tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hellä Siloma

Hellä Sisko Kotivalo Siloma (ent. Sillman, 10. tammikuuta 1915 Saarijärvi – 8. heinäkuuta 2002) oli ammattikoulujen Jyväskylän opettajaopiston rehtori, opettaja, ja yleisurheilija, joka voitti Suomen-mestaruuksia viestijuoksussa sekä saavutti SM-mitaleja aitajuoksussa ja kiekonheitossa 1940-luvulla. Hän edusti Jyväskylän Kisa-Tovereita. Aikaisemmat seurat olivat Keski-Suomen Autoliitto, Jyväskylän Hiihtoseura (JHS) ja Jyväskylän Naisvoimistelijat.
Urheilijana.
Siloma saavutti 80 metrin aitajuoksussa SM-hopeaa vuonna 1945 ja SM-pronssia vuonna 1946 sekä sijoittui SM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 1947. Hän saavutti kiekonheitossa SM-hopeaa vuonna 1948 sekä SM-pronssia vuosina 1946 ja 1947 ja sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1945. Hän sijoittui pituushypyssä SM-kilpailuissa kuudenneksi vuonna 1945. Hän voitti kultaa Jyväskylän Kisa-Toverien joukkueessa 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1945 ja 1946. Siloma on kilpaillut myös hiihdossa, pujottelussa, suunnistuksessa, ja ST-ajossa. Siloma juoksi 100 m parhaimmillaan 13,8 s, 80 m aidat 13,6 s hyppäsi korkeutta 138 cm, pituutta 500 cm, työnsi kuulaa 10,02 m, ja heitti kiekkoa yli 34 m. Hän kuului olympiavalmennusjoukkueeseen 1930-luvun lopulla ja tähtäsi vuoden 1940 Helsingin olympiakisoihin, jotka kuitenkin peruuntuivat toisen maailmansodan vuoksi.
Siloma on saanut SUL:n ja SVUL:n hopeisen plaketin, SPTL:n ja piirin hopeisen ja Jyväskylän Kisa-Toverien (JKT) kultaisen ansiomerkin. Hän on kuulunut Suomen poika- ja Tyttöurheiluliiton johtokuntaan, SUL:n naisvaliokuntaan, SVUL:n Keski-Suomen piirin johtokuntaan ja eri jaostoihin, Jyväskylän kaupungin urheilulautakuntaan, JKT:n , JHS:n ja Naisvoimistelijoiden ja AK:n Keski-Suomen piirin johtokuntiin sekä SSL:n naisvaliokuntaan.
Opettajana ja rehtorina.
Siloma oli ammattikoulujen Jyväskylän opettajaopiston ensimmäinen rehtori. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän Kasvatusopillisesta korkeakoulusta kaksivuotisen kansakoulunopettajakoulutuksen käytyään vuonna 1945. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan samassa oppilaitoksessa ja valmistui kasvatustieteiden maisteriksi pääaineinaan kasvatusoppi ja
psykologia. Opettajan uransa alkuvaiheessa Siloma suuntautui erityisopetuksen kysymyksiin ja oli tässä edelläkävijä. Tarkkailuopetus alkoi Jyväskylässä vuonna 1942 Kasvatusopillisen korkeakoulun suojissa ja professori Koskenniemen ohjauksessa. Hän aloitti tarkkailuluokan opetustehtävissä vuonna 1946.
Siloma aloitti työnsä opettajaopiston rehtorina 1962. Opettajaopiston rehtorina ja kasvatusaineiden yliopettajana Hellä Siloma toimi toisessa merkittävässä edelläkävijän tehtävässään raivatessaan tietä naisvaltaisten ammattien opettajankoulutukselle. Rehtorin tehtäviensä ohella Siloma oli mukana opetustyössä ja ohjaamassa opetusharjoittelua. Hellä Siloma luopui omasta toivomuksestaan rehtorin tehtävistä kevätlukukauden päätyttyä vuonna 1976 ja toimi sen jälkeen kasvatusaineiden yliopettajana vuoteen 1978, jolloin jäi eläkkeelle.
Matti Tiilikainen

Matti Tiilikainen (s. 20. lokakuuta 1987 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. 
Pelaajaura.
Tiilikainen pelasi vuosina 2003–2008 HPK:n juniorijoukkueissa jääkiekkoa. Kaudella 2006–2007 hän toimi HPK:n U20 joukkueen kapteenina. Tiilikainen ei kuitenkaan ikinä pelannut yhtäkään ottelua pääsarjatasolla.
Valmentajaura.
Vuosina 2008–2011 Tiilikainen toimi HPK:n A-junioireiden apuvalmentajana. Kaudeksi 2011–2012 Tiilikainen siirtyi HPK:n U18-joukkueen päävalmentajaksi ja jatkoi siellä myös vielä seuraavankin kauden. Vuodet 2013–2015 Tiilikainen valmensi vanhalla paikallaan A-junioreiden apuvalmentajana. Kauden 2015–16 hän aloitti A-junioreiden päävalmentajana ja kesken kauden hänet nostettiin HPK:n edustusjoukkueen apuvalmentajaksi. Seuraavat kaksi kautta hän toimi jälleen HPK:n A-junioreiden päävalmentajana. Kaudella 2017–18 hän toimi myös Suomen U20-maajoukkueen apuvalmentajana. Kaudelle 2018–19 Tiilikainen siirtyi Frankurt Löwenin päävalmentajaksi Saksan DEL2-liigaan. Ensimmäinen kausi Saksassa oli menestyksekäs ja Tiilikainen valmensi Löwenin runkosarjan voittoon. Pudotuspeleissä Löwen eteni aina finaaleihin saakka jossa se kuitenkin taipui EV Ravensburgille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 2019–20 Tiilikainen valmensi Löwenin jälleen runkosarjan voittoon. COVID-19-viruksen vuoksi pudotuspelejä ei kuitenkaan pelattu. Kaudelle 2020–21 Tiilikainen siirtyi HPK:n liigajoukkueen päävalmentajaksi 2+1-vuotisella sopimuksella, mutta sai potkut lokakuussa 2021.
Yhdystie 3022

Yhdystie 3022 on yhdystie joka kulkee Pirkkalan Partolasta Lempäälän Nurmeen. Tien pituus on 27 kilometriä.
Tien osoitenimenä on ensin "Naistenmatkantie" Partolassa sijaitsevasta valtatien 3 eritasoliittymästä Kyöstissä sijaitsevaan valtatien 3 eritasoliittymään, "Anian rantatie" kuntarajalle, ja "Vanha Rantatie" kuntarajalta tien päätepisteeseen eli yhdystien 3003 risteykseen.
Korkein hallinto-oikeus (Ruotsi)

Korkein hallinto-oikeus () on Ruotsin korkein oikeusaste hallintoasioissa. Se toimii rinnakkaisena Korkeimman oikeuden kanssa. Jotta oikeusjuttu päätyisi käsiteltäväksi korkeimpaan oikeuteen, siitä tulee olla tuomio jossakin Ruotsin neljästä kamarioikeudesta, jolloin voidaan hakea muutoksenhakuoikeutta. Kamarioikeutta ennen juttu käsitellään jossakin Ruotsin 12 hallinto-oikeudesta.
Ruotsin korkein hallinto-oikeus kokoontuu Tukholmassa.
Tuomioistuin perustettiin vuonna 1909 nimellä Hallitusoikeus (), ja se toimikin vuoteen 1972 Ruotsin hallituksen yhteydessä. Nimi Korkein hallinto-oikeus otettiin käyttöön vuonna 2011. Vuoteen 1974 saakka tuomiot annettiin kuninkaan nimessä.
Lähteet.
Rammsteinin diskografia

