tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kenttäurheilijat-58

Kenttäurheilijat -58 r.y. (KU-58) on vuonna 1958 perustettu vantaalainen yleisurheiluseura. Seuran toiminta-alue on Itä-Vantaa ja sen toimisto sijaitsee Hiekkaharjussa urheilukentän länsipäässä. Seuran painopisteenä on nuorisourheilu. Seuraa tarjoaa yleisurheilua ja juoksua kaiken ikäisille henkilöille. Puheenjohtajana toimii Heikki Mäkinen. Seuralla on myös itsenäisesti toimiva keilajaosto "Bowling-58". KU-58:n menestyneitä urheilijoita tällä hetkellä ovat juoksijat Hilla Uusimäki, Ville Lampinen, Laura Manninen, Jenni Moskari, kolmiloikkaaja Tuomas Kaukolahti, kymmenottelija Leo Uusimäki ja pituushyppääjä Anne-Mari Lehtiö 
KU-58 kuuluu Suomen Urheiluliiton seuraluokittelussa superluokkaan (sijalla 9 vuonna 2016). Seuralla on noin 450 yleisurheilupassin lunastanutta urheilijaa.
Oulun yliopiston kasvitieteellinen puutarha

Oulun yliopiston kasvitieteellinen puutarha sijaitsee Linnanmaan kaupunginosassa, yliopistoalueen ja Kuivasjärven välisellä alueella, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen kaupungin keskustasta. Yliopiston puutarhan painopisteenä on pohjoisuus, joka näkyy myös puutarhan kasvivalikoimassa. Yliopisto toimittaa Pohjois-Suomen alueelta kerättyjä siemeniä ja kasvipistokkaita kansainväliseen siemenvaihtoon.
Historiaa.
Yliopiston kasvitieteellinen puutarha on perustettu vuonna 1960. Puutarha aloitti toimintansa Hupisaarilla keskustan läheisyydessä Oulun kaupungin puutarhalta saaduissa tiloissa. Kaupungin puutarha muutti Peltolaan 1963, jolloin Hupisaarten kasvihuoneet ja muut tilat tulivat kokonaan yliopiston puutarhan käyttöön. Nykyiselle alueelleen Linnanmaalle puutarha siirtyi vuonna 1983.
Kasvihuoneet.
Puutarha-alueen maamerkkeinä toimii kaksi pyramidinmuotoista kasvihuonetta, Romeo ja Julia.
Julia-pyramidiin on kerätty kokoelma Välimerenilmaston ja lauhkean vyöhykkeen kasveja: muiden muassa sitruspuita ja setrejä. Korkeutta tällä pyramidilla on 14 metriä.
Romeo-pyramidiin on kerätty tropiikin ja subtropiikin kasveja: muiden muassa banaani, kaakao, kahvi, teepensas, erilaisia orkideoja, gardenia ja kamelia. Vesialtaassa on muun muassa riisikasveja ja papyruskaislaa. Romeo on 16 metriä korkea.
Ulkopuutarha.
Ulkopuutarha-alue käsittää noin 4 000 istutuskasvin alueen sekä luonnontilaisen alueen tekolampineen. Alueella on muun muassa hyöty-, lääke- ja koristekasveja, kotimaisia kasveja, sekä tunturi- ja vuoristoalueiden kasveja. Arboretumiin on koottu puuvartisia kasveja jaoteltuna kasvimaantieteellisin perustein.
Lisäksi alueella on tutkimuskenttiä ja tutkimustaimisto, jotka eivät ole yleisölle avoimia.
Loppiainen

Loppiainen (myös teofania tai epifania, ) on kristillinen juhlapäivä, joka päättää joulun pyhäpäivät. Sitä nimitetään myös Jumalan ilmestymisen juhlaksi, ja se on todennäköisesti joulua vanhempi kristillinen juhla. Loppiaista vietetään 6. tammikuuta ja se on yleinen vapaapäivä Suomessa. Suomessa loppiainen oli vuosina 1973–1991 työmarkkinajärjestöjen toivomuksesta aina lauantaina, aikaisintaan 6. ja viimeistään 12. tammikuuta. Joissakin maissa loppiaista on vietetty 1970-luvulta alkaen tammikuun ensimmäistä päivää seuraavana sunnuntaina. Juhlan merkitys vaihtelee eri kirkkokunnissa.
Loppiainen läntisissä kirkkokunnissa.
Luterilaisessa, katolisessa ja anglikaanisissa kirkoissa sekä muissa länsimaisissa kirkoissa, jotka noudattavat kirkkovuoden kalenteria, loppiaista vietetään varhaisella keskiajalla muodostuneen perinteen mukaisesti itämaan tietäjien Betlehemiin saapumisen muistopäivänä. Monissa maissa sitä nimitetäänkin "kolmen kuninkaan juhlaksi". Se on omistettu myös lähetystyölle.
Aikaisemmin Suomessa joulunajan katsottiin jatkuvan loppiaisen jälkeenkin Nuutin päivään (13.1.) saakka. Kansanperinteessä tapa säilyi etenkin Satakunnassa jossa vielä nykypäivänäkin nuutipukkikierroksia tekevät lapset keräävät joulun pois. Sama perinne on myös Hämeessä ja Varsinais-Suomessa.
Loppiainen ortodoksisessa kirkossa.
Ortodoksisessa kirkossa loppiainen, "teofania", on Vapahtajan kasteen juhla. Venäjällä sitä vietetään nykyään 19. tammikuuta (Venäjän ortodoksisen kirkon yhä käyttämän juliaanisen kalenterin mukaan 6. tammikuuta). Raamatun mukaan Jumala ilmestyi kolmiyhteisenä Jeesuksen kasteen yhteydessä, jossa Jeesusta ("Poika") kastettaessa taivaasta kuului ääni ("Isä") ”Tämä on minun rakas poikani, johon minä olen mielistynyt” ja "Pyhä Henki" ilmestyi kyyhkysen muodossa. Nimi epifania tarkoittaa valon juhlaa eli oikean uskon ja tiedon valkeuden antamista ihmisille.
Teofanian karjalankielinen nimitys on "vieristä", sanasta risti, koska silloin ortodoksisessa kirkossa toimitetaan suuri vedenpyhitys upottamalla risti kolme kertaa veteen ja rukoilemalla, että Pyhä henki pyhittäisi veden. Tämä vihkiminen tapahtuu yleensä joen tai järven rannalla, jos siihen on mahdollisuus. Vedenpyhitys on muistutus Jeesuksen kasteesta. Teofania on yksi ortodoksisen kirkon 12 suuresta juhlasta.
Ortodoksinen kirkko järjestää Venäjällä loppiaisena perinteisen kastautumisseremonian, johon osallistuu vuosittain miljoonia venäläisiä. Jäähän tehdään ristin muotoinen avanto nimeltään ”Jordan” (ven. Иордань), johon ihmiset kastautuvat päätä myöten kolme kertaa keskiyön aikaan. Tämä tehdään Isän, Pojan ja Pyhän hengen nimeen ja se muistuttaa Jeesuksen kastautumisesta Jordanjokeen. Avantoon laskeudutaan useimmiten rappusia pitkin, mutta lapsia kastettaessa vanhemmat voivat kastaa lapset käsistä kiinni pitäen. Useilla venäläisillä on vahvoja uskomuksia pyhän veden vaikutuksista. Veden uskotaan parantavan ja ehkäisevän sairauksia koko vuoden.
Mu (manner)

Mu on kuvitteellinen kadonnut manner, jonka kerrotaan sijainneen Tyynellä valtamerellä. Ajatuksen Mu-mantereesta keksi Augustus Le Plongeon (1825–1908) kääntäessään mayojen kirjoituksia. Hänen mukaansa mayat olivat Mu-mantereen entisiä asukkaita. Myöhemmin saatiin selville, että Plongeonin käännökset olivat enimmäkseen omasta päästä keksittyjä. Mu-mannerta teki myöhemmin tunnetuksi James Churchward (1852–1936) kirjoissaan, kuten "Lost Continent of Mu" (1931).
Mu on esiintynyt populaarikulttuurissa muun muassa Cthulhu-mytologiassa, "Illuminatus!"-trilogiassa, KLF-yhtyeen tuotoksissa ja Hugo Prattin sarjakuvassa "Corto Maltese". Myös Lee Falk sijoitti 1950-luvun lopussa erään Taika-Jim-seikkailun valtameren pohjassa sijaitsevaan Mun kaupunkiin.
Pelästys

