Ortodontia

Ortodontia on hammaslääketieteen erikoisala, joka keskittyy hampaiden oikomishoitoon ja purennan ongelmiin.
Historia.
Varsinaisen sysäyksen ortodontian kehitykselle antoi Edward H. Angle 1900-luvun alussa: hän loi pohjan nykyäänkin käytettävälle purentavirheiden luokitukselle ja hoidolle.
Oikomishoidon syyt.
Ortodonttista hoitoa annetaan esteettisistä ja toiminnallisista syistä. Suomessa toiminnalliset syyt ovat etusijalla. Yleensä terveyskeskuksessa toteuttavaa oikomishoitoa tehdään vain havaitun purennan toimintaa haittaavan purentavirheen vuoksi. Huonosti toimiva purenta saattaa aiheuttaa myös leukaniveloireita ja muita toiminnallisia häiriöitä. Tärkeimmiksi toiminnallisiksi syiksi hampaiden oikomishoitoon voidaan nimetä: avopurenta suun atualueella, ristipurenta sivualueella, etualueen ristipurenta, distaalipurenta ja hampaiden ahtaus. Esteettisin perustein tapahtuva oikominen on tehtävä yksityisellä sektorilla omaan laskuun.
Menetelmät.
Hammasraudat.
Perinteinen hampaiden oikomismenetelmä on hammasraudat, joissa on kaarilangat ja kiinnikkeet. Hammasraudat toimivat vetämällä hampaita pikkuhiljaa haluttuun asentoon. Hammasraudat voidaan asentaa hampaiden ulkopinnoille tai sisäpinnoille. Ulkopinnoille asennuttaminen on helpompaa ja halvempaa kuin sisäpinnoille asennuttaminen, mutta sisäpinnoilla hammasraudat eivät näy ulospäin. Huomaamattomuuden voi saavuttaa myös käyttämällä vaaleita tai läpinäkyviä rautoja.
Hammasraudat soveltuvat laajalti erilaisiin oikomistarpeisiin, myös sellaisiin, joissa hampaita pitää liikuttaa paljon tai hyvin tarkasti. Tällaisia tilanteita ovat esimerkiksi vaikea hampaiden ahtaus ja merkittävät purentavirheet. Potilaalta ne eivät vaadi toimenpiteitä kontrollikäyntien välissä, mutta hammasrautoja pitää kiristää ja säätää säännöllisesti hammaslääkärin tai suuhygienistin toimesta.
Hammasraudat vaativat erityisen huolellista suuhygieniaa, jottei niihin jää ruoan jäämiä, jotka altistaisivat haitalliselle kariekselle. Hammasraudat voivat myös aiheuttaa epämukavuutta ja limakalvojen ärsytystä.
Muut kiinteät kojeet.
Erityisesti kasvuikäisten oikomishoidossa voidaan käyttää muitakin kiinteitä oikomiskojeita, kuten QuadHelix sekä Rapid Maxillatory Expansion -kojeita ylähammaskaaren levittämiseen.
Kalvo-oikomishoito.
Toinen hampaiden oikomishoitomuoto on läpinäkyvät ja mittatilaustyönä valmistetut, vaihdettavat muovikalvot. Niitä pidetään hampaiden päällä noin 22 tuntia vuorokaudessa ja otetaan pois ruokailun ja hampaiden harjauksen ajaksi.
Hoito alkaa hampaiden skannauksella ja tämän pohjalta laaditulla virtuaalisella suunnitelmalla. Suunnitelman perusteella potilaalle valmistetaan yksilöllinen sarja oikomiskalvoja. Kalvoja vaihdetaan tyypillisesti viikon välein, jotta hampaisiin kohdistuu kussakin hoidon vaiheessa sopivan suuruinen ja suuntainen voima.
Myös kalvo-oikomiseen kuuluu säännölliset kontrollikäynnit hammaslääkärillä, jolla suunnitelmaa voidaan vielä mukauttaa sen edistymisen mukaan. Myös kalvo-oikomishoitoon voi kuulua hampaiden hiomista ahtauden vähentämiseksi.
Muut irrotettavat kojeet.
Lasten ensimmäisen vaiheen oikomishoidossa voidaan käyttää lievempiä oikomismenetelmiä, kuten LM-aktivaattoreita, jotka useimmiten käytetään vain nukuttaessa. Näillä voidaan ohjata myös leukojen kasvua oikeaan suuntaan hellävaraisemmin kuin kiinteillä hammaskaaren laajentamiseen tarkoitetuilla kojeilla, ja siten ennaltaehkäistä pitkäkestoisen oikomishoidon tarvetta myöhemmin.
Kun hampaiden siirtämiseen tarvitaan enemmän voimaa, voidaan käyttää niskavetoa (eli ekstraoraalivetoa), joka on suun ulkopuolelle tuleva koje. Tyypillinen niskavetoja tarvitseva tilanne on ylähampaiden vetäminen taaksepäin ylipurennan korjaamiseksi. Myös niskavetoja käytetään enimmäkseen öisin.
Hybridikojeet.
Erilaisia oikomiskojeita ja -menetelmiä voidaan myös yhdistää, esimerkiksi asentamalla hammasraudat vain toisella hammaskaarelle tai muutaman eniten vinossa olevan hampaan oikomista varten ja oikoa muut hampaat oikomiskalvoilla.
Hoidon kesto ja retentio eli ylläpitohoito.
Normaali hampaiden oikomishoito kiinteällä kojeella kestää kuudesta kuukaudesta kahteen vuoteen. Hoidon kesto riippuu hoidon laajuudesta. Kun hammaskaaret on oikomishoidon avulla saatu tasaisiksi ja purenta on hyvä, on edelleen jonkin aikaa käytettävä ylläpitävää tukihoitoa, joka kestää yhdestä kahteen vuotta tai usein niin kauan, että lapsi ei enää kasva pituutta. Myös kasvun lakattua on usein tarpeellista pitää pysyvää kiskoa hampaiden sisäpinnalla. Tällöin yleensä alaleuan etuhampaiden taakse kiinnitetään metallinen retentiolanka, joka varmistaa oikomishoidon tuloksen pysyvyyden. Joskus sitä täytyy pitää koko loppuelämän, jotta hampaiden asento ei vääristyisi uudestaan. 
Kalvo-oikomishoidossa voidaan retentiolangan sijaan tai lisäksi käyttää retentiokalvoja.
Oikomishoidon eroavuus kasvuiässä.
Oikomishoitopotilaan iän suurin vaikutus on leukojen kasvussa. Kasvuikäisen potilaan leukojen tuleva kasvu tulee ottaa huomioon jo oikomishoidon suunnittelussa. Tämä vaatii yleensä erikoishammaslääkärin osaamista. Toisaalta lasten oikomishoidossa voidaan käyttää laajempaa valikoimaa oikomismenetelmiä ja se on usein nopeampaa ja tehokkaampaa kuin aikuisilla. Myös leukojen kasvuun on mahdollista vaikuttaa enemmän ja siten ennaltaehkäistä hampaiston ahtautta sekä vakavia purentaongelmia. Esimerkiksi ylähammaskaaren luustollinen levitys on mahdollista. Huoltajilla on merkittävä rooli komplianssissa, eli siinä, että potilas noudattaa hoitosuunnitelmaa.
Lasten oikomishoito voidaan jakaa ensimmäisen vaiheen ja toisen vaiheen oikomishoitoon. Ensimmäinen vaihe ajoittuu ikään, jolloin maitohampaat ovat vasta vaihtumassa pysyviin hampaisiin, eli se tehdään noin 6-10-vuotiaille. Tämä vaihe eroaa merkittävämmin aikuisena tehtävästä oikomishoidosta. Tavoite on usein helpottaa toisen vaiheen oikomishoitoa ja ennaltaehkäistä vakavia purentaongelmia. Toinen vaihe toteutetaan tyypillisesti 11-14 vuotiaana pysyville hampaille.
Hampaiden siirtyminen.
Hampaiden oikomishoidon tekee mahdolliseksi se, että hampaaseen kohdistettu voima aiheuttaa juurta ympäröivässä leukaluussa sellaisia kudosmuutoksia, että hammas voi siirtyä luun sisällä. Hampaan siirtymisen ylipäätään mahdollistaa se, että leuassa on hampaiston alueella muusta aikuisen ihmisen kypsästä luustosta poiketen niin sanottua epäkypsää luuta; luun rakenne ei ole järjestäytynyt lamellaarisesti osteoneiksi vaan on hyvin epämääräinen, joustavampi ja helpommin uudelleen muotoutuva kuin muualla elimistössä. Kun hampaiden oikomishoito alkaa kiinteiden kojeiden avulla, on yleistä, että hampaat aluksi aristavat ja aiheuttavat jonkin verran ongelmia purtaessa. Sama pätee silloin, kun kojeita on kiristetty tai muutoin muokattu. Kivut kuitenkin lakkaavat muutaman päivän kuluttua. Tänä aikana on hyvä syödä pehmeämpää ruokaa. On kuitenkin tärkeää, että suurimman osan aikaa hampaiden oikomishoidossa hampaat eivät ole arkoja ja että voi syödä tavalliseen tapaan.
Motivaatio.
Oikomishoidon läpivieminen vaatii paljon lapselta, vanhemmilta ja hoitavalta hammaslääkäriltä. Kojeita on pidettävä ohjeiden mukaisesti, satunnaisella käytöllä ei voida saada paljoakaan tuloksia aikaan. Kaikkien kojeiden vaikutus perustuu säännöllisyyteen. Jos motivaatiota hoidon kunnialliseen läpiviemiseen ei riitä, sitä ei ole järkevää aloittaakaan.
Oikomiskojeet ja suuhygienia.
Hyvä suuhygienia on tärkeää, kun hampaissa on oikomiskojeet. Oikomishoidosta aiheutuu huomattava kariologinen riski hampaistolle. Hampaiden reikiintymisriski kasvaa kojeita käytettäessä. Hampaiden ja kojeiden puhdistus tulee suorittaa säännöllisesti ja huolellisesti aamuin illoin. Vanhempien tulee tarkistaa lasten harjaustulos. On olemassa erityisiä oikomishammasharjoja, joilla hampaat saa puhdistettua huolellisesti oikomishoidon aikana. Niistä voi olla paljon apua. Tämän lisäksi on tärkeää käyttää fluorihammastahnaa ja välttää liiallista sokerin ja makeisten syömistä.