tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sweet 75

Sweet 75 oli yhdysvaltalainen rock-yhtye. Yhtyeen perusti grunge-yhtye Nirvanan entinen basisti Krist Novoselic Nirvanan hajoamisen jälkeen vuonna 1995. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2000.
Historia.
Sweet 75 sai alkunsa Novoselicin syntymäpäiväjuhlilla, missä hän tapasi laulaja Yva Las Vegasin joka oli hankittu juhliin esiintyjäksi. Las Vegasin laulua kuultuaan Novoselic suunnitteli aluksi tuottavansa Las Vegasille levyn, mutta paremmin tutustuttuaan kaksikko päättikin perustaa yhtyeen. Yhtyeessä Yva Las Vegas soitti laulamisen lisäksi bassoa. Novoselic soitti kitaraa, ja rumpalina toimi aluksi Bill Rieflin ja myöhemmin Adam Wade. Yhtyeen ensimmäinen kappale oli nimeltään "Oral Health". Vuonna 1995 yhtye äänitti ensimmäisen levynsä, mutta sen julkaiseminen kesti erinäisistä viivytyksistä johtuen melkein kaksi vuotta. Tämä vähensi suuresti yleisön mielenkiintoa yhtyettä kohtaan.
Vuonna 1997 DGC Records viimein julkaisi yhtyeen debyyttilevyn "Sweet 75". Levyltä julkaistiin myös yksi single "Lay Me Down". Levy menestyi kaupallisesti huonosti, johtuen osittain siitä että levyn julkaisua viivyteltiin ja näin suuren yleisön mielenkiinto yhtyettä kohtaan väheni huomattavasti. Myös levyarvostelijat ja kriitikot antoivat levylle melko huonoja arvosteluita.
Yhtyeen heikosta menestyksestä johtuen Novoselic laittoi Sweet 75:n tauolle, ja liittyi No WTO Comboon yhdessä mm. Kim Thayilin kanssa.
Vuonna 2000 Novoselic ja Las Vegas palasivat yhteen jatkaakseen Sweet 75:n toimintaa. He tekivätkin muutamia kappaleita yhdessä, mutta päättivät kuitenkin lopulta erota vedoten musiikillisiin erimielisyyksiin.
Diskografia.
Studiolevyt.
Kokonaispituus 49:26.
Pepino

Pepino ("Solanum muricatum") on kotoisin Perusta. Se on ainavihanta, noin metrin mittainen pensas.
Pepino on espanjaa ja tarkoittaa ”kurkkua”. Hedelmä muistuttaa suuresti melonia, vaikka se kuuluu samaan sukuun tomaatin ja perunan ("Solanum tuberosum") kanssa. Pepino kasvaa Andien rinteiden välisissä laaksoissa 1,7–2,5 km korkeuksissa. Kerätään 30–90 cm korkeasta pensaasta. Kukat valkoisia, purppuranpilkullisia, purppuraisia ja syvän sinisiä. Hedelmä on pyöreä tai munanmuotoinen. Ohut kuori kermanvärinen, jossa lilanvärisiä raitoja. Hedelmäliha keltaista, mehukasta ja pehmeää. Maku on päärynän ja melonin sekoitus, makea ja hapoton.
Huonekasvina.
Pepino voidaan kasvattaa Suomessa huonekasviksi. Kaupasta ostetut hedelmät ovat usein niin pitkälle jalostettuja, että niistä puuttuvat siemenet. Jos onnistuu saamaan siemeniä käsiinsä, kylvetään tuoreet siemenet maalis-huhtikuussa kylvömultaan, mutta ei kovin syvälle. Kosteudesta on hyvä pitää huolta peittelemällä ruukku muovipussilla. Kylvös sijoitetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan.
4–8 cm korkuiset taimet siirretään omiin ruukkuihinsa huonekasvimultaan, johon on sekoitettu kevytsoraa tai hiekkaa. Latvaversoa typistetään koko kasvukauden ajan. Pintamultaan sekoitetaan lannoitetta, kuten lehmänlantaa, tai kastellaan eläinperäisillä nestemäisillä kasvilannoitteilla. Pepino kasvaa kesällä isoksi kasvihuoneessa ja kukkii upeasti mutta viihtyy myös ikkunalaudalla. Se voidaan myös sijoittaa erittäin suojaisaan kasvimaahan. Saattaa tuottaa hedelmää jo ensimmäisenä vuonna.
Fermaatti

Fermaatti eli pidäke (puhekielessä ”häränsilmä”) on nuotinnuksessa käytettävä symboli, joka merkitsee, että sen kohdalla oleva nuotti on tarkoitus pitää soimassa pidempään kuin mitä nuotin kestoksi on merkitty. Tarkka pidennyksen pituus on esittäjän päätettävissä.
Jotkut modernit säveltäjät ovat laajentaneet symbolin käyttöä niin, että sillä voitaisiin ilmaista toivottua pidennystä likimäärin. Muita kuin tavallista fermaattia käytetään kuitenkin harvoin.
Gustav Leonhardt

Gustav Leonhardt (30. toukokuuta 1928 's-Graveland, Alankomaat – 16. tammikuuta 2012 Amsterdam) oli alankomaalainen cembalisti, urkuri, kapellimestari ja pedagogi. Hänen ohjelmistonsa oli laaja-alainen ja kattoi musiikkiteoksia 1500-luvulta Wolfgang Amadeus Mozartin aikoihin. 
Vuosina 1947–1950 Leonhardt suoritti urkujen ja cembalon soiton opintoja Schola Cantorumissa Baselissa. Vuonna 1952 häneltä ilmestyi tutkielma "The Art of Fugue: Bach’s Last Harpsichord Work", jossa Johann Sebastian Bachin "Fuugan taidon" osoitettiin olevan klaveeriteos.
Leonhardtin perustama Leonhardt Consort aloitti toimintansa 1955. Hän ja Nikolaus Harnoncourt levyttivät kaikki Bachin kirkkokantaatit vuosina 1971–1990. Leonhardtia arvostetaan ja hänet tunnetaan varsinkin Girolamo Frescobaldin, Johann Jacob Frobergerin ja Louis Couperinin sävellysten esittäjänä.
Leonhardt oli Amsterdamin konservatorion cembalonsoiton professorin virassa 1954–1988 ja toimi Harvardin yliopistossa vierailevana professorina 1969–1970. Wienin musiikkiakatemian cembaloprofessorina hän työskenteli 1952–1955. Leonhardt oli urkurina Amsterdamin Waalse Kerkissä 1954–1980 ja Nieuwe Kerkissä alkaen vuodesta 1980.
Leonhardt sai kunniatohtorin arvonimiä monista yliopistoista. Hänelle myönnettiin Erasmus-palkinto 1980. 
Leonhardt näytteli Johann Sebastian Bachia Jean-Marie Straubin ohjaamassa elokuvassa "Anna Magdalena Bachin kronikka", joka valmistui 1967.
Daşoguz

Daşoguz () on Daşoguzin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin pohjoisosassa Keski-Aasiassa lähellä Uzbekistanin rajaa. Sen asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 210 000.
Maantiede.
Daşoguz sijaitsee Turkmenistanin pohjoisosass. Alue on Khorasmian länsiosan keidasaluetta. Kaupungin läpi kulkee Amudarjalta vetensä saava kastelukanava. Matkaa Uzbekistanin vastaiselle rajalle on vain muutama kilometri. Pääkaupunki Ašgabat sijaitsee noin 530 kilometrin päässä etelässä.
Historia.
Nykyisen kaupungin paikalla on ilmeisesti ollut jo vuosisatojen ajan kauppapaikka ja sitä suojaava linnoitus. Hivan kaanikunnan aikana linnoitus suojeli kaanikunnasta pohjoiseen kulkevia kauppareittejä. Venäjä valtasi kaanikunnan 1800-luvun aikana.
Paikan venäläisvalloituksen jälkeen siitä kehittyi tärkeä liikenteen, hallinnon ja armeijan tukikohta. Venäläiset rakennuttivat kaupunkiin rautatien. Oman kaupunkinsa aseman Daşoguz sai vuonna 1924. Neuvostoliiton aikana neuvostoviranomaiset pyrkivät kehittämään etenkin kaupungin teollisuutta. 1920- ja 1930-luvuilta lähtien paikalla valmistettiin esimerkiksi elektroniikkaa ja maataloustuotteita. Paikan strateginen tärkeys kasvoi, kun alueen halki vedettiin öljy- ja maakaasuputkia. Kaupunkiin rakennettiin myös uusi kaupunginosa kastelukanavan eteläpuolelle vanhemman kaupungin jäädessä kanavasta pohjoiseen.
Väestö.
Daşoguzin asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 210 000. Vuonna 1985 vastaava arvio oli noin 105 000. Paikalliset ovat pääasiassa turkmeeneja. Vähemmistöihin lukeutuvat uzbekit, karakalpakit, kazakit ja venäläiset.
Türkmenabat

