tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hotel Adlon

Hotel Adlon on yksi Saksan tunnetuimmista hotelleista. Se sijaitsee Berliinissä, Unter den Lindenin varrella ja Pariser Platzin laidalla lähellä Brandenburgin porttia. Hotelli kuuluu nykyisin Kempinski-hotelliketjuun.
Historia.
Ensimmäinen Hotel Adlon rakennettiin vuonna 1907 Karl Friedrich Schinkelin suunnitteleman Palais Redernin paikalle. Hotellin rakennutti Lorenz Adlon, berliiniläinen viinikauppias ja ravintoloitsija. Hotel Adlon oli maailmansotien välisenä aikana Euroopan tunnetuimpia hotelleja. Siellä vieraili lukuisia kuuluisuuksia, kuten Louise Brooks, Charlie Chaplin, Herbert Hoover ja Marlene Dietrich.
Hotelli jatkoi toimintaansa läpi toisen maailmansodan, vaikkakin osa siitä muutettiin sotakenttäsairaalaksi Berliinin taistelun viimeisten päivien aikana. Hotelli selviytyi sodan ilmapommituksista ilman suuria vaurioita. Vuoden 1945 toukokuun 2. päivänä rakennuksen viinikellarista alkunsa saanut tulipalo tuhosi kuitenkin hotellin päärakennuksen täysin.
Sodan jälkeen Saksan demokraattinen tasavalta avasi hotellin jäljelle jääneen siipirakennuksen nimellä Hotel Adlon. Entisen hotellin Itä-Berliinin ja Länsi-Berliinin välille jäänyt, Pariser Platzin laidalla ollut päärakennus tuhottiin muiden aukiota reunustavien rakennusten tavoin.
Vuonna 1964 hotellirakennusta julkisivuineen kunnostettiin ja uudistettiin. Hotelli kuitenkin suljettiin 1970-luvulla ja lopulta purettiin vuonna 1984. Saksan jälleenyhdistyttyä hotellin kiinteistön osti länsisaksalainen investointiyhtiö. Paikalle rakennettiin alkuperäistä hotellirakennusta muistuttava uusi rakennus. Sen avajaiset pidettiin 23. elokuuta vuonna 1997 Saksan liittotasavallan presidentin Roman Herzogin johdolla.
Joan Tower

Joan Tower (s. 6. syyskuuta 1938) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänestä tuli vuonna 1990 ensimmäinen Grawemeyerillä palkittu naissäveltäjä.
Tower syntyi New Rochellessa, New Yorkin osavaltiossa, mutta kasvoi pääasiassa Etelä-Amerikassa, jossa hänen isänsä työskenteli kaivosinsinöörinä. Hän harrasti jo lapsena pianonsoittoa ja palasi 18-vuotiaana kotimaahansa opiskellakseen Bennington Collegessa, Vermontissa. Hän jatkoi Columbian yliopistoon, jossa hän sai maisterin- ja tohtorinarvonsa musiikista. 
Tower on tullut tunnetuksi lukuisilla laajalti esitetyillä ja levytetyillä orkesteriteoksillaan, joihin hänen tuotantonsa ei kuitenkaan rajoitu. Hän on opettanut vuodesta 1972 Bard Collegessa. Hänet otettiin vuonna 1998 Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan ja vuonna 2004 Taiteiden ja tieteiden akatemiaan. 
Tower toimi vuosina 1985–1987 St. Louisin sinfoniaorkesterin nimikkosäveltäjänä.
Södertunneln

Södertunneln on Tukholman Södermalmin kaupunginosassa Ruotsissa sijaitseva metrotunneli. Se johtaa Slussenilta Skanstullille. Nykyään vierekkäisiä tunneleita on useampia eri raideliikennemuotojen käytössä. 
Raitiotietunneli.
Raitiotietunneli avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1933. Joskus tunnelista on käytetty myös nimeä "Katarinatunneln". Alkuvaiheessa sitä käyttivät raitiovaunut, vuodesta 1950 lähtien tunnelissa ovat liikennöineet metrojunat. Vuonna 1941 tehtiin päätös yhdistää tunneli rakennettaviin esikaupunkiratoihin ja muuttaa raitiotie täysimittaiseksi metrojärjestelmäksi. Tämä "Tunnelbanaksi" nimetty osuus oli Tukholman metron ensimmäinen ja koko järjestelmä nimettiin sen mukaan. Tunnelin muutostöihin ryhdyttiin vuonna 1949 ja liikennöinti metrojunilla alkoi Slussenin ja Hökarängenin välillä 1. lokakuuta 1950. Tunnelissa ajaneiden raitiovaunujen virroitus oli toteutettu radan yläpuolisella ajolangalla, kun nykyiset metrojunat saavat virran sivukiskosta. Tunnelin pituus on 1 370 metriä josta 513 metriä on louhittu kallioon. Raitioliikenteen käytössä sillä liikennöivät linjat 8 ja 19. Nykyään se on Tunnelbanan vihreän linjan käytössä.
Rautatie- ja maantietunnelit.
Rautatietunneli joka tunnetaan nimellä "Södra tunneln", louhittiin 1870-luvulla Tukholman eteläiseltä asemalta Stadsgårdeniin. Se oli käytössä 1950-luvun puoleen väliin asti jolloin se korvattiin uudella. Se ei ole yhteydessä metron käytössä olevaan Södertunnelniin, mutta niiden molempien pohjoiset suut ovat melko lähekkäin. Autoliikenteen käytössä oleva tunneli on nimeltään "Söderledstunneln".
Kuvia.
Tom Laughlin

Thomas Robert ”Tom” Laughlin (10. elokuuta 1931 – 12. joulukuuta 2013) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän syntyi Minneapolisissa Minnesotassa mutta vietti lapsuutensa Milwaukeessa Wisconsinissa.
Laughlin aloitti elokuvauransa vuonna 1955. Vuonna 1967 hän ohjasi ja näytteli itse elokuvassa "Born Losers", joka oli ensimmäinen osa suursuosioon nousseesta Billy Jack -elokuvasarjasta. Se sai kolme jatko-osaa vuosina 1971, 1974 ja 1977.
Laughlinin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa elokuva "Lahjomaton" (1975). Hän on uransa aikana piiloutunut myös lukuisien pseudonyymien taakse.
Hän oli vuodesta 1956 naimisissa Delores Taylorin kanssa, ja heillä oli kolme lasta. Lasten ollessa pieniä Laughlin piti taukoa elokuvaurastaan ja perusti yhdessä vaimonsa kanssa Montessori-esikoulua.
Laughlin osallistui varsinkin myöhempinä vuosinaan aktiivisesti politiikkaan. Hän oli ehdolla presidenttiehdokkaaksi vuosina 1992, 2004 ja 2008. Laughlin tunnettiin varsinkin Irakin sodan arvostelijana.
Hän aloitti kahden poliittisesti latautuneen elokuvan kuvaukset, mutta ydivoimaloihin liittyvästä korruptiosta kertova "Billy Jack lähtee Washingtoniin" ei päässyt koskaan elokuvateatterilevitykseen, ja kesken lapsipornosta kertoneen elokuvan kuvausten hän loukkaantui ja joutui keskeyttämään. Hänellä todettiin kielisyöpä, mutta hän eli sen jälkeen vielä toistakymmentä vuotta.
Oliivipaviaani

