tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Scott Menville

Scott David Menville (s. 12. helmikuuta 1971 Malibu, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, muusikko ja koomikko. Hän sai vuonna 1988 kaksi Young Artist -palkintoehdokkuutta.
Ura.
Ääninäyttelemisen Menville aloitti hyvin nuorena isänsä Chuck Menvillen avustuksella, joka huomasi poikansa luokassa häiriköinnit kummallisilla äänillä ja imitoinneilla. He lähettivät nuoren Menvillen näyttelemiskursseille. Vuonna 1982 hänen isänsä Chuck kuuli Hanna-Barberan pitävän koe-esiintymisiä "The Little Rascals" -animaatiosarjaan, josta hän tunsi muutaman henkilön, jotka olivat sarjan tuotannossa mukana ja sai näin koe-esiintymismahdollisuuden pojalleen Scott Menvillelle. Hän nauhoitti poikansa neljä roolia tämän huoneessaan ja lähetti ne sittemmin Hanna-Barberalle. Myöhemmin Menville sai Spankyn roolin sarjasta ja samalla Screen Actors Guild jäsenkortin, sekä agentin. 
Pienten roolien jälkeen hän sai 15-vuotiaana ääniroolikseen yhden tunnetuimmista piirroshahmoista Retu Kivisen. Menville ääninäytteli hahmoa Kivikylän mukulat -piirrossarjassa vuosina 1986–1988, sekä noin puolituntia kestäneessä erikoisohjelmassa The Flintstone Kids' "Just Say No" Special. Heti perään Menville sai toisen pääroolin vuoden 1987 Jonny Quest -piirrossarjasta, josta hän sai vuotta myöhemmin Young Artist -palkintoehdokkuuden. Siitä lähtien Menville on kuultu ääninäyttelevän teini-ikäisiä ja nuoria aikuisia poikia. Johnny Questin jälkeen hän teki pieniä rooleja, kunnes vuonna 1990 Menville sai jälleen yhden pääroolin Kapteeni Planeetta-piirrossarjasta, jossa hän ääninäytteli Ma-Ti hahmoa vuoteen 1993 asti. Tämän jälkeen Menville kokeili televisiossa esiintymistä muun muassa televisiosarjassa Full House. Samalla hän teki pieniä äänirooleja muun muassa Bittipäähän, Teräsmieheen ja Tehotyttöihin.
Vuonna 2003 Menville sai uransa kenties merkittävimmän roolin Robinina animaatiosarjassa Teen Titans. Hän päätyi Robinin rooliin koe-esiinnyttyään sarjaan muiden näyttelijöiden tavoin. Menville sai sitä ennen agentiltaan faksilla käsikirjoituksen rooleja varten, joista hän huomasi Robinin ja tunsi saavansa juuri haluamansa roolin. Saavuttuaan Warner Bros. Animationiin Menville jäi odottamaan käytävelle vuoroaan koe-esiintymistä varten. Päästessään äänitykseen hän tapasi ensimmäistä kertaa sarjasta päävastuussa olleen Glen Murakamin, sekä Menvillen useita vuosia tunteneen ääniohjaaja Andrea Romanon. Koe-esiintymisessä hän kokeili Petopojan ja Robinin rooleja. Muutamaa viikkoa myöhemmin Menville sai kuulla saaneensa Robinin roolin sarjassa. Sarjan suosion myötä hän ääninäytteli hahmoa vuoteen 2006 asti, minkä jälkeen sarjasta tuotettiin vielä elokuva . Seuraavaksi Menville sai ääniroolikseen jälleen yhden tunnetun piirroshahmon animaatiosarjassa Shaggy &amp; Scooby-Doo Get a Clue!, jossa hänen roolinaan oli Shaggy Rogers.
Muusikkona.
Menville oli basistina perustamassaan eteläkalifornialaisessa rockyhtyeessä Boy Hits Car. Hän ehti olla mukana julkaisemassa kolmea albumia, kunnes jätti yhtyeen vuonna 2006.
Juoksuhiekka (sarjakuvahahmo)

Juoksuhiekka on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui Thor-lehden numerossa 392 (1988). Hahmon loivat Tom DeFalco ja Ron Frenz.
Historia.
Vietnamilaista syntyperää oleva nainen (joka sarjakuvissa on jäänyt nimeämättömäksi) työskenteli ydinvoimalassa, kun outo säteilyonnettomuus muutti hänen fysiologiansa hiekkamaiseksi substanssiksi (kuten Hiekkamiehelläkin). Koska nainen oli itsekäs ja pikkumainen, hän koki muodonmuutoksensa raskaaksi. Ottaen uuden nimen Juoksuhiekka hän hyökkäsi ydinvoimalaa vastaan kostonhimoisena. Juoksuhiekka toivoi saavansa laitoksen suljettua, mutta Thor saapui paikalle ja kukisti superroiston. Juoksuhiekka oli kuitenkin saanut aikaan ketjureaktion, joka uhkasi aiheuttaa suurtuhon, kun Thorin onnistui Mjolnirilla siirtämään koko laitos kaukaisimpaan avaruuteen.
Juoksuhiekka palkattiin myöhemmin taistelemaan Thoria vastaan uudelleen, jotta Kreivi Tagarille työskentelevä Mangusti saisi supersankarista kudosnäytteen supervoimaisen jumalrodun kloonaamiseksi. Haluton Juoksuhiekka selvisi hädin tuskin taistelusta ja pakeni nuolemaan haavojaan.
Näyttää siltä, että alussa voimiensa hyväksymisessä haluton Juoksuhiekka olisi oppinut nauttimaan voimistaan ja urastaan superrikollisena. Juoksuhiekka onkin taistellut myöhemmin niin Kapteeni Amerikkaa, Paladinia, YPKKV:n agentteja kuin myös Vuokrasankarien Luke Cagea vastaan.
Myöhemmin Juoksuhiekka liittyi Pahuuden Mestareihin toivoen saavuttavansa tiimityöskentelyllä enemmän varakkuutta. Mestarit yrittivät kiristää maailmanlaajuisella säänhallinta järjestelmällä hallituksia, mutta Ukonnuolet romuttivat näiden suunnitelmat. Juoksuhiekka oli yksi vangittujen joukossa.
Sisällissota.
Sisällissodan riehuessa Juoksuhiekka taisteli jälleen Ukonnuolia vastaan häviten karkeasti. Ukonnuolien johtaja Paroni Zemo kuitenkin ehdotti Juoksuhiekalle tämän voivan liittyä Ukonnuoliin metsästämään rekisteröintiä paenneita sankareita ja roistoja. Juoksuhiekka suostui ja toimii tätä nykyä Ukonnuolien B-ryhmässä. Juoksuhiekka toimi menestyksekkäästi ryhmän vangitessa U-Foesit.
Voimat ja varusteet.
Juoksuhiekan keho koostuu hiekkamaisesta substanssista, jota hän kykenee hallitsemaan muotoilemalla siitä esimerkiksi murskaavia graniitinkovia lekoja tai muuttamaan koko massansa valuvaksi lentohiekaksi ja siirtymään nopeasti paikasta toiseen. Hiekkamainen olomuoto suo Juoksuhiekalle myös suunnattoman suuret fyysiset voimat.
Mangusti (sarjakuvahahmo)

