkaudesta elämään" ja "Naisen yhdestoista käsky"), "Pygmalion"-muunnelma "Educating Rita" (suom. "Tunnit Ritan kanssa") sekä eri sosiaaliluokkiin päätyneistä veljeksistä kertova musikaali "Blood Brothers" ("Veriveljet").
Hänen tekstiensä pohjalta on tehty elokuvat "Varjo menneisyydestä" (1982), "Tunnit Ritan kanssa" (1983, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet käsikirjoituksesta) ja "Shirley Valentine" (1989).
Longane

Longane (, myös "Longone", ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyisen Rodì Milicin kunnan alueelle lähelle nykyistä Milicin kylää. 
Maantiede.
Longanen oletetaan sijainneen Peloros-vuorilla Sisilian pohjoisosissa noin viisi kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Rannikolla sen länsipuolella sijaitsi Tyndaris ja itäpuolella Mylai. Kaupungin todennäköinen paikka on tasangolla nykyisten Rodin ja Milicin kylien yläpuolella Termini- (antiikin Longanos) ja Mazzarra-jokien laaksojen välillä. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi ilmeisesti nykyinen Monte Ciappa noin 1,3 kilometriä Milicistä luoteeseen. Kaupungille on ehdotettu kuitenkin myös muita sijaintipaikkoja.
Historia.
Longanen paikka on löytöjen perusteella ollut asuttu keskiseltä pronssikaudelta 1700–1400-luvuilta eaa. lähtien. saakka Kaupunkia ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä. Longanos-joki sen sijaan mainitaan paikkana, jonka rannalla Syrakusan tyranni Hieron II voitti mamertiinit vuonna 268 eaa.
Kaupungin väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi saaren ei-kreikkalaisesta väestöstä, mutta se hellenisoitui ajan kuluessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Longenaios" () tai "Longanaios" (). 
Vaikka Longane on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se luetaan polikseksi lähinnä sillä perusteella, että se löi 400-luvulla eaa. omaa kreikkalaistyylistä pronssirahaa. Kaupunki vaikuttaa myös tuhoutuneen jo samalla vuosisadalla, jonka jälkeen se hylättiin.
Rakennukset ja löydökset.
Longanen akropoliilta on löydetty pitkän linnoitusmuurin sekä muiden rakennusten, kuten mahdollisen pyhäkön, jäänteitä. Linnoitteita on löydetty myös etelämpää Cocuzza- tai Pirgo-nimiseltä kukkulalta. Asutuksen jäänteitä on löydetty keskiseltä pronssikaudelta ja klassiselta kaudelta, ja hautausmaita keskiseltä pronssikaudelta sekä rautakaudelta 800–700-luvuilta eaa.
Soulac-sur-Mer

Soulac-sur-Mer on kunta Lounais-Ranskassa Gironden departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Médocin niemimaalla Atlantin rannalla, noin 100 kilometriä Bordeaux’sta luoteeseen.
Kunta on perinteinen merenrantalomakohde. Rannoilla on runsaasti 1900-luvun alussa valmistuneita huviloita, jotka ovat osa kunnan kulttuuriperintöä.
Safiiriviiripyrstö

Safiiriviiripyrstö ("Fundulopanchax walkeri") on Fundulopanchax-sukuun kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Safiiriviiripyrstö kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Se on muuten punavalkoinen väriltään, mutta evissä ja pyrstössä on myös sinistä. Koiras on suurempi ja värikkäämpi kuin naaras.
Alkuperä.
Safiiriviiripyrstö on kotoisin Norsunluurannikosta ja Ghanasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Safiiriviiripyrstö on vilkas ja joskus hieman riitaisa kala. Naaras laskee mätimunat pohjalle tai kiinnitää ne kasveihin. Munat kehittyvät 4–8 viikossa. Kalaa on helppo viljellä.
Vesiolot ja ravinto.
Safiiriviiripyrstö tarvitsee vähintään 54 litran kokoisen akvaarion. Akvaario saisi olla hämärä ja siellä pitäisi olla paljon kasveja ja vain vähän veden virtausta. Sopiva pH safiiriviiripyrstölle on 6–7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 20–28 °C. Akvaariossa kasvatetut safiiriviiripyrstöt syövät yleensä kuivaruokaa. Se pitää kuitenkin myös pakastetuista ravintoeläimistä, joita tulisi antaa säännöllisesti.
Folklorismi

Folklorismi on kansatieteen käsite, jolla tarkoitetaan minkä tahansa perinneaineksen omaksumista, keksimistä tai käyttämistä sen alkuperäisen käyttöyhteyden ulkopuolella. Perinnettä sovelletaan tyypillisesti kaupallisiin, viihteellisiin, matkailullisiin, ideologisiin tai kansallisiin tarkoituksiin. 
Käsitteen rajaus ei ole ollut täsmällinen. Sitä on käytetty kuvaamaan esimerkiksi ilmiöitä, jotka on haluttu rajata oikean perinteentutkimuksen ulkopuolelle. Puhetavan taustalla on ajatus epäaitoudesta. Folklorismin idea on, että menneestä luodaan kuva, joka valjastetaan nykyhetken tarpeisiin. Folklorismi ilmenee muun muassa perinne- ja kotiseututyönä, museoina ja perinteestä ammentavana taiteena. 
Perinteentutkimuksen terminologiassa folklorismin kuvataan saaneen alkunsa esiromantiikan aikana. Ilmiön edellytyksenä oli ihannoiva ja sentimentaalinen suhtautuminen menneeseen. Myöhemmin kaupungistumisen ja teollistumisen myötä ihmiset loittonivat perinteistä, joita olivat oppineet tuntemaan, ja agraarikulttuurin piirteistä tuli kaipausta herättäviä symboleja. Suomessa folklorismi välittyy kaupallisten kanavien, kotiseutujärjestötyön ja erilaisten juhlainstituutioiden kautta. Viimeksi mainittujen takana on sekä kaupallisia että aatteellisia motiiveja. 
Silloin kun ajatellaan, että kyse on jonkun muun kuin oman ryhmän perinneaineksen omaksumisesta, puhutaan myös kulttuurisesta omaksumisesta tai lainaamisesta. Mikäli eri kulttuuriryhmien välisessä poliittisessa kamppailussa halutaan ilmaista, että omaksujalla ei olisi siihen oikeutta, voidaan se nimetä kulttuuriseksi appropriaatioksi tai omimiseksi. Tampereen yliopiston sosiaaliantropologian professori Laura Huttusen mukaan kulttuurinen appropriaation käsite ei ole tieteellinen, ja se on "ristiriitainen ja monin tavoin huono". Hänen mukaansa käsite lähtee väärästä oletuksesta, jonka mukaan maailmassa olisi selvärajaisia kulttuureita, joilla jokaisella on oma ikiaikainen sisältönsä ilman lainaamista, muuntelua ja yhdistelyä.
Saapasnahka-torni