Türkmenabat (entinen Çärjew, myös Chardžou) on Lebapin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin itäosassa Amudarjan keskijuoksun varrella Keski-Aasiassa 500 km pääkaupungin Ašgabatin koillispuolella lähellä Uzbekistanin rajaa. Türkmenabatissa on 203 000 asukasta (2004) ja se on Turkmenistanin toiseksi suurin kaupunki. Kaupungissa on suurin Amudarjan jokisatamista. Kaupungissa on elintarvike-, puuvilla-, lannoite- ja silkkiteollisuutta. 
Tällä paikaa oli Silkkitien pysähdyspaikka nimeltä Amul, kunnes mongolit tuhosivat sen vuonna 1221. Çärjew perustettiin venäläiseksi sotilastukikohdaksi vuonna 1886. Pian tämän jälkeen valmistui Trans-Kaspian rautatie ja kaupungista tuli tärkeä rautatieristeys. Vuosina 1924–1927 sen nimenä oli lyhyen aikaa "Leninsk" ja vuonna 1999 kaupunki sai nykyisen nimensä.
Vuonna 2009 valmistunut kaasuputki Turkmenistanista Kiinaan on kaupungin nykyisen vaurauden perusta.
Balkanabat

Balkanabat (entinen Nebitdag, myös Nebit-Dag) on Balkanin maakunnan pääkaupunki Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Sen asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 139 000.
Maantiede.
Balkanabat sijaitsee Turkmenistanin länsiosassa Türkmenbaşyn ja Ašgabatin välillä noin 400 kilometriä Ašgabatista luoteeseen. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Uly Balkan -vuoret.
Historia.
Nykyisen Balkanabatin paikalla oli vielä 1800-luvulla vain pieni rautatieasema. Paikasta kasvoi merkittävä rautatieliikenteen solmukohta Neuvostoliiton kaudella. 1930-luvulla sen lähistöltä löydettiin myös suuret esiintymät maaöljyä. Kaupungin vanha nimi Nebitdag tarkoittaakin öljyvuorta. Oman kaupungin asemansa Balkanabat sai vuonna 1946. 1980- ja 1990-luvuilla kaupunki kärsi huomattavasti taloudellisesta ahdingosta. Monet paikalliset ja etenkin koulutetut työläiset muuttivat muille paikkakunnille. 1990-luvun puolenvälin paikkeilta lähtien valtio alkoi tehdä kuitenkin suuria investointeja esimerkiksi kaupungin infrastruktuuriin ja öljylaitoksiin.
Väestö.
Balkanabatin asukasluku oli vuonna 2004 arviolta 139 000. Vuonna 1985 vastaava arvio oli noin 81 000. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa etnisiä turkmeeneja, venäläisiä ja kazakkeja.
Kotitietokone

Kotitietokone tai kotimikro on vanhahtava käsite, jolla tarkoitetaan etenkin 1980-luvulla suosittuja edullisia ja pienikokoisia mikrotietokoneita ja henkilökohtaisia tietokoneita, joita myytiin pääasiassa tavallisiin koteihin. Koneita markkinoitiin paitsi peli- ja harrastuskäyttöön, myös hyötykäyttöön. Yksi merkittävimmistä eroista ammattikäyttöön ja kotikäyttöön markkinoitavissa tietokoneissa on ollut niiden hinta, mutta ero on hämärtynyt tekniikan kehittyessä ja hintojen laskiessa.
Varhaisimmat 1970-luvulla kotiin myytävät tietokoneet olivat rakennussarjoista koottavia. Tunnettu tällainen kone oli Altair 8800 (1975). Suomessa merkittävä oli kotimainen Telmac (1977). Rakennussarjoista koottavissa tietokoneissa ei usein ollut näyttöä eikä näppäimistöä.
Usein kotimikrojen aikakauden katsotaan alkaneen vuonna 1977, jolloin julkaistiin kolme merkittävää valmiiksi koottua ja näytöllä varustettua kotitietokonetta, eli niin kutsuttu "vuoden 1977 kolmikko": Commodore PET, TRS-80 sekä Apple II. Kotikäyttöön markkinoidut tietokoneet yleistyivät myös yrityskäytössä hyötyohjelmien kuten VisiCalc julkaisun myötä.
Merkittävä muutos kotitietokoneiden myötä oli ihmisten ajattelutavassa ja suhtautumisessa tietokoneisiin: tietokoneet eivät enää rajoittuneet vain tietojenkäsittelyyn suurissa organisaatioissa. Kotitietokoneiden hintasota laski merkittävästi tietokoneiden hintoja.
Tyypillisessä kotitietokoneessa oli näppäimistö ja keskusyksikkö rakennettu samaan koteloon, ja näyttölaitteena käytettiin lähes aina televisiota, harvoin videomonitoria. Tallennusvälineenä oli yleensä C-kasetti tai levyke, jota käsittelevä asema oli joko ulkoinen lisälaite tai kuului kiinteästi keskusyksikköön. Tavallisimpia suorittimia olivat 8-bittiset MOS 6502 ja Zilog Z80 sekä 16/32-bittinen Motorola 68000. 8-bittisissä kotimikroissa käyttöjärjestelmän komentoliittymän virkaa toimitti yleensä BASIC-tulkki. Useissa malleissa oli tyypillistä perustoimintojen toteuttaminen ulkoisten laajennusyksiköiden kautta, esimerkkinä levykeasema.
1980-luvulla tyypillinen ohjelmointikieli oli BASIC, joskin konekieli oli tehokkaampaa. Aikakauden tietokonealan lehdissä oli koodilistauksia, jonka kautta pystyi opettelemaan ohjelmointia.
Koska markkinoilla oli useita keskenään yhteensopimattomia kotitietokonemalleja, kiistelivät niiden käyttäjät usein omien laitteidensa paremmuudesta. Esimerkiksi Amigan käyttäjät naljailivat Atari ST -käyttäjille ja päinvastoin. Tämäntyyppisiä kiistoja on kutsuttu konesodiksi.
1980-luvun puolivälissä kotitietokoneiden kysyntä Britanniassa romahti.
Ammattikäyttöön tarkoitetut IBM PC -yhteensopivat kloonikoneet yleistyivät kotikäytössä 1980-luvun lopulla hintojen laskiessa. IBM PC:n etu Applen tietokoneisiin nähden oli kolmansien osapuolien mahdollisuudet kehittää ja myydä ohjelmistoja alustalle. Samaan aikaan neljännen sukupolven pelikonsolit yleistyivät. Kotimikroaikakauden voidaan katsoa päättyneen merkittävän kotitietokonevalmistajan Commodoren konkurssiin vuonna 1994.
Kotitietokoneiden pelejä ja muita ohjelmia voidaan ajaa myös nykyisin käytetyissä tietokoneissa emulaattoriohjelmien avulla.
Kotitietokoneita.
Suomalaisia kotimikroja:
Žalal-Abadin alue

