tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carl Andre

Carl Andre (16. syyskuuta 1935 – 23. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen minimalistitaiteilija. 
Andre syntyi Quincyssä, Massachusettsissa. Andre pärjäsi hyvin koulussa ja sai stipendin Phillips Academyyn. Hän opiskeli hetken Kenyon Collegessa taidetta, mutta kyllästyi nopeasti sen tarjontaan. Hänet erotettiin, kun hän lopetti tunneilla käymisen. Andre opiskeli myöhemmin jonkin aikaa myös Northwestern-yliopistossa.
Andre muutti 1957 New Yorkiin, missä hän toimi kustantajana, kirjoitti runoja ja teki maalauksia ja veistoksia. Hänen veistoksensa oli ensimmäisen kerran esillä ryhmänäyttelyssä 1964, ja seuraavana vuonna hänellä oli oma näyttely Tibor de Nagy -galleriassa. Pian tämän jälkeen häntä alettiin yhdistää uuteen minimalistiseen taidesuuntaukseen.
Andre riisui kuvanveistotaiteen esittävyydestä ja käytti vain teollisuusmateriaalista tehtyjä muotoja, joiden ei ollut tarkoituskaan herättää tunteita. Hän myös teki veistoksiaan lattiatasoon, mikä oli monille näyttelykävijöille uutta. Tate Gallery osti vuonna 1972 kokoelmiinsa Andren teoksen "Equivalent VIII" (1966), joka on 120 tulitiilestä tehty sommitelma.
Vaikka Andre sai kriittistä suosiota, kaikki eivät olleet vaikuttuneet hänen tyylistään. "Daily Mirror" -lehdessä kerrottiin Tate Galleryn teoksen olevan ”kasa roskaa”. Connecticutin osavaltion ostettua Andren 36 käsittelemättömästä kivijärkäleestä tehdyn teoksen Hartfordin pormestari sanoi teoksen tuovan kaupunkiin ”kansainvälistä pilkkaa”.
Andre oli naimisissa taiteilija Ana Mendietan kanssa. Avioliitto päättyi traagisesti 8. syyskuuta 1985, kun Mendieta putosi 34. kerroksesta New Yorkissa. Andreta syytettiin murhasta, ja pariskunnalla oli juuri kuolemaa ennen ollut riitaa. Andre väitti ensin Mendietan pudonneen riitelyn jälkeen, mutta myöhemmin hän kertoi menneensä nukkumaan ja vasta myöhemmin havainneen Mendietan hypänneen ikkunasta. Andren puolustus väittikin tapausta joko onnettomuudeksi tai itsemurhaksi.
Andre vapautettiin syytteistä, mutta hän joutui muun muassa feministisen kollektiivin Guerrilla Girlsin kohteeksi. Ryhmä asetti 1995 ympäri New Yorkia julisteita, joissa kysyttiin, mitä yhteistä on O. J. Simpsonilla ja Andrella. Mendietan kannattajat järjestivät myös koko Andren uran ajan protesteja tämän näyttelyiden yhteydessä.
Andre vietti oikeudenkäynnin jälkeen paljon aikaa ulkomailla, ja se myös jonkun verran vaikutti hänen uraansa. 2010-luvulla hän alkoi saada jälleen uudelleen mainetta. Hänen töitään oli vuonna 2013 esillä Venetsian biennaalissa. Andre jatkoi työskentelyä lähes kuolemaansa asti, ja hänen suurikokoinen veistoksensa "5VCEDAR5H" julkaistiin 2021. Koko uransa aikana hän teki yli 2 000 veistosta sekä suurin piirtein saman määrän runoja.
Quincy (Massachusetts)

Quincy on Yhdysvaltain kaupunki Norfolkin piirikunnassa, Massachusettsissa.
Englantilaiset asuttivat Quincyn vuonna 1625. Asutuskeskus, josta tehtiin osa Braintreetä, eriytettiin omaksi kaupungikseen vuonna 1792. Kaupunki on nimetty Yhdysvaltojen entisen presidentin John Quincy Adamsin isoisoisän John Quincyn mukaan.
Quincyn pinta-ala on Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan 69,6 km², ja vuoden 2010 väestölaskennan mukaan sen asukasluku ylitti 92 000.
Anna Carin Zidek

Anna Carin Helena Cecilia Zidek (o.s. Olofsson, s. 1. huhtikuuta 1973 Sveg, Härjedalen, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Zidek voitti MM-kisoista 2005 saatuaan yhteislähdössä hopeaa. Hän voitti olympiakultaa 12,5 km yhteislähdössä Torinossa 2006, josta hän jäi myös olympiahistoriaan, koska naisten yhteislähtö oli ensimmäistä kertaa olympiaohjelmassa. Lisäksi hän voitti aikaisemmin sprintistä hopeaa. 
Zidek voitti yhteensä 12 maailmancupin osakilpailua, kaiken värisiä MM-mitaleja ja useita Ruotsin mestaruuksia. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen kaudella 2005–2006 ja kolmas kaudella 2006–2007.
Hänen seuransa on Lillhärdals IF ja hän asuu Lillhärdalissa.
Zidek ilmoitti uransa lopettamisesta heinäkuussa 2011. Syyksi hän kertoi motivaation puutteen.
Lentopallon SM-liigakausi 2007–2008

Lentopallon SM-liiga kausi 2007–2008 pelattiin miehissä 12 ja naisissa yhdeksän joukkueen voimin. SM-liigan televisio-ottelut nähtiin joka torstai Urheilukanavalla, kun joukkueet kohtasivat paikallisvastustajansa.
Miesten SM-liiga.
Pudotuspelit.
Loppuottelut.
Mestarit: Antti Ahokumpu, Kimmo Junttila, Jarmo Kaaretkoski, Janne Kangaskokko, Jukka Lehtonen, Kalle Määttä, Pekka Sairanen, Henri Tuomi, Normunds Veinbergs, Matthew Webber, Antti Ylitalo. Valmentaja: Johan Verstappen.
Naisten SM-liiga.
Runkosarja.
Prihat putosi ja Kuusamon Pallo-Karhut nousi karsintojen jälkeen.
Honda Lead

Honda Lead on japanilainen Hondan valmistama yleiskäyttöinen automaattivaihteistolla varustettu skootterimalli, joka esiteltiin 1983 (NH-sarja) . Yhdysvalloissa NH-sarjan skoottereita myytiin nimellä Aero. Lead-tuotemerkillä on sittemmin valmistettu eri markkinoille useita erilaisia skoottereita 50-, 80-, 100-, 110- ja 125-kuutioisina versioina. Vuonna 2003 Euroopan markkinoilla esitelty intialaisvalmisteinen SCV 100 Lead -malli on nelitahtinen , kun NH-mallit käyttivät kaksitahtitekniikkaa. 2007 Honda esitteli uuden NHX 110 -mallin, jossa on isompi 12-tuumainen eturengas ja nestejäähdytys, eikä enää poljinkäynnistystä . NHX 110 -mallia viedään (vuodesta 2010) Yhdysvaltain ja Kanadan markkinoille nimellä "Elite".
Tekniset tiedot SCV 100.
SCV 100 Lead valmistetaan Intiassa "Honda Motorcycle &amp; Scooter India Pvt. Ltd." (HMSI) -yhtiön tehtailla, jossa sen tuotanto alkoi 2002 . Intiassa skootteria markkinoidaan nimellä "Dio" .
Moottori
Runko, renkaat, jarrut ja jousitus
Sähköt ja valot
Tekniset tiedot NHX 110.
Moottori
Runko, renkaat, jarrut ja jousitus
Sähköt ja valot
Jussi Seppä

