tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Prut

Prut () on 953 km pitkä joki, joka saa alkunsa Karpaattien vuoristosta Ukrainassa ja joka virtaa kaakkoon ja yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Ennen vuoden 1940 Bessarabian miehitystä joki kuului lähes kokonaan Romaniaan, mutta nykyisin se muodostaa Romanian ja Moldovan rajan 711 km:n matkalta. Sen valuma-alue on 27 000 km².
Maantiede.
Prut saa alkunsa Ukrainan puolella Karpaattien vuoristoa, tarkemmin Tšornohoran vuoristoon kuuluvan Hoverlan huipun kaakkoispuolen metsäisestä rinteestä noin 15 kilometriä Voroh’tan kylästä. Lähtökohta sijaitsee 1580 metrin korkeudessa. Se jatkaa matkaansa itään kulkien Moldovan-Bessarabian tasankoalueen halki. Suurin kaupunki sen reitillä on vuoriston laaksossa sijaitseva Tšernivtsi, jossa Prutin rannat ovat matalat ja jossa se saattaa tulvia. Tšernivtsistä se jatkaa kaakkoon muuttuen Lunkan kohdalla mutkittelevaksi. Pian Lunkan jälkeen se toimii Ukrainan ja Romanian välisenä rajana Ukrainan Mamalyhan ja Romanian Darabanin väliselle alueelle asti, jossa joki kohtaa Moldovan rajan ja siirtyy Romanian ja Moldovan rajajoeksi. Tästä kohdasta on 900 kilometriä Tonavaan ja joki kulkee kaakkoon kääntyen Unghenin kohdalla jyrkemmin etelänsuuntaiseksi. Prut yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Yhtymäkohta sijaitsee 164 kilometriä Tonavan suulta, ja Prut on viimeinen siihen yhtyvä suuri joki.
Historia.
Antiikin aikaan Prut tunnettiin muun muassa nimillä "Pyretus" (muinaiskreikaksi Πυρετός), "Poras" tai "Porata", "Hierasus" ja mahdollisesti myös "Gerasus".
Heinäkuussa 1711 Stănileștin kohdalla käytiin Venäjän–Turkin sodan 1710–1711 ratkaissut Prutjoen taistelu, jossa Baltacı Mehmet paššan johtama Osmanien valtakunnan armeija piiritti keisari Pietari Suuren venäläisarmeijan.
Myytti Hoverlasta ja Prutista.
Ukrainalaisen tarinan mukaan Prut-niminen nuorimies nukahti kerran puun alle. Hänet herätti kaunis tyttö nimeltään Hoverla, ja he rakastuivat toisiinsa. Hoverlan isä oli kuitenkin vuoren tsaari, ja saatuaan tietää parin romanssista isä kirosi tyttärensä. Koska Hoverla ei voinut elää rakkaansa kanssa, hän hyppäsi alas vuorenkielekkeeltä. Hänen niin tehdessään nousi raivokas tuuli, joka runteli puita ja maastoa. Sen nostattaman pölyn viimein laskeuduttua laakson paikalle oli noussut vuori. Prut kuuli Hoverlan äänen kutsuvan häntä vuorelta, ja hän juoksi pois liittyäkseen Hoverlaan, palaamatta koskaan takaisin. Tarinan mukaan vuorta on siitä lähtien kutsuttu Hoverlaksi, ja jokea puolestaan Prutiksi.
Katjuša (ase)

Katjuša (, eli "Pikku-Katja") tai Stalinin urut () oli alun perin puna-armeijan toisen maailmansodan aikaisten raketinheittimien BM-8, BM-13, BM-31 -nimitys. Katjuša oli eräs suosittu sota-ajan laulu Neuvostoliitossa ja oli myös tulusten nimitys.
Myöhemmin samaa nimeä on käytetty myös toisen maailmansodan jälkeisistä raketinheittimistä BM-14, BM-21, BM-24, BM-25, BM-27 ja BM-30 ja niiden eri maissa valmistetuista kopioista.
Nimessä termi BM tulee sanoista "Bojevaja mašina" (), ”taisteluväline” tai -auto. Numero puolestaan kertoo useimmissa tapauksissa raketin kaliiperin senttimetreinä.
Neuvostoliitossa kehitettiin sodan jälkeen myös 107 mm:n BM-12, joka ei tullut ikinä laajaan käyttöön, mutta sitä valmistettiin paljon Kiinassa nimellä tyyppi 63. Katjuša-raketteja yksittäin ammuttuna on käyttänyt muun muassa Hizbollah-järjestö iskuissa Israelia vastaan.
Katjušat toisessa maailmansodassa.
Katjušoja käytettiin ensimmäistä kertaa saksalaisia joukkoja vastaan 14. heinäkuuta 1941. Sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu yli 1 800 kappaletta.
Katjušat koostuivat rinnakkaisista kiskoista, joihin raketit asennettiin, ja telineestä, joilla kiskot saatiin kallistettua laukaisuasentoon. Näiden tärkein ominaisuus oli kuitenkin yksinkertaisuus. Raketinheitin voitiin kiinnittää monenlaisiin alustoihin kuten (yleisimmin) kuorma-autoon, panssarivaunuun tai tykkitraktoriin. Yhdessä raketinheittimessä oli 14–48 kiskoa. BM-13:ssa käytettiin 180 cm pitkiä, 42 kg painavia, halkaisijaltaan 13,2 cm leveitä raketteja, joiden kantomatka oli jopa 8,7 km. Raketin ammus painoi 4,9 kg. Katjušat eivät olleet erityisen tarkkoja, mutta olivat suurina määrinä käytettäessä hyvin tehokkaita aluepommituksessa ja aiheuttivat vihollisten joukoissa pelkoreaktioita.
Puna-armeijan tykistö ei arvostanut Katjuša-raketinheitintä ennen saksalaisten maahantunkeutumista, koska yhden yhteislaukauksen valmistelu vei aikaa 50 minuuttia, kun esim. haupitsilla pystyi samassa ajassa ampumaan 150 kranaattia, kuitenkin sodan tultua vaadittiin tykistöltä liikkuvuutta jolloin Katjušan arvostus kasvoi; siinä missä perinteisillä tykeillä ampuvat patterit joutuivat siirtämään tykit asemaan miesvoimin sekä suuntaamaan ja lataamaan ennen ampumista, Katjušaa kuljettava ajoneuvo voitiin vain ajaa asemaan ja lavetti suunnata, raketit olivat valmiiksi lavetilla kuljetuksen aikana. Lisäksi vaikka lataaminen vei aikaa, yksi Katjušan laukaus oli tuhovoimaisempi kuin mihin kokonainen tykkipatteri olisi kyennyt samassa muutaman sekunnin kestävässä ajassa.
Nitraatti

