tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aimaran kieli

Aimara (omakielinen nimi: "aymar aru") on Andeilla elävien aimarojen puhuma kieli. Sillä on eri lähteistä riippuen 1,6 miljoonaa puhujaa Titicaca-järven ympäristössä, ja se on yksi virallisista kielistä Boliviassa ja Perussa. Lisäksi sitä puhutaan jonkin verran Chilessä ja Argentiinassa. Kielen ei katsota olevan uhanalainen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan aimaraksi vuonna 2013.
Luokittelu.
Aimaran katsotaan olevan makrokieli, joka jakautuu keski- ja eteläaimaran kieliksi. Aimaran ainoat sukulaiskielet tupe-kieliperheeseen kuuluvat cachuyncauqui ja jaqaru. Nämä neljä muodostavat kielikunnan nimeltä aimarakielet. 
Keskiaimaraa puhuu noin 1,4 miljoonaa ihmistä ja eteläaimaraa 213 000 ihmistä. Yksikielisesti aimarankielisten ihmisten määrä on laskenut tasaisesti.
Aimarassa on runsaasti lainasanastoa ketšuasta, mutta sukulaisuussuhdetta kielten välillä ei nykykäsityksen mukaan ole.
Historia.
Aimaraa puhuttiin alkuaan useissa erillisissä, tiheään asutuissa valtioissa Cuscon itäpuolella. Noin vuonna 1430 inkat valloittivat alueen. Inkavaltakunnan virallinen kieli ja hallintokieli oli ketšua, jota kutsuttiin nimellä "runasimi", ”ihmisen puhe”. Koska ketšua oli hallintokieli, inkat levittivät sitä myös alueille, joilla sitä ei puhuttu. Uusien alueiden eliitti joutui opiskelemaan sitä.
2010-luvulla kieltä on pyritty kehittämän siten, että esim. sen sanasto vastaa nykyajan tarpeita.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalit voivat esiintyä niin lyhyinä kuin pitkinä, ja pitkiä vokaaleita merkitään treemoilla.
Lähde:
Sanapaino on aimarassa lähes poikkeuksetta toiseksi viimeisellä tavulla, tosin pitkät vokaalit voivat muuttaa sitä esim. sanataivutuksen yhteydessä. Yleisin tavurakenne aimarassa on CV mutta myös CCV tai V(C)CV ovat mahdollisia.
Kielioppi.
Aimara on monin paikoin polysynteettinen kieli, kuten monet muutkin alueella puhuttavat kielet. Aimaran kielen sanajärjestys on SOV (subjekti-objekti-verbi). 
Nominit.
Aimarassa käytetään sijamuotoja ja possessiivisuffikseja, kuten suomessakin. Kieliopillista sukua aimarassa ei ole.
Substantiivien ja pronominien monikkomuotoa ilmaistaan päätteellä, joka on aina -naka. Kielessä tehdään ero inklusiivin ja eksklusiivin välillä. Inklusiivia käytetään kun puhuja laskee kuulijan mukaan ”me”-ryhmään. Ekslusiivia taasen käytetään, kun puhutaan ”meistä” ryhmänä, johon kuulija ei kuulu. 
Lähde:
Verbit.
Verbi taipuu subjektin mukaan, ja se näkyy sekä verbissä että persoonapronominissa suffiksina. Preesensmuodot voivat viitata yleis- tai kestomuotoon; se riippuu kontekstistä. 
Aikamuotoja on kolme: preesens, preteriti ja futuuri. Verbin aspekteja ovat mm. progressiivi (tekeminen on edelleen käynnissä) ja komplitiivi (tekeminen on loppuun suoritettu).
Kranj

Kranj () on 53 000 asukkaallaan (2007) Slovenian neljänneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee noin 25 kilometriä pääkaupungista Ljubljanasta luoteeseen Sava- ja Kokra-jokien yhtymäkohdassa ja on Gorenjskan alueen keskus. Kaupunki on 385 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen pinta-ala on 150,9 neliökilometriä.
Kranjissa on hyvin säilynyt vanhakaupunki, joka julistettiin historialliseksi ja kulttuuriseksi muistomerkiksi vuonna 1983. Sen keskus on Glavni trgin aukio, jonka reunalla on näyttelytilaksi muutettu kaupungintalo, 1500-luvulla rakennettu historiallinen Pavšlarin talo ja myöhäisgoottilainen kirkko. Kaupungin muihin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi France Prešerenin museo, vuonna 1527 rakennettu tullihuone, puolustusmuurien jäänteet, Khislsteinin linna ja Leopold Layerin talo.
Kaupunki sijaitsee Ljubljanan ja Villachin välisen rautatien ja moottoritien varrella. Brnikin lentoasema sijaitsee kaupungin lähellä.
Isot Sundasaaret

Isot Sundasaaret on Malaijien saariston länsiosassa sijaitseva saariryhmä. Isoihin Sundasaariin kuuluvat saaret ovat Borneo, Jaava, Sulawesi ja Sumatra. Saarista Sulawesi, Sumatra ja Jaava kuuluvat Indonesiaan, Borneo on jaettu Brunein, Indonesian ja Malesian kesken.
Isot Sundasaaret muodostavat yhdessä Pienten Sundasaarten kanssa Sundasaaret.
Alueella luonto on paljolti sademetsää, kuten Borneolla, missä elää orankeja ja nenäapinoita. Borneon ja Sumatran metsiä tuhoavat usein toistuvat metsäpalot sen lisäksi, että ihmiset ovat raivanneet metsää sellu- ja öljypuuviljelmiä varten. Indonesiassa, kuten yleensä Kaakkois-Aasiassa sademetsien metsähävikin tilanne on erittäin vakava.
Pienet Sundasaaret

Pienet Sundasaaret ("Nusa Tenggara") on Malaijien saaristoon kuuluva saariryhmä. Saaristo muodostaa Isojen Sundasaarten kanssa Sundasaarten saariston. Saaristo kuuluu pääosin Indonesiaan, Timorin saari on jaettu Indonesian ja Itä-Timorin kesken.
Jossakin pienten Sundasaarten välissä on syviä merihautoja. Nämä erotttavat jotkut saaret kokonaan toisistaan, mistä johtuen eräiden saarten eläimistö on hyvin kotoperäistä. Pienistä Sundasaarista Bali ja Lombok ovat lähellä Wallancen linjaa. Tämä linja vaikeuttaa eläimien liikkumista sen puolelta toiselle ja myöskin kasvien leviämistä. Kuitenkin pienten Sundasaarten alueella on jonkin verran aasialaisperäistä kasvistoa ja eläimistöä, minkä mahdollistaa se, että pienet Sundasaaret ovat Weberin linjan länsipuolella.
Lombokin ja Sumbawan itäpuolella joillakin saarilla kasvaa kuivaa lehtimetsää. Näin on esimerkiksi Floresin ja Alorin alueella. Joillakin saarilla on korkeita rinteitä, joiden metsissä esiintyy liaaneja, muita puiden päällä kasvavia kasveja ja orkkideoita. Pienillä Sundasaarilla on kaikkiaan 273 lintulajia, joista 17 on kotoperäisiä. Saarilla on myös joitakin kotoperäisiä nisäkäs- ja matelijalajeja. Saarten alueella on Komodon kansallispuisto, joka sijaitsee Komodon, Rincahin ja Padarin saarilla. 
Saaria.
Pieniin Sundasaariin kuuluvat muun muassa seuraavat saaret:
Briceni

Briceni on kaupunki Moldovan pohjoisosassa Bricenin piirissä lähellä Ukrainan rajaa. Se on piirikeskus. Kaupungissa on noin 9 900 asukasta (vuonna 2014).
Moldovan vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 8 765 asukasta, joista moldovalaisia oli 3 344, ukrainalaisia 4 271 ja venäläisiä 737.
Palu’e

Palu’e on saari Floresista pohjoiseen, Floresinmerellä, Indonesiassa. Se on osa Pieniä Sundasaaria. Saari on kartionmuotoinen, sen rantaviiva on lähes täydellinen ympyrä, ja pinta-ala on 72 neliökilometriä.
Rokatendan tulivuori sijaitsee Palu’en pohjoisosassa. Se purkautui viimeksi vuonna 2013 ja sitä ennen 1985.
Saaren asukkaat puhuvat palu’en kieltä. Asukkaat elävät noin 40 kylässä, joiden välillllä kulkee polkuja. Monet miehet viettävät kuivan kauden Flloresin rannikolla kalastamassa.
Solor

Solor on tuliperäinen saari Pieniin Sundasaariin kuuluvulla Solorsaarilla, Indonesiassa. Saarella on ainakin viisi tulivuorta. Solorilla sijaitsevia kyliä ovat muun muassa Aplame, Balawelin, Kukuwerang, Lamakera, Lamawolo ja Liko.
Saaren asukkaat puhuvat adonaran ja lamaholotin kieliä.
Pintajännitys

Pintajännitys on fysiikassa nesteen pinnan ilmiö, jonka vuoksi pinta käyttäytyy kuin joustava kalvo. Se mahdollistaa vesimittarien kaltaisten hyönteisten kävelyn veden pinnalla ja aiheuttaa muun muassa kapillaari-ilmiön.
Pintajännitys johtuu nesteen molekyylien välisistä vetovoimista, koheesiosta, jotka puolestaan johtuvat molekyylien sisäisistä voimista. Nesteessä yleisesti jokaiseen molekyyliin vaikuttavat ympäröivät molekyylit joka suunnasta yhtä suurella voimalla, jolloin voimien summa on nolla. Nesteen pinnalla oleviin molekyyleihin vaikuttavat alapuolella olevien molekyylien vetovoimat, mutta nesteen ulkopuolella ei ole molekyylejä tasaamassa näitä voimia. Veden pinnassa on ikään kuin tiukasti toisiinsa sitoutuneiden vesimolekyylien kerros. Veden pinta on kuin kalvo, joka kannattaa kevyitä esineitä. Ilmamolekyylit vaikuttavat myös nesteen pintaan, mutta koska ilma on huomattavasti vettä harvempaa, tämä voima voidaan jättää huomioitta.
Pintajännitystä mitataan yksikössä newtonia metriä kohden (N/m), ja suureen symbolina on yleensä σ, γ tai "T". Dimensioanalyysillä voidaan osoittaa, että pintajännityksen yksikkö (N/m) on yhtäpitävä yksikön joulea neliömetriä kohden (J/m2) kanssa. Tämä tarkoittaa, että pintajännitys voidaan ajatella myös pintaenergiana.
Vaatteita pestäessä pelkkä vesi ei helposti pysty tunkeutumaan pestäviin kuituihin suuren pintajännityksensä takia. Kun veteen lisätään pesu- tai puhdistusainetta, joka sisältää tensidejä eli pinta-aktiivisia aineita, veden pintajännitys pienenee, jolloin vesi "kastelee" paremmin. Lisäksi lämpötilan nousu pienentää pintajännitystä. Pintajännitys riippuu myös nesteestä: esimerkiksi veden pintajännitys on suuri, koska poolisten vesimolekyylien väliset vetysidokset ovat voimakkaita.
Stalagmometrillä voidaan mitata nesteiden pintajännityksiä.
Jaavanmeri

Jaavanmeri () on noin 433 000 neliökilometrin suuruinen sisämeri Indonesian saaristossa Jaavan ja Borneon välissä. Se on Tyynenmeren läntinen reunameri. Jaavanmeri on matala meri, sen keskisyvyys on 46 metriä. Sen vesi on vähäsuolaista, ja pintaveden lämpötila on 28–29 °C ympäri vuoden.
Sijainti ja koko.
Jaavanmeri on Tyynenmeren läntinen reunameri ja Indonesian sisämeri Jaavan ja Borneon saarten välissä. Borneo reunustaa sitä pohjoisesta ja Jaava etelästä. Jaavanmerestä koilliseen on Makassarinsalmi, ja siitä itään ovat Sulawesi, Flores ja Bali. Sundasalmi erottaa sen lounaassa Intian valtamerestä. Lännessä sitä rajoittaa Sumatra ja luoteessa Bangkan ja Belitungin saaret. Jaavanmeren luoteispuolella sijaitsee Etelä-Kiinan meri, itäpuolella Floresinmeri ja kaakkoispuolella Balinmeri.
Jaavanmeri on itä–länsi-suunnassa 1 450 kilometriä ja pohjois–etelä-suunnassa 420 kilometriä pitkä. Sen pinta-ala on 433 000 neliökilometriä.
Geologia ja oseanografia.
Geologisesti Jaavanmeri on Sundan mannerjalustan eteläisin osa. Se on matala meri, ja sen keskisyvyys on 46 metriä. Koska Jaavanmeren pohja on lähes täysin tasaista ja siellä on selviä vanhoja jokiuomia, mannerjalusta on joskus ollut melko tasaista peneplaania.
Jaavanmeren pintavirrat virtaavat kesäkuulta elokuulle lännestä itään, kun Etelä-Kiinan meren virtaus tulee Jaavanmereen Karimatansalmen kautta. Vesi virtaa Jaavanmerta pitkin kohti Floresinmerta. Syyskuulta toukokuulle virtaus on Floresinmerestä kohti Jaavanmerta.
Jaavanmeri on vähäsuolainen, koska se saa runsaasti vettä siihen virtaavista joista. Monsuuni vaikuttaa selvästi sekä sen lämpötilaan että sen suolaisuuteen. Talvella meren pintalämpötila on noin 29 °C ja suolaisuus 31,3–32,0 ppt. Kesällä sinne virtaa merellisempää vettä, ja silloin suolaisuus on länsiosassa noin 32,0 ppt ja itäosassa 34,0 ppt. Pintalämpötila on noin 28,5 °C.
Ihmistoiminta.
Jaavanmereltä saadaan sekä öljyä että maakaasua. Öljyntuotantoa harjoitetaan meren eteläosassa Jaavan rannikolla ja Borneon kaakkoispuolisella alueella.
Jaavanmerellä käytiin 1942 toisen maailmansodan Jaavanmeren taistelu. Liittoutuneet menettivät taistelussa viisi alusta, ja japanilaiset pääsivät miehittämään Jaavan.
James M. Buchanan

James McGill Buchanan (3. lokakuuta 1919 – 9. tammikuuta 2013) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka tunnetaan erityisesti julkisen valinnan teorian kehittäjänä. Buchanan sai vuoden 1986 Nobelin taloustieteen palkinnon juuri ansioistaan tämän teorian kehityksessä.
Buchanan julkaisi 59 kirjaa ja melkein 600 muuta tieteellistä julkaisua. Hänen tunnetuin teoksensa on "The Calculus of Consent: Logical Foundations of Constitutional Democracy" vuodelta 1962.
Buchanan totesi, että poliitikkoja ja virkamiehiä ajaa oman edun tavoittelu siinä missä muitakin. Siksi politiikassa vaikuttavat pyrkimys uudelleenvalintaan, painostusryhmien edut, lahjonta ja muu korruptio, ja vähemmistöt ja veronmaksajat usein kärsivät. Myyttiä vallanpitäjien epäitsekkyydestä Buchanan piti haitallisena. Vain kilpailu voi pitää itsekkyyden kurissa. 
Buchanan ehdotti ratkaisuksi, että suuret menonlisäykset ja muut merkittävät lait vaatisivat määräenemmistöä ja lakien pitäisi vaikeuttaa valtiovelan lisäämistä. Kansanäänestys voisi olla eräs tarvittava uusien lakien lisäkynnys.
Balilaiset aakkoset

Balilaiset aakkoset ovat aakkoset, joita ennen käytettiin balin kielen kirjoittamiseen. Balilaiset aakkoset ovat ns. abugida-aakkoset, eli niissä perusmerkit ilmaisevat konsonanttia. Useimmat vokaalit ilmaistaan tarkemerkeillä tai joissakin tapauksissa jätetään kokonaan ilmaisematta. Sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle eikä välilyöntejä käytetä..
Suurin osa balin puhujista ei hallitse balilaisia aakkosia, sillä nykyään latinalaiset aakkoset ovat korvanneet ne. Balilaisia aakkosia käytetään enää joihinkin uskonnollisiin kirjoituksiin. Tyypillisimpiä näistä ovat ns. lontar-kirjoitukset, jotka kirjoitetaan palmunlehtiin, sekä ulap-ulap, joita ripustetaan temppeleihin ja uusiin rakennuksiin.
Numerot.
Lähde:
Ratavirasto

Ratavirasto () oli Ruotsin valtion omistama rautatiehallinnon väylävirasto, joka vastasi Ruotsin rataverkon valtiollisen osan ylläpidosta sekä rautatieliikenteen ohjauksesta. Viraston vastine Suomessa oli Ratahallintokeskus. Se perustettiin vuonna 1988, kun Statens Järnvägar jaettiin osiin. Rataviraston pääkonttori sijaitsi Borlängessä, ja sen viimeinen virkaatekevä johtaja oli Minoo Akhtarzand.
Rataviraston toiminnot siirrettiin 1. huhtikuuta 2010 aloittaneeseen Liikennevirastoon.
Maija Karma

Ann-Maj Kaarina ”Maija” Karma (vuoteen 1931 Gustafson; 11. joulukuuta 1914 Mikkeli – 23. lokakuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen graafikko ja piirtäjä. Hän kuvitti paljon lastenkirjoja, joista tunnetuimpia ovat useat aapiset ("Satuaapinen", "Kultainen aapinen"), Marjatta Kurenniemen Onneli ja Anneli -kirjat sekä Kirsi Kunnaksen "Tiitiäisen satupuu".
Elämänvaiheet.
Karma syntyi Mikkelissä rautatieläisperheeseen. Hänen isänsä oli sähkötarkastaja Alfons Gustafson. Hän muutti nimensä vuonna 1931 yhdessä sisarustensa kanssa Karmaksi. 
Karma opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1935–1938 ja valmistui piirustuksenopettajaksi, mutta ei koskaan ryhtynyt opettajaksi. Lisäksi hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalilla 1934–1935 ja Turun piirustuskoulussa 1938–1939. Hän oli myös Aukusti Tuhkan taidegrafiikan kurssilla 1946–1947 ja Tuulikki Pietilän grafiikan jatkokurssilla 1957 ja kävi Vapaan taidekoulun kursseja 1940–1950-luvulla.
Työt.
Karman taidonnäytteitä ovat muun muassa kaikki Marjatta Kurenniemen kirjat sekä suuri osa Kirsi Kunnaksen ja Zachris Topeliuksen kirjoista. Kaiken kaikkiaan Karma kuvitti uransa aikana yli 110 kirjaa. Hän teki kansikuvia myös lastenlehtiin, kuten "Lasten Maailmaan". "Koululaiseen" hän piirsi 1950-luvulla sarjakuvaa "Kaksoset", jota käsikirjoitti Aale Tynni. "Lotta Svärd" -lehteä hän kuvitti vuodesta 1939 alkaen lehden loppumiseen saakka vuoteen 1944.
Karma opiskeli Ateneumissa kuvaamataidonopettajaksi mutta alkoi kuvittaa satukirjoja jo 1930-luvulla. Esikuvikseen hän mainitsi Carl Larssonin ja Albert Edelfeltin. Karma sai Rudolf Koivu -palkinnon viisi kertaa 1950–1960-luvulla. Palkinto sopi hänelle hyvin, sillä hän aloitteli kuvittajan uransa yhdessä Rudolf Koivun kanssa "Raul Roineen Satuja" -kirjaan.
Lea Pennasen "Piilomaan pikku aasista" Karma teki televisioversion vuonna 1977. Reijo Miettisen ohjaama piirrosseikkailu kertoo pikku aasista, joka etsii isäänsä Piilomaasta.
Maija Karma sai tunnustuspalkinnon elämäntyöstään 1980. Hänen uransa jatkui pitkään, ja vielä 1980-luvulla hän kuvitti Topeliuksen "Vattumadon" (1984), "Valtterin seikkailut" (1986) ja "Adalmiinan helmen" (1990). Karma maalasi myös muotokuvia.
Henna Raita

Henna Raita (s. 24. tammikuuta 1975 Lahti) on suomalainen alppihiihtäjä. Hän edusti urallaan Lahden Hiihtoseuraa. Raita lopetti uransa kesäkuussa 2006.
Raita suoritti ylioppilastutkinnon Salpausselän urheilulukiossa Lahdessa. Raita on opiskellut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa.
Raita on kirjoittanut ja julkaissut musiikkia artistinimellä Hehewuti.
Folke Bernadotte

Folke Bernadotte (2. tammikuuta 1895 Tukholma, Ruotsi – 17. syyskuuta 1948 Jerusalem, Israel) oli ruotsalainen diplomaatti, upseeri, kreivi ja Punaisen Ristin johtaja. Hänet muistetaan neuvotteluista, jotka johtivat 27 000 vangin vapauttamiseen saksalaisilta keskitysleireiltä toisen maailmansodan aikana sekä YK:n neuvottelijana Arabien-Israelin konfliktissa vuosina 1947–1948.
Ura.
Sodan aikana Bernadotte oli Ruotsin Punaisen ristin varapuheenjohtaja. Hän yritti vuonna 1945 neuvotella aselepoa Saksan ja liittoutuneiden välille. Hän sai Heinrich Himmleriltä 24. huhtikuuta 1945 antautumisehdotuksen, jossa Saksa tarjoutui lopettamaan sotatoimet Isoa-Britanniaa ja Yhdysvaltoja vastaan, mutta jatkamaan taisteluita Neuvostoliittoa vastaan. Bernadotte välitti tarjouksen Harry Trumanille ja Winston Churchillille.
Bernadotte johti pelastusoperaatiota, jossa norjalaisia, tanskalaisia ja ruotsalaisia internoituja haettiin valkoisilla busseilla keskitysleireiltä Ruotsin sairaaloihin. 27 000 vankia vapautettiin, huomattava osa heistä juutalaisia. Vuonna 1946 Bernadotte valittiin Ruotsin Punaisen Ristin puheenjohtajaksi.
Vuonna 1948 Bernadotte oli YK:n neuvottelijana Palestiinan kysymyksessä. Äärisionistiseen Lehi-ryhmään kuuluvat salamurhaajat tappoivat hänet Israelissa 17. syyskuuta 1948. Murhan tehnyttä sissiryhmää johti myöhempi Israelin pääministeri Jitzhak Shamir.
Yksityiselämä.
Folke Bernadotte oli kuningas Oskar II:n pojanpoika ja Kustaa V:n veljenpoika. Hänen isänsä Oscar Bernadotte oli kuitenkin luopunut kruununperimysoikeuksistaan avioituessaan Ebba Munckin kanssa, minkä vuoksi myöskään Folke Bernadottea ei sukulaisuudestaan huolimatta pidetty kuningashuoneeseen kuuluvana. 
Folke Bernadotte meni naimisiin syntyjään yhdysvaltalaisen Estelle Manvillen (1904–1984) kanssa 1920-luvun lopulla.
Some Might Say

Some Might Say on rock-yhtye Oasiksen kappale ja single, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 1995. Single oli erittäin odotettu ja nousikin saman tien Ison-Britannian single-listan sijalle 1. "Some Might Say" oli ensimmäinen single menestysalbumilta "(What’s the Story) Morning Glory?" ja samalla yhtyeen ensimmäinen Britannian singlelistan ykkönen. Singleä on myyty pelkästään kotimaassaan Britanniassa yli 640 000 kappaletta. Sen B-puolia ovat ”Talk Tonight”, ”Acquiesce” ja ”Headshrinker”. Kappaleesta ”Acquiesce” tehtiin musiikkivideokin ja se julkaistiin radiosinglenä vuonna 1998 B-puolikokoelman "The Masterplanin" promotoimista varten. ”Some Might Say” julkaistiin myös yhtyeen ”best of” -kokoelmalla "Stop the Clocks", kuten myös b-puolen kappaleet ”Talk Tonight” ja ”Acquiesce”.
Noel Gallagher on todennut ”Some Might Say” -kappaleesta: ”Kirjoitin laulun kun olin köyhä ja asuin Chiswickissä (Hounslow, Lontoo). Niihin aikoihin minulla oli tapana olla todella kännissä ja pihalla kirjoittaessani, joten en voi tietää mitä ajattelin.” ja ”Minulle se on esimerkki Oasis-biisistä. Mielestäni Some Might Say määrittelee mistä Oasiksessa on kyse.”
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Pietro Mennea

Pietro Paolo Mennea (28. kesäkuuta 1952 Barletta – 21. maaliskuuta 2013 Rooma) oli italialainen pikajuoksija, myöhemmin poliitikko. 200 metrin maailmanennätys 19,72 oli hänen nimissään 17 vuoden ajan.
Elämäkerta.
Mennea aloitti kansainvälisen uransa 1971, jolloin hän osallistui yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuihin saavuttaen EM-pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Vuoden 1974 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Roomassa Mennea voitti 200 metriä kotiyleisönsä edessä sekä tuli toiseksi 100 metrillä ja 4 × 100 m viestissä. Vuoden 1978 EM-kilpailuissa Prahassa hän voitti kultaa sekä 100:lla että 200 metrillä.
Olympialaisissa hän voitti pronssia 200 metrillä Münchenissä 1972, ja kultaa Moskovassa 1980. Montrealissa 1976 hän selvisi 200 metrillä neljänneksi, vaikka oli harkinnut poisjääntiä koko kisoista.. Pikaviestissä hän sijoittui Italian joukkueen mukana kuudenneksi. Moskovan kisoissa Mennea karsiutui 100 metrillä välierissä, mutta voitti 200 metriä ajalla 20,19. 100 metrin voittaja Allan Wells hävisi kahdella sadasosalla. Pikaviestijoukkuetta Italialla ei ollut, mutta pitkässä viestissä Mennea ankkuroi Italian pronssille.
Vuonna 1979 Mennea osallistui opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailuihin Mexico Cityssä. Hän juoksi ohuessa ilmanalassa maailmanennätyksen 19,72, jonka rikkoi vasta Michael Johnson vuonna 1996.
Jo kerran uransa lopettanut Mennea teki paluun vuoden 1982 EM-kisoihin Italian 4 × 400 metrin viestijoukkueessa sijoittuen kuudenneksi. Hän otti osaa myös yleisurheilun ensimmäisiin MM-kisoihin Helsingissä 1983 saavuttaen pronssia 200 metrillä ja hopeaa pikaviestissä. Seuraavana vuonna hän kilpaili neljännen kerran peräkkäin olympialaisten 200 metrin finaalissa sijoittuen seitsemänneksi.
Los Angelesin kisojen jälkeen Mennea vetäytyi kilparadoilta, mutta teki vielä kerran paluun ottaen osaa Soulin olympialaisiin. Mennea selvisi jatkoon 200 metrin ensimmäisistä alkueristä, mutta ei ilmestynyt lähtöviivalle toisiin alkueriin.
Mennea voitti universiadeissa kultaa 100 metrin juoksussa vuonna 1975 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1973, 1975 ja 1979. Hän voitti Italian mestaruuden 100 metrillä vuosina 1974, 1978 ja 1980 sekä 200 metrillä ennätykselliset 11 kertaa vuosina 1971–1974, 1976–1980 ja 1983–1984.
Muistokirjoituksissa on todettu hänen myöntäneen kasvuhormonikokeilun aikana, jolloin se ei vielä ollut kiellettyä. Uransa jälkeen Mennea suoritti poliittisen tieteen, juridiikan ja kirjallisuuden yliopistotutkinnon sekä oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1999–2004.
21. maaliskuuta 2013 Mennea kuoli sairaalassa parantumattomaan sairauteen.
Rooman Golden Gala 6. kesäkuuta on Pietro Mennean muistokilpailu. Rooma-Milano - väliä vuonna 2014 aloittanut luotijuna kantaa Pietro Mennean nimeä.
Eva Dahlgren

Eva Charlotte Dahlgren-Attling (s. 9. kesäkuuta 1960 Uumaja) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. 
Eva Dahlgren on ollut suosittu artisti Pohjoismaissa jo pitkin 1980-lukua, mutta vuoden 1991 albumista "En blekt blondins hjärta" muodostui hänen tähänastisen uransa menestyksekkäin myyntiluvuilla mitattuna. Albumilla ovat muun muassa kappaleet ”Vem tänder stjärnorna” ja ”Kom och håll om mig”. Vuoden 1995 albumi "Jag vill se min älskade komma från det vilda" syntyi poikkeuksellisesti yhteistyössä kapellimestari Esa-Pekka Salosen ja Tukholman sinfoniaorkesterin kanssa.
Dahlgren on osallistunut Melodifestivaleniin kahdesti. Vuonna 1979 hän sijoittui kolmanneksi kappaleella "Om jag skriver en sång" ja vuonna 1980 seitsemänneksi kappaleella "Jag ger mig inte".
Keväällä 2003 julkaistiin Dahlgrenin uuden yhtyeen Buddaboysin ensialbumi "Lost Peoples Area". Dahlgren on kirjoittanut myös "Lasse ja Urmas" (Lars och Urban) -lastenkirjoja. 
Eva Dahlgren avioitui puolisonsa Efva Attlingin kanssa vuonna 2009 heti, kun sukupuolineutraali avioliittolaki astui voimaan Ruotsissa. Sitä ennen pari oli ollut rekisteröidyssä suhteessa vuodesta 1996. 
Dahlgren on yksi suosituimmista ruotsalaisista laulajista. Suomessa hän on myynyt 5 kultalevyn verran. 
Tasavallan presidentti Alexander Stubb myönsi Dahlgrenille Pro Finlandia -mitalin itsenäisyyspäivänä 2024.
Wonderwall

”Wonderwall” on brittiläisen rock-yhtye Oasiksen kappale ja single vuodelta 1995. Sen on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut yhtyeen kitaristi Noel Gallagher, ja se on kolmas kappale Oasiksen toisella studioalbumilla "(What’s the Story) Morning Glory?". ”Wonderwall” julkaistiin 30. lokakuuta 1995 albumin neljäntenä singlenä, ja se nousi muun muassa Britannian singlelistan kakkossijalle. Se on Oasiksen uran suosituin ja tunnetuin kappale.
Noel Gallagher teki ja omisti ”Wonderwallin” silloiselle tyttöystävälleen, Meg Mathewsille. Kappale on saanut nimensä George Harrisonin vuoden 1968 albumista "Wonderwall Music". Singlejulkaisun kannen on suunnitellut Brian Cannon, jota inspiroivat belgialaisen René Magritten surrealistiset maalaukset. Tyttö kuvassa on Oasiksen levyjä julkaisseen levy-yhtiö Creation Recordsin työntekijä. Kehyksiä pitävä käsi kuuluu Brian Cannonille. Kuvauspaikkana toimi Primrose Hill Lontoossa. Singlen b-puolia ovat "Round Are Way", "The Swamp Song" ja "The Masterplan".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Noel Gallagher, ellei toisin mainita.
Bass-saaret (Ranskan Polynesia)

Bass-saaret ovat saariryhmä Ranskan Polynesiassa. Sen saaria pidetään joskus Australsaarten eteläisimpänä osana. Bass-saaret sijaitsevat kuitenkin syrjässä muista Australsaarista. Bass-saaret muodostavat Ranskan Polynesian eteläisimmän osan. Saariryhmän suurimmat saaret ovat Rapa ja Marotiri. Rapa on saariryhmän ainoa asuttu saari. Siellä on runsaat viisisataa asukasta. Saarilla puhutaan rapan kieltä.
Rapa ja Marotiri sijaitsevat noin 420 kilometrin päässä toisistaan.
Igbon kieli

Igbo eli ibo on Länsi-Afrikassa puhuttava nigeriläis-kongolainen kieli. Puhujat, jotka pääosin ovat igboja, asuvat entisen Biafran alueella, Nigeriassa. Kielellä on yhteensä noin 27 miljoonaa puhujaa, mikä tekee siitä maailman 52. suurimman kielen. Igbolla on useita murteita ja sen lähimmät sukulaiskielet ovat mm. ika ja ogbah.
Kielellä on virallisen vähemmistökielen asema Nigeriassa ja Päiväntasaajan Guineassa. Igboa käytetään laajalti eri medioissa kuten TV:ssa, radiossa ja lehdistössä.
Igboa on kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan igboksi vuonna 1906.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Igbo on tonaalinen kieli, jossa tavujen äänenkorkeus eli tooni vaikuttaa sanan merkitykseen. Igbossa on kaksi toonia: matala ja korkea. Äänenkorkeuden merkitsemiseen ei kielessä ole vakiintunutta käytäntöä; usein sitä ei merkitä lainkaan.
Igbot

Igbot eli ibot ovat pääasiassa Nigeriassa elävä etninen ryhmä, johon kuuluu joitakin kymmeniä miljoonia afrikkalaisia. Heitä on noin 15 prosenttia Nigerian väestöstä sekä monia kamerunilaisia. Myös heidän puhumansa kieli on nimeltään igbo eli ibo.
Nigerian igboista suurin osa asuu Abian, Anambran, Ebonyin, Enugun ja Imon osavaltioissa (yli 90 % väestöstä kussakin) sekä myös Deltan ja Riversin osavaltioissa (noin 40 % väestöstä kummassakin).
Igbot muodostavat Etelä-Nigerian toiseksi suurimman ihmisryhmän. He ovat sosiaalisesti ja kulttuurisesti monimuotoista väestöä, jotka asuvat maan kaakkoisosassa. Igbot koostuvat useista alaryhmistä, jotka kaikki puhuvat yhtä kieltä, ja asuvat hajallaan kylissä, joista puuttuu kaupungit ja keskitetyt valtakunnat, jotka ovat ominaisia muille Nigerian suurille ryhmille, kuten joruboille ja hausoille.
Igbot asuvat perinteisesti tiiviissä kylissä, jotka on rakennettu keskusaukion ympärille. Keskusaukiolla pidetään kokouksia ja seremonioita. Kylästä ulottuu joskus useiden kilometrien päähän laaja viljelysmaa, joka on jaettu lohkoihin, joista yhtä tai kahta viljellään vuosittain, kun taas muut ovat kesannolla. Kylien reunoilla ja niitä yhdistävien teiden varrella on hajallaan öljy- ja raffiapalmulehtoja. Sen jälkeen kun Nigeriasta löytyi öljyä, kyliin on vedetty tie, vesijohto ja sähkö sekä rakennettu terveysasema.
Eurooppalaiset ovat olleet igbojen kanssa tekemisissä 1400-luvulta asti. Rannikolla, missä igbot asuivat, käytiin vilkasta kauppaa, aluksi orjista, myöhemmin teollisuuden raaka-aineista kuten puutavarasta ja norsunluusta.
Vuonna 1966 igboihin kuuluneet upseerit yrittivät vallankaappausta ja julistivat sen jälkeen Biafran itsenäiseksi. Hausaväestön muslimit aloittivat kristittyjen igbojen massamurhaamisen, mikä johti igbojen pakenemiseen kotimaastaan itään, jossa heidän kansansa oli etnisistä ryhmistä runsaslukuisin.
Kulmakarvat

Kulmakarvat ovat sarja karvoja, jotka kasvavat silmäkuopan yläpuolella olevassa luisessa harjanteessa ihmisillä ja useimmilla muillakin nisäkkäillä. Kulmakarvat suojaavat silmää hieltä ja vedeltä. Ihmisellä kulmakarvoja on noin 500.
Tehtävä.
Kulmakarvojen tehtävä on suojata silmää esimerkiksi hieltä ja sateelta ohjaamalla ne silmien ohi. Niitä voi käyttää myös ilmehtimiseen.
Ominaisuudet.
Ihmisellä on yhteensä 500, ehkä jopa 1 100 kulmakarvaa. Kulmakarvat uusiutuvat kokonaan noin neljässä kuukaudessa.
Joillakin ihmisillä kulmakarvat ovat kasvaneet yhteen. Länsimaissa on yleensä suosittu pitää rakoa kulmakarvojen välissä, mutta joissakin Aasian maissa yhteen kasvaneet kulmakarvat ovat olleet arvostettuja.
Kasvu.
Kulmakarvat kasvavat hitaammin ja jäävät lyhyemmiksi kuin hiukset, sillä niiden kasvukausi on vain neljä kuukautta. Muihin ihokarvoihin verrattuna niiden kasvu riippuu vähemmän ihmisen hormonitoiminnasta. Kulmakarvojen karvatupet ovat herkkiä vammoille, joiden seurauksena kulmakarvat saattavat joskus lakata kokonaan kasvamasta.
Kulttuurihistoriaa.
Kulmakarvoja on kaunisteltu aikojen saatossa eri tavoin. Kulmakarvoja tummennettiin yleisesti jo muinaisessa Egyptissä ja Babyloniassa. Kreikassa naiset käyttivät joskus tekokulmakarvoja, joita tehtiin vuohen karvoista. Roomalaiset naiset nyppivät kulmakarvojaan muotoillakseen niitä. Bysantin naisilla oli joskus tapana nyppiä kulmakarvansa suoraan linjaan ja maalata niiden alle musta viiva. Keskiajan Euroopassa naiset ajelivat usein kaikki kulmakarvansa, sillä ihanteena oli korkea otsa. Myös Kiinassa, Intiassa, Lähi-idässä ja muissa osissa Aasiaa kulmakarvojen nyppiminen on ollut suosiossa. Japanissa naiset ovat harrastaneet kulmakarvojen muotoilua. 1900-luvulta lähtien kulmakarvamuodit ovat länsimaissa vaihdelleet tuuheasta kapeaan. 1920-luvulla muodissa olivat kapeat kulmakarvat, minkä on arveltu johtuneen niiden ilmeikkyydestä elokuvissa. 1940-luvulla luonnollisemmat kulmakarvat palasivat naisilla jälleen muotiin. Seuraavina vuosikymmeninä tyylit vaihtelivat puoleen ja toiseen, mutta 1980-luvulla isot kampaukset tulivat muotiin ja sen myötä tuuheat kulmakarvatkin.
Muokkaus.
Kulmakarvoja voidaan trimmata nyppimällä, kemiallisesti, vahalla tai elektrolyysillä. Ne voidaan myös nyppiä kokonaan pois, jolloin tilalle voidaan piirtää halutun muotoiset kulmat esimerkiksi meikkikynällä – se oli suosittua ensi kertaa 1960-luvulla. 1980- ja 1990-luvuilla kulmakarvojen piti olla mahdollisimman huomaamattomat, 2010-luvulla hyvin näkyvät, paksut ja tummat. Nykyisin suosittuja ovat myös kulmalävistykset sekä tatuoinnin kaltaiset kestovärjäysmenetelmät. Kulmakarvojen visuaalinen vahventaminen "microblading"-tekniikalla ihoon käsin piirtämällä synnytti 2010-luvulla uuden ammattikunnan, "kulma-artistit" eli "kulmakarvataiteilijat". Lopputulosta kutsutaan muun muassa nimellä "3D-kulmakarvat".
Ennätyksiä.
Maailman pisimmät kulmakarvat on mitattu japanilaiselta Sumito Matsumuralta, 18,1 senttimetriä.
Yöhaikara

Yöhaikara ("Nycticorax nycticorax") kuuluu laajimmalle levinneisiin haikaroihin. Nimensä mukaisesti tämä kosteikkolintu on aktiivisimmillaan öisin. Yöhaikara sopeutuu monenlaisiin oloihin ja etsii syötävää yhtä lailla syrjäisillä puustoisilla soilla ja merenrannoilla kuin riisipelloilla ja tekojärvilläkin. Sen elinikä on enintään 16 vuotta
Koko ja ulkonäkö.
Yöhaikaran pituus on 56–65 senttiä, siipiväli 105–112 senttiä ja paino 525–800 grammaa.
Yöhaikaralla on musta-harmaa selkä ja valkoinen mahanseutu ja kaula. Lisäksi sillä on musta päälaki josta lähtee pitkä valkea töyhtö, jolla suuri merkitys soidinmenoissa. Nokka on väriltään musta.
Levinneisyys.
Yöhaikaraa tavataan trooppisilla seuduilla ja lauhkean vyöhykkeen lämpimissä osissa laajalla alueella ympäri maailmaa. Euroopassa yöhaikaran esiintyminen on hyvin laikuttaista. Suomessa satunnainen vierailija.
Elinympäristö.
Yöhaikara elää rannikkoseuduilla, järvillä, lammilla, joilla, kosteikoilla ja suo- ja mangrovealueilla, eli aina veden läheisyydessä.
Ravinto.
Yöhaikara syö kaloja, sammakoita, kilpikonnia, liskoja, linnunmunia ja -poikia, nilviäisiä ja hyönteisiä.
Richie Ramone

Richie Ramone (oik. Richard Reinhardt, s. 11. elokuuta 1957) toimi Ramones-yhtyeen rumpalina vuosina 1983–1987.
Richie soitti kolmella albumilla ("Too Tough to Die", "Animal Boy" ja "Halfway to Sanity") ja noin 500 konsertissa. Hän myös kirjoitti yhtyeen kappaleen ”Somebody Put Something in My Drink”.
Richie erosi yhtyeestä vuonna 1987. "End Of The Century" -elokuvassa hän ilmoittaa syyksi sen ettei hän ollut Ramone kuin keikoilla, muulloin hän oli ulkopuolinen rumpali. Hän ei myöskään saanut itsensä mukaan tarpeeksi rahaa paidoista. Richien lähdettyä yhtyeestä Ramonesin rumpalina toimi Elvis Ramone, joka kuitenkin erotettiin yhtyeestä kahden keikan jälkeen samana vuonna ja rumpaliksi palasi Ramonesissa vuosina 1978-1983 soittanut Marky Ramone. Richie Ramone julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Entitled" lokakuussa 2013. Richie tunnetaan eläinten oikeuksia puolustavana ihmisenä.
Jättiläiskilpikonnat

Jättiläiskilpikonnat ovat maakilpikonnien heimoon kuuluvia jättimäisiä kilpikonnia. Niitä tavataan Galápagossaarilla ("Chelonoidis nigra"-lajikompleksi) ja Seychelleillä (aldabranjättiläiskilpikonna). Aiemmin lajeja oli myös Madagaskarilla, Réunionilla ja Mauritiuksella. 
Jättiläiskilpikonnat voivat painaa jopa 250 kiloa. Niiden kuori on erittäin kova, mutta ne ovat hyvin hidasliikkeisiä. Siksi ne olivatkin helppoa saalista kivääreillä varustetuille eurooppalaisille, jotka saapuivat niiden elinalueille. Nykyään kaikki jättiläiskilpikonnalajit ovat uhanalaisia.
Kattohaikara

Kattohaikara ("Ciconia ciconia") on kattohaikaroiden heimoon kuuluva lintulaji. Linnusta on käytetty aiemmin myös virosta kielestä johdettua nimitystä "valkea tuonenkurki".
Nykyisen nimensä mukaisesti kattohaikara pesii usein katoilla. Suuressa osassa Eurooppaa kattohaikaraan suhtaudutaan myötämielisesti, ja paikoin haikaraa pidetään jopa hyvän onnen tuojana. Kansanperinteessä niiden kerrotaan tuovan ihmisille vauvoja silkkinyyteissä.
Koko ja ulkonäkö.
Kattohaikaran pituus on 100–110 cm, siipiväli 195–215 cm ja paino 2,3–4,4 kg. Se on lähes kokonaan valkoinen, ainoastaan siipisulat ovat mustat. Lisäksi haikaralla on pitkä punainen nokka ja jalat. Jalat ovat pitkät ja muihin haikaroihin verrattuna tukevat.
Levinneisyys.
Kattohaikara pesii Euroopassa, Länsi-Aasiassa sekä paikoin Afrikassa. Useimmat yksilöt talvehtivat Afrikassa Saharan eteläpuolella. Yksi alalaji elää Turkestanissa ja talvehtii Iranissa ja Intiassa.
Suomessa kattohaikara on säännöllinen vieras enimmäkseen keväisin maan eteläosissa. Voimakkaat ja pitkäaikaiset etelänpuoleiset tuulet tuovat huhti-toukokuussa Suomeen kattohaikaroita Virosta ja Venäjältä. Vuosittain tavataan joistain kymmenistä jopa neljään sataan kattohaikaraa. Suomessa ensimmäinen onnistunut kattohaikaran pesintä todettiin toukokuussa 2015 Tl. Koskella. Haikara pesi pylvään päähän rakennettuun pesään. Ensimmäinen kuoriutunut poikanen havaittiin juhannuksena. Poikasia kuoriutui kolme, mutta yksi kuoli, ja emo heitti sen pois pesästä. Birdlife Suomi ja Ylen Turun toimitus järjestivät nimikilpailun, ja rengastuksen yhteydessä poikaset saivat nimikseen Kinttu ja Kontti.
Elinympäristö.
Rannikot, järvien, jokien ym. vesistöjen rannat, kosteikot ja pellot, niityt ja asutetut seudut.
Lisääntyminen.
Kattohaikara on sukukypsä neljän vuoden iässä. Emo munii 1–5 munaa pesään, joka usein sijaitsee katolla, mutta lintu kelpuuttaa pesäpaikakseen myös tornit, puhelinpylväät ja puut. Haikaroille tehdään myös tarkoituksella pesäkehikkoja, koska kattohaikaran uskotaan tuovan onnea taloon.
Ravinto.
Kattohaikaran ravintoon kuuluvat sammakot, matelijat, pienet nisäkkäät, kalat, madot ja hyönteiset.
203/50 VC

203/50 VC (203 millimetrin 50 kaliiperin merikanuuna mallia Vickers Canetin lavetilla) on suomalainen nimi kaliiperiltaan 203 millimetrin tykille, joka oli Vickersin 203/50 V -tykki Canetin lavetilla. Putken pituus oli 50 kaliiperia.
203/50 VC:n putken, mikä oli sama kuin 203/50 V:n, pituus oli 10 200 millimetriä. Tykin kokonaispaino kilpineen oli 27 500 kilogrammaa. Tykin kantama oli 28 kilometriä.
Obuhovin terästehdas kehitti 203/50 VC:n Vickersin 1900-vuosikymmenellä kehittämästä 203/50 V -tykistä Pietari Suuren merilinnoituksen tarpeisiin. Osa tykin osista tuli Vickersiltä.
Suomen itsenäistyttyä yksi 203/50 VC jäi maahan ehjänä venäläisten poistuttua. Se sijoitettiin Mäkiluotoon 1930-luvulla. Tykki evakuoitiin jatkosodan jälkeen asevarikolle Moskovan välirauhan mukaan. Tykki sijoitettiin Miessaareen 1963. Se hylättiin 1982 ja tykki kuuluu nykyään Sotamuseon kokoelmaan.
Andy Bell (laulaja)

Andrew Ivan ”Andy” Bell (s. 25. huhtikuuta 1964 Peterborough, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren laulusolisti.
Vuonna 1985 Depeche Moden ja Yazoon taakseen jättänyt Vince Clarke haki lehti-ilmoituksella laulajaa uuteen projektiinsa. Numerolla 41 auditioinut Bell tuli valituksi ja saman vuoden syyskuussa Clarken ja Bellin muodostama synthpop-yhtye Erasure julkaisi ensimmäisen singlensä ”Who Needs Love Like That”. Vuoteen 2007 mennessä Erasure on myynyt yli 14 miljoonaa äänitettä maailmanlaajuisesti. 
Laulajauransa ohella Bell on osallistunut lukuisiin AIDS- ja HIV-tutkimusta tukeviin hyväntekeväisyyskampanjoihin ja 14. joulukuuta 2004 hän tiedotti julkisuuteen olleensa vuodesta 1998 tietoinen omasta HIV-positiivisuudestaan.
Bell julkaisi sooloalbumin "Electric Blue" vuonna 2005.
Behemoth

Behemoth on puolalainen, vuonna 1991 perustettu extreme metal -yhtye. Behemothilla on ollut tärkeä rooli puolalaisen underground metalin synnyssä. Ennen 2000-lukua Behemoth soitti black metalia pakanallisilla aiheilla, mutta albumillaan "Satanica" (1999) yhtye siirtyi nykyiseen ilmaisuunsa lisäten musiikkiinsa death metal -elementtejä ja vaikutteita Lähi-idän musiikista. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät okkultismia, pakanallisuutta, antikristillisyyttä ja muinaisia uskontoja. Yhtyeen suosiosta kertoo, että sen albumi "Evangelion" (2009) nousi Puolan albumilistan ykköseksi.
Behemoth on lisätty niiden yhtyeiden listalle, joiden väitetään tukevan satanismia ja murhia. Ryhmittymä nimeltä Committee for Defense Against Sects antoi listan Puolan viranomaisille siinä toivossa, että se kieltäisi tällaisen musiikin.
Diskografia.
 Studioalbumit 
 EP:t 
 Kokoelmalevyt 
 Livealbumit 
 Demot 
 Splitit 
 Tribuuttialbumit 
Videografia.
VHS
DVD
Nukkehallitus

Nukkehallitus eli marionettihallitus on muodollisesti itsenäinen mutta tosiasiallisesti ulkopuolisten tahojen tai toisen valtion määräysvallassa oleva hallitus. Termi on luonteeltaan halventava.
Usein nukkehallitus asetetaan valtaan sotilaallisen miehityksen seurauksena. Nukkehallituksen johtamaa valtiota voidaan kutsua nukkevaltioksi. Nukkevaltion keskeinen tehtävä on peittää valloittajan toimien laittomuus ja mobilisoida miehitettyjen alueiden väestö valloittajan palvelukseen. Tavallinen valtio voi vähitellen ajautua voimakkaamman valtion ohjailtavaksi. Vaihtoehtoisesti miehittäjä voi perustaa miehittämilleen alueille uuden, nukkehallituksen valvoman valtion. Esimerkki tällaisesta valtiosta on esimerkiksi Japanin 1930-luvulla hallitsema Mantšukuo, jonka alue kansainvälisen oikeuden näkökulmasta kuului Kiinan tasavallalle.
Nukkehallituksilla on usein vaikeuksia saada puolueettomien maiden tunnustusta tai jäsenyyttä kansainvälisissä järjestöissä. Nukkehallituksen ja nukkevaltion määritelmät erotetaan toisinaan niin, että nukkevaltio on kokonaan uusi poliittinen yksikkö, jonka miehittäjä on perustanut omia tarkoituksiaan varten. Nukkehallitus puolestaan hallitsee ennestään olemassaolevaa valtiota, vaikka hallitus itsessään onkin miehittäjän luomus. Toisen maailmansodan voittajavaltiot katsoivat, ettei Saksan asettamilla nukkehallituksella ollut hallitsemillaan alueilla erityisiä oikeuksia. Kansainvälisoikeudellisesta näkökulmasta nukkehallitusten toimia pidettiin miehittäjän toimina ja niitä sitoivat samat säädökset. 
Nykyajan nukkevaltioksi on katsottu vuosina 2014-2022 Ukrainan separatistien venäläismieliset hallitukset Donetsk ja Luhansk, jotka liitettiin laittomasti Venäjään syksyllä 2022.
Sarah Chang

Sarah Chang (s. 10. joulukuuta 1980 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen viulisti. Changin vanhemmat ovat Koreasta Yhdysvaltoihin muuttaneita muusikkoja. Hän sai ensimmäisen viulunsa 3-vuotiaana ja pääsi konservatorioon 7-vuotiaana. Hän konsertoi New Yorkin filharmonikkojen solistina ensi kerran 8-vuotiaana. 
Sarah Chang on levyttänyt yksinomaan EMI Classics -levymerkille.
Sarah Chang on esiintynyt useita kertoja Suomessa, mm. Helsingin kaupunginorkesterin, Turun filharmonisen orkesterin ja Oulu Sinfonian solistina.
Sarah Chang on saanut useita merkittäviä huomionosoituksia. Vuonna 2004 hän sai Hollywood Bowl Hall of Fame -palkinnon sen kaikkien aikojen nuorimpana saajana ja World Economic Forum nimesi hänet vuonna 2008 "young global leaderiksi".
Rolls-Royce (automerkki)

Rolls-Royce Motor Cars Limited on brittiläinen autonvalmistaja, joka on maailman arvostetuimpia automerkkejä. Rolls-Royce on tunnettu luksusautoistaan. Se on saanut nimensä Sir Frederick Henry Roycelta, joka valmisti ensimmäisen, kymmenhevosvoimaisen autonsa vuonna 1904, sekä autokauppias-kilpa-ajajalta Charles Stewart Rollsilta. 
Rolls-Royceja valmistaa Rolls-Royce Motor Cars, joka on BMW:n tytäryhtiö ja on vastannut Rolls-Royce-autoista vuodesta 1996.
Historia.
Autokauppias ja autonvalmistaja tapasivat 23. joulukuuta 1904, ja samana vuonna allekirjoitettiin Rollsin ja Roycen yhtiöiden välillä sopimus, jossa päätettiin kutsua kaikkia valmistettavia autoja nimellä Rolls-Royce ja näin Rolls-Royce-yritys perustettiin. Se, miksi yhtiön nimi on Rolls-Royce eikä Royce-Rolls, on vain sattumaa, koska nimijärjestys ratkaistiin arpomalla.
1990-luvun lopussa yhtiö ja sen tuotemerkit jaettiin monimutkaisten kauppojen seurauksena Volkswagenin ja BMW:n kesken. Vuoden 2003 jälkeen vain BMW saa käyttää tuotemerkkiä Rolls-Royce, kun taas Volkswagenin omistamilla entisillä Rolls-Royce-Bentley-tehtailla tehdään vain Bentley-merkkisiä autoja. BMW maksoi tuotemerkin ja RR-logon käyttöoikeudesta 40 miljoonaa puntaa.
Autojen keulalla on kumartuvaa keijukaista esittävä "Spirit of Ecstasy" -veistos, joka on vanhimmissa malleissa hopeoitu, nykyisin nikkeliä.
Rolls-Royce-autoja on tuotu Suomeen yksittäiskappaleina eri vuosikymmeninä. Yksittäisistä Suomeen tulleista Rolls-Royceista tunnetuimpia on valtionhoitaja, kenraali Gustaf Mannerheimin virka-autona toiminut, vuoden 1915 mallia oleva Silver Ghost. Vuonna 1970 Rolls-Royce Silver Shadow maksoi Suomessa 167 000 markkaa (218 000 euroa), kun esimerkiksi Chrysler New Yorkerin hinta oli 67 200 markkaa (81 200 euroa). Toisaalta Mercedes-Benz 600 Pullmanin hinnaksi ilmoitettiin samana vuonna 239 000 markkaa (288 000 euroa) Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä 96 Rolls-Roycea, jotka edustivat vuosimalleja 1921–1992.
Ahjo (Kerava)

Ahjo on Keravan 5. kaupunginosa ja sijaitsee Lahdenväylän itäpuolella hieman yli kaksi kilometriä ydinkeskustasta itään. Alue koostuu Sorsakorven omakotitaloalueesta, Ahjon kerrostaloalueesta ja teollisuusalueesta. Kaupunginosan väkiluku oli 4 871 (2014).
Kuvaus.
Alueen vanhoihin taloihin kuuluvat Koukkutien 1970-luvulla rakennetut julkisrahoitteiset VVO:n ja kaupungin kerrostalot ja Ratatien sekä Koukkutien vanha omakotitaloalue. Sorsakorven omakotitaloelue valmistui 1990-luvulla. Terästien varressa on vanha teollisuusalue. Kerrostaloalueella on useita VVO:n, kaupungin ja yksityisten omistamia kerrostaloja Koukkutiellä ja Terästiellä. Uusia taloja rakennetaan Terästien ja Ahjonsillan kupeeseen. Alueella on myös laajoja rakennettuja puistoalueita.
Liikenne.
Autolla liikenneyhteydet Ahjoon ovat hyvät Helsingin ja Lahden suunnalta Lahdenväylää pitkin. Myös joukkoliikenneyhteydet ovat kohtuulliset. Talviaikataulukautena vuoroväli Terästien varteen ja Sorsakorpeen on arkisin ruuhka-aikoina noin 10–20 minuuttia, päivisin ja iltaisin 30 minuuttia ja viikonloppuisin 60 minuuttia. Kesäkautena vuoroväli arkisin on 30 minuuttia ja viikonloppuisin 60 minuuttia.
Ahjon joukkoliikennetarjontaa hoitavat linja 978 Keinukallioon, linja 978K Sipoon Bastukärriin sekä linja 738 Helsingin Kalasatamaan. Porvoonkatua pitkin radan toisella puolella kulkevat linjat 977 Ylikeravalle ja 985 Nikkilään. 
Linja-autojen aikataulut on pääsääntöisesti sovitettu Helsinkiin/Helsingistä kulkevien nopeiden R/D/Z-junien aikataulujen kanssa, mikä tarjoaa vaihtoyhteyden Keravan asemalla. Bussit myös tarvittaessa odottavat myöhässä kulkevaa junaa, jotta liityntäyhteys junasta bussiin toimisi.
Ahjossa suunnitellaan vanhan rautatieaseman ottamista uudelleen henkilöliikennekäyttöön.
Pääsiäispupu

Pääsiäispupu tai pääsiäisjänis on kuvitteellinen jänis, joka tuo lapsille suklaamunia pääsiäisen aikaan monissa Länsi-Euroopan kulttuureissa ja Australiassa. Munia piilottava myyttinen eläin ei ole kaikkialla jänis: Sveitsissä munat tuo käki, ja Saksan joissakin osissa kettu, haikara tai hanhi.
Pääsiäisjäniksessä heijastuu esikristillinen "Ostarâ", ja hedelmällisyysmyytti. Jänishän on tunnettu nopeasta lisääntymissyklistään. Pääsiäismuna liittyy tiiviimmin kristillisen mytologiaan, mutta molemmilla on yhteys kevääseen ja kuolema-elämä -vastakkainasetteluun kevään kynnyksellä.
Saksan Münchenissä oli Pääsiäispupumuseo.
Jalava (kirjankustantamo)

Kustannus Oy Jalava on vuonna 1982 perustettu kustannusyhtiö, joka on nykyisin Art House -kustantamon aputoiminimi Kustannus Jalava. Jalava aloitti kustannustoimintansa sarjakuvilla ja laajensi sitten toiminta-alaansa kauhu- ja tieteiskirjallisuuteen sekä vuodesta 1989 yhä vahvemmin fantasiakirjallisuuteen (mm. "Dragonlance"-kirjat). Kustannus Jalavan kustannusjohtajana toimi sen perustaja Markku Jalava eläkkeelle jäämiseensä, 1.11.2012, saakka. Jalava kustantaa edelleen suomennettua fantasiaa, scifiä, kauhua ja sarjakuvaa.
Manx (kissa)

Manx eli mansaarenkissa on kissarotu, jonka tuntomerkki on häntä, tai pikemminkin sen puuttuminen. Manx on lihaksikas ja jäntevä, yleisilme on pyöreä. Takajalat ovat vahvat ja korkeat, vartalo on lyhyehkö ja tanakka, takamus pyöreä.
Manx on kotoisin nimensä mukaan Mansaarelta. Manxilla on sisarrotu, pitkäkarvainen manx eli cymric. Molemmat ovat samaa vanhaa rotua, vain turkin mitta on eri.
Jalostus ja luonne.
Manxeja syntyy neljällä eri hännän mitalla, täysin hännättömästä aina pitkähäntäiseen asti (MAN 51–54). Näistä näyttelyyn hyväksytään vain hännättömät (MAN 51/52) ja stumpy eli töpöhäntäinen (MAN 53). Jalostuskäyttöön ovat kuitenkin hyväksyttyjä kaikki neljä hännänmittaa. Turkki voi olla minkä värinen tahansa, mutta sen on oltava lyhyt ja kaksinkertainen. Luonteeltaan manxit ovat ystävällisiä, seurallisia ja leikkisiä, joskus jopa uteliaita. Sopeutuvaisen luonteensa takia ne sopivat hyvin lapsiperheisiin tai talouksiin, joissa on muita eläimiä.
Terveys.
Manx on lihaksikas ja jäntevä kissa. Hännän puuttuminen ei mitenkään haittaa kissan liikkumista. Se hyppää kevyesti lattiatasolta katonrajaan. Se on myös erittäin nopea. Joskus hännän puuttuminen voi kuitenkin aiheuttaa myös ongelmia. Onneksi ongelmat ovat harvinaisia ja havaitaan nopeasti jo aikaisessa vaiheessa. Rekisteröidyn manxin hankkiminen vastuulliselta kasvattajalta on tae kissan terveydestä. Manx on perusterve kissa, joka elää vanhaksi säilyttäen leikkisyytensä vanhempanakin.
Manxeilla on käynnissä parhaillaan kansainvälinen terveystutkimus Kitten Health Project (Dr. Susan Little, DVM) , jonka tarkoituksena on manx-pentueiden terveyden kartoitus. Samaa tutkimusta on jo tehty muillakin roduilla. Lisäksi tehdään DNA-tutkimusta (Dr. Leslie Lyons), jolla yritetään löytää manxien hännättömyyden aiheuttava geeni ja sen mutaatio.