tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sudanin sisällissota

Sudanissa on käyty sisällissotaa lähes sen koko itsenäisyyden ajan; yli viisikymmentä vuotta. Joskus sodat jaetaan ensimmäiseen sisällissotaan 1955–1972, ja toiseen sisällissotaan 1982–2005, usein myös todetaan sodan jatkuneen 1955–2005 yhdentoista vuoden välirauhan yli. Sisällissotia käytiin hallituksen ja Etelä-Sudanin itsenäisyyttä tai itsehallintoa ajaneiden kapinallisten välillä. 
Sudanin etelä- ja pohjoisosilla oli varsin erilainen tausta. Brittien siirtomaahallinnon alkuaikoina, vuoteen 1946 asti, Etelä- ja Pohjois-Sudania hallittiin erikseen. Eteläosassa elää kristittyjä ja animisteja, pohjoisessa muslimeita. Pohjoisen ja etelän välisessä konfliktissa kuoli arviolta kaksi miljoonaa ihmistä, ja neljä miljoona ihmistä joutui jättämään kotinsa.
Yksi sodan julmista piirteistä oli lapsisotilaiden käyttö. Heitä arveltiin 1990-luvulla olevan noin 9 000.
Osama bin Laden ja Al Qaida sekaantuivat sisällissotaan 1990-luvun alussa.
Rauhansopimus.
Rauhansopimus vuodelta 2005 pääpiirteissään 
Sopimusta vahvistamaan maahan tuli kymmenentuhatta YK:n rauhanturvaajaa. Näiden lisäksi Sudanissa on rauhanturvaajia Darfurin kriisin takia.
Chiara Lubich

Chiara Lubich (22. tammikuuta 1920 Trento, Italia – 14. maaliskuuta 2008 Rocca di Papa, Italia) oli italialainen rauhan- ja ihmisoikeusaktivisti. Hänen katsotaan perustaneen 7. joulukuuta 1943 etupäässä katolisen, eri puolille maailmaa levinneen Focolare-liikkeen. Hänen alkuperäinen etunimensä oli "Silvia". 
Lubich syntyi Trentossa. Italian fasistihallituksen aikana hänen isänsä menetti työnsä poliittisten näkemystensä takia, ja perhe vietti useita vuosia äärimmäisessä köyhyydessä. 
Lubichille myönnettiin vuonna 1977 Templeton-palkinto. UNESCO on palkinnut Chiara Lubichin vuosittain myöntämällään rauhankasvatuksen palkinnolla vuonna 1996.
Lubich kuoli maaliskuussa 2008 kotonaan Rocca di Papan kunnassa Rooman eteläpuolella. Hänet oltiin kotiutettu roomalaisesta sairaalasta edellisenä päivänä toiveidensa mukaan. Lubich kärsi viimeiset vuotensa heikosta sydämestä..
Biowatti

L&amp;T Biowatti on suomalainen, Lassila &amp; Tikanoja (L&amp;T) -konserniin kuuluva bioenergia-alan yhtiö. 
Historia.
L&amp;T Biowatti on aloittanut toimintansa vuoden 1994 alussa Metsäliiton tytäryhtiönä. Vuoden 2005 alusta alkaen yhtiö siirtyi kokonaan toimivan johdon omistukseen ja 31.1.2007 alkaen yhtiö siirtyi tehdyillä osakekaupoilla L&amp;T:n tytäryhtiöksi.
Liiketoiminta.
L&amp;T Biowatin toiminta-ajatuksena on hankkia, markkinoida ja toimittaa bioenergiaa ja teollisuuden raaka-aineita asiakkailleen. Tuotteina ovat metsä- ja puunjalostusteollisuuden sivutuotteet sekä metsäpolttoaineet. L&amp;T Biowatin keskeiset toimialat ovat puupolttoaineiden toimitukset lämpö- ja voimalaitoksille, raaka-ainetoimitukset levy- ja selluteollisuudelle ja pellettitehtaille, toimitukset ja palvelut ympäristö- ja viherrakentamiseen, kompostointiin ja kuivikemarkkinoille sekä valtakunnalliset metsäpalvelut metsänomistajille.
Metsänomistajille suunnatut metsäpalvelut ovat merkittävä osa L&amp;T Biowatin liiketoimintaa. Metsäpalvelujen keskeisimpiä toimintoja ovat nuoriin kasvatusmetsiin tehtävät energiaharvennukset, ensiharvennukset sekä päätehakkuualueiden latvusmassan kerääminen, kantojen nostaminen ja maanmuokkaus.
2022 L&amp;T Biowatti ja Neova Oy:n energiapuuliiketoiminnat yhdistettiin ja uuden yrityksen nimeksi tuli Laania Oy.
TUTTAVA

TUTTAVA® (sanoista "Turvallisesti tuottavat työtavat") on Jorma Saaren tekemän tutkimuksen pohjalta kehitetty järjestykseen ja siisteyteen perustuva kehittämisohjelma. Tutkimuksessa huomattiin järjestyksen ja siisteyden merkitys työpaikalle. On laskettu, että huonon järjestyksen vallitessa saattaa esineiden etsimiseen kulua kymmeniä prosentteja työajasta. Siksi Tuttavalla parannetaan ja ylläpidetään työpaikkojen järjestystä, siisteyttä, työturvallisuutta ja tuottavuutta. 
Toteutus.
Työntekijöiden kanssa selvitetään millä asioilla on merkitystä turvallisuudelle ja tuottavuudelle heidän päivittäisessä toiminnassaan. Näihin asioihin liittyen sovitaan sitten yhteiset tavoitteet. Tavoitteiden perusteella mitataan niiden totetumista, ja lasketaan järjestysindeksiä. Mittaamisella saadaan palautetta, jonka perusteella voidaan keskittyä huonosti hallittuihin asioihin. 
Käyttö.
Tuttavaa on sovellettu enimmäkseen teollisuudessa, mutta myös muissa organisaatioissa on siitä saatu positiivisia kokemuksia. Tuttavaa käytetään yleisesti Suomessa, kansainvälisesti on laajemmin käytössä 5S-menetelmä, jolla on samansuuntaiset tavoitteet ja pyrkimykset.
Järjestyksen ja siisteyden edut.
Parempi järjestys ja siisteys tuo muun muassa seuraavia etuja:
Miloslav Vlk

Miloslav Vlk (17. toukokuuta 1932 Lišnice, Tšekkoslovakia – 18. maaliskuuta 2017) oli tšekkiläinen roomalaiskatolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Prahan arkkipiispana vuosina 1991–2010.
Vlk haaveili jo lapsuudessaan papintyöstä, mutta maan silloiset poliittiset olot eivät mahdollistaneet hänen alan opintojaan; hänet vihittiinkin papiksi vasta Prahan kevään aikana 23. kesäkuuta 1968. Hänen vaikutusvaltansa kohottua viranomaiset riistivät häneltä vuonna 1978 oikeuden toimia pappina.
Vlk vietti hiljaiseloa vuoteen 1988 saakka toimien Prahassa mm. ikkunanpesijänä. Vuodesta 1989 hän sai aloittaa kirkollisen uransa jälleen, ja jo 14. helmikuuta 1990 paavi nimitti hänet České Budějovicen piispaksi. Hän osallistui vuonna 2005 uuden paavin valintaan, ja häntä pidettiin myös itse "papabilena" eli eräänä todennäköisimmistä ehdokkaista uudeksi paaviksi.
Italian naisten jalkapallomaajoukkue

