tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Special Operations Executive

Special Operations Executive (SOE) oli brittiläinen vapaaehtoisista koostunut salainen agenttiyksikkö, jonka oli määrä taistella saksalaisia vastaan sabotaasein ja kommandoiskuin. Yksikkö perustettiin 1940 ja hajotettiin 1946.
Agentit hyödynsivät tehtävissään erilaisia erikoisvarusteita, esimerkiksi kuulakärkikynäksi tai sikariksi naamioituja kertalaukauspistooleita. Agenttien odotettu elinikä oli todella lyhyt, sillä kiinni jääneet agentit joutuivat yleensä SS:n tai Gestapon kuulusteltaviksi ja heitä yleensä kidutettiin paljastamaan tietoja muista agenteista. Brittien sodanjohto myös uhrasi häikäilemättömästi tuoreita agenttejansa vuonna 1944 lähettämällä näitä jäämään kiinni muun muassa Pohjois-Ranskassa mukanaan vääriä tietoja vastarinta-operaatioista tulevan maihinnousun suhteen. 
SOE:n agenttien merkittävimmistä saavutuksista ensimmäinen oli kesällä 1941, jolloin he räjäyttivät ranskalaisen Pessacin voimalaitoksen. Sähkönjakelun häiriintyminen aiheutti Bordeaux’n sukellusvenetukikohdan sekä lähistön sähköisen junaliikenteen lamaantumisen. 
Vuonna 1942 agentit surmasivat Tšekkoslovakiassa Böömin ja Määrin protektoraatin käskynhaltijan "Obergruppenführer" (kenraali) Reinhard Heydrichin. Tämän SS kosti murhaamalla lähistöllä sijaitsevan Lidicen asukkaat ja polttamalla kylän. 
Agentit estivät myös saksalaisten ydinaseaikeet, sabotoimalla operaatio Gunnersidessa raskaan veden tuotantoa Vemorkin vesivoimalassa Telemarkin läänissä Norjassa vuonna 1943. SOE:n menestyksekkäin ja mahdollisesti merkittävin saavutus oli SS-divisioona Das Reichin kuljetuksen sabotointi vuonna 1944, minkä seurauksena divisioonan siirtyminen Normandiaan myöhästyi ratkaisevasti.
SOE sai ansaitsemansa tunnustuksen sodan päätyttyä, kun yhdysvaltalainen kenraali Dwight D. Eisenhower kirjoitti vastarintamiesten ja erikoisagenttien toiminnan vaikuttaneen olennaisesti liittoutuneiden etenemiseen Ranskassa.
Toisaalta monet SOE:n operaatioista myös epäonnistuivat totaalisesti, esimerkiksi Alankomaissa SOE päätyi yhteistyöhön vastarintaliikkeen sijaan saksalaismiehittäjien kanssa, toimittaen viranomaisille vuosina 1942 ja 1943 kymmenittäin agentteja varmaan kuolemaan nimellä "Englandspiel" tunnetussa tapahtumasarjassa. Kun SOE:n hollantilaisagenttien Pieter Dourleinin ja John Ubbinkin onnistui paeta keskitysleiriltä vuonna 1943 Lontooseen ennen teloitustaan ja varoittaa brittejä traagisesta erehdyksestä, vangittiin heidät itsensä pettureina.
Erkki Uotila

Erkki Antero Uotila (28. maaliskuuta 1904 Sääksmäki – 31. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja, näyttelijä, ohjaaja ja elokuva- ja näytelmäkäsikirjoittaja.
Erkki Uotila toimi näyttelijänä Jyväskylän Työväenteatterissa, Kotkassa, Helsingin Työväenteatterissa sekä Helsingin Kaupunginteatterissa. Uotila toimi Fenno-Filmissä apulaisohjaajana ja ohjaajana, sekä teatterinjohtajana Repputeatterissa. Hän oli aikoinaan laulajana mukana Sodan viihdyttäjissä. Lisäksi hän toimi Helsingin Ympäristöteatterin johtajana.
Uotila toimi myös pakinoitsijana, teki laulutekstejä ja suomennoksia. Teoksissaan hän toimi muutaman kerran nimellä "Antero Kalliokoski". Hän on ollut käsikirjoittamassa muun muassa Hannu Lemisen elokuvia, sotaelokuvaa "Ratkaisun päivät" (1956) ja veijarikomediaa "Muuan sulhasmies" (1956). Uotilan yksi merkittävimmistä rooleista oli paroni Lichtenstein elokuvassa "Jääkärin morsian" (1938).
Uotila oli kuitenkin tunnetuin näyttelijänä, ja esiintyi noin 25 elokuvassa, muun muassa Pekka Puupää -filmeissä. Loppu-ura päättyi tv-elokuviin. Erkki Uotila kuoli 71 vuoden ikäisenä Helsingissä. Hänen tyttärensä on näyttelijä Leena Uotila.
Lehmäjoki

Lehmäjoki on kylä Isonkyrön pohjoisosassa. Kylässä toimii huoltoasema. Talouksia on noin 140, joista noin puolet saa ainakin osan elannostaan maataloudesta. Asukkaita on vähän alle 300, ja mökkeilijät kasvattavat lukua vielä noin 30:llä. 
Lehmäjoki sijaitsee asfaltoidun tien varrella Isonkyrön kunnan koillisosassa, Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Isonkyrön kunnan keskustaan on kylästä matkaa noin 14 kilometriä. Lähimmät kaupungit ovat Seinäjoki ja Vaasa.
Anjan puisto

Anjan puisto on yksityinen, vuonna 1968 perustettu puulajipuisto eli arboretum Mikkelin Honkalahdessa Anjanpuistontiellä, noin 9 kilometriä Mikkelistä kaakkoon eli Anttolaan päin.
Historia.
Puiston on perustanut Anja Laaksonen. Ensimmäiset tammet, lehmukset ja perennat Laaksonen istutti vuonna 1968. Puisto sijaitsee Ala-Säynätjärven ja Iso-Palvasen välisellä kannaksella, maasto on kumpuilevaa ja viettää etelään päin. Vuosien aikana puiston alueelle on istutettu lukuisia puita ja perennoja, raivattu joutsenlampia suihkulähteineen ja laitettu esille paikalta löytyneitä erikoisia luonnonkiviä.
Nykyisyys.
Puisto on 7 hehtaaria laaja alue. Laaksosen tavoitteena on lisätä ja kasvattaa erilaisia hedelmäpuita ja perennoja perinteisten lisäksi ja istuttaa lisää puumaailman uutuuksia ja erikoisuuksia. Lukuisissa lammissa kasvaa erilaisia vesikasveja. Puistoon luontevana osana kuuluvat myös eläimet kuten riikinkukkoja, hanhia, myskisorsia ja helmikanoja. Anjan puisto on suosittu vierailukohde, jossa käy kesäkuukausina matkailijoita ympäri maailmaa.
Puulajeja.
Anjan puistosta löytyvät muun muassa seuraavat puulajit:
Kuuset: hopeakuusi (Picea pungens 'Glauca' / blågran), kartiokuusi, lukuisat kultakuuset (Picea abies f. aurea), käärmekuusi (Picea abies f. virgata), mustakuusi (Picea mariana), pallokuusi (Picea abies f. globosa), pisan tuuheakuusi, serbiankuusi (Picea omorika l. Pančićeva omorika), sinikuusi (Picea pungens `Glauca´), siperianpihta (Abies Sibirica l. Siberian Fir) , surukuusi (Picea abies f. pendula)
Männyt: Keltamänty (Pinus ponderosa), käärmemänty (Pinus sylvestris f. virgata), pylväsmänty, vanhat sembramännyt (Pinus cembra subsp. sibirica)
Koivut: Kultakoivu (Betula pubescens f. aurea), kyynelkoivu (Betula pendula ’Youngii’), Ollin visakoivu, pirkkalankoivu (Betula pendula f. bircalensis), punalehtikoivu (Betula pubescens f. rubra), pahkavisakoivu, taalainkoivu (Betula pendula Dalecarlica), tunturivisakoivu (Betula pubescens subsp. czerepanovii) 
Muita puuerikoisuuksia ovat: korkkipuu (Phellodendron spp.), lamoavat lepät, pylväshaapa (Populus tremula 'Erecta' / pelarasp) , sulkalehtiharmaaleppä (Alnus incana f. laciniata), kartiojalava (Ulmus glabra Exoniensis) ym.
Kosmiset etäisyystikapuut

