Royals

Royals oli vuosina 1975–1978 toiminut suomalainen rockyhtye. Se perustettiin kesällä 1975 kitaristi Albert Järvisen erottua Hurriganesista. Yhtyeen muut jäsenet olivat Pave Maijanen ja Ismo ”Ippe” Kätkä. Lisäksi kesällä 1977 yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Mikko Rintanen. 
Historia.
Perustaminen ja esikoisalbumi.
Albert Järvinen ja Pave Maijanen viettivät kesällä 1975 paljon aikaa yhdessä. Hurriganesista eronnut Järvinen oli kyllästynyt suoraviivaisen rockin soittamiseen, ja myös Rock’n’Roll Bandiin kuulunut Maijanen oli tuohon aikaan kiinnostunut progressiivisvaikutteisemmasta musiikista, kuten Gongista, Spiritistä ja Todd Rundgrenista. Järvinen ja Maijanen ryhtyivät suunnittelemaan uutta yhtyettä, joka soittaisi aiempaa monimutkaisempaa ja haasteellisempaa materiaalia. Rumpaliksi löydettiin Kirkan taustayhtyeessä The Islanders soittanut Ismo ”Ippe” Kätkä. 
Uutta kokoonpanoa hehkutettiin lehdissä, ja se nimettiin superyhtyeeksi jo ennen ensimmäistä esiintymistä. Nimen Royals keksi Albert Järvinen. Aivan alkuvaiheessa yhtye käytti nimeä Albert Järvinen Royals, koska Järvinen oli tuossa vaiheessa sen selkeästi tunnetuin jäsen. Järvisen omasta pyynnöstä etuliite kuitenkin tiputettiin pois ennen ensimmäistä albumia.&lt;ref name="Saarela/143-145"&gt;Saarela 2021, s. 143–145.&lt;/ref&gt;
Royals halusi harjoitella rauhassa julkista soittamista ennen siirtymistä Etelä-Suomen kriittisemmän yleisön eteen. Yhtye teki siksi ensimmäisen esiintymisensä 21. lokakuuta 1975 Nurmeksessa, mistä se jatkoi Kajaaniin, Ouluun ja Rovaniemelle. Oman materiaalin puutteessa yhtye esitti keikoillaan aluksi lainakappaleita, kuten Creamia, Jimi Hendrixia ja bluesia. Mukana oli myös esimerkiksi Rock’n’Roll Bandin suosittu kappale ”I’m Gonna Roll” sekä materiaalia Albert Järvisen soololevyltä "Ride On". Yhtyeen raha-asioita varten perustettiin kommandiittiyhtiö Badge.
Royalsin esikoisalbumi "Spring 76" äänitettiin Tukholmassa Marcus Music -studiolla vuodenvaihteessa 1975–1976, kun yhtye oli ollut toiminnassa vasta pari kuukautta ja ehtinyt tehdä vain vähän esiintymisiä. Levy-yhtiö Love Recordsilla oli entisen Hurriganes-kitaristin yhtyeen esikoisalbumiin liittyen suuria odotuksia, joten se varasi äänitysaikaa aikakaudelleen mittavat neljä viikkoa. Osa levylle päätyneistä kappaleista oli keikoilla esitettyjä covereita, kuten Creamin ”Badge” ja Marvin Gayen sävellys ”Dancing in the Street”, mutta mukana oli myös syksyn mittaan harjoiteltua omaa materiaalia, joka saavutti lopullisen muotonsa studiossa.&lt;ref name="Saarela/146-147"&gt;Saarela 2021, s. 146–147.&lt;/ref&gt; "Spring 76" ilmestyi keväällä 1976. Se nousi kesäkuussa Mitä Suomi soittaa -listan kärkeen, ja sitä myytiin noin 30 000 kappaletta, mikä riitti kultalevyyn.&lt;ref name="Saarela/151"&gt;Saarela 2021, s. 151.&lt;/ref&gt; Arvosteluissa albumia kuitenkin kritisoitiin sekavaksi. Progressiivisvaikutteisesta avauskappaleesta ”High” tuli yhtyeen merkittävin single- ja jukebox-menestys. Kaupallinen suosio takasi kesälle paljon esiintymisiä. Lyhyen keikkatauon jälkeen yhtye esiintyi syksyllä Kouvolan kaupunginorkesterin kanssa.
Suosion hiipuminen ja yhtyeen hajoaminen.
