Abessiivi

Abessiivi (vanhoissa suomen kieliopeissa vajanto, joidenkin kielten kieliopeissa myös karitiivi tai privatiivi) on sijamuoto, joka ilmaisee jonkin puuttumista. 
Abessiivi uralilaisissa kielissä.
Abessiivi saattaa palautua uralilaiseen kantakieleen saakka, ja se kuuluu edelleenkin useiden uralilaisten kielten sijajärjestelmään. Sen tehtävät ovat kautta kielikunnan hyvin samanlaiset. Sillä muodostetaan jonkin puuttumista ilmaisevia adverbiaaleja (esim. udmurtin "mumytek-bubytek budyny" ’kasvaa äidittä ja isättä’). Usein samalla suffiksilla muodostetaan verbeistä kielteisiä konverbejä eli ei-finiittisiä verbinmuotoja, jotka ilmaisevat jonkin toiminnan jäämistä tapahtumatta (esim. vuorimarin "[ӛ]ške ӛštӛ­de, ńi-ma päšä-ät ak liält" ’itse tekemättä (= jos ei itse tee) mikään työ ei tule tehdyksi’).
Suomi.
Suomessa abessiivin pääte on vokaalisoinnun mukaan "-tta" tai "-ttä." Murteissa pääte on laajalti yksinäis-t:llinen "(rahata)." Abessiivinpäätteen murteellinen variantti "-ti" esiintyy joissakin yleiskieleenkin vakiintuneissa adverbeissa: "ääneti, iäti, huoleti, peräti, alati, alasti."
Vanhemmassa kirjakielessä ja suomen murteissa abessiivi (partitiivin ohella) esiintyy usein yhdessä "ilman"-preposition kanssa: "ilman vaatteitta." Tätä käyttötapaa on nykysuomea normitettaessa 1800-luvun lopulta lähtien ruvettu pitämään virheellisenä.
Abessiivin käyttö on nykysuomessa suhteellisen tavallista kielteisissä konverbeissa (MA-infinitiivin abessiivimuoto): "jää selvittämättä, yritin olla ajattelematta". Näistä muodoista monet ovat kivettyneet adverbeiksi: "auttamatta, epäilemättä, huolimatta, kieltämättä, lakkaamatta, lukuun ottamatta, riippumatta, viipymättä, vääjäämättä, äkkiarvaamatta, puhumatta(kaan)."
Kiteytyneiden ilmausten "(pitemmittä puheitta, muitta mutkitta)" lisäksi nykysuomen abessiivimuotoisten nominien käytössä voidaan erottaa kuusi tavallista merkitystyyppiä:
Abessiivi mainitaan kieliopeissa ja oppikirjoissa usein ”vajaakäyttöisenä”, ”harvinaistuvana” tai ”marginaalisena” sijana. Laajempien kieliaineistojen pohjalta tehty tutkimus osoittaa kuitenkin, että abessiivi on nykysuomessa vähemmän yleinen mutta silti elinvoimainen sijamuoto, jolla on yhä kaikki suomen kielen sijamuotojen olennaiset ominaisuudet.
Viro.
Virossa abessiivin (vir. "ilmaütlev)" pääte on "-ta". Toisin kuin suomen yleiskielessä, virossa abessiivia voidaan käyttää sekä yhdessä preposition "ilma" ’ilman’ kanssa että ilman: "Jüri sõi (ilma) isuta" ’Jüri söi ilman ruokahalua, haluttomasti’. Toisin kuin suomessa, viron abessiivia voidaan käyttää myös attribuuttien sijana samoin kuin karitiivisia adjektiivijohdoksia, ja näiden välillä voi olla merkitysero: abessiivi-ilmaus "sabata ahv" (”hännättä apina”) tarkoittaa ’apinaa, joka on jostain syystä menettänyt häntänsä’, karitiiviadjektiivi-ilmaus "sabatu ahv" (’hännätön apina’) viittaa apinaan tai apinalajiin, jolla ei alun alkaenkaan ole ollut häntää.
Saamelaiskielet.
Kantasaamessa on ollut "*-ptāke̮k"-päätteinen abessiivisija, joka ei kaikissa nykyisissä saamelaiskielissä ole enää elävässä käytössä. Pohjoissaamessa alkuperäinen abessiivisijan pääte on irronnut ja itsenäistynyt postpositioksi "haga" ’ilman’.
Mordvalaiskielet.
Mordvalaiskielten abessiivin pääte (ersän "-(v)tomo" tai "-(v)ťeme" vokaalisoinnusta riippuen, mokšan "-ftəma") toimii myös karitiiviadjektiivien johtimena. Esimerkkejä ersästä:
Mari.
Vuorimarissa (mutta ei niittymarissa) esiintyy abessiivisija, jota perinteisesti kieliopeissa nimitetään karitiiviksi. Sen pääte on "-de" tai "-te," esim. "roβotade ӛläš ak li" ’ilman työtä ei voi elää’.
Permiläiset kielet.
Permiläisten kielten abessiivin (kieliopeissa usein: karitiivi) pääte on komissa "-tög," udmurtissa "-tek." Se saattaa olla sukua itämerensuomalaisten kielten, saamen ja marin vastaaville päätteille.
Ugrilaiset kielet.
Useimmissa ugrilaisen ryhmän kielissä ei ole varsinaista abessiivisijaa tai sen asema on epäselvä. Pohjoismansin "-tāl-" tai itämansin "-tal"-suffiksia, jolla muodostetaan karitiiviadjektiiveja, voidaan käyttää myös adverbiaaleja muodostamaan abessiivin tapaan, esim. itämansin "tētal" ’ruoaton; ruoatta’; pohjoismansin "tōr pintāl ul minen" ’huivia (päähän) panematta (”panematon”) älä mene (ulos)!’. Unkarissa ei ole abessiivisijaa, mutta sitä vastaavia adverbiaaleja muodostetaan karitiivijohdoksista essiivi-modaalin suffiksilla "-ul/-ül," esim. "sótlan" ’suolaton’ → "sótlanul" ’suolatta’.
Itähantin kielessä abessiivisija esiintyy. Sen pääte on -ɬəɣ, esim. ɐːŋki-ɬəɣ ’äidittä’.
Abessiiveja muissa kielissä.
Nimitystä "abessiivi" käytetään erityisesti uralilaisten kielten kieliopeissa. Muissa kielissä vastaavanlaisia sijoja nimitetään esimerkiksi karitiiveiksi (mm. papualaisessa kâten kielessä), privatiiveiksi (esim. tšuktšissa), antikomitatiiveiksi (samoin tšuktšissa) tai deprivatiiveiksi (esim. australialaisessa gooniyandin kielessä).