Nitraatti (NO3- eli nitraatti-ioni) on typen ja hapen muodostama anioni. Myös nitraatti-ionin sisältäviä typpihapon (HNO3) suoloja kutsutaan nitraateiksi. Nitraatti-ioneja saadaan typpihaposta seuraavasti:
HNO3 + H2O → H3O+ + NO3-
Nitraattisuolat ovat tyypillisesti veteen hyvin liukenevia. Nitraatti-ioni kelpaa kasveille typen lähteeksi, joten sitä käytetään lannoitteissa. Mereen tai järveen liuenneena se saattaa aiheuttaa kasvien liikakasvua ja sitä kautta aiheuttaa kalojen kuolemia hapenpuutteen vuoksi.
Nitraattia käytetään elintarvikkeissa lisäaineena esimerkiksi suolasilissä, pekonissa, suolalihassa ja joissain juustossa. Nitraattia käytetään myös imeväisten ja pikkulasten viljapohjaisissa valmisruoissa ja muissa lastenruoisaa. 
Terveysvaikutukset.
Myönteiset.
Nitraatin osuuden lisäämisellä ravinnossa vaikuttaisi olevan edullisia vaikutuksia sydän- ja verisuonisairauksiin sekä verenpaineeseen. Tämä johtuu siitä, että sen verisuonia laajentava vaikutus parantaa verenkiertoa. Lisäksi se näyttäisi lievittävän vatsahaavaa.
Kielteiset.
Nitraattia pidettiin aiemmin syöpäriskiä lisäävänä. Tämä johtui siitä, että nitraatin epäiltiin olevan osallisena elimistön reaktioissa, joissa syntyy syöpäriskiä lisääviä N-nitrosoyhdisteitä. Vuonna 2009 julkaistun kiinalaistutkimuksen mukaan ravinnon sisältämän nitraatin ei ole kuitenkaan osoitettu vaarantavan ihmisen terveyttä. Nitraatin ja syövän yhteyttä tarkastelleista tutkimuksista on saatu ristiriitaisia tuloksia.
Saanti ja saantirajoitukset.
Maailman terveysjärjestön suosituksen mukaan nitraattien suurin suositeltava päiväsaanti on 3,7 milligrammaa nitraatteja yhtä kehon painokiloa kohden. Luku sisältää normaalin satakertaisen turvamarginaalin. WHO:n suositus perustuu siihen, että nitrosoamiinien on raportoitu olevan yhteydessä esimerkiksi ruokatorvi-, vatsa- ja paksusuolen syövän esiintymiseen. Yhdysvaltalainen tutkija Norman Hordin on kritisoinut nitraatin enimmäissaantisuositusta mielivaltaiseksi. Nitraatteihin liittyvästä syöpäriskistä ei ollut tehty vuoteen 2009 mennessä yhtään laajaan aineistoon perustuvaa tilastollista tutkimusta. 
Noin 2,5 prosenttia Euroopan unionin kansalaisista sai 2010-luvulla enimmäissuositusta enemmän ravintoperäisiä nitraatteja. Runsaasti kasviksia syövien nitraatin saanti ylittää nitraatin enimmäisaantisuosituksen helposti jopa viisinkertaisesti. Suomalaiset saavat nitraattia eniten vihanneksista, hedelmistä ja talousvedestä. Etenkin lanttu, nauris, pinaatti, punajuuri, nokkonen, retiisi, kiinankaali, pienet varhaisperunat, lehti- ja keräsalaatit, juuresmehut, tuoreet yrtit, lehti- ja kyssäkaali, kurpitsa, varsiselleri, fenkoli, idut, meloni ja banaani sisältävät runsaasti nitraattia. Paljon nitraattia on myös purjosipulissa, kesäkurpitsassa, parsa- ja keräkaalissa, kurkussa, porkkanassa, tuontiperunassa, mansikassa ja raparperissa.
EU:n elintarviketurvallisuusviranomainen on asettanut nitraatin lisäainekäytölle elintarvikkeissa ylärajaksi 15 milligrammaa sadassa grammassa. Lisäaineena käytetyn nitraatin saanti on hyvin vähäistä luontaisista lähteistä peräisin olevaan nitraattiin verrattuna.
Katoblepas

Katoblepas (kreik. καταβλέπω, 'katsoa alaspäin') on etiopialainen taruolento. Sen kuvaili ensimmäisenä Plinius vanhempi ja myöhemmin Claudius Aelianus. Sillä on puhvelin keho ja sian pää. Sen katse tai hengitys voi joko muuttaa ihmiset kiveksi tai tappaa heidät. 
Plinius kuvaili sen olevan keskikokoinen, hidas olento, jolla on niin painava pää, ettei se itse jaksa sitä nostaa ja kasvot suunnattuna aina maata kohti. Hän päätteli sen katseen olevan kuolettava kuin basiliskilla, jolloin sen pään painavuus oli hyvä asia.
Claudius Aelianus tarjosi kattavamman kuvauksen: olento oli suunnilleen härän kokoinen kasvinsyöjä, jolla oli raskas harja, kapeat, verestävät silmät ja takkuiset kulmakarvat. Hänen kuvauksessaan eläimen katse ei ollut kuolettava, mutta sen hengitys oli myrkyllistä sen syömien myrkkykasvien vuoksi.
Molemmat kirjailijat saattoivat mahdollisesti viitata gnuuhun.
Bobby McFerrin

Robert "Bobby" McFerrin, Jr. (s. 11. maaliskuuta 1950 Manhattan, New York, New York) on jazz-musiikilla aloittanut a cappella -laulaja. McFerrin tuli tunnetuksi vuoden 1988 hitistä "Don't Worry, Be Happy", joka nousi listaykköseksi USA:ssa. Hän myös sovitti ja esitti Cosby Show'n neljännen tuotantokauden tunnusmusiikin. Näissä kappaleissa McFerrin päällekkäisäänitti moniäänisen kappaleen studiossa esittäen itse kaikki lauluosat. Vuonna 1993 hän lauloi Henry Mancinin säveltämän tunnussävelen elokuvaan Vaaleanpunaisen pantterin poika.
McFerrin oli aiemmin pianisti, mutta hän yritti kehittää itselleen persoonallisen tavan laulaa. Hänen toinen julkaisunsa "The Voice" (1984) on merkittävimpiä jazz-vokaalilevyjä. Siinä McFerrin esiintyy yksin äänensä kanssa ilman päällekkäisäänityksiä. McFerrin on laajentanut ilmaisuaan klassisen musiikin suuntaan ja esiintynyt myös orkesterien sekä muiden muassa sellisti Yo-Yo Man, pianisti Chick Corean ja Herbie Hancockin kanssa.
McFerrinin ääniala kattaa neljä oktaavia. Hän on opetellut laulamaan hyvin erilaisilla äänillä, ja tekee suullaan myös erilaisia ääniefektejä. Esimerkiksi tietynlaisen bassoäänen muodostamiseksi hän taputtelee vatsaansa laulaessaan. 
McFerrin on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1983, 1992, 1997 ja 2001 , Espoon April Jazzissa 2011 ja 2019 sekä Helsingin Tavastialla 1984 ja Musiikkitalossa 2012.
Kotajärvi (Hollola)