 
Oliivipaviaani eli anubispaviaani ("Papio anubis") on afrikkalainen apinalaji. 
Ulkonäkö ja koko.
Oliivipaviaaniuros on paljon suurempi kuin naaras. Urosten keskipituus on noin 70,1 cm ja naaraiden noin 60 cm. Uros painaa keskimäärin 24 kg ja naaraat 14,7 kg. Paino voi kuitenkin vaihdella elinympäristön ja ruokavalion mukaan.
Oliivipaviaani on saanut nimensä turkkinsa mukaan, kellertävän ja mustan karvan sekoitus näyttää kaukaa vihertävänharmailta. Uroksilla on pitkä harja, joka ulottuu niiden hartioille ja selkään. Niiden tummat, hiilenharmaat kasvot ovat karkean harmaan karvan ympäröimiä. Oliivipaviaanit tunnetaan pitkistä, koiran kaltaisista kuonoistaan, joissa on voimakkaat leuat ja terävät kulmahampaat, jotka usein kellastuvat iän myötä. Niillä on syvällä sijaitsevat meripihkanväriset silmät, joita suojaa raskas otsa, ja erityiset poskipussit ruoan säilyttämistä varten ravinnon etsinnän aikana. Niiden takapuoli on karvaton ja pakaroissa on paksuuntuneita ihokerroksia, joiden avulla ne voivat istua mukavasti puiden oksilla. Poikasilla on syntyessään musta turkki ja vaaleanpunaiset kasvot. Kestää vuoden, että niiden turkki ja iho muuttuvat aikuisen turkin kaltaisiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Oliivipaviaanit ovat paviaaneista laajimmalle levinnyt laji. Niiden elinalue ulottuu Sahelin metsä- ja mosaiikkiluontoalueilla Etelä-Mauritaniasta ja Malista itään Sudanin kautta Keski-Somaliaan. Levinneisyysalue jatkuu etelään aina Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Tansaniaan asti. Eristyneitä populaatioita on myös Tibestin ja Airin massiiveilla Saharassa (Nigerissä ja Tšadissa) sekä Tansanian Pare- ja Usambara-vuorilla.
Oliivipaviaani elää monenlaisissa elinympäristöissä, kuten puoliaavikoilla, piikkipensaikoissa ja avoimilla savanneilla. Useimmiten niitä kuitenkin tavataan metsissä ja mettsämosaiikeissa, joihin voi kuulua korkeita metsiä, galleriametsiä ja sademetsää jopa 2 500 metrin korkeuteen asti. Niitä tavataan myös kallioisilla kukkuloilla. Ne pärjäävät myös ihmisen rakenteiden pirstomassa ympäristössä, myös viljelysmailla. Koska vesi on rajoittava tekijä, laumat kulkevat pitkiä matkoja löytääkseen sitä. Joskus ne kaivavat puolikuiviin joenuomiin pieniä kaivoja saadakseen vettä.
Elintavat.
Oliivipaviaani liikkuu savannilla 20–50 eläimen laumoina, usein antilooppien ja seeprojen seurassa.
Muiden paviaanien tapaan oliivipaviaanit syövät pääasiassa kasvisravintoa, mutta ne pyydystävät myös pieniä nisäkkäitä, lintuja ja hyönteisiä.
Kantoaika kestää 180 päivää ja naaras saa usein vain yhden poikasen.
Jacqueline Bisset

Winifred Jacqueline Fraser-Bisset (/ˈbɪsɪt/ s. 13. syyskuuta 1944 Weybridge, Surrey, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Bisset on ollut kansainvälinen elokuvatähti 1960-luvulta saakka, ja hän on jatkanut uraansa menestyksellä 2000-luvulle saakka. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Bullitt" (1968), "Kiitorata" (1970), "Amerikkalainen yö" (1973), "Idän pikajunan arvoitus" (1974), "Syvyyden saalistajat" (1977), "Kuolema korjaa kokit" (1978), "Rikas ja kuuluisa" (1981), "Villi orkidea" (1990), "Kiveen kirjoitettu" (1995), "Paholainen kulkee mustissa" (1999) ja "Domino" (2005).
Elämä ja ura.
Bisset syntyi vuonna 1944. Hänen äitinsä oli ranskalainen.
Ennen näyttelijänuraansa Bisset työskenteli tarjoilijana ja mallina. Otettuaan näyttelijäntunteja hän esiintyi ensin elokuvassa "Temppu - ja miten se tehdään" (1965) ja ensimmäisessä puheroolissaan Roman Polańskin elokuvassa "Umpikuja" (1966). Sitä seurasi Miss Goodthighsin rooli James Bond -parodiassa "Casino Royale" (1967) sekä yläosattoman kohtauksen sisältänyt rooli elokuvassa "Villi nuoriso" (1968). Hän sai huomiota myös roolistaan toimintaelokuvassa "Bullitt" (1968).
Elokuvassa "L’échelle blanche" (1969) Bisset puhui ranskaa. Sitä seurasi lisää ranskalaisia elokuvia, mukaan lukien François Truffaut’n "Amerikkalainen yö" (1973). Elokuvassa "Syvyyden saalistajat" (1977) Bisset herätti huomiota sukelluskohtauksillaan, jotka tekivät märästä T-paidasta muodikkaan.
Uransa allkupuolella Bisset esitti tyypillisesti päähenkilön himojen kohdetta, mutta "Amerikkalainen yö" (1973), George Cukorin "Rikas ja kuuluisa" (1981) ja John Hustonin "Tulivuoren juurella" (1983) näyttivät hänen lahjakkuutensa ja kykynsä älyllisiin roolisuorituksiin.
Bisset on jatkanut näyttelemistä 2000-luvulla niin elokuvissa kuin televisiossakin.
Bisset ei ole koskaan ollut naimisissa. Hän on näyttelijä Angelina Jolien kummitäti. Bissetillä oli pitkäaikainen suhde muun muassa venäläiseen balettitanssijaan Aleksandr Godunoviin 1980-luvulla.
Palkinnot ja tunnustukset.
Ensimmäisen Golden Globe -ehdokkuutensa Bisset sai parhaan naistulokkaan kategoriassa elokuvasta "Villi nuoriso" (1968). Bisset sai vuonna 1977 Golden Apple -palkinnon vuoden naistähtenä, ja "Newsweek" nimesi hänet kaikkien aikojen kauneimmaksi elokuvanäyttelijättäreksi.
Vuosien 1978–1999 aikana Bisset sai Golden Globe -ehdokkuudet elokuvista "Kuolema korjaa kokit" (1978) ja "Tulivuoren juurella" (1984) sekä television minisarjasta "Joan of Arc" (1999), sekä César-ehdokkuuden elokuvasta "Kiveen kirjoitettu" (1995). Vuonna 2014 hän sai ensimmäisen Golden Globe -palkintonsa sivuosasta televisiosarjassa "Murtuva maailma".
Messukylän lukio

