Yrjö II (Iso-Britannia)

Yrjö II (engl. "George Augustus", saks. "Georg August)"; (10. marraskuuta 1683 Herrenhausenin linna, Hannover – 25. lokakuuta 1760 Kensingtonin palatsi, Lontoo, Ison-Britannian kuningaskunta) oli Hannoverin vaaliruhtinas sekä Ison-Britannian ja Irlannin kuningas vuosina 1727–1760.
Suku.
Hän oli edellisen kuninkaan Yrjö I:n ja herttuatar Sophia Dorothea Cellen poika. Hänen sisarensa oli tuleva Preussin kuningatar Sophia Dorothea, jonka vanhimmasta pojasta tuli Preussin kuningas Fredrik II Suuri ja jonka tytär oli Luise Ulrike, Ruotsin kuningatar.
Walesin prinssi, kruununperijä.
Vuoteen 1717 mennessä Yrjö I ja kruununperijä, Walesin prinssi George, jotka olivat jo vuosia vihanneet toisiaan, riitelivät täysin avoimesti. Prinssin asuinpaikasta Leicester Housesta tuli Robert Walpolen ja varakreivi Charles Townshendin johtaman whig-puolueen toisinajattelijoiden kokoontumispaikka. Yrjö I:n ja Walesin prinssin vuonna 1720 tapahtunut sovinto johti Walpolen pitämiseen Yrjö I:n hallinnossa, mutta Walpole menetti prinssin suosion, kun hänestä tuli yksi Yrjö I:n johtavista ministereistä. Tultuaan kuninkaaksi hän olisi erottanut Walpolen, ellei puoliso kuningatar Caroline olisi puuttunut asiaan.
Valtakausi.
Yrjö II:n aikana Iso-Britannia riitaantui Espanjan kanssa "asientosta", Britannian orjakauppaoikeudesta Espanjan siirtokunnissa. Alahuoneen tukema Yrjö vaati sotaa ja Espanjaa ärsyttänyttä brittikauppalaivaston salakuljetusta vastustanutta pääministeri Robert Walpolea julistamaan sodan Espanjalle 1742. Siirtomaasota tunnetaan nimellä sota Jenkinsin korvasta. Sota sekaantui mukaan Itävallan perimyssotiin vuonna 1741, jolloin konflikti käytiin lähinnä Euroopassa. Hän johti vuonna 1743 Hannoverin joukkoja voitokkaasti Dettingenin taistelussa ranskalaisia vastaan. Tämä oli viimeinen kerta, kun Ison-Britannian monarkki on johtanut armeijaa taistelussa.
Toinen jakobiittikapina pyrki nostamaan Charles Edward Stuartin valtaan vuonna 1745. Jakobiitit lyötiin Cullodenin taistelussa Yrjön pojan prinssi Williamin, Cumberlandin herttuan johdolla, ja tämän jälkeen protestanttien ja Hannoverin hallitsijasuvun valta Britanniassa oli varmistettu.
Yrjön valtakauden päättyessä Britanniasta oli tullut eurooppalainen suurvalta. Tämä ei ollut kovinkaan suuressa määrin kuninkaan henkilökohtaista ansiota muuten kuin että hän antoi ministerien Sir Robert Walpole ja myöhemmin William Pitt tehdä monia ratkaisevia päätöksiä.
Henkilökuva.
Tuleva kuningas avioitui vuonna 1705 prinsessa Caroline von Brandenburg-Ansbachin (1683–1737) kanssa. Caroline oli vilkas ja sukkela, mikä sai aikalaiset aliarvioimaan hiljaisemman ja pidättyväisemmän Yrjön vaikutusvaltaa. Caroline toki vaikutti miehensä päätöksiin kymmenen kuningatarvuotensa aikana. Kuningatar Carolinen kuoleman jälkeen Yrjön rakastajatar Amalia Sophie Marianne von Walmoden sai puolivirallisen aseman hovissa.
Yrjö II on kuuluisa riidoistaan isänsä Yrjö I:n ja myöhemmin poikansa Fredrikin kanssa. Yrjö II piti oopperasta, erityisesti Georg Friedrich Händelistä, joka sävelsi neljä hymniä hänen kruunajaisiinsa. Näistä hymniä "Zadok the Priest" on laulettu kaikissa kruunajaisissa siitä lähtien. Hän oli koko elämänsä intohimoisen kiinnostunut kaikesta sotilaallisesta ja järjesti jokaisen päivänsä sotilaallisella tarkkuudella.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Tuleva kuningas avioitui vuonna 1705 prinsessa Caroline von Brandenburg-Ansbachin (1683–1737) kanssa. Yrjölle syntyi puolisonsa prinsessa Caroline von Brandenburg-Ansbachin kanssa 18 vuoden aikana kahdeksan lasta, joista suurin osa eli aikuiseksi asti. Lisäksi parilla on kaksi keskenmenoa sekä kuolleena syntynyt poika. 
Vanhin poika oli Walesin prinssi Frederick, joka kuoli isänsä valtakauden aikana vuonna 1751. Hänen vanhimmasta pojastaan Yrjöstä tehtiin Walesin prinssi ja hän peri isoisältään kruunun vuonna 1760. Yrjö II on vanhimman poikansa kautta muuan muassa Elisabet II:n ja Hannover-suvun nykyisen päämiehen Ernst August von Hannoverin (s. 1954) esi-isä. 
Hänen tyttärensä avioituivat Tanskan kuningashuoneeseen sekä merkittäviin hollantilaisiin ja saksalaisiin aatelissukuihin. Koska hän on vanhimman poikansa kautta kuningatar Viktorian esi-isä, hänen jälkeläisiään ovat monet Euroopan hallitsijat ja ruhtinaat. 
Anne avioitui Oranian prinssi Vilhelm IV:n kanssa, minkä vuoksi hän on Alankomaiden nykyisen kuninkaan ja tämän kuuden edeltäjän (kolmen kuninkaan ja kolmen kuningattaren) esi-isä. Tyttärensä Annen kautta hän on myös Luxemburgin suurherttuan esi-isä ja tyttärensä Maryn kautta Belgian kuninkaan esi-isä.
Viimeiset vuodet.
Elämänsä viimeisen vuosikymmenen aikana Yrjö II:n kiinnostus politiikkaa kohtaan laski. Ranskaa vastaan ​​käydyn Seitsenvuotisen sodan (1756–1763) aikana hän oli lähinnä tapahtumien tarkkailija, sillä William Pitt suunnitteli loistavan strategian, joka lopulta toi briteille voiton. Yrjö II kuoli yllättäen 76-vuotiaana lokakuussa 1760 Kensingtonin palatsissa ja Fredrik Louisin poika Yrjö III seurasi häntä kuninkaana. Hänet on haudattu Pyhän Yrjön kappeliin Windsorin linnaan.