tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Enstenin tunnusmajakka

Enstenin tunnusmajakka eli pooki on pienellä Enstenin luodolla Mustasaaren kunnassa Vaasan edustalla sijaitseva merimerkki. Ulkomuodoltaan Enstenin pooki on korkean pyramidin muotoinen, hirsirakenteinen merimerkki, joka on rakennettu vuonna 1882. Enstenin pooki on viimeinen Suomen vesialueille rakennettu tunnusmajakka.
Tunnusmajakka on rakennettu yhdistämällä kaksi hirsirakenteista arkkua, jotka oli alun perin tarkoitettu loistotornin perustaksi.
Juan de Anchieta

Juan de Anchieta (1462 – 30. heinäkuuta 1523) oli espanjalainen renessanssiajan säveltäjä. 
Anchieta syntyi baskiperheeseen. Vuosina 1489–1519 hän toimi hoveissa Kastiliassa ja Aragoniassa. Hän kävi mahdollisesti myös Alankomaissa. Vuonna 1519 hän vetäytyi papiksi Azpeitiaan.
Anchieta oli aikansa johtavia säveltäjiä maassaan. Häneltä on säilynyt kolmisenkymmentä teosta, joiden joukossa on mm. kaksi kokonaista messua ja motetteja.
Turun sataman rautatieasema

Turun sataman rautatieasema (, virallinen nimi Turku satama, , ratakm 277+696) on Turun satamassa sijaitseva Suomen rataverkon rautatieasema. Liikennepaikka on virallisesti osa Turun liikennepaikkaa. Asemalla ei ole varsinaista asemarakennusta, vaan ainoastaan keskilaituri, jonka kummallakin puolella on raiteet 1 ja 2. Asemalta on yhteydet Helsinkiin ja Tampereelle. 
Asema avattiin liikenteelle 23. kesäkuuta 1876. Asemarakennus tavaraliikennettä ja tullia varten valmistui kuitenkin vasta vuonna 1899, ja se sijaitsi lähellä nykyistä Viking Linen terminaalia. Henkilöliikenne sataman asemalle aloitettiin vuonna 1901 matkustajalaivojen siirryttyä Aurajoen varrelta Kanavaniemelle, jossa satama nykyäänkin sijaitsee. Liikenne keskustan asemalta satamaan oli aluksi epäsäännöllistä, koska laivoilla ei ollut tarkkoja kulkuaikoja.
Silja Linen terminaalin valmistuminen vuonna 1972 lyhensi matkustajaraiteita, jotka kulkivat aiemmin vanhalle terminaalirakennukselle saakka. Terminaalissa oli junasuorittajan toimiston lisäksi VR:n lipunmyynti. Viking Linen aloittaessa seuraavana vuonna liikenteen Turun ja Tukholman välillä myös sen uudelle terminaalille avattiin oma seisake 18. heinäkuuta 1973. Epäkäytännöllisyyden ja kustannusten vuoksi Vikingin seisake lakkautettiin vuonna 1982, jolloin sataman koko henkilöliikenne siirtyi kulkemaan Turun linnan eteläpuolelta. Nykyisen muotonsa liikennepaikka sai vuonna 1992, kun tasoristeysten määrän vähentämiseksi laitureita siirrettiin lähemmäs linnaa. Yhteensä tasoristeyksiä sataman ja päärautatieaseman välillä on kahdeksan.
Aseman vieressä on linja-autoterminaali, josta lähtee laivojen kulkuaikoina pikavuorobusseja eri puolille maata.
Matkustajaliikenne.
Turun sataman rautatieaseman henkilöliikenne on sidottu satamaan tulevien ja sieltä lähtevien matkustajalaivojen aikatauluihin. Asemalta lähtevät junavuorot IC 948 (arkisin), S 978 (viikonloppuisin) ja IC 972 Helsinkiin sekä IC 931 Tampereelle. Pääteasemana Turun sataman asema toimii vuoroille IC 941 ja IC 963 Helsingistä sekä vuoroille IC 904, IC 924 ja IC 928 (viikonloppuisin S 928) Tampereelta.
Tampereelle liikennöidään raiteelta 1 ja Helsinkiin raiteelta 2.
Hankkeet.
Sataman rautatieasema halutaan siirtää uuden satamaterminaalin välittömään läheisyyteen ja vanha ratayhteys päärautatieasemalta purkaa. Uusi ratayhteys kulkisi pohjoisen kautta, ja tasoristeyksiä olisi huomattavasti vähemmän. Ratkaisu mahdollistaisi Turun linnan ympäristön ja Aurajokisuun länsirannan kehittämisen asuinrakentamiseen uutena Linnanniemen kaupunginosana. Arvioiden mukaan vanha satamarata puretaan vuonna 2028.
Turun satama (kaupunginosa)

Turun satama on Turun keskustan suuralueeseen kuuluva kaupunginosa, joka kattaa Turun sataman satama-alueen. Vuoden 2016 lopussa kaupunginosan väkiluku oli 36. Sataman lisäksi kaupunginosassa sijaitsevat myös Turun sataman rautatieasema sekä Turun linna.
Kaupunginosan alueelle on 2010-luvun lopulta alkaen rakennettu purettujen teollisuus- ja varastorakennusten tilalle Herttuankulma- ja Harppuunakortteli-nimisiä kerrostaloalueita.
Arthur Castrén

Johan Arthur Castrén (10. kesäkuuta 1866 Turtola – 29. kesäkuuta 1946 Pietarsaari) oli suomalainen nuorsuomalainen poliitikko, senaattori ja Oulun pormestari sekä Helsingin kaupunginjohtaja. Castrén oli nuorsuomalaisten kansanedustaja vuosina 1909–1913 ja sisäasiaintoimituskunnan päällikkö 1917–1918.
Elämä ja ura.
Arthur Castrén kuului Castrénin virkamies- ja pappissukuun. Hänen vanhempansa olivat rovasti Johan Robert Castrén ja Ida Taucher, vanhempi veli oli niin ikään nuorsuomalainen poliitikko Kaarlo Castrén.
Castrén suoritti ylioppilastutkinnon 1884 ja sen jälkeen yleisen oikeustutkinnon 1888. Hän sai varatuomarin arvon 1891. Hän toimi Oulun pormestarina vuosina 1896–1908 ja edusti myös Oulun kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslaillisena Castrén oli Nikolai Bobrikovin aikaan erotettu virastaan lokakuussa 1903, mutta pääsi takaisin huhtikuussa 1906 ja valittiin Oulun kaupungin oikeuspormestariksi 1908, josta virasta hän sai eron marraskuussa 1918. Oulun aikanaan hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsen 1904–1905 ja 1908–1917.
Nuorsuomalaisen Puolueen listoilta Castrén valittiin kansanedustajaksi ensi kerran vuonna 1909 ja jatkoi kunnes sai eron eduskunnasta terveydellisistä syistä 1913. Hänet nimitettiin sisäasiaintoimituskunnan päälliköksi niin sanottuun itsenäisyyssenaattiin marraskuussa 1917; samassa hallituksessa oli senaattorina myös hänen serkkunsa Jalmar Castrén. Arthur Castrén pyrki alkuun saamaan hallituksen käyttöön tiukkaa järjestysvoimaa sisäisten levottomuuksien tukahduttamiseksi.
Tammikuussa 1918 suojeluskuntien julistaminen hallituksen joukoiksi oli viimeinen askel tiellä sisällissotaan, jonka ajan Castrén joutui piileskelemään punaisten hallitsemassa Helsingissä. Saksalaisten vallattua pääkaupungin hän johti huhti-toukokuussa lyhyen aikaa neljän piileskelijän muodostamaa puolikasta "Castrénin senaattia", kunnes Vaasaan paenneet muut senaattorit pääsivät palaamaan. Tänä aikana hän antoi määräykset punavankien kohteluun, joka ilmeisesti jäi hänen mielestään sittenkin liian lieväksi. Castrén jatkoi samassa senaattorinvirassa vielä Paasikiven senaatissa.
Viimeisen uransa Castrén loi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1922–1930 ja muodollisesti ylempänä kunnallispormestarina 1931–1936. Näissäkin tehtävissä hän asennoitui tiukasti järjestysongelmina pitämiään vasemmiston joukkoesiintymisiä vastaan, lähettäen muun muassa palokunnan hajottamaan niin sanotun punaisen päivän 1. elokuuta 1929 kommunistien mielenosoituksia.
Luiz Bonfá

