tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ivar Enhörning

Ivar August Ferdinand Enhörning (20. syyskuuta 1887 Norrköping – 6. kesäkuuta 1988 Santa Barbara, Kalifornia) oli ruotsalainen upseeri, joka osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan. Hän toimi Pietarsaaren tykistökoulun patteriston komentajana, ja osallistui Satakunnan sekä Hämeen rintamien taisteluihin.
Elämä.
Svean tykistörykmentissä palvellut Enhörning oli jo tammikuussa 1918 Satakunnan suojeluskuntalaisten mukana, ja helmikuussa hän siirtyi Pietarsaaren tykistökouluun kreivi Adolf Hamiltonin kanssa. Enhörning toimi Tykistökoulun 1 patteriston päällikkönä, ja osallistui muun muassa Mannanmäen, Kyröskosken ja Tampereen taisteluihin. Maaliskuun lopussa hänelle myönnettiin ansioistaan 4. lk:n Vapaudenristi. Huhtikuussa Hamilton nimitettiin Tykistökoulun johtajaksi, ja samalla Enhörningistä, Lauri Malmbergistä ja Oscar Palmesta tehtiin prikaatinkomentajia. Sodan jälkeen Enhörning sai eron sotaministeriön palveluksesta everstiluutnantiksi ylennettynä elokuussa 1919.
Kesäkuussa 1921 Enhörning lähti ruotsalaisen tutkimusretkikunnan mukana Kiinaan, ja muutti myöhemmin 1920-luvulla Yhdysvaltoihin. Vuonna 1929 hän oli Walter Byronin sijaisnäyttelijänä ratsastuskohtauksissa Victor Flemingin ohjaamassa elokuvassa "Herääminen", jossa esiintyi myös suomalainen upseeri Carl von Haartman. 1930-luvulla Enhörning oli teknisenä asiantuntijana elokuvissa "Kuningatar Kristiina" (1933) ja "Zendan vanki" (1938).
Perhe.
Enhörning ensimmäinen puoliso oli kuvanveistäjä Susanne Sommelius (1890–1953), jonka kanssa hän oli naimisissa 1911–1918. 
Heidän lapsiaan olivat taidemaalari Tison Enhörning (1911–1960) ja kirjailija Marianne Zetterström (1912–2011).
Philip Leder

Philip Leder (19. marraskuuta 1934 Washington (DC) – 2. helmikuuta 2020 Chestnut Hill, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen biologi, joka teki pitkän uran geenitutkimuksen parissa 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla. Hän tuotti enimmäisenä syöpätutkimusta varten hiiren, jonka perimää oli muunneltu siirtämällä siihen syöpää aiheuttavia geenejä. 
Leder kehitti vuonna 1964 tulevan nobelisti Marshall Nirenbergin kanssa menetelmän, jolla oli tärkeä osa geneettisen koodin eli sen selvittämisessä, mitkä kolmen emäsparin jonot eli "kodonit" DNA- tai RNA-molekyylissä vastaavat proteiinisynteesissä mitäkin aminohappoa.
Leder sai Yhdysvaltojen tiedeakatemian kansallisen tiedepalkinnon vuonna 1989.
Gossau (Zürich)

Gossau on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Kunnassa on runsaat 10 000 asukasta.
Maantiede.
Gossau sijaitsee Zürichinjärven koillispuolella kumpuilevassa Mittellandissa parikymmentä kilometriä Zürichistä kaakkoon. Wetzikon on Gossaun naapurikaupunki.
Millî İstihbarat Teşkilatı

Kansallinen tiedustelujärjestö (turk. "Millî İstihbarat Teşkilatı") (MİT) on Turkin valtion tiedustelupalvelu. Tiedustelupalvelun päällikkö on İbrahim Kalın.
Historia.
Tiedustelupalvelun tarve juontaa ottomaaniajan lopulle, ja vuonna 1913 perustettiin Erikoispalvelu Teskilat-i Mahsusa, joka toimi ensimmäisen maailmansodan aikana sekä sotilaallisissa että puolisotilaallisissa tehtävissä. Organisaatio lakkautettiin 1918. Eri vaiheiden jälkeen Mustafa Kemal Atatürk määräsi perustettavaksi nykyaikaisen tiedusteluorganisaation nimellä Kansallisen turvallisuuspalvelun direktoraatti (MEH/MAH), joka syntyi 1926 ja aloitti virallisesti toimintansa tammikuussa 1927. Sen johtoon tuli Sükrü Ali Ogel. MAH toimi eri muodoissa vuoteen 1965, jolloin se nimettiin Valtion turvallisuuspalveluksi (Millî İstihbarat Teşkilatı, MİT), ja se määrättiin pääministerin alaiseksi, kun MAH oli ollut sisäministeriön alainen.
Heikki Kuusniemi

Heikki Miikael Kuusniemi (24. helmikuuta 1869 Teisko – 21. helmikuuta 1946 Tampere) oli suomalainen kanttoriurkuri, laulaja ja kuoronjohtaja. 
Heikki Kuusniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Juuse Kuusniemi ja Maria Taulaniemi ja puoliso vuodesta 1919 Fanny Johanna Jokinen. Kuusniemi kävi Viipurin lukkarikoulun 1901 ja valmistui Helsingin musiikkiopistosta 1904. Hän opiskeli myös Sternin konservatoriossa Berliinissä 1904. Hoidettuaan virkaatekevänä kanttoriurkurin tehtäviä Teiskossa ja Kuopiossa hänestä tuli Tampereen tuomiokirkon lukkari 1907. Samana vuonna hän ryhtyi myös Tampereen Jäämien sekakuoron johtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1933 asti, sekä Tampereen tuomiokirkon kuoron johtajaksi, vuoteen 1946 asti. Director cantus -arvonimi myönnettiin Kuusniemelle vuonna 1922.&lt;ref name="kko20"/ Kuusniemi tunnettiin myös laulajana, laulujen säveltäjänä ja laulunopettajana. Hän sävelsi yksinlauluja ja teki kuorosovituksia. Kuusniemi oli myös Tampereen kaupungin musiikkilautakunnan jäsenenä.
Tekniset tieteet

Tekniset tieteet eli insinööritieteet tarkoittavat tieteitä, joiden tarkoituksena on soveltaa luonnontieteellistä perustutkimusta uusien laitteiden luomiseen. Teknisiä tieteitä voi opiskella teknillisissä yliopistoissa.
Osa-alueet.
Tekniset tieteet jakautuvat useisiin osa-alueisiin kuten kemiantekniikkaan, sähkötekniikkaan, konetekniikkaan ja yhdyskuntatekniikkaan.
Kemiantekniikka.
Kemiantekniikassa keskitytään kemiallisten prosessien kehittämiseen ja tekniseen toteuttamiseen teollisessa mittakaavassa. Kemiantekniikka on insinööritaitoa, jossa sovelletaan luonnontieteitä, esimerkiksi fysiikkaa ja kemiaa, sekä matematiikkaa tekniikan kehittämiseen. Teollisesta näkökulmasta prosessitekniikka on laajempi käsite kuin kemiantekniikka, koska teollisten prosessilaitosten tuotantotekniikkaan sisältyy osia, jotka eivät ole kemiantekniikkaa.
Esimerkkinä voisi käyttää appelsiinin mehustamista. Laboratoriossa se tehtäisiin käsin puristamalla. Menetelmä ei kuitenkaan laajennu suureen mittakaavaan, koska se vaatisi kokonaisen armeijan työntekijöitä puristamaan joka appelsiinin käsin. Teollisuusmittakaavaan prosessi automatisoidaan. Esimerkiksi kone kuorii appelsiinin, jonka toinen kone murskaa ja suodattaa mehun pois.
Sähkötekniikka.
Sähkötekniikka on sähköä ja sähkömagnetismia hyödyntävä ja tutkiva tekniikan haara. Sähkötekniikka on myös teollisuudenala. Nykyään sähkötekniikka on pirstoutunut useiksi teollisuuden-, tieteen- ja tekniikanaloiksi ja on merkittävä tekijä nykyaikaisessa teollisessa yhteiskunnassa.
Konetekniikka.
Konetekniikkaan kuuluvat kaikki mekaaniseen työhön tarkoitetut koneet ja laitteet. Koneensuunnittelu on oppiaine, jossa tutkitaan konetekniikan sovelluksia.
Mekaanisuus erottaa konetekniikan esimerkiksi elektroniikasta, jossa haluttu työ on sähköistä. Myös esimerkiksi sähkötekniikka kuului Suomessa 1900-luvun alkuun asti akateemisessa opetuksessa konetekniikkaan. Mekatroniikka on 1990-luvulla syntynyt oppiaine, jossa puolestaan yhdistyvät mekaniikka ja elektroniikka.
Konetekniikkaa opetetaan useissa ammattikorkeakouluissa ja teknillisissä yliopistoissa. Kone- ja tuotantotekniikan insinöörit työllistyvät yksityiselle ja julkiselle sektorille. Työtehtäviin kuuluu muun muassa tuotekehitystä, koneensuunnittelua, tutkimusta, logistiikkaa, tuotantoa, myyntiä ja opetusta.
Jakov Borisovitš Zeldovitš

