tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Plano-kulttuurit

Plano-kulttuurit ("tasankokulttuurit") vallitsivat kivikaudella Pohjois-Amerikassa 11 500–9 000 vuotta sitten Folsomin kulttuurin jälkeen. Ne olivat tyypillisiä myöhäisen kivikauden metsästäjä-keräilykulttuureita. Planon aikana eri kulttuurit olivat erilaisia, mikä viittaa kilpailevien heimojen kehittymiseen.
Plano-kulttuureissa metsästettiin mm. alussa pitkäsarvista biisonia, myöhemmin tavallista biisonia piikivikärkisin keihäin. Muita metsästettäviä eläimiä olivat muun muassa antilooppi, hirvi, peura ja kojootti.
Planon piikiviset keihäänkärjet olivat monesti pitkiä, kapeita ja hyvin taitavasti tehtyjä, taitavammin kuin koskaan aiemmin Amerikan historiassa, mutta saattoivat olla karkeitakin.
Plano-kulttuurit kehittyivät eri alueilla eri tahdissa. Plano-kulttuurit heikkenivät noin 9000 vuotta sitten arkaaisen kauden alkaessa ja ilmaston muuttuessa jääkauden jälkeen.
Plano-kulttuuri.
Plano-kulttuureissa oli monenlaisia liikkuvuus- ja elintapoja. Biisoninmetsästykseen keskittymisen sijaan Plano-intiaanit metsästivät biisonien lisäksi monie pienempiä eläimiä ja myös keräilivät kasveja sekä kalastivat. 
Plano syntyi jääkauden päättyessä noin 10 000 radiohiilivuotta sitten Pohjois-Amerikan preeria-alueella. Arkaaisen kauden alussa Plano-intiaanit alkoivat asettua entistä enemmän paikoilleen. Paleointiaanien Planon vaikutus ulottui Kanadan Luoteisterritorioista Meksikon lahteen. Jäätikkö oli vetäytynyt monilta alueilta, ja Agassizjärvi Kanadan keskiosissa kutistunut huomattavasti. Kivenkäsittelytaito oli kehittynyt valtavasti, ja kivisten keihäänkärkien työstämiseen käytettiin huomattavasti aikaa ja vaivaa.
Esimerkiksi Agate Basinin keihäänkärjet olivat erittäin hyvin tehtyjä, pitkiä ja kapeita.
Planon alalajeja olivat eri paikoissa ja eri aikoina esimerkiksi Alberta, Cody, Frederick, Eden, Scottsbluff, Meserve, Milnesand, Browns Valley, Portales, Angostura, Agate Basin 10 500–9 500 radiohiilivuotta sitten, Hanna, Duncan, Midland, Hell Gap, Cascade, Plainview ja Dalton. Nykyään sanotaan Scottsbluffiksi 10 500–9 500 vuotta sitten kukoistaneita Albertan, Scottsbloffin, Firstviewin ja Codyn kulttuureja.
Kanadan alueen Pohjois-Indianan varhaisia kulttuureja olivat Gainey, Barnes, Holcombe, Hi-Lo ja Agate Basin. Tällä alueella oli monia erilaisia kärkityyppejä. Manitobassa vallitsi Pohjois-Plano 8 000–6 000 vuotta sitten ja samaan aikaan itäinen Plano Caribou Lakessa. 
Plano päättyi Suurten tasankojen alueella ilmastomuutoksen ja Tasangon arkaaisten kulttuurien ilmestymiseen 9 950–8 950 BP. tai viimeistään 7600 radiohiilivuotta sitten.
Tasangoista itään itäisen Pohjois-Amerikan paleointiaanit metsästivät harvoin mastodonttia, pikemminkin karibua, valkohäntäpeuraa, hirveä, pienriistaa, kalaa ja monia kasveja. Itä-Arkaainen kulttuuri alkoi liukumalla sikäläiistä paleointiaaneista 8 950–7 950 BP..
Plano-kulttuuriin liittyviä kulttuureja.
"Alberta Technological Complex"
AnnaSophia Robb

AnnaSophia Robb (s. 8. joulukuuta 1993 Denver, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Esiinnyttyään McDonald’sin mainoksessa Robb sai ensimmäisen roolinsa televisiosarjasta "Drake &amp; Josh". Hän näytteli kymmenvuotiaana pääroolin televisioelokuvassa "Samanthan ihmeellinen loma". Robb käytti roolissaan ruskeaa peruukkia. Toinen merkittävä elokuva oli "Ystäväni Winn-Dixie", jossa hän näytteli pääroolin vuonna 2005. Samana vuonna hän esitti Orvokki Jauhiaista elokuvassa "Jali ja suklaatehdas". "Silta salaiseen maahan" -elokuvassa vuonna 2007 Robb esitti yhden päärooleista ja lauloi ”Keep Your Mind Wide Open” -nimisen kappaleen. Hän näytteli myös salaperäistä tyttöä elokuvassa "Kuoleman sadonkorjuu" ("The Reaping") yhdessä Hilary Swankin kanssa. 
Sittemmin Robb on esiintynyt useissa elokuvissa, kuten "Jumper" (2008), "Sleepwalking" (2008), "Kilpajuoksu taikavuorelle" (2009), "The Space Between" (2010), "Soul Surfer" (2011) ja "The Way Way Back" (2013). Television puolella hän esitti nuorta Carrie Bradshaw’ta "Carrien päiväkirjat" -sarjassa vuosina 2013–2014. Sarja kertoo "Sinkkuelämää"-sarjan Carrie Bradshaw’n nuoruusvuosista.
St. Kilda

St. Kilda () on saariryhmä Skotlannin edustalla vielä Ulko-Hebrideistäkin avomerelle päin. Se on Unescon maailmanperintökohde ja asumaton vuodesta 1930 alkaen. Saariryhmän nimi muistuttaa "Pyhää Kildaa", mutta kirkkohistoria ei tunne Kilda-nimistä pyhimystä. Nimi tulee kenties muinaisnorjan sanasta Skildir, suojapaikka.
Saaret ovat syntyneet muinaisesta tulivuoresta. Korkein kohta on 430 m merenpinnasta, ja sen lähellä on 300 metrin jyrkänne. Saarilla pesii monia merilintulajeja; niiden suulayhteiskunta on maailman suurin.
Historia.
St. Kildan saaria oli asuttu esihistoriallisilta ajoilta alkaen. Saarilla on tehty joitakin pronssikautisiin ihmisiin viittaavia löytöjä, ja sieltä on löydetty hyvin säilyneitä rautakautisia rakennelmia.
Historiallisena aikana saaret ovat kuuluneet mantereella asuvalle maanomistajalle, joka on vuokrannut niitä luonnossa (lähinnä ohrana) maksettua vuokraa vastaan. Vuonna 1697 saarilla asui 180 henkeä. He viettivät talven Village Bayssa ja hajaantuivat kesäksi laajemmalle.
Saaren tärkein luonnonvara olivat merilinnut. Asukkaat laskeutuivat köysien varassa jyrkänteiden linnunpesille. Ohran viljely oli vaikeaa alavien maiden suolaisuuden vuoksi. Silti saarelta riitti vientiin untuvaa, linnunlihaa, villaa, kalaa ja ohraa.
Eristyneisyys teki saarelaiset haavoittuviksi kulkutaudeille. Vuonna 1727 heidän keskuuteensa levisi isorokko, joka surmasi saarelaiset paitsi yhtä aikuista ja kahdeksaa lasta. Koko talven ajan linnustamassa ja siksi suojassa olleet kolme miestä ja kahdeksan poikaa selvisivät myös. Pahinta tuhoa teki kuitenkin sairaus, jota nimitettiin kahdeksan päivän taudiksi. Se tappoi 150 vuoden ajan 4-5 päivän ikäisistä lapsista kolme neljäsosaa. Tauti oli tetanus eli jäykkäkouristus. On arveltu, että taudin bakteerit levisivät lintujen mukana.
1800-luvulla saaret alkoivat kiinnostaa turisteja. Syntyi yhteys ulkomaailmaan, saarten väkiluku pieneni siirtolaisuuden ja lapsikuolleisuuden takia rajusti. Sukupuolijako vääristyi niin, ettei avioliittoikäisiä miehiä juuri ollut. Selviytyäkseen saarella miesten piti osata linnustamisen taito. Ensimmäisen maailmansodan aikana yhteydet mantereelle lisääntyivät Kuninkaallisen laivaston osaston vuoksi. Viimeiset 36 asukasta asutettiin omasta pyynnöstään mantereelle vuonna 1930. Saarella ei asu ketään pysyvästi, mutta siellä on jatkuvasti sotilastukikohdan henkilöstöä sekä luonnontutkijoita tutkimusasemalla. Saarta hallinnoi National Trust for Scotland.
Luonto.
Saarista kahdella elää oma erityinen villi lammasrotu, joka on tutkijoiden mielenkiinnon kohteena. Sen alkuperää ei tiedetä, mutta lampaita on ilmeisesti ollut Soayn saarella viikinkiajoista asti. Vuonna 1932 osa lampaista pyydystettiin ja siirrettiin Hirtan saarelle.
Surkeiden sattumusten sarja