Johannes (Jussi) Seppä (11. helmikuuta 1885 Teuva – 19. helmikuuta 1951 Pieksämäki) oli teuvalainen harrastelijalintutieteilijä ja opettaja.
Seppä opiskeli ensin maanviljelysopistossa ja sitten Jyväskylän seminaarissa, josta valmistui vuonna 1908. Hän jatkoi opintojaan taideteollisuuskeskuskoulussa 1921 ja Helsingin yliopistossa 1923, jossa hän sai pätevyyden maantiedon ja biologian opettajaksi. Seppä oli kansakoulunopettajana 1908–1918, maantieteen ja luonnontieteen v.t. lehtorina Porvoon suomalaisessa keskikoulussa ja sen jatkoluokilla vuodesta 1925 ja Sortavalan lyseon v.t. lehtorina vuodesta 1927. Hän sai Pieksämäen yhteiskoulusta opettajan viran vuonna 1927 ja opetti siellä vuoteen 1946, jolloin jäi eläkkeelle.
Seppä perehtyi etenkin lintujen lauluun ja ääniin. Hän oli taiteellisesti lahjakas ja kuvitti itse kirjansa. Vuonna 1922 hän julkaisi hyvän vastaanoton saaneen kirjan "Lintujen äänet". Siinä hän kuvailee yli 150 lintulajin, enimmäkseen varpuslintuja, ääniä ja laulua nuottiviivaston avulla ja sanallisesti kuvaillen. Lopputyössään hän tarkasteli lintujen laulun anatomisia, etologiasta ja kehitysopillisia aspekteja.
Sepän toinen tärkeä tutkimus oli kirjoitus "Havaintoja valon ja sääsuhteiden vaikutuksesta lintujen päivittäisen elintoiminnan alkuhetkiin" (1928), missä hän tarkoin mittauksin seurasi lintujen aamutoimien kehittymistä. Se oli uraauurtava tutkimus Suomessa. "Käpylän pysäkin ympäristön linnusto" (1927) tutki pesimälintujen runsautta ja esiintymistä tietyllä suppealla maantieteellisellä alueella ns. ruutututkimuksen avulla ja oli yksi ensimmäisistä koko lintutieteen alalla.
Seppä kirjoitti useita artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin. Hän harrasti myös kotiseututyötä, maisemakartoitusta ja kaikkinaista luonnossa liikkumista. Hän lahjoitti laajat kokoelmansa Teuvan yhteiskoululle ja kotiseutumuseolle. Helsingin yliopiston eläinmuseoon on arkistoitu hänen muistiinpanonsa ja valokuvansa.
Jussi Sepän ensimmäinen aviopuoliso oli Maija o.s. Stenman (1884–1943). Heidän poikansa Otro Seppä kaatui toisessa maailmansodassa. Hänen muistolleen on testamenttivaroin perustettu "Otro Sepän muistorahasto", joka jakaa apurahoja eteläpohjalaiselle lintu-, nisäkäs- tai kasvitutkimukselle.. Jussi Sepän toinen aviopuoliso oli Nanny o.s. Kyllönen (1897–1963).
Arie de Jong

Arie de Jong (18. lokakuuta 1865 Batavia (nyk. Jakarta, Indonesia) – 12. lokakuuta 1957 Putten, Alankomaat) oli hollantilainen kieltenharrastaja, joka tuli tunnetuksi volapükiin tekemillään uudistuksilla. 
Jong opiskeli Leidenin yliopistossa ja oli ammatiltaan lääkäri. Hän julkaisi "Wörterbuch der Weltsprachen" (saksa–volapük) ja volapükin kieliopin. Lisäksi hän edisti kielen käyttöä toimittamalla "Volapükagased pro Nedänapükans" -sanomalehteä ja kääntämällä Uuden testamentin (1952). 
Jong muutti Leideniin jo vuonna 1873 mutta vietti huomattavan osan lääkärinurastaan nykyisessä Indonesiassa. Hän palasi Alankomaihin toisen vaimonsa kuoltua vuonna 1919 ja solmi uuden avioliiton Louise van Disselin kanssa vuonna 1921. Parille syntyi kolme lasta, Louisa Cornelia, Arie de Jong nuorempi ja Gÿsbertus Hendrienus.
Jong kuoli Alankomaissa vain muutamaa päivää ennen kuin olisi täyttänyt 92 vuotta.
Sarah Shahi

Aahoo Jahansouzshahi (s. 10. tammikuuta 1980 Euless, Texas, Yhdysvallat), tunnetaan julkisuudessa nimellä Sarah Shahi, on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi televisiorooleistaan muun muassa "L-koodi"-, "Life"- ja "Kohde" -sarjoissa. Hänellä on ollut myös useita toistuvia roolitöitä sarjoissa kuten "Alias" ja "Chicago Fire". Shahilla on ollut päärooli lyhytikäisessä lakisarjassa "Fairly Legal" ja Netflix-alkuperäissarjassa "Sex/Life".
Varhaiselämä.
Shahi syntyi ja varttui Texasissa. Hän on kolmilapsisen perheen keskimmäinen. Shahi on etniseltä taustaltaan enimmäkseen iranilainen ja äitinsä kautta neljäsosaksi espanjalainen. Hänen etunimensä Aahoo tarkoittaa ”peuraa” persian kielellä, mutta hän alkoi käyttää Sarah-nimeä jo lapsena koettuaan kiusaamista oikean etunimensä vuoksi.
Shahi opiskeli ensin Trinity High Schoolissa ja sitten Southern Methodist Universityssä. Hänen vanhempansa veivät häntä paikallisiin kauneuskilpailuihin kahdeksanvuotiaasta lähtien, ja hän voitti Miss Fort Worth -kilpailun vuonna 1997. Shahin haaveena oli näyttelijänura, ja hän liittyi vuodeksi Dallas Cowboys Cheerleaders -ryhmään vuonna 1999. Toimiessaan avustavana cheerleaderina elokuvassa "Tohtori T ja naiset" vuonna 2000 Shahi tapasi ohjaaja Robert Altmanin, joka rohkaisi häntä muuttamaan Hollywoodiin hakemaan rooleja.
Ura.
Shahi alkoi koe-esiintymisten tuloksena saada useita vierailevia rooleja tv-sarjoissa. Ensimmäinen pitkäkestoisempi rooli oli Carmen de la Pica Morales televisiosarjassa "L-koodi" vuosina 2005–2007. Vuonna 2007 alkaneessa "Life"-televisiosarjassa Shahi esitti poliisi Dani Reeseä. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa sarjoissa "Alias", "Sopranos" ja "Teho-osasto". Shahi esitti pääroolia lyhytikäisessä lakisarjassa "Fairly Legal" vuosina 2011–2012. Vuonna 2013 Shahi liittyi "Kohteen" näyttelijäkaartiin ja poistui äitiyslomalle vuonna 2015. Vuosina 2021–2023 hänellä oli päärooli Netflix-alkuperäissarjassa "Sex/Life".
Shahi on näytellyt myös elokuvissa, kuten "Bullet to the Head" ja "Road to Paloma", joissa hän työskenteli Jason Momoan kanssa.
Yksityiselämä.
Sarah Shahi ja näyttelijä Steve Howey avioituivat 7. helmikuuta 2009 Las Vegasissa. Pariskunta sai ensimmäisen poikansa heinäkuussa 2009. Tammikuussa 2015 Shahi kertoi odottavansa kaksosia, ja synnytti maaliskuussa 2015 kotisynnytyksessä tytön ja pojan. Shahi ja Howey ottivat asumuseron vuonna 2020, ja heidän avioeronsa virallistettiin vuonna 2021. Shahi on seurustellut vuodesta 2020 lähtien "Sex/Life"-vastanäyttelijänsä Adam Demosin kanssa.
Shahi puhuu sujuvaa englantia ja persiaa sekä hieman espanjaa. Hänellä on musta vyö karatessa.
Newbery-mitali