Jakov Borisovitš Zeldovitš (8. maaliskuuta 1914 – 2. joulukuuta 1987) oli neuvostoliittolainen fyysikko. Hänellä oli keskeinen osa Neuvostoliiton ydinaseiden kehittämisessä 1940-luvulla. 1950-luvulla hän siirtyi tutkimaan ydinfysiikkaa ja 1960-luvulla kosmologiaa.
Zeldovitš syntyi Minskissä ja valmistui Leningradin yliopistosta vuonna 1931. Vuosina 1939–1940 hän tutki uraanin fission ketjureaktioita. Vuodet 1941–1942 hän työskenteli Neuvostoliiton ydintutkimuslaitoksessa Kazanissa. Vuonna 1943 hänet palkittiin Stalinin palkinnolla.
1950-luvulla Zeldovitš tutki neutroneja ja ennusti myöhempiä havaintoja sähköheikosta vuorovaikutuksesta. 1960-luvulla hän keskittyi avaruusfysiikkaan ja kosmologiaan ja osallistui mustien aukkojen tutkimukseen.
Hanhilampi (Vuotto)

Hanhilampi on pieni järvi Oulun kaupungin (entisen Ylikiimingin kunnan) itäosassa Ylivuoton kylässä Vuoton kaupunginosassa. Järven korkeus on 89 metriä merenpinnasta, ja se laskee väliojan kautta Kiiminkijokeen Vuotonojaa ja edelleen Vepsänjokea pitkin. Järven lähettyville menee tie Vähä-Vuotungin pohjoispuolen Vastasmaasta, joskin järvi on soiden ympäröimä etelän puolen Vitikkosaaren kangasta lukuun ottamatta. Vitikkosaaressa on kämppä "Unhola" ja sauna "Muistola".
Ivar Alexander Kyander

Ivar Alexander (Aleksander) Kyander (22. syyskuuta 1854 Kajaani – 16. huhtikuuta 1935 Karkku) oli suomalainen tuomari, pormestari ja valtiopäivämies. 
Ivar Kyanderin vanhemmat olivat maanmittari Samuel Henrik Kyander ja Sofia Helena Kristina Cronström ja puoliso vuodesta 1896 Lovisa Adèle Malm. Kyander tuli ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872 ja suoritti tuomarintutkinnon 1876 ja yleisen oikeustutkinnon 1877, varatuomarin arvon hän sai 1879. Kihlakunnantuomarina Kyander toimi Juvalla vuodesta 1899, Eurassa vuodesta 1907 ja viimeksi Tyrväällä 1918–1926. Hän oli myös oikeusneuvosmies ja vt. pormestari Kuopiossa 1880–1882 ja pormestari Lappeenrannassa 1899. Porvarissäädyssä Kyander edusti Kajaania valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900. Vuoden 1897 valtiopäivillä hän teki anomuksen valtiollisesta äänioikeudesta naisille. Innokas vapaapalokuntalainen Kyander oli Lappeenrannan VPK:n perustaja 1879 ja toimi sen päällikkönä, samoin kuin oli Kuopion VPK:n päällikkö 1881–1893.
Vuonna 1895 Kyander kutsuttiin jäseneksi komiteaan, jonka tehtävänä oli laatia ehdotus palosammutuslaitoksen järjestämiseksi Suomen kaupungeissa. Vuonna 1929 Lappeenrannassa pidetyssä palokuntaliiton 50-vuotiskokouksessa hän sai liiton kultaisen ansiomerkin. Kyander oli myös jäsenenä senaatin 1897 asettamassa rautatiesuunnitelmakomiteassa. Kyander sai Suomen Valkoisen Ruusun I.luokan merkin vuonna 1922. Eläkkeelle jäätyään Kyander asui huvilatilallaan Karkussa harrastaen puutarhanhoitoa. Hän oli 1920-luvulla mukana suojeluskuntatoiminnassa ja harrasti sukututkimusta perehtyen oman sukunsa vaiheisiin.
Magnús Scheving

Magnús Örn Eyjólfsson Scheving (s. 10. marraskuuta 1964 Borgarnes, Islanti) on islantilainen näyttelijä. Hän on näytllyt muun muassa roolin Sportacusina lastensarjassa "Lazy Town".
Pernajan seurakunta

Pernajan seurakunta () oli kaksikielinen seurakunta, joka kuului Porvoon hiippakuntaan. Seurakuntaan kuului 2 862 Loviisan Pernajassa asuvaa kirkon jäsentä, joista enemmistö (60,6 prosenttia) oli ruotsinkielisiä (elokuu 2018).
Seurakunnan juuret ulottuivat ainakin 1200-luvulle. Sen pääkirkko oli keskiaikainen, arkkienkieli Mikaelille pyhitetty Pernajan kirkko.
Vuoden 2019 alussa seurakunta lakkautettiin. Sen suomenkieliset jäsenet liitettiin uuteen Agricolan suomalaiseen seurakuntaan ja ruotsinkieliset vastaavasti Agricola svenska församlingiin. 
Pernajan seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli Robert Lemberg.
Volsinii

Volsinii, etruskiksi Velzna, oli yksi suurimmista ja rikkaimmista etruskien kaupunkivaltioista. Volsiniin alkuperäinen sijaintipaikka oli nykyisen Orvieton kaupungin kohdalla. Volsinii kuului etruskien 12 kaupungin liittoon, ja liiton keskus "Fanum Voltumnae" sijaitsi sen alueella. Liittolaiskaupunkien edustajat kokoontuivat Fanum Voltumnaella vuosittain. Kaupungin itäpuolella oli Belvederen temppelialue ja ympäristössä kaksi hautausmaata, Cannicella ja Crocifisso del Tufo, jotka olivat käytössä 500–400-luvuilla eaa.
Volsinii nousi kapinaan Roomaa vastaan ja kaupunki valloitettiin vuonna 264 eaa. Roomalaiset saivat sotasaaliina muun muassa 2 000 veistosta. Volsiniin asukkaat siirrettiin uuteen paikkaan nykyisen Bolsenan luo.
Bolsenan arkeologiset kaivaukset ovat paljastaneet valtavan kaksoismuurin, joka ympäröi pienille mäille rakennettua kaupunkia. Ympärysmuurin sisällä oli lisäksi sivusuuntaisia muureja, joiden avulla puolustajat saattoivat sulkea osia kaupungista ja vetäytyä sisempiin puolustusasemiin. Kaupungin akropolis sijaitsi korkeimmalla mäellä. Suurin osa asutuksesta taas oli levittäytynyt ympäröivälle Mercatellon tasangolle.
Yusuf Jurj Kassab al-Hardini