Royalsin toinen albumi "Out" äänitettiin esikoislevyn "Spring 76" tavoin neljässä viikossa Tukholman Marcus Musicissa. Albumilla oli debyyttilevyä enemmän yhtyeen itse kirjoittamia kappaleita, ja myös soitinvalikoima oli monipuolisempi. "Out" ilmestyi toukokuussa 1977, ja sitä myytiin noin 15 000 kappaletta, eli vain puolet debyyttialbumin myyntimäärästä. Levyltä julkaistu single ”Kings of Power” soi kohtuullisesti radiossa mutta ei yltänyt kappaleen ”High” veroiseksi hitiksi. Yleisön maku oli alkanut muuttua, eikä virtuoosimaista soittotaitoa pidetty enää entisessä arvossaan. Levyn tekemiseen oli liittynyt jännitteitä, ja Pave Maijasen mukaan Royalsin asiat alkoivat olla pahasti hajallaan ja "Out" oli osaltaan vaikuttamassa yhtyeen lopettamiseen. Julkaisun jälkeen yhtye oli hetken aikaa jakautunut, ja Järvinen ja Kätkä pohtivat Maijasen erottamista, koska tämä oli alkanut ajaa esiin omia kappaleitaan, mitä muut epäilivät soolouran valmisteluksi.&lt;ref name="Saarela/156-160"&gt;Saarela 2021, s. 156–160.&lt;/ref&gt; Jo esikoisalbumin jälkeen Royals oli myös ajautunut talousvaikeuksiin. Se oli hankkinut kalliin laitteiston, johon liittynyttä velkaa se joutui lyhentämään samalla, kun Suomessa alkoi lamaan johtanut taloudellinen laskukausi.&lt;ref name="Bruun/236–239"&gt;Bruun ym. 1998, s. 236–239.&lt;/ref&gt; 
Royalsiin oli sen perustamisesta saakka etsitty kosketinsoittajaa. Perustamisvuoden syksynä 1975 yhtyeen kanssa samassa kellarissa harjoitteli aiemmin Wigwamissa soittanut Jukka Gustavson. Ismo Kätkän mukaan Gustavsonia pyydettiin liittymään Royalsiin, mutta hän kieltäytyi, koska hän valmisteli musiikkia Kansallisoopperan tanssiproduktioon. Petteri Salmisen ja Anssi Tikanmäen pestit kaatuivat puolestaan silloiseen helsinkiläis- ja tamperelaismuusikkojen väliseen vastakkainasetteluun. Wigwam-pianisti Jim Pembroke harjoitteli keväällä 1977 Royalsin kanssa parin viikon ajan, mutta lopulta yhtye katsoi, että Pembroken liittyminen olisi vaatinut liikaa kompromisseja ja vienyt Royalsia väärään suuntaan. Lopulta saman vuoden kesällä yhtyeeseen tuli kosketinsoittajaksi Mikko Rintanen. Sähköurkujen ja syntetisaattorin lisäksi hän soitti joskus myös rytmikitaraa.&lt;ref name="Saarela/171-173"&gt;Saarela 2021, s. 171–173.&lt;/ref&gt;
Kesän 1977 jälkeen alkoi yhä enemmän nousta esiin punk rock ja sitä edustavat uudet yhtyeet, ja musiikillisesti kunnianhimoinen ja englanniksi laulava Royals oli kaukana niiden edustamista ihanteista. Ilmapiirin muutos näkyi aluksi ennen kaikkea musiikkilehdistön nuivassa suhtautumisessa vanhoihin yhtyeisiin. Uuden trendin myötä Royalsin suosio jatkoi tasaista laskuaan. Yhtye oli alkanut tehdä keikkansa pääasiassa pääsylipputulojen mukaan määräytyvällä prosenttisopimuksella, joten yleisön vähentyessä esiintymiset alkoivat muuttua taloudellisesti tappiollisiksi. Rintasen mukaan lisäksi Järvisen ja Maijasen välit olivat alkaneet kiristyä Järvisen päihteidenkäytön vuoksi. 
Royals teki viimeiset esiintymisensä toukokuussa 1978, jolloin äänitettiin myös livealbumi "Royals Live". Hajoamisen jälkeen Albert Järvinen liittyi Dave Lindholmin Pen Lee -yhtyeeseen ja Pave Maijanen jatkoi musiikin tekemistä Mistakes-yhtyeessä.
Lyhyt paluu.
Royals teki yhden esiintymisen mittaisen paluun lokakuussa 2010 Helsingin Tavastia-klubilla tilaisuudessa, jossa juhlittiin Albert Järvisen elämäkertateoksen julkaisua. Vuonna 1991 kuolleen Järvisen sijaan kitaraa soitti Mikko Rintanen. Ismo Kätkä oli jo ehtinyt lopettaa rumpujen soiton edellisvuonna terveyssyistä, mutta hän palautti itsensä soittokuntoon tilaisuutta varten.
Musiikki ja esiintyminen.
Musiikkilehdissä Royalsin ja Hurriganesin välille yritettiin luoda kilpailuasetelmaa, vaikka yhtyeiden tyylisuuntaus oli toisistaan hyvin poikkeava, sillä Royalsin musiikki perustui suoraviivaisen rock and rollin sijaan Cream-tyyliseen kitarointiin. Creamin lisäksi yhtyeen tärkeitä esikuvia olivat Hot Tuna sekä Todd Rundgren, jolta saatuja vaikutteita kuuluu esimerkiksi kappaleissa ”Kings of Power” ja ”More Is What You’ll Give/Get”. Kosketinsoittaja Mikko Rintasen liityttyä mukaan Royals tavoitteli Rundgrenin Utopia-yhtyeen albumin "Another Live" kaltaista äänimaailmaa, mikä ei ollut mahdollista triona.
Teoksessa "Jee jee jee – Suomalaisen rockin historia" (1998) Royalsia kuvataan eräänlaiseksi myöhäiseksi ja soittotaitoisemmaksi versioksi 1960- ja 70-lukujen vaihteen yhtyeistä, jotka yhdistelivät bluesia, soulia, Creamia ja heviä. Pave Maijasen mukaan Royalsin musiikin lähtökohtana oli ”60-luvun svengi”. Albert Järvisen mukaan yhtye pyrki kaikessa täydellisyyteen. Laulamisesta vastasi lähes yksinomaan Maijanen, mutta toisinaan Ippe Kätkä lauloi toista ääntä.
Esiintymisissään Royals panosti näyttävyyteen ja satsasi kalustoon ja valoihin. Se hankki heti uransa alussa 100 000 markan arvoisen PA-järjestelmän, 70 eri väriä luovan valolaitteiston sekä savu- ja saippuakuplakoneet. Pave Maijanen totesi myöhemmin, että Royalsin alkuvaihetta leimasi pinnallinen koreilu, jossa yhtye kerskaili isolla kalustolla ja lujalla äänenvoimakkuudella. Maijasen mielestä yhtyeestä puuttui sielu, joka alkoi syntyä vasta toisen albumin "Out" aikoihin ja viimeistään Mikko Rintasen liityttyä mukaan.