Kotajärvi on Päijät-Hämeessä Hollolassa Sairakkalan lähellä Vihatunkankaalla sijaitseva järvi. Järvi ja sen lähiympäristö on luonnonsuojelualuetta.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee ensimmäisellä Salpausselällä olevassa Vihatunkankaan ja Ketarlamminkankaan välisessä painaumassa. Painauman ympäristössä on runsaasti suppia, joten myös järvi sijainnee supassa. Supan sisällä kulkee harjumainen harjanne, joka jakaa supan lähes kahtia. Supan pohja on soistunut tasaiseksi ja suon keskellä sijaitsee nykyään kaksiosaiseksi kaventunut Kotajärvi. Järvellä ei ole saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Supan reunalla on vapaa-ajan asunto ja harjanteella sijaitsee toinen. Toiselle asunnolle tulee metsäautotie valtatieltä 12 ja toiselle Uskilan kylästä.
Luontoarvoja.
Järven ja sen lähiympäristö on suojeltu osana Natura 2000- hankketta (11 hehtaaria, FI0306009) ja se kuuluu osana harjujensuojeluohjelman suojelualueeseen (HSO 040039). Järvi sijaitsee noin 20 metriä korkeiden hiekkarinteiden pohjalla. Soiden ympäröimän järven rannoilla on lähteitä ja erityisiän kasvillisuusvyöhykkeitä. Lähteet tuovat järven veteen ravinteita, jotka tekevät sen tavallista rehevämmän. Alueella tavattavia kasveja ovat muun muassa isoulpukka, uistinvita ja erilaisia vesisammaleita. Eteläisillä harjurannoilla kasvaa piukkasaraa ja pohjoisilla suorannoilla jouhisaraa, mutasaraa sekä liereäsaraa. Alueen suojeluarvo liittyy ehjään ja koskemattomaan ympäristöön sekä erinäisiin kasveihin. Rantanevoilta tavataan esimerkiksi lapinsirppisammalta ja suvantonäkinsammalta. Pensaisiin kuuluu kataja. Nevalla kasvaa tupasvillaa ja mutasaraa. Alue on suojeltu kokonaan.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alueella (14.24), jonka Hammonjoen valuma-alueeseen (14.246) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,1 metriä mpy. Kotajärveen vettä ei tule eikä poistu uomien kautta, vaan se tihkuu pohjaveteen hiekkapohjan lävitse. Sen katsotaan kuuluvan Hammonjoen valuma-alueeseen, jonka pohjavedet tihkuvat pintaan Laavijokeen. Tämä laskee ensin Koveroistenjärveen, joka laskee Hammonjokena Vesijärveen Laitialanselän Lahdenpohjaan.
Arctia

Arctia Oy (vuoteen 2016 Arctia Shipping Oy) on Suomen valtion omistama osakeyhtiö, joka tuottaa jäänmurtoon, monitoimialuksiin, öljyntorjuntaan ja satamajäänmurtoon, hinaukseen liittyviä palveluja sekä vesiväylien kunnossapito- ja merenmittauspalveluja. Lisäksi Arctia tarjoaa alusten hoitopalvelua ja harjoittaa rahtaustoimintaa Suomessa ja ulkomailla. Ennen osakeyhtiövaihetta käytössä oli nimi Varustamoliikelaitos Finstaship.
Sisäinen valuma-alue

Maantieteessä sisäinen valuma-alue alue on valuma-alue, josta ei ole poistuvaa veden virtausta, maanpäällistä tai pinnanalaista. Englannin kielessä käytetään sanaa "endorheic", jolla on kreikkalaiset juuret, "endo", "sisällä, sisäänpäin" ja "rhein", "virrata". Kaikki tällaiselle alueelle satava vesi joko pysyy siellä tai haihtuu pois.
Teoriassa sisäisiä valuma-alueita voi syntyä millä tahansa ilmastovyöhykkeellä, mutta lähes kaikki sijaitsevat kuumilla aavikoilla. Suuren sademäärän omaavilla alueilla rantaviivan eroosio avaa vähitellen luonnollisen poistumistien vedelle. Esimerkiksi Mustameri oli pitkään eristyksissä Välimerestä, siihen asti kunnes Välimeri mursi välissä olleen Bosporin kannaksen.
Laskujoettomia, yleensä suolapitoisia järviä syntyy näille alueille, ne voivat kuivua kokonaan pitkänä kuivana kautena. Kuumilla aavikoilla haihtuminen on voimakasta, joten kaikki sinne pudonneen veden hiekasta ja kivestä liuottamat mineraalit jäävät veden haihtuessa maan pinnalle. Paikkaan, minne vesi kertyy, syntyy suola-aavikko, mikäli veden kertyminen alueelle syystä tai toisesta lakkaa. Osassa näistä on kova ja erittäin tasainen pinta, jolloin niitä voidaan käyttää maanopeusennätysyrityksiin ja laskeutumispaikkoina pienille lentokoneille. 
Suolajärvet vaihtelevat usein suuresti kooltaan vuodenaikojen mukaan, ääriesimerkkinä tästä voi pitää Eyrejärveä, joka joinakin vuosina kuivuu kokonaan, ja joinakin vuosina peittää alleen 10 000 km2 (puolet Laatokan koosta), joskus enemmänkin. Ihminen on ottanut monesti suolajärviin virtaavia vesiä käyttöönsä, ja tästä on monissa tapauksissa ollut seurauksena järven suolapitoisuuden kasvu, sen ekosysteemin muutokset ja jopa järven kuivuminen. Ääriesimerkkinä tästä on Araljärvi.
Konstantin Rokossovski

Konstantin Konstantinovitš Rokossovski (, , 21. joulukuuta 1896 Varsova, Venäjä – 3. elokuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilasjohtaja ja Puolan puolustusministeri.
Tausta.
Konstantin Rokossovskin suku oli erään puolalaisen aatelissuvun sivuhaara, joka oli silloista alempaa keskiluokkaa. Konstantinin isä oli rautatieläinen. Hänen äitinsä oli venäläinen – Konstantin syntyi aikana, jolloin Puola kuului Venäjään.
Konstantin Rokossovski palveli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijassa rakuunaosastossa.
Syksyllä 1917 hän liittyi bolševikkeihin. Hän soti puna-armeijassa Venäjän sisällissodassa nousten komentajaksi. Hän palveli myös Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1920-luvun alussa.
Rauhan aika.
Neuvosto-Venäjän sisällissodan jälkeen Rokossovski opiskeli sotilasakatemiassa. Hän nousi puna-armeijassa ratsuväen komentajaksi.
Stalinin vainoissa hänet tuomittiin gulagiin 1930-luvun lopussa. Hänet vapautettiin ja kutsuttiin maavoimien palvelukseen vuonna 1940. Vainoissa oli teloitettu suuri osa puna-armeijan korkeimmasta upseeristosta. Saksan hyökkäyksen vuoksi päteviä upseereita pääsi palaamaan poliittisten vankien leireiltä.
Suuri isänmaallinen sota.
Toisen maailmansodan alussa kesäkuussa 1941 Rokossovski johti ensimmäistä Neuvostoliiton panssarien vastahyökkäystä saksalaisia vastaan Ukrainassa. Sen jälkeen hän sai tehtäväkseen vapauttaa 16. armeija saarroksista. Saman armeijan komentajaksi Smolenskiin hänet siirrettiin kesäkuusta 1941 syyskuuhun 1942. Hän toimi Brjanskin rintamalla heinäkuusta syyskuuhun 1942. Hän osallistui Moskovan taisteluun Georgi Žukovin alaisuudessa (16. armeijan komentajana). Hän komensi Donin rintamaa syyskuusta 1942 helmikuuhun 1943, Stalingradin taistelun ajan. Hän toimi Keskisen Rintaman komentajana helmikuusta lokakuuhun 1943 ja osallistui myös Kurskin taisteluun ja operaatio Bagrationiin. Lopun sotaa hän toimi Valko-Venäjän rintamalla kolmena eri komennuksena yleten jatkuvasti. Tässä tehtävässä hän Stalinin käskyn mukaan odotti Varsovan kansannousun kukistumista ennen kaupungin valtaamista. Hän yleni johtamiensa operaatioiden menestyksen seurauksena Neuvostoliiton marsalkaksi.
Rokossovski on kirjoittanut sotakokemuksistaan myös suomeksi julkaistun kirjan "Sotilaan velvollisuus" ().
Sodan jälkeen politiikkaan.
Vuodet 1945–1949 Rokossovski toimi Neuvostoliiton Pohjoisen puolustusalueen komentajana.
Rokossovski nousi Bolesław Bierutin johtaman kommunistisen Puolan puolustusministeriksi (1949–1956), sillä maan stalinisointiin tarvittiin venäläisiä ministereitä. Puolan maaseudulla kapinoitiin kommunistihallitusta vastaan vuosina 1945–1948, mutta Rokossovski tuli ministeriksi Puolassa vasta 1949. Hän osallistui silti keskeisesti Puolan alistamiseen.
Hän toimi Neuvostoliiton Transkaukasian sotilasläänin komentajana vuodet 1957–1958. Tässä vaiheessa Josif Stalinin sotilaskomentajat siirrettiin eläkkeelle uuden hallinnon puhdistuksissa, niin myös Rokossovski.
Konstantin Rokossovski kuoli 71-vuotiaana ja haudattiin Punaiselle torille Kremlin muuriin.
Kenneth Branagh