 
Messukylän lukio (MELU) oli Tampereella vuosina 1976–2010 toiminut yleislukio, joka hoiti vuosina 1996–2010 opetusministeriön myöntämää viestinnän erityistehtävää. Messukylän lukio oli vuodesta 1996 Suomen ainoa viestinnän erityislukio ja Itä-Tampereen ainoa lukio.
Historia.
Messukylän lukio syntyi vuonna 1976, kun Messukylän yhteiskoulu eriytettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä Messukylän lukioksi ja Ristinarkun yläasteeksi. Messukylän yhteiskoulu oli perustettu vuonna 1959 oppikouluksi Messukylän alueen lapsille. Aloitteen teki Tampereen Messukylän Lions-klubi. Valtioneuvosto myönsi kahdeksanluokkaiselle oppikoululle luvan vuonna 1960, ja jo saman vuoden syksyllä kaksi ensimmäistä luokkaa aloittivat toimintansa.
Messukylän lukion viestintälinjalla opeteltiin taitoja tekstin, kuvan ja äänen tuottamisessa sekä julkaisemisessa. Lukion tarjoamiin noin 30 erilaiseen viestinnän kurssiin kuului viestinnän, journalismin, valokuvauksen, äänen, radiotyön, videokuvauksen ja ilmaisutaidon kursseja.
Koulussa toimitettiin myös omaa verkkolehteä "Turmelua", joka pureutui nuorille tärkeisiin ajankohtaisiin asioihin. Aikaisemmin lukiolaiset tekivät omaa televisio-ohjelmaa "Impulssia", mutta sen toimittaminen jouduttiin lopettamaan TV-Tampereen omistajanvaihdoksen takia. Omien medioiden ohessa viestintälinjalaiset osallistuvat lukuisiin erilaisiin viestintäaiheisiin projekteihin ulkopuolisten yhteistyökumppaneiden kanssa.
Samassa rakennuksessa Messukylän lukion kanssa toimi peruskouluopetusta tarjoava Ristinarkun koulu. Ristinarkun koulu jäi Messukylän lukion toiminnan päätyttyä alkuperäiseen koulurakennukseen, jonka on suunnitellut arkkitehti Aarne Ervi. Lukio toimi varsinaisesti rakennuksen laajennusosassa, joka oli Aarne Heinon arkkitehtitoimiston suunnittelema. 
Lukio oli 2000-luvun alkuvuosina toistuvasti lakkautusuhan alla Tampereen kaupungin tilankäytön tehostamissyistä, ja vuonna 2009 tehtiin päätös lakkauttaa lukio. Messukylän lukio yhdistettiin Sammon keskuslukioon syksyllä 2010, joskin Messukylän lukion ensimmäisen ja toisen vuosikurssin opiskelijat siirtyivät Sammon keskuslukion tiloihin opiskelemaan jo kevätlukukauden loppupuolella 2010. Kaikille Messukylän lukiossa aloittaneille opiskelijoille luvattiin siirtymisestä huolimatta Messukylän lukion päästötodistus, mutta todellisuudessa opiskelijoille jaettiin Sammon keskuslukion päästötodistukset. 
Rehtorit.
Messukylän lukion rehtoreina toimivat fil. maist. Liisa Lindroos (vt. 1960–1962), fil. kand. Jouko Punnonen (1962–1995), fil. maist. Hannu Mattila (1995–2002) ja fil. kand. Heini Mäenpää (2003–2010).
Sergei Lebedev

Sergei Nikolajevitš Lebedev (; s. 9. huhtikuuta 1948, Džizak) on venäläinen armeijankenraali. Hän oli ulkomaantiedustelun johtaja vuodesta 2000 ja vuodesta 2007 Itsenäisten valtioiden yhteisön toimeenpaneva sihteeri. Hän osaa saksaa ja englantia.
Lebedev valmistui 1970 Kiovan polyteknillisen instituutista Tšernihivissä. Samana vuonna hän työskenteli lyhyen aikaa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestössä valittuna sihteerinä Tšernihivin kaupunginkomiteassa. 1971-1972 hän suoritti asevelvollisuutensa Kiovan sotilaspiirissä. 1973 alkaen hän työskenteli valtion turvallisuuskomitean vastavakoilussa ja vuodesta 1975 ulkomaantiedustelussa, Neuvostoliiton turvallisuuskomitean ensimmäisessä päähallinnossa sekä vuodesta 1991 Venäjän federaation ulkomaantiedustelun saksalaisella osastolla.
Vastatiedusteluoppinsa Lebedev hankki valtion turvallisuuskomitean Kiovan koulussa ja (yleisen) tiedustelukoulutuksen punaisella merkillä palkitutta valtion turvallisuuskomitean instituutissa.
Hän suoritti 1978 tutkinnon ulkoministeriön diplomaattiakatemiasta. Uransa hän aloitti vuonna 1975 KGB:n ulkomaantiedustelussa. Sittemmin presidentiksi valitun Vladimir Putinin hän tapasi heidän palvellessaan DDR:ssä. Lebedev palveli Saksan demokraattisen tasavallan lisäksi myös Saksan liittotasavallassa. 1998-2000 hän oli ulkomaantiedustelun virallinen edustaja Yhdysvalloissa kenraaliluutnantin arvoisena.
20. toukokuuta 2000 – 9. lokakuuta 2007 Lebedev toimi ulkomaantiedustelupalvelun johtajana. 2000 hänet ylennettiin kenraalieverstiksi ja 2003 armeijakenraaliksi joulukuussa.
Monitasokamera

Monitasokamera on erikoisrakenteinen elokuvakamera, jota käytetään animaatioelokuvien teossa. Monitasokamera koostuu alaspäin suunnatusta kamerasta, palkkirakenteisesta telineestä sekä useista päällekkäisistä lasilevyistä, joiden päälle voidaan asettaa piirroksia tai muuta materiaalia. Monitasokameralla kuvatut otokset luovat vahvan kolmiulotteisuuden vaikutelman, ja sillä voidaan kuvata erilaisia kamera-ajoja ja panorointeja.
Monitasokameran esiaste kehitettiin jo elokuvan alkuvaiheessa. Lotte Reiniger käytti sellaista vuonna 1926 valmistuneessa siluettitekniikkaa hyödyntäneessä animaatiossaan "Prinssi Ahmedin seikkailut". Ensimmäisen varsinaisen monitasokameran rakensi Ub Iwerks vuonna 1933. Samantyyppinen laitteisto otettiin käyttöön myös Max Fleischerin animaatiostudiolla. Tunnetuin monitasokameran käyttäjä oli The Walt Disney Company, joka käytti William Garityn kehittämää mallia. Disneyn studiot kokeilivat monitasokameraa ensimmäisen kerran vuonna 1937 Silly Symphonies -sarjaan kuuluvassa lyhytanimaatiossa Vanha mylly (The Old Mill). Elokuvassa monitasokameralla toteutettiin kamera-ajoa muistuttavat kohtaukset. Kameraa käytettiin menestyksellisesti useissa Disneyn tuottamissa elokuvissa, muun muassa Lumikissa, Pinokkiossa ja Fantasiassa. 
Nykyisin tietokoneohjelmilla päästään samantyyppisiin syvyysvaikutelmiin, ja ne ovat pääosin syrjäyttäneet monitasokameran. Tunnetuin monitasokameraa yhä käyttävä animaattori on Juri Norstein.
Philip José Farmer

Philip José Farmer, kirjailijanimi Kilgore Trout (26. tammikuuta 1918 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. 
Yksityiselämä.
Farmer syntyi Indianan Terre Hautessa mutta asui suuren osan elämästään Peoriassa Illinoisissa. Hänen puolisonsa oli Bette Virginia Andre.
Opiskelu ja tuotanto.
Farmer opiskeli Peoria High Schoolissa ja sitten englannin kieltä Bradleyn yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1950. Hän julkaisi ensimmäisen kertomuksensa vuonna 1946 ja oli tuottelias sekä romaanien että novellien kirjoittajana. Monet hänen teoksensa muodostavat yhtenäisiä sarjoja. Hänet palkittiin useilla merkittävillä science fiction -alan palkinnoilla, kuten kolmella Hugolla, joista ensimmäisen hän sai vuonna 1953. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden grand mastereista.
Farmer järkytti lukijoita 1950-luvulla kuvaamalla seksiä muukalaisten kanssa ja haastoi genren syövyttävillä taruilla, jotka sijoittuvat hänen suunnittelemiinsa outoihin maailmoihin. Hänen ensimmäinen menestys saavutettiin vuonna 1953 tarinalla "The Lovers", joka kertoo miehestä, jonka vietteli muukalainen, jolla on epätavallinen lisääntymisjärjestelmä. Kaksi johtavaa science fiction -toimittajaa hylkäsi tarinan; molemmat sanoivat, että sen graafinen kuvaus lajien välisestä sukupuolesta sai heidät fyysisesti sairaiksi.
Farmerin teoksia ovat muun muassa "Valon yö" (1966), jonka päähenkilönä on hänen muistakin kirjoistaan tuttu Isä Carmody, sekä "Elämän ja kuoleman virta" (1971), josta tuli "Jokimaailma"-sarjan ensimmäinen osa. Hän on kirjoittanut myös Kurt Vonnegutin romaaneissa esiintyvän henkilöhahmon Kilgore Troutin nimissä alun perin julkaistun teoksen "Venus on the Half-Shell" (1975). 
"Elämän ja kuoleman virta" sai vuonna 1972 Hugo-palkinnon.
Goraali