Pyhä Yusuf Jurj Kassab al-Hardini O.L.M. (myös Nimatullah al-Hardini tai Nimatullah Youssef Kassab Al-Hardini; ; 1808 Hardine, Batrun, Ash Shamal, Libanon – 14. joulukuuta 1858 Kfifan, Batrun, Ash Shamal, Libanon) oli roomalaiskatolinen maroniitteihin kuulunut libanonilainen munkki, pappi ja pyhimys. Nuorena Yusuf suoritti alkeelliset opintonsa pyhän Anthony Houbilaisen luostarikoulussa vuodesta 1816 vuoteen 1822, jonka jälkeen hän omistautui maataloustyöhön vanhempiensa kanssa. Hän liittyi libanonilaisiin maroniitteihin 1828, meni myöhemmin pyhien Cyprianin ja Justiinan luostariin Kfifaan opiskelemaan filosofiaa ja teologiaa sekä vihittiin papiksi 1833 ja hänestä tuli myös professori. 1858 Yusuf sairastui vakavasti keuhkokuumeeseen ja kuoli 14. joulukuuta samana vuonna Kfifanin luostarissa. Hän eli yhteensä viiden eri paavin hallintokauden aikana: Pius VII (1800-1823), Leo XII (1823-1829), [[Pius VIII|Pius VIII (1829-1830), [[Gregorius XVI]] (1831-1846), [[Pius IX]] (1846-1878). Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 7. syyskuuta 1989, autuaaksi 10. toukokuuta 1998 ja kanonisoi hänet 16. maaliskuuta 2004. Hän on [[Libanon|Libanonin]] [[Beirut|Beirutin]] suojeluspyhimys ja hänen muistopäiväänsä vietetään 14. joulukuuta.
Lähteet.
[[Luokka:Kristityt munkit]]
[[Luokka:Libanonilaiset papit]]
[[Luokka:Libanonilaiset pyhimykset]]
[[Luokka:Maroniittikirkko]]
[[Luokka:Vuonna 1808 syntyneet]]
[[Luokka:Vuonna 1858 kuolleet]]
Miriam Bäckström

Miriam Bäckström (s. 1967 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen valokuvataiteilija, joka on uransa aikana kokeillut monilla erilaisilla taidemuodoilla. Hän on yhdistänyt käsitteellisiä valokuviinsa muun muassa improvisaatiota ja teatteria. Hän on myös kokeillut seinävaatteilla.
Elämä ja ura.
Bäckström syntyi Tukholmassa 1967. Hän opiskeli vuosina 1988–1989 taidehistoriaa Tukholman yliopistossa ja vuosina 1994–1998 valokuvausta taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa. Bäckström on työskennellyt valokuvataiteen parissa 1990-luvun puolivälistä saakka.
Bäckströmin varhaisimmat työt olivat käsitteellisiä valokuvia erilaisten rakennusten, kuten asuntojen, museoiden, gallerioiden ja tavaratalojen, sisätiloista, joista ihmiset olivat aavemaisesti poissa.
Bäckström on tehnyt myös monimuotoisempia kokeellisia töitä. Hän käyttää hyväkseen erilaisia visualisoinnin, tarinankerronnan, näyttämötekniikan ja näyttelyn kokoamisen käytäntöjä. Hän on myös tehnyt erilaisia yhteistöitä, joissa on ollut mukana improvisoivia ja teatraalisia aineiksia. Tällaisiin töihin lukeutuu elokuvia, eläviä esityksiä ja julkaistuja tekstejä.
Bäckström on 2000-luvulla siirtynyt kokeilmaan myös seinävaatteilla, jotka on kudottu tietokoneohjatuilla kangaspuilla.
Petri Ala-Maunus

Petri Mikael Ala-Maunus (s. 1970 Kuortane) on suomalainen taidemaalari, joka on keskittynyt yksityiskohtaisiin maisemamaalauksiin. Hän teki ensin erityisesti sokerisia auringonlaskuja, mutta hän siirtyi 2010-luvulla tarkkoihin ja jylhiin maisemiin, joissa ei ole näkyvissä ihmisen vaikutusta.
Elämä ja ura.
Petri Ala-Maunus syntyi Kuortaneella vuonna 1970. Hän opiskeli 1990–1993 Kankaanpään taidekoulussa. Hän keskittyi maisemamaalaukseen, sillä se oli häntä vähiten kiinnostanut maalaustaiteen tyyppi. Ala-Maunus alkoi tehdä omantyylisiä maisemiaan, ja 1990-luvun aikana hän nousi esille taitavista ja sokerisista auringonlaskuista. Niitä hän maalasi eri kokoisille kankaille sekä useille muille materiaaleille pizzalaatikoista vaahteran lehtiin.
Ala-Maunus jatkoi opintojaan Kuvataideakatemiassa ja valmistui vuonna 2011 maisteriksi. Ala-Maunus siirtyi 2010-luvulla maalaamaan jylhiä maisemia, joissa ei ole jälkeäkään ihmisestä. Tarkasti tehdyt teokset ovat 1800-luvulla Düsseldorfin taideakatemiassa syntyneen romanttisen maisemataiteen perintöä. Ala-Maunus on itse korostanut teosten yhteyttä Hudsonjoen koulukuntaan. Ala-Maunuksen teos "Vaara-Suomi" pääsi vuonna 2017 Ateneumin taidemuseoon Eero Järnefeltin "Kasken" paikalle, kun tämä oli vuonna 2017 Suomen-kiertueella. "Vaara-Suomeen" Ala-Maunus siirsi Järnefeltin maiseman vuoteen 2893.
Melker

Melker on miehen etunimi, ruotsalainen muoto latinalaisesta nimestä "Melchior", joka mahdollisesti johtuu heprean kielen kuningasta tarkoittavasta sanasta "melekh" (מֶלֶכְ) ja valoa tarkoittavasta sanasta "or" (אוֹר). Keskiaikaisen perimätiedon mukaan Melchior oli Persian kuningas ja yksi Jeesus-lapselle lahjoja tuoneesta Itämaan tietäjistä.
Suomessa nimi Melker on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 160 henkilölle. Melkerin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 20. lokakuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2020. Sama päivä oli jo ennestään Kasperin nimipäivä, mikä nimi sekin viittaa Itämaan tietäjiin.
Tomás de Berlanga

Tomás de Berlanga (1486 Berlanga de Duero, Espanja – 8. elokuuta 1551 Berlanga de Duero, Espanja) oli espanjalainen kirkonmies, joka toimi Panamán arkkihiippakunnan piispana 1534–1537. Hän löysi vuonna 1535 Galápagossaaret ajauduttuaan niille vahingossa.
Elämä.
Nousu piispaksi.
Tomás de Berlanga syntyi Berlanga de Duerossa vuonna 1486. Hänet vihittiin maaliskuussa 1508 dominikaanipapiksi San Estebanin luostarissa. Hänet valittiin samalla Hispaniolan saarelle dominikaaniluostarin prioriksi.
Tomás de Berlanga valittiin helmikuussa 1534 Panamán piispaksi, ja hän aloitti tehtävässä heinäkuussa. Hänen johdettavanaan oli laaja arkkihiippakunta. Francisco Pizarro oli vain muutamaa vuotta aikaisemmin löytänyt Perun.
Galápagossaarten löytäminen.
Kuningas Kaarle I määräsi vuonna 1534 Tomás de Berlangan lähtemään Peruun tutkimaan alueen maantieteellisistä ja kansatieteellisistä erityispiirteistä. Samalla hänen tarkoituksenaan oli sovittaa Pizarron ja Diego de Almagron välistä kiistaa aluejaoista. Tomás de Berlanga lähti 23. helmikuuta 1535 Panamasta, mutta voimakas merivirta kuljetti hänet perun sijaan Galápagossaarille.
Vaikka Galápagossaarilla oli saattanut vierailla inkoja, Tomás de Berlanga oli todistetusti ensimmäinen saarilla käynyt ihminen. Hän saapui sinne 10. maaliskuuta 1535. Hänen johtamansa retkikunta kävi maissa etsimässä vettä. Tomás de Berlanga piti saaria rumana ja autiona paikkana, mutta hän reportoi silti monien eläinten populaatioista.
Paluu Espanjaan.
Tomás de Berlanga erosi vuonna 1537 Panamán piispan virasta. Hän palasi sen jälkeen Espanjaan ja kuoli kotikaupungissaan vuonna 1551.
Sulo Albin Tervo

