Elsa Turakainen

Elsa Mercedes Turakainen () oli suomalainen näyttelijä. Hän teki huomattavan uran Helsingin Kansanteatterissa, joka alkoi vuonna 1965 toimia nimellä Helsingin kaupunginteatteri. Niin teattereissa kuin valkokankaillakin Turakainen saavutti taiteellisia voittoja tiheä­tunnelmaisissa, dramaattisissa rooleissa kuten myös tulkinnoissaan koomisista ”kansan­nais­tyypeistä”. Eräitä rooleja hän näytteli sekä puhe­teatterissa että elo­kuvissa. Niitä on muun muassa professorskan osa teoksessa "Ruma Elsa".
Elo­kuva­taiteessa Turakainen – ystävien kesken ”Turri” – tunnettiin varsinkin lukuisista äiti-rooleistaan. Aikakirjoihin ovat jääneet eritoten Aino Suominen eli "Suomisen perhe" -elo­kuva­sarjan äiti ja jyhkeän matriarkaalinen Loviisa Edvin Laineen ohjaamissa "Niskavuori"-elo­kuvissa. Näyttämö­taiteessa Turakainen painotti inhimillisen yhteyden mahtia, ja hänen näyttelijän­työtään luonnehdittiin groteskin parodiseksi. Elo­kuvissa hänen roolinsa vaihtelivat äiti­hahmoista iloisiin kaupunkilais­rouviin ja akka­tyyppeihin. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1955.
Ura.
Alkuvaiheet.
Elsa Turakainen syntyi ensimmäisen sorto­kauden aikana Suomen suuri­ruhtinas­kunnan pää­kaupungissa kauppias Oskar Viljam Turakaisen ja Anna Matilda Rosen­bergin perheeseen. Turakainen opiskeli ensin laulun­opettajaksi, mutta isä-Oskarin kehotuksesta hakeutui Suomen Näyttämöopistoon, jossa hän opiskeli 1926–1928. Hän teki 1930-luvulla useita opinto­matkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan. Turakainen toimi lisäksi plastiikan opettajana Viipurin Näyttämöopistossa 1930–1933.
Turakaisen näyttelijän­ura alkoi oopperasta "Kaarle-kuninkaan metsästys", jossa hän näytteli nimiroolin. Hänen ensimmäinen teatteri­kiinnityksensä oli Viipurin Näyttämö 1928–1934, missä hän saavutti niin sanotun first ladyn aseman. Turakainen näytteli muun muassa Leo Tolstoin näytelmässä "Ylös­nousemus", jossa hänellä oli Katinkan rooli. Viipurista hän siirtyi Tampereen Teatteriin kaudeksi 1934–1937.
Helsingin Kansanteatterin kausi.
Turakainen aloitti 1937 työnsä Helsingin Kansanteatterissa, josta hän jäi eläkkeelle 1974. Sinä aikana teatterin nimi vaihtui ensin Kansanteatteri-Työväenteatteriksi ja myöhemmin Helsingin kaupunginteatteriksi. Pää­kaupunkilais­teatterissa Turakaisella oli pääosat muun muassa Hella Wuoli­joen näytelmissä "Justiina" ja "Vihreä kulta". Näytelmässä "Tulitikkuja lainaamassa" hän tulkitsi Ihalaisen emännän osan. Lisäksi Turakaisen taiteellisiin saavutuksiin kuuluivat kuningatar Gertrude näytelmässä "Hamlet" ja "Markurellien perheen" rouva Markurell, jota on luonnehdittu yhdeksi hänen parhaista suorituksistaan. Komediassa "Ruma Elsa" hän teki onnistuneen tulkinnan lemmen­kipeästä professorin leskestä vasta­näyttelijänään Arvo Lehesmaa.
Tragediennena Turakainen saavutti voiton muun muassa Franz Grillparzerin runo­muotoisessa näytelmässä "Meren ja lemmen aallot", jossa hän näytteli maallisen ja taivaallisen välissä taisteluaan käyvää papitar Heroa. August Strindbergin "Aave­sonaatissa" Turakainen näytteli muumiota ja Lauri Kokkosen näytelmässä "Laahus" hän puolestaan tulkitsi verevän kukka­kauppiaan roolin. Niska­vuoren Loviisa-emäntää Turakainen esitti näytelmissä "Niska­vuoren Heta" ja "Entäs nyt, Niskavuori".
Turakaisen näyttämö­tehtäviä olivat edellä mainittujen ohella muun muassa:
Elokuvaura.
Turakaisen elo­kuva­ura alkoi sisällis­sotaan sijoittuvasta mykkäelokuvasta "Miekan terällä" (1928). Hän näytteli ensimmäisen elo­kuva­roolinsa maalais­tyttönä "Helsingin Sanomien" mukaan ”elävästi, uskottavasti ja koruttoman luontevalla tavalla”. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Turakainen esiintyi noin 60 elo­kuvassa suomalaisen elo­kuvan kulta­kaudelta lähtien aina vuoteen 1979.
Turakainen näytteli Aino Suomista kaikissa kuudessa Suomisen perhe -elo­kuvassa. 1940-luvulla yleisö samaisti hänet voimakkaasti Ainon osaan, kuten myös Lasse Pöysti ja Maire Suvanto samaistettiin Suomisen perheen lapsi­hahmoihinsa. Edvin Laineen elo­kuvissa "Niskavuoren Aarne" ja "Niskavuori taistelee" Turakainen näyttelee vahvoin vedoin suurtilan vanhaa emäntää Loviisa Niska­vuorta. Elo­kuvassa "Opri" hän tulkitsi liikunta­kyvytöntä Akvi­liina-kunnia­mummoa, joka on kolmesta kohtalo­toverista kaikkein äkäisin. Suoritus palkittiin Jussi-patsaalla. 
Eräs Turakaisen kepeistä filmi­rooleista oli elo­kuvassa "Pekka ja Pätkä miljonääreinä", jossa hän näytteli leski­rouvaa, kauppa­neuvoksetar Gunilla Lillukkaa, joka viettelee Pätkää. Vahvasti karrikoidut hienosto­rouvat saivat Turakaisesta väkevän tulkitsijansa myös esimerkiksi komedioissa "Ruma Elsa" (1949) ja "Älä nuolase..." (1962). Yksi hänen kiitetyimpiä rooli­suorituksiaan oli ärhäkkä naapuri Saariska elo­kuvassa "Musta rakkaus" (1957). Jack Witikan ohjaamassa Aapeli-filmatisoinnissa "Pikku Pietarin piha" (1961) Turakainen näytteli Jormalaisten talouden­hoitaja Karoliinaa.
Turakaisen viimeiset elo­kuva­roolit olivat maa­seudun naisia. Laineen Väinö Linna -filmatisoinneissa "Täällä Pohjan­tähden alla" sekä "Akseli ja Elina" hänellä oli sivu­osa Leppäsen Hennana. Leppäskän rooli poikkesi merkittävästi Turakaiselle ominaisista hienosto­rouvan rooleista, kuten myös vahvaa murretta puhuva kursailematon Sammal­suon Maija vuoden 1979 elo­kuvassa "Ruskan jälkeen". Turakainen itse koki niin suuret kuin pienetkin tyyppi­roolit omikseen, mutta totesi haastattelussa olleensa Suomisen perheen äitinä ”eniten itseään”. Hän painotti myös, että sanomaltaan vakuuttavan käsi­kirjoituksen avulla pienestäkin roolista saa luotua hyvän. Esi­merkkinä hän mainitsi osansa ruhtinattarena elo­kuvasta "Kaunis Veera" (1950).
Kuunnelmat.
Radiossa Turakaisen iki­muistoinen rooli on Hanna Harva­hammas "Noita Nokinenä" -kuunnelmissa.
Yksityiselämä.
Turakaisen avio­puoliso oli näyttelijä Artturi Laakso vuodesta 1935 aina tämän kuolemaan vuonna 1976. Paris­kunnalla oli yksi tytär, vuonna 1936 syntynyt Varpu. Turakainen kävi mielellään teatterissa myös vapaa-aikanaan. Hän viihtyi koti­oloissa ja suorastaan rakasti saunomista. Hänen luonnettaan on kuvailtu valoisaksi.
Elsa Turakainen kuoli 87-vuotiaana Helsingissä 7. helmi­kuuta 1992. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.