Tämä on luettelo Rammsteinin diskografiasta. Rammstein on vuonna 1994 perustettu saksalainen industrial metal -yhtye.
Yhdystie 1800

Yhdystie 1800 on yhdystie, joka kulkee Paraisilla Korppoon saarella sijaitsevasta Galtbystä Kittuisen kautta Houtskariin. Tien pituus on 21 kilometriä.
Seututieltä 180 paikallistien 12003 risteykseen tie on osa Saariston rengastietä.
Louis Köhler

Christian Louis Heinrich Köhler (5. syyskuuta 1820 Braunschweig – 16. helmikuuta 1886 Königsberg) oli saksalainen säveltäjä, sovittaja, kapellimestari, musiikkitoimittaja, pianisti ja musiikkipedagogi.
Köhler opiskeli Braunschweigissa ja Wienissä, joista jälkimmäisessä hän oli vuosina 1839–1843 Simon Sechterin teoria- ja Carl Maria von Bockletin piano-oppilaana. Hän toimi kapellimestarina Marienburgissa ja Elbingissä ennen asettumistaan Königsbergiin, jossa asui vuodesta 1847 kuolemaansa. Köhler kirjoitti "Neue Zeitschrift für Musikiin" vuosina 1867–1878 ja "Neue Berliner Musikzeitungiin" vuosina 1871–1876.
Työ säveltäjänä.
Köhlerin ooppera "Maria Dolores" esitettiin Braunschweigissa vuonna 1844. Köhler sävelsi myös kaksi muuta oopperaa. Hänen balettinsa "Der Zauberkomponist" esitettiin Braunschweigissa vuonna 1846. Köhler kuitenkin sävelsi pääasiassa pedagogisia pianokappaleita, joista muita suuremmassa arvossa pidettyjä ovat olleet opusten 112 ja 128 kappaleet.
Yhdystie 1801

Yhdystie 1801 on yhdystie joka kulkee Paraisilla Korppoosta Korpoströmiin. Tien pituus on 8 kilometriä.
Yhdystie 1922

Yhdystie 1922 on yhdystie joka kulkee Kustavin Ruonista Paraisten Jumoon. Tiehen kuuluu Kustavin Heponiemen ja Jumon välinen lauttaosuus. Tien pituus ilman lauttaosuutta on seitsemän kilometriä.
Vaike Pilvistu

Vaike Pilvistu (o.s. Brenner; 17. elokuuta 1926 Mäo, Paiden kunta – 6. maaliskuuta 1993 Põlva) oli virolainen runoilija. 
Pilvistu eli nuoruutensa Järvamaalla ja valmistui lukiosta Viljandissa vuonna 1942. Hän työskenteli agronomina eri paikoissa, mutta vammautui työtapaturmassa ja joutui jättämään fyysiset työt. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa maakuntalehdessä vuonna 1950. Hänen ensimmäinen runokirjansa julkaistiin vuonna 1982, ja sitä seurasi kaksi muutakin. Muutamat runot on myös käännetty suomeksi. Runoja leimaa vanha maalaisympäristö, mikä antaa niille vanhanaikaisen leiman.
Masia

Masia on Nakkilan keskustan tuntumassa sijaitseva kylä. Sen postinumero on 29250 ja se sijaitsee Kokemäenjokeen laskevan Palojoen varrella. Kylän kaava-alueeseen kuuluu yhteensä viisi Nakkilan historialliseen kulttuuriympäristöön luokiteltua tilaa. Varhaisimmat tiedot Masian asuttamisesta sijoittuvat keskiajalle. Masialla ei ole lainkaan yrityksiä tai palveluita, vaan sen rakennuskanta koostuu yksinomaan omakotitaloista.
Thomas Learmont

Thomas Learmont (n. 1220–1298) oli skotlantilainen laird ja profeetta. Häntä pidetään keskienglanniksi kirjoitetun Tristanin legendan version, "Sir Tristremin", kirjoittajana.
Keskiaikaisissa Learmontin elämään liittyvissä tarinoissa kerrotaan, että hän sai profetoimisen lahjan sen jälkeen, kun haltioiden maan kuningatar oli kutsunut hänet luokseen. Samalla Learmont menetti kykynsä valehdella. Walter Scott kirjoitti laajennetun version Learmontin tarinasta vuonna 1802.
Venäläisen Lermontov-suvun perimätiedon mukaan he ovat Thomas Learmontin jälkeläisiä. Suvun tunnetuin jäsen oli runoilija Mihail Lermontov.
RTHK

RTHK (, ) on Hongkongissa sijaitseva yleisradioyhtiö. Se on Hongkongin taloushallinnon (Commerce and Economic Development Bureau of the Hong Kong Government) alainen osasto. RTHK:lla on seitsemän radiokanavaa ja kolme televisiokanavaa.
RTHK:n edeltäjä GOW perustettiin 1928. Ohjelmaa tuotetaan pääsääntöisesti englanniksi, kantoninkiinaksi ja mandariinikiinaksi. 
Toisin kuin esimerkiksi BBC tai YLE, RTHK saa rahoituksensa suoraan hallinnon budjetista. Maaliskuussa 2021 yhtiön hallituksen puheenjohtajana aloitti Patrick Li Pak-chuen.
Myllärinmäki (Nakkila)

Myllärinmäki (tai Myllärinkylä) on Nakkilassa Kokemäenjokeen virtaavan Palojoen varrella sijaitseva kylä. Sen postinumero on 29250 ja siellä sijaitsee yhteensä neljä maakunnallisesti merkittävään kulttuuriympäristöön luokiteltua tilaa. Myllärinmäen läpi kulkee Myllärintie, joka muodostaa yhteyden sekä pohjoispuolella sijaitsevaan Ruhaden että eteläpuolella sijaitsevaan Masian kylään. Myllärinmäessä ei sijaitse lainkaan yrityksiä tai palveluita vaan sen rakennuskanta koostuu pääosin omakotitalotonteista, joita rakennettiin merkittävästi lisää 2010-luvulla.
Sortavalan tyttökoulu

Sortavalan tyttökoulu oli vuosina 1857–1944 useilla eri nimillä Sortavalassa toiminut tyttökoulu. Sen toimintaa jatkaa nykyään Riihimäen lukio.
Historia.
Käsityönopettaja Charlotte Lydecken perusti Sortavalan tyttökoulun vuonna 1857 yksityisenä ruotsinkielisenä oppikouluna nimellä Skola för minderåriga barn. Vuosina 1873–1882 se toimi nimellä Privata fruntimmersskolan i Sordavala, jonka jälkeen opetuskieleksi tuli suomi, ja vuoteen 1904 saakka koulu toimi nimellä Sortavalan yksityinen tyttökoulu. Lydeckenin jälkeen omistajina toimivat Evelina af Enehjelm 1861–1863 ja Hilda Fabritius 1863–1904, kunnes koulu siirtyi valtion haltuun ja nimeksi tuli Sortavalan suomalainen tyttökoulu. 
Talvisodan jälkeen koulu siirrettiin Kemiin, jossa se toimi nimellä Kemin tyttölyseo. Jatkosodan aikana koulu palasi Sortavalaan ja toimi 1942–1943 nimellä Sortavalan tyttölyseo. Sodan päätyttyä 1944 koulu siirtyi Riihimäelle, jossa sen toimintaa jatkoi Riihimäen tyttölyseo. Vuonna 1971 tyttölyseo muuttui yhteiskouluksi ja jatkoi nimellä Karan yhteislyseo, joka muuttui Riihimäen lukioksi vuonna 1976.
Koulurakennus.
Sortavalan tyttökoulu toimi vuokratiloissa vuoteen 1911 saakka, jolloin vuonna 1901 rakennetun Sortavalan lyseon viereen Kisamäelle valmistui arkkitehti Johan Jacob Ahrenbergn suunnittelema koulurakennus. Neuvostoliiton aikana se jatkoi kouluna vuoteen 1991 saakka. Tämän jälkeen rakennus oli tyhjillään vuosituhannen vaihteeseen, jolloin se remontoitiin Petroskoin yliopiston käyttöön. Vuodesta 2013 lähtien rakennus on toiminut Sortavalan kirjastona. Vuonna 2020 kirjastossa tehtiin laaja modenisointi ja peruskorjaus.
Koulurakennus kuuluu Venäjän valtion kulttuurihistoriallinen monumenttien rekisteriin.
ER2