Kosmiset etäisyystikapuut on yhteisnimitys menetelmille, joilla kosmologiassa määritetään taivaankappaleiden etäisyys havaitsijasta. Suora etäisyyden määritys onnistuu kosmisessa mittakaavassa vain verrattain lähellä oleville kappaleille. Nimitys tulee siitä ettei samoja menetelmiä voida käyttää kaikille etäisyyksille. Kutakin menetelmää voidaan käyttää varmentamaan seuraavan "askelman" paikkansa pitävyyttä.
Etäisyysportaiden pohjalla ovat 'todelliset' etäisyyden mittaukset, joissa etäisyys määritetään suoraan ilman tarvetta tehdä oletuksia kappaleiden fysikaalisista ominaisuuksista. Nämä menetelmät perustuvat geometriaa ja valon tietyssä ajassa kulkemaan matkaan.
Ensimmäinen askelma on etäisyys Maasta Aurinkoon, eli Maan kiertoradan säde. Tätä kutsutaan astronomiseksi yksiköksi (AU). Aurinkokunnan sisällä voidaan käyttää vielä tutkaa mutta sen ulkopuolisten kappaleiden määritykseen tarvitaan trigonometriaa ja tarkkaa kulman mittausta samaan tapaan kuin maanmittauksessa. Tärkein Aurinkokunnan ulkopuolisten kohteiden etäisyyden mittaukseen käytetty tapa on parallaksi. Suorilla mittausmenetelmillä päästään vain noin tuhannen parsekin etäisyyksiin. Suuremmilla etäisyyksillä, joudutaan tekemään oletuksia kappaleiden ominaisuuksista. 
Parallaksin jälkeen seuraava askel perustuu nk. standardikynttilöihin eli taivaankappaleisiin, joiden todellinen kirkkaus voidaan tietää jollain menetelmällä. Lyhyemmillä matkoilla käytetään kefeidi-tyypin tähtiä. Ne ovat joukko tähtiä, joiden kirkkaus sykkiin tietyssä jaksossa. Jakson pituuden on havaittu korreloivan tähden kirkkauden kanssa. Pidemmillä matkoilla käytetään tyypin Ia supernovia.
Pisimmillä matkoilla käytetään punasiirtymää.
Uggla

Uggla () on ruotsalainen Länsi-Götanmaalta peräisin oleva aatelissuku. Suvun juuret juontavat 1600-luvulle. Uggla-sukuisia on Ruotsin lisäksi asunut muun muassa Suomessa.
Freddy Maertens

Freddy Maertens (s. 13. helmikuuta 1952 Nieuwpoort) on belgialainen entinen maantiepyöräilijä, maailmanmestari ja Espanjan ympäriajon voittaja.
Maertens voitti ammattilaisten maailmanmestaruuden Italian Ostunissa vuonna 1976 ennen italialaisia Francesco Moseria ja Tino Contia. Viisi vuotta myöhemmin hän uusi mestaruutensa Prahassa muiden mitalien mennessä Giuseppe Saronnille ja Bernard Hinault'lle. Maertens oli saanut hopeaa jo vuonna 1973 Felice Gimondin jälkeen.
Maertens voitti Espanjan ympäriajon vuonna 1977 ottamalla ennätykselliset 13 etappivoittoa. Ranskan ympäriajon pistekilpailun hän voitti vuosina 1976, 1978 ja 1981. Vuonna 1976 hän saavutti ennätystä sivuavat kahdeksan etappivoittoa "Tour de Francessa" ja oli seuraavana vuonna paras seitsemällä etapilla Italian ympäriajossa.
Maertens saavutti ammattilaisurallaan kaikkiaan 221 voittoa.
Mandal

Mandal oli Norjan eteläisin kaupunki ja Länsi-Agderin läänin toiseksi väkirikkain kunta Skagerrakin rannikolla. Sen naapurikuntia olivat lännessä ja luoteessa Lindesnes, pohjoisessa Marnardal ja idässä Søgne. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Mandalin kunnassa oli 15 237 asukasta.
Vuonna 2020 Mandal ja Marnardal liitettiin Lindesnesin kuntaan.
Kaupungin vaakunaeläimestä, lohesta, kuulu Mandalinjoki (Mandalselva) jakaa keskustan lähes kahtia. Keskustalle, Sørlandetin alueelle tyypilliseen tapaan, ovat tunnusomaista valkoiset puutalot (sørlandshus) ja kapeat kujat. Pitkä kävelykatu pitkin Mandalinjoen reunaa luo kiireetöntä pikkukaupungin tuntua.
Historia.
Vanhimmat ase- ja esinelöydöt alueelta on ajoitettu noin vuoteen 3000 eaa. Mandal-nimi mainitaan jo 1300-luvun lopulla, jolloin kuningas Eerik Pommerilainen antoi alueelle kauppaoikeudet ns. mandalinloheen. Kaupungin palon yhteydessä tuhoutunut ensimmäinen kivikirkko rakennettiin 1500-luvulla. Täten Mandal on Sørlandetin vanhimpia asutuskeskuksia. Kunnallinen itsehallinto alkoi vuonna 1837 ja Mandal sai kaupunkistatuksen 1921.
Toisen maailmansodan aikana alueelle oli sijoitettuna 2000 saksalaista sotilasta, joiden jäljiltä bunkkerit, juoksuhaudat ja parakkien jäännökset ovat edelleen nähtävillä., .
Norjan valtion karttalaitoksen mukaan Norjan mannermaan eteläisin piste siirtyi kesällä 2007 kunnan alueelle "Odden"iin (), koska Lindesnesissä aiemmin sijainneesta majakkaniemestä tuli Spangereidin kanavan avaamisen jälkeen saari. Helmikuussa 2008 Norjan karttalaitos kuitenkin pyörsi päätöksensä, jolloin Norjan mannermaan eteläisimmän pisteen todettiin kuitenkin sijaitsevan Lindesnesin majakalla, kanavasta huolimatta.
Nähtävyydet, kulttuuri.
Mandalin empiretyylinen kirkko vuodelta 1810 on Norjan suurin puukirkko.
Urheilu.
Mandalin jalkapalloseura, Mandalskameratene, pelaa kaudella 2024 Norjan neljänneksi ylimmällä sarjatasolla, 3. divisioonassa. Paikkakunnalla toimii myös Mandalin golfkerho.
Media.
Mandalissa ilmestyy paikallislehti "Lindesnes".
Tracy Chevalier

Tracy Chevalier (s. 19. lokakuuta 1962 Washington, DC, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti kirjastaan "Tyttö ja helmikorvakoru". Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva. 
Lapsuus ja opiskelu.
Chevalier on syntynyt ja elänyt lapsuutensa Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa. Hän oli nuorin perheen kolmesta lapsesta. Chevalier suoritti vuonna 1984 BA-tutkinnon englanninkielestä, Oberlin Collegessa, Ohiossa. Vuonna 1994 hän suoritti Master-tutkinnon University of East Angliassa. Hän muutti Lontooseen, Isoon-Britanniaan vuonna 1984 Oberlinistä valmistumisensa jälkeen. Hänen oli tarkoitus alun perin olla siellä vain kuusi kuukautta mutta hän meni naimisiin englantilaisen miehen kanssa ja jäi asumaan sinne pysyvästi. Hänellä on Ison-Britannian kaksoiskansalaisuus.
Kirjailijan ura.
Ennen kirjailijaksi ryhtymistään hän toimi useita vuosia tietokirjatoimittajana. Kirjansa "Tyttö ja helmikorvakoru" jälkeen vuonna 1998 hän aloitti kokopäiväisenä kirjailijana. Chevalier on kirjoittanut historiasta ja taiteesta myös romaaneissaan "Neito ja yksisarvinen" sekä "Pudonneet enkelit".
Julkaistuja kirjoja.
Englanniksi ilmestyneitä.
Lähde:
Samarkandin amuletti