Mangusti on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui "Thor"-lehden numerossa 391 (1988). Mangustin loivat Tom DeFalco. Mangusti on pääasiallisesti Thorin vastustaja. 
Historia.
Mangusti oli alussa todellinen mangusti, ennen kuin Suuri Kehittäjä, Marvel-universumin nerokas geeniteknikko otti pienen petoeläimen käsittelyynsä. Voimillaan Kehittäjä kiihdytti eläimen evoluutiota miljoonia vuosia ja muutti mangustin ihmismäiseksi olennoksi. Lähdettyään Kehittäjän Wundagore-vuorelta Mangusti eksyi matkoillaan New Yorkiin, missä Paroni Zemo kutsui Mangustin liittymään Pahuuden Mestareihin. Myöhemmin Mangusti taisteli Hämähäkkimiestä ja Thoria vastaan New Yorkissa. Thorin onnistui kuitenkin päihittää Mangusti, joka pakeni taistelupaikalta murskattuaan sitä ennen pilvenpiirtäjän perustukset, jolloin Thorin oli jäätävä kannattelemaan rakennusta. Vihastunut Mangusti otti Thorin silmätikukseen ja päätti palata taistelemaan tätä vastaan myöhemmin. 
Myöhemmin Mangusti liittoutui Juoksuhiekan ja Kreivi Tagarin kanssa saadakseen käsiinsä solunäytteitä Thorista. Juoksuhiekan taistellessa Thoria vastaan Mangusti keräsi näytteet kaikessa hiljaisuudessa. Thor tajusi kuitenkin mitä ole tekeillä ja voitti niin Juoksuhiekan, Tagarin kuin Mangustinkin. 
Mangusti yritti paluuta Suuren Kehittäjän huomaan Wundagore-vuorelle, mutta tämä ei ollut tyytyväinen Mangustin rikollisiin toimiin. Raivostunut Mangusti hyökkäsi jälleen Thorin kimppuun ja onnistui miltei kukistamaan tämän. Paikalle saapunut Herkules kuitenkin nujersi superroiston. Mangusti pakeni jälleen. 
Tämän jälkeen Mangusti on tyhjää elämäänsä täyttääkseen hyökännyt säännöllisin väliajoin Thorin kimppuun. 
Sisällissota.
Sisällissodan riehuessa Ukonnuolien johtaja Paroni Zemo ehdotti Mangustille tämän voivan liittyä Ukonnuoliin metsästämään rekisteröintiä paenneita sankareita ja roistoja. Mangusti suostui ja toimii tätä nykyä ryhmässä.
Voimat ja varusteet.
Mangustilla on suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän kykenee nostamaan noin 10 tonnia. Taistellessaan ensimmäistä kertaa Thoria vastaan Mangusti heitti kevyen oloisesti pienen maansiirtokoneen pilvenpiirtäjän perustuksia vasten murskaten raskaan tukipalkin. Mangusti on myös yliluonnollisen nopea ja ketterä. Hänen kipukynnyksensä on huomattavan korkea. Kaikkien näiden kykyjen tarkka yläraja on kuitenkin toistaiseksi tuntematon. 
Mangusti käyttää myös hansikkaisiinsa asennettuja välineitä, kuten unettavaa kaasua tai laseraseita, joita Wundagoren asukit normaalisti käyttävät kallionlouhinnassa. Mangustilla on myös luonnostaan terävät hampaat, mutta ei ole tiedossa ovatko ne luonnolliset vai puremiseen varta vasten asennetut.
Nettiradio Mikaeli

Nettiradio Mikaeli/YLE Mikaeli oli Mikkelissä vuosina 1998-2005 toiminut suomalainen tiedotusväline. Se oli Mikkelin kaupungin omistaman Otavan Opiston, Yleisradion ja itäsuomalaisen yhteistyöverkoston tuottama journalistinen verkkomedia, joka toimitti viikoittain omalle Internet-sivustolleen laajan ääntä, kuvaa, tekstiä ja nettivideoita sisältävän juttupaketin. Aineistoista versioitiin 30 minuutin radio-ohjelmia Ylen opintoradion levitykseen. Lisäksi tiimi tuotti Yle Teemalle 30 ja 60 minuutin televisio-ohjelmia.
Nettiradio Mikaeli toteutti myös lukuisia streaming-lähetyksiä luonnosta mm. norppakiveltä ja huuhkajan talvipuuhista yhdessä Juha Taskisen kanssa. Projektitiimi järjesti myös useita journalismin ajankohtaisteemoja käsitteleviä mediaseminaareja. Tiimi koulutti avustajia cross-media -tuotantoon. 
Nettiradio Mikaeli aloitti toukokuussa 1998 mikkeliläistoimijoiden hallinnoimana EU-projektina. Myöhemmin toiminta laajeni niin, että yhteistyötä tehtiin muun muassa Joensuun yliopiston Savonlinnan toimijoiden kanssa omassa mediapajassa, MAMK:n kanssa Pieksämäen Nikkarilan mediapajassa sekä useissa muissa oppilaitoksissa eri puolilla Itä-Suomea, kuten Paltamon viestintälukiossa ja Lieksan aikuiskoulutuskeskuksessa. Lisäksi verkostoihin kuului Inarin mediapaja/Radio Inari. Yhteistuotantoihin osallistui myös SAK Etelä-Savossa ja Pirkanmaalla. 
Projektikausi jatkui heinäkuuhun 2002. Projektipäällikkönä toimi toimittaja Päivi Kapiainen-Heiskanen. 
Helmikuusta 2004 joulukuun loppuun 2005 verkkomedian nimenä oli YLE Mikaeli. Toiminta lopetettiin joulukuussa 2005. 
Nettiradio Mikaeli on Mikkelin kaupungin alainen tuotemerkki. Kustannussopimukset solmittiin Mikkelin kaupungin/Otavan Opiston nimiin. Mikkelin ammattikorkeakoulu osallistui tuotantoon tarjoamalla tiloja ja teknistä asiantuntemusta.
Flylow

Flylow oli helsinkiläinen popyhtye. Sen jäseniniä olivat kitaristi "Paul" Pauli Hauta-aho, laulaja-kitaristi "Luke" Ukko Kaarto, basisti Marko Haataja, ja rumpali "Jay" Veli-Matti Mattila. Yhtyeen nimi oli aikaisemmin Flylow Organization, joka myöhemmin lyheni pelkäksi Flylowksi. Aiemmin basistina toimi "Wilson" Wilson Salomaa.
Yhtyeen hajottua sen jäsenistä Hauta-Aho ja Haataja perustivat The Blanko-yhtyeen.
Suomalaisen arjen historia

Suomalaisen arjen historia on Weilin+Göösin kustantama neliosainen tietokirjasarja. Se kuvaa Suomen ja suomalaisten historiaa keskittyen tavallisen ihmisen arkeen.
Kirjan ensimmäinen osa "Savupirttien Suomi" valmistui elokuussa 2006. Toinen osa "Säätyjen Suomi" valmistui maaliskuussa 2007. Kolmas osa "Modernin Suomen synty" valmistui myös vuonna 2007 ja viimeinen osa "Hyvinvoinnin Suomi" helmikuussa 2008.
Arjen historiaa käsitellään aikajärjestyksessä. "Savupirttien Suomi" -kirja kattaa ajanjakson ristiretkistä isoonvihaan. "Säätyjen Suomi" ulottuu 1700-luvun alusta 1800-luvun loppupuolelle.
Kirjan toimituskuntaan kuuluivat dosentti Kai Häggman, professori Markku Kuisma, vs. professori Pirjo Markkola ja yliopistolehtori, FT Panu Pulma.
William Slim