Sulo Albin Tervo (8. helmikuuta 1920 Lipinlahti, Nurmes – 26. lokakuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen rakennusalan yrittäjä ja Rakennustoimisto S. A. Tervo Oy:n perustaja. Hänen yrityksensä oli merkittävä rakentaja Pohjois-Karjalassa, mutta myös Helsingissä sekä Svetogorskin ja Kostamuksen vientiurakoissa Neuvostoliitossa. Hän on Pohjois-Karjalan ainoa vuorineuvoksen arvonimen saanut henkilö. 1980-luvun taitteessa hän sai ehdollisen vankeustuomion vuosia jatkuneista veropetoksista jutussa, jossa tuomittiin 29 muutakin Tervon rakennushankkeisiin liittynyttä yritysjohtajaa.
Elämä ja ura.
Sulo Albin Tervo syntyi Nurmeksen Lipinlahden kylässä metsätyömiehen pojaksi. Hän itsekin aloitti uransa metsätöissä, mutta kävi sotien jälkeen Kuopion Teknillisen koulun ja valmistui rakennusmestariksi. Muiden rakennusyhtiöiden palveluksessa ammattiuransa aloitettuaan hän perusti oman yrityksen vuonna 1953. Rakennustoimisto S. A. Tervo Oy keskittyi aluksi asuntorakentamiseen Pohjois-Karjalassa, mutta 1950-luvun lopun matalasuhdanteessa laajensi muutamaksi vuodeksi toimintaansa Helsinkiin, kunnes palasi kotimaakuntansa elpyneille markkinoille.
Tervon liiketoiminta laajeni 1960-luvun alussa rakennuskonevuokraukseen ja teräsrakenteiden tekoon Uimaharjuun perustetussa Karjalan Rautarakenne Oy:ssä. Vuonna 1968 Tervo perusti Käpykankaan betonielementtitehtaan, joka myi tuotantoaan myös ulkopuolisille tilaajille. Elementtejä toimitettiin 1970-luvulla valtavia määriä Finn-Stroin Kostamus-työmaalle Neuvostoliittoon. 1970-luvulla Tervon rakennustoiminta laajeni kotimaakunnan ulkopuolelle ja yrityksestä kasvoi yksi Suomen suurimmista rakennusliikkeistä.
Vuonna 1984 Tervo myi yrityksensä Polar-rakennusyhtiöille, jossa se toimi nimellä Polar-Tervo vuoteen 1994, kunnes yrityssaneerauksen yhteydessä fuusioitiin emoyhtiöön.
Tervo tunnettiin värikkäänä ja kansanomaisena johtajana, joka ajeli Ladalla. Kotiseutunsa päättäjiin suivaantuneena hän muutti vuonna 1992 kerrostaloon Kauniaisiin.
Vuonna 2016 julkaistiin Sulo Albin Tervon elämäkerta "Kansanmies ja patruuna, S. A. Tervo – rakentajan elämäntyö", jonka on kirjoittanut Jukka Partanen.
Nimikkorahasto ja -säätiö.
Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Karjalan rahaston alaisuudessa toimii vuonna 1973 perustettu S. A. Tervon nimikkorahasto. Se tukee pohjoiskarjalaisia teknisten alojen, erityisesti rakennusalan ja kaupallisen alan opiskelijoita, Pohjois-Karjalan talouselämän tutkimusta ja koulutusta sekä Pohjois-Karjalan elinkeinoelämän kehittämistä. Tervon vuonna 1985 perustama S. A. Tervo -Säätiö tukee syöpä-, sydän- ja verisuonitautien tutkimusta sekä sotaveteraanien ja vanhusten kuntoutus- ja huoltotoimintaa.
Langnau im Emmental

Langnau im Emmental on kunta Sveitsissä Bernin kantonissa. Kunnassa on vajaat 10 000 asukasta.
Maantiede.
Langnau im Emmental sijaitsee Ilfisjoen laaksossa ja siihen laskevien purojen rinteillä, Emmejoen itäpuolella, Emmentalin laaksossa, Bernistä kolmisen kymmentä kilometriä itään.
Liikenne.
SBB:n rautatie Bernistä ja Konolfingenistä Luzerniin kulkee Langnaun kautta. Kylästä on myös BLS:n rautatieyhteys Burgdorfiin.
Urheilu.
Langnau on jääkiekkojoukkue SCL Tigersin kotipaikka.
Kari Kuusiniemi (tuomari)

Kari Juhani Kuusiniemi (s. 11. kesäkuuta 1960 Helsinki) on suomalainen tuomari ja oikeustieteilijä, joka on toiminut korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuodesta 2018 alkaen.
Ura.
Tutkijana.
Kuusiniemi valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1982, oikeustieteen lisensiaatiksi 1985 ja oikeustieteen tohtoriksi 1992.
Kuusiniemi suuntautui tutkijan uralle, ja toimi muun muassa Suomen Akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1985–1991, Teknillisessä korkeakoulussa ympäristöoikeuden lehtorina 1991–1995 ja samalla talousoikeuden määräaikaisena professorina 1993–1995 sekä Turun yliopiston ympäristöoikeuden professorina 1996–2002. Lisäksi hän toimi vierailevana professorina Louisvillen yliopistossa vuonna 1997. Kuusiniemestä tuli Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden dosentti vuonna 1993, Aalto-yliopiston talousoikeuden dosentti 1993, Itä-Suomen yliopiston dosentti 2000, Turun yliopiston dosentti 2003 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen 2014. Vuonna 2021 hän sai Turun yliopiston kunniatohtorin arvon. Kuusiniemi on julkaissut 20 kirjaa ja toistasataa artikkelia ympäristö- ja hallinto-oikeuden alalta. Hän on toiminut myös asiantuntijana useissa ympäristöalan lainsäädäntöhankkeissa.
Korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Kuusiniemi nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräiseksi hallintoneuvokseksi vuonna 1999. Kuusiniemen mukaan nimityksen taustalla oli EU:n Natura 2000 -verkostoon liittyvien lukuisten valistusten luoma tarve ympäristöoikeudelliselle osaamiselle. Hänet nimitettiin määräaikaiseksi hallintoneuvokseksi vuodesta 2002 alkaen ja vakinaiseksi hallintoneuvokseksi vuodesta 2003 alkaen (vuodesta 2017 nimikkeenä oikeusneuvos). Vuonna 2018 hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi 1. syyskuuta alkaen.
KHO:n presidenttinä Kuusiniemi on kommentoinut julkisuudessa oikeuslaitosta koskevia aiheita. Joulukuussa 2023 hän otti kantaa apulaisoikeuskanslerin Mikko Puumalaisen toimintaa itärajan rajoitustoimenpiteiden käsittelyssä koskevaan keskusteluun, jota hän piti huolestuttavana oikeusvaltion kannalta. Hän on todennut, että poliittisilla päätöksentekijöillä on pääasiallinen vastuu ilmastonmuutoksen vastaista toimista, kun taas tuomioistuimet voivat puuttua asiaan vasta viime sijassa, jos esimerkiksi ihmis- tai perusoikeuksia loukataan.
Muu toiminta.
Kuusiniemi on toiminut Suomen Ympäristöoikeustieteen Seuran johtokunnan jäsenenä ja varajäsenenä 1990-luvulta lähtien, EU Forum of Judges for the Environment (EUFJE) jäsenenä vuosina 2005–2006, Maanpuolustuskurssiyhdistyksen jäsenenä vuodesta 2011 lähtien ja puheenjohtajana vuodesta 2020 lähtien, Eurooppaoikeuden yhdistyksen hallituksen jäsenenä vuosina 2014–2022 sekä EU:n ylimpien hallintotuomioistuinten yhdistyksen presidenttinä vuodesta 2023 lähtien.
Nuoruudessaan Kuusiniemi oli kansallisen tason pöytätenniksenpelaaja, saavuttaen kaksinpelissä SM-pronssia vuonna 1982.
Kuusiniemi on palkittu Suomen Valkoisen Ruusun suurristillä vuonna 2021, World Jurist Association Medal of Honor -mitalilla vuonna 2023 ja samana vuonna Juristiliiton K. J. Ståhlberg -mitalilla.
Gerda Lind