Kenneth Charles Branagh ['brænə] (s. 10. joulukuuta 1960 Belfast) on Pohjois-Irlannissa syntynyt brittiläinen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Branagh tunnetaan erityisesti useista Shakespeare-sovituksistaan. Vuonna 2022 hänet palkittiin parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscarilla elokuvastaan "Belfast" (2021). Elokuva sai kuusi muutakin ehdokkuutta ja teki Branagh’sta kaikkien aikojen ensimmäisen henkilön, joka on ollut uransa mittaan ehdolla seitsemässä eri Oscar-kategoriassa. Branagh’n ensimmäiset Oscar-ehdokkuudet tulivat vuonna 1989 elokuvan "Kuningas Henrik V" ohjauksesta ja pääosasta.
Varhainen elämä.
Kenneth Branagh’n perhe muutti Lontooseen kun Branagh oli yhdeksän­vuotias. Hän näytteli Lontoossa koulu­näytelmissä.
Ura.
Branagh valmistui Royal Academy of Dramatic Art -teatteri­koulusta vuonna 1981 ja kuusi viikkoa myöhemmin aloitti ammatti­maisen näyttelijän­uransa teatterissa. Vuonna 1984 hän liittyi arvostettuun Royal Shakespeare Companyyn, jossa hän sai kiitosta rooli­suorituksistaan näytelmissä "Hamlet" ja "Henrik V". Vuonna 1987 hän liittyi Renaissance Theatre Companyyn, jossa hän työskenteli näyttelijänä, kirjoittajana ja ohjaajana.
Branagh’n ensimmäinen elo­kuva­ohjaus oli Shakespearen näytelmästä sovitettu "Kuningas Henrik V" (1989). Hän sai elo­kuvasta parhaan ohjauksen ja parhaan mies­pää­osan Oscar -ehdokkuudet. Seuraavina vuosina Branagh jatkoi Shakespeare-aiheisten elo­kuvien ohjaamista, kuten "Paljon melua tyhjästä" (1993), "In the Bleak Midwinter" (1995), "Hamlet" (1996), "Turhaa lemmen touhua" (2000) ja "Kuten haluatte" (2006). Hän ohjasi joitakin Shakespeareen liittymättömiä elo­kuvia, kuten "Murha menneisyydestä" (1991) ja "Mary Shelleyn Frankenstein" (1994). Ohjaus­töidensä lisäksi hän näytteli omissa ja muiden ohjaajien elo­kuvissa, televisio­elo­kuvissa ja mini­sarjoissa, kuten "The Lady’s Not for Burning" (1987), "Fortunes of War" (1987) ja "Look Back in Anger" (1989).
Branagh ohjasi 2000-luvulla elo­kuvat "Pirullista peliä" (2007), Marvel Cinematic Universe -sarjan "Thor" (2011), toimintatrillerin "" (2014), "Cinderella – Tuhkimon tarina" (2015) ja Hercule Poirot’n roolissa "Idän pika­junan arvoitus" (2017). Rooli­suorituksestaan elo­kuvassa "My Week with Marilyn" (2011) hän oli ehdolla parhaan mies­sivu­osan Oscarin saajaksi.
Branagh on näytellyt 2000-luvulla myös televisiossa, kuten mini­sarjoissa "Shackleton" (2002) ja "Warm Springs" (2005) sekä rikos­sarjassa "Wallander" (2008–2016).
Branagh on kirjoittanut useita kirjoja elokuviensa tekemisestä. Hänen oma­elämä­kertansa "Beginning" ilmestyi 1989. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 2012. Branagh on perustanut Kenneth Branagh Theatre Company -teatterin, joka aloitti toimintansa vuonna 2015.
Yksityiselämä.
Branagh oli naimisissa näyttelijä Emma Thompsonin kanssa 1989–1995. He esiintyivät usein samoissa elo­kuvissa ennen eroaan. Sen jälkeen hän seurusteli ja asui yhdessä näyttelijä Helena Bonham Carterin kanssa. Branagh meni naimisiin art director Lindsay Brunnockin kanssa vuonna 2003.
Branagh on kertonut meditoivansa säännöllisesti.
Filmografia.
 myös ohjaajana
Viron jääpallomaajoukkue

Viron miesten jääpallomaajoukkue edustaa Viroa kansainvälisissä jääpallon miesten maajoukkuekilpailuissa.
Historia.
Viron jääpallo ennen toista maailmansotaa.
Jääpalloa on pelattu Virossa vuodesta 1912 alkaen. Vuosina 1916-1935 Virossa pelattiin kansallisia sarjoja. Poikkeuksen teki ainoastaan vuodet 1919 ja 1925. Tänä aikana maassa saatiin mestareita neljästä seurasta: Tallinnan Kalevista vuosina 1916-1918 ja 1920-1921, Narva vuonna 1922, Tarto 1923 ja Tallinnan Sport, joka saavutti mestaruudet vuosina 1924 ja edelleen vuosina 1926-1935 eli yhteensä 11 kertaa.
Ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana Viron jääpallomaajoukkue pelasi kuusi maaottelua Suomen maajoukkuetta vastaan häviten kaikki ottelut, lukemin 0-22, 0-4, 2-5, 0-10, 2-4 ja 3-6.
Neuvostovallan aika.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron maajoukkuetoiminta lakkasi, vaikkakin Viron neuvostotasavallan joukkue pelasi erinäisiä otteluita.
Tallinnan laivastoasema perusti oman jääpallojoukkueensa nimellä "Baltiflot" eli "Itämeren laivasto". Alun perin joukkue perustettiin vuonna 1941, ja toimintaa jatkettiin maailmansodan jälkeen vuonna 1945. Vuonna 1949 joukkue teki ensiesiintymisensä 
Neuvostoliiton Cupissa. Seuraavana vuonna eli 1950 Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjan joukkuemäärää lisättiin. Ylimpään Neuvostoliiton sarjaan tallinnanlaisjoukkue osallistui vuosina 1950, 1951, 1952 ja 1954. Paras saavutus oli vuoden 1951 viides sija pääsarjassa. Neuvostoliiton Cupissa paras tulos oli pääsy neljännesvälieriin kausina 1951 ja 1952.
Uusi itsenäisyys ja mukaan kansainväliseen toimintaan 2000-luvulla.
Viron itsenäistyttyä uudelleen oppia haettiin Suomessa ja jääpallon MM-kisoissa maajoukkue debytoi 2003 Arkangelin kisoissa. Vuosien 2014 ja 2015 kisoissa Viro eteni B-sarjan loppuotteluun saakka, mutta hävisi molemmilla kerroilla Latvialle. Vuoden 2016 kisoissa joukkue sijoittui viimeiseksi joukkueen käytettyä edustuskelvotonta pelaajaa. Tämän vuoksi Viron kaikki alkusarjan kolme ottelua tuomittiin Virolle tappioksi numeroin 0-5, ja Viron pelit päättyivät tähän.
Letku (Tammela)

Letku on kylä Tammelan kunnassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Kylässä on 380 vakituista asukasta ja lähes 300 vapaa-ajanasuntoa.
Palvelut ja liikenne.
Kylän palveluita ovat kauppa ja asiamiesposti. Muita merkittäviä kohteita ovat Hämeen Luontokeskus ja aivan kylän tuntumassa sijaitseva Eerikkilän urheiluopisto. Kaiken kaikkiaan Letkulla toimii kolmisenkymmentä yritystä ja lisäksi kaksikymmentä aktiivista maatilaa. Kylätoiminta on vilkasta ja kylällä toimii lukuisia yhdistyksiä, kuten kylätoimikunta, vanhempainyhdistys, maamiesseura sekä kalastus- ja metsästysseura.
Kylä sijaitsee Hämeenlinnasta Turkuun kulkeneen Hämeen härkätien (yhdystie 2802) varrella, ja hieman sivummalla kylän halki kulkee myös Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava valtatie 2. Lähikyliä Tammelan puolella ovat Porras, Liesjärvi ja Torro ja Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron puolella Pajula.
Historia.
Kylä on syntynyt Hämeen Härkätien varrelle viimeistään 1400-luvulla. Perimätiedon mukaan Letkun kylä on saanut nimensä epätasaista tietä kuljetettujen lautakuormien pitämästä litkun-latkun-letkun -äänestä. Nimistöntutkija Eero Kiviniemen mukaan murresana "letku" viittaa kulkukelpoisuudeltaan hyllyvään maanpaikkaan, jollaisia Tammelan kylien nimistöä tutkineen Timo Alasen mukaan on saattanut olla härkätiessä Letkun kohdalla.
Luonto.
Luonnonympäristöltään Letku liittyy pääosan Tammelasta kattavaan karuun ja erämaiseen Tammelan ylänköön, vaikka jo Someron rajalta lännessä alkavat laajat viljelysaukeat.
Vesistöaluejaossa Letku ja sen tammelalaiset naapurikylät Torro ja Patamo sijaitsevat vedenjakajalla Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron halki virtaavan Paimionjoen pohjoisen sivujoen Pajulanjoen latvahaarojen ja Kokemäenjoen vesistöalueeseen kuuluvien Loimijoen latvavesien välillä. Someron Hirsjärveen laskevan Pajulanjoen latvahaarojen lähdejärviä Letkulla ja sen naapurikylissä ovat Valajärvi, Valkjärvi, Tourunjärvi ja Haiponjärvi. Tammelan Pyhäjärveen laskevien vesireittien latvajärviä ovat Ruostejärvi, Vahaksenjärvi ja Tapolanjärvi sekä Torronsuohon laskeva Kolmikkaanjärvi.
Huomionosoituksia.
Vuosina 2005 ja 2012 Letku valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Muuta.
Letkulla sijaitsee puolustusvoimien Puolustusvoimien logistiikkalaitokseen kuuluva Tammelan varastoalue. Alueella sijaitsee myös 150 metrin kiväärirata ja 25 metrin pistoolirata. Ne ovat puolustusvoimien lisäksi eri viranomaisten, ampumaseurojen sekä yhdistysten käytössä. Tammelan varastoaluetta ympäröi suoja-alueet, joille rakentamista rajoitetaan kaavassa mahdollisten onnettomuuksien varalta. Suomen ja Yhdysvaltain keskinäisen, 1. syyskuuta 2024 voimaan astuneen puolustusyhteistyösopimuksen (DCA-sopimus) nojalla Tammelan varastoalue kuuluu niihin Suomen sotilasalueisiin, jotka Suomi avaa Yhdysvaltain armeijan käyttöön.
Ken Stringfellow

Ken Stringfellow (s. 30. lokakuuta 1968, Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Posies -yhtyeestä sekä R.E.M:n kiertuemuusikkona. Yhdessä toisen The Posies -muusikon Jon Auerin kanssa hän soitti myös Big Star -yhtyeessä. Multi-instrumentalisti Stringfellow soittaa muun muassa kitaraa, bassoa ja kosketinsoittimia.
Stringfellowin yhteistyö R.E.M:n kanssa juontaa juurensa 1990-luvun puolivälin Seattleen, jossa hän tapasi siellä asuneen R.E.M.-kitaristi Peter Buckin. Stringfellow ja Buck soittavat molemmat Scott McCaugheyn The Minus 5 -yhtyeessä. McCaughey kuului Stringfellowin ohella R.E.M:n kiertuekokoonpanoon.
Stringfellow on naimisissa ranskalaisen taiteilijan Dominique Sassin kanssa ja parilla on yhteinen tytär. Aiemmin hän oli naimisissa Fastbacks-yhtyeen basistin Kim Warnickin kanssa. He erosivat kolmivuotisen avioliiton jälkeen vuonna 1996.
Justin Torkildsen

Justin Torkildsen (s. 3. heinäkuuta 1981 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa Rick Forresterina vuosina 1999–2004 saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat". Torkildsen sai vuonna 2001 Daytime Emmy -palkinnon parhaana draamasarjojen nuorena näyttelijänä.
Justin Torkildsen vihittiin 31. joulukuuta 2001 Bonnie Binionin kanssa. He erosivat vuonna 2008. Helmikuussa 2011 hän meni naimisiin italialaisen Valentina Di Berardinon kanssa. Torkildsenilla on norjalaiset sukujuuret.
Wiimax

Wiimax (ent. Oulaisten Liikenne Oy) on perustettu vuonna 1936 ja muuttui vuonna 1953 osakeyhtiöksi. Yhtiö on linja-autokonserni, jonka kotipaikka on Oulainen. Konserniin kuuluu myös tytäryhtiö Kamusen Liikenne Oy. 
Konserni harjoittaa tilausajotoimintaa sekä linjaliikennettä koko Pohjois-Pohjanmaan alueella, joten yritys on Pohjois-Pohjanmaan suurin bussiyritys. 
Matkatoimisto Matka-Rasti Oy on Wiimaxin matkatoimisto. 
Konsernilla on noin 110 linja-autoa ja 120 työntekijää.
Yritys on saanut seitsemäntenä linja-autoyhtiönä Suomessa ympäristösertifikaatin.
Wiimax markkinointinimi otettiin käyttöön keväällä 2024.
Käkelän Liikenteen toimitilat Raahessa tuhoutuivat tulipalossa heinäkuun puolivälissä 2017. 
Toimitusjohtajat:
Toimipisteet.
Konserniin kuuluvat yhtiöt:
Entiset, ylläoleviin yhtiöihin fuusioituneet:
Lisäksi toimintaa Oulussa, Kajaanissa, Haapavedellä ja Kärsämäellä.
Historia.
Konsernin muodostavien yrityksien historia alkaa vuodesta 1936, jolloin Joonas Pirttijärvi aloitti liikennöinnin. Samana vuonna Toivo Käkelä myös aloitti linjalla Raahe–Vihanti–Karhukangas. Vuonna 1938 Johan Emil Klemetti starttasi ensimmäisen linjurinsa välillä Ylivieska–Haapajärvi. J. E. Klemetti Oy on Oulaisten Liikenne-yhtymän vanhin sisar. Toivo Konttila Kärsämäeltä on myös yksi yritykseen kuuluvista sisarista. Nimi on kuitenkin jäänyt pois, sillä yhtiö myytiin Oulaisten Liikenteelle vuonna 1989. Syksyllä 2007 yhtiö laajeni ostamalla Karhun Liikenne Oy:n ja keväällä 2008 automäärä nousi 102 linja-autoon, kun Oulaisten Liikenne-konserni osti kalajokisen Kamusen Liikenne Oy:n. Yhtiön linja-autot tunnetaan puna-mustavalkoisesta värityksestä. Linja-autoja löytyy niin tilausajoon, koulukuljetuksiin kuin palvelukuljetuksiin.
Aiheesta muualla.
Lahti-Saloranta M/26

