tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arthur Berger

Arthur Berger (15. toukokuuta 1912 New York, New York, Yhdysvallat – 7. lokakuuta 2003 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jonka tuotantoon vaikuttivat sekä uusklassismi että sarjallisuus. Hän teki yhteistyötä Aaron Coplandin sekä Virgil Thomsonin kanssa ja sai näiden tavoin innoitusta Igor Stravinskin tuotannosta. Berger ei työllään koskaan tavoitellut massojen suosiota. Hän loi sivu-uran myös kirjoittajana ja kriitikkona. 
Berger aloitti pianonsoiton 11-vuotiaana ja teki ensimmäiset sävellyksensä lukioaikoinaan. Hän aloitti muodolliset sävellysopintonsa New Yorkin yliopistossa, josta hän sai kandidaatin arvonsa vuonna 1934. Maisterin arvon hän sai vuonna 1936 Harvardin yliopistosta, jossa hänen opettajinaan toimivat Walter Piston, Hugo Leichtentritt ja Archibald Thompson Davison. Vuonna 1937 Berger muutti Pariisiin opiskelemaan Nadia Boulangerin johdolla. Vuonna 1939 hän liittyi Mills Collegen henkilökuntaan Oaklandissa, jossa hänelle yhä opetti sävellystä Darius Milhaud. Berger opetti useissa muissakin oppilaitoksissa ennen vetäytymistään eläkkeelle vuonna 1999. Hänen omaelämäkertansa "Reflections of an American Composer" julkaistiin vuonna 2002. Hänellä oli vaimo Ellen, joka jäi leskeksi säveltäjän kuollessa sairaalassa 91-vuotiaana.
Bergerin tuotantoon kuuluu myös orkesteri-, soololaulu- ja kuoroteoksia, mutta "New York Timesin" muistokirjoitus nostaa erityisesti esiin kamarikokoonpanoille ja pianolle sävelletyt teokset. Bergerin ensimmäistä suurimuotoista teosta ("Quartet for Winds", 1941) esitettiin yhä säännöllisesti hänen kuolemansa aikaan. Hänen muihin teoksiinsa kuuluu duojen sarja (viululle ja pianolle, 1948; sellolle ja pianolle, 1951; oboelle ja klarinetille, 1952).
Louis Applebaum

Louis Applebaum (3. huhtikuuta 1918 Toronto – 19. huhtikuuta 2000 Toronto) oli kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa vuosina 1928–1940. Pianonsoittoa hänelle opetti Boris Berlin ja teorianopettajina toimivat Healey Willan, Leo Smith ja Sir Ernest MacMillan. Stipendin turvin Applebaum pääsi myös New Yorkiin opiskelemaan Roy Harrisin ja Bernard Wagenaarin johdolla. 
Applebaum tuli tunnetuksi elokuvamusiikin säveltäjänä. Hänen tuotantoonsa kuuluvat myös muun muassa tilausteoksina tehdyt baletit "Dark of the Moon", "Legend of the North" ja "Homage". Applebaum perusti vuonna 1955 Kanadan Ontarioon Stratfordin musiikkifestivaalin erillisenä kaksi vuotta vanhasta Stratfordin festivaalista. Hän vetäytyi hallinnollisista toimista Stratfordin musiikkifestivaalilla vuonna 1960.
Gordon Delamont

Gordon Arthur Delamont (27. lokakuuta 1918 Moose Jaw, Saskatchewan – 16. tammikuuta 1981 Toronto, Ontario) oli kanadalainen musiikkipedagogi, kirjailija, säveltäjä ja trumpetisti. Delamont oli johtava musiikkikasvattaja ja teoreetikko, josta tuli vaikutusvaltainen hahmo taidemusiikkia ja jazzia yhdistäneessä liikkeessä. "Canadian Encyclopedia" nimeää Delamontin tunnetuimmaksi saavutukseksi toimimisen opettajana useille Kanadan huomattavimmista jazzmuusikoista. 
Delamontin johdolla opiskelivat muiden muassa Peter Appleyard, Gustav Ciamaga, Ron Collier, Jimmy Dale, Hagood Hardy, Paul Hoffert, Moe Koffman, Rob McConnell, Ben McPeek, Birnie Piltch, Fred Stone, Norman Symonds ja Rick Wilkins. 
Delamont kirjoitti muun muassa useita teoksia jazzsäveltämisestä ja -sovittamisesta. Näistä teoksista on tullut eri yliopistokursseilla vaadittuja tekstejä, ja niitä on käännetty japaniksi ja italiaksi. Säveltäjänä Delamontin tunnetuin teos on "Canadian Encyclopedian" mukaan "Three Entertainments for Saxophone Quartet" (1969, 1970), jota on esitetty laajalti Atlantin valtameren molemmilla puolilla ja jonka levytti New Yorkin saksofonikvartetti. Muihin Delamontin sävellyksiin kuuluvat "Allegro and Blues" (jazzorkesterille, 1962), "Portrait of Charles Mingus" (oktetille, 1963), "Ontario Suite" (sopraanolle ja orkesterille, 1965, 1967), "Centum" (1966, yhtyeelle), "College No. 3" (1967, 1970), "Song and Dance" (1967, 1970), "Moderato and Blues" (vaskikvintetille, 1973, 1974) sekä "Conversation for Flugelhorn and Alto Saxophone" (1977).
Hugh Le Caine

Hugh Le Caine (27. toukokuuta 1914 – 3. heinäkuuta 1977) oli kanadalainen fyysikko, sähköisten soitinten suunnittelija ja säveltäjä. Hän sai fyysikon koulutuksensa Queen's Collegessa ja myöhemmin Birminghamin yliopistossa. Hän oli nuoresta saakka myös kiinnostunut musiikista ja sähkösoittimista. Vuonna 1945 hän oli jo aloittanut kotistudiossaan työskentelyn elektronisen kosketinsoittimen sackbutin parissa; nykyään soitin tunnustetaan ensimmäiseksi syntetisaattoriksi.
Jäätyään eläkkeelle vuonna 1974 Le Caine oli suunnitellut viisitoista uutta musiikki-instrumenttia. Vuonna 1959 perustettiin Toronton yliopistossa Kanadan ensimmäinen ja Pohjois-Amerikan toinen elektronisen musiikin studio. Sen uniikin välineistön suunnitteli Le Caine. Hän julkaisi työstään useita artikkeleita lähinnä tekniikan alan lehdissä. Le Caine saavutti kansainvälistä tunnustusta työstään elektronisen musiikin kehittämiseksi ja sai kolme kunniatohtorin arvoa Kanadassa.
Kambila

Kambila on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee kahdeksan kilometriä Katista luoteeseen. Kunnassa on 15 400 ja kylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Kambilan kunnan pinta-ala on 429,25 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Kalifabougoun ja Yélékébougoun, idässä Safon ja Dialakorodjin, etelässä Dogodoumanin ja Mandén sekä lännessä Doubabougoun ja Diagon kuntiin. Kambilan kunnan keskellä sijaitsee Katin kaupunkikunta. Maisemaa leimaavat Mandinguevuoret. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on heinä- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat soninkeja, bambaroita, fulbeja ja mandinkoja. Yleisin kieli on bambara.
Kambilan kautta kulkee Bamakosta Mauritanian ja Senegalin rajalle johtava maantie RN3. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Kambilassa on Malin suurin karjatori Dral. Kunnassa toimii vuonna 2016 avattu tiilitehdas.
Safo