Pelästys on suomalaisessa kansanperinteessä oletettu alkusyy moniin sairauksiin, kuten myös keino parantaa niitä. Pelästyksellä on tarkoitettu äkillistä pelästymistä ja säikähtämistä, jolle ei välttämättä ole tiedetty luonnollista syytä. Pelästys on voinut tulla esimerkiksi unen ja valveen rajamailla tai arkielämässä. 
Mahdollisesti on katsottu, että pelästynyt jotenkin herkistyy ja päästää lähiympäristöstään jonkin haltijoiden väen eli haltijoiden joukon tai näiden taikavoiman jollakin tavalla tarttumaan tai tunkeutumaan itseensä. Pelästyksen on voitu katsoa myös olevan "seurausta" taikavoiman tai haltijajoukon tunkeutumisesta tai takertumisesta ihmiseen.
Pelästyksessä ihmiseen tarttuva väki on yleensä peräisin sieltä, missä ihminen pelästyksen hetkellä on. Jos ihminen on esimerkiksi pelästyy ollessaan uimassa, voi häneen tarttua veden väki. Metsässä taas voi tarttua metsän väki ja kalmistossa kalman väki. Näiden väkien aiheuttamaa sairautta kutsuttaan joskus väen nimellä, tai niitä nimitetään kyseisen väen vihaksi. Esimerkiksi metsän väki sai aikaan metsän väen eli metsän vihan.
Mikäli sairauden katsottiin aiheutuneen pelästyksestä, hoitokeinona oli usein sairaan pelästyttäminen uudestaan. 
Haltioituminen eli haltioihinsa tuleminen sekä kohtaus eli haltijan kohtaaminen kuvastavat myös tapoja, joilla haltijat tai heidän taikavoimansa ovat tulleet ihmisiin.
The KLF

The KLF oli 1990-luvun alussa suosionsa huipulla ollut englantilainen vastakulttuurillinen yhtye, joka tunnettiin myös nimillä Timelords ja Justified Ancients of Mu Mu (JAMs). Sen perustivat Bill Drummond (alias King Boy D) ja Jimmy Cauty (alias Rockman Rock) vuonna 1987. Yhtyeen tunnetuin kappale on todennäköisesti "What Time Is Love?", josta on aikojen kuluessa tehty useita eri versioita. Lyhenteen KLF alkuperästä on joitain eri spekulaatioita, kuten "Kopyright Liberation Front" ja "Kings of the Low Frequencies". 
Yhtye lopetti toimintansa näyttävästi ja kiistanalaisesti vuonna 1992 Brit Awards -palkintojuhlassa esiintymällä yhdessä Extreme Noise Terror -yhtyeen kanssa, ampumalla automaattiaseella paukkupanoksia yleisöä kohti ja heittämällä kuolleen lampaan portaille juhlan jälkeen. Tämän lisäksi he poistivat koko yhtyeen tuotannon myynnistä. Myöhemmin ryhmä siirtyi toimimaan nykytaiteen kentälle ottaen nimen K-Foundation. Heidän tunnetuin taideaktionsa on miljoonan punnan polttaminen, josta tehtiin 50-minuuttinen dokumentti "Watch The K-Foundation Burn A Million Quid".
Herättäjä

Herättäjä on taruolento, joka herättää ihmisen vaaran uhatessa esimerkiksi huutamalla tämän nimeä tämän korvaan tai jopa tempaisemalla tätä voimakkaasti. Jotkut väittävät omistavansa oman herättäjän, joka valvoo heidän untaan. Kalevalassa kerrotaan valvovasta "vaatteesta": "Siinä mies makaelevi, uros unta ottelevi: mies makasi, vaate valvoi."
Herättäjien on kerrottu pelastaneen ihmisiä niin tulelta kuin päälle kaatuvalta puultakin. Eräässä suomalaisessa tarinassa henkilö on luottanut herättäjäänsä niin paljon, että hän on tervahaudan kytemistä vahtiessaan voinut rauhassa nukkua. Hän näet oli kokenut useamman kerran, että jos hauta syttyy ilmiliekkiin, herättäjä kyllä herättää.
Teutates

Teutates oli kelttien sodan, heimoyhteyden ja vaurauden jumala. Nimi lienee merkinnyt suunnilleen "heimon jumala", sillä Gallian kelttien kielessä "touta" tarkoitti kansaa. Teutates tunnettiin myös nimillä Albiorix ("maailman kuningas") ja Caturix ("taistelun kuningas"). Teutatekselle uhrattiin myös ihmisiä. Roomalaisen runoilija Lucanuksen mukaan Teutatesta lepyteltiin hukuttamalla ihmisiä. Gundestrupin kattilan erään kuvalevyn oletetaan esittävän Teutatesta. Siinä jumala hukuttaa uhrattavaa sammioon. Jumalan rinnalle on kuvattu ratsuväkeä ja sotureita, mikä korostaisi Teutateksen roolia sodanjumalana.
Teutatesta palvottiin erityisesti Gallian ja Britannian alueilla. Britanniassa hänet tunnettiin nimellä Toutates. 
Paul-Marie Duval (1993) esitti, että jokaisella kelttiheimolla oli oma ja omannimisensä Teutates.
Ultravox

Ultravox oli vuosien 1974-2013 välillä toiminut brittiläinen new wave yhtye. Ultravox yhdisteli musiikissaan vaikutteita punkista, uudesta aallosta, glam rockista, elektronimusiikista ja progesta. 1980-luvun alussa yhtye edusti nk. futuristista tai uusromanttista uutta aaltoa. Ultravox oli myös nk. synthpop-musiikin uranuurtajia, vaikka käyttikin suurimmassa osassa musiikkiaan perinteisiä pop-yhtyesoittimia. Eräs erottuva elementti yhtyeen musiikissa on kosketinsoittaja/viulisti Billy Currien ARP-syntetisaattorin soolokäyttö yhdistettynä klassiseen wieniläisvaikutteiseen viuluun sekä pianoon. Toinen omaleimainen elementti oli runsas synteettisen basson ja elektronisten rytmisoitinten käyttö. Kuvatut piirteet kuulee mm. yhtyeen tunnetuimmalla hittikappaleella, 1980 levytetyn "Vienna"-albumin nimiraidalla.
Ultravox kokoontui vuonna 2009 "klassiseen" 1980-kokoonpanoonsa ja teki Return to Eden-nimikkeellä kiertueen aluksi Britteinsaarilla ja lopulta laajemmin Euroopassa. Kiertue sai jatkoa vuoden 2010 puolella, (Return to Eden 2) jolloin yhtye konsertoi myös Helsingissä Tavastialla 17.8. Return to Eden -kiertueelta yhtye on tehnyt myös DVD:n ja kaksi CD-levyä sisältävän julkaisun, joka on taltioitu huhtikuussa 2009 Lontoossa Roundhouse-teatterissa.
Yhtye teki viimeisen kiertueensa vuonna 2013. Midge Ure totesi Express-lehden haastattelussa vuonna 2017, että yhtye ei todennäköisesti jatka enää toimintaansa. Basisti Chris Cross menehtyi 71-vuotiaana vuonna 2024.
Kokoonpanot.
1974-1980
1980-1986
1993-
Lisäksi:
Diskografia.
Kokoelmia
Birger Brosa

