Vapaaehtoinen palokunta

Vapaaehtoinen palokunta, VPK, tai nykyisin yleensä sopimuspalokunta on palokunta, jonka henkilöstö suorittaa palo- ja pelastustoimen tehtäviä palkatta ja osa sivutoimenaan. Tunnetaan arkikielessä myös termillä vapaapalokunta jota ei kuitenkaan tunneta alan termistössä , mm. pelastuslaki käsittelee vapaaehtoisia palokuntia sopimuspalokuntina. Lähes kaikilla suomalaisilla vapaaehtoispalokunnilla on palokuntasopimus oman alueensa hyvinvointialueen kanssa palo- ja pelastustehtävien hoitamisesta. Tällaisen sopimuksen tehneitä vapaaehtoispalokuntia kutsutaan myös nimellä sopimuspalokunta. Aikaisemmin sopimus tehtiin kunnan kanssa.
Suomessa on kuntia, joissa vapaaehtoinen palokunta on ainoa toimiva palokunta.
Toiminta vapaaehtoisessa palokunnassa.
Vapaaehtoiselta ja sivutoimiselta miehistöltä vaaditaan tiettyjen peruskurssien käymistä sekä soveltuvuustestien hyväksyttyä suoritusta. Peruskurssien lisäksi on mahdollista suorittaa erikoistehtäviin pätevöittävää (mm. vesipelastus, savusukellus ja ensivaste) tai muuten ammattitaitoa lisäävää (esim. hälytysajoneuvon kuljettaminen, vauriopuiden käsittely) koulutusta.
Monet vapaaehtoispalokunnat suorittavat palo- ja pelastustehtävien ohella myös erilaisia työtehtäviä palokuntansa viriketoiminnan rahoittamiseksi. Palokunnat esimerkiksi suorittavat pihanpesuja, puidenkaatoja, muuttoja, tansseja sekä risukasojen ja purkurakennusten polttoja.
Osassa vapaaehtoisista palokunnista palokunnan miehistön jäsen saa palo- ja pelastustehtävistä sekä harjoituksista palkkaa, jonka maksaa kyseisen alueen hyvinvointialue. Usein palkan määrä koostuu hälytystehtävissä hälytysrahasta, tuntipalkasta sekä lisistä (esim. iltatyö). Palkkojen suuruudet sovitaan hyvinvointialueen kanssa solmitussa palokuntasopimuksessa. Myös palokuntayhdistys saa korvauksen sopimuksestaan, joka lasketaan hyvinvointialueen kanssa määritellyn pisteytystaulukon avulla.
Suomen vapaaehtoiset palokunnat.
Sopimuksen tehneitä vapaaehtoisia palokuntia oli Suomessa vuonna 2024 Suomen Sopimuspalokuntien Liiton mukaan 706. Hälytyskelpoisen henkilöstön määrän liitto arvioi olevan noin 14 250. Toimenpidepalkkaukseen perustuvia puolivakinaisia palokuntia oli 207 kappaletta vuonna 2011. Edellä mainitut sopimuspalokunnat vastaavat etenkin haja-asutusalueiden pelastustoiminnan toteutumisesta. Tällaisissa kunnissa asuu noin 46 prosenttia Suomen asukkaista, ja kyseiset kunnat edustavat 95:tä prosenttia maan kokonaispinta-alasta.
Koulutusjärjestelmä.
Henkilöstön operatiivisen toiminnan koulutusta ohjaa Pelastusopisto, joka vahvistaa kurssien sisällön. Nuorten koulutusta ohjaa Suomen pelastusalan keskusjärjestö. Kurssien järjestämisestä vastaavat useimmiten alueiden pelastusliitot sekä alueelliset pelastuslaitokset.
Operatiivisen toiminnan kurssit jakaantuvat peruskursseihin, täydennyskoulutukseen ja päällystön koulutukseen.
Täydennyskoulutus.
Täydennyskoulutuksen kursseilla opetetaan taitoja, jotka syventävät peruskursseilla opittuja asioita tai joita jokaisen palokuntalaisen ei tarvitse hallita. Kursseja pidetään esimerkiksi viestiliikenteestä, konemiehen toiminnasta, hälytysajosta, myrskyvaurioiden korjaamisesta ja liikuntakoulutuksesta.
Päällystön koulutus.
Sopimushenkilöstön päällystökoulutus jakaantuu alipäällystön koulutukseen ja täydennyskoulutukseen sekä sopimuspalokunnan päällikön peruskoulutukseen. Alipäällystön peruskoulutus annetaan sopimushenkilöstön ryhmänjohtajakurssilla, joka antaa valmiudet kouluttaa ja johtaa pelastusryhmää eri onnettomuustyypeissä sekä toimia tarvittaessa tilannepaikan johtajana. Alipäällystön koulutusta täydennetään kursseilla palokunnan toiminnasta poikkeusoloissa ja toiminnasta paloilmoitinkeskuksessa. Sopimuspalokunnan päällikkökurssi antaa valmiudet johtaa vapaaehtoista palokuntaa.