Luiz Floriano Bonfá (17. lokakuuta 1922 Rio de Janeiro, Brasilia – 12. tammikuuta 2001 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen jazzkitaristi ja säveltäjä.
Bonfá syntyi Rio de Janeirossa ja opiskeli siellä uruguaylaisen Isaías Sávion johdolla. Hänet tunnetaan muun muassa musiikistaan, jonka hän sävelsi Antônio Carlos Jobimin kanssa elokuvaa "Musta Orfeus" varten vuonna 1959. Musiikkiin kuuluu suosittu kappale ”Manhã de Carnaval”, "Karnevaalin aamu". 
Tyylillisesti Bonfán tuotanto edustaa etupäässä bossa novaa. Hän asui 1960-luvun alusta vuoteen 1975 Yhdysvalloissa ja teki yhteistyötä Quincy Jonesin, George Bensonin, Stan Getzin ja Frank Sinatran kanssa. Bonfán viimeiseksi albumiksi jäi "Almost in Love" (1997), joka oli toteutettu yhteistyössä Ithamara Kooraxin kanssa.
Bonfá kuoli 78-vuotiaana Rio de Janeirossa eturauhassyöpään. Hän oli lisäksi kärsinyt iskemiasta.
Syphon Filter

Syphon Filter on Eideticin kehittämä hiiviskelypelisarja, jonka ensimmäinen osa on julkaistu vuonna .
Juoni.
"Syphon Filter" on salaperäinen virus, jota terroristit uhkaavat käyttää ihmiskuntaa vastaan. Pelien päähenkilö Gabriel Logan on osa erikoisryhmää, jonka tehtävänä on estää terroristien aikeet.
Haije Sundqvist

Harriet ”Haije” Sundqvist (s. 1962 Espoo) on suomalainen ääninäyttelijä ja laulaja, joka esiintyy useimmilla Leevi and the Leavingsin levyistä. Hänen veljensä oli yhtyeen laulaja-lauluntekijä Gösta Sundqvist.
Haije Sundqvist lauloi yhdessä siskonsa Hannele Sundqvistin ja Kirsi Johanssonin kanssa The Crinolettes -yhtyeessä, jonka kappaleet sävelsi ja sanoitti Gösta Sundqvist. Yhtye julkaisi vuonna 1980 singlen "I'm In Love With A Boy Like You / You'll Never Find Me Crying". Myöhemmin Haije Sundqvist esiintyi Leevi and the Leavingsin levyillä laulaen esimerkiksi stemmaosuuksia tai oktaavia Göstaa korkeammalta. Yhtyettä tuottaneen Jimi Suménin mukaan Haijella oli merkittävä rooli Leevi and the Leavingsin menestyksessä. Hänen mukaansa Haijen ja Göstan yhteisistä lauluosuuksista muodostui yhtyeelle ominainen soundi. 
Ääninäyttelijänä Sundqvist esitti useita hahmoja veljensä radio-ohjelmissa. Koe-eläinpuisto-ohjelmassa Haije näytteli muun muassa merikapteeni Monika Aaltosta.
Saab 95

Saab 95 on Saabin vuosina 1959–1978 valmistama henkilöautomalli. Se oli farmariversio Saab 93:sta. Vuonna 1960 esiteltiin vielä Saab 96, joka pohjautui 93:een ja 95:een.
Tuotanto.
Kartanoautoksi kutsuttu Saab 95 esiteltiin toukokuun puolivälissä 1959. Sen ilmestymisestä oli tihkunut tietoja jo vuosien ajan, mutta vasta aivan vuosikymmenen lopussa huhut saivat faktaa ympärilleen. Auton muotoilun suunnitteli Saab 92:n ja 93:n tavoin Sixten Sason. Auto oli hyvin poikkeavan näköinen ja se sisälsi vaikutteita Chevrolet Nomadin vuoden 1955 mallista. 
Mallin valmistus lopetettiin Suomessa vuonna 1976 ja Ruotsissa 1978. Viimeistä 95-mallia tehtiin Suomessa vain 80 kappaletta. Viimeinen Suomessa valmistunut 95 sijaitsee museoautona Nokialla, kun taas viimeinen Ruotsissa valmistunut Saab-museossa Trollhättanissa.
Suomessa Tele käytti harmaita Saab 95 -malleja vuoteen 1976 asti.
Ominaisuudet.
Moottoriksi autoon tuli alun perin kaksitahtinen, kolmesylinterinen 750-kuutioinen kone. Erikoista oli auton laaja käyttömahdollisuus. 95:tä tarjottiin lisäistuimella varustettuna, jolloin siitä tuli suurperheelle sopiva seitsemän hengen auto. Mallin onkin sanottu tarjonneen hyvät tilat ja luotettavan kulkuneuvon kohtuulliseen hintaan. Vaihteistona oli ensi kertaa neliportainen laatikko. Kun Saab 96 tuli markkinoille, 95-malli muuttui ja alkoi käyttää samoja perusosia ja tekniikkaa kuin 96. Siihen vaihdettiin esimerkiksi vuonna 1967 nelitahtinen V4-moottori.
Eulerin karakteristika

Eulerin karakteristika on eräs algebrallisen topologian invariantti, joka kuvastaa topologisen avaruuden rakennetta.
Eulerin karakteristika määriteltiin alun perin monitahokkaalle ja sitä käytettiin todistamaan monia monitahokkaita koskevia lauseita, kuten esimerkiksi kaikkien säännöllisten monitahokkaiden karakterisoimiseen. Alkuaikoina erityisesti Leonhard Euler tutki Eulerin karakteristikaa. Nykymatematiikassa Eulerin karakteristika esiintyy homologiateoriassa ja sillä on yhteyksiä moniin muihin algebrallisen topologian invariantteihin.
Monitahokas.
Eulerin karakteristika formula_1 määritellään monitahokkaalle kaavalla
formula_2
missä "V", "E" ja "F" ovat kärkien, särmien ja tahkojen lukumäärä. Karakteristikan merkitys on siinä, että se riippuu vain monitahokkaan topologisista ominaisuuksista. Voidaan osoittaa, että karakteristika riippuu vain monitahokkaan muodostaman pinnan genuksesta ja suunnistuksesta. Merkitään genusta kirjaimella g (g on aina positiivinen kokonaisluku tai nolla). Jos pinta on suunnistettu, niin
formula_3
Jos monitahokas on homeomorfinen pallon kanssa, niin g=0, joten tällöin
formula_4
Erityisesti jos monitahokas on konveksi, niin g=0. Tämä tulos tunnetaan Eulerin monitahokaslauseena.
Esimerkkejä konvekseista monitahokkaista.
Konveksin monitahokkaan Eulerin karakteristika on siis 2. Tätä voidaan käyttää sen osoittamiseen, että on olemassa vain viisi säännöllistä monitahokasta:
Jal