Italian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Italiaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Italian naismaajoukkue on osallistunut MM-lopputurnaukseen neljä kertaa. Vuoden 1991 kisoissa Kiinassa se voitti alkulohkossa Taiwanin 5–0 Carolina Moracen tehtyä hattutempun ja Nigerian 1–0 Moracen tehtyä ottelun ainoan maalin mutta hävisi Saksalle 0–2. Puolivälierissä joukkue hävisi Norjalle jatkoajan jälkeen 2–3.
Vuoden 1999 MM-kisoissa Yhdysvalloissa Italia pelasi alkulohkossa Saksan kanssa tasapelin 1–1, hävisi Brasilialle 0–2 ja voitti Meksikon 2–0 mutta ei selviytynyt puolivälieriin. Joukkueen maalintekijät turnauksessa olivat Patrizia Panico (2 maalia) ja Paola Zanni (1 maali).
Vuoden 2007 MM-kisojen karsintalohkossaan Italia sijoittui kolmanneksi Norjan ja Ukrainan jälkeen eikä päässyt mukaan lopputurnaukseen.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Italia voitti alkulohkossaan Australian 2–1 ja Jamaikan 5–0 sekä hävisi Brasilialle 0–1. Italia pääsi lohkovoittajana neljännesvälieriin, joissa se voitti Kiinan 2–0. Puolivälierissä Italia hävisi Alankomaille 0–2. Joukkueen maaleista Aurora Galli ja Cristiana Girelli tekivät kolme, Barbara Bonansea kaksi sekä Valentina Giacinti yhden. Joukkuetta valmensi Milena Bertolini.
Vuoden 2023 MM-kilpailuissa Italia voitti alkulohkossaan Argentiinan 1–0 mutta hävisi Ruotsille 0–5 ja Etelä-Afrikalle 2–3 eikä selviytynyt alkulohkostaan jatkoon. Argentiina-ottelun maalin teki Cristiana Girelli, ja Etelä-Afrikkaa vastaan Arianna Caruso teki kaksi maalia.
EM-kisoissa Italia on parhaimmillaan sijoittunut toiseksi. Vuonna 1984 se hävisi välierissä Ruotsille eikä silloin pelattu pronssiottelua. Vuonna 1987 Italia voitti pronssiottelussa Englannin 2–1. Vuonna 1989 joukkue hävisi pronssiottelussa Ruotsille jatkoajan jälkeen 1–2 ja vuonna 1991 Tanskalle varsinaisella peliajalla 1–2. Vuonna 1993 Italia pääsi finaaliin, jossa se hävisi Norjalle 0–1. Vuonna 1995 Italian tie katkesi puolivälieriin. Vuonna 1997 Italia pääsi jälleen finaaliin, jossa Saksa oli parempi maalein 0–2. Vuosien 2001 ja 2005 EM-kisoissa Italia ei selviytynyt jatkoon alkulohkoistaan kahdeksan joukkueen lopputurnauksessa. Vuoden 2009 EM-turnauksessa, johon osallistui 12 joukkuetta, voitti Italia alkulohkossaan Englannin 2–1 ja Venäjän 2–0 sekä hävisi Ruotsille 0–2. Italia selviytyi puolivälieriin, joissa se hävisi Saksalle 1–2. Vuoden 2013 EM-kisoissa Italia selviytyi alkulohkostaan kakkosena jatkoon pelattuaan Suomen kanssa tasan 0–0, voitettuaan Tanskan 2–1 sekä hävittyään emäntämaa Ruotsille 1–3. Puolivälierissä Italia hävisi Saksalle 0–1. Vuoden 2017 EM-kisoissa Italia jäi alkulohkoon hävittyään sekä Venäjälle että Saksalle 1–2 ja voitettuaan Ruotsin 3–2. Vuoden 2022 EM-kisoissa Italia pelasi Islannin kanssa tasan 1–1 sekä hävisi Ranskalle 1–5 ja Belgialle 0–1.
Italia on voittanut epävirallisen Euroopan-mestaruuden vuonna 1969 ja päässyt epävirallisten maailmanmestaruuskisojen finaaliin 1970.
Phalanx CIWS

Phalanx CIWS (lyhenne sanoista "Close-In Weapon System") on erityisesti Yhdysvaltain laivaston käytössä oleva automaattinen ohjuksentorjuntajärjestelmä, joka on osa kaikkien Yhdysvaltain pintasotalaivojen ilmapuolustusta. General Dynamics Corporationin suunnittelemaa, nykyisin Raytheon Companyn valmistamaa järjestelmää kokeiltiin ensimmäisen kerran vuonna 1973 "USS King"issä, ja vuonna 1980 lentotukialus "USS Coral Sea" oli ensimmäinen alus johon järjestelmä asennettiin pysyväiskäyttöön. Phalanx on myös useiden muiden maiden, muun muassa Ranskan, Saksan ja Italian käytössä.
Phalanxin toiminta.
Phalanx suunniteltiin tuhoamaan laivoja uhkaavia ohjuksia, helikoptereita sekä hävittäjiä. Phalanxin kantomatka on suunnittelukriteeriensä vuoksi varsin lyhyt (noin 9 km) nykyaikaisten merimaaliohjuksien kantamiin verrattuna. Aseen tykkilavetti liikkuu suurella nopeudella ja tarkkuudella. Phalanxin erityisen hyvä puoli on, ettei se tarvitse toimiakseen kuin sähköä ja kylmää vettä elektroniikkansa jäähdyttämiseen. Näin ollen järjestelmä on helppo asentaa esimerkiksi huoltoaluksiin, joilta puuttuvat taistelualusten monimutkaisempien asejärjestelmien vaatimat taistelunjohtojärjestelmät. Phalanx voi toimia täysin itsenäisesti, riippumatta aluksen muista toiminnoista.
Tutkajärjestelmä.
Phalanxissa on kaksi tutkajärjestelmää, jotka yhdessä etsivät kohteen. Ensimmäinen järjestelmä (valkoisen tutkakuvun yläosassa) on etsintätutka, joka etsii kohteita laajalta alueelta. Se seuraa etäisyyksiä, nopeutta, matkaa, korkeutta ja suuntaa. Kun se on havainnut kohteen se syöttää tiedot tietokoneelle, joka kääntää tornin kohteeseen päin. Tämän jälkeen järjestelmän hallinta siirtyy toisen tutkan haltuun. Sen kattavuus on huomattavasti pienempi kuin edeltävän, mutta se on huomattavasti tarkempi. Järjestelmä arvioi, milloin kohde on ampumamatkan päässä ja joko avaa tulen automaattisesti tai joku miehistön jäsen hoitaa sen manuaalisesti.
Aseistus ja ammukset.
Phalanx CIWS on varustettu useista yhdysvaltalaista alkuperää olevista hävittäjälentokoneista tutulla Gatling-tyyppisellä 20 millimetrin M61 Vulcan -konetykillä, joka Phalanxin mallista riippuen ampuu 3 000 – 4 500 laukausta minuutissa 60–100 laukauksen sarjoissa. Ammuksia Phalanxin rumpulippaaseen mahtuu 1 550 ja niiden lähtönopeus on noin 1 100 m/s. Köyhdytetystä uraanista valmistetut alikaliiperiammukset on suunniteltu läpäisemään ja räjäyttämään kohti tulevan ohjuksen taistelukärki. Phalanxissa on kaksi ammusvyöjärjestelmää. Ensimmäinen kuljettaa ammukset lippaasta aseeseen, toinen vie hylsyt ja laukeamattomat ammukset takaisin lippaaseen.
Christine Feehan

Christine Feehan (s. Kalifornia, USA) on yhdysvaltalainen viihdekirjailija, joka kirjoittaa pääasiassa "paranormaalia romantiikkaa". Feehan on kirjoittanut yli 30 kirjaa, jotka ovat voittaneet paranormaalin tai romanttisen kirjallisuuden sektorin palkintoja, sekä saaneet eri palkintoehdokkuuksia. Myös kirjailija itse on palkittu kunniamaininnoilla. 
Feehanin kirjat ovat yltäneet useille bestseller-listoille. Kirjoja on painettu eri kielille ja eri formaateissa, ja niistä on tehty myös manga-sarjakuvaa.
Chistine Feehanin perheeseen kuuluu puoliso Richard Feehan ja yksitoista lasta.
Pekka Virta