Samarkandin amuletti () on Jonathan Stroudin kirjoittaman Bartimeus-fantasiatrilogian vuonna 2003 ilmestynyt ensimmäinen osa. Seuraavat osat ovat nimeltään "Golemin silmä" ja "Ptolemaioksen portti".
Suomeksi kirja ilmestyi vuonna 2004 Tammen kustantamana. Kirjan on suomentanut Mika Kivimäki. Koko trilogia sai Mythopoeic-nuortenkirjapalkinnon vuonna 2006.
Juoni.
"Samarkandin amuletissa" Nathaniel haluaa kostaa Simon Lovelacelle, toiselle maagikolle, joka on loukannut Nathanielia hänen mestarinsa talossa. Nathaniel on vasta 12-vuotias, mutta silti hyvin kunnianhimoinen. Hän manaa paikalle yli 5 000 vuotta vanhan Bartimeus-dzinnin. Nathaniel käskee tämän varastaa Samarkandin amuletin, joka on hyvin voimakas taikakalu. Sekalaisten sattumusten kautta Nathaniel pelastaa pääministerin ja koko hallituksen Samarkandin amuletin avulla.
Golemin silmä

Golemin silmä ("The Golem's Eye") on Jonathan Stroudin kirjoittama "Bartimeus"-fantasiatrilogian toinen osa. Sarjan ensimmäinen osa on Samarkandin amuletti ja viimeinen osa Ptolemaioksen portti. Bartimeus-trilogia oli "Mythopoeic"-palkintoehdokkaana vuonna 2006.
Tammen kustantaman kirjan on suomentanut Mika Kivimäki. Sen kannen on tehnyt Laura Lyytinen. 
Juoni.
"Golemin silmässä" Nathaniel on 14-vuotias ja töissä valtiossa uuden kylmäkiskoisen mestarinsa Jessica Whitvellin alaisena. Nathanielin tehtäväksi on annettu paljastaa vastarintaliike, joka vastustaa maagikoiden valtaa. Vastarintaliike varastaa maagikoiden esineitä, esimerkiksi elementaalipalloja, ja sitten käyttävät niitä maagikoita vastaan. Kun suuri turistikatu tuhotaan salaperäisesti, Nathaniel saa siitä syyt niskoilleen, sillä kaikki uskovat tuhoamisen olevan vastarintaliikkeen tekosia. Niinpä Nathaniel joutuu kustsumaan uudestaan Bartimeuksen, 5000 vuotta vanhan džinnin avukseen. Kun vastarintaliike hyökkää vanhan Ison-Britannian hallitsijan hautaan, tilanne riistäytyy käsistä. Tällä välin Nathaniel ja Bartimeus ovat Prahassa, kaikien magian syntymäpaikassa, joka on menettänyt ajan myötä loistonsa, etsimässä outoa syyllistä turistikadun tuhoon, sillä tämä sama henkilö joka aiheutti tuhon, koetti tappaa Bartimeuksen suuressa museossa. Siellä he saavat selville että tuhoaja on golem, jättimäinen joensavesta tehty otus, jota ohjaa maagikko suuren silmän kautta. Niinpä he jälleen kerran sekalaisten sattumusten kautta pelastavat Lontoon ja paljastavat golemin luojan.
Libertad (albumi)

Libertad on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Velvet Revolverin vuonna 2007 julkaisema albumi. Albumin esikoissinglestä ”She Builds Quick Machines” kuvattiin musiikkivideo.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan viidennelle sijalle. Suomessa se debytoi virallisen albumilistan neljännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
M/S Astrea

M/S Astrea () on norjalaisen Finland RoRo KS:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1991 Kragerøssa, Norjassa. Kuollutta painoa "Astrealla" on 6 672 tonnia ja jääluokitus on 1A eli Astrea pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Norjan lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Oslo. Nykyään norjalainen Sea-Cargo Skips AS liikennöi Astrealla, reitillä Bergen–Håvik–Tanager–Immingham.
Käyttöhistoria.
7. heinäkuuta 1990 alus laskettiin vesille. 14. tammikuuta 1991 alus luovutettiin Finncarriersin omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Helsinki. Tämän jälkeen Astrea siirtyi reitille Suomi–Iso-Britannia–Espanja. Tammikuussa 2001 alus rekisteröitiin Finnlinesin omistukseen.
Nykyisen omistajan, norjalaisen Finland RoRo KS:än haltuun Astrea päätyi 19. marraskuuta 2003. Uusi omistaja siirsi aluksen Norjan lipun alle ja vuokrasi aluksen Finnlinesille. Syyskuussa 2006 Tanskan puolustusministeriö vuokrasi aluksen ja teki sillä yhden matkan Itämeren ja Lähi-idän välillä. Tammikuussa 2007 norjalainen Sea-Cargo Skips AS vuokrasi aluksen ja aloitti liikennöinnin sillä reitillä Bergen–Håvik–Tanager–Immingham.
Haikai

Haikai eli haikai no renga on japanilainen ketjurunouden muoto. Se kehittyi Heian-kaudella syntyneestä renga-runouden "mushin"-suuntauksesta. Haikai-runous on edeltäjäänsä rengaa leikkisämpää ja keveämpää. Renga-runouden valtakauden aikana haika ei saavuttanut suurta arvostusta. Ensimmäisiä varsinaisia haikai-koulukuntia olivat "Matsunaga Teitokun" perustama "Teimon-koulu" ja "Nishiyama Sōinin" "Danrin-koulu".
Haikai-runous uudistui 1680-luvulla, kun Matsuo Bashō kehitti siitä sisällöltään syvällisempää ja vakavammin otettavaa. Bashō perusti myös oman koulukuntansa ja oli aikanaan yksi merkittävimmistä haikai-runoilijoista. Hänen jälkeensä haikai teki tilaa maekuzuke-runoudelle ja alkoi elpyä vasta 1770-luvulla, jolloin haikaita harjoittivat muun muassa Yosa Buson ja myöhemmin Kobayashi Issa.
Haikaissa on vuorotellen 5–7–5- ja 7–7-tavuisia säkeistöjä. Yleensä ne koostuvat kahden tai useamman kirjoittajan vuorotellen kirjoittamista säkeistöistä, joista kahdesta peräkkäisestä säkeistöstä syntyy kokonaisuus. Säkeistöjen liittymisestä sisällöllisesti toisiinsa on tarkat säännöt: monessako peräkkäisessä säkeistössä on sama vuodenaika, milloin kirjoitetaan kuutamosäkeistö, milloin rakkaussäkeistö.
Merkittäviä runoilijoita olivat myös Sōkan (1460–1540), Arakida Moritake (1473–1549), Matsunaga Teitoku (1571–1653) ja Sōin (1605–1682).
Johan Jakob von Julin