Surkeiden sattumusten sarja ("A Series of Unfortunate Events") on Daniel Handlerin taiteilijanimellä Lemony Snicket kirjoittama nuortenkirjasarja, jonka Brett Helquist on kuvittanut. Sarjan 13. ja viimeinen osa, "The End," julkaistiin perjantaina 13. päivänä lokakuuta 2006. Surkeisiin sattumuksiin ja epäonneen liittyy myös, että jokaisessa kirjassa on 13 lukua. Kirjojen kustantaja Suomessa on WSOY.
Sarjan päähenkilöt ovat orvoiksi jääneet sisarukset Sunny, Klaus ja Violet Baudelaire. Lapsille on löydettävä huoltaja, ja he päätyvät lopulta kauhean kreivi Olafin ja tämän kätyrien käsiin. Kreivi tavoittelee Baudelairejen vanhempien omaisuutta, joka lasten on määrä saada haltuunsa Violetin tullessa täysi-ikäiseksi. Kreivi Olaf kokeilee monia keinoja saadakseen Baudelairejen omaisuuden, mutta sisarusten nokkeluuden vuoksi se ei ole aivan helppoa.
Sarjan osat.
The Gothic Archies on tehnyt kirjoihin pohjautuvan levyn "The Tragic Treasury".
Muissa medioissa.
Sarjan kolmen ensimmäisen kirjan pohjalta on tehty elokuva "Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja" vuonna 2004. Samana vuonna julkaistiin myös kirjoihin pohjautuva videopeli.
Netflixin tuottaman televisiosarjan "Surkeiden sattumusten sarja" ensimmäinen kausi julkaistiin 13. tammikuuta 2017. Ensimmäinen kausi perustuu kirjasarjan osiin 1–4 ja toinen kausi kirjoihin 5–9. Myös kolmas kausi on ollut katsottavissa vuoden 2019 alusta lähtien.
Kaijonharjun suuralue

Kaijonharjun suuralue on yksi Oulun kaupungin 23:sta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan pohjoispuolella valtatien 4 itäpuolella. Kaijonharjun suuralueella on 20 121 asukasta ja 9 554 asuntokuntaa. Asukasluku on kasvanut viime vuosina merkittävästi Ritaharjun kaupunginosan rakentuessa. Lisäksi suuralueella on 9 912 työpaikkaa. Oulun yliopiston ja Oulun ammattikorkeakoulun Linnanmaan kampukset sijaitsevat suuralueella.
Alueella toimivat asukasyhdistykset ja toimikunnat.
Kaijonharjun suuralueella toimii Kaijonharjun suuralueen yhteistyöryhmä, johon kuuluu alueen asukkaita ja virkamiehiä useista eri hallintokunnista. Koko suuralueella toimii yksi asukasyhteisö, Kuivasjärven pienkiinteistöyhdistys (tulevaisuudessa Kuivasjärven Seutu ry). Koska alue on laaja, on yhdistys perustanut omat toimikuntansa eri alueille.
Pateniemen suuralue

Pateniemen suuralue on yksi Oulun kaupungin 23:sta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan pohjoispuolella valtatien 4 länsipuolella. Suuralueella asuu noin 12 500 henkilöä. Työpaikkoja alueella on 1 086.
Bloom 06

Bloom 06 on italialainen italodance-genren musiikkia tekevä yhtye joka ennen tunnettiin Eiffel 65:na. Ainoa ero entiseen yhtyeeseen on Eiffelin DJ:n, Gabry Ponten pois jääminen. Gabryn pois jäätyä Eiffel 65 jatkoi vielä toimintaansa, mutta ei enää julkaissut yhtään albumia. Nimi ei olisi muuten vaihtunut, mutta yhtye päätti perustaa oman studion Blue Boys ja erota Bliss Corporationista (Bliss Co.), ja näin ollen vanha "brändi" jäi BlissCoon. 
Bloom 06 on julkaissut kaksi albumia, viisi singleä ja kaksi EP:tä, Eiffel 65-nimen alla aloitettu Crash Test julkaistiin vuoden 2006 lopulla nimellä "Crash Test 01". Ensimmäinen single oli In the City, joka on sama kappale kuin Torinon talviolympialaisten 2006 tunnusmusiikki Eiffel 65:n "Living in My City", mutta siihen on lisätty lauluosuuksia. Tämä single julkaistiin syyskuussa 2006.
Bloom 06:n musiikkityyli eroaa perinteisestä italodancesta ja Eiffel 65:n tyylistä jonkin verran, sillä nyt on tarkoitus käyttää myös sähkökitaraa, tavallisia rumpuja ja bassoa. Tietokoneet, mikserit ja syntetisaattorit ovat kuitenkin edelleen tärkeässä osassa. Nyt myös Maurizio Lobina taustalaulaa joitain kappaleita.
Ensimmäinen albumi, Crash Test 01, julkaistiin 13. lokakuuta 2006.
Heinäkuussa 2007 Bloom 06 teki kaksi remixiä italiassa kesähiteiksi nousseista biiseistä, "Basta Poco" (Vasco Rossi) ja "Un Kilo" (Zucchero).
Yhtyeen toisen albumin, Crash Test 02:n julkaisu viivästyi vuoden 2008 keväälle ja ilmestyi lopulta toukokuun 23. päivä. Kappaleita tällä albumilla on sekä englanniksi että italiaksi. Albumin henki muistuttaa vanhaa Eiffel 65:sta.
Heidän alkuperäinen ryhmänsä, Eiffel 65, on muodostettiin uudestaan kesäkuussa 2010.
Battle

Battle on noin asukkaan kaupunki ja kunta ("civil parish") East Sussexin kreivikuntaan kuuluvassa Rotherin hallintopiirissä Kaakkois-Englannissa. Kuuluisa Hastingsin taistelu käytiin kaupungin alueella sijaitsevalla Senlac Hillillä vuonna 1066. Paavi määräsi Vilhelm Valloittajan rakentamaan taistelukentälle Battlen luostarin hyvitykseksi henkien menetyksestä. Luostari rakennettiin vuosina 1070–1094 ja vihitiin käyttöön 1095. Kerrotaan, että kuningas Harald sai surmansa sen pääalttarin kohdalla.
Popyhtye Keane on kotoisin Battlesta.
Veikkausliigan kausi 2001

Veikkausliigan kaudella 2001 Tampere United voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Mestaruus ratkesi vasta viimeisellä kierroksella. TamU voitti FC Jazzin Jari Niemen maalilla 1–0 ja samaan aikaan HJK jäi 1–1-tasapeliin kolme edellistä mestaruutta vienyttä Hakaa vastaan.
Ottelut.
Ottelukohtaiset tilastot Veikkausliigan tilastohistoriasta, ottelutilastot kausi 2001. Ottelut pelattiin 22.4. – 27.10.2001.
Menestys eurokentillä.
"Mestarien liiga:"
"UEFA Cup:"
"Intertoto Cup:"
Kauna 2