Birger Brosa ("Brosa" tarkoittaa "hymyilevä"), toimi Ruotsin jaarlina vuosina 1174–1202. Hänen syntymäaikaansa ei tiedetä, mutta hän kuoli 9. tammikuuta 1202 Visingsössä. Birger oli Bengt Snivilin poika ja kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun. Keskiaikaisissa teksteissä häntä kutsutaan joko "Sveojen jaarliksi" tai "Sveojen ja Gööttien jaarliksi".
Ennen vuotta 1170 hänen tiedetään olleen naimisissa Brigit Haraldsdotterin, Norjan kuninkaan Harald Gillen tyttären, kanssa.
Hänen uskotaan hallinneen koko Ruotsin valtakuntaa. Birger nimitettiin jaarliksi kuningas Knuut Eerikinpojan hallituskaudella, ja hän säilytti asemansa myös Knuutin seuraajan Sverker Kaarlenpojan aikana kuolemaansa saakka vuoteen 1202. Birgerin ansioksi luetaan, että Ruotsissa säilyi rauha aikana, jolloin sekä Tanskassa että Norjassa käytiin sisällissotaa. Monet kruununtavoittelijat hakivat ja saivat suojelusta Birgeriltä, heidän joukossaan birkebeinien päälliköt Eystein Meyla ja Sverre Sigurdinpoika, jotka olivat Brigitin sukulaisia.
Birger omisti tiloja ympäri Ruotsia ja oli myös antelias lahjoittaja, joka lahjoitti maata Risebergan ja Neriken luostareille. Birgit vetäytyi Nerikeen viimeisiksi vuosikseen Birgerin kuoleman jälkeen.
Tuuletar

Tuuletar tarkoittaa naispuolista tuulta hallitsevaa luonnonhenkeä tai tuulen personoitumaa. Tuulettaria on hyvin erilaisia. Tuuletar saattaa olla yksittäinen tuulenpuuska, vihuri, tuulispää tai tietynlainen jatkuva tuuli. Tuuletar voi myös olla tuulen jumala, jolta pyytämällä saa suotuisaa ilmaa. Tuulettaria ovat myös vanhoihin karttoihin piirretyt naishahmot, jotka puhkuvat eri ilmansuuntien tuulet maailman reunoilta. Tässä tapauksessa tietty tuuletar vastaa tietystä ilmansuunnasta tulevaa tuulta.
Runonlaulaja Mateli Kuivalattarelta (1771–1846) muistiin saadussa runossa henkilö löytää etsittyään sopivan purjehdustuulen: "Löysin tuolta Tuulettaren, ahavaisen armahaisen, kaunosuisen Koiterelta, Matelin matalikolta..."
Ruskeasanta

Ruskeasanta () on Vantaan kaupunginosa Tikkurilan luoteispuolella. Sitä ympäröivät Simonkylä, Ilola, Koivuhaka ja Lentokenttä. Ruskeasannassa oli noin 4 200 asukasta vuonna 2015. Kaupunginosa on lähinnä perheiden, etenkin lapsiperheiden, asuinaluetta. 
Ruskeasannassa on noin 320 työpaikkaa, joista suurin osa palvelualoilla. Alueen palveluita ovat muun muassa lähikauppa, kampaamo, pizzeria, ravintola-pub ja St1-huoltoasema, joka on auki ympäri vuorokauden. Päiväkoteja alueella on kaksi, Misteli ja Ristipuro.
Luonto ja maasto.
Ruskeasannan itäosan maastoa hallitsee Kylmäoja, joka laskee alueen itärajaa pitkin Koivuhakaan. Puron varrella kasvaa vehreää lehtoa, jonka tyypillisiä puulajeja ovat tervaleppä, tuomi, haapa ja raita. Puistikossa elää monia lintulajeja. Maasto nousee länttä kohti, jossa on muuhun maastoon nähden korkeita kallioita. Ruskeasannan länsilaidalla on myös kuivaa hiekkakangasta, jonka maaperästä alue on saanut nimensä.
Historia.
Alueella on ollut vanhoja maatiloja jo yli 200 vuotta. Ruskeasannan etelälaidalla olevalla kukkulalla on yhä Vedabackan tila. Asuinrakentaminen alueella alkoi 1700-luvulla. Rakennuskanta koostuu pääasiassa omakoti- ja rivitaloista, mutta Ruskeasannan keskiosista löytyy Ristipuro-niminen pienkerrostaloalue.
Melisma

Melisma ( = suom.'sävel') on laulumusiikissa sävelkulku ja siihen liittyvä tekniikka, jossa yhdellä tavulla lauletaan useampi eri sävel. Tähän tyyliin laulettua musiikkia kutsutaan "melismaattiseksi". Sen vastakohta on "syllabinen" laulu, jossa jokaista säveltä vastaa yksi tavu.
Melismaattinen laulutapa on tyypillinen useille orientaalisille musiikkikulttuureille ja keskiaikaiselle laululle. Termiä käytetään usein gregoriaanisen kirkkolaulun yhteydessä, mutta sitä voidaan käyttää mistä tahansa musiikkilajista puhuttaessa, esimerkiksi barokkimusiikissa tai myöhemmän ajan gospelissa.
Ensimmäiset tiedot nuotteihin kirjoitetusta melismasta ovat noin vuodelta 900 jaa. Sitä käytettiin tällöin gregoriaanisessa laulussa tietyissä messun osissa. Erityisesti graduaali ja halleluja-osat olivat tyypillisen melismaattisia. Aretha Franklinia pidetään yhtenä nykymusiikin parhaista melismaattisen laulun edustajista. Melismojen käyttö on yleistä myös nykypäivän popmusiikissa. Muun muassa Tori Kelly, Whitney Houston, Mariah Carey, Beyoncé Knowles ja Christina Aguilera käyttävät runsaasti korusäveliä korostamaan äänenkäyttötekniikkaansa.
Johnny English

Johnny English on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut Peter Howittin ohjaama komediaelokuva.
Johnny Englishin hahmo pohjautuu televisiomainoksissa esiintyneeseen Rowan Atkinsonin esittämään salaiseen agenttiin. Käsikirjoittajat Neal Purvis ja Robert Wade ovat toimineet myös James Bond -elokuvien käsikirjoittajina. Elokuvalle on julkaistu jatko-osat "Johnny English – uudestisyntynyt" (2011) ja "Johnny English iskee jälleen" (2018).
Pääosassa on vakoojaa näyttelevä Rowan Atkinson. Hänen pitää apurinsa Boughin (Ben Miller) kanssa tutkia Britannian kruununjalokivien varkautta. Pääepäiltyinä ovat ranskalainen yrittäjä Pascal Sauvage (John Malkovich) ja Lorna Campbell (Natalie Imbruglia).
AMR (koodekki)

AMR ("Adaptive Multi-Rate") on kolmannen sukupolven matkapuhelinverkoissa käytettävä puhekoodekki,
joka perustuu ACELP-algoritmeihin ("Algebraic Code Excited Linear Prediction").
Nimensä mukaisesti "AMR" voi käyttää kahdeksaa eri bittinopeutta, niistä kolme on yhteensopivia eri 3GPP:n osallistujien puhekoodekkien kanssa:
AMR-koodekki käsittelee 20 millisekunnin mittaisia puhekehyksiä 8000
hertsin näytteenottotaajuudella. 
Koodekin algoritminen viive on 27,5
millisekuntia, kompressoidessa se tutkii 7,5 millisekunnin verran
koodattavan kehyksen jälkeistä puhetta.
AMR on alun perin suunniteltu GSM-verkkojen EDGE-laajennuksen
kanssa käytettäväksi. Se pystyy joustavasti sopeutumaan erilaisiin
vastaanotto-olosuhteisiin. Jos radiokanavalla on paljon häiriöitä,
virheenkorjaukseen käytettvien bittien määrää on mahdollista lisätä jos
puheen siirtoon tarvittavia bittejä voidaan samalla vähentää. Tällä
tavalla yhden tukiaseman välittämien puheluiden määrää voidaan lisätä,
puheen laatua parantaa ja puheluiden katkeamista välttää. 
AMR käyttää myös 
puheaktiivisuuden ilmaisua ("VAD" eli "Voice Activity Detection"),
epäjatkuvaa lähetystä ("DTX" eli "Discontinous Transmission") ja
taustakohinan generointia ("CNG", "Comfort Noise Generation")
vähentämään siirrettävän tiedon määrää.
Katso myös AMR-WB ja AMR-WB+.
Glyseroli

