tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
JCDecaux

JCDecaux Group eli JCDecaux SA on ranskalainen konserniyhtiö, joka on maailman suurimpia ulkomainonnan alalla toimivista yrityksiä. Yhtiön osake noteerataan Pariisin pörssissä. Yhtiötä hallitsee kuitenkin holdingyhtiön välityksellä Decaux-perustajasuku. Yrityksen toiminta jakautuu kolmeen päätoimialueeseen: mainonta katukalusteissa, mainostaulut ja liikennemainonta. Yrityksen mainospaikkoja ovat muun muassa bussipysäkit, rautatieasemat, lentoasemat sekä kadunvarret, linja-autot, raitiovaunut, metrot, kaupunkipyörät, automaattiset käymälät ja roskakorit. Mainoskonserni on tytäryrityksineen läsnä yli 75 maassa, ja konsernin palveluksessa on yli 13 000 työntekijää (2017).
Vuonna 1964 ranskalainen Jean-Claude Decaux kehitti katukalusteeksi kutsumansa liiketoimintamallin, jonka keskeisenä osana olivat pinta-alaltaan kahden neliömetrin suuruiset mainosrahoitteiset bussikatokset. Ensimmäisenä lähestymistä sovellettiin Ranskan Lyonissa. 
JCDecaux Suomessa.
Suomessa yhtiö toimii nimellä JCDecaux Finland Oy. Yritys tunnettiin aikaisemmin nimellä Maximedia, kunnes JCDecaux Group osti sen vuonna 2001. Maximedian juuret liittyvät vuonna 1946 perustettuun Oy Ulkomainos Ab -yhtiöön.
pääkaupunkiseudulla yritys omistaa suurimman osan bussipysäkkikatoksista, jotka on varustettu valaistulla mainospaikalla. Lisäksi JCDecaux on tehnyt huoltosopimuksia myös muiden omistamista pysäkeistä, ja kaikkiaan yritys vastaa pääkaupunkiseudulla 2 500 pysäkin hoidosta. Yrityksen mainospaikkoja on myös pääkaupunkiseudun metroasemilla.
Kaupallista bussipysäkkimainontaa ja sen valtaamaa osuutta kaupunkikuvasta on myös vastustettu.
JCDecaux’n kilpailijoita Suomessa ovat muun muassa kansainvälinen Clear Channel Suomi Oy, Mediateko, Outshine Oy, Meks, Ocean Outdoor, Taksimainos Oy ja Masanttimedia Oy.
Ylä-Volta

Ylä-Volta () oli afrikkalaisen Burkina Fason nimi vuoteen 1984. Se oli itsenäistynyt 1960. Vanha nimi tuli siitä, että Voltajoki saa alkunsa maan tasangoilta. Ylä-Voltan lipun värit (musta, valkoinen ja punainen) viittasivat joen kolmen haaran nimiin. Lippu vaihdettiin valtion nimenvaihdoksen yhteydessä. Ylä-Voltan pääkaupunki oli myös Ouagadougou, samoin kuin nykyisen Burkina Fason.
Manhattan Transfer

The Manhattan Transfer on yhdysvaltalainen solistiyhtye, joka perustettiin New Yorkissa vuonna 1972. Se on kuuluisa jazzin, big bandin ja populaarimusiikin sekoittamisesta. Sitä onkin tituleerattu maailman parhaaksi jazzlauluyhtyeeksi.
Yhtyeen perustivat sen laulajat Alan Paul, Janis Siegel, Laurel Massé ja Tim Hauser. Alkuvuosinaan yhtye kehitti ihailijajoukon soittamalla New Yorkin klubeissa, kuten Trude Hellersissä, Reno Sweeneyssä ja Max’s Kansas Cityssä. Vuonna 1978 Laurel Massé jätti yhtyeen ja hänet korvattiin Cheryl Bentynellä. Tim Hauser kuoli lokakuussa 2014 ja hänen tilalleen tuli Trist Curless. 
Yhtyeen nimi tulee John Dos Passosin vuonna 1925 julkaistun romaanin "Manhattan Transfer" nimestä. The Manhattan Transfer on esiintynyt Suomessa useita kertoja.
Diskografia.
Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, "The Manhattan Transferin", vuonna 1975. Yhtye sai nopeasti erityistä suosiota Euroopassa, jossa sen kaksi seuraavaa albumia, "Coming Out" ja "Pastiche", pääsivät melkein top-10-hittien joukkoon. 
Yhtyeen seuraava levytys, "Extensions", sisälsi yhtyeen ensimmäisen Yhdysvaltojen pop-hitin: "Twilight Zone/Twilight Tone", jonka kirjoittivat Alan Paul ja Jay Graydon. Albumilla oli myös "Birdland", kappale josta on sittemmin tullut The Manhattan Transferin tunnuskappale. Yksi vuoden 1980 suosituimmista jazz-levytyksistä, "Birdland", toi yhtyeelle myös sen ensimmäisen Grammy-palkinnon ("Best Jazz Fusion Performance, Vocal or Instrumental"), ja myös palkinnon "Best Arrangement For Voices". 
Vuonna 1981 The Manhattan Transfer teki musiikin historiaa ensimmäisenä yhtyeenä, joka voitti samana vuonna Grammyn sekä pop- että jazz-kategorioissa. "Boy From New York City", joka pääsi pop-listojen top-10:een, voitti palkinnon "Best Pop Performance by a Duo or Group with Vocal", ja "Until I Met You (Corner Pocket)" ansaitsi yhtyeelle Grammyn "duon tai yhtyeen parhaasta Jazz-esiintymisestä". Molemmat kappaleet löytyvät yhtyeen viidenneltä levyltä, "Mecca for Moderns".
Vuonna 1982 yhtye voitti Grammyn "Best Jazz Vocal Performance, Duo or Group" kappaleestaan "Route 66". Kappale ilmestyi Burt Reynoldsin elokuvan "Sharky's Machine" ääniraidalla. 
Yhtyeen seuraava levytys, "Vocalese" (1985), oli taidonnäyte, jolla oli erittäin monimutkaista materiaalia joka todella testasi kvartetin kykyjä. Se oli mahtava arvostelumenestys. "Vocalese" sai 12 Grammy-ehdokkuutta, joka samalla teki siitä toisen Grammy-ehdokkuuksien albumikohtaisessa määrässä – vain Michael Jacksonin "Thriller" oli saanut enemmän ehdokkuuksia. Yhtye voitti kahdessa kategoriassa: "Best Jazz Vocal Performance, Duo or Group" ja "Best Arrangement for Voices". 
"Brasil"-levyään varten yhtye matkasi etelään työskennelläkseen brasilialaisten laulunkirjoittajien ja muusikoiden Ivan Linsin, Milton Nascimenton, Djavanin ja Gilberto Gilin kanssa. "Brasil" voitti Grammyn "Best Pop Performance by a Duo or Group with Vocal". Vuonna 1991 yhtye julkaisi "The Offbeat of Avenuesin". Vuoden 1997 albumi "Swing" oli 1930-luvun swingiä. 
Sittemmin The Manhattan Transfer on levyttänyt muun muassa albumin "The Spirit of St. Louis" (2000), joka on omistettu Louis Armstrongin musiikille.
Puuha-Pete

