tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
A Kind of Magic

A Kind of Magic on brittiläisen Queen-yhtyeen 2. kesäkuuta 1986 julkaisema albumi. Se oli yhtyeen kahdestoista studioalbumi. Albumin kappaleista kuusi esiintyy Russell Mulcahyn elokuvassa "Highlander – kuolematon". Kappale "One Vision" esiintyy elokuvassa "Iron Eagle".
Vuonna 1986 kaikki siihenastiset Queenin albumit julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä, mukaan lukien "A Kind Of Magic". Aiemmin levyt oli julkaistu ainoastaan vinyylilevyinä ja c-kasetteina.
"One Year of Love" -single on kokoonpanoltaan poikkeava. Laulun kirjoittanut John Deacon soittaa siinä Yamaha DX-7-syntikkaa, lisäksi kappaleessa kuullaan Lynton Naifin johtamaa jousiorkesteria sekä Steve Gregoryn saksofoni. Kitaristi Brian Mayta kappaleella ei ole lainkaan. Albumi myi triplaplatinaa Britanniassa sekä kultaa USA:ssa.
Kappaleet.
Alkuperäinen CD-julkaisu sisältää lisäksi kolme uudelleensovitettua kappaletta bonusraitoina:
Vuonna 1991 julkaistu Hollywood Recordsin remasteroitu CD-versio sisältää lisäksi kappaleet:
Kokoonpano.
Vierailevina artisteina
Julkaisut.
Albumi julkaistiin vuonna 1986 vinyylilevynä, c-kasettina ja CD-levynä Englannissa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1991 Hollywood Records julkaisi albumin uudelleen CD-levynä Yhdysvalloissa. Vuonna 2001 albumi julkaistiin remasteroituna CD-levynä Japanissa ja uudelleen 2004 Japanissa ja Euroopassa.
Satunnaisvaihtelu

Satunnaisvaihtelulla tarkoitetaan jonkin mitattavissa olevan ilmiön täysin ennustamatonta vaihtelua, joka esiintyy mitattaessa samaa asiaa useamman kerran peräkkäin. Riittävän tarkan arvon saamiseksi mittaus on toistettava riittävän monta kertaa. 
Tilastojen perusteella voidaan laskea esimerkiksi Jyväskylän pitkän ajan keskilämpötila tammikuussa. Tämä keskiarvo on hyvä ennustus tulevan tammikuun lämpötilasta, mikäli mitään ylimääräistä tietoa (kuten joulukuun 31. päivän lämpötila) ei ole saatavilla. Myöhemmin mitattavan todellisen keskilämpötilan ja tehdyn ennusteen erotusta voidaan pitää satunnaisvaihteluna.
Muodollisemmin voidaan esittää, että aikasarjan ti tekijät ovat:
formula_1
jossa ei on satunnaisvaihtelu tai virhetermi, ja se noudattaa esimerkiksi normaalijakaumaa, jonka odotusarvo on nolla. Termit xj ovat selittäviä tekijöitä ja aikasarjan arvo voi myös riippua sen aikaisemmista arvoista.
Alfred Tennyson

Alfred Tennyson, Lordi Tennyson (6. elokuuta 1809 Somersby, Lincolnshire, Englanti – 6. lokakuuta 1892 Aldsworth, Surrey, Englanti) oli eräs aikansa suosituimmista englantilaisista runoilijoista.
Suuri osa Tennysonin tuotannosta käsitteli klassisia tai mytologisia aiheita. "Idylls of the King" (n. 1859) käsittelee kuningas Arthurin tarua. Myöhemmin hän siirtyi näytelmäkirjallisuuteen, mutta hänen näytelmänsä eivät saavuttaneet suosiota edes omana aikanaan.
Elämä ja tuotanto.
Tennyson syntyi Lincolnshiressä rehtorin poikana. Isä kärsi mielenterveysongelmista ja joi rankasti. Tennyson ja kaksi tämän vanhempaa veljeä kirjoittivat runoutta teini-iässä, ja heidän yhteiskokoelmansa julkaistiin Alfredin ollessa 17-vuotias. 
Tennyson kirjoittautui Cambridgen Trinity Collegeen 1828 ja julkaisi ensimmäisen oman kokoelmansa, "Poems Chiefly Lyricalin", vuonna 1830. Vaikka jotkut kriitikot pitivät Tennysonin tyyliä ylisentimentaalisena, hänen runoistaan tuli pian suosittuja ja Tennyson sai kiitosta tunnetuilta runoilijoilta, kuten Samuel Taylor Coleridgelta.
Vuonna 1831 Tennysonin isä kuoli ja hän joutui jättämään opiskelut. Hän palasi Lincolnshireen huolehtimaan äidistään. Vuonna 1833 Tennyson julkaisi toisen runokokoelmansa, joka sisälsi hänen tunnetuimman runonsa "The Lady of Shalott". Kokoelma sai kielteiset arvostelut, eikä Tennyson julkaissut kymmeneen vuoteen, vaikka jatkoikin koko ajan kirjoittamista. 
Tennyson ja perhe muuttivat Essexiin ja vuonna 1842 Tennyson julkaisi kaksiosaisen kokoelman "Poems", joista ensimmäinen osa sisälsi jo julkaistuja runoja ja jälkimmäinen enimmäkseen uusia. Ne olivat menestyksekkäitä, kuten myös vuonna 1847 ilmestynyt "Princess". Vuonna 1850 Tennyson saavutti uransa huipun: hänelle myönnettiin "Poet Laureaten" eli hovirunoilijan arvo, jossa hän seurasi William Wordsworthia. Samana vuonna hän meni naimisiin Emily Sellwoodin kanssa. Runojen myynnistä tuli nyt huomattavat tulot, ajoittain yli 10 000 puntaa vuodessa, ja Tennyson saattoi ostaa talon maaseudulta ja jatkaa kirjoittamista sen rauhassa.
Virallisessa asemassaan Tennyson sepitti isänmaallis-romanttisia teoksia, kuten "Ode on the Death of the Duke of Wellington" (1852) ja "Kevyen prikaatin hyökkäys" (1855), joka kertoo Krimin sodan aikaisesta epäonnistuneesta hyökkäyksestä:
Heidän on pakko kuolla: &lt;br&gt;
tykkejä tääll’ on ja tuolla, &lt;br&gt;
patteri joka puolla &lt;br&gt;
  ampuu ja lataa.&lt;br&gt;
Sauhuun ja pauhinaan &lt;br&gt;
peittyissä järkkyvän maan,&lt;br&gt;
rohkeina kuoleman kitaan, &lt;br&gt;
hornan kattilaan &lt;br&gt;
  ratsasti kuus sataa. &lt;br&gt;
  (suom. Yrjö Jylhä)
Kuningatar Viktoria myönsi Tennysonille paronin arvon vuonna 1884. Hän oli ensimmäinen aateloitu englantilainen kirjailija.
Kveekarit

