tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ylenia Carrisi

Ylenia Maria Sole Carrisi (29. marraskuuta 1970 Rooma – katosi 6. tammikuuta 1994) oli italialainen televisiojuontaja, joka työskenteli kirjainten kääntäjänä "La Ruota Della Fortuna" -ohjelmassa, "Onnenpyörän" italialaisessa versiossa. Hän katosi tammikuussa 1994 lomamatkalla New Orleansissa. 
Ylenia Carrisi oli Albano Carrisin ja Romina Powerin näyttelijä-laulajapariskunnan vanhin tytär. Hänen isovanhempiaan olivat näyttelijät Tyrone Power ja Linda Christian. Carrisi esiintyi vanhempiensa kanssa elokuvassa "Champagne in paradiso" vuonna 1983.
Carrisi katosi epäselvissä olosuhteissa lomamatkalla New Orleansissa 6. tammikuuta 1994. Viimeinen varma havainto hänestä on ranskalaiskortteleista. Poliisin yritykset löytää Carrisi epäonnistuivat. Katoamisensa aikoihin Carrisi asui LeDale-hotellissa yhdessä katumuusikko Alaxander Masakelan kanssa. Masakela pidätettiin 31. tammikuuta 1994, mutta vapautettiin myöhemmin, koska hänen ei voitu todistaa liittyvän Carrisin katoamiseen.
Eräs vartija väitti nähneensä Carrisia muistuttavan naishenkilön hyppäävän Mississippijokeen. Rannikkovartioston yritykset löytää naisen ruumis joesta päättyivät tuloksettomina, mutta on mahdollista, että ruumis huuhtoutui mereen. Ei ole varmaa tietoa siitä, oliko vartijan näkemä naishenkilö todella Ylenia Carrisi.
Carrisin äiti uskoo tyttärensä olevan elossa, mutta marraskuussa 2006 Albano Carrisi sanoi uskovansa vartijan tarinan olevan totta.
Valter Vihriä

Valter Fredrik Vihriä (sukunimi aik. Grönroos; 30. syyskuuta 1875 Turku – 9. toukokuuta 1918 Kymintehdas) oli suomalainen kirjaltaja ja ammattiyhdistystoimitsija.
Turkulainen kirjaltajana työskennellyt Vihriä toimi Paperiteollisuusväen liittosihteerinä ja kierteli Suomen paperiteollisuuspaikkakunnilla edistämässä ammattiyhdistystoimintaa. Suomen sisällissodan aikana hän kuului Työväen pääneuvostoon ja oli aluksi Kansanvaltuuskunnan teollisuus- ja työvoimaministeriön paperi- ja puumassateollisuusjaoston puheenjohtajana ja sittemmin Kuusankoskella Kymi-yhtiön tehtaita valvovana ylikomissaarina. 
Vihriä joutui valkoisten vangiksi sodan jälkeen, ja hän kirjoitti ennen teloitustaan katuvan tunnustuksen punaisten toimista Kuusankoskella. Vihriän tunnustus julkaistiin kirjana, ja se käännettiin myös ruotsiksi, kääntäjänä Bertel Gripenberg.
Rautatie (televisioelokuva)

Rautatie on Kari Franckin ohjaama, Juhani Ahon samannimiseen romaaniin perustuva suomalainen televisioelokuva vuodelta 1973. Pääosissa ovat Leo Jokela ja Anja Pohjola Mattina ja Liisana. "Rautatie" oli Jokelan toiseksi viimeinen televisioelokuvatyö ja eräs hänen harvoista pääosistaan. Pohjola palkittiin roolityöstään Jussi-patsaalla, Franckille myönnettiin ohjaustyöstä Jussi-kunniakirja. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Juoni.
Elokuvan juoni noudattaa Ahon alkuperäisteosta. Hiljaiseloa korpimökissään viettävät Matti ja Liisa yrittävät rakentaa käsitystä rautatien olemuksesta kuulopuheiden perusteella. Kumpainenkin vuorollaan epäilee moisen tien olemassaoloa. Kesällä he lähtevät Lapinlahden kirkolle uuden ajan ihmettä katsomaan ja uskaltautuvat pienelle junamatkalle, joka päättyy hieman nolosti. Ja tuttu harakka räkättää pariskunnan edesottamuksia seuratessaan.
Anja Pohjola "Rautatiestä".
Ohjaaja Franckin ehdotuksen mukaisesti pääosien tulkitsijat Jokela ja Pohjola harjoittelivat ennen kuvausten alkamista tuntumaa vuosikausien yhteiselosta pariskuntana korvessa ja analysoivat Ahon tekstiä ja sen henkeä. Pohjola opiskeli "kansannaisen" työtapoja opistossa, jotta ne elokuvassa vaikuttaisivat autenttisilta. Jokela ja Pohjola olivat tavanneet toisensa ensimmäisen kerran Jyväskylässä, jossa nuori Pohjola seurusteli erään näyttelijän kanssa. Kiusoitellakseen nuorta paria Jokela seurasi heitä alati kameroineen, jossa ei edes ollut filmiä, kuten Pohjola myöhemmin sai tietää. "Rautatien" kuvausten aikaan näyttelijät asuivat paljon Luumäellä, missä elokuvaa tehtiin ja minne myös Lapinlahden asema lavastettiin. Kuvausten aikana sattui myös vaaratilanne, jossa kuvausryhmä resiinoineen oli jäädä Moskovan junan alle.
International Boxing Federation

International Boxing Federation (IBF) on yksi neljästä suuresta maailmanlaajuisesta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä, jotka järjestävät nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluita. 
Historia.
IBF:n edeltäjä oli USBA ("United States Boxing Association"), joka järjesti alueellisia mestaruusotteluita. Vuonna 1983 WBA-ammattilaisiiton Puerto Ricossa pidetyssä vuosikokouksessa WBA:n puheenjohtajuutta tavoitellut USBA:n silloinen puheenjohtaja Bob Lee hävisi puheenjohtajakilvan hallitsevalle puheenjohtaalle Gilberto Mendozalle, minkä seurauksena hän kumppaniensa kanssa irtautui WBA:sta ja perusti USBA:n pohjalta uuden maailmanlaajuisen ammattilaisnyrkkeilyjärjestön. Alun perin järjestö tunnettiin nimellä "USBA-International". Sittemmin IBF on raivannut tiensä yhdeksi neljästä yleisesti tunnustetusta suuresta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä.
Maitokiintiö