Žalal-Abadin alue (; ) on hallinnollinen alue Kirgisian länsiosassa, Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lounaassa ja lännessä Uzbekistaniin, pohjoisessa Talasin alueeseen, koillisessa Tšyin alueeseen, idässä Narynin alueeseen ja etelässä Ošin alueeseen.
Alueen hallintokeskuksena toimii Žalal-Abadin kaupunki (111 100 as., 2016). Paikallishallintoa varten alue jakautuu kahdeksaan piiriin ja neljään piirien tavoin aluehallinnon alaisuudessa toimivaan kaupunkiin. Näistä kolmen yhteydessä on yhteensä neljä kaupunkityyppistä taajamaa. Lisäksi alueella on neljä piiriensä hallintokeskuksina toimivaa kaupunkia. 
Kevään 2015 katsauksen mukaan Žalal-Abadin alueella ei tuolloin ollut omaa tunnustettua lippua eikä vaakunaa.
Žalal-Abad

Žalalabad () tai Žalal-Abad () on Žalal-Abadin alueen pääkaupunki Kirgisian länsiosassa Keski-Aasiassa. Se sijaitsee Ferganan laakson koillispäässä Kugartin jokilaaksossa Babash Atan vuorten juurella lähellä Uzbekistanin rajaa. Kirgisian tilastokeskus arvioi Žalalabadin väkiluvuksi 117 200 ja koko alueen väkiluvuksi 1 190 600 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018). 
Žalalabad tunnetaan mineraalivesilähteistään. Se oli myös silkkitien yhden haaran kulkureitti.
Kaupunki oli toinen merkittävä Kirgisian kaupunki Ošin ohella, jossa 10. kesäkuuta 2010 alkaneissa levottomuuksissa varsinkin uzbekkeja terrorisoitiin ja ajettiin maasta.
Narynin alue

Narynin alue (; ) on hallinnollinen alue Kirgisian eteläosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa Tšyin alueeseen, koillisessa Yssyk-Kölin alueeseen, etelässä Kiinaan, lounaassa Ošin alueeseen ja lännessä Žalal-Abadin alueeseen. 
Alueen väkiluvuksi arvioitiin 277 600 asukasta (2016). Paikallishallintoa varten alue jakautuu Narynin kaupunkiin (38 200 as., alueen ainoa kaupunki) ja viiteen piiriin.
Naryn

Naryn (, ) on Narynin alueen pääkaupunki Narynjoen varrella Kirgisian keskiosassa Keski-Aasiassa. Kirgisian tilastokeskus arvioi Narynin väkiluvuksi 38 800 ja koko alueen väkiluvuksi 281 000 ihmistä (kirjoilla olevat 1.1.2018). 
Teollisuus on keskittynyt jalostamaan karjataloustuotteita. Kaivosteollisuus on menettänyt merkitystään. 
&lt;br clear=left&gt;
Konrad Zuse

Konrad Zuse (22. kesäkuuta 1910 Berliini – 18. joulukuuta 1995 Hünfeld) oli saksalainen insinööri ja tietokonealan pioneeri. Vuosien 1936–1945 välillä hän rakensi useita tietokoneita sähkömagneettisista releistä. Hänen tietokoneensa Z4 oli vuonna 1950 maailman ensimmäinen kaupallisesti myyty tietokone ja myyntihetkellään myös manner-Euroopan ainoa toimiva tietokone. Zuse myi Z4:n ETH Zürich:lle, joka mahdollisti Zuse KG -yrityksen perustamisen.
Hänen maailman ensimmäisiin tietokoneisiin kuuluva automaattinen Z3-laskukoneensa valmistui vuonna 1941. Vuonna 1945 sota oli tuhonnut kaikki hänen edelliset mallinsa Z4-konetta lukuun ottamatta, jonka hän siirsi turvaan Baijeriin Hintersteinin kylään.
Zuse suunnitteli myös vuodesta 1943 alkaen väitöskirjaansa varten Plankalkülin, yhden ensimmäisistä korkean tason ohjelmointikielistä. Kielen kuvaus julkaistiin kuitenkin vasta 1972, eikä sitä toteutettu hänen elinaikanaan oikeassa tietokoneessa, joten sen historiallinen merkitys jäi vähäiseksi.
1960-luvun loppupuolella Konrad Zuse julkaisi kirjan "Rechnender Raum" (”laskeva avaruus”, englanninkielinen käännös "Calculating Space"), jossa esitetään ensimmäistä kertaa idea, että maailmankaikkeus on valtavan tietokoneen laskema malli samaan tapaan kuin soluautomaatit. Näin Zuse loi perustan myöhemmin digitaalifysiikaksi kutsutulle teoreettisen fysiikan haaralle.
Vuonna 1964 Zuse sai Werner-von-Siemens-Ring-palkinnon Z3-tietokoneestaan.
Seymour Cray

Seymour Cray (28. syyskuuta 1925 – 5. lokakuuta 1996) oli tietokoneiden suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti supertietokoneistaan. Noin kolmenkymmenen vuoden ajan kaikki maailman tehokkaimman koneen titteliä kantaneet koneet olivat joko Crayn tai hänen yrityksensä Cray Researchin suunnittelemia.
Tunnetuimpia Seymour Crayn suunnittelemia koneita:
Control Data Corporationissa toimiessaan Cray ja William Norris pyysivät General Transistor -yhtiötä kehittämään germaniumiin perustuvan transistorin, joka tuli käyttöön CDC 1604 -tietokoneeseen. Myöhemmin Cray myönsi Fairchild Semiconductorille rahoituksen transistoreille CDC 6600 -tietokonetta varten.
Antigonos III

Antigonos III oli Makedonian kuningas vuosina 229–221 eaa. Hän oli Antigonos Gonatasin veljenpoika. Demetrios II:n kuoltua Antigonoksesta tuli Demetrioksen pojan Filippos V:n holhooja. Vuonna 227 eaa. Antigonos meni naimisiin Demetrioksen vaimon Fthian kanssa ja syrjäytti nuoren Filippoksen. 
Antigonos tuki Akhaian liittoa Aitolian liittoa ja Spartaa vastaan. Antigonos kukisti Spartan Kleomenes III :n Sellasian taistelussa vuonna 222 eaa.
Maununneva

Maununneva () on Kaarelan kaupunginosan osa-alue Helsingissä. Se sijaitsee Kehä I:n pohjoispuolella ja rajoittuu idässä Keskuspuistoon, lännessä Hämeenlinnanväylään (jonka toisella puolella sijaitsee naapurikaupunginosa Kannelmäki) ja pohjoisessa Hakuninmaahan. Alueella oli vuoden 2024 lopussa 2 860 asukasta ja vuoden 2022 lopussa 242 työpaikkaa.
Maununneva muodostettiin Kaarelan kaupunginosan osa-alueeksi vuonna 1959. Nimen taustalla on vanha paikannimi Magnuskärr.
Maununnevalla on rintamamiestaloja 1950-luvulta, uudempia omakotitaloja sekä muutamia kerrostaloja. Kadunnimistö on osin varsin sotaisaa: Juoksuhaudantie, Mörssärinaukio, Vuorilinnakkeentie jne. Kari Hotakaisen romaani "Juoksuhaudantie" sijoittuu Maununnevalle.
Maununnevalla sijaitsee Osmo Siparin suunnittelema, vuonna 1965 valmistunut Suomalais-venäläinen koulu. Alueella on myös ala-asteen koulu (Kannelmäen peruskoulun toimipiste), päiväkoti Kalinka, Kaarelan jäähalli, Arena Centerin liikuntakeskus, yksi päivittäistavarakauppa sekä muita pikkuyrityksiä. Maununnevalla oli myös ravintola, Punaruusu, joka oli suljettuna heinäkuussa 2005 sattuneesta tulipalosta lähtien. Tulipalo varmistui tuhopoltoksi. Rakennus purettiin lopulta huhtikuussa 2008.
Maununnevalla sijaitsee myös vuonna 1991 suojeltu 1,25 hehtaarin kokoinen suoalue, jolla muun muassa kasvaa ainoana paikassa Helsingissä leväkköä. Kaupunginosan eteläisissä metsissä on ensimmäisen maailmansodan aikaisia linnoituksia sekä vallihautoja vuodelta 1917.
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Maununnevaa on yli 55 dB:n melualueella. Maununnevalla tieliikenteen melua aiheuttavat Hämeenlinnanväylä ja Kehä I.
Maununnevan läpi Kaarelantietä pitkin kulkee bussi 42 (Kamppi–Kannelmäen asema). Hämeenlinnanväylää kulkevilla busseilla on pysäkkejä Maununnevan kohdalla.
Antigonos II