William Joseph Slim (6. elokuuta 1891 – 14. joulukuuta 1970) brittiläinen upseeri ja Australian kenraalikuvernööri. Hän osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan Britannian armeijan palveluksessa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Slim osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun, jossa hän haavoittui vakavasti. 
Toinen maailmansota.
Toisessa maailmansodassa Slim taisteli ensin Itä-Afrikassa 10. intialaisen jalkaväkiprikaatin komentajana. Hän haavoittui taistelussa Eritreassa. Itä-Afrikan taistelujen jälkeen Slim palveli Lähi-idän esikunnassa ja hänet ylennettiin virkaa toimittavaksi kenraalimajuriksi kesäkuussa 1941. Hän toimi 10. intialaisen jalkaväkidivisioonan komentajana Englannin–Irakin sodassa, Syyrian-Libanonin valtauksessa ja Persian valtauksessa.
Keväästä 1942 lähtien Slim taisteli Kaakkois-Aasiassa virkaa toimittavaksi kenraaliluutnantiksi ylennettynä ja hän johti ensin liittoutuneiden Burman armeijakuntaa Japanin joukkoja vastaan. Slim siirtyi komentamaan brittiläis-intialaista XV armeijakuntaa kunnes hänet nimitettiin perustetun brittiläisen 14. armeijan komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 3. huhtikuuta 1944. Kenraaliluutnantti Oliver Leese yritti siirtää Slimin 12. armeijan komentajaksi, mutta Slim nimitettiinkin Leesen paikalle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maajoukkojen komentajaksi ylennettynä kenraaliksi. 
Sodan jälkeen.
Slim jäi eläkkeelle 11. toukokuuta 1948., mutta palasi pian palvelukseen, kun hänet nimitettiin Britannian armeijan komentajaksi.
Slim ylennettiin sotamarsalkaksi 4. tammikuuta 1949. 
Slim nimitettiin Australian kenraalikuvernööriksi vuonna 1953, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1960 asti. Vuonna 1960 hänelle myönnettiin varakreivin arvonimi.
Trophée des Champions

Trophée des Champions (Ranskan supercup) on jalkapallo-ottelu, jossa kohtaavat edelliskauden Ligue 1 -mestari sekä Ranskan cupin voittaja. Eniten voittoja on Paris Saint-Germainilla, joka on vienyt turnauksen nimiinsä 11 kertaa.
Trophée des Champions -ottelu avaa perinteisesti sarjakauden Ranskassa, sillä se pelataan viikko ennen liigan alkua. Nykymuotoisena supercup aloitettiin vuonna 1995. Vuosina 1955–1986 samaa kilpailua järjestettiin epäsäännöllisin väliajoin nimellä Challenge des Champions. Joukkueiden saavutuksiin lasketaan sekä nykymuotoisen että entisen kilpailun voitot. 
Vuodesta 2009 lähtien turnaus on pelattu Ranskan ulkopuolella. Järjestely on saavuttanut suurta suosiota, ja turnauksen ennätysyleisö nähtiin vuonna 2010 Tunisiassa Stade 7 Novembrella, kun Olympique de Marseillen ja Paris Saint-Germainin välistä ottelua seurasi 57 000 katsojaa.
Stanisław Jerzy Lec

Stanisław Jerzy Lec [lets] (6. maaliskuuta 1909 Lviv, Itävalta-Unkari – 7. toukokuuta 1966 Varsova) oli puolalainen runoilija ja aforistikko, koko nimeltään Stanisław Jerzy de Tusch-Letz. Hän oli puolanjuutalaista ja aatelista syntyperää ja kotoisin Lvivistä, silloisesta Lembergistä Itävalta-Unkarin alueelta.
Elämä.
Stanisław Jerzy de Tusch-Letz syntyi puolanjuutalaiseen aatelisperheeseen Lvivissä, silloisessa Itävalta-Unkarissa. Nuoruusvuotensa Lec vietti Wienissä, jonne Tusch-Letzin perhe muutti Ensimmäisen maailmansodan ajaksi. Sodan jälkeen perhe palasi Lviviin. Stanisław Jerzy suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1927 ja alkoi opiskella Lvivin yliopistossa puolalaista kirjallisuutta ja oikeustiedettä. Opiskeluaikoinaan Lec osallistui vasemmistolaisiin kulttuuririentoihin ja julkaisi yhteiskunnallisia runoja. Lec valmistui lakimieheksi vuonna 1933 ja muutti Varsovaan. Hän ei toiminut päivääkään tuomarina, vaan avusti ja toimitti lehtimiehenä vasemmistolaisia lehtiä, teki poliittisia kabareita ja julkaisi satiirisia runokokoelmia.
Vuonna 1936 Lec perusti Leon Pasternakin kanssa poliittisen kabareeteatterin, mutta se suljettiin lähes saman tien; samoihin aikoihin lakkautettiin myös lehti "Dziennik Popularny", jota hän oli avustanut. Niinpä Lec pakeni pariksi vuodeksi Romaniaan.
Toisen maailmansodan alettua Lec pakeni Varsovasta Lviviin, mutta natsit pidättivät hänet ja sulkivat Tarnopolin keskitysleiriin. Kahden pakoyrityksen jälkeen hänet tuomittiin kuolemaan. Eräänä päivänä puolalaiset vangit kaivoivat pitkää ojaa. Kun SS-miehet ampuivat vankeja kaivantoon, joukko vankeja onnistui pakenemaan Lecin johdolla vartijoilta. He vaihtoivat aiemmin varastamansa saksalaiset univormut päälleen, ja onnistuivat poistumaan vankileirin portista, ja pakenemaan Varsovaan. Sodan aikana hän osallistui partisaanitoimintaan.
Sodan jälkeen Lec toimi maansa kulttuuriattaseana eli diplomaattina Wienissä vuodet 1946–1950. Petyttyään Puolan poliittiseen tilanteeseen hän loikkasi perheineen kahdeksi vuodeksi Israeliin mutta palasi lopulta Puolaan.
Lec julkaisi ensimmäiset aforisminsa vuonna 1949. Vuosina 1952–1955 hän työskenteli kääntäjänä. Kulttuuripolitiikan liennyttyä vuodesta 1956 alkaen hänen aforismejaan voitiin julkaista Puolassa vapaammin. Vuonna 1957 ilmestyi ensimmäinen aforismikokoelma 'Myśli nieuczesane' ('Siistimättömiä mietelmiä').
Lecin aforismien taustalta voidaan erottaa ennen kaikkea saksalaisen perinteen vaikutusta: Novalis, Friedrich Hebbel, Friedrich Schlegel, Heinrich Heine, Georg Chrczesane istoph Lichtenberg, Christian Morgenstern ja Karl Kraus. 
Lec oli jo omana aikanaan Puolassa erittäin suosittu, ja hän sai valtiolliset hautajaiset huolimatta tummasävyisistä, yhteiskuntakriittisistä aforismeistaan. Vaikka hän julkaisi useita runoteoksia, Puolan ulkopuolella hänet tunnetaan ennen muuta aforismeistaan.
Lecin aforismeja on koottu suomeksi kirjoihin "Vastakarvaan" (1968) ja "Siistimättömiä mietelmiä" (2009).
Robert Alftan

Robert Magnus Eriksson (Roope) Alftan (8. kesäkuuta 1940 Pori – 18. maaliskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Alftan kirjoitti suurimman osan tuotannostaan suomeksi.
Alftan työskenteli "Suomen Sosialidemokraatin" kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1965–1974 ja "Ilta-Sanomain" televisioarvostelijana vuodesta 1977. Hän käänsi ruotsiksi kurdien kansalliseepoksen "Mem ja Zin".
Alftan palveli suomalaisissa UNFICYP-YK-rauhanturvajoukoissa Kyproksella 1964. Tästä aihepiiristä hän kirjoitti radiokuunnelman "Rauhan palkkasoturit" (1972) ja romaanit "Rauhan soturit" (1981) ja "Sinisen baretin tango" (1991). Myös Alftanin 2006 ilmestynyt "Ensimmäinen pataljoona: Kyproksella rauhaa turvaamassa 1964" liittyy tähän aiheeseen. Alftan oli erityisesti kiinnostunut parista tuona aikana Kyproksella sattuneesta tapauksesta: suomalaisen jääkärin Unto-Pekka Matikaisen kaatumisesta ampumavälikohtauksessa 20. toukokuuta 1964 sekä UNFICYP-joukkojen palveluksessa olleen englantilaisen majurin Edward Maceyn ja hänen autonkuljettajansa Leonard Plattin katoamisesta kesäkuussa 1964. Alftan uskoi, että tapauksiin liittyi selvittämättömiä asioita eikä niitä aikanaan tutkittu riittävästi.
Alftan kirjoitti myös runoja ja useita radiokuunnelmia, muun muassa kuunnelmasarjan yksityisetsivä Liidun seikkailuista 1986–1990.
Robert Alftanin isä oli insinööri ja kirjailija Erik A. Alftan ja puoliso vuodesta 1976 toimittaja Maija Alftan (s. 1948). Heillä on kaksi tytärtä.
Sally Struthers

Sally Struthers (s. 28. heinäkuuta 1947 Portland, Oregon) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten "Perhe on pahin" -televisiosarjan äksyn Archie Bunkerin tyttärenä, Gloria Stivicinä. Hän voitti roolistaan kaksi Emmy-palkintoa.
Sally Struthers näytteli vuonna 2007 päättyneessä televisiosarjassa "Gilmoren tytöt" Lorelain ja Roryn naapuria Babette Delliä.
Hän on tehnyt myös mittavan uran teatterissa muun muassa New Yorkin Broadwaylla.
Beyond the Gates

Beyond the Gates on Possessedin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Riitta Vainio

Riitta Marja Vainio (o.s. Muuri; 13. helmikuuta 1936 Viiala – 16. tammikuuta 2015 Espoo) oli suomalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja. Vainiolla oli erityisesti 1960-luvulla näkyvä rooli suomalaisen modernin tanssin kehittäjänä ja puolestapuhujana. Hän myös vei tanssitaidetta uudenlaisiin esitystiloihin, kuten kirkkoihin ja tavarataloihin.
Ura.
Vainio aloitti liikuntaopinnot seitsenvuotiaana kotikaupungissaan Lahdessa Mirjam Viippolan rytmiikkakoulussa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1955 ja pyrki Helsingin yliopiston voimistelulaitokselle. Vuosina 1955–1958 hän voimisteli yliopiston valiojoukkueessa, jonka mukana kävi vuonna 1956 kiertueella Yhdysvalloissa. Vuonna 1958 Vainio valmistui voimistelunopettajaksi, minkä jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin lääkärimiehensä Tapani Vainion saatua sinne tutkijastipedenin. Vainio opiskeli Philadelphian musiikkiakatemian tanssiosastolla vuodet 1959–1961 pääaineenaan moderni tanssi. Hän palasi Suomeen syksyllä 1961 saatuaan akatemian myöntämän tanssinopettajan diplomin kahdessa vuodessa, vaikka koulutus oli normaalisti nelivuotinen. Hän opiskeli tanssia myös muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Vainio toimi liikunnan- ja tanssinopettajana useissa kouluissa ja oppilaitoksissa. Palattuaan Yhdysvalloista Suomeen hän perusti Helsinkiin vuonna 1961 Modernin Tanssin Koulun ja aloitti uuden tanssin systemaattisen opetuksen. Seuraavana vuonna televisiossa esitettiin hänen tanssikoreografiansa "Kotka", jota pidetään yhtenä suomalaisen modernin tanssin merkkipaaluista. Vuonna 1966 hän oli perustamassa myös Suomen Modernin Tanssitaiteen Opistoa, joka koulutti ammattitanssijoita.
Vuodesta 1962 lähtien Vainiolla oli oma tanssiryhmä, minkä lisäksi hänellä oli monia esiintyviä kokoonpanoja. Hän toimi samalla kokoonpanojen koreografina. 1960-luvun loppupuolella Vainio alkoi soveltaa laajemmin myös improvisointiin perustuvia modernin tanssin työskentelymetodeja. Myöhemmin hän oli mukana myös keho- ja tanssiterapiaan liittyvässä toiminnassa. Vainio työskenteli aktiivisesti vielä 2000-luvulla.
Vainiolla on kaksi poikaa, joista Seppo Vainio on kehitysbiologian professori Oulun yliopistossa.
Ilmansulku

Ilmansulku tarkoittaa rakennusosan ainekerrosta, jonka pääasiallinen tehtävä on estää haitallinen ilmavirtaus rakenteen läpi puolelta toiselle. Suomen rakentamismääräyskokoelman osan C3 mukaan rakennuksen vaipan tulee olla riittävän ilmanpitävä. Mikäli rakenne ei tätä muuten ole, on siihen lisättävä erillinen ilmansulkukerros. Ilmansulkua käytetään usein hengittävissä rakenteissa, jotka eivät välttämättä tarvitse höyrynsulkua.
Ilmansulun toiminta.
Ilmansulku estää hallitsemattoman ilmavirtauksen rakennuksen vaipan läpi. Hallitsemattomat ilmavirtaukset aiheuttavat rakenteellisen riskin ja vähentävät viihtyisyyttä vedon tunteena. Hallittu ilmavirtausten ja ilmanpaineen säätely on myös edellytys toimivan ilmanvaihdon aikaan saamiseksi.
Ilmansulun toimivuuden kannalta sen eheys on oleellinen seikka. Rikkoutunut ilmansulku aiheuttaa paikallisen ilmavuodon, jonka yhteydessä rakenteeseen voi kohdistua myös huomattava paikallinen kosteusrasite virtaavan ilman sisältämän kosteuden myötä. Rikko aikaansaa myös lämpövuotoa sekä vetoa sisätiloissa.
Ilmanvuotoluku.
Ilmansulun toimivuutta rakenteessa, rakenteen tiiviyttä, voidaan koejärjestelyin mitata, jolloin tulokseksi saadaan "ilmanvuotoluku". ilmanvuotoluku kuvaa sitä ilmamäärää, joka vuotaa vaipan rakenteiden läpi yhden tunnin aikana sisä- ja ulkotilojen paine-eron ollessa 50 Pascalia. Yleensä tiiviys mitataan aiheuttamalla rakennuksen sisälle alipaine.
Asennus.
Ilmansulku asennetaan materiaalin vaatimusten mukaan. Kartonkipohjaiset ilmansulut tyypillisesti limitetään noin 20 cm ja mieluiten puristetaan yhteen rakenteiden väliin. Jos puristusta ei voida käyttää limitykseen pursotetaan jatkuva PVAC-liimapalko. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää sauman teippausta, mutta tällöin on huomioitava teipin kestoikä; useimpien teippien liima-aineet haihtuvat 10–20 vuoden aikana.
Erityisesti tulee huomioida liittymät viereisiin rakenteisiin, joihin ilmansulku liitetään tiiviisti mieluiten rimalla puristamalla. Läpivienneissä käytetään mieluiten erityisiä tehdasvalmisteisia läpivientikappaleita, joihin ilmansulkukerroksen kiinnittäminen onnistuu tiiviisti. Ilmansulkukerroksesta on saatava kauttaaltaan tiivis.
Yksi tapa ilmasulun tiiviyden ja ehjyyden varmistamiseksi on käyttää rakennetta, jossa ilmansulku sijaitsee sisällä rakenteessa sisäpinnan sijaan. Tällöin on huomioitava rakenteen kosteustekninen toiminta; ilmansulku aiheuttaa aina jonkin verran höyrynosapaineen vastusta, jonka määrä riippuu kaytetystä ilmansulkumateriaalista.
Ilmansulku ja rakenteet.
Ilmansulun tyyppiä valittaessa olennaista on huomioida rakenteen kosteuskäyttäytyminen. Mikäli höyrynsulkua ei käytetä on rakenteen sisäpinnan, ilmansulun ja vaipan ulkopinnan materiaalin – esimerkiksi tuulensuojalevyn – yhteistoiminta suunniteltava huolellisesti.
Esimerkkejä ilmansulullisista rakenteista.
Ohessa esimerkkejä ilmansulullisista rakenteista. Rakenteet on aina suunniteltava ja niiden toiminta tarkistettava kohdekohtaisesti.
Heljä Liukko-Sundström