Jal (Urdu: جل) (kirjaimellisesti: ’vesi’) on pakistanilainen rockyhtye, jonka perusti Gohar Mumtaz.
Yhtye on saanut menestystä kappaleilla "Aadat" ja "Woh Lamhey". Alkuperäiset yhtyeen jäsenet olivat Atif Aslam ja Gohar Mumtaz, mutta myöhemmin Atifin tilalle tuli Farhan Saeed Butt ja Aamir Sheraz soittaa bassoa. Yhtye on yksi suosituimmista Etelä-Aasiassa.
Etymologia.
Sana Jal tulee sanskritin kielestä sanasta "jalam" (जल.), jonka käännös on vesi. Se on urdun ja hindin kielessä, mutta sitä ei käytetä urdussa (جل) yhtä usein kuin hindissä (जल). Bändin sivustolla sanotaan, että sana ”Jal” on persialaista alkuperää.
Musiikki.
Heidän musiikkinsa on melodista ja mukaansa tempaisevaa ja yhtye uskoo, että musiikki on maailmanlaajuinen kieli, joka tuo sydämet ja sielut yhteen. Jalin sanoitukset on kirjoitettu tunteiden julistuksina, jotka ilmaistaan energisesti ja harmonisesti. 
Levyt.
Singlet.
" "Rangon Mein"
tulossa:
Júnior (jalkapalloilija, 1973)

Jenílson Ângelo de Souza pelaajanimeltään Júnior (s. 20. kesäkuuta 1973 Santo Antônio de Jesus, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa. Júnior oli pelipaikaltaan vasen pakki.
Júnior aloitti uransa Esporte Clube Vitóriassa kaudella 1995–1996. Vitóriasta hän siirtyi Sociedade Esportiva Palmeirasin joukkueeseen, jossa voitti Brasilian Cupin vuonna 1998 ja Libertadores Cupin vuonna 1999. Vuonna 2000 Júnior siirtyi Italian Serie A:n Parma FC:n joukkueeseen, jossa hän pelasi vuoteen 2004 saakka käyden kuitenkin kaudella 2003–2004 AC Sienassa lainassa. Parma FC:ssä hän voitti Coppa Italian vuonna 2002. Vuonna 2004 Júnior palasi Brasiliaan São Paulo Futebol Cluben joukkueeseen, jossa hän pelasi nelisen vuotta. São Paulo FC:ssä hän voitti Libertadores Cupin vuonna 2005.
Vuosina 1996-2004 Júnior pelasi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa 22 maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Maali syntyi MM-kilpailuissa 2002, joissa hän pelasi vain yhden ottelun.
Lebo Mathosa

Lebo Mathosa (1977 – 23. lokakuuta 2006) oli eteläafrikkalainen kwaiton ja hip hopin esittäjä. 
Mathosa aloitti uransa vuonna 1994 perustetussa Boom Shaka -yhtyeessä. Hänen sooloalbuminsa "Dream" julkaistiin 2000, ja se myi kultaa. Hänelle myönnettiin levyn perusteella useita South African Music Awardseja. Vuonna 2004 ilmestyi toinen albumi, "Drama Queen".
Toisellakin albumillaan Mathosa nousi Etelä-Afrikassa listoille. Häntä ehdotettiin brittiläisen MOBO-palkinnon saajaksi. Mathosa esiintyi eri puolilla maailmaa, mm. Lontoon Trafalgar Squarella ja Yhdysvalloissa. 
Mathosa kuoli auto-onnettomuudessa 29-vuotiaana. Laulaja oli avoimesti biseksuaalinen.
Tuulipuku

Tuulipuku tai ulkoilupuku on sananmukaisesti puku, joka ei päästä tuulta lävitseen. Useimmiten tuulipuvut ovat varsin keveitä. Myös vedenpitäviä, kalvolla varustettuja tuulipukuja valmistetaan. 
Imagokäyttö.
Tuulipuvut on Suomessa yhdistetty tavalliseen kansaan, joten tuulipukuun pukeutumalla esimerkiksi poliitikot tai muut kansanomaista imagoa tavoittelevat toimijat ovat tuulipuvussa kansan keskuudessa liikkuen viestittäneet kuuluvansa joukkoon. Toisaalta humoristit ovat hyödyntäneet tämän kolikon toisesta puolesta ammentavia karikatyyrejä, joissa tuulipuku on esiintynyt helppona rahvaanomaisuuden tunnusmerkkinä. Kansansuosiota on nauttinut Lasse Kämärin aforismi-runo kulttuurilehti Parnasson numerossa 4/2002: "on köyhälläkin kahisevaa: tuulipuku" 
Historia.
Suomessa tuulipukujen suosio kasvoi merkittävästi 1960- ja 1970-luvun taitteessa, jolloin jyväskyläläinen juoksija sekä Suomen Urheiluliiton kestävyysjuoksijoiden lajivalmentaja Mauri Jormakka toi niitä markkinoille. Tuulipukujen suosio on vuosien aikana vähentynyt.
In the Shadows

In the Shadows on suomalaisen rockyhtye The Rasmuksen single, joka julkaistiin Suomessa tammikuussa 2003. Se myi Suomessa kultaa. Se oli myös viidennen studioalbumin, "Dead Lettersin", esittelykappale ja täten ensimmäinen single. Suomessa se nousi heti virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle. ”In the Shadows”, kuten muutkin "Dead Lettersin" kappaleet, nauhoitettiin Nord Studiosilla Tukholmassa. Kappale on myös elokuvan "Pahat pojat" soundtrackilla. Kappale kirjoitettiin soundcheckissä Vaasassa.
Kappale on The Rasmuksen toistaiseksi suurin hitti kansainvälisesti. Se on yltänyt muun muassa Ison-Britannian, jossa se myi 180 000 kappaletta, singlelistan kolmanneksi ja useiden maiden, kuten Saksan ja Uuden-Seelannin, singlelistan ensimmäiseksi. Kappaleen menestyksen ja levinneisyyden siivittämänä myös itse albumi Dead Letters löysi tiensä useiden maiden listojen kärkisijoille. Lisäksi ”In the Shadowsin” video oli MTV Europen soitetuin video.
Ranskassa ”In the Shadowsin” melodia on vuodesta 2006 lähtien ollut maan suosituimman talk show’n "On n'est pas couché’n" tunnusmusiikkina. Kappale on useana vuonna ollut eniten Teosto-korvauksia ulkomailta saanut suomalainen sävellys Sibeliuksen teoksia lukuun ottamatta.
Kappale on saavuttanut 100 miljoonan toiston rajan Spotifyssa.
Vuonna 2022 kappaleesta julkaistiin The Rasmuksen sekä Kalush Orchestran yhteinen versio nimeltä ”In The Shadows Of Ukraine”.
Musiikkivideot.
Kappaleelle tehtiin neljä eri musiikkivideota. 
"Englannin/Yhdysvaltain versiossa" yhtye esiintyy yleisön edessä sisätiloissa ja juonena näytetään nuorta naista, joka toimii korkea-arvoisempien ihmisten palvelijana. Häntä rangaistaan ankarasti hänelle sattuneesta vahingosta. Nainen näkee peilin läpi tulevaisuuteensa ja laulavan Lauri Ylösen, joka ojentaa tälle kätensä ja vetää hänet peilin läpi. Hän pääsee yleisön joukkoon yhtyeen eteen. Videon lopussa ihmiset tulevat naisen huoneelle, mutta näkevät vain tyhjän sängyn. Videon ohjasi Philipp Stölzt ja se kuvattiin Romaniassa.
"CROW-versiossa" The Rasmus soittaa lavalla valkoisessa huoneessa ilman yleisöä. Yhtyeen jäsenet saavat käsivarsiinsa mustat sulat, jotka lähtevät irti kertosäkeen tullessa. Myöhemmin ulkopuolella lentävät korpit rikkovat huoneessa olevat kapeat ikkunat ja lentävät yhtyeen ympärillä ja pian yksi korpeista rikkoo kattolampun, jolloin huoneeseen suihkuaa sähkökipinöitä. Lopussa yhtyeen jäsenet muuttuvat leijaleviksi suliksi. Video on ”In the Shadowsin” videoista tunnetuin ja se kuvattiin Tukholmassa. Sen ohjasivat Niclas Fronda ja Frederik Löfberg.
"”Roistoversiossa” (Bandit version)" yhtye esiintyy lavalla ja juonena näytetään jäsenien ryöstävän ja myöhemmin ajamassa autoa kasvot lähes kokonaan peittäviin päähineihin sonnustautuneina. Video kuvattiin Helsingissä lähinnä "Pahojen poikien" soundtrackia varten ja sen ohjasi Finn Andersson.
"Uudessa versiossa" yhtye esiintyy lähes kokonaan valkoisessa huoneessa ilman yleisöä. Huoneessa on kuitenkin jonkin verran eriväristä valoistusta koristeena. Tässä videossa käytetään runsaasti ”peili”- eli ”mirror”-efektejä.
Häkämyrkytys