Gerda Gustava Lind (14. kesäkuuta 1880 Asikkala – 10. tammikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja. 
Gerda Lindin vanhemmat olivat majuri Knut Anders Lind ja Ebba Fredrika Gustava Sevén. Lind opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja laulua Berliinissä 1901–1906. Hän oli oopperalaulajana Freiburgin kaupunginteatterissa 1907–1908 ja Trierin kaupunginteatterissa 1910–1913. Berliinissä hänen opettajiaan olivat Leporello Müller ja Maria Dietrich, Freiburgissa hän esiintyi ensimmäisen kerran "Das Nachtlager in Granada" -teoksen Gabrielen roolissa. Suomalaisessa oopperassa Lind esiintyi 1913–1927, joskin vieraili myös oopperassa Essenissä ja toimi laulunopettajana Helsingissä. Lindin repertuaariin kuului kaikkiaan noin 45 roolia, muun muassa osia kaikissa Mozartin oopperoissa.
Judea Pearl

Judea Pearl (s. 4. syyskuuta 1936 Tel Aviv, Palestiinan brittiläinen mandaatti) on israelilais-yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä, joka tunnetaan tekoälyn tutkimuksistaan. Hänelle myönnettiin vuonna 2011 Turing-palkinto, joka on tietojenkäsittelytieteiden korkein kunnianosoitus.
Elämä ja ura.
Pearl valmistui sähkötekniikan kandidaatiksi Haifassa Israelissa vuonna 1960 ja maisteriksi Newarkin teknillisestä collegesta New Jerseyssä Yhdysvalloissa vuonna 1961. Sen jälkeen hän suoritti fysiikan maisterin tutkinnon Rutgersin yliopistossa ja sähkötekniikan tohtorintutkinnon Brooklynin polyteknillisessä instituutissa New Yorkissa vuonna 1965. Hän työskenteli RCA Corporationissa ja Electronic Memories -yhtiössä tietokonemuistin alalla. Hänestä tuli tietojenkäsittelyopin lehtori Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa vuonna 1970. Vuonna 1976 hän sai professuurin.
Pearl on luonut verkkoteoriaa hyödyntävän Bayes-verkon, jolla kone voi tehdä uskottavia hypoteeseja epävarman tai sirpaleisen informaation pohjalta. Hän on työskennellyt myös kausaliteetin parissa sekä matemaattisen formalismin, jolla kuvataan syy–seuraussuhteita.
Pearl on tutkinut moraalin asemaa tekoälyssä, tarkemmin sanoen vaihtoehtoisten toteamusten roolia (esimerkkinä ”Jos auto olisi toiminut, olisin ajanut kauppaan”). Hänen mukaansa vaihtoehtoiset toteamukset ovat tieteellisen ja moraalisen käyttäytymisen rakennuspalikoita. Hänen mielestään kone, joka pystyy ymmärtämään sellaisia toteamuksia pystyisi ottamaan vastuun tekemisistään.
Judea Pearl perusti poikansa, journalisti Daniel Pearlin kuoleman jälkeen vuonna 2002 Daniel Pearl -säätiön yhdessä sukunsa ja Daniel Pearlin ystävien kanssa.
Vladimir Vernadski

Volodymyr Ivanovytš Vernadskyi () eli Vladimir Vernadski (1863–1945) oli poikkitieteellinen ukrainalais-venäläinen geologi, geokemisti ja biogeokemisti. Hän perusti Neuvostoliiton tiedeakatemian Biogeokemian laboratorion vuonna 1928 ja johti sitä. Hän kehitteli E. Seussin (1831–1914) ajatusta biosfääristä, mikä lähestyminen on nykyisin tunnustettu, joka avasi tietä useille poikkitieteellisille tieteenaloille kuten biogeokemialle, geomikrobiologialle ja ekosysteemien tutkimukselle. Vernadski kehitteli 1920-luvulla teorioita ja puhui "noosfääristä" ja sen vaikutuksesta biosfääriin. Länsimaissa samanlaisia teorioita teki 50 vuotta myöhemmin tunnetuksi James Lovelock, joka puhui Gaiasta.
Vernadskyi suoritti maisterin tutkinnon Pietarin yliopistossa vuonna 1885 ja väitteli tohtoriksi Moskovan yliopistossa 1897. Jo ennen väitöskirjansa valmistumista hän opetti Moskovassa mineralogiaa ja kristallografiaa, ja 1898 hän sai sieltä professuurin. Hän kuvasi ensimmäisenä aluminosilikaatin kemiallisen ja kiderakenteen, mikä oli pohjana monien muiden mineraalien rakenteen selvittämiselle. Hän oli myös geokemian uranuurtajia, ja tutki eri alkuaineiden ja niiden isotooppien liikkeitä maankuoressa. Hän ymmärsi myös, että radioaktiivisesta toiminnasta vapautuva lämpö on monien geologisten prosessien energianlähde.
Tomuksi ja tuhkaksi

Tomuksi ja tuhkaksi (engl. "Dust") on Patricia Cornwellin kirjoittama rikosromaani, joka julkaistiin vuonna 2014.
Kirjan on kääntänyt suomalainen kääntäjä Karri Rimpeläinen.
Maastohiihdon Suomen Cup 2013–2014

Maastohiihdon Suomen Cupin kausi 2013–2014 oli kilpailusarjan kolmas kausi. Se alkoi Sotkamon Vuokatista 9. marraskuuta 2013 ja päättyi Kuusamon Rukalle 6. huhtikuuta 2014. Myös Vantaalla ja Jyväskylän Vaajakoskella käydyt SM-kilpailut laskettiin cup-pisteytykseen.
Kilpailut.
Vaajakosken SM-kilpailujen 30 ja 50 kilometrin henkilökohtaiset kilpailut lyhennettiin lumipulan vuoksi 20 ja 30 kilometrin mittaisiksi.
Pisteet.
Suomen Cupin kilpailut pisteyttiin identtisesti maastohiihdon maailmancupin henkilökohtaisten kilpailujen kanssa. Pisteitä jaettiin jokaisen kilpailun 30 parhaalle oheisen taulukon perusteella. Viestikilpailuissa seuroille jaettiin kaksinkertaiset pisteet.
Tulokset.
Miehet.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Naiset.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Palkintorahat.
Palkintorahoja maksettiin kaudella 2013–2014 yhteensä 56 800€. SM-kilpailuista ei jaettu osakilpailukohtaisia palkintoja. Viestikilpailujen palkinnot jaettiin seuroille. Palkinnot jaettiin oheisen taulukon perusteella.
"Taulukossa lyhenne HK tarkoittaa henkilökohtaisia kilpailuja."
Televisiointi.
Suomen Cupin kaikki kilpailut televisioitiin Ylen kanavilla.
Doramaria Purschian

