tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kääpälän koulu

Kääpälän koulu oli peruskoulun ala-aste Kouvolan Kääpälässä, Valkealan suuralueella. Koulussa oli aikoinaan noin 70 oppilasta luokilla 1-6. Koulu sijaitsee Vekaranjärven kaupunginosassa, Kääpälän kylässä Vekaranjärven varuskunnan lähellä. Luokkatasot oli jaettu kolmeen ryhmään (A). Vuonna 2016 koulussa oli 48 oppilasta.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Pohjois-Valkealaan rakennetaan uusi koulurakennus, joten nykyinen rakennus tullaan purkamaan. Uuden koulun paikka on Tuohikotissa ja valmistuu elokuussa 2025. Uudessa rakennuksessa on päiväkoti sekä eskari-1-2 luokat. Vanhemmat oppilaat kulkevat tulevaisuudessa Valkealan yhtenäiskouluun.
Entisen Valkealan kunnassa on lakkautettu 2010-luvulla paljon kouluja, kuten Tuohikotin koulu ja Selänpään koulu. Niiden oppilaita on siirtynyt Kääpälään. Nyt myös Kääpälän koulu on lakkautettu yhdessä muiden muutaman Kouvolan koulun kanssa.
Sippolan koulu

Sippolan koulu on entinen peruskoulun ala-aste Kouvolan Sippolassa, Anjalankosken suuralueella. Koulussa oli luokat 1–6, ja se sijaitsee Sippolan kirkonkylällä, Sippolan kaupunginosassa. Rehtorina toimi Elina Lehtomäki. Koulussa oli 66 oppilasta. Sippolan koulu yhdistyi hallinnollisesti Inkeroisten yhtenäiskouluun vuonna 2025. Sippolan koulun rakennuksessa toimii nykyisin yhtenäiskoulun toinen toimipiste, jossa on luokat 1-2.
Saku Solin

Saku "Shag-U" Solin (s. 13. syyskuuta 1989) on suomalainen laulaja, joka on tällä hetkellä jäsenenä Turmion Kätilöissä sekä Fear of Dominationissa.
Solin on toiminut Fear of Dominationin laulajana yhtyeen perustamisesta eli vuodesta 2006 lähtien. Maaliskuussa 2017 hän liittyi väliaikaisesti Turmion Kätilöiden jäseneksi tuuraamaan yhtyeestä lähtenyttä Spellgothia. Elokuussa Solinin ilmoitettiin jäävän vakituisesti Turmion Kätilöiden toiseksi laulajaksi. Vuonna 2018 julkaistu albumi Universal Satan on ensimmäinen, jolla Solin lauloi. 
Solin on jäsenenä myös vuonna 2016 perustetussa Stereo Terror -duossa.
Musiikillisiin vaikuttajiksiin Solin on kertonut muun muassa Toolin, Musen, In Flamesin, Rammsteinin sekä The Kovenantin.
Solin oli mukana perustamassa Metalorgy -tapahtumaa, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Tapahtuma järjestettiin alun perin Helsingissä, mutta vuonna 2016 se laajeni myös muille paikkakunnille. Vuonna 2017 tapahtuma järjestettiin muun muassa Helsingissä Nosturissa, jossa se myi loppuun.
Viialan koulu

Viialan koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolan Myllykoskella, Anjalankosken suuralueella. Koulussa on noin 130 oppilasta luokilla 1-6. Koulurakennus on valmistunut 1980-luvulla. Koulu sijaitsee Myllykosken taajamassa Viialan asuinalueella. Luokkatasot on jaettu yhteen tai kahteen ryhmään (A, B). Vuonna 2016 koulussa oli 210 oppilasta.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Viialan koulu lakkautetaan ja oppilaat siirtyy uuteen Myllykosken yhtenäiskouluun. Vuonna 2020 kouluun siirtyy oppilaita lakkautettavasta Ummeljoen koulusta.
Minamata

Minamata () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kagoshiman prefektuurin rajalla Yatsushironmeren rannikolla. Kaupungin ydinalue on rakentunut Minamata- ja Yudejokien yhtymäkohtaan. Minamatassa on 24 370 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 163,29 neliökilometriä.
Vielä Meiji-kaudella Minamata oli pieni satamapaikkakunta. Se alkoi kehittyä voimakkaasti teollisuuskaupunkina, kun Nihon chisso hiryō eli nykyinen Chisso perusti sinne vuonna 1908 kalsiumkarbidia valmistavan tehtaan. Tehdas kärsi vahinkoja toisessa maailmansodassa, mutta sodan jälkeen kaupunki jatkoi voimakasta kasvuaan ja ylitti 50 000 asukkaan rajan 1950-luvun puolivälissä. Kaupunkioikeudet Minamatalle myönnettiin vuonna 1949. Tehtaan metyylielohopeapäästöt kuitenkin saivat aikaan ympäristökatastrofin, joka alkoi aiheuttaa kaupungissa Minamatan tautia, yhtä Japanin neljästä vakavasta saasteesta aiheutuvasta taudista. Pitkäkestoisten puhdistustöiden jälkeen Minamatanlahti julistettiin turvalliseksi vuonna 1997. Samalla Minamata on profiloitunut ympäristökysymysten edelläkävijäksi, joka muun muassa nimettiin yhdeksi Japanin ekokaupungeista vuonna 2001. 
Merkittäviä elinkeinoja ovat saha-, metalli- ja elintarviketeollisuus sekä rannikkoseuduilla teen ja mikan-mandariinien viljely. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Yunoko-onsenin ja Yunotsuru-onsenin kuumat lähteet. Minamataa palvelevat suurnopeusjunalinja Kyūshū Shinkansen ja Hisatsu orenji -rautatie.
Elimäen yhtenäiskoulu

Elimäen yhtenäiskoulu on peruskoulun yhtenäiskoulu Kouvolassa Elimäen kirkonkylällä, Elimäen suuralueella. Koulussa on noin 330 oppilasta luokilla 1–9, joista 100 on ala-asteella ja 230 yläasteella. Koulu toimii kahdessa rakennuksessa; entisen Kartanokoulun ala-asteen rakennuksessa ja Elimäen koulukeskuksen rakennuksessa, josta löytyy myös Elimäen lukio sekä Elimäen nuorisotila. Koulu sijaitsee Elimäen kirkonkylällä Vanhamaantien varrella. Luokkatasot on jaettu ala-asteella yhteen ryhmään (A) ja yläasteella kolmeen normaaliin ryhmään (B, C, D) sekä yhteen yrittäjyysluokkaan (A). Vuonna 2016 koulussa oli 439 oppilasta.
Yläasteella on mahdollisuus opiskella yrittäjyysluokalla, jolla perehdytään enemmän yrittäjyyteen. Jaksoittain vaihtuvat lisätunnit on sijoitettu yhdelle valinnais-aineiden tuntipaikoista 8.–9. luokkien ajaksi. Näin ollen yrittäjyysluokkalaiset saa valita vähemmän vapaaehtoisia aineita.
Kouvolan kaupungin uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan Korialle rakennetaan uusi yhtenäiskoulu ja nykyinen yläkoulun rakennus puretaan. Tämän lisäksi Elimäen lukio lakkautettiin vuonna 2021 samaan aikaan Valkealan lukion kanssa.
Kuusankosken lukio