Antigonos II Gonatas (noin 319–239 eaa.) oli Makedonian kuningas 276–239 eaa. Hänen isänsä oli Demetrios I, Antigonos I:n poika. 
Demetrioksen kuollessa Antigonos alkoi kutsua itseään Makedonian kuninkaaksi, mutta ei noussut valtaistuimelle kuin vasta vuonna 276 eaa. Tässä välissä hallitsivat Makedonian kuninkaina mm. Pyrrhos, Lysimakhos ja Ptolemaios Keraunos. Ptolemaioksen kuoltua taistelussa kelttejä vastaan vuonna 279 eaa. alkoi Makedonian historiassa sekava ajanjakso, joka loppui vasta sen jälkeen kun Antigonos pääsi valtaan vuonna 276 eaa. Antigonos pystyi julistautumaan kuninkaaksi sen jälkeen kun hän kukisti keltit vuonna 277 eaa. Lysimakheian taistelussa.
Vuonna 274 eaa. Pyrrhos palasi Italiasta ja hyökkäsi Makedoniaan. Pyrrhos sai armeijan puolelleen ja maan vallattua, mutta hän kuoli pian vuonna 272 eaa. taistellessaan Peloponnesoksella. Antigonos sai taas vallattua Makedonian itselleen. 
Vuosina 266 eaa. – 262 eaa. Antigonos soti Ateenan johtamaa liittoa vastaan. Loput hänen hallituskaudestaan oli verrattaen rauhallista. Antigonos tunnettiin myös tieteiden ja taiteiden tukijana. Antigonos kuoli noin 80-vuotiaana, ja hänen poikansa Demetrios II seurasi häntä kuninkaana.
Antigonos II Gonatas on Jukka M. Heikkilän romaanin "Antigonos, jumalten poika" (2000) päähenkilö.
Aapasuo

Aapasuo on suoyhdistymätyyppi, jossa suoalueen keskikohta on selvästi sen reunoja alempana. Aapasoita on Suomessa etenkin Pohjois-Suomessa. 
Suon rakenne ja syntyminen.
Aapasuot ovat yleensä suuria avosoita. Keskeltä ne ovat hyvinkin märkää nevaa tai lettoa, koska vesi valuu kohti keskustaa. Keskustan nevoilla on märkiä rimpiä ja kuivia jänteitä. Aapasoiden reunoilla on tavallisesti korpia tai rämeitä. Aapasuot ovat minerotrofisia soita, joilla turve voi olla runsasravinteista, koska kevättulvat tuovat joka vuosi lisäravinteita ympäröiviltä kivennäismailta. Eräs aapasuon tyyppi on rinnesuo, joita on Suomessa etenkin Posiolla ja Itä-Lapissa. Sijaintinsa puolesta aapasuot voidaan jakaa kolmeen tyyppiin, Pohjanmaan, Peräpohjolan ja Lapin aapasuot. Tyypillisimmät aapasuot ovat Peräpohjolassa.
Kasvillisuus.
Aapasuolla ei kasva niin paljon rahkasammalta kuin keidassuolla. Järvikorte on yleinen aapasoiden vetisillä nevoilla, samoin kuin raate, erilaiset sarat ja heinät taas suon laita-alueilla. Putkilokasveja suolla on yleensä paljon, erityisesti suon märillä keskialueilla, jotka ovat runsasravinteisia.
Itäveri

Itäveri on Ilkka Remeksen kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 2002. Se oli vuoden 2002 kolmanneksi myydyin romaani, 72900 kappaletta.
Juoni.
Kirja kertoo ravintolakokista nimeltä Juho Nortamo. Juho on Suomen ulkoasiainministerin, Sinikka Nortamon poika. Juho saa 30-vuotiaana tietää olevansa ottolapsi. Äidin painostuksesta huolimatta Juho sai selville, että hänet oli adoptoitu laittomasti Venäjältä viranomaisten tietämättä.
Juho lähtee matkalle Venäjälle lapsuudenystävänsä Veran kanssa, johon hän myös lopussa rakastuu. Pitkän etsinnän jälkeen Juho löytää isänsä, entisen kommunistibyrokraatin, öljypohatta "Maksim Perakhin". Juho saa selville, ettei hänen isästään pidetä kovin paljoa Venäjällä, koska hän on rikas ja pitää kaiken öljynporauksesta saadut rahat itsellään, vaikka kansa haluaisi kyseessä olevat rahat.
Columbian yliopisto

Columbian yliopisto () on New Yorkissa sijaitseva yksityinen yliopisto. Se perustettiin vuonna 1754 Ison-Britannian kuninkaan Yrjö II:n myöntämällä erioikeudella, alkuun nimellä "King's College". Yliopisto on New Yorkin osavaltion vanhin korkeakoulu ja koko Yhdysvaltojen viidenneksi vanhin. Columbia kuuluu itärannikon kahdeksan yksityisen huippukorkeakoulun verkostoon Ivy Leagueen, ja se sijoittuu säännöllisesti kärkitiloille maailman yliopistorankingeissa.
Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitsee Manhattanilla. Yliopisto työllistää yli 3 000 ihmistä, ja yliopiston kirjoilla on noin 22 000 opiskelijaa. Opiskelijoista noin kolmannes suorittaa alempaa korkeakoulututkintoa ja kaksi kolmannesta tätä ylemmätasoisia opintoja. Kansainvälisiä opiskelijoita on noin neljännes kaikista opiskelijoista.
Yliopiston tunnetuimpiin tiedekuntiin kuuluvat muun muassa lääketieteellinen, kauppatieteellinen, oikeustieteellinen ja kasvatustieteellinen. Yliopiston kirjastossa on yli yhdeksän miljoonaa kirjaa. Yliopiston sisäänpääsyprosentti on noin 10 prosenttia.
Yliopistossa on opiskellut tai opettanut 81 Nobel-palkinnon voittajaa, joista 39 on valmistunut Columbiasta.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Columbian yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 8. Se luokiteltiin seitsemänneksi parhaaksi yhdysvaltalaiseksi yliopistoksi.
Yliopisto julkaisee Yhdysvaltain toiseksi vanhinta opiskelijalehteä, "Columbia Daily Spectatoria".
Columbian yliopistossa on opiskellut monia julkisuuden henkilöitä, esimerkiksi Paul Robeson, Allen Ginsberg, Laurie Anderson, Theodore Roosevelt, Franklin D. Roosevelt, Boutros Boutros-Ghali, Madeleine Albright, Lou Gehrig, Ruth Bader Ginsburg, Monica Lewinsky, Lionel Trilling, Manuel Rivera-Ortiz ja Benjamin Spock. 
Suomalaisia Columbian yliopistossa opiskelleita ovat ainakin lehdenkustantaja Aatos Erkko, arkkitehti Teemu Kurkela, kulttuurijohtaja Marko Ahtisaari, säveltäjät Sampo Haapamäki ja Johan Tallgren, amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Michael Quarshie sekä poliitikot Mika Aaltola ja Kimmo Sasi.
Rehtorit.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Columbian yliopiston rehtoreina:
Kuollutmeri