Safo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Koulikoron alueen Katin piirissä Malissa. Se sijaitsee 20 kilometriä Bamakosta koilliseen. Kunnassa on 14 700 ja kylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Safon kunnan pinta-ala on 306,94 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Katin piirin Yélékébougoun, lännessä Kambilan, etelässä Dialakorodjin, Sangarébougoun ja Moribabougoun sekä idässä Koulikoron piirin Tienfalan kuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisesta etelään ulottuva tasanko sekä idän, etelän ja lännen kukkulat, jotka muodostavat Mandinguevuorten jatkeen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 650–750 millimetriä. Kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu 14 kylää. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Pääelinkeino on maanviljely. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa, pienimuotoista kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Fibox

Fibox on suomalainen perheyritysryhmä, joka valmistaa sähkölaitteiden koteloita ja tarkkuuspuristettuja muoviosia. Vuonna 1991 perustettu yritys pohjautuu Fiskars-yhtiön 1960-luvun alussa aloittamaan muovikoteloiden valmistukseen, jonka Fiskars myi toimivalle johdolle 1990-luvun alussa. Fibox-konsernin vuosiliikevaihto oli 2010-luvun puolenvälin paikkeilla noin 95 miljoonaa euroa, ja konserni työllisti noin 600 henkilöä. Tehtaita on Suomessa, Puolassa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa..
Historiaa.
Monialayritys Fiskars aloitti sähkökeskuksissa tarvittavien muovikoteloiden tuotannon 1960-luvun alussa. Iskunkestävästä polykarbonaatista valmistetut kytkinkotelot muodostuivat menestystuotteiksi. 1980-luvulla valikoimaan lisättiin teollisuusautomaatioon sopivia pikkukoteloita. 1990-luvulla Fiskarsin myymästä liiketoiminnasta syntynyt Fibox alkoi kansainvälistyä perustamalla myyntikonttoreita tärkeimmille markkinoille. Tuolloiset tehtaat sijaitsivat Kirkkonummen Jorvaksessa ja Etelä-Korean Incheonissa.
2000-luvun alussa Fibox osti Suomesta Tamplast Oy:n ja Haloset Oy:n. Vuonna 2003 liiketoiminnot jaettiin kahtia, muoveja ja alumiinia materiaaleinaan käyttävään kotelobisnekseen (Fibox Enclosures) ja muovisten tarkkuusosien valmistukseen monille eri toimialoille (Fibox Plastic Mechanics). Vuonna 2005 perustettiin tehdas Kiinan Kantoniin. Kirkkonummen tehdas lakkautettiin 2008, kun taas Lempäälässä ja Kiuruvedellä sijaitsevia tehtaita kehitettiin edelleen.. Fibox-konserniin kuuluu myös Uudessakaupungissa toimiva Comol Oy.
USS Patapsco (1862)

USS Patapsco oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus.
Alus tilattiin Harland and Hollingsworthilta Wilmingtonista Delawaresta. Alus laskettiin vesille 27. syyskuuta 1862 ja otettiin palvelukseen 2. tammikuuta 1Daniel Ammen.
Palvelus.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen, jonka mukana se osallistui 3. maaliskuuta 1863 Savannahissa hyökkäykseen Fort McAllisteriin. Alus siirtyi huhtikuussa North Edisto joelle purjehtien 5. huhtikuuta Charlestoniin osallistuakseen hyökkäykseen kaupungin puolustajia vastaan. Kuukauden lopun alus oli lähes jatkuvassa tulitoiminnassa samoin kuin heinä-elokuussa. Alus jatkoi taistelua kaupungin sataman suojana olevia linnakkeita vastaan ja 8.-9. syyskuuta alus tuki rynnäkköä Fort Sumteriin. Syksystä vuoden 1864 loppuun alus oli South Carolinanssa osallistuen hyökkäykseen sataman pulustuksen murtamiseksi.
Illalla 15. tammikuuta 1865 aluksen suojatessa yhteysaluksia siihen osui torpedo (miina). Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan 62 miehistönjäsentä.
Takaisin ruutuun

Takaisin ruutuun ("Back to You") on yhdysvaltalainen James Burrowsin ohjaama tilannekomediasarja. Sarjan päänäyttelijät Kelsey Grammer ja Patricia Heaton esittävät "WURG News 9" -uutiskanavan kilpailuhenkisiä ankkureita.
Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa vuosien 2007–2008 aikana Foxin kanavalla.
Juoni.
Chuck Darling (Kelsey Grammer) ja Kelly Carr (Patricia Heaton) toimivat Pittsburghin alueella "WURG News 9" -kanavan uutisankkureina. Ruudussa heidän kemiat toimivat loistavasti, mutta ruudun takana tilanne on toisin. Tämä yhteistyö loppui Chuckin saadessa paremman työtarjouksen ja lähtiessä töihin toiselle paikkakunnalle.
Paljon myöhemmin Chuck palaa "WURG News 9:n" riveihin nolattuaan itsensä täysin suuren Los Angelesilaisen televisiokanavan ruudussa. Palattuaan Chuck saa nopeasti tietää olevansa 10-vuotiaan Gracien isä.
Tuotanto.
Vuoden 2007 alussa Kelsey Grammerin ja Patricia Heatonin kiinnitettiin tulevan "Action News" -nimisen tilannekomediasarjan päänäyttelijöiksi. Huhtikuussa 2007 sarjan nimeksi vaihdettiin "Back to You", koska Pittsburghin alueella toimi uutiskanava nimellä Action News.
Sarjan ensimmäisen kauden tilaus vahvistettiin toukokuussa 2007. Heinäkuussa Fox ilmoitti sarjan aloituspäivämääräksi 19. syyskuuta 2007.
"Takaisin ruutuun" kuvattiin 20th Century Foxin Los Angelesin studiolla.
Myös "Takaisin ruutuun" joutui tauolle käsikirjoittajien lakon seurauksena.
Toukokuussa 2008 ilmoitettiin sarjan jääneen yhden kauden mittaiseksi. Tämä oli yllätys, koska se menestyi paremmin kuin kilpaileva jatkoa saanut "Eddie &amp; Jeff" -sarja.
Jälkisensurointi.
Ensiesityksen jälkeen, katsojilta saadun palautteet myötä Fox ilmoitti leikkaavansa "Something's Up There" -jaksosta melua nostattaneen Marsh McGinleyn (Fred Willard) repliikin pois. Fox pyysi anteeksi katsojilta ja kertoi ettei tätä natsismiin viittaavaa repliikkiä ole mukana sarjan jatkoesityksissä ja julkaisuissa.
USS Weehawken (1862)

USS Weehawken oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus.
Alus tilattiin Zeno Secor and Companyltä Jersey Citystä New Jerseystä. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1862 kumminaan neiti Nellie Cornstock ja otettiin palvelukseen 18. tammikuuta päällikkönään John Rodgers.
Palvelus.
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Yhdessä "USS Iroquoisin" kanssa ja "Boardmanin" hinaamana alus lähti 18. tammikuuta New Yorkista Port Royaliin.
Polvipuntarpää

Polvipuntarpää ("Alopecurus geniculatus") on tuulipölytteinen, heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja puntarpäiden ("Alopecurus") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen matalakasvuinen heinälaji. Polvipuntarpää muistuttaa nurmipuntarpäätä ("Alopecurus pratensis"), mutta on yleensä sitä pienempi. Lisäksi lajit voi erottaa lehtien värin, varsien polveilevuuden sekä röyhyn kapeuden perusteella. Polvipuntarpää muistuttaa paljolti myös rantapuntarpäätä ("Alopecurus aequalis"), josta sen voi erottaa tähkylöiden vihneiden pituuden perusteella.
Polvipuntarpään varret kasvavat noin 30 cm korkeiksi. Ne ovat tyveltä kasvutavaltaan maanmyötäisiä, keskivaiheiltaan polveilevia sekä juurehtivia. Lehdet ovat harmaanvihreitä ja ylimmät lehdet ovat lyhyitä. Polvipuntarpään kukinto on kapea, tähkämäinen, noin 4 cm pitkä röyhy, jonka väri vaihtelee harmaansinertävästä violettiin. Röyhyn tähkylät ovat pehmeäkarvaisia ja niissä on pitkä, ulkoneva vihne. Polvipuntarpää kukkii koko kesän, toukokuusta elokuulle.
Polvipuntarpää kasvaa yleisesti kaikenlaisilla kosteilla paikoilla. Polvipuntarpää on kuitenkin heikko kilpailija, joten se kasvaa vain paikoilla, joilla muu kasvillisuus on matalaa. Suomessa polvipuntarpäätä tavataan yleisesti lähes koko maassa napapiirin eteläpuolella, ja se on yleisempi maan länsiosissa kuin itäosissa. Yleisimmillään polvipuntarpää on Lounais-Suomessa ja Pohjanmaalla.
Pyöräilykasvatus

Pyöräilykasvatuksen tavoitteena on pyöräilevä elämäntapa, jossa pyöräily ei lokeroidu urheiluksi, taitolajiksi tai kulkutavaksi. Pyöräilykasvatuksessa nähdään, että pyöräily on tapa liikkua paikasta toiseen ja tapa viettää aikaa yhdessä. Pyöräily voi olla tapa virkistyä ennen koulupäivää ja sen jälkeen ja tapa vähentää autoilua. 
Pyöräilykasvatus sisältää motoristen taitojen, kognitiivisten valmiuksien ja liikenteen vuorovaikutustaitojen vahvistamista. Turvallisessa pyöräilyssä tarvittavia tietoja, taitoja ja asenteita kehitetään pyöräilykasvatuksen avulla. Luokkahuoneessa suoritettavat tehtävät eivät voi kohdata todellisessa liikenneympäristössä tapahtuvaa harjoittelua, vaan tehokkainta on tietojen, taitojen ja asenteiden tietoinen harjoittelu ja niiden yhdistäminen pyöräilyyn oikeassa liikenneympäristössä. 
Turvallisen pyöräilyn taitoihin kuuluvat ajotaidot, sääntötuntemus, vuorovaikutustaidot, turvavarusteiden käyttö ja turvallisuusmyönteiset asenteet sekä ymmärrys itsestä liikkujana.
Pyöräliiton tavoitteena pyöräilykasvatuksessa on saada enemmän koulu- ja päiväkotilapsia kulkemaan arkinen koulu- tai päiväkotimatka omin voimin joko pyörällä tai kävellen. Se vaatii hyvää asennetta aikuisilta, joita ovat vanhemmat, koulun henkilökunta ja muut kasvattajat. Pyöräliitto tarjoaa kouluille ja päiväkodeille tukea pyöräilymyönteisempään arkeen siirtymisessä, esimerkiksi pedagogisia kahviloita ja koulutuksia varhaiskasvatuksen henkilökunnalle ja opettajille.
Jyväskylän pyöräilyseura tarjoaa pyöräilykasvatuksen materiaaleja vapaasti jokaisen käytettäväksi. Seura järjestää myös pyöräilykasvatukseen liittyviä koulutuksia urheiluseuroille ja kouluille. Lapset ja nuoret pyöräilemään -koulutuksia järjestetään noin kerran vuodessa. Niissä käsitellään monipuolisesti pyöräilykasvatuksen teemoja.
Marjan Mozetich

Marjan Mozetich (s. 7. tammikuuta 1948 Gorizia) on kanadalainen säveltäjä. Hän syntyi Italiassa jugoslavialaisille vanhemmille, mutta muutti vuonna 1952 perheineen Kanadaan ja sai maan kansalaisuuden 1957. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi Toronton yliopistosta vuonna 1972. Hänen opettajiaan olivat Reginald Bedford, Lothar Klein, John Weinzweig, Margaret Parsons ja Clifford Poole. Hän sai myös yksityistä opetusta sävellyksessä Luciano Beriolta Roomassa, Franco Donatonilta Sienassa ja David Bedfordilta Lontoossa. Mozetich aloitti itse opettamisen vuonna 1991 Queenin yliopistossa. 
Mozetichin teoksista "Affairs of the Heart" (2001), "Angels in Flight" (2010) ja "Lament in the Trampled Garden" (2010) pääsivät ehdolle vuoden parhaan klassisen sävellyksen Juno-palkinnon saajaksi. Viimeksi mainitulla teoksella Mozetich voittikin palkinnon. Hänen muihin teoksiinsa lukeutuu Krzysztof Pendereckin ja György Ligetin vaikutteita ilmentävä "Changes" jousikvartetille (1971, uudistettu 1983).
Sodan tuulet

Sodan tuulet ("The Winds of War") on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen jatkuvajuoninen televisiosarja vuodelta 1983. Se perustuu Herman Woukin samannimiseen romaaniin vuodelta 1971, jonka pohjalta kirjailija itse viimeisteli sarjan käsikirjoituksen alkuperäisen käsikirjoittajan kuoltua. Lähes 15-tuntisen sarjan on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis ABC-televisiokanavalle. Ennätyskallis mutta myös ennätyssuuren tv-yleisön Yhdysvalloissa saanut sarja sai vuonna 1988 peräti 27-tuntisen jatkosarjan "Sodan muisto", joka ei kuitenkaan menestynyt vaan tuotti taloudellisia tappioita.
Juoni.
Tarinan keskiössä on yhdysvaltalainen upseeriperhe toisen maailmansodan varhaisvaiheen Berliinissä. Isä Victor ”Pug” Henry toimii siellä Yhdysvaltojen sotilasattašeana, ja mukana on myös hänen vaimonsa Rhoda sekä heidän kolme aikuistuvaa lastaan, Warren, Byron ja Madeline. Sarjassa seurataan myös juutalaista Jastrowin perhettä. Victor Henrystä tulee presidentti Rooseveltin tärkeä Euroopan-asiantuntija, joka tapaa sarjan kuluessa muun muassa Hitlerin ja Stalinin. Sarjan tapahtumat ulottuvat keväästä 1939 aina Pearl Harborin taisteluun ja sitä seuranneeseen Yhdysvaltojen mukaantuloon.
Tuotanto.
"Sodan tuulet" oli siihen asti suurisuuntaisimpia television draamatuotantoja. Sitä valmisteltiin 14 vuotta ja kuvattiin 13 kuukautta kuudessa maassa yli 40 miljoonan dollarin budjetilla. Sarjan markkinointibudjetti vastasi yli puolta tuotantobudjetin koosta.
Vastaanotto.
Sarja sai Yhdysvalloissa ensiesityksellään 140 miljoonaa katsojaa, mikä rikkoi siihen asti "Juuret"-televisiosarjalla (1977) olleen katsojaennätyksen 135 miljoonaa. "Sodan tuulet" sai suuren suosion monissa muissakin maissa, mutta sitä myös arvosteltiin muun muassa saippuaoopperamaisesta tyylistä. Televisiouusinnan alla 1986 "Helsingin Sanomien" Pertti Avola kutsui sarjaa teennäiseksi ja huonosti näytellyksi tusinatavaraksi.
Jatkosarja "Sodan muisto".
"Sodan tuulten" tarina jatkuu vuoden 1988 minisarjassa "Sodan muisto" (War and Remembrance), joka esitettiin Suomessa syksyllä 1990. Se oli "Sodan tuuliakin" suurisuuntaisempi panostus, mutta aiheutti ABC:lle arviolta 30–40 miljoonan tappiot ja käytännössä lopetti suurten tv-draamasarjojen tuotannot Yhdysvalloissa vuosiksi..
Rivka Golani

Rivka Golani (aiemmin "Erdesz"; s. 22. maaliskuuta 1946 Tel Aviv, Israel) on kanadalainen alttoviulisti ja kuvataiteilija. Hän aloitti viulunsoiton opintonsa seitsemänvuotiaana ja tuli Alexander Moskowskyn oppilaaksi 18-vuotiaana. Hän siirtyi 21-vuotiaana alttoviuluun, jota hänelle opetti Tel Avivin yliopiston Rubin-musiikkiakatemiassa Ödön Pártos vuosina 1965–1971.
Musiikillisten opintojensa ollessa vielä kesken Golani aloitti toimintansa myös ammattimaisena kuvataiteilijana. Hänen piirrostensa näyttelyitä järjestettiin Kanadassa, Israelissa ja Euroopassa. Hän oli Israelin filharmonikkojen jäsenenä ja esiintyi solistina muidenkin israelilaisorkesterien kanssa ennen muuttamistaan Kanadaan vuonna 1974. Kanadan kansalaisuuden hän sai vuonna 1983. Hän opetti maassa 1970–1980-luvuilla muiden muassa Mary Carol Nugentia, Beverley Spottonia ja Kent Teepleä. Vuonna 1987 hän asettui Lontooseen silloisen aviomiehensä, kapellimestari Thomas Sanderlingin kanssa. Hän palasi kuitenkin usein Kanadaan pitämään konsertteja. 
Golani on esiintynyt laajalti resitalistina sekä eri orkesterien solistina ja välillä kamarimusiikkiesityksissä. Hän on tulkinnut muiden muassa William Waltonin, Robin Hollowayn (kantaesitys, 1985) ja Edward Elgarin konsertot. Erityisesti häntä varten oli vuoteen 2003 mennessä myös sävelletty kolmattasataa teosta, joihin kuului vähintään 39 konserttoa. Vuonna 2009 Golani nimitettiin Canadian Music Centren lähettilääksi musiikillisten ansioidensa johdosta.
Pyöräliitto

Pyöräliitto ry (, ) on suomalainen pyöräliikenteen edunvalvontajärjestö ja paikallisten arkipyöräilyseurojen kattojärjestö. Järjestö on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton. 
Pyöräliitto perustettiin Tampereella vuonna 2014. Liiton toimisto sijaitsee Helsingissä, ja vuonna 2023 liiton palveluksessa työskentelee kahdeksan työntekijää. 
Tavoitteet.
Pyöräliitto on strategiassaan asettanut tavoitteekseen, että 2025 pyöräliikenne on arvostettu liikennemuoto ja sen kulkutapaosuus on kasvanut valtakunnallisesti 30 % vuoden 2018 tilanteesta. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että ns. arkimatkoja kuljettaisiin nykyistä enemmän auton sijasta polkupyörällä. 
Strategian yksityiskohtaisemmat tavoitteet: 
Toimintatavat.
Pyöräliitto pyrkii tavoitteisiinsa vaikuttamistyön, kampanjoinnin, julkisen keskustelun, paikallisyhdistysten tukemisen ja hanketyön keinoin. Tärkeä osa työtä on päättäjien, vaikuttajien ja virkamiesten tapaaminen ja pyörällä liikkuvien näkökulman ja tarpeitten kertominen heille. Pyöräliitto antaa asiantuntijatukea virkamiehille, päättäjille, kansalaisvaikuttajille ja toimittajille. 
Kampanjat.
Pyöräliitolla on erilaisia kampanjoita ja hankkeita, mm.
VeloFinland.
VeloFinland on vuosittainen pyöräliikenteen oma seminaari, jonka Pyöräliitto on järjestänyt vuodesta 2015 alkaen. Kaksipäiväisen seminaarin aikana käsitellään pyöräliikenteeseen ja kaupunkisuunnitteluun liittyviä aiheita eri näkökulmista, mm. talouden, kansanterveyden, viihtyvyyden, kaavoituksen ja kulttuurin näkökulmista. Seminaari on suunnattu virkamiehille, päättäjille, kaavoittajille, alan opiskelijoille ja kaikille pyöräliikenteen edistämisestä kiinnostuneille. VeloFinland on järjestetty (aikajärjestyksessä) Jyväskylässä, Helsingissä, Tampereella, Turussa, webinaarina, Espoossa, Lahdessa, Oulussa, Joensuussa ja Porvoossa. Vuonna 2025 VeloFinland järjestetään Lappeenrannassa. 
Pyöräliiton jäsenet.
Jäseninä pyöräliitossa on sekä paikallisia rekisteröityjä pyöräily-yhdistyksiä että yksityishenkilöitä. Valtaosa jäsenistä kuuluu johonkin jäsenyhdistykseen, mutta suorajäseniäkin on. Jäsenyhdistykset ovat (aakkosjärjestyksessä)
Pyöräliiton kanssa yhteistyötä tekee myös lukuisa määrä rekisteröimättömiä yhdistyksiä ja toimijoita. Ylintä valtaa Pyöräliitossa käyttävät jäsenet. Liittokokous pidetään loppuvuodesta, yleensä VeloFinlandia seuraavana sunnuntaina. Liittokokous hyväksyy strategian ja valitsee liittohallituksen. 
Pyöräliitto on jäsenenä European Cyclists’ Federation ECF:ssä ja Suomen pyöräilynohjaajat ry:ssä.
Talous.
Pyöräliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 72 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2022 lähtien 21 000 euroa.
Alkanoliamiinit

Alkanoliamiinit eli aminoalkoholit ovat orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on sekä alkoholeille tunnusomainen hydroksyyliryhmä että amiineille tunnusomainen aminoryhmä. Alkanoliamiinit ovat tärkeitä yhdisteitä liuottimina sekä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Alkanoliamiinien rakenteessa sekä amino- että hydroksyyliryhmät voivat olla joko primäärisiä, sekundäärisiä tai tertiäärisiä. Molekyylimassaltaan pienet ja rakenteeltaan yksinkertaiset alkanoliamiinit ovat huoneenlämpötilassa olomuodoltaan nesteitä ja suuremmat kiteisiä kiinteitä aineita. Useat alkanoliamiinit liukenevat hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Amiinien tavoin alkanoliamiinit ovat emäksisiä ja reagoivat happojen kanssa muodostaen suoloja. Karboksyylihappojen ja happokloridien kanssa reagoidessaan alkanoliamiinit muodostavat huoneenlämpötilassa amideja ja kuumennettaessa estereitä. Dikarboksyylihapot reagoivat muodostaen poly(amidiesteri)polymeerin.
Alkanoliamiinien valmistamiseen on kaksi pääasiallista tapaa. Ammoniakki tai amiini reagoi epoksidien kanssa nukleofiilisella substituutioreaktiolla, jolloin epoksidin rengasrakenne avautuu ja muodostuu alkanoliamiini. Tyypillisimmät käytetyt epoksidit ovat etyleenioksidi ja propyleenioksidi. Toinen tapa on pelkistää nitroalkoholeja vedyttämällä, ja tässä menetelmässä katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä.
Alkanoliamiineja käytetään monien muiden orgaanisten kemikaalien, esimerkiksi emulgointiaineiden, pinta-aktiivisten aineiden, lääkkeiden ja maatalouskemikaalien, valmistukseen. Tämän lisäksi niitä käytetään myös liuottimina, polymeerien valmistukseen, happamien kaasujen puhdistamiseen kemianteollisuudessa ja ruosteenpoistokemikaaleina. Alkanoliamiineja käytetään ja valmistetaan vuosittain tuhansia tonneja.
Sodan muisto

Sodan muisto ("War and Remembrance") on toisesta maailmansodasta kertova yhdysvaltalainen televisiosarja vuodelta 1988. Sen on tuottanut ja ohjannut Dan Curtis. 27-tuntinen, kahdestatoista parituntisesta jaksosta muodostuva sarja perustuu Herman Woukin samannimiseen romaanisarjaan, jonka pohjalta kirjailija sovelsi sarjan käsikirjoituksen yhdessä ohjaajan ja Earl W. Wallacen kanssa. "Sodan muisto" on jatkoa vuoden 1983 sarjalle "Sodan tuulet", ja tarina jatkuu Pearl Harborin taistelusta ja Yhdysvaltojen mukaantulosta toiseen maailmansotaan. Monet näyttelijätkin ovat samoja, kuten päähenkilöä Victor ”Pug” Henryä esittävä Robert Mitchum. Nuorempia roolihahmoja esittävät eri näyttelijät kuin viisi vuotta aiemmassa "Sodan tuulissa": esimerkiksi Natalietä näyttelee Ali MacGraw’n sijasta Jane Seymour.
Tuotanto.
"Sodan muiston" edeltäjä "Sodan tuulet" oli tiettävästi maailman siihen asti kallein televisiosarja. "Sodan muisto" oli vielä kunnianhimoisempi tuotanto. Edeltäjäänsä kaksin verroin pidempää 27-tuntista sarjaa kuvattiin 21 kuukautta kymmenessä eri maassa. Sarjassa on 358 puheroolia, ja pelkästään Euroopassa kuvatuissa jaksoissa tarvittiin yhteensä yli 30 000 avustajaa. Auschwitzin keskitysleiriä entistettiin kuvauksia varten Puolan viranomaisten yhteistyöllä.. 
"Sodan muisto" perustuu Herman Woukin romaaneihin, jotka on alun perin julkaistu suomeksi vuosina 1979–1981 nimillä "Hyvästi huominen, Maailmanpalo, Sodan mainingit" ja "Tulipilven takana". Vuonna 1991 romaanisarja julkaistiin uudelleen televisiosarjan mukaisella nimellä "Sodan muisto".
Vastaanotto.
John Gielgud oli Emmy-ehdokkaana roolistaan.
Kun "Sodan tuulet" rikkoi kaikkien aikojen katsojaennätykset Yhdysvalloissa 140 miljoonalla katsojallaan, suuria toiveita osakseen saaneesta "Sodan muistosta" tulikin tuottajayhtiö ABC:lle suuri pettymys ja arviolta 30–40 miljoonan dollarin tappiot. "The New York Timesin" Andy Meisler kirjoitti vuonna 2002 "Sodan muiston" tappaneen lopullisesti 1970-luvun lopun sarjoista "Rikas, rakas, köyhä, varas" (1976) ja "Juuret" (1977) alkaneen eeppisten minisarjojen genren. 1990-luvulle tultaessa televisiokanavat eivät uskaltaneet pitkään aikaan tuottaa juuri kahta osaa pidempiä draamasarjoja.. Myös kriitikot suhtautuivat "Sodan muistoon" nuivasti. "Helsingin Sanomien" Pertti Avola otsikoi sarjan suomalaisen tv-esityksen alla 1990 sarjan olevan ”viihteellistä näennäisdraamaa”.
Sarja julkaistiin Suomessa seitsemästä VHS-kasetista muodostuvana videokokoelmana. Nykyisin se on saatavana dvd-boksina.
Alida Ferrarini

Alida Ferrarini (1946 – 26. kesäkuuta 2013)) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli yksi maansa johtavista koloratuurisopraanoista. Hän syntyi Veronassa, jossa hän opiskeli Enzo Cecchetellin johdolla ennen debytoimistaan Trevisossa Giacomo Puccinin "La bohèmen" esityksessä.
Ferrarini esiintyi La Scalassa ensimmäistä kertaa 27. helmikuuta 1979 Adinan roolissa Gaetano Donizettin oopperassa "Lemmenjuoma". Hän korvasi esityksessä Mirella Frenin viimeisellä hetkellä. Adinan ohella muihin hänen tunnettuihin rooleihinsa lukeutuivat Gildan rooli "Rigolettossa" (Giuseppe Verdi), Liùn rooli "Turandotissa" (Giacomo Puccini) ja Micaëlan rooli "Carmenissa" (Giacomo Puccini). Hän tulkitsi myös muun muassa barokkioopperaa ja harvinaisempia rooleja ranskalaisissa sekä venäläisissä oopperoissa.
Kilvenkannattaja

Kilvenkannattaja on vaakunan kilven viereen sijoitettu kilpeä tukeva olento tai esine. Tyypillisesti niitä on kaksi, yksi kilven kummallakin puolella, mutta niiden määrä voi vaihdella yhdestä jopa neljään. Kilvenkantajat seisovat usein jalustalla eli postamentilla. Aina postamenttia ei ole, mutta sen puuttumista ei kaikkialla pidetä heraldisesti virheettömänä.
Kilvenkannattajia on useimmiten yhteiskunnan ylimmillä arvoasteilla olevien, kuten hallitsijoiden, ruhtinaiden ja valtioiden, vaakunoissa. Onkin sanottu, että kilvenkannattajat kuuluvat vain tällaisiin vaakunoihin, mutta yleispätevää käytäntöä eri maiden heraldiikassa ei ole. Pohjoismaissa kilvenkannattajia on myös vapaaherrallisilla suvuilla ja Euroopassa yhteisöillä. Suomalaisessa heraldiikassa kilvenkannattajat eivät kuitenkaan kuulu porvaris- tai yhteisövaakunoihin.
Sirpa Kurppa

Sirpa Liisa Anneli Kurppa (o.s. "Hynninen"; s. , Joroinen) on Luonnonvarakeskuksen biotekniikka- ja elintarviketutkimuksen tutkimusprofessori. Hän työskentelee Jokioisilla.
Kurppa kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1972 (Varkauden yhteislyseo). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa suoritti maatalous- ja metsätieteiden maisterin tutkinnon ja josta valmistui agronomiksi vuonna 1977. Hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1990. Samana vuonna hänelle myönnettiin maatalouseläintieteen dosentuuri.
Professori Kurpalle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2006.
Sirpa Kurppa on naimisissa emeritusprofessori Aarne Kurpan kanssa. Heillä on kolme lasta.
"(Artikkeli on keskeneräinen)"
Deuteronomistinen historia

Deuteronomistinen historia viittaa Deuteronomistiseen historiateokseen ja sen tulkintaan. Se on Viidennestä Mooseksen kirjasta aina Kuninkaiden kirjoihin ulottuva kertomus, joka käsittää tapahtumat Mooseksen kuolemasta Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuuteen asti.
Israelin ja Juudan pakkosiirtolaisuus ja temppelin tuhoutuminen olivat merkittävä kansaa ja yhteisöä kohdannut kriisi, jonka seurauksena varhainen juutalaisuus joutui tulkitsemaan historian tapahtumat uudelleen. Tämä näkyy konkreettisesti Vanhan testamentin tekstihistoriassa. Tekstiä muokattiin, lisättiin ja poistettiin sitä mukaan mikä selittää Israelia ja Juudaa kohdannutta katastrofia. Tämä näkyy esimerkiksi tiukan monoteismin korostamisena, epäjumalanpalveluksen kieltämisenä, temppelikultin keskittämisenä Jerusalemiin ja entisajan kuninkaiden rikosten luettelemisena. Deuteronomistisen historiantulkinnan taustalla oli pyrkimys määritellä nykyhetkeä tulkitsemalla mennyttä historiaa uudelleen.
Sovelto

Sovelto Oyj on suomalainen koulutuspalveluja tarjoava yritys, joka syntyi vuonna 2006, kun FCS Partners Oyj ja Sovelto Oy yhdistivät liiketoimintansa ja yhdistelmänimeksi otettiin ensin FC Sovelto Oyj. Myöhemmin nimi muutettiin muotoon Sovelto Oyj. Sovelton toimitusjohtajana toimii Sanna Varpukari ja hallituksen puheenjohtajana Risto Linturi. Sovelton liikevaihto on pysyt viimevuosina noin 7,7 miljoonaa eurossa. Henkilöstön määrä vuonna 2018 oli 55 henkilöä.
Sovelton palvelut.
Sovelton nykyinen koulutustarjonta sisältää teknologia-, johtamis- ja tuottavuuskoulutusta.
Salaparuta

Salaparuta on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa.
Salaparuta tuhoutui täysin Belicejoen laaksossa tapahtuneessa voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1968. Tuhoutunut kylä hylättiin, ja uusi kylä päätettiin rakentaa muutaman kilometrin päähän vanhasta.
Guje Sevón

Guje Sevón (o.s. "Lindberg"; s. , Sanda, Ruotsi) on suomalais-ruotsalainen psykologi, joka toimi Tukholman kauppakorkeakoulun talouselämän psykologian professorina vuodesta 2001 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Ennen Tukholmaan siirtymistään hän toimi Svenska handelshögskolanin yrityshallinnon professorina vuosina 1987–2001.
Sevón valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1986.
Yksityiselämä.
Sevón hän oli avioliitossa oikeustieteilijä Leif Sevónin (s. 1941) kanssa vuosina 1965–1996. Heillä on kaksi lasta. Vuonna 1999 Guje Sevón meni naimisiin ruotsalaisen professori Per Olof Bergin (s. 1946) kanssa. He asuvat Ruotsin Strängnäsissä, josta Berg on kotoisin.
Bruce Mather

Bruce Mather (s. 9. toukokuuta 1939 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Häntä opettivat Torontossa Godfrey Ridout, Oskar Morawetz ja John Weinzweig sekä Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud, Simone Plé-Caussade ja Olivier Messiaen. Hän opiskeli myös Stanfordin yliopistossa ja Pierre Boulez'n johdolla Sveitsissä. Mather on itse toiminut opetustehtävissä sekä Kanadassa että Ranskassa. 
Mather voitti uuden kamarimusiikin Jules Léger -palkinnon teoksillaan "Musique pour Champigny" (1979) ja "Yquem" (1993). Hän on teoksissaan suosinut pieniä kokoonpanoja, vaikkakin hänen tuotantoonsa kuuluu myös orkesteriteoksia ja ooppera "La princesse blanche" (1993). Hän on monesti hakenut inspiraatiota runoudesta. Hän on saanut tunnustusta myös mikrotonaalisista sävellyksistään, joihin kuuluu "Saumur" (1990) cembalolle. Mather on ottanut vastaan tilauksia monilta orkestereilta ja järjestöiltä, kuten Montrealin sinfoniaorkesterilta.
Vuonna 2000 Mather sai Serge Garant -palkinnon sävellysansioistaan.
Rolf Tiivola

Rolf Leonard Tiivola (3. joulukuuta 1894 Helsinki – 3. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria.
Tiivolan vanhemmat olivat pankkivirkailija Johan Leonard Tiivola ja Mathilda Ahlblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja hänet vihittiin papiksi 1918.
Tiivola oli kirkkoherran apulaisena Hietamäellä Inkerinmaalla 1916–1917 ja sitten sotilaspastorina Pohjan poikien rykmentissä 1919, Raskaassa tykistörykmentissä 1919–1921, Uudenmaan rakuunarykmentissä 1921–1924, Rannikkotykistörykmentti 1:ssä 1924–1928 sekä Uudenmaan rykmentissä 1928–1939. Sotavuosina hän oli pastorina 1939–1940 Kannaksen armeijan esikunnassa ja sitten maavoimien esikunnassa. Hän oli pastorina Helsingin varuskunnassa vuodesta 1941 ja merivoimien esikunnassa vuodesta 1943.
Tiivola toimi lisäksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa apulaisopettajana ja saarnaajana 1921–1924 sekä tuntiopettajana Helsingin tyttökoulussa 1925–1927. Hän oli Suomen Sotilas-lehden päätoimittajana 1927–1943, Koti ja Kasarmi-lehden päätoimittajana 1931–1943 sekä Kylväjä-lehden päätoimittajana vuodesta 1943. Nuori Mies-lehden toimitussihteerinä Tiivola oli 1947–1953.
Rolf Tiivola oli naimisissa vuodesta 1919 Inez Maria Palmrothin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista tunnetuin oli pääjohtaja Mika Tiivola.
LSD (yhtye)

LSD on superyhtye, jossa ovat mukana laulaja-lauluntekijät Labrinth ja Sia sekä DJ Diplo. He julkaisivat toukokuussa 2018 kappaleen ”Genius” ja noin viikko sen jälkeen kappaleen ”Audio”. Yhtyeen esikoisalbumi "Labrinth, Sia &amp; Diplo Present... LSD" julkaistiin Columbia Recordsin kautta huhtikuussa 2019.
Jäsenet.
Labrinth.
Labrinth on brittiläinen laulaja ja rap-artisti. Hän on tullut tunnetuksi yhteistöistään Nicki Minajin, Rihannan, Ed Sheeranin ja The Weekndin kanssa.
Sia.
Sia on australialainen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa soolokappaleistaan ”Cheap Thrills”, ”Chandelier” ja ”Elastic Heart”. Niiden lisäksi hän on tehnyt musiikkia esimerkiksi Beyoncélle ja Rihannalle.
Diplo.
Diplo on yhdysvaltalainen DJ ja tuottaja. Hän nousi julkisuuteen tuotettuaan brittiläisen M.I.A:n esikoisalbumin vuonna 2004 ja tämän suosiota keränneen kappaleen ”Paper Planes” vuonna 2007. Sen jälkeen hän on tehnyt yhteistyöprojekteja muun muassa Major Lazerin ja Mark Ronsonin kanssa.
Viki Raaska

Vihtori (Viki) Raaska (1. huhtikuuta 1903 Äyräpää – 4. marraskuuta 1960) oli suomalainen insinööri ja radiotoimittaja.
Raaskan vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Raaska ja Anna Kapanen. Hän suoritti oppikoulun 1920 ja valmistui insinööriksi Mittweidassa Saksassa 1925.
Raaska oli Itä-Suomen sähkö- ja insinööritoimisto Oy:n palveluksessa Viipurissa 1925–1939, oy Strömberg ab:n suunnittelu- ja myyntitoimiston päällikkönä 1940–1948 ja Idman Oy:n teollisuus- ja koneosaston päällikkönä vuodesta 1948. Hän toimi myös Viipurin teknillisten koulujen tuntiopettajana 1926–1935 ja oli Oy Yleisradio Ab:n radioselostajana vuodesta 1926 alkaen. Raaska oli Viipurin teknillisen klubin johtokunnan jäsenenä ja klubimestarina 1932–1940 ja Suomen radioselostajien yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1942 alkaen.
Ludvig Faddejev

Ludvig Dmitrijevitš Faddejev (; ) oli venäläinen matemaatikko ja teoreettinen fyysikko. Hän on yksi modernin matemaattisen fysiikan kehittäjistä. 
Faddejeville sai monia huomionosoituksia sekä fyysikkona että matemaatikkona. Vuosina 1983–1986 Faddejev toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön "International Mathematical Unionin" (IMU) varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuosina 1987–1990. Hänelle myönnettiin Suomessa vuonna 1991 tieteen akateemikon arvo.
Richard Peto

Richard Peto (s. ) on brittiläinen tilastotieteilijä ja epidemiologi, sekä Oxfordin yliopiston lääketieteellisen tilastotieteen ja epidemiologian emeritusprofessori (emeritus). Hänelle myönnettiin vuonna 2000 Suomessa tieteen akateemikon arvo.
Christian Ruotanen

Christian Ruotanen (s. 2002) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi pikku-Röllin roolistaan elokuvasta "Rölli ja kultainen avain". Ruotanen on dubannut Eemeliä animaatiossa "Vaahteramäen Eemeli ja Iida". Hän on myös näytellyt Vaahteramäen Eemeliä Taaborin kesäteatterissa vuonna 2013. Hän on näytellyt lapsiavustajana "Myrskyluodon Maijassa" ja "Evakkotytön tarinassa" Lahden kaupunginteatterissa, vuosina 2015-2016.
Parkinsonin triviaalisuuden laki

Parkinsonin triviaalisuuden laki on C. Northcote Parkinsonin laki, joka esittää, että ihmiset antavat suhteettomasti painoarvoa pienille asioille, joita he olettavat ymmärtävänsä. Englanninkielinen termi "bikeshedding" juontuu esimerkistä, jossa ydinvoimalan suunnitelmia hyväksyvä komitea käyttää suhteettomasti aikaa triviaaleihin asioihin, kuten pyörävajan materiaalien valintaan. Lain mukaan asioihin käytetty aika on käänteisesti verrannollinen sen hintaan tai tärkeyteen.
Termin käyttö on yleistynyt tietotekniikassa tanskalaisen Poul-Henning Kampin mainittua sen sähköpostissa vuonna 1999. Lakiin liittyy läheisesti myös Philip Wadlerin mukaan nimetty "Wadlerin laki" ohjelmointikielen suunnittelussa. Wadlerin lain mukaan suurin osuus ohjelmointikielen suunnittelussa käytetään sen syntaksiin semantiikan sijaan.
Christian Lindqvist

Jarl Christian Lindqvist (s. 25. joulukuuta 1949 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston suu- ja leukakirurgian professori.
Koulutus.
Lindqvist kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketistä vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1973 hammaslääkäriksi (ondotologian lisensiaatiksi), vuonna 1979 lääkäriksi (LL) ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi (LKT). Helsingin yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1986.
Työ.
Lindqvist toimi erikoislääkärinä vuosina 1988-1996, ja osaston ylilääkärinä 1988-1996. Vuodesta 1996 HUS:n ylilääkäri. Hän hoiti professuuria (vs.) vuosina 1996–2000 ja sai vuonna 2000 nimityksen professoriksi. Hän on julkaissut satoja julkaisuja omalta erikoisalaltaan.
Ansiomerkit.
Lindqvist on saanut työstään useita huomionosoituksia ja tunnustuksia. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. 
Hänet kutsuttiin Saksan kansallinen tiedeakatemia Leopoldinan jäseneksi vuonna 2000.
Ian McNeice

Ian McNeice on englantilainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi vuonna 1985 roolistaan agentti Harcourtina palkitussa televisiosarjassa "Pimeyden ytimessä". Tämän jälkeen hänet nähtiin suosituissa elokuvissa kuten "Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta" (1995), "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995) sekä "Dyyni" (2000).
McNeice on näyttellyt vuodesta 2004 lähtien Bert Largea draamakomediasarjassa "Doc Martin". Vuosina 2005–2007 hän näytteli uutistenlukijaa historiallisessa draamasarjassa "Rooma".
Varhainen elämä.
Ian McNeice syntyi vuonna 1950 Basingstokessa, Hampshiressa. Hän aloitti näyttelemisen Tauntonin koulussa, jonka jälkeen McNeice opiskeli näyttelemistä London Academy of Music and Dramatic Artissa ja Salisbury Playhousessa. Opiskelujen jälkeen hän vietti muutaman vuoden teatterissa. Hän näytteli neljä vuotta arvostetussa Royal Shakespeare Companyssa sekä "Nicholas Nickleby" -näytelmässä Broadwaylla.
Ura.
McNeice teki läpimurtoroolinsa palkitussa televisiosarjassa "Pimeyden ytimessä" vuonna 1985. Vuonna 1996 hän näytteli juoppoa kokkia Gustave LaRochea tilannekomediasarjassa "Chef!". McNeice nähtiin vuonna 2000 minisarjassa "Dyyni" hirviömäisenä paroni Vladimir Harkonnena, roolissa johon hän palasi vielä elokuvassa minisarjassa "Frank Herbert's Children of Dune" (2003). Televisiossa hänet on nähty myös "Komisario Lewisin" toisella kaudella ja "Midsomerin murhien" neljännellä kaudella. McNeice nähtiin uutistenlukijana HBO:n ja BBC:n "Rooma"-sarjassa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt Bert Largea ITV:n draamakomediasarjassa "Doc Martin".
McNeice on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, kuten "Rakas vanha kirja" (1987), "Pako Absolomista" (1994), "Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta" (1995), "From Hell" (2001) sekä "Day of Dead" (2008). Hän teki läpimurtonsa Amerikan elokuvamarkkinoille näyteltyään Fulton Greenwallia elokuvassa "Ace Ventura – luonto kutsuu" (1995). McNeice näytteli vuonna 2001 natsivirkamies Gerhard Klopferia BBC:n ja HBO:n palkitussa televisioelokuvassa "Lopullinen ratkaisu". Tämän jälkeen hän on näyttellyt muun muassa elokuvissa "Maailman ympäri 80 päivässä" (2004) sekä "White Noise" (2005). McNeice nähtiin natsi-kenraali Joachim von Kortzfleischina elokuvassa "Operaatio Valkyrie" (2008).
Ääninäyttelijänä McNeice on antanut omalaatuisen äänensä ja aksenttinsa useille hahmoille.
McNeicen näytteli alun perin Illyrio Mopatista HBO:n menestyssarjan "Game of Thronesin" vuonna 2009 kuvatussa pilottijaksossa ”Talvi on tulossa”. Jakso kuvattiin kuitenkin seuraavana vuonna kokonaan uudelleen, ja hahmon uudeksi näyttelijäksi valittiin Roger Allam. Vuosina 2010–2011 McNeice nähtiin Winston Churchillna "Doctor Who" -sarjan neljässä jaksossa. Hän on näytellyt aikaisemmin Churchillia Howard Brentonin näytelmässä "Never So Good" (2008) sekä "Kuninkaan puheen" teatteriversiossa (2012).
Lyric Arts Trio

Lyric Arts Trio on kanadalainen taidemusiikin kokoonpano, jonka perustivat vuonna 1964 sopraano Mary Morrison, huilisti Robert Aitken ja Aitkenin puoliso, pianisti Marion Ross. Trio perustettiin alun perin jäsentensä virkistykseksi, mutta se saavutti pian yleistä kysyntää osittain jäsentensä yksilöllisten maineiden ja osittain kokoonpanolle sävelletyn yllättävän vaihtelevan ohjelmiston ansiosta. Enimmäkseen ohjelmisto koostui barokin, rokokoon ja 1800–1900-luvun vaihteen duoista ja trioista, mutta siihen sisältyi myös sellaisia 1900-luvun teoksia kuin Frank Martinin "Trois Chansons de Noël" ja Albert Rousselin "Deux Poèmes de Ronsard". Jälkimmäisen teoksen Lyric Arts Trio esitti debytoidessaan 14. lokakuuta 1965.
Viimeistä kertaa Lyric Arts Trio esiintyi John Weinzweigin 70-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1983. 
Muun ohjelmistonsa ohessa Lyric Arts Trio järjesti myös kanadalaisten säveltäjien uusien teoksien kantaesityksiä. Näiden teosten säveltäjiä olivat Milton Barnes, Norma Beecroft, Walter Buczynski, Gabriel Charpentier, Gustav Ciamaga, Harry Freedman, Bengt Hambraeus, Hugh Hartwell, Mieczyslaw Kolinski, Peter Paul Koprowski, Bruce Mather, Paul Pedersen, Harry Somers, ja John Weinzweig. Trio kantaesitti myös ulkomaalaisten säveltäjien teoksia, kuten Jukka Tiensuun trion vuodelta 1975.
Ernest MacMillan

Ernest MacMillan (18. elokuuta 1893 Mimico – 6. toukokuuta 1973 Toronto) oli kanadalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän aloitti urkujensoiton opiskelun Arthur Blakeleyn johdolla Torontossa 8-vuotiaana ja teki julkisen ensiesiintymisensä 10-vuotiaana. Hän jatkoi urkujensoiton opintojaan myöhemmin Skotlannissa ja Englannissa. Hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin kandidaatin arvon.
MacMillan opiskeli nykyajan historiaa Toronton yliopistossa 1910-luvun alussa ja lähti sitten Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Therese Chaigneaun johdolla. Hänet internoitiin ensimmäisessä maailmansodassa, mutta hän sai poissaolevana taiteiden kandidaatin arvon Toronton yliopistosta vuonna 1915. Vuonna 1918 hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin tohtorin arvon.
Vapauduttuaan MacMillan palasi Torontoon, jossa hän työskenteli urkurina ja kuoromestarina. Hän oli myös Toronton musiikkikonservatorion rehtorina vuosina 1926–1942 ja Toronton yliopiston musiikin tiedekunnan dekaanina 1927–1952. Hän toimi Toronton sinfoniaorkesterian kapellimestarina 1931–1956 ja Mendelssohn-kuoron johtajana samassa kaupungissa 1942–1957. Hän myös esiintyi vierailevana kapellimestarina Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa, Euroopassa sekä Australiassa. Hän toimi Kanadan musiikkineuvoston puheenjohtajana 1947–1966. Vuonna 1935 hänestä tuli ensimmäinen ritariksi lyöty kanadalainen. Hän johti useiden perinteisten ja uusien teosten Kanadan-ensiesityksiä.
Tactical Monsters Rumble Arena

Tactical Monsters Rumble Arena on Camex Gamesin kehittämä alustariippumaton peli, joka on mahdollista ladata Androidille, iOS:lle sekä Steamille. 
Peli saavutti huhtikuussa 2 miljoonan latauskerran rajapyykin. Suosiota se on saanut pelin nopean tempon vuoksi. Pelissä pelaajat sotivat keskenään keräämiensä monstereidensa kanssa vuoropohjaisessa pelissä, jossa kunkin vuoron aikaraja on alle 20 sekuntia. Nopeat strategiat, monialaiset monsterit ja aktiivinen yhteisö kasvattavat pelaajamääriä jatkuvasti.
Peli on käännetty kymmenille eri kielille, joista yksi on suomi.
Goodbye Yellow Brick Road (kappale)

Goodbye Yellow Brick Road on Elton Johnin balladi. Laulun sanoitukset on kirjoittanut  Bernie Taupin ja musiikin säveltänyt John tämän "Goodbye Yellow Brick Road" -albumille. Sen musiikillinen tyyli ja tuotanto ovat saaneet voimakkaasti vaikutteita 1970-luvun soft rock- ja glam rock -tyyleistä. Kappale on kriitikoiden laajasti ylistämä, ja jotkut ovat nimenneet sen Elton Johnin parhaaksi kappaleeksi.
Kappale julkaistiin vuonna 1973 albumin toisena singlenä, ja se pääsi 10 parhaan listalle Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Se oli yksi Johnin suurimmista hiteistä, ja ylitti edellisen singlen, "Saturday Night’s Alright for Fighting", myynnissä ja suosiossa pian julkaisunsa jälkeen. Yhdysvalloissa se nousi kultalevyrajaan 4. tammikuuta 1974 ja platinaan 13. syyskuuta 1995 RIAA:n luokituksessa.
Yellow Brick Road on 1939 elokuvasovituksesta Lyman Frank Baumin kirjasta "Wizard of Oz". Tässä elokuvassa Dorothy ja hänen kolme sekalaista ystäväänsä ovat saaneet neuvon seurata Yellow Brick Roadia löytääkseen Ozin Velhon, vain huomatakseen, että heillä olikin jo kaikki mitä he olivat etsineet. Tie johtaa Emerald Cityyn Ozin maahan, jota on usein pidetty vertauskuvana "tielle, joka johtaa elämän fantasioihin" tai "tielle, joka johtaa elämän vastauksiin." Sanoitukset kuvaavat halua palata yksinkertaisempaan elämään sen jälkeen, kun kertoja on luullut elävänsä hyvää elämää mutta oivaltaakin olleensa vain kuin lemmikki rikkaalle seurapiirirakastajalleen.
María José Alvarado

María José Alvarado (1995 – 13. marraskuuta 2014) oli Miss Hondurasiksi 26. huhtikuuta 2014 kruunattu valokuvamalli.
Kuolema.
19-vuotias José Alvarado kuoli henkirikoksen uhrina marraskuussa 2014. Hänen siskonsa Sofían poikaystävä Plutarco Ruiz ja apuriksi epäilty Aris Maldonado pidätettiin teosta epäiltyinä. Ruiz tunnusti teon ja johdatti poliisit paikkaan, johon surmatut naiset oli haudattu. Kaksoissurman motiivina oli ilmeisesti se, että Sofía oli tanssinut toisen miehen kanssa. María José Alvarado joutui kahdesti selkään ammutuksi yrittäessään paeta paikalta siskonsa surman jälkeen.
Syyskuussa 2017 Ruiz tuomittiin 45 vuoden vankeusrangaistukseen.