Kuusankosken lukio oli Kouvolassa toiminnut päivälukio, joka on nykyisin osa Kouvolan yhteislyseon lukiota. Se toimi Kuusaalla, Kuusankosken suuralueella. Lukiossa opiskeli noin 300 opiskelijaa. Lukio yhdistettiin hallinnollisesti Kouvolan yhteislyseoon vuonna 2025. 
Lukion tarjonnassa oli valtakunnallisen opetussuunnitelman lisäksi logistiikkaa, digitaitoja, yrittäjyys- ja työelämäopintoja sekä eri oppiaineiden opintomatkoja ulkomaille. Lukio kuului UNESCO ASPNet -verkostoon, jossa sen yhteistyökumppani oli maailmanperintökohde Verlan puuhiomo ja pahvitehdas. Kuusankosken lukion opiskelijat tekivät lukuvuosittain "Kuuluset"-lehteä, jonka ensimmäinen lehti kertoi kouluvuodesta 1976–1977.
Historia.
Kuusankosken lukio syntyi 1.8.2007, kun Kuusaan ja Voikkaan lukiot yhdistettiin. Lukion juuret ovat vuonna 1920 aloittaneessa Kuusankosken Yhteiskoulussa, joka sai yo-tutkinto-oikeuden 1939 ja ensimmäiset ylioppilaat lakitettiin keväällä 1946. Koulusta tuli ensin 1961 Kuusankosken yhteislyseo ja vuodesta 1975 Kuusaan lukio.
Toisaalta lukion juuret ovat vuodessa 1957, jolloin Voikan Yhteiskoulun toiminta alkoi. Vuonna 1961 nimeksi tuli Voikkaan yhteiskoulu ja se sai ylioppilastutkinto-oikeuden 1965. Vuonna 1975 toimintaa jatkoi Voikkaan lukio.
Lukion vaaleanpunainen rakennus Kuusankosken keskustassa valmistui 1957. Se peruskorjattiin 2006–2007.
Kuusankosken lukio, Kouvolan yhteislyseo sekä Kouvolan iltalukio yhdistettiin hallinnollisesti 1. elokuuta 2025 alkaen. Yhdistymisen myötä kaikki lukiot toimivat nykyisen Kouvolan yhteislyseon rehtorin alaisuudessa, jonka avuksi tuli 2–3 virka-apulaisrehtoria. Yhdistyminen saattoi myös aiheuttaa muutoksia siihen, missä tiloissa opetusta järjestetään. Lukioiden yhdistäminen taustana oli Kouvolan toiseen asteen opiskelijoiden määrän väheneminen.
Pauli Hanhiniemi – Kerran elettyä

Kerran elettyä on laulaja-lauluntekijä Pauli Hanhiniemen omaelämäkerta, joka julkaistiin vuonna 2016.
Hanhiniemi aloitti kirjan kirjoittamisen kustantajan aloitteesta. Kirjassa on otteita Hanhiniemen vuonna 2004 julkaisemasta muistelmakirjasta "Soitto on sanoja". Hanhiniemi on kertonut, että kirjan alkusysäys oli se, että hän halusi kertoa kolmelle lapselleen, missä oli ollut ja mitä tehnyt. Että he saisivat tietää asioita, joita hän ei ollut heille tajunnut tai ehtinyt kertoa. 
Teos ei ole varsinainen elämäkerta vaan Hanhiniemi tuo kirjassaan esiin merkityksellisiä katkelmia koko elämäntaipaleeltaan. Hän kertoo lapsuudestaan Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Itärannan pienessä maalaiskylässä. Tulevista Kolmannen naisen soittajista erityisen merkittäväksi teoksessa muodostuu kitaristi Timo Löyvän osuus. Teoksessa Hanhiniemi kertoo myös tapahtumista ennen Kolmannen naisen läpimurtoa, tarinoita on keikkailusta ja oheistoiminnasta Tallinnassa ja Tartossa esimerkiksi Veltto Virtasen kanssa. 
Kirjassaan Hanhiniemi muistelee vaiheita yhtyeittensä Kolmas nainen, Perunateatteri ja Hehkumo kanssa. Kolmannen naisen keskeisestä tuotannosta lähitarkasteluun pääsevät esimerkiksi varhaisemman tuotannon merkkipaalut kuin "Asserin kapakkaan" ja "Äiti pojastaan pappia toivoi". Samoin käsitellään Hyvää ja kaunista – albumin keskeiset kappaleet. Perunateatterin uralta teoksessa nousee esille runsas ulkomaankeikkailu. Teoksessa Hanhiniemi kertoo myös musiikkibisneksen varjopuolista, kun tehdyt sopimukset paljastuvat epäreiluiksi. Kolmas nainen tekin uran alkuvaiheessa tietämättömyyttään huonon kustannussopimuksen, jota se yritti myöhemmin purkaa oikeusteitse siinä onnistumatta. 
Teoksessa on ajallisesti lähes koko Hanhiniemen uran kattavat tekstinäytteet kappaleiden sanoituksista. Kuvituksen osuus on runsas ja se painottuu tuoreempiin otoksiin.
Tamana (Kumamoto)

Tamana () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Kumamoton suurkaupungin luoteispuolella Ariakenmeren rannikolla. Kaupungin ydinalue on rakentunut Kikuchijoen alajuoksulle. Tamanassa on 66 184 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 152,6 neliökilometriä.
Tamanan nykyinen Takasen kaupunginosa kehittyi keskiajalta lähtien Kikuchijoen satamana, josta käytiin myös ulkomaankauppaa Kiinaan ja Kaakkois-Aasiaan. Edo-kaudella se kukoisti etenkin riisin kauppapaikkana osana Kumamoton daimiokuntaa. Tamanan kaupunki perustettiin vuonna 1954, kun silloiseen Tamanan maaseutukaupunkiin liitettiin 11 muuta kuntaa. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Taimein, Yokoshiman ja Tensuin maaseutukaupungit. Ariakenmeren rannikkoalueita on otettu maantäytöillä maatalouskäyttöön Edo-kaudelta saakka, ja nykyisin tärkeitä maataloustuotteita ovat riisin lisäksi erilaiset hedelmät. Rannikolta kerätään nori-merilevää ja japaninmattosimpukoita ("asari"). Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Tamana-onsenin kuuma lähde.
Tamanaa palvelevat suurnopeusjunalinja Kyūshū Shinkansen ja JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja.
Jeannette Ng

Jeannette Ng () on Hongkongissa syntynyt brittiläinen fantasiakirjailija.
Ng julkaisi ensimmäisen romaaninsa, "Under the Pendulum Sun", vuonna 2017. Muun muassa "The Guardian" arvioi sen yhdeksi vuoden parhaista tieteis- ja fantasiakirjoista. Ng palkittiin parhaan esikoiskirjailijan British Fantasy Award -palkinnolla 2018 ja vuonna 2019 hän sai parhaan uuden kirjailijan John W. Campbell -palkinnon. Voittopuheessaan Ng arvosteli palkinnolle nimensä antanutta John W. Campbelliä fasistiksi, minkä aiheuttaman kohu lopulta johti siihen että palkinnon nimettiin uudestaan Astounding-palkinnoksi.
Narendra Singh Tomar