Johan Jacob von Julin (5. elokuuta 1787, Oulu – 11. maaliskuuta 1853, Helsinki) oli suomalainen teollisuuden uranuurtaja.
von Julin harjoitti apteekkialan opintoja isänsä apteekissa suorittaen farmasiatutkinnon 1806 ja toimien apteekkarina vuuodesta 1810. Hän toimi seuraavasta vuodesta 1811 alkaen Turun akatemian apteekin hoitajana. von Julin oli aktiivi toimija myös muilla aloilla; hän perusti 1819 Suomen ensimmäisen höyrylaivayhtiön ja 1823 Suomen ensimmäisen säästöpankin Turkuun.
Vuonna 1822 von Julin osti Fiskarsin rautaruukin perustaen sinne valimon, 1832 Suomen ensimmäisen hienotakomon ja 1837 Suomen ensimmäisen mekaanisen konepajan, joka valmisti ensimmäisen suomalaisen laivahöyrykoneen. 
Fiskarsin konepajaan liittyi myös maatila, jonka puitteissa kehitettiin maataloutta, mm. uusia auroja maatalouden tarpeisiin.
Ansioistaan von Julin sai vuonna 1835 vuorineuvoksen arvon. Vuonna 1849 hänet aateloitiin.
Vuorineuvos Johan Jacob von Julin oli marsalkka Mannerheimin isoisä - marsalkan äiti oli vuorineuvoksen tytär Hedvig Charlotta Helena von Julin.
Unkarin Grand Prix 1993

Unkarin Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 543. osakilpailu. Se ajettiin 15. elokuuta Hungaroringilla. Paalupaikan otti urallaan 30. kerran Alain Prost
Kilpailun voittoon ajoi ensimmäistä kertaa urallaan Williams-kuljettaja Damon Hill. Riccardo Patrese ajoi toiseksi ja Gerhard Berger kolmanneksi.
Helene Hanfstaengl

Helene tai Helen Hanfstaengl (o.s. "Niemeyer"; k. 1973) oli kansallissosialistien tukijan ja Adolf Hitlerin ystävän Ernst Hanfstaenglin vaimo. Hän oli juuriltaan saksalais-amerikkalainen kuten puolisonsakin.
Helene Niemayer meni naimisiin Ernst Hanfstaenglin kanssa 11. helmikuuta 1920. Aviomies Ernst oli saksalaissyntyinen Harvardin käynyt kustantajasuvun poika, ja pariskunta muutti Saksaan vuonna 1921. Ernst tutustui pian Adolf Hitleriin, ja hänestä tuli tämän ystävä ja avustaja. Natsien ensimmäinen äänenkannattaja, sanomalehti "Völkischer Beobachter", ostettiin Ernstin antamilla rahoilla. Ernst ja Helene järjestivät myös kutsuja, joilla Hitler saattoi tutustua vauraampiin yläluokan jäseniin.
Kertomansa mukaan Helene pelasti Hitlerin hengen tämän paettua Hanfstaenglien huvilaan epäonnistuneen oluttupavallankaappausyrityksen jälkeen. Hitler oli loukkaantunut poliisin avattua tulen natsien mielenosoituskulkuetta vastaan ja aikoi Helenen mukaan ampua itsensä. Helene otti kuitenkin ilman suurta vastarintaa aseen pois Hitlerin kädestä. 
Myöhemmin Hitler rupesi nälkälakkoon istuessaan Landsbergin vankilassa vallankaappausyrityksestä tuomittuna. Ernstin kehotuksesta Helene vei Hitlerille leivoksia ja kehotti tätä syömään vedoten muun muassa siihen, että Saksan kansa tarvitsi Hitleriä pelastajakseen. Hitler lopetti nälkälakon, mutta kunnian tästä ovat ottaneet myös monet muut natsit ja natsien kannattajat.
Natsien tultua valtaan Ernst joutui pian Hitlerin epäsuosioon arvosteltuaan Joseph Goebbelsia. Ernst ja Helene erosivat vuonna 1936, ja Ernst pakeni Saksasta maaliskuussa 1937. Helene toimi aluksi natsien palveluksessa, mutta pakeni itsekin Saksasta ennen toisen maailmansodan alkua. 
Hanfstaenglit saivat kaksi lasta, pojan Egonin (s. 1921) ja tyttären Herthan (1924–1929), joista jälkimmäinen menehtyi sairauteen lapsena. Poika Egon palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain armeijassa ja osallistui Tyynenmeren taisteluihin.
Kovapuu

Kovapuu on lajittelemattomasta trooppisesta lehtipuutavarasta käytetty termi. Kovapuuksi nimitettyjä puulajeja käytetään erityisesti ulkokalusteissa. Termi on harhaanjohtava, ja niin on sen esikuvakin englannin kielen sana "hardwood", joka tarkoittaa lehtipuuta yleensä.
Kovapuulattia.
Termiä käytetään myös muodossa kovapuulattia, joka tarkoittaa tavanomaista ohuempaa parkettilattiaa, jossa puu on muutaman millimetrin viiluna hdf-rungon pinnalla. Kovapuulattian puulaji voi olla myös muuta kuin trooppista lehtipuuta.
Mihail Dolgorukov

Mihail Petrovitš Dolgorukov (; 1780–1808) oli venäläinen Pyhän Yrjön ritari ja kenraalimajuri. Tsaari Aleksanteri oli luvannut hänelle puolisoksi sisarensa, suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovnan. Dolgoruki osallistui taisteluihin 1806–1807 ranskalaisia vastaan ja haavoittui rintaan. Suomen sodassa hän kaatui Iisalmen lähistöllä, mahdollisesti Koljonvirralla.
Dolgorukovin kerrotaan sanoneen, että hän on pelännyt enemmän nurmeslaisen talonpojan Olli Tiaisen joukkoja kuin itse Ruotsin armeijaa.
Peter Löscher

Peter Löscher (s. 17. syyskuuta 1957 Villach, Itävalta) on itävaltalainen liikemies, joka toimi Siemens AG:n pääjohtajana 2007–2013 Klaus Kleinfeldin luovuttua tehtävistään 30. kesäkuuta 2007. Löscher toimi sitä ennen lääketeollisuusyhtiö MSD:n Global Human Health -yksikön johtajana Yhdysvalloissa New Jerseyssä.
Löscher on opiskellut taloustieteitä Wienissä, Hongkongissa ja Yhdysvalloissa Harvard Business Schoolissa. Uransa hän aloitti 1985 Saksassa "Kienbaum&amp;Partner" -konsultointiyhtiön johdossa. Vuosina 1988-2002 hänellä oli useita eri tehtäviä "Höchst AG":lla. Löscher on työskennellyt Saksassa, USA:ssa, Espanjassa, Isossa-Britanniassa ja Japanissa. Hän puhuu saksaa, englantia, espanjaa ja japania.
Löscher on naimisissa espanjalaisen naisen kanssa ja heillä on kolme lasta.
Tuncelin maakunta

Tuncelin maakunta (Zazaki: Dêrsîm) on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee Itäisessä-Turkissa. Maakunnan nimi on "Dersim" Zazaki ja Persiaksi. 
Maakunnan pinta-ala on 7 774 km². Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 86 000. Maakunnan pääkaupunki on Tunceli, joka on myös yksi maakunnan kahdeksasta piirikunnasta. Muut piirikunnat ovat:
Nerjungrin piiri

Nerjungrin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan etelärajalla Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Oljokminskin ja Aldanin piireihin, lännessä Habarovskin aluepiiriin ja etelässä Amurin alueeseen ja Taka-Baikalian aluepiiriin. Nerjungrin piirin hallinnollinne keskus on Nerjungrin kaupunki. Piiri perustettiin vuonna 1975.
Maantiede.
Nerjungrin piiri on vuoristoista. Suurin osa alueesta kuuluu Aldanin ylänköön ja eteläisintä osaa hallitsee Stanovoivuoristo. Keskilämpötila vaihtelee tammikuussa alueen eri osissa -30 ja -34 °C välillä. Heinäkuussa puolestaan +12 ja +14 °C välillä. Vuotuinen sademäärä on 400–500 mm. Merkittävimmät joet ovat Aldanin sivujoki Timpton ja Tšulman. Merkittävin järvi on Suuri Toko.
Kuntajako.
Piirissä on kuusi kaupunkikuntaa ja yksi maalaiskunta. Ainoa kaupunki on Nerjungri, muiden kaupunkikuntien keskukset ovat kaupunkimaisia taajamia. Kahdessa kunnassa on kaksi asutuskeskusta.
Väestö.
Vuonna 1989 Nerjungrin piirissä oli 120 200 asukasta, joista taajamaväestön osuus oli 97,6 prosenttia. Vuonna 1999 alueella oli 107 900 asukasta ja kaupunkiväestön osuus 98,2 prosenttia. Vuonna 1989 väestöstä oli venäläisiä 72,5 prosenttia, jaukuutteja 1,3 prosenttia ja evenkejä 0,8 prosenttia ja muita 25,4 prosenttia. Kaikkiaan väestö koostui 31 eri kansallisuudesta.
The Sims ryntää raitille