Newbery-mitali () on Yhdysvalloissa lastenkirjallisuudelle jaettava palkinto. Mitali on saanut nimensä englantilaisen kirjailijan ja kustantajan John Newberyn (1713–1767) mukaan. Palkinto syntyi kustantaja Frederic G. Melcherin aloitteesta. Se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1922. Voittajan valitsevat American Library Associationin lastenkirjastoalan ammattilaiset.
Ensimmäinen palkittu teos oli Hendrik Willem van Loonin maailmanhistoriaa esittelevä "The Story of Mankind". Seuraavana vuonna palkittiin Hugh Loftingin humoristinen "Voyages of Dr. Dolittle". Kahdesti palkinnon on voittanut muun muassa Katherine Paterson, vuonna 1978 kirjallaan "Bridge to Terabithia" (suom. "Silta salaiseen maahan") ja vuonna 1981 sisarusten välisestä kilpailusta kertovalla kirjallaan "Jacob I Have Loved" (suom. "Miksi aina Caroline?"). Muita Newbery-mitalin kahdesti saaneita kirjailijoita ovat Kate DiCamillo (2004 ja 2014), E. L. Konigsburg (1968 ja 1997), Joseph Krumgold (1954 ja 1960), Lois Lowry (1990 ja 1994) sekä Elizabeth George Speare (1959 ja 1962).
Palkinnon saajat.
2020-luku.
Lähde (1922–2008) (2004–)
Käpyperhokala

Käpyperhokala ("Chaetodon kleinii") on perhokaloihin kuuluva kala. Se näykkii sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö.
Käpyperhokala kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Sen vartalo on litteä, pyrstöpuoleltaan keltainen, etuosastaan tummemman oranssi. Silmän läpi kulkee musta tai sinimusta juova. 
Alkuperä.
Käpyperhokala elää Punaisella merellä ja Indopasifisella merialueella Afrikan itärannikolta Havaijille ja Samoalle asti.
Käyttäytyminen.
Käpyperhokalaa on akvaarioharrastajien suosiossa, koska se syö harmillisia lasiruusuja eli "aiptasia"-merivuokkoja. Lasiruusujen loppuessa se kuitenkin käy usein korallien kimppuun, eikä sitä siksi suositella riutta-akvaarioon.
Vesiolot ja ravinto.
Käpyperhokala syö lihapitoista ruokaa.
Einari Merikallio

Einari Fredrik Merikallio (vuoteen 1906 Hellman; 29. helmikuuta 1888 Oulu – 8. tammikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen lintutieteilijä ja opettaja.
Elämä.
Merikallion isä oli kruununjyvästönhoitaja Aleks Hellman ja äiti Edla Erika Åhlberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1912 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1947. Merikallio työskenteli Keravan yhteiskoulun rehtorina vuodet 1925–1955 eli 30 vuotta ja opetti luonnonhistoriaa ja maantietoa. 
Tutkimustyö.
Merikallio oli lintujen kvantitatiivisen eli runsauslaskennan uranuurtajia maailmassa. Hänen laajat linjalaskenta-aineistoon perustuvat tutkimustuloksensa koko Suomen pesivästä maalinnustosta ("Suomen lintujen levinneisyys", 1955) on ollut pohjana seuraavien vuosikymmenten aikana Suomessa tehdylle kvantitatiiviselle tutkimukselle, joka on nostanut Suomen lintutieteen tutkimussuunnan tasoa merkittävästi.
Merikallio tutki Karjalan kannaksella sijaitsevan Äyräpäänjärven linnustoa ("Äyräpäänjärvi, Suomen linturikkain järvi", 1929) järven kuivatushankkeesta syntyneen Suomen ensimmäisen julkisen ympäristökiistan taustaselvitykseksi.
Tunnustukset.
Keravan kartanolla on Kerava-seura ry:n 1998 nimeämä Merikallion lintupuisto. Merikallio sai professorin arvonimen 1958.
The Times They Are a-Changin’

The Times They Are a-Changin’ on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin vuonna 1964 julkaistu albumi. Nimikkokappale on yksi Dylanin tunnetuimmista lauluista. ”North Country Blues” kertoo kaivosmiehen perheen toiveiden murenemisesta. Albumin liitteenä oli Dylanin ensimmäinen julkaistu runoteos "11 Outlined Epitaphs". "The Times They Are a-Changin’" on Dylanin kolmas julkaistu albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bob Dylan.
KCS 8905
1. puoli (XSM 75528)
2. puoli (XSM 75529)
Fischerin projektio

Fischerin projektio on erityisesti biomolekyylien, kuten monosakkaridien ja aminohappojen, rakenteen esittämisessä käytetty esitystapa. Fischerin projektio sopii erityisesti useita kiraliakeskuksia sisältävien yhdisteiden esittämiseen. Projektio on saanut nimensä nobelisti Hermann Emil Fischerin mukaan.
Fischerin projektiossa kiraalisen yhdisteen rakenne piirretään niin, että hiilivetyketju kulkee pystysuorassa ja useimmiten 1-hiili (yleensä karbonyylihiili) on ylhäällä. Vaakasuorat sidokset ajatellaan tulevaksi tasosta ulospäin, katsojaa kohti ja pystysuorat sidokset menevät tason taaksepäin.
Monosakkaridien piirtäminen Fischerin projektiolla.
Fischerin projektiossa rakenteita verrataan glyseraldehydiin, jolla on olemassa "D"- ja "L"-enantiomeerit. Monosakkaridien "D"- ja "L"-muodot määräytyvät karbonyyliryhmästä kauimmaisena sijaitsevan asymmetrisen hiilen OH-ryhmän orientaation mukaan. Kun tässä hiiliatomissa oleva OH-ryhmä on oikealla puolella, on kysymyksessä "D"-konfiguraatio (kuten "D"-("R")-(+)-glyseraldehydillä) ja vastaavasti "L"-konfiguraatiossa OH-ryhmä on vasemmalla puolella (kuten "L"-("S")-(-)-glyseraldehydillä).
Aminohappojen piirtäminen Fischerin projektiolla.
Myös aminohappojen stereokemia voidaan esittää Fischerin projektiokaaviolla, jossa karboksyyliryhmä on ylhäällä ja aminoryhmä on vasemmalla, kun kysymyksessä on luonnon "L"-aminohappo. "D"-aminohapoilla aminoryhmä on oikealla.
M/S Emma Mærsk

