Jolon panttivankikriisi

Jolon panttivankikriisi oli selkkaus, jossa Abu Sayyaf -ryhmän terroristit ottivat panttivankeja Malesialle kuuluvalta Sipadanin lomasaarelta, ja veivät heidät Filippiineille kuuluvalle Jolon saarelle huhtikuussa 2000. 21 siepatun joukossa oli filippiiniläisiä, malesialaisia, saksalaisia, ranskalaisia, eteläafrikkalaisia, suomalaisia ja libanonilaisia. Heitä pidettiin viisi kuukautta vankina Filippiineillä Jolon saarella. Viimeinen panttivanki, filippiiniläinen Roland Ullah pääsi pakoon kesäkuussa 2003. 
Panttivankikriisi päättyi kun Libyan välittämät neuvottelut johtivat länsimaalaisten panttivankien vapauttamiseen. Myöhemmin on kerrottu, että vapautetuista maksettiin miljoonien dollareiden lunnaat. Myöhemmin Libya vaati panttivankien kotimaita maksamaan osuutensa lunnasrahoista.
Kaappaus.
Pääsiäissunnuntaina 23. huhtikuuta 2000 kuusi raskaasti aseistautunutta Abu Sayyaf -moroislamistiterroristia saapui moottoriveneillä Borneon edustalla sijaitsevalle Sipadanin saarelle. He kaappasivat saaren resortin ruokailuhuoneesta 21 ihmistä. Terroristit kuljettivat panttivangit veneillä Filippiinien Jolon saarelle. Panttivankeina olivat 9 malesialaista ja 2 filippiiniläistä resortin työntekijää sekä saksalaiset Marc, Werner ja Renate Wallert, ranskalaiset Stephane Loisy ja Sofia Wand, etelä-afrikkalainen Monique Strydom, etelä-afrikkalainen nimeämätön turisti, suomalaiset Risto Vahanen ja Seppo Fränti ja libanonilais-ranskalainen. Kaksi amerikkalaista turistia, James ja Mary Murphy, todistivat tapahtumia, mutta onnistuivat pakenemaan kaappaajilta.
Vankeusaika.
Toukokuun alussa Filippiinien hallituksen joukot tekivät aseellisia iskuja terroristien leiriin. Nämä siirsivät panttivangit uuteen paikkaan.
Toukokuun lopussa sissit ilmoittivat ehdot, joilla vapauttaisivat vangit. Niihin sisältyi muun muassa itsenäisen islamilaisen valtion perustaminen Etelä-Filippiineille.
Kesän aikana saksalainen panttivanki vapautettiin terveyssyistä ja malesialaiset panttivangit vapautettiin kolmen miljoonan dollarin lunnaita vastaan. Toimittajia, rakennusmiehiä ja leirillä vierailleita lähetyssaarnaajia otettiin uusiksi panttivangeiksi.
Elokuussa uutisoitiin, että Libya on tarjoutunut maksamaan miljoonia dollareita lunnaina. Panttivankeja vapautettiin vähitellen, ja he lensivät koteihinsa Libyan kautta. Terroristijärjestö lisäsi vaatimuksiinsa kolmen islamistiterroristin vapauttamisen Yhdysvaltojen vankiloista. 
Viimeisten Sipadanin panttivankien vapautus.
9. syyskuuta kuusi Sipadanin panttivankia, suomalaiset Risto Vahanen ja Seppo Fränti, saksalainen Marc Wallert, ranskalainen Stephane Loisy ja 2 malesialaista panttivankia vapautettiin, ja heidät vietiin armeijan helikopterilla Jolon saaren pääkaupunkiin ja sieltä edelleen Zamboangaan, Mindanaon saarelle, jossa heidän kotimaansa diplomaatit odottivat heitä.
Sissien leiriin jäivät vielä ranskalaiset toimittaja Maryse Burgot, äänittäjä Roland Madura ja kuvaaja Jean Le Garre sekä malesialaisia sukellusoppaita.
10. syyskuuta kaikki kuusi panttivankia lähtivät Tripoliin, Libyaan, jonne he saapuivat 11. syyskuuta. Libyan johtaja Muammar Gaddafin säätiön palkkaama diplomaatti, tohtori Rajab Azzarouq oli ollut pääneuvottelija Filippiinien hallituksen ja sissien välillä. 
12. päivänä Tripolissa pidettiin vapautusjuhla, jota isännöi Muammar Gaddafin poika Saif al-Islam Gaddafi. Ainoastaan Suomen ulkoministeri Erkki Tuomioja oli joukossa, muiden maiden ulkoministerit olivat jääneet pois. Saman päivän illalla Vahanen ja Fränti saapuivat ulkoministeriön erikoiskoneella Helsinkiin illalla klo 22.00, jonka jälkeen he pitivät lehdistötilaisuuden.
Jälkipyykki.
16. syyskuuta tuli tietoon että amerikkalainen toimittaja olisi teloitettu. Ranskalaiset toimittajat Maryse Burgot, Roland Madura ja Jean Le Garre olivat luultavasti paenneet viidakkoon. Malesialaiset ja filippiiniläiset olivat kuulemma saaneet surmansa. Vapautuksen jälkeen Risto Vahanen kertoi medialle sissijohtaja Ghalib Andangin raiskanneen joitakin panttivankeina olleista naisista.
Filippiinien presidentti Joseph Estrada piti televisiopuheen, jonka mukaan hänen ja hallituksen mitta oli nyt täysi. Hän määräsi armeijan suuroperaation Jolon saarella. Tuhat sotilasta nousi saarelle, ja taistelut sissien kanssa alkoivat. Useita siviilejä kuoli taisteluissa. Lisäksi kymmenkunta Abu Sayyafin sissiä kuoli.
Vuoteen 2002 asti Sipadanin lomasaari, jossa panttivankidraama alun perin tapahtui, oli kiisteltyä aluetta Malesian ja Indonesian välillä. Joulukuussa 2002 kansainvälinen tuomioistuin teki päätöksen, jonka mukaan Sipadan yhdessä Ligitanin saaren kanssa kuuluvat Malesian hallintaan.
Sieppaajat tuomittiin elinkautiseen vankeuteen vasta vuonna 2024.
Elokuvat ja kirjat.
Aihepiiristä on tehty ainakin kolme elokuvaa. Filippiiniläinen Brillante Mendoza ohjasi elokuvan "Captive" jossa pääosaa näytteli Isabelle Huppert. Lisäksi on tehty saksalainen ja eteläafrikkalainen elokuva. Suomalaisten panttivankien Fräntin ja Vahasen kirjoittama kirja ilmestyi pian selkkauksen selviämisen jälkeen vuonna 2000.
Abu Sayyaf.
Kaapparit kuuluivat Etelä-Filippiineillä toimivaan islamistiseen Abu Sayyaf -nimiseen terroristiverkostoon, jolla on yhteyksiä Al Qaidaan. Abu Sayyaf taistelee Etelä-Mindanaon saarilla tavoitteenaan itsenäinen islamilainen valtio. 
Kaikkiaan 17 syytettyä ko. järjestöstä todettiin syyllisiksi 21 henkilön kidnappaukseen (mukana Fränti ja Vahanen) ja vakavaan laittomaan vangitsemiseen lunnaita vastaan. Heidät tuomittiin elinkautiseen (ts. enintään 40 vuoden) vankeuteen 16. lokakuuta 2024.
Filippiinien asukasluku on noin 89 469 000. Väestöstä noin 5 % on islaminuskoisia, ja he asuvat lähinnä Etelä-Mindanaon saarilla ja ovat maan köyhimpiä väestöryhmiä. Noin 80 % maan väestöstä on katolilaisia.
Abu Sayyafin Jolon saaren johtaja Ghalib Andang (General Robot) jäi kiinni joulukuussa 2003 Sululla. Hän kuoli vankilamellakassa 15. maaliskuuta 2005.