tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venäjänmustaterrieri

Venäjänmustaterrieri () on isokokoinen alkujaan venäläinen palvelus- ja vahtikoirarotu, joka on saavuttanut suosiota myös kotimaansa ulkopuolella. Venäjänmustaterrieri kuuluu FCI:n roturyhmään 2. Nimestään huolimatta venäjänmustaterrieri ei kuulu terriereihin.
Ulkonäkö.
Karvapeite mustaterrierillä on laineikasta 4–10 cm pitkää, yleensä karkeaa, vahvaa, tiheää ja tiiviisti ihonmyötäistä. Väritykseltään koira on musta tai mustanharmaa. Säkäkorkeus on uroksilla noin 72–76 cm (alle 70 cm ja yli 78 cm luetaan virheiksi) ja nartuilla noin 68–72 cm (alle 66 cm ja yli 74 cm luetaan virheiksi).
Luonne ja käyttäytyminen.
Luonteeltaan venäjänmustaterrieri on vilkas, tarkkaavainen ja hyvähermoinen. Se on taistelunhaluinen ja rohkea siinä on myös kovuutta. Venäjänmustaterrieri on sitkeä, ja sen koulutettavuudessa on suuriakin vaihteluita. Venäjänmustaterrierin, kuten minkä tahansa muunkin koiran huolelliseen tapakasvatukseen on paneuduttava pennusta saakka.
Alkuperä.
1940-luvun lopulla Roi-niminen suursnautseri astui useamman airedalenterrieri-nartun, rottweiler-nartun ja moskovanvesikoira-nartun, joiden kaikkien jälkeläisiä käytettiin mustaterrierin kehittämiseen. Niiden lisäksi jalostukseen tiedetään sittemmin käytetyn myös tanskandoggia, venäjänvinttikoiraa ja laikaa. Suomeen venäjänmustaterrierit tulivat 1970-luvulla, ja rotuharrastajat perustivat Suomen Mustaterrierit ry:n vuonna 1978. Vaikka venäjänmustaterrieriä voidaan käyttää vartio- ja suojeluskoirana, niin Suomessa sitä käytetään ensisijaisesti palveluskoirana.
Ray Wise

Raymond Herbert Wise (s. 20. elokuuta 1947 Akron, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Leland Palmerin roolissa televisiosarjassa "Twin Peaks".
Ura.
Wise syntyi Akronissa Ohiossa ja opiskeli Kentin yliopistossa. Hänen uransa alkoi 1970-luvulla muutamista vierasesiintymisistä televisiosarjoissa. Myöhemmin 1980-luvulla hän näytteli lyhyen aikaa "Dallas"-televisiosarjassa, jonka myötä hän teki enemmän vierailurooleja ja muutamia elokuvarooleja, kuten Leon Nash elokuvassa "RoboCop". Sittemmin hän näytteli "Twin Peaks" -televisiosarjassa 1990-luvulla, jolloin hän oli Saturn-ehdokkaana. Hän näytteli myös tv-sarjassa "24" varapresidentti Hal Gardneria. Wise on 2000-luvulla näytellyt aiempaa useammin elokuvissa ja teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvassa "" vuonna 2007.
Leipziger Platz

Leipziger Platz on aukio Saksan pääkaupungissa Berliinissä Mitten kaupunginosassa. Aukio on muodoltaan kahdeksankulmainen, ja sen itälaidalta alkaa Leipziger Straße. Sen vieressä sijaitsee myös Potsdamer Platz. 
Leipziger Platz luotiin yhdessä Pariser Platzin ja Mehringplatzin kanssa vuosina 1732–1738 saksalaisen arkkitehdin Philipp Gerlachin suunnitelmien pohjalta. Se sai nykyisen nimensä vuonna 1814 Leipzigin taistelun muistoksi. Aukiota vierustamaan rakennettiin useita edustavia rakennuksia, kuten A. Wertheimin tavaratalo, joka oli aikansa suurin Euroopassa.
Aukio tuhoutui täysin toisessa maailmansodassa. Kylmän sodan aikana Leipziger Platz jäi Itä-Berliinin puolelle, mutta se oli hylättyä ja suljettua rajavyöhykettä, sillä raja ja Berliinin muuri kulkivat välittömästi sen länsipuolelta Potsdamer Platzin halki. Saksan jälleenyhdistyttyä alkoivat aukion uudelleenrakennustyöt. Aukiolle palautettiin sen alkuperäinen kahdeksankulmainen muoto müncheniläisten arkkitehtien Heinz Hilmerin ja Christoph Sattlerin suunnitelmien pohjalta.
Operaatio Ten-Gō

Operaatio Ten-Gō () oli Japanin laivaston viimeinen merkittävä operaatio toisen maailmansodan Tyynenmeren sodassa. Taistelu käytiin Yhdysvaltoja vastaan Tyynellämerellä Kyūshūn ja Ryūkyū-saarten välisellä merialueella 7. huhtikuuta 1945. Taistelu päättyi Yhdysvaltain voittoon. Yhdysvallat menetti taistelussa 10 lentokonetta ja 77 sotilasta. Japani menetti valtaosan kalustostaan ja yli 3 800 japanilaista sotilasta kuoli taistelussa.
Japanilaisilla oli taistelussa käytössään taistelulaiva "Yamato" ja kevyt risteilijä "Yahagi" sekä kahdeksan hävittäjää 2. hävittäjäviiriköstä. Hävittäjät olivat "Fuyutsuki", "Suzutsuki", "Yukikaze", "Isokaze", "Hamakaze", "Hatsushimo", "Asashimo" ja "Kasumi". Japanilaisjoukkojen komentajina toimivat vara-amiraali Seiichi Itō, "Yamaton" kapteeni lippueamiraali Kōsaku Aruga ja hävittäjäosaston komentaja lippueamiraali Keizō Komura.
Aiheesta muualla.
Jean-Joseph Languet de Gergy

Jean-Joseph Languet de Gergy (25. elokuuta 1677 Dijon Ranska – 11. toukokuuta 1753 Sens) oli ranskalainen kirkkoruhtinas ja teologi, joka toimi Soissons'n piispana ja Sens'n arkkipiispana. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämä ja teokset.
Hän syntyi vaikutusvaltaiseen Burgundin parlamentin syyttäjän perheeseen, ja hänen maanmiehensä ja suojelijansa oli Jacques Bénigne Bossuet, joka esitteli hänet Ranskan kuninkaalle Ludvig XIV:lle, ja tämä nimesi hänet kruununperijättären rippi-isäksi. Samaan aikaan hän toimi myös Autunin hiippakunnan yleisenä apupappina. Hän sai tehtäväkseen tutkia Paray-le-Monialin seurakunnan hautausmaalle haudatun uskonnollisen mystikon Marguerite-Marie Alacoquen haudan ympärillä tapahtuneeksi koettuja ihmeitä. Vuonna 1729 hän julkaisi tästä pyhimyksestä kirjoittamansa elämäkerran. Hänet oli kuitenkin nimitetty Soissons'n piispaksi jo vuonna 1715, valittu jäseneksi Ranskan akatemiaan vuonna 1721 nimetty Sens'n arkkipiispaksi vuonna 1730 ja valtioneuvoston jäseneksi vuonna 1747
Hänen teoksensa Marguerite-Marie Alacoquesta sai aikaan voimakkaan hyökkäyksen eritoten jansenistien taholta, sillä he vastustivat Pyhän-Sydämen-kulttia. Koska Languet de Gergy oli toisaalta jansenistien vastaisen bullan "bulle Unigenitu" kannattaja, hän sekaantui tähän useisiin osiin levinneeseen uskonnollis-poliittiseen taisteluun ja tuli sen aikana tunnetuksi terävistä pamfleteistaan, joita hän kirjoitti useita. Hän kuului taistelussa "hurskaiden puolueeseen", joka toimi valistuksen filosofiaa vastaan ja vastusti jyrkästi sekä Montesquieun että Voltairen valintaa Ranskan akatemian jäseniksi.
Elfriede Kaun