Maitokiintiö on yksittäisen maatilan maidontuotanto-oikeutta määrittelevä tuotanto-oikeus. 
Maitokiintiöt otettiin Suomessa käyttöön 1984 hillitsemään maidon ylituotantoa. Maitokiintiöiden käyttöönoton taustalla vaikutti vahvasti se, että oli käynyt ilmeiseksi, ettei kollektiivinen tuotantokatto ole riittävän tehokas tuotannonrajoittamiseksi. On myös tärkeää huomata, että kollektiivinen tuotantokatto näytti vain johtavan tulotason alenemiseen. Kiintiöistä oli ennen tätä saatu hyviä kokemuksia Euroopan yhteisön alueella. Kiintiöinti oli ollut käytössä jo 1970-luvulta alkaen Kanadassa ja sen käyttöä oltiin suunnittelemassa mm. EEC:ssä. Maatalous ja sen yksi tärkeimpiä tuotannonaloja, maidontuotanto ei pärjää missään ilman tukea. Tiettävästi kaikissa demokratioissa tuetaan maataloutta. Viimeisimpien joukossa Uusi-Seelanti liittyi näiden joukkoon. 
Maitokiintiö määräytyi aikoinaan kolmen edellisen vuoden tuotannon keskimäärän mukaan. Tilat, jotka saivat 156 000 kg tai enemmän tuotanto-oikeutta, eivät käytännössä pystyneet lisäämään tuotantovolyymiään ennen Suomen liittymistä Euroopan unioniin. Tällöin oli olemassa järjestelmä, jossa pienemmät tilat voivat hakea maaseutuelinkeinopiiriltä (nykyisin osa TE-keskusta) lisäkiintiötä, kuitenkin enintään 156 000 kg:aan asti. EU:n aikana tilat ovat voineet melko vapaasti myydä, tietyin rajoituksin maitokiintiöitään luopuvien, laajentajien, tehostajien ja supistajien välillä. 
Maitokiintiö on pääomittunut tilojen vakuusarvoihin ja tukioikeuksien markkinahintaan. Tuotannonala on ajoittain myös omatoimisesti vetänyt omilla päätöksillään kiintiöitä pois markkinoilta, hillitäkseen ylituotannon vientikustannuksia. Maitokiintiöiden arvo on vaihdellut Suomessa paljon, mutta yleensä ne ovat edullisia alituotantoalueilla kuten Etelä- ja Pohjois-Suomessa. Keskisessä Suomessa, Pohjanmaalla ja Savossa maitokiintiöiden kauppa-arvot ovat olleet tavallisesti korkeampia. Yleisesti käytetty markkinahinta on ollut joskus yli 50 senttiä kilolta maitoa, mutta vuonna 2008 se oli alle 10 senttiä. Vuoden 2006 jälkeen on ollut myös mahdollista vuokrata kiintiöosa, jopa vain vuodeksi.
Suomessa maitokiintiöjärjestelmästä luovuttiin maalis-huhtikuun vaihtessa 2015.
Urmo Aava

Urmo Aava (s. 2. helmikuuta 1979 Tallinna) on virolainen uransa lopettanut ralliautoilija.
Ensimmäisen kerran Aava ajoi WRC-autolla Suomen MM-rallissa 2002 Ford Focuksella. Kaudella 2007 Aava ajoi Mitsubishi Lancer WRC:llä kolme MM-rallia. Paras sijoitus oli Suomen rallin seitsemäs sija. Kaudella 2008 hän ajoi kymmenen MM-osakilpailua Citroën C4 WRC -autolla, parhaana tuloksenaan neljäs sija Akropolis-rallissa. Viimeisenä aktiivivuonnaan 2009 Aava ajoi kolme kilpailua, saavuttaen yhden MM-pisteen. 
JWRC-luokan osakilpailut Aava on voittanut Turkissa 2006 ja Sardiniassa 2007. Kaikkiaan hän saavutti MM-sarjassa 51 kilpailussa kuusi erikoiskoevoittoa ja 17 pistettä.
Aavan kartanlukijana toimi Kuldar Sikk.
Kärsädiki

Kärsädiki, aiemmin "güntherindikdikantilooppi" ("Madoqua guentheri"), on pieni Itä-Afrikassa elävä gasellien alaheimoon kuuluva antilooppilaji. Se painaa täysikasvuisena 3–5 kilogrammaa. Väritys vaihtelee kellertävän harmaasta punertavan ruskeaan. Sillä on lyhyt 3–5 senttimetriä pitkä häntä ja noin kymmensenttiset sarvet.
Kärsädikiä tavataan Ugandan pohjoisosissa ja siitä itään Keniassa, Etiopian Ogadenissa ja Somaliassa. Se viihtyy matalan pensaikon peittämällä puoliaavikolla mutta tarvitsee tiheitä pensaikkoja suojapaikoikseen.
Agaricomycetidae

Agaricomycetidae on sienten alaluokka. Siihen kuuluu noin kolmasosa tunnetuista sienilajeista. Viimeaikaiset geneettiset tutkimukset osoittavat sen jakautuvan viiteen lahkoon.
Clayton Stanley

Clayton Stanley (s. 20. tammikuuta 1978) on yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän on urallaan voittanut muun muassa olympiakultaa ja Mestareiden liigan. Hän edustaa Yhdysvaltojen maajoukkuetta, sekä seurajoukkueessa venäläistä Sport Club Dinamoa, jonka riveissä hän voitti Mestareiden liigan vuonna 2008.
Ura.
Stanley valittiin vuoden 2008 kesäolympialaisten parhaimmaksi pelaajaksi, sekä parhaimmaksi hyökkääjäksi että myös syöttäjäksi. Hän johdatti Yhdysvallat olympiakultaan. Urallaan hän on voittanut myös maailmanliigan, Pan-Amerikan sekä Pohjois-Amerikan mestaruudet. Hänen isänsä Jon Stanley oli myös aikoinaan olympiatason lentopalloilija ja Hall of Famen jäsen.
Clayton Stanley syntyi Honolulussa, Havaijilla. Hänen vanhempansa ovat Jon Stanley ja Sandra Haine. Stanleyn perheeseen kuuluu myös kolme veljeä ja kaksi siskoa. Stanley valmistui Kaiser High Schoolista, Honolulussa. Hän ei tuolloin vielä lukiossa pelannut lentopalloa ja hänen koulussaan ei edes ollut poikien lentopallojoukkuetta. Hänen äitinsä pelasi myös ammattilaisena urallaan. Kun Stanley esiintyi Ateenan olympialaisissa, lentopallohistoriassa todistettiin ensimmäinen perhe, jossa isä ja poika ovat esiintyneet olympiatasolla.
Stanley opiskeli Hawai`in yliopistossa, missä hänen pääaineenaan oli espanjan kieli. Samalla hän pelasi lentopalloa kovassa yliopistosarjassa ollen yksi sarjan parhaimmista pelaajista.
Kesäolympialaisissa vuonna 2004 Stanley oli USA:n joukkueen ehdoton tähti. Hän teki yhteensä 110 pistettä, joista 83 hyökkäys-, 17 ässäsyöttö-, ja kymmenen torjuntapistettä. Neljä vuotta myöhemmin, Pekingin kesäolympialaisissa, Stanley oli ylivoimaisesti kisojen paras pelaaja. Hakkuri valittiin parhaimmaksi pelaajaksi, parhaimmaksi hyökkääjäksi ja parhaimmaksi syöttäjäksi turnauksessa. Samalla Yhdysvallat voitti ensimmäisen olympiakultansa yli 20 vuoteen.
Stanley voitti hopeaa vuoden 2004-05 Mestareiden liigassa. Hän pelasi kreikkalaisen Iraklis Thessalonikin riveissä ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi ja syöttäjäksi Mestareiden liigassa. Seuraavalla kaudella Stanley oli jälleen voittamassa hopeaa Mestareiden liigassa ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi jälleen. Stanley valittiin Mestareiden liigan parhaimmaksi pelaajaksi kaudella 2007-08 ja hänen joukkueensa voitti Mestareiden liigan.
Matthias Steiner

Matthias Steiner (s. 25. elokuuta 1982 Wien, Itävalta) on alkujaan itävaltalainen, nykyisin Saksaa edustava painonnostaja yli 105 kilogramman painoluokassa.
Alun perin Itävaltaa edustanut Steiner siirtyi edustamaan Saksaa riitaannuttuaan Itävallan liiton kanssa 2005 Sofian EM-kisoissa, missä hän jäi tempauksessa kokonaan ilman tulosta. Aikaisemmin lukuisia arvokisamitaleita juniorien ja nuorten arvokisoista saavuttanut Steiner saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa huhtikuussa 2008 Lignanon EM-kisoissa, missä hän voitti kultaa tempaustuloksella 200 kilogrammaa, saavutti pronssia työntötuloksella 246 kilogrammaa ja sijoittui pronssille yhteistuloksella 446 kilogrammaa. 
Vuoden 2008 elokuussa Pekingin olympialaisissa Steiner voitti olympiakultaa yhteistuloksella 461 kilogrammaa. Tempauksen jälkeen Steiner oli tuloksellaan 203 kg vasta neljäntenä, kun kilpailua johti Venäjän Jevgeni Tšigišev tuloksella 210 kg. Työnnössä Steiner epäonnistui avauspainoissaan 246 kilogrammassa, mutta onnistui seuraavallaan nostamaan 248 kiloa. Tšigišev oli työntänyt 250 kiloa, joten Steinerin piti voittaakseen nostaa viimeisellään 258 kiloa, missä hän myös onnistui. Voitto oli Steinerille hyvin tunteellinen hetki, sillä hän oli luvannut voittaa olympiakultaa edellisvuonna auto-onnettomuudessa kuolleen vaimonsa muistoksi.
Steiner on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 140 kilogrammaa. Seuratasolla hän edustaa "Chemnitzer AC":ta.
Geiserik

Geiserik tai Genserik ("Geisarîx", noin 389 – 25. tammikuuta 477) oli vandaalien kuningas vuosina 428–477. Hän oli kuningas Godigiselin avioton poika ja seurasi valtaistuimella velipuoltaan Gunderikia. Geiserik perusti Vandaalien kuningaskunnan Länsi-Rooman valtakunnalta valloittamalleen alueelle Pohjois-Afrikkaan.
Geiserik johdatti vuonna 429 vandaalit Etelä-Espanjasta Pohjois-Afrikkaan, joka oli Rooman vilja-aitta. Sitkeätä vastarintaa hänelle teki Hippo Regiuksen kaupunki, jota vandaalit piirittivät vuonna 430. Roomalaisten oli vuonna 435 tunnustettava Geiserik nykyisen Tunisian ja Algerian alueella sijainneen rannikkovyöhykkeen valtiaaksi. Vastineeksi vandaalit suostuivat olemaan Rooman foederateja eli liittolaisia. Geiserik valloitti vuonna 439 Karthagon ja teki kaupungista valtakuntansa keskuksen. Geiserik valloitti myös Baleaarit ja teki saarista Välimerelle suuntautuneiden rosvoretkien tukikohdan. Vandaalit ottivat lisäksi haltuunsa Sisilian, Sardinian ja Korsikan.
Petronius Maximuksen anastettua vallan Roomassa Geiserik katsoi, että Valentinianus III:n kanssa solmittu rauhansopimus ei enää sitonut häntä. Geiserik marssi Roomaan vuonna 455. Maximus päätti paeta, mutta väkijoukko murhasi hänet Rooman ulkopuolella. Tämän jälkeen vandaalit ryöstivät Roomaa kahden viikon ajan. Geiserik otti panttivangikseen Valentinianuksen lesken, keisarinna Licinia Eudoxian ja tämän tyttäret Eudocian ja Placidian. Eudocia meni sittemmin Karthagossa naimisiin Geiserikin pojan Hunerikin kanssa.
Vuonna 468 Itä-Rooman lähettämä ja Basiliscuksen komentama roomalainen laivasto yritti lopettaa vandaalien merirosvouksen, mutta Geiserikin onnistui lyödä roomalaiset, vaikka näillä oli huomattava ylivoima. Vuonna 474 Geiserik teki rauhan Itä-Rooman kanssa. Hän kuoli Karthagossa 88-vuotiaana vuonna 477.
Ines Diers

Ines Diers (2. marraskuuta 1963 Rochlitz) on entinen uimari, joka edusti aktiiviaikoinaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Diers keskittyi vapaauintiin.
Moskovan olympiakisoista 1980 16-vuotias Diers viisi mitalia. Hän voitti kultaa 400 metrin vapaauinnista ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä, hopeaa 200 ja 800 metrin vapaauinnissa sekä pronssia sadan metrin vapaauinnissa. Seuraavana vuonna Splitin EM-kisoissa Diers voitti 400 metrillä sekä 4 × 100 metrin vapaauiuntiviestissä kultaa ja 800 metrillä hopeaa. 
Diers edusti Sportclub Karl-Marx-Stadtia. Aktiiviaikoinaan hänen mittansa olivat 175 senttimetriä ja 63 kilogrammaa.
El Mariachi

El Mariachi on vuonna 1992 ilmestynyt Robert Rodriguezin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Se oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa ja samalla läpimurtonsa.
Elokuva on espanjankielinen ja se kuvattiin pääasiallisesti pohjoisessa Meksikossa, lähellä Yhdysvaltojen rajaa, kylässä nimeltään Ciudad Acuña. Pääasiallisesti amatöörinäyttelijöiden kanssa. Elokuvan budjetti oli pieni; vain 7 000 dollaria, ja se oli alun perin tarkoitettu vain Meksikon videomarkkinoilla julkaistavaksi, mutta koska Columbia Pictures oli kiinnostunut elokuvasta, he ostivat sen Amerikan oikeudet. Columbia käyttikin useita kertoja enemmän rahaa elokuvan markkinointiin, kuin koko elokuvan tekeminen oli maksanut.
Elokuvaan on tehty kaksi jatko-osaa, joissa Antonio Banderas esittää El Mariachia. Elokuvien nimet ovat "Desperado" ja "Once Upon a Time in Mexico".
Juoni.
Elokuva kertoo nimettömästä miehestä (Carlos Gallardo), joka on koko ikänsä unelmoinut Mariachin () ammatista, jota hänen isänsä ja isoisänsäkin ovat harjoittaneet. Hän kuitenkin sotkeutuu tahtomattaan kahden rikollispomon, Mocon ja Azulin, väliseen jupakkaan, koska muistuttaa pukeutumistyyliltään Azulia. Azulin tavaramerkki on, että hän kantaa mukanaan kitarakoteloa, joka on pullollaan aseita.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii "El Mariachia" tuoreeksi, humoristiseksi ja viihdyttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
M/S Intti

M/S Intti on vuonna 1902 valmistunut suomalainen 20 metriä pitkä sisävesimatkustajalaiva. Intti oli alun perin höyrylaiva mutta nykyisin sen voimanlähteenä on 240 hevosvoiman Volvo Penta -dieselmoottori. Intti harjoittaa tällä hetkellä risteily- ja tilausliikennettä Näsijärvellä ja talvet se on Tampereen Mustanlahden satamassa.
Laivan rakennutti Ylöjärven Pengonpohjassa olevan Intti-nimisen tilan isäntä kyllästyttyään kalliisiin rahteihin. Laiva rakennettiin tamperelaisen Sommers, af Hällström &amp; Waldensin telakalla.
Intti liikennöi 1920- ja 1930-luvuilla Näsijärvellä Tampere-Teiskola-Terälahti linjaa kuljettaen matkustajia ja rahtitavaraa. Sen omisti "Höyrylaivaosakeyhtiö Teisko" jolla oli myös toinen Teisko-niminen höyrylaiva. Linja-autoliikenne alkoi jo 1930-luvulla uhata Näsijärven matkustajalaivaliikennettä mutta sotavuodet ja niitä seurannut polttoaine- ja tarvikepula piristivät laivaliikennettä vielä joksikin aikaa. 1950-luvulla Intti ajoi Näsijärven länsipuolelle Länsi-Teiskon Leppälahteen ja tämä liikenne päättyi 1960-luvun puolivälissä. Laivalla kuljetettiin tuolloin myös paljon nuoria Tampereen seurakunnan leireille Isosaaren leirikeskukseen. 
Intti siirrettiin liikenteen loputtua Pyhäjärven puolelle jossa se kulki lähes 20 vuoden ajan vuodesta 1970 1980-luvun lopulle Laukontorilta Viikinsaareen. Intti peruskorjattiin 1991 ja se oli sitten Pyhäjärvellä yksityiskäytössä kunnes "Laivaosakeyhtiö Intti" osti sen vuonna 1995. Intti siirrettiin nyt takaisin Näsijärvelle jossa se on edelleen risteily- ja tilausliikenteessä. Laivassa on nykyisin myös neljän hengen puulämmitteinen näköalasauna. 
Vuonna 2012 valmistui suuri entisöintityö. Laiva muutettiin samalla tiloiltaan 60 matkustajalle sopivaksi. Lisäksi peräkantta nostettiin metrin verran; samalle tasolle muun kannen kanssa.
Veritankkaus

Veritankkaus eli verensiirto on urheilun kestävyyslajeissa suorituskykyä parantava kielletty toimenpide, jossa siirretään joko säilöttyä omaa, toiselta henkilöä otettua tai keinoverta elimistöön. Punasolujen suuri määrä parantaa hapenkuljetusta, mistä on etua pitkäkestoista suoritusta vaativissa lajeissa. Veritankkaus on ollut kiellettyä vuodesta 1985 lähtien. Menetelmään sisältyviä terveysriskejä ovat allergiset reaktiot, hyytymähäiriöt ja äkkikuolema. Mikäli verensiirrossa on käytetty vierasta verta, se voidaan osoittaa verinäytteessä.
Oman veren käyttö voidaan selvittää veressä olevien vierasaineiden perustella, esimerkiksi veren säilytykseen käytetystä muovipussista liuenneista muovihiukkasista, joita etsitään virtsasta. Myös lasipullossa säilytettyyn vereen jää jälkiä. Menetelmä oli käytössä ensimmäisen kerran MM-hiihdoissa 2011. Kansainvälinen hiihtoliitto on tehnyt luettelon hiihtäjistä, joiden epäillään käyttävän menetelmää, ja testit kohdistetaan heihin.
Maastohiihdossa on otettu kilpailijoilla käyttöön hemoglobiinirajat. Miehillä raja on 170 ja naisilla 160. Mikäli rajat ylittyvät ennen kilpailun lähtöä otettavissa testeissä, asetetaan urheilija viiden päivän kilpailukieltoon. Yleisurheilussa hemoglobiinirajoja ei ainakaan vielä ole käytössä.
Hemoglobiinin määrää voidaan nostaa myös EPO- eli erytropoietiini-hormonilla, mutta nykyaikana dopingtestauksen kehittyessä EPO näkyy yhä selvemmin testeissä. Kansainvälisen olympiakomitean lääketieteellisen johtajan Patrick Schamaschin mukaan tämän johdosta oman veren tankkauksen suosio on jälleen kasvanut.
Sodankylän kirkko

Sodankylän kirkko on vihitty käyttöön 27. lokakuuta 1859. Kirkko on Sodankylän seurakunnan järjestyksessä toinen pääkirkko. Aikaisempi Sodankylän vanha kirkko on vuodelta 1689. 
Sodankylän uudelle kirkolle tuli tarvetta vanhan käytyä ahtaaksi ja rapistuttua. Tavoitteena oli rakentaa ainakin kaksi kertaa suurempi kirkko kuin aiempi kirkko. Kirkon rakentamiseen saatiin varoja, kun keisari Nikolai I hyväksyi Senaatin tekemän esityksen 25. helmikuuta 1852. Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. syyskuuta 1856 Suomen intendenttikonttorissa tarkistetut, arkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin laatimat piirustukset, joihin intendentti Ernst Lohrmann oli ehdottanut korkeampaa ja kokonaan puusta rakennettavaa tornia. Muuten kirkossa on käytetty paikkakunnalta louhittua kiveä. Rakennusmateriaalin takia koristemuuraukset jäivät pois, ja kirkosta tuli koruttoman yksinkertainen.
Kirkko on vanhemmasta perinteestä poiketen rakennettu pohjois–eteläsuuntaan, ja kirkon alttari on kirkkosalin pohjoispäädyssä. Runkohuoneen sivut ovat 26 metriä ja 14,6 metriä. Seinien korkeus on 8 metriä ja harjakorkeus 13,3 metriä. Tornin korkeus on 18,6 metriä ja koko korkeus 30 metriä. Tornin huipussa on kahden metrin korkuinen kullattu risti.
Kirkonkelloina Sodankylän kirkossa ovat Sodankylän vanhan kirkon kellot.
Kirkon alttaritaulun "Kristus lohduttaja" tai "Jeesus työtätekeviä ja raskautettuja kutsumassa" (296 × 159 cm öljymaalaus kankaalle) maalasi taiteilija Arthur Heickell vuonna 1912, kun kirkkoon saatiin lämmitys. Ruotsalaisen Petter Bergströmin maalaus siirrettiin samalla takaisin vanhaan kirkkoon. Lahjoitusvaroin hankitun taulun Heickell maalasi ilmeisesti tanskalaisen C. H. Blochin "Christus Consolator" -maalauksen pohjalta, minkä hän merkitsi taulun alareunaan.
Euroopan unionin pohjoisin piste

Euroopan unionin pohjoisin piste sijaitsee Nuorgamin kylässä Utsjoella Pulmankin rajanylityspaikan välittömässä läheisyydessä tien nro 970 varrella. Kyseinen piste on myös Suomen pohjoisin piste.
Historia.
Euroopan unionin rajojen muuttuessa myös pohjoisin piste on vuosien saatossa vaihtunut. Pohjoisin piste on ollut Nuorgamissa vuoden 1995 alusta lähtien.
1950–1972 Euroopan talousyhteisön pohjoisin piste.
Alun perin pohjoisin piste sijaitsi Listissä Länsi-Saksassa. (55°03′N).
1973–1985 Euroopan talousyhteisön pohjoisin piste.
Tanska ja sen myötä Grönlanti liittyi EEC:hen 1. tammikuuta 1973 2. lokakuuta 1972 pidetyn kansanäänestyksen pohjalta. Pohjoisin piste sijaitsi Grönlannin pohjoiskärjessä (83°37’39”N).
1985–1994.
Grönlanti erosi EY:stä vuonna 1985. Tämän jälkeen pohjoisin piste sijaitsi Isossa-Britanniassa Shetlandinsaarilla (noin 60°50’N).
1995-.
Suomi liittyi Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1995.
Newcastle Vipers

Newcastle Vipers on englantilainen jääkiekkojoukkue, jonka kotipaikka on Newcastle upon Tyne. Se pelasi vuosina 2005–2011 korkeimmalla tasolla eli Elite Ice Hockey Leaguessa. Vipers on perustettu vuonna 2002. Pelattuaan kolme kautta toiseksi korkeimmalla sarjatasolla British National Leaguessa, se nousi Elite Ice Hockey Leagueen kaudeksi 2005. Se hämmästytti yleisön voittamalla Play-Offit heti ensimmäisellä sarjakaudellaan. Seuraavalla kaudella ei mennyt yhtä hyvin. Seuran kapteeni loikkasi vastustajajoukkueeseen.
Vipersin edeltäjä Newcastle Jesters oli vuosituhannen vaihteessa suomalaisen Hjallis Harkimon omistuksessa.
Suomalaisista joukkueessa on pelannut muun muassa Patrik Forsbacka 2010–2011.
Christian Reitz

Christian Reitz (s. 24. huhtikuuta 1987 Löbau) on saksalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Christian Reitz on voittanut MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 poikien sarjassa 25 m olympiapistoolilla maailmanmestaruuden ja joukkuehopean. Lisäksi hänellä on hallussan 25 m olympiapistoolin miesten finaalin maailmanennätys ja peruskilpailun sivuava maailmanennätys Milanon maailmancupista, sekä joukkuemaailmanennätys EM-kilpailuista Belgradista 2005.
Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän otti Pekingin olympialaisissa 2008. Hän sijoittui 25 metrin olympiapistoolissa kolmanneksi.
Marc-Joseph Marion du Fresne

Marc-Joseph Marion du Fresne (22. toukokuuta 1724 (kastettu) – 12. kesäkuuta 1772) oli ranskalainen merimies ja löytöretkeilijä. Hän syntyi Bretagnessa ja liittyi 1747 Ranskan Itä-Intian komppanian palvelukseen.
Itä-Intian komppanian hajottua vuonna 1769 Fresne lähti tutkimusmatkalle Etelämerelle. Hän löysi Crozetsaaret tammikuussa 1772. Lisäksi hän saapui muun muassa Prinssi Edwardin saarille ja Tasmaniaan.
Du Fresne seurueineen ajautui vihollisuuksiin maorien kanssa; heidät surmattiin Bay of Islandsilla Uudessa-Seelannissa.
Prinssi Edwardin saaret

Prinssi Edwardin saaret ovat Etelä-Afrikkaan kuuluva kahden saaren saariryhmä merellä 2 160 kilometriä Kapkaupungista etelään. Saariston kaksi saarta ovat suurempi Marion ja pienempi Prinssi Edwardin saari. Saarilla on huomattava määrä pesiviä merilintuja ja ne ovat olleet vuodesta 2013 osa merensuojelualuetta. Saarilla on kaksi eteläafrikkalaista sääasemaa, joilla on henkilöstöä ympäri vuoden.
Maantiede.
Prinssi Edwardin saaret sijaitsevat noin 2 160 kilometriä Etelä-Afrikan Kapkaupungista etelään ja ne ovat Etelä-Afrikan eteläisin osa. Saaristo koostuu kahdesta saaresta. Saarista suurempi on Marion, jonka pinta-ala on noin 290 km². Pienempi saari on Prinssi Edwardin saari, jonka pinta-ala on noin 45 km². Marionin korkein kohta on 1 230 metriä merenpinnan yläpuolella ja Prinssi Edvardin saaren 672 metriä. Molemmat saaret ovat tuliperäisiä. Saaret ovat merenpohjasta kohoavan kahden kilpitulivuoren huippuja. Saarien vanhin mitattu kiviaines on iältään noin 450 000 vuotta.
Luonto.
Saarien kasvillisuuteen lukeutuvat levät, sammalet, jäkälät ja 27 putkilokasvilajia. Alueet yli 500:n metrin korkeudella ovat kylmyysaavikkoa ja niiden ainoa putkilokasvilaji on "Azorella selago", jota tavataan 800:n metrin korkeuksiin saakka. Sitä runsaampia ovat jäkälät ja sammalet. Matalammat seudut ovat hyvin soisia runsaiden sateiden takia. Maalla eläviä selkärangattomia on noin 100 lajia. Merilintulajeja on 29. Saarilla pesiviin lintuihin kuuluvat muiden muassa "Leucocarbo melanogenis"-merimetso ja "Thalassarche carteri"-albatrossi. Saarilla esiintyy myös noin 40 % koko maailman jättiläisalbatrosseista. Pingviinilajeja on neljä. Saarten hylkeitä ovat etelänmerinorsu ja kaksi merikarhulajia.
Huomattavan uhan saarten luonnolle muodostavat tulokaslajit. Kissat hävitettiin saarilta 1990-luvun alussa, mutta hiiret ovat erittäin vakava ongelma. Hiiret syövät lintujen poikasia vaarantaen lintujen tärkeät pesimäpaikat. Hiirien hävittämistä on suunniteltu. Saaristosta tehtiin suojelualue vuonna 1995 ja vuonna 2013 perustettiin saariston käsittävä merensuojelualue.
Historia.
Prinssi Edwardin saaret löysi Barent Barentzoon Ham vuonna 1663 ja ensimmäiset saarelle maihinnousseet olivat joukko hylkeenpyytäjiä vuosina 1803–1804. Sittemmin saarilla vieraili usein muita hylkeenpyytäjiä, sekä useampia tieteellisiä retkikuntia. Etelä-Afrikka liitti saaret itseensä vuonna 1948. Vanhin kahdesta sääasemasta perustettiin tammikuussa 1948. Marionin saarella on vakituisesti 10-12 meteorologia ja tutkijaa. Ryhmät viettävät saarella 13 kuukauden vuoron.
Shackleton (Kuun kraatteri)

Shackleton on Kuun etelänavalla sijaitseva kraatteri. Se on nimetty tutkimusmatkailija Ernest Shackletonin mukaan.
Kraatterin reunavallin huiput kylpevät jatkuvasti auringonvalossa, mutta itse kraatteri on pysyvästi varjossa. Lunar Prospector -luotain havaitsi kraatterin pohjalla normaalia suurempia määriä vetyä, mikä saattaa olla merkki vesijäästä. Näiden ominaisuuksiensa vuoksi kraatteria on harkittu yhdeksi pysyvän kuuaseman sijoituspaikaksi. Vallien huipuille olisi mahdollista rakentaa suuria aurinkopaneeleja tukikohdan energianlähteeksi, ja kraatterin pohjan pysyvät matalat lämpötilat puolestaan pitäisivät vedyn tai mahdollisen veden jäätyneenä, jolloin niitä voitaisiin käyttää aseman vesivaraston perustana.
Technical Difficulties

Technical Difficulties on Racer X:n albumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Hjalmar Appelgren-Kivalo

Otto Hjalmar Appelgren-Kivalo (vuoteen 1906 Appelgren; 5. huhtikuuta 1853 Hyrynsalmi – 26. heinäkuuta 1937 Helsinki) oli Suomen valtionarkeologi. Aarne Äyräpään mukaan hän oli Suomen ensimmäinen täysimittainen muinaisjäännösten kaivaja.
Hjalmar Appelgren-Kivalo valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1884. Valmistumisensa jälkeen hänet nimitettiin yliopiston historialliskansatieteellisen museon amanuenssiksi. Toimen ohessa Appelgren-Kivalo toimi myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä lähes koko kauden 1885–1898. Tänä aikana hän oli mukana perustamassa vuosikirjoja "Suomen museo" sekä "Finskt museum".
Kun yliopiston museo yhdistettiin eräiden muiden museoiden kanssa vuonna 1893 muinaistieteellisen toimikunnan alaiseksi Valtion historialliseksi museoksi (nyk. Suomen kansallismuseo), Appelgren-Kivalo nimitettiin toimikunnan konservaattoriksi. Vuonna 1915 Hjalmar Appelgren-Kivalo nimitettiin J. R. Aspelinin kuoltua valtionarkeologiksi. Tässä tehtävässä hän toimi eläkkeelle jääntiinsä saakka vuoteen 1926. 
Professorin arvonimi Appelgren-Kivalolle myönnettiin vuonna 1922.
Hjalmar Appelgren-Kivalon puoliso vuodesta 1893 oli soitonopettaja Linda Elisabeth Elmgren (1868–1894). Heidät on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Taavi Rissanen

David ”Taavi” Rissanen (7. lokakuuta 1864 Kuopion pitäjä – 29. kesäkuuta 1934 Suonenjoki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908.
Elämä.
Kuopion pitäjän Nilsiällä syntyneen Taavi Rissasen vanhemmat olivat torppari David Rissanen ja Eeva Stina Miettinen. Rissanen valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1891, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Juantehtaan kansakoulussa sen lopettamiseen vuoteen 1908 saakka. Juantehtaan työväenyhdistykseen kuulunut Rissanen vaikutti myös raittiusliikkeessä. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa.
Elokuussa 1907 Suomi-yhtiön asiamiehenä toiminut Rissanen sai velkakirjan väärennöksestä vuoden kuritushuonetuomion ja samalla hänet määrättiin menettämään kansalaisluottamuksensa kolmeksi vuodeksi. Rissasen valitettua tuomiosta hän sai kuitenkin pitää kansanedustajantoimensa vaalikauden loppuun saakka. Turun hovioikeus vahvisti tuomion 1909, mutta kaksi vuotta myöhemmin senaatin oikeusosasto hylkäsi kaikki syytteet.
Vuodesta 1912 lähtien Rissanen työskenteli Asikkalassa Rutalahden kansakoulussa, kunnes jäi eläkkeelle 1930. Hän vietti eläkepäiviään Suonenjoella ja kuoli sydänhalvaukseen 69-vuotiaana kesäkuussa 1934.
Perhe.
Taavi Rissasen puoliso oli Henriette Sofia Myrberg (s. 1868), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1894.
Radim Vrbata

Radim Vrbata (s. 13. kesäkuuta 1981 Mladá Boleslav, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän on voittanut urallaan sekä maailmanmestaruuden että nuorten maailmanmestaruuden.
Ura.
Juniorivuodet.
Vrbata varattiin Kanadan juniorisarjoihin kesällä 1998 ensimmäisellä kierroksella. Hän siirtyikin pelaamaan QMJHL-liigan Hull Olympiquesiin kaudeksi 1998–1999. Hullissa Vrbata pelasi kaksi kautta, kunnes hänet kaupattiin Shawinigan Cataractesiin. Kaudella 2000–2001 oli QMJHL:n kuudenneksi tehokkain pelaaja ja joukkueensa toiseksi paras pisteiden tekijä. Vrbata teki 120 pistettä ja hänet valittiin kauden päätteeksi QMJHL:n ykköstähdistökentälliseen.
Ammattilaisura.
Vrbata varattiin NHL:ään vielä hänen pelatessaan juniorisarjoissa. Colorado Avalanche varasi hänet 212. varauksena. Vrbata pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa kaudella 2000–2001 QMJHL-kauden jälkeen, kun hän pelasi yhden ottelun AHL:ssa Hershey Bearsissa. Kaudella 2001–2002 hän oli mukana myös Coloradon otteluissa NHL:ssä ja oli joukkueensa viidenneksi paras maalintekijä 18 maalillaan, vaikka pelasi osan kautta AHL:ssa.
Kaudella 2002–2003 Vrbata kaupattiin Carolina Hurricanesiin vaihdossa Bates Battagliaan. Carolinassa Vrbata pelasi vain yhden täyden kauden. Kauden 2004–2005 työsulun takia hän pelasi Extraligan Liberecissä. Kaudella 2005–2006 Vrbata jäi vähälle peliajalle Carolinassa ja hänet kaupattiin Chicago Blackhawksiin kesken kauden. Puolentoista kauden aikana Chicagossa Vrbata teki 75 pistettä. Hän oli kaudella 2006–2007 Chicagon toiseksi tehokkain pelaaja, mutta hänet kaupattiin kesällä 2007 Phoenix Coyotesiin vaihdossa Kevyn Adamsiin.
Phoenixissa Vrbata pelasi uransa parhaan kauden ja teki 27 maalia 76 ottelussa. Phoenix ei tehnyt kuitenkaan jatkosopimuksesta hänen kanssaan. Vrbata teki kesällä 2008 kolmen vuoden sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Tampa Bayssä Vrbata ei onnistunut ja jäi lopulta pieneen rooliin. Vrbata lähti kesken kauden kotimaahansa BK Mladá Boleslaviin. Tammikuussa 2009 hän siirtyi työsulkukaudelta tuttuun HC Bílí Tygři Libereciin. Vrbata palasi NHL:ään ja Phoenixiin kaudeksi 2009–2010 tehden 82 ottelussa tehopisteet 24+19=43. Kaudella 2010–2011 hän pelasi 79 ottelua tehoilla 19+29=48.
Maajoukkueessa.
Tšekin nuorten maajoukkueessa Vrbata pelasi yhdet MM-kilpailut. Hän oli mukana voittamassa nuorten MM-kultaa vuonna 2001.
Aikuisten arvoturnauksessa Vrbata esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2003 MM-kilpailuissa. Vuoden 2005 MM-kilpailuissa Vrbata pelasi Tšekin MM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Kolmannen kerran Vrbata edusti maataan MM-tasolla vuonna 2008 ja neljännen kerran vuonna 2009.
Italian ympäriajo 2006

Italian ympäriajo 2006 oli järjestyksessään 89. maantiepyöräilyn Italian ympäriajo. Se järjestettiin 6. – 28. toukokuuta 2006. Kilpailun neljä ensimmäistä etappia ajettiin Belgiassa. Lähtöpaikkana oli Seraing ja maalina perinteiseen tapaan Milano. Reitin pituus oli 3 526 kilometriä. 
Italian ympäriajossa järjestettiin joukkueaika-ajo ensimmäisen kerran vuoden 1988 jälkeen. Henkilökohtaisia aika-ajoja oli kaksi: prologi ja 50 kilometrin aika-ajo. Kilpailussa ylitettiin useita vuoria, kuten "Mortirolo", "Monte Bondone" ja "Plan de Corones".
Ivan Basso hallitsi kilpailua ylivoimaisesti voittaen toiseksi tulleen José Enrique Gutiérrezin yli yhdeksällä minuutilla. Basso voitti kolme henkilökohtaista etappia ja lisäksi hänen tallinsa Team CSC oli paras joukkueaika-ajossa. Suomen Jussi Veikkanen oli 70. lähes kaksi ja puoli tuntia Bassolle hävinneenä.
Vera Muhina

Vera Ignatjevna Muhina (; 1. heinäkuuta 1889 Riika, Venäjän keisarikunta – 6. lokakuuta 1953 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kuvanveistäjä ja sosialistisen realismin tunnetuimpia edustajia. Hän syntyi Riiassa Latviassa, mutta lähti myöhemmin opiskelemaan Moskovaan ja Pariisiin. Muhina sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvon.
Nuoruus.
Muhina syntyi Riiassa hyvin toimeen tulevaan perheeseen. Hänen isänsä, Ignat omisti leipomon ja kiinteistöjä. Hänen ollessaan 11 kuukauden ikäinen hänen äitinsä Nadezhda kuoli tuberkuloosiin. Hänen isänsä oli huolissaan tytärtensä terveydestä, ja he muuttivat sen vuoksi asumaan Krimille Feodosijaan. Isä kuoli kun hän oli päättänyt koulunsa. Kaksi hänen setään huolehti hänestä sekä kahdesta muusta sisaresta. He muuttivat melko pian isän kuoleman jälkeen Moskovaan, jossa Muhina aloitti Konstantin Juonin piirustuskoulussa. Hän otti myös tunteja kuvanveistosta.
Muhina haaveili myös Pariisista mutta hänen setänsä eivät halunneet päästää häntä sinne. Hän kuitenkin putosi reestä ja mursi nenänsä. Paikalliset lääkärit eivät saaneet sitä hoidettua kunnolla, ja hänen setänsä lähettivät hänet Pariisiin hoitoon. Pariisissa häntä opetti Rodinin oppilas Antoine Bourdellen Académie de la Grande Chaumièressa vuonna 1912. Lyhyen opiskelussa olleen tauon aikana hän kiersi Pariisissa paikallisia museoita. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa vuonna 1914 hän palasi Venäjälle, jossa hän työskenteli kolme vuotta sairaanhoitajana.
Myöhempi elämä.
Sairaanhoitajana ollessaan Muhina tapasi pilkkukuumeseen sairastuneen tulevan miehensä Aleksei Zamkovin, joka oli endokrinologi ja kirurgi. He menivät neljän vuoden kuluttua naimisiin. 1930-luvulla hänen elämänsä ei ollut kovin vakaata, ja hänen miestään oli estetty työskentelemästä, ja he päättivät lähteä ulkomaille. Harkovassa Ukrainassa heidän matkansa junalla kuitenkin keskeytyi, ja heidät tuotiin junalla takaisin Moskovaan. Kun Neuvostoliitossa vuonna 1936 valmistauduttiin seuraavana vuonna pidettävään Pariisin maailmannäyttelyyn, arkkitehti Boris Iofan ehdotti Neuvostoliiton näyttelysalin koristamista Neuvostoliiton kansallisilla tunnuksilla vasaralla ja sirpillä. Vera Muhina voitti patsaasta järjestetyn kilpailun patsallaan "Teollisuustyöläinen ja kolhoosinainen", jossa on hyvin vahvaa paatosta ja jäntevää ilmeikkyyttä. Myöhemmin Mosfilm käytti kuvaa ruostumattomasta teräksestä tehdystä patsaasta elokuviensa alkukuvana.
Muhina kuoli 64-vuotiaana 6. lokakuuta 1953 Moskovassa.
Esko Heikkilä

Esko Heikkilä voi tarkoittaa seuraavia:
Glenn Murcutt

Glenn Murcutt (s. 25. heinäkuuta 1936) on australialainen arkkitehti. Hänelle on myönnetty Alvar Aalto -mitali vuonna 1992 ja Pritzker-palkinto 2002. Hän vastaanotti Praemium Imperialen vuonna 2021.
Murcutt opiskeli vuosina 1956–1961 Uuden Etelä-Walesin yliopistossa. Hän työskentelee yksityisesti. Vaikka työ on keskittynyt Australiaan, Murcutt on saavuttanut myös kansainvälistä mainetta esimerkiksi mestariluokkiensa ansiosta.
Murcuttista tuli vuonna 2004 Australian Architecture Associationin perustajapuheenjohtaja.
Kuopion museo

Kuopion museo on vuonna 1907 Kuopioon Snellmaninpuiston, entisen Kustaantorin reunaan valmistunut jugend-tyylinen museorakennus. Kuopion museo on Suomen kolmanneksi vanhin museorakennus Helsingin Ateneumin (1887) ja Turun taidemuseon (1904) jälkeen. Siinä on kansallisromanttisia piirteitä, ja se on saanut ulkomuotoonsa vaikutteita suomalaisista linnoista, kuten Olavinlinnasta ja Viipurin linnasta. Arkkitehtina toimi merkittävän osan Kuopion 1900-luvun vaihteen julkisista rakennuksista suunnitellut J. V. Strömberg. Rakennus luovutettiin käyttöönsä 2. heinäkuuta 1907.
Kuopion museossa sijaitsevat Kuopion luonnontieteellisen museon ja Kuopion kulttuurihistoriallisen museon näyttelytilat. Rakennuksessa toimi myös kaupunginkirjasto, kunnes viereiselle tontille nousi pitkän kädenväännön jälkeen vuonna 1967 uusi kirjastotalo. Kulttuurihistoriallinen museo ja luonnontieteellisen museo toimivat alueellisina vastuumuseoina.
Peruskorjaus ja uusi Kantti-rakennus (2018-2021).
Museo suljettiin syksyllä 2018 peruskorjauksen vuoksi. Peruskorjauksen ja uudistuksen yhteydessä museo yhdistettiin Kuopion pääkirjaston rakennukseen, joka sijaitsee aivan museon vieressä. Kuopion museon ja kaupunginkirjaston yhdistävä, Kantiksi nimetty rakennus avattiin yleisölle kesäkuussa 2021. Tällöin avautuivat vaihtuvien näyttelyiden tila, museokauppa, työpajatilat sekä kahvila. Museon vanha osa, kulttuurihistorialliset ja luonnontieteelliset näyttelyt, avautuivat viivästysten jälkeen noin vuosi myöhemmin, toukokuussa 2022.
Mammutti.
Kuopion museon kestovetonaula on viimeisten vuosikymmenten ajan ollut villamammutista tehty aidon kokoinen ja näköinen rekonstruktio eli jäljennös. Jäljennöksen runko on valmistettu puusta, kanaverkosta, hartsista ja muoviyhdisteistä. Nahka ja karva on puolestaan peräisin useammasta myskihärästä.
Mammutin tarkkana esikuvana on ollut Lenajoen laaksosta paikallisen metsästäjän ja norsunluunkerääjän O. Šumahovin 1799 löytämän hyväkuntoisen jäätyneen mammutin ruho. Sen arveltiin olevan noin 30-vuotias ja painaneen 5 000–5 500 kiloa. Säkäkorkeus oli yli kolme metriä. Mammutin toteutti konservaattori ja taiteilija Eirik Granqvist.
Villamammuttien kerrotaan eläneen aikoinaan myös Kuopion seudulla. Nilsiästä Syvärinjärven rannalta löydettiin lokakuussa 1873 noin 22 000 vuotta vanha mammutin poskihammas.
Thom Mayne

Thom Mayne (s. 19. tammikuuta 1944) on yhdysvaltalainen arkkitehti, jolle myönnettiin vuonna 2005 Pritzker-palkinto. Hän opiskeli Etelä-Kalifornian ja Harvardin yliopistoissa. Mayne johtaa Morphosis-arkkitehtuuritoimistoa, jonka hän perusti vuonna 1972. 
Maynen suunnittelutöitä on muun muassa vuonna 2000 käyttöön otettu Toronton yliopiston Graduate House Kanadassa.
Sädeviiru

Sädeviiru on joistain Kuun ja joidenkin muidenkin taivaankappaleiden törmäyskraattereista lähtevä kirkas sädemäinen muodostuma, joka on syntynyt törmäyksessä ulos viskautuneesta aineesta.
Säteiden alueella on monesti niin sanottuja sekundaarisia kraattereita, jotka syntyvät ulos viskautuneen aiheen itsensä törmätessä taivaankappaleen pintaan. Kraatterin sädeviiruluonne riippuu kraatterin iästä ja siitä mitä ainetta kraatterista ulos viskautuu. Sädeviirut saattavat ulottua satojen-tuhansien kilometrien päähän kraatterin reunasta. 
Tunnettuja Kuun sädeviirukraattereita ovat Tyko, Kopernikus, Kepler, Aristarkhos ja Proclus.
Star Trek – uusi sukupolvi

Star Trek – uusi sukupolvi ("Star Trek: The Next Generation", "ST: TNG", "TNG") on alun perin vuosina 1987–1994 esitetty yhdysvaltalainen televisiosarja. Se sijoittuu "Star Trekin" maailmaan, kronologisesti noin sadan vuoden päähän alkuperäisen sarjan tapahtumista.
Asetelma.
Sarja kertoo edelleen avaruusalus "Enterprisen" miehistöstä – alus on jo viides samaa nimeä kantava Liiton tähtilaiva. Sarjan keskeisiä henkilöitä ovat muun muassa kapteeni Jean-Luc Picard (Patrick Stewart), ensimmäinen upseeri ("försti") William Riker (Jonathan Frakes) sekä operaatioupseerina palveleva androidi Data (Brent Spiner).
Entiset Liiton viholliset, klingonit, ovat nyt liittolaisia (tai ainakin ystäviä) ja uudeksi viholliseksi nousevat pysäyttämättömän voimakkaat ja teknologisesti kehittyneet borgit. Eräs tärkeimmistä vierailevista hahmoista on "Q" (John de Lancie), kaikkivoipa, kaikkitietävä ja omahyväinen olento, joka ei ole erityisen kiinnostunut alempien olentojen asioista viihdytystarkoitusta enempää.
Vierailuja alkuperäisestä sarjasta.
Sarjan jaksoissa nähdään muutamia alkuperäisen sarjan hahmojen vierailuja. Sarjan pilottijaksossa lääkintäamiraali McCoy on lyhyesti esillä pienessä sivuroolissa. Spock ja hänen isänsä Sarek nähdään viidennellä tuotantokaudella kaksiosaisessa jaksossa. Sarek nähdään lisäksi omassa jaksossaan kolmannella tuotantokaudella. Avaruusalus "USS Jenolenin" siirtimen puskurimuistissa vuosikausia jumissa ollut Scotty tavataan niin ikään kuudennella tuotantokaudella neljännessä jaksossa. Lisäksi elokuvassa "Star Trek – sukupolvet" kapteeni Picard tapaa James T. Kirkin, joka on tempautunut tulevaisuuteen merkillisen ilmiön seurauksena.
Sarja Suomessa.
Suomessa "TNG":n kolme ensimmäistä kautta esitti Kolmoskanava, jolta se siirtyi PTV-kaapelikanavalle, joka esitti sarjan loppukaudet. Subtv on esittänyt sarjan kaksi ensimmäistä kautta. Vuonna 2012 syyskuussa sarjaa alkoi näyttää Kutonen.
Sarjaan liittyvät elokuvat.
"Star Trek – uusi sukupolvi" -televisiosarjan tähdet on nähty lisäksi myös neljässä elokuvassa:
Gimte

Gimte on kylä Hann. Mündenin kunnassa, Göttingenin piirikunnassa, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Gimtessä oli vuoden 2007 joulukuussa noin 2 150 asukasta. Kylän pinta-ala on 5,01 neliökilometriä. Gimten "Ortsbürgermeister" on Peter Katzwinkel (SPD). Gimte sijaitsee Weser-joen oikealla rannalla.
Gimtessä on muun muassa hotelli, ravintola, kioski, autokoulu, leipomo ja ruokakauppa.
Historia.
Gimte mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 970 nimellä "Gemmet". Vuonna 1006 paikkakunnalle rakennettiin Marien-Kirche-niminen kirkko, jonka tuhatvuotisjuhlia vietettiin vuonna 2007. 1960-luvulle saakka tukinuitto ja kalastus Weser-joella olivat Gimten pääelinkeinoja. Muita tulonlähteitä ovat olleet lisäksi puuteollisuus ja pellavanjalostus.
Salon kylä

Salon kylä on entisen Uskelan pitäjän maakirjakylä ja nykyään osa Saloa. Salon kylän kylätontin paikalla sijaitsee nykyisin Salon aluesairaala ja pääterveysasema. Salon kylä antoi nimensä ensinnäkin Salon kappeliseurakunnalle, joka oli yksi Uskelan jo keskiajalla syntyneitä kappeliseurakuntia, sittemmin myös Salon kauppalalle, vaikka itse kauppala ei alkujaan syntynytkään Salon kylän maille. Salon keskiaikainen kappelikirkko sijaitsi mäellä, jonne 1830-luvulla rakennettiin Uskelan uusi kivikirkko. Silloin vanha kappelikirkko purettiin. Salon kylässä oli 1800-luvulla kahdeksan maakirjatilaa. 
Salonjoen ylittävän sillan pieleen, noin 1,5 kilometrin päähän Salon kylästä, liikenteellisesti keskeiseen paikkaan Joensuun kartanon omistamalle maalle syntyi 1800-luvun kuluessa epävirallinen kauppala, joka sai vuonna 1887 kauppalaoikeudet. Kun kauppalan aluetta vuonna 1932 suuresti laajennettiin, tuli Salon kylästä osa kauppalan uutta aluetta. Salon aluesairaala aloitti toimintansa vuonna 1935 Salon kylän Nokan rusthollin entisessä päärakennuksessa. Sittemmin Salon kylän luonne maakirjakylänä on kokonaan hämärtynyt kaupunkirakentamisen edettyä.
Colisée Pepsi

Colisée Pepsi on areena Québecissä. Areena on valmistunut vuonna 1949 ja se on toiminut muun muassa entisen WHA- ja NHL-seuran Québec Nordiquesin kotiareenana vuosina 1972–1995. Myöhemmin areenalla pelasi kotiottelunsa muun muassa Québecin juniorisarjaan kuuluva Québec Remparts ennen uuden Centre Vidéotron -areenan valmistumista vuonna 2015.
Colisée Pepsillä, joka tuolloin kantoi vielä nimeä "Colisée de Québec", pelattiin vuonna 1974 yksi Neuvostoliiton ja WHA-ammattilaisista koostuvan Kanadan välinen Summit Seriesin ottelu. Areenalla on pelattu myös yhdet ottelut vuosien 1976 ja 1991 Kanada Cupeissa. Areena on isännöinyt myös vuoden 1978 nuorten jääkiekon MM-kisoja yhdessä Montréalin kanssa. Colisée Pepsi toimi myös vuoden 2008 jääkiekon MM-kisojen toisena areenana Halifax Metro Centren ohella.
31. toukokuuta 2015 pelattu Memorial Cupin loppuottelu oli Colisée Pepsin viimeinen virallinen jääkiekko-ottelu. Areena suljettiin syksyllä 2015, jolloin Québecin uusi areena Centre Vidéotron avattiin. Metallica-yhtyeen konsertti 14. syyskuuta oli viimeinen Colisée Pepsissä järjestetty tapahtuma.
Nikola Sarcevic

Nikola Sarcevic (s. 9. heinäkuuta 1974 Örebro, Ruotsi) on serbialaisruotsalainen basisti ja laulaja. Hän on Millencolin-yhtyeen jäsen Sarcevic on ollut Millencolinissa alusta asti, ja yhtyeen lisäksi hän on ollut soolouralla.. Sarcevic asuu Göteborgissa Ruotsissa vaimonsa Lisan kanssa.
Viimeinen ratikkamatka

Viimeinen ratikkamatka on Aarne Tenkasen järjestyksessään neljäs albumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2007. Se oli ensimmäinen Tenkasen albumi, joka tehtiin ilman vuonna 2003 kuollutta Gösta Sundqvistia. Albumi toimi kunnianosoituksena Sundqvistille.
Leevi and the Leavings -yhtyeen Risto Paananen (Napsi Raatonen) ja Niklas Nylund (Anders From) soittavat albumilla salanimillä. Nylund toimi myös levyn tuottajana.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 17.
Luis Felipe Laverde

Luis Felipe Laverde Jimenez (s. 6. heinäkuuta 1979 Urrao) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 2002–2019. Mäkimiehenä tunnettu Laverde voitti etapin Italian ympäriajossa vuosina 2006 ja 2007.
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut, alle 23-v. maantieajossa kultaa
Vuelta de la Juventud Colombia, kokonaiskilpailun voitto
Settimana Ciclista Lombarda, voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa viidestoista
Italian ympäriajo, 14. etapin voitto
Italian ympäriajo, 6. etapin voitto
GP Nobili Rubinetterie, voitto
Italian ympäriajo, 5. etapilla kolmas
Etelä-Amerikan kisat, maantieajossa hopeaa
Kolumbian ympäriajo, 6. etapin voitto
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut, maantieajossa pronssia
Etelä-Amerikan kisat, maantieajossa hopeaa
Kolumbian ympäriajo, 12. etapin voitto
Amores perros

Amores perros (Suomessa myös nimellä "Amores perros – rakkaat koirat") on vuonna 2000 ilmestynyt ohjaaja Alejandro González Iñárritun esikoiselokuva. Se on Méxicoon sijoittuva episodielokuva, jonka jokaiseen kolmeen episodiin liittyy rakkaus ("amor") ja koira ("perro"). Episodeja liittää toisiinsa auto-onnettomuus. "Amores perros" on ensimmäinen osa ohjaajan ja käsikirjoittajan trilogiaa ja sitä seurasivat elokuvat "21 grammaa" ja "Babel".
Palkinnot.
Elokuva on saanut yhteensä 51 palkintoa ja 14 ehdokkuutta, mukaan lukien parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Elokuvan saamia muita merkittäviä palkintoja ovat Bafta-palkinto ja Cannesin elokuvajuhlilla kriitikoiden viikon Grand Prize -palkinto. Elokuvan lisäksi palkintoja ja ehdokkuuksia ovat keränneet ohjaaja Alejandro González Iñárritu, näyttelijät sekä muut elokuvan tekemisessä mukana olleet henkilöt.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Camilo Pascual

Camilo Alberto Pascual Lus (s. 20. tammikuuta 1934) on kuubalainen baseballpelaaja (syöttäjä). Hän vaikutti MLB-tasolla vuosina 1954–1971.
Pascualin ammattilaisseurana oli pisimpään Minnesota Twins, joka vielä 1960-luvun alkuun kulki nimellä Washington Senators. 
Pascual osallistui viiteen tähdistöotteluun vuosina 1959–1962 ja 1964. Hänen veljensä on baseballpelaaja Carlos Pascual.