Heljä Tuulia Mirjam Liukko-Sundström (15. kesäkuuta 1938 Vehmaa – 21. toukokuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1994.
Ura.
Liukko-Sundström työskenteli Arabian palveluksessa taiteilijana vuodesta 1962 tehtaan sulkeutumiseen saakka vuoteen 2016. Sittemmin työskentely jatkui samassa tehdasrakennuksessa Arabian Taideosastoyhdistys ry:ssä. Lisäksi hänellä oli oma yritys Heljä Oy. Hän on tehnyt useita lastenkirjoja. Häet tunnettiin erityisesti uniikkitöistään, joita on ollut esillä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Lisäksi hän sai töistään useita palkintoja.
Liukko-Sundströmin tuotantoon kuuluu uniikkireliefejä, veistoksia ja -laattoja sekä useita julkisia teoksia. Peijaksen sairaalan aulaan hän teki ison reliefiteoksen "Onnellisten saari".
Teolliseen tuotantoon Liukko-Sundström on tehnyt erilaisia laattasarjoja, kelloja, rasioita, nukkeja, mukeja sekä Tuuli-astiaston.
Liukko-Sundström teki merkittävää työtä lastenkulttuurin edistämiseksi ja hän sai Taiteen keskustoimikunnan jakaman Lastenkulttuurin valtionpalkinnon 1982 (erit. Jäniksen poika -satu näkövammaisille). Liukko-Sundströmille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 2001.
Liukko-Sundströmillä oli vuodesta 2005 lähtien Humppilassa Atelje Heljä.
Hänellä oli kolme sisarusta: Ilkka Liukko, kuvanveistäjä Rauni Liukko ja rehtori Marketta Liukko-Hollmérus.
Morten Gamst Pedersen

Morten Gamst Pedersen (s. 8. syyskuuta 1981 Vesisaari) on norjansaamelainen jalkapalloilija, joka on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut englantilaisseura Blackburn Roversia ja Turkin Superliigan Karabüksporia. Hän pelaa keskikenttäpelaajana ja pystyy pelaamaan lähes jokaista keskikentän pelipaikkaa. 
Seuraura.
Pedersenin ollessa 15-vuotias hänen isänsä, jalkapallovalmentaja Ernst Pedersen, kehotti poikaansa harjoittamaan vasenta jalkaansa luonnollisen oikean sijaan, koska ammattilaisjalkapalloilussa vasemmalla puolella on vähemmän kilpailua. Pedersenin läpimurto tapahtui vuonna 2004, kun hän teki Norjan pääsarjassa seitsemän maalia Tromsø IL:n riveissä.
Blackburn Rovers (2004–2013).
Blackburn Rovers osti norjalaisen 1,5 miljoonalla punnalla. Häntä tavoittelivat myös Manchester United, Aston Villa, Newcastele United ja Tottenham Hotspur. Blackburn hankki Pedersenin täyttämään joukkueen keskikenttää, kun aiempi luottomies Damien Duff oli siirtynyt Chelseaan. Ensimmäisen pelinsä Valioliigassa hän pelasi 28. elokuuta 2004 Manchester Unitedia vastaan 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa. 
Pedersen onnistui ottamaan vakiopaikan avauksesta kuitenkin vasta Graeme Sounessin lähdön jälkeen, kun manageriksi tuli Mark Hughes. Hän aloitti kauden 2005–2006 tekemällä ensin maalin Cardiff Cityä vastaan ja tämän jälkeen maalin myös seuraavissa kolmessa ottelussa. Hän teki kauden aikana kaikkiaan kahdeksan maalia ja oli joukkueensa paras maalintekijä.
Kesäkuussa 2006 Pedersen sai Valioliigalta luvan vaihtaa paitansa selässä olevan nimen Pedersenistä Gamstiksi, äitinsä sukunimeksi. Gamst Pedersen kärsi kaudella paljon loukkaantumisista, mutta vuodenvaihteessa 2007 hän todisti kuuluvansa Valioliigan parhaimpiin laitureihin.
Karabükspor.
Elokuussa 2013 Gamst Pedersen siirtyi Blackburnista Turkin Superliigan Karabüksporiin ilmaisella siirrolla, pelattuaan edellisen kauden ajan Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestaruussarjassa.
Maajoukkueura.
Pedersen pelasi Norjan maajoukkueessa 83 ottelua ja teki 17 maalia vuosina 2004–2014.
Göran Schauman

Curt Göran Schauman (s. 29. elokuuta 1940 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä ja kilpapurjehtija. Hänen isänsä oli näyttelijä ja teatterijohtaja Runar Schauman. Svenska Teaternissa näyttelevällä Schaumanilla on ollut useita elokuvarooleja ja hän on ollut mukana muun muassa televisiosarjoissa "Vihan päivät" ("Din vredes dag", 1991), "Parhaat vuodet" (2000) ja "Benner &amp; Benner" (2001–2002). Hän esittää paronia Timo Koivusalon "Täällä Pohjantähden alla" -elokuvassa. Schaumanin isä Runar puolestaan esitti paronia Edvin Laineen elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla" (1968).
Göran Schauman sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1992.
Schauman on kilpaillut purjehduksessa. Hän purjehti Münchenin olympialaisissa 1972 Louhi-luokassa yhdessä Kurt Nymanin ja Antero Sotamaan kanssa ja sijoittui kahdeksanneksi. MM-kisoissa hän saavutti Louhi-luokassa pronssia 1970.
Alexander Saxelin

Alexander "Alex" Saxelin (29. elokuuta 1899 Viipuri – 9. lokakuuta 1959) oli suomalainen balettimestari. Hän oli 1930- ja 1940-luvun tunnetuimpia tanssijoita Suomessa. Hän esiintyi sekä oikealla nimellään Alexander että sen lyhennelmällä Alex.
Saxelinin äidin tiedetään olleen suomalaista syntyperää mutta isä on tuntematon. Hän valmistui Pietarin Keisarillisesta balettikoulusta opiskeltuaan laitoksessa vuosina 1910–1919. Hän muutti takaisin Viipuriin vuonna 1921 ja edelleen Helsinkiin vuonna 1922. Saxelin toimi Helsingissä baletinopettajana, mutta teki myös tanssikiertueita muualle Eurooppaan muun muassa kollegoidensa Klawdija Gorewan ja Ivan Kirejeffin kanssa. Hän myös avusti muita suomalaisia tanssijoita, kuten Mary Paischeffia ja Irja Hagforsia heidän tanssiesityksissään.
Vuonna 1935 Saxelin valittiin Kansallisbaletin toiseksi balettimestariksi George Gén jälkeen, ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1954 saakka. Saxelin palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.
Nastolan kirkonkylä

Nastolan kirkonkylä on Lahden kaupungin alueella sijaitseva ja entisen Nastolan kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän muodostamassa taajamassa on 12 246 asukasta ja sen pinta-ala on 23,54 neliökilometriä (31.12.2011). Se on Suomen suurin taajama, joka ei ole kuntansa keskustaajama.
Kirkonkylällä sijaitsevat kunnanviraston lisäksi valtion virastojen toimipisteet, kuten Päijät-Hämeen Työ- ja elinkeinotoimisto ja Kelan toimisto. Nastolan kirkon ohella kirkonkylällä on seurakuntatalo ja hautausmaa kappeleineen ja muistomerkkeineen. Kirkonkylällä sijaitsee monia liikkeitä, joihin kuuluvat apteekki ja elintarvikekauppa. Nastolassa toimii myös partiolippukunta Nastapertio.
Kirkonkylän kulttuurikohteita ovat Taidekeskus Taarasti, Matinpalomuseo ja kotiseutumuseo. Liikuntakeskus Pajulahti sijaitsee viisi kilometriä kirkonkylältä Ruuhijärvelle päin. 
Nastolan rautatieseisake sijaitsee kirkonkylällä. Seisakkeella pysähtyy 11 junaa päivässä. Junilla pääsee itään Kouvolaan, länteen Lahteen ja oikorataa pitkin Helsinkiin.
Kirkonkylän maisemaa hallitsevat Salpausselän reunamuodostuman lisäksi kaksi järveä: Iso-Kukkanen ja Pikku-Kukkanen.
Tiina Astola

Tiina Maija-Sisko Astola (vuosina 1979–1986 Astola-Koskenniemi; s. 6. huhtikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen juristi ja eläkkeellä oleva virkamies. Hän toimi Suomen oikeusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 2007–2016. Astola siirtyi Euroopan komissioon oikeus- ja kuluttaja-asioiden pääosaston pääjohtajaksi 1. helmikuuta 2016 eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Koulutus ja ura.
Astola kirjoitti ylioppilaaksi 1972 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1977 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1985 Turun yliopistosta. Vuonna 1983 hänestä tuli Master of International and Comparative Law Vrije Universiteit Brusselissa. 
Astola työskenteli aiemmin oikeusministeriön lainvalmisteluosaston yksityisoikeuden yksikön johtajana vuodesta 2001. Ennen lainsäädäntöjohtajaksi nimittämistä hän toimi lainvalmisteluosaston eurooppaoikeuden yksikön johtajana vuosina 1997–2001 ja oikeusministeriön kehitysjohtajana vuodet 1995–1996. Hän on työskennellyt lainsäädäntöneuvoksena sekä oikeusministeriössä (vuodesta 1988) että valtiovarainministeriössä (1990–1992). Vuosina 1981–1987 Astola oli Suomen Ulkomaankauppaliiton (nykyinen Finpro) ulkomaanoikeuden osaston lakimies ja osastopäällikkö.
Palkinnot.
Vuonna 2013 Astolalle myönnettiin Suomen Leijonan I luokan komentajamerkki.
Yksityiselämä.
Astolan puoliso on akatemiaprofessori Martti Koskenniemi vuodesta 1979.
Ranskan Grand Prix 1993

Ranskan Grand Prix 1993 oli Formula 1 -sarjan historian 540. osakilpailu. Se ajettiin 4. heinäkuuta Magny-Coursin radalla Keski-Ranskassa.
Damon Hill voitti ensimmäistä kertaa tällä kaudella aika-ajoissa tallikaverinsa Alain Prostin ottamalla uransa ensimmäisen paalupaikan. Kilpailussa Hill jäi kuitenkin voittaneen Prostin taakse toiseksi. Kolmenneksi ylsi jälleen saksalainen Michael Schumacher Benettonillaan.
Rolf Winqvist

Rolf Robert Winqvist (3. maaliskuuta 1919 Tuusula – 23. kesäkuuta 1944 Salmi) oli Suomen ilmavoimien tähystäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti. Winqvist lensi talvi- ja jatkosodassa yhteensä 111 sotalentoa.
Elämäkerta.
Winqvist syntyi Tuusulassa maanviljelijä Anders ja Anna (o.s. Öhman) Winqvistin perheeseen. Päästyään ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1938 hän aloitti asevelvollisuutensa Ilmavoimien reserviupseerikurssilla numero 8. Kurssin päätteeksi hänet ylennettiin vänrikiksi 11. syyskuuta 1939. Winqvist komennettiin 16. syyskuuta 1939 Lentorykmentti 4:ään, Lentolaivue 46:n 3. lentueeseen. Talvisodan aikana 25. tammikuuta 1940 Winqvist siirrettiin rykmentin Bristol Blenheim -kalustolla varustettuun Lentolaivue 44:ään. Winqvist lensi talvisodassa 27 sotalentoa tähystäjänä mukaan lukien kreivi Carl Gustav von Rosenin suorittama Douglas DC-2 -tyypin ainut sotalento Suomen ilmavoimissa.
Välirauhan alkupuolella Winqvist kotiutettiin ja hän ehti aloittaa opiskelun korkeakoulussa, kunnes hänet kutsuttiin liikekannallepanossa takaisin palvelukseen. Winqvist astui palvelukseen 18. kesäkuuta 1941 Lentolaivue 44:n 2. lentueeseen. Winqvist lensi edelleen Blenheim-pommikoneen tähystäjänä. 30. maaliskuuta 1942 hänet ylennettiin luutnantiksi. 24. joulukuuta 1941 tehdyn esityksen ja 15. huhtikuuta 1942 tehdyn lisäesityksen jälkeen Winqvist nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 26. huhtikuuta 1942 numerolla 55. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa esimerkillinen rohkeus, taistelumieli, into ja taitavuus.
Lentolaivue 44 vaihtoi kalustonsa Junkers Ju 88 -koneisiin keväällä 1943. Tässä vaiheessa Winqvistillä oli takanaan 100 sotalentoa Blenheim-koneen tähystäjänä. Winqvist kaatui 23. kesäkuuta 1944, kun paluulennolla ollut Junkers-kone (JK-259) syöksyi maahan Salmin pitäjän Manssilassa. Onnettomuudessa koko miehistö sai surmansa mukaan lukien Winqvist. Winqvist on haudattu Paijalan hautausmaalle Tuusulaan.
Net Yaroze

Net Yaroze (1997) on Sony Computer Entertainmentin kehittämä PlayStationin erikoisversio, jolla voi ohjelmoida PlayStation-pelejä. Sen tekee erikoiseksi se, että siinä ei ole aluekoodirajoituksia ja siinä on sisäänrakennettu ohjelmointikieli. Yhdysvalloissa se maksoi n. 750 dollaria. Vaikka Net Yarozessa ei ollut aluekoodirajoituksia, niin siitä oli kolme eri versiota, Japani (DTL-H3000), Pohjois-Amerikka (DTL-H3001) ja Euroopan ja Australian (DTL-H3002). DTL-H3002 käynnistyy PAL-tilassa, kun muut käynnistyvät NTSC-tilassa.
Euroopan Net Yaroze -paketti sisältää:
Muuta.
"Official Playstation Magazine" -lehden mukana tulleilla demolevyillä on Net Yarozella tehtyjä pelejä, 1990-luvun lopulta vuoteen 2004 asti.
Dave Padden

David James Padden (s. 13. helmikuuta 1976) on kanadalainen muusikko ja thrash metal -yhtye Annihilatorin laulaja-kitaristi vuodesta 2003.
Studiossa kaikki Annihilatorin kitarat soitti aiemmin Jeff Waters, mutta Paddenin esiinnyttyä kiertueella sekä laulajana että kitaristina hänestä tuli täysitoiminen rytmikitaristi. Esiintyessään hän käyttää Explorer-kitaraa.
Padden oli vuonna 2006 mukana perustamassa Silent Strain -nimistä thrash metal -yhtyettä, jossa hän kuitenkin vain laulaa. Padden liittyi vuonna 2008 laulajaksi myös kanadalaiseen metalliyhtyeeseen Terror Syndrome.
PlayChoice-10

PlayChoice-10 on vuonna 1986 julkaistu Nintendon kolikkopelikone, jolla pelattiin NES-konsolin pelejä. Perinteisistä kolikkopelikoneista poiketen PlayChoice-10:ssä ei maksettu pelikerroista vaan peliajasta. Yksi pelivaraus vastasi tiettyä määrää peliaikaa, jonka aikana pelaaja pystyi pelaamaan mitä tahansa pelikoneeseen asennetuista kymmenestä pelistä. Pelattavaa peliä pystyi myös vaihtamaan niin kauan kuin koneessa riitti peliaikaa.
Tavallisten NES-kasettien sijaan PlayChoice-10:ssä käytettiin erillisiä laajennuskortteja, jotka sisälsivät itse pelin lisäksi 8 kilotavua ROM-muistia. Tähän ylimääräiseen muistiin oli tallennettu pelikohtaisia vihjeitä, joita näytettiin pelikoneen toisessa näytössä pelaamisen aikana. PlayChoice-10:tä valmistettiin myös yksinäyttöisenä mallina, jossa pelivihjeet sai tarvittaessa näkyviin nappia painamalla.
Musta jää