Saapasnahka-torni – Aleksis Kiven elämänkertomus on historioitsija Teemu Keskisarjan kirjoittama Aleksis Kiven elämäkerta. Sen on julkaissut vuonna 2018 Siltala. Teos valittiin Vuoden tiedekirja 2018 -palkinnon finaaliin.
Keskisarja pitää Aleksis Kiveä suurimpana suomalaisena. Kirjan tietopohjan kokoaminen oli hänestä ongelmatonta kielen hiomisen rinnalla. Hänellä oli työssään kuitenkin avustajia kokoamassa aineistoa. 
Tiedot Kivestä olivat kovan työn takana, varsinkin lapsuudesta. "Arvoituksia riittää liittyen kirjailijan ihmissuhteisiin, lapsuuteen, nerouteen ja kuolemaan", Keskisarja sanoo. Tiedonmurusista hän karsi pois sen, mikä tuntui keksityltä.
Arviot.
Mervi Kantokorpi kirjoitti Helsingin Sanomien arviossaan, että Keskisarja tarjoaa ”moneen kertaan myllättyyn materiaaliin uudet, 1800-luvun historiaa ja kansan­kulttuuria tuntevat silmänsä”. Keskisarja asettaa Kiven elämäntapahtumia kontekstiinsa selvittämällä esimerkiksi, oliko niistä oloista tavallista päästä ylioppilaaksi, tai joiko Kivi paljon muihin ylioppilaisiin verrattuna. Kantokorpi piti ”täräyttävimpänä” Keskisarjan Kivestä rakentamaa uutta profiilia: Kivi oli karismaattinen ja suuren lapsen kaltainen selviytyjä, jolla oli joukko tukijoita ja rahoittajia. 
Kantokorpi yllättyi siitä, että kirjassa on kaivettu esiin Kiven isän syntyperää koskeva juoru, jonka mukaan isä olisi ollut tuomari Adlercreutzin lehtolapsi. Kun asialle ei ole pitäviä todisteita, siihen on yleensä suhtauduttu torjuvasti. Arvostelija kiitti Keskisarjan esseististä, suorastaan kaunokirjallista historiankirjoitusta, joka kohoaa parhaimmilleen Kiven ja Charlotta Lönnqvistin yhteisten vaiheiden kuvauksessa.
Outi Hytösen (Suomen Kuvalehti) mukaan Keskisarja käyttää ”poikkeuksellisen räikeitä kielellisiä tyylikeinoja” ja ottaa niillä raikkaan hyppäyksen Kiven maailmaan. Hän huomauttaa, että teos edustaa tietokirjallisuuden tarinallistumisen suuntausta, mutta onnistuu siinä: Keskisarja kuvaa Kiveä sielukkaasti.
Juhani Sipilä tuohtuu arviossaan leikillisesti siitä, että historioitsija on ottanut käsittelyynsä kirjailijan: ”Sakramenttu, Teemu Keskisarja! – – Eikö sinulle kelpaa se, mitä lukuisat tutkijapolvet ovat saneet aikaiseksi Kiven elämää ja teoksia luodatessaan?” Sitten hän kuitenkin toteaa, että Keskisarja on historioitsijana löytänyt pohdittavaksi sellaisia Kiven elämän arvoituksia, joihin kirjallisuudentutkijat eivät ole ymmärtäneet tarttua. Sipilän mukaan Keskisarja on onnistunut pyrkimyksessä saada aikalaisiaan ymmärtämään nykyaikaa historian ilmiöiden kautta tehden kuitenkin oikeutta tutkimilleen ihmisille. Kiven elämässä moni seikka saa selityksen ajan ilmiöiden ja elämänpiirien kuvauksen avulla.
Blind Rage

Blind Rage on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin 15. elokuuta 2014. Se oli heidän kolmas albuminsa vuoden 2009 comebackin jälkeen. CDn ja boksin mukana oli bonus DVD/Blue Ray "Live in Chile 2013", joka on nauhoitettu Stalingradin kiertueella 12. huhtikuuta 2013, Caupolino-teatterissa Santiago de Chilessä.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. Yhdysvalloissa se nousi Billboard 200 -listan sijalle 35.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet Wolf Hoffmann ja Peter Bates sekä sanoittanut Mark Tornillo.
Alma del Banco

Alma del Banco (24. joulukuuta 1862 Hampuri- 8. maaliskuuta 1943 Hampuri) oli saksalainen, juutalaistaustainen modernistinen taidemaalari.
Elämänvaiheita.
Del Banco opiskeli aluksi taidetta syntymäkaupungissaan Hampurissa Valeska Röverin taidekoulussa. Sieltä hän matkusti Pariisiin ja jatkoi opintojaan Fernand Légerin ja André Lhoten oppilaana juuri ennen ensimmäisen maailmansodan alkua.
Palattuaan kotikaupunkiinsa del Banco oli perustamassa Hampurin secessionistien ryhmää ja hän pääsi sekä Hampurin taiteilijaseuran että Deutscher Künstlerbundin jäseneksi. Hän kuului kaupungin eturivin taidepiireihin ja hänen ystäviään olivat Karl Kluth ja Alexandra Povòrina. Elämään kuului myös useita maalausmatkoja Etelä- Eurooppaan.
Kansallissosialistit nousivat Saksassa valtaan vuonna 1933. Del Bancon edustama tyylisuunta oli heidän mielestään rappiotaidetta. Vuonna 1937 Hampurin taidehallista takavarikoitiin 13 del Bancon maalausta.
Vuonna 1943 del Banco sai kuulla, että hänet siirrettäisiin keskitysleirille. Saatuaan tiedon hän teki itsemurhan.
Laulava salapoliisi (televisiosarja)