Kauna 2 () on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Takashi Shimizun ohjaama kauhuelokuva. Elokuva on jatko-osa vuoden 2004 "Kaunalle", joka perustuu japanilaiseen "" -elokuvaan. Elokuvan pääosissa esiintyvät Sarah Michelle Gellar ja Amber Tamblyn.
Juoni.
Karenin polttamasta Kayakon talosta kiertää huhu elävistä kuolleista. Koululaiset Vanessa ja Miyuki päättävät kiusata uutta koulutoveriaan Allisonia johtamalla tämän Kayakon taloon ja sulkemalla kaappiin, josta pääsee ullakolle. Kun Allison huutaa ja itkee, Vanessa ja Miyuki aikovat avata kaapin ja ottaa pelokkaasta Allisonista valokuvan, mutta ovi ei aukea. Kayako ryömii kohti Allisonia ullakolta, jolloin Allison panikoituu, riuhtoo oven auki ja pakenee.
Karenin äiti huolestuu kuullessaan tyttärensä olevan sairas ja lähettää tämän siskon Aubreyn hakemaan Karenin sairaalasta. Karen väittää Aubreylle, että hänen polttamassaan talossa on jotain todella pelottavaa, mutta kukaan ei usko häntä. Aubrey tapaa Eason-nimisen toimittajan, joka on kiinnostunut Kayakon riivaamasta talosta. Kayako ilmestyy Karenin luokse sairaalaan ja pudottaa tämän katolta. Aubrey ja Eason näkevät, kun Karen putoaa kadulle. Eason näkee Kayakon Karenin päällä, mutta Aubrey ei, sillä tämä ei ole käynyt ”murhatalossa”. Aubrey päättää saada selville kaiken talosta, ja ottaa Easonin avukseen. 
Allison, Vanessa ja Miyuki käyvät koulukuraattorilla, koska Allison on kertonut kuraattorille tapahtumista. Kayako ja Toshio pelottelevat tyttöjä. Tyttöjen pukuhuoneen suihkukopissa Vanessa näkee outoja mustia hiuksia ja pukutilassa Kayakon. Miyuki taas on poikaystävänsä kanssa hotellihuoneessa, jonne Kayako ilmestyy tappamaan Miyukin. Poikaystävä ei huomaa mitään ja sanoo kaikille Miyukin vain kadonneen. Kayako tappaa myös Vanessan. Allison muuttaa pelon vallassa pois. 
Aubrey ja Eason selvittävät Kayakon menneisyyttä tämän äitiä apuna käyttäen. Eason ja Kayakon äiti kuolevat. Aubrey menee Kayakon taloon ja huutaa tälle. Kayako näyttää hänelle Karenin joka menee yläkertaan etsimään jo kuollutta Dougia. Kayako laittaa Aubreyn kuolemaan samalla tavalla kuin hän itse, miehensä käsiin.
Allisonin uudessa asuinympäristössä asuu utelias poika, joka ihmettelee oudosti käyttäytyvää valkohuppuista naapuriaan. Kayako vainoaa yhä Allisonia. Eräänä yönä poika kuulee outoja ääniä naapurista ja menee käytävälle ja kohtaa Allisonin, jota hän yrittää rauhoitella. Allisonin hupusta ilmestyvät Kayakon kädet, jotka imaisevat tytön tyhjyyteen.
Mitsubishi Lancer WRC

Mitsubishi Lancer WRC oli Mitsubishi Motorsin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa WRC-luokan ralliauto. Auto kilpaili ensimmäistä kertaa Sanremon rallissa 2001, mutta osoittautui pettymykseksi. Kauden 2002 jälkeen talli vetäytyi kehittämään autoa vuoden 2003 ajaksi ja palasi vuoden 2004 MM-sarjaan uusitulla WRC:llä. Kaudella 2005 autosta tuli taas uusi kehitysversio, ja Gianluigi Galli jopa johti Turkin rallia hetken Mitsubishi Lancer WRC05:llä. 
Kauden 2005 jälkeen Mitsubishi lopetti tehdastoiminnan ja näin vuoden 2005 malli jäi toistaiseksi viimeisimmäksi Lancer WRC:ksi. Tämän jälkeen Lancer WRC on ollut useiden yksityistallien kalustona, ja Daniel Carlsson ajoi Ruotsin rallissa kolmanneksi Mitsubishillä. 
Mitsubishi Lancer WRC05:n tekniset tiedot.
Moottori
Mitat
Kauna

Kauna (tai The Grudge – kirous, alkuperäisnimeltään "The Grudge") on Takashi Shimizun ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka sai ensi-iltansa 22. lokakuuta 2004. Se perustuu Shimizun itse ohjaamaan japanilaiseen elokuvaan "" (2003). Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa, "Kauna 2" vuonna 2006 ja "Kauna 3" vuonna 2009. Elokuvaa on parodioitu elokuvassa "Scary Movie 4".
Juoni.
Karen (Sarah Michelle Gellar) on hoitoalalla oleva opiskelija, joka muuttaa Tokioon poikaystävänsä Dougin (Jason Behr) työn perässä. Hän saa pestin amerikkalaisen vanhan rouvan hoitajana. Nainen asuu aikuisten lastensa talossa, jossa on aikaisemmin tapahtunut murha. Taloa tutkiessaan Karen löytää yläkerrasta vanhan, umpeen teipatun kaapin. Karen kuulee ääniä kaapista ja avaa sen. Kaapissa istui poika, jolla oli kissa sylissään. Karen soittaa paikalle poliisit, jotka löytävät Karenin kauhusta kankeana ja vanhan naisen kuolleena.
Myöhemmin Karenille paljastuu japanilaisen perheen isän lukeneen vaimonsa päiväkirjaa ja saaneen selville tämän rakastuneen toiseen mieheen. Isä oli tappanut vaimonsa sekä poikansa ja tämän kissan. Naisen nimi oli Kayako Saeki (Takako Fuji) ja pojan Toshio (Yuya Ozeki). Murrettuaan naisen niskan, hukutettuaan pojan ja heitettyään kissan seinään, mies vei vaimonsa ruumiin muoviin käärittynä talon ullakolle, ja hirtti itsensä. Syvän vihan ja kaunan vallassa kuolleet Kayako ja Toshio jäivät kummittelemaan taloon (”Jos joku kuolee suuren raivon otteessa, kirous syntyy. Kirous kerääntyy tuohon kuolinpaikkaan. Jos joku kohtaa sen, hän tuhoutuu sen raivosta”)
Karen saa tietää, että kaikki talossa kävijät kuolevat parin viikon sisällä saapumisestaan. Kayakon paikalla ollessa, hänellä on tapana pitää narisevaa kurkusta tulevaa ääntä. Ääni on sama, jota hän piti yrittäessään hengittää niska murtuneena. Toshiolla on tapana matkia kissan voimakasäänistä mau'untaa. 
Myöhemmin Karen palaa taloon ja kohtaa Kayakon, joka tappaa Karenin poikaystävän. Karen ottaa sytyttimen Dougin taskusta ja potkaisee nurin bensiinikanisterin, jolloin bensiini leviää lattialle. Hänen ollessa heittämässä palavan sytyttimen bensiiniin, paikalle ilmestyy yhtäkkiä Kayako, joka yrittää estää Karenia heittämästä sytytintä. Lopulta Karen saa sytyttimen heitettyä bensiiniin sytyttäen talon tuleen. Sairaalassa Karen kuulee, että talo saatiin pelastettua palolta ja hän suree Dougin ruumiin luona. Yhtäkkiä Kayako ilmestyy Karenin taakse. Karenin kääntyessä Kayako päästää tutun kuolemanäänen, ja elokuva päättyy silmänkantamaan heidän välillään.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä elokuva on atmosfääriltään ehjä mutta tarinaltaan epälooginen, ja haamut ilmaantuvat kovin satunnaisesti ja motivoimattomasti. ”"Kaunassa" kauhua lietsotaan käyttövoimaksi pelkästään kauhun takia ja sitä tietä luiskahdetaan tusinakaavaan, jossa esteiden raivaaminen jatko-osan tieltä muodostuu sisällön tasapainottamista tärkeämmäksi tavoitteeksi.”
Chyler Leigh