Kveekarit (, Suomessa toimiva yhdistys Ystävien Uskonnollinen Seura Kveekarit) on Englannissa 1600-luvulla perustettu protestanttinen liike. Sen jäsenet kutsuvat itseään ”totuuden ystäviksi” tai ”ystävien seuraksi”. Yhteisö syntyi vallitsevan poliittisen ja uskonnollisen sorron aikana. George Foxia pidetään kveekariliikkeen perustajana, jonka käsityksen mukaan Jumala valaisee jokaisen sielun erikseen eikä pelastumiseen tarvita pappeja tai muita ulkopuolisia tahoja. Yhteisö pitää itseään suoraan Jumalan alaisena. Kveekareihin kuuluu maailmassa noin 400 000 jäsentä, Ison-Britannian lisäksi muun muassa Yhdysvalloissa, Keniassa ja Boliviassa. Suurin yhteisö on Yhdysvalloissa William Pennin vuonna 1682 pakopaikaksi perustamassa kveekarivaltio Pennsylvaniassa. Kveekarit ovat perustaneet useita tunnettuja ja suuria yrityksiä Isossa-Britanniassa. Kveekarien uskonnollisuuden ohjaamaa yritystoimintaa kutsutaan kveekarikapitalismiksi.
Uskonkäsitykset.
Yhteisö on hylännyt kaikki ulkoiset sakramentit, koska "sisäinen sana" on tehnyt ne tarpeettomiksi. Kveekarien mukaan jokainen voi kokea Jumalan läsnäolon ilman välikäsiä (esimerkiksi palkattuja pappeja) tai uskonnollisia sakramentteja. Niinpä kveekareilla ei ole pappeja eikä varsinaisia jumalanpalveluksia, vaan muita säännöllisiä seurakunnan kokouksia.
Kveekarien uskon kulmakiviä ovat:
Kveekarit Suomessa.
Suomessa toimii Ystävien Uskonnollinen Seura Kveekarit ry, jonka varsinaisten jäsenten määrä on 30 (2012). Seura pääsi yhdistysrekisteriin 21. huhtikuuta 1992. Sitä ei ole rekisteröity uskonnolliseksi yhdyskunnaksi.
Pohjois-Amerikka.
Amerikkalaiset pasifistiset kveekarit paneutuivat alusta lähtien erilaisiin yhteiskunnallisiin ongelmiin, kuten orjuuden lakkauttamiseen, alkuperäisasukkaiden oikeuksiin, koulujen ja vankiloiden uudistamiseen, naiskysymykseen ja nykyisin myös ympäristönsuojeluun. 
Avustustoiminta ja Nobelin rauhanpalkinto.
Kveekarit saivat vuonna 1947 Nobelin rauhanpalkinnon avustustyöstään toisen maailmansodan päätyttyä. Kveekarit osallistuivat Suomen Lapin jälleenrakentamiseen. Kanadan kveekareilla oli suuri merkitys Petsamon evakkojen asuttamiseen tarkoitetun Varejoen kylän perustamisessa Tervolaan.
Alkio (joukko-oppi)

Alkio (myös elementti tai jäsen) on joukko-opissa joukon sisältämä objekti.
Joukko-oppi ja alkiot.
Joukossa "A" = {1, 2, 3, 4} on neljä alkiota: 1, 2, 3 ja 4. Näiden muodostamat ryhmät, esimerkiksi {1, 2} ja {3}, ovat "A":n osajoukkoja. 
Joukon alkiot voivat olla mitä tahansa olioita. Esimerkiksi joukossa "C" = {Kasper, Jesper, Joonatan} on kolme alkiota: Kasper, Jesper ja Joonatan. Joukon alkiot voivat olla myös joukkoja. Esimerkiksi joukon "B" = {1, 2, {3, 4} } alkiot eivät ole 1, 2, 3 ja 4, vaan joukossa on kolme alkiota: luvut 1 ja 2 sekä joukko {3, 4}.
Merkitseminen.
Relaatiota "kuuluu joukkoon" merkitään merkillä ∈. Esimerkiksi "x" ∈ A tarkoittaa, että "x" on joukon "A" alkio. Voidaan myös sanoa, että ""x" on joukossa "A" tai "A" sisältää "x":n". Jos "x" ei kuulu joukkoon "A", se merkitään "x" ∉ "A". 
Tyhjä joukko on joukko, jossa ei ole yhtään alkiota. Tyhjää joukkoa merkitään formula_1:lla tai formula_2:lla.
Joukkojen mahtavuus.
Joukon alkioiden lukumäärää kutsutaan mahtavuudeksi. Esimerkiksi edellä määritellyn joukon "A" mahtavuus on 4, joukkojen "B" ja "C" taas 3. Joukon mahtavuus voi olla myös ääretön. Tällainen joukko on esimerkiksi luonnollisten lukujen joukko.
Esimerkkejä.
Yllä olevien joukkojen mukaisesti:
Alkio

Alkio eli embryo on aitotumainen eliö kehityksensä varhaisimmassa vaiheessa. Alkioita tutkivaa tieteenalaa kutsutaan embryologiaksi.
Sukupuolisesti lisääntyvien organismien hedelmöittynyttä munasolua kutsutaan tsygootiksi. Tsygootilla on puolet kummankin vanhemman geneettisestä perimästä eli DNA:sta. Kasveilla, eläimillä ja joillakin protisteilla tsygootti alkaa jakaantua mitoosin avulla, ja siitä tulee monisoluinen organismi. Termi alkio viittaa tämän kehityksen alkuvaiheisiin sen jälkeen, kun tsygootti on jakautunut ainakin kerran.
Embryologian kehittäjiin kuulunut Karl Ernst von Baer muotoili alkionkehitykseen liittyvät niin sanotut Baerin lait. Niihin kuuluu muun muassa havainto siitä, että alkiolle kehittyvät yleisemmät rakenteet ennen yksityiskohtaisempia (esimerkiksi kädet ennen sormia). Hän havaitsi myös, että kehittyneiden eläinlajien alkiot muistuttavat huomattavasti toisiaan, vaikka aikuisilla eläimillä yhtäläisyydet eivät olisikaan niin selvät.
Alkion juridinen määritelmä poikkeaa biologisesta. Se, missä vaiheessa alkio lakkaa olemasta joukko soluja ja muuttuu yksilölliseksi ihmiseksi, on vaikea eettinen ongelma muun muassa abortin kannalta.
Hullut Päivät

 
Hullut Päivät () on Stockmann-tavarataloketjun jokakeväinen ja -syksyinen myyntitapahtuma, joka perinteisesti kestää viisi päivää, keskiviikosta sunnuntaihin. Ensimmäiset Hullut Päivät pidettiin 2.−5. huhtikuuta 1986.
Kyseessä ei ole varsinainen alennusmyynti, sillä myyntitapahtuman aikana myydään sitä varten hankittuja tuotteita Stockmannin normaaliin hintatasoon verrattuna edulliseen hintaan. Hulluja Päiviä vietetään myös Stockmannin verkkokaupassa sekä useissa tavaratalon vuokralaisten liikkeissä, kuten Akateemisessa Kirjakaupassa, Powerissa, Musti ja Mirrissä ja Hugo Bossilla.
Vuonna 2020 Hullut Päivät järjestettiin pääosin verkkokaupassa koronaviruspandemiasta johtuen.
Tapahtuma.
Hullut Päivät järjestettiin alun perin kerran vuodessa, sittemmin kahdesti vuodessa huhti- ja lokakuussa. Vuoteen 2009 asti tapahtuma oli nelipäiväinen keskiviikosta lauantaihin, mutta joulukuussa 2009 voimaan astuneen sunnuntaikaupan vapauttaneen kauppojen aukioloajan lakimuutoksen myötä tapahtuma laajeni viisipäiväiseksi. Hulluja Päiviä vietetään Suomen lisäksi Viron ja Latvian Stockmann-tavarataloissa.
Hulluja Päiviä on joka vuosi ennen tapahtumaa ja sen aikana mainostettu laajalti tiedotusvälineissä. Mainoksissa on käytetty ilmaisun "Hullut Päivät – Galna Dagar" ohella haamuja erilaisissa muodoissa. Mainoksissa on käytetty keltaista, mustaa ja valkoista väriä.
Muuta.
Maskun Kalustetalo käytti usean vuoden aikana esimerkiksi lehti-ilmoituksissa muotoja "Hullut ALE Päivät" ja "6 Hulvattoman Hullua Päivää". Stockmann nosti hyvän liiketavan vastaisuutta koskevan kanteen markkinaoikeudessa, mutta kanne hylättiin. Helsingin käräjäoikeus kuitenkin hyväksyi Stockmannin kanteen tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskien ja kielsi Maskua käyttämästä termejä markkinoinnissaan.
Vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtaja Miikka Keränen on vaatinut Stockmannia vaihtamaan alennusmyynnin nimen, koska se hänen mukaansa vähättelee mielenterveysongelmia ja leimaa ongelmien kanssa eläviä.
Laskuvarjourheilu