 
Lahti-Saloranta M/26 (pv. lyh. "7,62 pk/26" ja "762 PK 26") on aseteknikko Aimo Lahden ja kapteeni Arvo Salorannan kehittämä pikakivääri, jonka toimintamekanismina on lyhyt piippurekyyli. 
Aseen valmistus alkoi vuonna 1928, ensin koesarjoina ja myöhemmin sarjatuotantona. Aseen kapasiteetiltaan pienen 20 patruunan kaarilippaan vaihtoehdoksi kehitettiin 1930-luvulla M/26-31-mallinimen saanut, 75 patruunan lautasmallisella rumpulippaalla varustettu versio. Suomen armeija ei ollut kiinnostunut uudesta lipasmallista, ja asemallia valmistettiin vain 50 kappaleen koe-erä, joka sekin muutettiin myöhemmin pelkästään 20 patruunan lipasta käyttäväksi.
Palvelus- ja varsinkin sotakäytössä M/26 sai epäluotettavan aseen maineen. Aimo Lahden mielestä pääsyynä toimintahäiriöihin oli, ettei aseen tukin sisässä olevaa rekyylijousta puhdistettu paksusta varastorasvasta. Tämän toimenpiteen vaatima aseen purkaminen oli tavallisilta sotilailta nimenomaan kielletty, ja se olisi pitänyt suorittaa asevarikoilla ennen aseitten käyttöön jakamista.
Toisena syynä häiriöihin pidetään aseen osien liian tiukkoja sovituksia, jonka vuoksi jo aseen suhteellisen vähäinen likaantuminen saattoi aiheuttaa toimintahäiriön. Syy tiukkoihin sovituksiin oli pyrkimys tehdä ase syövyttäviä taistelukaasuja kestäväksi.
Aseen pääsuunnittelijana toiminut Aimo Lahti kehitteli samaan aikaan myös Suomi-konepistoolia, ja aseet muistuttavatkin toimintatavoiltaan hieman toisiaan. Vaikkei Lahti-Saloranta pikakivääri ollut yhtä luotettava kenttäolosuhteissa kuin esimerkiksi venäläinen Degtjarjov DP-27, tutummin ”Emma”, se säilyi Puolustusvoimien koulutuskäytössä 1970-luvulle asti.
Vuonna 1937 Kiina teki valtavan 30 000 kappaleen tilauksen 7,92 × 57 mm -kaliiperista Lahti-Saloranta M/26-32:ta. Tilatuista aseista vain noin 1 200 kappaletta toimitettiin perille Kiinan asekauppaa valvoneiden japanilaisten diplomaattisen painostuksen takia.
Bonnie Wright

Bonnie Francesca Wright (s. 17. helmikuuta 1991 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi Ginny Weasleyn roolista Harry Potter -elokuvissa.
Bonnie Wrightin vanhemmat Gary Wright ja Sheila Teague omistavat lontoolaisen jalokiviliikkeen. Ennen Harry Potter -elokuvia Wrightilla ei ollut koulunäytelmiä lukuun ottamatta aiempaa kokemusta näyttelemisestä. Hän innostui hakemaan roolia ensimmäiset kirjat lukeneen isoveljensä verrattua häntä Ginny Weasleyn hahmoon. Ensimmäisessä elokuvassa, "Harry Potterissa ja viisasten kivessä", Wrightin osa oli hyvin pieni, mutta se kasvoi elokuvasarjan edetessä.
Heinäkuussa 2007 Wright vieraili lyhyesti Suomessa yhdessä toisen Harry Potter -näyttelijän, Katie Leungin, kanssa.
Wright on valmistunut London College of Communicationista. Päättötyönään hän teki lyhytelokuvan "Separate We Come, Separate We Go", jossa yhtä pääosista näyttelee hänen Potter-elokuvien näyttelijäkollegansa David Thewlis. Wrightin elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2012.
Kesällä 2013 Wright debytoi teatterin lavalla Peter Ustinovin näytelmässä "The Moment of Truth", jota esitettiin neljän viikon ajan lontoolaisessa Southwark Playhousessa.
Vuonna 2022 Wright meni naimisiin Andrew Lococon kanssa.
Euroopan unionin luontodirektiivi

Luontodirektiivi (92/43/ETY) on Euroopan talousyhteisön neuvoston vuonna 1992 säätämä direktiivi, jonka perusteella Euroopan talousyhteisö määritteli arvokkaana pitämiään luontokohteita. Direktiivi on yhä voimassa, joskin päivitettynä. Luontodirektiivin lisäksi lintuja koskee erillinen Euroopan talousyhteisön neuvoston säätämä lintudirektiivi. Luontodirektiivi on toimeenpantu Suomessa pääosin luonnonsuojelulailla ja -asetuksella.
Tausta ja tavoitteet.
Luontodirektiivi on Rio de Janeiron ympäristökokouksen vuodelta 1992. Sen liitteitä on kuitenkin täydennetty kun yhteisöön on liittynyt uusia jäsenmaita. Esimerkiksi vuonna 1995 Suomen ja Ruotsin myötä suojeluun lisättiin monia pohjoisia ja itäisiä lajeja ja luontotyyppejä. Liitteeseen I esitettiin lisättävän yhteensä 19 boreaalisen vyöhykkeen luontotyyppiä. Liitteeseen II esitettiin lisättävän kaksi nisäkästä (metsäpeura ja itämerennorppa), 18 hyönteistä, 24 putkilokasvia sekä kahdeksan sammallajia. Toistaiseksi direktiivin ulkopuolelle ovat jääneet kaikki sienet, jäkälät sekä suurin osa selkärangattomien eläinten ryhmistä.
Luontodirektiivin tavoite on lajien ja luontotyyppien suotuisa suojelun taso, niiden määrällisen ja alueellisen vähenemisen pysäyttäminen. Keskeisin keino on Natura 2000 -niminen luonnonsuojelualueiden verkosto. Tätä varten direktiivin liitteessä I on luontotyyppejä (esimerkiksi puustoiset suot) ja liitteessä II lajeja (kuten saukko, kirjoverkkoperhonen ja laaksoarho), joiden perusteella jäsenmaiden tulee esittää komissiolle alueita Naturaan.
Direktiivissä määritellään myös erilaisten poikkeuslupien ehdot sekä luvataan Natura-alueiden hoito- ja käyttösuunnitelmia varten EU-rahaa.
Liitteet.
Euroopan unionin luontodirektiivi sisältää kuusi luettelomuotoista liitettä.
Luontodirektiivin liitteiden II ja IV Suomessa esiintyvät putkilokasvilajit.
Luontodirektiivin liitteiden II ja IV Suomessa esiintyvät putkilokasvilajit:
Luontodirektiivin liitteessä IV (a) mainitut Suomessa esiintyvät eläinlajit.
Luontodirektiivin liitteessä IV (a) mainitut Suomessa esiintyvät eläinlajit:
Steve Kariya