Puuha-Pete () on brittiläinen animoitu lastensarja, jonka ensimmäinen osa esitettiin Britanniassa vuonna 1999 BBC One ja BBC Two kanavilla ja Suomessa Nelosella vuonna 2000, ja alkuperäisen sarjan tuotanto loppui vuonna 2009. Puuha-Pete ja hänen kaverinsa joutuvat erilaisiin seikkailuihin samalla kun he suorittavat rakennus- ja korjaustöitä naapureilleen ja tuttavilleen. Sarja korostaa ryhmätyön ja sosiaalisten taitojen merkitystä. "Puuha-Pete" on nykyään tunnettu ja suosittu ympäri maailmaa.
"Puuha-Peteä" esittävät Suomessa MTV3, MTV Juniori ja aiemmin myös Nelonen sekä Ruutu+ Lapset suomeksi puhuttuna. Suomenkielisen version tunnusmusiikin esittää Fröbelin Palikat. Puuha-Pete seikkailee myös sarjoissa Hommat Hoituu ja Valmiina Puuhaan!.
Suomessa Puuha-Peteä on julkaistu VHS-kasetteina ja DVD-levyinä ja ensimmäisen DVD:n nimi on Kaivuri pelastaa päivän. Levyt sisältävät 4-6 jaksoa.
Pohjoiskaukasialaiset kielet

Pohjoiskaukasialaiset kielet, tai nakh-kielet, on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Kaukasuksen alueella. Kielikuntaa kutsutaan toisinaan myös nimellä "keskipohjoiskaukasialaiset kielet", tällöin termi "pohjoiskaukasialaiset kielet" käsittää keskikaukasialaisten kielten lisäksi myös luoteiskaukasialaiset kielet. Näiden kieliryhmien välinen sukulaisuus on kuitenkin kiistanalainen. 
Luokittelu.
Pohjoiskaukasialaiseen kielikuntaan kuuluu vain kolme kieltä:
Kielistä on ylivoimaisesti suurin tšetšeeni, jolla on noin 1 400 000 puhujaa. Inguušilla on noin 400 000 puhujaa. Kummallakin kielellä on kuitenkin oma kirjakieli. Kielikunnan pienintä kieltä, batsia eli batsbia, puhuu vain 3 000 ihmistä, eikä sille ole kehitetty omaa kirjakieltä.
Tšetšeeni

Tšetšeeni tarkoittaa
Katso myös
Dagestanilaiset kielet

Dagestanilaiset kielet, myös koilliskaukasialaiset kielet tai nakh-dagestanilaiset kielet, on kielikunta, jonka kieliä puhutaan Dagestanissa ja Azerbaidžanin pohjoisosassa, Kaukasian alueella.
Luokittelu.
Dagestanilaiset kielet jakautuvat kolmeen kieliryhmään, joihin kuuluu yhteensä noin 25 kieltä.
Avaarilaiskielet
Lak-dargvakielet (Lak-dargikielet)
Lezgiläiset kielet
Tabasaranin kieli

Tabasaranin kieli (tabasaraniksi табасаран чIал, "tabasaran č’al") on tabasaranien puhuma dagestanilainen kieli. Sillä on virallinen asema Dagestanin tasavallassa Venäjällä.
Levinneisyys ja puhujamäärä.
Tabasarania puhutaan Dagestanin tasavallan Tabasaranin ja Hivin piireissä. Osa tabasaraneista on muuttanut Derbentin piiriin ja tasavallan kaupunkeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan tabasaranin puhujia oli Venäjällä 90 700 henkeä, joista 77 000 Dagestanissa. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan tabasarania puhui 128 400 henkeä, joista 112 800 Dagestanissa. (lukuihin sisältyvät myös tabasarania toisena tai vieraana kielenä puhuvat). 
Vuonna 1989 Venäjän tabasaraneista 96,6 % puhui tabasarania äidinkielenään ja 0,3 % toisena kielenä. Vuonna 2002 Dagestanin tabasaraneista 98,8 % osasi tabasarania.
Kansallisuudeltaan tabasaraneista 87,3 % osaa venäjää (64,9 % vuonna 1989). Osa tabasaraneista osaa myös azeria ja lezgiä.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 126 100 tabasaranin puhujaa.
Historia ja murteet.
Tabasaran kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa lezgin ja agulin kanssa itäisen alaryhmän. Eri aikoina siihen ovat vaikuttaneet iranilaiset ja turkkilaiset kielet, arabia ja venäjä. Kieli jakautuu etelä- ja pohjoismurteeseen, joissa on molemmissa useita paikallismurteita.
Muoto-oppi.
Tabasaranin kieli on tiettävästi maailman runsassijaisin – sen kirjakielessä on 48 sijamuotoa, mutta jossakin sen murteessa jopa 53. Kirjakielen sijoista 40 on paikallissijoja.
Pohjoismurteessa nomineilla on kaksi sukua: järjelliset oliot sekä järjettömät oliot ja esineet. Etelämurteissa sukuja ei ole. Verbi taipuu persoonissa, luvuissa ja aikamuodoissa. Kieli on ergatiivinen.
Kirjakieli.
Tabasaranin kielellä ei ole merkittäviä kirjallisia muistomerkkejä. Ennen Venäjän vallankumousta sille käännettiin muutamia uskonnollisia tekstejä, joissa käytettiin mukautettua arabialaista kirjaimistoa. Kirjakieli syntyi vuonna 1932. Aluksi käytettiin latinalaista kirjaimistoa ja vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, jossa Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat eteläryhmän Nitrikin murteeseen.
Tabasarania käytetään opetusvälineenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla opetus tapahtuu venäjäksi ja tabasarania opiskellaan aineena. Kielellä julkaistaan oppikirjoja, kauno- ja lastenkirjallisuutta. Tabasaraniksi ilmestyy kaksi piirilehteä, naistenlehti "Dagustan dišagli", lastenlehti "Plazi", kaunokirjallinen aikakausjulkaisu "Literaturajin Tabasaran" ja islamilainen lehti "Assalam". Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Derbentissä toimii tabasaraninkielinen teatteri.
Kirjaimisto.
Kirjainten äännearvot on esitetty kansainvälistä foneettista aakkostoa käyttäen. Punaisella korostettuja kirjaimia käytetään vain venäjän kielestä omaksutuissa lainasanoissa.
Nykytilanne.
Tabasaranin asema kieliyhteisön keskinäisen kanssakäymisen välineenä on vahva ja kieltä voidaan pitää varsin elinvoimaisena.
Netiketti

Netiketti (sanoista "netti" ja "etiketti") viittaa tietoverkon käyttöä koskeviin epävirallisiin sopivaisuussääntöihin. Netikettiä sovelletaan erilaisissa yhteyksissä, kuten sähköpostissa, verkkosivuilla ja chatissa. Netiketti tarkoittaa arkikielessä Internetissä noudatettavaa etikettiä eli yleisiä käyttäytymistapoja ja -sääntöjä . Alkujaan netiketillä tarkoitettiin Internetissä toimivia sähköpostilistoja ja Usenet-keskusteluryhmiä varten laadittuja käyttäytymisohjeita. Ohjeita kirjasivat ylös monet eri ihmiset vuosien kokemuksen pohjalta. Ohjeet saattoivat olla tiiviitä tai laajoja, joskus ironisiakin.
Netiketin periaatteet.
Netiketti kieltää muun muassa toisten käyttäjien häirinnän, väärällä nimellä esiintymisen, kaupallisen mainonnan tavallisilla keskustelufoorumeilla ja määrittelee muita yleisiä käyttäytymissääntöjä kansainväliseen viestintään. Muun muassa sähköpostin käyttöön on kehitetty käyttäytymissääntöjä aivan kuten tavallisen postin käyttöön ja muuhun sosiaaliseen toimintaan.&lt;br&gt; 
Netiketin yleisiä periaatteita ovat esimerkiksi:
Opistoseurat

 
Opistoseurat ovat vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen kolmen kansanopiston jokakesäiset seurat, jotka pidetään Ranuan ja Reisjärven opistoilla sekä Jämsän opiston seurat Keuruulla Ison Kirjan alueella. Jämsän opistoseurat pidetään kolme viikkoa suviseurojen jälkeen. Jämsän opistoseurojen jälkeisenä viikonloppuna on vuorossa Ranuan opistoseurat ja niiden jälkeisenä viikonloppuna Reisjärven opistoseurat. Opistoseurat alkavat torstaina aattoseuroilla. Avajaisia vietetään perjantaina ja seurat päättyvät sunnuntaina.
Opistoseurojen ohjelma koostuu noin 30 seurapuheesta. Lauantaina on ehtoollinen ja sunnuntaina jumalanpalvelus. Lisäksi seuroissa pidetään alustus ja laulutuokioita. Seura-alueella on seurateltta ja kaiutinjärjestelmä, joka kuuluttaa puheet ja laulut seurakentälle. Seurat lähetetään myös internetin välityksellä ja seura-alueen ympäristössä kuuluvalla seuraradiolla. Muita järjestelyjä ovat muun muassa seuraravintola, jäätelönmyynti, kioski ja myymälä.
Seuravieraita on vilkkaimpama päivänä Reisjärvellä ja Keuruulla molemmissa 15 000–20 000 ja Ranualla 20 000–25 000. Seura-alueella majoittaudutaan muun muassa opistorakennuksessa, asuntovaunuissa ja -autoissa sekä teltoissa. Lisäksi on päiväkävijöitä. Kokonaiskäyntimäärää eri päiviltä yhteensä ei julkaista.
Suviseurojen ja opistoseurojen lisäksi vanhoillislestadiolaiset järjestävät isompina kesätapahtumina juhannusseuroja viidessä eri leirikeskuksessa.
Heronin kaava

Heronin kaavalla voidaan laskea kolmion pinta-ala, kun tiedetään sen kaikkien sivujen pituudet.
Formaalisti: Olkoon kolmion sivujen pituudet "a", "b" ja "c". Tällöin kolmion pinta-ala "A" saadaan kaavasta 
formula_1, jossa formula_2 on puolet kolmion piiristä.
Heronin kaava saa muodon
formula_3
kun formula_4:n lauseke sijoitetaan yllä olevaan kaavaan.
Kun merkitään formula_5 ja formula_6, saa kaava muodon
formula_7
Historiaa.
Kaava on nimetty ensimmäisellä vuosisadalla eläneen Heron Aleksandrialaisen mukaan. Heronin kaavan todistus esiintyy hänen kirjoittamassaan kirjassa Metrica. On myös uskottu, että jo Arkhimedes tunsi kaavan, mutta on myös mahdollista, että kaava tunnettiin paljon ennen Arkhimedesta.
Heronin kaava korkeusjanojen pituuksien avulla.
Heronin kaava voidaan kirjoittaa myös sellaiseen muotoon, jossa pinta-ala lausutaan kolmion sivujen pituuksien sijasta sen korkeusjanojen pituuksien formula_8, formula_9 ja formula_10 avulla.
Asetetaan formula_11, formula_12 ja formula_13.
Tällöin 
formula_14, jossa formula_15
Abraham Wetter

Abraham Wetter (1690 Tukholma – 8. toukokuuta 1737 Helsinki) oli suomalainen porvari ja laivanvarustaja, joka toimi merkittävänä teollisuuden kehittäjänä ja Helsingin pormestarina. 
Wetterin isä oli meritullintarkastaja Petter Wetter ja äiti Brita Eriksdotter. Wetterin puoliso vuodesta 1719 oli Birgitta Margareta Åhman. Heille syntyi kymmenen lasta. Yksi lapsista oli poika Gustaf, joka tuomittiin kuolemaan törkeästä purjehdusrikoksesta eli salakuljetuksesta. Kuolemantuomio muutettiin kuitenkin seitsemäksi kujanjuoksuksi sadan miehen rivin editse sekä kahdeksi vuodeksi kuritushuonetta. Gustaf selvisi raippatuomiosta hengissä. 
Wetterin suku oli todennäköisesti alkujaan saksalainen ja saksankielinen, kuten monet aikakauden porvarisuvut Helsingissä. Paitsi sahamyllyn Helsingin pitäjän kirkonkylässä, Wetter omisti myös useita laivoja, joista suurin oli alkuperältään Helsingin edustalle uponnut venäläinen kaljuuttialus, jonka hän oli nostattanut ylös. Alus sai kunnostettuna saksankielisen nimen "Die Stadt Hellsingfors". Se aloitti suolan tuonnin Hollannista ja romahdutti tärkeän suolan hinnan kaupungissa. 
Vuonna 1725 Wetter sai ennakkoperintönä isältään Herttoniemen kartanon, mutta hänen jälkeensä se myytiin pois suvun hallusta. Isovihan aikana Wetter toimi tykistön ylisotatuomarina. Sodan ja venäläismiehityksen jälkeen hän nousi Helsingin pormestariksi vuonna 1722 ilman vaaleja, sillä monet kaupungista paenneista porvareista eivät miehityksen päätyttyä palanneet takaisin. Wetter toimi pormestarin virassa jälleenrakennuskautena kuolemaansa saakka, vuoteen 1737. Hän edusti Helsingin porvaristoa Tukholman valtiopäivillä 1723. Hänen seuraajansa pormestarina oli maatullintarkastaja Olof Bidenius Renhoorn. Forsius antaa Wetteristä lyhyen, mutta hyvän maininnan: ”Tätä herraa aikanaan kaupungin asukkaat suuresti rakastivat, koska hän kaikin tavoin oli koettanut edistää heidän parastaan.”
Wetterin mukaan nimettiin vuonna 1954 Porolahdentie Helsingin Herttoniemenrannassa ja Roihuvuoressa uudestaan Abraham Wetterin tieksi. Lähellä kulkee myös hänen isänsä mukaan nimetty Petter Wetterin tie.
Soittakaa Paranoid!

Soittakaa Paranoid! on Suomessa suosituksi tullut humoristisessa mielessä rock- tai pop-konsertissa esiintyjälle huudettava toivomus soittaa heavy metal -yhtye Black Sabbathin kappale ”Paranoid”. Huudosta on tullut vitsi sen takia, että pyyntöä on alettu esittää niin usein ja hyvin erilaisille esiintyjille.
Vastaavasti Yhdysvalloissa Lynyrd Skynyrd -yhtyeen kappaleen ”Free Bird” toivomisesta on muodostunut rock-klisee. Ruotsissa puolestaan vastaavassa merkityksessä on käytetty "spela Shoreline" -huudahdusta.
WikiRock-yhtye julkaisi 2018 kappaleen nimeltä Soittakaa Paranoid!. Tumppi Varonen &amp; Problems -yhtye julkaisi kappaleen nimeltä Soita Paranoid vuonna 2019.
Tarinoita huudon alkuperästä.
Huudon on arveltu olevan alun perin Tampereen musiikkisisäpiirin vitsi, koska se esiintyy 1980-luvun alkupuolen "Pahkasika"-lehdissä sekä Alivaltiosihteeri-orkesterin radiosketseissä – sekä "Pahkasika" että Alivaltiosihteeri ovat Tampereelta. Myöhemmin huutoon on viitattu esimerkiksi rock-lehti "Soundin" sarjakuvissa. Huudon isäksi onkin usein mainittu lehden sarjakuvapiirtäjä ja rock-toimittaja Juho Juntunen, jolla oli tapana huudella ”Soittakaa Paranoid” erilaisten yhtyeiden konserteissa. 
Eräs tarina kertoo huudon syntyneen seuraavasti: 
”Soittakaa Paranoid” -huutoa kuultiin konserteissa kuitenkin jo 1980-luvun alussa.
Suzuki Kantarō