Elfriede Kaun-Rahn (5. lokakuuta 1914 Büttel – 5. maaliskuuta 2008 Kiel) oli saksalainen yleisurheilija. Hän syntyi Büttelissä, Steinburgissa, ja voitti pronssia naisten korkeushypystä Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936.
Kaunin tulos oli vuoden 1936 olympialaisissa 160 senttimetriä. Hän oli uransa aktiivisessa vaiheessa 170 cm pitkä ja painoi 60 kg.
Kazimierz Świątek

Kazimierz Świątek (; s. 14. lokakuuta 1914 – 21. heinäkuuta 2011 Pinsk) oli yksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista. Hän toimi vuosina 1991–2006 Minsk-Mahiloŭ arkkipiispana Valko-Venäjällä.
Świątek syntyi Valgassa, Virossa. Hän opiskeli seminaarissa Pinskissä ja sai pappisvihkimyksensä vuonna 1939. NKVD pidätti hänet toisessa maailmansodassa kahdesti, ja hän vietti kymmenen vuotta pakkotyöleirillä Siperiassa.
Vapauduttuaan kesäkuussa 1954 Świątek palasi Pinskiin. Hänestä tehtiin kardinaali vuonna 1994, jossa tehtävässä hän jatkoi 91-vuotiaaksi saakka.
Maksim (patriarkka)

Patriarkka Maksim (; oik. Marin Minkov) (29. lokakuuta 1914 – 6. marraskuuta 2012) oli ortodoksinen kirkonmies, joka toimi 1971–2012 Bulgarian patriarkaatin johtajana.
Maksim syntyi Orešakin vuoristokylässä vanhempiensa kahdesta lapsesta toiseksi. Hän valmistui 1935 Sofian seminaarista ja opiskeli sen jälkeen teologiaa Sofian yliopistossa. Maksim nousi Bulgarian patriarkaatin arvojärjestyksessä, ja hänet nimettiin 1971 patriarkaksi. Kommunismin kaatumisen jälkeen uusi hallinto halusi erottaa kaikki kommunistien nimittämät kirkolliset johtajat, mutta valtion ja kirkon eron takia valtio ei pysty erottamaan kirkon johtajia. Patriarkaatin sisällä mielipiteet jakautuivat Maksimin kannattajiin ja hänen erotusta vaativiin. Kirkko hajosi kahteen synodiin, mutta pääosa papeista tuki Maksimia. Bulgarian kirkon jakaantuminen päättyi vasta 2010.
Maksim kuoli marraskuussa 2012 sofialaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut jo kuukauden hoidettavana.
Louis Malle

Louis Malle (30. lokakuuta 1932 Thumeries, Ranska – 23. marraskuuta 1995 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, joka teki elokuvia niin ranskaksi kuin englanniksikin.
Elämä ja ura.
Louis Malle syntyi 30. lokakuuta 1932 varakkaaseen perheeseen Thumeries’ssä. Hän aloitti opinnot pariisilaisessa elokuvakoulussa vuonna 1950. Valmistuttuaan koulusta hän työskenteli ohjaaja Robert Bressonin avustajana ja osallistui dokumentin "Le Monde du silence" (1956) ohjaamiseen meritutkija Jacques-Yves Cousteaun kanssa.
Mallen ensimmäinen pitkä elokuva oli psykologinen trilleri "Hissillä mestauslavalle" (1958). Sitä seurannut "Yö kuuluu rakkaudelle" (1958) oli kaupallinen menestys, joka teki Mallesta arvostetun ohjaajan. Elokuvassa on Mallelle tyypillistä aistillisten teemojen rohkeaa ja estotonta käsittelyä. Mallen kolmas elokuva, "Virvatuli" (1963) käsitteli sosiaalista vieraantumista ja eristyneisyyttä, ja sitä kutsuttiin Mallen kypsimmäksi ja hienostuneimmaksi työksi. "Pariisin varas" (1967) kertoo varkaaksi ryhtyneestä porvarismiehestä. Mallen muita 1960-luvun elokuvia olivat muun muassa kreisikomedia "Zazie – Pariisin päiviä" (1960) ja musiikkisatiiri "Viva Maria!" (1965).
Malle asui Intiassa puoli vuotta ja julkaisi sen jälkeen pitkän dokumenttielokuvan "Calcutta" (1969) sekä seitsenosaisen televisiosarjan Intiasta. Mallen 1970-luvun alun elokuvia olivat yksinkertaiset "Rakas sydän" (1971), joka on komedia nuoresta miehestä, ja "Lacombe, Lucien" (1974), tarina Gestapon vakoojaksi ryhtyneestä nuorukaisesta.
Malle muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1975. Siellä hän ohjasi elokuvan "Pretty Baby" (1978), joka kertoo 12-vuotiaasta bordellin asukkaasta New Orleansissa. Mallen myöhemmistä filmeistä arvostettuja ovat "Atlantic City" (1980), komediadraama pikkurikollisesta; "Ilta Andrén kanssa" (1981), erikoinen elokuva ruokapöytäkeskustelusta; sekä "Näkemiin lapset" (1987), omaelämäkerrallinen muistelu roomalaiskatolisesta poikakoulusta miehitetyssä Ranskassa. Mallen viimeiseksi elokuvaksi jäi "42. kadun Vanja" (1994), jossa teatteriseurue esittää "Vanja-eno"-näytelmää.
Malle oli kaksi kertaa naimisissa, joista avioliitto Candice Bergenin kanssa kesti aina Mallen kuolemaan asti. Hänellä oli suhde näyttelijä Susan Sarandonin kanssa, jonka läpimurtoelokuva oli Mallen "Atlantic City". Mallella on kolme lasta. Hän kuoli lymfoomaan 63-vuotiaana.
Mel Leven

Mel Leven (11. marraskuuta 1914 Chicago – 17. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka tuli tunnetuksi pitkäaikaisesta yhteistyöstään Walt Disney Companyn kanssa. Hän kuitenkin teki lauluja myös Peggy Leelle, The Andrews Sistersille, Nat King Colelle, Dean Martinille ja Les Brownille.
Levenin kuuluisin yksittäinen kappale on Cruella de Vil -laulu animaatioelokuvasta "101 dalmatialaista" (1961). 
Leven voitti työstään kaksi Emmy-palkintoa ja samaten kaksi Peabody-palkintoa.
William Gibson (näytelmäkirjailija)

William Gibson (13. marraskuuta 1914 – 25. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on kuurosokean Helen Kellerin elämästä kertova "Ihmeidentekijä" ("The Miracle Worker", 1959). Toinen hänen suomeksi esitetty näytelmänsä on "Kaksi kiikkulaudalla" ("Two for the Seesaw", 1958).
Myös elokuvaversiona tunnettu "Ihmeidentekijä" toi William Gibsonille parhaan näytelmän Tony-palkinnon. Gibson teki vanhasta "Golda"-näytelmästään (1977) uudistetun version "Golda's Balcony" (2003), jota Tovah Feldshuh on menestyksellä esittänyt Broadwaylla yhden naisen show’na. Kyseinen näytelmä kertoo Golda Meiristä.
William Gibson oli naimisissa psykoterapeutti Margaret Brenman-Gibsonin kanssa vuodesta 1940 tämän kuolemaan 2004. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 paikka American Theatre Hall of Famesta.
Horacio Salgán