Laskuvarjourheilu on laskuvarjoilla suoritettavaa hyppimistä ja liitämistä kilpaurheilumuotona. Nykyisiä kilpailumuotoja ovat pääasiassa tarkkuus-, taito- ja muodostelmahypyt. Hyppykorkeudet vaihtelevat tarkkuushyppyjen 850–1 000 metristä muodostelmahyppyjen 2 500–4 000 metriin. Laskuvarjourheilussa käytetään nykyisin siiven muotoista varjoa, jolla on hyvät liito-ominaisuudet. Se poikkeaa esimerkiksi laskuvarjojoukkojen pallovarjoista. 
Laskuvarjourheilu kuuluu ilmailu-urheilun piiriin, jonka seuratoimintaa Suomessa johtaa Suomen Ilmailuliitto.
Lajit.
Konventionaaliset lajit eli taito- ja tarkkuushypyt.
Taito- ja tarkkuuskilpailuissa kisataan myös yleismestaruudesta, joka on näiden kahden lajin yhdistetty tulos. 
Suomen ilmailuhistorian ensimmäisen laskuvarjohypyn maailmanmestaruuskultamitalin saavutti turkulainen HeKla-joukkue (Heini Elo, hyppääjä ja Klas Ramsay, kuvaaja) Gerassa, Saksassa elokuussa 2005 pidetyissä MM-kilpailuissa. Lajina oli naisten freestyle.
Pendelöinti

Pendelöinti (ruotsin sanasta "pendla" ’liikkua edestakaisin, heilua’, alun perin latinan sanasta "pendulum", heiluri) tarkoittaa nykykielessä asuinpaikkakunnan ja työssäkäyntipaikkakunnan välistä työmatkaliikennettä. Työmatkaliikenteen osuus muusta liikenteestä on heilurimaista töiden alkamis- ja päättymisajankohtana, ja aiheuttaa selvän piikin liikenteessä olevien henkilöiden määrässä.
Pendelöinnin aiheuttama heiluriliike lienee parhaiten todettavissa paikallisjuna- sekä muussa joukkoliikenteessä, jossa aamuisin suuri määrä ihmisiä saapuu työssäkäyntipaikkakunnalle junilla, linja-autoilla sekä henkilöautoilla. Samat ihmiset palaavat takaisin iltapäivällä.
Ruotsin kielen sana "ett pendeltåg" eli kirjaimellisesti "heilurijuna" (paikallisjuna tai lähijuna) kuvaa junayksikköä, joka liikkuu tietyllä reitillä edestakaisin joko jatkuvasti tai vain tiettyinä vuorokaudenaikoina.
Pitkät työmatkat ennustavat sosiaalista eristymistä, joka tekee ihmiset onnettomiksi. Erään laskelman mukaan tunnin mittainen matka työpaikalle vähentää ihmisen tyytyväisyyttä niin, että tasoissa pysyäkseen hänen olisi saatava vastineeksi 40 prosenttia enemmän palkkaa kuin ihmisen, jonka työpaikka on kodin lähellä.
Richard Kiel

Richard Dawson Kiel (13. syyskuuta 1939 Detroit, Michigan – 10. syyskuuta 2014 Fresno, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Rautahampaan roolissa James Bond -elokuvissa "007 rakastettuni" (1977) ja "Kuuraketti" (1979). Vaikka jättikasvua sairastava Kiel sai roolin yleensä suuren kokonsa vuoksi, hän oli myös luonne- ja tunnenäyttelijä. 
Elämä ja ura.
Kiel oli huomattavan pitkä jättikärkisyys-hormonihäiriön aiheuttaman kasvupoikkeaman vuoksi. Hänen pituutensa oli 217 senttimetriä ja painonsa 145 kilogrammaa.
Kielin elokuvaura alkoi 1960-luvulla, kun hän esiintyi B-luokan elokuvassa "Eegah" (1962). Hän esiintyi myös televisiosarjan "Pelon rajalla" ("The Twilight Zone") jaksossa ”To Serve Man” avaruusolentona. Hugo Grimaldin elokuvassa "The Human Duplicators" vuodelta 1964 Kiel näytteli Kolos-nimistä jättiläismäistä avaruusolentoa. Kiel esiintyi humanoidirobottina italialaisessa elokuvassa "Humanoidi", kovanaamana elokuvassa "Kalpea ratsastaja" vuonna 1985 sekä jättiläispartisaanina elokuvassa "Navaronen haukat" vuonna 1978.
Kiel tunnetaan kuitenkin ehkä parhaiten roolistaan "James Bond" -elokuvien Rautahampaana (Jaws). Kiel näytteli roolia Roger Mooren Bondeissa "007 rakastettuni" (1977) ja "Kuuraketti" (1979). Kiel ja Moore olivat hyviä ystäviä siviilielämässä.
Kiel esiintyi myös Visa Mini -luottokortin mainoksessa.
Kiel oli vuonna 1992 liikenneonnettomuudessa, josta seurasi osittainen kävelykyvyn menetys.
Kiel kuoli 74-vuotiaana 10. syyskuuta 2014 Kalifornian Fresnossa. Hän oli sairaalahoidossa murrettuaan jalkansa. Hänet haudattiin Belmont Memorial Parkiin Kaliforniaan.
Alkyylihalidit

Alkyylihalidit (eli haloalkaanit/haloalkeenit/haloalkyynit) ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa yhdisteen yksi tai useampi vetyatomi on korvattu halogeenilla. Alkyylihalidit ovat tärkeitä orgaanisten yhdisteiden valmistuksen lähtöaineita ja ne ovat laajalti levinneitä luonnossa (esimerkiksi meriorganismit). Pienimolekyyliset alkyylihalidit ovat kemiallisesti passiivisia ja niitä käytetään muun muassa liuottimina (esimerkiksi 1,2-dikloorietaani, kloroformi ja dikloorimetaani). Polyhalogenoituja alkyylihalideja käytetään muun muassa anestesialääkkeinä (halotaani) ja lämmönsiirtoon kylmälaitteissa (freonit). Primävriset tai sekundääiset alkylihalidit voivat reagoida nukleofiilisessä substituutiossa, kun nukleofiili korvaa halogeeniatomin.
Valmistus.
Alkyylihalideja voidaan valmistaa alkeeneista ja alkyyneista additioreaktiossa sekä alkaaneista radikaalireaktioiden avulla.
Pisaralla pisimmälle

Pisaralla pisimmälle -kilpailussa ( tai "Eco-Marathon") tarkoituksena on kuljettaa moottoriajoneuvoa sääntöjen puitteissa käyttäen niin vähän polttoainetta kuin mahdollista määrätyllä, kaikille samanpituisella matkalla, sallitussa ajassa. Tulokset määräytyvät käytetyn polttoaineen määrän mittaamisella.
Kilpailuja järjestetään moottoriradoilla ympäri maailmaa. Kilpailussa ajetaan erikoisrakenteisilla ajokeilla, joissa on kolme tai neljä pyörää. Säännöissä on tarkat määräykset ajokin raideleveydestä, akselivälistä, korkeudesta, kuljettajan näkyvyydestä , turvallisuudesta ja jarruista.
Polttoaineena saa käyttää vain järjestäjien jakamaa polttoainetta, vapaasti myytävää 98-oktaanista lyijytöntä bensiiniä tai dieselöljyä, ilman mitään lisäaineita, lukuun ottamatta kaksitahtimoottorin voiteluöljyä, jonka kulutus lasketaan mukaan kokonaiskulutukseen. Kaiken muunlaisen varastoidun energian (sähkö, paineilma jne.) käyttö ajokin liikuttamiseen on kielletty, kuten myös ajokin aerodynaamisen muodon muuttaminen.
Yleisin ajotekniikka on vaiheittainen kiihdyttäminen, jossa ajokki kiihdytetään radasta ja ajokista riippuen n. 30-40 km/h nopeuteen, sammutetaan moottori ja rullataan, kunnes nopeus on 10-20 km/h, jolloin jälleen uusi kiihdytys ja rullaus jne. Keskinopeusvaatimus on 25 km/h. Kilpailumatka on tavallisesti noin 15-20 km.
Kisassa on kaksi luokkaa: avoin luokka ja perusluokka. Avoimen luokan ajokkia rajoittavat vain yleiset rakennesäännöt, mutta perusluokassa on lisärajoituksia kilpailun tasoittamiseksi ja etenkin ajokin hinnan pitämiseksi kohtuullisena.
Perusluokan lisärajoitukset ovat pääpiirteissään seuraavat:
Arto Tähtinen