Häkämyrkytys on myrkytystila, joka aiheutuu altistumisesta hiilimonoksidille eli häkäkaasulle. Hiilimonoksidi sitoutuu hemoglobiinin hemiin herkemmin kuin happi. Sitoutunut hiilimonoksidi estää hapen sitoutumisen ja häiritsee näin hapen kuljetusta elimistön soluille.
Häkämyrkytystä väheksytään monissa maissa, vaikka se aiheuttaa alkoholin ja lääkkeiden jälkeen eniten kuolemantapauksia. Syynä on mm. nykyihmisen tottumattomuus tulen käytössä, jolloin esim. tulisijan pellit suljetaan liian aikaisin, tai käytetään esim. asuntovaunussa lämmittimiä tai keittimiä, joissa ei ole hormia ulkoilmaan. Myös polttomoottorilla varustetut jäänhoitokoneet ovat aiheuttaneet myrkytyksiä jäähalleissa. Kova tupakointi ja runsaat liikenteen päästöt voivat johtaa lieviin häkämyrkytyksen oireisiin.
Vaikutusmekanismi.
Veressä häkä sitoutuu 240 kertaa happea hanakammin punasolujen hemoglobiiniin, jolloin syntyy karboksihemoglobiinia. Koska häkä syrjäyttää tehokkaasti hapen, vähenee elimistön hapensaanti verraten pienilläkin häkäpitoisuuksilla. Kun karboksihemoglobiinin osuus on 15-20 prosenttia veren hemoglobiinista, alkaa esiintyä oireita.
Häkää on palokaasuissa noin prosentti, tupakansavussa jopa kaksi prosenttia. Käsittelemättömissä pakokaasuissa häkää on 4–7 prosenttia. Jos hengitysilman häkäpitoisuus on 0,01 prosenttia tai pienempi, myrkytysoireita ei esiinny. Tunnin altistus häkäpitoisuudelle 0,1 prosenttia eli 1000 ppm kasvattaa karboksihemoglobiinin pitoisuuden 50–80 prosenttiin, mikä on hengenvaarallista.
Oireet ja hoito.
Tyypillisiä häkämyrkytysoireita ovat:
Häkämyrkytyksen oireita ovat aluksi ja lievissä tapauksissa pahoinvointi, päänsärky ja limakalvojen punoitus hapenpuutteesta huolimatta. Vakavammassa myrkytyksessä seuraa tajunnantason lasku (humalaisen kaltainen käytös) sekä tajuttomuus, jota varoittavat oireet eivät aina edellä häkäpitoisuuden ollessa suuri. Häkämyrkytys voidaan osoittaa karboksihemoglobiinianalyysilla, ja yli 15 % pitoisuus on osoitus myrkytyksestä. 
Karboksihemoglobiinin puoliintumisaika on noin 4 tuntia, kun hengitetään huoneilmaa ja noin 40–80 minuuttia, kun hengitetään 100 prosenttista happea normaalissa ilmanpaineessa. Ylipainehappihoidossa puoliintumisaika on 15–30 minuuttia.
Vaikea myrkytys vaatii lääkkeellisen hapen antoa, muuten seurauksena on useimmiten kuolema. Häkämyrkytyspotilas tulee siirtää mahdollisimman nopeasti raittiiseen ilmaan, ja heti kun mahdollista, annetaan hengityskaasuna sataprosenttista happea. Häkämyrkytykseen kuolee Suomessa lähes sata ihmistä vuosittain, näistä osa on itsemurhia.
Häkämyrkytyksistä toipuneista 10–30 prosentille ilmaantuu päivien tai viikkojen kuluessa persoonallisuuden muutoksia, dementiaa tai Parkinsonin taudin oireita. Suurimmalla osalla nämä oireet häviävät itsekseen.
Krooninen häkämyrkytys voi vaikuttaa sydänsairauksien pahenemiseen, ja 3-5 % karboksihemoglobiinin pitoisuus vaikuttaa sepelvaltimopotilaiden oireiluun. Nämä voivat olla mahdollisia jo ulkoilmassa.
Hirvisuon soidensuojelualue

Hirvisuon soidensuojelualue on Pudasjärven ja Oulun (aikaisemmin Ylikiimingin) kunnanrajalla valtatien 20 varrella sijaitseva suomaaston suojelukohde. Suolakeus muodostuu aapasuosta, jonka pinta-ala on 4 481 hehtaaria, ja sitä hoitaa Metsähallitus. Hirvisuo on linnustollisesti erittäin arvokas alue, tärkeä porojen kesälaidunalue sekä tunnettu linturetkikohde, alueella sijaitsee myös lintutorni. 
Hirvisuo sijaitsee Kiiminkijoen ja Iijoen välisellä rannikkoalankoalueella, jonka suhteelliset korkeuserot ovat äärimmäisen pienet. Alueen vedet virtaavat kaikkiin ilmansuuntiin, mutta laskevat lopulta Iijokeen. Alueelta on kartoitettu yli 30 eri suotyyppiä, joista yleisimpiä ovat karut rimpi- ja kalvakkanevat.
Vuonna 2001 alueen länsiosassa sijaitsevan Ison Ahvenjärven länsi- ja eteläpuolella sijaitsevaa ojitettua suota on palautettu luonnontilaan. Ennallistamistoimien yhteydessä suo-ojat padottiin veden poisvirtaamisen vähentämiseksi.
Linnusto.
Alueen linnustoon kuuluu useita vesilintulajeja, joista yleisimpiä ovat tavit ja jouhisorsat. Muita alueella tavallisimmin tavattavia lintulajeja ovat jänkäsirriäinen, mustaviklo, harmaalokki, niittykirvinen, keltavästäräkki, peippo, pajulintu, liro, kapustarinta, pikkukuovi, isokuovi, suokukko, valkoviklo, pajusirkku, järripeippo, harmaasieppo, metsäkirvinen, urpiainen ja leppälintu. Harvinaisempia lajeja ovat kuikka, metsähanhi, laulujoutsen, ampuhaukka, nuolihaukka, kurki, jänkäkurppa, vesipääsky, suopöllö, isolepinkäinen, hiiripöllö sekä pohjansirkku.
Reitit.
Hirvisuon suojelualueella sijaitsee kaksi retkireittiä, joiden päätepisteet ovat valtatien 20 levähdysalueella Oulun ja Pudasjärven kunnanrajan tuntumassa.
Luontopolku eli Ötökkäpolku on noin yhden kilometrin pituinen, ja se johtaa valtatien levähdysalueelta suolakeuden kautta metsäiseen niemekkeeseen lintutornille ja takaisin levähdysalueelle. 
Noin kilometrin mittainen lintutornilta alkava reitti vie Häikiönniemeen vanhalle tervahaudalle.
Retkeily.
Alueella ei ole erillisiä laavuja tai autiotupia. Telttailu on sallittu koko alueella jokamiehenoikeuden nojalla. Jätehuolto on omatoimista. Tulentekopaikka sijaitsee valtatien levähdysalueella.
Onni Suuronen