The Sims ryntää raitille () on Maxisin kehittämä The Sims -peli, joka julkaistiin 16. joulukuuta 2003. Peli on saatavilla PlayStation 2:lle, Xboxille, Nintendo GameCubelle, Game Boy Advancelle ja Nokia N-Gagelle.
Pelaajan tulee luoda oma hahmo, jonka tehtävänä on tehdä tehtäviä ja sen ohessa myös töitä. Tehtäviä tekemällä pelaaja pystyy palauttamaan varastetut tavarat takaisin sukulaisille ja ystävilleen. Uusia ominaisuuksia pelissä on muun muassa kaupungilla liikkuminen. Kun on saanut 2 ylennystä uralla, pelaaja pystyy siirtymään uuteen paikkaan. Suorittamalla tehtäviä pystyy hankkimaan uusia tavaroita ostokatalogiin.
Töitä voi hankkia lehdestä tai tietokoneella. 
Pelissä on myös vapaa peli-tila jossa voi luoda uuden perheen ja rakentaa kokonaan uuden talon.
Kristiina-instituutti

Kristiina-instituutti oli Helsingin yliopiston naistutkimuksen yksikkö. Hallinnollisesti Kristiina-instituutti oli osa humanistista tiedekuntaa.
Kristiina-instituutti perustettiin vuonna 1991. Nimensä instituutti sai Ruotsin kuningatar Kristiinan mukaan, joka oli tunnettu kiinnostuksestaan tieteisiin ja taiteisiin. Kristiinan (joka oli tuolloin 13-vuotias) holhoojahallitus perusti Turun Akatemian, Helsingin yliopiston edeltäjän, vuonna 1640.
Vuoden 2009 kesään mennessä oli Helsingin yliopistosta valmistunut naistutkimus pääaineenaan yhteensä yhdeksän filosofian maisteria. Kristiina-instituutti liittyi vuoden 2010 alusta osaksi Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitosta. Samalla oppiaineen nimi muuttui ja sukupuolentutkimus korvasi aiemman naistutkimuksen. 
Vuoden Kristiina.
Vuoden Kristiina -palkinto kantaa sukupuolentutkimuksen Helsingin yliopistossa käynnistäneen Kristiina-instituutin nimeä, ja se myönnetään vuosittain sukupuolentutkimuksen tunnetuksi tekemisestä ja sukupuolen perusteella tapahtuvan syrjinnän ja eriarvoisuuden vähentämiseksi tehdystä työstä.
Lamborghini LM002

Lamborghini LM002 on Lamborghinin vuosina 1986–1993 valmistama maastoauto, jonka kokonaisvalmistusmäärän arvioidaan olevan noin 301 kappaletta. Auto oli erikoinen malli Lamborghinille, joka on tullut tunnetuksi lähinnä suorituskykyisistä GT- ja superautoista.
LM002 alkoi projektina vuonna 1977 protyypillä, jonka koodinimi oli Lamborghini Cheetah. Se oli malli, jota Lamborghini toivoi myyvänsä Yhdysvaltain armeijalle. Alkuperäinen Cheetah-prototyyppi käytti taakse asennettua Chryslerin V8-moottoria, joka tuhoutui Yhdysvaltain armeijan testeissä. Tämä johti siihen, että Lamborghini kehitti LM001-mallin, joka oli hyvin samankaltainen kuin alkuperäinen Cheetah, mutta siinä oli AMC:n V8-moottori. Mallin myötä kävi selväksi, että takamoottori ei ollut hyvä ajatellen ajo-ominaisuuksia maastokäytössä. Seuraavassa versiossa, LM002:ssa, moottori (nyt V12 Countachista) olikin asennettu eteen. Pitkän testaamisen ja muuntelun jälkeen sille annettiin viimein sarjanumero ja nimettiin LM002:ksi.
Autolle annettiin lempinimeksi Rambo-Lambo. Se oli muotoiltu aggressiiviseen tyyliin ja siinä oli tehokas moottori. Siviiliversiot oli pakattu täyteen luksusvarusteita: täysi nahkasisustus, tummennetut sähköikkunat, ilmastointi ja stereolaitteisto asennettuna kattopaneeliin. Pirelli valmisti autoon kaksi ”run-flat”-rengastyyppiä. Sotilasversiosta oli luksusvarusteet poistettu ja siihen oli tehty lisäyksiä, kuten asennuspaikat konekiväärille. Saudi-Arabian armeija tilasi 40 autoa, joissa oli avattava katto.
Lamborghini Jalpa

Lamborghini Jalpa (Projekti 118) on Lamborghinin vuosina 1981–1988 valmistama urheiluautomalli. Jalpa oli kehitetty edeltäjästään Lamborghini Silhouettesta, mutta oli paljon menestyneempi. Yhteensä mallia myytiin 415 kappaletta. Jalpa oli isoveljeään Lamborghini Countachia paljon halvempi, moottorikin oli pienempi 3,5-litrainen V8. Auton korin oli muotoillut Bertone.
Nimi "Jalpa" tulee härkätaistelusta, sillä Ferruccio Lamborghini oli suuri härkätaistelun ystävä.
Countachiin verrattuna Jalpa on paljon helpompi ajettava, siitä on parempi näkyvyys ja sillä on helppo ajaa myös vilkkaassa liikenteessä ja hitaissa nopeuksissa.
Alun perin korin muoviosat olivat mustia (puskurit, ilmanottoaukot ja moottorin peitto). Takavalot olivat kulmikkaat, samat kuin Silhouettessa. Vuonna 1984 muoviosat kuitenkin muutettiin korinvärisiksi ja takavalot pyöreiksi.
Chrysler, Lamborghinin uusi omistaja päätti lopettaa Jalpan tuotannon vuonna 1988, ja koko 1990-luvun ajan Lamborghinilta puuttui kokonaan halvempi malli. Seuraaja Gallardo tuli myyntiin vasta vuonna 2003.
Ferrari 599 GTB Fiorano