Glyseroli on jäykkäjuoksuista väritöntä nestettä ja se kuuluu kolmearvoisiin alkoholeihin eli trioleihin, jotka sisältävät kolme alkoholi- eli hydroksyyliryhmää (-OH). Siitä käytetään myös nimiä "glyseriini", "1,2,3-propaanitrioli" ja "1,2,3-trihydroksipropaani". Glyseroli on rasvojen, erityisesti triglyseridien rakenneosa"."
Ominaisuudet.
Glyseroli on myrkytön, öljymäinen, ilmasta kosteutta itseensä sitova (hygroskooppinen) ja makean makuinen neste. Sen rakennekaava on CH2OH-CHOH-CH2OH. Glyserolin leimahduspiste on 177 °C (o.c.) ja itsesyttymislämpötila 370 °C. Glyseroli liukenee muiden pienimassaisten alkoholien tapaan kaikissa suhteissa veteen. Aine hajoaa kuumentuessaan, jolloin muodostuu syövyttäviä höyryjä sisältäen akroleiinia (CH2=CHCHO).
Käyttö.
Glyserolia käytetään esimerkiksi ihovoiteissa, hammastahnoissa ja tupakassa kosteutta sitovana aineena. Muoveissa glyseroli toimii pehmentimenä, liimoissa se estää kovettumista ja sokereissa kivettymistä. 
Kotioloissa glyserolia käytetään muun muassa puhallettavien saippuakuplien vahvistajana. Lisäksi räjähdysaineteollisuus käyttää sitä nitroglyserolin eli trinitroglyseriinin valmistukseen, jota saadaan kun glyseroli esteröityy typpihapon kanssa. Elintarvikkeiden lisäaineena glyserolia käytetään sakeuttamisaineena ja kosteudensäilyttäjänä ja sen E-koodi on E 422. Glyserolia myydään apteekeissa.
Glyserolia sisältävää nestettä voidaan käyttää apuna kukkien ja oksien hyvänä säilyttämisessä.
Jäätymisen esto.
Talvehtiville selkärangattomille glyseroli on tärkeä jäänestoaine. Jäätyessään kiteytyvä vesi rikkoo helposti solut, joten eläimet käyttävät erilaisia keinoja laskeakseen solunesteen jäätymispistettä. Lämpötilan laskiessa selkärangattomat eläimet valmistautuvat kohtaaman kylmyyden mm. lopettamalla syömisen, antamalla solunesteiden väkevöityä poistamalla vettä ja tuottamalla solunesteeseen glyserolia.
Vaikka glyserolin jähmettymispiste on nollan yläpuolella, sen sekoittaminen veteen estää jääkiteiden kasvua haittaamalla vetysidosten muodostumista. Yleensä glyserolia on talveen sopeutuneilla selkärangattomilla solunesteessä muutama prosentti, mutta joillakin lajeilla on tavattu jopa 25 %:n pitoisuuksia.
Soluissa glyserolin raaka-aineena toimii glykogeeni, ja sen valmistaminen jatkuu pitkin talvea. Eläimet siis sopeutuvat kylmään yhä paremmin lämpötilan laskiessa. Kun kevät koittaa, glyseroli muutetaan takaisin glykogeeniksi, joka puolestaan on hyvä energianlähde.
Reaktiot.
Glyserolin kolme hydroksyyliryhmää voivat esteröityä joko orgaanisten tai epäorgaanisten happojen kanssa. Esimerkiksi rasvat ovat glyserolin ja rasvahappojen estereitä.
Sigtunan tuho

Sigtunan tuho oli 1200-luvun annaaleissa sekä "Eerikinkronikassa" kuvattu Sigtunan kaupungin tuho kesällä 1187. Kuvausten mukaan Sigtunan kaupunki poltettiin 12. elokuuta ja Uppsalan arkkipiispa Johannes sai surmansa Almarestäketin linnan lähistöllä. Ruotsin vanhin kirjallinen teos, "Eerikinkronikka" kertoo Sigtunan hävittäjien olleen karjalaisia. Kronikka kuvaa tapahtumia seuraavasti:
"Karjalaiset aiheuttivat Ruotsissa suurta vahinkoa ja levottomuutta. Oli sitten tyyni tai myrsky, he tulivat mereltä salaa Sveanmaan saaristoon nousten ylös Mälarnille useimmiten saariston kätköistä etenevällä sotajoukolla. Kerran he saivat päähänsä polttaa Sigtunan. He polttivatkin sen niin perin pohjin, ettei kaupunki vieläkään ole toipunut. Siellä surmattiin arkkipiispa Johannes, mistä moni pakana riemuitsi. Siitä, että kristittyjen kävi niin huonosti, iloitsivat sekä karjalaiset, että koko Venäjänmaa. Se vahvisti heidän intoaan sotia."
Sigtunassa tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella Sigtuna jatkoi kasvamistaan ja vaurastumistaan hävityksen jälkeenkin, aina 1300-luvun puoliväliin saakka. Kaupungin polttamisesta kertovaa noki- ja tuhkakerrosta ei kaivauksissa ole havaittu lainkaan.
Eerikinkronikkaa kirjoitettaessa 1320-luvulla Karjalan valloitus oli Ruotsissa ajankohtainen asia. Karjalaiset olivat tehneet vuonna 1257 sotaretken Ruotsiin ja Paavi Aleksanteri IV:n Upsalan electukselle lähettämän kirjeen perusteella kuningas Valdemar oli tästä katkera, koska retken seurauksena "monia kristittyjä kuoli, haavoittui ja joutui vangeiksi". Sotaretken seurauksena Paavi antoi ristiretkijulistuksen karjalaisia vastaan ja Ruotsi teki vuonna 1293 niin sanotun kolmannen ristiretken Suomeen. Sotaretken seurauksena karjalaisten neljätoista kihlakuntaa joutuivat Ruotsin valtaan.
1600-luvulla muistiin merkityn ruotsalaisen perimätiedon mukaan karjalaiset veivät sotasaaliina mukanaan Sigtunan kirkon oven, jonka sitten lahjoittivat Novgorodiin. Kyseinen ovi on tutkimusten mukaan valmistettu Saksan Magdeburgissa ja asennettu paikalleen vasta 1450-luvulla.
Novgorodin omat kronikkatiedot eivät mainitse Sigtunan hävitystä, vaikka niissä muuten kuvataan usein ruotsalaisten kanssa käytyjä taisteluja. Kustaa Vilkuna puolestaan on spekuloinut, että hyökkäyksen syy olisi voinut olla Sigtunan kauppiaiden tunkeutuminen karjalaisten eränkäyntialueille ja lohenkalastamoille Kemijoella. Tällekään oletukselle ei löydy konkreettisia todisteita.
Muita mahdollisia ehdokkaita Sigtunan hävittäjiksi ovat virolaiset (varsinkin Saarenmaan asukkaat) tai Latvian alueen kuurilaiset. Näitä vaihtoehtoja tukee se, että Baltiassa asuneiden ihmisryhmien tekemistä merisotaretkistä on muutakin tietoa. 1100-luvulla Itämerellä tehtiin paljon sotaretkiä, eikä Sigtunan hävitys suinkaan ollut ainoa Ruotsin alueelle kohdistunut isku. Saarenmaa ja Kuurinmaa olivat tietysti myös paljon lähempänä Sigtunaa kuin Laatokka, jolta karjalaisten olisi pitänyt purjehtia.
Kovjoki