Doramaria Purschian, alkuperäiseltä nimeltään Ella Margaretha Maria Dora Purschian (6. heinäkuuta 1890 Berliini – 11. heinäkuuta 1972 Berliini) oli saksalainen ekspressionistinen kuvataiteilija. Purschian opiskeli vuosina 1907–1909 piirustuksenopettajaksi. Hän pääsi myös taideakatemiaan, vaikka taideakatemia antoi naisille virallisen opiskeluluvan vasta vuonna 1919.
Opintojaan Purschian jatkoi Fritz Bürgerin ja Lovis Corinthin johdolla vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan vuosina 1914–1918 hän työskenteli sairaanhoitajana.
Toden teolla Purschianin taiteilijanura lähti käyntiin rauhan palattua. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä jo vuonna 1918 ja sen jälkeen hän työskenteli vapaana taiteilijana. Hän teki myös muotokuvia tilaustöinä. Kun Purschianin veli kuoli vuonna 1939, hän lopetti maalaamisen ja ryhtyi johtamaan perheyritystä. Saksaa hallinneet kansallissosialistit pitivät Purschiania hyvänä kuvaamaan lapsia ja hänen muotokuviaan ansiokkaina.
Toisen maailmansodan jälkeen Purschian sai yhdysvaltalaisen tunnustuspalkinnon New Yorkissa pidetyssä näyttelyssä vuonna 1969. Lisäksi hänet otettiin Rooman taideakatemian kunniajäseneksi. Vuonna 1948 Purschian joutui väkivaltaisen katuryöstön uhriksi eikä koskaan täysin toipunut saamistaan vammoista.
Lapinjärven suomalainen seurakunta

Lapinjärven suomalainen seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuului Helsingin hiippakuntaan. Seurakuntaan kuului 1 268 suomenkielistä kirkon jäsentä (08/2018) itäuusmaalaisesta Lapinjärven kunnasta; ruotsinkieliset kuuluivat Porvoon hiippakunnan alaiseen Lapinjärven ruotsalaiseen seurakuntaan. Seurakunnat kuuluivat Loviisanseudun seurakuntayhtymään. Seurakunnan viimeisenä kirkkoherrana toimi Tuire Huovinen-Westerlund. 
Seurakunnan kotikirkko oli Lapinjärven kirkko (1746). Seurakunnassa oli myös toinen kirkko nimeltään Lapinjärven pikku kirkko.
Lapinjärven suomalainen seurakunta lakkautettiin vuoden 2019 alussa ja sen jäsenet liitettiin Agricolan suomalaiseen seurakuntaan.
Tietyyliperatsiini

Tietyyliperatsiini ("Torecan") on eräs neuroleptinen lääkeaine. Sitä valmisti sveitsiläinen Sandoz-lääkeyhtymä. Lääke otettiin käyttöön arviolta 1970-luvun puolen välin vaiheilla. Sitä käytettiin myös huimauksen ja oksentelun estoon. Pahoinvoinnin estoon tarvittavia lääkkeitä on käytetty esimerkiksi kemoterapiassa eli lääkkeellisissä syöpähoidoissa sekä sädehoidoissa. Koska tämä lääke omasi, proklorperatsiinin tavoin, taipumuksen aiheuttaa erityisen herkästi sekä etenkin nuorille potilaille spastisia pakkoliikkeitä ja vastaavia sivuoireita, kuten "akuuttia dystoniaa" ja tardiivia dyskinesiaa - niin siitä suurelta osin luovuttiin.
Tietyyliperatsiinia lähellä kemiallisesti olevia muita vastaavia lääkeaineita ovat perfenatsiini (mm. "Peratsin"), proklooriperatsiini (mm. "Stemetil"), tioproperatsiini "Majeptil", butaperatsiini "Randolectil" - jota myös pahoinvoinnissa ja oksentelussa käytetty ja trifluoperatsiini sekä tiopropatsaatti "Dartalan".
Tietyyliperatsiinille tunnettiin kolme erilaista lääkkeen antotapaa: ne olivat suun kautta otettava tabletti, peräpuikko (rektaalinen) sekä injektoitava lääkeliuos. Injektio voitiin antaa ihon alle (subkutaaninen), lihakseen (intramuskulaarinen) taikka laskimosuoneen annettuna (intravenoosinen).
Lääkettä ei tavallisesti saanut antaa alle 15 vuotta nuoremmille lapsille.
Michael Lapage

Michael Clement Lapage (15. marraskuuta 1923 Shaftesbury – 20. heinäkuuta 2018) oli brittiläinen soutaja ja olympiamitalisti.
Lapage saavutti olympiahopeaa kahdeksikossa Lontoossa 1948.
Lapage kuoli 94-vuotiaana 20. heinäkuuta 2018.
Dennis Green

Dennis Allan Green (26. toukokuuta 1931 Sydney – 5. syyskuuta 2018 Sydney) oli australialainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Green voitti kajakkikaksikoiden 10 000 metrillä olympiapronssia Melbournessa 1956: hän oli parinsa Walter Brownin kanssa maan historian ensimmäinen melonnan olympiamitalisti. Green oli myös Australian ensimmäinen viisissä olympiakisoissa kilpaillut henkilö: hän osallistui Melbournen lisäksi Rooman 1960, Tokion 1964, Méxicon 1968 ja Münchenin 1972 kesäolympialaisiin. Green kuoli kotonaan Sydneyssä 87-vuotiaana 5. syyskuuta 2018.
Anton Leinonen

Anton Edvard Leinonen (20. elokuuta 1893 Tampere – 30. elokuuta 1953 Tampere) oli suomalainen työmies, joka Suomen sisällissodan aikana toimi punaisten Ikaalisten rintaman päällikkönä.
Elämä.
Tampereella syntyneen Leinosen isä oli puuseppä Manu Leinonen. Kansakoulun jälkeen hän elätti itsensä erilaisilla töillä ollen ennen sisällissotaa
linnoitustöissä Helsingissä, Pietarissa ja Tallinnassa sekä viimeiseksi Lokomon konepajalla Tampereella. Heinäkuussa 1917 hän liittyi Tampereen työväenyhdistykseen kattila- ja levytyömiesten ammattiosastoon.
Sisällissodan alettua Leinonen sai viikon pituisen sotilaskoulutuksen Kalevankankaan kasarmilla ja palveli aluksi Tampereen punakaartin esikunnan kansliassa, kunnes hänet siirrettiin K. M. Evän ehdotuksesta helmikuun lopussa Ikaalisten rintaman päälliköksi Kyröskoskelle. Nimitykseen vaikutti ilmeisesti, että hän osasi venäjää ja pystyi näin kommunikoimaan rintamalla olleiden venäläisten kanssa. Leinosen apuna esikunnassa oli kolme Venäjän armeijan sotilasta A. Sokolov, I. Palmberg ja J. Kannola. Ikaalisten rintaman murruttua Kyröskosken taistelun jälkeen punaiset perääntyivät Tampereelle, jossa Leinonen joutui valkoisten vangiksi 6. huhtikuuta.
Hän onnistui välttämään teloituksen ja karkasi Tampereen vankileiriltä 22. kesäkuuta. Leinonen palasi junalla Helsinkiin, jossa hän asui vuokralla Siltasaaressa ja työskenteli hetken aikaa kirjansitojana. Lopulta Leinonen lähti maaseudulle työnhakuun ja yritti ilmeisesti päästä Venäjälle, mutta hänet pidätettiin Virolahdella 13. elokuuta ja passitettiin takaisin Tampereelle. Lokakuussa 1918 Leinonen sai neljän vuoden kuritushuonerangaistuksen, jota hän kärsi Turun lääninvankilassa.
Vapauduttuaan Leinonen perusti puolisonsa kanssa leipomon Pispalaan, mutta se teki konkurssin 1930-luvun lamavuosina, jonka jälkeen hän työskenteli Tampereen hihnatehtaalla. Talvisodan aikana Leinonen toimi Pispalassa väestönsuojelutehtävissä. Hän kuoli Tampereella 60-vuotiaana elokuussa 1953.
Langnau am Albis

Langnau am Albis on kunta Sveitsissä Zürichin kantonissa. Kunnassa on vajaat 8 000 asukasta.
Maantiede.
Langnau am Albis sijaitsee Sihljoen laaksossa ja Albisvuoren itärinteillä, Zürichistä kymmenkunta kilometriä etelään. Kunnan naapurikaupunkeja ovat Adliswil pohjoisessa, Thalwil idässä ja Horgen etelässä.
Liikenneyhteydet.
Langnauhun on SZU:n lähijunayhteys (S4) Zürichistä.
Affoltern