Arto Tähtinen (s. 18. lokakuuta 1945 Oulu) on juristi, joka toimi Metsäteollisuus ry:n työmarkkinajohtajana.
Tähtisen isä oli vuorineuvos Mikko Tähtinen, Kajaani-yhtiön toimitusjohtaja. Arto Tähtinen on koulutukseltaan juristi. Hän kuului 1970-luvulta metsäteollisuuden työnantajapiireihin. Tähtinen tuli tunnetuksi työmarkkinaneuvotteluista. Kun metsäteollisuus irtautui vuonna 2005 tulopoliittisesta kokonaisratkaisusta, hänet nähtiin usein neuvottelemassa Paperiliiton puheenjohtajan Jouko Ahosen kanssa. Erimielisyydet johtivat alkukesästä työnseisauksiin ja työnantajapuolen asettamaan työsulkuun, joka venyi noin kuuden viikon mittaiseksi. 
Eläkkeelle metsäteollisuuden työmarkkinajohtajan tehtävästä Tähtinen jäi 2007.
Jaguarundi

Jaguarundi ("Herpailurus yagouaroundi") on Etelä- ja Keski-Amerikassa tyypillisesti trooppisissa metsissä elävä keskikokoinen kissaeläin. Se on aktiivinen päivisin ja saalistaa maassa pesiviä lintuja, jyrsijöitä sekä muita pikkunisäkkäitä.
Etymologia.
Sana "jaguarundi" on lähtöisin muinaistupin kielen sanasta "yawaum'di".
Koko ja ulkonäkö.
Jaguarundin alapuolelta joskus hieman vaaleampi turkki on muilta osin jokseenkin tasavärinen. Lajin tumman ruskeanharmaat ja punervanharmaat värimuodot ovat yleisimpiä. Aikaisemmin värimuotoja pidettiin eri lajeina: harmaasta käytettiin nimitystä "jaguarundi" ja punertavasta nimitystä "eyra". Jaguarundin pituus on noin 55–77 cm, josta hännän pituus noin 33–60 cm, ja paino noin 4,5–9 kiloa.
Levinneisyys.
Jaguarundi esiintyy Amerikan trooppisilla ja lauhkeilla seuduilla Texasin eteläosasta Pohjois-Argentiinaan. Myös Brasilia, Venezuela, Paraguay, Nicaragua, Peru ja Ecuador kuuluvat sen levinneisyysalueeseen.
Elinympäristö.
Jaguarundin tyypillistä elinympäristöä ovat Etelä- ja Keski-Amerikan trooppiset metsät.
Ravinto.
Jaguarundit etsivät ravintonsa yksikseen tai joskus pareittain. Useimmista muista kissaeläimistä poiketen laji on aktiivinen yleensä päivisin. Saalistaessaan jaguarundi väijyy tavallisesti maassa pesiviä lintuja, samoin kuin jyrsijöitä ja muita pikkunisäkkäitä.
Uudenvuodenpäivä

Uudenvuodenpäivä on juhlapäivä, jota vietetään 1. tammikuuta, vuoden ensimmäisenä vuorokautena. Päivää edeltää 31. joulukuuta vietettävä uudenvuodenaatto. Vuoden vaihtumisen sijoitti tammikuun alkuun Julius Caesar vuonna 46 eaa., sitä ennen roomalaiset olivat aloittaneet vuoden maaliskuusta. 
Uudenvuodenpäivä on Suomessa ja useissa muissa maissa pyhäpäivä. Suomessa uudenvuodenpäivään kuuluu presidentin pitämä uudenvuodenpuhe. Itävallassa pidetään Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti.
Uudenvuodenlupaukset.
Uuden vuoden alkaessa moni tekee uudenvuodenlupauksia, joilla pyritään muuttamaan omia tapoja paremmiksi tai asetetaan tavoitteita, kuten oman yleiskunnon parantaminen kuntoilun avulla.
Uudenvuodenpäivä kristinuskossa.
Kristinuskossa uudenvuodenpäivä on keskiajalta lähtien kirkkovuoden merkkipäivänä Jeesuksen ympärileikkauksen ja nimenannon päivä. Katolisessa kirkossa päivä on nykyään kuitenkin omistettu Neitsyt Marialle.
Jorma Piisinen

Jorma Antero Piisinen eli Remontti-Reiska (s. 1. maaliskuuta 1960 Varkaus) on suomalainen juontaja, toimittaja ja itseoppinut rakennus- ja remonttimies ja nykyinen perussuomalainen kansanedustaja, aluevaltuutettu ja kaupunginvaltuutettu Järvenpäässä. Hänet tunnetaan MTV3:lla vuosina 1991–2010 esitetyn "Joka kodin asuntomarkkinat" -ohjelman juontajana. Piisisestä tuli sen päähahmo vuonna 1993. Julkisuuden myötä Piisisestä tuli suosittu esiintyjä myös erilaisilla messuilla. 
Elämä.
"Joka kodin asuntomarkkinoiden" päättymisen jälkeen Remontti-Reiska sai MTV3 MAX -kanavalla oman ohjelman "Remontti-Reiska", joka alkoi 29. lokakuuta 2010. Piisinen toimittaa "TM Rakennusmaailma" -lehteen omaa osiotaan, jossa Remontti-Reiska testaa erilaisia rakennustyökaluja ja -menetelmiä. Vuonna 2012 hän oli mukana Aku Hirviniemen kanssa tehdyssä 12-osaisessa televisiosarjassa "Harjakaisen ja Piisisen talkoot".
Nuorempana Piisinen pelasi jääkiekkoa ja harrasti moottoripyöräilyä sekä kehonrakennusta. 1970-luvulla hän edusti puolustajana Helsingin Jokereita SM-liigassa. Piisinen on Helsingin Jokereiden historian nuorin SM-liigassa ottelun pelannut kenttäpelaaja. Piisinen isä ja hänen veljensä olivat rakennusalan ammattilaisia ja yrittäjiä. Piisinen oli kahdeksanvuotias, kun oli ensimmäistä kertaa töissä rakennuksilla. Piisinen on ollut vuodesta 2010 lähtien naimisissa Piia Piisisen kanssa ja heillä on kolme poikaa, Eetu, Leevi ja Mikko, joka on jatkanut isänsä jääkiekkoharrastusta.
Piisinen harrastaa moottoripyöräilyä ja hän toimi muun muassa "Tekniikan maailman" testausryhmässä 2010, jossa testattiin suuria matkamoottoripyöriä.
Vuoden 2021 kunnallisvaaleissa Piisinen valittiin Järvenpään kaupunginvaltuustoon perussuomalaisten ehdokkaana 1 038 äänellä, minkä jälkeen hänet valittiin valtuuston 1. varapuheenjohtajaksi. Vuoden 2025 kuntavaaleissa Piisinen valittiin uudelleen 430 äänellä.
Vuoden 2022 aluevaaleissa Piisinen valittiin Keski-Uudenmaan hyvinvointialueelle niin ikään perussuomalaisten ehdokkaana 823 äänellä.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Piisinen valittiin kansanedustajaksi Perussuomalaisten listoilta Uudenmaan vaalipiiristä. Hän sai 7 118 ääntä.
Näkemykset.
Arvot.
Piisinen sijoittuu vaalikonevastausten perusteella oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Piisinen sijoittuu arvoasteikolla vahvasti konservatiiviselle puolelle. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Piisisen näkemykset ilmentävät kansalliskonservatismia (TAN). HS:n vaalikoneeseen Piisisen antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset ja kansalliskonservatiiviset mielipiteet.
Johan Arckenholtz