Narendra Singh Tomar (s. 12. kesäkuuta 1957) on intialainen poliitikko, joka on toiminut useissa eri ministerin viroissa. Nykyisin hän on maansa maatalousministeri ja maaseudunkehitysministeri. Aikaisemmin hän on johtanut Intian kansanpuoluetta Madhya Pradeshin osavaltiossa, jossa hän johti puolueensa vaalivoittoon vuosina 2008 ja 2013. 
Tomarin poliittinen ura alkoi vuonna 1980, jolloin hän toimi neljä vuotta Intian kansanpuolueen Gwaliorin nuorisosiiven johtajana. Madhya Pradeshin lainsäätäjäksi hänet äänestettiin ensi kerran 1998. Vuosina 2003–2007 hän toimi paikallisen osavaltiohallituksen ministerinä. 
Vuonna 2019 hänet asetettiin yhdessä Prakash Javadekarin kanssa johtamaan Intian kansanpuolueen toimintaa Haryanan ja Delhin lainsäädäntökokousvaaleissa.
Alain-Fournier

Alain-Fournier, myös: Henri Alain-Fournier, oik. Henri-Alban Fournier, (3. lokakuuta 1886 La Chapelle-d’Angillon – 22. syyskuuta 1914) oli ranskalainen kirjailija. Hänen ainoaa romaaniaan "Le Grand Meaulnes" pidetään yhtenä ranskalaisen kirjallisuuden tärkeimmistä 1900-luvun kirjoista.
Suomennettu teos.
Teoksesta "Le grand meaulnes" on julkaistu kolme suomennosta:
Renia Spiegel

Renia Spiegel (18. kesäkuuta 1924 Uhryńkowce, Puola – 30. heinäkuuta 1942 Przemyśl, Puola) oli nuori juutalainen nainen, joka aloitti 15-vuotiaana tammikuussa 1939 päiväkirjan kirjoittamisen. Hän piti päiväkirjaa noin 3,5 vuotta, koko Puolan miehityksen ajan. Hän ehti kirjoittaa päiväkirjaa noin 700 sivua ennen kuolemaansa.
Koti.
Spiegel syntyi vuonna 1924 juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli Bernard Spiegel ja hänen äitinsä oli Rose. Hänen isänsä oli maanomistaja. Renialla oli häntä kuusi vuotta nuorempi sisko Ariana, joka vaihtoi myöhemmin nimensä Elizabethiksi. 
Elämä ja päiväkirja.
Spiegel aloitti päiväkirjansa kirjoittamisen vuonna 1939 ollessaan 15-vuotias. Hän kirjoitti siihen elämästään ensin Neuvostoliiton miehittämässä Puolassa ja sitten Natsi-Saksan miehityksestä, jonka aikana vuonna 1942 Przemyśliin perustettiin ghetto. Hän kuoli noin viikko sen jälkeen kun oli täyttänyt kahdeksantoista. Saksalaiset sotilaat ampuivat hänet sen jälkeen kun he olivat löytäneet hänen piilopaikkansa ullakolta talosta, jonne hän oli piiloutunut kun oli paennut ghetosta. 
Hän kirjoitti miltei kuolemaansa asti ja onnistui toimittamaan päiväkirjat poikaystävälleen Zygmunt Schwarzerille ennen kuolemaansa. Schwarzer jäi myöhemmin kiinni ja joutui Auschwitziin, mistä kuitenkin selvisi hengissä. Hänestä tuli myöhemmin Yhdysvaltojen armeijan lääkäri. Hän löysi vuonna 1950 Renian siskon Elizabethin ja äidin Rosen New Yorkista ja toimitti heille Renian päiväkirjat.
Hänen sisarensa sanoi, ettei pystynyt lukemaan siitä kuin osan, koska itki niin paljon lukiessaan. Elizabeth ja hänen äitinsä säilyttivät päiväkirjoja pankin tallelokerossa, jossa ne olivat noin 70 vuotta. Elizabethin tytär Alexandra Bellak käännätti ne puolasta englanniksi, koska halusi saada tietoja tädistään. Kääntämisen jälkeen hän päätti julkaista ne.
Renia Spiegelin päiväkirjoja on verrattu Anne Frankin päiväkirjaan.
Pauli Myllymäki

Pauli Ilmari Myllymäki (26. lokakuuta 1919 Hämeenlinna – 21. huhtikuuta 1980) oli suomalainen lehtimies, joka toimi "Avun" ja "Me-lehden" päätoimittajana.
Elämänvaiheet.
Pauli Myllymäen vanhemmat olivat Kalle Myllymäki ja Elina Kauppinen ja puoliso vuodesta 1942 toimittaja Hertta Helena Salmela. Myllymäki valmistui kauppaopistosta 1939, tuli ylioppilaaksi 1945 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi 1953 ja filosofian maisteriksi 1956. Jatkosodan aikana Myllymäki toimi armeijan tiedotuskomppanian reportterina ja haavoittui sodissa kahdesti. Hän oli "Kansan Kuvalehden" toimitussihteeri 1945–1949, "Kuluttajain Lehden" eli myöhemmän "Me-lehden" 1949–1952 ja "Uuden Kuvalehden" 1952–1957. "Avun" toimituspäällikkönä Myllymäki työskenteli 1957–1959, 2. päätoimittajana 1959–1962 ja päätoimittajana 1962–1969. "Me-lehden" päätoimittaja hän oli 1969–1975 ja sen jälkeen vielä "Suomen Sosialidemokraatin" kolumnisti. 1980-luvulla hän toimi pari vuotta päätoimisena sihteerinä Paasikivi-seuran kampanjassa, jolla tuettiin presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa. Myllymäellä oli useita lehtialan luottamustoimia. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Marjatta Myrberg

Laina Marjatta Myrberg, o.s. Havu, vuoteen 1914 Hildesson (15. elokuuta 1904 Uskela – 11. elokuuta 1982 Helsinki) oli ylikirjastonhoitaja, joka työskenteli pitkään Teknillisen korkeakoulun kirjastonhoitajana. 
Marjatta Myrbergin vanhemmat olivat tehtailija William Waldemar Hildesson-Havu ja Augusta Wilhelmiina Kavander. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1934–1946 oli lähetystöneuvos Hans Ruben Martola ja toinen vuodesta 1957 professori, kansleri Pekka Myrberg. Marjatta Myrberg tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930. Hän oli Helsingin yliopiston maatalous- ja metsäkirjaston hoitaja 1930–1939 ja Teknillisen korkeakoulun kirjastonhoitaja 1945–1967. Myrbergillä oli sekä kirjasto- että tietokirja-alojen luottamustoimia. Suomen tietokirjailijoiden seuran kunniajäseneksi hänet valittiin 1969. Myrberg sai ylikirjaston hoitajan arvonimen vuonna 1964, ensimmäisenä kahdesta itsenäisyyden aikana arvonimen toistaiseksi saaneesta henkilöstä.
Evolution (Disturbedin albumi)

Evolution on Disturbedin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018.
Archibald Russell (parkki)