Ferrari 599 GTB Fiorano on kaksipaikkainen, vuonna 2006 esitelty Ferrarin tehokkain V12-moottorilla varustettu ja sarjatuotantona valmistettu Berlinetta-malli. Ferrarin mallistossa se korvasi Ferrari 575M Maranellon.
Yleistä.
Mallin ulkomuodot on luonut Pininfarina. Ensimmäisiä tietoja uudesta mallista saatiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2006. Virallinen esittely tapahtui helmikuussa Genevessä. Kasvavilla Aasian markkinoilla auto esiteltiin ensimmäisen kerran Pekingin autonäyttelyssä marraskuussa 2006.
Tekniikka.
Vaihteistoksi voi valita normaalin 6-portaisen manuaalivaihteiston tai aikaisemmista malleista kehitetyn "F1-Superfast"-vaihteiston. Vaihteisto on nopeudeltaan huippuluokkaa, vaihteenvaihtaminen kytkimen toiminta mukaan lukien kestää vain 0,1 sekuntia. Autossa on CST-luistonesto- ("F1-Trac") ja ajonvakautusjärjestelmä sekä TPTMS-järjestelmä, joka valvoo renkaiden paineita ja lämpötilaa. Ihanteellisen painojakauman saavuttamiseksi vaihteisto on sijoitettu taka-akselin yhteyteen. Auton kokonaispainosta 85 % on saatu akselien välille.
Pyöräntuenta on toteutettu päällekkäisillä kolmiotukivarsilla. Erillisjousitus on GM:n alihankkijan Delphin tuotantoa. Perusteiltaan samaa "MagneRide"-jousitusta käytetään muun muassa Chevrolet Corvetessa ja Cadillac STS:ssä. Nestetäytteisten iskunvaimentimien ominaisuuksia voidaan muuttaa "lennossa" nesteen viskositeettia muuttamalla. Vaikka laitteisto mekaanisilta osiltaan onkin lähes yhteneväinen GM:n tuotteiden kanssa, on ohjelmisto ja sen toiminta kuitenkin kehitetty Ferraria varten. Eräistä muista malleista tuttu elektronien tasauspyörästö on 599 GTB:ssä korvattu mekaanisella systeemillä, jossa lukitusaste moottorin vetäessä on 25 % ja moottorijarrutuksessa 45 %.
Jarrut ovat lukkiutumattomat ja sekä edessä että takana levyjarrut ovat jäähdytetyt. Lisävarusteena on saatavissa myös keraami-hiilikuitujarrulevyt (CCM - Carbon Ceramic Material).
Moottori.
Eteen pitkittäin sijoitettu 6-litrainen V12-moottori on otettu suoraan Ferrari Enzosta ja muutosten jälkeen siitä irtoaa 620 hv. Samaa moottoria käytetään myös FXX-superautossa, mutta 599 GTB:ssä se sopii ominaisuuksiltaan paremmin myös normaalikäyttöön mm. suuremman alaväännön vuoksi. Sylinteririvit on 65 asteen kulmassa toisiinsa nähden. Litrateho on 103 hv/l. Tehokkaan moottorin sekä kevyen alusta- ja koriyhdistelmän avulla auton tehopainosuhde on vain 2,6 kg/hv. Kierrosrajoitin on asetettu 8400 r/min kohdalle.
Ferrari 612 Scaglietti

Ferrari 612 Scaglietti on vuodesta 2004 vuoteen 2011 valmistettu 2+2-paikkainen coupe-malli.
Yleistä.
Mallin on suunnitellut Pininfarina. Ferrarin johtaja Luca di Montezemolo nimesi auton modenalaisen alumiinin muotoiluun erikoistuneen Sergio Scagliettin mukaan. Scagliettin käsialaa ovat muun muassa monet 50- ja 60-luvun aikana valmistetut Ferrarit. 612 Scaglietti on Ferrarin toinen kokonaan alumiinista valmistettu malli (ensimmäinen oli 360 Modena). Auton mallimerkinnän 612 ensimmäinen numero tulee auton litratilavuudesta (noin 6 l) ja kaksi jälkimmäistä viittaavat moottorinsylinterilukuun.
Ferrarin perinteet 612 Scaglietin tapaisen 2+2-paikkaisen Grand Tourer -mallin valmistamiselle ovat pitkät. Ensimmäinen V12-moottorilla varustettu auto Ferrari 166 Inter esiteltiin vuonna 1948 ja ovat seuranneet muun muassa 212 Inter (1951), 250 GT (1960), 330 GT (1964), 365 GT ja viimeisimpänä 456M 1990-luvulla.
Moottori on sijoitettu ohjaamon etupuolelle, hieman etuakselin takapuolelle. Samoin vaihdelaatikon sijoittamisella on pyritty saamaan auton painopiste mahdollisimman taakse ja alas. Auton painosuhde on 46/54 % (edessä/takana), joka on hyvä saavutus etumoottoriselle autolle.
Tammikuussa 2007 Ferrari esitteli 60-vuotisen historiansa kunniaksi yksilöllisen 612 Scaglietti Sessanta -erikoismallin, jota valmistetaan ainoastaan 60 kappaletta. Siinä on F1-vaihdelaatikko sekä lukuisa joukko erikoisvarusteita, muun muassa CCM-jarrujärjestelmä, Bosen mediajärjestelmä, peruutustutka kameralla, tv-viritin ja vakionopeudensäädin.
Moottori.
Moottori on sama vapaastihengittävä 65-asteinen V12-tyyppinen kone, jota käytetään myös 575M Maranellossa. 
Suorituskyky.
Vaikka auto tarjoaakin kohtuullisen mukavat tilat neljälle hengelle, ei se häviä suorituskyvyssä monellekaan urheiluautolle.
Varusteet.
Jokainen malli tilataan "Carrozzeria Scaglietti Personalisation" -ohjelman kautta, jolloin asiakas pääsee vaikuttamaan itse auton eri osa-alueisiin: race &amp; track, ulkonäkö ja väri, sisusta ja materiaalit sekä varustelu ja matkustus. Vuodesta 2006 lähtien saatavilla on myös HGTS- ja HGTC-urheiluvarustepaketit, jotka sisältävät mm. erilaisia vanne-, pakoputkisto-, jousitus- ja vaihdelaatikkovaihtoehtoja. 
Mittoja.
Autossa on pitkä akseliväli sekä pieni etu- ja takaylitys.
Ferrari 575M Maranello

Ferrari 575M Maranello on kaksipaikkainen GT-luokan auto, joka on lähinnä päivitetty versio edellisestä Ferrari 550 -mallista, muotoilussa on pieniä Pininfarinan Frank Stephensonin tekemiä uudistuksia.
Kehitys.
Vuonna 2005 saataville tuli GTC-paketti ja Superamerica-avoversio, jota valmistettiin vain 599 kappaletta. 
Moottori.
sylinterien kulma on 65 astetta
Ferrari F50

Ferrari F50 on erittäin suorituskykyinen urheiluauto. F50 esiteltiin vuonna 1995 juhlistamaan Ferrarin 50-vuotiasta historiaa. Auto on kaksiovinen, kaksipaikkainen avoauto, irrotettavalla katolla.
Autossa on 4,7-litrainen vapaasti hengittävä 60-venttiilinen V12-moottori, joka kehitettiin F1-moottorista.
Autoa valmistettiin vain 349 kappaletta, yksi vähemmän kuin alun perin arveltiin mahdolliseksi myydä. Viimeinen F50 valmistettiin Maranellossa heinäkuussa 1997.
F50:n moottori oli aikaisemmin jo käytössä Amerikan IMSA kilpasarjassa F333SP-mallissa 1994.
Kilpaversio.
Kilpaillaakseen GT1-luokassa, Ferrari kehitti prototyypin F50:seen perustuen F50 GT. Autossa oli kiinteä katto, suuri takaspoileri, uusi etuspoileri ja muita muutoksia. 4,7-litrainen moottori viritettiin 750 hevosvoiman tehoon. Projekti keskeytettiin myöhemmin. Ferrari myi pois 3 autoa jotka tehtiin ja loput 3 tuhottiin.
Ferrari 456

Ferrari 456 on Ferrarin valmistama auto, jossa on 12-sylinterinen V-moottori. Moottorissa on 48 venttiiliä ja huipputeho on 442 hevosvoimaa. Auton huippunopeudeksi ilmoitetaan yli 300 km/h. Vaikka auto on ulkomuodoiltaan siron näköinen, painaa se lähes 1700 kg. Brunein sulttaani on tilannut 7 kappaletta 456 GT Venice-farmarimallia, joista hän osti 6.
456 (1992–1997).
Alkuperäinen 456 oli saatavana GT- ja (vuodesta 1996) GTA-mallina. Mallinimen ero kertoo, että GT:ssä on 6-vaihteinen manuaalivaihteisto ja GTA:ssa 4-vaihteinen automaatti. Automaatti oli vasta neljäs Ferrarin historiassa. Muotoilu oli pyöreämpää verrattuna edelliseen malleihin.
5,5-litrainen (5474 cm3) 65° V12-moottori oli johdannainen Dino V6-moottorista eikä perinteisemmästä 60° V12-moottorista, jota käytettiin 412 ja Daytona malleissa. Moottori tuotti tehoa 436 hv. Mallinimi tulee moottorin yksittäisen sylinterin iskutilavuudesta, joka on 456 cm3 ja se kerrottuna 12 tekee yhteensä 5,5 litraa.
Auton kaikkia malliversioita rakennettiin yhteensä noin 2600 kappaletta. 
456M (1998–2003).
"Modificata" 456M esiteltiin vuonna 1998 sekä GT- ja GTA-mallista. Autoon oli tehty monia muutoksia, jotta saatiin parannettua aerodynamiikkaa ja jäähdytystä. Myös sisustaa oli uudistettu muun muassa uusilla istuimilla. Tehot nousivat 442 hevosvoimaan, mutta suorituskyky pysyi samana.
Ferrari 348