Goraali ("Naemorhedus goral") on pienikokoinen vuohieläin, joka elää 1 000–4 000 metrin korkuisilla vuorilla Kashmirissa ja koko Himalajan vuorijonon alueella itään päin.
Levinneisyys.
Goraaleja tavataan edelleen Burman, Thaimaan, Kaakkois- ja Itä-Kiinan vuoristoissa sekä Koreasta Ussurin alueelle Venäjällä.
Ravinto.
Goraalit syövät kasvinosia, kuten heinää, ruohoja, pensaiden lehtiä ja versoja ja tammenterhoja.
Lisääntyminen.
Noin 8 kuukauden kantoajan jälkeen syntyy yksi jälkeläinen.
Barry Morse

Herbert ”Barry” Morse (10. kesäkuuta 1918 – 2. helmikuuta 2008) oli brittiläissyntyinen näyttelijä. Hän menestyi kahdeksalle vuosikymmenelle levittäytyneen uransa aikana sekä televisio-, näytelmä- että elokuvarooleillaan. Hän muutti perheineen Kanadaan vuonna 1951, ja hänellä oli kaksoiskansalaisuus vuodesta 1953. 
Morse pääsi 15-vuotiaana stipendillä Royal Academy of Dramatic Artiin. Muutamia televisiosarjoja, joissa hän esiintyi, olivat "Takaa-ajettu" ja "Avaruusasema Alfa". Hänen muistelmateoksensa "Remember With Advantages - Chasing 'The Fugitive' and Other Stories from an Actor's Life" julkaistiin vuonna 2007.
Morse tuli tunnetuksi myös hyväntekeväisyystyöllään. Hänellä oli kolme lasta. Hän oli kuudenkymmenen vuoden ajan naimisissa näyttelijätär Sydney Sturgessin kanssa, kunnes jäi leskeksi 30. syyskuuta 1999. Vaimo oli kärsinyt Parkinsonin taudista neljätoista vuotta. Barry Morse itse kuoli 89-vuotiaana helmikuussa 2008.
Argonfluorihydridi

Argonfluorihydridi (HArF) on ensimmäinen pysyvä argonia sisältävä kemiallinen yhdiste, joka on pystytty valmistamaan. Yhdisteen syntetisoi Helsingin yliopistolta Markku Räsäsen johtama suomalainen tutkijaryhmä. 
Argonfluorihydridin moolimassa on 59,954 g/mol ja CAS-numero 163731-16-6. Se on pysyvää vain alle −256 °C:n lämpötilassa. Korkeammassa lämpötilassa se hajoaa argoniksi ja vetyfluoridiksi.
Kultaoksidi

Kultaoksidi (Au2O3) on vakain kullan oksideista. Se on punaruskeaa kiinteää ainetta. Termisesti se on epävakaa ja alkaa hajota 160 °C:ssa kullaksi ja hapeksi. Kultaoksidin moolimassa on 441,93 g/mol ja CAS-numero 1303-58-8. Yhdisteestä voidaan käyttää myös nimeä dikultatrioksidi.
Kultaoksidi ei liukene veteen. Sillä on amfolyyttistä luonnetta ja se liukenee sekä happo- että emäsliuoksiin. Emäsliuoksiin yhdiste liukenee muodostaen kompleksisen tetrahydroksoauraatti(III)-ionin [Au(OH)4]-.
Ne-Yo

Shaffer Chimere Smith (s. 18. lokakuuta 1979 Camden, Arkansas, Yhdysvallat), taiteilijanimeltään Ne-Yo, on yhdysvaltalainen R&amp;B-laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Etniseltä taustaltaan afroamerikkalaisiin kuuluvalla Ne-Yo:lla on myös kiinalaisia sukujuuria.
Ne-Yon debyyttialbumi "In My Own Words" julkaistiin 28. helmikuuta 2006 Def Jam Recordings -levy-yhtiön kautta. Se nousi heti Billboard 200 -listan kärkipaikalle myytyään ensimmäisen viikon aikana 301 000 kappaletta. Samalla viikolla toinen albumilta julkaistu single, Stargaten tuottama "So Sick" nousi ykköseksi Billboard Hot 100 -listalla.
Toinen albumi "Because of You" ilmestyi 1. toukokuuta 2007. Myös ensimmäinen albumilta julkaistu single kantoi samaa nimeä.
Kolmas albumi "Year of the Gentleman" julkaistiin syksyllä 2008.
Ne-Yo on kirjoittanut biisejä mm. Rihannalle, Beyoncélle ja Cheryl Colelle. Hän on tehnyt kappaleen yhdessä Pitbullin, Nayerin ja Afrojackin kanssa. Kappale on nimeltään Give Me Everything.
Marraskuussa 2010 Ne-Yo julkaisi neljännen studioalbuminsa "Libra Scale", jonka ensimmäinen single on Beautiful Monster.
Ne-Yo on näytellyt -tv-sarjassa. Hän esitti seitsemännen kauden 14. jaksossa palkkatappajaa. Hän on lisäksi esiintynyt muutamassa elokuvassa kuten "" ja "Red Tails".
Ne-Yolla on myös kaksi lasta.
Vaasan majakka

Vaasan majakka on vuonna 1981 rakennettu majakka Merenkurkussa, Mustasaaren kunnan alueella. Rakennus sijaitsee Korsön matalikolla, Vaasan syväväylän varrella. Majakka on merenpinnasta mitattuna 16,3 metriä korkea, ja se toimii aurinkoenergialla. Valo kantaa 12 meripeninkulmaa. Vaasan majakan suunnitteli insinööritoimisto Pöysälä &amp; Sandberg Oy (suunnitellut myös Kemi I:n majakan). Rakennuksen perustana on Vaskiluodon satamassa rakennettu kolmijalka, joka on teräskuorinen. Paikalleen Korsön matalikolle se hinattiin juhannusaattona 1981, jossa se täytettiin betonilla. Lisäksi jokainen jalka kiinnitettiin kolmella vaijerinipulla peruskallioon. Rakennustyöt hoiti Perusyhtymä Oy ja valmistuessaan Vaasan majakka edusti uutta teräsbetonimajakkatyyppiä.
Hämähäkkimies (vuoden 1967 animaatiosarja)

Hämähäkkimies () on Grantray-Lawrence Animation yhtiön ja Ralph Bakshin tuottama piirrossarja, joka valmistettiin vuosien 1967–1970 aikana. Sarja tunnetaan erityisesti sen alkutunnarista ja liioiteltuista tarinoista.
Se oli ensimmäinen Hämähäkkimieheen perustuva animaatiosarja, jonka ensimmäisen kauden 20. jaksoa tuotti Grantray-Lawrence yhtiö. Yhtiön mennessä konkurssiin Krantz Films ja Ralph Bakshi valmistivat sarjan loput 32 jaksoa vuoteen 1970 asti. Vaikka sarja tuotettiin Yhdysvalloissa sen ääninäyttelijät olivat kuitenkin kanadalaisia.
Äänirooleissa.
Suomenkielisissä äänirooleissa.
Sarjaa on julkaistu suomeksi muutaman jakson verran DVD:llä, vuoden 1994 sarjan kylkiäisenä. Suomenkieliset äänet molemmissa sarjoissa ovat samat.
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Hämähäkkimiehen sijalle 83 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Mycobacterium tuberculosis