Laulava salapoliisi ("The Singing Detective") on Dennis Potterin käsikirjoittama television minisarja vuodelta 1986. Se jatkaa ja jalostaa Potterin "Pennejä taivaasta" -sarjan (1978) tyyliä, jossa yhdistyvät puhedraama ja vanhan iskelmämusiikin käyttö. Osin Potterin omaan elämään perustuvassa mielikuvituksellisessa tarinassa psoriasiksesta kärsivää, sairaalassa viruvaa ja salapoliisitarinasta haaveilevaa kirjailijaa nimeltä Philip Marlow esittää Michael Gambon.
"Helsingin Sanomien" Jukka Kajavan mukaan "Laulava salapoliisi" on ”erittäin taitavasti tehtyä viihdettä, mutta myös paljon enemmän. Siksi sen loisteliaisuus tarjoaa hyvän esimerkin nykyisillekin tekijöille siitä, etteivät laaja kelpaavuus ja ajatuksellinen sekä taiteellinen kunnianhimoisuus ole ristiriidassa toistensa kanssa”.
Élie Cartan

Élie-Joseph Cartan (9. huhtikuuta 1869 Dolomieu – 6. toukokuuta 1951 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki Lien ryhmiä.
Cartan oli köyhästä perheestä, mutta poikkeuksellisen lahjakkuutensa takia sai valtion stipendejä ja pääsi opiskelemaan École Normale Supérieureen. Samaan aikaan kun hän teki siellä väitöskirjaansa, Sophus Lie oli vierailevana tutkijana Pariisissa. Cartanin panos Lien algebroiden määrittelemisessä oli merkittävä.
Cartanista tuli lehtori Montpellierin yliopistoon, missä hän jatkoi Lien algebrojen tutkimista- Vuonna 1896 hän siirtyi Lyonin yliopistoon, jossa hän keskittyi lineaarialgebraan. Vuonna 1912 hän palasi Pariisiin, Sorbonnen yliopistoon, missä hän kehitti spinorit. Cartan valittiin Ranskan tiedeakatemiaan vuonna 1931 ja Royal Societyn ulkomaiseksi jäseneksi vuonna 1947.
Cartanin artikkelit differentiaaliyhtälöistä ovat innovatiivisia. Viimeisinä vuosinaan hän tutki lähinnä differentiaaligeometriaa.
Vaikka Cartan oli teoreetikko, hänellä oli kyky selittää monimutkaisia asioita tavalliselle opiskelijalle ymmärrettävästi.
Bolsena

Bolsena on kunta Italiassa Latiumin alueen pohjoisosassa. Se sijaitsee Viterbon maakunnassa Bolsenanjärven koillisrannalla.
Maantiede.
Bolsena sijaitsee Keski-Italiassa Volsinin vuoristossa noin 25 kilometriä Viterbosta pohjoiseen. Maanjäristysriskiä arvioivassa neliportaisessa Classificazione sismica -luokituksessa Bolsenan vyöhyke on 2B.
Bolsenan vuotuinen keskilämpötila on 13,9 °C. Heinäkuun keskilämpötila on 23,5 °C ja tammikuun puolestaan 5,3 °C. Vuotuinen sademäärä on 719 mm.
Historia.
Roomalaiset valtasivat vuonna 241 eaa. muinaisen etruskien keskuksen Volsiniin, jonka asukkaat pakenivat nykyisen Bolsenan alueelle. Kaupungin antiikkinen nimi on Volsinii Novi, "Uusi Volsinii". Latiumin ja Toscanan alueella kulkeva muinainen roomalaistie Via Cassia linjattiin Bolsenan kautta ja keskiajalla reittiä käyttivät pyhiinvaeltajat. Paavi Bonifatius IX antoi 1398 Bolsenan hallinnon umbrialaiselle Monaldeschin suvulle, vuonna 1451 paikkakunta palasi Kirkkovaltion yhteyteen. Renessanssin aikana useat paavit, kuten Pius II, Paavali III ja Leo X, suosivat Bolsenaa matkakohteena. Paikkakunta kuului Kirkkovaltioon aina vuoteen 1870, jolloin Kirkkovaltio lakkautettiin Italian yhdistymisen myötä.
Bolsenan väkiluku oli vuonna 1871 noin 2 700. Väestömäärän huippu saavutettiin 1950-luvulla, jolloin paikkakunnalla asui yli 4 200 ihmistä. 1960-luvulla Bolsenan väkiluku väheni, jonka jälkeen se kääntyi uuteen nousuun, kunnes 2010-luvulla väkiluku on jälleen vähentynyt.
Kulttuuri ja arkkitehtuuri.
Bolsenan arkkitehtuuri edustaa italialaisille kaupungeille tyypillisesti useita aikakausia. Yksittäisistä rakennuksista mainittakoon barokkityylinen Cappella del Miracolo (1639). Sen nimessä mainittu ihme, miracolo, viittaa 1263 tapahtuneeseen Miracolo eucaristico di Bolsenaan eli Bolsenan eukaristiseen ihmeeseen. Maallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa Palazzo Cozza Crispo 1500-luvulta. Se kätkee sisäänsä manierismia edustavan freskosyklin.
Bolsenan historiallisessa keskustassa sijaitsee keskiaikainen puolustuslinnoitus Rocca Monaldeschi della Cervara.
Bolsenan suojeluspyhimys on Santa Cristina di Bolsena eli Bolsenan pyhä Kristiina, joka eli kolmannella vuosisadalla jaa. Tarun mukaan Cristinaa vainottiin hänen kristinuskonsa tähden. Cristina kuoli Bolsenassa 300-luvun alussa neitsyenä ja marttyyrina. Hänen juhlapyhäänsä vietetään 24. heinäkuuta.
Bolsenassa on kuvattu useita fiktioelokuvia, kuten:
Unico Finland

Unico Finland Oy on joustinvuoteita ja sohvia valmistava perheyritys, jonka omistavat Pasi Saarinen ja Petri Saarinen. Unico on perustettu vuonna 1994 ja sillä on toimipaikat Kauhavalla, Lapualla ja Kankaanpäässä.
Kauhavalla sijaitsevat patjatehdas, keskusvarasto ja runkotehdas. Lapualla valmistetaan sohvat, lepotuolit ja vuodesohvat. Kankaanpäässä on ompelimo ja vaahtomuoviosien leikkaamo.
Unicolla on noin 120 työntekijää ja toimitilaa yhteensä noin 46 000 m2 jakautuen tuotanto-, varasto- ja toimistotiloihin.
Unicon valmistamia joustinvuoteita, sohvia, lepotuoleja ja vuodesohvia myydään Suomessa merkittävimmissä huonekaluketjuissa sekä itsenäisissä huonekaluliikkeissä ja sisustustaloissa.
Unico valmistaa kodin huonekalujen lisäksi myös kalusteita julkitilakäyttöön. Suomessa on useita hotelliketjuja ja majoituskohteita laskettelukohteissa, joissa on Unicon valmistamia vuoteita, lepotuoleja ja vuodesohvia.
Unico Finland Oy on yksi Suomen suurimmista huonekalujen valmistajista. Valmistettavilla tuotteilla on Suomalaisen Työnliiton myöntämä Avainlipputunnus kertomassa korkeasta kotimaisuusasteesta. Unico tekee yhteistyötä Allergia-, iho- ja astmaliiton kanssa.
Yhteismitallisuus

Yhteismitallisuus voi eri yhteyksissä tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Yhteismitallisuuden vastakohta sen kaikissa merkityksissä on yhteismitattomuus.
Manuela Carmena