Kuollutmeri ( tai , "Baḥr Lūṭ" ’Lootin meri’, , ’suolameri’) on Jordanian ja Israelin rajalla syvängössä sijaitseva suolajärvi. Kuollutmeri saa vetensä valtaosin Jordanvirrasta. Sillä ei ole laskujokea, vaan vesi poistuu siitä vain haihtumalla. Se on maapallon pinnan matalin paikka, noin 424 metriä merenpinnan alapuolella.
Synty.
Mioseenikaudella Arabian laatta törmäsi Euraasian laattaan, mikä aiheutti Kuolleenmeren hautavajoaman syntymisen. Sitä ennen Välimeri oli ulottunut alueelle asti. Syntynyt Kuollutmeri oli tuolloin suurin piirtein nykyisen kokoinen, mutta pleistoseenikaudella sen pinta nousi 200 metriä korkeammalle. Järvi ulottui pohjoisessa Hulanlaaksoon saakka ja etelässäkin noin 65 kilometriä nykyistä eteläreunaa etelämmäksi.
Kuolleeseenmereen 2,5 miljoonaa vuotta sitten alkanut runsas virtaus keräsi pohjalle paksun sedimenttikerroksen. Viimeisten 10 000 vuoden ajan haihtuminen on ollut sadantaa runsaampaa, minkä takia järvi on kutistunut nykyiseen muotoonsa. Samalla järveä ympäröivän laakson sedimenttikerros on paljastunut veden alta.
Piirteet.
Kuolleenmeren pituus vuonna 2010 oli noin 50 kilometriä ja leveys 16 kilometriä, pinta-ala 609 neliökilometriä, tilavuus 130 kuutiokilometriä ja syvyys pohjoisosassa enimmillään 295 metriä. Kuolleenmeren pinta on 424 metriä merenpinnan tason alapuolella, ja se on maapallon matalin paikka.
Kuollutmeri sijaitsee kuivalla ja kesäisin kuumalla alueella, jolla sataa alle 100 millimetriä vuodessa. Tuuli puhaltaa tyypillisesti 4–6 metriä sekunnissa. Kesällä tuuli tulee yleensä pohjoisesta, talvella myös etelästä. Ilmanpaine on 50 mb korkeampi kuin merenpinnan tasolla. Veden yläpuolinen ilma on kesällä noin asteen viileämpi ja talvella runsaan asteen lämpimämpi kuin maan yläpuolinen ilma.
Veden lämpötila on syvällä 22–24 astetta. Kesällä pintaveden lämpötila nousee 32–35 asteeseen.
Kuolleenmeren suolapitoisuus on kahdeksankertainen meriveteen verrattuna, noin 280 g/kg. Vedessä on runsaasti etenkin magnesiumkloridia. Järven vesi on niin suolapitoista, että se kannattelee uimaria pinnalla. Sillä uskotaan olevan myös terveydelle myönteisiä vaikutuksia. Näistä syistä järvi on hyvin suosittu matkailukohde. Korkean suolapitoisuuden vuoksi järvessä ei ole muutamia harvalukuisia bakteerilajeja lukuun ottamatta mitään elävää. Kuolleenmeren suola sisältää erityisen paljon kivennäisaineita, joista tärkeimpiä ovat magnesium (yli 30 %), kalsium, kalium, natrium ja sinkki. Rannalla on teollisuutta, joka erottaa vedestä ruokasuolaa, kaliumia, magnesiumia ja bromia.
Vuoteen 1978 saakka järvessä oli salmen yhdistämät suuri pohjoinen allas sekä pienempi ja matalampi eteläinen allas, joka olisi jo kadonnut, ellei sitä olisi padottu. Kuolleenmeren vesimäärä hupenee haihtumisen, mineraalien tuoton ja tuloveden vähentymisen johdosta. Pinnan taso laski vuonna 2010 noin metrin vuosivauhdilla. Tilanteen korjaamiseksi on suunniteltu Punaisestamerestä johdettua tunnelia, joka toisi Kuolleeseenmereen vuosittain 283 miljoonaa kuutiometriä vettä.
Ruotomieli

Ruotomieli on Oulussa vuonna 1999 perustettu rock and roll -yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita punk-rockista, psykedeliasta, bluesista, progesta ja countrysta. Yhtyeen debyyttialbumi ilmestyi 2003. Jäsenet ovat vaikuttaneet mm. yhtyeissä: EHKÄ, Liverbox, Wrestling, Fernet UG, The Blood Sausage Boys, Money &amp; Gravy, The Botherers ja Embraze.
Kiikari

Kiikari (arkikielessä joskus mon. "kiikarit") on suurentava optinen laite, jossa on yhdistetty kaksi kaukoputkea rinnakkain, yksi kumpaakin silmää varten, jotta katseltavasta kohteesta saataisiin aikaan kolmiulotteinen syvyysvaikutelma.
Toimintaperiaate.
Kiikari koostuu objektiivista (linssi, josta valo tulee sisään), prismoista sekä okulaarista (linssi, josta valo tulee katsojan silmään). Objektiivi kerää valon ja tarkentaa kuvan, joka on kääntynyt ylösalaisin objektiivissa sen kuperuuden takia. Tämän takia kiikareissa on prismat, jotka kääntävät kuvan takaisin oikein päin. Prismoista kuva kulkee okulaariin, joka suurentaa kuvan ihmissilmälle sopivan kokoiseksi.
Prismojen tyypit.
Nykyään on olemassa kahdenlaisia eri prismoja – Porro-prismoja (nimetty keksijänsä, italialaisen Porron mukaan) ja kattoprismoja. 1960-luvulla Zeissin ja Leitzin kehittämä kattoprisma vaatii parempaa optista tarkkuutta ja on siksi hieman kalliimpi kuin 1800-luvun puolivälissä kehitetty Porro-prisma. Kattoprismat sallivat kuitenkin objektiivin ja okulaarin sijaita suorassa linjassa toisiaan kohden. Porro-prismoilla varustetuilla kiikareilla on tunnuksenomainen mutkainen muoto (objektiivi ja okulaari eivät ole linjassa).
Pinnoitus.
Kiikareiden antaman kuvan laatua parannetaan optisten pintojen erilaisilla pinnoituksilla, jotka vähentävät ei-toivottuja heijastuksia valon kulkiessa kiikarin läpi. Merkintä coated on alin taso. Se tarkoittaa että ainakin yksi pinta on pinnoitettu yksikerroksisesti. Fully-Coated tarkoittaa, että kaikki pinnat on pinnoitettu yksikerroksisesti. Multi-Coated tarkoittaa, että ainakin yksi linssi on pinnoitettu monikerroksisesti. Fully Multi-Coated kiikareissa kaikki pinnat, myös prisma on pinnoitettu monikerroksisesti.
Ominaisuudet.
Kiikareiden ominaisuuksista puhuttaessa niistä mainitaan usein kiikarin suurentava vaikutus ja objektiivin halkaisija millimetreissä. Esimerkiksi kiikari, jonka yhteydessä mainitaan 8x35 tarkoittaa sitä, että se suurentaa 8-kertaisesti ja sen objektiivin halkaisija on 35 millimetriä.
Uusia ominaisuuksia.
Kuvanvakain on yksi uusimmista ominaisuuksista kiikareihin. Tällaisissa kiikareissa on kaksi gyroanturia, jotka toimivat paristojen voimalla. Niistä riittää muutamaksi tunniksi sähköä kuvanvakaimen toimintaan.
Leo X

Paavi Leo X (oikealta nimeltään Giovanni di Lorenzo de’ Medici; (11. joulukuuta 1475 Firenze – 1. joulukuuta 1521 Rooma), oli paavina 11. maaliskuuta 1513 – 1. joulukuuta 1521. Leo X oli todellinen renessanssiruhtinas, nautinnonhaluinen ja laajasti sivistynyt. Hän yritti turhaan vastustaa Ranskan vaikutusvaltaa Italiassa. Leo X on viimeisin ei-pappi, joka on valittu paaviksi. 
Leo X muistetaan paavina, jonka aikana alkoi reformaatio eli uskonpuhdistus, jota hän ei onnistunut tukahduttamaan. Hänen väitetään käyttäneen Kirkkovaltion varoja kolmen paavinkauden edestä. Päästäkseen eroon tuhlailevan hovinsa aiheuttamista veloista hän suosi aneiden myyntiä ja aloitti niiden järjestelmällisen myynnin kaikissa yhteiskuntaluokissa. Aneiden myynti oli keskeinen seikka Martti Lutherin paavia vastaan esittämässä kritiikissä, mikä johti luterilaisen uskonpuhdistuksen syntyyn. Lutherin julkaistua "95 teesiään" Leo X lähetti Lutherille bullan "Exsurge Domine" (1520). 
Kardinaali Alfonso Petrucci ja firenzeläinen lääkäri Giovanni Battista da Vercelli yrittivät vuonna 1517 surmata Leo X:n, mutta tämä pääsi salajuonesta selville. Salaliittolaisille kostettiin julmasti.
Ruskeasuo

Ruskeasuo () on kaupunginosa Helsingin kantakaupungin luoteiskulmassa Mannerheimintien molemmin puolin. Peruspiirijaossa Ruskeasuo kuuluu yhdessä Laakson ja Meilahden kanssa Reijolan peruspiiriin. Ruskeasuon asukasluku on noin 6 900 (1.1.2008) ja työpaikkoja alueella on noin 6 100 (31.12.2005).
Ruskeasuolta etelään sijaitsevat Laakson ja Meilahden kaupunginosat. Lännessä Ruskeasuon ja Etelä-Haagan rajan muodostavat Pikku-Huopalahti ja siihen laskeva Haaganpuro. Idässä Ruskeasuo rajoittuu Keskuspuistoon, jonka toisella puolella on Länsi-Pasila.
Ruskeasuo jakautuu kahteen osa-alueeseen, jotka ovat Vanha Ruskeasuo Mannerheimintien itäpuolella ja Pikku Huopalahti sen länsipuolella. Pikku Huopalahden osa-alueeseen kuuluu kuitenkin myös osia Meilahden ja Haagan kaupunginosista.
Vanhan Ruskeasuon alueella, Mannerheimintien itäpuolella, on siirtolapuutarha, linja-autovarikko, steinerkoulu (entinen Karjalan yhteiskoulu) ja Ruskeasuon koulu, joka on valtion erityiskoulu. Alueen kerrostalot on rakennettu enimmäkseen 1950-luvulla. Siellä sijaitsevat myös Invalidisäätiön sairaala, Folkhälsanin Senioritalo sekä Ruskeasuon ratsastushalli.
Ruskeasuon kaupunginosaan kuuluva osa Pikku Huopalahden aluetta on keskeisin osa samannimisen lahden rannoille 1980- ja 1990-luvuilla rakennettua asuntoaluetta. Siellä sijaitsee myös Tilkan entinen sotilassairaala.
Siirtolapuutarha on varattu vain ruotsinkielisten käyttöön.
Ruskeasuon nimestä.
Ruskeasuon ruotsinkielisen nimen Brunakärr alkuosa "bruna" on murteellinen ja vastaa nykyruotsin sanaa "brånad" ja muinaisruotsin sanaa "bruni, brone" 'palo, kaski, kytö'. Nimi on tarkoittanut alun perin Pikku-Huopalahden kylän Korpaksen tilan maalla ollutta suoaluetta. Kun tälle alueelle alkoi 1890-luvulla syntyä esikaupunkiasutusta, oli paikannimi murteen mukaisesti Brunakärr, jonka suomenkieliseksi vastineeksi tuli erheellinen Ruskeasuo. Alue siirrettiin Helsingin maalaiskunnasta Helsingin kaupunkiin vuonna 1926, ja tällöin sen nimiksi ehdotettiin nykyisiä muotoja, jotka vahvistettiin vuonna 1928.
Luonnehdinta alueesta.
Osa Ruskeasuon taloista on yhden porraskäytävän pistetaloja. Keskuspuisto tarjoaa ulkoilumahdollisuuksia. Raisiontien eteläpuolella on puisto.
Ruskeasuolla on huoltoasema Teboil. Keskuspuistossa palloiluhallin läheisyydessä on hevostalleja, muun muassa ratsupoliisien tallit sekä Keskustalli, Kilpatalli ja muita pieniä talleja.
Ruskeasuon kaduista useimmat ovat saaneet nimensä Varsinais-Suomen kuntien mukaan, esimerkiksi Raisiontie, Kiskontie, Maskuntie ja Nousiaistentie. Nämä nimet vahvistettiin vuonna 1948. Muutamaa vuotta aikaisemmin, sota-aikana alueen katujen nimiksi oli ehdotettu talvisodan taistelupaikkojen nimiä kuten Kannaksentie, Summantie, Kollaantie ja Tolvajärventie.
Domenico Ghirlandaio

Domenico Ghirlandaio (1449 – 11. tammikuuta 1494), alkuperäiseltä nimeltään Domenico di Tommaso Bigordi, oli firenzeläinen renessanssiajan taidemaalari, joka oli erityisen tunnettu yksityiskohtaisista freskoistaan, joihin oli kuvattu useita aikakauden johtavia firenzeläisiä. Hän oli Botticellin ja Filippino Lippin aikalainen. Ghirlandaio johti suurta ja menestyvää bottegaa. Hän oli myös Michelangelon mestari ja opettaja.
Ghirlandaio oli kultasepän poika, ja hänen liikanimensä “Ghirlandaio” on lähtöisin hänen isänsä firenzeläisen yläluokan naisille tekemistä taidokkaista seppeleistä. Ghirlandaio lienee saanut isänsä työpajassa kultasepän koulutuksen, mutta hänen varhaisista maalaustaiteen opinnoistaan ei ole tietoa. Ghirlandaio teki ensimmäiset teoksensa 1470-luvun alussa, ja niissä on nähtävissä vaikutteita Andrea del Castagnolta. Vasarin mukaan Ghirlandaio oli myöhemmin firenzeläisen taidemaalari Alesso Baldovinettin oppilaana. 
Ghirlandaio maalasi mieluiten freskoja suurille seinäpinnoille, mutta teki puupaneeleille myös pienempiä alttaritauluja. Ghirlandaio ei koskaan kokeillut öljyvärimaalausta, vaikka useimmat hänen sukupolvensa maalarit ryhtyivät jo käyttämään öljyvärejä 1400-luvun lopussa.Hänen tunnetuimpia töitään ovat Pyhän Zenobiuksen apoteoosia esittävä fresko Firenzen Palazzo Vecchiossa, Sikstuksen kappeliin maalattu fresko, jossa Kristus kutsuu Pietarin ja Andreaksen apostoleiksi sekä Louvren taidemuseossa oleva temperamaalaus "Vanha mies pojanpoikansa kanssa". Viimeksi mainittua maalausta pidetään usein Ghirlandaion hienoimpana teoksena, erityisesti siinä ilmenevän hellyyden ja inhimillisyyden tähden, mutta myös toteutuksen yksinkertaisuuden ja suoruuden vuoksi .
Nostraattiset kielet

Nostraattiset kielet on toisilleen sukulaisiksi arveltujen kieliryhmien eli kieliperheiden ryhmä, joka on hypoteettinen ja kiistanalainen. Se on myös teorian mukaan lähin yläryhmä, joka yhdistää uralilaisia ja indoeurooppalaisia kieliä. Nostraattinen hypoteesi ei ole saanut kielitieteilijöiden keskuudessa laajaa kannatusta. 
Nostraattisiin kieliin kuuluvat kieliryhmät:
Joidenkin oletusten mukaan myös:
Yllä mainittuihin kieliin kuuluisivat muiden muassa heprea, ruotsi, italia ja suomi. 
Nostraattisia kieliä on esitetty yhdistävän useiden äännevastaavuuksilla perusteltujen kantasanojen, joita on puhuttu kantanostraatiksi kutsuttavassa kielessä ennen sen hajoamista ympäri maailmaa asettuneiksi tytärkieliksi ja kieliryhmiksi. Näitä sanoja olisi kaikissa nostraattisiin kieliin kuuluvissa kieliperheissä. Kantasanat eivät esiintyisi kaikissa yksittäisissä kielissä, mutta lähes kaikkiin ryhmän kieliin kuuluisi useita nostraattisia kantasanoja. Eräiden arvioiden mukaan nostraattisia kantasanoja olisi noin tuhat, näistä useita myös suomessa. Myös joitakin kieliopillisia päätteitä ja partikkeleita on esitetty nostraattisiksi, kuten uralilainen lokatiivi *-na (suomen essiivi) ja indoeurooppalainen prepositio *en (englannin "in"). 
Nostraattisten kielten hypoteesi on eräiden suomen sanojen alkuperää koskevien käsitysten kanssa ristiriidassa. Useiden suomen sanojen, jotka on esitelty mm. muinaisina indoeurooppalaisina lainasanoina, selitetään nostraattisen hypoteesin mukaan olevan alkujaan omaperäisiä.
Theo van Gogh