Kovjoki on kylä Uudenkaarlepyyn kaupungissa Pohjanmaan maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Kovjoen rautatieasema (lyh. Koi) toimi käytännössä Uudenkaarlepyyn rautatieasemana vuonna 1956 tapahtuneen Kovjoki–Uusikaarlepyy-radan henkilöliikenteen lakkauttamisen myötä. Nykyisin Pohjanmaan radan henkilöjunat eivät enää pysähdy Kovjoella. Kovjoen asemalla on myös Kovjoen museorautatien varikko.
Kovjoen nimestä.
Kylä sijaitsee Kovjoen () alajuoksulla. Joki saa alkunsa Pedersörestä entisen Purmon kunnan alueelta, Kauhajärvsjön-nimisestä järvestä, joka on alkuaan Kauhajärvi. Nimi juontunee järven kauhamaisesta muodosta. Ilmeisesti joen nimi on ollut ainakin yläjuoksulla Kauhajoki, josta on muotoutunut ruotsin kielessä Kovjoki ja siitä edelleen Kovjoki å.
Super Mario Bros. 3

 
Super Mario Bros. 3 on Nintendo EAD:n kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkaistiin alun perin Japanissa lokakuussa 1988 Nintendo Entertainment Systemille sekä myöhemmin Super Nintendo Entertainment Systemille. Yhdysvalloissa peli julkaistiin ensi kertaa helmikuussa 1990 ja Euroopan julkaisu oli vasta 29. lokakuuta 1991.
Peli kuuluu "Mario"-pelisarjaan ja peliin perustuen on tehty animoitu televisiosarja "The Adventures of Super Mario Bros. 3".
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja ohjaa Mariota. Pelissä Marion tehtävä on vapauttaa seitsemän kuningaskunnan kuninkaat Bowserin seitsemän lapsen langettamasta kirouksesta, jonka myötä kuninkaat on muutettu eläimiksi, sekä pelastaa Prinsessa Peach itse Bowserilta.
Tapahtumat sijoittuvat suurelle kartalle, josta Mario ja Luigi siirtyvät yksittäisiin jaksoihin. "Super Mario Bros. 3" oli ensimmäisiä tasohyppelypelejä, jotka käyttivät tällaista karttaa (Nintendon versio "Bionic Commandosta" on varhaisempi esimerkki). Lisäksi hahmon kontrollointi oli laajentunut huomattavasti. Mäissä pystyi laskemaan mäkeä alaspäin ja tavaroita sekä tajuttomia vihollisia pystyi kantamaan ja heittelemään.
Pelissä Mario saa käyttöönsä uusia voimia, joista osa on saatavilla pukujen muodossa. Pelin tunnetuin uusi voima on lehdestä saatava Marion pesukarhuvoima, jonka avulla Mario kykeni lentämään, mikäli juoksi tarpeeksi lujaa ja täytti ruudun alareunassa olevan voimamittarin. Muita pukuja ovat sammakkopuku, jonka avulla voi liikkua helpommin vedessä (mutta huonosti maalla); vasarapuku, jonka avulla Mario voi heittää vasaroita; ja "tanooki"-puku, joka toimii kuin pesukarhuvoimat, mutta antaa myös mahdollisuuden muuttua patsaaksi vähäksi aikaa. Toisin kuin aikaisemmissa peleissä, Mario voi pitää tavaroita varastossa ja ottaa ne käyttöön ennen kenttään menemistä.
Peli sisälsi myös alkuperäisen "Mario Bros." -pelin eräänlaisena minipelinä, jota voi pelata kaksinpelissä, mikäli pelaajat siirtyvät samaan ruutuun. Tässä pelissä pelaajat voivat myös varastaa esineitä toisiltaan.
Kehitys ja historia.
Kyseessä on yksi "Super Mario Bros." -sarjan suosituimmista ja tunnetuimmista osista. Pelin julkaisu länsimaissa myöhästyi "Super Mario Bros. 2":n julkaisun yhteydessä sattuneiden epäselvyyksien takia. Peli menestyi odotettua paremmin, jolloin Nintendon oli pakko tuoda enemmän pelejä markkinoille. SMB3 oli Nintendo Entertainment Systemin myydyin Mario-peli, jos vain yksittäin myydyt pelit lasketaan. (Jos konsolien mukana tulleet pelit lasketaan, "Super Mario Bros." myi kuitenkin enemmän.)
"Super Mario Bros.":n sekä "Super Mario Bros. 2":n molempien versioiden ohella SMB3 oli myös mukana Super Nintendo Entertainment Systemille (sekä myöhemmin Wiille) julkaistussa yhteispaketissa "Super Mario All-Stars", joka lisäsi peliin tallennusominaisuuden. Peli on myös julkaistu uudelleen osana "Super Mario Advance" -sarjaa (SMA4), jonka aloitti "Super Mario Bros. Deluxe" Game Boy Colorilla. Pelin NES-versio on myös ostettavissa Wiille Virtual Consolesta.
Vastaanotto.
"Super Mario Bros. 3" on listattu Stanfordin yliopiston kymmenen kaikkien aikojen tärkeimmän videopelin listalle vuonna 2007.
Jukka Korpela (historioitsija)

Jukka Jari Korpela (s. 10. huhtikuuta 1957 Helsinki) on Itä-Suomen yliopiston yleisen historian emeritusprofessori ja historiantutkija. Hän aloitti uransa antiikintutkijana ja väitteli keisariajan Rooman lääkärien sosiaalista asemaa käsitelleellä väitöskirjalla, mutta sittemmin hän on erikoistunut keskiaikaiseen vallanmuodostukseen ja siihen liittyviin pyhimyskultteihin.
Korpela opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1981, lisensiaatiksi 1982 ja tohtoriksi 1987. Hän on tutkinut muun muassa Venäjän keskiaikaa, Itä-Suomen keskiaikaa ja Pähkinäsaaren rauhan (1323) rajaan liittyviä kysymyksiä.
Korpela on julkaissut useita monografioita, muun muassa "Miesparin siunaaminen, viisi ortodoksista keskiaikaista rukousta" (2011). Hän katsoo näiden siunausten olemassaolon perusteella, että vetoaminen ortodoksiseen perinteeseen kiellettäessä homoparien siunaaminen on perusteetonta.
Korpela kääntyi aikuisiällä ortodoksiksi ja on vihitty 1995 diakoniksi. Korpela jäi eläkkeelle Itä-Suomen yliopistosta 12.09.2024.
Mo i Rana

Mo i Rana (eteläsaameksi Måehvie tai Måefie, pohjoissaameksi Muoffie) on kaupunki ja Ranan kunnan keskustaajama Norjan Nordlandin läänissä. Kaupungissa on 18 141 asukasta (vuonna 2011), ja sen pinta-ala on 13,32 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee aivan pohjoisen napapiirin eteläpuolella Ranfjord-vuonon pohjukassa Helgelandin alueella. 
Saamelaiset ovat pitäneet kaupungin paikalla 1730-luvulta lähtien kesäisin markkinoita. Kaupungin kehitys lähti varsinaisesti käyntiin vuonna 1860, kun tie Ruotsiin valmistui. Kaupunkioikeudet Mo i Rana sai vuonna 1923.
Media.
Paikallislehti Rana Blad ilmestyy neljästi viikossa.
Relatiivilause

Relatiivilause on alisteinen sivulause, joka määrittää päälauseen nominia tai koko päälausetta. Esimerkiksi nominaalilauseke ”"mies, joka ei ollut siellä”" sisältää nominin "mies", jota määrittää relatiivilause "joka ei ollut siellä". Monissa kielissä relatiivilauseen aloittaa relatiivipronomini (edellisessä esimerkissä "joka"). Muita tapoja merkitä relatiivilause ovat esimerkiksi pääverbin morfologiset variaatiot tai sanajärjestys.
Relatiivipronominin "korrelaatti" tarkoittaa sitä lauseen osaa (sanaa tai koko lausetta), johon pronomini viittaa.
Suomen kieli.
Suomen kielessä relatiivilause merkitään kolmella taipuvalla relatiivipronominilla: ("kuka","joka" ja "mikä") tai relatiivisella proadjektiivilla "jollainen, millainen, jolloin, milloin, jonne, minne".
Esimerkiksi:
Lähteet.
Renium