Suzuki Kantarō (, 24. joulukuuta 1867 – 17. huhtikuuta 1948) oli japanilainen paroni, amiraali ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1945.
Suzuki oli Kiinan ja Japanin (1894–1895) sekä Japanin ja Venäjän (1904-1905) välisien sotien veteraani. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli laivastoministeriön varaministerinä. Laivastonkomentajan tehtävistä, laivastonesikunnan komentajaksi 1925–1929. Suzuki nimitettiin 1929 suurkamariherraksi ("jijucho") ja valtakunnanneuvoston jäseneksi. Vuoden 1936 sotilasvallankumous yrityksen yhteydessä Suzukia ammuttiin rintaan. Suzuki erosi haavoittumisensa jälkeen julkisen vallan palveluksesta.
Elokuussa 1944 hänet pyydettiin takaisin valtakunnanneuvoston presidentiksi. Suzuki toimi viiden kuukauden ajan pääministerinä. Aikalaislähteiden mukaan Suzuki oli pääministerikaudellaan jo hieman senilisoitunut, mutta Suzukin aiemmat meriitit ja arvovalta mahdollistivat Japanin hallinnon maltillisemman puolen rauhaan pyrkimisen. Suzukin pääministerikausi päättyi Japanin myönnyttyä liittoutuneiden vaatimukseen ehdottomasta antautumisesta. Suzuki piti antautumiskysymyksistä tärkeänä keisarin asemaa, joka olisi säilytettävä ennallaan yhä antautumisen jälkeenkin. 14. elokuuta 1945 Suzuki ilmoitti Japanin hyväksyvän liittoutuneiden Potsdamin julistuksessa määrittelemät ehdot antautumiselle. Suzuki erosi ilmoituksen jälkeen pääministerin tehtävistä. Suzuki joutui tekemänsä ilmoituksen jälkeen vielä murhayrityksen kohteeksi, kun kansallismielisistä nuorista upseereista koostunut joukko tunkeutui hänen kaupunkiasuntoonsa. Suzuki onnistui piiloutumaan vaatekomeroon ja vältti siten upseereiden kostoaikeet.
Carol Twombly

Carol Twombly (s. 13. kesäkuuta 1959 Concord) on yhdysvaltalainen kirjainsuunnittelija ja kalligrafi. Twombly on suunnitellut kirjaintyyppejä useille alan yrityksille, muun muassa Bigelow &amp; Holmesille ja Adobelle. Useat Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä ovat saaneet innoituksensa menneistä kirjainmuodoista. Twomblyn suunnittelemista kirjaintyypeistä tunnetuimpia ovat Lithos, Trajan ja Mirarae.
Carol Twombly opiskeli Rhode Island School of Designissa ja Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1984 hänet palkittiin Morisawan kirjaintyyppien kilpailussa kirjaintyyppi Miraraen suunnittelusta. Vuonna 1988 Twombly aloitti työt Adobessa. Carol Twombly suunnitteli Adoben ensimmäiset omat kirjaintyypit, Trajanin, Charlemagnen ja Lithosin.
Hartwall

Hartwall-nimisiä henkilöitä:
Muodossa Hartvall:
Yrityksiä:
Paikkoja:
Mallaskoski

Oy Mallaskoski Ab on Seinäjoella vuonna 1997 perustettu olutpanimo, joka aloitti tuotannollisen toimintansa 1999. Yritys valmistaa oluiden lisäksi lonkeroa ja siidereitä ja energiajuomia. Sen tuotemerkkejä ovat Kuohu-oluet, Häjy-lonkero, Komia-, Makia- ja Twist-siiderit sekä Pure!-energiajuoma. Alkoholituotteiden kokonaisvolyymi on n. 4 miljoonaa litraa vuodessa. Panimo työllistää 5-10 henkeä ja vuoden 2012 arvioitu liikevaihto on n. 2 miljoonaa euroa. 
Historia.
Seinäjoella oluen valmistuksen aloitti vuonna 1921 Johan Walleniuksen perustama Mallaskosken Tehtaat Oy, joka lopetti toimintansa itsenäisenä 1960-luvulla. Jo tuolloin tuotannossa oli Kuohu olut, jota vietiin myös ulkomaille. 1960-luvulla toiminta siirtyi usean omistajan kautta Hartwallille, joka viimein lopetti toiminnan Seinäjoella. Vuonna 1999 samalle paikalle perustettu uusi panimo sai kuin ihmeen kaupalla vanhan panimon käyttämän perinnehiivan Helsingin yliopiston bioteknologian laitokselta käyttöönsä. 
Vuonna 2008 Mallaskoski teki yhteistyötä RFSUn kanssa jakamalla Häjy -lonkeroiden mukana Sultan Play -kondomeja. Sosiaali- ja terveysministeriön tuotevalvontakeskus (STTV) kuitenkin kielsi kampanjan vedoten tutkimuksiin, joiden mukaan seksin tavoittelu lisää alkoholin käyttöä.
Vuonna 2009 alkoholijuomia maahantuovan Servaali Oy:n emoyhtiö Captol Invest Oy osti Mallaskosken. Panimon tuotteiden myynti ja markkinointi siirtyi samalla Servaalille.
Vuonna 2012 Mallaskosken Kuohu Amber Lager -olut sijoittui ensimmäiseksi Suomen paras olut -kilpailun enintään 6% lager -oluiden sarjassa .
Aiheesta muualla.
&lt;br&gt;
Pötsi

Pötsi () on useampimahaisten eläinten ruuansulatusjärjestelmän osa.
Pötsi on märehtijöiden (tärkeimpiä nauta, vuohi, lammas) etumahoista ensimmäinen ja suurikokoisin. Kamelieläinten etumaha toimii myös pötsin tapaan.
Rakenne ja kehitys.
Useimmilla märehtijöillä on kolme etumahaa: pötsi, verkkomaha ja satakerta eli lehtimaha. Pötsi-verkkomaha on yhtenäinen sekoittumispooli ja tilavuudeltaan suurin märehtijöiden ruoansulatuskanavan osa. Vastasyntyneillä ja nuorilla vasikoilla, kileillä ja vasoilla muodostuu niiden juodessa etumahoihin märekouru, joka johtaa maidon suoraan juoksutusmahaan etumahojen ohi. Pötsin ja muiden etumahojen laajuus sekä lihaksiston ja sisäpinnan rakenne (ns. papillit) kehittyvät aikuisen märehtijän kaltaisiksi ensimmäisten elinviikkojen ja -kuukausien aikana eläimen alkaessa syödä kiinteää ravintoa maidon ohella. Aikuisella märehtijällä pötsi täyttää valtaosan vatsaontelon vasemmasta puolesta. Pötsissä on voimakas lihaksisto, jota tarvitaan ruokasulamassan kääntelyyn ja sekoittamiseen sekä märepalojen nostamiseen märehdittäviksi.
Toiminta.
Pötsissä tapahtuu suurin osa märehtijöiden ruoansulatuksesta ja ravintoaineiden imeytymisestä. Hiilihydraatit, joiden energiaa mikrobit käyttävät energianlähteenään glykolyysissä, pilkkoutuvat haihtuviksi rasvahapoiksi (VFA = volatile fatty acids). 
Haihtuvat rasvahapot ovat pääasiassa etikkahappoa (60 %), voihappoa (10–15 %) sekä propionihappoa (20–25 %). Suurin osa pötsissä muodostuvista haihtuvista rasvahapoista imeytyy pötsin seinämän läpi verenkiertoon, ja eläin käyttää näitä energianlähteenään. Propionihappoa myös muunnetaan märehtijän maksassa ja munuaisissa glukoosiksi, joten se on myös märehtijän verensokerin lähde.
Mikrobit hajottavat pötsiin niellyt valkuaisaineet. Hajoamistuotteina syntyy ammoniakkia ja hiilidioksidia, joita mikrobit käyttävät omaksi rakennusaineekseen hiilihydraattien energiaa hyväksi käyttäen. Märehtijä käyttää bakteerimassaa valkuaisenlähteenään. Märehtijät kierrättävät myös virtsa-ainetta syljen kautta uudestaan pötsiin ja pieneliöt käyttävät myös sen typpeä valkuaissynteesissään.
Pötsin lihaksiston liikkeet sekoittavat ruokasulamassaa säännöllisesti sulatusprosessin edistämiseksi. Myös säännöllinen käymiskaasujen poisto röyhtäilemällä ja märepalojen nosto ruokatorvea pitkin uudelleen pureskeltavaksi eli märehdittäväksi ovat välttämätön osa pötsi-verkkomahan normaalia toimintaa.
Sydän, sydän

Sydän, sydän on suomalainen viisihenkinen rockyhtye, joka aloitti toimintansa Helsingin Herttoniemessä vuonna 2002. Sen alkuperäisjäseniä ovat laulaja-kitaristi Tuomas Skopa, kitaristi Juho Minerva, basisti Tomi Flyckt ja rumpali Mikko Rekonen. Vuodesta 2013 yhtyeen livekokoonpanossa vaikuttanut kosketinsoittaja ja perkussionisti Jussi Liukkonen liittyi virallisesti yhtyeeseen Tavastialla 22. lokakuuta 2016.
Sydän, sydän on vuoteen 2018 mennessä julkaissut seitsemän levyä: EP:n "Tårta på tårta" ja kokopitkät levyt "Auto" (2005), "Au" (2006), "Usko itseesi" (2008), "Kapseli" (2012), "Molskis" (2016) ja "Keskiyöllä" (2018). Ensilevy "Auto" sisälsi raskasta ja melodista musiikkia pääosin akustisesti esitettynä. "Au" on hieman perinteisempi rocklevy ainakin yhtyeen omalla mittapuulla mitattuna. "Usko itseesi" -albumilla yhtye liikkuu jälleen uusissa äänimaisemissa midisyntetisaattorien ja rumpukoneiden maailmassa.
Yhtyeen nimen alkuperästä on useita tarinoita. Yhtyeen jäsenet ovat muun muassa kertoneet, että he eräänä vappuna näkivät pakettiauton, jonka kyljessä komeili teksti ”Sydän, sydän”. 
Historia.
Sydän, sydän perustettiin kesällä 2002. Muutamia kuukausia myöhemmin yhtye julkaisi omakustanteen "Reilu puoli hetkeä", jota painettiin sata kappaletta. Vuosi 2003 sujui harvakseltaan keikkaillen. Yhtye osallistui myös Ääni ja Vimma -kilpailuun ja esiintyi pariin otteeseen Gloriassa. Vuoden 2004 alussa kuultiin ensimmäiset huhut mahdollisesta levysopimuksesta Johanna Kustannuksen kanssa. Yhtye julkaisi kuitenkin samalla toisen omakustanteen "Kännykkä". Vuoden 2004 lopulla yhtye aloitti uuden levyn äänitykset Vuosaaren telakalla.
Vuosi 2005 alkoi tiedoilla, että uusi levy julkaistaisiin maaliskuussa. Levy julkaistiin virallisesti konsertissa Stella Star -klubilla. "Auto" oli poikkeuksellisesti akustinen. Seuraava julkaisu "Tårta på tårta" -EP oli huomattavasti edeltäjäänsä raskaampi.
Piper Aircraft

Piper Aircraft on yhdysvaltalainen yleisilmailukoneita valmistava yritys. 
1920–1945.
William T. Piper syntyi Bradfordissa, Pennsylvaniassa. Hän toimi öljyalalla eikä hänellä ollut lainkaan kokemusta lentokoneista, kun hän tuli Taylor Aircraft Companyn johtokuntaan 1920-luvun alussa. Taylor-veljekset valmistivat kevyttä yksimoottorista ja -tasoista lentokonetta, joka lensi 20 hevosvoiman Brownbach Tiger Kitten -moottorilla. Tästä koneesta tuli suositun Piper Cubin esikuva. William Piperia on Yhdysvalloissa aikoinaan kutsuttu ilmailun Henry Fordiksi.
Kun Gilbert Taylor lähti yrityksestä, Bill Piper palkkasi uudeksi pääsuunnittelijaksi Walter Jamouneaun. Hän suunnitteli Piper Cub -koneen, J-3:n.
Vuonna 1937 tulipalo tuhosi Bradfordin tehtaan ja uusi tehdas pystytettiin entiseen silkkikutomoon Lock Haveniin, Pennsylvaniaan. Tällöin yhtiön nimeksi tuli The Piper Aircraft Corporation.
Toinen maailmansota tarvitsi myös suuren määrän siviilikoneita. Piper alkoi valmistaa J-3-konettaan sotilasversiona. Piper L-4 -konetta käytettiin sotilaslentäjien peruskoulutukseen ja niitä rakennettiin lähes 6 000 kappaletta. 80 % amerikkalaisista sotilaslentäjistä sai peruskoulutuksensa tällä helposti lennettävällä koneella.
1945–1980.
Piperin koneet olivat olleet putkirunkoisia ja kangaspäällysteisiä sodan loppuun asti. Sodan jälkeen Piper valmisti ensimmäisen kokometallikoneen, Piper Apachen helmikuussa 1954. Se oli ensimmäinen 2-moottorinen Piper. Tästä alkoi koneiden nimeäminen intiaaniheimojen mukaan.
Piper näki yleisilmailun silloisen kasvupotentiaalin. 1957 Piper perusti tutkimuskeskuksen Floridan Vero Beachiin. Ensimmäinen siellä suunniteltu kone oli lannoitus-/myrkytyslentokone PA-25 Pawnee.
Piper PA-28 Cherokee sai FAA:n tyyppihyväksynnän lokakuussa 1960. Sen tuotanto alkoi tammikuussa 1961.
Nelipaikkainen, yksimoottorinen Cherokee tuli Piperin suosituimmaksi koneeksi vuosikymmeniksi eteenpäin. Piper Warrior, Archer, Dakota, Arrow, Seneca ja Saratoga perustuivat siihen.
Piper PA-32 eli Cherokee Six -sarja tuli markkinoille 1965. Nimensä mukaan siihen sopi kuusi ihmistä. Piper PA-32 -perheen uusin kone on Saratoga II TC vuodelta 1997.
1967 alkoi 2-moottorisen PA-31 Navajon valmistus. Sen versioita ovat Navajo Chieftain ja Mojave, kaasuturbiinilla potkuria pyörittävät Cheyenne I, Cheyenne II ja Cheyenne IIXL. 1979 markkinoille tuli 2-moottorinen Cheyenne III. Cheyennestä tuli monen lentoyhtiön lentokoulun koulukone.
Vuonna 1971 tuli myyntiin PA-34 Seneca.
1980–.
1983 oli vuosi, jolloin monet pienet amerikkalaiset lentokonetehtaat lopettivat muun muassa tuotevastuukysymysten vuoksi. Piper toi tuolloin markkinoille PA-46 Malibun. Paineistettuna se oli liikesuihkukoneiden veroinen mutta paljon halvempi. 1988 siitä tuli uusi versio Malibu Mirage.
The New Piper Aircraft, Inc. syntyi kesällä 1995, kun yhtiön pääjohtaja Charles Suma ja joitakin muita yhtiön työntekijöitä osti Piper Aircraft Corporationin. Uudessa yhtiössä oli alle sata työntekijää. Se on tuonut myyntiin muun muassa Seneca V,- Saratoga II TC-, Malibu Meridian- sekä Piper 6X- ja Piper 6XT -koneet. New Piperin tehdas on edelleen Pennsylvaniassa.
Lin–Itōn kokous