Archibald Russell oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki joka oli rakennettu 1905. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1924–1949 ja se romutettiin 1949.
Archibald Russellin oli rakentanut Scott Shipbuilding and Engineering Co Greenockssa Skotlannissa vuonna 1905 glasgowlaiselle James Hardie &amp; Co -varustamolle. Laivan vetoisuus oli 2 354 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 950 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 92,93 metriä, leveys 13,18 metriä ja syväys 7,30 metriä. Ahvenanmaalle Archibald Russell ostettiin John Hardie &amp; Co -varustamolta vuonna 1924. Laiva toimi myös koululaivana ja se kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös guanoa, paperimassaa ja puutavaraa. Archibald Russell voitti vuonna 1929 Grain Race -vehnäreitin kilpapurjehduksen purjehdittuaan Melbournesta Queenstowniin 93 päivässä.
Viimeisen vehnälastinsa Archibald Russell toi kesällä 1939 Port Germeinistä Falmouthiin. Lasti purettiin Hullissa jonne laiva saapui 24. elokuuta 1939. Toisen maailmansodan aikana Englannin hallitus takavarikoi laivan kesäkuussa 1941 ja se oli sodan ajan varastolaivana Goolessa. Laiva palautettiin Eriksonille maaliskuussa 1948. Se myytiin romutettavaksi seuraavana vuonna ja hinattiin romutustelakalle Gatesheadiin lokakuussa 1949. Archibald Russellin sisarlaivoja olivat nelimastoparkit Hougomont ja Neville. Archibald Russellin kaljuunakuva ja pienoismalli ovat Maarianhaminassa Ahvenanmaan merenkulkumuseossa.
Šmitovonjuovamutu

Šmitovonjuovamutu ("Telestes polylepis") on särkien heimoon (Leucuscidae) kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Se tunnetaan vain hyvin pieneltä alueelta Kroatiassa, pienen karstialueen joen (Stanicka Jaruga) Šmitovo jezero -järvestä. Lajin pelätään kuolevan sukupuuttoon lähitulevaisuudessa.
Lawhill

Lawhill (kutsuttiin myös lempinimellä "Lucky Lawhill") oli suomalainen Gustaf Eriksonin varustamon nelimastoinen teräsparkki joka oli rakennettu 1892. Parkki oli Eriksonin omistuksessa 1917-1942. Se takavarikoitiin toisen maailmansodan aikana Etelä-Afrikassa 1941 ja julistettiin sotasaaliiksi 1942.
Lawhllin oli rakentanut W.B. Thompson &amp; Co Dundeessa Skotlannissa vuonna 1892 dundeelaiselle kapteeni Charles Barrielle Itä-Intian juuttiliikenteeseen. Laivan vetoisuus oli 2 816 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 700 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 101,81 metriä, leveys 13,64 metriä ja syväys 7,44 metriä. Ahvenanmaalle Lawhill ostettiin Charles Barrie &amp; Son-varustamolta vuonna 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana se oli Ranskan hallituksen takavarikoimana 1918. Laiva toimi myös koululaivana ja se kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, koksia ja puutavaraa. Lokakuussa 1932 Lawhill törmäsi yhteen puolalaisen hiililastissa olleen höyrylaiva Njemen kanssa Skagerrakissa jolloin höyrylaiva upposi ja Lawhillin keula vaurioitui. Ruotsalainen moottorilaiva Kronprinsessan Margareta pelasti puolalaislaivan miehistön ja hinasi Lawhillin korjattavaksi. 
Etelä-Afrikan hallitus takavarikoi Lawhillin vuonna 1941 ja se julistettiin sotasaaliiksi 1942. Sodan aikana Lawhill liikennöi Etelä-Afrikan ja Australian välillä. Vuonna 1947 laiva myytiin kapteeni G. V. Webbille Kapkaupunkiin ja siitä tehtiin koululaiva. Vuonna 1948 laiva myytiin Marcio da Silva Jr:lle Lourenço Marquesiin silloiseen Portugalin Itä-Afrikkaan (nykyinen Mosambik). Laiva oli sitten kuuden vuoden ajan Lourenço Marquesin satamassa. Se romutettiin vuonna 1959. Lawhillin sisarlaiva oli vuonna 1891 rakennettu nelimastoparkki Garthpool, entinen Juteopolis.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – esteratsastuksen joukkuekilpailu

Esteratsastuksen joukkuekilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 6.–7. elokuuta Equestrian Parkilla. Kilpailuun osallistuu 20 joukkuetta.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 20 maata. Isäntämaa Japani saa kiintiöpaikan. Vuoden 2018 MM-kilpailuista pääsee kuusi parasta maata olympialaisiin. Muutoin karsintoja varten maat jakautuvat seitsemään maantieteelliseen alueeseen. Luoteis-Euroopan ja Lounais-Euroopan ryhmien karsintoina toimi vuoden 2019 EM-kilpailuista, joista pääsi kolme joukkuetta kilpailuun. Keski- ja Itä-Euroopan ja Keski-Aasian maat jaettiin kahteen ryhmään, joista kummallekin ryhmälle oli erillinen karsintapahtuma. Amerikan kolme paikkaa jaettiin Pan-Amerikan kisoissa 2019. Kaakkois-Aasian ja Oseanian kaksi paikkaa jaettiin erillisessä karsintatapahtumassa. Afrikan ja Lähi-idän kaksi paikkaa jaettiin erillisessä karsintakilpailussa. Viimeinen paikka jaettiin kenttäratsastuksen Nation Cupin 2019 päätöskilpailussa lokakuussa 2019.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020 – esteratsastuksen yksilökilpailu

Esteratsastuksen yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 3.–4. elokuuta Equestrian Parkilla. Kilpailuun osallistuu 75 ratsukkoa.
Karsinnat.
Olympialaisiin pääsee 75 ratsukkoa. Kaikki 20 joukkuekilpailuun pääsevää maata saavat nimetä neljä ratsukkoa myös yksikkökilpailuun. Pan-Amerikan kisoissa 2019 jaettiin neljä paikkaa. Jäljelle jäävistä 11 paikasta 10 jaetaan FEI:n rankingin perusteella. Paikat on jaettu viiteen maantieteelliseen alueeseen, joista jokaiselle myönnetään kaksi paikkaa. Yksi maa voi kuitenkin saada olympialaisiin korkeintaan yhden paikan. Viimeinen paikka jaetaan rankingin perusteella sille maalle, joka on korkeimmalla rankingissa, mutta ei ole saanut paikkaa muissa karsinnoissa.
Vaarojen taival