Chyler Leigh (s. Chyler Leigh Potts 10. huhtikuuta 1982 Charlotte, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli, joka näyttelee "Greyn anatomia" -televisiosarjan Lexie Greytä ja "Supergirl"-televisiosarjan Alex Danversia.
Leigh syntyi Charlottessa, mutta varttui Virginia Beachilla, josta hän muutti 12-vuotiaana äitinsä kanssa Miamiin, Floridaan. Ollessaan kahdeksannella luokalla Chyler alkoi työskennellä mallina. Hän siirtyi kuitenkin pian näyttelemiseen nuortenohjelmissa ja esiintyi paikallisissa televisiomainoksissa.
Leigh oli yksi vuonna 2001 ensi-iltansa saaneen "Not Another Teen Movien" päänäyttelijöistä. Hän myös esiintyi Marilyn Mansonin ”Tainted Love” -musiikkivideolla. Vuonna 2002 hän oli mukana televisiosarjoissa "Girls Club" ja "80’s Show". Syksyllä 2005 Leigh esiintyi lyhyeksi jääneessä "Reunion"-televisiosarjassa. Hän vieraili "Greyn anatomiassa" kolmannella kaudella esittäen Meredith Greyn siskopuolta Lexietä, ja hahmo vakinaistettiin neljännelle kaudelle. Leigh poistui sarjasta kahdeksannella tuotantokaudella hahmon kuoltua lento-onnettomuudessa.
Chyler Leigh avioitui 20. heinäkuuta 2002 näyttelijä Nathan Westin kanssa, ja heillä on kolme lasta: (s. 2003, 2006 ja 2009).
Education for Death

Education for Death: The Making of the Nazi on vuonna 1943 valmistunut piirretty sotapropagandaelokuva, jonka tuotti The Walt Disney Company ja julkaisi RKO Radio Pictures. Lyhytelokuvan ohjaajana toimi Clyde Geronimi ja animaattorina etupäässä Ward Kimball. "Education for Death" perustuu löyhästi Gregor Ziemerin kirjaan, jonka kansikuva näkyy elokuvan alussa.
Elokuva kertoo saksalaisesta Hans-pojasta, josta kasvaa natsikoulutuksen myötä säälimätön sotilas.
Elokuvassa esiintyvä dialogia on puhuttu saksaksi ilman tekstityksiä, mutta Art Smithin esittämä kertoja kääntää keskustelut pääpiirteissään. Elokuvassa kuullaan Adolf Hitlerinkin ääntä.
"Education for Death" ei ollut The Walt Disney Companyn ainoa natsivastainen elokuva, vaan esimerkiksi "Der Fuehrer’s Facessa" Aku Ankka työskentelee natsien ammus- ja pommitehtaalla.
Elokuvaa ei esitetty enää toisen maailmansodan jälkeen. Se palasi luvallisesti julkisuuteen vasta vuonna 2004 DVD-kokoelmassa "Walt Disney Treasures: Walt Disney on the Front Lines".
Fountains Abbey

Fountains Abbey on osaksi raunioitunut sisterssiläinen luostari Englannissa, Yorkshiren pohjoisosassa lähellä Riponin kaupunkia. Sen perustivat vuonna 1132 kolmetoista benediktiinimunkkia, jotka lähtivät Yorkin Pyhän Marian luostarista etsimään askeettisempaa elämää. Heistä tuli kolme vuotta myöhemmin sisterssiläisiä. Sisterssiläisten sääntöjen mukaan he viettivät karua elämää, olivat pitkiä aikoja puhumatta ja pukeutuivat värjäämättömästä lampaanvillasta kudottuihin karkeisiin asuihin, joista saivat lisänimen "valkeat veljet".
Sisterssiläiseen luostarijärjestykseen kuuluvat maallikkoveljet, usein lukutaidottomia paikallisia asukkaita, jotka harjoittavat normaaleita maatalous- ja käsityöammatteja luostarissa ylöspitoa vastaan. Heidän avullaan Fountains Abbey kehittyi yhdeksi Englannin vauraimmista luostareista, jolla oli suuret lammaslaumat, lyijykaivos, kivilouhos ja hevossiittola. Alun perin askeettista sisterssiläisarkkitehtuuria noudattaneita rakennuksia ehostettiin koristeellisempaan suuntaan.
Luostari oli toiminnassa kunnes Henrik VIII määräsi luostarien omaisuuden valtiolle 1539, minkä jälkeen luostari ja sen yli 200 hehtaarin maat myytiin yksityiselle Sir Richard Greshamille, jonka perhe ylläpiti maatilaa useiden sukupolvien ajan. 1600-luvun vaihteessa tila myytiin Stephen Proctorille, joka rakennutti sinne Fountains Hall -kartanon. Sen rakennustöissä käytettiin osittain materiaalia luostarin raunioista. Jo 1500-luvulla luostarin ikkunoista oli viety lyijy ja lasi Riponiin ja Yorkiin.
Fountains Abbey on Euroopan suurin keskiaikainen raunio. Se on yhdessä läheisen Studleyn kuninkaallisen puiston kanssa Unescon maailmanperintökohde.
Studleyn kuninkaallinen puisto

Studleyn kuninkaallinen puisto Yorkshiren pohjoisosassa on Unescon maailmanperintökohde yhdessä läheisen Fountains Abbeyn kanssa. 
Se on yksi Englannin parhaiten säilyneistä yrjöjen aikaisista lammikkopuutarhoista. Sen elegantit koristelammikot, kanavat, huvimajat ja vesiputoukset on suunniteltu luomaan henkeä salpaavia näkymiä päärakennuksen ikkunoista ja eri puutarhakäytäviltä katsottaessa. Läheinen kirkko jää keskelle keskiaikaista peurapuistoa, jossa edelleen laiduntaa 500 hirvieläintä, ja joka tarjoaa suojan myös lukuisille muille kasvi- ja eläinlajeille.
Puutarhan perusti John Aislabie vuonna 1718. Hänen poikansa laajensi puistoa ja osti samalla viereisen Fountains Abbeyn.
Extrawelt

Extrawelt on saksalainen tekno-vaikutteista elektronista musiikkia tuottava yhtye, jonka jäsenet ovat Arne Schauffhausen ja Wayan Raabe. Yhtyeen kaksi aiempaa projektia ovat Midi Miliz ja Spirallianz, ja yhtyeen molemmat jäsenet ovat mukana myös The Delta-yhtyeessä.
Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoittojulkaisu oli Spirallianzin "Blast Food" vuonna 2000. Ensimmäinen julkaisu Midi Milizinä tapahtui, kun heidän debyyttialbuminsa "Antistat" julkaistiin vuonna 2001.
Extrawelt-nimellä duo alkoi julkaista musiikkia vuonna 2005, alkaen "Soopertrack" -singlestä. Sittemmin duo on julkaissut tällä nimellä kaksi pitkäsoittoa sekä useita EP:itä ja singlejä.
Yhtye on esiintynyt useissa elektronisen musiikin tapahtumissa ja festivaaleilla ympäri maailman. Suomessa yhtye esiintyi 1. huhtikuuta 2006 Kaapelitehtaalla, Helsingissä "Housenation X: The Legacy" -tapahtumassa.
Jay-Jay Okocha