Johan Arckenholtz (5. helmikuuta 1695 Helsinki – 12. heinäkuuta 1777 Tukholma) oli suomalainen historioitsija. 
Arckenholtz kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1713, pakeni isoavihaa Ruotsiin samana vuonna ja loi Tukholmassa virkamiesuraa erilaisissa tehtävissä kansliakollegiossa. Hän sekaantui valtiopäiväpolitiikkaan ja erotettiin virkatehtävistään vuonna 1738. Epäsuosion syynä oli Ruotsin tuolloisen ranskalaissuuntauksen ja hattupuolueen suorasukainen arvostelu.
Vakoilusta epäiltynä.
Arckenholzin vaikeudet pahenivat helmikuussa 1741. Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Suomalainen kansliapresidentin sihteeri Gustaf Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa saatiin myös selville, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Arckenholtz, kielenkääntäjä Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Arckenholtz joutui vankeuteen ”niin pitkäksi aikaa kuin nykyiset olot kestävät” ja vapautui hattujen sodan päätyttyä 1743, mutta joutui hattupuolueen vastustajana lähtemään maasta. Hän päätyi lopulta Kasseliin maakreivin kirjastonhoitajaksi vuonna 1746. Ruotsiin hän palasi vuonna 1766 myssypuolueen noustua valtaan.
Arckenholtz saavutti Kasselin-vuosinaan laajaa mainetta historioitsijana julkaistuaan erikoislaatuisen, lähinnä laajasti kommentoitua kirjekokoelmaa muistuttavan ranskankielisen historiateoksen "Mémoires concernant Christine reine de Suède" (1751–1760), joka käännettiin myös saksaksi. Ruotsiksi ilmestyi Carl Christoffer Gjörwellin edelleenmuokkaama lyhennelmä. Arckenholtz julkaisi myös muita historiateoksia. Tekijän poliittinen kanta kuitenkin näkyy niissä selkeänä ranskalaisvastaisuutena.
Aivokuollut (elokuva)

Aivokuollut () on Peter Jacksonin ohjaama, vuonna 1992 ensi-iltansa saanut mustaa huumoria sisältävä gore-/splatter-/kauhu-/komediaelokuva. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä "Dead Alive", jottei sitä sekoitettaisi vuoden 1990 amerikkalaiskauhuelokuvaan "Brain Dead". Elokuvan ikäraja Suomessa on 18 vuotta. 
Juoni.
Elokuvan alkuvaiheet kertovat tutkijasta, joka löytää Sumatran viidakosta harvinaisen ”rotta-apinan”. Ennen kuin eläintä onnistutaan viemään minnekään sen onnistuu puraista tutkijaa. Tämän havaittuaan tutkijan mukana olleet kantajat surmaavat hänet. Rotta-apina viedään kaupunkiin ja siellä eläintarhaan. Sitten elokuva siirtyy kertomaan vesikauhuisesta Lionel Gosgrovesta (Timothy Balme), johon lähikaupan espanjalainen romaninainen Paquita (Diana Penalver) on rakastunut. Paquita haluaa mennä Lionelin kanssa vierailulle eläintarhaan. Lionelin hirviömäinen äiti, Vera Gosgrove (Elisabeth Moody), ei kuitenkaan halua poikansa elämään tällaista romantiikkaa, ja seuraa tätä salaa eläintarhaan. Rotta-apina onnistuu puremaan Lionelin varomatonta äitiä, joka alkaa muuttua zombiksi ja syödä ihmisiä. Eikä siinä vielä kaikki. Lionelille syntyi kilpailija, nimittäin hänen setänsä (Ian Watkin). Zombirutto alkaa levitä. Pystyykö kukaan sitä estämään?
Laakeri

Laakeri on kahden elementin välinen osa, joka ohjaa niiden liikettä suhteessa toisiinsa. Yksinkertaisin laakeri on liukulaakeri, joka muodostuu kahdesta laakeripinnasta. Toinen yleinen laakerityyppi ovat vierintälaakerit, kuten kuula-, neula- ja rullalaakerit. Laakereita käytetään autoissa, polkupyörissä ja monissa erilaisissa laitteissa. Rakentamisessa voidaan sillan kansi laakeroida tukea vasten, ja maarakennekerrosten välissä voidaan käyttää laakerointikerrosta.
Kitka ja kuluminen ovat merkittävässä roolissa laakerointia suunniteltaessa. Kitkaa ja kulumista voidaan vähentää voitelemalla laakereita esimerkiksi öljyllä tai rasvalla.
Laakeronnin on myös kestettävä siihen kohdistuvat kuormitukset.
Sairaalalaiva

Sairaalalaiva tai sairaala-alus on laiva, joka on varustettu kelluvaksi sairaalaksi tai ensiapuyksiköksi. Sairaalalaivoja palvelee muun muassa sotatoimialueilla ja katastrofialueilla. Myös useissa laivastoissa on erillisiä, tarkoitusta varten suunniteltuja ja rakennettuja sairaalalaivoja. Sairaalalaivat ovat Geneven sopimusten ja muiden sodan lakien suojaamia. Laivat ovat aseistamattomia, mutta niiden henkilöstö voi olla aseistettu itsensä ja potilaiden puolustamiseksi.
Tarvittaessa sotatilan aikana sairaalalaivoiksi muutetaan myös tavallisia risteilyaluksia tai muita kauppa-aluksia, mutta niitä ei saa sinä aikana, kun vihollisuudet kestävät, asettaa enää muuhun tarkoitukseen.
Nykyaikana sairaalalaivojen tunnuksena ovat valkeaksi maalatut rungot sekä suuret punaiset ristit tai vastaavat merkit. Toisen maailmansodan aikana sairaalalaivoissa oli lisäksi partaan yläreunassa noin puolen metrin levyinen tummanvihreä raita.
Toisen maailmansodan aikaan saattueissa mukana kulkeneita aseistettuja pelastusaluksia, (, ) ei luokitella sairaalalaivoiksi, vaikka niissäkin oli lääkäri ja hyvin varustettu sairaalaosasto muutamalle potilaalle. Alusten tehtävä oli ensisijaisesti kerätä talteen upotettujen alusten ammattitaitoinen ja vaikeasti korvattava miehistö, esimerkiksi saattue PQ 17:n mukana kulkivat "S/S" "Zaafaraan" ja "S/S" "Zamalek". Näistä viimeksi mainittu tuhoutui tämän saattueen matkassa.
Näitä pelastusaluksia käytettiin myös ilmatorjunta-aluksina ja sukellusveneentorjunnassa automaattisen lyhytaaltotutka ASG:n sijoituspaikkoina.
Käsnäjalkaiset