Theodoor van Gogh (23. heinäkuuta 1957 Haag, Alankomaat – 2. marraskuuta 2004 Amsterdam, Alankomaat) oli hollantilainen elokuvaohjaaja. Hän käsikirjoitti ja ohjasi parikymmentä dokumenttia ja muuta ohjelmaa televisiolle. Theo van Gogh tunnettiin Alankomaissa niin sukunimestään kuin myös kaikkien uskontojen ja poliittisten suuntausten rääväsuisesta pilkasta.
Theo van Gogh ohjasi kesällä 2004 11-minuuttisen lyhytelokuvan "Submission", joka kuvasi musliminaisten asemaa. Somalialaissyntyisen poliitikon Ayaan Hirsi Alin käsikirjoittama dokumentti arvosteli naisten asemaa islamilaisessa kulttuurissa ja uskonnon käyttämistä sukupuolisorron verukkeena. Elokuva herätti suuttumusta muslimipiireissä. Mohammed Bouyeri, 26-vuotias Amsterdamissa syntynyt marokkolaistaustainen muslimi, murhasi van Goghin 2. marraskuuta 2004 ampumalla tämän kadulle Amsterdamissa van Goghin ollessa pyöräilemässä töihin. Hän kiinnitti veitsellä ruumiiseen uhkauskirjeen Ayaan Hirsi Alille.
Theo van Gogh oli taidemaalari Vincent van Goghin veljen Theo van Goghin pojanpojanpoika. Hän kertoi Vincent van Goghista kertoneessa dokumentissa tapauksesta, jossa hän oli ollut katsomassa esi-isänsä omakuvaa taidenäyttelyssä: kun Theo oli kääntynyt taulusta poispäin, osa lähellä olevista ihmisistä oli pyörtynyt, sillä yhdennäköisyys oli ollut valtaisa.
Freenode

Freenode (aiemmin tunnettu nimellä "Open Projects Network") on IRC-verkko, joka on tunnettu erityisesti siitä, että useiden avoimen lähdekoodin ohjelmistoprojektien kanavat sijaitsivat siellä. Verkko eroaa muista suurista IRC-verkoista pyrkimällä olemaan vapaaseen ohjelmistotuotantoon ja muuhun vapaaehtoiseen kansalaistoimintaan liittyvän viestinnän väline ja verkon politiikan mukaan verkkoa ei suositella yleiseen chat-toimintaan.
Historia.
Freenode sai alkunsa muissa verkoissa olleina IRC-kanavina 1990-luvulla. Vuonna 1998 Open Projects Network muuttui omaksi IRC-verkokseen. Tuolloin käyttäjiä oli noin 200 ja kanavia 20 kappaletta. IRC:n käytön ollessa yleisessä laskutrendissä 2000- ja 2010-luvuilla freenode on ollut ainoa merkittävä verkko, joka on kokenut pysyvää kasvua käyttäjämäärissä. Kesällä 2012 verkko nousi pitkään kärkisijaa pitäneen Quakenetin ohitse suurimmaksi IRC-verkoksi. Ruuhkaisimpiin aikoihin freenodea käyttää noin 85 000 käyttäjää.
Rob "lilo" Levin, Freenoden pitkäaikainen pääylläpitäjä, kuoli liikenneonnettomuudessa 16. syyskuuta 2006.
Alun perin verkkoa ylläpiti voittoa tavoittelematon yhdistys nimeltä PDPC ("Peer-Directed Projects Center").
PDPC purettiin 2013 johtuen hyväntekeväisyysorganisaation Englannin lakien mukaan vaatimista menoista ja vähäisistä tuloista.
Vuonna 2017 tuolloinen Freenoden pääylläpitäjä Christel Dahlskjaer muodosti yhtiön Freenode Ltd ja myi sen korealaiselle Andrew Leelle. Lee lupasi verkon jatkavan toimintaansa entisellään ja yhtiöittämisen olleen tehty konferenssin sponsoroimiseksi. Helmikuussa 2021 Dahlskjaer laittoi Freenoden verkkosivulle Leen ja Mark Karpelesin omistaman Shells.com:in mainokset. Shells.com oli rahoittanut Freenoden ylläpitoa 36000 dollarilla vuodessa. Protestin jälkeen Dahlskjaer erosi verkon ylläpidosta. Vapaaehtoiset valitsivat uuden pääylläpitäjän. Lee syytti muita Christelin savustamisesta pois asemastaan ja kiusanteosta ja sanoi uuden ylläpitäjän yrittävän kaapata projektin. Toukokuussa Lee nimitti uuden henkilön vastaamaan verkon teknisestä ylläpidosta.
Toukokuussa 2021 moni Freenoden kehittäjistä jätti palvelun ja ilmoitti perustavansa uuden IRC-verkon nimeltään Libera.chat Andrew Leen ottaessa Freenoden haltuunsa.
Verkkopalvelut.
Freenodessa on käytössä mm. seuraavat verkkopalvelut:
 NickServ on verkkopalvelu, johon voi rekisteröidä oman nimimerkkinsä eli näyttönimensä (engl. "nickname"). NickServ pitää tällöin huolta siitä, että kukaan muu ei voi käyttää rekisteröidyn käyttäjän nimimerkkiä.
 ChanServ on kanavien ylläpitäjille suunnattu palvelu, jolla pystyy mm. estämään kanavan valtaamisen (engl. "takeover") ja jakelemaan kanavalla operaattorinoikeuksia (engl. "channel operator" eli "chanop" tai vain "op"). Chanservin käyttäminen vaatii NickServiin rekisteröitymistä.
 NickServiin rekisteröitynyt käyttäjä voi lähettää MemoServin avulla viestejä toiselle rekisteröityneelle käyttäjälle, vaikka tämä ei olisi parhaillaan yhteydessä IRC:hen.
Markion

