Ottokar I Přemysl

Ottokar I Přemysl (n. 1155 – 15. joulukuuta 1230 Praha, Böömin kuningaskunta) oli Böömin kuningas vuosina 1198–1230. 
Suku.
Hän oli Böömin ruhtinas Venceslaus II:n (n. 1110–1174), joka oli vuosina 1158–1773 Böömin kuningas ja Thüringenin maakreivitär Judithin (n. 1135 – n. 1210) vanhempi poika ja Přemyslidien sukua.
Hänellä oli kaksi nuorempaa sisarusta: Vladislaus III (n. 1160–1222), Böömin herttua 1197, Määrin rajakreivi 1197–1222 ja Richeza (k. 1182), joka avioitui Mödlingin herttua Henkin kanssa, Itävallan herttua Henrik II:n pojan kanssa. Ottokarin aikana Böömin kuninkuudesta tuli perinnöllinen. 
Kuningas.
Keisari Henrik VI tunnusti hänet useiden sotilaallisten yhteydenottojen ja taisteluiden jälkeen Böömin hallitsijaksi vuonna 1192. Hänet kuitenkin syrjäytettiin pian hänen osallistuttuaan salaliittoon Saksan ruhtinaiden kanssa syrjäyttää Hohenstaufenit. Hyödyntäen Saksan sotaa Filip Schwabenialaisen ja Welf-suvusta keisariksi valitun Otto IV:n välillä hän kuitenkin julisti itsensä uudelleen Böömin kuninkaaksi. Filip tunnusti arvonimen saadakseen tukea sotaan Ottoa vastaan. Vuonna 1197 Ottokar pakotti nuoremman veljensä, herttua Vladislaus III:n antamaan Böömin hänelle ja tyytymään pelkästään Määriin.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Ottokar avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1178 Adelheid von Meißenin (1160 jälkeen–1211) kanssa, joka oli Meißenin markkreivi Otto II:n ja Hedwig von Brandenburgin vanhin tytär. He olivat tavanneet Meißenissa 1170-luvulla Ottokarin ollessa maanpaossa Böömin Přemyslid-dynastian sisäisten taistelujen aikana. He avioituivat ilman sukunsa läsnäoloa ja suostumusta. On mahdollista, että avioliitto solmittiin Adelheidin raskauden vuoksi. Hän synnytti pian sen jälkeen pojan, Vratislavin.
Heille syntyivät lapset:
Vuonna 1199 Ottokar erosi liian läheisen sukulaisuuden perusteella (he olivat kuudensia serkkuja) puolisostaan ​​Adelheidista, joka kuului Wettin-sukuun.
Adelheidilla ei kuitenkaan ollut aikomustakaan luopua oikeuksistaan ​​tai että hänen lapsensa julistettaisiin avioeron myötä aviottomiksi. Hän aloitti oikeudenkäynnin vuonna 1199 ja kutsui Hohenstaufenin suvun ja paavi Innocentius III:n avukseen. Saksan valtaistuinkiistassa sekä Hohenstaufen- että Welf-suku vuoroin puolustivat hänen oikeuksiaan. Vuonna 1205 Adelheid saattoi palata Prahaan hetkeksi sen jälkeen, kun Ottokar oli allekirjoittanut sopimuksen Saksan kuningas Filip Schwabenilaisen kanssa. Lisäksi hänen esikoispoikansa Constantian kanssa oli kuollut, ja Ottokar päätti naittaa tyttärensä Dagmarin Tanskan kuningas Valdemar II:n kanssa. Kun Constantia synnytti toisen pojan, myöhemmän kuningas Venceslaus I:n vuonna 1205, Adelheidin oli tyttäriensä kanssa poistuttava Böömistä pysyvästi. Hän vetäytyi Meißenin Pyhän Ristin luostariin.
Paavi käytti edelleen vireillä olevaa oikeusjuttua painostuskeinonaan, mutta päätti lopulta, että avioliiton purkaminen oli laillinen. Adelaide taisteli edelleen lastensa puolesta, vaikka vuonna 1210 hän oli jo hävinnyt kanteensa. Hän kuoli vuotta myöhemmin Meißenissa maanpaossa.
Ottokar avioitui toisen kerran vuonna 1199 Unkarin kuningas Béla III:n ja tämän ensimmäisen puolison Antiokian Agneksen eli Anne de Châtillonin nuorimman tyttären, prinsessa Constantian (1181–1240) kanssa.
Heille syntyivät lapset:
Milanolainen mystikko Guglielma (1210-luku – 24. lokakuuta 1281) väitti olevansa Böömin prinsessa ja siksi hänet on tunnistettu Ottokarin ja Konstanzan tyttäreksi nimellä Vilemína tai Božena, mutta mitään vahvistavia böömiläisiä asiakirjoja ei ole olemassa.