Horacio Adolfo Salgán (15. kesäkuuta 1916 Buenos Aires – 19. elokuuta 2016 Buenos Aires) oli argentiinalainen säveltäjä ja pianisti.
Buenos Airesissa syntynyt Horacio Salgán tunnetaan tangosta. Hän aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana ja pääsi myös yhtyesoittajaksi jo nuorena, mutta teki ensimmäisen levytyksensä vasta vuonna 1942. Hän perusti vuonna 1944 oman kokoonpanonsa, joka oli pystyssä vuoteen 1947.
Salgán palasi vuonna 1950 uuden orkesterin kanssa, ja hänen tunnetuin kokoonpanonsa Quinteto Real perustettiin vuonna 1960. Muutamia hänen sävellyksistään ovat ”Del 1 al 5 (Días de pago)” (1944), ”Don Agustín Bardi” (1947), ”Entre tango y tango” (1953), ”Grillito”, ”La llamo silbando”, ”Cortada de San Ignacio” ja ”A fuego lento”.
Salgán nähtiin vuonna 1998 elokuvassa "Tango, no me dejes nunca".
Zélia Gattai

Zélia Gattai (2. heinäkuuta 1916 – 17. toukokuuta 2008) oli brasilialainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi varsinkin muistelmateoksillaan mutta julkaisi myös lastenkirjallisuutta ja muuta. Hän kirjoitti portugaliksi. 
Gattai syntyi São Paulossa italialaisten maahanmuuttajien tyttäreksi. Hän oli vuosina 1945–2001 naimisissa kirjailija Jorge Amadon kanssa. 
Gattain oma kirjallinen ura käynnistyi vasta vuonna 1979 teoksella "Anarquistas, graças a Deus". Hän nousi kuitenkin nopeasti maansa nykykirjallisuuden kärkinimiin, ja hän täytti vuodesta 2001 Brasilian kirjallisuuden akatemian 23. tuolin. Hän oli kuollessaan 91-vuotias.
Hikiventtiili

Hikiventtiili on höyryveturien ja höyrykoneiden sylintereissä oleva kondenssiveden poistoventtiili.
Kun höyrykone käy, osa käyttöhöyrystä tiivistyy vedeksi, joka painavana valuu sylinterin alaosaan. Jos vettä kertyy liiaksi, se aiheuttaa niin sanottuja vesi-iskuja, jotka voivat vaurioittaa sylinteriä. Tämän vuoksi sylinterien alapinnassa on 2–3 kappaletta erillisiä vedenpoistoventtiileitä, joita sanotaan hikiventtiileiksi. Niitä käytetään erillisellä vipukoneistolla, höyryveturissa yleensä kuljettajan paikalta käsin.
Osa kuljettajan ammattitaitoa on kokemusperäinen tieto siitä milloin hikiventtiilit on avattava. Höyryveturin liikkeelle lähtiessä näkyvät, molemmin puolin sylintereistä purkautuvat höyrysuihkut ovat juuri hikiventtiilien purkauksia. Veturin seisoessa sylintereihin jäänyt höyry on jäähtynyt vedeksi.
Myös muista höyrykoneista on määräajoin poistettava kondenssivesi hikiventtiilien avulla.
Rostirauta

Rostirauta eli arinarauta on höyrykattilan tulipesän osa. 
Laivojen höyrykattiloissa tulipesä jakautuu pystysuunnassa karkeasti kahtia tuliosaan ja tuhkaosaan. Noin viidesosakorkeudessa on tehty erilliset kynnykset kumpaankin päätyyn, ja näiden kynnysten päälle asetetaan irralliset, noin tuuman vahvuiset teräksiset tangot eli rostiraudat, jotka muodostavat tulipesän arinan. Tämän ristikon päälle tehdään varsinainen tuli. Alle jäävää osaa sanotaan tuhkalaatikoksi. 
Höyryvetureissa rakenne on hiukan toisenlainen: tukirakenteita on useita ja arina koostuu kiinteistä ristikoista, koska veturien tuhkalaatikko on yleensä suurempi ja syvempi kuin laivojen. Arinan keskikohdalla on vetureissa erillisellä mekaanisella koneistolla sivuun nostettava kääntöosa, jonka muodostamaan aukkoon kuonanpoistossa irrotetut kuonanpalaset pudotetaan tuhkalaatikoon.
Suuremman koon mahdollistaa se, että laatikko voidaan tyhjentää pohjasta käsin erityiseen kuonakuoppaan. Veturien tuhkalaatikkoon liittyy kiinteänä osana erillinen, injektorin syöttämä kastelulaite, jolla tuhkalaatikkoon putoilevat vielä kytevät osat ja ajon aikana putoilevat kekäleet sammutetaan.
Nicolas Boileau

Nicolas Boileau, myös Nicolas Boileau-Despréaux ja Boileau (1. marraskuuta 1636 Pariisi – 11. maaliskuuta 1711 Pariisi, Ranska), oli ranskalainen runoilija, prosaisti, kriitikko ja juristi, jota kutsutaan ”Parnasson lainsäätäjäksi” () ja joka valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Elämäkerta.
Boileau syntyi viidentenätoista lapsena kaikkiaan kuudentoista lapsen perheeseen. Hänen isänsä toimi Pariisin parlamentin suuren kamarin kirjurina. Hänen vanhempia veljiään olivat Gilles Boileau, joka myös oli Ranskan akatemian jäsen, sekä Jacques Boileau, joka kirjoitti nimimerkin suojissa.
Hänen koulunkäyntinsä viivästyi sairauksien ja yleisen heikkouden tähden. Aluksi hän opiskeli Harcourt’issa mutta vasta opiskellessaan Beauvais’ssa hän osoitti suurta kiinnostusta antiikin suurten runoilijoiden lukemiseen.
Oikeutta ja teologiaa.
Boileau hyväksyttiin oikeuden avustajaksi 4. syyskuuta 1656, mutta hän kyllästyi nopeasti tehtäväänsä. Työskenneltyään jonkin aikaa oikeudessa hänellä olisi ollut mahdollisuus saada hyväksyminen asianajajaksi, mutta lupaavasta tulevaisuudesta luopuminen aiheutti perheen sisällä skandaalin. Etenkin hänen lankonsa Dongois, joka itsekin oli kanslisti, julisti, että hänestä ei koskaan tulisi elämässään muuta kuin kurjimus.
Boileau aloitti kuitenkin Sorbonnessa teologian opinnot, jotka nekään eivät aluksi sujuneet ennakko-odotusten mukaisesti. Boileau sai isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1657 itselleen pienen Saint-Paternen-luostarin vuokratulot, jotka kohosivat vuodessa 800 livreen. Se mahdollisti vaatimattoman elämisen ja omistautumisen runoudelle. Skolastiikka ei enää kiinnostanut häntä, vaan hän omistautui kokonaan Horatiukselle ja runoudelle.
Kuninkaan suojelus.
Boileau oli kuninkaan rakastajattaren Madame de Montespanin suojatti, ja Montespan esitteli runoilijan kuninkaalle vuonna 1674. Ansioillaan hän pääsi kuninkaan suojelukseen ja sai 2 000 livren eläkkeen, oikeuden painattaa teoksiaan ja kunnian työskennellä Jean Racinen kanssa kirjoitettaessa suurta ylistystä suurelle hallintokaudelle. Hänet nimitettiin yhtä aikaa Racinen kanssa Ludvig XIV:n historiankirjoittajiksi. 
Boileau valittiin 1684 Ranskan akatemiaan ja seuraavana vuonna myös jäseneksi "Académie des inscriptions et médailles" -akatemiaan. Racinen kuoleman jälkeen Boileau kävi enää harvoin hovissa ja poistui harvoin Auteuilin pakopaikastaan, jossa hän vastaanotti vain harvoja kristillisiä filosofiystäviään.
Marius Žaliūkas