Pekka Juhani Virta (s. 19. huhtikuuta 1969 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkohyökkääjä.
Pelaajaura.
Virta pelasi ammattilaisena 14 kautta pääosin SM-liigassa ja I. divisioonassa/Mestiksessä. Lisäksi Virta pelasi uransa loppupuolella myös Ruotsissa, Saksassa ja Englannissa. Parhaiten Virta muistetaan TuTo Hockeyn vuosistaan, sillä Virta pelasi kuusi kautta TuTossa sekä I-divisioonaa että SM-liigaa. 
Virta saavutti urallaan SM-kultaa pelatessaan Turun Palloseuran riveissä kaudella .
Virta pelasi urallaan myös 5 B-maaottelua.
Valmennusura.
Virta aloitti valmennusuransa heti peliuransa päätyttyä, nostaen ensimmäisellä valmennuskaudellaan TuTon B-juniorit ikäluokkansa SM-liigaan. Joulukuussa 2003 Virta korvasi Anatoli Bogdanovin TuTon edustusjoukkueen valmentajana ja piti joukkueen Mestiksessä. TuTo kävi tuolloin karsimassa sarjapaikastaan, mutta Virran johtama joukkue ei hävinnyt ainuttakaan karsintaottelua. 
Virta siirtyi tammikuussa 2005 ensin KalPan A-nuorten valmentajaksi, ja syksyllä 2006 Virta korvasi potkut saaneet KalPan edustusjoukkueen päävalmentajan Mika Pieniniemen ja valmensi kauden loppuun. Kaudella Virta aloitti ensimmäisen kokonaisen kautensa päävalmentajana. Kaudella KalPa ylsi mitalipeleihin ja voitti SM-liigassa pronssimitalin Virran valmennuksessa. Virta aloitti TPS:n päävalmentajana kaudella 2011–2012, mutta TPS antoi potkut 15.10.2012.
Kaudeksi 2013–2014, Virta siirtyi Porin Ässien päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Hän valmensi seurassa kuitenkin vain yhden kauden. Kaudelle 2014–2015 hän siirtyi jälleen valmentamaan KalPaa. KalPaa hän valmensi kolmen kauden ajan. Kaudeksi hän siirtyi Rauman Lukkoon, jota valmensi neljän kauden ajan. Viimeisellä kaudellaan 2020–2021 Rauman Lukko voitti SM-kultaa. Kaudeksi 2021–2022 Virta siirtyi kolmivuotisella sopimuksella SaiPan päävalmentajaksi. Sopimus katkaistiin kesken kauden lokakuussa 2022.
KalPa aateloi Virran KalPan Wall of Fameen 25.10.2025.
Muuta.
Virta sai koronavirustartunnan tammikuun lopussa 2021. Hän jäi oireettomana karanteeniin, mutta eristäytymisjakson loppuvaiheessa hän sai pahoja oireita. Virta otettiin sisään Turun yliopistolliseen keskussairaalaan ja muutaman päivän kuluttua hän joutui tehohoitoon. Lopulta Virta vietti sairaalassa yhteensä 48 päivää, joista teholla 27 päivää. Hänet kotiutettiin Tyksistä 1. huhtikuuta. Virta sanoo olleensa ”erittäin onnekas ja etuoikeutettu” päästessään valmentamaan Lukkoa kevään 2021 pudotuspeleihin. Hän luotsasi joukkueensa toiseen mestaruuteen kauden päätteeksi.
Aira Suomela

Aira Elina Suomela (17. joulukuuta 1935 Reisjärvi – 9. toukokuuta 2022) oli suomalainen posliininmaalaustaiteilija, -opettaja ja alan vaikuttaja. 
Suomela toimii vuonna 1968 perustetun Suomen posliininmaalaajat ry:n puheenjohtajana ja usealla kielellä julkaistavan, maailman toiseksi suurimman alan harrastajien julkaisun, Posliini Plus -lehden (ilmestyi aiemmin nimillä Posliininmaalaus ja keramiikka sekä Skandinavian Posliininmaalaus), päätoimittajana vuodesta 1985. Hän on ollut myös kehittämässä alan opetusta jo 1970-luvulta saakka, tuolloin pääkaupunkiseudulla vaikuttaessaan, kohti virallista 4-vuotista ammattitutkintoa.
Suomela on posliininmaalauksen kansallisesti tärkeimmän vuosittaisen tapahtuman, vuodesta 1995 järjestetyn Reisjärven posliinikesän, perustaja. Vuosittain vietettävä tapahtuma tuo Reisjärvelle kansainvälisiä alan opettajia sekä satoja harrastajia ja taitajia ja sitä pidetään myös merkittävänä alan opettajien jatkokouluttautumispaikkana. Tapahtumassa on vieraillut useita nimekkäitä alan ammattilaisia ja taiteilijoita sekä Suomesta että maailmalta, kuten Kimmo Pälikkö, japanilaiset Yumiko Okamura ja Mario Watanabe, venäläiset Juri Schgirov, Ljubov Tsvetkova ja Sergei Sokolov, saksalaiset Wolfram Leonhardi ja Andreas Knobl sekä norjalaiset Eva Ihle ja Thanh Duc Hong.
Lauri Heino

Lauri Aleksanteri Heino (24. elokuuta 1918 Somero – 3. helmikuuta 2001 Somero) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti. 
Heino palveli jatkosodassa panssarivaunun kuljettajana Panssariprikaatissa, ensin T-26-vaunun ja myöhemmin T-34-vaunun ajajana. Hänen ansioihin luetaan useiden vihollispanssarivaunujen pelastaminen Panssariprikaatin käyttöön, mukaan lukien prikaatin ensimmäinen T-34-vaunu. 
Heino nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi Panssaripataljoonan komentajan, everstiluutnantti Sven Björkmanin tekemän nimitysesityksen ja kenraalimajuri Taavetti Laatikaisen ja kenraalimajuri Ruben Laguksen puollon perusteella. Nimitys tapahtui 21. marraskuuta 1943 numerolla 123. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa osallistuminen taisteluihin suurta henkilökohtaista rohkeutta osoittaen sekä vihollisvaunujen evakuointi omaan käyttöön. Myöhemmin Heino kunnostautui muun muassa Talin–Ihantalan taistelussa. 
Sodan jälkeen Heino toimi liikkeenharjoittajana. Hän osallistui myös Someron kunnallispolitiikkaan Someron kunnavaltuuston jäsenenä vuosina 1965–1968. 
Lauri Heino kuoli vuonna 2001. Hänet on haudattu Someron uudelle hautausmaalle.
Kimmo Pälikkö