Käsnäjalkaiset (Onychophora) on eläinkunnan pääjakso. Joskus se on luettu myös niveljalkaisten alajaksoksi. Ensimmäinen elävä käsnäjalkainen löydettiin vasta vuonna 1825.
Käsnäjalkaiset ovat matomaisia, 5–150 mm pitkiä eläimiä, ja niillä on 13–43 kynnellistä käsnämäistä (känsämäistä) raajaparia. Lajeja tunnetaan noin 180, ne elävät lähinnä trooppisissa ympäristöissä ja enimmäkseen eteläisellä pallonpuoliskolla. Nykylajisto käsittää kaksi heimoa, Peripatidae ja Peripatopsidae.
Vanhimmat fossiilit ovat jo kambrikaudelta. Näitä eläimiä pidetään "elävinä fossiileina", jotka ovat sukua ensimmäisille käveleville eläimille. Lajit ovat alkeellisesti jaokkeisia: vain pää on jaokkeinen.
Pään ensimmäisessä jaokkeessa on kaksi tuntosarvea ja yleensä silmäpari, toisessa jaokkeessa suu. Ihossa on hieno samettimainen karvoitus. Ruumiinontelo ja muut sisäelimet kuten verta pumppaava sydän ovat kuin niveljalkaisilla. Erityselimet ovat samanlaiset kuin nivelmadoilla. Jaloissa on kitiinikynnet ("kaviot"). Aivot muistuttavat hämähäkkien aivoja, mutta molekyylisystematiikka ei tue sukulaisuutta näihin. Käsnäjalkaiset hengittävät ihon kautta ja tarvitsevat kostean ympäristön, jotteivät kuivuisi.Ne ovat siirtyneet vedestä maalle luultavasti ordovikikauden aikana. Väriltään ne ovat yleensä sinisiä, mustia, vihreitä tai oransseja.
Käsnäjalkaiset ovat petoja, jotka syövät ravinnokseen pieniä selkärangattomia, kovakuoriaisia, termiittejä ja muita hyönteisiä sekä etanoita ja matoja. Ne voivat käydä jopa useita kertoja itseään suuremman saaliin kimppuun. Jotkin lajit tekevät uhrinsa puolustuskyvyttömiksi ruiskuttamalla näiden päälle tahmeaa limaa. Eläimet lisääntyvät niin, että uros sijoittaa tuntosarvillaan ja eturaajoillaan spermapaketin naaraan peräpäähän. 
Käsnäjalkaisia muistuttavia fossiililajeja ovat ehkä myöhäisprekambrinen "Xenusion" sekä kambrikautiset "Aysheaia" ja "Hallucigenia".
Oselotti

Oselotti ("Leopardus pardalis") on Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikassa elävä pieni kissaeläin. Nimi "oselotti" tulee nahuatlin kielen sanasta "ocelotl" sekä azteekin kielen sanasta "tlalocelot" ja tarkoittaa peltotiikeriä (sanatarkasti "peltojen suuri kissa").
Tuntomerkit.
Oselotin ruumiin pituus on 55–100 senttimetriä, häntä on 27–45 senttimetriä pitkä. Aikuinen eläin on noin 7–18 kilogramman painoinen. Ruumiinrakenteeltaan oselotti muistuttaa ilvestä pitkine jalkoineen, hännän kuitenkin ollessa pitempi kuin ilveksellä. Oselotin turkin pohjaväri on kellanruskea, kuviot ovat tummanruskeita tai mustia. Siksi oselotti muistuttaa vähän leopardia. Vatsapuolen turkki on huomattavasti vaaleampi. Oselotin turkin kuviointi ja yleisvärisävy vaihtelevat suuresti elinympäristön mukaisesti. Oselotti on arka eläin ja kiipeilee taitavasti puissa. Oselotti on läheistä sukua myös pitkähäntäkissalle.
Levinneisyys.
Oselotin levinneisyysalueeseen kuuluvat osa Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikkaa Arizonasta ja Texasista etelään aina Pohjois-Argentiinaan asti. Oselotti pitää sade- ja mangrovemetsistä, eikä se viihdy avoimessa maastossa.
Vielä 1950–1980-luvuilla oselotteja metsästettiin suuria määriä niiden kauniin turkin takia. Turkiskaupan säännöstely on sittemmin elvyyttänyt kantaa. Maailmanlaajuisesti oselotti ei ole uhanalainen, ja koko oselottikannan arviona on mainittu 800 000–1 500 000 yksilöä. Texasissa niitä on kuitenkin jäljellä enää alle 100.
Ravinto.
Oselotti lähtee iltayöllä piilostaan metsästysretkilleen. Vaikka oselotti on hyvin taitava kiipeilijä, suurin osa ravinnosta koostuu maalla liikkuvista pieneläimistä. Oselotit voivat metsästää yksin tai puolison kanssa. Metsästäessä oselotit kommunikoivat naukumalla. Sen ravinto vaihtelee vuodenaikojen mukaan, mutta koostuu lähinnä hiiristä, rotista ja muista pienistä maankamaralla elävistä jyrsijöistä. Oselotti syö myös muun muassa kaniineja, käärmeitä, liskoja ja lintuja. Sadekausina se voi pyydystää myös kaloja ja maalla eläviä äyriäisiä, jotka runsastuvat näinä aikoina.
Oselotti pyydystää isompien kissaeläinten tapaan hiipien. Oselotille hajuaisti on hyvin tärkeä pyydystäessä, mutta sillä on myös erittäin hyvä hämäränäkö. Oselotti metsästää poikkeuksetta öisin.
Reviiri ja lisääntyminen.
Oselotilla on kissaeläinten tavoin suhteellisen laaja reviiri. Kissaeläinten tapaan oselotti on myös suurimmaksi osaksi yksin elävä, vaikkakin se saattaa joskus jakaa lepopaikkansa toisen samaa sukupuolta olevan oselotin kanssa. Oselotti puolustaa reviiriään varsin raivokkaasti. Joskus nämä reviirikiistat johtavat toisen osapuolen kuolemaan, mikä on epätavallista kissaeläinten yhteydessä.
Pariutumisen jälkeen naaras etsii itselleen luolan, tyhjän puunrungon tai tiheän, mieluiten piikikkään pensaikon johon se tekee pesän. Naaras kantaa noin 70 päivää ja synnyttää keskimäärin 1,4 pentua (1–4). Pennut syntyvät syksyllä. Pennut ovat monien muiden kissaeläinten tavoin syntyessään sokeita. Emo imettää pentuja noin kahden kuukauden ajan, jonka jälkeen pennut saavat vain kiinteää ravintoa. Pennut itsenäistyvät kahden vuoden ikäisenä ja jättävät emon lähtien omille teilleen.
75/50 C

75/50 C (75 millimetrin 50 kaliiperin merikanuuna mallia Canet) on suomalainen nimi Canetin suunnittelemalle 75 millimetrin kaliiperin tykille. Tykkiä valmistettiin Venäjällä. Tykki oli monissa eri tehtävissä, esimerkiksi ilmatorjunta- ja laivatykkinä. Tykki oli Suomen kevyen rannikkotykistön pääase toisen maailmansodan aikaan.
75/50 C:n putken pituus oli 3 750 millimetriä. Tykistä oli useita eri versioita. Kantama oli lavetista riippuen korkeintaan 13 kilometriä pintaan ja 5 kilometriä ilmaan. Teoreettinen tulinopeus oli 10–15 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 1 aliupseeri ja 6 miestä.
75/50 C:n valmistuslisenssi ostettiin Venäjälle Canetilta. Tuotanto jatkui 1892–1922, jonka aikana tykkiä valmistettiin noin 800 kappaletta. Tykille kehitettiin useita eri lavettimalleja. Tykkien muissakin osissa on vaihtelua, ja vastaavasti tykille on käytössä useita muita tyyppimerkintöjä.
Suomen itsenäistyttyä maahan jäi toistasataa 75/50 C -tykkiä. Suurin osa niistä sijoitettiin rannikkopuolustukseen moniin eri tehtäviin. Tykit poistettiin palveluksesta 1970-luvulla. Niitä on nykyään koristeina, näyttelyissä ja kokoelmissa.
Hell

Hell on taajama Stjørdalissa Norjassa, jossa asuu 1 405 ihmistä (2008). Taajamasta on tullut nimensä vuoksi suosittu matkailukohde, sillä kaupungin nimi "Hell" tarkoittaa englanniksi helvettiä. Hellissä vierailevat ihmiset yleensä valokuvauttavat itsensä rautatieaseman kyltin edessä, sillä vanhassa kyltissä lukee "Hell - Gods Expedition" (norjan kielen vanhentuneen oikeinkirjoituksen mukaan "tavaratoimisto", englanniksi "Jumalan tutkimusmatka".
Hellin rautatieasemalla risteävät Meråkerbanen-rata Storlieniin sekä Nordlandsbanen-rata Bodøön.
Mona Grudt, Miss Universum 1990 on kotoisin pienestä kylästä Hellin läheltä. Julkisuuden vuoksi hän kuitenkin ilmoitti olevansa kotoisin Hellistä: "The Beauty Queen from Hell".
Nimi.
Kylän nimi juontaa juurensa muinaisnorjan kielen sanaan "hellir", joka tarkoittaa kalliota tai onkaloa. Sana "hell" tarkoittaa norjan kielessä "onnenpotkua" tai "onnea".
Myös muinaisen skandinaavisen jumalan nimi on "Hell", johon liittyy yksi kylän nimen alkuperistä.
Tapahtumat.
Vuosittain kaupungissa järjestetään Hell Blues Festival -bluesmusiikkijuhlat, jotka kestävät useita päiviä.
Samtredia

Samtredia () on kaupunki Samtredian piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungin väkiluku on noin 25 318 (vuonna 2014).
Samtredia sijaitsee alangolla Rioni- ja Tskhenistsqalijoen välissä 244 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä ja 27 kilometriä Imeretin pääkaupungista Kutaisista länteen. Georgian tärkeimmät tiet ja rautatiet kohtaavat Samtrediassa, joten se on yksi maan merkittävimmistä liikenteellisistä keskuksista. Myös Kopitnarin lentoasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä kaupungista. Samtredian piirikunnan ilmasto on kostean subtrooppinen: talvet ovat lauhoja ja lämpimiä ja kesät kuumia.
Samtredia kehittyi kaupungiksi tärkeästä rautateiden risteysasemasta 1880-luvulla ja sai kaupunkioikeudet vuonna 1921. Neuvostohallinnossa kaupunki teollistui tuottamaan elintarvikkeita ja puutuotteita.
Strategisen sijaintinsa vuoksi Samtredialla oli huomattava rooli Georgian levottomuuksissa 1990-luvun alussa: laajalti uutisoidussa välikohtauksessa 26.–30. heinäkuuta 1990 neuvostovastaiset oppositioryhmät tukkivat Samtredian risteyksen ja pakottivat siten Georgian neuvostojohdon ottamaan käyttöön vapaamielisen vaalilain. Maalis–huhtikuussa 1991 risteyksen tukki vuorostaan Zviad Gamsakhurdian uusi hallitus yrittäessään painostaa Neuvostoliiton keskushallintoa. Saarto aiheutti kuitenkin vakavia vahinkoja Georgian taloudelle ja naapurimaa Armenialle, joka oli suureksi osaksi riippuvainen Georgian rautateistä. Myöhemmin vuonna 1993 Samtredia joutui yhdeksi Georgian sisällissodan keskeisimmistä taistelukentistä, jossa syrjäytetylle presidentti Gamsakhurdialle uskolliset joukot ottivat yhteen vallankaappauksen jälkeistä hallitusta kannattavien joukkojen kanssa ja pitivät lyhyen aikaa kaupunkia hallussaan 17.–23. lokakuuta 1993 uhaten kaikkia yhteyksiä Tbilisiin. Vaikka Samtredia on ollut siitä lähtien rauhallinen, Neuvostoliiton kaatumisen jälkeinen kriisi johti syvään taloudelliseen taantumaan, jonka vaikutukset jatkuivat yli vuosikymmenen.
Oulun Lyseon lukio

Oulun Lyseon lukio on yksi kymmenestä Oulun kaupungin ylläpitämästä päivälukiosta.
Oulun Lyseon lukiossa on kansallisen lukio-ohjelman ohella toiminut vuodesta 1992 alkaen myös kansainvälinen linja, jossa noudatetaan International Baccalaureate -järjestön lukio-ohjelmaa (IB Diploma Programme). Lyseon IB-linjalla on kansainvälisiä urheilijanuoria palveleva sivutoimipiste Sotkamossa (Sotkamon urheilulukion tiloissa). 
Vuodesta 2018 alkaen Oulun Lyseon lukion yhteydessä toimii myös Tyrnävällä sijaitseva August Sahlsten -lukio, jossa opiskelijat suorittavat opintonsa muun muassa etäopetuksen avulla sekä suorittamalla itsenäisiä tehtäviä. 
Vuonna 2018 Oulun Lyseon lukion kansallisella linjalla oli 175 aloituspaikkaa ja sisään pääsi peruskoulun päättötodistuksen lukuaineiden keskiarvolla 8,67. Lisäksi IB-linjalle hyväksyttiin peruskoulutodistusten ja valintakokeiden perusteella 50 uutta opiskelijaa. August Sahlstenin lukioon puolestaan valittiin 30 opiskelijaa vähimmäiskeskiarvolla 7,67. 
Historia.
Oulun lyseon nimellä tunnettu 8-vuotinen oppikoulu aloitti toimintansa yksityiskouluna syksyllä 1874, sen perustajia ja ensimmäinen rehtori oli Wilhelm Lindstedt. Se oli Pohjois-Suomen ensimmäinen suomenkielinen yliopistoon johtava koulu. Ruotsinkielisiä oppikouluja oli Oulussa ollut jo 1600-luvulta lähtien. Koulun nimi oli tuolloin Oulun suomalainen yksityislyseo, mutta siitä käytettiin myös nimityksiä Oulun suomalainen lyseo, Oulun suomalainen klassillinen lyseo ja Oulun ensimmäinen suomalainen lyseo. Alkuajat olivat taloudellisesti raskaita, kunnes 1880-luvulla koulu pääsi valtionavun piiriin ja yksityislyseo muuttui 1883–1890 asteittain valtionlyseoksi. Vuodesta 1924 koulun nimenä oli Oulun lyseo. Vuosina 1971–1974 käytössä oli nimi Pokkitörmän yhteislyseo, kunnes 1974 peruskoulu-uudistuksen yhteydessä koulu siirtyi valtiolta Oulun kaupungin omistukseen ja samalla siitä tuli lukiokoulu, Oulun Lyseon lukio. Viisi alinta luokkaa (ns. keskikoululuokat) siirrettiin peruskouluun. 
Rakennus.
Nykyisen, uusklassista tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Carl Ludvig Engel alun perin Oulun triviaalikoulun, ja sen seuraajan Oulun ruotsalaisen klassisen lukion käyttöön, ja se valmistui vuonna 1831. Koulua laajennettiin vuonna 1875 arkkitehtien Axel Hampus Dalströmin ja Florentin Granholmin suunnitelmien mukaan. Suomalainen klassinen lyseo muutti rakennukseen Svendelinin talosta, vaihtaen paikkaa Oulun ruotsalaisen lyseon kanssa. Juhlasalin käsittävän laajennuksen suunnitteli arkkitehti W. A. Tötterström (1899). Voimistelusalirakennuksen Kajaaninkadun puolella suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt vuonna 1907, ja sitä laajennettiin vuonna 1919. Linnankadun varren lisärakennus on vuodelta 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Yrjö Sadeniemi. Rakennuksen peruskorjaus valmistui vuonna 2023.
Samsara