Affoltern tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Sanan alkuperä.
Sana "Affoltern" juontaa juurensa vanhan yläsaksan sanaan "Apfelbaum" ().
Lisbeth Palme

Anna Lisbeth Christina Palme (o.s. Beck-Friis) (14. maaliskuuta 1931 – 18. lokakuuta 2018) oli ruotsalainen lastenpsykologi, Unicefin puheenjohtaja ja vuonna 1986 murhatun Ruotsin pääministeri Olof Palmen leski. Hän avioitui Olof Palmen kanssa vuonna 1956. Heillä on kolme poikaa, Joakim, Mårten ja Mattias. Lisbeth Palme oli palaamassa miehensä kanssa elokuvista Tukholman keskustassa 28. helmikuuta 1986, kun aseistautunut mies hyökkäsi ja ampui Olof Palmea selkään.
Janne Utriainen

Janne Simonpoika Utriainen (8. elokuuta 1970 Tampere – 10. maaliskuuta 2021) oli suomalainen Inarissa asunut kirjailija.
Utriainen asui perheineen Inarin Turvejärvellä luontaistilalla. Hän oli aiemmin työskennellyt muun muassa kalastuksessa Jäämerellä ja Inarijärvellä, ajanut rekkaa ja toiminut eräoppaana ja kokkina, johon ammattiin hänellä oli koulutus. Hänellä oli myös ammattikalastajan paperit. Hänen vaimonsa Katja Jomppanen pitää blogia, jossa hän kertoo elämästä pohjoisessa.
Sairastuttuaan ALSiin Utriainen julkaisi novellikokoelman "Pyhävaara", toinen kirja on kirjoitettuna ja kertoo perheen elämästä Turvejärvellä. Kolmas on julkaistu postuumisti..
Pekka Kosonen (sosiologi)

Pekka Sulevi Kosonen (6. lokakuuta 1950 Helsinki – 31. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen sosiologi, dosentti ja yliopistonlehtori. Häntä pidetään pohjoismaisen hyvinvointivaltiotutkimuksen pioneerina.
Kosonen kävi koulunsa Jyväskylän lyseossa sekä valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän Normaalilyseosta, opiskeli sitten sosiologiaa Helsingin yliopistossa. Kosonen valmistui lisensiaatiksi 1980 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1987, väitöskirjan nimi oli "Hyvinvointivaltion haasteet ja pohjoismaiset mallit". Hän osallistui 1980- ja 1990-luvuilla moniin kansainvälisiin projekteihin ja julkaisi artikkeleita ulkomaisissa julkaisuissa. Kosonen toimi vuodesta 2001 alkaen Helsingin yliopiston sosiologian yliopistolehtorina.
Belinda Bauer

Belinda Bauer (s. 1962) on brittiläinen rikoskirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty 25 kielelle.
Bauerin esikoisteos "Hautanummi" voitti brittiläisen Gold Dagger -palkinnon vuoden parhaasta englanninkielisestä rikosromaanista 2010. Bauerin teos "Snap" oli Booker-palkintoehdokkaana 2018. Vuonna 2020 Suomen dekkariseura myönsi Bauerille ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan suomennetusta tuotannostaan. Palkintoperusteluiden mukaan Bauer kirjoittaa omaleimaisella tyylillä ja nostaa päähenkilöiksi sellaisia hahmoja, joita ei tyypillisesti esiinny rikoskirjallisuudessa.
Bauer varttui Englannissa ja Etelä-Afrikassa ja on asunut sittemmin Walesissa. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli toimittajana ja käsikirjoittajana.
Jackie Brookner

Jackie Brookner (20. marraskuuta 1945 Providence, Rhode Island, Yhdysvallat – 15. toukokuuta 2015) oli yhdysvaltalainen ympäristötaidetta tekevä taiteilija, kirjailija ja opettaja. Hän teki yhteistyötä ympäristön kanssa työskentelevien eri alojen edustajien kanssa ympäristöhankkeissa ja niihin liittyvässä taiteessa.
Brookner suoritti BA-tutkinnon Wellesley Collegessa 1967 ja oli valmistelemassa taidehistorian väitöskirjaa Harvardin yliopistossa, kun hän päätti 1971 keskittyä kuvanveistoon. Uran alkuvaiheissa hänen materiaalinaan oli pronssi. Hän opetti vuodesta 1980 kuolemaansa asti Parsons The New School for Designissa.
Brookner asui New Yorkissa ja kiersi työskentelemässä ja opettamassa eri puolilla maailmaa.
Brookner suunnitteli 2009 Salon vanhaan jätevedenpuhdistamon altaaseen Viurilanlahdelle ympäristöteoksen "Veden taika" ("The Magic of Art"), johon kuuluu kaksi vettä puhdistavaa saarta ja lintujen pesimäsaari.
OpenClassrooms

OpenClassrooms on ranskalainen yritys, joka tarjoaa verkkosivujensa kautta yhteistyösopimuksen tehneiden yliopistojen järjestämiä avoimia verkkokursseja ilmaiseksi rekisteröityneille käyttäjilleen. 
OpenClassrooms-opiskeluohjelmisto on saatavilla myös Windowsin lisäksi Apple- ja Android-laitteille sekä esimerkiksi Amazon Kindlelle. Yli 30% käyttää sivustoa mobiililaitteella.
Yrjö Wuorentaus

Yrjö Ilmari Wuorentaus, sukunimi vuoteen 1906 "Wikman" (3. elokuuta 1885 Kestilä – 1964) oli suomalainen filosofian kandidaatti, kalastustarkastaja, päätoimittaja ja opettaja.
Wuorentauksen vanhemmat olivat maanviljelijä, rakennusmestari Johan Wikman ja Greta Liisa Molander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922. Wuorentaus oli ahkera hyönteistieteellinen keräilijä ja hän teki viitenä kesänä laajoja matkoja Pohjanmaan eri osiin; keräilijänä hän teki kahdesti matkan Siperiaan: vuonna 1915 Jenisei-joen suuosille ja vuonna 1917 Kamtsatkaan ja Amurin aiueelle. 
Wuorentaus oli Edistyspuolueen järjestösihteerinä 1920–1921, suomalaisen normaalilyseon luonnonhistorian ja maantiedon tuntiopettajana 1922–1923 ja SOK:n osuuskauppakoulun talous- ja kauppamaantiedon opettajana 1929–1938. Hän toimi Suomen kalastusyhdistyksessä konsulttina 1923–1924 sekä yhdistyksen sihteerinä 1925–1953. Hän oli Evon kalastuskoulun opettajana 1925–1928, kalastuskomitean jäsenenä 1929–1933 ja kalastuslakitoimikunnan jäsenenä 1937. Suomen kalastuslehden päätoimittajana Wuorentaus oli 1931–1953. Hän oli myös Oulun läänin kalastustarkastajana.
Wuorentaus oli Pohjois-Pohjalainen Osakunnan kuraattorina 1917–1920 ja 1922–1929 sekä Ylioppilaslehden päätoimittajana 1922.
Yrjö Wuorentaus oli naimisissa 1919–1940 Anna Fredrika Mäkelän (k. 1940) kanssa.
Aldo Novarese

Aldo Novarese (29. kesäkuuta 1920 Pontetura Monferrato – 16. syyskuuta 1995 Torino) oli italialainen kirjainmuotoilija ja Nebiolo-yhtiön taiteellinen johtaja vuosina 1952–1975. Novarese opiskeli Torinossa Scuola Arteri Stampatorissa, jossa hän perehtyi muun muassa puupiirrosten, kuparikaiverrusten ja litografian tekniikoihin. Hän opiskeli lisäksi typografiaa Scuola Tipografica Guiseppe Vigliandi Paraviassa. Vuonna 1936 Novarese sai töitä Nebiolosta. Jätettyään Nebiolon 1970-luvulla Novarese toimi freelance-suunnittelijana. Novarese opetti myös piirtämistä Torinon Scuola Vigliandi Paraviassa 1948–1958. Novarese on suunnitellut useita tunnettuja kirjaintyyppejä, kuten Eurostile, Microgramma (yhdessä Alessandro Buttin kanssa) ja Stop.
Maastohiihdon Suomen Cup 2012–2013