Mycobacterium tuberculosis on mykobakteereihin kuuluva bakteeri, joka aiheuttaa tuberkuloosia. Sen löysi Robert Koch vuonna 1882. Vuonna 1890 hän eristi tuberkuliiniuutteen, jota käytettiin siihen aikaan tuberkuloositartunnan osoittamiseen. Koch todensi sen, että naudan ja ihmisen tuberkuloosia aiheuttavat bakteerit ovat eri tyyppiä. Hän väitti ettei naudan bakteeri voi tarttua ihmiseen ja päinvastoin. Koch oli oikeassa siinä, että ihmisen bakteeri ei voi tarttua nautaan, mutta naudan bakteeri voi tarttua ihmiseen.
Tuberkuloosibakteeri on n. 5 mikrometriä pitkä ja 0,2 mikrometriä paksu kaareva sauvabakteeri, joka vaatii aerobiset (hapelliset) kasvuolot. "Mycobacterium tuberculosis" ei gramvärjäydy sen paksun ulkokuoren vuoksi. Bakteeri on hidaskasvuinen ja se jakautuu 15–20 tunnin välein, mikä on erittäin pitkä aika verrattuna muihin bakteereihin, jotka voivat jakautua jopa minuuteissa. Se voi elää elimistössä vuosikausia ennen kuin tauti puhkeaa. Bakteeri infektoi ihmisen immuunijärjestelmän makrofageja, tyypillisesti immuniteetin heikettyä vanhuuden tai lääkityksen johdosta. Infektoituneiden makrofagien immuunijärjestelmää aktivoiva toiminta häiriintyy, minkä lisäksi makrofagien itseaiheuttama solukuolema estyy. Tämä auttaa "M. tuberculosis" -bakteerin selviämistä isäntäsolun sisällä ja mahdollistaa kroonisen infektion muodostumisen. On arvioitu, että joka neljännellä ihmisellä maapallolla on tuberkuloosi-infektio, mutta suurin osa heistä ei saa oireita.
"M. tuberculosis -"bakteeri jaetaan seitsemään sukulinjaan. Niin kutsutut modernit sukulinjat (L2, L3, L4) ovat levittäytyneet laajemmin maantieteellisesti kuin niin kutsutut muinaiset sukulinjat (L1, L5, L6, L7). 
Tuberkuloosi voi levitä keuhkoista myös muihin kehon kudoksiin, kuten luustoon, aivoihin ja imusolmukkeisiin. Hiljattain on todettu näyttöä siitä, että tuberkuloosin leviämistä keuhkoista muihin kudoksiin säätelee muun muassa EsxM-proteiini. Sillä huomattiin olevan kaksi eri muotoa, pitkä ja lyhennetty muoto, jotka vaikuttavat tuberkuloosibakteerin kykyyn infektoida keuhkojen ulkopuolisia kudoksia. EsxM-proteiinin pitkä muoto, jota muinaiset sukulinjat ekspressoivat, edistää bakteerin leviämistä luihin ja aivoihin, kun puolestaan lyhennetty muoto, jota modernit sukulinjat ekspressoivat, ei edistä. 
Tuberkuloosibakteerin torjunnassa käytetään seuraavia lääkeaineita: nitroimidatsoli, diamiini, klavulamaatti, meropeneemi, moksifloksasiini, gatifloksasiini, diaryylikvinoliini ja pyrroli.
Antibioottiresistenssi on kasvava ongelma tuberkuloosin hoidossa. Toisin kuin monet muut patogeeniset bakteerit, "M. tuberculosis" ei näytä pystyvän horisontaaliseen geeninsiirtoon, vaan kaikki antibioottiresistentit kannat ovat seurausta mutaatioista.
Burt Kennedy

Burt Kennedy (3. syyskuuta 1922 – 15. helmikuuta 2001) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi lähinnä työstään länkkäreissä. 
Kennedy aloitti uransa käsikirjoittajana. Tältä varhaiselta kaudelta on muun muassa elokuva "Seitsemän miestä jäljellä" (1956). 1960-luvulta hän oli ensisijaisesti ohjaaja ja teki muiden muassa elokuvat "Kultaa El Pasoon" (1967) ja "Alamo" (1985). 
Kennedy kuoli 15. helmikuuta 2001 syöpään 78-vuotiaana Kaliforniassa.
Rock’n’rollia gee-pisteestä

Rock’n’rollia gee-pisteestä on Turo's Hevi Gee -huumoriorkesterin vuonna 2003 ilmestynyt levy.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 26.
Ingvar Pettersson

Ingvar Albin Pettersson (19. tammikuuta 1926 – 2. heinäkuuta 1996) oli ruotsalainen yleisurheilija, joka kilpaili lähinnä 50 kilometrin kävelyssä.
Hän voitti olympiapronssia 50 kilometrin kävelyssä vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa.
Because of You (albumi)

Because of You on yhdysvaltalaisen R&amp;B-artisti Ne-Yon toinen studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2007 Def Jam -levy-yhtiön kautta.
Albumilta on julkaistu neljä singleä: "Because of You", "Do You" ja "Can We Chill". Neljäs single, "Go on Girl", julkaistiin joulukuussa. Vierailijoina albumilla esiintyivät Jay-Z ja Jennifer Hudson.
2C

2C on ryhmä psykedeelisiä fenetyyliamiineita. Yhteistä näille yhdisteille on 2,5-dimetoksi ryhmä ja yleensä lipofiilinen 4-substituutio. Alexander Shulgin on nimennyt ryhmän bentseenirenkaan ja amiiniryhmän yhdistävän hiilisillan mukaan kirjassaan PiHKAL (Phenethylamines i Have Known And Loved). Hän on myös syntetisoinut suurimman osan tähän kategoriaan kuuluvista yhdisteistä 1970- ja 1980-luvulla. Esimerkiksi 2C-B:n jatkokehiteltyjä muotoja ovat 25B-NBOMe ja sitä edelleen DMBMPP.
Useimmat näistä kemikaaleista luokitellaan Suomen lain mukaan huumausaineeksi tai kuluttajamarkkinoilta kielletyksi aineeksi.
Kay Redfield Jamison

Kay Redfield Jamison (s. 22. kesäkuuta 1946) on yhdysvaltalainen tieteilijä, joka toimii psykiatrian professorina Johns Hopkinsin yliopistossa. Hän on kaksisuuntaisen mielialahäiriön johtavia asiantuntijoita maailmalla. 
Jamison valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesissa ja suoritti lisäksi opintoja St Andrewsin yliopistossa Skotlannissa. Hän kärsii itse tutkimastaan bipolaarihäiriöstä ja on julkaissut aihetta käsittelevän muistelmateoksen "Levoton mieli" (1995).
Jamisonin muita tärkeitä julkaisuja ovat niin ikään psyykkistä sairautta käsittelevät tietokirjat "Manic-Depressive Illness" (1990), "Touched with Fire: Manic-Depressive Illness and the Artistic Temperament" (1993), "Night Falls Fast: Understanding Suicide" (1999) ja "Exuberance: The Passion for Life" (2004).
Tukangbesi-saaret

Tukangbesi-saaret ovat saariryhmä Sulawesin rannikolla Buton-saaren itäpuolella Bandanmeren alueella, ja ne kuuluvat Sulawesi Tenggaraan eli Kaakkois-Sulawesiin. Alueella puhutaan tukang besin kieltä. Butonin ja saariryhmän välillä on Kolowana Watabon salmi.
Saariryhmään kuuluvia saaria:
Papalian kaupunki on Binongkolla.
Alfried Krupp von Bohlen und Halbach