Augustine Azuka "Jay-Jay" Okocha (s. 14. elokuuta 1973 Enugu, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on lopettanut uransa. Okocha oli yksi kaikkien aikojen teknisimmistä jalkapalloilijoista. Hänen pallonhallintansa oli loistavaa ja hän osasi käyttää maagisia harhautuksiaan oikeissa paikoissa.
Ura.
Okocha edusti urallaan seuratasolla Eintracht Frankfurtia, Fenerbahçea, Paris Saint-Germainia, Boltonia ja Qatar Sports Clubia. Nigerian maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1993-2006 74 ottelua ja teki niissä 12 maalia. 
Okocha edusti maataan MM-kisoissa vuosina 1994, 1998 ja kapteenina 2002 sekä useissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa. Hän oli myös voittamassa olympiakultaa Nigerian joukkueessa vuoden 1996 kesäolympialaisissa.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Peptidisidos

Peptidisidos on amidisidostyyppi. Se on kahden alfa-aminohapon välinen kovalenttinen sidos.
Peptidisidos voi muun muassa muodostua dehydraatioreaktion kautta. Tässä reaktiossa yhden α-aminohapon karboksyyliryhmä (-COOH) reagoi toisen α-aminohapon aminoryhmän (-NH2) kanssa, aminohapot yhtyvät peptidisidoksen muodostaen ja vapautuu vesimolekyyli (H2O). Reaktio on kondensaatioreaktio.
Peptidisidoksesta voidaan puhua vain, kun yhtyneet amino- tai karboksyyliryhmät eivät ole osa aminohapon sivuryhmää R. Esimerkiksi lysiinissä myös sivuryhmässä on aminoryhmä ja glutamiinihapolla sivuryhmässä on karboksyyliryhmä. Nämä voivat reagoida keskenään tai jonkin toisen aminohapon kanssa muodostaen vaihtoehtoisen isopeptidisidoksen.
Peptidisidosta kutsutaan joskus eupeptidisidokseksi (eng. "eupeptide bond"), erityisesti kerrottaessa isopeptidisidoksista samassa yhteydessä, jotta sidostyypit voidaan selkeästi erottaa toisistaan.
Yksi tai useampi perättäinen peptidisidos muodostaa peptidin ja jos sidoksia on kylliksi, kyseessä on proteiini.
"cis-trans"-isomeria ja sidoskulmat.
Atomien C–N peptidisidokset ovat kiertymättömiä ja siksi peptidisidoksen lähialue on kolmiulotteiselta rakenteeltaan tasomainen. Kiertymättömyys johtuu peptidisidoksen resonanssista, jonka saa aikaan elektronien "siirtyminen" eli delokalisoituminen atomien O ja C välisestä kaksoissidoksesta osin myös N-atomin π-orbitaaleille. Tämä saa C–N sidoksen käyttäytymään aivan kuin niiden välillä olisi kaksoissidos. Siksi peptidisidoksilla on "cis-trans"-isomeriaa. Proteiineissa valtaosa on "trans"-sidoksia, sillä niiden muodostuminen on energeettisesti edullisempaa kuin "cis"-muodon, jossa kohdakkaiset ryhmät muodostavat steerisen esteen.
N–Cα ja Cα–C (Cα on α-hiili) väliset sidokset voivat taas kiertyä φ- ja ψ-kiertokulmiin vastaavasti. Kiertyminen on mahdollista sillä sidokset ovat yksöissidoksia ilman resonanssia. Näidenkin kiertyminen on tosin rajoittunutta johtuen aminohappojen sivuryhmien R aiheuttamista steerisistä esteistä. Mahdollisia kulmia voidaan kuvata kaksiulotteisella Ramachandran-kuvaajalla, jossa φ- ja ψ-kulmat ovat x- ja y-akseleina vastaavasti.
Biosynteesi.
Proteiinien peptidisidoksia muodostavat ribosomit soluissa ATP:n tuoman energian avulla translaatioksi kutsutussa prosessissa. Tiettyjä peptidisidoksia muodostavat omanlaisensa entsyymit: esimerkiksi glutationi-tripeptidin kysteiini-glysiini peptidisidoksen muodostaa glutationisyntetaasi. Glutamaatti-kysteiiniligaasi muodostaa toisen sidoksen, joka on isopeptidisidos.
Hajoaminen.
Peptidisidos voi hajota hydrolyyttisesti eli veden liittyessä sidokseen, mutta tämä on äärimmäisen hidasta. 25 °C vesiliuoksessa peptidisidoksen muodostumisen tasapainoreaktio on hydrolyysin suuntaan sidosten muodostumisen sijaan. Kuitenkin näissä oloissa sidosten ei-katalyyttisen hajoamisen puoliintumisaika on 350–600 vuotta per sidos. Edes pH:n muutos alueella 4.2–7.8 tai ionivahvuuden muutos ei vaikuta merkittävästi hajoamisnopeuteen. Kehossa sidoksia hajottavat katalyyttisesti siksi proteaasit. Vesiliuoksessa sidosten rikkoutuminen hydrolyyttisesti vapauttaa 8–16 kJ/mol (2–4 kcal/mol) Gibbsin energiaa 25–37 °C lämpötilassa.
Taproot

Taproot on vuonna 1997 perustettu nelihenkinen nu metal -yhtye Ann Arborista, Michiganista. Se on saavuttanut tunnettavuutta nu metal -piireissä ja kiertänyt muun muassa Linkin Parkin ja Kornin kanssa. 
Taproot lähetti vuonna 1998 ensimmäisen demonsa Fred Durstille, joka tarjosi yhtyeelle levytyssopimusta Interscope Recordsin kanssa. Levy-yhtiö vaihtui kuitenkin pian Atlantic Recordsiin. Taprootin esikoisalbumi oli "Gift", joka ilmestyi kesäkuussa 2000. Single "Headbangers Ball" esitettiin myös MTV2:n Headbangers Ball -show'ssa. Samana vuonna yhtye esiintyi Ozzfestillä. 
Taproot vietti seitsemän kuukautta Los Angelesissa äänittämässä "Giftin" seuraajaa. Albumi "Welcome" nousi ilmestyessään lokakuussa 2002 Billboard 200 -listan seitsemännelletoista sijalle. Kappale "Poem" pääsi Mainstream Rock Tracks -listan viidenneksi. Welcome on Taprootin tähän mennessä kaupallisesti menestynein albumi. Esiinnyttyään Disturbedin Music as a Weapon Tour -kiertueella ja tehtyään kiertueen Euroopassa Taproot piti kahden vuoden tauon.
Taproot julkaisi vuonna 2005 kolmannen albuminsa, "Blue-Sky Researchin". Sen julkaisun yhteydessä yhtye piti kiertueen Evans Bluen ja From Satelliten kanssa. Levytyssopimus Atlantic Recordsin kanssa loppui 2006. 
Diskografia.
Singlet.
Lisäksi yhtye julkaisi alkuaikoinaan omakustanteet "...Something More Than Nothing" (1998) ja "Upon Us" (1999).
Jorma Valjakka

Jorma Henrik Valjakka (s. 12. heinäkuuta 1962 Espoo) on suomalainen oboisti ja säveltäjä, Jouko Teikarin ja Olli Kortekankaan oppilas.
Valjakka opiskeli oboensoittoa Helsingin lisäksi Lontoossa ja Hannoverissa. Hän opiskeli myös sävellystä Olli Kortekankaan johdolla. Vuonna 1988 hän voitti Uudessakaupungissa Crusell-viikon yhteydessä järjestetyn Crusell-oboekilpailun. Hän on soittanut Turun kaupunginorkesterissa, Espoon kaupunginorkesterissa ja Radion sinfoniaorkesterissa. Hän opettaa Sibelius-Akatemiassa.
Valjakka soitti oboesoolon Esa-Pekka Salosen "Mimo II" -teoksen kantaesityksessä vuonna 1992. Hän on myös toiminut kamarimuusikkona ja säveltänyt teoksen "Three Fables" sekä muita teoksia, joissa kaikissa on mukana oboe. 
Jorma Valjakan isä on arkkitehti Ilmo Valjakka.
Kullervo Kojo

Kullervo Aarre Veikko Kojo (s. 17. kesäkuuta 1954 Pori) on suomalainen klarinetisti.
Kojo opiskeli Sibelius-Akatemiassa, jossa hän suoritti diplominsa 1985 opettajanaan Sven Lavela. Hän jatkoi opintojaan ulkomailla muun muassa Roomassa, Lontoossa ja New Yorkissa opettajinaan muun muassa Vincenzo Mariozzi, John McCaw ja Stanley Drucker. Hän on soittanut Porin kaupunginorkesterissa (1965–1974), Radion sinfoniaorkesterissa (1974-2014), Savonlinnan oopperajuhlien orkesterissa ja Suomalaisessa kamariorkesterissa.
Kojo on kantaesittänyt useita teoksia, kuten Eero Hämeenniemen "Three Nocturnesin", Esa-Pekka Salosen "Nachtliederin", Vladimir Agopovin "Sonaatin" ja Herman Rechbergerin "KV 622 II bis:n". Hän on myös toiminut Sibelius-Akatemian opettajana ja lehtorina sekä monissa muissa musiikkioppilaitoksissa ja kesäleireillä. Hän on esiintynyt kamarimuusikkona ja solistina tärkeimmillä musiikkijuhlilla sekä eri orkesterien kanssa muun muassa RSO:n Sveitsin kiertueella. Hän on toiminut myös Suomen Klarinettiseuran puheenjohtajana. Seuran kunniajäsen vuodesta 2000 ja Suomen Sinfoniaorkesterit ry:n hopeinen ansiomerkki vuonna 2002.
Kojon levyttämiin teoksiin kuuluu muun muassa Einar Englundin ja Carl Nielsenin klarinettikonserttoja. Myös levytys Modern Clarinet pianisti Juhani Lagerspetzin kanssa. Soittanut kamarimusiikkia 60-luvulta asti muun muassa Järvenpää-kvintetti, Sonus-yhtye, Radius-kvintetti ja viimeisin Joko?-yhtye.
Beretta 1918

Beretta 1918 on Tuillio Marengonin Italiassa vuonna 1917 Villar Perosa -konepistoolin pohjalta suunnittelema konepistooli. Se oli Italian armeijan palveluskäytössä vuoden 1917 joulukuusta toisen maailmansodan alkupuolelle. 
Ainoastaan sarjatulta ampuvan aseen lipaskuilu on Villar Perosan mukaisesti sijoitettu aseen päälle. Aseen tukkina käytettiin "M1891 Paraviccini-Carcano" -kiväärin "Moschetto Mo.91 da Cavalleria" -karbiinin tukkia ja konepistooli oli myös varustettu kyseisestä aseesta peräisin olevalla piippuun saranoidulla kiinteällä piikkipistimellä. Mahdollisesti tavoitteena oli valmistuksen yksinkertaistamisen lisäksi tehdä konepistooli tavallisen karbiinin näköiseksi, ja näin suojata sen käyttäjää vihollisen huomiolta. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Italian armeija käytti Beretta 1918 -konepistooleja 1930-luvulla Espanjan sisällissodassa, Abessinian valloituksessa ja vielä Libyassa vuonna 1941.
Etelä-Libanonin armeija

Etelä-Libanonin armeija eli Vapaan Libanonin armeija (, , ) oli Israelin rahoittama palkka-armeija tai kodinturvajoukko, jonka tehtävänä on ollut toisaalta estää šiiamuslimien Amal-taistelujärjestöä ja palestiinalaisia hyökkäämästä Israeliin ja toisaalta puolustaa paikallisia kyliä. SLA:ta ei ole koskaan tunnustettu kansainvälisesti viralliseksi armeijaksi, minkä vuoksi Yhdistyneet kansakunnatkin on käyttänyt siitä nimitystä ”"de facto forces"” eli tosiasiassa olevat joukot. Niiden pääpaikkana oli Marjayoun.
Etelä-Libanonin armeija nousi Suomessa uutisotsikoihin kesäkuussa 1985 sen kaapattua 25 UNIFIL-rauhanturvaoperaatioon osallistunutta suomalaissotilasta. Vangittujen joukossa oli suomalaispataljoonan komentaja eversti Venni Hakala. Kaappaus sai alkunsa suomalaisten suorittamasta valehyökkäyksestä ja vangitsemiseksi naamioidusta operaatiosta, jolla he yrittivät pelastaa 11 SLA:sta Amal-järjestön riveihin loikannutta taistelijaa. SLA vaati loikkareiden palauttamista uhaten muussa tapauksessa ampua suomalaiset panttivankinsa, joista pääosa siirrettiin SLA:n päämajaan Marjayouniin. Israel syytti suomalaisia puolueellisuudesta, mutta YK:n tutkimuskomission mukaan suomalaiset olivat toimineet täysin oikein. Suomalaiset vapautettiin lopulta tiiviiden neuvottelujen tuloksena viikon kestäneen vankeuden jälkeen. Neuvotteluihin osallistuivat Israelin pää- ja ulkoministerit sekä YK:n silloinen apulaispääsihteeri Brian Urquhart.
Lähteet.
Custódio Castelo

Custódio Castelo (s. 1966) on portugalilainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän opiskeli klassista kitaraa ja sävellystä Lissabonissa. 
Castelo on toiminut säestäjänä useille fadolaulajille, kuten Cristina Brancolle ja Marizalle. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli "Tempus" (2003). Castelo on esiintynyt useilla kansainvälisillä festivaaleilla mm. Belo Horizontessa, Philadelphiassa, Perthissä ja Rabatissa .
Elias Murr

Elias Murr () (s. 1962 Bteghrine) on libanonilainen poliitikko. Hän on toiminut maansa puolustusministerinä, varapääministerinä ja sisäministerinä vuosina 2002-2011. Hän on ortodoksi, ja hänen on katsottu kuuluvan syyrialaismielisiin libanonilaispoliitikkoihin, vaikkakin hän oli Syyrian kiivasti vastustaman Fuad Sinioran hallituksen jäsen. Monet syyriamieliset pitävät häntä petturina, koska hän ei eronnut hallituksesta Syyrian ja Hizbollahin niin käskiessä. Hän on Libanonin entisen varapääministeri ja sisäministeri Michel Murrin poika sekä Libanonin entisen presidentin Émile Lahoudin vävy.
Murr haavoittui pommi-iskussa 12. heinäkuuta 2005 Antelias-nimisessä kaupungissa, joka on Beirutin esikaupunki ja valtaosin kristittyjen asuinalue. Poliisin mukaan iskussa kuoli yksi ja haavoittui tusina ihmistä. Hän syytti iskusta Syyriaa.
Pinnan alla

Pinnan alla () on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, joka valmistui vuonna 2005. Elokuvan ohjasi John Stockwell.
Juoni.
Bahamalla asuvat Jared Cole (Walker) ja Samantha "Sam" Nicholson (Alba) tekevät ylimääräisiä töitä rahoittaakseen intohimonsa – sukeltamisen. Jaredin veli Bryce (Caan) ja tämän tyttöystävä Amanda (Scott) tulevat vierailulle, ja nelikko löytää sattumalta laivan hylyn sukellusretkellä. Laivan hylyn huhutaan sisältävän arvokasta lastia. 
He uskovat toiveidensa täyttyneen ja päättävät lähteä tutkimaan hylkyä. Tutkiessaan hylkyä he sattumalta törmäävät pudonneen lentokoneen jäännöksiin, mistä löytyy valtavat määrät kokaiinia. Kun paikallinen huumeparoni saa kuulla kätkönsä löytyneen, vaikeudet alkavat.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Tapani Maskulan mielestä "Pinnan alla" on taas yksi meriaarteen etsintäfilmi, joita on tehty satakunta vuotta ”vain siksi, että kimmoisa ihmisvartalo näyttää märkänä vähissä vaatteissa säädyllisesti seksikkäältä”. Hänestä käsikirjoituksessa on epäloogisuuksia ja epäuskottavuuksia, ja kaikkiaan elokuva maistuu ”tympeältä vaikka siihen yrittäisi suhtautua huolettomana matkailumainoksena”.
Haulitauti

Haulitauti ("Stigmina carpophila") on hedelmäpuiden tarttuva sienitauti. Se leviää itiöiden avulla roiskeveden tai sateen mukana. Tauti vaikuttaa erityisesti kirsikka- ja luumupuihin.
Sieni turmelee lehden solukkoa pyöreinä laikkuina. Solukko värjäytyy punaiseksi, kuivuu ja varisee. Lehtiin syntyy pyöreitä reikiä. Hedelmissä on tummanruskeita, sisäänuponneita laikkuja. Itiöt talvehtivat varsiin saastuttamissaan kuoliolaikuissa.
Taudin seurauksena puun yhteyttäminen heikkenee ja sato alenee.
Hapaks legomenon

Hapaks legomenon (, ”vain kerran sanottu”, monikossa "hapaks legomena") () on sana, joka tunnetaan kirjallisista lähteistä ainoastaan kerran, joko kyseisessä kielessä, yhden kirjailijan teoksissa tai yhdessä tekstissä. Kahdesti tunnettua sanaa kutsutaan nimellä "dis legomenon", kolmesti tunnettua nimellä "tris legomenon" ja neljästi tunnettua nimellä "tetrakis legomenon". Tämän jälkeen erityistä nimitystä käytetään harvemmin. 
Termi on ollut suosittu erityisesti raamatuntutkijoiden keskuudessa. Eksegetiikassa termillä tarkoitetaan sitä, että sana esiintyy vain kerran koko Raamatussa tai kapeammin vain kerran Uudessa testamentissa. Jos jotkut sanat esiintyvät jonkun kirjailijan tuotannossa vain kerran, sitä pidetään usein osoituksena hänen sanavarastonsa laajuudesta, mitä voidaan käyttää apuna pääteltäessä kirjoituksen aitoutta.
Route de la Baie James

Route de la Baie James () on maantie Québecin länsiosissa Kanadassa. Tie kulkee Kanadan kilven lähes asumattomien erämaiden poikki Jamesinlahden itärannan suuntaisena. Yleiselle liikenteelle avatun tieosuuden pituus on 620 kilometriä, ja se on jatke Québec route 109 -maantielle. Tie alkaa Matagamista ja päättyy Radissoniin.
Tie on koko matkaltaan päällystetty, hyvin hoidettu ja se on avoinna liikenteelle koko vuoden ajan. Vuodesta 2002 lähtien tietä ei ole enää määritelty yhdeksi provinssin valtateistä. Jamesinlahdelle johtava tie on tärkeä yhteyslenkki alueen matkailulle. Tieltä haarautuvat sekä Route Transtaïga että Route du Nord.
Tien varrella ei ole asutuskeskuksia, lukuun ottamatta huoltoasemaa, joka sijaitsee 381 kilometrin päässä Matagamista. Huoltoasema sekä sen yhteydessä sijaitseva kahvila ja yömajoitus ovat avoinna matkailijoille 24 tuntia vuorokaudessa joka päivä.
Koska tie kulkee eristyksissä olevien asumattomien seutujen halki, on Matagamin pohjoispuolella rekisteritoimisto, jossa tienkäyttäjien on ilmoittauduttava. Toimisto on aina auki, ja se toimii myös tienvarren matkailuneuvontana. Turvallisuussyistä tien varrella on kuusi hätäpuhelinta, joilla saa yhteyden rekisteritoimistoon.
Ruusunmarja

Ruusunmarja (myös ruusunkiulukka) on ruusun epähedelmä. Sen väri vaihtelee yleensä oranssista punaiseen, mutta voi olla joillain lajeilla tummempikin. Joidenkin ruusulajien, etenkin koiranruusun ("Rosa canina"), kiulukoita on käytetty C-vitamiinin lähteenä. Usein ruusunmarjoista tehdään teetä. Niistä voidaan puristaa myös öljyä tai valmistaa erilaisia elintarvikkeita, kuten hilloa, hyytelöä tai marmeladia. Ruusunmarjakeitto on erityisesti Ruotsissa suosittu ruokalaji.
Ruusunmarjan terveysedut.
Ruusunmarjassa on runsaasti C-vitamiinia, jopa 1 700–2 000 mg 100 grammassa kuivattua tuotetta. Lisäksi se sisältää A- ja E-vitamiineja sekä antioksidantteja. Ruusunmarjaa on myös käytetty ehkäisemään virtsatien tulehdusta ja hoitokeinona päänsärkyyn ja pahoinvointiin. Ruusunmarjaöljyä käytetään usein ulkoisesti parantamaan ihoa. Ruusunmarjaa käytetään myös nivelvaivojen hoitoon.
Ruusunmarja historiassa.
Toisen maailmansodan aikana brittiläiset koululapset määrättiin keräämään ruusunmarjoja, joista sitten valmistettiin runsaasti C-vitamiinia sisältävää siirappia, joka korvasi tuontihedelmät appelsiinit. Saksalaiset olivat tuolloin Atlantin taistelun aikana saartaneet Britannian.
Tres Hombres

Tres Hombres on ZZ Top -yhtyeen kolmas albumi. Se äänitettiin Memphisissä ja julkaistiin heinäkuussa 1973. Levy-yhtiö oli London Records ja tuottaja Bill Ham. 
"Tres Hombres" pääsi ilmestyessään Yhdysvaltain top 10 -listalle, ja kappale ”La Grange” pääsi singlelistoilla 41. sijalle. Albumi pääsi vuonna 2003 498. sijalle "Rolling Stonen" kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listalla. Levystä julkaistiin vuonna 2006 uusi versio, jolla oli myös kolme liveversiota bonuskappaleina. 
Albumista tehtiin 1980-luvulla CD-miksaus, joka syrjäytti vuoden 1973 alkuperäismiksauksen yli kahdeksikymmeneksi vuodeksi. Vuonna 2006 julkaistu uusi versio oli ensimmäinen CD-versio, jossa kappaleet olivat alkuperäismiksauksessaan.
"Tres Hombres" valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Yleistä kappaleista.
Albumin aloittaa ”Waitin’ for the Bus”, joka edustaa yhtyeelle tyypillistä blues rockia. Kappale on liitetty yhteen seuraavan kappaleen, hidastempoisemman ”Jesus Just Left Chicagon” kanssa. Näistä kummastakin muodostui tärkeä osa yhtyeen konsertti-ohjelmistoa. Kuten alkuperäisellä albumilla, myös konserteissa kappaleet on soitettu peräkkäin..
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
La Grande Rivièren lentoasema

La Grande Rivièren lentoasema sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Radissonin kaupungista Québecissä, Kanadassa, Route de la Baie James -maantien varrella. Se palvelee pääasiassa vesivoimayhtiö Hydro-Québecin työntekijäkuljetuksia sekä Radissonin asukkaita, ja sieltä on lentoyhteydet Québecin suurimpiin kaupunkeihin. Kenttä on nimetty läheisen La Grande -joen mukaan.
Lentoasemalla on yksi asfalttipintainen kiitotie, jonka pituus on 1 981 metriä.
Alueella on myös kaksi muuta saman nimistä, joen mukaan nimettyä lentoasemaa: La Grande-3 sekä La Grande-4.
Virkamies

Virkamies on Suomessa valtion, hyvinvointialueen, kunnan tai muun julkisyhteisön kuten evankelis-luterilaisen kirkon palveluksessa oleva siviili- tai sotilashenkilö. Virkamies ei ole työsopimussuhteessa, vaan hänen palvelussuhteestaan käytetään nimitystä virkasuhde. 
Valtion viroissa olevia henkilöitä kutsutaan virkamiehiksi valtion virkamieslain mukaan. Virkamiesten työtehtävissä tekemistä lain vastaisesta menettelystä voi kannella oikeuskanslerille tai eduskunnan oikeusasiamiehelle. 
Valtion budjettitalouden virkamiehiä oli noin 66 000 ja evankelis-luterilaisen kirkon virkamiehiä noin 9 000 vuonna 2016. Ortodoksisella kirkolla ei ole vuodesta 2007 alkaen ollut virkasuhteita.
Valtion ja evankelis-luterilaisen kirkon tehtävissä on myös työsopimussuhteisia henkilöitä, työntekijöitä. Kuntien viroissa toimivia henkilöitä kutsutaan viranhaltijoiksi kunnallisesta viranhaltijasta annetun lain mukaisesti.
Virkamiesten tehtäviä.
Virkamiehet toimivat julkishallinnossa esimerkiksi ministeriöissä ja valtion eri virastoissa. Viran hoito on julkisen vallan käyttöä. Aiemmin Suomessa oli ylimääräisiä virkamiehiä, jotka hoitivat vakinaisen virkamiehen tehtäviä tai olivat tämän avustajia. Heidän oikeusasemansa järjestettiin ylimääräisasetuksella (asetus 755/1949), joka oli voimassa vuoteen 1987.
Sanan neutraalius.
Suomen säädöskielen mies-loppuiset ilmaukset, kuten virkamies, ovat enimmäkseen peräisin ruotsista. Ministeriöt päättävät valmistelemiensa lakien ilmauksista itsenäisesti. Kielitoimisto voi esittää niistä suosituksia.
Valtion virkamiesten määrä.
Valtion virkamiesten määrää ovat vähentäneet valtion liikelaitosten perustaminen 1990 ja vuoden 2010 yliopistouudistus, joka erotti yliopistot valtion budjettitaloudesta. Valtion budjettitalouden piirissä työskenteli yhteensä virka- ja työsuhteissa vajaat 74 000 henkilöä vuoden 2015 lopussa, joista noin 67 000 oli virkasuhteessa ja 7 000 työsuhteessa.
Valtion henkilöstöstä 41 prosenttia työskenteli turvallisuustoiminnan toimialoilla (Puolustusvoimat, Poliisi, Rajavartiolaitos, Rikosseuraamuslaitos) vuonna 2016.
Virkamiesetiikka.
Virkamies on erityisessä suhteessa kansalaiseen. Tässä palvelussuhteessa hänen tulee noudattaa virkamiesetiikkaa (ks. etiikka) eli sitoutua tiettyihin arvoihin ja periaatteisiin. Suomessa viranomaisen, yksittäisen viraston ja virkamiehen on julkisen vallan käyttäjänä täytettävä toiminnassaan muun muassa puolueettomuuden, riippumattomuuden ja tasapuolisuuden vaatimukset.
Nils Ferlin

Nils Johan Einar Ferlin (11. joulukuuta 1898 Karlstad – 21. lokakuuta 1961 Tukholma) oli suosittu ruotsalainen runoilija. Hänen runojaan on sävelletty lauluiksi, ja niitä ovat levyttäneet muun muassa Hootenanny Singers ja Thorstein Bergman. Suomeksi Ferlinin runoja on Aappo I. Piipon suomennoksina laulanut levylle Pauli Virta. Runoja sävyttää paitsi huumori, myös kirpeä pessimismi. Ferlin on runoissaan aina vähäosaisen puolella ja pilkkaa poroporvarillisuutta.
Ferlin asui pitkään Tukholmassa Norrmalmin kaupunginosassa alueella, jota tuolloin kutsuttiin nimellä Klara. Tukholman keskustassa on Ferlinin patsas.
Ferlin julkaisi esikoiskokoelmansa "En döddansares visor" 1930 ollessaan sekalaisissa töissä, muun muassa merimiehenä. Hän oli julkaissut myös kupletteja. Hänen tuotantoaan on verrattu C. M. Bellmanin ja Lasse Lucidorin lyriikkaan, muun muassa niiden laulullisuuden vuoksi. Monia onkin sävelletty.
Ferlinin muistoksi on perustettu Ferlinpriset, jonka myöntää ruotsinkieliselle runoudelle Nils Ferlin -seura. Palkinnon ovat saaneet muun muassa Bo Carpelan 1981, Solveig von Schoultz 1988, Ralf Parland 1989, Eeva Kilpi 2007. Lisäksi seura myöntää Trubadurpriset-nimistä palkintoa, jonka on saanut muun muassa Barbara Helsingius 1994.
Antti Kuosmanen

Antti Juhana Kuosmanen (s. 4. helmikuuta 1950 Juva) on suomalainen entinen diplomaatti. Hän toimi Suomen pysyvänä edustajana Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestössä OECD:ssä ja YK:n kasvatus- tiede- ja kulttuurijärjestössä Unescossa Pariisissa vuosina 2009-2013. Vuonna 2015 hän johti kuuden kuukauden ajan Suomen suurlähetystöä Singaporessa. Hän oli vuosina 2013–2015 Suomen korkean virkamiestason edustaja ASEMissa (Asia-Europe Meeting). Koulutukseltaan hän on filosofian kandidaatti.
Aikaisemmalla virkaurallaan ulkoasiainministeriössä Antti Kuosmanen on ollut Suomen suurlähettiläs Pekingissä, Kiinan kansantasavallassa sekä Mongoliassa (2005–2009), kauppapoliittisen osaston päällikkö (2002–2005), EU-sihteeristön apulaispäällikkö (1995–1996) sekä Länsi-Euroopan integraatiotoimiston päällikkö (1993–1994). Hän tuli ulkoasiainhallinnon palvelukseen vuonna 1976 ja palveli Suomen pysyvässä edustustossa Genevessä (1980–1984) ja EU-edustustossa Brysselissä (1988–1993). 
Antti Kuosmanen toimi EU:n ministerineuvoston pääsihteeristössä osastopäällikkönä vuosina 1996–2002. Hän on julkaissut teoksen "Finland's Journey to the European Union" (EIPA 2001) sekä lukuisia artikkeleita eri kirjoissa ja muissa julkaisuissa.
Antti Kuosmanen on naimisissa vuodesta 1975 Satu Kuosmasen, o.s. Eerikäinen, kanssa. Heillä on kaksi tytärtä. Hän siirtyi eläkkeelle 1.3.2018.
Banská Štiavnica

Banská Štiavnica (, ) on kaupunki Slovakian keskiosissa. Vuoden 2006 lopussa siellä oli 10 662 asukasta. Kaupunki on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki ja Unescon maailmanperintökohde. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,9 % oli slovakkeja ja 2,0 % romaneja. Tšekkien osuus oli 0,6 % ja unkarilaisten 0,4 %. Uskonnoltaan 65,0 % ihmisistä ilmoitti olevansa katolisia ja 7,6 % protestantteja; 18,9 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Banská Štiavnica sijaitsee luonnollisten muurien ympäröimänä muinaisen tulivuoren romahtaneessa kalderassa. Sen historia liittyy läheisen rikkaan hopeamalmiesiintymän hyödyntämiseen. Alueella on ollut asutusta jo neoliittisilta ajoilta asti. Keltit perustivat ensimmäisen kaivoskylän 300-luvulla eaa. Keskiajalla kaupunki oli Unkarin merkittävin kullan ja hopean tuottaja. Turkkilaiset yrittivät valloittaa sen useita kertoja, ja siksi kaupunkia linnoitettiin voimakkaasti 1500-luvulla.
Kaivosteollisuus kehittyi alueella innovatiivisesti. Ruutia käytettiin siellä vuonna 1627 ensimmäistä kertaa Euroopassa malmin louhintaan. Vuonna 1782 kaupunki oli Unkarin kolmanneksi suurin. Varsinaisessa kaupungissa oli 23 000 asukasta, ja ympäristö mukaan lukien asukkaita oli yhteensä 40 000. Kaivostoiminnan ehtyminen kuihdutti kaupunkia seuraavien vuosisatojen aikana.