Maastohiihdon Suomen Cupin kausi 2012–2013 oli kilpailusarjan toinen kausi. Se alkoi Sotkamon Vuokatista 27. lokakuuta 2012 ja päättyi Kuusamon Rukalle 14. huhtikuuta 2013. Myös Jämillä ja Kontiolahdella käydyt SM-kilpailut laskettiin cup-pisteytykseen.
Pisteet.
Suomen Cupin kilpailut pisteyttiin identtisesti maastohiihdon maailmancupin henkilökohtaisten kilpailujen kanssa. Pisteitä jaettiin jokaisen kilpailun 30 parhaalle oheisen taulukon perusteella. Viestikilpailuissa seuroille jaettiin kaksinkertaiset pisteet.
Tulokset.
Miehet.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Naiset.
Henkilökohtaiset kilpailut.
Tulokset
Viestit.
Tulokset
Televisiointi.
Suomen Cupin kaikki kilpailut televisioitiin Ylen kanavilla.
Veden taika

Veden taika ("The Magic of Water") on yhdysvaltalaisen ympäristötaiteilijan Jackie Brooknerin suunnittelema ympäristötaideteos Salon vanhan jätevedenpuhdistamon altaassa Viurilanlahdessa. Se koostuu kahdesta puhdistuselementistä ja lintusaaresta. Teos valmistui 2009.
Altaan keskellä olevan bioveistoksen pituus on noin 30 metriä. Teoksen on rahoittanut Salon kaupunki yhdessä Ykkösakselin ja Maj ja Tor Nesslingin säätiön kanssa. Rakentamisen toteutti Aurinkoinen tulevaisuus ry.
Lintujen pesimäalueeksi tehty suurin saari on kooltaan 7,45 m × 28 m. Pienempien mitat ovat 11,45 m × 6 m. Kesäkuukausina saarten ylle kohoaa sumupilvi. Saarten kasvillisuus on suunniteltu erityisesti poistamaan lahden sedimentissä olevaa saastepitoista ainesta. Alue on suojeltu EU-direktiivillä.
Yhdysvaltojen rikollisuus

Yhdysvaltain liittovaltion poliisi (FBI) kerää vuosittain tilaston Yhdysvaltojen rikollisuudesta. Vuoden 2017 lukuihin osallistui 16207 eri lakia valvovaa yksikköä. Näitä yksiköitä on kokonaisuudessaan 18855 kpl.
Maanlaajuisesti lainvalvojat tekivät 10,55 miljoonaa pidätystä vuonna 2017. Näistä 0,52 miljoonaa koski väkivaltarikoksia ja 1,25 miljoonaa pidätystä omaisuusrikoksia. Suurin osa pidätyksistä koski huumerikoksia (arviolta 1,63 miljoonaa pidätystä), moottoriajoneuvon ajamista päihteiden alaisena (arvio 990 678 pidätystä) ja varkauksia (950 357 pidätystä). 
Väkivaltainen rikollisuus.
Väkivaltarikoksia ovat murhat, tapot, raiskaukset, ryöstöt ja aseelliset hyökkäykset. Vuonna 2017 Yhdysvalloissa tehtiin 1,28 miljoonaa väkivaltarikosta (1,42 miljoonaa vuonna 2007). Tappojen lukumäärä asukaslukuun nähden on keskimääräisesti laskenut, vaikka kokonaismäärä on pysynyt samana viimeisen kymmenen vuoden.
Omaisuusrikokset.
Omaisuuteen kohdistuva rikollisuus on laskussa Yhdysvalloissa. 
Tekoväline ja tekijä.
FBI on tehnyt myös yli 382 000 tapauksen käsittävän tapauskohtaisen tilaston, josta saa tarkempaa tietoa rikosten tekijöistä, uhreista sekä välineistä. Tässä tilastossa miesten osuus oli 300 000 eli lähes 80 %. Muita demografisia tilastotietoja ovat rotu, etnisyys ja ikä.
FBI:n tapauskohtaisesta tilastosta selviää myös, että asetta käytettiin 54 %:ssa kaikista tapauksista. Tässä lista tekovälineistä/-tavoista (yksityiskohtainen tilasto):
Exocet (kirjaintyyppi)

Exocet on Jonathan Barnbrookin suunnittelema kirjaintyyppi. Se suunniteltiin alun perin "Illustration Now" -vuosijulkaisua varten, ja Emigre julkaisi fontin vuonna 1991.
Exocet perustuu primitiivisille antiikin Rooman ja varsinkin antiikin Kreikan kiveen hakatuille kirjaimille. Esimerkiksi Q perustuu varhaisen kreikkalaisen kirjaimiston vanhaan koppa-kirjaimeen ja O muistuttaa thetan varhaismuotoa. Sunnitteluvaiheessa Barnbrookia askarrutti, miten kirjainten päätteet olivat alun perin syntyneet. Hän kokeili sekä kirjainten piirtämistä siveltimellä että niiden hakkaamista kiveen. Kirjaintyyppi on saanut nimensä ranskalaisvalmisteiselta Exocet-meritaisteluohjukselta.
Lauri Loimaranta

Aimo Lauri Vilho Loimaranta, vuoteen 1906 Lindstedt (13. maaliskuuta 1879 Oulu – 21. maaliskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kemisti, opettaja, koulunjohtaja ja yritysjohtaja.
Loimarannan vanhemmat olivat rovasti Wilhelm Lindstedt ja Hilma Nyholm. Piispa Yrjö Loimaranta, opettaja ja järjestötyöntekijä Siiri Loimaranta sekä opettaja, rovasti Sakari Loimaranta olivat hänen sisaruksiaan. Lauri Loimarannan puoliso vuodesta 1907 oli Aili Augusta Heikinheimo, kirkkoherra Karl Abiel Heikelin tytär. Loimaranta tuli ylioppilaaksi 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903. Hän oli Helsingin yliopiston kemiallisen laboratorion assistentti 1902–1906 ja opiskeli fysiikkaa ja kemiaa Breslaussa 1906–1909. Loimaranta toimi opettajana Helsingissä 1903–1907 ja kauppakoulun johtajana Sortavalassa 1908–1913 ja Raahessa 1913–1915. Oltuaan SOK:n palveluksessa 1915–1918 Loimaranta tuli Suomen Raakasokeri Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1918. Helsingin Teollisuus Oy:n johtaja hänestä tuli vuonna 1933.
Affoltern am Albis

Affoltern am Albis on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12 000 asukasta. Kaupunki on Affolternin hallintoalueen keskus ja seudun keskuspaikka.
Maantiede.
Affoltern am Albis sijaitsee Jonenjoen laaksossa ja Albisvuoren länsirinteillä, runsaat kymmenen kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenneyhteydet.
Affolternissa on liittymä moottoritielle A4. SBB:n rautatie Zürichistä Zugiin kulkee Affolternin kautta. Affoltern am Albis kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich), ja SBB:n S5- ja S14-junat kulkevat kaupungin kautta.
Svenska Tysklandsvänner i Finland

Svenska Tysklandsvänner i Finland oli jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 Suomessa toiminut ruotsinkielinen saksalaismielinen järjestö. Järjestön jäsenmäärä oli vuonna 1943 noin 2 000. Vuonna 1942 perustettiin lisäksi Vaasassa "Svenska Tysklandsvänner i Vasa"-yhdistys jolla oli jäseniä noin 150. 
Loppuvuodesta 1941 perustetun yhdistyksen taustavoimina olivat Samfundet Folkgemenskap-ryhmän johtohenkilöt jotka olivat julkaisseet syksyllä 1941 yli sadan henkilön allekirjoittaman Saksaa kannattaneen ohjelmajulistuksensa Hufvudstadsbladet-lehdessä.
Järjestö lakkautettiin syksyllä 1944 välirauhansopimuksen perusteella.