Onni Suuronen (28. elokuuta 1923 Kangasniemi – 9. tammikuuta 2014 Jyväskylä) oli suomalainen surmanajaja. Hän oli myös Suomen suurimpiin ja vanhimpiin tivoleihin kuuluvan Tivoli Suurosen perustaja. Se aloitti toimintansa vuonna 1949.
Ura.
Suuronen työskenteli nuorena renkinä ruokapalkalla ja kävi kävi jatkosodan jälkeen seppäkoulun Mikkelissä. Vuonna 1947 hän siirtyi sepäksi Sirkus Sariolan palvelukseen. Suuronen kengitti sirkushevosia ja rakensi Keravalla sirkuksen surmanajajille niin sanottuja surmanajopyttyjä kiinnostuen myös itse lajista. Hän alkoi itse ajaa moottoripyörällä vuonna 1948 ja kiersi toisen surmanajajan Esa Paltilan kanssa kesän Sirkus Sariolan mukana. Seuraavana keväänä miehet päättivät ryhtyä itsenäisiksi yrittäjiksi. He hankkivat oman pytyn ja rakensivat myöhemmin myös surmanajoauton, jolla ajoivat ensimmäistä kertaa Mikkelin talvimarkkinoilla 1950.
Onni Suuronen ja Esa Paltila olivat myös Linnanmäen huvipuiston alkuperäisiä esiintyjiä. Heidän surmanajotynnyrinsä oli huvipuistossa sen avajaispäivästä 27. toukokuuta 1950 lähtien neljän kuukauden ajan, jonka jälkeen Suuronen ja Paltila lähtivät jälleen kiertämään maata. Suuronen jatkoi yhteistyötä Paltilan kanssa vielä muutaman vuoden ajan, jonka jälkeen lunasti hänen osuutensa tynnyristä itselleen. 1950- ja 1960-luvuilla Suuronen kiersi enimmäkseen yksin, joista neljän vuoden ajan Tivoli Sariolan mukana. Vuonna 1971 hän sai kumppanikseen silloin 17-vuotiaan poikansa Kalevin. Surmanajotynnyrin lisäksi Tivoli Suurosen mukana kiersi alusta lähtien myös muita esiintyjiä, kuten taikureita ja klovneja sekä erilaisia huvipuistolaitteita. 
Onni Suuronen jatkoi surmanajoa aina 1990-luvun alkuun saakka ja esiintyi viimeisen kerran kesällä 1995 muutaman vuoden tauon jälkeen. Myöhemmin hän kiersi Tivoli Suurosen mukana viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Vuonna 2004 valmistui Suurosista kertova Yleisradion dokumentti "Tosi tarina: Surmanajaja elää". Samana vuonna Kansainvälinen tivoli- ja sirkusalan järjestö palkitsi Onni Suurosen hänen elämäntyöstään Italian Riminissä.
Lipidimaailma

Lipidimaailma () on elämän alkuperää koskeva hypoteesi, jonka mukaan ensimmäinen itsereplikoituva esine oli lipidin kaltainen. Tiedetään, että fosfolipidit muodostavat veteen sekoitettuina lipidikaksoiskerroksia – samoja rakenteita kuin solukalvoissa. Näitä molekyylejä ei ollut varhaisella maapallolla, mutta muut amfifiiliset pitkäketjuiset molekyylit voivat myös muodostaa kalvoja. Lisäksi tiedämme, että nämä kalvot voivat kasvaa (lisäämällä lisää lipidejä) ja tarpeeksi suurina ne voivat jakautua spontaanisesti. Näin ollen lipidirakenteiden koko ja koostumus voi periytyä kahdelle jälkeläiselle. Hypoteesin pääajatuksena on, että lipidirakenteiden koostumus oli pääasiallinen tapa säilyttää informaatiota ja että evoluutio johti RNA:n ja DNA:n kaltaisten, tietoa paremmin säilyttävien polymeerien ilmenemiseen.
Suurin osa prebioottisissa olosuhteissa potentiaalisesti läsnä olevista amfifiileista koostuvia kalvorakkuloita koskevista tutkimuksista ovat olleet rajoitettuja järjestelmiin, joissa on mukana vain yhden tai kahden tyyppistä amfifiilia. Tämä on vastakohta prebioottisten kemiallisten reaktioiden simulaatioihin, jotka tyypillisesti tuottavat hyvin erilaisia yhdisteiden seoksia. Lukuisasta erilaisesta amfifiilisesta yhdisteestä koostuvassa lipidikaksoiskerroksessa, amfifiileilla olisi suuri määrä teoreettisesti mahdollisia tapoja järjestäytyä toisiinsa nähden kalvolla. Kaikista näistä mahdollisista kalvon järjestäytymisistä, tietynlainen paikallinen järjestäytyminen olisi suosinut hypersyklin syntyä. Tämä olisi ollut positiivinen takaisinkytkentä, joka olisi koostunut kalvolla olevasta alueesta ja kalvorakkulassa olevasta yhdisteestä. Tämänkaltaiset alue/yhdiste -parit voivat periytyä tytärkalvorakkuloille, johtaen erillisten sukulinjojen muodostumiseen ja mahdollistaen luonnonvalinnan tapahtumisen.
Lipidien abioottinen saatavuus ei näyttäisi olevan ongelma. Ainakin joissain kokeissa on saatu aikaan lipidien esiasteita ja rasvahappoja ja muita lipidejä abioottisesti ilman elävien solujen entsyymeitä. Niissä on käytetty muun muassa niin sanottua Fisrcer-Tropschin synteesiä vedessä, jossa oksaalihappoa kuumennettiin 100–400 asteeseen.
In My Life (The Rasmuksen kappale)

In My Life on suomalaisen rockyhtyeen The Rasmuksen single. Se julkaistiin Suomessa huhtikuussa 2003 ja se on toinen yhtyeen Dead Letters -albumilta julkaistu single. Kappale on nopeatempoisin ja kiihkein albumin kappaleista. Single oli korkeimmillaan Suomen virallisen singlelistan toisella sijalla ja pysyi listalla kahdeksan viikkoa. In My Life, kuten muutkin Dead Lettersin kappaleet, nauhoitettiin "Nord Studios"illa, Tukholmassa. Kappaleesta tehtiin hieman lyhyempi miksaus singleä varten. Lisäksi levyllä on ennen julkaisematon bonuskappale.
"In My Life"lle tehtiin musiikkivideo Kuubassa ja sen ohjasivat Niclas Fronda ja Frederik Löfberg. Siinä yhtye soittaa viidakossa, ja solisti Lauri Ylönen mm. raahautuu pitkin maata, paiskautuu mutaiseen maahan kasvot edellä ja putoaa jokeen.
Luettelo Queenin singleistä

Tämä on luettelo Queenin Britanniassa julkaisemista singleistä.
Iso-Hannu

Iso-Hannu on Raumalla sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa liikemies Riku Räsäsen yritys Kinorauma Oy. Arkkitehti Jaakko Tähtisen vuonna 1940 suunnittelema rapattu kivirakennus sijaitsee niin sanotulla Hannun tontilla Vanhan Rauman laidalla. 
Samalla paikalla toimi aiemmin vuonna 1916 valmistunut elokuvateatteri Titania, joka oli J. A. Niemen suunnittelema. Se tuhoutui talvisodan pommituksissa ja tilalle valmistui nykyinen elokuvateatteri vuonna 1941. 
Rakennusta on esitetty suojeltavaksi. Elokuvateatterin sisustukseen kuuluvat muun muassa Paavo Tynellin suunnittelemat valaisimet.
William Alwyn