Marius Žaliūkas (10. marraskuuta 1983 Kaunas – 31. lokakuuta 2020) oli liettualainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikentällä. Hän edusti urallaan kotimaassaan Inkaras Kaunasia, FBK Kaunasia ja FK Žalgirisia. Skotlantilaisseura Heart of Midlothianissa hän pelasi seitsemän kautta ja voitti siellä Skotlannin cup. Lisäksi hän pelasi kauden sekä Leeds Unitedissa että Glasgow Rangersissa.
Žaliūkas aloitti ammattilaisuransa vuonna 2002 tehtyään kahden vuoden sopimuksen Inkaras Kaunasin kanssa, hän pelasi siellä 9 ottelua, mutta ei tehnyt yhtään maalia. FBK Kaunasiin hän siirtyi vuonna 2004 ja kaksi vuotta myöhemmin lainasopimuksella skotlantilaiseen Heart of Midlothianiin. Hän pelasi kaudella 2006–2007 skottiseurassa 27 ottelua ja teki seuraavaksi kaudeksi sopimuksen seuraan. Žaliūkas edusti Heartsia seitsemän kauden ajan ja pelasi tuona aikana seurassa yli 200 ottelua sarjat ja cupit mukaan lukien. Hän oli joukkueen kapteenina, kun se voitti Skotlannin cupin vuonna 2012.
Žaliūkas siirtyi kaudeksi 2013–2014 Englannin mestaruussarjan Leeds Unitediin. Sieltä hän palasi vuonna 2014 Skotlantiin, kun hän teki sopimuksen Glasgow Rangersin kanssa. Rangersissa hän pelasi 28 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Osapuolet purkivat elokuussa 2015 yhteisymmärryksessä sopimuksen. Žaliūkas pelasi vielä vuonna 2016 lyhyen pätkän kotimaansa FK Žalgirisissa.
Liettuan maajoukkueessa Žaliūkas debytoi vuonna 2005. Hän pelasi maajoukkueessa 25 ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Žaliūkas kuoli lokakuussa 2020 ALS-tautiin, joka oli diagnosoitu viisi vuotta aikaisemmin.
Donghak-kapina

Donghak-kapina (, hanja 東學 農民 運動) oli Koreassa vuonna 1894 puhjennut talonpoikaiskapina, jonka kukistaminen kiinalaisten apujoukkojen avulla johti Kiinan ja Japanin sodan puhkeamiseen. Kapinassa köyhtyneet talonpojat ryhtyivät kannattamaan poliittisesti radikaalia donghak-uskontoa.
Donghakin eli Itäisen opin liikkeen perusti 1860 Choe Je-u (1824–1865). Hän yhdisti konfutselaisuuden, buddhalaisuuden, taolaisuuden, katolilaisuuden ja kansallisten shamanististen uskomusten parhaita puolia yhdeksi uudeksi opiksi. Choe Je-u opetti ihmisten tasa-arvoa, mikä houkutti liikkeeseen etenkin talonpoikia, kuten myös Donghakin shamanistiset ainekset. Liikkeen tavoitteena oli saada aikaan parannusta talonpoikien asemaan ja saada Korean korruptoitunut hallinto uudistettua. Ulkomaalaisia koskien Donghak-liike vaati kauppiaiden pysymistä sovituissa kauppa-paikoissa ja että Korean hallitus olisi rajoittanut ulkomaisen riisin tuontia Koreaan.
Koreassa puhkesi 1890-luvun alussa useita talonpoikaiskapinoita, jotka olivat suuntautuneet Korean hallitusta ja ulkomaalaisia vastaan. Yleensä kapinat lakkasivat pian itsestään, mutta ne toistuivat lähes joka vuosi. Vähitellen talonpoikien kapinointi voimistui ja vuonna 1893 Donghak-liike vaati japanilaisten ja länsimaalaisten karkottamista Koreasta. Korean hallituksen onnistui kuitenkin sillä erää rauhoittaa tilanne uhkaamalla Donghakia voimatoimilla. Donghak-liike ei kuitenkaan alistunut Korean hallituksen uhkausten edessä pitkäksi aikaa, vaan jo seuraavan vuoden helmikuussa se nousi jälleen kapinaan ajaakseen ulkomaalaiset pois Koreasta ja parantaakseen talonpoikien elinolosuhteita. Avoin kapina puhkesi pian sen jälkeen, kun Korean kuningas Gojong oli kieltäytynyt Donghak-liikkeen vaatimasta hallintoreformista. 
Varsinainen kapina puhkesi helmikuussa 1894 Gobussa Jeollan provinssissa, jossa paikalliset talonpojat kukistivat paikallishallinnon ja jakoivat mielestään laittomasti kerätyn veroriisin alueen asukkaille. Kapina levisi pian Gobun lähialueille. Toukokuussa 1894 Donghak-liikkeen kapina oli voimistunut siinä määrin, että kapinalliset etenivät Jeollan pääkaupunkiin Jeonjuun 31. toukokuuta 1894. Jeonjun valtauksen jälkeen kapina levisi edelleen Chungcheongin ja Gyongsangin provinsseihin. Talonpojat olivat nousseet kapinaan nimenomaan Korean hallitusta vastaan ja heidän tavoitteensa kohdistuivat lähinnä korruptoituneen virkakoneiston syrjäyttämiseen.
Kun kuningas Gojongin hallitus ei saanut kapinallisia omin voimin kukistettua, se pyysi Kiinaa lähettämään apujoukkoja. Koska Kiina ja Japani olivat vuonna 1885 sopineet vetävänsä molemmat joukkonsa pois Koreasta, Japani vastasi tähän lähettämällä omat suuremmat sotajoukkonsa, jotka valtasivat Korean, eivätkä suostuneet lähtemään pois. Itse kapina saatiin kukistettua, ja sen johtajat, mukaan lukien Choe Si-hyeong, teloitettiin.
Fritz Hippler

Fritz Hippler (17. elokuuta 1909 – 22. toukokuuta 2002) oli saksalainen elokuvaohjaaja. Hänet muistetaan natsien propagandaelokuvasta "Der ewige Jude" (1940).
Hippler on myöhemmin ilmoittanut, ettei Joseph Goebbelsin propagandaministeriölle työskennellessään ollut pahemmin tiennyt kansallissosialistien juutalaisvastaisuudesta saati holokaustista. Vain joitakin kuukausia ennen kuolemaansa hän antoi haastattelun, jossa ilmoitti, että olisi kyetessään tehnyt tunnetun elokuvan tekemättömäksi ja että oli ohjauksensa vuoksi kokenut ”useita unettomia öitä”. 
Hipplerin aktiiviura päättyi hänen erottamiseensa Goebbelsin palveluksesta maaliskuussa 1943. Syynä olivat määrittelemättömät erimielisyydet.
Cary Elwes esitti Fritz Hippleriä televisioelokuvassa "Uprising – kapina natseja vastaan" vuonna 2001. Iäkäs ohjaaja itse kuoli seuraavan vuoden toukokuussa 92-vuotiaana.
Himangan Urheilijat