Vaarojen taival () on yhdysvaltalaisen Robert Jordanin Ajan pyörä -fantasiakirjasarjan ensimmäinen osa. Alkuteos "The Eye of the World" julkaistiin yhtenä kirjana, mutta suomennos on jaettu kahteen osaan, joista jälkimmäinen on "Maailmansilmä".
Juoni.
"Vaarojen taival" seuraa protagonisteja Rand al'Thoria, Perrin Aybaraa, Matrim "Mat" Cauthonia, Egwene al'Verea ja Nynaeve al'Mearaa. Heidän kotikyläänsä Emondinvainioon hyökkää eräänä iltana trollokkeja (Pimeän Valtiaan kieroutuneet sotilaat, jotka ovat yhdistelmä ihmistä ja eläintä) ja myrddraal (trollokkien silmättömät komentajat) aikomuksenaan kaapata Rand, Perrin ja Mat. Pelastaakseen kylänsä toisilta hyökkäyksiltä pojat lähtevät sieltä Egwenen, leikari Thom Merrilinin, Aes Sedai Moiraine Damodredin ja hänen Kaitsijansa Al'Lan Mandragoran kanssa. Nynaeve liittyy myöhemmin heidän joukkoonsa. Heitä jahtaava joukko trollokkeja ja myrddraaleja kasvaa koko ajan ja ryhmä menee niitä suojaan Shadar Logothin hylättyyn kaupungiin, jossa Mashadar oleskelee. Mat varastaa kirotun tikarin ja tulee siten Mashadarin riivaamaksi. Paetessaan kaupungista ryhmä joutuu erilleen.
Kenny McLean

Kenneth "Kenny" McLean (s. 8. tammikuuta 1992 Ruthergien) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa Norwich Cityä.
McLean aloitti liigauransa Skotlannissa kaudella 2009–2010 Arbroathin joukkueessa lainalla St. Mirrenistä. Seuraavalla kaudella hän pääsi St. Mirrenin miehistöön ja pelasi Skotlannin Valioliigassa viiden kauden aikana 131 ottelua, joissa hän teki 20 maalia. Helmikuussa 2015 hän siirtyi saman sarjan Aberdeeniin, jossa hän pelasi Skotlannin Valioliigassa 126 ottelua ja teki 18 maalia. Tammikuussa 2018 englantilaisseura Norwich City osti McLeanin 203 000 punnalla mutta hän pelasi kauden loppuun lainalla Aberdeenissa.
Kaudella 2018–2019 McLean pelasi Norwich Cityn riveissä Englannin mestaruussarjassa 20 ottelua ja teki kolme maalia. Kaudella 2019–2020 Norwichin ollessa Valioliigassa McLean pelasi 37 valioliigaottelua, joista 32 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki ensimmäisen ja kauden ainoan valioliigamaalinsa neljännessä ottelussaan, kun Norwich voitti hallitsevan mestarin Manchester Cityn 3–2. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Norwichin joukkueessa mestaruussarjassa 38 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavalla kaudella Norwich pelasi Valioliigassa, jossa McLean pelasi 31 ottelua ja teki yhden maalin maaliskuussa vierasottelussa Leeds Unitedia vastaan. Kaudella 2022–2023 Norwich oli jälleen mestaruussarjassa, jossa McLean pelasi 35 ottelua ja teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi mestaruussarjassa kaikki 46 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän pelasi myös molemmat nousukarsintaottelut Leeds Unitedia vastaan.
McLean pelasi Skotlannin A-maajoukkueessa ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2016 Tšekkiä vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kuudennessa maaottelussaan maaliskuussa 2019 San Marinoa vastaan ja toisen kesäkuussa 2023 EM-karsintaottelussa Norjaa vastaan. Hän on kesäkuun 9. päivään 2024 mennessä pelannut 38 maaottelua, joissa hän on ollut 17 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Uki

Uki () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Yatsushironmeren rannikolla Kumamoton suurkaupungin eteläpuolella. Itä–länsisuunnassa pitkänomainen kaupunki ulottuu Yatsushiron tasangolta vuoristoiselle Uton niemimaalle, jonka kärjestä on siltayhteys Amakusasaarille. Kaupunkiin kuuluu myös Tobasejiman saari. Ukissa on 59 075 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 188,6 neliökilometriä.
Ukin kaupunki perustettiin vuonna 2005, kun aiemmat Ogawan, Shiranuhin, Toyonon, Matsubasen ja Misumin maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Kaupungin ydinalueen muodostaa Matsubase, joka kehittyi historiallisesti jokisatamana ja liikenteen solmukohtana. Myös Uton niemimaan kärjessä sijaitseva Misumi on historiallisesti merkittävä satamapaikkakunta, joka toimii porttina Amakusasaarille. Misumin satama otettiin vuonna 2015 osaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta ”. Kaupungin muihin nähtävyyksiin lukeutuu esimerkiksi Matsuain vanha kaupunkimiljöö. 
Ukia palvelevat JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja ja Misumi-linja.
Passat (parkki)

Passat on saksalainen nelimastoinen teräsparkki, joka on rakennettu 1911. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1932–1944. Se on nykyisin museolaivana Travemündessä Saksassa.
"Passatin" rakensi Blohm &amp; Voss Hampurissa vuonna 1911 hampurilaiselle F. Laeisz -varustamolle. Laivan vetoisuus oli 3 137 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 4 700 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 104,8 metriä, leveys 14,3 metriä ja syväys 7,98 metriä. Ahvenanmaalle "Passat" ostettiin F. Laeisz -varustamolta vuonna 1932. Laiva toimi myös koululaivana ja se kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, kivihiiltä ja puutavaraa. "Passat" voitti ”Grain Race” -nimisen vehnäreitin kilpapurjehduksen neljä kertaa. Kun "Passat" oli 8. joulukuuta 1946 puutavaralastissa hinaajien "Aunus" ja "Rauma" hinaamana matkalla Kotkasta Helsingin kautta Hankoon, hinaaja "Rauma" kaatui Pellingin eteläpuolella ja kahdeksan ihmistä hukkui. 
Viimeisen vehnälastinsa "Passat" toi kesällä 1949 Port Victoriasta Queenstowniin. Lokakuusta 1949 alkaen laiva oli vehnälastissa varastolaivana Penarthissa. Se myytiin marraskuussa 1950 yhdessä parkki "Pamirin" kanssa romutettavaksi Victor Vanloolle Belgian Antwerpeniin, koska purjelaivat olivat muuttuneet kannattamattomiksi Suomen työlainsäädännön ja työehtosopimusten muututtua. "Passat" ja "Pamir" siirtyivät kuitenkin sitten saksalaisen Schliewen-Reederei-varustamon omistukseen ja "Passat" saapui kesäkuussa 1950 Travemündeen, jossa se telakoitiin ja siitä tehtiin koululaiva. Koululaivana "Passat" teki seitsemän matkaa Etelä-Amerikkaan, niistä viimeisen vuonna 1957. Syyskuussa 1957 koululaivana toiminut "Pamir" upposi myrskyssä Azorien lähellä ja vain kuusi miehistön jäsentä pelastui. "Passat" vältti vain täpärästi saman kohtalon kun sen lasti siirtyi myrskyssä, ja kuusi viikkoa "Pamirin" uppoamisen jälkeen "Passat" otettiin pois liikenteestä. "Passat" on nykyisin museolaivana Travemündessä.
"Passatin" sisarlaivoja olivat nelimastoparkit "Pamir" ja "Peking". Jälkimmäinen oli museolaivana South Street Seaport Museumissa New Yorkissa, kunnes se ostettiin Saksaan 2016 ja se on nyt museolaivana Hampurissa.
Aamunkoiton portit – Progressiivinen rock 1967 – 1979

Aamunkoiton portit – progressiivinen rock 1967 – 1979 on Matti Pajuniemen kirjoittama kirja progressiivisen rockin historiasta vuosina 1967 – 1979. Kirjan ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 2013 ja se on ensimmäinen laaja suomenkielinen teos progressiivisesta rockista. 
Progressiivista rockia lähestytään teoksessa albumien kautta, kirja esittelee 206 albumia yli 150 tekijältä. Kirjassa esitellään progressiivisen rockin kehitys maantieteellisesti jaoteltuna. Maantieteellisiä jakoja on kolme: Brittein saaret, Manner-Eurooppa ja Pohjois-Amerikka. Suurimmassa roolissa kirjassa on brittiläinen musiikki, joka on jaoteltu haparoiviin alkuaikoihin 1967 – 1969, kukkeimpiin vuosiin 1970 – 1973, Canterbury-ilmiöön, vuosiin 1974 – 1979 sekä yhtyeistä ponnistaneiden artistien soolouriin. Manner-Euroopan maista on erikseen esitelty Saksan, Italian ja Ranskan keskeiset artistit ja albumit, ja jaksojen lopussa on kuvaukset muista kuin albumein esitellyistä osion artisteista. Suomalaisia yhtyeitä ei ole otettu käsittelyyn kirjassa.
Vuonna 2017 kirjasta julkaistiin 2. uudistettu painos.
Eliza Haywood

Eliza Haywood (noin 1693 - 25. helmikuuta 1756) oli englantilainen kirjailija, joka kirjoitti romanttisia romaaneita, jotka perustuivat löyhästi aikansa skandaaleihin.
Haywood julkaisi kaikkiaan 72 teosta.
Hänen menestyneimmät romaaninsa olivat "The History of Miss Betsy Thoughtless" (1751) ja "The History of Jemmy and Jenny Jessamy" (1753). "Betsy Thoughtlessista" julkaistiin 33 painosta. Se kertoo nuoresta hupakosta, joka joutuu selviämään maailmassa jossa on saalistavia miehiä ja kaksinaamaisia naisia, ja hyväksikäytetyksi onnettomassa avioliitossa ennen kirjan onnellista loppua. Muiden Haywoodin kirjojen tapaan se esittelee naisen vaikeaa asemaa yhteiskunnassa ja jännitettä huonomaineisuuden ja hyväsydämisyyden välillä.
Haywoodin elämästä on ristiriitaisia tietoja. Hänen tyttönimensä on saattanut olla Fowler, hän on saattanut olla naimisissa Haywood-nimisen papin kanssa. Hänen tiedetään ennen kirjailijan uraansa esiintyneen teatterissa Dublinissa. Vuonna 1717 hän oli vakinainen näyttelijä Lincoln's Inn Fieldsin teatterissa Lontoossa. Hän muokkasi siellä näytelmäversioita, ja tuohon aikaan ilmestyi ensimmäinen osa romaanista "Love in Excess; or The Fatal Enquiry". Siinä on romantiikkaa, hiukan erotiikkaa, vauhtia ja dramaattisia juonenkäänteitä. Se oli ensimmäinen laatuaan, ja sitä seurasi suuri joukko lähinnä naiskirjailijoiden naislukijoille kirjoittamia romanttisia romaaneita. Haywood osallistui tähän lajityyppiin useilla teoksilla. 1730-luvulla hän siirtyi poliittisen satiirin puolelle.
Ibrahim Amadou

Ibrahim Amadou (s. 6. huhtikuuta 1993 Douala, Kamerun) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Leganésia lainalla saman sarjan Sevillasta.
Amadou aloitti liigauransa Ranskassa vuonna 2013 Nancyn joukkueessa. Kesällä 2015 hän siirtyi Lilleen, jossa hän pelasi kolmen kauden aikana 87 ottelua ja teki kaksi maalia Ranskan Ligue 1:ssä. Kesällä 2018 espanjalaisseura Sevilla osti hänet ja hän pelasi kauden aikana La Ligassa 17 ottelua. Kesällä 2019 hän siirtyi lainalle englantilaisseura Norwich Cityyn ja pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa elokuun 2019 lopulla West Ham Unitedia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 11 valioliigaottelua ja palasi tammikuun lopulla takaisin Espanjaan ja lainalle Leganésiin.
Amadou on pelannut kaksi ottelua Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa.
Nicholas Kay

Nicholas Colin ”Nick” Kay (s. 3. elokuuta 1992 Tamworth) on australialainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai sentteri. Kay on pelannut urallaan Australian ja Uuden-Seelannin pääsarjoissa. Vuonna 2019 hän voitti kummankin maat mestaruuden, ja hänet valittiin Uuden-Seelannin pääsarjan vuoden pelaajaksi. Hän on edustanut Australian maajoukkuetta Libanonin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2017, missä maa voitti kultaa, ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Kay pelasi yliopistokoripalloa MSU Denverin joukkueessa vuosina 2011–2015. Hän palasi tämän jälkeen Australiaan, jonka pääsarjassa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan vuoden tulokkaan palkinnon. Kay on pelannut australialaisissa ja uusiseelantilaisissa pääsarjajoukkueissa voittaen muun muassa vuonna 2019 sekä Australian että Uuden-Seelannin mestaruuden: samalla kaudella hänet valittiin Australian pääsarjan tähdistöviisikkoon ja Uuden-Seelannin pääsarjan vuoden pelaajaksi.
Maajoukkue.
Kay on edustanut Australian miesten maajoukkuetta vuodesta 2017 lähtien muun muassa Libanonin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2017, missä maa voitti maanosan mestaruuden, ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019, missä Australia hävisi pronssiottelussa Ranskalle.
Penang (parkki)

Penang oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1905. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1923–1940. Toisen maailmansodan aikana saksalainen sukellusvene U-140 torpedoi Penangin Irlannin länsipuolella 8. joulukuuta 1940, jolloin koko aluksen 18 hengen miehistö menehtyi.
Penangin rakensi Rickmers Act Ges. Bremerhavenissa vuonna 1905 telakan omaan käyttöön alun perin nimellä "Albert Rickmers". Laivan vetoisuus oli 2 019 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 400 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 87,13 metriä, leveys 12,25 metriä ja syväys 7,40 metriä. Suomeen Penang ostettiin hampurilaiselta J. H. Bachmann -yhtiöltä vuonna 1920, ensimmäinen omistaja oli John Nurminen Raumalta vuoteen 1923 saakka. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, kivihiiltä ja puutavaraa.
Viimeiselle matkalleen Penang lähti 3 250 tonnin vehnälastissa 3. heinäkuuta 1940 Australian Port Victoriasta kohti Irlannin Queenstownia. Saksalainen sukellusvene U-140 torpedoi Penangin Pohjois-Irlannin pohjoiskärjen länsipuolella 8. joulukuuta 1940. Penang upposi 30 minuutissa, ja koko laivan 18 hengen miehistö menehtyi.
Penangin sisarlaiva oli teräsparkki Winterhude. Penangin pienoismalli on esillä John Nurminen Oy:n pääkonttorissa Helsingissä. Vuonna 1998 Penangista tehtiin dokumenttielokuva "Mies ja laiva".
Ruskopilvikolibri