Musta jää on tien pintaan aamukasteen, jään tai lumen sulamisvesien tai muun kosteuden ja pakkasen vaikutuksesta syntynyt ohut läpinäkyvä ja liukas jääkerros. Musta jää on vaikeasti havaittavissa, ja sen huomaamattomuus aiheuttaa vuosittain useita liikenneonnettomuuksia.
Termi keksittiin alun perin Yleisradion Tietoisku-sarjan valistustarkoituksiin.
Tieliikenteessä.
Musta jää on tyypillisesti ohut läpinäkyvä jääkerros tienpinnalla. Nimitys musta jää tulee siitä, että jään alla oleva musta asfalttitie näkyy lävitse. Musta jää on muihin jäätyyppeihin verrattuna poikkeuksellisen liukasta.
Tämäntyyppinen jää sisältää suhteellisen vähän kupliin jäänyttä ilmaa, mikä parantaa jään läpinäkyvyyttä, ja jäätä on siksi vaikeampi havaita. Lisäksi se on helppo sekoittaa märkään tienpintaan, joka näyttää samalta. Kävelijälle tai autoilijalle suurempi liukkaus yhdistettynä havainnoinnin vaikeuteen tekee mustasta jäästä erityisen vaarallisen. Sillat ja ylikulkukäytävät voivat muuttua erityisen vaarallisiksi mustan jään takia. Koska ilma liikkuu sillan ylä- ja alapuolella, sillan tieranteen lämpötila muuttuu tavallista nopeammin. Tästä syystä musta jää muodostuu ensiksi näihin rakenteisiin. Joskus mustaa jäätä voi muodostua myös pakkasella, kun ilman lämpeneminen saa tien pintakerroksen lämpenemään ja sulamaan hetkellisesti. Koska alla oleva maa on edelleen pakkasrajan alapuolella, muodostunut vesi jäätyy nopeasti. Musta jää -termiä käytetään usein kaikista tienpäällä olevasta jäätyypeistä.
Luistelussa.
Uudessa-Englannissa ”musta jää” viittaa lammen päällä olevaan jääkerrokseen, joka muodostuu kovilla pakkasilla. Muodostunut jääkerros näyttää paksulta ja hieman murtuneelta lasilevyltä veden pinnassa. Nimi muodostui, koska katselija näkee mustan lammen pohjalle. Se on erittäin kovaa ja tasaista, ja musta jää on siten erittäin miellyttävän retkiluistelijalle sen akustisten ominaisuuksien takia.
Merenkulkijoiden keskuudessa.
Musta jää on kylmissä vesissä troolarin pinnalle muodostuva jääkerros. Se voi olla alukselle erittäin vaarallista, sillä runkoon jäätynyt vesi voi muuttaa aluksen painopistettä jopa kaatumiseen asti. Tämä ilmiö esiintyy erityisesti olosuhteissa, jossa ilma on tarpeeksi kylmä jäädyttämään aallokon roiskuttamaa merivettä kannelle.
Marjatta Weckström

Marjatta Irene Weckström-Louhivuori (9. helmikuuta 1932 Helsinki – 28. syyskuuta 2017 Espoo) oli suomalainen kuvanveistäjä. Weckströmin veistoksissa tärkeimpänä inspiraation lähteenä ovat usein olleet ihmisen sisäiset mielenliikkeet, joita hän tunsi voivansa parhaiten ilmaista abstraktilla muotokielellä. 
Weckström opiskeli taideakatemian koulussa vuosina 1952–1955 ja sitä ennen Eino Räsäsen oppilaana 1950–1952. Hän kävi Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa useaan otteeseen 1950-luvulla ja oli samoihin aikoihin pari vuotta David Paulin oppilaana Lontoossa. Oman tyylin löytymisen kannalta tärkeäksi tuli opiskelujakso Pariisissa kuvanveistäjä Ossip Zadkinen (1890–1967) oppilaana. Zadkinen opetus ohjasi Weckströmiä löytämään abstraktin kuvanveiston omaksi ilmaisutyylikseen. Tuskastuneena pääkaupunkiseudun ateljeepulaan Weckström ryhtyi ensimmäisten taiteilijoiden joukossa rakentamaan omaa ateljeetaan asuntonsa yhteyteen.
Weckströmin töitä on ollut muun muassa ARS-61 -näyttelyssä 1961 ja "Nuorta kuvanveistoa" -näyttelyssä Rodin-museossa Pariisissa. Weckströmille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 2004.
Lisbeth Landefort

Lisbeth Maria Landefort (o.s. Krott; 17. huhtikuuta 1925 Wien, Itävalta – 25. joulukuuta 2024 Siuntio) oli itävaltalaissyntyinen suomalainen teatteri- ja oopperaohjaaja.
Landefort asui lapsuutensa Itävallan pääkaupungissa Wienissä, mutta muutti Suomeen vuonna 1938. Hän opiskeli huilun- ja viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa, minkä jälkeen hän siirtyi teatterikouluun. Hän valmistui Svenska Teaternin Elevskolanista vuonna 1946. Landefort ohjasi useita näytelmiä, oopperoita ja kuunnelmia. Lisäksi hän toimi Yleisradion ruotsinkielisellä teatteriosastolla ohjaajana.
Landefort oli tärkeä radioilmaisun uudistaja. Vuonna 2003 Landefortille myönnettiin Pro Finlandia -palkinto ja vuonna 2005 Artium Cultori -palkinto.
Hänen muistelmansa "Älä osoita sateenkaarta" pohjautuvat Barbro Holmbergin kanssa tehtyyn radiohaastattelusarjaan.
Alice in Hell

Alice in Hell on kanadalaisen thrash metal -yhtye Annihilatorin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin syyskuussa vuonna 1989.
Kappaleet.
Vuoden 1998 uusintajulkaisu
Keisarinnan uudet (v)aatteet

Keisarinnan uudet (v)aatteet on Jussi K. Niemelän ja Osmo Tammisalon kirjoittama naistutkimusta arvosteleva kirja, jonka on julkaissut Terra Cognita vuonna 2006. 
Sisältö.
Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimus täyttää vain yhden tieteellisyyden tunnusmerkin: tutkimus on julkista. Heidän mukaansa naistutkimus ei ole puolueetonta, koeteltavaa (väitteitä ei voi todentaa), arvostelevaa omia tuloksiaan kohtaan, edistyvää eikä riippumatonta ei-tiedollisista perusteista (esimerkiksi poliittisista aatteista).
Niemelä ja Tammisalo väittävät, että naistutkimuksessa vallitsee ”biokielto”, luonnontieteellisten väitteiden ”täyshylkäys”, aatteellinen valvonta ja ”sanamagia”. Viimeksi mainitun he määrittelevät oletukseksi, jonka mukaan biologinen sukupuoli katoaa tai menettää merkityksensä, jos sukupuoli onnistutaan johtelemaan sosiaalisten ilmiöiden maailmasta. Kirjoittajien mielestä sukupuolta ei voida kuitenkaan koskaan palauttaa sosiaaliseksi konstruktioksi eikä myöskään johdella siitä. Niemelä ja Tammisalo ovat tukeutuneet väitteissään muun muassa Noretta Koertgen ja Daphne Patainin feminismiä arvostelevaan teokseen "Professing Feminism".
Jussi K. Niemelä on harrastanut sosiobiologiaa itseopiskeluna ja julkaissut aiheesta verkkopamfletin. Osmo Tammisalo on esittänyt teokseen sisältyvää todistelua lisäksi aiemmassa teoksessaan "Rakkauden evoluutio" (Terra Cognita 2005).
Vastaanotto.
Kristina Rolin sanoi "Tieteessä tapahtuu" -lehden arvostelussaan, että Niemelä ja Tammisalo ohittavat naistutkijoiden käymän tieteenfilosofisen keskustelun eivätkä esitä näyttöä sen väitteen puolesta, että naistutkimus olisi näennäistiedettä. 
Filosofi Jukka Hankamäki yhtyi pääosin Niemelän ja Tammisalon esittämään arvosteluun kirjoituksessaan "Seksit selviksi", joka on julkaistu hänen kokoelmateoksessaan "Filosofiset viuhahdukset". Tosin Hankamäki ei fenomenologisena tieteenfilosofina hyväksy Niemelän ja Tammisalon biologislähtöistä arvostelua, eikä hän pidä naistutkijoita näennäistieteilijöinä. Sen sijaan hän on valmis allekirjoittamaan väitteet feminismin poliittisuudesta ja katsoo, ettei sukupuolta voida pitää eleistä, tyyleistä eikä vaatetuksesta riippuvana asiana, kuten eräät feministit ovat väittäneet. Vaikka sosiaaliseen sukupuoleen ("gender") voidaan viitata kuvailtaessa sukupuolen "esittämisen" monimuotoisuutta, kaksiarvoinen sukupuoliero jää joka tapauksessa voimaan ruumiillisena tosiasiana.
Popkatu

Popkatu on Joensuun kävelykeskustassa järjestettävä koko perheen karnevaalihenkinen kaupunkifestivaali, joka tarjoaa pääosin ilmaista ohjelmaa ja toimintaa lapsille, nuorille ja aikuisille. Popkatu järjestetään heinäkuussa Ilosaarirockia edeltävällä viikolla. Ensimmäisen kerran Popkatu järjestettiin vuonna 2001.
Popkadulla tarjotaan pääosin ilmaista ohjelmaa sekä kaupunkilaisille että kesävieraille. Tarjolla on musiikkia, teatteria, sirkustaidetta ja tanssia. Jokavuotisia ohjelmia ovat Lastenpop, Alanko katutähdeksi? -katuesiintyjäkilpailu, Toripop sekä klubit ravintoloissa.
Järjestäjä.
Popkadun ohjelman järjestää Popkatu-yhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on tukea ja edistää esittävää katutaiteen harrastusta sekä kohottaa sen taiteellista tasoa ottaen huomioon erityisesti lapset ja nuoret.
Historia.
2007.
Vuoden 2007 tapahtumassa oli mukana noin 90 esiintyjää tai esiintyjäryhmää. Vuoden uutuus oli Jaakko Teppo -ilta, jossa julkistettiin Jaakko Teppo -laulelmakilpailu.
2011.
Vuoden 2011 Popkadulla esiintyi noin 123 esiintyjää tai esiintyjäryhmää. Lisäksi kuultiin yhdeksän äänimaisemasävellystä, jotka osallistuivat kansainväliseen Joensuun äänimaisemasävellyskilpailuun.
Molden tuomiokirkko

Molden tuomiokirkko () on kirkkorakennus Molden kaupungissa, Norjan Møren ja Romsdalin läänissä. Se on rakennettu vuosina 1953–1957 ja sen suunnitteli norjalainen arkkitehti Finn Bryn joka voitti siitä järjestetyn arkkitehtikilpailun. Vuodesta 1983 lähtien kirkko on toiminut Møren hiippakunnan tuomiokirkkona.
Kirkko on järjestyksessään neljäs kirkko paikalla. Muodoltaan kirkko on pitkäkirkko, ja sen kirkkosalissa on 900 istumapaikkaa. Kirkkosali on 65 metriä pitkä sekä 25 metriä korkea. Kirkontorni kohoaa puolestaan 50 metrin korkeuteen. Alttaritaulun on maalannut Stinius Fredriksen.
Kissan kehto

Kissan kehto on Kurt Vonnegutin kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1963. Kirjassa pohditaan mustan huumorin keinoin tieteen, teknologian, sekä uskonnon pulmakysymyksiä ja satirisoidaan muun muassa kilpavarustelua. Vonnegut itse piti teosta "pienen laivastonsa lippulaivana". Teos ilmestyi Marjatta Kaparin suomennoksena ja Tammen kustantamana 1975.
Kirjassa esitellään fiktiivinen uskonto "bokononismi". Sen pyhät kirjoitukset on kirjoitettu calypson muotoon. Koko uskonnon perustana ovat pyhät valheet ja filosofiana se, että jos uskot näihin valheisiin, voit olla onnellinen, vaikka tietäisit niiden olevan valetta.
"Kissan kehto" oli vuonna 1964 yksi viidestä ehdokkaasta Hugo-palkinnon saajaksi. Palkinto annetaan vuoden parhaalle scifi-romaanille. Chicagon yliopisto myönsi vuonna 1971 Vonnegutille teoksen ansiosta maisterinarvon antropologiassa.
Yhdysvalloissa kirja on herättänyt myös vastustusta: Ohion koululautakunta äänesti vuonna 1972 teoksen pois koulujen kirjastoista pidettyään sitä epäsopivana. Päätös kuitenkin peruttiin neljä vuotta myöhemmin.
Kirjan nimi viittaa lankaleikkiin, jonka englanninkielinen nimi on "cat's cradle". Siinä käsien välissä tehdään langasta sormilla kuvio.
Senkakusaaret

Senkakusaaret () tai Diàoyútáisaaret () on Japanin hallitsema ja Kiinan kansantasavallan sekä Kiinan tasavallan (Taiwanin) vaatima asumattomien saarien ryhmä Itä-Kiinan merellä. Saaret sijaitsevat Taiwanista koilliseen ja Okinawasta länteen viimeisten Riukiusaarten pohjoispuolella. Saariryhmä on lännessä tunnettu myös Pinnaclesaarina. Kiista saarista on tärkeä kysymys Kiinan kansantasavallan ja Japanin välisissä suhteissa, ja tilannetta ovat monimutkaistaneet Kiinan tasavallan ja kansantasavallan väliset ongelmat. 
Saaria on yhteensä kahdeksan ja niiden yhteispinta-ala on 6,3 neliökilometriä. Suurin osa saarista sijaitsee pääsaaren, Uotsuri-jiman () tai Diàoyútáin () ympärillä. Saarten korkein kohta, 383 metriä, sijaitsee Uotsurilla. Hallinnollisesti saaret kuuluvat Japanin Ishigakin kaupunkiin Okinawan prefektuurissa. 
Japanin mielestä saaret ovat kuuluneet sille vuodesta 1895, jolloin saarilla tehdyissä tutkimuksissa ei löydetty jälkiä aikaisemmasta Kiinan hallinnosta ja saaret julistettiin kuuluvaksi Japanille. Toisen maailmansodan jälkeen saaret siirtyivät Ryūkyūsaarten mukana Yhdysvaltain hallintoon ja luovutettiin takaisin Japanille 1970-luvun alussa. Kiinan mukaan ensimmäiset kiinalaiset tutkimukset saarista tehtiin vuonna 1403, ja saaria on hallittu vuosisatoja Taiwanin osana. Kun Kiina luovutti Taiwanin Japanille vuonna 1895, Senkakusaaret olivat Kiinan mukaan osa Taiwanin sen aikaista aluetta, joka palautettiin Kiinalle toisen maailmansodan jälkeen. Nykyinen poliittinen kiista alkoi, kun saarten lähistöltä löydettiin mahdollinen öljykenttä 1970-luvun vaihteessa. Luonnonvaroiltaan saaret ovat rikkaat.