Lin–Itōn kokous (, Tianjinin sopimus) oli vuonna 1885 pidetty kokous, jossa Japani ja Kiina sopivat molempien valtioiden vetävän joukkonsa pois Koreasta. Kokouksessa Kiinaa edusti Li Hongzhang ja Japania Itō Hirobumi. Sopimuksessa määriteltiin myös, että jos allekirjoittaneet valtiot siirtäisivät uudelleen joukkojaan Koreaan, oli toista sopimusosapuolta siitä informoitava. Käytännössä Koreasta tuli Lin–Itōn kokouksen jälkeen Japanin ja Kiinan välillä jaettu protektoraatti.
Ammoniumkloridi

Ammoniumkloridi eli salmiakki (NH4Cl) on puhtaana valkoinen, vesiliukoinen 28,3 g/100ml H2O (25 °C) ja pistävän makuinen kiteinen suola. Se sublimoituu eli muuttuu kiinteästä olomuodosta suoraan kaasumaiseksi lämpötilassa 338 °C. Lisää kuumennettaessa se hajoaa ammoniakiksi ja vetykloridiksi. Ammoniumkloridin vesiliuos on ammoniumionin vuoksi lievästi hapan. Ammoniumkloridin moolimassa on 53,5 g/mol, kiehumispiste 520 °C, tiheys 1,5 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 12125-02-9. Ammoniumkloridin E-koodi on E510.
Etymologia.
Muinaiset kreikkalaiset löysivät Ammonin temppelin läheltä ammoniumkloridia, jota alkoivat kutsua nimellä "ammōniakos". Roomalaiset antoivat yhdisteelle nimeksi "sal ammoniacus", "Ammonin suola", mistä on johdettu sanat "salmiakki" ja "ammoniakki".
Käyttö.
Ammoniumkloridia hyödynnetään lannoitteissa, kuivaparistoissa, kylmäseoksissa, puhdistusaineissa ja yskänlääkkeissä. Sitä käytetään myös galvanointiin, juottamiseen, värjäykseen ja muiden ammoniumsuolojen valmistukseen. Salmiakkimakeisten suolainen maku johtuu ammoniumkloridista. Hajusuola on yleensä ammoniumkloridin ja hajuaineiden seos. Ammoniumkloridi ei ole pieninä määrinä myrkyllistä vesieliöille.
Valmistus.
Ammoniumkloridia voidaan valmistaa esimerkiksi neutraloitumisreaktion avulla johtamalla ammoniakkia väkevään suolahappoon:
NH3 + HCl → NH4Cl.
Ammoniumkloridia syntyy myös ammoniumsulfaatin (NH4)2SO4 ja natriumkloridin NaCl liuosten välisessä reaktiossa. Ammoniumkloridia saadaan sivutuotteena natriumkarbonaatin valmistuksesta.
 NH4Cl + NaOH → NH3 + NaCl + H2O
Petsamo (Murmanskin alue)

Petsamo (, , ) on kaupunkityyppinen taajama Barentsinmeren rannalla Petsamon piirissä Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Se oli samannimisen kaupunkikunnan ("gorodskoje poselenije") keskus vuoteen 2020 saakka; hallintouudistuksen jälkeen Petsamon piiriä ei enää ole jaettu kuntiin.
Vuoden 2024 alussa taajamassa oli arviolta 1 819 asukasta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 3 188.
Petsamon läpi virtaa Petsamonvuonoon laskeva Petsamonjoki, jonka suulla Petsamon taajama sijaitsee.
Liinahamarissa Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsee Petsamon satama, joka on jäätön läpi vuoden. Petsamoon ja Liinahamariin on rautatieyhteys Muurmannin radalta, ja paikkakunnan läpi kulkee M18-valtatie Pietarista Murmanskin kautta Norjaan.
Petsamon kaupunkikunta.
Petsamon kaupunkikunta perustettiin joulukuussa 2004. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 7 418 asukasta.
Kaupunkikunta kattoi seuraavat asutuskeskukset:
Historia.
1900-luvun alussa "Petšenga" oli yhteisnimitys Petsamonjoen suulla ja Petsamonvuonon rannalla sijainneille kylille, joita olivat Näsykkä ("Knjažuha"), Parkkina ("Barkino") ja Trifona ("Trifonov Rutšei") länsirannalla sekä Kaakkuri ("Gagarka") ja Porovaara ("Olenja Gora") itärannalla. Nykyinen Petsamon taajama perustettiin vuonna 1945.
John Rhys-Davies

John Rhys-Davies (s. 5. toukokuuta 1944) on walesilainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat Sallah "Indiana Jones" -elokuvissa "Kadonneen aarteen metsästäjät", "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki" ja "Indiana Jones and the Dial of Destiny", Vasco Rodrigues elokuvassa "Shogun – voittamaton" sekä kääpiö Gimli Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa. Rhys-Davies esiintyi myös James Bond -elokuvassa "007 vaaran vyöhykkeellä" vuonna 1987. Sittemmin hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Lisäksi hän on ollut piirroselokuvien ja videopelien ääninäyttelijänä. 
Lapsuus ja opiskelu.
John Rhys-Davies vietti lapsuutensa Englannissa ja Afrikassa, mistä hän myöhemmin palasi opiskelemaan Englantiin ja Walesiin. Hän oli nuorena kiinnostunut kirjallisuudesta ja päätti ryhtyä näyttelijäksi. Opiskellessaan Itä-Anglian yliopistossa hän oli mukana näytelmäkerhossa.
Näyttelijän ura.
1970-luvulla Rhys-Daviesilla oli satunnaisia rooleja tv-sarjoissa, ja hänen ensimmäinen merkittävämpi roolinsa oli Macro BBC:n tuottamassa tv-sarjassa "Minä, Claudius", joka pohjautuu Robert Gravesin romaaniin. 1980-luvulla Rhys-Davies oli mukana amerikkalaisessa minisarjassa "Shogun – voittamaton", joka perustuu James Clavellin samannimiseen romaaniin. Sarjassa näytteli myös Richard Chamberlain. Vuonna 1981 Rhys-Davies oli mukana Indiana Jones -elokuvassa "Kadonneen aarteen metsästäjät", jolle tehtiin vuonna 1989 jatko-osa "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki". Vuonna 1985 hänellä oli rooli elokuvassa "Kuningas Salomonin kaivokset", joka on parodia Indiana Jones -elokuvista.
Pilsner Urquell

Pilsner Urquell (, ) on japanilaisen Asahin omistama, Tšekin Plzeňissä sijaitsevan Plzeňský Prazdroj -panimon valmistama olut (4,4 t-%). Se on maailman ensimmäinen pilsner-olut, ja sitä on valmistettu vuodesta 1842. Sen kehitti baijerilainen panimomestari Josef Groll. Valmistuksessa on erikoista se, että käyminen ja varastointi tapahtuvat pihkatuissa tammitynnyreissä. Pilsner Urquell sopii hyvin aperitiiviksi.
Olut tunnetaan kansainvälisesti saksankielisellä nimellään "Pilsner Urquell", jonka merkitys on suunnilleen "pilsnerin alkulähde" tai "Pilsenin (=Plzeňin) alkulähde".
Shimonosekin rauha

