tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yacht

Yacht on noppapeli, johon mm. Yatzy ja Yahtzee perustuvat. Se on julkaistu public domain-periaatteella vuonna 1938.
Nimeä Yacht käytetään myös joistakin myöhemmin julkaistuista versioista, jotka ovat kuitenkin lähempänä Yahtzeeta kuin alkuperäistä Yacht-peliä.
Pelin kulku.
Pelin tavoitteena on saada pisteitä heittämällä viittä noppaa tiettyjen yhdistelmien aikaansaamiseksi. Noppia voidaan heittää kolme kertaa vuoroa kohden. Pelissä on 12 kierrosta. Joka vuoron jälkeen pelaaja valitsee, mihin tuloskategoriaan käyttää tuloksensa. Kutakin kategoriaa voi käyttää vain kerran pelissä. Kategorioissa on vaihtelevat pistearvot, joista osa on kiinteitä ja osassa pistemäärä riippuu noppien arvosta. Yacht tarkoittaa viittä samaa silmälukua ja sillä saa 50 pistettä, joka on suurin mahdollinen pistemäärä. Voittaja on pelaaja, joka saa yhteenlaskettuna eniten pisteitä.
Pisteenlasku.
Seuraavassa luetellaan pelin 12 kategoriaa pistemäärineen:
Jos kategoria on valittu, mutta silmäluvut eivät täsmää sen määritelmään, pelaaja saa 0 pistettä kyseiseen kategoriaan.
Yacht-tulosta ei voi käyttää mökin kategoriaan (koska kolmen saman ja kahden saman pitää olla eri silmälukua), mutta sen voi käyttää neljään samaan, jolloin ylimääräinen silmäluku jätetään huomiotta. Suorien pistemäärät vaihtelevat, mutta tyypillinen määrä on 30 molemmista.
Suurin mahdollinen pistemäärä riippuu käytössä olevista pisteytyssäännöistä, mutta yllä kuvatulla pisteenlaskulla ja molempien suorien pistemäärän ollessa 30, suurin pistemäärä on 297.
Vertailu Yahtzee-peliin.
Säännöt eroavat monella tapaa Yahtzeesta:
Kategorioiden nimissä on joukko eroja: "Ässät" on usein "Ykköset", "Yahtzee" tunnetaan nimellä "Yacht". Pelissä ei ole erikseen ylä- ja alaosaa.
Vaikka Yacht-pelillä ei olekaan virallisia sääntöjä, pisteenlasku poikkeaa Yahtzeesta. Neljä samaa tuloksessa lasketaan vain samojen silmälukujen summa, eikä kaikkien viiden. Mökki-tulos on kaikkien noppien summa, eikä kiinteä 25. Suorista saatu pistemäärä vaihtelee, kun Yahtzeessa se 40.
Spatharaíoi

Spatharaíoi (; myös transl. "Spatharéi") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 236 (vuonna 2011).
Spatharaíoin kylä sijaitsee Sámoksen eteläosassa Bourniás (Μπουρνιάς) -vuoren rinteessä lähellä sen huippua. Se on rakennettu noin 580 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna, mikä tekee siitä yhden Sámoksen korkeimmalla olevista kylistä. Lähikylät ovat pohjoispuolella Pýrgos noin viiden kilometrin päässä ja itäpuolella Pagóndas. Kylän nimi on selitetty sillä, että sen ensimmäisen asukkaan sukunimi olisi ollut Spáthas, tai että sen ensimmäiset asukkaat olisivat tulleet Spathárin kylästä pohjoiselta Euboialta.
Kylästä on hyvä näköala etelään ja länteen Dodekanesian saarille ja Foúrnoi-saarille sekä Kérkis-vuorelle ja Sámoksen luoteisrannikolle. Kylän kirkko on omistettu arkkienkeleille ("Pammégistoi taxiárches").
Spatharaíoi muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σπαθαραίων, "Topikí Koinótita Spatharaíon"), johon kuuluvat varsinaisen Spatharaíoin kylän lisäksi kylät Apóstolos Pávlos, Avánti, Kalogerikó, Kýrgianni, Limnonáki, Metóchi, Sykiá ja Vergí sekä Samiopoúlan saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 337.
Aiemmin kylä kuului Pythagóreion kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Pythagóreion kunnallisyksikköön.
Stavrinídes

Stavrinídes () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Sámoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Anatolikí Sámoksen kuntaan, Sámoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Stavrinídes muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Σταυρινήδων, "Topikí Koinótita Stavrinídon"). Kylän väkiluku on 42 (vuonna 2011).
Stavrinídesin kylä sijaitsee Sámoksen pohjoisosassa Karvoúnis-vuoren pohjoisrinteessä noin 26 kilometriä länteen Sámoksen kaupungista, noin 16 kilometriä itään Karlóvasista ja noin 1,2 kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta eli Egeanmeren rannasta. Se on rakennettu noin 380 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Stavrinídesin kyläyhdyskunta on asukaluvultaan saaren pienin. Se on saanut nimensä paikan ensimmäisenä asuttaneesta Stavrinós-suvusta.
Ennen vuotta 2011 kylä kuului Vathýn kuntaan ja vuosina 2011–2019 Sámoksen kuntaan ja sen Vathýn kunnallisyksikköön.
Vatoússa

Vatoússa (, myös "Vatoúsa", Βατούσα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 574 (vuonna 2011).
Vatoússan kylä sijaitsee noin 26 kilometriä länteen Kallonísta ja noin 61 kilometriä samaan suuntaan saaren keskuksesta Mytilínistä. Vatoússa muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βατούσσης, "Topikí Koinótita Vatoússis"), johon kuuluu varsinaisen Vatoússan kylän lisäksi Révman kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 598.
Aiemmin kylä kuului Eresós-Ántissan kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Eresós-Ántissan kunnallisyksikköön.
Volissós

Volissós () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Chíoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chíoksen kuntaan, Chíoksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 223 (vuonna 2011).
Volissóksen kylä sijaitsee Chíoksen luoteisosissa noin 39 kilometriä luoteeseen saaren keskuksesta Chíoksen kaupungista. Volissós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βολισσού, "Topikí Koinótita Volissoú"), johon kuuluvat varsinaisen Volissóksen kylän lisäksi kylät Chorí, Koskinás, Limiá, Límnos, Managrós ja Skariótis sekä Pyhän Markellan luostari ("Moní Agías Markéllas"). Koko yhdyskunnan väkiluku on 313. Limiá toimii Volissóksen satamana.
Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi pieni kaupunki nimeltä "Bolissos" tai "Boliskos", josta kylä on perinyt nimensä nykykreikkalaisessa nimimuodossa. Pseudo-Herodotoksen mukaan Homeros olisi kirjoittanut eepoksensa Bolissoksessa. Nykyinen kylä kuului aiemmin Amanín kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chíoksen kunnan Amanín kunnallisyksikköön.
Kylän nähtävyyksiin kuuluu sen viereisellä kukkulalla sijaitseva Volissóksen linna.
Rang De Basanti

Rang De Basanti on Rakesh Omprakash Mehran ohjaama intialainen hindinkielinen draamaelokuva vuodelta 2006. Keskeisiä rooleja näyttelevät muun muassa Aamir Khan, Siddharth, Soha Ali Khan, Kunal Kapoor, R. Madhavan, Sharman Joshi, Atul Kulkarni ja Alice Patten.
Isänmaallinen elokuva sai ensi-iltansa tasavallan päivänä 26. tammikuuta 2006. Elokuva oli sekä yleisö- että arvostelumenestys ja se voitti monia palkintoja, mukaan lukien parhaan populaarielokuvan National Film Awards -palkinto.
Juoni.
Kuusi nuorta intialaista auttaa englantilaista naista kuvaamaan dokumenttia menneistä vapaustaistelijoista, ja tapahtumat johtavat historian toistamaan itseään.
Lipinki (kunta)

Lipinki on maalaiskunta Gorlicen piirikunnassa Puolassa. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 6 792.
Gorlicen piirikunnan asukkaista 6,3 prosenttia asuu Lipinkin kunnassa ja sen pinta-alasta 6,9 prosenttia kuuluu Lipinkin kuntaan. Kylät Lipinkin kunnassa ovat Bednarka, Kryg, Lipinki, Pagorzyna, Rozdziele ja Wójtowa. Lipinkin kunnan pinta-alasta noin 32 prosenttia on metsää, noin 37 prosenttia viljeltyä maata ja noin kahdeksan prosenttia niittyjä.
Lipinkin väkiluku on vähentynyt 0,5 prosentilla vuosien 2002–2019 välisenä aikana. Vuoden 2019 lopussa 50,6 prosenttia asukkaista oli naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,4 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 61,5 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,5 vuotta. Vuonna 2019 Lipinkin kunnassa syntyi 80 lasta.
Amanty

Amanty on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 40 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 11,17 neliökilometriä. Amantyn pormestarina toimii Jean-Luc Diotisalvi.
Amantyn väkiluku on pienentynyt 13 henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 53 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 45, eli viisi asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Lipinki

Lipinki on seuraavien Puolan paikkakuntien nimi:
Ancemont

Ancemont on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 551 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 13,30 neliökilometriä.
Ancemontin väkiluku on pienentynyt 18 henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 569 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli kohonnut 601 asukkaaseen, mutta pieneni 50 asukkaalla vuoden 2017 väestönlaskentaan mennessä.
Łużna

Łużna on maalaiskunta Gorlicen piirikunnassa Puolassa. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 8 535.
Gorlicen piirikunnan asukkaista 7,8 prosenttia asuu Łużnan kunnassa ja sen pinta-alasta 5,8 prosenttia kuuluu Łużnan kuntaan. Kylät Łużnan kunnassa ovat Biesna, Bieśnik, Łużna, Mszanka, Szalowa ja Wola Łużańska.
Łużnan väkiluku on kasvanut 6,1 prosentilla vuosien 2002–2019 välisenä aikana. Vuoden 2019 lopussa 48,9 prosenttia asukkaista oli naispuolisia ja 51,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,5 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 61,6 prosenttia ja eläkeikäiset 16,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,5 vuotta. Vuonna 2019 Łużnan kunnassa syntyi 91 lasta.
Kapea käytävä

Kapea käytävä, Valtiot, yhteiskunnat ja vapauden kohtalo (alkuteos "The Narrow Corridor, States, Societies and the Faith of Liberty") on taloustieteilijä Daron Acemoğlun ja yhteiskuntatieteilijä James A. Robinsonin vuonna 2019 julkaisema, vapauden syntyyn johtavia tekijöitä käsittelevä kirja.
Kirjan keskeinen väite on, että valtio ja yhteiskunta käyvät jatkuvaa kamppailua. Tämän kamppailun dynaamisessa tasapainossa sijaitsee alati muuttuva "kapea käytävä", jossa vapaus on mahdollinen. Valtio kykenee tarjoamaan ihmisille vakautta ja turvaa, mutta liian voimakas valtio yhteiskuntaan nähden ajautuu helposti vapauden tukahduttavaan despotismiin. Toisaalta liian heikko valtio johtaa helposti anarkiaan tai kirjoittajien "normien vankilaksi" kutsumaan tilaan, jossa voimakkaat yhteisönormit onnistuvat vakauttamaan elämän, mutta lukitsevat ihmiset ankaraan sosiaalisen normistoon.
Kairouanin suuri moskeija

Kairouanin suuri moskeija () sijaitsee Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvassa Kairouanin kaupungissa Tunisiassa. Moskeija kuuluu islamilaisen arkkitehtuurin suurimpiin monumentteihin Pohjois-Afrikassa.
Kairouan.
Kairouanin kaupungin perustajana pidetään Ukba ibn Nafia, joka 670-luvulla valloitti nykyisen Tunisian alueen umaijadikalifi Muawijan alaisuudessa. Alueen vanha keskus Karthago hävitettiin ja hylättiin, koska sitä oli rantakaupunkina vaikea puolustaa Bysantin laivastoa vastaan. Uudeksi hallintokeskukseksi ja varuskuntakaupungiksi rakennettiin Kairouan, joka oli kahden päivämatkan päässä merestä. Se säilyi tärkeänä kaupunkikeskuksena, vaikka 800-luvulla aghlabidiemiirit hallitsivat omista palatsikaupungeistaan ja 900-luvulla fatimidit siirsivät hallinnon Mahdiaan ja Kairoon. 1200-luvulla Tunis otti pääkaupungin paikan.
Moskeija.
Moskeijan perustajana pidetään käskynhaltija Ukba ibn Nafia, joka olisi pian valloituksen jälkeen antanut rakentaa sen. Muawija oli Lähi-idän arabivaltion ensimmäinen hallitsija, josta on säilynyt aikalaistietoa kolikkoina ja piirtokirjoituksina. Muawijan hallituskaudelta ei ole löydetty merkkejä islaminuskosta, joten alkuperäinen temppeli ei ehkä ollut vielä islamilainen moskeija. Muawija käytti virkakielenä kreikkaa ja esiintyi Volker Poppin kiistellyn teorian mukaan Damaskoksessa sijainneen Johannes Kastajan haudan suojelijana, sillä eräissä Muawijan lyömissä rahoissa esiintyi hänen mukaansa Johannes Kastaja irti leikattuine päineen. Berberit hävittivät Ukban rakennuksen vuonna 690, ja uusi temppeli rakennettiin sen tilalle vuonna 703 marwanidien kalifaatin aikana.
Moskeijassa sijaitsee vanhin säilynyt moskeijan saarnastuoli eli "minbar", tosin moneen kertaan uudistettuna. Läntisen islamin ensimmäinen minareetti rakennettiin juuri Kairouanin suureen moskeijaan vuonna 836 abbasidien vallan aikana. Sen nelikulmainen malli saatiin roomalaisesta Salaktanin majakasta. Kuten majakasta, myös minareetin huipulta saattoi loistaa valo. Yöllä se saatiin aikaan tulen avulla ja päivällä lasitettujen tiilien avulla, jotka heijastivat auringonvaloa. Valo symboloi paitsi abbasidien, myös islamin valtaa ja viittasi Koraanin jakeeseen: ”Jumala on taivaan ja maan valo” (24:35). Yleisenä koristelutapana tässä moskeijassa oli värillinen kivi ja kaakeli.
Miksi maat kaatuvat

Miksi maat kaatuvat, Vallan, vaurauden ja varattomuuden synty () on taloustieteilijä Daron Acemoğlun ja yhteiskuntatieteiljä James A. Robinsonin kirjoittama kirja. 
"Miksi maat kaatuvat" pyrkii selittämään monitieteisesti, miksi jotkin maat ovat vaurastuneet ja miksi toiset maat ovat pysyneet köyhinä. Kirja esittää, että esimerkiksi maantieteilijä Jared Diamondin tarjoamat maantieteeseen ja biologiaan perustuvat selitykset vallan ja vaurauden synnystä eivät ole riittäviä. Tekijät esittävät, että maissa vallitsevat instituutiot ovat ratkaisevassa asemassa maiden menestyksen synnyssä. Maissa, jossa instituutiot ovat enimmäkseen inklusiivisia eli tarjoavat ihmisille mahdollisuuksia vaikuttaa yhteiskuntaan ja elämäänsä, ihmiset ja maa ovat voineet vaurastua. Maissa, joissa instituutiot ovat ekstraktiivisia, vauraus valuu lähinnä elittien käsiin.
Kōnosu

Kōnosu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Ara- ja Motoarajokien varrella. Kaupungin keskusta on rakentunut niiden väliin Ōmiyan ylängölle. Kōnosussa on 118 124 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 67,44 neliökilometriä.
Kōnosu kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla markkinapaikkana ja yhtenä vilkkaan Nakasendō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Perinteinen elinkeino on jo 1700-luvun vaihteesta lähtien ollut nukkejen valmistus, ja edelleenkin kaupunki tunnetaan "hinamatsuri"-nukkejen ("hinaningyō") tuotannosta. Sittemmin kaupunkiin on sijoittunut myös paperi-, paino- ja koneteollisuutta sekä autonosien valmistusta. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi vihanneksia ja koristekukkia. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kōnosu sai vuonna 1954, kun Kōnosun maaseutukaupunkiin liitettiin useita kyläkuntia. Sen jälkeen Kōnosu on kasvanut voimakkaasti yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Fukiagen ja Kawasaton maaseutukaupungit.
Kōnosun rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Shōgan-jin buddhalainen temppeli, jossa on samurai Ina Tadatsugun hauta. Kaupunkia palvelee JR Higashi-Nihonin Takasaki-linja.
Blue Ruin

Blue Ruin on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja kuvannut Jeremy Saulnier. Sen pääosia esittää Macon Blair, Devin Ratray ja Eve Plumb. "Blue Ruin" sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 17. toukokuuta 2013, missä se voitti Fipresci-palkinnon.
Paul Uotila

Paul Elias Michael Uotila on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on julkaissut musiikkia soolona artistinimellään Paul Elias sekä Satin Circus -yhtyeessä basisti-laulajana. Hän on työskennellyt myös mallina.
Uotila kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen kappaleensa vuonna 2014. Levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa hän solmi huhtikuussa 2018 ja esikoissingle ”Mitä sil on välii” julkaistiin syyskuussa 2018. Esikoisalbuminsa "Luonnonvoimii" hän julkaisi syyskuussa 2020. Siltä julkaistiin yhteensä seitsemän singleä. 
Vuonna 2021 Uotila on yksi "Selviytyjät Suomi" -ohjelman kuudennen tuotantokauden kilpailijoista. Uotila tuli kilpailun toiseksi.
Uotilan isoisä oli taiteilija Gunnar Uotila.
Kärkölän yhtenäiskoulu

Kärkölän yhtenäiskoulu on kahdessa eri osoitteessa Kärkölän keskustaajamassa Järvelässä toimiva yhtenäiskoulu. Esi- ja alakoulun luokka-asteet 0-4 opiskelevat vuonna 2019 valmistuneessa Keltasiiveksi nimetyssä koulurakennuksessa (Pormestarinkuja 1). Vanhemmat peruskoululaiset (luokka-asteet 5-9) käyvät koulua Opintie 2:ssa. Yhtenäiskoulu on nykyään Kärkölän ainoa peruskoulu.
Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 405 peruskoulun oppilasta. Tämän lisäksi tulevat esikoulua käyvät lapset.
Mickey Madden

Michael Allen ”Mickey” Madden (s. 13. toukokuuta 1979 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen muusikko, popyhtye Maroon 5:n entinen basisti. Hän soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuodesta 1994 vuoteen 2020 asti.
Pertti Puonti

Pertti Juhani Puonti (s. 12. elokuuta 1948 Oulu) on suomalainen kenraalimajuri evp.
Pertti Puonti syntyi Veini Puontin ja Bertta Haurusen perheeseen ja avioitui 1973 Arja Iskulehdon kanssa. Puonti tuli ylioppilaaksi 1968 Oulun normaalikoulusta ja valmistui Kadettikoulusta 1972 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän toimi opetusupseerina Pohjan pioneerikomppaniassa 1972–1973 ja opetusupseerina ja komppanian varapäällikkönä Reserviupseerikoulussa 1973–1979. Toimistoupseeri ja -päällikkö Sisä-Suomen sotilasläänin esikunnassa Puonti oli 1983–1985, pataljoonaupseeri Keski-Suomen pioneeripataljoonassa 1985–1986 ja UNTSO:n tarkkailija 1986–1987. Puonti toimi Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunnassa toimistopäällikkönä 1987–1991 ja Pohjan prikaatissa pataljoonan komentajana 1991–1992. Hän oli YK:n suomalaisen pataljoonan komentaja Balkanilla 1992 ja Maanpuolustusopiston johtaja vuodesta 1996. Puonti ylennettiin vänrikiksi 1969, luutnantiksi 1972, yliluutnantiksi 1975, kapteeniksi 1980, majuriksi 1985, everstiluutnantiksi 1991 ja everstiksi 1996. 
Prikaatikenraaliksi vuonna 2001 ylennetystä Puontista tuli Pohjoisen maanpuolustusalueen komentaja 2004, jolloin hänet myös ylennettiin kenraalimajuriksi. Nimityshetkellä Puonti toimi YK:n sotilastarkkailijaryhmän komentajana Kashmirissa, oltuaan sitä ennen Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunnan esikuntapäällikkö. Reserviin Puonti siirtyi 2008.
Tandospironi

Tandospironi on anksiolyyttinä ja masennuslääkkeenä käytetty lääkeaine. Se kuuluu atsapironien lääeryhmään ja muistuttaa läheisesti muita atsapironeita, kuten buspironinia ja gepironia. Japanilainen lääkeyhtiö Dainippon Sumitomo Pharma kehitti sen ja se on käytössä Kiinassa ja Japanissa kauppa nimellä "Sediel". Tandospironille ei ole Euroopan lääkeviraston myyntilupaa, joten se ei ole Suomessa kaupan.
Lääketieteellinen käyttö.
Ahdistus ja masennus.
Tandospironia käytetään yleisimmin ahdistuneisuuden ja masennushäiriöiden kuten yleistyneen ahdistuneisuushäiriön ja dystymian hoitoon. Molempien käyttöaiheiden kohdalla terapeuttisten vaikutusten alkaminen kestää yleensä pari viikkoa. Suuremmilla annoksilla on havaittu nopeampaa anksiolyyttistä vastetta. Sitä on käytetty myös tahdosta riippumattoman hampaiden narskutuksen (bruksismin) hoidossa.
Muu käyttö.
Tandospironilla on havaittu olevan potentiaalia skitsofreniapotilaiden kognitiivisten oireiden lisähoitona. Lisäksi tandospironin soveltumista silmätippahoitona geografiseen atrofiaan tutkittu, mutta tutkimusta ei suoritettu loppuun.
Sivuvaikutukset.
Yleisiin haittavaikutuksiin kuuluvat:
Haittavaikutuksia, joiden esiintymistiheys on tuntematon ovat:
Lääkeen ei uskota aiheuttavan riippuvuutta, mutta sen tiedetään aiheuttavan lieviä vieroitusvaikutuksia (esim. anoreksian kaltaisia) äkillisen lopettamisen jälkeen.
Tutkimus.
Queenslandin teknillisen yliopiston tutkijat suorittivat helmikuussa 2018 tutkimuksen, joka julkaistiin "Scientific Reports" -lehdessä"." Tutkijat havaitsivat, että tandospironi auttoi kääntämään kroonisen alkoholialtistuksen aiheuttamat aivovajeet hiirissä. Tutkimus oli ensimmäinen laatuaan ja herätti kiinnostusta lääkkeeseen käyttöön alkoholin vieroitusoireiden mahdollista hoitoa varten.
Jenő Rákosi

Jenő Rákosi (1842–1929) oli unkarilainen poliitikko, toimittaja ja kirjailija. Hän sai suurinta huomiota uusromanttisilla näytelmillään ja historiallisella tragedialla "Endre és Johanna" (1885), mutta hän kirjoitti myös romaaneja, novelleja ja esseitä.
Rákosi on kirjoittanut muun muassa murhenäytelmät "Ötödik László" (1866), "Endre és Johanna" (1886), huvinäytelmät "Aesopus" (1866). "Ida" (1883), historiallisen näytelmän "István vezér. Kirélynék harca" ('Kuningatarten taistelu', 1890), satunäytelmän "A bolond" ('Hullu', 1898). Lisäksi hän on kirjoittanut useita kansannäytelmiä ja operetteja. Vuosina 1875–1881 Rákosi oli Budapestin kansanteatterin johtaja. Suurimman merkityksensä Rákosi kuitenkin on saavuttanut erittäin taitavana ja vaikuttavana lehtitoimittajana. Oltuaan sanomalehtiuralla jo vuodesta 1867 hän perusti 1881 Unkarin suurimman poliittisen lehden "Budapesti Hírlapin", jonka päätoimittaja hän oli. Lehti oli konservatiivinen poliittinen päivälehti ja vuoteen 1939 merkittävä Unkarin poliittisessa elämässä. Vuonna 1896 hän perusti kahden pennin iltalehden "Esti újságin".
Rákosin veli oli kirjailija Viktor Rákosi.
Juha Pyykönen

Juha Eino Pyykönen (s. 2. toukokuuta 1958 Rovaniemi) on suomalainen prikaatikenraali evp.
Juha Pyykönen syntyi Veikko Pyykösen ja Sisko Uurtamon perheeseen ja avioitui 1983 Tuula Pakarisen kanssa. Pyykönen tuli ylioppilaaksi 1977 Ounasvaaran lukiosta ja valmistui Kadettikoulusta 1983 ja Sotakorkeakoulusta 1993. Hän on suorittanut myös valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon. Pyykönen toimi jaosjohtajana Oulun ilmatorjuntapatteristossa 1983–1984 ja jaosjohtajana ja toimistoupseerina Reserviupseerikoulussa 1984–1989. Kurssinjohtaja Ilmatorjuntakoulussa Pyykönen oli 1989–1993, tutkijaesiupseeri Maanpuolustuskorkeakoulussa 1993–1996, osastoesiupseeri pääesikunnassa 1996–1998 ja esikuntaupseeri Naton päämajan kansainvälisessä sotilasesikunnassa vuodesta 1996. Pyykönen ylennettiin vänrikiksi 1978, luutnantiksi 1983, yliluutnantiksi 1985, kapteeniksi 1989, majuriksi 1992 ja everstiluutnantiksi 1999. 
Everstiksi 2005 ylenneestä Pyykösestä tuli prikaatikenraali 2014. Porin prikaatin komentajana hän on toiminut 2011-2014 ja sitä ennen muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitoksen johtajana, samoin kuin Euroopan turvallisuus- ja puolustuskorkeakoulun johtajana.
Viktor Rákosi

Viktor Rákosi, kirjailijanimi Sipulusz, (1860–1923) oli unkarilainen kirjailija. Rákosi oli veljensä Jenő Rákosin perustaman "Budapesti Hírlapin" toimittajia. Hän on julkaissut muun muassa romaanit "Egy falusi Hamlet" ('Maalais-Hamlet', 1887). "Téli rege" (1892, suom. "Talvinen tarina"), "Polgárháború" ('Kansalaissota', 1897), novellikokoelmat "Rejtett fészkek" ('Piilopesiä', 1891), "Korhadt fakeresztek" (1899, suom. "Lahonneita puuristejä"), näytelmän "Aranylakodalom" ('Kultahäät', yhdessä László Beöthyn kanssa, 1898). Suurta suosiota ovat saavuttaneet varsinkin Rákosin raikasta ja iloista huumoria uhkuvat kertomukset ja lastut.
Rákosi kirjoitti nimellä Sipulusz muun muassa humoristisia novelleja.
Ouida

Louisa de la Ramé(e), kirjailijanimi Ouida, (1840 Bury St Edmunds, Englanti – 1908 Viareggio, Italia) oli englantilainen kirjailija. Tunnetuimpia hänen romaaneistaan ovat "Under two flags", "Puck", "Two little wooden shoes", "In a winter city", "In Maremma" sekä lastenkirja "Bimbi".
Raméen kirjailijanimi Ouida muotoutui lapsena hänen etunimestään Louisa. Hänen sukujuurensa isän puolelta ovat Ranskasta. Hän kirjoitti vuodesta 1860 alkaen runsaasti romaaneja, jotka olivat lukijoiden suosiossa. Niiden täydellisiä sankareita, jotka ylittävät kaikki esteet ja voittavat sysimustat luihut viholliset, mahtavia erikoisia seikkailuja ja nokkelaa vuoropuhelua rakastettiin yleisesti. Enemmän arvoa on katsottu olevan hänen pikku kertomuksillaan Italian kansaelämästä niiden sentimentaalisuudesta huolimatta. Viimeiset vuotensa hän asui Italiassa.
Risto Pietilä

Risto Antero Pietilä (2. syyskuuta 1980 – 14. elokuuta 2020) oli suomalainen liikemies ja Bitcoin-vaikuttaja. Pietilä kuoli auto-onnettomuudessa elokuussa 2020.
Nuori yrittäjä.
Pietilä kunnostautui lukioaikana MAOL:n järjestämissä päässälaskukilpailuissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta vuonna 1999 ja voitti kansallisen Lukion kemiakilpailun samana vuonna. Pietilä aloitti opiskelut Espoon Otaniemessä syksyllä 2000 ja perusti siellä vuonna 2002 nykyisin Otava-konserniin kuuluvan Jamera Networks -kirjakauppaketjun yhdessä kahden opiskelutoverinsa kanssa. Jamera Networksin idea oli kierrättää vanhat kirjat uusiokäyttöön ostamalla hyväkuntoisia käytettyjä oppikirjoja uudelleen myytäväksi.
Joidenkin opiskelukavereiden mielestä Pietilä edusti lähes pakkomielteisyyteen asti juuri sitä jopa haitallista menestyskuvaa, joka tuotantotalouden opiskelijoista maalattiin.
Muita satunnaisia bisneksiään varten Risto perusti vuonna 2003 Melkisedek Oyn joka pyöritti muun muassa Autopooli-toimintaa, joka vuokrasi vanhoja autoja selvästi normaaleita autovuokraamoita halvemmalla hinnalla. Asiakkaat olivat lähinnä Otaniemen teekkareita.
Hopeasijoittaja.
Irtauduttuaan kirjakaupasta Pietilä kiinnostui sijoitushopeasta. Pietilä perusti Hopea.fi-kaupankäyntisivuston sekä virolaisen Silverbank-nimellä kulkevan hopeaan sijoittavan sijoitusyhtiön. Yhtiö joutui kuitenkin Finanssivalvonnan hampaisiin käyttämänsä nimen johdosta.
Bitcoin-vaikuttaja.
Pietilä kiinnostui Bitcoin-virtuaalivaluutasta vuonna 2012 ja oli aktiivinen sijoittaja, vaikuttaja ja keinottelija. Pietilä arvioi vuonna 2014 Bitcoin-varallisuutensa noin 10 000 bitcoinin arvoiseksi. Risto Pietilän kuolinpesän verotettava pääomatulo vuonna 2021 oli 13,36 miljoonaa euroa.
Mallan kartano.
Bitcoin-tuotoillaan Pietilä osti Viron Länsi-Virumaalla sijaitsevan Mallan kartanon. Pietilän aikomuksena oli remontoida kartano hotellitasoiseksi Bitcoin-kongressikeskukseksi. Kartanon päärakennus paloi 7. syyskuuta 2018.
Farm Out!

Farm Out on Rednex-yhtyeen toinen albumi. Albumi julkaistiin 29. toukokuuta 2000.
Zamośćin piirikunta

Zamośćin piirikunta () on yksi Lublinin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 106 122. Siihen kuuluvat 15 kuntaa ovat Adamów, Grabowiec, Komarów-Osada, Krasnobród, Łabunie, Miączyn, Nielisz, Radecznica, Sitno, Skierbieszów, Stary Zamość, Sułów, Szczebrzeszyn, Zamość ja Zwierzyniec.
Vuoden 2019 lopussa Zamośćin piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,3 prosenttia ja eläkeikäiset 22 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 860 lasta. Zamośćin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 91 053 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Andernay

Andernay on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 258 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 4,32 neliökilometriä.
Andernayn väkiluku on kasvanut 18 henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 240 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 247, eli vuoden 2017 väestönlaskentaan mennessä se oli noussut 11 asukkaalla.
Białobrzegin piirikunta

Białobrzegin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 33 410. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Białobrzegi, Promna, Radzanów, Stara Błotnica, Stromiec ja Wyśmierzyce.
Białobrzegin piirikunnan pinta-alasta viljelty maa kattaa lähes 40 prosenttia, hedelmäviljelykset lähes kuusi prosenttia, niityt ja laitumet lähes 12 prosenttia, metsät ja metsämaa noin 24 prosenttia ja joutomaat ynnä muut maa-alueet lähes 19 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Białobrzegin piirikunnan asukkaista 49,5 prosenttia oli naispuolisia ja 50,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,6 prosenttia ja eläkeikäiset 18,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 402 lasta. Białobrzegin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 28 779 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Avocourt

Avocourt on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 108 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 14,66 neliökilometriä.
Avocourtin väkiluku on pienentynyt 19 henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 127 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 123, eli siellä asui 15 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Antonio Ranieri

Antonio Ranieri (1809 Napoli – 1888) oli italialainen kirjailija ja Giacomo Leopardin ystävä. Ranieri toimitti Leopardin kootut teokset, joihin hän liitti elämäkerrallisen kuvauksen. Sen täydennykseksi hän julkaisi Leopardista teoksen "Sette anni". Tendenssiromaanissa "Ginevra" (1839) Ranieri paljasti hirvittäviä tapahtumia eräästä Napolin kasvatuslaitoksesta ja päätyi paljastusten vuoksi vankilaan. Italian historiaa käsittelevä teos saattoi hänet selkkauksiin papiston kanssa. Hän toimi historian professorina Napolin yliopistossa.
Ranieri opiskeli italialaisissa ja saksalaisissa yliopistoissa. Hän toimi vuosia asianajajana. Viktor Emanuel II nimitti hänet historian filosofian professoriksi Napolin yliopistoon. Hänestä tuli 1877 senaattori.
Yhteiskunnallisessa romaanissaan "Ginevra, o l'orfana della Nunziata" (1839) Ranieri paljasti kauhistuttavat väärinkäytökset armeliaisuuslaitoksen hallinnossa, ja se sai papiston vainoamaan häntä. Hänen "I primi cinque secoli della storia d’Italia da Teodosio a Carlomagno" (1841) on klassinen kuvaus paavin hierarkian synnystä ja "Il frate Rocco" (1844) kansanomaiseen sävyyn laadittu italialaisen kansallishengen puolustuspuhe. Ranierin maine perustuu hänen ystävyyteensä Leopardin kanssa, joka oleskeli monta vuotta hänen luonaan ja jonka kirjoituksia hän julkaisi tämän kuoleman jälkeen. Hän kirjoitti Leopardista kiistellyn muistelmateoksen "Sette anni di sodalizio con Giacomo Leopardi" (1880). Ranierin epäitsekkyys ja neutraalius on myöhemmin asetettu kiistanalaiseksi. Hänen omat kootut teoksensa ilmestyivät 1862–1864, "Scritti varii" 1879.
Elokuva "Leopardi – runoilijan elämä" ("Il Giovane favoloso", 2014) kertoo Leopardin elämästä, jossa Ranieri on mukana viime vaiheissa.
Akvitaanit

Akvitaanit () olivat Gallian lounaisosassa asunut muinainen kansa. Heidän nimensä saattaa olla peräisin Pyreneiden pohjoisrinteillä sijaitsevista useista kivennäisvesilähteistä (aquae). Strabonin ja Caesarin mukaan akvitaanit erosivat muuta Galliaa asuttaneista kelteistä sekä kielensä että ulkoisten piirteidensä osalta. Strabonin mukaan akvitaanit muistuttivat enemmän iberejä kuin kelttejä. 
Gallian sodan aikana Caesar lähetti Publius Crassuksen kukistamaan akvitaanit, jolloin nämä pyysivät apua naapureiltaan Espanjasta. Tämä saattaisi viitata siihen, että akvitaanit todella olivat sukua ibereille. Roomalaiset voittivat akvitaanit lopullisesti vuonna 28 eaa. Augustuksen aikana roomalaiset pyrkivät sulauttamaan akvitaanit Gallian kelttiheimoihin.
Akvitaanien kieli ei ollut sukua muualla Galliassa puhutuille kelttiläisille kielille. Kieli on myöhemmin täysin hävinnyt, mutta Julius Caesarin teoksessa "Gallian sota" mainitaan joukko akvitaaninkielisiä henkilön- ja paikannimiä. Niiden perusteella on päätelty, että kieli todennäköisesti ei kuulunut indoeurooppalaiseen kielikuntaan.
Ciechanówin piirikunta

Ciechanówin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 89 423. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Ciechanów, Glinojeck, Gołymin-Ośrodek, Grudusk, Ojrzeń, Opinogóra Górna, Regimin ja Sońsk.
Ciechanówin piirikunnalla on yhteistä rajaa Mławan, Przasnyszin, Makówin, Pułtuskin ja Płońskin piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Ciechanówin piirikunnan asukkaista 50,8 prosenttia oli naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 894 lasta. Ciechanówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 71 195 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Pekka Kyrö

Pekka Tapani Kyrö (s. 24. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen teatteripäällikkö, dramaturgi, dramaturgian opettaja ja toimittaja. Hän työskenteli pitkään Yleisradion Radioteatterissa.
Ura.
Kyrö syntyi oikeusneuvos Väinö Kyrön ja farmaseutti Sinikka Suomisen perheeseen. 
Hän opiskeli Helsingin, Tampereen ja Turun yliopistoissa mm. kirjallisuustiedettä, tiedotusoppia, taidehistoriaa, sosiaalipsykologiaa, sosiologiaa ja valmistui dramaturgiksi ja filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1974. Hän työskenteli dramaturgina Suomen teatteriliitossa ja Työväen näyttämöiden liitossa, kirjallisuuden assistenttina Jyväskylän yliopistossa sekä Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Sittemmin hän opetti dramaturgiaa korkeakouluissa ja opistoissa. Kyröllä oli luottamustehtävä Teatteri-lehden päätoimittajana 1982–1988. Hän työskenteli Teatterikorkeakoulun lehtorina 1983–1986, minkä jälkeen hän siirtyi Radioteatteriin dramaturgiksi ja aloitti samaisen teatterin päällikkönä 1990. Hän jäi eläkkeelle Radioteatterista 2009, jonka jälkeen hän on avustanut ajoittain Helsingin Sanomia radioarvostelijana. Kyrö tuli tutuksi radion kuuntelijoille eritoten lukijana, ja jatkoi lukemistaan ja radio-ohjelmien tekemistä myös eläkevuosinaan.
Kyrön kirjallinen toiminta käsittää teoksia, dramatisointeja ja käännöksiä.
Kyrö sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1984 yhdessä Juha-Pekka Hotisen kanssa.
Kyrö on ohjannut ja dramatisoinut kuunnelmia Radioteatterille sekä ottanut tuntumaa myös näyttelijäntyöhön sekä radiossa että elokuvassa: hän teki sivuosan rikospoliisina Auli Mantilan rikoselokuvassa "Neitoperho" (1997).
Pekka Kyrölle syntyi viisi lasta vuosina 1969–2003. Tunnetuin heistä on kirjailija Tuomas Kyrö. Kolmesta pojasta keskimmäinen on graafikko Antti Kyrö.
Silmont

Silmont on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 159 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 3,83 neliökilometriä.
Silmontin väkiluku on pienentynyt 14 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 173 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku kohosi 183 asukkaaseen, mutta pieneni 24 asukkaalla vuoden 2017 väestönlaskentaan mennessä.
Poligar

Poligar ("Poligar Hound") on intialainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n tunnustusta.
Ulkonäkö.
Poligar muistuttaa lurcheria tai sileäkarvaista salukia, sillä erotuksella että ensin mainitulla on erittäin vähäinen ja ohut karvapeite, jonka läpi näkyy violetti iho. Myös kirsu on väriltään hyvin vaalea. Vähäinen karva on laadultaan karkeaa, jäykkää ja kovaa. Säkäkorkeus on noin 66 cm ja paino noin 18-20 kg.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on kuuluisa kyvyistään pitkän matkan juoksussa, mutta se on valitetavasti myös rakenteeltaan heiveröinen.
Alkuperä.
Rotua esiintyy enimmäkseen Chennain alueella. Nimitys "Poligar Hound" tulee Etelä-Intian sotilaspäälliköistä, jotka jalostivat sen alun perin ketun, sakaalin, villisian ja kauriin metsästykseen. Aluksi sillä metsästettiin villisikaa, mutta sen tehtävä laajeni myöhemmin ylipäänsä paikallisen riistan metsästämiseen ja työskentelyyn pitkän matkan juoksijana.
1800-luvun Polygar-sotien aikana polygarit käyttivät koiria taistelussa brittien ratsuväkeä vastaan: yön pimeyden turvin niitä kuljetettiin talleihin puremaan hevosia kinnerjänteisiin, jotta nämä eivät voineet enää liikkua.
Vuonna 1864 englantilainen eläinlääkäri William Youatt kuvaili poligaria seuraavasti: 
"Dakhunin (Deccanin) alueella on koira, jolla on niin lyhyt karvapeite, että se näyttää karvattomalta. Sitä kutsutaan polugarinkoiraksi."
Nykyisin rotua tapaa melko usein Madrasin alueella.
S. Theodore Baskaran uskoo, että ns. poligar olisi käytännössä sama rotu kuin rajapalayaminvinttikoira. M. Krishnan kuvailee kirjassaan "Jungle and Backyard" 1940-luvulla omistamaansa valkoista rodunedustajaa Chokia, mutta S. Theodore Baskaranin mukaan kuvaus ja kirjan mukana ollut piirros viittasivat selkeästi rajapalayaminvinttikoiraan. "The Statesman" -lehteen tekemässään artikkelissa Krishnan itsekin väittää, että poligar on oikeastaan rajapalayaminvinttikoira.
Etymologia.
Aikaisin kirjoitus jossa poligar-koirat mainitaan on majuri E. Napierin kirja "Scenes and Sports in Foreign Lands" vuodelta 1840. Sana "poligar" on tamilinkielisen termin "palayakar" muoto, joka viittaa läänityksestä vastuussa olleeseen Vijayanagaran kuningaskunnan vasalliin.
Garwolinin piirikunta

Garwolinin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 108 981. Siihen kuuluvat 12 kuntaa ovat Borowie, Garwolin, Górzno, Łaskarzew, Maciejowice, Miastków Kościelny, Parysów, Pilawa, Sobolew, Trojanów, Wilga ja Żelechów.
Garwolinin piirikunnalla on yhteistä rajaa Siedlcen, Mińskin, Otwockin, Grójecin, Kozienicen, Rykin ja Łukówin piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Garwolinin piirikunnan asukkaista 50,3 prosenttia oli naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,9 prosenttia ja eläkeikäiset 18,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 357 lasta. Garwolinin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 103 643 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Hanno Strang

Hanno Erik Strang (s. 19. kesäkuuta 1947 Savonlinna) on suomalainen lippueamiraali evp.
Hanno Strang syntyi Kurt Strangin ja Pirkko-Liisa Härtsiän perheeseen ja avioitui vuonna 1976 Tuula Hellströmin kanssa. Strang tuli ylioppilaaksi 1966 Pietarsaaren yhteislyseosta ja valmistui Kadettikoulusta 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1981. Hän palveli Vaasan rannikkopatteristossa opetusupseerina 1967 ja 1970 ja patterinpäällikkönä ja toimistoupseerina vuodesta 1971. Rannikkotykistökoulun opetusupseeri hän oli 1977–1978, Vaasan rannikkopatteriston toimistopäällikkö vuodesta 1981, toimistoesiupseeri pääesikunnassa vuodesta 1983, vanhempi toimistoesiupseeri puolustusministeriössä vuodesta 1989 ja Rannikkotykistökoulun johtaja 1994. Strang toimi sotilasasiamiehenä Lontoossa ja Dublinissa vuodesta 1994, Suomenlinnan rannikkotykistörykmentin komentajana 1997–1998 ja puolustusvoimien turvallisuuspäällikkönä vuodesta 1998. Strang ylennettiin luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1978, majuriksi 1983, everstiluutnantiksi 1989, everstiksi 1997 ja kommodoriksi 1999. 
Lippueamiraaliksi joulukuussa 2004 ylennetty Strang tuli puolustusvoimien apulaishenkilöstöpäälliköksi vuoden 2006 alusta, oltuaan vuodesta 2003 Merivoimien esikunnan esikuntapäällikkö. Reserviin hän siirtyi 2007 pääesikunnan komentopäällikön tehtävästä.
Nantois

Nantois on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 85 asukasta vuonna 2017, ja sen pinta-ala on 6,05 neliökilometriä.
Nantois’n väkiluku on pienentynyt 14 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 99 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 84, eli siellä asui yksi asukas vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Petri Tolla

Petri Johannes Tolla (s. 18. heinäkuuta 1962 Kuorevesi) on suomalainen prikaatikenraali evp.
Petri Tolla syntyi kenraali Pertti Tollan ja Terhi Helinin perheeseen ja avioitui 1984 Jaana Sinkkosen kanssa. Tolla tuli ylioppilaaksi 1977 Viitaniemen lukiosta, valmistui Kadettikoulusta 1985 ja suoritti Maanpuolustuskorkeakoulun yleisesikuntakurssin 1998. Tolla toimi lento- ja yleisesikuntaupseerin tehtävissä ilmavoimissa vuodesta 1985. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1982, luutnantiksi 1985, yliluutnantiksi 1987, kapteeniksi 1991, majuriksi 1995 ja everstiluutnantiksi 1998. 
Tollan toimittua muun muassa lentueen päällikkönä Karjalan lennoston hävittäjälentolaivue 31:ssä, komentajana Lapin lennoston hävittäjälentolaivue 11:ssa, operaatiopäällikkönä ilmavoimien esikunnassa ja Ilmasotakoulun johtajana hänet nimitettiin 2014 kenraalin virkaan ilmavoimien esikunnan esikuntapäälliköksi. Reserviin Tolla siirtyi tästä tehtävästä vuonna 2017.
Leopardi – runoilijan elämä

Leopardi – runoilijan elämä ("Il Giovane favoloso") on italialainen elokuva, joka kertoo kirjailija Giacomo Leopardin elämästä. Elokuvan on ohjannut Mario Martone, ja se on valmistunut 2014.
Elokuvan pääosaa näyttelevä Elio Germano palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla.
Koitelaisenkaira

Koitelaisenkaira (joskus myös "Koitelaiskaira" tai "Koitelainen") on pääasiassa aapasuoalue Sodankylän kunnassa, Lapin maakunnassa. Suoalueen keskellä kohoaa alueen nimikkotunturi Koitelainen, jolla on korkeutta 407 metriä. Koitelaisenkaira kuuluu Natura 2000 -verkostoon sekä kosteikkoja suojelevan Ramsar-sopimuksen piiriin, ja on luokiteltu kansainvälisesti merkittäväksi IBA-lintualueeksi. Koitelaisenkairan Natura-alueen pinta-ala on 439 neliökilometriä.
Kansallispuistokomitea ehdotti Koitelaisenkairaa luonnonpuistoksi vuonna 1976, ja luonnehti aluetta seuraavasti:"Lokan altaan rakentamisen aiheuttaman Posoaavan ja sen lähisoiden menetyksen jälkeen Koitelaisenkairan seutua voidaan perustellusti pitää Peräpohjolan aapasoiden ja niiden eläimistön edustavimpana suojelualueena. Alue on soita koskevalle tutkimukselle korvaamattoman arvokas. Juuri täällä A.K. Cajander kuvasi ensimmäisenä maailmassa aapasoiden perustyypin vuonna 1913. Nykyään aapa-sana on kansainvälisessä suoterminologiassa. Koitelaisenkaira on maamme paras joutsenen pesimäalue." Natura 2000 -ohjelmassa Koitelaisenkairaa kuvataan seuraavasti: "Alue on laaja soinen vedenjakaja-alue Luiron ja Kitisen välissä. Suot ovat pääasiassa aapasoita. Pääasiassa eteläiseen osaan sijoittuvat monipuoliset letot kattavat n. 3 % pinta-alasta. Paikoin on jänteettömiä hyvin vetisiä rimpiä ja koivikkoisia aapoja. Puroja reunustavat pajukot ja kuusikkokorvet. Alueella on lähes sata km pieniä puroja. Metsät kasvavat saarekkeina. Koitelaisen (tunturin) rinteillä ovat edustettuina kaikki Pohjois-Suomen metsätyypit. Metsät ovat pääasiassa luonnontilaisia yli 200-vuotiaita tuoreiden kankaiden kuusikoita. Lahopuuta on kattavasti. Alueella on ultraemäksisiä kallioita.
Koitelaiskaira on edustavimpia aapasuoalueita. Se on säilynyt erämaisena. Alue on erittäin merkittävä uhanalaisten lintujen ja nisäkkäiden pesimä- ja elinalue. Lintulajisto on monipuolinen. Kohde on kansainvälisesti merkittävien kosteikkojen luettelossa eli ns. Ramsar-kohde sekä kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA)."Koitelaisenkairan lounaiskolkassa sijaitsee ruotsalaisen Boliden-konsernin omistama Kevitsan kaivos, joka on tuotantomäärältään Suomen suurin avokaivos. Kaivoksen tieltä hävitettiin saamelaisten pyhä paikka eli seita. Samuli Paulaharju kuvaa Sompio-kirjassaan Kevitsan (Keivitsan, Keevitsan) pyhää paikkaa seuraavasti:"Täällä ikuisissa erämaissa, suurien väärtien seurassa, vanhanlapin oli hyvä elää. Täällä asuivat isien jalot jumalatkin, jotka auttoivat, kun heitä lähestyi uhrilahjoin. [--] Suuri oli Keevitsan jumalainen Keevitsanvaaralla, kahden järven, Saivelin ja Satojärven, kainalossa. Mustasta savimaasta oli kaavailtu ihmisenhaamuinen jumalankuva, kuin mies polvipuolelleen, käsi viitaten kohti pohjoista, missä oli kaukana toinen suurjumala, Kitisen latvoilla, Taatsijärvellä."
PJ Morton

PJ Morton, oikealta nimeltään Paul Morton Jr. (s. 29. maaliskuuta 1981 New Orleans, Louisiana) on yhdysvaltalainen Grammy-palkittu muusikko, joka on vuodesta 2012 ollut popyhtye Maroon 5:n kosketinsoittaja.
Morton on myös julkaissut seitsemän sooloalbumia ja voittanut kaksi Grammy-palkintoa R&amp;B-kategoriassa.
Pierre-Simon Ballanche

Pierre-Simon Ballanche (4. elokuuta 1776 Lyon – 12. kesäkuuta 1849 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja mystinen filosofi. Hänen tunnetuin teoksnsa on esseekokoelma "Essai de palingénésie sociale", (1827–1829). 
Ballanche pyrki ottamaan filosofiaansa aineksia sekä vasemmalta että oikealta. Vasemmisto ei kuitenkaan voinut hyväksyä hänen näkemystään yhteiskunnallisesta järjestyksestä yliluonnollisena, eikä oikeistolaisille taas kelvannut hänen halukkuutensa tunnustaa radikaalinkin muutoksen laillisuus.
Chardogne

Chardogne on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 304 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 12,82 neliökilometriä.
Chardognen väkiluku on kasvanut 13 henkilöllä vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 291 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 308, eli siellä asui neljä asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Sixtus Janson

Johan Sixtus "Sicke" Janson (31. lokakuuta 1883 Uppsala – 2. lokakuuta 1957 Uppsala) oli ruotsalainen urheilujohtaja, joka teki pitkän uran erityisesti hiihtourheilun parissa toimiessaan Ruotsin hiihtoliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana.
Janson oli nuoruudessaan perustamassa Upsalaan uutta urheiluseuraa IF Thor, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 1908-1933 eli 25 vuoden ajan. Hän opiskeli vuosina 1897-1902 Tukholmassa silloisessa Teknisessä koulussa. Hän perusti kotikaupunkiinsa Uppsalaan vuonna 1906 konttoritarviketehtaan.
Janson oli aktiivinen urheilun järjestöihminen aivan nuoruudesta alkaen. Hän oli henkilökohtaisesti aktiivinen luodessaan Upsalaa ympäröivän Uplannin maakunnan urheiluyhdistystä, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1912-1917. Ennen Uplannin omaa piiriä Uplanti oli kuulunut osana Tukholman aluetta. Pian Janson oli mukana valtakunnallisessa urheilutoiminnassa. Hänet valittiin Ruotsin yleisurheiluliiton hallituksen jäseneksi vuosiksi 1919-1931, Ruotsin urheilun valtakunnanliiton hallituksen jäseneksi 1919-1948. Ruotsin olympiakomitean jäsen hänestä tuli vuonna 1924.
Merkittävimmän työn Janson teki hiihtourheilussa, jossa hän toimi Ruotsin hiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 1922-1948. Tänä aikana hiihtourheilu laajeni. Niinpä hänen puheenjohtaja-aikanaan 440 seuran ja 60 000 hiihtoaktiivin liitto kasvoi 2 500 seuran ja yli 250 000 hiihtoaktiivin liitoksi. Lisäksi tänä aikana hiihtourheilu kansainvälistyi, ja Ruotsi yhtenä menestyvänä maana otti osaa kansainväliseen kilpailutoimintaan. Ruotsin asemaa kansainvälisessä hiihtoliitossa vahvisti myös se, että ruotsalainen Ivar Holmquist valittiin Kansainvälisen hiihtoliiton puheenjohtajaksi liittoa perustettaessa.
Kuki

Kuki () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa. Osa kaupungin alueesta on ylänköä, valtaosa kuitenkin Tonejoen ja muiden jokien alavaa alluviaalitasankoa. Kukissa on 152 869 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 82,41 neliökilometriä.
Kuki kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla viljan ja puuvillan markkinapaikkana. Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla siitä tuli rautateiden risteysasema. Sittemmin se on kasvanut yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Kukille myönnettiin vuonna 1971. Sinne on sijoittunut esimerkiksi kumi- ja koneteollisuutta. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen yhdistettiin Kurihashin, Shōbun ja Washimiyan maaseutukaupungit. Niistä Kurihashi kehittyi historiallisesti yhtenä Nikkōhon johtaneen tiereitin postiasemista ("shukuba"), Washimiya tärkeän Washinomiya-jinjan šintolaisen pyhäkön portineduskaupunkina. Kukiin kuuluvilla maaseutualueilla tuotetaan riisin lisäksi vihanneksia, tattaria ja omenapäärynöitä.
Kukin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat "kagura"-tanssiperinteestään tunnetun Washinomiya-jinjan pyhäkön lisäksi Shōbu-jinjan pyhäkkö ja Kantō-inin buddhalainen temppeli. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Utsunomiya-linja eli Tōhoku-päälinja sekä Tōbu-rautateiden Isesaki-linja ja Nikkō-linja.
Gostyninin piirikunta

Gostyninin piirikunta () on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 44 899. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Gostynin, Pacyna, Sanniki ja Szczawin Kościelny.
Vuoden 2019 lopussa Gostyninin piirikunnan asukkaista 51,4 prosenttia oli naispuolisia ja 48,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,5 prosenttia ja eläkeikäiset 23 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,8 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 366 lasta. Gostyninin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 35 632 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Belleray

Belleray on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 508 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 5,10 neliökilometriä.
Bellarayn väkiluku on kasvanut 87 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 421 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 459, eli siellä asui 49 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.