Steve Kariya (s. 22. joulukuuta 1977 North Vancouver, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän voitti Suomessa SM-pronssia vuonna 2010 ja hänet palkittiin Veli-Pekka Ketola -palkinnolla runkosarjan parhaana pistemiehenä vuonna 2005. Hän pelasi urallaan lisäksi NHL:ssä, Pohjois-Amerikan farmisarjoissa ja Ruotsissa.
Ura.
Kariya aloitti ammattilaisuransa Mainen yliopistojoukkueessa, josta hän jatkoi neljän kauden jälkeen AHL:ään. Siellä Kariya pelasi Syracuse Crunchissa. Kariyaa ei koskaan varattu NHL:ään. Kariya aloitti NHL:ssä kaudella 1999–2000 Vancouver Canucksissa. Kariya pelasi tuolla kaudella 45 ottelua tehden niissä tehot 8 + 11. Seuraavalla kaudella Kariya passitettiin IHL:ään, Kansas City Bladesiin, jossa hän pelasi hyvän kauden. Tämän ansiosta Kariya pääsi takaisin Canucksin pelaavaan kokoonpanoon. Kariya petti taas odotukset ja matkasi taas AHL:ään, jossa jatkoi aina kaudelle 2003–2004 asti.
Tämän kauden jälkeen Kariya päätti kokeilla taitojaan Suomen SM-liigassa, Tampereen Ilveksessä. Ennen Ilvekseen siirtymistä Kariya oli kokeella Oulun Kärpissä, muttei mahtunut kokoonpanoon. Ilveksessä hän pelasi loistavan kauden tehden 55 ottelussa jopa tehot 24 + 35 = 59 ja voitti runkosarjan pistepörssin. Seuraavaksi kaudeksi Kariya jäi SM-liigaan, mutta vaihtoi seuraa Espoo Bluesiin. Kariya pelasi sielläkin loistavan kauden ollen joukkueensa paras pistemies. Hänet valittiin marraskuussa 2005 kuukauden pelaajaksi. Kesällä 2006 Kariya teki yhden vuoden sopimuksen Ruotsin Elitserienissä pelaavan Frölundan kanssa . Ruotsissa tehopisteet eivät olleet Suomen-kausien tasolla, joten Kariya palasi Suomeen kaudeksi 2008–2009, tällä kertaa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueeseen yhden kauden sopimuksella . Seuraavalla kaudella Kariya pelasi JYPissä ja oli voittamassa SM-pronssia.
Muuta.
Myös Steve Kariyan veljet Paul ja Martin ovat pelanneet ammatikseen jääkiekkoa. Steve ja Martin ovat SM-liigan historian ensimmäiset ja tähän mennessä ainoat veljekset, jotka ovat voittaneet runkosarjan pistepörssin. Veljeksillä on myös sisko Noriko, joka on ammattilaisnyrkkeilijä.
Merenpinnan taso

Merenpinnan taso on valtamerien keskimääräinen pinnan korkeus. Kartastoissa merenpinnan tasoksi on sovittu keskimääräinen merenpinnan korkeus sovittuna vuotena. Merenpinnan korkeus vaihtelee huomattavasti muun muassa vuorovedestä johtuen ja yhtenäisen merenpinnan tason sopiminen vaatii pitkäkestoisia mittauksia ympäri maailmaa. Poikkeama keskiveden korkeudesta, eli merenpinnan tasosta, ilmoitetaan merisääennusteissa satamakohtaisesti senttimetreinä.
Merenpinnan tasoa mitataan nykyään mareografeilla eli vedenkorkeuden mittausasemilla ja satelliiteilla. Menneistä merenpinnan vaihteluista saadaan tietoa muun muassa merenpohjan fossiileista määritettyjen happi-isotooppisuhteiden sekä muinaisten rantaviivojen jättämien jälkien perusteella.
Tiirismaan luonnonsuojelualue

Tiirismaan luonnonsuojelualue (FI0306003) on alaltaan 201 hehtaaria ja sijaitsee Hollolassa neljässä toisiaan lähellä sijaitsevassa paikassa. Suurimman yhtenäisen alueen muodostaa Iso-Tiilijärven pohjoispuolella sijaitseva metsä, Tiirismaan mäki, Päijät-Hämeen korkein kohta, sekä Soisalmen suo ja sen itäpuolella oleva mäntykangasmetsä. Pienempiä alueita ovat Pirunpesä ja Messilän kartanolta tulevan tien päässä oleva alue. 
Pirunpesä on rotko, josta tuli matkailunähtävyys jo 1800-luvulla. Jääkauden lopulla Villinpeltojen kohdalle syntyi jääjärvi, jonka sulavedet purkautuivat Pirunpesän kohdalla Baltian jääjärveen, mikä vei mukanaan Pirunpesästä irralliset ainekset.
Luontopolut.
Tiirismaan luonnonsuojelualueella on viisi luontopolkua: Televisiomaston kierros , jonka lyhyempi osuus on 3,5 kilometrin mittainen Messilän kartanon laskettelurinteeltä mitattuna ja Tiirismaan televisiomaston osuus kierrettynä lisäksi noin neljä kilometri pidempi. Korpikankareen kierros, joka suuntautuu laskettelumäeltä koilliseen Korpikankareen keskiosaan ja takaisin on pituudeltaan 3,5 kilometriä. Suokierros kulkee Messilän Anttilan kohdalta Hakalaukunmäelle, Kintterösuon keskeltä länteen Soisalmensuolle sen poikki pitkospuin takaisin. Pähkinälehtokierros puolestaan on kaikkien muiden luontopolkujen lähtöpisteistä etäällä Ison Tiilijärven pohjoispuolella rajoittuen Tiirismaan laskettelumäen huipulle. Sen pituus on neljä kilometriä. Kulttuurikasvikierros käsittää lenkin Messilän laskettelurinteen yläosasta alas Vesijärven rantaan ja sieltä vastapäivään Laasonpeltojen kautta Villinpelloille. Reitin varrella on arkeofyyttejä.
Televisiomaston kierros.
Televisiomaston kierros on noin 3,5 kilometrin mittainen. Kierrokseen kuuluu jyrkkä nousu Tiirismaan mäelle, jolla sijaitsee Tiirismaan radio- ja televisiomasto. Reitin voi aloittaa helpoiten Tiirismaan radio- ja televisiomastolle vievältä Televisiotieltä sen ja Messilän kartanolta tulevan valaistun kävelytien risteyksestä. Tiirismaa korkeutensa tähden on amatööriradion luontolähetyskohde "OHFF-0282, Tiirismaa". 
Eläimistö.
Linnusto.
Tiirismaan alueella on havaittu enemmän kuin 120 pesivää lintulajia, minkä lisäksi alueen kautta muuttavia tai pesiytymättä esiintyneitä lintulajeja on noin 80. Näin ollen mahdollisesti havaittavia lintulajeja on alueella noin 200.
Conspiracy of One

Conspiracy of One on The Offspringin albumi vuodelta 2000. Singleinä levyltä julkaistiin "Original Prankster", "Want You Bad" ja "Million Miles Away". Yhdysvalloissa levy myi platinaa ja Suomessa kultaa.
Alun perin The Offspring halusi laittaa levyn jakoon ilmaiseksi internetiin, mutta levy-yhtiö ei tähän suostunut. Lopulta vain kappale "Original Prankster" laitettiin jakeluun ja sen yhteyteen järjestettiin arvonta, jossa yksi kappaleen ladanneista voitti miljoona dollaria.
Lähteenmäen koulu

Lähteenmäen koulu on Kokemäen Kauvatsalla sijaitseva alakoulu. Koulussa järjestetään esiopetusta ja perusopetusta luokille 1–6. Koulun rehtorina toimii Elina Kankaanpää. Koulussa on noin 60 oppilasta.
Koulun tiloissa toimii myös Kauvatsan kirjasto.
HK Murman Murmansk