Ruskopilvikolibri ("Lampornis castaneoventris") on kolibreihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Keski-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskopilvikolibri on kooltaan noin 10–12 cm. Lajin sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Ruskopilvikolibrikoiras on selästään tumman metallinkiiltoisen vihreä. Otsa on alalajilla "L. c. castaneoventris" sinertävän vihreä ja alalajilla "L. c. cinereicauda" kirkkaan sininen. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Kurkussa ja rinnassa on valkoinen laikku. Koiraan vatsa on vihreä ja pyrstö on sinisen musta tai tumman harmaa. Ruskopilvikolibrinaaras on selästään vihreä ja kurkustaan, rinnastaan ja vatsastaan kanelinruskea. Silmäkulmajuova on valkoinen. Ruskopilvikolibrin nokka on pitkä ja väriltään musta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskopilvikolibria tavataan Costa Ricasta ja Panamasta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät ja metsien reuna-alueet. Erityisesti naaraat vierailevat myös kahviviljelmillä. Ruskopilvikolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi ja lisäksi se pyydystää lentäviä hyönteisiä. Pesintä tapahtuu sadekauden aikana.
Luokitus.
Keskiamerikkalaisten pilvikolibrilajien luokitus on osittain epäselvää. Ruskopilvikolibri on hyvin läheistä sukua purppurapilvikolibrille ("L. calolaemus"). Tämän lisäksi ruskopilvikolibrin alalaji "L. c. cinereicauda" erotetaan toisinaan omaksi lajikseen "L. cinereicauda".
Tapparan SM-liigakausi 2016–2017

Tapparan SM-liigakausi 2016–2017 oli jääkiekkoseura Tapparan 42. kausi jääkiekon SM-liigassa. Runkosarjassa Tappara sijoittui 1. sijalle ja voitti kauden loputtua Suomen mestaruuden finaalisarjassa Kalevan Palloa vastaan.
Gwendolyn Brooks

Gwendolyn Brooks (7. kesäkuuta 1917 Topeka, Kansas, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 2000 Chicago, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänen tunnetuin teoksensa on "Annie Allen", josta hän sai Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ensimmäisenä afroamerikkalaisena kirjailijana.
Runot kertovat kauunkilaistuneiden mustien elämästä. Esikoiskokoelma "A Street in Bronzville" ilmestyi 1945.
Monet Brooksin runot ovat yhteiskunnallisesti kantaaottavia, etenkin 1960-luvun kansalaisoikeusliikkeeseen liittyvät, mutta kiihkeä hän ei ollut.
Pistevalottaja

Pistevalottaja ("Myctophum punctatum") tai pistevalokala on valottajien (Myctophidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se elää Atlantin valtamerellä sekä Välimerellä merenpinnasta aina kilometrin syvyisiin vesiin. Pistevalottajan suurin havaittu koko on 11,0 senttimetriä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Winterhude (parkki)

Winterhude oli suomalainen kolmimastoinen teräsparkki, joka oli rakennettu 1898. Parkki oli suomalaisen Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1925–1944. Saksan laivasto osti sen 1944 asuntolaivaksi ja laiva romutettiin 1949.
Winterhuden rakensi Rickmers Act Ges. Bremerhavenissa vuonna 1898 telakan omaan käyttöön alun perin nimellä "Mabel Rickmers". Fregatiksi alun perin rakennettu laiva muutettiin parkiksi 1912. Laivan vetoisuus oli 1 980 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 250 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 87,00 metriä, leveys 12,25 metriä ja syväys 7,35 metriä. Suomeen Winterhude ostettiin hampurilaiselta Wilhelm Helmsoth A.G. -varustamolta vuonna 1925 ja se toimi myös koululaivana. Laiva kuljetti pääasiassa vehnälasteja Australiasta Eurooppaan sekä myös salpietaria, kivihiiltä ja puutavaraa.
Vuonna 1939 Winterhude toi 3 081 tonnin vehnälastin Port Germeinista Falmouthin kautta Barrow-in-Furnessiin Englantiin. Laiva purjehti sieltä painolastissa Stavangeriin Norjaan, jossa se toisen maailmansodan alettua riisuttiin 30. syyskuuta 1939. Winterhude myytiin huhtikuussa 1944 Saksan laivastolle asuntolaivaksi. Sodan päätyttyä se joutui liittoutuneiden haltuun ja se myytiin hampurilaiselle Leth und Compagnien varustamolle lokakuussa 1949. Laiva hinattiin sitten Hampuriin romutettavaksi.
Winterhuden sisarlaiva oli teräsparkki Penang. Winterhuden pienoismalli on esillä Ahvenanmaan merenkulkumuseossa.
Christian Wolanin

Christian Wolanin (s. 17. maaliskuuta 1995) on Yhdysvaltojen ja Kanadan kansalaisuudet omaava jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsin organisaatiota. Ottawa Senators varasi puolustajana pelaavan Wolaninin kesän 2015 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella. Heinäkuussa 2021 Wolanin teki Kingsin kanssa yksivuotisen ja 750 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Carradale (parkki)

Carradale oli suomalainen nelimastoinen teräsparkki joka oli Gustaf Eriksonin varustamon omistuksessa 1923.
Carradalen oli rakentanut Alexander Stephen &amp; Sons Glasgowssa Skotlannissa vuonna 1889 glasgowlaiselle J. &amp; A. Roxburgh-varustamolle. Laivan vetoisuus oli 2 046,5 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 3 300 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 86,38 metriä, leveys 12,52 metriä ja syväys 7,15 metriä. Suomeen Carradale ostettiin Norjasta 1914, ensimmäinen omistaja oli turkulainen Rederi Ab Aura vuoteen 1923 saakka. Laiva kuljetti muun muassa vehnää, kivihiiltä, salpietaria, paperia ja puutavaraa. Vuosina 1921-1922 se kuljetti puutavaraa Suomesta ja Ruotsista Englantiin. Se oli pois liikenteestä Maarianhaminan satamassa helmikuusta syyskuuhun 1923. Viimeksi Carradale kuljetti puutavaralastin Oulusta Lontooseen marras-joulukuussa 1923. Sen jälkeen laiva myytiin romutettavaksi Esseniin Saksaan. Carradalen sisarlaiva oli 1890 valmistunut nelimastoparkki Fascadale.
Amorphis (kirja)

Amorphis on kuopiolaisen muusikon ja toimittajan Markus Laakson kirjoittama kirja suomalaisesta heavy metal -yhtyeestä Amorphis. 
Idea kirjasta sai alkunsa vuonna 2006 Laakson haastatellessa laulaja Tomi Joutsenta ja kitaristi Esa Holopaista. Kirjan kirjoittaminen vei kolme ja puoli vuotta. Laakso haastatteli kirjaa varten kaikkia yhtyeen entisiä ja nykyisiä jäseniä, tuottajia, levy-yhtiön edustajia, manageria sekä taustavaikuttajia. Haastattelujen lisäksi hän käytti tausta-aineistona vanhoja lehtiartikkeleita.
Kirjassa yhtyeen tarina etenee kronologisessa järjestyksessä. Kirjassa Laakso käy aluksi läpi kaikkien yhtyeelle keskeisten henkilöiden varhaisvaiheet ja Amorphiksen esiasteet aina yhtyeen perustamiseen saakka. Henkilöhistorioiden mukana syntyy ihmisten taustojen lisäksi kuva 80-luvun lopun suomalaisesta musiikkimaailmasta.
Kirjassa syvennytään levyjen ja kappaleiden tekemiseen ja tuottamiseen, sekä myös niihin ideoihin, jotka ovat johtaneet teemalevyihin kuten "Eclipse" tai "Tales From The Thousand Lakes". Teoksessa käydään läpi myös alkuvuosina tehtyjä virheitä kuten huonoa levytyssopimusta, joka sitoi yhtyettä vielä 2000-luvulla niin, ettei se ei saanut rahaa juuri mistään. Yhtyeessä tapahtuneita miehistönvaihdoksia käsitellään avoimesti ja tämä tuo draamankaarta kirjaan. Yhtyeen jäsenet kertovat yhtyeen tarinaa suorasukaisesti, esimerkiksi laulaja Tomi Joutsen käsittelee omia vaikeita hetkiään hyvin henkilökohtaisesti.
Kerbal Space Program 2

Kerbal Space Program 2 on Intercept Gamesin kehittämä ja Private Divisionin julkaisema simulaatiopeli, joka on julkaistu ennakkojulkaisuna 24. helmikuuta 2023. Peli on julkaistu Microsoft Windowsille ja konsolijulkaisuja on lykätty ilman tietoa julkaisupäivästä. 
Peli on jatko-osa Squadin julkaisemalle "Kerbal Space Programille". Molemmat ovat hiekkalaatikkopelejä, joissa tarkoituksena on suunnitella erilaisia avaruusaluksia ja lentokoneita.
Pelaaminen.
Pelissä voi edellisen osan tapaan rakentaa avaruusaluksia ja lentokoneita. Uutuutena peliin tulevat muun muassa siirtokunnat eri planeetoilla, tähtienvälinen matkailu ja kauan odotettu monipelimuoto.
Kehitys.
Pelin traileri julkaistiin Gamescom-videopelitapahtumassa 19. elokuuta 2019. Peli tuli suurena yllätyksenä, koska mitään tietoja jatko-osan kehityksestä ei ollut annettu. Pelin julkaisu viivästyi yli vuodella koronaviruspandemian takia.
Peli julkaistiin ennakkojulkaisuna helmikuussa 2023, mutta palautteen mukaan se julkaistiin liian aikaisin johtuen puuttuvista ominaisuuksista.
Vastedda della Valle del Belìce

Vastedda della Valle del Belìce on italialainen Sisiliasta peräisin oleva lampaanmaidosta valmistettava juusto.
Valmistus.
Vastedda della Valle del Belìce -juustoa valmistetaan Italian Sisilian saaren länsiosan "Valle del Belìcen" eli Belìcejoen laakson alueella. Nykyisten sääntöjen mukainen tuotantoalue käsittää osan Agrigenton (Caltabellotta, Menfi, Montevago, Sambuca di Sicilia, Santa Margherita di Belìce e Sciacca), Trapanin (Calatafimi, Campobello di Mazara, Castelvetrano, Gibellina, Partanna, Poggioreale, Salaparuta, Salemi, Santa Ninfa e Vita) ja Palermon maakuntien (Contessa Entellina e Bisacquino) alueesta. Juustoon käytettävä maito saadaan "Valle del Belìce"-rotuisista lampaista. Muita rotuja risteyttämällä luodut lampaat tunnetaan hyvästä maidontuotannostaan. Juustolla on nykyisin Euroopan unionin nimisuojajärjestelmän mukainen suojattu alkuperänimitys, jonka kautta esimerkiksi juuston valmistusalue ja valmistustapa on määritelty.
Juustoa valmistettaessa käytetään lampaiden raakamaitoa. Maito lämmitetään 40 °C lämpötilaan. Puuvadissa maitoon lisätään lampaasta valmistettava juoksute, jonka tuloksena alkaa syntyä juustomassaa. Juustomassa pilkotaan "rotula"-nimisellä työkalulla. Pilkkomisen jälkeen juusto jätetään koreihin ("fuscelle") 24–48 tunnin ajaksi, jonka aikana juusto happamoituu. Seuraavassa työvaiheessa juustomassaa leikellään ja se upotetaan heraan tai kuumaan veteen puuastiassa ("piddiaturi") noin 3–7 minuutin ajaksi. Juusto "kehrätään" puuastioissa puista lastaa ("vaciliatuma") käyttäen. Kehrätty juusto punotaan ja asetellaan syville lautasille. Juustojen tasoittuessa ja lautasia käänneltäessä juusto saa sille lopullisen tyypillisen muotonsa. Viimeisessä työvaiheessa juustot suolataan suolaliuoksessa. Juustoa tuotetaan vuosittain noin 25 tonnia ja suurin osa tuotannosta myydään lähellä tuotantoaluetta.
Piirteet.
Valmiiden juustojen tulee säädöksien mukaisesti olla leveydeltään 15-17 cm, korkeudeltaan 3-4 cm ja painoltaan 500-700 g. Juustolla on sileä norsunluunvalkoinen kuori. Juuston sisältö on valkoista ja rakenteeltaan pehmeää. Juustolla on tyypillinen lampaan raakamaidosta valmistettavien juustojen maku. Valmista juustoa voidaan syödä sellaisenaan tai esimerkiksi salaatin kera. Juusto sopii myös aineosaksi moniin Välimeren keittiön ruokalajeihin.
Taivaan rumpu

Taivaan rumpu on taiteilija Pekka Kainulaisen kirjoittama ja kuvittama kirja suomalaisen Amorphis-yhtyeen sanoituksista. Kainulainen koosti kirjan Amorphis-laulaja Tomi Joutsenen pyynnöstä. Sanoitusten englanninkielisistä käännöksistä vastaavat Erkki Virta ja Ike Vil. 
Kirja alkaa Joutsenen ja Kainulaisen keskustelulla, jossa Joutsen kuvaa yhtyeen musiikin ja sanojen suhdetta. Kainulainen oli kirjoittanut teoksen julkaisemiseen mennessä sanat viidelle Amorphiksen levylle Silent Watersista Under the Red Cloudiin. Kukin levy keskittyy yhteen "Kalevalan" teemaan, esimerkiksi Silent Waters Lemminkäiseen. Uran alkuvaiheessa Amorphis käytti "Kalevalan" tekstejä suoraan, mutta edellä mainittujen albumien sanoitukset ovat Kainulaisen omia, joskin vahvasti "Kalevalaa" henkiviä teoksia. Kainulainen kirjoittaa sanat suomeksi, minkä jälkeen ne käännetään englanniksi. "Taivaan rumpuun" on sisällytetty kappaleiden alkuperäiset suomenkieliset tekstit, niiden käännökset sekä Kainulaisen tekemät mustavalkokuvitukset. 
Kainulainen kokosi näyttelyn Amorphis-kirjan kuvituksista. Taivaan rumpu -näyttely oli esillä Kainulaisen työhuoneella Sammatissa heinäkuussa 2017. Näyttely oli osa Lohjan virallisia Suomi 100 -tapahtumia.