Shimonosekin rauhansopimus (), Kiinassa nimellä Maguanin sopimus (), 17. huhtikuuta 1895 lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa. Sopimuksen allekirjoittivat Japanin osalta Itō Hirobumi ja Mutsu Munemitsu sekä Kiinan osalta Li Hongzhang ja Li Jingfang.Shimonosekin rauhansopimuksessa Kiina tunnusti Korean täyden itsenäisyyden ja autonomisen aseman. Kiina velvoitettiin sopimuksessa maksamaan suuret sotakorvaukset (200 000 000 taelia) Japanille sekä luovuttamaan alueita Japanin haltuun. Japanin haltuun siirtyi Formosan saari (nyk. Taiwan), Peskadorit ja Liaotungin niemimaa.
Eurooppalaiset siirtomaavallat eivät katsoneet suopeasti Japanin aluelaajennuksia vaan Japani pakotettiin niin sanotulla kolmoisinterventiolla luopumaan nopeasti vaatimuksistaan Liantungin niemimaahan. Japani sai tästä hyvästä vielä 30 000 000 taelia lisää sotakorvauksia.
Taiwanilaisille Shimonosekin rauhansopimus edustaa ensimmäistä askelta kohti omaa itsenäistä valtiota. Shimonosekin sopimuksen synnyttyä Taiwanissa syntyi 1895 kapinallisten kapinoinnin seurauksena vähäksi aikaa itsenäinen Taiwanin tasavalta. Japanin keisarilliset joukot murskasivat kuitenkin vastarinnan muutamassa kuukaudessa.
Korealle sopimus merkitsi "vapautta" siinä mielessä, että sen ei enää tarvinnut maksaa suojelurahaa Kiinalle; kyseinen järjestely oli alkanut 500-luvulla.
Plzeňský Prazdroj

Plzeňský Prazdroj, a. s. on Tšekin suurin panimoalan yritys ja yksi Itä- ja Keski-Euroopan suurimmista. Sen omistaa nykyään japanilainen juoma-alan yritys Asahi Group. Yhtiön tärkeimmät tuotemerkit ovat Pilsner Urquell, Gambrinus, Radegast, Velkopopovický Kozel, Saris ja Smädny mnich.
Yhtiön toiminta alkoi nimellä Burgessin panimo vuonna 1839, ja 5. lokakuuta 1842 panimolla valmistui maailman ensimmäinen pilsener Pilsenin kaupungissa. Panimon ensimmäiset osat valmistuivat vuonna 1842, valtaosa vuonna 1892 ja loput myöhemmin. Hiekansekaiseen kallioon on louhittu yhdeksän kilometriä pitkät käytävät, joita käytetään oluen varastointiin.
Vuonna 1999 panimoyritys siirtyi SABMillerin omistukseen. Anheuser-Busch InBevin ostettua SABMillerin AB InBev myi SABMillerin Keski- ja Itä-Euroopan yksiköt Asahi Groupille alkuvuodesta 2017. Kaupassa Plzeňský Prazdroj siirtyi Asahin omistukseen. Kauppa oli osana toimenpiteitä, jotta kilpailuviranomaiset hyväksyivät AB InBevin SABMillerin oston.
Saku Õlletehas

Saku Õlletehase AS on Viron suurin panimoalan yritys. Sakun historia alkaa kreivi Karl Friedrich Rehbinderin vuonna 1820 perustamasta olutkeittiöstä. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Historia.
Saku on Viron vanhin oluentuottaja. Sen voidaan katsoa saaneen alkunsa vuonna 1820, jolloin Sakun kartanon omistanut kreivi Karl Friedrich Rehbinder perusti olutkeittiön lähelle Tallinnaa. Vuonna 1849 oluenvalmistus siirtyi Rehbinder-suvulta Baggehufwudt-suvulle. Olutkeittiö oli varsin vaatimaton aina vuosiin 1876–1877 saakka, jolloin kilpailukyvyn ja tuotteen laadun nostamiseksi olutkeittiö muutettiin höyrykäyttöiseksi oluttehtaaksi. Vuonna 1880 tehtaan olut sijoittui toiseksi Riiassa järjestetyssä näyttelyssä ja vuonna 1899 tehtaasta tehtiin osakeyhtiö. Vuoteen 1911 Saku oli saavuttanut monopoliaseman oluentuottajana Tallinnassa ja Harjumaalla sen kilpailijoiden kuihtuessa vähitellen pois. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saku oli yksi yhdeksästä virolaisesta oluenvalmistajasta ja Neuvostoliiton miehitettyä maan sen tehdas kansallistettiin. Neuvostoaikana Sakun tehtaan tuotteet vajosivat alennustilaan, mutta niiden uusi nousu alkoi Viron itsenäistyttyä uudelleen 1990-luvun alussa. Vuonna 1993 tuotiin markkinoille ensimmäisenä uutena laatuoluena Saku Originaal. Sakusta tuli jälleen julkinen osakeyhtiö vuonna 1995 ja se listattiin Tallinnan pörssissä vuonna 1996. Vuodesta 2008 Sakun on omistanut kansainvälinen panimokonserni Carlsberg.
Tuotteet.
Saku Õlletehas valmistaa oluita, kivennäisvesiä, siidereitä, lonkeroita ja virvoitusjuomia. Sen tuotemerkkejä ovat muun muassa Saku-oluet ja KISS-siiderit.
A. Le Coq

AS A. Le Coq on virolainen panimoalan yritys, joka kuuluu suomalaiseen Olvi Oyj -konserniin. A. Le Coq on Viron suurin juomien myyjä.
A. Le Coqin historia on yhtiön mukaan alkanut preussilaisen Albert Le Coqin vuonna 1807 Lontooseen perustamasta olutpanimosta. Tunnustetun oluthistorioitsijan Martyn Cornellin mukaan Le Coqin esivanhemmat olivat itse asiassa Ranskan hugenotteja, jotka olivat 1700-luvulla muuttaneet Lorrainesta Preussiin. Berliinissä syntynyt Albert Le Coq oli Cornellin mukaan vuonna 1807 vain seitsenvuotias ja muutti Lontooseen vasta 1830-luvulla. Vuonna 1826 Justus Reinhold Schramm perusti olutpanimon Tarttoon. A. Le Coq &amp; Co kiinnostui yhtiön toiminnasta ja osti sen vuonna 1913.
AS A. Le Coq valmistaa oluiden lisäksi long drinkejä, energiajuomia, siidereitä, virvoitusjuomia, urheilujuomia, mehuja ja kivennäisvesiä. Yhtiön tunnetuimpia tuotteita ovat A. Le Coq -oluet. 
Yhtiö omistaa 20% kivennäisvesivalmistaja Verska Mineraalvee OÜ:sta.
Mustajalkahilleri

Mustajalkahilleri ("Mustela nigripes") on Pohjois-Amerikassa elävä näätäeläin. Ne ovat noin 45 cm pitkiä ja painavat noin yhden kilogramman. Ne metsästävät öisin ja niiden ruokavalio koostuu lähes pelkästään preeriakoirista. Yksi mustajalkahilleriperhe voi syödä vuodessa jopa 700 preeriakoiraa. Päivisin mustajalkahillerit hakeutuvat suojaan preeriakoirien pesäkoloihin.
Mustajalkahillerit olivat harvinainen näky jo ennen kuin ne tulivat uhanalaisiksi. Ne tunnisti omaksi lajikseen vasta John James Audubon ja John Bachman vuonna 1851. Heidän havaintonsa kyseenalaistettiin, ja seuraava havainto mustajalkahillereistä tehtiin vasta yli 20 vuoden jälkeen.
Uhanalaisuus.
Mustajalkahilleri julistettiin Kanadassa sukupuuttoon kuolleeksi vuonna 1937 ja Yhdysvalloissa uhanalaiseksi vuonna 1967. Vuonna 1986 maailmassa arveltiin olevan elossa vain 50 yksilöä. 18 niistä otettiin kiinni ja ne on saatu lisääntymään vankeudessa.
Vuodesta 1991 lähtien mustajalkahillereitä on yritetty palauttaa luontoon. Niitä on vapautettu kahdeksan osavaltion alueella Yhdysvalloissa sekä yhdessä kohteessa Meksikossa. Istutuksia on tehty 18 eri alueella, joista kolmessa mustajalkahilleripopulaatiosta on muodostunut omavaraisia. Omavaraiset populaatiot sijaitsevat Pohjois-Dakotan ja Wyomingin alueella. Kevään 2008 laskennan mukaan luonnossa elää noin 500 lisääntymiskykyistä aikuista mustajalkahilleriä.
Lajin sukupuuttoon oli johtamassa sen luontaisen elinympäristön häviäminen, preeriakoirien lukumäärän raju lasku sekä taudit.
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä

Lahti-Vesivehmaan lentokenttä sijaitsee Päijät-Hämeessä, Asikkalan kunnan Vesivehmaan kylässä. Kentältä on matkaa Vääksyyn noin 8 ja Lahteen noin 20 kilometriä. Kenttä sijaitsee Lahden pohjoispuolella seututien 313 varrella. Kenttää käyttävät eri lentokerhot pääsääntöisesti laskuvarjourheiluun ja purjelentoon. Kentällä toimivista kerhoista suurin on Hämeen laskuvarjourheilijat. Moottorilentokerhoista Heinolan ilmailukerho pitää kenttää kotikenttänään. Kentältä toimii myös lukuisia yksityiskoneita. 
Historia.
Sorapäällysteiset sotilaslentokentät.
Vesivehmaan lentokenttä on yksi Suomen ilmavoimien toisen maailmansodan aikaisista kolmestakymmenestä sorapäällysteisestä lentokentästä, joita alettiin rakentaa talvisodan kestäessä neljän talvikuukauden aikana, ja jotka valmistuivat välirauhan aikana kuin jatkosotaa varten. Päijät-Hämeeseen rakennettiin neljä sorapäällysteistä sotilaslentokenttää: Hollolan, Padasjoen, Selänpään ja Vesivehmaan lentokentät
Onnettomuudet.
18. kesäkuuta 1943 PY-38 tuhoutui syöksykierteessä maahan lentoharjoituksen aikana Vesivehmaalla. Luutnantti O. Ketonen kuoli.
Käyttö.
Lentopaikkaa käyttävät monet ilmailuun liittyvät yhdistykset.
Yhdistyksiä.
Kiitotiekaksviis ry on lentokenttää kotikenttänään pitävä lahtelainen ultrakevytkerho. Kiitotiekaksviis ry on perustettu vuonna 2007. Kerho kouluttaa ultrakevytlentäjiä keväästä syksyyn. 
Hämeen Laskuvarjourheilijat ry on 1971 perustettu laskuvarjohyppykerho ja käyttää kenttää kotikenttänään. Maaliskuusta lokakuuhun on vilkasta hyppytoimintaa. 
Ilmailumuseo.
Kentällä sijaitsee maksullinen Päijät-Hämeen ilmailumuseo, joka on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun lauantaisin ja sunnuntaisin klo 11–17 sekä muulloin sopimuksen mukaan.
Hannu Harju

Hannu Harju (s. 1947) on vantaalainen sähköasentaja ja poliitikko. Hän toimi Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistisen Työväenpuolueen (KTP) puheenjohtajana vuosina 1997–2016. Ennen KTP:n perustamista 1980-luvun lopulla Harju toimi aktiivisesti ssä.
Seepra

Seeprat ovat eteläisessä ja itäisessä Afrikassa eläviä valkomustaraidallisia kavioeläimiä, jotka kuuluvat hevoseläinten ("Equidae") heimon "Equus"-sukuun.
Lajit ja alalajit.
Seeproihin kuuluu kolme elossa olevaa lajia, jotka jakaantuvat useampiin alalajeihin. 
Raidat.
Seepran silmiinpistävin tuntomerkki on sen mustavalkoinen raidoitus. Seepran valkoisen vatsan takia aiemmin ajateltiin, että seepra on valkoinen eläin mustilla raidoilla. Sittemmin huomattiin, että seeprat ovat aikaisessa sikiövaiheessa väriltään mustia ja valkoiset raidat kehittyvät vasta myöhemmin.
Seepran raidoille on pitkään etsitty evolutiivisia syitä. Perinteisesti seepran raitojen ajateltiin olevan eläimen peiteväri, mutta myöhemmin raitojen on ehdotettu toimivan myös kärpästen karkottajana, lauman keskinäisenä viestintävälineenä ja kehon lämmönsäätelyjärjestelmänä. Todennäköisesti seepran raidoitukselle ei löydy vain yhtä evolutiivista syytä, vaan raidat ovat syntyneet monen ympäristötekijän summana.
Risteyttäminen.
Seeprat voivat risteytyä hevosen ja aasin kanssa. Jälkeläistä kutsutaan seepraristeytykseksi tai zebroidiksi. Jälkeläinen on yleensä aasin näköinen seepran raidoilla. Raidat näkee yleensä helposti jaloissa, mutta ruumissa raidat voi havaita huonommin.
Kansainvälinen autoliitto

Fédération Internationale de l’Automobile eli FIA on kansainvälinen autoliitto. FIA perustettiin vuonna 1904 ja sen pääkonttori sijaitsee Pariisissa. FIA hallinnoi useita autourheilun sarjoja. FIA:n puheenjohtajana on vuodesta 2021 lähtien toiminut Mohammed bin Sulayem. FIA:lla on jäsenjärjestöjä 144 maasta.
Kuljettajalisenssit.
FIA myöntää kuljettajille lisenssejä autojen suorituskykyluokkien ja lajin mukaan (Appendix L). Luokittelua muutettiin yksinkertaisemmaksi vuodelle 2022 ja kuljettajat voivat edetä alempitehoisista autoista suurempitehoisiin. Uusi luokittelu mahdollistaa helpomman siirtymisen lajista toiseen kuten kartingista autocrossiin tai rallicrossiin. Myös lajien sisällä voidaan käyttää luokittelua (pronssi, hopea, kulta ja platina).
Superlisenssi on korkeimman luokan lisenssi, joka vaaditaan kuljettajalta Formula 1:ssä kilpailemiseen. Superlisenssi on ollut käytössä 1990-luvulta, mutta 18 vuoden ikävaatimus on lisätty vuoden 2015 jälkeen. Lisenssi on olemassa, jotta lähtöruudukkoon ei pääse kuljettajia, joilla ei ole riittävää ajotaitoa.
Auto- ja rataluokitukset.
FIA määrittelee kilpailussa käytettäville moottoriradoille luokitukset (tasot) ja tarkastaa radat. Luokitukset annetaan numerona 1–6 sen mukaan millaiselle autolle radan katsotaan soveltuvan. Korkein luokka on 1 ja korkeamman luokan radat soveltuvat myös alemman luokituksen autoille. Luokka 6 on tarkoitettu rallicross, autocross ja jääratakilpailuun. Ylin taso (luokka 1) on ainoa joka soveltuu Formula 1 -kilpailuun. 
FIA määrittelee kilpailuissa käytettäville autoille luokat (kategoriat) ja ryhmät. Luokka I on tuotantoautoille, joita valmistetaan tietty määrä identtisiä yksilöitä tietyn ajan sisällä. Luokka II on yksittäisinä valmistetuille autoille, jotka on suunnattu ainoastaan kilpailuun. Luokka III on kilpailuun tarkoitetuille rekka-autoille, jotka kuuluvat ryhmään F. Luokkaan I kuuluvia ryhmiä ovat N, A, R (sisältää Rally2, Rally3, Rally4, Rally5) ja E-I. Luokkaan II kuuluvia ryhmiä ovat R-GT, Rally1, GT3, CN ja E-II.
Ilmastotavoitteet.
FIA pyrkii Pariisin sopimuksen mukaisiin netto-nolla ilmastotavoitteisiin vuoteen 2030 mennessä. FIA:n mestaruussarjoille on suunniteltu aikataulu ja akkreditointi ilmaistotavoitteiden mukaisuudelle.