ER2 on neuvostoliittolainen sähkömoottorijuna, joita on ollut käytössä monien neuvostotasavaltojen rautateillä, joiden raideleveys on 1 520 mm ja sähköistysjärjestelmä 3 kV DC. ER2-junia on valmistettu 850 yksikköä RVR:n tehtaalla Latvian Riiassa vuosina 1962–1984. Juna koostuu kahdesta moottoroimattomasta ohjausvaunusta, joiden välissä on moottoroituja vaunuja sekä moottoroimattomia vaunuja. Moottoroidun vaunun tunnistaa virroittimesta sen katolla. Voimakasta ääntä pitävät kompressorit on sijoitettu moottoroimattomiin vaunuihin. Junan pituus on muutettavissa. Lyhimmillään junan pituus on neljä vaunua, mutta Moskovan alueen lähijunaliikenteessä käytetään jopa kahdentoista vaunun mittaisia junia. ER2-sähköjunia käytetään yhä esimerkiksi Venäjän, Ukrainan ja Latvian rautatieliikenteessä. Niitä käytettiin myös Viron rautatieliikenteessä, mutta ne korvattiin Flirt-junilla.
Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen

Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, jonka on ohjannut Lenka Hellstedt. Elokuva perustuu Tiina ja Sinikka Nopolan kirjoittamaan samannimiseen lastenkirjaan vuodelta 2013. Elokuva on kolmas "Heinähattu ja Vilttitossu" -kirjasarjaan perustuva filmatisointi.
"Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen" sai ensi-iltansa 14. helmikuuta 2020.
Elokuva on jatkoa vuonna 2017 ensi-iltansa saaneelle "Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset" -elokuvalle. Elokuva saa jatkoa vuonna 2024 valmistuvasta "Heinähattu, Vilttitossu ja kana" -elokuvasta.
Juoni.
Heinähattu on aloittanut koulun, jossa hän oppii uusia asioita. Pikkusisko Vilttitossusta on tylsää jäädä aamuisin kotiin ilman leikkikaveria, joten eräänä päivänä, kun Heinähatun luokka on lähdössä onkiretkelle, hän päättää lähteä kouluun sisarekseen pukeutuneena.
Vastaanotto.
Elokuva sai arvosteluissa vaihtelevan vastaanoton, arvostelutähtiä se sai kahdesta neljään. Elokuvaa pidettiin kuitenkin tason nousuna verrattuna elokuvasarjan edelliseen, "Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset" -osaan. Film-O-Holicin arvostelussa todetaankin, että tällä kertaa lapset eivät jääneet aikuisten sekoilussa sivurooliin.
Elokuva sai ensi-iltansa perjantaina 14. helmikuuta 2020. Se sai avausviikonloppunaan 40 000 katsojaa ja oli viikonlopun katsotuin elokuva. Se oli myös koko helmikuun katsotuin elokuva Suomessa yhteensä 142 884 katsojalla. Maaliskuun loppuun mennessä elokuva oli saanut 176 276 katsojaa, mikä oli hieman enemmän kuin elokuvasarjan edellisen osan kokonaiskatsojamäärä. Koronaviruspandemian vuoksi elokuvateatterit suljettiin maaliskuun puolivälissä.
Marjatta Hämäläinen

Marjatta Hämäläinen (myöh. Tolsa, s. 2. joulukuuta 1939 Simpele) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti kiekonheitossa yhden SM-mitalin. Hän edusti parhaina vuosinaan Simpeleen Urheilijoita ja myöhemmin Virolahden Sampoa.
Hämäläinen saavutti kiekonheitossa SM-kilpailuissa pronssia vuonna 1959 uransa parhaalla tuloksella 36,99 m sekä sijoittui viidenneksi vuosina 1957 ja 1958.
Hämäläisen puoliso oli hiihtäjä Hannu Tolsa. Heidän tyttärensä Riitta Tolsa (s. 1970) voitti keihäänheiton joukkuekilpailun Suomen-mestaruuden 20-vuotiaiden sarjassa vuonna 1989.
Kaija Isosaari

Katri (Kaija) Elisabet Jortikka (o.s. Isosaari; 23. marraskuuta 1923 Halsua – 1. maaliskuuta 2013 Valkeakoski) oli suomalainen yleisurheilija, joka voitti kiekonheitossa yhden Suomen mestaruuden. Hän edusti Tampereen Pyrintöä. 
Jortikka, silloisella tyttönimellään Isosaari, voitti kiekonheitossa Suomen-mestaruuden vuonna 1950 tuloksella 33,67 m sekä sijoittui SM-kilpailuissa neljänneksi vuonna 1948, viidenneksi vuosina 1951 ja 1954 sekä kuudenneksi vuonna 1952.
Jortikan kiekonheittoennätys oli 36,54 m, jonka hän teki Tampereella elokuussa 1958.
Jortikka muutti Halsualta Tampereelle vuonna 1946 ja sen jälkeen Valkeakoskelle vuonna 1961, jossa asui loppuikänsä. Pyrinnössä Jortikka oli mukana vuodet 1947–1959 sekä yleisurheilussa että pesäpallossa. Valkeakosken Hakassa hän oli vuodet 1970–1978 A-valmentajana, palkintotuomarina, ja johtokunnan jäsenenä. Keilailun Jortikka aloitti vuonna 1970 keilaseura Pottissa ja veteraaniyleisurheilun vuonna 1980 Kunto-Pirkoissa.
Vuoteen 2002 saakka Jortikka oli osallistunut veteraanien yleisurheilun EM- ja MM-kisoihin 21 kertaa, joista hän oli saanut kaikkiaan 84 mitalia. Tuolloin hänellä oli hallussaan 75-vuotiaiden maailmanennätykset sekä moukarissa, kiekonheitossa, että heittoviisiottelussa. Vuonna 1999 Jortikka voitti viisi maailmanmestaruutta Gatesheadissa Englannissa käydyissä veteraanien yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa. Voittolajit olivat kuula, kiekko, keihäs, moukarinheitto, ja heittoviisiottelu. Tuona vuonna ensimmäistä kertaa myös veteraanien MM-kisoissa menestyneitä yleisurheilijoita kutsuttiin mukaan tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Kutsun saivat Kaija Jortikka ja Erik Eriksson. Jortikan ura jatkui vuoteen 2004 Århusin EM-kisoihin ja Sindelfingenin halli MM-kisoihin saakka. Århusista Jortikka sai kaikkiaan kahdeksan mitalia.
Jortikan isä oli Halsuan Toivossa urheillut Albert Isosaari. Jortikan veli Erkki Aleksanteri Isosaari (1919–1970) oli maaotteluedustaja ja SM-tason keilaaja.
Kalifornian kommando

Kalifornian kommando on elokuvaohjaaja Jalmari Helanderin ja käsikirjoittaja Mikko Pöllän luoma suomalainen komediasarja ja se on Elisa Viihteen alkuperäissarja. Se sai ensiesityksensä helmikuussa 2020. Sarjan pääosassa nähdään amerikkalaisnäyttelijät Kian Lawley ja Katherine Hughes..
Todennäköisin syin

Todennäköisin syin on Jarkko Sipilän kirjoittama ja Gummeruksen kustantama vuonna 2004 ilmestynyt rikosromaani.
17-vuotias arabipoika hakataan kuoliaaksi rautaputkella Helsingin keskustassa. Tekijä on silminnäkijän kuvauksen mukaan sellainen ”arabinnäköinen”. Lähtökohdat henkirikoksen selvittämiseen eivät ole hyvät, mutta rikoskomisario Kari Takamäen ryhmä ei halua antaa periksi.
Eden (elokuva)

Eden on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen nuortenelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Ulla Heikkilä. Elokuvan pääosissa näyttelevät Aamu Milonoff, Linnea Skog, Bruno Baer sekä Amos Brotherus. "Eden" kertoo rippileirille osallistuvista nuorista.
Elokuva on kuvattu kokonaisuudessaan Kirkkonummella Espoon seurakuntayhtymän kurssikeskuksessa Hvittorpissa kesä-heinäkuussa 2019, paitsi vesibussimatka, jonka lähtölaituri oli Vuosaaren Aurinkolahti. Elokuvan budjetti oli 1 250 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 765 000 euroa. Kirkon Mediasäätiö tuki elokuvan tekoa noin 40 000 eurolla. Elokuvan traileri julkaistiin 7. huhtikuuta 2020.
"Eden" sai ensi-iltansa 7. elokuuta 2020. Elokuva sai kolme Jussi-ehdokkuutta parhaasta elokuvasta, naissivuosasta ja leikkauksesta.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Oona Komonen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä. "Hufvudstadsbladetin" Krister Uggeldahl antoi kaksi tähteä ja arvioi, etteivät dialogi ja käsikirjoitus tehneet henkilöhahmoille oikeutta.
Maret Suits

Maret Suits (Anna Liisa Margareta Suits, vuodesta 1945 Maret Elson; 21. tammikuuta 1914 Pudasjärvi – 14. heinäkuuta 1956 Tukholma) oli virolainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat virolainen runoilija Gustav Suits ja suomalainen kirjailija Aino Thauvón-Suits.
Maret Suits valmistui Tarton lukiosta vuonna 1932 ja Tarton esittävän taiteen studiosta vuonna 1937. Hän opiskeli sen jälkeen Tarton yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hän toimi näyttelijänä vuosina 1937–1939 Estonia-teatterissa, vuosina 1939–1941 Kuressaaren teatterissa ja 1942–1944 Teatteri Vanemuinessa Tartossa. 
Vuonna 1944 hän pakeni Ruotsiin ja työskenteli sen jälkeen Göteborgin yliopiston toimistossa.
Marokon Pasteur-instituutti

Marokon Pasteur-instituutti (, , IPM) on Marokossa toimiva Marokon terveysministeriön alainen kansanterveyden tutkimus- ja koulutuslaitos. Sen päätoimipiste sijaitsee Casablancassa. Instituutti toimii biolääketieteen, elintarvike- ja ympäristöturvallisuuden aloilla; neuvoo ja antaa hoitoa vesikauhua () vastaan sekä tarjoaa rokotuksia matkailijoille; tuottaa Marokon tarvitsemia reagenssejä, rokotteita ja ihmisten terveydenhoitoon tarvittavia biologisia tuotteita. 
Pasteur-instituutin laboratorio on eräs kolmesta kyvykkäästä ja valtuutuksen saaneista laboratorioista Marokossa (jossa joukossa on myös Rabatissa toimiva Kansallinen hygieniainstituutti), jotka määrittävät covid-19-tautiin sairastumisen saadusta laboratorionäytteestä. 
Marokon Paster-instituuttia johtaa lääketieteen tohtori Abderrahmane Maaroufi.
Jiao Zhimin

Jiao Zhimin (, s. 1. joulukuuta 1963) on kiinalainen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. 
Jiao kilpaili urallaan kertaalleen olympialaisissa. Tämä tapahtui Soulin olympialaisissa. Kaksinpelissä hän voitti kaikki viisi alkulohkonsa ottelua. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella hän voitti japanilaisen Mika Hoshinon. Puolivälierissä hän voitti eteläkorealaisen Hong Cha-okin 3–0, mutta välierissä hän hävisi Li Huifenille samoin lukemin. Pronssiottelussa Jiao voitti tšekkoslovakialaisen Marie Hrachován. Nelinpeliin Jiao osallistui Chen Jingin parina. He voittivat kaikki kuusi alkulohkonsa ottelua. Puolivälierissä he voittivat Unkarin parin Csilla Bátorfi–Edit Urban erin 2–0. Välierissä he voittivat jugoslavialaiset Jasna Fazlićin ja Gordana Perkučinin 2–1. Loppuottelussa eteläkorealaispari Hyun Jung-hwa–Yang Young-ja voitti kiinalaisparin 2–1.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Jiao saavutti viisi mitalia. Ainoan MM-kullan hän saavutti vuonna 1987 joukkuekilpailusta. Hän saavutti kahdesti MM-pronssia naisten sekanelinpelistä (1985 ja 1987) sekä MM-hopeaa (1987) ja MM-pronssia (1985) sekanelinpelistä. Aasian-mestaruuskilpailuista hän saavutti kahdeksan mitalia, joista kaksi kultaisia. Aasian-mestaruudet hän voitti vuosina 1984 ja 1986 joukkuekilpailusta.
Korroosio Comedy

Korroosio Comedy on myrskyläläinen komediapainotteisten YouTube-videoiden tekoon keskittynyt kolmikko. Kolmikkoon kuuluvat Markku Vilonen, Tuomas Kauppinen sekä Juha Ollikainen ja he aloittivat toimintansa vuonna 2012.
Ura.
Kolmikon tuotanto keskittyy etupäässä omatekoisen suomalaisen sketsihuumorin tekoon ja heidän kanavansa on kerännyt YouTubessa miljoonia näyttökertoja. Kolmikon tunnetuin video, joka nosti heidät suuren yleisön tietoon, on elokuussa 2018 julkaistu "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa?", jolla kolmikko kuvasi stereotypioita Suomen eri paikkakunnista. Vuoden kuluttua julkaisusta video oli kerännyt YouTubessa lähes miljoona näyttökertaa ja se oli myös ehdokkaana vuoden 2019 Tubecon Video Awardseissa. Elokuussa 2019, 2023 ja 2024 video sai myös jatko-osat nimeltään "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa 2", "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa 3" ja "Miten saada turpaan Suomen eri kunnissa 4".
Isabelle Chartrand

Isabelle Chartrand (s. 20. huhtikuuta 1978 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen pääasiassa 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa lajin maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2001, joissa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Chartrand pelasi myös Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa, jossa Kanada voitti kultaa.
Jasna Fazlić

Jasna Rather (o.s. Fazlić, s. 20. joulukuuta 1970 Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on jugoslavialaissyntyinen yhdysvaltalainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.
Fazlić osallistui urallaan neljästi olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Soulin olympialaisissa 1988, jolloin hän osallistui kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkossaan kolme ottelua ja hävisi kaksi eikä päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Gordana Perkučinin parina. He voittivat alkulohkossaan viisi ottelua ja hävisivät kaksi. He pääsivät pudotuspeleihin ja voittivatkin puolivälierissä tšekkoslovakialaisen parin. Välierissä he hävisivät kiinalaisparille. Pronssiottelussa Fazlić ja Perkučin voittivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonan olympialaisissa hän pelasi jälleen kaksin- ja nelinpelissä edustaen itsenäisiä olympiaurheilijoita. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkossaan kaksi ottelua ja hävisi yhden eikä päässyt jatkoon. Nelinpelissä Perkučinin parina Fazlić hävisi alkulohkon otteluista yhden ja voitti kaksi, eivätkä he päässeet pudotuspeleihin. Sydneyn olympialaisissa 2000 Fazlić edusti Yhdysvaltoja. Hän voitti kaksinpelissä toisen alkulohkonsa ottelun, eikä päässyt pudotuspeleihin. Parinsa Tawny Banhin kanssa he hävisivät nelinpelissä kummatkin alkulohkonsa ottelut. Ateenan olympialaisissa 2004 Fazlić voitti ensimmäisen ottelunsa, mutta hävisi toisen ottelunsa singaporelaiselle Zhang Xuelingille. Nelinpeliin hän osallistu parinsa Whitney Pingin kanssa, mutta he hävisivät ensimmäisen ottelunsa singaporelaisparille.
Fazlić saavutti urallaan kaksi Euroopan-mestaruutta: ensimmäisen vuonna 1988 sekanelinpelistä ja toisen vuonna 1992 naisten nelinpelistä. Vuonna 1990 hän saavutti EM-pronssia joukkuekilpailussa.
Yleisurheilun Euroopan cup 1967

Yleisurheilun Euroopan cup 1967 oli toinen eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan. Loppukilpailuihin pääsi mukaan kuusi maata. Loppukilpailut käytiin Kiovassa, Neuvostoliitossa; naisten loppukilpailu 15. syyskuuta ja miesten loppukilpailu 16.–17. syyskuuta. Neuvostoliitto voitti molemmat loppukilpailut.
Miesten välierät kilpailtiin Duisburgissa, Ostravassa ja Tukholmassa sekä naisten välierät Dresdenissä, Oslossa ja Wuppertalissa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun. Miesten kilpailussa käytiin myös Ateenassa, Kööpenhaminassa ja Dublinissa alkuerät, joista kahteen osallistui neljä ja yhteen kolme maata ja joista vain voittajat pääsivät välieriin viidentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi.
Loppukilpailut.
Miehet.
Miehet kilpailivat 20 lajissa. Neuvostoliitto saavutti kahdeksan lajivoittoa, Itä-Saksa neljä, Ranska kolme, Länsi-Saksa ja Puola kaksi sekä Unkari yhden.
Naiset.
Naiset kilpailivat 11 lajissa. Neuvostoliitto saavutti neljä lajivoittoa, Puola kolme, Itä-Saksa kaksi sekä Länsi-Saksa ja Iso-Britannia yhden.
Gordana Perkučin

Gordana Perkučin (7. toukokuuta 1962 Novi Kneževac, Serbian ST, Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta) on serbialainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.
Perkučin osallistui urallaan kahdesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Soulin olympialaisissa 1988, jolloin hän osallistui kaksin- ja nelinpeliin. Kaksinpelissä hän voitti alkulohkossaan kaksi ottelua ja hävisi kolme eikä päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Jasna Fazlićin parina. He voittivat alkulohkossaan viisi ottelua ja hävisivät kaksi. He pääsivät pudotuspeleihin ja voittivatkin puolivälierissä tšekkoslovakialaisen parin. Välierissä he hävisivät kiinalaisparille. Pronssiottelussa Perkučin ja Fazlić voittivat japanilaiset Kiyomi Ishidan ja Mika Hoshinon. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonan olympialaisissa hän pelasi nelinpelissä Fazlićin parina. He hävisivät alkulohkon otteluista yhden ja voittivat kaksi eivätkä päässeet jatkoon. Perkučin saavutti urallaan myös yhden Euroopan-mestaruuden (vuonna 1992 nelinpelistä), neljä EM-hopeaa ja yhden EM-pronssin.
Valheen kasvot

Valheen kasvot on Jarkko Sipilän kirjoittama ja Crime Timen kustantama vuonna 2016 ilmestynyt rikosromaani. Valheen kasvot on Takamäki-sarjan kuudestoista osa.
Juoni.
Poliisit Kari Takamäki ja Suhonen joutuvat selvittämään juttua, jossa Keskusrikospoliisin peitepoliisi löytyy tapettuna ja toisen Keskusrikospoliisin poliisin 8-vuotias tytär siepataan.
Paint 3D

Paint 3D on Microsoftin kehittämä kuvankäsittelyohjelma. Se on päivitetty versio Microsoftin Paint-ohjelmasta ja se julkaistiin Windows 10 -käyttöjärjestelmälle Creators Update -päivityksen yhteydessä 5. huhtikuuta 2017. Ohjelman kehitti Microsoftin Lift London -studio ja sillä pystyy toteuttamaan 3D-mallinnusta sekä kolmiulotteista tulostusta. Paint 3D sisältää alkuperäisen Paintin ominaisuudet, jotka yhdessä 3D-muotoiluominaisuuksien kanssa tekevät siitä keveän ja helppokäyttöisen 2D-3D-editointiohjelman.
Ohjelma sai kehuja uusista ominaisuuksistaan, roolistaan Windows 10 -käyttöjärjestelmän kehittyvässä 3D-tuessa, uudesta käyttöliittymästä, kehittyneestä kirjoitusominaisuustuesta, sekä innovaation määrästä, mitä ei ollut nähty Microsoft Paintin kehityksessä. Ohjelmaa kuitenkin kritisoitiin internetissä sekä Palautekeskuksessa joidenkin Microsoft Paintin ominaisuuksien puuttumisesta, saatavilla olevien 3D-työkalujen puutteesta sekä Paintiä vaikeakäyttöisemmästä käyttöliittymästä, varsinkin sovelluksen varhaisissa versioissa.
Ari Hakahuhta

Ari Hakahuhta (s. 1967 Lammi) on suomalainen toimittaja, joka työskentelee Yleisradion politiikan erikoistoimittajana. 
Ura.
Lammissa syntynyt Hakahuhta asui lapsena myös Vihdissä ja Säkylässä ennen kuin perhe muutti Kokemäelle vuonna 1977. Hakahuhta kirjoitti ylioppilaaksi Kokemäen lukiosta 1986, jonka jälkeen hän opiskeli tiedotusoppia, valtio-oppia ja sosiologiaa Tampereen yliopistossa.
Hakahuhta piti jo lukioikäisenä shakkipalstaa Kokemäellä ilmestyneessä "Lallissa" ja työskenteli opiskeluaikoinaan kesätoimittajana muun muassa "Satakunnan Kansassa", "Kuhmolaisessa" ja Yleisradion Kainuun radiossa. Myöhemmin hän työskenteli Yleisradiossa muun muassa asiaohjelmissa sekä Yle Uutisten kotimaantoimituksessa. Vuodesta 2000 lähtien Hakahuhta on työskennellyt Yleisradion politiikan toimittajana eduskuntatoimittajana, politiikan toimituksen esihenkilönä 2015–2018 sekä vuodesta 2018 lähtien politiikan erikoistoimittajana. 
Vuonna 1995 Hakahuhta palkittiin tutkivan journalismin Lumilapio-palkinnolla "Ekoisti"-ohjelman toimituksen jäsenenä.
Yksityiselämä.
Hakahuhta asuu Järvenpäässä. Hänellä on puoliso ja kaksi lasta.
Windows Palautekeskus

Palautekeskus () on Windows 10 -käyttöjärjestelmän mukana tuleva sovellus palautteen antoon. Se on kehitetty käyttäjille, erityisesti Windows Insider -käyttäjille mahdollistamaan sen, että he voivat antaa palautetta, ehdotuksia sekä bugi-ilmoituksia käyttöjärjestelmälle. Palautekeskus julkaistiin Windows Insider -käyttäjien saataville 17. maaliskuuta ja muiden käyttäjien saataville 20. maaliskuuta 2016. Sovellus korvasi Windows Feedback sekä Insider Hub -sovellukset.
Yleisurheilun Euroopan cup 1970

Yleisurheilun Euroopan cup 1970 oli kolmas eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan. Naisten loppukilpailuun 22. elokuuta Budapestissa, Unkarissa osallistui kuusi maata ja miesten loppukilpailuun 29.–30. elokuuta Tukholmassa, Ruotsissa seitsemän. Itä-Saksa voitti molemmat loppukilpailut.
Miesten välierät kilpailtiin Helsingissä, Sarajevossa ja Zürichissä sekä naisten välierät Berliinissä, Bukarestissa ja Herfordissa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun, minkä lisäksi välierässään neljänneksi jäänyt Ruotsin miesten joukkue pääsi järjestäjämaana loppukilpailuun. Miesten kilpailussa käytiin myös Barcelonassa, Reykjavíkissa ja Wienissä alkuerät, joista kahteen osallistui neljä ja yhteen viisi maata ja joista kustakin kaksi parasta pääsivät välieriin kahdentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi.
Loppukilpailut.
Miehet.
Miehet kilpailivat 20 lajissa. Itä-Saksa saavutti kuusi lajivoittoa, Puola neljä, Neuvostoliitto ja Ranska kolme, Ruotsi kaksi sekä Länsi-Saksa ja Italia yhden.
Naiset.
Naiset kilpailivat 13 lajissa. Itä-Saksa saavutti seitsemän lajivoittoa, Länsi-Saksa viisi ja Neuvostoliitto yhden.
Kelly Béchard

Kelly Béchard (s. 22. tammikuuta 1978 Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen 1990- ja 2000-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa kuudet maailmanmestaruuskilpailut, joista neljässä hänen joukkueensa saavutti kultaa ja kahdessa hopeaa. Vuoden 2001 MM-kilpailuissa Béchard voitti turnauksen syöttötilaston yhdeksällä syöttöpisteellään. Hän pelasi urallaan myös Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 naisten jääkiekkoturnauksessa, jossa Kanada voitti kultaa. Béchard saavutti myös NWHL:n mestaruuden sen kaudella 2002–2003 sekä WWHL:n mestaruuden sen kausilla 2004–2005 ja 2007–2008, kaikki kolme Calgary Oval X-Tremen joukkueessa.
Béchard asuu Calgaryssa, Albertassa, Kanadassa.
Pvris

Pvris (tyyliteltynä PVRIS, lausutaan "Paris") on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockyhtye, joka perustettiin vuonna 2012 Lowellissa, Massachusettsissa. Sen alkuperäisiä jäseniä olivat laulaja Lynn Gunn, kitaristi Alex Babinski, basisti Brian MacDonald ja rumpali Brad Griffin. 
Griffin jätti yhtyeen ennen ensimmäisen albumin julkaisua. 26. elokuuta 2020 bändi ilmoitti Alex Babinskin lähdöstä. Hänen huonetoveriaan syytettiin seksuaalisesta käytöksestä alaikäisiä kohtaan 2014 ja Babinski ei ollut tuominnut tätä, vaikka väitetysti tiesi asiasta. Tapaus on toistaiseksi oikeuden käsittelyssä. 
Pvris julkaisi ensimmäisen albuminsa "White Noise" vuonna 2014 ja "All We Know of Heaven, All We Need of Hell" -albuminsa vuonna 2017. Yhtyeen kolmas albumi "Use Me" julkaistiin myöhäistettynä alkuperäisestä julkaisuajankohdasta (1. toukokuuta 2020.) 28. elokuuta 2020. 
"Alternative Press" valitsi Pvrisin vuoden läpimurron tehneeksi yhtyeeksi Alternative Press Music Awards -gaalassa vuonna 2015.
Latastia

Latastia on suomumatelijoiden (Squamata) lahkoon ja sisiliskojen (Lacertidae) heimoon kuuluva matelijasuku. Siihen lasketaan kuuluvaksi 8 lajia. Suvun lajeja tavataan ainoastaan Afrikasta lukuun ottamatta "Latastia longicaudata andersonii" -alalajia, josta on tehty havaintoja myös Jemenistä.
Marianna Henriksson

Marianna Henriksson (s. 1983) on suomalainen cembalisti, joka esiintyy useiden yhtyeiden jäsenenä ja solistina sekä Suomessa että ulkomailla. Henriksson valmistui musiikin maisteriksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemiasta vuonna 2010 ja jatko-opinnoistaan Berliinin taideyliopistosta vuonna 2012.
Taiteellinen työskentely.
Henriksson työskentelee mielellään useiden musiikinlajien ja taiteidenvälisyyden parissa. Henrikssonin muusikon työhön ovat kuuluneet uuden cembalomusiikin kantaesitykset ja -levytykset, kansanmusiikkisovitukset, breakdance-show’n maailmankiertueelle osallistuminen ja soittaminen oopperaproduktioissa. Hän on esiintynyt muiden muassa Euroopan unionin barokkiorkesterin, il Pomo d’oron, Les Ambassadeursin, Helsingin Barokkiorkesterin ja Suomalaisen barokkiorkesterin kanssa. Vuodesta 2023 Henriksson on toiminut Suomalaisen barokkiorkesterin taiteellisena johtajana yhdessä viulisti Anthony Marinin kanssa. 
Henriksson on työskennellyt useissa nykytanssituotannoissa ja tehnyt yhteistyötä erityisesti koreografi Anna Mustosen kanssa. Mustosen ja Henrikssonin näyttämöteos "Sfäärit" (i dolci, Musica nova Helsinki, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2025) tuo yhteen nykymusiikkia ja nykykoreografiaa. Työparin uutta tanssia ja varhaisbarokin musiikkia yhdistäviä suurimuotoisia näyttämöteoksia ovat puolestaan "Eros" (i dolci, Helsinki Early Music Festival, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2022), Monteverdin musiikkiin tehty "Maria-vesper" (Helsingin Barokkiorkesteri, Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2018) ja "Di anima et di corpo" (Zodiak - Uuden tanssin keskus, 2012). Heidän teoksiaan on esitetty Tanssin talossa, Zodiak - Uuden tanssin keskuksessa, Helsingin Musiikkitalossa ja Italian Bolzanossa. 
Levytykset.
Henrikssonin ensimmäinen soololevy on vuonna 2018 ilmestynyt "Frammenti del discorso amoroso", jossa on mukana varhaisbarokin musiikkia. Albumilla on Giovanni Picchin, Tarquinio Merulan, Girolamo Frescobaldin, Michelangelo Rossin ja Gregorio Strozzin toccatoja ja tanssikappaleita. Albumi oli ehdolla Yleisradion vuoden levy -palkinnon saajaksi.
Palkinnot.
Anna Mustoselle ja Marianna Henrikssonille myönnettiin esittävien taiteiden valtionpalkinto vuonna 2018. Palkintoperusteissa heidän mainittiin onnistuneesti avanneen uusia näkyjä tanssin ja musiikin dialogisuuteen. "Di anima et di corpo" ja "Maria-vesper" nähtiin merkittävinä taiteellisina tekoina suhteessa kotimaisen tanssi- ja musiikkikulttuurin kehitykseen. Helsingin Kaapelitehtaalle toteutettu suurimuotoinen teos toi yhteen Helsingin Barokkiorkesterin, laulajat ja tanssijat sekä visuaalisen suunnittelun tavalla, jota voi pitää taiteellisena läpimurtona.
Handa

Handa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tyynenmeren rannikolla Chitan niemimaalla. Handassa on 119 884 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 47,42 neliökilometriä.
Edo-kaudella Handa kehittyi satamapaikkakuntana hyvän luonnonsatamansa ansiosta. Sinne sijoittui elintarvikkeiden ja tekstiilien valmistusta sekä suolan tuotantoa. Nykyisinkin tärkeitä perinteisiä elinkeinoja ovat mison, soijakastikkeen ja viinietikan valmistus: viinietikan tuotantomäärät ovat edelleen Japanin suurimmat. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Handalle myönnettiin vuonna 1937. Silloin kaupungissa oli noin 50 000 asukasta. Toisen maailmansodan aikaan sinne sijoitettiin lentokonetehdas ja metalliteollisuutta, ja sodan jälkeen kaupungin rannikkoalue onkin teollistunut voimakkaasti osana laajempaa Kinuuranlahden teollisuusvyöhykettä. Sisämaan maaseutumaisilla alueilla viljellään hedelmiä ja koristekukkia.
Handan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Jōraku-jin buddhalainen temppeli, historiallinen Nakano-suvun asuintalo ja vanhat Meiji-kauden punatiiliset panimorakennukset. Kaupunki tunnetaan myös dashi-festivaaleistaan, joihon kuuluu koristeellisten vaunujen kulkueita. Kamezakin Shiohi-festivaali "dashi"-vaunuineen on otettu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Handa oli saduistaan tunnetun kirjailijan Nankichi Niimin kotikaupunki. Kaupunkia palvelevat JR Tōkain Taketoyo-linja ja Nagoya-rautateiden Kōwa-linja. Tunneli liittää Handan Hekinanin kaupunkiin Kinuuranlahden toisella puolella.
Yleisurheilun Euroopan cup 1973

Yleisurheilun Euroopan cup 1973 oli neljäs eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan. Molempiin loppukilpailuihin osallistui kuusi maata ja ne käytiin Edinburghissa, Skotlannissa; naiset kilpailivat 7. syyskuuta ja miehet 8.–9. syyskuuta. Itä-Saksa voitti naisten ja Neuvostoliitto miesten loppukilpailun.
Miesten välierät kilpailtiin Celjessä, Nizzassa ja Oslossa sekä naisten välierät Bukarestissa, Sittardissa ja Varsovassa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun. Miehet kilpailivat alkuerissä Ateenassa, Brysselissä ja Lissabonissa, joissa oli mukana vastaavasti kolme, kuusi ja neljä maata ja joista kustakin kaksi parasta pääsivät välieriin kahdentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi. Naisilla oli kaksi alkuerää Kööpenhaminassa ja Rijekassa, ja kummankin erän kuudesta osallistujasta pääsi kolme joukkuetta välieriin.
Loppukilpailut.
Miehet.
Miehet kilpailivat 20 lajissa. Neuvostoliitto saavutti kuusi lajivoittoa, Iso-Britannia viisi, Itä-Saksa, Länsi-Saksa ja Suomi kolme sekä Ranska yhden. Seiväshypyssä voitto jaettiin kahden urheilijan kesken.
Naiset.
Naiset kilpailivat 13 lajissa. Itä-Saksa saavutti yhdeksän lajivoittoa sekä Neuvostoliitto ja Bulgaria kaksi.
Hentovita

Hentovita ("Potamogeton pusillus") on vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on pienikokoinen ja ruohovartinen vesikasvi, joka kasvaa kokonaan upoksissa vedenpinnan alapuolella. Muista vitalajeista hentovita muistuttaa paljolti pikkuvitaa ("Potamogeton berchtoldii") ja lajeja voi olla hankalaa erottaa toisistaan. Lajit ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan lehtien sekä kielekekorvakkeiden erojen perusteella.
Hentovidan varsi kasvaa vain harvoin pariakymmentä senttimetriä pidemmäksi. Varsi on poikkileikkaukseltaan pyöreä ja yleensä runsaasti haaroittunut. Hentovidalla ei ole lainkaan erillisiä kelluslehtiä, vaan kaikki lehdet ovat veden alla olevia uposlehtiä. Lehdet ovat nauhamaisia, 3–4 cm pitkiä, noin 1 mm leveitä ja melko teräväkärkisiä. Lehdet ovat tavallisesti väriltään vaaleanvihreitä ja niissä on kolme pääsuonta. Kielekekorvakkeet ovat noin senttimetrin pituisia. Hentovidalla ei ole lehtituppia. Hentovidan kukintona on lyhyt ja pienikokoinen tähkä, joka sijaitsee muutaman senttimetrin pituisen kukintoperän päässä. Hentovidan hedelmät ovat pari millimetriä pitkiä ja sileäselkäisiä.
Hentovita kasvaa vedessä pehmeäpohjaisilla alustoilla. Sitä tavataan sekä järvissä ja lammissa että merivedessä. Suomessa hentovitaa tavataan yleisimmin Perämeren rannikolla, mutta paikoitellen myös muualla merenrannikoilla, joskaan se ei ole missään päin Suomea erityisen yleinen. Sisämaasta hentovitaa ei ole tavattu enää juurikaan 2000-luvulla.
Yleisurheilun Euroopan cup 1975

Yleisurheilun Euroopan cup 1975 oli viides eurooppalaisten maajoukkueiden välinen Euroopan cup. Miehet ja naiset kilpailivat omissa kilpailuissaan mutta molemmat loppukilpailut käytiin 16.–17. elokuuta Nizzassa, Ranskassa. Molempiin loppukilpailuihin osallistui kahdeksan maata ja Itä-Saksa voitti ne molemmat.
Miesten välierät kilpailtiin Leipzigissa, Lontoossa ja Torinossa sekä naisten välierät Budapestissa, Lüdenscheidissa ja Sofiassa, ja jokaisesta niistä pääsi kaksi joukkuetta loppukilpailuun, minkä lisäksi paikan saivat välieriin osallistumatta hallitseva mestari eli miehissä Neuvostoliitto ja naisissa Itä-Saksa sekä loppukilpailun isäntämaa Ranska. Miehet kilpailivat alkuerissä Ateenassa ja Lissabonissa, joissa oli mukana vastaavasti kuusi ja seitsemän maata ja joista molemmista kolme parasta pääsivät välieriin kahdentoista sinne suoraan päässeen maan seuraksi. Naisten alkuerät käytiin Madridissa ja Osijekissa, joissa oli mukana vastaavasti kuusi ja viisi maata, ja niistäkin molemmista pääsi kolme joukkuetta välieriin.
Loppukilpailut.
Miehet.
Miehet kilpailivat 20 lajissa. Iso-Britannia saavutti kuusi lajivoittoa, Neuvostoliitto neljä, Itä-Saksa ja Länsi-Saksa kolme, Puola kaksi sekä Italia ja Ranska yhden.
Naiset.
Naiset kilpailivat 13 lajissa. Itä-Saksa saavutti yhdeksän lajivoittoa, Neuvostoliitto kaksi sekä Puola ja Romania yhden.
Algerian Pasteur-instituutti

Algerian Pasteur-instituutti (, , IPA) on Algerian pääkaupunki Algerissa toimiva, Algerian terveysministeriön alainen biolääketieteellinen tutkimus- ja koulutuslaitos. Instituutti perustettiin vuonna 1894.
Algerian ensimmäinen tunnistettu covid-19-tautitapaus oli maahan 17. helmikuuta 2020 saapunut italialainen, jonka tartunnasta raportoitiin 25. helmikuuta. Pasteur-instituutin laboratorio on maansa tärkein covid-19-tautiin sairastuneiden laboratorionäytteitä analysoiva laboratorio. Instituutin tilapäisenä johtajana toimii lääketieteen tohtori Fawzi Derrar. Hänen edeltäjänsä erotettiin maaliskuussa 2020.
Kaisaleena Halinen

Kaisaleena Halinen (s. 1973 Turku) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä ja hän tekee myös tila- ja installaatiotaidetta. Halinen on opiskellut Imatran taidekoulussa vuosina 1995–1997 ja Kuvataideakatemiassa vuodesta 1997 vuoteen 2002, jolloin hän valmistui kuvataiteen maisteriksi. Hän on pitänyt vuodesta 2001 lähtien liki kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistunut ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin vuoden 1999 jälkeen noin 45 kertaa. Kaisaleena Halisen töitä on useissa julkisissa taidekokoelmissa.
Halinen sai vuonna 2013 William Thuring-nimikkopalkinnon. Halinen voitti Hjalmar Linderin muistomerkkikutsukilpailun vuonna 2004. Muistomerkki paljastettiin vuonna 2006, jolloin oli tullut kuluneeksi 100 vuotta siitä, kun Linder perusti Lohjan selluloosatehtaan. Muistomerkki muodostuu ratakiskoparista, joka reunustaa vanhan sähköradan paikalla olevaa polkua. Kiskoihin on kirjoitettu kohokirjaimin paikannimiä, jotka liittyvät Linderin elämänvaiheisiin.
Mollywood

Mollywood on nimitys, jota käytetään Intian Keralan osavaltioon keskittyvästä malajalaminkielisestä elokuvateollisuudesta.
Ensimmäinen Mollywood-elokuva on vuonna 1928 julkaistu mykkäelokuva "Vigathakumaran", jonka tuottaja sekä ohjaaja oli J. C. Daniel. Ensimmäinen äänielokuva oli "Balan" (1938), jonka ohjasi S. Nottani.
International Film Festival of Kerala (IFFK) on vuosittain Thiruvananthapuramissa Keralan osavaltion kulttuuriministeriön järjestämä Mollywood-tapahtuma. Se järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1996. Festivaaleilla jaetaan mm. Golden Crow Pheasant -palkinto parhaasta elokuvasta..
Lauri Suomela

Lauri Suomela on suomalainen potkunyrkkeilijä, arvokisamitalisti ja moninkertainen Suomen mestari. Hän on otellut myös thainyrkkeilyssä. 
Suomela voitti Itävallan maailmancupin vuonna 2017 ja saavutti MM-pronssia 2021 sekä 2023. Nykyisin hän ottelee ammattilaisena mm. Ice Cage Fightingin ja King of Kings (KOK) promootioiden tapahtumissa.
Liisa Postareff

Liisa Postareff (s. 1978) on suomalainen korkeakoulupedagogiikan tutkija. Hän työskentelee tutkijayliopettajana Hämeen ammattikorkeakoulussa.
Postareff on väitellyt vuonna 2007 Helsingin yliopistossa. Hänen väitöskirjansa "Teaching in higher education : from content-focused to learning-focused approaches to teaching" käsittelee yliopisto-opetusta opettajien näkökulmasta. Väitöksensä jälkeen Postareff on työskennellyt useissa tehtävissä Helsingin yliopistossa sekä korkeakoulupedagogiikan apulaisprofessorina Turun yliopistossa. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 2015 yliopistopedagogiikan dosentuuri Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisessä tiedekunnassa. 
Postareff on kirjoittanut lähes viisikymmentä julkaisua ja saanut kaksi artikkelipalkintoa.
Marie Blancour

 
Marie Blancour oli mahdollisesti 1600-luvulla vaikuttanut ranskalainen taidemaalari. Hänen maalauksistaan tunnetaan vain "Kukkamaljakko". Sitä säilytetään Lontoon National Galleryssä.
Viiteapparaatti

Viiteapparaatti (viitteet, nootit) on ala- tai loppuviitteisiin perustuva kommentoinnin menetelmä ja järjestelmä. Viitteet ovat paratekstejä eli leipätekstin yhteyteen liitettyjä kirjoituksia, jotka eivät kuitenkaan ole osa leipätekstiä. Ne vaikuttavat tapaan, jolla lukija lähestyy teosta, ja antavat sellaista tietoa, joka ei sovi leipätekstiin. Viitteet ovat erityisen yleisiä tieteellisessä tekstissä, jossa niiden avulla varmistetaan tiedon tarkistettavuus. Viittauskäytännöt vaihtelevat kuitenkin melko paljon tieteenalasta, yliopistosta ja julkaisusta riippuen.
Sivun alalaitaan sijoitettujen viitteiden etuja ovat näkyvyys ja helppolukuisuus. Loppuviitteet sijoitetaan joko luvun tai teoksen loppuun. Ne jäävät helposti lukijalta huomaamatta, mutta toisaalta leipäteksti on silloin miellyttävämpi lukea. Harvinaisemmin viitteet merkitään sivun marginaaleihin. Viitteissä voidaan esimerkiksi kommentoida, täydentää tai tulkita leipätekstiä, kuvailla lähteitä (lähdeviittaus), antaa tietoa teoksen taustoista ja syntyvaiheista tai ennakoida ja torjua mahdollista kritiikkiä. Kaunokirjallisissa teoksissa käytetään joskus viitteitä, jotka itsessään kertovat kuvitteellista tarinaa.
Viiteapparaatti yleistyi keskiajalla, jolloin sitä käytettiin "Raamatun", teologisten tekstien ja antiikin klassikoiden kommentoimiseen. Viitteet merkittiin yleensä marginaaliin kommentoinnin kohteena olevan osuuden viereen. Myöhemmin viitteet siirtyivät sivun alalaitaan tai tekstin loppuun. Viitteiden alkuperäinen tehtävä oli osoittaa kirjoittajan tietämystä ja klassikoiden tuntemusta ja samalla perustella tekstin olemassaolon oikeutusta. Uudella ajalla nootteja alettiin käyttää lähteisiin viittaamiseen sekä myös kaunokirjallisuudessa tekstin todenperäisyyden valheelliseen vakuutteluun. Tässä tehtävässä se vakiinnutti asemansa 1700-luvun alkuun mennessä. Alkuperäislähteisiin tukeutuva, runsain lähdeviittein merkitty tieteellinen historiankirjoitus syntyi 1800-luvun Saksassa.
Alankomaiden ja Suomen suhteet

Alankomaiden ja Suomen suhteet alkoivat Alankomaiden kuningaskunnan ja Suomen valtion välillä pian jälkimmäisen itsenäistyttyä 6. joulukuuta 1917. Alankomaat tunnusti Suomen 28. tammikuuta 1918, ja diplomaattisuhteet muodostettiin 14. elokuuta 1918. Ministeri Erik Ehrström oli kesäkuusta 1919 lähtien Suomen virallinen edustaja Alankomaissa. Syksyllä 1919 Yrjö Saastamoinen siirtyi Haagiin Suomen asiainhoitajaksi. Suomen suurlähetystö sijaitsee Haagssa ja Alankomaiden suurlähetystö Helsingissä.
Talvisodan aikana Alankomaat oli yksi tärkeimmistä humanitaarisen avun antajista. Sodan jälkeen Suomen ja Alankomaiden suhteet ovat jatkuneet hyvinä nykyaikaan saakka.