Manuela Carmena Castrillo (s. 9. helmikuuta 1944 Madrid) on espanjalainen poliitikko. Hän oli Madridin pormestari 2015–2019. 
Manuela Carmena suoritti oikeustieteen tutkinnon vuonna 1965 Valencian yliopistossa. Samana vuonna hän liittyi Espanjan kommunistiseen puolueeseen. Hän vastusti Francisco Francon diktatuuria ja toimi työläisten ja poliittisten vankien lakimiehenä. Jätettyään kommunistisen puolueen hän toimi tuomarina vuodesta 1981 lähtien aluksi Santa Cruz de La Palmassa. Hän työskenteli rangaistusten täytäntöönpanosta vastaavassa tuomioistuimessa ("Juzgado de Vigilancia Penitenciaria") Madridissa. 
Carmena oli Espanjan yleisen oikeusneuvoston ("Consejo General del Poder Judicial") jäsen vuosina 1996–2000. Hänet valittiin Madridin kaupunginvaltuustoon vasemmistolaisen Ahora Madrid -puolueen listalta ja pormestariksi 13. kesäkuuta 2015.
Carmenalle on myönnetty San Raimundo de Peñafort -ritarikunnan suurristi.
NGC 457

NGC 457 on avoin tähtijoukko joka on Kassiopeian tähdistön kirkkain. Sen reunalla sijaitsee myös φ Cas, mutta se ei kuitenkaan kuulu tähän avoimeen joukkoon, joka on kauempana.
NGC 457:n löysi William Hershell vuonna 1787. Se sijaitsee Ruchbahista (δ Cas) noin kaksi astetta etelä-kaakkoon. Se on tunnettu myös nimellä Pöllöjoukko (). Sen φ Cas ja HD 7902 muodostavat pöllön silmät ja loput tähdet ääriviivoja muistuttavan kuvion. Siitä on käytetty myös nimiä Caldwell 13, C 13, ET, Kachina Doll Cluster. Sen voi parhaiten havaita pohjoisella pallonpuoliskolla elo-, syys- ja lokakuun aikana, kun lumi ei ole vielä maassa heijastamassa valoa taivaalle. Se näkyy kuitenkin ympäri vuoden, koska se on sirkumpolaarinen. Tähtijoukko näkyy paljain silmin ja kiikarilla.
Gundulf (piispa)

Gundulf Rochesterilainen (k. 7. maaliskuuta 1108) oli normannilainen munkki, joka saapui Englantiin normannivalloituksen aikoihin. Hänet vihittiin Rochesterin piispaksi vuonna 1077, ja hän rakennutti tai suunnitteli linnoja Rochesteriin ja Colchesteriin sekä Lontooseen Towerin linnan ydinosan, White Towerin. Rochesterin tuomiokirkon rakennustyöt aloitettiin Gundulfin aikana, ja silloin perustettiin myös St Bartholomew’n sairaala, joka lakkautettiin vuonna 2016.
Britannian armeijan insinöörijoukot (Royal Engineers) pitävät Gundulfia aselajinsa ensimmäisenä edustajana Britanniassa, vaikka virallisesti insinöörijoukot perustettiin vasta 1700-luvulla.
Hieman ennen kuolemaansa Gundulf lahjoitti omaisuutensa köyhille lukuun ottamatta piispansormusta, jonka hän antoi seuraajalleen Ralphille.
Aurinkomonninen

Aurinkomonninen ("Corydoras burgessi") on monnisiin kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Aurinkomonninen kasvaa noin 5 cm pitkäksi. Sen evä on musta, ja silmän kohdalla päässä on myös musta raita. Kala on muuten aivan vaaleanharmaa, melkein valkoinen. Väritys tosin voi vaihdella aika paljon.
Alkuperä.
Aurinkomonninen on kotoisin Brasiliasta, Negrojoen yläjuoksun sivujoista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Aurinkomonninen on eloisa ja rauhallinen parvikala. Se on melko helppo viljeltävä.
Vesiolot ja ravinto.
Aurinkomonninen tarvitsee vähintään 63 litran kokoisen akvaarion. Sille sopiva pH on 6–7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23–26 asteen välillä. Kala on melko vaativa hoidettava ja se viihtyy ainoastaan puhtaassa vedessä. Aurinkomonninen on kaikkiruokainen.