William Alwyn (7. marraskuuta 1905 – 11. syyskuuta 1985) oli englantilainen säveltäjä ja huilisti.
Alwyn syntyi Northamptonissa ja aloitti lapsena piccolonsoiton. 15-vuotiaana hän pääsi Royal Academy of Musiciin Lontooseen opiskelemaan huilunsoittoa ja sävellystä. Hän edistyi soittajanurallaan ja toimi hetken Lontoon sinfoniaorkesterin ensihuilistina. Vuosina 1926–1955 Alwyn oli Royal Academyssä sävellyksen professorina.
Alwynin tuotantoon kuuluu mm. viisi sinfoniaa, neljä oopperaa, konserttoja ja jousikvartettoja. Vuosina 1941–1962 hän sävelsi musiikin yli 70 elokuvaan. "Lyra Angelica" -konsertto harpulle ja jousiorkesterille kuultiin vuoden 1998 talviolympialaisissa. 
Alwyn kuoli Southwoldissa, Englannissa vuonna 1985. Säveltäjältä jäi leskeksi hänen toinen vaimonsa Doreen Carwithen, säveltäjä hänkin.
Elokuvia, joihin Alwyn sävelsi musiikin ovat muun muassa:
Bülent Arel

Bülent Arel (23. huhtikuuta 1919 – 24. marraskuuta 1990) oli turkkilaissyntyinen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Arel syntyi Istanbulissa. Hän opiskeli sävellystä Ankarassa ja ääni-insinöörialaa Pariisissa. Hän toimi myöhemmin Ankaran konservatorion johtajana ja vuosina 1951–1959 Ankaran radion ensimmäisenä musiikillisena johtajana. 
Vuonna 1959 Arel lähti Yhdysvaltoihin työskentelemään tietokone- ja elektronisen musiikin parissa. Vuonna 1962 hän teki Edgar Varèsen kanssa yhteistyötä teoksessa "Déserts". 
Arel opetti vuosina 1971–1989 Stony Brookin yliopistossa. Hän kuoli vetäytymistään seuranneena vuonna syöpään, multippeliin myeloomaan, 71-vuotiaana. 
Arel sävelsi elektronisen musiikin lisäksi muun muassa kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia ja sinfonisia teoksia. Hänen oppilaitaan olivat Daria Semegen, Conrad Cummings ja Jing Jing Luo.
Ilkka Koivisto

Ilkka Matti Juhani Koivisto (29. huhtikuuta 1932 Tampere – 25. kesäkuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen biologi ja filosofian tohtori. Hän johti Korkeasaaren eläintarhaa vuosina 1968–1995.
Ura.
Koivisto valmistui ylioppilaaksi Ikaalisten Yhteiskoulusta 1950, filosofian kandidaatiksi 1956 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1965.
Koivisto työskenteli valtion riistantutkimuslaitoksen tutkijana 1956–1957, Suomen metsästäjäinliiton Satakunnan piirin riistapäällikkönä 1958–1959, riistabiologina 1964–1968 ja tämän jälkeen Korkeasaaren intendenttinä. Hän toimi myös Suoman lintutieteellisen yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1970–1972 ja Maailman Luonnonsäätiön pääsihteerinä vuosina 1976–1977. 
Koivisto kirjoitti luontoaiheisia pakinoita ja kolumneja lehtiin ja radioon vuosikymmenten ajan. Hän toimi pitkään myös "Luontoillan" nisäkäsasiantuntijana. Vuosina 1981–1992 Koivisto oli jäsenenä ensimmäisessä Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen nimistötoimikunnassa, joka laati kaikille maailman linnuille suomenkieliset nimet. Hän oli myös Nisäkäsnimistötoimikunnan jäsen. Vuosina 1991–1993 ja 1994–1998 Koivisto toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana.
Ilkka Koivisto sai vuonna 1972 yhdessä silloisen vaimonsa, biologi ja filosofian maisteri Sesse Koiviston kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon kirjasta "Puusta pudonnut: Havaintoja eläimistä ja ihmisistä.", jonka aiheena on evoluutio. 
Perhe.
Ilkka Koiviston vanhemmat olivat Ikaalisten kappalainen Matti Mikael Koivisto (1900–1975) ja Alli Koivisto (o.s. Widell). Koivistolla oli kaksi sisarusta
Ilkka ja Sesse Koivistolla on kolme lasta: Minna (s. 1956), Kimmo (s. 1961) ja Aura (s. 1964). Pari erosi vuonna 1994.
Koivisto menehtyi 80-vuotiaana pitkäaikaiseen sairauteen kesäkuussa 2012. Hänet on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle Vantaalle.
Tupla tai kuitti

Tupla tai kuitti on alkujaan Tesvision, myöhemmin MTV:n tietovisailu, jota on esitetty televisiossa useaan otteeseen: 1958, 1960–1976, 1978–1979, 1983–1987 ja 2007–2008. Ohjelmaa juonsi 1950-luvulta 1980-luvulle Kirsti Rautiainen (myöh. Pajari). Ohjelman esikuvaksi hän mainitsi Italian televisiossa suositun tietovisan, ja myös Ruotsissa oli vuonna 1957 aloitettu visa nimeltä "Kvitt eller dubbelt". Idea oli peräisin yhdysvaltalaisvisasta "The $64,000 Question", joka oli alun perin radio-ohjelma. Tes-TV:n ohjelmatiedoissa lokakuulla 1958 ohjelman nimi esiintyy muodossa "Double or quit – tupla tai kuitti".
Ohjelmassa on kerrallaan vain yksi kilpailija. Hän on valinnut itselleen aihealueen, josta hänelle esitetään kysymyksiä. Kilpailijan on oikein vastattuaan päätettävä, haluaako hän jatkaa kisaamista (”tupla”) vai lopettaako hän (”kuitti”). "Tuplan tai kuitin" uudella esityskierroksella palkintosummat alkoivat 500 eurosta ja kaksinkertaistuivat kilpailijan jatkaessa. Pääpalkinto oli 16 000 euroa.
Ohjelmaa esitettiin aluksi vuosina 1958–1988. Tuolloin juontajana toimi Kirsti Rautiainen, jonka ohjelma teki siitä pisimpään Suomen televisiossa esitetyn kotimaisen visailuohjelman. Tämä ennätys on voimassa nykyäänkin. Pääpalkinnon suuruus nousi 1960-luvun tuhannesta markasta 1970-luvulla 4 000 markkaan ja vielä 1980-luvulla 5 000 markkaan.
"Tuplan tai kuitti" teki paluun televisioon 6. lokakuuta 2007 MTV:n juhlavuoden kunniaksi. Juontajaksi valittiin Kirsi Salo, joka juonsi aiemmin "Heikoin lenkki" -visailua. Ohjelman uusi versio oli Broadcastersin tuottama. Uusi versio herätti kritiikkiä heti ensimmäisenä tuotantokautenaan. Se lopetettiin vuonna 2008.
Suurimpia voittoja.
16 000 euroa
8 000 euroa
Uuden "Tuplan tai kuitin" kritiikki.
15. joulukuuta 2007 esitetyssä jaksossa kilpailija Jan Glantzin oikea vastaus hylättiin vääränä. Juontajan oikeana pitämä vastaus oli kuitenkin vanhentunutta tietoa, kun taas kilpailija käytti oikeaa ajankohtaista tietoa.
3. toukokuuta 2008 esitetyssä jaksossa kilpailija Jukka Tabell aiheenaan Pohjois-Euroopan pussikoit sai vastattavakseen kysymyksen, johon kysymyksen laatijan mielestä asiantuntijakaan ei voi vastata oikein. Tuotantoyhtiö Broadcasters oli poistanut käyttämänsä perhosasiantuntijan laatimat lisävihjeet, jotka olisivat olleet ainoa keino kysymysten tietoperäiseen ratkaisemiseen. Ohjelman tuottaja, Broadcastersin Santtu Luoto, kertoi julkisuudessa ”kysymyksen olleen vaikea, mutta siinä ei ollut virhettä”. MTV3 lopetti uuden "Tuplan tai kuitin" jo sen toisen kauden lopussa, keväällä 2008.
Carl Ludwig Hablitz