Ferrari 348 on kaksipaikkainen V8-keskimoottorilla varustettu urheiluauto. Auto esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1989 ja se korvasi Ferrari 328 -mallin. 
Autoa myytiin kahtena versiona: 348tb (Coupe) ja 348ts (Targa). Molemmissa oli 3,4-litrainen versio V8-moottorista, joka löytyy myös 308/328-sarjoista. Moottori tuotti 312 hv (233 kW) ja on sijoitettu pitkittäin poikittain olevan vaihdelaatikon kanssa. Sama rakenne on myös 
Ferrari Mondial t mallissa, jonka kanssa se jakaa paljon osia. Moottorin sijoitus oli merkittävä askel Ferrarille. Kaikissa aikaisemmissa pienissä Ferrari-malleissa oli poikittain asennettu moottori.
Autoa valmistettiin yli 8 000 kappaletta. 348:n kyljissä olevat ilmanottoaukot antavat sille Ferrari Testarossan ulkonäköä, tämän takia sitä pidetään Testarossan ”pikkuveljenä”.
Autoa kritisoitiin äkkinäisestä käytöksestä. "Car and Driver" -lehti testasi sitä Acura NSX:ää vastaan ja totesi olevan helppoa saada auto spinnattua. Ferrari F355 -mallissa käytöstä yritettiin parantaa, mutta sitäkin jotkut toimittajat moittivat ajokäytöksestä.
Vuonna 1993 348:lle tehtiin uudistuksia ulkonäköön ja moottori sai lisää tehoa, tuottaen nyt 320 hv samasta 3,4-litraisesta moottorista. Uudistettu auto sai mallimerkinnät 348gtb ja 348gts.
BMW M1

BMW M1 on BMW:n vuosina 1978 – 1981 valmistama, 6-sylinterisellä DOHC M88/1 3.5 L keskimoottorilla varustettu superauto. 
Samaa moottoria käytettiin myöhemmin M635 CSi ja E28 M5 -malleissa. Moottorissa on kuusi erillistä kaasuläppää (yksi joka sylinterille), neljä venttiiliä/sylinteri, Kugelfischerin mekaaninen polttoaineensuihkutus ja Magneti-Marellin elektroninen sytytys, joilla katuversion teho oli 277 hv (204 kW) ja huippunopeus 262 km/h. Turboahdettu kilpaversio tuotti jopa 850 hv.
Malli perustuu alun perin Giugiaron suunnittelemaan, vuonna 1972 esiteltyyn Turbo Concept -autoon. BMW Motorsport GmbH vastasi käsinvalmistetun auton tuotannosta vuodesta 1978 vuoteen 1981 luokittelumallina. Alun perin BMW antoi Lamborghinin vastuulle huolehtia korin yksityiskohdista ja valmistaa prototyypit ja sarjatuotantoautot. Lamborghinin taloudellinen tilanne pakotti BMW:n kuitenkin ottamaan projektin vastuulleen huhtikuussa 1978, seitsemän prototyypin jälkeen.
Tuotantomallit kokosi osittain ItalDesign Torinossa, loppukokoonpanon teki Stuttgartissa Saksassa korivalmistaja Baur. Autoa valmistettiin ainoastaan 456 kappaletta.
Vaikka M1 ei koskaan saavuttanut mitään merkittävää kilpamenestystä, se silti muistetaan hienostuneena superautona jossa oli hyvät ajo-ominaisuudet. Vuonna 2004 yhdysvaltalainen Sports Car International lehti nimesi auton kymmenenneksi Top Sports Cars of the 1970's listallaan.
Suorituskyky.
BMW M1 katuautoversio kiihtyy noin 5,6 sekunnissa 0–100 km/h ja huippunopeus on 262 km/h. Auto oli vuoteen 1985 asti nopein saksalainen tuotantoauto.
Bertie Wooster

Bertram Wilberforce ”Bertie” Wooster on kuvitteellinen hahmo, jonka loi englantilainen kirjailija P. G. Wodehouse. Wooster on tyhjäntoimittaja ja alempaan aatelisluokkaan kuuluva nuorukainen, joka ei koskaan kulje minnekään ilman äärimmäisen älykästä palvelijaansa, ”herrasmiehen henkilökohtaista herrasmiestä”, Jeevesiä. Palvelijan tehtäväksi lankeaakin usein pelastaa isäntänsä tai joku tämän ystävistä tukalista tilanteista. Bertie Wooster esiintyi yli 40 novellissa ja kymmenessä romaanissa tarinan kertojana.
Kirjojen lisäksi Wooster on esiintynyt elokuvassa, radiokuunnelmissa ja televisiosarjoissa, joista tunnetuin lienee "Kyllä Jeeves hoitaa". Sarjassa Bertie Woosteria esittää Hugh Laurie.
Perhe.
Bertien molemmat vanhemmat ovat kuolleet, mutta hänellä on ainakin kolme tätiä ja setää isänsä puolelta, joskin Wodehouse mainitsee ohimennen Bertien isällä olleen useampia sisaruksia. Tädeistä ainoastaan Dahlialla ja Agathalla on tarinoissa merkittävät roolit.
Woosterilla on ainakin kuusi setää, joista kolme on naitu sukuun:
Bertien serkuilla Claudella ja Eustacella on samoin merkittävä osa useissa tarinoissa, kuten myös Dahlia-tädin lapsilla Angelalla ja Bonzo Traversilla ja Agathan pojalla Thomas ”Thos” Gregsonilla.
Aluksi Bertie Wooster on riippuvainen setänsä Willoughbyn taloudellisesta tuesta, mutta sedän kuoleman myötä hän perii tämän suunnattoman omaisuuden. Wooster pelkää tätiään Agathaa, joka pitää veljenpoikaansa selkärangattomana ja taakkana yhteiskunnalle. Dahlia-täti päinvastoin pitää Bertiestä todella paljon ja kutsuukin hänet usein maatilalleen Brinkley Courtiin.
Bertiellä on myös serkku nimeltä Gussie Mannering-Phipps, joka mainitaan ensimmäisessä Jeeves-tarinassa. Myöhemmin Wodehouse nimesi suvun uudelleen. Gussieta ei tule sekoittaa Bertien kouluaikaiseen ystävään Augustus ”Gussie” Fink-Nottleen, jolla on suurempi rooli tarinoissa.
Koulutus.
Bertie on saanut korkealaatuisen koulutuksen; hän on opiskellut sekä Eton Collegessa että Oxfordin yliopistossa. Bertien päähän eivät opetukset kuitenkaan näytä tarttuneen, hän esimerkiksi ei tunnista Jeevesin lainaamia tekstejä William Shakespearen tuotannoksi. Ilmeisesti ainoa taito, minkä Wooster on oppinut Oxfordin ajoilta, on poliisien kypärien varastaminen.
Bertie on kuitenkin käytökseltään kohtelias ja miellyttävä, ja hän on lahjakas pianonsoittaja. Hän on myös urheilullinen, ja pelaa mielellään golfia.
Romanssit.
Bertie ei koskaan avioitunut, joskin hän on kihloissa lähes jokaisessa tarinassa. Agatha-tädin mukaan Bertien on syytä mennä naimisiin ja saada Woosterin suku jatkumaan. Eräässä tarinassa Agatha yrittääkin naittaa Bertietä Lady Florence Crayelle, mutta avioliittosuunnitelmat romuttuvat, kun nuorukainen myöhemmin toteaa naisen liian hallitsevaksi. Bertien oli myös mahdoton hyväksyä Florencen vaatimus erottaa Jeeves.
BMW Z8

BMW Z8 (E52) on BMW:n vuosien 2000 ja 2003 välillä valmistama avoautomalli, jota tehtiin 5 703 kappaletta, joista 555 oli Alpinan virittämiä. Z8 oli tuotantomalli vuoden 1997 Z07-konseptimallista, jonka oli suunnitellut BMW Designworksin Henrik Fisker Kaliforniassa. Z07 oli alun perin muotoilututkielma vuoden 1956 BMW 507 -mallin mukaisesti. Suuren kysynnän vuoksi konseptiauton mukaista Z8:aa valmistettiin rajoitettu 5 703 kappaleen erä, joista noin puolet meni Yhdysvaltain markkinoille.
Auto oli James Bondin autona elokuvassa "Kun maailma ei riitä" vuonna 1999. Auton esiintyminen elokuvassa oli tuotesijoittelua. BMW:n malleja oli esiintynyt myös kahdessa edellisissä elokuvissa "007 ja kultainen silmä" (BMW Z3) ja "Huominen ei koskaan kuole" (BMW 750Li ja R1200C).
Bugatti EB110

Bugatti EB110 on Bugatti Automobili SpA:n vuosina 1991–1995 valmistama superauto. Sen seuraajaksi tuli vuonna 2005 Bugatti Veyron.
Historia.
Kun EB110:n suunnittelu aloitettiin, oli suunnittelijoiden tavoitteena tehdä erittäin suorituskykyinen urheiluauto ilman kompromisseja. EB110-nimi tulee Bugattin perustajan Ettore Bugattin nimikirjaimista ja 110:stä syntymäpäivästä. 
Vuonna 1995 Bugatti meni konkurssiin ja saksalainen Dauer Racing osti keskeneräiset autot ja osat, joihin perustuen tehtiin myös B Engineering Edonis -urheiluauto.
Kori.
Bugatti EB110:n korin on suunnitellut Marcello Gandini ja valmistanut lentokonevalmistaja Aerospatiale. Kori on tehty hiilikuidusta ja moottorin kohdalla on lasinen ikkuna, jonka takaa V12-moottori näkyy joidenkin Ferrarien tavoin. EB110:n takasiipi nousee nopeuden mukaan ylös oikeaan asentoon.
EB110:n ovet aukeavat kääntyvät ylös eteenpäin, joka on toteutettu monimutkaisen mekanismin avulla.
EB110 SS.
Vuonna 1992 myyntiin tuli myös tehokkaampi 110 SS (Sport Stradale) -versio, jonka huippunopeus oli 352 km/h ja huipputeho 592 hevosvoimaa.
Porsche Carrera GT

Porsche Carrera GT on useita autoalan palkintoja voittanut saksalainen takavetoinen superauto, joka esiteltiin loppuvuodesta 2003. Autoja on valmistettu yhteensä vajaa 1 300 kappaletta.
Yleistä.
Carrera GT on valmistettu katukäyttöön soveltuvaksi. Ominaisuuksiensa puolesta sen voidaan kuitenkin sanoa olevan kilpa-auto. Varusteista voidaan mainita muun muassa luistonesto, ilmastointi, GPS-navigaattori, Bosen hifijärjestelmä ja viisiosainen nahkainen laukkusarja.
Autoa valmistettiin Saksassa Leipzigissa. Ensimmäiset autot olivat vuosimallia 2004 ja tulivat myyntiin Yhdysvalloissa tammikuun lopussa. Viimeinen auto valmistui 6. toukokuuta 2006.
Tekniikka.
Pohjalevy ja jousitus perustuvat pitkälti vuoden 1998 Porsche 911 GT1 Le Mans -autossa käytettyihin ratkaisuihin. Auton kori on itsekantava hiilikuiturakenne apurungolla. "Popular Science" -tiedelehti nimesi auton vuonna 2003 "Best of What’s New" -palkinnon saajaksi siinä käytetyn teknologian ja korisuunnittelun vuoksi. Rakenne on erittäin kevyt, mutta samalla vahva. Koko runko painaa vain runsaat 100 kg. 
Autossa käytetään PCCC-kytkintä (Porsche Ceramic Composite Clutch), jonka halkaisija on ainoastaan 169 mm.
Moottori.
Vain 214 kg:n painoinen moottori on kehitetty alun perin LeMansin kestävyyskisoissa käytetystä 5,5-litraisesta vapaastihengittävästä V10-moottorista. Mallia varten moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 0,2 litraa. Sylinteririvit ovat 68 asteen kulmassa toisiinsa nähden.
Porsche 959

Porsche 959 on urheiluauto, jota valmistettiin vuosina 1986–1989. Alun perin auto suunniteltiin B-ryhmän ralliautoksi, mutta siitä täytyi tehdä tiekelpoinen versio täyttämään FIA:n säännöt. Auton prototyyppi esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä vuonna 1983, katuversio esiteltiin samassa paikassa vuonna 1985 vuosimalliksi 1986.
Yhdysvalloissa 959 ei ollut laillinen yleiseen liikenteeseen, koska Porsche ei halunnut lähettää Yhdysvaltojen tiehallinnolle luokittelua varten neljää autoa, jotka olisi tarvittu törmäystestien suorittamiseksi. Syy tähän oli autojen erittäin pieni valmistusmäärä, vajaa 200 kappaletta.
Auton korista haluttiin kevyt, joten sen valmistuksessa käytettiin alumiinia ja kevlaria, lattiassa käytettiin Nomexia, joka on tavallista terästä kevyempää.
Myös auton aerodynamiikkaan on kiinnitetty huomiota tasapainon saamiseksi ja autossa on myös automaattinen alustankorkeudensäätö. 
Moottori.
959:n moottori on alun perin Porsche 935/78 "Moby Dick" -kilpa-autoa varten kehitetty turbomoottori. Vaihteisto on 6-vaihteinen. Polttoaineensyöttönä on Bosch Motronic ja polttoainetankin koko on 85 l.
Aston Martin Vantage (2005)

Aston Martin V8 Vantage on brittiläisen Aston Martinin kaksipaikkainen auto. Se on merkin pienin ja edullisin malli. Siitä valmistetaan sekä kovakattoista Coupe-mallia että Roadster-avomallia.
Yleistä.
Auton prototyyppi (AM V8) esiteltiin ensimmäisen kerran Detroitissa vuonna 2003. Varsinainen tuotantomalli oli nähtävillä Genevessä keväällä 2005. Kori on valmistettu alumiinista, teräksestä ja erilaisista komposiittimateriaaleista. Näin on pyritty pitämään painopiste mahdollisimman lähellä tienpintaa. Marraskuussa 2006 esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä myös avoversio V8 Vantage Roadster. Roadsterissa käytetään kolmikerroksista kangaskattoa, joka liikkuu sähköisesti asennosta toiseen 18 sekunnissa. Ensimmäiset Roadsterit tulevat asiakkaille alkukesästä 2007.
Auton valmistus tapahtuu uudehkossa tehtaassa, Ison-Britannian Gaydonissa. Moottorit valmistetaan Fordin Kölnissä, Saksassa, sijaitsevassa tehtaassa.
Tekniikkaa.
Moottori on mallinimen mukaisesti V8 ja sen iskutilavuus on 4,3 litraa. Se on alun perin Jaguarin 4,2 l moottori, joka myöhemmin viritetään ja suurennetaan 4,3 litraan Aston Martinin tehtaalla Saksassa. Moottori on edessä, mutta painojakauman vuoksi sijoitettu mahdollisimman taakse, lähes keskelle autoa. Vaihdelaatikko (6-vaihteinen manuaali tai Sportshift-automaatti) on puolestaan sijoitettu lähelle taka-akselia.
Suorituskyky.
Molemmille malleille valmistaja ilmoittaa samat suorituskykylukemat.