Alfried Krupp von Bohlen und Halbach (13. elokuuta 1907 Essen, Saksan keisarikunta - 30. heinäkuuta 1967 Essen, Länsi-Saksa) oli isänsä Gustavin seuraaja Kruppin suvun teollisuusyrityksen johtajana. Isänsä lailla Alfried jatkoi panssarivaunujen, aseiden ja ammusten tuottamista muun muassa natsi-Saksalle.
Alfried Krupp voitti vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä pronssimitalin purjehduksessa.
Isä-Gustavin terveys heikkeni merkittävästi toisen maailmansodan alkamisen aikoihin. Vuonna 1941 hän sai aivohalvauksen, joka jätti hänet osittain halvaantuneeksi. Hän alkoi myös dementoitua, joten hänen virkaansa jo muutaman vuoden hoitanut Alfried astui virallisesti yhtiön johtoon 1943. Samaan aikaan Adolf Hitler määräsi yhtiön lailla täysin suvun haltuun. Kruppin yritys oli ollut pörssiyhtiö vuodesta 1903.
Lähes kaikkien muiden saksalaisten yritysten lailla Krupp käytti vanki- ja valloitetuista maista tuotua pakkosiirtotyövoimaa. On mahdotonta sanoa kuinka monta pakkotyöläistä toimi Kruppilla yhteensä suuren vaihtuvuuden vuoksi. Tammikuussa 1943 heitä oli samanaikaisesti töissä noin 25 000.
Sodan jälkeen Alfried Krupp sai amerikkalaisessa sotaoikeudenkäynnissä 12 vuoden vankilatuomion. Myös Alfriedin avustajat saivat tuomioita. Hän istui siitä vain kolme, jolloin Yhdysvaltojen miehitysalueen pääkomissaari John J. McCloy kumosi syytteet ja palautti Alfriedille suvulta takavarikoidun omaisuuden. McCloyn päätöksiä on myöhemmin kritisoitu ankarasti. McCloy myös määräsi Krupp-konsernin pilkottavaksi pienempiin osiin, mutta Alfried Kruppin onnistui kiertää säännökset ja pitää yhtymä kokonaisena.
Linna (romaani)

Linna () on Franz Kafkan pääteoksiin kuuluva saksankielinen romaani.
Kafka alkoi kirjoittaa "Linnaa" illalla 22. tammikuuta 1922 palattuaan vuoristolomalta Špindlerův Mlýnistä. Tuohon aikaan tuberkuloosi vaivasi häntä jo pahasti, ja romaani jäi kesken, kun hän kuoli 3. kesäkuuta 1924.
Kirjeessään Max Brodille 11. syyskuuta 1922 Kafka ilmoitti luopuneensa "Linnan" kirjoittamisesta. Hän myös pyysi ystäväänsä tuhoamaan kaiken kirjoittamansa hänen kuoltuaan. Brod ei kuitenkaan noudattanut Kafkan toivomusta, vaan julkaisi teoksen vuonna 1926.
Jaakko Pakkasvirta on ohjannut romaanin pohjalta elokuvan "Linna" vuonna 1986. Myös itävaltalainen ohjaaja Michael Haneke ohjasi siitä elokuvan "Das Schloß" vuonna 1997. Aribert Reimann on säveltänyt teokseen pohjautuvan oopperan.
Naoki Hattori

Naoki Hattori (, s. 13. kesäkuuta 1966 Tokio, Japani) on japanilainen kilpa-autoilija.
Ura.
Japanin sarjat.
Hattori voitti vuonna 1990 Japanin Formula 3 -sarjan mestaruuden. Vuonna 1990 hän siirtyi ajamaan Japanin Touring Caria ja voitti mestaruudet All Japan Touring Car Class 3 -luokassa vuonna 1993 ja Japanin Touring Car Championshipissa vuonna 1996. 
Formula 1.
Kauden lopussa Hattori osallistui kahteen F1-osakilpailuun Coloni-tallin autolla, mutta ei selvittänyt karsintoja kertaakaan.
CART ja Super Formula.
Lyhyeksi jääneen F1-uran jälkeen Hattori siirtyi kilpailemaan Pohjois-Amerikkaan CART-sarjaan vuonna 1999. Hänen parhaaksi saavutukseksi jäi 14. sija. Vuosina 2000–2005 hän ajoi Japanin Super Formula -sarjassa, missä hän voitti kolme osakilpailua ja sijoittui sarjan toiseksi kaudella 2001.
Caduceus

Caduceus (lat.) tai kerykeion () on sanansaattajan sauva, jonka ympärille on symmetrisesti kietoutuneena kaksi käärmettä, jotka katsovat toisiaan. Toisinaan sauvaan on myös sijoitettu siipipari. Kreikkalaisessa mytologiassa Hermes kuvattiin usein kantamassa kerykeionia kädessään; myös Hermeen vastine roomalaisessa mytologiassa, Mercurius, kuvattiin vastaavasti. Näistä juontavat juurensa nimitykset Hermes-sauva ja Merkurius-sauva. Myös aamuruskon jumalatar Iris, kreikkalaisen mytologian jumalten viestinviejä, esiintyi kantaen kerykeionia, koska hänen katsottiin olevan auringon sanansaattaja.
Modernissa kuvasymboliikassa caduceus on kaupan ja talouselämän tunnus, vaikka etenkin Yhdysvalloissa se ajoittain sekoittuu myös lääketieteen tunnuksen, Asklepioksen sauvan, kanssa. Kyseessä on kuitenkin kaksi erilaista ja eri yhteyksissä käytettävää symbolia.
Sauva esiintyy antiikin kuvataiteessa myös yksinkertaisemmassa muodossaan, jossa käärmeitä ei ole kuvattu lainkaan.
Kauppatieteiden Kandidaattiyhdistys otti Caduceus-sormukset käyttöön, jotka jaettiin ensimmäisen kerran Helsingin kauppakorkeakoulusta valmistuneille kauppatieteen kandidaateille vuonna 1928. Sormuksia kutsuttiin myöhemmin maisterisormuksiksi. Caduceus-sormuksen suunnittelijana toimi Suomen ensimmäinen kauppatieteiden tohtori Vilho Nurmilahti.
Suomessa caduceusta käytetään kauppateknikon, merkantin ja merkonomin ammattisormuksissa, ja se esiintyy myös Jyväskylän, Kotkan ja Tampereen vaakunassa sekä Suomen tullin logossa.
Paradise in Flames

Paradise in Flames on saksalaisen power metal -yhtye Axxisin vuonna 2006 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet.
Rajoitetun version bonukset:
Heikki Gummerus

Eino Henrik Gummerus (11. syyskuuta 1893 Nivala – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä August Gummerus ja Greta Ruuska.
Jääkäriaika.
Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä Nivalasta liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Jatkokoulutusta Gummerus sai Libaussa 25. maaliskuuta 1917 alkaen.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja vain neljä päivää myöhemmin hän kaatui Tampereen Kalevankankaalla 24-vuotiaana. Gummerus haudattiin Nivalan sankarihautaan.
Asklepioksen sauva

Asklepioksen sauva on antiikin Kreikasta periytyvä lääkärien ja lääketieteen symboli sekä apteekkien tunnus, joka edustaa sairauksien parantamista lääkkeiden avulla. Asklepios, Apollonin poika, oli kreikkalaisessa mytologiassa lääketieteen jumala, joka kuvattiin parrakkaana miehenä nojaamassa sauvaansa, jota kiersi käärme.
Kreikkalaisessa mytologiassa Asklepioksen ja käärmeen yhteyden selitetään juontavan juurensa tapauksesta, jossa Minos oli määrännyt hänet herättämään poikansa Glaukoksen kuolleista. Hänen miettiessä, miten saisi tämän tehtyä, paikalle oli kiemurrellut käärme, joka oli kietoutunut hänen sauvansa ympärille. Asklepios oli tappanut käärmeen sauvallaan, mutta pian oli paikalle tullut toinen käärme, joka oli herättänyt ensimmäisen kuolleista mukanaan tuomalla yrtillä. Tällä samalla yrtillä Asklepios oli herättänyt kuolleista myös Glaukoksen. Myöhemmin lääkärit olisivat alkaneet käyttää käärmeitä esimerkin mukaisesti lääketieteessä, ja ylijumala Zeus nosti Asklepioksen itsensä taivaalle asumaan Käärmeenkantajan tähtikuvioksi.
Asklepioksen sauvan ympärille kiertynyt käärme on pensaskäärme ("Zamenis longissimus"), joka on Välimeren alueen yleisimpiä käärmeitä. Niitä pidettiin antiikin aikoina Asklepiokselle pyhitetyissä temppeleissä, jonne ihmiset tulivat pyytämään apua sairauksiinsa. Pensaskäärmeiden avulla saatiin apua lääkintätaidon jumalalta. Käärmeen nahanluonnin on katsottu symbolisoivan uudestisyntymistä ja voimien palaamista. 
Asklepioksen sauvan edeltäjiä ovat sumerilais-akkadilaisen parantamisen jumalan Ningišzidan sauva, jota kiersi kaksi käärmettä. Lisäksi foinikialaisten jumala Eschmun kuvattiin usein käärmeen kanssa.
Etenkin Yhdysvalloissa caduceus, kaupan ja talouselämän tunnus, sekoittuu ajoittain Asklepioksen sauvan kanssa. Kyseessä on kuitenkin kaksi erilaista ja eri yhteyksissä käytettävää symbolia.
Starzinger

Starzinger () on Leiji Matsumoton luoma manga- ja animesarja, jota esitettiin vuosien 1978–1979 välisenä aikana yhteensä 73 jakson verran. Suomessa sarjasta näytettiin vain hyvin rajallinen määrä jaksoja, ja ne julkaistiin seitsemällä VHS-kasetilla. Suomessa ensimmäinen jakso oli alun perin viides jakso. Siitä tehtiin myös elokuva vuonna 1979. Starzinger-manga kesti 3 numeroa.
Tarina.
Miljoonien valovuosien päässä on aurinkokunta, jota on kohdannut suuri onnettomuus. Jostain ulkoavaruudesta saapuneet hirviöt ovat muuttaneet aurinkokunnan planeettojen ennen niin kiltit asukkaat ilkeiksi ja omituisiksi olioiksi. Kuun prinsessa Aurora saa Tohtori Kittyltä tehtäväkseen lähteä Suuren Kuninkaan Planeetalle (The Great King) palauttaakseen Galaktisen energian, jotta rauha palautuisi. Avukseen vaaralliselle matkalleen hän saa kolme kyborgia: Cogon, Darcon ja Hakan. Suomalaisessa dubbauksessa kyborgien nimet ovat Kokko (Pauli Olavi Virta), Haka ja Korkki.
Ääninäyttelijät.
Jaksot.
Suluissa jaksojen suomenkieliset nimet.
The Ogre

The Ogre tai Baintha Brakk () on jyrkkä ja rosoinen vuori, jonka huippu yltää 7 285 metrin korkeuteen merenpinnan tasosta. Se sijaitsee Panmah Muztaghin osassa Karakorum-vuoristoa, Pakistanin Pohjoisilla alueilla. Se tunnetaan yhtenä maailman vaikeimmin kiivettävissä olevista huipuista. Vuoden 1977 ensimmäisestä huipulle noususta oli kulunut kaikkiaan 24 vuotta, ennen kuin sinne onnistuttiin pääsemään toisen kerran vuonna 2001.
Sijainti.
The Ogren huippu kohoaa Biafon jäävirran, joka on yksi Keski-Karakorumin pääjäätiköistä, pohjoispuolella. Se sijaitsee noin 75 kilometriä pohjoiseen päin alueen pääkylästä Skardusta ja noin 30 kilometriä Askolen tienpäästä pohjoiseen.
Kotirintama

Kotirintama on sotaa käyvän valtion siviiliväestöstä käytetty termi, joka käsittää siviiliväestön aktiivisena osana valtion sodankäyntiä. 
Kotirintaman rooli on toimia valtion sotaa käyvän armeijan tukena ja kotina. Termi voi olla propagandasävytteinen, sillä sitä käyttävä poliitikko tai sotavoimien edustaja saattaa tähdätä valtion siviiliväestön alistamiseen yhteisönä pelkästään sotilaallisten tarkoitusperien käyttöön. Fyysisesti ja poliittisesti eheä ja yhtenäinen kotirintama on etu ja usein edellytys valtion sodankäynnille. Se tukee sodankäyntiä sekä poliittisesti että materiaalisesti, mikä tekee siviiliväestön tuen ehdoksi sodan tehokkaalle jatkamiselle. 
Ilman toimivaa kotirintamaa, joka muodostuu poliittisesti myötämielisestä siviiliväestöstä, riittävästi toimivasta infrastruktuurista sekä riittävästä määrästä sotaponnistukseen osallistuvia työkykyisiä siviilejä valtion sodankäynti on yleensä tuomittu häviämään. Siksi totaalisen sodankäynnin aikana valtion kotirintama on myös vihollisen sotatoimien, vakoilun ja propagandan tärkeä kohde. 
Historia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksan keisarikunnan kotirintamalla toimi sotilaspiireihin jaettu, kenraalin sijaisten (saksaksi "stellvertretende kommandierende Generäle") johtama ja sotilasviranomaisista koostunut organisaatio, joka otettiin valtakunnan tasolla käyttöön 31. heinäkuuta 1914. Se huolehti yleisestä turvallisuudesta, propagandasta, sensuurista, hallinnollisista tehtävistä, täydennysmiesten värväämisestä ja rintamalla olleiden joukko-osastojen huollosta. Kenraalin sijaiset toimivat Saksan keisari Vilhelm II:n alaisuudessa.
Bernd Kannenberg

Bernd Kannenberg (20. elokuuta 1942 Königsberg – 13. tammikuuta 2021 Münster) oli länsisaksalainen kävelijä. Hän voitti olympiakultaa 50 kilometrin kävelyssä vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä.
Kannenberg sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 yhdeksänneksi 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.32.06,4. Toukokuussa 1972 hän käveli 50 kilometrillä maailman kaikkien aikojen parhaan ajan 3.52.44,6. Münchenin olympialaisissa hän voitti 50 kilometrillä kultaa ajalla 3.56.11,6. Hän osallistui myös 20 kilometrin kilpailuun mutta keskeytti.
Toukokuussa 1974 Kannenberg käveli 20 000 metrin ratakävelyssä maailmanennätyksen 1.24.45,0. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti 20 kilometrillä hopeaa ajalla 1.29.38,2 ja sijoittui 50 kilometrillä yhdeksänneksi ajalla 4.21.47,8. Montréalin 1976 olympialaisten ohjelmassa oli vain yksi kävelylaji, 20 kilometriä, jolla Kannenberg keskeytti.
Nikolett Szabó

Nikolett Szabó (s. 3. maaliskuuta 1980 Budapest) on unkarilainen keihäänheittäjä.
Hänen ennätyksensä on 64,62 metriä, jonka hän heitti 22. heinäkuuta 2001 Patrasissa, tulos on myös Unkarin ennätys.
Alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Szabó on voittanut vuosina 1997 ja 1999. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden hän voitti vuonna 2001.. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän on sijoittunut toiseksi vuonna 1996 ja neljänneksi vuonna 1998.
Kesäolympialaisissa hän on karsiutunut loppukilpailusta Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008. Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa hän on sijoittunut 12:nneksi Pariisissa 2003. Ateenan MM-kilpailuissa 1997, Edmontonissa 2001 ja Helsingissä 2005 hän karsiutui loppukilpailusta. Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on sijoittunut kahdeksanneksi Budapestissä 1998 ja Münchenissä 2002. hän sijoittui kolmanneksi.
Unkarin mestaruuden Szabó on voittanut vuosina 1999–2001, 2003–2005 ja 2008–2009.
Frankie Negrón

Frankie Negrón (s. 21. tammikuuta 1977 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on salsa-artisti, joka on sekoittanut mukaan poppia, rockia, gospel, R&amp;B, hip hoppia sekä reggaetonia. Hän on tehnyt kappaleen esimerkiksi yhdessä N.O.R.E.n kanssa. Frankie Negrónilla on myös sisko, Jaqueline (Jackie) Negrón, joka on tanssia ja laulaja. Lisäksi hänellä on veli David Negrón. Negrónin vanhemmat ovat Zaida Gonzalez ja Francisco Negrón Santos.
Negrón laulaa pääasiassa espanjaksi, mutta myös englanniksi. Hän on ollut myös mukana Val Lik´n ohjaamassa elokuvassa Bronxin pojat (Boricua´s Bond), joka julkaistiin Suomessa DVD:llä vuonna 2000.
Blitz (sarjakuvahahmo)

Blitz on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen "Web of Spider-Man" -lehden numerossa 99 (1993). Blitzin loivat Terry Kavanagh, Alex Suviek ja Joe Rubinstein.
Suomessa Blitz esiintyi ensimmäisen kerran "Hämähäkkimies"-lehden numerossa 9 (1994).
Historia.
Vain vähän tiedetään Blitzin alkuperästä. Ei ole tiedossa miten hän sai voimansa tai mistä syystä hän valitsi superroiston uran. Hän teki itsensä tiettäväksi liittyessään Uusiin Suostuttelijoihin.
Kun Uudet Suostuttelijat palkkasivat Hopeasapelin entisen aviomiehen, palkkasoturi Muukalaisen tappamaan Veriruusun, juuri Blitz ja Ankerias lähetettiin tätä vastaan. Parivaljakko hyökkäsi Muukalaisen toimistoon yrittäen tuhota kaikenlaiset todisteet, jotka mustaisivat Uusien Suostuttelijoiden mainetta. Sattumalta myös Hämähäkkimies osui paikalle tehdessään omia tutkimuksiaan. Blitz ja Ankerias hyökkäsivät supersankarin kimppuun, mutta neuvokas Hämähäkkimies käänsi Ankeriaan sähköisyyden Blitziä vastaan.
Haihtuja pelasti kaksikon siirtämällä nämä turvaan Hämähäkkimiehen luota. Myöhemmin Veriruusu jäljitti Uudet Suostuttelijat näiden päämajalle ja Blitz, yhdessä Uusien Suostuttelijoiden Ulkorenkaan jäsenten kanssa riisui tämän aseista. Hämähäkkimies kuitenkin saapui paikalle luomassaan teräshaarniskassa ja onnistui voittamaan superroistot. Blitz luovutettiin myöhemmin poliisille.
Voimat ja varusteet.
Blitz omaa suuret fyysiset voimat. Hänen arvellaan nostavan noin kymmenen tonnia.
Astrid (Belgian prinsessa)

Astrid Joséphine-Charlotte Fabrizia Elisabeth Paola Marie (s. 5. kesäkuuta 1962 Laeken Belgia) on Belgian prinsessa ja Itävalta-Esten arkkiherttuatar. 
Arkkiherttuattaren vanhemmat ovat Belgian kuningas Albert II ja kuningatar Paola. Hän on myös Itävalta-Esten arkkiherttuatar. Hänen puolisonsa on (22. syyskuuta 1984) arkkiherttua Lorenz. Avioliitosta heillä on lapset:
Vuosina 1984–1993 Astrid ja hänen miehensä elivät tavallisen kansalaisen elämää Sveitsissä, jossa Lorenz työskenteli pankissa. Astridilla ei ollut tänä aikana lainkaan virallisia velvollisuuksia Belgiassa. Kun saalilainen laki, jonka mukaan naisilla ei ole oikeutta kruununperimykseen, kumottiin Belgiassa vuonna 1991, perhe tuli perimysoikeuden piiriin, ja siten myös avioparin lapset saivat belgialaiset arvonimet. Astrid sai myös elinikäisen Belgian senaattorin arvon ja aseman ja määrärahan valtion varoista.
Ankerias (sarjakuvahahmo)

Ankerias on nimi kahdelle eri Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä esiintyneelle superroistolle, Leopold Strykelle ja Edward Lavellille. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui "Strange Tales" -lehden numerossa 112 (1963). Ensimmäisen Ankeriaan loivat Stan Lee ja Steve Ditko, toisen Kurt Busiek ja Denys Cowan.
Historia.
Leopold Stryke.
Alkuperäinen Ankerias ja hänen veljensä Jordan Stryke olivat jäseninä Matelijaryhmän ensimmäisessä ja toisessa kokoonpanossa. Myöhemmin Madame Hydra kuitenkin murhasi Jordanin ja otti tämän paikan ryhmän johtajana. Myöhemmin Stryke toimi Kasvimiehen, Linnunpelätin, Yksisarvisen ja Piikkisian kanssa Kreivi Nefarian palveluksessa. Lopulta Stryke kohtasi loppunsa Gladiaattorin käsissä. Gladiaattori oli määrätty hakemaan Ankeriaan omistama tuhoisa haihdutussäde ja seuranneessa taistelussa Ankerias kuoli.
Edward Lavell.
Toinen Ankerias, Edward Lavell teki itsensä tiettäväksi yrittäessään vapauttaa Nuijapäätä vankilasta. Ankerias koki kuitenkin tappion taistelutaitojen mestarin Rautanyrkin käsissä. Ankerias liittyi Justin Hammerin kokoamaan Pahuuden Mestareihin, jotka voitettiin Ukonnuolten toimesta.
Voimat ja varusteet.
Ankerias omaa ikäisensä, aktiivisesti harjoittelevan miehen fyysisen kunnon. Ankerias on kuitenkin aktiivisesti harjoittanut notkeuttaan ja omaa jonkin verran kokemusta lähitaistelusta.
Ankerias käyttää erikoisvalmistettua pukua, johon on kiinnitetty generaattoreita. Nämä luovat suuria määriä sähkövarausta, tarpeeksi tainnuttamaan tai tappamaan normaalin ihmisen. Ankeriaan puku on luonnollisesti eristetty niin, ettei hän itse kärsi sähköiskuistaan. Ankerias kykenee ohjaamaan sähköpurkauksia käsissään olevien hanskojen avulla. Käyttämällä sähkölatausta hyödykseen Ankerias kykenee hohtamaan heikosti pimeässä ja käyttää tätä apunaan pimeissä paikoissa. Ankerias kykenee myös sähköistämään pukunsa kokonaan niin, että häneen koskeva kärsii suuresta sähköiskusta. Ankerias kykenee myös luomaan sähköisen kentän ympärilleen ja käyttämään tätä eräänlaisena tutkana. Toiminnon avulla Ankerias kykenee aistimaan lähistöllä piileskelevät ihmiset.
Ankeriaan puku on päällystetty rasvaisella aineella, jonka ansiosta vastustajan on erittäin vaikea pidellä kiinni hänestä.