Carl Ludwig Hablitz (1752, Königsberg – 1821, Pietari) oli venäjänjuutalainen kasvi- ja eläintieteilijä. Venäläiseltä nimeltään hän oli Karl Ivanovitš Gablits ().
1769 hän osallistui Samuel Gottlieb Gmelininin kanssa tutkimusretkelle Donille, Volgalle ja Kaukasukselle. 1781 hän osallistui Kaspianmeren tutkimusretkelle.
1783–1802 hän oli Krimin varakuvernööri. 1785 hän julkaisi teoksen Krimin alueen luonnosta, "Physical description of Taurichesky area, its position and three empires of nature."
Hablitz kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa hanhikorppikotkan.
Hablitzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Hablitz. Hanhikorppikotkan auktoriviittauksessa hänen nimensä on muotoiltu Hablizl.
Jack Beeson

Jack Beeson (15. heinäkuuta 1921 – 6. kesäkuuta 2010) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan varsinkin oopperoistaan, joihin kuuluu mm. "Lizzie Borden".
Beeson syntyi Munciessa, Indianassa, ja hänen oppilaitaan ovat olleet mm. Charles Wuorinen, Phillip Ramey, Alice Shields, Joan Tower, Harvey Sollbeger, Bright Sheng ja Richard Einhom.
Rómulo Gallegos

Rómulo Gallegos (2. elokuuta 1884 Caracas, Venezuela – 7. huhtikuuta 1969 Caracas, Venezuela) oli venezuelalainen kirjailija ja poliitikko. Hän toimi Venezuelan presidenttinä vuonna 1948 kolme kuukautta.
Gallegos oli kotoisin köyhistä oloista. Hän aloitti 1903 uransa opettajana ja toimittajana. Esikoisromaani "Dona Barbara" ilmestyi 1929. Siinä arvosteltiin maan vallanpitäjiä, joten Gallegoksen oli lähdettävä maanpakoon Espanjaan, missä hän kirjoitti tunnetuimmat romaaninsa "Cabtaclaron" ja "Canaiman" ("Pahan valta").
Gallegos palasi Venezuelaan 1936, ja hänet valittiin opetusministeriksi. Vuonna 1947 hän oli osallisena vallankaappauksessa. Hän oli presidenttiehdokkaana ja voitti vaalit mutta menetti viran kolme kuukautta myöhemmin sotilasvallankaappauksessa. Tällöin Gallegos pakeni ensin Kuubaan ja myöhemmin Meksikoon. Gallegos palasi Venezuelaan 1952.
Gallegos kuoli Venezuelassa arvostettuna kirjailijana ja senioripoliitikkona.
Suomennetut teokset.
Suomennosnäytteitä Gallegosin teoksista on antologiassa "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja", toim. Tyyni Tuulio, (WSOY 1954)
Charles Wuorinen

Charles Peter Wuorinen (9. kesäkuuta 1938 New York – 11. maaliskuuta 2020 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jonka erikoisalaa oli sarjallinen soitinmusiikki. Hänen isänsä oli amerikansuomalainen, vaasalaissyntyinen historioitsija ja Columbian yliopiston professori John H. Wuorinen (1897–1969). Myös Charles Wuorisen Yhdysvalloissa syntyneellä äidillä Alfhild Kalijarvi Wuorisella oli suomalaiset juuret. 
Charles Wuorisen tuotantoon kuuluu orkesteriteoksia, oopperaa ja kamarimusiikkia sekä instrumentaali- ja lauluteoksia. Teosluettelo sisältää kaikkiaan yli 260 sävellysteosta. 2000-luvulla Wuorinen keskittyi suuriin näyttämöteoksiin ja sävelsi oopperan sekä Salman Rushdien (2001) että Annie Proulxin teoksien pohjalta. Vuonna 2012 valmistui Annie Proulxsin romaaniin "Brokeback Mountain" perustuva ooppera, johon kirjailija laati libreton. Oopperan ensi-ilta oli tammikuussa 2014 Madridin Teatro Realissa.
Yhdessä Harvey Sollbergerin kanssa Wuorinen perusti vuonna 1962 The Group for Contemporary Music -nimisen yhtyeen.
Charles Wuorinen voitti vuonna 1970 Pulitzerin musiikkipalkinnon elektronisella sävellyksellään "Time's Encomium"; tämä oli ensimmäinen elektronisen musiikin teos, joka kyseisen palkinnon on voittanut. Hän oli yksi MacArthur ”Genius Grant” -palkinnon saajista vuonna 1986. Hän on lisäksi kirjoittanut teoksen "Simple Composition".
Wuorinen valmistui Columbian yliopistosta ja oli avoimesti homoseksuaalinen.
A. Santaholma

A. Santaholma Oy oli kalajokisen liikemies ja laivanvarustaja Antti Santaholman ja hänen viiden poikansa perustama sahateollisuusperheyhtiö, joka omisti sahalaitoksia Perämeren rannikolla. Osakeyhtiön toiminta käynnistyi varsinaisesti vuonna 1903, jolloin yhtiön saha Kalajoella aloitti toimintansa. Yhtiö aloitti sahaustoiminnan vuonna 1915 myös Haukiputaalla sekä vuonna 1934 Raahen Pirttiniemessä. Yhtiö omisti myös Pyhäjoella toimineen Pohjois-Suomen ensimmäisen puuhiomon.
Yhtiön liiketoimet joutuivat ahdinkoon jo 1920-luvun alussa, osin johtuen yhtiön johtoa kohdanneiden kuolemantapausten vuoksi. Toimintaa supistettiin, eikä yhtiö ostanut lainkaan tukkeja vuonna 1923. 
Yhtiön toiminta elpyi vuodesta 1926 alkaen, jolloin yhtiö ulotti puutavaranhankintansa Kiiminkijoen latvoille sekä Iijokivarteen. Yritys myös suoritti investointeija omistamiinsa laitoksiin. Yhtiö teki kuitenkin tappiota vuosina 1930–1932, mutta tuotti voittoa vuosina 1933–1939 vuotta 1938 lukuun ottamatta, jolloin yhtiö kirjasi tappioikseen 1,6 miljoonaa markkaa.
Yrityksen Haukiputaan Santaholmassa sijainnut saha suljettiin 1968, mutta Kalajoen Jokisuun saha jatkoi toimintaansa vuoteen 1996 saakka. Samana vuonna Santaholma Oy teki konkurssin josta aiheutui Kalajoen kunnalle 6 miljoonan markan takaustappiot.
René Cassin

René Cassin (5. lokakuuta 1887 Bayonne – 20. helmikuuta 1976) oli ranskalainen juristi ja tuomari. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1968 työstään kansainvälisen ihmisoikeusjulistuksen luonnostelijana.
Cassinin syntyi Bayonnen kaupungissa, Pohjoisessa Baskimaalla. Cassinin isä oli sefardijuutalainen kauppias Henri Cassin (alun perin "Azaria") ja äiti elsassilainen aškenasijuutalainen Gabrielle Dreyfus Cassin. Hän valmistui juristiksi Aix-en-Provencen yliopistosta ja aloitti uransa lakimiehenä Pariisissa vuonna 1911 kunnes ura katkesi väliaikaisesti ensimmäisessä maailmansodassa jossa Cassin haavoittui 1916.
Vuosina 1924–1938 Cassin toimi Ranskan edustajana Kansainliitossa. Hän ajoi aseistariisuntaa ja oli mukana kehittämässä instituutioita jotka pyrkivät ratkaisemaan kansainväliset erimielisyydet kansainvälisen lain keinoin.
Cassin toimi ensimmäisenä Ranskaa edustavana tuomarina Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa. Hän toimi tuomioistuimen presidenttinä vuosina 1965-1968. Hän on perustanut nimeään kantavan kansainvälisen ihmisoikeusinstituutin.
Audi TT