Himangan Urheilijat on vuonna 1945 perustettu himankalainen urheilun yleisseura, jonka lajeina ovat lentopallo, hiihto, yleisurheilu, suunnistus ja voimistelu. 
Lentopallo.
Himangan Urheilijoilla oli joukkue miesten 1-sarjassa kaudella 2007–2008. Joukkueen passipeliä pelaamaan hankittiin Brasiliasta Marcos Barbosa Cavalari. Hän pelasi edelliskaudella Espanjan toiseksi ylimmällä sarjatasolla. Kaattarin veljekset Jussi ja Antti pelasivat myös joukkueessa. Antti Kaattari on pelannut kaksi kautta lentopallon SM-liigassa, Kempeleen Lentopallon ja Salon Piivolleyn riveissä. Kaudella 2005 hän oli voittamassa Piivolleyn kanssa Suomen Cupin hopeaa ja SM-hopeaa. Samalla kaudella hän myös merkkautti SM-liigan kolmanneksi kovimman ulottuvuuden. Jussi Kaattari pelasi ensimmäisen kautensa 1-sarjassa 16-vuotiaana. 
Himangan Urheilijat, Kalajoen Lentopallo ja Himangan Roima yhdistivät voimansa kaudelle 2009-2010. Himangan kunta ja Kalajoen kaupunki yhdistyivät vuoden 2010 alussa. Yhdistetty joukkue pelasi sarjassa nimellä HU-Kalajoki.
Toukokuusta 2013 lähtien päävastuun lentopallotoiminnasta Kalajoen alueella on ottanut Särkät Volley, joka jatkaa Himangan Urheilijoiden perinteikästä toimintaa lentopallon kasvattajaseurana. Seuran edustusjoukkue voitti lentopallon miesten 1-sarjan kaudella 2013-2014 ja nousi Lentopallon Mestaruusliigaan, jossa pelaa kaudella 2014-2015 nimellä LiigaSärkät.
Kesällä 2015 Lentopallon Mestaruusliigan hallitus päätti olla myöntämättä liigalisenssiä LiigaSärkille perustellen, ettei joukkue saanut aikaan liigatoiminnan edellyttämää taloudellista kokonaisuutta. LiigaSärkät Oy valitti päätöksestä Urheilun oikeusturvalautakunnalle, joka kuitenkin hylkäsi valituksen.
Yleisurheilu.
Himangan Urheilijoiden yleisurheilijat ovat saavuttaneet vuosina 2001–2007 kaksi junioreiden EM-mitalia, nuorten MM-kisojen 6. sijan sekä lähes 80 SM-tason mitalia.
OU818

OU818 on vain kasetilla julkaistu Mr. Bungle -yhtyeen omakustannealbumi. Lukuun ottamatta ensimmäistä kappaletta, joka oli vain levyn intro, kaikki kappaleet nauhoitettiin uudestaan vuosina 1990–1991, ja kaikki paitsi "Mr. Nice Guy" ja "OHUE818" julkaistiin yhtyeen esikoisalbumilla. Versio "Mr. Nice Guysta" nauhoitettiin ensialbumin nauhoitussessioissa, ja se on vapaasti ladattavissa bunglefever.com-nettisivustolta. Albumin nimi on parodia Van Halenin "OU812"-albumista.
Toni Menzinger

Toni Menzinger, o.s. "Hammelrath" (17. maaliskuuta 1905 – 27. joulukuuta 2007) oli saksalainen poliitikko. Hän syntyi Düsseldorfissa, mutta asui Karlsruhessa siitä alkaen, kun meni naimisiin Willy Menzingerin kanssa vuonna 1931. 
Menzingerin poliittinen ura alkoi vuonna 1953, jolloin hänet valittiin Saksan kristillisdemokraattisen unionin edustajana Karlsruhen kaupunginvaltuustoon. Hän vetäytyi Baden-Württembergin maapäiviltä ikänsä vuoksi vuonna 1980.
Menzinger sai 1993 Karlsruhen kaupungin kunniakansalaisen arvonimen, ja hän vietti 100-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2005. Hän kuoli 102 vuoden ikäisenä joulukuussa 2007.
Menzingerillä ja hänen miehellään oli kolme poikaa.
Check Your Head

Check Your Head on Beastie Boysin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 1992.
Albumi julkaistiin kolme vuotta edellisen albumin, "Paul's Boutique"n jälkeen ja albumi nauhoitettiin G-Son studioilla Atwater Villagessa, Kaliforniassa vuonna 1991. Albumi sisältää suositut hitit "So Whatcha Want" ja "Pass the Mic"; molempien kappaleiden musiikkivideot olivat yhtyeen musiikkivideokokoelmalla "Criterion Collection".
Lista sämpleistä.
Jimmy James
Funky Boss
Pass the Mic
Finger Lickin' Good
So What'Cha Want
The Biz vs. The Nuge
The Blue Nun
Stand Together
Live at P.J.'s
Mark on the Bus
Professor Booty
Suippopyrstökurppa

Suippopyrstökurppa ("Gallinago stenura") on taivaanvuohta muistuttava kahlaajalintu. Lajin nimesi Charles Lucien Bonaparte 1831.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 25–27 senttimetriä, siipien kärkiväli 44–47 senttimetriä ja paino 90–150 grammaa, keskimäärin 115 grammaa. Muistuttaa suuresti taivaanvuohta, josta sen voi erottaa nokan muodosta ja höyhenpuvun pienistä eroista. Pakolento on heinäkurppamaisen raskas. Laululento on taivaanvuohimainen, mutta laulu aivan erilainen: höyryveturin rytmiä muistuttava, loppua kohden kiihtyvä sihinä. Koiraat voivat lennellä 10–15 yksilön ryhmissä sopivilla paikoilla ja esittää laululentoa. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen.
Pesii Siperian ja Kaukoidän tundralla ja taigalla. Maailman populaation koko on huonosti tunnettu, se on haarukassa 50 000–2 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Aasiassa Pakistanista Indonesiaan. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesimäaikana monentyyppisillä pohjoisilla kosteikoilla jokien, järvien ja lampien rannoilla sekä soilla. Pesii myös, taivaanvuohesta poiketen, kuivilla niityillä ja tunturikoivikoissa.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa hyvässä suojassa kasvillisuuden seassa. Munia on 4, joskus 3. Ilmeisesti vain naaras hautoo noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia.
Ravinto.
Maassa elävät pienet selkärangattomat ja myös siemenet.
Ylivieskan Kuula

Ylivieskan Kuula on Ylivieskassa toimiva urheilun yleisseura, jolla on jaostot hiihdossa, suunnistuksessa, yleisurheilussa sekä kori-, lento- ja pesäpallossa. Seuran miesten lentopallojoukkue pelaa 1-sarjassa. Kuula nousi 1-sarjaan historiansa ensimmäisen kerran kaudeksi 2007–2008, kun joukkue sai lentopalloliitolta hakemalla sarjapaikan. Ennen nousuaan 1-sarjaan joukkue oli pelannut monta vuotta 2-sarjaan, jonka parhaimpiin joukkueisiin se kuuluikin.
Historia.
Yleisseura.
Vuonna 1909 perustettiin Ylivieskaan yleisseura nimeltään Ylivieskan Kuula. Nopeasti monet lajit löysivät tiensä yleisseuraan, ja vakiintuivat myös seuran alle. Nykyisin lajeina toimivat lentopallo, hiihto, suunnistus, koripallo, pesäpallo sekä yleisurheilu. Menestystä seura on saanut vuosien mennessä monia eri lajeistaan, joista lentopallossa on saavutettu 1-sarjapaikka.
Pesäpallo.
Vuonna 1982 YK voitti Pesäpallon Suomen Cupin.&lt;br&gt;
Ylivieskan Kuulan joukkueessa pelasivat:
Erkki Seppälä, takakenttä; Kari Haapakoski, polttolinja; Veijo Saukkonen, etukenttä; Sakari Haapakoski, lukkari; Samuli Haapakoski, polttolinja; Erkki Jämsä, takakenttä; Mauri Koskela, etukenttä; Juha Keskinen, polttolinja; Osmo Röntynen, polttolinja; Ossi Rapo, etukenttä, pelinjohtaja; Esa Ihalainen, polttolinja; Jukka Sydänmetsä, polttolinja; Pekka Pieskä, takakenttä.
Lentopallo.
Kuulan yleisseuraan lentopallo tuli mukaan heti lajin saavuttua Suomeen 1920-luvulla. Lentopalloa kaupungissa pelattiin innokkaasti heti alusta lähtien, ja Kuula saavutti kauan odotetun paikan 1-sarjaan vuonna 2007. Seura hankki riveihinsä monia kovia vahvistuksia joiden avulla se sai myös hankittua paikan 1-sarjaan.
Kuulassa pelaa muun muassa Antti Kaattari, joka omaa liigakokemusta Salon Piivolleysta ja Kempeleen Lentopallosta. Kaattari on kuulunut nuorten maajoukkueeseen nuorena. Hän on syntynyt vuonna 1986. Seuran ensimmäinen 1-sarja kausi oli vaihteleva. Alkukaudesta joukkue taisteli tasaväkisesti muiden seurojen kanssa, mutta loppukaudesta joukkueen peli lähti jyrkkään laskuun. Sarjapaikan joukkue säilytti lopulta karsintojen kautta, jossa se pelasi Lahden Kimmo-Volleyta vastaan voittaen molemmat ottelut tiukasti 3–2. Kaudella joukkue pelasi myös Suomen cupissa, jossa se kohtasi ammattilaisjoukkue Pielaveden Sampon. Joukkue hävisi Sampolle lopulta.
Sœur Emmanuelle

Madeleine Cinquin eli Sœur (Sisar) Emmanuelle (16. marraskuuta 1908 – 20. lokakuuta 2008) oli ranskalainen nunna, joka tuli Ranskassa tunnetuksi humanitaarisen työn tekijänä. 
Sœur Emmanuelle syntyi Brysselissä Belgiassa. Hän vietti varhaisimmat vuotensa Pariisissa ja Lontoossa. Kuusivuotiaana hän joutui todistamaan isänsä hukkumiskuoleman.
Sœur Emmanuelle sai oppiarvon filosofiasta Pariisin yliopistosta mutta ryhtyi nunnaksi ja antoi lupauksen vuonna 1929. Hän eli vuosina 1971–1993 Kairon slummien työläisten ankeissa oloissa, ja hänestä tuli julkisuuden henkilö hänen palattuaan Ranskaan pitkälti yli 80 vuoden ikäisenä.
Sœur Emmanuelle äänestettiin vuonna 2004 Ranskan "suosituimmaksi naiseksi" ja "kuudenneksi suosituimmaksi kansalaiseksi". Hänen elämäkertansa "Sœur Emmanuelle – la biographie" julkaistiin vuonna 2006.
Tuotos

Av-tuottajien tekijänoikeusyhdistys Tuotos ry oli 1998 perustettu tekijänoikeusyhdistys, joka hallinnoi ja valvoo elokuvateosten ja audiovisuaalisten tallenteiden tuottajien oikeuksia. Tuotos edustaa noin 250 Suomessa toimivaa av-tuotantoyhtiötä. AGICOA:n (audiovisuaalisen alan yhteishallintojärjestön) vuonna 2003 kanssa tehdyn sopimuksen perusteella Tuotos edustaa yli 10 000 ulkomaista tuotantoyhtiötä, joiden ohjelmia edelleenlähetetään Suomen kaapeliverkoissa.
Tuotos myöntää kotimaisten elokuvien opetuskäyttölisenssejä kunnille, kouluille ja muille oppilaitoksille. Käyttöluvan voi hankkia joko kunta keskitetysti kaikkien oppilaitostensa osalta, koulu itsenäisesti tai muu oppilaitoksen omistaja.
Vuonna 2012 Tuotos keräsi tekijänoikeuskorvauksia noin 1 400 000 euroa, joka koostuu hyvitysmaksuista 15 %, edelleenlähetyskorvauksista 36 %, opetustallennuskorvauksista 44 % sekä elokuvien opetuskäyttökorvauksista 5 %. 
Tuotoksen jäsenjärjestöjä ovat Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat SATU ry, Suomen animaatiotuottajien yhdistys Finnanimation ry ja Suomen elokuvatuottajien keskusliitto ry SEK.
Grobu

Grobu (myös kropnitsa) on hirsistä rakennettu ja laudoilla harjakatettu, usein myös puuleikkauksin koristeltu ortodoksinen hautamuistomerkki. Niitä tavataan Pohjois-Venäjällä ja Karjalassa, missä niitä on rakennettu jo kenties tuhat vuotta sitten. 
Suomessa grobuja on pystytetty muun muassa Valamon luostarin ja Ilomantsin hautausmaille. Muinoin niitä on voitu käyttää myös talvisin suojaamaan ruumista villieläimiltä, kunnes hauta voitiin kaivaa.
Karjalan kielessä grobusta käytetään nimitystä ”kropnitsa”.
Peroz I

Peroz I () oli Persian kuningas sassanidien hallitsijasuvun aikana. Hän hallitsi vuodet 459–484.
Perozin isä Yazdegerd II kuoli vuonna 457, jolloin hänen nuorempi veljensä Hormizd otti hallittavakseen valtakunnan Perozin ollessa kaukaisen Sistanin kuvernöörinä. Hefthaliittien, eli valkoisten hunnien, avulla Peroz haastoi veljensä sotaan, joka päättyi Perozin voittoon ja valtaanastumiseen vuonna 459.
Peroz kävi hallituskautenaan sotaa sekä Kaukasuksella kapinoivia Albanian ja Iberian maakuntia että entisiä liittolaisiaan hefthaliittejä vastaan. Toisessa kampanjassa valkoisia hunneja vastaan Persian 50 000–100 000 miehen armeija kärsi suuren tappion. Kuolleiden joukossa oli myös Peroz. Hefthaliittien johtaja Khush-Newaz kohteli entistä liittolaista arvostavasti ja lähetti tämän haudattavaksi takaisin Persiaan. Perozin veljestä Balashista tuli kuningas hänen kuolemansa jälkeen.
Hugo

Hugo on miehen etunimi, ja esiintyy toisinaan myös sukunimenä.
Nimi on latinalaistettu muoto germaanisesta nimestä "Hugh", joka perustuu "sydäntä", "mieltä" tai "henkeä" tarkoittavaan sanaan "hug". Nimi yleistyi varsinkin Ranskan aateliston keskuudessa sen jälkeen, kun Hugo Capet 900-luvulla perusti Ranskan kapetingien hallitsija­suvun.
Suomessa nimi Hugo on helmikuuhun 2025 mennessä annettu 11 060 miehelle ja alle 15 naiselle. Hugon nimipäivä on suomenruotsalaisen ja vuodesta 2015 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 3. helmikuuta.
Trabzon

Trabzon eli entinen Trebizond () on kaupunki Koillis-Turkissa Mustanmeren rannalla. Se on Trabzonin maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungissa arvioitiin asuvan 250 058 asukasta. 
Trabzonin teknillinen yliopisto on perustettu 1955. Nykyisin siellä on noin 42 000 opiskelijaa.
Historia.
Antiikki.
Kaupunki syntyi antiikin aikana nimellä "Trapezus". Paikka oli asutettu jo ennen kreikkalaisten tuloa. Joskus vuoden 630 eaa. jälkeen se perustettiin kreikkalaiseksi siirtokunnaksi Sinopesta käsin. Kaupungin nousu alkoi roomalaisella kaudella.
Myöhempi historia.
Kaupunki kukoisti edelleen bysanttilaisella keskiajalla. Vuosina 1204–1461 Trebizondin keisarikunta oli jonkin aikaa yksi maailman johtava kaupan keskus, johtuen silkkitien läheisyydestä, ja Trabzon oli sen pääkaupunki. Suleiman Suuri syntyi Trabzonissa vuonna 1494.
Ill Communication

Ill Communication on Beastie Boysin neljäs pitkäsoitto, joka julkaistiin 31. toukokuuta 1994. Se oli yhtyeen toinen albumi, joka nousi Billboard 200 -listan ykkössijalle, ja on myös toinen, joka sai kolminkertaista platinaa. Myös kriitikkoarviot olivat myönteisiä.
Albumi sisältää hitin "Sabotage", josta tehdyn videon ohjasi Spike Jonze. Musiikkivideo parodioi 1970-luvun poliisisarjoja.
Listasijoitukset.
"Billboard" (Pohjois-Amerikka)
Eskişehir

Eskişehir (, ) on Eskişehirin maakunnan pääkaupunki Turkissa. Se sijaitsee 250 kilometriä Ankarasta länteen ja 350 kilometriä Istanbulista kaakkoon. Vuonna 2006 siellä arvioitiin asuvan 520 701 asukasta. 
Nimi Eskişehir merkitsee vanhaa kaupunkia, ja sen perustivat fryygialaiset noin tuhat vuotta ennen ajanlaskumme alkua. Kaupungin museossa on muistoja fryygialaisten ajoilta asti. Samoin kuin monissa muissakin Anatolian kaupungeissa, Eskişehirissä on ollut kristittyjä siitä asti kun Konstantinus Suuri teki kristinuskosta Rooman valtionuskonnon. Eskişehirissä, silloisessa Dorylaeumissa, on ollut piispanistuin ainakin 300-luvulta asti. Ensimmäinen ristiretki kulki Anatolian kautta, ja Dorylaeumin taistelussa kristityt ottivat yhteen turkkilaisten muslimien kanssa. 
Nykyään Eskişehir on Turkin suurimpia teollisuuden keskittymiä. Kaupungissa on myös kaksi yliopistoa.
Creep

"Creep" on englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin ensimmäinen single (jos ei lasketa "Drill EP":tä), ja kappale yhtyeen vuoden 1993 debyyttialbumilla "Pablo Honey". Kun se julkaistiin syyskuussa 1992, BBC Radio 1:n mielestä kappale oli liian masentava, ja poisti sen soittolistaltaan vain kahden soittokerran jälkeen. "Creep" on Radioheadin tunnetuimpia kappaleita, ja se on myös pelissä Rock Band.
Kappalelista.
Alkuperäinen Yhdistyneen kuningaskunnan julkaisu
Cover-versiot.
Kappale ovat levyttäneet myös monet muut artistit ja yhtyeet.
Finlaysonin palatsi

Finlaysonin palatsi on Tampereella Wilhelm von Nottbeckin puistossa Finlaysonin tehdasalueella sijaitseva rakennus. Uusrenessanssityylinen palatsi valmistui vuonna 1899. Sen suunnittelija oli Lambert Pettersson ja rakennuttajana toimi Alexander von Nottbeck.
Palatsi rakennettiin entisen kruunun viinanpolttimon paikalle, joka oli toiminut muun muassa Finlaysonin tehtaan aiemman omistajan James Finlaysonin kotina. Sittemmin palatsi toimi Finlaysonin toimitusjohtajan virka-asuntona 1910-luvulta aina 1970-luvun lopulle. Sen jälkeen sitä käytettiin tehtaan edustustilana. Nykyisin talo on ravintola- ja juhlakäytössä.
Palatsi on suojeltu asemakaavalla. Suojelumääräyksen mukaan kyseessä on ”rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus”.
Chris Marker

Christian François Bouche-Villeneuve eli Chris Marker (s. 29. heinäkuuta 1921 Neuilly-sur-Seine – 29. heinäkuuta 2012) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja dokumentaristi. 
Markeria pidetään esseistisen elokuvan mestarina ja muistikuvien taiteilijana. Julkisuutta karttanut Marker tiedettiin myös suureksi kissojen ystäväksi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Kiitorata" (1962), "Punaista ilmaa" (1977), "Vailla aurinkoa" (1983) ja "Akira Kurosawa" (1985).
Marker palkittiin vuonna 1961 Berliinin elokuvajuhlien Kultaisella karhulla ja vuonna 1983 César-palkinnolla. Hän oli myös ehdolla Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan saajaksi vuonna 1963.
Mediamuseo Rupriikki

Mediamuseo Rupriikki on Tampereella sijaitseva joukkoviestinnän ja median historiaan keskittyvä kulttuurihistoriallinen museo. Museo on perustettu vuonna 2001, ja näyttelytoimintaa sillä on ollut vuodesta 2003. Museota ylläpitää Tampereen kaupunki.
Rupriikki sijaitsi aiemmin yhdessä Finlaysonin tehdasalueen kuuluisimmista rakennuksista, joka tunnetaan nimillä Kuusvooninkinen ja Vanha tehdas. Museo teki tuolloin yhteistyötä samassa rakennuksessa toimineen visuaalisten taiteiden näyttelykeskuksen TR1:n kanssa. Syksyllä 2014 Rupriikki alkoi valmistautua muuttoon, ja viimeinen aukiolopäivä Finlaysonin alueen tiloissa oli 5. lokakuuta 2014. Museo avattiin uudelleen museokeskus Vapriikissa lokakuussa 2015.
Rupriikki on osa liikenteen ja viestinnän alan erikoismuseoiden Trafiikki-yhteenliittymää. 
Näyttelyt.
Mediamuseo Rupriikin uusi näyttely kertoo paitsi tietoverkkojen merkityksestä nykymaailmassa, myös tamperelaisten viestintäyritysten muutoksista ja valottaa pelaamisen yllätyksiä täynnä olevaa historiaa.
Menneitä näyttelyitä.
Rupriikissa on säännöllisesti esillä myös mediakulttuuriin liittyviä vaihtuvia ja kiertäviä näyttelyitä. Vuonna 2006 museossa järjestettiin muun muassa Commodore-tietokoneita käsittelevä "READY"-näyttely. Tuolloin vierailijat saattoivat pelata näyttelyssä esillä olevilla Commodore-tietokoneilla. Myös Rupriikin muissa näyttelyissä on käsitelty suomalaista pelikulttuuria. Vuonna 2012 järjestetty "Suomalaiset pelit silloin ja nyt" -näyttely esitteli suomalaisen peliteollisuuden ja pelintekijöiden tuotoksia menneiltä vuosikymmeniltä. 
Rupriikin perusnäyttelyt ovat vuosina 2003–2014 keskittyneet joukkoviestimien historiaan. Museon näyttelyt uudistettiin osissa vuosina 2010 ja 2012. Vuonna 2012 avautunut Jokapäiväinen mediamme -näyttely kertoi erilaisten mediatekniikoiden ja mediailmiöiden historiasta. Toinen osuus, Verkon punontaa, avautui vuonna 2010. Tämä näyttely tarkasteli erityisesti tietoverkkojen kehittymistä, Suomen verkottumista, uusia internetilmiöitä ja digitaalista pelikulttuuria.
Kokoelmat.
Rupriikin taustalla vaikuttaa useamman organisaation muodostama yhteisö, johon kuuluvat muun muassa Tampereen kaupunki, Aamulehti, Tampereen yliopisto ja Pirkanmaan journalistit. Yhteistyön ansiosta Rupriikki on saanut kartutettua viestintään liittyviä kokoelmiaan. Rupriikin näyttelyissä esillä olevat esineet ovat osa Tampereen museoiden kokoelmia. Rupriikin aineistoista löytyy muun muassa Neiti Aika -laitteisto. Tärkeitä Rupriikin radiohistoriallisia kokoelmia ovat esimerkiksi Suomen yleisradiotoiminnan varhaisvaiheisiin liittyvät kuva- ja esinekokoelmat.
Nikolaiviertel

Nikolaiviertel on Saksan pääkaupungin Berliinin vanhin asuinalue. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, Spreejoen itäisellä rannalla. Alueen keskellä sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva Nikolaikirchen kirkko sekä muutamia vanhoja rakennuksia, muut nykyiset rakennukset ovat pääosin 1980-luvulla rakennettuja rekonstruktioita toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneesta vanhasta rakennuskannasta.
Historia.
Keskiajalla alueella sijaitsi suuri kauppatie. Spreejoen yli kulki jo tuolloin silta. Joen molemmille puolille kehittyi kaksi eri kaupunkia, Berliini ja Cölln. Näistä Berliini sijaitsi joen itäisellä rannalla. Kaupunki ei tuolloin ollut suurempi kuin nykyinen Nikolaiviertel.
Myöhemmin Berliini kasvatti kokoaan ja liittyi yhteen sisarkaupunki Cöllnin kanssa, mutta Nikolaiviertelin alue ei kuitenkaan kokenut suurempia muutoksia. Alueella asui pääasiassa kauppiaita.
Toisen maailmansodan ilmapommituksissa Nikolaiviertel pommitettiin lähes maan tasalle. Jäljelle jääneet rauniot purettiin sodan jälkeen. Pitkään Itä-Saksan hallituksella ei ollut minkäänlaista mielenkiintoa alueen jälleenrakennusta kohtaan. Mielenkiinto heräsi vasta 1980-luvulla, kun Berliinin 750-vuotisjuhlat lähestyivät. Alueelle luotiin historiallista tyyliä noudatteleva rakennuskanta ja katukuva.
Sillikuninkaat

Sillikuninkaat (Chimaeridae) on valtamerissä elävien koppapäisten rustokalojen heimo.
Systematiikka ja evoluutio.
Sillikuninkaisiin kuuluu kaksi sukua ja 29 lajia. Suvuista laajempi "Hydrolagus" käsittää 22 lajia, "Chimaera" puolestaan seitsemän. Heimon lajeista varhaisimmat fossiilit ovat liitukaudelta ja kuuluivat sukuun "Belgorodon". "Chimaera"-suvun fossiileja, jotka on ajoitettu liitukauden loppuun ja eoseenikaudelle, on löydetty Etelämantereelta.
Levinneisyys.
Sillikuninkaat elävät lauhkeissa ja lämpimissä vesissä. Ne ovat syvän veden kaloja ja erityisesti lämpimämmissä merissä ne elävät yli 200 metrin syvyydessä. "Chimaera"-kuvun sillikuninkaita tavataan Pohjois-Atlantilta, Afrikan rannikolta ja Japanin, Kiinan, Australian ja Uuden-Seelannin alueilta. "Hydrolagus"-lajit elävät Tyynellämerellä Pohjois-Amerikan, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöllä sekä Atlantin pohjois- ja länsiosissa.
Anatomia.
Sillikuninkaiden kuono on lyhyt ja pyöreä. Ensimmäinen selkäevä on korkea ja sen edessä on terävä myrkkypiikki. Myrkky aiheuttaa kipua myös ihmiselle. Toinen selkäevistä on pitkä ja matala ja ulottuu siimamaisen pyrstön kärkeen asti. Sillikuninkaiden rintaevät ovat suuret ja kalat käyttävät niitä liikkumiseen. Suurikokoisin sillikuninkaista on "Chimaera lignaria", joka voi kasvaa 120 cm pitkäksi.
Elintavat.
Sillikuninkaiden ravintoa ovat pienet kalat ja pohjan selkärangattomat eläimet. Sillikuninkaiden hedelmöitys on sisäinen, ja naaras munii kaksi noin 17 cm pitkää munakoteloa, jotka tarttuvat pohjaan.
Justin Morrison

Justin Morrison (s. 10. elokuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija.
Morrison varattiin vuonna 1998 NHL-seura Vancouver Canucksiin. Hän pelasi tuolloin NCAA-yliopistosarjan Colorado College -joukkueessa. Kaudeksi 2001–2002 Morrison siirtyi Vancouverin organisaatioon. Hän pelasi neljä kautta Vancouverin farmijoukkueissa. Suurimman osan ajastaan Morrison vietti AHL:n Manitoba Moosessa, mutta pelasi myös yhdellä kaudella ECHL-liigan Columbia Infernossa. Kauden 2005–2006 Morrison pelasi AHL:n Chicago Wolvesissa. AHL:ssa Morrison on pelannut tähän mennessä 289 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 71 maalia ja antanut 60 maalisyöttöä. 
Vuonna 2006 Morrison siirtyi Ruotsin pääsarjan MODOhon. Runkosarjan 34 ottelussa Morrison teki pisteet 18+10 ja lopulta pääsi juhlimaan kauden päätteeksi Ruotsin mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi Morrison siirtyi Frölundaan. Hän kuitenkin aloitti kauden SM-liigassa TPS:ssa. TPS teki Frölundan kanssa Morrisonista sopimuksen lokakuun loppuun asti verotuksellisista syistä, koska nyt Morrison pystyi pelaamaan Frölundassa pienemmän ns. "taiteilijaveron" turvin. Morrison ehti pelata TPS:ssa puolitoista erää Nordic Trophy -harjoitusturnauksessa, kun hän loukkaantui. Solisluunsa murtanut Morrison palasi TPS:n kokoonpanoon kahteen runkosarjaotteluun ennen kuin palasi sopimuksensa mukaan Elitserienin Frölundaan.Lopulta Hänelle ei ollut käyttöä Frölundassa ja matka jatkui Raumalle jossa hän paikkasi Lukon ulkomaalaiskiintiössä Doug O'Brienin. 
Iltalehti valitsi Morrisonin lokakuun 2009 lopussa alkukauden parhaaksi ulkomaalaisvahvistukseksi SM-liigassa.
SATU (järjestö)

Suomen audiovisuaalisen alan tuottajat SATU ry oli vuosina 1994-2018 toiminut audiovisuaalista sisältöä tuottavien yritysten edunvalvonta- ja palvelujärjestö. Se edusti noin 110 jäsenyritystä ja sen tarkoituksena on kehittää jäsenistön liiketoimintaa muun muassa vaikuttamalla alan lainsäädäntöön, osallistumalla viestintäpoliittiseen keskusteluun ja lisäämällä alan toimijoiden yhteistyötä. 
SATU ry oli alan eurooppalaisten kattojärjestöjen CEPI:n (European Coordination of Independent Producers) ja CFP-E (Commercial Film Producers of Europe) jäsen. Suomessa SATU ry oli yksi kolmesta tekijänoikeusjärjestö Tuotoksen jäsenestä ja yksi Tekijänoikeuden tiedotus- ja valvontakeskus ry:n jäsenistä. 
Yhdistys järjesti vuosittaista "Media &amp; Message" -tapahtumaa, sekä "Voitto-mainoskilpailua". SATU ry hallinnoi Televisioakatemia ry:n yhdistystoimintaa ja oli siten järjestämässä Kultainen Venla -kilpailua ja tammikuussa pidettävää gaalaa yhteistyössä tuotantoyhtiön ja lähetyksestä vastaavan kanavan kanssa.
Audiovisuaalisen alan tuottajien edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistykset Tuotos ry, Elokuvatuottajat ry, SATU ry sekä Audiovisual Finland ry yhdistivät toimintonsa saman katon alle vuonna 2018, sekä perustivat yhteisen APFI ry:n, av-tuotantoyhtiöiden edunvalvonta- ja tekijänoikeusyhdistyksen.
Media &amp; Message.
Media &amp; Message oli vuodesta 1994 SATU ry:n järjestemä vuosittainen sähköisen viestinnän ja sisältötuotannon tapahtuma, joka järjestettiin yleensä jossain muualla kuin Helsingissä. Tapahtuman kävijämäärä on viime vuosina ollut 300–400 kävijän välillä ja sen ohjelmaan on kuulunut viestintäministerin avauspuheenvuoro.
Tapahtumassa palkittiin myös vuoden parhaita töitä ja tunnetuin jaetuista palkinnoista lienee Formaatti-Finlandia. 
Voitto – suomalainen mainoselokuvakilpailu.
"Voitto – suomalainen mainoselokuvakilpailu" oli SATU ry:n ja yhdessä Mainostajien liiton ja MARK Suomen Markkinointiliiton kanssa järjestämä kilpailu, jonka tarkoituksena oli kilpailun sivujen mukaan "parantaa suomalaisen mainoselokuvan tasoa, kohottaa tekijöiden ammattitaitoa sekä lisätä suomalaisen mainoselokuvan arvostusta". Kilpailua on järjestetty vuodesta 1981 ja sen nimi oli ennen vuotta 1995 Suomen Mainoselokuvakilpailu.
Grand prix voittajia: