Henry Rollins

Henry Rollins (s. 13. helmikuuta 1961 Washington DC, nimellä Henry Lawrence Garfield) on yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja, spoken word -artisti, runoilija, kirjailija, näyttelijä ja radiopersoona. Hän on laulanut Black Flagissa ja Rollins Bandissa. Hän asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa. Rollins on toiminut lukuisissa poliittisissa kampanjoissa, joiden aiheena on ollut muun muassa nälänhätä, seksuaalivähemmistöjen oikeudet sekä sotien vastustaminen.
Ura ja elämä.
Henry Lawrence Garfield syntyi Washingtonissa, D.C.:ssä 13. helmikuuta 1961. Rollins kasvoi Washingtonissa pääosin äitinsä kasvattamana ja näki avioeroisäänsä viikonloppuisin. Hänellä oli onneton lapsuus, ja hän kärsi muun muassa epävarmuudesta ja hyperaktiivisuudesta, johon hän sai lääkitystä. Neljätoistavuotiaana Rollins löysi painonnoston, mikä ansiosta hän sai itsevarmuutta. Rollins oppi äidiltään rakkauden kirjallisuutta kohtaan. Hän viihtyi yliopistossa yhden lukukauden ajan.
Jo teini-ikäisenä hän esiintyi paikallisissa hardcore punk-yhtyeissä, kuten yhtyeessä S.O.A. Kun hänen sankarinsa Black Flag saapuivat kaupunkiin, hän loikkasi lavalle ja alkoi laulaa heidän kanssaan. Pian tämän jälkeen, bändi kutsui Rollinsin koelauluun – ja hänestä tuli heidän uusi laulajansa. Lihaksikkaan ja tatuoidun Rollinsin energiset lavaesiintymiset herättivät nopeasti huomiota punk-piireissä. 
Vuoden 1981 alussa Black Flag solmi levytyssopimuksen Unicorn Recordsin kanssa, joka oli MCA:n alainen yhtiö. Yhtye äänitti esikoisalbuminsa "Damaged", mutta levy-yhtiö kieltäytyi julkaisemasta sitä, koska sen sisältöä pidettiin liian törkeänä. Levy julkaistiin myöhemmin SST Records -yhtiöllä. "Damaged" on vuosien varrella noussut merkittävien punk-klassikkojen asemaan.
Kun Black Flag hajosi vuonna 1986, Rollinsilla oli jo maine yhtenä hardcore punkin raivokkaimmista esiintyjistä, ja hän oli myös alkanut kiertää spoken word -esiintyjänä. Rollins teki sooloartistina levytysdebyyttinsä vuonna 1987 albumilla "Hot Animal Machine" ja julkaisi samana vuonna myös ensimmäisen spoken word -levynsä "Big Ugly Mouth" (sekä EP:n "Drive by Shooting", jonka hän äänitti salanimellä Henrietta Collins &amp; the Wifebeating Childhaters). 
Rollins Band.
"Hot Animal Machinen" jälkeen Rollins kokosi taustayhtyeen, Rollins Bandin, johon kuuluivat ääniteknikko Theo Van Ronk, kitaristi Chris Haskett sekä Black Flagin kitaristin Greg Ginnin sivuprojektin Gone rytmiosasto: basisti Andrew Weiss ja rumpali Simeon ”Sim” Cain. Rollins Bandin musiikissa oli myös hiukan jazz- ja heavy metal elementtejä. 
Vuonna 1988 Rollins Band teki studio-debyyttinsä albumilla "Life Time", jota seurasi pian kokoelma "Do It". Vuonna 1989 ilmestyivät uusi Rollins Band -albumi "Hard Volume" ja spoken word -levy "Sweatbox"; niitä seurasivat vuonna 1990 livealbumi "Turned On" sekä jälleen yksi pitkä spoken word -julkaisu, "Live at McCabe’s".
Vuosi 1991 oli Rollinsille käänteentekevä – sekä hyvässä että pahassa. Rollins Band solmi levytyssopimuksen Imagon kanssa, mikä lupasi huomattavasti parempaa jakelua, ja he esiintyivät myös Lollapalooza-kiertueella. Joulukuussa samana vuonna Rollins ja hänen paras ystävänsä Joe Cole joutuivat asemiesten väijyttämiksi Rollinsin Los Angelesin kodin edustalla. Cole ammuttiin kuolettavasti päähän; tapahtuman traumaattinen vaikutus jäi pysyvästi osaksi Rollinsin elämää ja näkyi ajoittain, joskin epäsuorasti, hänen myöhemmässä tuotannossaan.
Kirjakustantamo.
Vuonna 1992 Rollins alkoi julkaista spoken word -albumejaan oman kustantamonsa, 2.13.61:n, kautta (nimi viittaa hänen syntymäpäiväänsä). Yhtiö oli perustettu jo vuonna 1984, ja 1990-luvun aikana sen valikoima laajeni sisältämään myös muiden rock-artistien, kuten Roky Ericksonin, Exene Cervenkan ja The Gun Club -yhtyeen johtohahmon Jeffrey Lee Piercen, sekä Nick Caven, kirjallisia teoksia sekä arvostettujen kirjailijoiden, kuten Henry Millerin ja Hubert Selby Jr:n, kirjoja. 
Samana vuonna Rollins Band julkaisi Imagon kautta albumin "The End of Silence", joka oli hänen ensimmäinen listamenestyksensä. Vuonna 1993 ilmestyi spoken word -tuplalevy "The Boxed Life", ja vuoden lopulla Rollins Band -yhtye koki miehistönvaihdoksia, yhtyeen basisti Weiss korvattiin Melvin Gibbsillä.
Weight.
Vuodesta 1994 tuli Rollinsin läpimurtovuosi, jolloin hän julkaisi suurimman menestyslevynsä "Weight." Albumi pääsi Billboard-listan top-40:een. "Weight" sai myös Rollinsin uran parhaimmat arvostelut. Lisäksi "Get in the Van: On the Road with Black Flag" – tuplalevy Rollinsin samannimisen muistelmateoksen pohjalta – voitti Grammy-palkinnon kategoriassa "Best Spoken Word Recording". Rollins Band esiintyi myös Woodstock ’94 -festivaalilla, saaden loistavan vastaanoton. Yhtyeen näkyvyys mediassa kasvoi nopeasti: "Details"-lehti nimesi Rollinsin vuoden mieheksi ja palkkasi hänet myöhemmin kolumnistiksi. 
Rollins esiintyi MTV:llä ja VH1:llä, ja teki myös elokuvadebyyttinsä samana vuonna elokuvassa "The Chase". Seuraavina vuosina hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Johnny Mnemonic", "Heat-ajojahti" ja "Lost Highway".
Valitettavasti Imago lopetti toimintansa vuonna 1995, ja Rollins Band jäi tilapäisesti ilman levy-yhtiötä, kunnes se sai sopimuksen DreamWorksille vuonna 1997. Sillä välin Rollins kokeili jazzin ja runouden yhdistelmää levyllä "Everything", jossa musiikillisesta taustasta vastasivat avantgarde-suuruudet Charles Gayle (saksofoni) ja Rashied Ali (rummut). Rollins Band teki DreamWorks-debyyttinsä albumilla "Come in and Burn" (1997), joka ei kuitenkaan saavuttanut aiempien levyjen kriittistä suosiota. Samana vuonna julkaistiin "Black Coffee Blues", joka, kuten "Get in the Van", sisälsi otteita Rollinsin samannimisestä kirjasta. 
Vuonna 1998 ilmestyi "Think Tank", hänen ensimmäinen ei-kirjallisuuteen perustuva spoken word -levynsä viiteen vuoteen. Tässä vaiheessa Rollins alkoi kokea, että hänen yhteistyönsä Rollins Bandin kanssa oli tullut tiensä päähän – musiikki muuttui entistä kokeellisemmaksi ja vähemmän intensiiviseksi. Hän oli tuottanut losangelesilaista hard rock -trioa nimeltä Mother Superior ja päätyi kutsumaan yhtyeen – kitaristi Jim Wilsonin, basisti Marcus Blaken ja rumpali Jason Mackenrothin – uuden Rollins Bandin kokoonpanoksi. Tämän uuden yhteistyön tuloksena syntyi vuonna 2000 albumi "Get Some Go Again". Albumilla vieraili kitaristina MC5-yhtyeen kitaristi Wayne Kramer
Sitä seurasi vuonna 2004 julkaistu "Weighting". Uusi spoken word -albumi "Rollins in the Wry" ilmestyi vuonna 2001 ja sisälsi esityksiä Rollinsin kesän 1999 Luna Park -klubin residenssistä Los Angelesissa. Vuonna 2002 ilmestyi livealbumi "The Only Way to Know for Sure", ja vuosina 2003–2006 julkaistiin kolme "Talk Is Cheap" -sarjan levyä, jotka oli nauhoitettu kahden illan aikana Sydneyssä, Australiassa. Neljäs osa ilmestyi vuonna 2007, ja se oli äänitetty San Jose State Universityssä Kaliforniassa. Hän toimi myös radio- ja televisiojuontajana, kuten kesksuteluohjelmassa "The Henry Rollins Show" (2006–2007), jossa hän haastatteli viihdemaailman ihmisiä ja tarjosi omia yhteiskuntakriittistä näkemystään ajankohtaisiin asioihin.
Mielipiteet.
Rollins ei käytä alkoholia eikä polta, ja hän on osallistunut huumeidenvastaisiin kampanjoihin. Hän hyväksyy abortin ja vastustaa kuolemanrangaistusta. Rollins on kiertänyt maailmaa antamassa spoken word -esityksiään, joissa hän kritisoi usein Yhdysvaltain politiikkaa, etenkin George W. Bushia.