Audi TT on Audin vuosina 1998–2023 valmistama kaksiovinen urheiluautomalli. Nimi TT on peräisin Volkswagenin vuonna 1969 ostaman NSU:n 1960-luvun takamoottorisesta NSU TT -kilpa-autosta, joka perustui NSU Prinz -malliin.
Audi TT Typ 8N (1998–2006).
Ensimmäisen sukupolven TT esiteltiin coupé-korisena syksyllä 1998. Se perustui samalle pohjalevylle kuin esimerkiksi Audi A3, Škoda Octavia ja Volkswagen Golf IV. Vuotta myöhemmin esiteltiin myös roadster-avomalli.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä TT sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Ainoana moottorina oli aluksi turboahdettu 1,8-litrainen (180/224 hv), jonka suurempitehoisen version yhteydessä oli aina quattro-neliveto. Syksyllä 2002 moottorista tuli myös 150-hevosvoimainen versio. Vuonna 2003 esiteltiin 3,2-litrainen VR6 (250 hv), joka oli aina nelivetoinen. Sen yhteyteen oli saatavana kuusiportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto.
Aivan alkupään malleissa ei ollut takaspoileria. Se lisättiin vuonna 2000, kun huomattiin auton hallittavuudessa olevan puutteita suuremmilla nopeuksilla ajettaessa. Samalla ajonvakautusjärjestelmä ESP tuli vakiovarusteeksi.
Vuonna 2005 esiteltiin erikoismalli TT quattro Sport, jossa 1,8-litraisen moottorin teho oli nostettu 240 hevosvoimaan. Painoa oli kevennetty poistamalla takaistuimet ja vararengas. Malli oli saatavana ainoastaan coupé-korisena.
Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla, suluissa olevat nelivedolla varustetuilla malleilla
Audi TT Typ 8J (2006–2014).
Toisen sukupolven TT esiteltiin keväällä 2006. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin muun muassa Volkswagen Golf V.
Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2008 esiteltiin TTS-malli, jossa turboahdetun 2,0-litraisen bensiinimoottorin teho on nostettu 272 hevosvoimaan. Se oli saatavana sekä coupé- että roadster-korisena.
Malliston huipulle esiteltiin keväällä 2009 Geneven autonäyttelyssä TT RS, jonka moottorina on turboahdettu viisisylinterinen 2,5-litrainen (340 hv).
Leipzigin autonäyttelyssä keväällä 2010 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut TT, johon oli tehty muutoksia puskuriin ja etusäleikköön. 2,0-litraiseen bensiinimoottoriin tehtiin uudistuksia, jolloin sen teho nousi, mutta polttoaineenkulutus laski aiemmasta. 3,2-litrainen VR6 poistui mallistosta.
Audi TT Typ FV (2014–2023).
Kolmannen sukupolven TT esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2014. Se perustuu samalle modulaariselle MQB-pohjalevylle kuin esimerkiksi uudet Audi A3, Škoda Octavia ja Volkswagen Golf VII.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä TT sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
TTRS esiteltiin vuonna 2016. Moottorina on turboahdettu viisisylinterinen 2,5-litrainen, jonka teho on 400 hevosvoimaa. Voimansiirtona on seitsenportainen "S tronic" -kaksoiskytkinvaihteisto. Malli on saatavana sekä coupé- että roadster-korisina versioina.
Gerd Faltings

Gerd Faltings (s. 28. heinäkuuta 1954 Gelsenkirchen-Bauerissa) on saksalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan työstään algebrallisen geometrian parissa.
Vuosina 1972–1978 hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Münsterin yliopistossa. Vuonna 1978 hänestä tuli filosofian tohtori matematiikan alalla Münsterin yliopistosta. Hän oli tuolloin Münsterin yliopiston apulaisprofessori. Vuodesta 1982 vuoteen 1984 Faltings oli Wuppertalin yliopiston professori ja vuosina 1985–1994 hän työskenteli professorina Princetonin yliopistossa.
Falting sai Fieldsin mitalin vuonna 1986 todistettuaan Mordellin otaksuman, jonka mukaan jokainen lukukunnassa "K" määritelty epäsingulaarinen projektiivinen käyrä, jonka genus "g" &gt; 1, sisältää äärettömän monta "K"-rationaalista pistettä.
Vuodesta 1995 Faltings on ollut Max Planck -matematiikan instituutin johtaja Bonnissa. Vuonna 1996 Falting sai Gottfried Wilhelm Leibniz Prize -palkinnon Deutsche Forschungsgemeinschaftilta, joka on korkein saksalaiselle tutkijalle myönnettävä palkinto.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2014.
Atif Aslam

Atif Aslam (, s. 12. maaliskuuta 1983 Wazirabad Gujranwala) on pakistanilainen muusikko. Hän kävi koulunsa Lahoressa ja Rawalpindissa.
Hän on voittanut muun muassa seuraavat palkinnot:
Fabiano Eller

Fabiano Eller dos Santos (s. 16. marraskuuta 1977 Linhares, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Eller on edustanut urallaan Vascoa, Palmeirasia, Flamengoa, Al-Wakraa, Fluminensea, Trabzonsporia, Internacionalia sekä Atlético Madridia. Eller on ollut mukana voittamassa Campeonato Capixabaa (1995), Campeonato Cariocaa kahdesti (2004 ja 2005) ja Copa Libertadoresia (2006). Eller on viimeksi pelannut Atlético Madridissa, jonka kanssa hän kuitenkin purki sopimuksen kesäkuussa 2008. Hän neuvottelee siirtymisestä brasilialaiseen Santosiin.
Tuottaja (musiikki)

Tuottaja on musiikin tallentamisesta puhuttaessa henkilö, jonka pääasiallinen tehtävä on vastata musiikin äänityksessä teknillisistä, soundiin vaikuttavista ratkaisuista. Usein hänellä on myös päävastuu budjetin toteutumisesta tuotannossa. Erikseen on olemassa nimitys musiikkituottaja, joka viittaa laajemmin musiikin tuottamisen taloudelliseen puoleen.
Tuottaja valitsee äänentallentamisessa käytettäviä laitteita – jossain tapauksessa myös soittimet – ja tekee myös useimmat muut erilaiset nauhoituksessa tarvittavat tekniset ratkaisut. Tuottajilla on toisinaan myös vaikutusvaltaa kappaleiden sovituksiin, ja he saattavat osallistua laajemmin levyjen tekoprosessiin. 
Artisti voi tietysti olla samalla myös oma tuottajansa, jolloin nämä tehtävät yhdistyvät. Tuottajia voi olla samaan aikaan hommissa useampia, mutta yleensä musiikkialbumilla on yksi pääasiallinen tuottaja. Usein levylle on merkitty varsinaisen tuottajan lisäksi avustavia tuottajia, jotka ovat olleet mukana prosessissa. Myös live-taltiointien yhteydessä musiikilla on usein tuottaja, joka työskentelee tällöin konserttilavan tuntumassa.
Tuottaja ei voi olla yksin vastuussa siitä, miltä levy kuulostaa, vaan siihen vaikuttavat väistämättä myös lukuisat muut seikat. Esimerkiksi miksaaja on usein eri henkilö kuin tuottaja, ja samoin itse studio sekä artistin tekemät ratkaisut soitinten suhteen vaikuttavat ääneen paljon. Silti tuottajan panos on hyvin suuri ja tuottajalla on levyn äänestä päävastuu.
Musiikintuotannossa on erilaisia trendejä, jotka vaihtelevat osin teknologian kehityksen mukaan. Eri aikakausilta voidaan löytää omia soundillisia kliseitään, joista tunnetuimpia ovat 1970- ja 1980-lukujen vaihteelle tyypillinen kilkuttava pianoääni ja 1980-luvulla muotiin tullut tapa kaiuttaa rumpuja tietyllä tavalla.
Kaikkien aikojen kenties nimekkäin tuottaja on Phil Spector, joka on tuottanut lukuisia 1960-luvun pop-levyjä sekä joitain The Beatlesin ja Ramonesin levyjä. 1950- ja 1960-luvun vaihteessa musiikintuottajat nousivat keskeiseen asemaan levyjen teon organisoinnissa ja myös itse levyjen äänen tuotanto kehittyi.