Markion (, ; n. 85–160) on yksi varhaisen kristillisen kirkon tunnetuimpia katolisen valtavirran ulkopuolella vaikuttaneita opettajia. Markion perusti oman markionilaisen kirkkonsa, joka oli merkittävä kilpailija katoliselle kristinuskolle toisen vuosisadan jälkipuoliskolla. Kristillisen kirkon valtavirta on kuitenkin jo Markionin ajoista lähtien tuominnut Markionin harhaoppiseksi.
Elämä.
Markionista tiedetään suhteellisen vähän, ainoina tietolähteinä ovat Markionin vastustajien kirjoitukset. Markion syntyi Vähän-Aasian Sinopessa, nykyisen Turkin alueella. Eräiden tietojen mukaan hänen isänsä oli kristitty piispa, joka kuitenkin myöhemmin ekskommunikoi Markionin hänen opetustensa takia. Markionin tiedetään olleen varakas laivanomistaja.
Noin vuoden 140 tienoilla Markion siirtyi Roomaan, jossa hänestä tuli paikallisen kirkon taloudellinen tukija. Samalla hän kehitteli omaa teologista ajatteluaan ja sai myös ajatuksilleen tukijoita. Rooman kirkko ekskommunikoi Markionin vuonna 144, jonka jälkeen Markion perusti omaisuutensa turvin omia seurakuntiaan ympäri Rooman valtakuntaa.
Opetukset.
Markionin teologisen ajattelun keskeisin ajatus on jyrkkä ero vanhatestamentillisen luojajumalan ja Jeesuksen Isän välillä. Markionin mukaan näissä kahdessa on kyse kokonaan eri jumalista, luojajumala on ankara tuomari, kun taas Jeesuksen Isä on hyvä ja armahtava. Markion ajatteli Jeesuksen ilmoittaneen kokonaan aiemmin tuntemattoman hyvän jumalan, kun taas joidenkin Markionin vastustajien mukaan hän piti Vanhan Testamentin jumalaa jopa pahana. 
Markion oli dualisti, hän näki maailman pahana, hän inhosi erityisesti ruumiillisuutta ja seksuaalisuutta ja näki liskojen, krokotiilien ja ihmisen syntymän kaltaiset asiat osoitukseksi maailman saastaisuudesta. Niinpä hänen mukaansa Jeesuskaan ei tullut maailmaan syntymän kautta, vaan hän ilmestyi maailmaan täysi-ikäisenä, eikä hän myöskään ollut materiaa, vaan jonkinlainen aaveenomainen henkiolento. Toisin kuin katolisessa kristinuskossa, Jeesus ei ollut Markionille tosi ihminen, eikä Jeesus todella kärsinyt ja kuollut ristillä. 
Vanhatestamentillisen Jumalan myötä Markion hylkäsi myös Vanhan Testamentin. Markionin sanotaan myös luoneen ensimmäisen uusitestamentillisen kaanonin kokoamalla yhteen hyväksymänsä varhaiskristilliset kirjoitukset. Evankeliumeista Markion hyväksyi vain muokkaamansa version Luukkaan evankeliumista ja apostolisista kirjoituksista vain osan Paavalin kirjeistä. Markionin mukaan oikea kristillinen oppi oli Paavalin jälkeen päässyt saastumaan ja hänen omana pyrkimyksenään oli palauttaa oppi alkuperäiseen puhtauteensa.
Markionin katsotaan vaikuttaneen merkittävällä tavalla siihen, että kristillinen kirkko ryhtyi keräämään kirjoituksiaan yhteen autoritääriseksi kokoelmaksi, kaanoniksi. 
Markionin teologia muistuttaa monin tavoin gnostilaisuutta, mutta eroaa kuitenkin siitä mm. sillä ettei Markion harrastanut gnostilaisten metafyysisiä spekulaatioita.
Kiinansipuli

Kiinansipuli ("Allium tuberosum") on monivuotinen maustekasvi, jolle on tunnusomaista mieto, valkosipulia ("Allium sativum") muistuttava aromi. Se on ruohosipulia ("Allium schoenoprasum") leveä- ja litteälehtisempi. Kiinansipulia on viljelty Kiinassa yli 2000 vuotta. Kasvi tunnetaan siellä nimellä jiucai (韭菜). Se on suosittu keittiökasvi myös Japanissa, missä se tunnetaan nimellä nira (ニラ).
Kiinansipulista kasvatetaan lajikkeita sekä mausteeksi että koristekasvina. Mantsuriassa sen on havaittu kestävän koviakin pakkasia.
Kaneli

Kaneli on mauste, jota saadaan kanelipuiden ("Cinnamomum") kuoresta. Kaneli on yksi maailman vanhimmista tunnetuista mausteista ja Vanhassa testamentissa sitä pidetään kultaakin arvokkaampana.
Kuivattua kanelipuun kuoren kappaletta kutsutaan nimellä kanelitanko.
Kanelin käyttökohteita.
Kanelia voidaan käyttää mausteena monissa erityyppisissä ruoissa. Sitä voi käyttää mausteena sekä pääruoissa että jälkiruoissa ja leivonnaisissa, kuten pullassa, kuivakakuissa sekä pikkuleivissä.
Itäisellä Välimerellä, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa kanelia käytetään yleisesti liharuokien mausteena. Myös intialaisessa keittiössä kanelia käytetään yleisesti liha- ja kanaruoissa. 
Suomalaisessa perinteessä kaneli kuuluu yleensä erityisesti joulun makuihin ja tuoksuihin. Muun muassa piparkakut sisältävät yleensä kanelia. Kanelia voidaan käyttää myös kiisseleissä sekä riisi- tai mannapuurossa.
Muinaiset egyptiläiset käyttivät kanelia balsamoinnissa aromaattisena aineena.
Kanelin lähteet.
Kanelia saadaan ainakin seuraavista kasveista:
Kanelin aromin aiheuttaa kanelialdehydi. Parasta on mieto ja kallis ceyloninkaneli. Suurin osa myytävästä kanelista on kuitenkin kassia- eli äpärän- tai kiinankanelia. Se on halvempaa ja sisältää runsaasti makua voimistavaa ja maksalle myrkyllistä kumariinia.
Terveysvaikutukset.
Kanelille voi olla allerginen. Kaneliallergia on koivun ristiallergia, eli jos henkilö on allerginen koivulle, niin on melko tavallista, että hän on allerginen myös kanelille. Ruokayliherkkyyden oireita voivat olla esimerkiksi suun kutiaminen, suolisto-oireet tai ihottuma. Kassiakanelin kumariini on maksalle myrkyllinen. Siksi sitä sisältäviä elintarvikkeita ei suositella syötäväksi säännöllisesti. Ceyloninkanelissa kumariinipitoisuudet ovat huomattavasti pienempiä.
Laakerit

Laakerit eli laakeripuut ("Laurus") on kasvisuku, johon kuuluu luokittelusta riippuen kaksi tai kolme lajia. Laakerit kuuluvat laakerikasvien (Lauraceae) heimoon.
Lajit.
Laakerit ovat ikivihreitä puita. Sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Historia.
Jääkautta edeltävältä ajalta peräisin olevat fossiililöydöt ovat osoittaneet, että laakeripuiden levinneisyysalue on ollut paljon laajempi kuin nykyisin. Laakeripuita on kasvanut myös Pohjois-Afrikassa, kun ilmasto oli kosteampi ja leudompi. Yleisesti oletetaan, että Välimeren altaan kuivuminen jääkausien aikana aiheutti laakeripuiden asettautumisen leudompiin ilmasto-olosuhteisiin Espanjaan ja Makaronesiaan. Jääkauden päätyttyä "Laurus nobilis" levittäytyi jälleen laajemmalle alueelle Välimeren ympäristöön.
Uusien tutkimusten mukaan Espanjan pohjoisosien "Laurus nobilis" -kanta on geneettisesti ja morfologisesti lähempänä "Laurus azorica" -lajia kuin Ranskassa ja Italiassa tavattavaa "Laurus nobilista".
Ferenc Erkel

Ferenc Erkel (7. marraskuuta 1810, Gyula – 25. kesäkuuta 1893, Budapest) oli unkarilainen säveltäjä. Hän oli unkarilaisen grand operan isä, joka sävelsi lähinnä historiallisiin aiheisiin liittyviä oopperoita, joita yhä esitetään ahkerasti Unkarissa. Hän sävelsi myös kappaleen "Isten áldd meg a magyart" eli Unkarin kansallislaulun, joka otettiin käyttöön 1844. Hänen neljän ensimmäisen oopperansa libreton kirjoitti Béni Egressy. Oopperoiden lisäksi hän sävelsi muun muassa pianolle ja kuorolle. Hänen tunnetuin pianokappaleensa on "Rákóczi-induló" (1840).
Erkel johti "Budapestin filharmonista orkesteria" (perustettu 1853). Kun Unkarin kuninkaallinen ooppera (nykyisin Unkarin valtionooppera) aloitti Budapestissa vuonna 1884, hän oli sen ensimmäinen taiteellinen johtaja. Vuonna 1911 Budapestissa perustettiin oopperatalon osasto, joka myös esitti oopperoita, nimeltään "Erkel Színház" (Erkel-teatteri) vuonna 1953. Hän oli myös johtaja ja pianonsoiton opettaja Budapestin musiikkiakatemiassa vuoteen 1886.
Lisäksi Erkel oli kansainvälisesti tunnettu shakinpelaaja.