Mogollónin kulttuuri

Mogollónin kulttuuri oli Pohjois-Amerikan lounaisosien esikolumbiaaninen kulttuuri noin vuosina 200–1450. Se sijaitsi Arizonan ja New Mexicon eteläosissa. Sen kulttuurissa oli voimakkaita vaikutteita Mesoamerikasta, mistä omaksuttiin esimerkiksi maanviljely ja keramiikkatyylejä. Arkkitehtuuri sai vaikutteita myös pohjoisemmalta Pueblo-kulttuurilta. Tuntemattomasta syystä Mogollón-kulttuuri päättyi äkillisesti noin vuonna 1450. 
Maantiede ja väestö.
Pohjois-Amerikan lounainen kulttuurialue ulottuu nykyisistä Yhdysvalloista Pohjois-Meksikoon. Seutu on vuoristoista, kuumaa ja kuivaa. Esihistoriallisten kasteluviljelykulttuurien asuttamaa aluetta kutsutaan Keidas-Amerikaksi (). Etelässä se rajoittui Mesoamerikan maanviljelyskulttuureihin ja pohjoisessa Suurten tasankojen kulttuurialueeseen. Keidas-Amerikan itä- ja länsipuolella oli kuivia, maanviljelyyn heikosti sopivia alueita (), joiden väestö eli vaeltavaa elämää.
Mogollón oli Keidas-Amerikan paikalliskulttuureista maantieteellisesti suurin. Siihen kuuluivat kaakkoinen Arizona, luoteinen New Mexico, pohjoinen Chihuahua ja koillinen Sonora. Mogollónit erikoistuivat vuoristoiseen mäntymetsien peittämään ympäristöön. Kulttuurin huippukaudella suurin osa väestöstä asui kuitenkin puuttomissa laaksoissa, joissa harjoitettiin kasteluviljelyä. Nimensä kulttuuri on saanut New Mexicon Mogollón-vuorista. Chihuahuan mogollón-kulttuuria kutsutaan myös Casas Grandes- tai Paquimé-kulttuuriksi.
Joissakin lähteissä mogollón määritellään Pueblo-kulttuureihin kuuluvaksi paikalliskulttuuriksi. Toisaalta pueblo-kulttuuriksi nimitetään myös pohjoisempaa paikalliskulttuuria, josta käytetään toisinaan nimitystä anasazi.
Historia.
Tausta.
Keidas-Amerikka asutettiin noin vuotta sitten. Ensiasuttajat olivat suurriistan metsästäjiä. Jääkauden päätyttyä noin vuotta sitten ilmasto kuivui, mikä pakotti omaksumaan uusia elinkeinoja. Vuosina 7000–3000 eaa. ilmasto oli selvästi nykyistä lämpimämpi. Pitkän ajan kuluessa alueelle saapui uutta väestöä monelta suunnalta.
Mogollón-kulttuuri syntyi aiemman Cochisen kulttuurin (7000–3000 eaa.) ja muilta seuduilta saatujen vaikutteiden pohjalta. Mogollonit valmistivat Pohjois-Amerikan lounaisalueen varhaisimman keramiikan, mikä viittaa Mesoamerikasta saatuihin vaikutteisiin. Keidas-Amerikan maanviljelyskulttuureista juuri Mogollón oli voimakkaimmin mesoamerikkalaisen vaikutuksen piirissä. Muun muassa maatalous omaksuttiin alueelle etelästä.
Alueen arkeologisesta aikajaosta ei ole tutkimuskirjallisuudessa vakiintunutta näkemystä. Syynä ovat arkeologisen kulttuurin puutteellinen tuntemus ja Mogollónin kulttuurin suuri pinta-ala, jonka vuoksi kulttuurinen kehitys tapahtui eri alueilla eri aikoina. Yleisimmin käytetyssä jaossa Mogollón-kulttuuri jaetaan viiteen vaiheeseen (Mogollon 1–5).
Ensimmäiset kylät.
Ensimmäinen ja toinen vaihe asettuvat noin vuosiin 200–650 jaa. Ihmiset asuivat pyöreissä kuoppataloissa, joiden seinät oli valmistettu risuista ja savesta. Lattia oli 25–100 senttimetriä maanpinnan alapuolella, ja sisäänkäynti oli yleensä tunnelin kautta. Kuopppatalojen etuna oli, että ne suojasivat asukkaitaan alueen äärimmäisiltä lämpötiloilta. Pohjapiirros oli pyöreähkö. Talot muodostivat pieniä kyliä, joissa harvoin oli enemmän kuin 15 taloa. Kylät rakennettiin vuorenhuipuille, pöytävuorille tai ylängöille. Korkea paikka tarjosi turvaa metsästäjä-keräilijöiden hyökkäyksiltä. Kylän lähellä saattoi olla isompi seremoniakeskus.
Pääasiallinen ravinnonlähde oli villisiementen, juurien ja pähkinöiden keräily, mutta myös orastavaa maanviljelyä esiintyi. Jauhinastioita tunnetaan jo Mogollon I -vaiheen ajalta. Lihaa saatiin jänisten ja liskojen kaltaisesta pienriistasta, jota pyydettiin verkoilla ja ansoilla. Keramiikka poikkesi muiden lounaisalueen kansojen savitöistä. Toisessa vaiheessa se kehittyi monipuolisemmaksi, maissinviljely alkoi ja pienriistan lisäksi alettiin metsästää kauriita ja muita isoja eläimiä.
Pysyvä asutus.
Kolmannessa vaiheessa (650–850) alettiin pyöreiden ja kevytrakenteisten talojen sijaan rakentaa jykeviä asumuksia. Noin vuoden 700 jälkeen talojen muoto oli pyöreän sijaan nelikulmainen, ja mäkien sijaan ne rakennettiin alavalle hedelmälliselle maalle. Kolmannessa vaiheessa ilmaantuivat myös kuoppamaiset seremoniahuoneet eli "kivat", mikä viittaa pueblo-kulttuurin vaikutukseen. Seremoniarakennusten sisäänkäynti oli usein tasakatolla, jonne noustiin luiskaa pitkin. Savesta valmistettiin entistä monipuolisemmin erilaisia astioita. Kulttuurin tunnusomainen piirre ovat ruskeat saviastiat, joihin on piirretty punaisia kuvioita, sekä kiillotettu kokopunainen keramiikka. Saviesineisiin on toisinaan kuvattu arkisia kohtauksia, joten ne ovat tärkeä mogollónien elämää koskeva tietolähde.
Neljännessä vaiheessa (850–1000) kuoppatalojen rakennusmateriaalina suosittiin entistä useammin muurattua kiveä. Tämäkin piirre oli todennäköisesti puebloilta omaksuttu. Keramiikka kehittyi hienotekoisemmaksi. Tärkeimpiä viljelykasveja olivat maissi, papu ja kurpitsa. Metsästys ja keräily eivät silti missään vaiheessa täysin loppuneet. Korkeatasoisia koriste-esineitä valmistettiin kotilosta, turkoosista, luusta, korista ja antiloopinnahasta.
Viides ja viimeinen vaihe (1000–1450) edustaa mogollón-kulttuurin klassista kautta. Tuolloin syntyi runsaasti uusia asutuskeskuksia, jotka olivat entistä suurempia ja rakennettiin avoimille alaville paikoille jokien ja purojen läheisyyteen. Tehostuneen kasteluviljelyn ansioosta väestönkasvu oli voimakasta, ja yhteiskunta jakautui luokkiin. Uusiin asutuskeskuksiin rakennettiin aluksi kuoppataloja, jotka nyt olivat nelikulmaisia. Myöhemmin siirryttiin kivestä ja kuivatusta savitiilestä maan päälle rakennettuihin taloihin, joissa oli 1–3 kerrosta ja useita erillisiä asuntoja. Pueblotyylisissä kylissä oli yleensä noin 40–50 huonetta keskusaukion ympärillä. Suurin mogollón-talo, Grasshopper Ruin, oli peräti 500-huoneinen. Asukkaita oli tyypillisesti kylässä 200–300. Arkeologiset löydöt viittaavat siihen, että pueblot ja mogollonit elivät rauhanomaisesti toistensa naapureina.
Asutuskeskusten hylkääminen.
1200-luvulta alkaen osa asutuskeskuksista hylättiin. Grasshopper ja Paquimé pysyivät asuttuina 1300- tai 1400-luvuille. Mogollón-kulttuurin päättymisen syitä ei tunneta. Ilmeisesti ainakin osa väestöstä siirtyi kaakkoon. Mimbres-keramiikan valmistanut kansa asettui ilmeisesti Coahuilaan. Toiset siirtyivät ehkä pueblojen maille. Suurin osa väestöstä todennäköisesti pysyi Pohjois-Meksikossa, jonka tarahumarat, ópatat ja cahitat saattavat polveutua Paquimén muinaisista asukkaista. Cahitakansoja asuu myös Arizonassa. Heidän tärkeimpiä elinkeinojaan ovat viljely ja kalastus.
Paquimé.
Meksikossa Chihuahuan osavaltiossa sijaitseva Paquimé (Casas Grandes) oli Mogollón-kulttuurin merkittävä kaupunkikeskus, joka strategisen sijaintinsa ansiosta hallitsi alueen kaupankäyntiä. Esikolumbiaanisen Keidas-Amerikan kaupungeista se on kaikkein suurin. Arkkitehtuurissa on vahvoja merkkejä mesoamerikkalaisesta vaikutuksesta, kuten rituaalisen pallopeliin liittyvät rakennelmat, porrastetut perustukset ja kehittynyt vedenjakelujärjestelmä. Paquimésta on löydetty myös kupariesineitä ja trooppisten lintujen jäänteitä. Uhrieläiminä suosittiin "guacamaya"-papukaijoja.
Maantieteellisesti Paquimé sijaitsi lähellä Keidas-Amerikan kulttuurialueen etelärajaa. Pohjoisempien pueblo- ja hohokam-kulttuurien vaikutus näkyi silti esimerkiksi vuoristoisiin suojapaikkoihin, luoliin ja vuorenseinämiin rakennetuissa asutuksissa. Kaupunki kukoisti vuosina 1300–1450, minkä jälkeen se tulipaloista päätellen koki väkivaltaisen lopun. Jotkut asukkaista ilmeisesti siirtyivät kuiville tai vuoristoisille seuduille ja palasivat esi-isiensä vaeltavaan elämäntapaan.
Aineellinen kulttuuri.
Mogollónien keramiikka oli Keidas-Amerikan korkeatasoisinta. Puebloista ja hohokameista poiketen he hautasivat kuolleensa, ja haudoista on löydetty suuri määrä punaisella koristeltua ruskeaa keramiikkaa. Keräilijät arvostavat mogollónien saviesineitä, mikä on johtanut laajamittaiseen haudanryöstelyyn. Hienoin keramiikka valmistettiin 700–1100-luvuilla Mimbres-joen alueella lounaisessa New Mexicossa. Valkoiset savikulhot on yleensä koristeltu mustin geometrisin kuvioin. Noin viidennekseen Mimbres-kulhoista on kuitenkin kuvattu arkitodellisuutta ja mytologisia aiheita esittäviä kuvia: sotureita, pappeja, mestauksia, eläimiä, metsästystä, keräilyä, uimista, kaupankäyntiä, savenvalantaa, kotieläinten kouluttamista ja niin edelleen. Ne ovat arvokas Keidas-Amerikan esihistoriaa koskeva lähde.
Mogollónin aikajako.
Mogollón-kulttuurin arkeologialla ei ole vakiintunutta periodijakoa. Tavallisimmin käytetty on Joe Ben Wheatin vuonna 1955 laatima:
Toinen tapa on jako talotyyppien pohjalta:
Paul S. Martin jakaa kulttuurin kahteen pitkään ajanjaksoon: