tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiira (Veljekset Karhumäen lentokone)

Tiira oli Veljekset Karhumäen 1920-luvun lopulla rakentama kaksipaikkainen, yksitasoinen ja yksimoottorinen koulu- ja urheilukone. Konetta rakennettiin vain yksi kappale, ja se poistettiin käytöstä vuoden 1931 lopulla.
Kone oli puurakenteinen, ja sen siivet voitiin taittaa säilytyksen helpottamiseksi taaksepäin. Alun perin maalentokoneeksi suunniteltu kone varustettiin kellukkeilla, ja sen ensilento lennettiin 11. heinäkuuta 1929. Kone rekisteröitiin Suomen siviili-ilma-alusrekisteriin 15. lokakuuta 1929 tunnuksella K-SIRA (vuodesta 1931 lähtien OH-IRA). Koneella lennettiin yhteensä noin 200 tuntia, pääasiassa yleisölennätyksiä. Kone poistettiin lopullisesti rekisteristä 20. syyskuuta 1938, ja se tuhoutui tulipalossa vuonna 1945.
Museokoneita Suomessa.
Alkuperäistä Tiiraa ei ole, mutta Rauno Pylväläinen rakensi vuosina 2001–2004 Tiiran replikan Hallissa. Se on siviili-ilma-alusrekisterissä tunnuksella OH-IRB. Sen ensilento tapahtui 15. elokuuta 2004.
Kone teki pakkolaskun potkurin vaurioitumisen takia 1.8.2010, kun Pylväläinen ja lentäjä Jyrki Laukkanen olivat matkalla Hallista Vesivehmaalle. Kone tuhoutui, mutta henkilövahingoilta vältyttiin.
Luusua (Kemijärvi)

Luusua on noin 550 asukkaan kylä Kemijärvellä. Se sijaitsee noin 28 kilometriä etelään Kemijärven keskustasta Kemijärven etelärannalla Kemijoen luusuassa. Kylän nimi tarkoittaa järvestä alkavan joen alkukohtaa. Luusuan alueella sijaitsevat Luusuan lisäksi Raajärven sekä Juujärven kylät. 
Asutusta Kemijärven Luusuan alueella on ollut jo noin 5000-luvulta eaa., ja asutus on jatkunut 1200-luvulle. Nykyinen Luusuan alueen asutus on alkanut 1654.
David Thewlis

David Thewlis (oik. David Wheeler; s. 20. maaliskuuta 1963 Blackpool, Lancashire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Thewlisin ensimmäinen iso rooli Mike Leigh'n vuoden 1993 synkässä elokuvassa "Naked", jossa hän esitti kiertelevää katufilosofia Johnnya, toi Thewlisille muun muassa Cannesin elokuvajuhlien parhaan näyttelijän palkinnon.
Thewlis esiintyi 1990-luvulla monissa elokuvissa kuten "Kuningas, rakastajatar ja aisankannattaja", "Total Eclipse", "Viimeinen lohikäärme" ja "Seitsemän vuotta Tiibetissä". Viimeksi mainitun vuoksi hänellä on porttikielto Kiinaan. Hänet tunnetaan myös Remus Lupinin roolista "Harry Potter" -elokuvissa.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri

Cincinnatin sinfoniaorkesteri (, CSO) on Cincinnatissa, Ohiossa toimiva yhdysvaltalainen sinfoniaorkesteri, jonka William Howard Taftin vaimo perusti vuonna 1895. Se on Yhdysvaltain viidenneksi vanhin sinfoniaorkesteri.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri piti ensimmäiset konserttinsa perustamisvuonnaan 1895. Varhaisina vuosinaan se piti muun muassa Gustav Mahlerin viidennen sinfonian ensiesityksen. Orkesteri on toiminut yhtämittaisesti lukuun ottamatta muutamaa vuotta 1900-luvun ensivuosikymmenen lopussa, jolloin se oli tauolla lähinnä taloudellisten ongelmien vuoksi. Orkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii ranskalainen Louis Langrée.
Hindenburg-linja

Hindenburg-linja eli Siegfried-linja ( tai ) oli Saksan armeijan ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalle syyskuun 1916 ja maaliskuun 1917 välillä rakentama puolustuslinja. Koillis-Ranskassa kulkenut linja oli 160 kilometriä pitkä ja ulottui Arrasin läheltä Lensistä Aisnejoelle Soissonsin lähelle. Saksalaiset kutsuivat sitä Siegfried-linjaksi tarusankari Siegfriedin mukaan, englantilaiset Hindenburg-linjaksi Saksan yleisesikunnan päällikön Paul von Hindenburgin mukaan.
Marsalkka Hindenburg ja kenraali Erich Ludendorff päättivät rakentaa linjan 10–50 kilometriä silloisen rintaman taakse. Linja rakennettiin, koska haluttiin välttää vuoden 1916 Verdunin ja Sommen tyyppisten taistelujen suuria miestappioita. Linjassa oli monia peräkkäisiä puolustusvyöhykkeitä konetuliaseineen. Juoksuhauta oli viisi metriä syvä ja neljä metriä leveä, ja sen edessä oli 20 metriä leveä piikkilanka-aitavyöhyke. Linjan rakensivat viidessä kuukaudessa pakkotyöhön määrätyt siviilit ja venäläiset sotavangit.
Varsinaisen teräsbetonilinnakkeen edustassa kolmen kilometrin päässä oli kevyesti puolustettu linja, jonka tarkoitus oli hajottaa ja kuluttaa hyökkääjien joukkoja konetuliaseilla. Sen takana oli vyöhyke, jota voitiin tulittaa konekiväärein ja tykein, ja eliminoida vihollisen jalkaväkihyökkäys. Myöhemmin panssarien yleistyessä tehtiin panssarintorjuntakaivantoja.
Hindenburg-linjan sektorit oli nimetty germaanisen mytologian hahmojen mukaan, ja ne olivat nimeltään Wotan, Siegfried, Alberich, Brunhilde ja Kriemhilde.
Saksalaiset vetäytyivät juoksuhaudoista tarkoituksella Nivellen offensiivin aikana 1917 ja ampuivat konetuliaseilla ja tykistöllä ansaan houkuteltuja brittejä. Ympärysvaltojen hyökkäys melkein sodan lopussa syys–lokakuussa 1918 eli Meusen–Argonnen taistelu mursi Hindenburg-linjan lokakuun 10. päivään mennessä. Ratkaiseva läpimurto tapahtui 29. syyskuuta – 2. lokakuuta käydyssä Saint-Quentinin kanavan taistelussa.
Siegfried-linjaksi sanotaan myös Saksan 1930-luvulla rakentamaa Länsivallia (Westwall), joka oli Ranskan Maginot-linjaa vastannut 630 kilometriä pitkä puolustuslinja.
Sinfonietta (Janáček)

Sinfonietta (opus 60) on tšekkiläisen Leoš Janáčekin vuonna 1926 säveltämä viisiosainen orkesteriteos. Se sai kantaesityksensä Prahassa 26. kesäkuuta 1926 Václav Talichin johtamana. 
Osat.
Sinfonietta koostuu seuraavista viidestä osasta:
Maria Bonnevie

Anna Maria Cecilia Bonnevie (s. 26. syyskuuta 1973 Västerås) on ruotsalais-norjalainen näyttelijä. Hän syntyi Ruotsin Västeråsissa, mutta varttui Oslossa. Molemmat hänen vanhempansa, Jennik Bonnevie ja Per Waldvik, ovat näyttelijöitä. Bonnevie opiskeli Tukholman teatterikorkeakoulussa ("Scenskola"), josta valmistui vuonna 1997. Vuonna 1997 Bonnevie debytoi Ruotsin Kuninkaallisessa draamateatterissa Ingmar Bergmanin näytelmässä "Yvonne". 
Ensimmäinen elokuvarooli Bonneviellä oli jo vuonna 1991 Ola Solumin ohjaamassa "Kvitebjørn Kong Valemonissa". Samana vuonna hänellä oli rooli myös Hrafn Gunnlaugssonin elokuvassa "Den hvita viking" (Valkoinen viikinki). Läpimurtoelokuva oli kuitenkin Bille Augustin "Jerusalem" vuonna 1997. Tämän jälkeen Bonnevie on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Insomnia" (1997), "Øyenstikker" (2001) ja "Syndare i Sommarsol" (2001). Elokuvasta "Dina" (2002) hän sai parhaan ulkomaalaisen naisnäyttelijän palkinnon Montrealin elokuvafestivaaleilla.
Bonnevien puoliso vuosina 1998–2003 oli näyttelijä Mikael Persbrandt. Hänen nykyinen puolisonsa on norjalainen toimittaja Fredrik Skavlan.
Aurela

Aurela (ICAO: LSK) oli liettualainen charter-lentoyhtiö, jonka kotikenttänä toimi Vilnan lentoasema. Se lensi charter-lentoja lähinnä Baltian maiden matkanjärjestäjille. Yhtiö perustettiin ja se aloitti lennot Tupolev Tu-134A:lla vuonna 1996.
Yhtiö lopetti toimintansa 18. helmikuuta 2013, kun sen toimilupa peruttiin yhtiön talousvaikeuksien vuoksi.
Laivasto.
Aurelan laivasto lokakuussa 2007:
Nurmoila

Nurmoila (; ) on Koveran maalaiskunnan keskuskylä Karjalan tasavallan Aunuksen kansallisessa piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Pietarin ja Murmanskin välistä M18-valtatietä 15 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen. Kylässä on 136 asukasta (vuonna 2012)
Nurmoila on perinteinen aunuksenkarjalainen kylä, joka on syntynyt viimeistään 1500-luvulla. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Kylään majoittunut Olavi Paavolainen kirjoitti siellä teostaan "Synkkä yksinpuhelu".
Nähtävyyksiin kuuluu kylän karsikkometsä. Nurmoilassa on kauppa ja lasten kesäleiri.
Vilnan lentoasema

Vilnan lentoasema () on matkustajamääriltään Liettuan suurin lentoasema. Se sijaitsee 7 kilometriä Vilnan keskustasta etelään. Vuonna 2017 lentoaseman kautta kulki yhteensä 3 761 837 matkustajaa.
Lentoasemalla on yksi 2 515 metriä pitkä kiitotie (02/20). Kesällä 2017 kiitotie päällystettiin uudelleen.
Lentoyhtiöt.
Vilnaan liikennöivät lentoyhtiöt ja kohteet ovat:
Tuuksi

Tuuksi (myös "Tuuksa", ; ) on kylä ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjokeen laskevan Tuuksenjoen varrella kahdeksan kilometriä Aunuksesta länteen. Tuuksen kylä on kunnan ainoa asutuskeskus. Siellä on 1 200 asukasta vuonna 2010.
Maantiede ja asutus.
Tuuksen kunnan pinta-ala on 84 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aunuksen piirin Koveran, kaakossa Aunuksen ja lännessä Alavoisen kuntiin. Kunta sijaitsee Laatokan alangolla. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Seudulle suunnitellaan Tuuloksen rauhoitusaluetta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 30 % venäläisiä ja 1 % suomalaisia.
Historia.
Entisen Riiskalan kylän läheltä Pitkäojan varrelta on löydetty 4000-luvun alkuun eaa. ajoitettu asuinpaikka. Seudun kanta-asukkaat ovat karjalaisia. 
Nykyinen Tuuksen kylä koostuu Tuuksenjoen varrelle seitsemän kilometrin matkalle levittäytyneistä kylistä, jotka 1900-luvun alussa muodostivat Riipuskalan volostin Latvan ja Riiskalan kyläkunnat. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin Tuuksen kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 1 500 asukasta. 
Kyläneuvostoon kuuluneet Ala-Latva (ven. "Nižnjaja Ladva"), Bojarssina ("Bojarštšina"), Gorbala ("Garbala"), Gorka eli Tuuksenmäki eli Vaara ("Tuksinskaja Gorka"), Emtsilä ("Emtšila"), Juokkula ("Jukkula"), Klimsoila eli Niemi ("Klimšeila"), Meltsula ("Meltšula"), Pappila eli Saroila ("Šaroila"), Petkelä ("Petkala"), Pieni-Latva eli Ylä-Latva ("Verhnjaja Ladva"), Riiskala ("Ryškala"), Takkarila ("Tokareva"), Tekatsula ("Tekattšula"), Teppula, Valoila, Viljoitula ("Villeitula") ja Änkilä ("Ankila") yhdistettiin Tuuksen kyläksi vuonna 1957. Vuonna 1930 perustettiin Aunuksen piirin ensimmäinen kolhoosi ja vuonna 1968 Tuuksen sovhoosi, joka edelleen jatkaa toimintaansa maatalousyrityksenä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan alueella on kunnoltaan tyydyttäviä tai huonoja paikallisteitä. Sen läpi kulkee Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on Tuuksen asema (ven. "Tuuksa"). Kylästä on linja-autoyhteys Aunukseen.
Tärkein elinkeino on maatalous. Tuuksen maatalousyritys tuottaa maitoa, naudanlihaa, perunaa ja vihanneksia. Kylässä toimii myös yksityistiloja sekä havupuiden ja pensaiden taimia kasvattava yritys.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, kauppoja ja ruokaloita. Kylässä on vuonna 2007 rakennettu ortodoksinen kirkko. Majoituspalveluja tarjoaa vierasmaja Sepän kodi.
Galician sinfoniaorkesteri

Galician sinfoniaorkesteri () on A Coruñassa vuonna 1992 perustettu espanjalainen sinfoniaorkesteri. Sen yhteydessä toimii myös kolme kuoroa, kamariorkesteri ja nuoriso-orkesteri (orquesta joven). 
Galician sinfoniaorkesteri on tehnyt levytyksiä muun muassa EMI:lle. Ylikapellimestarina on toiminut vuodesta 2013 lähtien Dima Slobodeniouk.
Chessmaster

Chessmaster on alun perin Software Toolworksin kehittämä ja nykyään Ubisoftin omistama shakkia opettava, pelaava ja analysoiva tietokoneohjelmasarja. Ohjelmat sisältävät opetusosion, joka sopii minkä tahansa tasoiselle pelaajalle.
"Chessmaster"-sarja syntyi vuonna 1986, jolloin "Chessmaster 2000" julkaistiin Amigalle, Apple II:lle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle ja DOS:ille. Vuonna 1991 "Chessmaster 3000" julkaistiin Windows 3.x:lle ja vuonna 1995 PlayStationille. Ohjelmasarjan versio "Chessmaster 10th Edition" julkaistiin vuonna 2004 Microsoft Windowsille ja Xboxille. Chessmaster pelejä on kehitelty myös käsikonsoleille, kuten Gameboy Colorille ja Advancelle.
Sarjan uusin versio on nimeltään Chessmaster XI: Grandmaster Edition. Se julkaistiin vuonna 2007. 
Vuonna 2002 Chessmaster 9000 voitti Yhdysvaltojen mestarin Larry Christiansenin pistein 2.5 – 1.5. Chessmaster toimi ottelun ajan tavallisessa kotikoneessa.
Bert van Vlaanderen

Albert "Bert" van Vlaanderen (s. 25. marraskuuta 1964 Tienhoven, Alankomaat) on alankomaalainen entinen kestävyysjuoksija.
Van Vlaanderen sijoittui Barcelonan olympialaisissa 1992 maratonilla viidenneksitoista ajalla 2.15.47. Seuraavana vuonna Stuttgartin MM-kisoissa hän voitti pronssia ajalla 2.15.12. Van Vlaanderen sijoittui vielä Atlantan olympialaisissa 1996 maratonilla neljänneksikymmenenneksiviidenneksi ajalla 2.20.48.
S/S Heikki Peuranen

S/S Heikki Peuranen on suomalaisomistuksessa oleva vuonna 1897 Viipurissa rakennettu teräs- ja rautarunkoinen höyryalus. Se palveli Kronstadtin laivastotukikohdassa tunnuksella P 25 vuoteen 1917, jolloin se joutui Suomen valtiolle. Valtio myi aluksen edelleen Enso-Gutzeit Oy:lle, joka käytti sitä vuoteen 1968 saakka hinaajana Saimaalla. Tämän jälkeen alus myytiin yksityiselle huvialukseksi. S/S "Heikki Peuranen" on merkitty Suomen perinnelaivarekisteriin ja se on museaalisesti arvokas pienalus.
Aluksen rinnalla kulkee myös niin kutsuttu "eväskontti", halkoja kuljettava proomu Enea.
25. kesäkuuta 2005 alus sai pohjakosketuksen Peuhkurinsaaren länsipuolella Puumalan kunnan alueella ja upposi osittain. Kaikki laivalla olijat siirrettiin lähistöllä olleisiin huviveneisiin, ja alus nostettiin joitakin viikkoja myöhemmin. Kevättalvella 2010 Heikki Peuranen upposi toistamiseen. Mikkelin satamassa talvehtinut laiva upposi osittain jäihin. Tarkkaa syytä uppoamiseen ei tiedetä.
Lucketz Swartbooi

Lucketz Swartbooi (s. 6. helmikuuta 1966) on entinen namibialainen kestävyysjuoksija.
Swartbooi voitti MM-hopeaa Stuttgartin MM-kisoissa 1993 ajalla 2.14.11. Seuraavana vuonna hän juoksi Bostonin maratonilla ajan 2.09.08, joka on hänen ennätyksensä. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui 48:nneksi ajalla 2.22.55 ja Edmontonin MM-kisoissa 2001 28:nneksi ajalla 2.25.40. Vuoden 2002 Kansainyhteisön kisoissa hän oli viides ajalla 2.13.40.
Vuonna 2005 hän sai IAAF:ltä varoituksen kiellettyjen aineiden käytöstä.
Porin vaakuna

Porin vaakuna toimii Porin kaupungin tunnuksena. Vuonna 1931 vahvistettu heraldinen selitys kuuluu "kullanvärinen kilpi ja siinä edestäpäin kuvattu punaisella ritarikruunulla varustettu musta karhunpää punainen kieli ojossa. Kilven alapuolta ympäröi sininen nauha, jossa hopeakirjaimin on lause: Deus protector noster."
Vaakunan historiaa.
Porin kaupunki perustettiin vuonna 1558 korvaamaan maankohoamisen takia sisämaahan jäänyttä Ulvilan kaupunkia. Porin kaupunki käytti alkuvuosinaan Ulvilan vanhaa sinettiä, jossa oli kuvattuna W-kirjain. Ensimmäisen varsinaisen sinettinsä Pori sai 1600-luvulla. Sinetissä oli kuvattuna pääkilvellä kirjaimet BSS ("Björneborgs Stads Sigill", suom. Porin kaupungin sinetti), sekä tämän yläpuolella pienemmällä kilvellä kruunattu karhunpää. Sinetin ulkoreunaa koristi latinankielinen lause "Deus protector noster" (suom. Jumala [on] suojelijamme), joka oli kaupungin perustajan, Juhana-herttuan, tunnuslause. Sinetin karhunpään on katsottu viittaavan kaupungin ruotsinkieliseen nimeen "Björneborg", joka tarkoittaa "karhulinnaa".
Isonvihan jälkeen 1700-luvulla Pori sai käyttöönsä myös toisen sinetin, jossa oli kuvattuna kilven alaosasta nouseva karhu. Kyseistä aiheitta käytettiin myöhemmin Porin maalaiskunnan vaakunassa. 1800-luvulla käyttöön vakiintui myös muita karhuaiheisia sinettejä, joissa oli kuvattuna muun muassa Porin raatihuone. Sinettejen pohjalta laadittiin myös ehdotuksia kaupungin vaakunaksi. Vuonna 1861 venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne laati Porin ensimmäisen sinetin pohjalta ehdotuksen kaupungin vaakunaksi, jossa kultakilvellä kuvattu musta karhunpää esiintyi ilman ritarikruunua. Ritarikruunullinen vaakuna alkoi vakiintua käyttöön 1800-luvun lopussa, muun muassa George Granfeltin laatiman mallin pohjalta. Kyseinen malli vahvistettiin virallisesti käyttöön vuonna 1931, jolloin tunnuslauseella ja muurikruunulla varustetun vaakunan laati kuvataiteilija Eric O. W. Ehrström.
Nykypäivänä käytössä oleva versio on suomalaisen heraldikko Olof Erikssonin vuonna 1959 uudelleen piirtämä. Porin kaupungin käytössä on myös vaakunaan pohjautuva lippu, jossa kilven kulta on korvattu keltaisella. Lippua käytetään muun muassa Porin kaupungintalon salossa.
Katsuhiro Ōtomo

Katsuhiro Ōtomo (, s. 14. huhtikuuta 1954 Hasama, Miyagin prefektuuri, Japani) on japanilainen mangataiteilija ja anime-ohjaaja. Hän on tunnettu teoksestaan "Akira", josta tehdyn elokuvan hän myös ohjasi.
Alaverdin luostari

Alaverdin luostari () on georgialaisortodoksinen luostarikompleksi Telavin kaupungin lähellä Kakhetin alueella Georgiassa. Se sijaitsee Alazanin laaksossa Akhmetan piirikunnassa 18 kilometriä Telavista. Luostarin perusti 500-luvulla assyrialainen lähetyssaarnaaja Ioseb Alaverdeli aiemman esikristillisen kuun palvonnalle pyhitetyn uskonnollisen keskuksen paikalle. Sen vanhimmat säilyneet osat ovat 500-luvulta. 
Alaverdi nousi Kakhetin alueen tärkeimmäksi kirkoksi, ja Kakhetin kuningas Kvirike III rakennutti aiemman Pyhän Yrjön kirkon tilalle suuren katedraalin 1000-luvun alussa. Se oli 50 metrin korkuisena maan korkein kirkkorakennus siihen saakka, kunnes Tbilisin Sameban katedraali valmistui 2000-luvulla. Alaverdi toimi luostarina 1500-luvulle asti ja muutettiin sen jälkeen nunnaluostariksi. Katedraali on vahingoittunut useita kertoja maanjäristyksissä, erityisesti 1400- ja 1700-luvuilla. Sen freskot maalattiin peittoon 1800-luvulla, mutta restauroitiin osittain vuonna 1966. Kirkon länsioven yläpuolella on 1500-luvulla maalattu Pyhä Yrjö ja alttarin yläpuolella neitsyt ja lapsi 1000-luvulta. Katedraalin ulkoseiniä on koristeltu hyvin vähän, mikä on tyypillistä kakhetilaiselle kirkkoarkkitehtuurille. Sisätila on vaikuttava.
Useat kuninkaalliset ovat vetäytyneet Alaverdin luostariin ja se on toiminut myös Kakhetin kuninkaiden hautapaikkana. Alaverdiin on haudattu esimerkiksi Aleksandre I, Aleksandre II ja Temuraz I. Katedraalia ympäröi pääosin 1700-luvun alussa rakennettu puolustusmuuri. Kompleksiin kuuluu kirkon lisäksi muitakin rakennuksia: kylpylä, Persian šaahi Abbas I:n kesäpalatsin rauniot ja viinikellari ("marani"). Alaverdi on edelleen merkittävä uskonnollinen keskus, jossa vietetään syksyisin kolmeviikkoista Alaverdoba-festivaalia. Sen huippukohta on 14. syyskuuta.
Vahva emäs

Vahva emäs on aine, jonka voi tasapainotilassa olettaa neutraloivan hapon täysin. Täsmällinen määritelmä on vahvaa happoa monimutkaisempi ja riippuu siitä, mitä teoriaa käytetään:
Superemäkselle ei ole varsinaista tarkkaa määritelmää, toisin kuin superhapolle. Usea laboratoriomittakaavan orgaanisessa synteesissä käytetty emäs on niin vahva, ettei niitä voi pitää vesiliuoksessa, koska amfoteerisena aineena vesi alkaa käyttäytyä happona. Moni yleisesti synteesissä käytetty vahva emäs yleensä reagoi veden kanssa niin, ettei kumpaakaan jää jäljelle. Esimerkiksi alkoksidit, kuten natriumbutoksidi NaOC4H9 ovat näin vahvoja emäksiä:
NaOC4H9 + H2O → Na+ + OH– + C4H9OH
Tuloksena on natriumhydroksidia ja butanolia.
Voimakkaasti hydridillä pelkistävät aineet alkavat toimia emäksinä "vetisten" aineiden kanssa. Esimerkiksi metallihydridit ja metallihydridi-ionit ovat niin emäksisiä, että kaikki liuoksessa olevat vähänkin vetyioneja (H+) päästävät eli happamat aineet, kuten vesi tai enolaatteja muodostavat aineet, neutraloituvat, ja syntyy vetykaasua. Hydridejä käytetäänkin vahvoina emäksinä esimerkiksi enolaattien muodostamiseksi:
Vain hyvin vahva emäs, kuten hydridi, pystyy kokonaan neutraloimaan enolista irtoavan vetyionin.
Habomaisaaret

Habomaisaaret (, ) on muutaman saaren muodostama ryhmä Kuriilien saariston eteläosassa, Šikotanin ja Hokkaidōn välillä. Suurin saarista, Zeljonyi, on pinta-alaltaan 51 km². Saaria hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii niitä itselleen osana ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Šikotanin, Iturupin ja Kunaširin.
Ennen vuotta 1945 Šikotan ja Habomaisaaret eivät kuuluneet hallinnollisesti Kuriileihin vaan Hokkaidōn alueeseen. Vuonna 1956 Neuvostoliitto ja Japani antoivat julistuksen, jossa Neuvostoliitto lupasi luovuttaa Šikotanin ja Habomaisaaret Japanille vastineeksi rauhansopimuksesta, mutta Japani ei suostunut sopimukseen, vaan vaatii myös Etorofun (Iturupin) ja Kunaširin saaria.
Iturup

Iturup (, ) on saari Kuriilien saaristossa ja on Etelä-Kuriilien saarista suurin. Se on noin 200 km pitkä, 7–27 km leveä, ja sen pinta-ala on 3 139 km². Saarella sijaitsee Kurilskin kaupunki, jonka asukasluku on noin 2 200.
Iturupin saari kuuluu hallinnollisesti Venäjän Sahalinin alueeseen, mutta Japani vaatii sitä itselleen osaksi ns. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Šikotanin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Iturup on Kuriilien saariketjun toinen saari Hokkaidōsta koilliseen ja se on ollut merenpinnan yläpuolella plioseenin alkupuolelta lähtien. Pleistoseenin lopun jäätiköitymisten aikaan merenpinta on ollut sen verran matalammalla, että Iturup, Kunašir, Šikotan, Habomai-saaret sekä muutamat läheiset pienet saaret ovat olleet maayhteydessä toisiinsa sekä Hokkaidōon. Pleistoseenin lopun jäätiköitymisten aikaan jäätiköt ovat yltäneet eteläisimmillään vain Iturupin keskiosiin, joten Iturupin eteläosa on voinut toimia refugiona alueen eliölajistolle. Nykyään Iturupin kasvilajisto on preboreaalista ja siellä kasvaa samantapaista lajistoa kuin Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Shikotan

Šikotan (, ) on saari Kuriilien saaristossa. Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä "parasta paikkaa". Saaren pinta-ala on 225 km². Saarta hallinnoi Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana nk. Pohjoisia territorioita (Hoppō), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Kunaširin ja Habomai-saaret.
Vuonna 1956 Neuvostoliitto ja Japani antoivat julistuksen, jossa Neuvostoliitto lupasi luovuttaa Šikotanin ja Habomaisaaret Japanille vastineeksi rauhansopimuksesta, mutta Japani ei suostunut sopimukseen, vaan vaatii myös Etorofun (Iturupin) ja Kunaširin saaria. Ennen vuotta 1945 Šikotan ja Habomai-saaret eivät kuuluneet hallinnollisesti Kuriileihin, vaan Hokkaidōn alueeseen.
Šikotanin saarella on Malokurilskojen ja Krabozavodskojen kylät.
Kunašir

Kunašir (, ) on saari Kuriilien saariston eteläosassa Hokkaidōn ja Iturupin saarten välillä. Se sijaitsee Hokkaidōn Shiretokon niemimaan itäpuolella. Saarta on toisen maailmansodan päättymisestä lähtien hallinnoinut Venäjä osana Sahalinin aluetta, mutta Japani vaatii sitä itselleen osana ns. Pohjoisia territorioita ("Hoppō ryōdo"), joihin se katsoo kuuluvan myös Iturupin, Šikotanin ja Habomaisaaret.
Kunašir on lounais–koillissuunnassa pitkänomainen saari, jonka pinta-ala on 1 498,56 neliökilometriä. Saaren pituus on noin 120 kilometriä, ja leveys vaihtelee 6–30 kilometrin välillä. Etäisyys Hokkaidōn saarelle on pienimmillään Notsukenniemen kohdalla noin 18 kilometriä. Kunašir on tuliperäinen saari, ja sen korkein kohta on 1 822 metriin kohoava Chachadake saaren pohjoisosassa. Hallinnollinen keskus on Južno-Kurilskin kaupunkityyppinen taajama saaren itärannikolla (entinen Furukamappu).
Saaren nimi tarkoittaa ainun kielessä ’mustaa saarta’.
Villa Gyllenberg

Villa Gyllenberg on yksityinen, Signe ja Ane Gyllenbergin säätiön omistama taide- ja kotimuseo, joka sijaitsee Länsi-Helsingissä Kuusisaaren lounaisrannalla. Museon osoite on Kuusisaarenpolku 11.
Museon kokoelma on saanut alkunsa pankkiiri, kauppaneuvos Ane Gyllenbergin (1891–1977) intohimosta kerätä taidetta. Museon pysyvä taidekokoelma sisältää yli 350 teosta aikakaudelta 1500–1970. Suomalainen taide on erityisen hyvin edustettuna. Kokoelman tunnettuja töitä edustaa esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan "Ad Astra". Erityisen runsaasti on kerätty Helene Schjerfbeckin (1862–1946) teoksia — opiskeluvuosien tuotannosta aina taiteilijan viimeisenä elinvuotena syntyneisiin omakuviin ja asetelmiin saakka. Kokoelmaan kuuluu myös vanhempaa eurooppalaista taidetta lähinnä 1500- ja 1600-luvuilta. Kokoelman veistoksien joukkoon lukeutuu esimerkiksi Wäinö Aaltosen "Aleksis Kiven pää".
Museo sijaitsee Signe ja Ane Gyllenbergien aiemmassa kodissa. Alkuperäisen huvilan piirsi Matti Finell vuonna 1938, ja sitä laajennettiin vuonna 1955. Uudistettu galleria vihittiin käyttöön vuonna 1980, ja toteutti näin 1948 perustetun Signe ja Ane Gyllenbergin säätion tarkoitusta: tuoda pariskunnan taidekokoelma yleisön nähtäville. 
Villa Gyllenberg on suljettuna heinäkuussa. Taidemuseon yhteydessä toimii kahvila. Noin 300 metrin päässä sijaitsee Didrichsenin taidemuseo.
Ismael Kirui

Ismael Kirui (s. 20. helmikuuta 1975 Marakwet, Kenia) on entinen kenialainen kestävyysjuoksija. Hänen veljensä Richard Chelimo on myös menestynyt kenialainen kestävyysjuoksija.
Kirui juoksi 1990 yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa toiseksi 10 000 metrin juoksussa. Vuonna 1992 hän voitti maastojuoksun nuorten maailmanmestaruuden sekä hopeaa nuorten MM-kisojen 5 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän oli 18-vuotiaana aikuisten sarjoissa maastojuoksun MM-kisoissa kolmas ja voitti Stuttgartin MM-kisoissa MM-kultaa 5 000 metrillä ennen Etiopian Haile Gebrselassieta. Hänen voittoaikansa 13.02,75 oli uusi kisaennätys. Hän voitti MM-kultaa myös Göteborgissa 1995 hidasvauhtisessa taktiikkajuoksussa.
James Levine

James Lawrence Levine [lɪ'vaɪn] (23. kesäkuuta 1943 Cincinnati, Ohio – 9. maaliskuuta 2021 Palm Springs, Kalifornia) oli amerikanjuutalainen kapellimestari ja pianisti. 
Levine aloitti pianon- ja viulunsoiton lapsena ja esiintyi jo 10-vuotiaana Cincinnatin sinfoniaorkesterin kanssa. Ennen pääsyään Juilliard School of Musiciin vuonna 1961 häntä opettivat Walter Levin, Rudolf Serkin ja Rosina Lhévinne.
Levinen kapellimestariura alkoi Clevelandin orkesterin apulaiskapellimestarina 1965–1970. Kesäkuussa 1971 hän johti Metropolitan-oopperassa Puccinin "Toscan" esityksen. Hänen saamansa suosio johti nimitykseen Metropolitan-oopperan ylikapellimestariksi vuonna 1973. Vuosina 1974–1978 hän oli myös Cincinnati May Festivalin musiikillinen johtaja. 
Levine toimi 1999–2004 Münchenin filharmonisen orkesterin ja 2004–2011 Bostonin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Hän teki yhteistyötä myös Chicagon sinfoniaorkesterin sekä Berliinin ja Wienin filharmonikoiden kanssa.
Vuonna 2017 tuli esiin syytöksiä Levinen nuoriin miehiin ja alaikäisiin poikiin kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä 1960-luvulta alkaen. Metropolitan-ooppera ensin keskeytti ja sitten lopetti yhteistyön hänen kanssaan. Levine nosti syytteen Metropolitania vastaan sopimusrikkomuksesta ja kunnianloukkauksesta. Asia sovittiin oikeuden ulkopuolella niin, että Metropolitan maksoi Levinelle 3,5 miljoonaa dollaria .
Sinfonia nro 2 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 2 H-duuri op. 14, alaotsikoltaan "Lokakuulle", sai kantaesityksensä 1927. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Nikolai Malko.
Laulutekstin on kirjoittanut Aleksandr Bezymenski (1898–1973). Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta. Šostakovitš kirjoitti alun perin kantaatin ja nimesi teoksen vasta myöhemmin sinfoniaksi.
Šostakovitšin toinen sinfonia koostuu kahdesta osasta, joiden kesto on noin kaksikymmentä minuuttia:
Sinfonia nro 3 (Šostakovitš)

Sinfonia nro 3 Es-duuri op. 20, alaotsikoltaan "Toukokuun ensimmäinen", on Dmitri Šostakovitšin sävellys, joka sai kantaesityksensä Leningradissa 6. marraskuuta 1931. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Aleksandr Gauk.
Šostakovitšin kolmannen sinfonian finaalissa on hänen Semjon Kirsanovin (1906–1972) tekstiin säveltämänsä kuoro-osuus "Pervomaiskaja". Lauluteksti ylistää vapunpäivää ja neuvostovallankumousta: "Jokainen vapunpäivä on askel kohti sosialismia."
Sinfonian kesto on noin 30 minuuttia. Osat esitetään tauotta ("attacca").
Keulakuva

Keulakuva on tyypillisesti puusta veistetty, yleensä naista tai eläintä esittävä koriste-esine, joka sijoitetaan purjealuksen keulaan, keulapuomin alle. Keulakuvat olivat yleisiä 1500–1800-luvuilla. Ensimmäiset keulakuvat ilmestyivät 1500-luvun kaljuunoihin.
Peräpeilin koristelun tavoin keulakuvan pääasiallinen tarkoitus oli usein kertoa aluksen nimi lukutaidottomalle väestölle sekä laivaston alusten ollessa kyseessä myös kuvata omistajansa mahtia ja varallisuutta. Barokin aikakaudella joissakin aluksissa oli suunnattoman suuria keulakuvia, jotka painoivat useita tonneja ja levittäytyivät aluksen keulan molemmille puolille.
Suuret keulakuvat heikensivät alusten purjehdusominaisuuksia, minkä vuoksi keulakuvien kokoa pienennettiin huomattavasti 1700-luvulla. Napoleonin aikakauden sotien jälkeen keulakuvat jälleen yleistyvät, mutta yleensä ne olivat enää pieniä rintakuvia. 1800-luvulla keulakuvien käyttö väheni huomattavasti, mutta 1850–1860-luvuilla nopeissa klippereissä oli täysikokoiset, joskin erittäin kevyet keulakuvat, sillä aluksissa ei haluttu kuljettaa ylimääräistä painoa. 
Keulakuvat katosivat meriltä purjelaivojen mukana. Vielä varhaisissa höyrylaivoissa oli toisinaan joko keulakuva tai omistajansa vaakuna keulassa. Tämä tapa katosi viimeistään ensimmäisen maailmansodan myötä.
Tosin suomalaisissa jäänmurtajissa oli hyvin kauan keulassa Suomen vaakuna, poikkeuksena Hansessa Saksan liittotasavallan.
Saksassa, Belgiassa ja Alankomaissa uskottiin, että "klaboutermannikin"-nimiset henget tai keijut asustivat keulakuvissa ja suojelivat alusta karikoilta, myrskyiltä ja taudeilta. Jos alus upposi, "klaboutermannikinit" opastivat merimiesten henget tuonpuoleiseen. Hollannissa uskottiin, että ilman keulakuvaa ja henkien suojelusta uponneiden alusten miehistöt kummittelevat merillä ikuisesti.
Sanoja "keulakuva" ja "keulahahmo" käytetään myös metaforana henkilöstä, joka on julkisuudessa jonkin ryhmän tai organisaation näkyvin jäsen olematta kuitenkaan sen varsinainen johtaja.
Mark Plaatjes

Mark Plaatjes (s. 1. kesäkuuta 1961 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on yhdysvaltalainen entinen kestävyysjuoksija.
Plaatjes voitti ensimmäisen Etelä-Afrikan mestaruutensa maratonjuoksussa jo 1979. Vuonna 1983 hän voitti maansa mestaruuden maastojuoksussa, 1985 maastojuoksussa ja maratonilla sekä 1987 jälleen maastojuoksussa. Hän aloitti opintonsa Witwatersrandin yliopistossa vuonna 1984 ja valmistui 1987 fysioterapian maisteriksi. Seuraavana vuonna hän haki Yhdysvalloista poliittista turvapaikkaa. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1993 ja selviytyi samana vuonna Yhdysvaltojen Stuttgartin MM-kisoihin osallistuvaan joukkueeseen. Kisoissa Plaatjes voitti maratonin MM-kultaa. Namibian Lucketz Swartbooi johti kilpailua pitkään ja näytti voittavan juoksun helposti. Vain pari kilometriä ennen maalia hän kuitenkin hyytyi, ja Plaatjes pääsi nousemaan voittajaksi. Hänestä tuli täten ensimmäinen yhdysvaltalainen miesten kestävyysjuoksun maailmanmestari.
Urheilu-uransa jälkeen Plaatjes on toiminut valmentajana.
Yksityiselämä.
Hän asuu Boulderissa, Coloradossa, ja pitää kuntoutusklinikkaa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä.
Orimattilan Jymy

Orimattilan Jymy (Jymy tai OrJy) on vuonna 1903 perustettu orimattilalainen urheilun yleisseura. Seuran lajeina ovat ammunta, hiihto, koripallo, lentopallo, uinti ja yleisurheilu. Seuralla on lisäksi naisjaosto ja kuntoliikuntajaosto.
Jymyn toiminta on muuttunut vuosien saatossa. Alkuperäisten suunnitelmien mukaan seuran tarkoitus oli toimia ainoastaan voimisteluseurana, mutta toiminta laajeni nopeasti muuhun urheiluun jo 1910-luvulla, ja voimistelu jäi lopulta kokonaan syrjään. 1960-luvulla Jymy muuttui eri lajien jaostolliseksi urheiluseuraksi.
Harrastajamäärältään Jymyn suurin laji on koripallo. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut parhaimmillaan I-divisioonassa kausina 1978–1982, 1995–1996 ja 1998–2002. 
Orimattilan Jymyn naiset nousivat koripallon SM-sarjaan kaudeksi 2008–2009 ja ylsivät tulokaskaudellaan sarjan neljännelle sijalle, häviten pronssiottelussa Kotkan Peli-Karhuille. Kaudella 2009-2010 seura sijoittui runkosarjassa seitsemänneksi, mutta luopui kauden jälkeen sarjapaikastaan.
Jymy on nostanut kattoon koripalloilijoidensa Reijo Penttilän, Kari Tuomin ja Marko Sunin pelipaidat.
Tipinitsa

Tipinitsa () on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen rannalla 21 kilometriä Suurlahdesta itään. Kylässä on 20 asukasta (vuonna 2012).
Tipinitsan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1646. Sen 1970-luvulla palanut kirkko oli aikoinaan yksi Äänisniemen komeimmista. 1900-luvun alussa Tipinitsa lähikylineen muodosti Tolvojan volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siihen kuului 20 kylää, joissa oli yhteensä lähes 2 000 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Tipinitsan kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 24 asutusta ja lähes 1 800 asukasta. Kolmea karjalaista lukuun ottamatta asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1959 Tipinitsa liitettiin Suurnivan kyläneuvostoon.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuintaloja. Tipinitsan 1700-luvulla pystytetty tsasouna on siirretty Kižin museoalueelle. Entisessä Zadnjajan kylässä on 1800-luvun lopusta peräisin oleva tienvarsitsasouna. Tipinitsasta on kotoisin Neuvostoliiton sankari Nikolai Rigatšin.
Erromango

Erromango (kirjoitetaan myös muodoissa "Eromanga" ja "Erromanga") on Tafean maakunnan suurin saari Vanuatussa Tyynellämerellä. Sen pinta-ala on 975 neliökilometriä ja siellä oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 2 109 asukasta. Saaren korkein kohta on 886 metriä korkea Santop.
Saarella on puhuttu neljää alkuperäiskieltä, jotka muodostavat etelävanuatulaisen kieliryhmän eromangalaiskielten haaran: sietä, sorungia, uraa ja utahaa eli ifoa. Näistä sorung ja utaha ovat nykyään kuolleita kieliä ja urallakin on enää muutama puhuja.
Erromangolla on ollut 1800-luvulta lähtien puutavarantuotantoa. Saarella tuotetaan santelia, kauria ja kopraa.
Uusikylä (Karjalan tasavalta)

Uusikylä eli Derevjanka () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Äänisenrannan piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Uudenkylän maalaiskunta rajoittuu koillisessa Puujoen, kaakossa Latvan, lounaassa Latva-Vetkan ja luoteessa Uuden-Vilkan maalaiskuntaan. Uudenkylän maaseututaajaman lisäksi Uudenkylän kuntaan kuuluu Päsinselän maaseututaajama (). Kunnassa oli noin 1 900 asukasta vuonna 2006.
Uudenkylän taajama sijaitsee Puujoen varrella Muurmannin radan länsipuolella 32 kilometriä Petroskoista etelään. Uudenkylän väestö saa elantonsa pääasiassa teollisuudesta, muun muassa kivimurskaamo on merkittävä työnantaja. 
Uudenkylän alue kuului Venäjän keisarikunnassa ja ennen 1920-lukua Latvan kuntaan Aunuksen kuvernementissa. Uudenkylän taajama perustettiin vuonna 1928 Puujoen asemaksi. Jatkosodassa Uudenkylän alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri

Santa Barbaran sinfoniaorkesteri () on Santa Barbarassa, Kaliforniassa toimiva sinfoniaorkesteri. Se aloitti toimintansa vuonna 1953.
Santa Barbaran sinfoniaorkesteri teki maailman ensimmäisen levytyksen Heitor Villa-Lobosin kymmenennestä sinfoniasta. Orkesterin uudeksi ylikapellimestariksi valittiin vuonna 2006 Nir Kabaretti.
Amerikan psyko (elokuva)

Amerikan psyko () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Mary Harronin ohjaama yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva ja satiirinen kuvaus 1980-luvusta. Elokuva perustuu Bret Easton Ellisin samannimiseen romaaniin. Pääosan esittäjä Christian Bale on elokuvassa läpimurtoroolissaan.
Juoni.
Nuori Patrick Bateman viettää juppielämää pörssimeklarina New Yorkin urbaaniympäristössä nauttien miljoonapalkkaa. Patrickin elämä pyörii työkavereiden kanssa ulkona käydessä kalliissa ravintoloissa ja yökerhoissa. Hän treenaa paljon ja pitää huolta ulkonäöstään käyttämällä kallista muotia ja kosmetiikkaa, sekä kuuntelee muun muassa Genesistä, Huey Lewis and the Newsia ja Phil Collinsia. Patrick mittaa kaiken materian ja tavaran perusteella aina käyntikortin näyttävyydestä lähtien, ja kaikki materiaalinen on hänelle tärkeämpää kuin ihmiset itsessään.
Ulkoisesti kaikki näyttää Patrickin elämässä hyvältä mutta sisäisesti hän alkaa olla murtumispisteessä ja pienet pinnalliset asiat alkavat tuntua ylivoimaisen kestämättömiltä. Kateus ja elämän kaavamaisuus saavat Patrickin murtumispisteeseen. Hän alkaa tuntea vain ahneutta ja inhoa elämässään. Patrickin ongelmiin eivät auta edes satunnaissuhteet ja hieno seurapiirielämä, eikä edes hänen tyttöystävästään Evelynistä ole apua, vaan hän voi pahoin jopa tämän seurassa. Patrick alkaa murhata satunnaisesti ihmisiä helpottaakseen edes hetkellisesti pahaa oloaan. Hänen uhreikseen joutuvat muun muassa ärsyttävä työtoveri, kadulla asuva koditon sekä muutamia prostituoituja. Edes nämä teot eivät tunnu auttavan Patrickin pahaan oloon.
Carnival of Rust

Carnival of Rust on Poets of the Fallin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Albumista julkaistiin singlet ”Carnival of Rust”, ”Sorry Go ’Round” ja ”Locking Up the Sun”. ”Maybe Tomorrow is a Better Day” -kappale oli ladattavissa yhtyeen verkkosivuilta jo vuonna 2005. Sitten se päätettiin laittaa myös levylle ja tehdä siitä niin sanottu virallinen kappale.
Levy sisältää myös ”Carnival of Rust” -kappaleen musiikkivideon. Se voitti vuonna 2006 ylivoimaisesti yleisöäänestyksen perusteella jaettavan Muuvi-palkinnon. Lisäksi se palkittiin pronssisella Muuvilla. Albumi nousi suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. myyden platinaa.
Sergiu Comissiona

Sergiu Comissiona (16. kesäkuuta 1928 Bukarest – 5. maaliskuuta 2005 Oklahoma City, Yhdysvallat) oli romanialaissyntyinen kapellimestari.
Comissiona syntyi Romanian pääkaupungissa Bukarestissa ja aloitti viulunsoiton 5-vuotiaana. Orkesterinjohtajan uran hän aloitti 17-vuotiaana. Vuosina 1955–1959 hän toimi Romanian valtionoopperan ylikapellimestarina. Vuonna 1959 Comissiona siirtyi Israeliin, jossa hän perusti vuosina 1960–1967 johtamansa Ramat Gan -kamariorkesterin. Vuodesta 1968 lähtien hän asui Yhdysvalloissa. Hän johti Göteborgin sinfoniaorkesteria (1967–1973), Baltimoren sinfoniaorkesteria (1968–1984), Houstonin sinfoniaorkesteria (1980–1988), Helsingin kaupunginorkesteria (1990–1994), a (1990–1998) ja Vancouverin sinfoniaorkesteria (1991–2000). Comissiona kuoli sydänkohtaukseen maaliskuussa 2005.
Comissiona johti monien uusien teosten, kuten Allan Petterssonin sinfonioiden, ensiesityksiä. Pettersson omisti yhdeksännen sinfoniansa Comissionalle.
Göteborgin sinfoniaorkesteri

Göteborgin sinfoniaorkesteri tai Göteborgin sinfonikot () on Göteborgissa toimiva ruotsalainen sinfoniaorkesteri. Sen kotisali on vuonna 1935 rakennettu Göteborgin konserttitalo.
Göteborgin sinfoniaorkesteri perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1997 orkesteri nimettiin Ruotsin kansallisorkesteriksi. Vuodesta 2017 orkesterin ylikapellimestarina aloittaa kapellimestari Santtu-Matias Rouvali.
Latva-Vetka

Latva-Vetka () on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ivinkajoen varrella 68 kilometriä maanteitse Petroskoista etelään. Taajamassa on 1 263 ja kunnassa 1 343 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Latva-Vetkan kunnan pinta-ala on 707,61 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Äänisenrannan piirin Uuden-Vilkan ja Uudenkylän, idässä Latvan ja etelässä Pain kuntiin sekä lännessä Prääsän piiriin.
Kunnan alueella virtaavat Tarsalanjoki (ven. "Taržepolka"), Iivinänjoki ("Ivinka"), Kairekjoki ("Bolšoi Kjai"), Maarenjoki ("Marina") ja Säpsäjoki ("Šapša"). Seudulla on useita pieniä järviä. Širokoje-suo on suojeltu luonnonmuistomerkki.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Taržalan (ven. "Taržepol") kylä ja Nyrkin asema. Taržalassa on 79 ja Nyrkissä vain yksi asukas. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 87 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 4 % suomalaisia, 4 % valkovenäläisiä, 2 % ukrainalaisia ja 1 % karjalaisia.
Historia.
Paikkakunta on saanut alkunsa Muurmannin radalle rakennetusta Latvan asemasta. Vuonna 1924 se mainitaan metsätyöläisten asutuksena. 1930-luvun alussa Latva-Vetkaan alkoi saapua siirtolaisia lähinnä Vologdan alueelta. Ennen toista maailmansotaa se kuului Taržalan kyläneuvostoon. Jatkosodan aikana seutu oli suomalaisten miehittämä. Vuodesta 1951 lähtien Latva-Vetkalla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut.
Latva-Vetkan kautta kulkee Muurmannin rata, jolla on Latvan (ven. "Ladva") asema. Sieltä on maantieyhteys Latvan ja Puujoen kautta Petroskoihin. 
Taajamassa toimii metsäteollisuuspiiri, metsänhoitoalueen konttori ja rautatievarikko. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja postikonttori.
Nähtävyydet.
Taržalan kahdella kylänosalla on historiallisen asutuksen status. Kylän nähtävyyksiin kuuluu kaksi 1800-luvun lopussa pystytettyä asuintaloa. Seudulla on toisen maailmansodan muistomerkkejä.
Paavo Järvi

Paavo Järvi (s. 30. joulukuuta 1962 Tallinna) on virolainen kapellimestari.
Järvi oli vuodesta 2016 alkaen toiminut Tokiossa "NHK Symphony Orchestran" ylikapellimestarina. Hänen isänsä on kapellimestari Neeme Järvi. Hänen kummisetänsä oli edesmennyt suomalainen kapellimestari Paavo Berglund.
Paavo Järvi opiskeli Tallinnassa lyömäsoitinten soittoa ja orkesterinjohtamista ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin vuonna 1980. Hän jatkoi opintojaan muun muassa "Curtis Institute of Musicissa". Järvi toimi vuosina 1994–1997 Malmön sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina, vuosina 2001–2011 Cincinnatin sinfoniaorkesterin orkesterinjohtajana ja vuosina 2006–2014 Frankfurtin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Vuonna 2010 hän aloitti Orchestre de Parisin taiteellisena johtajana ja siirtyi vuonna 2016 NHK Symphony Orchestran ylikapellimestariksi.
Järvi on levyttänyt muun muassa Šostakovitšin, Richard Straussin ja Igor Stravinskyn sävellyksiä.
Pai

Pai (, suomeksi myös "Pajusuo") on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee lähellä Leningradin alueen rajaa 80 kilometriä Petroskoista etelään. Sen kautta kulkee Muurmannin rata (Pain asema). Taajamassa on 719 ja kunnassa 723 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Pain kunnan pinta-ala on 307,7 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Prääsän piirin Pyhäjärven, pohjoisessa Äänisenrannan Latva-Vetkan sekä koillisessa Latvan kuntiin ja etelässä Leningradin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seudulla virtaavia jokia ovat Musalanjoki (ven. "Mužala"), Njuda, Pai, Pyhäjoki ("Svjatuha") ja Važa. Suurimmat järvet ovat Maloje Mužalo ja Revselgskoje. Kunnan alueella sijaitsee Širokoje-suon luonnonmuistomerkki.
Taajaman lisäksi kuntaan kuuluu Revselgan kylä, jossa on vain muutamia vakituisia asukkaita. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 86 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 6 % valkovenäläisiä ja 2 % karjalaisia.
Historia.
Pai on saanut alkunsa ensimmäisen maailmansodan aikana rakennetun Muurmannin radan 328. kilometrin pysäkistä. Nykyinen taajama on perustettu metsätyöläisten asutukseksi vuonna 1934. Neuvostoaikana Pailla oli kaupunkimaisen taajaman status (vuodesta 1951). Siellä toimi turkissovhoosi.
Talous, palvelut ja nähtävyydet.
Nykyään taajamassa toimii metsänhoitoalueen konttori. Palveluja ovat keskikoulu, kulttuuritalo, lääkintäasema, vanhainkoti, posti, kauppa ja kirkko. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu 1800-luvulla pystytetty Merkulovan aitta Revselgan kylässä. Paissa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka.
Sylvester I

Sylvester I (k. 31. joulukuuta 335) oli katolisen kirkon paavi 31. tammikuuta 314 – 31. joulukuuta 335.
Sylvester I oli paavina kristinuskoa ensimmäisenä Rooman keisarina tunnustaneen ja tukeneen Konstantinus Suuren valtakaudella. Hänen toimikautensa oli kirkkohistorian tärkeimpiä käännekohtia, mutta silti hänestä tiedetään varsin vähän. Katolisen kirkon virallisessa paavien luettelossa ("Liber pontificalis") hänestä kertovat kohdat ovat varsin niukkasanaisia, eikä niissä sanota paljon muuta kuin että hän sai lahjoituksia keisari Konstantinukselta ja että hänen isänsä nimi oli Rufinus.
Sylvester I:n paavikautena Roomaan rakennettiin suuria kirkkoja, kuten Lateraanikirkko eli San Giovanni in Laterano ja Konstantinuksen basilika eli Vanha Pietarinkirkko nykyisen Pietarinkirkon paikalla sekä lisäksi joukko kirkkoja marttyyrien haudoille.
Sylvester ei itse ollut läsnä Nikean kirkolliskokouksessa 325, mutta hän lähetti sinne kaksi edustajaa, joiden nimet olivat Vitus ja Vincentius. Hänet tunnetaan kirkolliskokouksen aikaan areiolaisuutta vastaan käymästään kamppailusta.
Ei tiedetä, missä määrin Sylvester I vaikutti Konstantinuksen kääntymykseen ja kristinuskon tuloon valtionuskonnoksi, mutta asiasta on useita legendoja. Myöhemmän perimätiedon mukaan Sylvester I olisi kastanut Konstantinuksen. Kuitenkin hänen aikalaisensa Eusebios Kesarealainen kirjoitti, että kasteen toimeenpani Nikomedeian piispa Eusebios Nikomedeialainen.
Sylvesterin nimeä käytettiin useita satoja vuosia myöhemmin väärennetyssä niin sanotussa Konstantinuksen lahjakirjassa.
Sylvester I on haudattu Rooman Priscillan katakombiin. Sekä katolinen että ortodoksinen kirkko kunnioittavat häntä pyhimyksenä. Hänen muistopäivänsä on katolisessa kirkossa 31. joulukuuta, joka on Suomessakin Sylvesterin nimipäivä, ortodoksisessa kirkossa 2. tammikuuta.
Puujoki

Puujoki eli Derevjannoje (, vepsäksi "Pujeg") on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ääniseen laskevan Puujoen suussa 25 kilometriä Petroskoista kaakkoon. Kylässä on 1 300 ja kunnassa 1 900 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus.
Puujoen kunnan pinta-ala on 437,14 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Ääniseen, kaakossa Äänisenrannan piirin Šokšun, etelässä Latvan, lännessä Uudenkylän ja Uuden-Vilkan kuntiin sekä pohjoisessa Petroskoin kaupunkipiirikuntaan. Pinta-alasta 82 % on metsää.
Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Puhtojoki (ven. "Puhta"), Lohijoki, Puujoki ("Derevjanka"), Suuri Ujujoki ("Bolšaja Uja"), Orsijoki ("Orzega"), Uika ja Neloksa. Järviä ovat Äänisen lisäksi Polovinnoje, Uvarovo, Orzegskoje, Tšornoje ja Regozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabrodiabaasi, hiekka, sora ja turve. Lohijoen rannalla sijaitseva lähde on suojeltu luonnonmuistomerkki.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Oržekan (ven. "Orzega") rautatieasema sekä kolme kylää: Pedäiselkä ("Pedaselga"), Uju ("Uja") ja Uusiselkä ("Užeselga"). Noin kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Uusiselkä ja Pedäiselkä. Lisäksi on 42 kesämökki- ja puutarhapalsta-aluetta, jotka käsittävät yli 4 000 tonttia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 79 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % suomalaisia, 3 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia, 2 % vepsäläisiä ja 1 % ukrainalaisia.
Historia.
Puujoen kylä on perustettu vuonna 1563. Ennen 1920-lukua se kuului Latvan kuntaan. Jatkosodassa 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kylien kautta kulkee Petroskoin ja Oštan välinen maantie. Oržekan asema sijaitsee Muurmannin radan varrella.
Kunnassa toimii rakennustarviketeollisuutta, tielaitos ja puunjalostusyritys. Yksi tärkeimmistä tuotantolaitoksista on sepeliä valmistava Äänisenrannan gabrodiabaasi. Maataloutta harjoittavat entinen sovhoosi Majak, Petroskoin suurkanala sekä viisi yksityisviljelijää.
Keskuskylän palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo (entinen kirkko), kirjasto, poliklinikka, posti, ruokala ja joukko kauppoja. Kylässä toimii Äänisenrannan piirin vammaisten lasten kuntoutuskeskus. Lähistöllä sijaitsee entinen urheilulentokenttä.
Nähtävyydet ja matkailu.
Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Historiallisia kohteita ovat toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat sekä Stalinin vainojen uhrien teloituspaikka Krasnyi Bor. Kunnan alueella sijaitsee lomakyliä ja lasten kesäleirejä.
Pyhä Markus (paavi)

Pyhä Markus (k. 7. lokakuuta 336) oli katolisen kirkon roomalaissyntyinen paavi 18. tammikuuta 336 – 7. lokakuuta 336. Hänen paaviutensa kesti ainoastaan tammikuusta lokakuuhun, jolloin hän erosi virastaan. Eroon johtaneista syistä tai Pyhän Markuksen ajasta paavina ei ole säilynyt tietoja.