HK Murman () on jääpalloseura Murmanskin kaupungista Venäjän luoteisosasta. Murman on maailman pohjoisin palloilulajien ammattilaisseura.
Joukkueen kotipelien pelejä voi jääkentän laidalla seurata noin 5 000 katsojaa.
Joukkue nousi Venäjän pääsarjaan kaudeksi 2005-06, ja putosi sarjasta kauden 2011-12 päätteeksi jäätyään sarjassa viimeiselle sijalle. Seuran edeltäjä Arktik-Servis pelasi Venäjän pääsarjassa yhden kauden 1993-94. Neuvostoliiton aikana ei murmansklaisia seuroja korkeimmalla sarjatasolla pelannut.
Vuonna 1999 Murmanskissa pääkonttoriaan pitävä meriteollisuusalan suuryritys Arktikmorneftegazradvedka, AMNGR, ryhtyi seuran pääsponsoriksi. Uusi seura perustettiin jatkamaan Arktik-Servisin jääpalloperinteitä. Seuran nimeksi muodostui uuden pääsponsorin mukaan AMNGR-Murman (ven. "Арктикморнефтегазразведка-Мурман"). Vuonna 2008 pääsponsorin nimi pudotettiin seuran nimestä pois.
Seura on osallistunut 1990-luvun lopulla ja 2000-luvulla useana vuonna Ruotsin Haaparannalla syksyisin pelattuun kautta edeltävään jääpalloturnaukseen.
Joukkue ei ole toistaiseksi yltänyt mitalisijoille Neuvostoliiton tai Venäjän pääsarjassa. Naisten jääpallossa seura esiintyy nimellä Arktika.
Nzérékoré

Nzérékoré on kaupunki kaakkoisessa Guineassa. Se on Nzérékorén alueen pääkaupunki. Sen väkiluvuksi vuonna 2014 laskettiin 195 000.
Nzérékorén keskiviikkomarkkinat tunnetaan etenkin sandaaleista ja hopeatöistä.
Haarajoki

Haarajoki on kaupunginosa Järvenpään koillisosassa. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Se on Järvenpään pohjoisin ja toiseksi itäisin kaupunginosa. Siellä on vuonna 1926 perustettu Haarajoen koulu, jossa on peruskoulun luokat 1–6 ja kaksi päiväkotia: vuonna 2009 avattu Närekadun päiväkoti, ja yksityinen Kotirannan päiväkoti. Vuonna 2014 kaupunginosassa oli 1 539 asukasta.
Haarajoella on lähikauppa, nuorisotila, kampaamo, pelihalli ja pizzeria. Palvelut sijoittuvat pääosin Haarajoenkadun varrelle. Haarajoella sijaitsi vuodesta 1951 A-klinikka Oy:n Päihdesairaala (ent. Järvenpään sosiaalisairaala), kunnes se muutti kesällä 2025 Espoon Leppävaaraan.
Haarajoki on Järvenpään kaupunginosista melko harvaan asuttu, koska siellä on vain vähän kerros- ja rivitaloja. Taajamaa hallitsevat omakotitalot ja muutama rivitalo. Haarajoella ei ole taajaman liikennemerkkejä. Kerrostaloja on vain pari kaupunginosan koillisosassa, lähellä Mäntsälän ja Tuusulan rajaa. Haarajoen kirjasto lakkautettiin keväällä 2014, sen paikalla sijaitsee nykyään nuorisotalo. Haarajoen naapurikaupunginosat ovat Pietilä lännessä sekä Mylly etelässä.
Haarajoen rautatieasema.
Haarajoen rautatieasema]]lta on noin 30 minuutin junamatka sekä Helsinkiin että Lahteen. Rautatieaseman ansiosta Haarajoki on kasvava taajama.
Kerjäläisooppera

Kerjäläisooppera () on John Gayn kirjoittama ja Johann Christoph Pepuschin säveltämä musiikkinäytelmä ja balladiooppera vuodelta 1728. Se on satiirinen musiikkinäytelmä, joka käyttää tiettyjä oopperan elementtejä, mutta ei resitatiivia. Sen aarioina toimivat ajan suositut balladit.
Alkuperäinen idea oli "Gulliverin matkojen" kirjoittajan Jonathan Swiftin, joka ehdotti aihetta ystävälleen, joka kutsui toimiin toisen ystävänsä, joka puolestaan oli lopullisen libreton kirjoittanut John Gay.
Tasan 200 vuotta myöhemmin Bertolt Brecht ja Kurt Weill tekivät aiheesta musikaalin nimeltään "Kolmen pennin ooppera".
Puulaakiurheilu

Puulaakiurheilu on puulaakijoukkueissa harrastettavaa urheilua. Alun perin se tarkoittaa yritysten ja tehtaiden sisäistä ja välistä urheilutoimintaa. Sana johtuu ruotsin kielen yhtiötä tai yritystä merkitsevästä sanasta "bolag". Sittemmin käsite on laajentunut tarkoittamaan kaikenlaista harrastusmielistä urheilua. Nykyaikana suosittuja puulaakiurheilun lajeja ovat erityisesti joukkuelajit kuten jalkapallo, salibandy ja lentopallo.
Winchester Model 1897

Winchester Model 1897 on yhdysvaltalainen John Moses Browningin suunnittelemaan Winchester Model 1893 -haulikkoon perustuva pumppuhaulikko. Asetta valmistettiin vuoteen 1957 asti yli miljoona kappaletta eri kaliipereissa ja eri piipun pituuksilla. Se oli myös Yhdysvaltojen asevoimien käytössä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa ja vielä Persianlahden sodassa.
Lähteet.
Kouteron piiri

Kouteron piiri () on kunnallinen itsehallintoalue, kaupunkipiirikunta, Murmanskin alueella Venäjällä. Kouteron piiri sijaitsee Murmanskin alueen lounaisosassa 300 km Murmanskista lounaaseen ja ulottuu läntisimmässä pisteessään Suomen rajaan, Korvatunturiin. Kouteron piiri perustettiin vuonna 1979 ja sen status muutettiin piiristä ("raion") kaupunkipiirikunnaksi ("gorodskoi okrug") vuonna 2005.
Alueen pinta-ala on 4066 km², joka on 2,8% Murmanskin alueesta. Asukkaita vuonna 2006 oli 23 200, joista 19 900 kaupunkilaisia. Väestötiheys oli 5,7 as/km². Väkiluku on viime vuosina vähentynyt noin 500 asukkaalla vuodessa. 
Alueen hallintokeskus on Kouteron kaupunki. Alueella on raskasta vuoriteollisuutta ja metsäteollisuutta.
Bruny Surin

Bruny Surin (s. 12. heinäkuuta 1967 Cap-Haïtien, Haiti) on kanadalainen yleisurheilija, joka voitti olympiakultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa olympialaisissa 1996. 
Surin muutti perheineen Kanadaan vuonna 1975. Soulin olympialaisissa 1988 hän oli viidestoista pituushypyssä. 
MM-kilpailuissa 1991 Surin oli kahdeksas 100 metrin juoksussa. Olympialaisissa 1992 Surin oli neljäs 100 metrin juoksussa ja pääsi 4 × 100 metrin juoksussa välieriin Kanadan joukkueessa.
MM-kilpailuissa 1993 Surin oli viides 100 metrin juoksussa ja voitti pronssia 4 × 100 metrin juoksussa Kanadan joukkueessa. MM-kilpailuissa 1995 Surin voitti hopeaa 100 metrin juoksussa ja kultaa 4 × 100 metrin juoksussa.
Atlantan olympialaisissa 1996 Kanadan joukkue voitti 4 × 100 metrin juoksussa olympiakultaa. 100 metrin juoksussa hän pääsi välieriin. 
MM-kilpailuissa 1997 Surin oli voittamassa 4 × 100 metrin juoksussa. 100 metrin juoksussa hän oli seitsemäs. MM-kilpailuissa 1999 hän voitti 100 metrin juoksussa hopeaa.