Renium () on hopeanvalkoinen, kiiltävä, sitkeä ja venyvä metalli, jonka elektronegatiivisuus on 1,9 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 762 kJ/mol sekä CAS-numero 7440-15-5. Renium on harvinaisempaa kuin kulta tai platina, eikä muodosta mineraaleja, vaan esiintyy pieninä pitoisuuksina muiden metallien malmeissa, erityisesti molybdeniitissä ja gadoliniitissa. Reniumilla on alkuaineista neljänneksi suurin tiheys, kolmanneksi korkein sulamispiste ja toiseksi korkein kiehumispiste.
Historia.
Renium on saanut nimensä Saksan läpi virtaavan Reinjoen latinankielisestä nimestä Rhenus. Se löydettiin vasta vuonna 1925, viimeisenä kaikista luonnossa esiintyvistä vakaista, ei-radioaktiivisista alkuaineista. Yksi reniumin löytäjistä, Ida Tacke, oli kotoisin Reinin varrelta.
Kemialliset ominaisuudet.
Reniumin sukulaisuus teknetiumin ja mangaanin kanssa ilmenee selvästi yhdisteissä ja näillä aineilla onkin lähes samat hapetusluvut. Tärkeimmät reniumyhdisteet ovat perrenaatteja, ja ne ovat yleensä melko samantapaisia permanganaattien kanssa. Kaliumperrenaatti (KReO4) on varsin pysyvä yhdiste toisin kuin helposti räjähtävä kaliumpermanganaatti. Reniumin yleisin oksidi on reniumheptoksidi (Re2O7) ja muita ovat reniumdioksidi (ReO2), reniumtrioksidi (ReO3) ja Re2O5. Maailman nykyinen (1992) reniumvaranto on noin 3 500 tonnia ja maankuoressa reniumia on 53 mg/t.
Isotoopit.
Reniumilla on yksi pysyvä isotooppi 185Re, jota on luonnon reniumista vain 37,4 %. Loput 62,6 % maapallolla esiintyvästä reniumista on lievästi radioaktiivista 187Re isotooppia, jonka puoliintumisaika on erittäin pitkä (≈4,3·1010 vuotta)
Alkuaineelle tunnetaan 35 muuta radioisotooppia, joiden massaluvut ovat väliltä 160–196. Näistä pysyvin on 183Re, jonka puoliintumisaika on 70 päivää. Seuraaviksi pysyvimmät ovat 184Re (35,4 d), 186Re (3,718 d), 182Re (64,2 tuntia) ja 189Re (24,3 tuntia). Kaikkien muiden radioaktiivisten isotooppien puoliintumisajat ovat alle vuorokauden, useimmiten alle yhden minuutin. Ydinisomeeri 186mRe on erikoinen; sen puoliintumisaika on peräti 200 000 vuotta.
Teollisuus ja käyttö.
Maailmassa arvioidaan olevan 11000–17000 tonnia reniumia ja maailmassa tuotetaan vuosittain metallista reniumia sekä erilaisia reniumyhdisteitä yhteensä noin 35 tonnia. Maailman suurin tuottaja on chileläinen Molymet-yhtiö, joka tuottaa noin 60% maailman reniumtuotannosta – pääasiassa metallisena reniumina, ammoniumperrenaattina ja perreniumhappona.
Reniumia lisätään molybdeeni- ja volframilejeerinkeihin parantamaan niiden mekaanisia ominaisuuksia ja korroosion kestoa korkeissa lämpötiloissa. Reniumia käytetään myös lämmön mittaamiseen lämpöparilla aina 2 200 °C:seen ja se on hyvä materiaali sähkökatkaisimiin, sillä se ei hapetu sähkövalokaaren kuumuudessa.
Renium on käytössä katalysaattorina öljynjalostuksessa vetykrakkauksessa ja bensiinin reformoinnissa.
Maa-alkalimetalli

Maa-alkalimetallit ovat jaksollisen järjestelmän toinen pääryhmä, johon kuuluvat seuraavat alkuaineet: beryllium, magnesium, kalsium, strontium, barium ja radium. Ne kuuluvat alkuaineiden jaksollisen järjestelmän ryhmään 2, jossa uloimmalla s-orbitaaleilla on kaksi elektronia. Maa-alkalimetallien atomeilla on vain hapetusluvut +II (yhdisteissä) ja 0 (alkuaineissa), sillä luovuttamalla kaksi elektronia ne pääsevät oktettiin, ja näin ollen ionimuodossaan maa-alkalimetallien elektronikonfiguraatio vastaa siis niitä edeltävän jalokaasun elektronikonfiguraatiota. Tästä juontuu myös maa-alkalimetallien voimakas pelkistämiskyky. Niiden elektronegatiivisuus on alhainen, tosin korkeampi kuin alkalimetalleilla.
Maa-alkalimetallien metallinen luonne on alkalimetalleja vahvempi ja useimmat niiden suoloista ovat veteen liukenevia. Niiden metallinen luonne ja sitä myöten myös reaktiokyky kasvaa järjestysluvun kasvaessa. Hyvän pelkistämiskykynsä ansiosta maa-alkalimetallit reagoivat helposti happojen sekä (berylliumia lukuun ottamatta) vedenkin kanssa vetyä vapauttaen, esimerkiksi:
Varsinkin kuumennettuina ne reagoivat helposti myös ilman hapen kanssa muodostaen oksideja.
Elektronegatiivisuuden pienentyessä voimistuu maa-alkalimetallien oksideissa metallin ja hapen välisen sidoksen ioniluonne. Amfoteerista berylliumoksidia lukuun ottamatta muut oksidit ovat ioniyhdisteitä ja siten reagoivat veden kanssa muodostaen hydroksideja, joiden vesiliuokset ovat emäksisiä.
Nämä muodostuneet hydroksidit liukenevat veteen varsin niukasti, toisin kuin alkalimetallien hydroksidit. Liukenevuus kuitenkin lisääntyy hydroksidin ioniluonteen vahvistuessa. Maa-alkalioksidien emäksinen luonne ilmenee siten, että ne reagoivat varsin helposti happamien oksidien kanssa. Jo huoneenlämmössä niillä on taipumus reagoida muun muassa ilman hiilidioksidin kanssa muodostaen karbonaatteja:
Tästä ominaisuudestaan johtuen oksideja on säilytettävä ilmalta eristettyinä. Maa-alkalimetallien oksidit liukenevat helposti myös happoihin muodostaen suoloja:
Ryhmän 2 alkuaineiden halidit eli halogeeniyhdisteet liukenevat helposti veteen, kun taas karbonaatit ja sulfaatit ovat niukkaliukoisia. Ryhmän aineilla on kalsiumiin saakka hyvä lämmönjohtavuus, mutta sitten se romahtaa melko radikaalisti. Berylliumin, magnesiumin ja kalsiumin tiheyksien vaihteluväli on vain 300 kg/m3, mutta kalsiumista eteenpäin tiheydet kasvavat 1 000 kg/m3 per aineväli ja radiumin ja bariumin välillä eroa on peräti 1 500 kg/m3.
Maa-alkalimetallien yleisyys maankuoressa:
Teknetium

Teknetium () on hopeanharmaa metalli, joka näyttää platinalta. Teknetiumin kemiallinen merkki on Tc ja järjestysluku 43. Teknetiumin elektronegatiivisuus on 1,9 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 699 kJ/mol. Tämä kemiallisesti reniumin kaltainen alkuaine liukenee typpihappoon, kuningasveteen ja väkevään rikkihappoon, muttei suolahappoon. Teräksen korroosionkestävyyttä voidaan lisätä merkittävästi teknetiumkäsittelyllä, jossa käytetään ammo­niumteknetaattia (NH4TcO4). Sitä suoritettaessa on varottava teknetiumin erittäin suurta radioaktiivisuutta, mikä pakottaa käyttämään suljettuja järjestelmiä. 
Historia.
Alkuaineen löytäjinä pidetään Carlo Perrieriä ja Emilio Segrèä, jotka eristivät alkuaineen molybdeeni-foliosta pommitettuaan sitä deuterium-ioneilla Palermon yliopistossa vuonna 1937. Teknetium on ensimmäinen alkuaine, jota ihminen on tuottanut keinotekoisesti. Siksi sille annetun nimen runkona on kreikan kielen sana "technètos" (suom. keinotekoinen).
Teknetiumia on kuitenkin myöhemmin löydetty luonnosta muun muassa uraanikaivoksista, joissa sitä syntyy hyvin pieniä määriä uraani-238:n spontaanin fission tuloksena, sekä eräistä jättiläistähdistä. Koska minkään teknetiumin isotoopin puoliintumisaika ei ylitä 4,2 miljoonaa vuotta (98Tc), teknetiumin löytäminen useita miljardeja vuosia vanhojen tähtien spektristä auttoi varmistamaan teorian raskaiden alkuaineiden syntymisestä tähdissä.
Teknetiumin metastabiili isotooppi 99 (teknetium-99m) on yleisin isotooppilääketieteessä käytetty gammasäteilyä lähettävä isotooppi.
Ryhmän 7 alkuaine

Ryhmä 7 (joskus myös "mangaaniryhmä") on yksi jaksollisen järjestelmän ryhmistä. Siihen kuuluvat siirtymämetallit mangaani (Mn), teknetium (Tc), renium (Re) ja keinotekoinen bohrium (Bh).
Ryhmän alkuaineista vain mangaani on jokseenkin yleinen, ja se tunnettiin jo 1700-luvulla. Muita tämän ryhmän alkuaineita ei vielä 1900-luvun alussakaan tunnettu, vaikka Mendelejev oli jo jaksollisen järjestelmän perusteella ennustanut niiden olemassaolon. Renium on harvinainen alkuaine, joka löydettiin vasta vuonna 1925. Teknetiumia ja bohriumia ei luonnossa esiinny, mutta niitä on valmistettu keinotekoisesti ydinreaktioiden avulla. Niiden kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia.
Ryhmän aineet pyrkivät lähestymään saman (17(7b)) ryhmän epämetallisia alkuaineita esiintyessään korkeimmalla hapetusasteellaan (+VII). Esiintyessään korkeimmalla hapetusasteellaan mangaaniryhmän aineilla on oktetti, sillä luovuttamalla 7 elektronia niiden uloimmalle kuorelle jää kahdeksan elektronia. Mangaanin ja reniumin kahden uloimman kuoren elektronikonfiguraatiot ovat samanlaisia: (kuoren numero on n) (n-1)s2 (n-1)p6 (n-1)d5 ns2, mutta teknetiumilla on uloimmalla kuorellaan vain yksi elektroni ja sitä edeltävän kuoren d-orbitaalilla kuusi elektronia.
Ryhmään kuuluu neljä alkuainetta, mutta neljäs aine on erittäin lyhytikäinen keinotekoinen radioaktiivinen aine, bohrium, eikä sillä ole sen vuoksi mitään käytännön merkitystä jo senkin vuoksi ettei ainetta ole saatu valmistettua edes punnittavia määriä. Ryhmän kolme muuta ainetta ovat melko samanlaisia ja niiden yhdisteet samantapaisia, tosin niiden reaktiivisuudessa on erojakin. Ryhmän aineista mangaani on eniten käytössä. Ryhmässä alaspäin mentäessä tiheydet kasvavat nopeasti, mangaanin (7,21 t/m3) ja teknetiumin (11,5 t/m3) välillä eroa on noin 4,3 t/m3, mutta teknetiumin ja reniumin (20,5 t/m3) välillä sitä on 9 t/m3.
Arkkitehtuurin informaatiotekniikka

Arkkitehtuurin informaatiotekniikalla tarkoitetaan arkkitehtisuunnittelun digitaalisia työvälineitä (esimerkiksi tietokoneavusteinen suunnittelu) ja käsite liittyy
Arkkitehtuurin informaatiotekniikan merkitys on vuosituhannen vaihteen jälkeen suunnittelu- ja rakennusalalla korostunut, koska arkkitehtien tekemä suunnittelutyön luonne ja olemus muuttui oleellisesti 1990-luvun aikana. Arkkitehdin monta vuosisataa muuttumattonima olleet "perinteiset" käsinpiirtämisen ja -suunnittelun työtavat muuttuivat lyhyessä ajassa miltei kokonaan tietokoneilla tehtäväksi CAD-työskentelyksi, joka on viime vuosina tukeutunut yhä enemmän virtuaalisiin työskentely-ympäristöihin, esimerkiksi rakennusalan projektipankkeihin sekä mallintavaan suunnitteluun (tieto- tai tuotemallisuunnitteluun BIM). Suunnittelun läpinäkyvyys loppuasiakkaille ja yhteistyötahoille kasvaa merkittävästi siirryttäessä tietomallinnukseen ja mallien jakamiseen piirustusten asemasta. Eri teollisuudenaloilla ollaan mallinnuksen käyttöönotossa hyvin vaihtelevissa vaiheissa. Rakennusalalla muutosta on hidastanut sirpaloitunut toimintaprosessi, joka on johtanut eri toimijoiden osaoptimointiin. Juridisiksi asiakirjoiksi muodostuneet piirustukset ja niiden luovutus on muodostunut perinteiseksi toimintatavaksi, joka on nyt murroksen kourissa. Merkittävä läpimurto rakennusten mallinnuksen muuttumiselle yleiseksi toimintamalliksi tulee olemaan mahdollinen yhteiskunnallinen vaatimus mallien luovuttamiseen osana viranomaisprosesseja. Avoin IFC -tiedostostandardi mahdollistaa neutraalin tieto­mallinnuksen toiminta­tapana tilaajan vaatimuksesta. Suomessa valtion kiinteistönomistusorganisaatio Senaatti-kiinteistöt on vaatinut vuodesta 2007 mallien käyttöä heille suunniteltavissa kohteissa.
Galileo (luotain)

Galileo oli Nasan suunnittelema avaruusluotain, joka lähetettiin tutkimaan Jupiteria ja sen suurimpia kuita. Se lähetettiin matkaan 18. lokakuuta 1989, ja saapui kohteeseensa 7. joulukuuta 1995. Nimi luotaimelle tuli Jupiterin neljä suurinta kuuta löytäneestä italialaisesta tutkija Galileo Galileista. Luotain ohjattiin 21. syyskuuta 2003 tuhoutumaan Jupiterin kaasukehään 48 km/s nopeudella, että vältettäisiin Jupiterin kiertolaisten mahdollinen tartuttaminen Maan bakteereilla. 
Galileo koostui kahdesta erillisestä osasta. Luotain oli 339 kilogramman painoinen kapseli, jonka tehtävänä oli tutkia Jupiterin kaasukehää. Tämä osa kuljetettiin Jupiteriin Orbiterin pyörimättömässä osassa, josta se myös suunnattiin, sillä luotaimessa ei ollut moottoreita. Galileo aiottiin alun perin laukaista sukkulan avaruuteen kuljettamalla järeällä Atlas/Centaur-raketilla, joka olisi kyennyt antamaan riittävän nopeuden suoraan matkaan Jupiteriin. Koska Challengerin onnettomuuden jälkeen sukkulat asetettiin lentokieltoon ja Centaur-vaiheen sukkulaan ottaminen kiellettiin, Galileo lähti matkalleen yli kolme vuotta myöhässä. Perille Galileo saapui vielä enemmän myöhässä, Venuksen kautta tehdyn vauhdinhakumatkansa vuoksi. Vauhtia luotain otti myös Maan läheltä. Koska luotain joutui kulkemaan asteroidivyöhykkeen halki päästäkseen Jupiterin systeemin luokse, Nasassa päätettiin että se tutkisi myös asteroidivyöhykkeen pikkuplaneettoja eli päävyöhykkeen asteroideja. Se ohitti 951 Gaspran 29. lokakuuta 1991 ja 243 Idan 28. elokuuta 1993. Luotaimen kuvista löytyi myös Idan Dactyl-kuu vuonna 1994. Galileo oli ensimmäinen pikkuplaneetan ohilennon tehnyt luotain.
Galileo-luotaimen mukana oli laskeutumiskapseli, jonka oli tarkoitus tehdä mittauksia Jupiterin kaasukehästä ja joka irtosi kiertolaisaluksesta heinäkuussa 1995, viisi kuukautta ennen törmäämistään Jupiteriin. Kapseli alkoi lähettää tietoja Jupiterin ilmakehän valoisuudesta, paineesta, lämpötilasta, salamoinnista, tuulista. Ensimmäinen painetieto tuli korkeudelta, jossa oli 0,35 ilmakehän paine. Lämpötila nousi odotettua nopeammin, ja kapselia heittelivät 700 km/h nopeudella puhaltavat tuulet, jotka olivat luultua voimakkaampia. Galileon laskeutumisalueella oli odotettua pilvettömämpää ja kuivempaa. Laskeutumiskapselin uskotaan osuneen Jupiterin kaasukehän epätyypilliselle alueelle, "kuumaan pisteeseen" joka muistuttaa joidenkin maan myrskyjen alasvirtausaluetta. Vesipitoisuus kasvoi jatkuvasti, ennen kuin yhteys luotaimeen katosi. 
Jupiterin kiertoradalla luotain sai tehtäväkseen myös seurata Shoemaker–Levy 9-komeetan törmäämistä Jupiteriin. Maan päällä ja sen kiertoradalla olevat havaintolaitteet saivat kuvia vain törmäyksen jälkeisistä tilanteista koska törmäys tapahtui maasta katsoen planeetan takana.
Maassa Galileota seurattiin Deep Space Networkin avulla, ja saadut tiedot lähetettiin Jet Propulsion Laboratoryyn, joka vastasi muun muassa Galileon lennosta. Galileo-luotain ohjattiin vuonna 2003 Jupiterin kaasukehään, mihin se tuhoutui. Toukokuussa 2011 ilmoitettiin Galileo-luotaimen lähettämän datan uudelleenanalysoinnin osoittavan Jupiterin Io-kuun pinnan alla olevan magmameren.
Deep Space Network