Kimmo Pälikkö (s. 1938 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija ja kuvataiteilija. Hän on kuvannut erityisesti Helsinkiä sekä grafiikan keinoin että piirtäen ja maalaten. Hän on järjestänyt Helsinki-aiheisia "Katoavaa kaupunkia" -taidenäyttelyitä vuodesta 1970 ja suunnitellut myös Helsinki-aiheisia postimerkkejä.
Pälikkö on opiskellut muun muassa Helsingin työväenopistossa, Vapaassa taidekoulussa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hänellä on ollut oma galleria vuodesta 1983, joka myy hänen tuotantoaan. Hän on oman ilmoituksensa mukaan suunnitellut vuoteen 2009 mennessä noin 1 400 erilaista postikorttia, joita on painettu yli 86 miljoonaa kappaletta. Pälikkö on toiminut ja toimii myös opettajana taidekursseilla erilaisissa tapahtumissa ja julkaissut taidekirjoja.
Elämänvaiheita.
Kimmo Pälikkö on 8-lapsisen perheen ainoa poika. Sodan jälkeen perhe oli muuttanut Somerolle. Pälikkö kävi taidekerhossa, ja Helsingin suomalaisessa työväenopistossa Erkki Hervon opastuksella. Suomen Taidepiirtäjäin Liiton, nykyisen Grafian jäsen hänestä tuli 1960-luvulla ja Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen 2008. Pälikkö suoritti 60-luvun lopulla Malmin kauppaoppilaitoksessa merkonomitutkinnon ja Markkinointi-instituutissa mainoshoitajatutkinnon. Päivätyön ohella hän opiskeli sekä Vapaassa Taidekoulussa että Taideteollisessa korkeakoulussa. Pälikkö aloitti akvarelliensa esittelyn "Katoavaa kaupunkia" -näyttelyssä 1970-luvulla Helsingissä. Samaan aikaan hän maalasi myös useita muotokuvia. Varsinaisen päivätyönsä hän teki vuodesta 1972 Helios Oy:n mainonnan ja markkinoinnin vastaavana, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1982. Isänsä kuoleman jälkeen Pälikkö hoiti myös perikunnalle siirtyneen pesuainetehdas Tolu Oy:n vetovastuun. Jo 11-vuotiaana Pälikkö oli piirtänyt Tolu-pesuaineen ensimmäisen etiketin ja lähes kaikki myöhemmätkin etiketit 40 vuoden ajan ovat hänen käsialaansa. Perikunta myi Tolu Oy:n vuonna 1987.
Vuonna 1978 Kimmo Pälikkö perusti KP-art Oy:n, jonka kautta hän on markkinoinut töitään. Vuonna 1982 jäätyään kokonaan pois vieraan palveluksesta Pälikkö perusti KP-art Oy:n yhteyteen oman taidegallerian, joka oli Senaatintorin varrella 1985–2010 nimellä ART-Helsinki. Taiteen ohella Pälikkö on harrastanut musiikkia soittaen nokkahuilua, viulua ja klarinettia omaksi ja muiden iloksi ensin pienessä tanssiorkesterissa ja suuremmassakin Suomi pojat -nimisessä orkesterissa. Vuonna 2008 Kimmo Pälikkö nimettiin vuoden kunniamerkonomiksi. 
Postikortteja hän on tehnyt 1381 erilaista. Senaatintorilla sijainnut galleria jäi pois talojen remontoinnin tieltä. Pukinmäen kehystämöä ja studiota hän pitää edelleen, vaikka ikää on jo yli 80 vuotta. 
Pälikkö on julkaissut 2000-luvulla myös kreationistisia kirjoja.
Telkku.com

Telkku on iltalehti.fi:n alla toimiva sivusto. Se on Suomen suurin netissä oleva tv-ohjelmaopas ja yksi maan suosituimmista verkkosivustoista. Palvelusta löytyvät yleisimpien ilmais- ja maksukanavien ohjelmatiedot, elokuva-arvioita ja ohjelmasuosituksia. 
Vuosina 2007–2009 palvelu oli Taloustutkimus Oy:n tutkimusten mukaan Suomen viiden arvostetuimman verkkobrändin joukossa. 
Telkku tunnettiin aikaisemmin nimellä Telkku.com, mutta pian Iltalehden alle siirtymisen jälkeen (2020) tippui .com-pääte nimestä pois. 
Palvelun ominaisuudet.
Sivusto.
Palvelu tarjoaa käyttäjilleen maksutta suosituimpien ilmais- ja maksutelevisiokanavien ohjelmatiedot. Kirjautuneena palveluun käyttäjät voivat myös korostaa ohjelmakartalta suosikkejaan, osallistua sivustolla käytäviin ohjelmakeskusteluihin ja lisätä sekä elokuvista että televisio-ohjelmista omia arvioitaan. 
Palvelun ainoa maksullinen ominaisuus oli verkkotallennusdigiboksi Nauhuri, jonka toiminta päättyi heinäkuussa 2015 muuttuneen tekijänoikeuslainsäädännön takia.
Telkun ohjelmakartasta palvelun käyttäjä saa valittua itseään kiinnostavimman kanavanäkymän. Valmiita kanavaryhmiä on mm. Urheilu, Lifestyle, MTV Katsomo, V Sport, series &amp; film, Lapset, Dokumentit ym. Palvelun käyttäjä voi rakentaa myös kokonaan oman kanavataulun. 
Mobiili.
Telkku-palvelulla on maksuton mobiilisovellus, joka on ladattavissa kaikille yleisimmille alustoille. Sovellus on ollut suosittu käyttäjien kesken sen yksinkertaisuuden ja helpon käyttöliittymän takia. 
Osaksi Alma Mediaa.
Telkku.com on alun perin Jadecon Oy:n perustama palvelu, joka sai alkunsa syksyllä 2000. Vuosina 2001–2002 Telkku.com toimi Kolumbus.fi-portaalin alapalveluna ja tämän jälkeen 2003–2006 yhteydessä Suomi24-sivustoon. Yrityskauppojen myötä Telkku.com siirtyi vuonna 2008 osaksi Alma Media -konsernia. Alma Mediassa Telkku.com on osa Alma Consumer -liiketoimintayksikköä, johon kuuluu muitakin kuluttajille suunnattuja palveluita, kuten Iltalehti ja kokkiyhteisö Kotikokki.net.
Mikko Pohtola

Arvo Mikael (Mikko) Pohtola (vuoteen 1936 "Österholm", 3. joulukuuta 1925 Ylistaro – 16. syyskuuta 2007 Helsinki) oli Suomen Kuvalehden päätoimittaja.
Mikko Pohtola osallistui jatkosotaan panssarintorjuntajoukoissa ja haavoittui Äyräpäässä heinäkuussa 1944.
Suomen Kuvalehden päätoimittajana Pohtola oli vuosina 1974–1986, ja sinä aikana hän nosti lehden levikin 50 000:sta 120 000:een ja merkittäväksi yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi. Ennen eläkkeelle jäämistään hän oli Yhtyneiden Kuvalehtien varatoimitusjohtaja 1986–1988. Pohtola oli ennen päätoimittajan tehtävää Suomen Kuvalehden toimittaja ja sittemmin lehtitalon toimituspalvelujen päällikkö. Pohtolan ajasta muistetaan erityisesti että hän palkkasi lehteen kirjoittajaksi Simo ”Simppa” Juntusen, joka oli joutunut pois Suomen Sosialidemokraatista näkemyserojen vuoksi. Tuolloin presidentti Urho Kekkonen lakkasi kirjoittamasta Suomen Kuvalehteen, johon hän oli pitkään tehnyt kolumneja nimimerkillä Liimatainen. Eläkkeellä ollessaan Pohtola johti pitkään Suomen Aseveljien Liiton (SAL) perinteitä jatkanutta Kaatuneiden Muistosäätiötä.
Sgt. Kabukiman N.Y.P.D.

Sgt. Kabukiman N.Y.P.D. on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan ohjasivat Michael Herz ja Lloyd Kaufman.
Elokuva kertoo newyorkilaisesta poliisista Harry Griswoldista, joka viettää railakasta poikamieselämää. Kaupunkiin saapuu kabuki-teatteri. Kabuki-mestarin tytär Lotus ennustaa, että suuri pahuus valtaa maan ja vain "valittu" pystyy estämään tämän. Heti ensimmäisessä esityksessä kabuki-mestari surmataan ja tämä siirtää voimansa Harrylle. Pian Harry huomaa, että hän on "valittu" ja hänen on pelastettava maailma pahuudelta.
L. Arvi P. Poijärvi

Lauri Arvi Pellervo Poijärvi (vuoteen 1906 Boijer; 25. elokuuta 1900 Helsinki – 2. elokuuta 1986 Helsinki) oli suomalaisen koulumaailman vaikuttaja, filosofian tohtori ja kuoronjohtaja.
Ura.
Poijärvi väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1928. Hän oli kouluhallituksessa kouluneuvos 1936–1942, pääjohtaja 1942–1945, Helsingin normaalilyseon luonnonhistorian ja maantieteen yliopettaja 1960–1967 sekä Otavan tietosanakirjaosaston johtaja 1945–1968. Poijärvi teki useita oppikirjoja ja toimitti suuria tietosanakirjoja. Hän toimi mm. vuosina 1960−1965 ilmestyneen Otavan ison tietosanakirjan toimituskunnan puheenjohtajana. 
Poijärvi oli myös merkittävä musiikkielämän vaikuttaja. Hän opiskeli pianonsoittoa Ingeborg Hymanderin johdolla Helsingin musiikkiopistossa vuoteen 1922 ja toimi sittemmin konserttisäestäjänä. Hän oli vuosina 1928–1930 Ylioppilaskunnan Laulajien ja vuosina 1930–1933 Laulu-Miesten kuoronjohtajana sekä vuosina 1945–1951 Eteläsuomalaisen Osakunnan Laulajien johtajana. Vuosina 1956–1968 Poijärvi oli Suomen Kansallisoopperan hallituksen puheenjohtaja. Hänet kutsuttiin Sulasolin kunniajäseneksi, ja vuonna 1965 hän sai professorin arvonimen.
Poijärvi syrjäytettiin kouluhallituksen pääjohtajan paikalta poliittisista syistä. Hän kuului sodan aikana Ässärykmenttiin ja edusti valtakunnallista aseveliliittoa.
Moni Poijärven jälkeläinen vaikuttaa Suomen kulttuurielämässä, muun muassa poika, professori, tekniikan tohtori Heikki Poijärvi, Lohjan kaupunginorkesterin alttoviulun äänenjohtaja Lauri Poijärvi sekä viulisti-kapellimestari Ylermi Poijärvi. Hänen toinen puolisonsa oli lastenkirjailija ja kääntäjä Sirkka Rapola.
Beroia

Beroia (, ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Where Have All the Flowers Gone

Where Have All the Flowers Gone (myös muodossa Where Have All the Flowers Gone?) on folk-kappale, jonka tekijäksi on yleensä merkitty Pete Seeger, vaikka osan sanoituksesta on tehnyt Joe Hickerson.
Laulun tekstin idea on Donin kasakoiden kehtolaulusta, jonka sanat Seeger löysi venäläisen Nobel-kirjailijan Mihail Šolohovin kirjasta "Hiljaa virtaa Don". Hän teki sen pohjalta oman sanoituksen ja sävelsi tekstinsä. Seeger levytti laulun kolmisäkeistöisenä. Joe Hickerson lisäsi lauluun säkeistöt neljä ja viisi. Laulu esitetään useimmiten viisisäkeistöisenä.
Laulua lauletaan myös hieman erilaisilla melodioilla. Peter, Paul and Maryn versio on suunnilleen sama kuin Seegerin levytyksessä, mutta Kingston Trion versio on jo melko kaukana alkuperäisestä. 
Marlene Dietrich on laulanut laulun levylle englanniksi, saksaksi nimellä "Sag mir wo die Blumen sind" sekä ranskaksi nimellä "Qui peut dire où vont les fleurs?". Pete Seeger on sanonut, että saksankielinen käännös on hänen mielestään parempi kuin hänen alkuperäinen sanoituksensa. Ranskaksi laulun on levyttänyt myös Dalida nimellä "Que sont devenues les fleurs?". Nana Mouskouri on levyttänyt laulun sekä saksaksi että ranskaksi.
Suomeksi laulun ovat levyttäneet Kukonpojat, Ritva Oksanen ja Ossi Ahlapuro nimellä "Minne kukat kadonneet". Suomalaiset sanat on tehnyt Sauvo Puhtila salanimellä Veikko Vallas. Vironkielisen version "Kuhu küll kõik lilled jäid" on tehnyt yhtye Lindpriid.
Elon laskuoppi

Elon laskuopiksi kutsutaan Efraim Elon (1868–1932) kirjoittamaa laskennon oppikirjaa. Sitä käytettiin pitkään oppikoulujen laskuoppina, ja siitä otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Ensimmäisen painoksen nimi oli "Laskuoppi alkeislaitoksia varten" ja kustantaja oli Kustannusosakeyhtiö Kirja. Vuonna 1920 ilmestyneen 5. painoksen nimi on "Laskuoppi etupäässä oppikouluja varten". Kirja-yhtiön fuusioiduttua WSOY:hyn 1932 kustantajaksi tuli WSOY. 
Merkittäviä uudistuksia teoksen painoasuun olivat Veli Valpolan muokkaukset 24. painokseen, joka julkaistiin 1950. Siinä muutettiin asioiden esitysjärjestys senaikaisten opetussuunnitelmien mukaiseksi, uudistettiin kieliasua ja mittojen lyhennyksiä vastaamaan uudempaa kielenkäyttöä ja Suomen Akatemian Kielilautakunnan suosituksia. Esimerkiksi sana "vaski" korvattiin sanalla "kupari". Lisäksi tilastotiedot, esimerkeissä käytetyt hinnat jne. ajanmukaistettiin. Samankaltainen, vaikkakin suppeampi ajanmukaistus tehtiin 30. painokseen vuonna 1963 rahauudistuksen takia.
Kirjan kirjoittaja Efraim Elo oli matematiikan opettaja, joka syntyi Laitilan Soukaisissa. Laitilassa on järjestetty "Efraim Elo -matematiikkakilpailuja" peruskoulun kuudeskuokkalaisille vuodesta 1997. Kerrotaan, että Elo vietti aikuisiällä kesiä kotitalossaan ja kävellessään Blomin puistossa valkoisessa puvussa ja hatussaan aiheutti kummeksuntaa kyläläisissä. Elo toimi Joensuun tyttölyseon rehtorina 1925–1932.
Kirja on myös antanut aiheen sanonnalle ”Elon laskuopin mukaan”, jota käytetään vahvistavana (ja samalla keventävänä) ilmauksena, kun halutaan todistella jonkin laskutoimituksen, yleensä yksinkertaisen, oikeellisuus. Vastaavanlaiseksi käsitteeksi muodostui myös kansakouluissa käytettyjen Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorin Nestor Ojalan (1864–1926) oppikirjojen mukaan ”Ojalan laskuoppi”.
Efraim Elo

Efraim Elo (25. syyskuuta 1868 Laitila – 8. toukokuuta 1932 Joensuu) oli suomalainen lyseon rehtori ja matematiikan lehtori, joka tunnetaan parhaiten Elon laskuopin tekijänä.
Elämä.
Laitilan Soukaisten kylässä syntyneen Efraim Elon vanhemmat olivat puuseppä Efraim Blom ja Maria Mathilda Wahlroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1888 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1893 ja maisteriksi 1894.
Elo oli oppikoulun opettaja Helsingissä 1894–1899, ja sen jälkeen hän toimi Joensuun tyttölyseon matematiikan ja luonnonopin nuorempana lehtorina vuodesta 1900 alkaen ja koulun rehtorina vuodesta 1925 alkaen.
Elon oppikouluja varten tekemästä laskuopista otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Elon syntymäkunnassa Laitilassa on järjestetty Efraim Elo -matematiikkakilpailuja peruskoulun kuudesluokkalaisille vuodesta 1997 lähtien.
Perhe.
Efraim Elo oli naimisissa vuodesta 1907 filosofian kandidaatti Armo Rauha Malmsténin (1878–1943) kanssa, joka oli Joensuun yhteiskoulun johtajana 1907–1920.
Teoksia.
Nimellä "Efr. Elo":
Malatya

Malatya (, , , ) on kaupunki Turkissa. Malatya on Malatyan maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on arviolta 438 000 (vuonna 2014). 
Roomalaisaikana kaupunki tunnettiin nimellä "Melitene". Kaupunki oli legio XII Fulminatan tukikohta.
Lappi (Ruotsi)

Lappi () on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Lapin pinta-ala on 109 729,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 93 258 asukasta, joten väentiheys oli 0,8 asukasta neliökilometriä kohti.
Lappi käsittää suuren osan Västerbottenin ja Norrbottenin lääneistä. Ennen vuotta 1809 se oli osa samaa maakuntaa, johon kuului myös nykyisen Suomen Lapin pohjoisosa eli Lapin historiallinen maakunta Suomessa. Laajimmillaan Lappiin historiallisena alueena voidaan lukea alueita myös Norjassa ja Venäjällä. 
Ruotsin Lapissa on Euroopan suurin erämaa-alue Laponia, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Väestönkehitys.
Väestö lääneittäin.
Lapissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 93 258 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Claude Rains

William Claude Rains (10. marraskuuta 1889 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 30. toukokuuta 1967 Laconia, New Hampshire, Yhdysvallat) oli englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän tuli tunnetuksi monista Hollywood-elokuvista. 
Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. "Robin Hoodin seikkailut" (The Adventures of Robin Hood, 1938), Frank Capran ohjaama ja James Stewartin tähdittämä "Mr. Smith lähtee Washingtoniin" (Mr. Smith Goes to Washington, 1939), "Renkaita vedessä" (Kings Row, 1942), "Uusien tähtien alla" (Now, Voyager, 1942), "Casablanca" (Casablanca, 1942), "Suuren oopperan kummitus" (Phantom of the Opera, 1943), "Pirunsaaret vangit" (Passage to Marseille, 1944), "Naisen valta" (Mr. Skeffington, 1944), Alfred Hitchcockin ohjaama "Notorious – kohtalon avain" (Notorious, 1946), "Arabian Lawrence" (Lawrence of Arabia, 1962) ja "Mies Nasaretista" (The Greatest Story Ever Told, 1965). Hänen uransa kuuluisin rooli oli Kapteeni Renault'n rooli elokuvassa "Casablanca". Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Claude Rainsistä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1939. Yksityiselämässään hän oli naimisissa kuusi kertaa ja hänellä oli yksi lapsi. Hän kuoli 77-vuotiaana.
Zeugma (kaupunki)

Zeugma () oli muinainen kaupunki Commagenessa, nykyisessä Turkissa. Seleukos I Nikator perusti kaupungin vuonna 300 eaa. Kaupungin alkuperäinen nimi oli luultavasti Seleukeia. Roomalaiset valtasivat kaupungin vuonna 64 eaa., minkä jälkeen kaupungin nimeksi tuli Zeugma. Kaupunki oli legio IV Scythican tukikohta. Sassanidien kuningas Shapur I tuhosi kaupungin vuonna 256. Myöhemmin kaupunki joutui taas Rooman valtaan, mutta lopulta arabit valtasivat sen.
SM-sarja (jääkiekko)

SM-sarja eli Mestaruussarja oli Jääkiekon SM-liigaa edeltänyt Suomen jääkiekon korkein sarjataso, joka perustettiin vuonna 1933.
Jääkiekon Suomen mestaruudesta kilpailtiin ensimmäisen kerran kaudella 1927–1928 cup-muotoisena. Tässä muodossa kilpailutoiminta jatkui myös seuraavina kausina, kunnes Tampereen Ilveksen aloitteesta vuonna 1933 alettiin pelata sarjaa.
Kauden 1974–1975 jälkeisessä organisaatiouudistuksessa jääkiekon mestaruussarja erotettiin muusta sarjakiekkoilusta, josta jäi huolehtimaan Suomen Jääkiekkoliitto. Mestaruussarja jatkoi itsenäisenä organisaationa nimellä SM-liiga.
Joukkueiden sijoitukset vuosittain.
SM-cup 1928–1933.
1.k = 1. kierros
sf = välierä
Vuonna 1930 ei ratkaistu mestaruutta leudon talven vuoksi
SM-sarja 1933–1955.
Kausina 1939–1940 ja 1941–1942 SM-sarjaa ei pelattu sodan vuoksi lainkaan.
Kaudella 1943–1944 SM-sarjaa ei voitu pelata loppuun sodan vuoksi.
n/2 = joukkueen sijoitus alkulohkossa
SM-sarja 1955–1975.
n/2 = joukkueen sijoitus alkulohkossa
Bensheim

Bensheim on kaupunki Hessenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Kreis Bergstraßen piirikunnassa Darmstadtin hallintopiirissä noin 50 kilometriä etelään Frankfurt am Mainista. Kesäkuussa 2021 kaupungissa asui 40 684 asukasta.
The Kingston Trio

The Kingston Trio on yhdysvaltalainen folkyhtye. Se perustettiin 1957 Palo Altossa Kaliforniassa. Alkuperäisjäsenet olivat Bob Shane, Nick Raynolds ja Dave Guard. Soittimina jäsenillä oli kaksi akustista kitaraa ja banjo.
Juuri collegesta valmistuneet nuorukaiset ansaitsivat elantonsa soittamalla kalifornialaisissa klubeissa, kunnes heidän managerinsa Frank Werber sai hankituksi yhtyeelle levytyssopimuksen suurelle Capitol-levy-yhtiölle. Vuonna 1958 ilmestyi Kingston Trion läpimurtohitti ”Tom Dooley”. Laulu sai Grammy-palkinnon vuoden parhaana country &amp; western -esityksenä.
Dave Guard lähti yhtyeestä 1961 musiikillisten ja taloudellisten erimielisyyksien vuoksi. Hänen tilalleen tuli John Stewart.
Yhtyeen suosio 1960-luvun alussa oli suuri. Parhaimmillaan Kingston Triolla oli neljä albumia Yhdysvaltain kymmenen eniten myydyn albumin listalla. Albumeja julkaistiin tiheään tahtiin ja ne menestyivät hyvin, mutta single-listan kärjessä Kingston Trio oli vain harvoin.
Kingston Trion suosio laski Beatlesin ja muiden brittiyhtyeiden noustessa Amerikan levymyyntilistojen kärkeen. Yhtye hajosi 1967.
Bob Shane perusti uuden yhtyeen, New Kingston Trio, vuonna 1969. Vuonna 1976 Shane sai alkuperäisen yhtyeen jäseniltä luvan käyttää omasta yhtyeestään nimeä Kingston Trio. Nick Raynolds palasi jäseneksi 1980-luvulla ja erosi 1998. Bob Shane puolestaan jätti yhtyeen vuonna 2004 heikentyneen terveytensä vuoksi.
Nykyinen kokoonpano on: George Grove, Bill Zorn and Rick Dougherty, eli yhtään 1960-luvun Kingston Trion jäsentä ei ole enää mukana. Bob Shanen mielestä nykykokoonpano kuulostaa hyvin paljon alkuperäiseltä 1957–1961 toimineelta Kingston Triolta.
Levyjä.
Saksalainen Bear Family Records on julkaissut Kingston Trion laajasta tuotannosta kaksi CD-boksia: The Guard Years ja The Stewart Years. Kummassakin boksissa on 10 levyä. Mukana ei ole 1967 hajoamisen jälkeen levytettyjä lauluja.
Max Manner

Max Manner (s. 2. syyskuuta 1965 Turku) on suomalainen kirjailija, jonka ensimmäinen rikosromaani "Revanssi" ilmestyi elokuussa 2007 Minerva-kustannusyhtiön kustantamana. Sittemmin kirjailija on jatkanut tuotantoaan Crime Time -osuuskunnassa. Max Manner on Suomen Kirjailijaliiton ja ITW:n (International Thriller Writers Inc) jäsen. Vuonna 2007 julkaistu "Revanssi" oli ensimmäinen osa Mannerin "Anna Mäki" -dekkarisarjasta. Ylikomisario Anna Mäki on esiintynyt sittemmin kaikissa Mannerin julkaisemissa rikosromaaneissa.
Mannerilta on ilmestynyt vuoteen 2016 mennessä yhteensä kymmenen rikosromaania, "Revanssin" lisäksi "Demi-Sec", "K18, 72 h, 13. Huone, Vapauttaja, Räsynukke," "Bandiitti," "Jääkyynel" ja "Osiris" sekä useampia novellikokoelmia ("Brysselin Esso, Taksi, Keikka, Rikospaikka Tampere"). 
"K18" aloitti trilogian, jonka pääosassa on Ruotsissa syntynyt kiinalais-suomalainen Annika Malm. Trilogian kolmas osa "13. huone" ilmestyi vuonna 2011. "13. huone" julkaistiin Helsingin Sanomissa myös viikon kirjana marraskuussa 2014. Momtchil Momtchilov ohjasi "13. huone" -teoksesta kirjatrailerin keväällä 2011.
"Vapauttaja" (2012) aloitti Suomeen muuttaneesta norjalaisesta rikospoliisi Stein Storesenista kertovan viisiosaisen sarjan, jonka Manner julkaisi CrimeTimen kustantamana. Stein Storesen esiintyi ensimmäisen kerran Mannerin kirjoissa jo "72h" romaanin loppusivuilla. "13. huone" romaanissa turkulaistunut norjalaisetsivä jakoi pääosan Annika Malmin kanssa. 
Manner kirjoitti alkuvuodesta 2008 Helsingin Sanomien nettisivuille Suomen ensimmäisen interaktiivisen ajankohtaisuuksiin perustuvan verkkodekkarin "Revontulet". 
Vuonna 2015 Max Manner julkaisi Twitteriin sovitetun rikosnovellin "Rysälä &amp; Esola" kokoelmasta "Brysselin Esso".
Sittemmin Manner on jatkanut uraansa julkaisemalla teoksia Arktisen Banaanin (2017 ja 2018) sekä Bazar kustannuksen (2019) toimittamana.
Carroll Baker

Carroll Baker (s. 28. toukokuuta 1931) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja 1960-luvun seksisymboli. Hän voitti vuonna 1957 Golden Globe -palkinnon ("lupaavin tulokas") ja on ollut ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on puolalaisia sukujuuria. 
Baker syntyi Johnstownissa, Pennsylvaniassa. Hän toimi alun perin taikurin avustajana ja sai ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1953. Hän esiintyi noihin aikoihin myös televisiomainoksissa ja opiskeli Actors Studiolla. Hänellä oli merkittävä rooli Elia Kazanin "Nukkevaimossa" ja George Stevensin "Jättiläisessä", molemmat vuodelta 1956.
Bakerin muiden tunnettujen esiintymisten joukkoon lukeutuvat roolit elokuvissa "Suuri maa" (1958), "Taivaan viha" (1959) ja "Hämärän kuja" (1961). Baker teki rooleja niin draamassa, rakkauselokuvissa kuin lännenelokuvissa. Hän on esiintynyt myös Broadwaylla. Hänen tyttärensä Blanche Baker on myös tunnettu näyttelijä. 
Bakerin ura on jatkunut myöhemmille vuosikymmenille. Hän näytteli murhatusta malli Dorothy Strattenista tehdyssä elokuvassa "Star 80" Dorothyn äidin roolin vuonna 1983. Vuonna 1990 hänellä oli rooli "Lastentarhan kytässä". Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänellä on ollut kolme avioliittoa, ja häneltä on ilmestynyt kolme kirjaa:
Libor Charfreitag

Libor Charfreitag (s. 11. syyskuuta 1977, Trnava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen moukarinheittäjä.
Charfreitag karsiutui 1996 Sydneyn nuorten MM-kisoissa tuloksella 61,52. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Slovakian mestaruuden sekä NCAA-mestaruuden. Hän voitti vuonna 1999 NCAA- sekä Slovakian mestaruuden ja sijoittui Universiadeissa kahdeksanneksi tuloksella 75,18. Myöhemmin samana vuonna hän heitti viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ja karsiutui Sevillan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti NCAA-mestaruuden, mutta karsiutui Sydneyn olympialaisissa. Vuonna 2001 hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa tuloksella 75,29 ja sijoittui kymmenenneksi Universiadeissa. Seuraavana vuonna hän voitti Slovakian mestaruuden ja sijoittui Münchenin EM-kisoissa seitsemänneksi tuloksella 79,20.
Charfreitag voitti 2003 Slovakian mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa, mutta sijoittui kauden lopussa toiseksi tuloksella 81,22. Hänet valittiin vuoden lopuksi Slovakian vuoden yleisurheilijaksi. Seuraavana vuonna hän heitti Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ja viidenneksi. Hän sai jälleen vuoden lopuksi Slovakian vuoden yleisurheilija -palkinnon. Vuonna 2005 hän oli kolmas Euroopan cupin ykkösliigassa, yhdeksäs Helsingin MM-kisoissa ja kuudes . 2006 hän voitti Slovakian mestaruuden ja Euroopan cupin kakkosliigan, mutta karsiutui Göteborgin EM-kisoissa.
Charfreitag voitti Osakan MM-kisoissa 2007 MM-pronssia tuloksella 81,60. Myöhemmin samana vuonna hän oli seitsemäs . Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 kymmenenneksi. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Barcelonassa 2010 tuloksella 80,02. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui.
Charfreitag opiskeli Yhdysvalloissa Southern Methodist Universityssä. Nykyisin hän työskentelee siellä apulaisvalmentajana.
Francisco Álvarez Martínez

Francisco Álvarez Martínez (14. heinäkuuta 1925 – 5. tammikuuta 2022) oli espanjalainen kardinaali. Hän sai pappisvihkimyksensä 11. kesäkuuta 1950 ja toimi muun muassa Toledon arkkipiispana vuodesta 1995, kunnes erosi virasta 24. lokakuuta 2002.
Martínez oli yksi roomalaiskatolilaisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 2001 alkaen. Hän ennätti juuri osallistua uuden paavin valintaan vuonna 2005, sillä hän vietti 80-vuotispäiväänsä vasta heinäkuussa. 
Martínez toimi vuosina 1973–1976 Tarazonan piispana.
Kacper Kozłowski

Kacper Kozłowski (s. 7. joulukuuta 1986 Olsztyn, Puola) on puolalainen pikajuoksija.
Kozłowski sijoittui Kaunaksen nuorten EM-kisoissa 2005 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 46,87 ja sai pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän saavutti Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 400 metrillä ja hopeaa 4 x 400 metrin viestissä. Osakan MM-kisoissa hän oli mukana Puolan joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestissä MM-pronssia. Belgradin universiadeissa 2009 hän oli 400 metrillä neljäs ja sai 4 x 400 metrin viestissä hopeaa. Vuonna 2010 hän oli Barcelonan EM-kisoissa 400 metrillä kahdeksas ajalla 46,07. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Hän sai EM-kilpailujen 4 x 400 metrin viestissä pronssia Zürichissä 2014 ja hopeaa Amsterdamissa 2016. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän voitti viestikultaa.
Zim Integrated Shipping Services

Zim Integrated Shipping Services, aiemmin Zim American Israeli Shipping ja ZIM Israel Navigation Company, on Israelin suurin ja maailman 13. suurin rahtivarustamo. Sana "zim" on hepreaa ja tarkoittaa laivastoa tai suurta laivaa.
Historiaa.
Yhtiö perustettiin 1945 ja se hankki ensimmäisen laivansa yhdessä lontoolaisen Harris and Dixon -yhtiön kanssa. Tämä kunnostettu laiva, joka sai uudeksi nimekseen "Kedmah", purjehti Palestiinaan kesällä 1947. Ensimmäisenä vuonna sen tehtävänä oli kuljettaa satojatuhansia maahanmuuttajia muodostumassa olevaan valtioon. Britannian mandaattihallinto takavarikoi joitakin toisia laivoja, joita käytettiin luvattomien maahanmuuttajien kuljettamiseen ennen Israelin valtion perustamista; nämäkin laivat siirrettiin myöhemmin yhtiön laivastoon. Yhtiö hankki lisää laivoja ja osti muun muassa laivat Negba, Artza ja Galila.
Vuoden 1948 sodan aikana yhtiö kuljetti ruokaa ja sotilastarvikkeita yksinomaan Israeliin. Vuonna 1953 Länsi-Saksa maksoi Israelille sotakorvauksia, ja näillä rahoilla hankittiin 36 uutta laivaa, mikä oli suuri lisäys varustamon laivastoon.
Yhtiö keskittyi 1950- ja 1960-luvuilla matkustajalaivoihin ja laajensi sen ohella jatkuvasti rahdinkuljetukseen. Matkustajalaivalla kulkeminen oli kansainvälisessä liikenteessä yleinen matkustusmuoto ennen lentomatkojen halpenemista, ja huviristeilyt olivat myös suosittuja. Yhtiö liikennöi Välimerellä ja sillä oli myös säännölliset reitit Yhdysvaltoihin. Jotkut varustamon laivoista risteilivät talven aikana Karibianmerellä. Vuonna 1964 valmistui matkustajalaiva "Shalom", joka osoittautui virhehankinnaksi ja merkitsi varustamon matkustajalaivakauden loppua.
Varustamo alkoi 1960-luvulla keskittyä rahtilaivoihin ja se hankki useita erikoislaivoja kuten jäähdytettyjä laivoja ja öljysäiliölaivoja. Yhtiö kuljetti raakaöljyä Iranista Israeliin ja öljytuotteita Israelista Eurooppaan. 1970-luvulla yhtiö laajensi toimintaansa konttiliikenteeseen. Yhtiö tilasi kuusi konttilaivaa ja teki konttien kuljettamisesta asteittain liiketoimintansa keskeisen osan.
Vuonna 1981 yhtiön "Mezada"-laiva katosi merellä ja samaan aikaan varustamo muiden varustamojen lailla kärsi merenkulun lamasta. Yhtiö toipui 1980-luvun alun lamasta ja rakennutti 1990-luvulla 15 uutta laivaa Saksassa. Samaan aikaan yhtiön omistus jaettiin Israelin hallituksen ja Hachevra Le-Israelin kesken.
Yhtiö nykyisin.
Vuonna 2004 Ofer Brothers Group osti yhtiön ja sen uudeksi nimeksi yksityistämisen jälkeen tuli Zim Integrated Shipping Services.
Paska (romaani)

Paska ("Filth") on skottilaisen kirjailijan Irvine Welshin vuonna 1998 kirjoittama romaani. Kirjan tarina keskittyy Edinburghin poliisissa työskentelevän sovinistisen, rasistisen, korruptoituneen ja kaikella tavalla misantrooppisen skottipoliisi Bruce Robertsonin ympärille. Otava julkaisi teoksen suomeksi vuonna 2001, kääntäjä oli Sauli Santikko. 
Welsh julkaisi vuonna 2008 romaanin "Crime", jonka voidaan katsoa olevan jatko-osa teokselle.
Jon S. Baird ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 2013 romaanista elokuvan "Filth", jossa pääosaa esittää James McAvoy.
Giacomo Biffi

Giacomo Biffi (13. kesäkuuta 1928 Milano – 11. heinäkuuta 2015 Bologna) oli italialainen kardinaali. Hän toimi Bolognan arkkipiispana vuosina 1984–2003 ja osallistui uuden paavin valintaan vuonna 2005.
Biffi väitti Antikristuksen olevan jo elossa ja sanoi tämän todennäköisesti ottavan filantroopin hahmon ja kannattavan kasvissyöntiä ja pasifismia.
Oikeutusteoria

Oikeutusteoriat ovat tietoteoriassa teorioita, jotka pyrkivät ymmärtämään väittämien tai uskomusten oikeutusta. Oikeutuksella tarkoitetaan niitä syitä, joiden vuoksi joku omaa uskomuksen; selitystä, jonka vuoksi uskomus olisi tosi; tai kuvausta sille, "kuinka" joku katsoo tietävänsä sen mitä tietää. Esimerkiksi jos henkilö A esittää jonkun väitteen ja henkilö B kyseenalaistaa sen, A:n seuraava siirto olisi todennäköisesti tarjota joku tällainen oikeutus väitteelleen. 
Yleisesti oikeuttaminen liittyy moniin asioihin: uskomuksiin, tekoihin, tunteisiin, väitteisiin, lakeihin, teorioihin jne. Tietoteoria keskittyy uskomuksiin. Tämä johtuu ennen kaikkea siitä, että perinteinen tiedon määritelmä määrittelee tiedon olevan ”hyvin perusteltu (oikeutettu) tosi uskomus”.
Uskomusten oikeuttaminen.
Eräs tietoteoreettinen kysymys on, mikä tekee uskomuksista oikeutettuja? Se, mitä "oikeutus" ja "oikeuttaminen" tarkoittavat, voidaan tulkita eri tavoin. Ensiksi, sana oikeutus voidaan tulkita kahdella tavalla:
Ero johtuu siitä, että uskomus itsessään voi olla oikeutettu, vaikka jollakin henkilöllä ei olisikaan kyseistä uskomusta. Toiseksi, oikeuttaminen voi olla luonteeltaan kahdenlaista:
Kolmanneksi, tiedon oikeutusta voidaan lähestyä kahdesta näkökulmasta, joko internalistisesti tai eksternalistisesti:
Lisäksi on huomattava, että on eri asia omata oikeutus uskomukselle kuin olla oikeutettu uskomaan jotakin. Henkilöllä voi olla oikeutus, jonka hän tarjoaa uskomuksensa tueksi, ilman että hän kuitenkaan on oikeutettu uskomaan kyseistä asiaa.
Oikeutusteoriat.
Oikeutusteorioita on useita erilaisia. Eri teoriat vaativat eri määrän ja eri lajin todisteita sille, että jotain uskomusta voidaan pitää oikeutettuna. Ne keskittyvät usein kysymykseen ”kuinka varmoja meidän on oltava siitä, että uskomuksemme vastaavat todellisuutta?”
Uskomusten oikeutusteorioita ovat:
Oikeutusteorioita voidaan jaotella yllä esitellyin perustein: esimerkiksi fundamentalismi ja koherentismi voidaan lukea internalistisiksi oikeutusteorioiksi, kun taas reliabilismi voidaan luokitella eksternalistiseksi teoriaksi.
Carlo Caffarra

Carlo Caffarra (1. kesäkuuta 1938 – 6. syyskuuta 2017) oli italialainen kardinaali. Hän syntyi Emilia-Romagnassa.
Caffarra nimitettiin 16. joulukuuta 2003 Bolognan arkkipiispaksi. Häntä edelsi Giacomo Biffi.
Caffarra sai pappisvihkimyksensä Roomassa 2. heinäkuuta 1961, ja hänestä tehtiin kardinaali 24. maaliskuuta 2006.