M/S Emma Mærsk () on tanskalaisen A.P. Møller-Mærsk Gruppen laivanvarustamoyhtiön konttialus. Se oli aikanaan lajissaan kapasiteetiltaan maailman suurin, ennen kuin Mærskin tilaamat niin sanotun Triple-E -luokan alukset tulivat liikenteeseen – näistä ensimmäisenä valmistui M/V "Mærsk Mc-Kinney Møller" vuonna 2013.
A.P. Møller-Mærsk Gruppen -laivanvarustamoyhtiön omistama "Emma Mærsk" kuuluu SX-luokan laivoihin. Sen maksimi kapasiteetti on joko 11 000 tai 14 700 20-jalkaista merikonttia (TEU). Ero johtuu varustamon käyttämästä erilaisesta laskentajärjestelmästä. Laivan kuljettama konttimäärä on kuitenkin suurin. Laiva on rakennettu Odense Staalskibsværftin telakalla Odensessa, Tanskassa vuonna 2006. Laiva on suunniteltu 30 henkilön miehistölle, vaikkakin laivalla on nyt vain 13 henkilön miehistö. Alus on rekisteröity Tanskan lipun alle ja sen kotisatama on Taarbæk.
"Emma Mærskin" sisaraluksia ovat M/S "Estelle Mærsk", M/S "Eleonora Mærsk" sekä vielä rakenteilla olevat 206, 207, 208, 209 ja 210.
Tekniset tiedot.
Pituutta "Emma Mærskilla" on 397,7 metriä, leveyttä 56,4 metriä ja syväys on 15,5 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus, GT) on 170 794 ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus, NT) 55 396. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 156 907 tonnia. Laivan huippunopeus on 23 solmua.
Laivan pääkoneena on yksi HSD-Wärtsilä-Sulzer RTA96-C dieselmoottori, joka kehittää 80 080 kilowatin tehon.
Käyttöhistoria.
Rakennustöiden aikana, kesäkuussa 2006, telakalla sattui tulipalo, joka myöhästytti aluksen luovutusta, vaikka palo saatiin sammumaan hetkessä. 12. elokuuta alus luovutettiin A.P. Møller-Mærsk Gruppenin omistukseen, joka rekisteröi sen Tanskan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Taarbæk. Samana päivänä Ane Maersk Mc-Kinney Uggla kastoi laivan. 8. syyskuuta "Emma Mærsk" aloitti Maersk Linen liikenteessä.
Helmikuussa 2013 alus sai vuodon ja sähkökatkon (blackout) Suezin kanavassa. Alus hinattiin Port Saidiin, jossa vuoto paikallistettiin peräohjauspotkuritunneliin. Koko 13 500 kontin lasti jouduttiin lastaamaan uudelleen toisiin aluksiin. Alus hinattiin edelleen Palermoon korjattavaksi. Maaliskuussa kertoi ruotsalainen Sjöfartstidnigen että vuoto aiheutui ilmeisesti rakennevirheestä. Korjauskustannusten arvioidaan nousevan jopa 40 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin.
Erin Daniels

Erin Daniels (22-vuotiaaksi asti Cohen, s. 9. lokakuuta 1973 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Ura.
Uransa alkupuolella Erin Daniels näytteli New Yorkin Off Broadway -teattereissa. Hän muutti Los Angelesiin saatuaan roolin sarjasta "Action". Vuonna 2002 hän esiintyi elokuvassa "One Hour Photo". Hänet palkittiin samana vuonna St. Louisin elokuvajuhlilla "Emerging Actor" -palkinnolla. 
Daniels esitti Dana Fairbanksia suositussa lesboja käsittelevässä televisiosarjassa "L-koodi" vuosina 2004–2007. Hän on vieraillut useissa muissa televisiosarjoissa kuten "Dexterissä," "Jerichossa" ja "CSI:ssa". Daniels on myös käsikirjoittanut ja tuottanut lyhytelokuvan "Sunday Afternoons". 
Yksityiselämä.
Erin Daniels kasvoi juutalaisessa perheessä. Hän valmistui Vassar Collegesta. 
Daniels on naimisissa Chris Uettwillerin kanssa. Heillä on vuonna 2009 syntynyt poika.
Laurel Holloman

Laurel Lisa Holloman (s. 23. toukokuuta 1971 Chapel Hill, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kuvataiteilija. 
Ura.
Holloman on näytellyt muun muassa Justine Cooperin roolissa televisiosarjassa "Angel" ja Tina Kennardin roolissa lesbojen elämää käsittelevässä sarjassa "L-koodi". Hän sai vuonna 2005 Tinan roolista Golden Satellite Award -palkinnon.
Holloman on opiskellut British American Dramatic Academy -draamakoulussa Lontoossa. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Enemmän kuin ystävät", "Boogie Nights" ja "Poste restante – osoite tuntematon" ja Off Broadwayn näytelmissä.
Näyttelijän työn lisäksi Holloman on luonut uraa taidemaalarina. Vuonna 2012 hänellä oli kaksi näyttelyä, "Free Falling" Venetsiassa ja "Coeur libre" Pariisissa. 
Yksityiselämä.
Holloman on kertonut olevansa biseksuaali. Hän meni naimisiin arkkitehti Paul Machereyn kanssa vuonna 2002. Parin tytär syntyi marraskuussa 2004. Holloman oli raskaana samaan aikaan kuin hänen "L-koodin" roolihahmonsa Tina televisiossa. Holloman ja Macherey adoptoivat toisen tyttären vuonna 2008. He muuttivat erilleen vuonna 2010, ja avioero tuli voimaan kesäkuussa 2012.
Uprising

Uprising on reggaeyhtye Bob Marley &amp; The Wailersin albumi vuodelta 1980. Albumi sisälsi hittejä, kuten "Redemption Song", "Bad Card" ja "Could You Be Loved". Albumi jäi Bob Marleyn viimeiseksi studioalbumiksi, joka julkaistiin hänen elinaikanaan, hänen kuollessaan seuraavana vuonna.
Catch a Fire

Catch a Fire on reggaeyhtye The Wailersin ensimmäinen suuren levy-yhtiön tuottama studioalbumi. Albumi julkaistiin 13. huhtikuuta 1973. Se oli yhtyeen ensimmäinen menestysalbumi.
Listasijoitukset.
Albumi sijoittui Yhdysvaltojen Billboardin Pop Albums -listalla sijalle 171 ja Black Albums -listalla sijalle 51. Rolling Stone -lehden 500 parhaan albumin listalla albumi sijoittui sijalle 123.
Burnin’

Burnin' on reggaeyhtye The Wailersin albumi vuodelta 1973. Se sisältää hitit "I Shot the Sheriff" ja "Get Up, Stand Up".
Listasijoitukset.
Albumi nousi Billboard'in Pop Albums -listalla sijalle #151 ja Black Albums -listan sijalle #41. Rolling Stone -lehden 500 Greatest Albums of All Time -listalla albumi sijoittui sijalle 319.
Myöhempi arvostus.
Vuonna 2006 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Artur Taimazov

Artur Taimazov (s. 20. heinäkuuta 1979 Vladikavkaz) on uzbekistanilainen raskaan sarjan vapaapainija ja olympiavoittaja.
Taimazov voitti Sydneyssä 2000 olympiahopeaa 130 kilon sarjasta. Neljä vuotta myöhemmin 2004 Ateenassa hän voitti 120 kilon sarjasta kultamitalin. Taimazov on ensimmäinen uzbekistanilainen, joka on voittanut painissa kaksissa peräkkäisissä olympiakisoissa mitalin. 
Pekingissä 2008 Taimazov oli yksi kolmesta vapaapainijasta, jotka pystyivät puolustamaan olympiakultamitaliaan Ateenasta. Taimazov voitti Pekingin finaalissa Venäjän Bahtijar Ahmedovin. Taimazov kuitenkin menetti Pekingin olympiavoittonsa vuonna 2017 kun hänen Pekingissä antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä. Taimazov valitti hylkäyksestään urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen. Lontoon olympialaisissa 2012 Taimazov voitti olympiakultaa, mutta hän menetti tämän mitalin vuonna 2019 kun hänen Lontoossa antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä.
MM-kisoista Taimazov on voittanut kultaa 2003 New Yorkista ja 2006 Guangzhousta, hopeaa 2001 Sofiasta ja Moskovasta 2010 sekä pronssia 2007 Bakusta. Aasian mestaruuden hän on voittanut vuosina 2000 ja 2011. Aasian kisoissa Taimazov on voittanut kultaa vuosina 2002, 2006 ja 2010.
British Wind Energy Association

The British Wind Energy Association BWEA on Ison-Britannian tuulivoiman ja merellisen uusiutuvan energian tuottajien kaupallinen ja ammatillinen edunvalvontajärjestö. Vuonna 1978 perustettu BWEA on johtava teollisuusjärjestö uusiutuvan energian alalla Isossa-Britanniassa, nykyisin siihen kuuluu jäseninä yli 310 yritystä. BWEAn näkemyksen mukaan tuulivoima on nopeiten kasvava uusiutuva energian muoto maailmassa, ja järjestö itse odottaa tuulivoiman kasvun jatkuvan sen hinnan laskun ja hiilidioksidin vähennystarpeen vuoksi. Vuonna 2004 BWEA laajensi toimialaansa tuulivoimasta aalto- ja vuorovesienergiaan. 
BWEA on arvioinut tuulivoiman samanhintaiseksi kuin hiilivoima ja halvemmaksi kuin ydinvoima. 
BWEA on EWEAn jäsen.
Markku Kyllönen

Markku ”Kynä” Kyllönen (s. 15. helmikuuta 1962 Pielisjärvi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän edusti urallaan muun muassa Joensuun Jokipoikia, Kärppiä, SaiPaa ja NHL-seura Winnipeg Jetsiä.
Pelaajaura.
Markku Kyllönen aloitti SM-liigauransa SaiPassa, jossa pelasi kauden 1985–1986. SaiPa kuitenkin putosi SM-liigasta, ja hän siirtyi seuraavalle kaudelle pelaamaan Oulun Kärppiin. Kärpät voitti liigan runkosarjan ja pelasi finaalisarjassa Tapparaa vastaan, mutta hävisi sen. Kesällä Winnipeg Jets varasi Kyllösen NHL:ään kahdeksannella kierroksella. Hän jäi kuitenkin pelaamaan vielä kaudeksi Oulun Kärppiin ennen kuin siirtyi Winnipeg Jetsin paitaan kaudelle 1988–1989. Kyllösen vuosi Pohjois-Amerikassa sujui lähinnä AHL-joukkue Moncton Hawksin riveissä, jossa hän pelasi 60 ottelua tehoin 14+20. Hänen joukkuekavereihinsa kuuluivat muun muassa Hannu Järvenpää, Darren Boyko, Thomas Draper ja Luciano Borsato. Winnipegin paidassa Kyllönen pelasi yhdeksän ottelua, joissa syntyi kaksi syöttöpistettä. Hän palasi SM-liigan kaudeksi 1989–1990 liigaan nousseeseen kasvattajaseuransa Joensuun Jokipoikien riveihin, jossa pelasi aina vuoteen 1995 asti. Kyllönen pelasi viimeisen kautensa tanskalaisessa Odensen joukkueessa vuonna 2000.
Pelaajauran jälkeen.
Sittemmin Kyllönen on toiminut pääasiassa juniorien valmentajana ja jääkiekkoleirien ohjaajana Jokipojissa. Hän on toiminut Vaasan Sportin edustusmiehistön apuvalmentajana liigatasolla. Kaudelle 2019–2020 Kyllönen siirtyi Dornbirner EC:iin EBEL-liigaan apuvalmentajaksi.
Muuta.
Koulutukseltaan Kyllönen on merkonomi.
Tämän runon haluaisin kuulla

Tämän runon haluaisin kuulla on Yle Radio 1:ssä lähetetty radio-ohjelma, jossa kuuntelijat voivat soittaa tai lähettää runotoiveitaan runonlausujille. Ensimmäinen toiveruno-ohjelma kuultiin 7. lokakuuta 1967. Ohjelman perusti toimittaja Mirjam Polkunen ja sitä ovat juontaneet Polkusen jälkeen Juha Virkkunen, Satu Koskimies, Pekka Milonoff, Tarleena Sammalkorpi, Eeva Luotonen, Pietari Kylmälä ja Kaisa Pulakka. Ohjelmassa lausuttuja runoja on myös julkaistu kolmena kokoelmakirjana ja äänitteinä.
Ohjelman 40-vuotisjuhlalähetys lähetettiin 10. marraskuuta 2007. 50-vuotisjuhlalähetys oli 23. joulukuuta 2017.
Koura-erikoispalkinto 2014.
Media-alan koulutusrahasto Kouran vuosittaisen palkintojenjaon yhteydessä vuonna 2014 "Tämän runon haluaisin kuulla" -ohjelmasarjan tekijät Tarleena Sammalkorpi ja Sari Siekkinen palkittiin erikoispalkinnolla:
Ohjelma on klassikko, joka uudistuu teemalähetysten, loistavien tulkitsijoiden ja kuuntelijoiden ansiosta. Se on tuonut esiin mitä moninaisimman kuulijajoukon rakastamia tekstejä, kaivanut arkistoista kirjailijoiden itsensä lukemia harvinaisuuksia ja esitellyt uusia lausuntataiteilijoita. Toiverunojen myötä ohjelma on kasvattanut uusia lyriikan ystävien ikäluokkia jo vuodesta 1967 saakka. Tässä ohjelmassa ja tämän ohjelman äärellä herkistyvät niin runoilijat, kuuntelijat, lausujat kuin toimittajatkin.
Satu Koskimies

Satu Koskimies (vuosina 1973–1993 Marttila, s. 12. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kirjailija, runoilija ja kirjallisuustoimittaja. Koskimies toimi kustannustoimittajana Kirjayhtymässä 1973–1993 ja tehnyt radio-ohjelmia 1960-luvun lopulta alkaen. Hän toimitti yhdessä Juha Virkkusen kanssa "Tämän runon haluaisin kuulla" -ohjelmaa 1976–2003 ja on toimittanut myös lukuisia ohjelmasarjoja lyriikasta, muun muassa "Kuuntele kirjailijaa" sekä "Loistava runo". Koskimiehen runoja on myös sävelletty.
Koskimies on kirjoittanut lukuisia kirjallisuusarvosteluja eri lehtiin, muun muassa Kiiltomato.net-verkkojulkaisuun ja "Helsingin Sanomiin". Lisäksi Koskimiehen ansioluettelossa on lukuisia lehtiartikkeleita, opetustöitä, esitelmiä ja artikkeleita eri teoksissa, suomennostöitä sekä jäsenyyksiä useiden kirjoituskilpailujen raadeissa.
Koskimies valmistui ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta vuonna 1960. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta, suomen kieltä ja psykologiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1968. Hän sai vuonna 2003 P. E. Svinhufvudin Muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Koskimies on kanteletaiteilija Ulla Katajavuoren ja viulisti Eero Koskimiehen tytär. Riina Katajavuori on hänen tyttärensä. Satu Koskimiehen velipuoli oli pianisti Pentti Koskimies ja eno ksylofonitaiteilija Eino Katajavuori.
Peter Parler

Peter Parler tai (1330 tai 1333 Schwäbisch Gmünd – 13. heinäkuuta 1399, Praha) oli saksalainen muurarimestari, arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän on Parlerin kuuluisan muurarimestarisuvun tunnetuin jäsen. Parler suunnitteli Prahan Pyhän Vituksen katedraalin ja Kaarlensillan.
Peter Parler oli suvun kantaisän Heinrich Parlerin poika. Peter Parler työskenteli uransa alkuvaiheessa Schwäbisch-Gmündin kaupunginkirkon, Nürembergin Frauenkirchenin ja mahdollisesti myös Kölnin tuomiokirkon rakennustyömailla. Vuonna 1350 keisari Kaarle IV kutsui Parlerin Prahaan työskentelemään Pyhän Vituksen katedraalin työmaalla. Kirkon suunnittelu- ja rakennustyöt oli aloittanut vuonna 1344 ranskalainen Matthias Arrasialainen. Vuodesta 1356 lähtien Parler oli katedraalin johtava rakennusmestari. Parler sai vuonna 1385 katedraalin kuorin valmiiksi ja myöhemmin myös eteläisen poikkilaivan. Lisäksi Parler suunnitteli ja rakennutti Vltavajoen ylittävän Kaarlensillan. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1357. 
Näiden päätöidensä lisäksi Peter Parler rakensi vuosina 1360–1378 Kolínin Pyhän Bartolomeuksen kirkon kuorin sekä johti vuodesta 1388 lähtien Kutná Horan Pyhän Barbaran katedraalin rakennustöitä. Parler rakensi myös lukuisia hautamuistomerkkejä ja pyhäkköjä sekä teki veistoksia. Hän sai ilmeisesti vaikutteita englantilaisesta myöhäisgotiikasta ja suunnitteli Manner-Euroopan ensimmäiset verkkomaiset viuhkaholvit. Parlerin veistokset ja holvi-innovaatiot vaikuttivat merkittävästi myöhempään arkkitehtuuriin.
Kathy Baker

Katherine Whitton ”Kathy” Baker (s. 8. kesäkuuta 1950 Midland, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Baker valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä. Hänet on palkittu kolmella Emmyllä (1993, 1995, 1996) ja yhdellä Golden Globella (1994).
Bakerilla oli merkittävä rooli televisiosarjassa "Rooman sheriffi". Hän on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat "Saksikäsi Edward" (1990), "Unohtumaton Gillian" (1996), "Oman elämänsä sankari" (1999), "Assassination Tango" (2002) ja "13 ja risat" (2004), "Saving Mr. Banks" (2013).
Gameforge

Gameforge on saksalainen tietokonepelien julkaisija. Valikoimaan kuuluvat selaimella pelattavat verkkopelit, mobiilipelit ja ladattavat tietokonepelit. Erityisesti Gameforge on tunnettu korealaisten ja TERA ja taiwanilaisen Runes of Magic -MMORPG-pelien Euroopan julkaisijana.
Heinäkuussa 2021 Gameforge avasi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kiinalaisen Aurogonin kehittämän MMORPG-pelin Swords of Legends Online.
Gameforgen itse kehittämiä ja julkaisemia pelejä ovat OGame, Ikariam, Gladiatus, Kingsage, Battleknight ja Bitefight.
Vuonna 2010 Gameforge osti enemmistön Frogster Interactive Pictures AG -yhtiöstä, jonka toiminnot muutettiin Gameforge-nimelle 2012.
Pepe Ahlqvist H.A.R.P. (albumi)

Pepe Ahlqvist H.A.R.P. on Pepe Ahlqvist H.A.R.P. -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Siitä on julkaistu uudelleenmasteroidut uusintapainokset vuosina 2002 ja 2008.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 22 viikkoa.
Pepe Ahlqvist &amp; The Sunset Boulevard (albumi)

Pepe Ahlqvist &amp; the Sunset Boulevard on Pepe Ahlqvistin johtaman samannimisen yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi. Sen julkaisi Fazer Records sekä LP:nä että CD:nä vuonna 1988.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17, ja se pysyi listalla yhteensä 12 viikkoa.
Lähteet.
Ray Reardon

Ray Reardon (8. lokakuuta 1932 – 19. heinäkuuta 2024) oli walesilainen biljardinpelaaja. Hän oli Steve Davisin tapaan kuusinkertainen snookerin maailmanmestari. Jokaisen maailmanmestaruutensa Reardon voitti 1970-luvulla.
Ura.
Ray Reardon aloitti ammattilaisuransa vuonna 1967 ja jo kaksi vuotta myöhemmin onnistui voittamaan ensimmäisen ammattilaisturnauksensa Pot Blackin. Reardon jatkoi uraansa aina vuoteen 1992 saakka, ja hän on yksi Walesin menestyneimmistä pelaajista. Ennen ammattilaisuraansa lempinimellä Dracula tunnettu Reardon voitti kuusi kertaa Walesin amatöörien mestaruuden taistellen useasti finaalissa Cliff Wilsonin kanssa.
Reardon voitti kuusi kertaa maailmanmestaruuden, joka vuodesta 1977 lähtien on järjestetty Sheffieldin Crucible-teatterissa, jossa Dracula saavutti viimeisen mestaruutensa, jolloin hän pelasi finaalissa eteläafrikkalaista Perrie Mansia vastaan. Reardonista tuli historian ensimmäinen ykköspelaaja snookerin virallisella ranking-listalla, kun se otettiin käyttöön vuonna 1976. Uransa aikana Reardon taisteli useaan otteeseen John Spenceriä ja Alex Higginsiä vastaan, selviytyen otteluista yleensä voittajana. Reardon oli 1970-luvun paras pelaaja, mutta jatkoi aika ajoin hyviä otteita myös 1980-luvulla, vaikka Steve Davis tulikin ja otti komennon snooker-pöydillä. Vielä vuonna 1982 Reardon pääsi MM-finaaliin jopa 49-vuotiaana, mutta tuolloin Alex Higgins veti pidemmän korren. Vuonna 1988 Reardon vielä 56-vuotiaana saavutti upean voiton tällöin jo viisinkertaisesta maailmanmestarista Davisistä, kun hän voitti Davisin 5–0 British Open -turnauksen alkuvaiheilla. 1980-luvulla hän kaatoi toisenkin huippupelaajan Jimmy Whiten kaksi kertaa turnauksen finaalissa.
Reardon valittiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE) vuonna 1985.
Peliuransa jälkeen Reardon toimi muun muassa Ronnie O'Sullivanin mentorina. Erityisesti O'Sullivanin vuoden 2004 maailmanmestaruuden saavuttamiseksi Reardon ja O'Sullivan tekivät paljon yhteistyötä.
Reardon kuoli syöpään 91-vuotiaana 19. heinäkuuta 2024.
Maa (elokuva)

Maa (Земля, "Zemlja") on Oleksandr Dovženkon ohjaama neuvostoliittolainen (ukrainalainen) mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1930. "Maa" kertoo Ukrainan maaseudun käännehetkestä, kun maataloutta aletaan kollektivisoida. Elokuva on Dovženkon Ukraina-trilogian viimeinen osa, jonka edelliset osat olivat "Zvenigora" ja "Arsenal", ja samalla ohjaajan viimeinen mykkäelokuva.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Maa" oli mukana heistä kuudentoista listalla. Elokuva arvioitiin Ukrainan elokuvahistorian toiseksi parhaaksi teokseksi Dovženko-keskuksen vuonna 2021 julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla.
Juoni.
Elokuvassa vanhojen maanviljelijöiden lapset kyllästyvät maaseudulla vallitsevaan kurjuuteen ja päättävät ryhtyä kostotoimiin rikkaita maanomistajia vastaan. Kylään puhaltavat uudet tuulet, kun kylään ostetaan ensimmäinen traktori vanhojen maanviljelystapojen saadessa väistyä. Uudistukset eivät kuitenkaan ilahduta kaikkia ja seurauksena onkin epäluuloja ja ongelmia.
John Kundla

John Albert Kundla (3. heinäkuuta 1916 – 23. heinäkuuta 2017 Minneapolis) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja.
Pennsylvaniassa syntynyt Kundla toimi Minneapolis Lakersin päävalmentajana vuosina 1948–1959. Hän voitti yhteensä 5 NBA:n mestaruutta ja ensimmäisenä valmentajana kolme peräkkäin vuosina 1952–1954. Hän valmensi myös yliopistokoripalloa; hän oli Minnesotan yliopiston koripallojoukkueen päävalmentajana vuosina 1959–1968.
Kundla kelpuutettiin vuonna 1995 maineikkaimmille koripalloilijoille ja koripallovalmentajille pyhitettyyn Basketball Hall of Fameen.
Megiddon taistelu (1918)

Megiddon taistelu käytiin ensimmäisessä maailmansodassa 19.–21. syyskuuta 1918. Brittikenraali Edmund Allenbyn johtamien liittoutuneiden voitto taistelussa oli merkittävä askel Palestiinan valloituksessa.
Allenbyn joukot tekivät suurhyökkäyksen Jisreelin tasangolle lännestä Carmelin harjanteen kautta. Liittoutuneet voittivat taistelussa turkkilais-saksalaiset joukot lähes täysin. Jo ennen taistelua britit olivat katkaisseet niiden huoltoreitin ja horjuttaneet niiden taistelumoraalia valehyökkäyksillä. Saarrostushyökkäys tuhosi Turkin 7. armeijan ja sai 8. armeijan vetäytymään itään ja 4. armeijan pohjoiseen kohti Damaskosta. Lokakuun alussa Damaskos, Beirut ja Aleppo vallattiin, ja britit saivat 20 000 turkkilaista sotavankia. Kun Allenbystä tehtiin myöhemmin varakreivi, hän otti tästä taistelusta oman nimensä. Allenbystä tuli näin Megiddon ensimmäinen varakreivi Allenby.
Roy Campanella

Roy Campanella (19. marraskuuta 1921 – 26. kesäkuuta 1993) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka tuli tunnetuksi ensisijaisesti siepparina. Hän syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa. 
Campanellan isä oli italialaistaustainen ja äiti afroamerikkalainen. Hän aloitti uransa Negro Leaguessa, mutta pääsi vuonna 1948 Major League Baseballiin. Hänen joukkueenaan oli vuoteen 1958 Brooklyn Dodgers.
28. tammikuuta 1958 Campanella joutui auto-onnettomuuteen, joka johti hänen halvaantumiseensa. Hän sai kuntoutuksen tuloksena käsiensä käyttötaidon suurimmilta osin takaisin, mutta joutui lopettamaan peliuransa ja päätyi pysyvästi pyörätuoliin. 
Campanella kelpuutettiin vuonna 1969 Baseball Hall of Fameen. Hän kuoli Kaliforniassa 71-vuotiaana.
Paul-Philippe de Chaumont

 Paul-Philippe de Chaumont (1617 Pariisi – 24. maaliskuuta 1697) oli ranskalainen prelaatti. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
Paul-Philippe de Chaumont syntyi vanhaan aristokraattiseen perheeseen Pariisista länteen, Île-de-Francen ja Normandian rajalla sijaitsevan Vexinin alueella sijainneessa Chaumontin kreivikunnassa. Hänen isänsä oli keskushallinnossa työskennellyt valtioneuvos, joka kirjoitti useita teologisia tekstejä ja toimi myös kuninkaan kirjastonhoitajana.
Hän oli Ranskan akatemian jäsenen, kansleri Pierre Séguier'n sukulainen, ja äitinsä kautta hän oli sukua kolme kolmelle Habertille eli Philippelle, Germainille ja Henri-Louisille. Hänen seurasi isäänsä kuninkaan kirjastonhoitajana sekä toimi tämän tehtävän ohella myös kuninkaan lukijana. Ennen kuin hän oli julkaissut ainoatakaan teosta hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1654. Hänestä tuli Daxin piispa vuonna 1671, mutta hän erosi kuitenkin tehtävästään vuonna 1684 omistautuen tutkimustyölleen. Hän saarnasi silti edelleen. 
Paul-Philippe de Chaumont’n aikalainen akateemikko Jean Chapelain on kuvannut häntä: "Häneltä ei puuttunut älykkyyttä, hänellä oli kielenkäytön taitoa, ja hän saarnasi rohkeasti ja sujuvasti".
Vuonna 1685 hän johti puhetta Akatemian kokouksessa, joka päätti Antoine Furetièren erottamisesta akatemian jäsenyydestä. Hän julkaisi vuonna 1693 kaksiosaisen teoksen "Réflexions sur le christianisme enseigné dans l'Église catholique". Abbé Olivet’n mukaan tämän teoksen tyyli vastaa hyvin hänen laatuaan historioitsijana samoin kuin hänen toimintaansa myös piispana.
Fabio

Fabio Lanzoni (tunnetaan myös nimellä Fabio, s. 15. maaliskuuta 1959 Milano, Italia) on satojen rakkausromaanien kansissa 1980- ja 1990-luvulla esiintynyt miesmalli.
Aikainen mallinura.
Lanzoni aloitti mallina Italiassa, ja muutti sen jälkeen New Yorkiin. Hänestä tuli katalogimalli Fordin mallitoimistolle.
Hän esiintyi satojen rakkauskirjojen kansissa, joista ensimmäinen oli "Hearts Aflame" vuonna 1987.
Hän esiintyi Nintendo Entertainment System -konsolin pelin "" kannessa 1989.
Muita esiintymisiä.
Fabio on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Kauniit ja rohkeat" ja "Late Night with Conan O'Brien" sekä "Huippumalli haussa". Hän näyttelee paavia vuonna 2017 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Haihurrikaani 5".
Gryon

Gryon on kunta Sveitsin lounaisosassa Aiglen hallintoalueella Vaud’n kantonissa. Kunnassa on noin 1 400 asukasta.
Sijainti.
Gryon sijaitsee Avançonjoen laakson pohjoisrinteellä ja viitisen kilometriä Bexistä koilliseen. Gryonin kylä sijaitsee noin 1 100 metrin korkeudessa. Les Diablerets -vuoret kohoavat Gryonin itäosassa lähes kolmen kilometrin korkeuteen. Kunnan korkein vuorenhuippu on Pointes de Châtillon (2 367 m mpy.).
Matkailu.
Kesämatkailu Gryoniin alkoi 1800-luvun jälkipuoliskolla. Talvimatkailu alkoi 1900-luvun vaihteessa. Alpe des Chaux’n matkailualuetta on kehitetty 1960-luvulta alkaen; ensimmäinen hiihtohissi avattiin vuonna 1968.
Liikenne.
Gryon on Transports publics du Chablais -yhtiön (TPC) Bex–Villars-sur-Ollon-radan varrella.
Muuta.
Suomalainen laulaja-lauluntekijä Juha Vainio asui viimeiset vuotensa Gryonissa ja menehtyi siellä vuonna 1990 sydänkohtaukseen.
Vuokra

Vuokra on sopimuksella perustettu käyttöoikeus toiselle kuuluvaan esineeseen, rakennukseen tai sen osaan tai kiinteistöön vastiketta eli korvausta vastaan. Jos tästä käyttöoikeudesta ei makseta vastiketta, kyse on lainasta. Sopimusta, jolla esineen omistaja tai haltija luovuttaa toiselle oikeuden käyttää esinettä, kutsutaan vuokrasopimukseksi. Sopimus on kaksipuolisesti velvoittava, koska vuokranantaja luovuttaa käyttöoikeuden ja vuokralainen maksaa korvauksen saamastaan oikeudesta.
"Vuokra" tarkoittaa myös vuokralaisen maksamaa vastiketta eli vuokramaksua.
Vuokrasopimus voi olla voimassa toistaiseksi tai määrätyn ajan, jollei toisin ole säädetty.
* Asuinhuoneiston vuokra
** Asuinhuoneiston alivuokraus
** Asuinhuoneiston jälleenvuokraus
* Liikehuoneiston vuokra
** Liikehuoneiston edelleenvuokraus
* Työsuhdeasunnon vuokra
* Tontinvuokra
* Muun asuntoalueen vuokra
* Rakennetun viljelmän vuokra
* Maatalousmaan vuokra
* Muu maanvuokra
 "vuokranantaja" (yleisesti), "vuokralle antaja", "vuokraisäntä" tai "vuokraemäntä" (puhekielessä)
 "vuokralainen" (yleisesti), "vuokramies" (maanvuokralaissa), "vuokraaja" (kauppakaaressa), "vuokralleottaja"
Paljaskuonovompatti

Paljaskuonovompatti ("Vombatus ursinus") on yksi maailman kolmesta vompattilajista. Se on "Vombatus"-suvun ainoa laji ja uhanalaisuusluokitukseltaan elinvoimainen.
Koko ja ulkonäkö.
Paljaskuonovompatti on noin 90–115 cm pitkä ja painaa 20–40 kg. Yksittäiset urokset voivat olla jopa 50 kilon painoisia. Koiraat ovat naaraita suurempia. Tasmaniassa elävät yksilöt ovat jonkin verran mantereella eläviä pienempiä, noin 80 cm pitkiä ja 20 kg painavia. Ruumis on vahva ja sopii hyvin kaivamiseen.
Paljaskuonovompatin turkki on karkea ja sen väri vaihtelee yksilöittäin kellertävästä ruskeasta harmaaseen ja jopa lähes mustaan. Korvat ovat pienet ja kolmion muotoiset.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Paljaskuonovompatti on laajimmalle levinnyt vompattilaji. Ne elävät Kaakkois- ja Itä-Australian rannikon ja Tasmanian metsissä, pensaikoissa ja myös vuoristoisemmilla alueilla. Se elää sukulaislajiaan karvakuonovompattia hieman viileämmillä ja kosteammilla alueilla.
Elintavat.
Paljaskuonovompatti on kasvinsyöjä. Se syö pääosin tuoretta ruohoa ja heinäkasveja. Kuivan kauden aikana se saattaa syödä myös ruohokasvien juuria. Sillä on tehokas ruoansulatusjärjestelmä ja sen tarvitsee syödä kokoonsa nähden varsin vähän. Se on muiden vompattien tavoin yöeläin.
Paljaskuonovompatit kaivavat laajoja tunneliverkostoja, joissa ne viettävät suuren osan ajastaan.
Urosvompatti merkkaa reviiriään ulosteilla, jotka se yllättävän taitavasti jättää kivien ja kantojen päälle. Naarasvompatti ulostaa tiettyihin paikkoihin (kuin vessa ikään), läjässä voi olla monta sataa kuutiota.
Vompatit ovat koirille vaarallisia, koska kokematon koira helposti seuraa vompattia luolaan. Muutaman kuukauden päästä vompatti siivoaa koiran luut luolastaan. Vompatti asustaa useampaa luolaa.
Veli-Pekka Oinonen

Veli-Pekka ”Puka” Oinonen (s. 19. elokuuta 1959) on suomalainen muusikko. Hän on ollut kitaristina muun muassa yhtyeissä Nights of Iguana ja Pelle Miljoona &amp; Rockers. Lapinlahden Linnut -yhtyeessä hän oli vuosina 1989–1996 sekä jälleen vuodesta 2006 eteenpäin. Oinonen oli mukana Lapinlahden Lintujen sketsisarjoissa "Kuudesti laukeava", "Lapinlahden Linnut Show", "Lapinlahden Linnut" ja "Muuttuuko ihminen". Oinonen soittaa kitaran lisäksi myös muun muassa sahaa ja vetopasuunaa.
Veli-Pekka Oinonen on tehnyt joitakin sävellyksiä Lapinlahden Linnuille.
Hannu Lemola

Hannu ”Hande” Veikko Sakari Lemola (s. marraskuu 1952 Lammi) on suomalainen muusikko, joka on toiminut muun muassa Lapinlahden Lintujen rumpalina 1986–1997 sekä jälleen vuodesta 2006 alkaen. Lemola oli mukana myös kaikissa kuudessa yhtyeen tekemässä sketsisarjassa.
Lemola on soittanut myös muun muassa yhtyeissä Sleepy Sleepers ja Pedro’s Heavy Gentlemen, Albert Järvisen kokoonpanoissa sekä Harri Marstion taustayhtyeessä.
Lapsuus ja nuoruus.
Lemola syntyi marraskuussa 1952 Lammin kunnassa ja kasvoi isoäitinsä luona Kataloisen kylässä. Isä kuoli Lemolan ollessa kolmevuotias ja Lemola muutti äitinsä ja siskojensa kanssa Lammin kirkonkylälle. Lemolan isoäiti oli uskovainen ja hänen mielestä musiikki oli peräisin ”suoraan saatanasta”. Lemola aloitti rumpalinuraansa jo kotitalon kellarissa pahvilaatikoiden avulla. Lemolan äiti hankki pojalleen rummut ja jo 15-vuotiaana Lemola teki muutamia keikkoja paikallisessa ravintolassa Lamminhovissa.
Ura.
Lemola hakeutui peruskoulun käytyään Kuopion musiikkilukioon opiskelemaan. Vuonna 1972 Frederik palkkasi Lemolan soittamaan taustayhtyeeseensä rumpuja. Pian tämän jälkeen Lemola muutti Helsinkiin ja jatkoi soittamista muun muassa Pepe &amp; Paradise -yhtyeessä sekä Danny Show’n kesäkiertueella vuonna 1977.
Taustayhtyeiden jälkeen 1980-luvun alussa Lemola liittyi Sleepy Sleeperseihin ja ystävystyi kitaristi Albert Järvisen kanssa. Sleepersin jälkimainingeissa Lemola liittyi Järvisen The Quips -yhtyeeseen.
Lapinlahden Linnut.
Huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen rumpali Jan Noponen oli lopettanut yhtyeessä 1986 ja yhtye tarvitsi kiireesti uuden rumpalin. Lemola teki tuolloin musiikinopettajan sijaisuuksia Karkkilan yläasteella ja lukiossa. Lemolan hyvä ystävä Albert Järvinen suositteli kosketinsoittaja Pekka Hedkrokille Lemolaa ja hän liittyi yhtyeeseen. Lemolan ensiesiintyminen yhtyeen riveissä tapahtui vappuna 1986, kun yhtyeen hittikappaleen ”Tapasin naisen” musiikkivideo esitettiin "Hittimittari"-televisio-ohjelmassa. Lemola soitti yhtyeessä vuoden 1997 kesään asti ja soitti yhteensä kymmenellä yhtyeen albumilla. Lemolan korvasi Harri Kinnunen.
Uran myöhäisvaiheet.
Erottuaan Lapinlahden Linnuista Lemola perusti toiminimen, osti studiolaitteistot ja alkoi myydä liikkuvia studiopalveluita eri kuntien ja seurakuntien nuorisopalveluiden käyttöön. Vuonna 2007 hänet kiinnitettiin Omnian nuorten työpajaan ja hän on toiminut Audiopajan ohjaajana ja oppisopimuksen työpaikkaohjaajana. Hänen myötään työpajatoiminta on saanut vakuuttavaa taustaa ja ammatillisuuden tunnustamista.
Yksityiselämä.
Lemola oli 1980-luvun alkupuolella alkoholisti ja välillä keikoilla juominen riistäytyi käsistä. Hän kuitenkin raitistui vuonna 1987. Lemola asuu nykyään Lohjan Ojamolla.
Rachel Shelley

Rachel Shelley (s. 25. elokuuta 1969 Swindon, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. 
Ura.
Rachel Shelley valmistui Sheffieldin yliopistosta, jossa hän opiskeli englantia ja draamaa. Hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta "Royce – pelkkää terästä" vuonna 1994. Sittemmin hänet on nähty mm. elokuvissa "Vangitut unelmat" ja "Lagaan – olipa kerran Intiassa" (2001). Hän on vieraillut mm. televisiosarjoissa "Paritellen" ja "Aavekuiskaaja". Shelley esitti Helena Peabodya lesbojen elämää kuvaavassa televisiosarja "L-koodissa" vuosina 2005–2009. Shelley on esiintynyt myös teatterissa.
Yksityiselämä.
Todellisuudessa Shelley identifioituu heteroksi. Shelleyn elämänkumppani on ohjaaja Matthew Parkhill. Pariskunnalla on 8. syyskuuta 2009 syntynyt tytär. Shelley asuu Lontoossa.