Deep Space Network (DSN) on Nasan useista suurista radioteleskoopeista koostuva verkosto, jolla seurataan ja operoidaan planeettojen välisiä luotaimia, ja vastaanotetaan niiltä mittausdataa. Verkoston teleskoopit sijaitsevat Kaliforniassa Mojaven autiomaassa (), Espanjassa lähellä Madridia () ja Australiassa lähellä Canberraa (), eli noin 120 asteen välein ympäri maapalloa katkeamattoman seurannan mahdollistamiseksi.
Kaikki DSN:n radioteleskoopit on rakennettu suojaisiin, vuoristoisiin laaksoihin radiointerferenssin vähentämiseksi. Kaikki ovat ohjattavia, korkean antennivahvistuksen omaavia, parabolisia peiliantenneja. DSN:n mahdollisia tehtäviä ovat esimerkiksi:
DSN:ää operoi Nasan Jet Propulsion Laboratory (JPL), joka on osa California Institute of Technologya. Operointikeskus sijaitsee Pasadenassa, Kaliforniassa. Samankaltaisia syvän taivaan kommunikointiverkostoja on ESA:lla, Venäjällä, Kiinalla, Intialla ja Japanilla. 
DSN:ää on parannettu James Webb -avaruusteleskoopin vaatimuksia varten, mutta siihen on tehtävä lisää muutoksia Artemis-ohjelman vaatimuksia varten. DSN on ollut osa Nasan toimintoja 1960-luvulta lähtien ja siinä mukana olevien antennien määrää pyritään lisäämään ja olemassaolevia päivitetään.
Rakkauspommitus

Rakkauspommitus () on yksilöön kohdistuva järjestäytynyt rakastavien tunteiden osoitus, jolla ihmisryhmä pyrkii käännyttämään yksilön joukon jäseneksi. Termiä on käytetty Yhdysvaltain Yhdistymiskirkon sisällä. Liikkeen ulkopuolella rakkauspommitusta pidetään yhtenä kultin tunnusmerkeistä.
"Flirttikalastus" (, "FFing") oli rakkauspommituksen muoto, jota Kansainvälinen perhe -liikkeen naispuoliset jäsenet käyttivät vuosina 1974–1987: he värväsivät liikkeeseen uusia jäseniä tarjoamalla näille seksipalveluita. Jotkut myös keräsivät liikkeelle rahaa samalla keinolla. Liikkeen oman ilmoituksen mukaan käytännössä ei ollut uskonopillisesti mitään väärää, vaan sen käyttö lopetettiin AIDSin takia.
Acehin aluejako

Acehin alue jakautuu 17 piiriin ("kabupaten") ja neljään kaupunkiin ("kota"). Acehilla on Indonesiassa ensimmäisen luokan erityishallintoalueen ("daerah istimewa tingkat 1.") asema vuodesta 1961 alkaen.
Käytännössä alueen itsehallinnon laajuus on riippunut Acehin itsenäisyysliikkeen ja Jakartan hallituksen välisestä neuvottelutilanteesta. Useat alueet pyrkivät vuonna 2002 laajentamaan autonomiaansa, mutta käytännössä erimielisyydet sen toimeenpanosta johtivat siihen, että Indonesian hallitus julisti alueelle sotatilan vuonna 2003. Määräys lievennettiin poikkeustilaksi vuonna 2004. Osapuolten välille solmittiin 15. elokuuta 2005 rauhansopimus "Helsinki MOU", jonka mukaan indonesialaiset joukot poistuivat Acehista. Joulukuussa 2009 Acehissa pidettiin vapaat vaalit.
Piirit (kabubaten).
Kabupateneita johtavat "dubatit". Kabupatenit jakautuvat alipiireihin ("kecamatan"), joita johtavat "camat". Pienin hallinnollinen yksikkö on "desa" (tai "kapong"), jota johtaa "kepala desa", lyhyesti "kades".
"(suluissa oleva numero viittaa joulukuun 2004 viralliseen tilastoluokitusnumeroon)"
Kaupungit (kota).
Suurin kaupunki ja samalla erityishallintoalueen pääkaupunki on Banda Aceh, joka sijaitsee Sumatran saaren pohjoiskärjessä. Muut hallinnollisesti kaupungin asemassa olevat merkittävät keskukset ovat Langsa, Lhokseumawe ja Sabang.
19. Banda Aceh (1171), aikaisemmin nimeltään "Kutaradja"
20. Langsa (1173)
21. Lhoksumawe (1174), aikaisemmin osa Aceh Utaraa
22. Sabang (1172)
23. Subulussalam
"(suluissa oleva numero viittaa joulukuun 2004 viralliseen tilastoluokitusnumeroon)"
Raaseporin linnalääni

Raaseporin linnalääni oli Suomen hallintoalueena keskiajalta vuoteen 1634, jolloin paikallishallintoa uudistettaessa perustettiin maaherrakunnat. Linnalääni hallinnoi Uudenmaan maakunnan läntistä osaa Snappertunassa sijaitsevasta Raaseporin linnasta.
Valtakunta (televisiosarja)

Valtakunta ("Riget") on tanskalainen, kahdeksanosainen minisarja, jonka loi Lars von Trier vuonna 1994. Sarjasta on koostettu myös viisituntinen elokuva. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Kööpenhaminan kaupunginsairaalaan, Rigshospitaletiin. Sarjaa on esitetty Suomessa ainakin Yle TV1:ssä vuonna 1998. Vuonna 2006 Yle Teema uusi sarjan.
Vuonna 1997 sarjalle tuotettiin neliosainen jatkosarja "Riget II" samalla henkilökaartilla. Kolmattakin jatkosarjaa suunniteltiin, mutta se jäi tekemättä johtuen useiden sarjan päänäyttelijöiden kuolemisesta.
Stephen King kehitti myöhemmin 13-osaisen Rigetiin perustuvan minisarjan nimellä "Stephen Kingin Sairaala". Se esitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2004.
Valtakunta-sarjaan tehtiin lopulta kolmaskin kausi nimellä "The Kingdom Exodus." Se julkaistiin vuonna 2022.