Samsara (; 'läpikulku', 'eteneminen monien vaiheiden kautta') on hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa kaikkien elollisten olentojen uudelleensyntymisen ja -kuolemisen katkeamaton ketju.
Uudelleensyntyminen on Etelä-Aasiassa ikivanha käsite, mutta samsaran käsite nousi esille hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa joskus 500-luvulla eaa. Silloin papit alkoivat pohtia sitä, mitä tapahtuisi, kun Veda-kirjoissa kuvattujen uhrausten suomat vuodet taivaassa loppuisivat. He päättelivät tällöin tapahtuvan uudelleen kuolemisen, jota seuraisi uudelleen syntyminen, jonka olosuhteet määräytyisivät karman, yksilön omien tekojen pohjalta. Samoihin aikoihin Buddha tuli siihen päätelmään, että kaikki elolliset olennot käyvät läpi jatkuvaa uudelleensyntymisen prosessia, joka on seurausta heidän halujensa motivoimista teoista, joita luonnehtivat viha, ahneus ja tietämättömyys.
Hinduille uudelleensyntymässä oleellista on ikuinen ja muuttumaton itseys eli "atman", joka syntyy uudelleen ja uudelleen. Buddhalaiset kiistävät tällaisen muuttumattoman itseyden olemassaolon, ja puhuvat samsarasta sen sijaan syy- ja seuraussuhteen jatkuvuutena, joka ei katkea edes kuolemassa. Buddhalaisuuden näkökulmasta samsaran luonteenomaisin piirre on dukkha eli kärsimys tai epätyydyttävyys. Samsarasta voidaan neljän jalon totuuden mukaan vapautua seuraamalla jaloa kahdeksanosaista polkua.
Joidenkin hindujen mukaan samsara tapahtuu vain näennäisesti, koska itse on ikuinen ja muuttumaton, eikä siksi voi syntyä tai kuolla. Mahajanabuddhalaisen opettajan Nāgārjunan mukaan samsara ja nirvana liittyvät toisiinsa, ja nirvana on yksinkertaisesti tapa elää samsaran kanssa.
Nordlandin rata

Nordlandin rata () on rautatieosuus Norjassa. Se alkaa Trondheimin rautatieasemalta ja päättyy Bodøn kaupunkiin. Rataosuudella on pituutta 729 kilometriä, ja se on Norjan rataverkon pisin yksittäinen rataosuus. Vuoteen 2008 saakka Nordlandin rata alkoi etelässä vasta Hellistä.
Rataosuus kulkee muun muassa Stjørdalin, Levangerin, Verdalin, Steinkjerin, Mosjøenin, Mo i Ranan ja Fausken kaupunkien läpi. Grongin ja Namsosin välinen haararata on nykyisin suljettu, mutta sen avaamista uudelleen harkitaan kasvavan tavaraliikenteen vuoksi.
Toisin kuin valtaosa Norjan rataverkosta, Nordlandin rataa ei ole sähköistetty. Trondheimin ja Steinkjerin välinen matkustajaliikenne on verrattain tiheää, mutta kuitenkin harvempaa kuin pohjoisempana. Suurin osa matkustajaliikenteestä hoidetaan kiskobusseilla, vain yöjunat ovat veturivetoisia. Kiskobussien käyttö pitkällä rataosalla on aiheuttanut valituksia, sillä veturijunassa matkustusmukavuus on parempi.
Radan rakentaminen.
Radan ensimmäinen osuus Trondheimistä Helliin avattiin liikenteelle 1881 osana Meråkerbanenia. Vuonna 1902 rata valmistui Levangeriin saakka, Verdaliin 1904 ja Sunnaniin 1905. Radan rakentaminen jatkui siten, että rata valmistui Snåsaan 1926 ja Grongiin 1929. Haararata Grong–Namsos valmistui 1933. Vuoteen 1940 mennessä rata oli avattu liikenteelle Hellin ja Mosjøenin välisellä osuudella. Toisen maailmansodan aikana rakennustyöt jatkuivat saksalaisten valvonnassa, ja vuoteen 1945 mennessä rata oli valmistunut Dunderlandiin saakka. Bodøhön saakka rata valmistui 1962.
Antikvariaatti

Antikvariaatti on antikvaarinen kirjakauppa.
2000-luvulla kivijalkamyymälää pitävien antikvaaristen kirjakauppojen määrä on laskenut merkittävästi kun taas verkkokaupan osuus on kasvanut. Suuri osa alan yrityksistä on siirtynyt ainakin osittain verkkokauppaan. Yritysten verkkokauppojen valikoimat vaihtelevat laajasti sadoista tuotteista kymmeniin tuhansiin tuotteisiin.
Historia.
1600-luvun Euroopassa kirjakauppiaat alkoivat ottaa valikoimaansa myös käytettyjä kirjoja. Vuosisadan alusta alkaen järjestettiin kirjahuutokauppoja. Suuremmat markkinat antikvaarisille kirjakaupoille syntyivät Ranskan vallankumouksen jälkeen, kun paljon kirjoja vaihtoi omistajaa. Luostarien ja aateliskartanoiden kirjastoja takavarikoitiin ja markkinoille tuli valtava määrä kirjoja.
Suomessa antikvariaattien toiminta oli pitkään pienimuotoista, asiakaskuntaa oli vähän. Kun suuret ikäluokat vanhenivat, he alkoivat ostaa ja keräillä enemmän vanhoja kirjoja ja alalle tuli uusia kauppiaita. Suomen Antikvariaattiyhdistyksen perusti 10 liikettä 1941. Koska yhdistykseen oli aiemmin vaikea päästä, uudet ja pienemmät liikkeet perustivat Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry:n vuonna 1982. Antikvaaristen kirjakauppojen kansainvälinen liitto ILAB perustettiin 1942. Se hyväksyy kustakin maasta vain yhden järjestön, Suomesta jäsenyhdistys on kahdesta järjestöstä vanhempi eli Suomen Antikvariaattiyhdistys. Tunnettuja suomalaisia antikvariaattialan henkilöitä ovat olleet muun muassa Cecil Hagelstam, Kaarle Ervasti, Seppo Hiltunen ja Anssi Arohonka.
Yhdistykset.
Suomessa toimii kaksi antikvaarista yhdistystä, 1941 perustettu Suomen Antikvariaattiyhdistys ry – Finska Antikvariatföreningen rf ja 1982 perustettu Suomen Antikvaariset Kirjakauppiaat ry, joka kustantaa Vanhan Kirjallisuuden Hintaopasta.
Tripitaka

Tripiṭaka (त्रिपिटक "kolme koria" sanskritiksi; paaliksi: "Tipiṭaka"; hanzi: 三藏, "Sānzàng" (pinyin); japaniksi: "Sanzo"; khmeriksi: ត្រៃបិតក "Traipětâk"; koreaksi: 삼장 "Samjang"; thaiksi: ไตรปิฎก "Traipidok"; vietnamiksi: "Tam tạng") on buddhalaisuuden kirjallinen kaanon. Tipitakan sisältö vaihtelee suuntauksesta riippuen, länsimaissa näistä parhaiten tunnettu on Theravada-koulukunnan ns. paali-kaanon.
Tripitakan kolme koria.
Tripitakan taustana oli suullisena perintönä välittynyt kaksiosainen ns. "alkukaanon", jonka muodostivat sääntökokoelma ja sutrakokoelma. Useita vuosisatoja myöhemmin mukaan liitettiin ns. "abhidharma-kirjoitukset".. Kokoelman nimi tulee siitä, että näitä kolmea eri osaa säilytettiin perimätiedon mukaan kolmessa eri korissa ("tri-" 'kolme', "piṭaka" 'kori'). Nämä kolme koria ovat: 
Tripitakan muotoja.
Kolme tärkeintä Tripitakan muotoa ovat: