tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Balázs Kiss

Balázs Kiss (s. 21. maaliskuuta 1972 Veszprem, Unkari) on entinen unkarilainen moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja EM-hopeamitalisti.
Kiss sijoittui kolmanneksi Euroopan juniorien mestaruuskilpailuissa 1991. Vuosina 1993–1996 hän voitti neljästi Yhdysvaltain yliopistomestaruuden ja vuosina 1995 ja 1997 kesäuniversiadien moukarinheittomestaruuden.
Atlantan olympialaisissa 1996 Kiss voitti kultamitalin ja kaksi vuotta myöhemmin 1998 EM-kisoissa Budapestissa hän saavutti hopeaa. Lisäksi hän sijoittui arvokisoissa kolme kertaa neljännelle sijalle – 2002 Münchenin EM-kisojen loppukilpailussa Kiss heitti neljä kertaa yli 80 metrin, mutta jäi neljänneksi.
Kissin ennätys on tasan 83 metriä, minkä hän heitti 4. kesäkuuta 1998 Saint-Denisissä.
Gyula Zsivótzky

Gyula Zsivótzky (25. helmikuuta 1937 – 29. syyskuuta 2007) oli unkarilainen moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Budapestilainen Zsivótzky toimi siviiliammatissaan liikunnanopettajana. Vuonna 1954 hän heitti tuloksen 51,12, ja ensimmäinen kansainvälisen tason huippumenestys tuli vuonna 1958 EM-kisoista Tukholmasta, jolloin hän tuloksella saavutti pronssimitalin. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti hopeaa tuloksella Vasili Rudenkovin voittaessa. Kaksi vuotta myöhemmin EM-kisoissa 1962 Belgradissa Zsivótzky voitti Euroopan mestaruuden tuloksella .
Vuoden 1964 keväällä Zsivótzky oli laihtunut entisistä mitoistaan (, ) lähes jouduttuaan kolmeen suolistoleikkaukseen. Tästä huolimatta hän saavutti saman kesän aikana Tokion olympialaisissa 1964 jälleen hopeamitalin tuloksella kultamitalin mentyä Neuvostoliiton Romuald Klimille tuloksella . 
Ruumiinrakenteeltaan Zsivótzky oli aktiivivuosinaan solakka ja jäntevä ja luonteeltaan harvasanainen, mutta hermoiluun taipuvainen. Tokion hopeasijansa jälkeen hän tehosti harjoitteluaan, minkä tuloksena hän 4. syyskuuta vuonna 1965 heitti Debrecenissä uudet maailmanennätyslukemat . Sanotaan, että epävirallisesti Zsivótzky olisi verrytellessään heittänyt jopa . Kuitenkin kotikaupungissaan käydyissä EM-kisoissa 1966 hän jälleen hävisi kultamitalikamppailun Klimille, joka heitti Zsivótzkyn päästessä lukemiin , mikä riitti hopeaan.
Ennen Meksikon olympialaisia 1968 Zsivótzky ja Klim olivat kilpailleet toisiaan vastaan yhdeksän kertaa, ja joka kerralla oli Klim vienyt pitemmän korren. Olympialaisissa Zsivótzky kiskaisi heti alkuun tuloksen , ja neljännellä heitollaan syntyi tulos , mikä riitti Klimin, joka heitti parhaallaan , voittamiseen ja olympiakultaan. Neljä vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa Zsivótzky sijoittui viidenneksi tuloksella .
Gyula Zsivótzky kuoli sairauteen Budapestissa 70-vuotiaana. Hänen poikansa Attila Zsivóczky on menestynyt kymmenottelussa.
Romuald Klim

Romuald Klim (25. toukokuuta 1933 Minsk – 28. toukokuuta 2011) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja Euroopan mestari. Kansallisuudeltaan hän oli ukrainalainen.
Klim aloitti moukarinheiton 21-vuotiaana. Sitä ennen hänen oli tarkoitus ryhtyä kävelijäksi, mutta kiekonheiton kautta hän päätyi moukarin pariin. Yhdeksän vuotta aloittamisensa jälkeen hän voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa. 
1964 olympialaisissa Tokiossa Klimin pahimpia vastustajia olivat Unkarin Gyula Zsivótzky sekä 1956 Melbournen olympiavoittaja, yhdysvaltalainen Harold Connolly. Heti karsinnassa Klim heitti uuden olympiaennätyksen 67,10, mutta heti seuraavana heittänyt Connolly sai 30 senttiä paremman tuloksen. Sateisessa ja koleassa säässä käydyssä loppukilpailussa kaikkien yllätykseksi nuori, vasta 19-vuotias Saksan liittotasavallan Uwe Beyer heitti yli 68 metriä. Klim ja Zsivótzkykaan eivät tästä masentuneet, vaan heittivät molemmat yli 69 metriä. Klimin tulos 69,74 riitti kultamitaliin ja Zsivótzkyn 69,09 hopeaan. Sen sijaan Connollyn hermot pettivät, eikä hänen tuloksensa 66,65 riittänyt kuin vasta kuudenteen sijaan.
Zsivótzky ja Klim kohtasivat arvokisoissa uudelleen kaksi vuotta myöhemmin 1966 EM-kisoissa Belgradissa. Samana kesänä aikaisemmin tuloksiaan parantanut ja maailmanennätyksen heittänyt Zsivótzky ei kuitenkaan mahtanut mitään Klimille tuloksellaan 68,62, joka riitti vain hopeasijaan. Klimistä tuli Euroopan mestari parhaan heittonsa kannettua 70,02 metriä.
1968 Meksikon olympialaisissa Klim ja Zsivótzky kohtasivat jälleen. Zsivótzky heitti finaalissa 73,36, eikä Klim kyennyt tähän vastaamaan parhaan heittonsa kannettua 73,28. Näin Zsivótzky ensimmäistä kertaa urallaan voitti Klimin ja saavutti olympiakultaa. Klimin tulos riitti hopealle.
Tappio Zsivótzkylle harmitti Klimiä, ja hän tehosti harjoitteluaan. Seuraavana vuonna, jo 36-vuotiaana, hän ylitti 71 metriä kymmenen kertaa, ja 15. kesäkuuta Budapestissä hän heitti uuden maailmanennätyksen 74,52 metriä. Myöhemmin Ateenan EM-kisoissa Klim heitti 72,74, mutta toinen ukrainalainen, Anatoli Bondartšuk, heitti uuden maailmanennätyksen 74,68, voitti kultamitalin ja jätti Klimin hopealle.
Ruumiinrakenteeltaan Klim oli aktiiviaikoinaan hieman tukeva, 1,86 metriä pitkä ja painoi 111 kg. Hänen hartiansa olivat tavattoman leveät ja rintakehänsä erityislaatuisen avara. Siviiliammatiltaan hän toimi opettajana ja armeijan upseerina, ja rentoutuakseen kertoi lapsilleen satuja. Hänen vahva ominaisuutensa moukarikehässä oli nopeus. Toisin kuin monet muut heittäjät, Klim käytti neljän sijasta vain kolmea pyörähdystä.
John Flanagan (yleisurheilija)

John Joseph Flanagan (28. tammikuuta 1868 Kilfinane, Irlanti – 3. kesäkuuta 1938 Kilmallock, Irlanti) oli irlantilaissyntyinen, mutta arvokisoissa Yhdysvaltoja edustanut moukarinheittäjä ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Kun moukarinheitto oli vielä lapsenkengissään, eivätkä käytännöt olleet vielä yhtäläiset, oli heittoväline 1800-luvun loppupuolella puuvarteen kiinnitetty lyijykuula. Flanagan oli siirtolaisena muuttanut New Yorkiin ja hän heitti puuvartista moukaria vuonna 1897 maailmanennätyslukemiin 45,92 metriä. Sittemmin amerikkalaiset kehittivät nykyaikaisen moukarimallin, jossa hieman yli 7 kilogramman painoinen kuula on kiinnitettynä teräsvaijeriin. Flanagan heitti kyseisellä mallilla ensimmäisenä ihmisenä 50 metriä. 
Flanagan edusti kilpaurallaan Yhdysvaltoja. Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1897–1899 sekä 1901–1902 ja 1906–1907. Olympiakultaa hän voitti kolmesti peräkkäin: 1900 Pariisissa tuloksella 49,73, 1904 Saint Louisissa tuloksella 51,23 ja 1908 Lontoossa tuloksella 51,92. Kaikki kolme voittotulosta olivat olympiaennätyksiä. 1904 hän kilpaili myös painonheitossa, jossa sijoittui hopealle tuloksella 10,16, sekä kiekonheitossa, jossa tuloksena oli neljäs sija. Vuonna 1908 hän kilpaili moukarin lisäksi köydenvedossa. 24. heinäkuuta 1909 Flanagan heitti moukarin ME-tuloksen 56,18 metriä ja on kaikkien aikojen vanhimpana yleisurheilun maailmanennätyksen rikkonut urheilija (41 vuotta, 177 päivää). 
Kuten monet irlantilaissiirtolaiset, myös Flanagan työskenteli New Yorkissa poliisina. Vuonna 1911 hän palasi takaisin kotimaahansa, jossa eli kuolemaansa saakka. Irlannissa hän voitti vielä moukarinheittokilpailun maaottelussa Skotlantia vastaan.
Ruokailuväline

Ruokailuväline (myös aterin) on käsillä käytettävä työkalu, jonka pääasiallinen käyttötarkoitus on ruoan paloittelu tai syöminen. Valmistusmateriaalina on usein ruostumaton teräs, mutta välillä muovi; tosin varsinkin historiallisesti aterimia on tehty myös puusta ja hopeasta. Nykyään länsimaissa eniten käytetyt ruokailuvälineet ovat haarukka, veitsi ja lusikka, mutta ruokailuvälineinä voidaan käyttää esimerkiksi myös syömäpuikkoja. Syömäpuikkoja käytetään eniten Aasiassa.
Käyttötavat.
Eri aterimia käytetään erilaisten ruokien syömiseen. Lusikoita käytetään nykyisin yleensä keittojen ja muiden nestemäisten ruokien syömiseen, kun taas haarukoita ja syömäpuikkoja käytetään kiinteämpien ruokalajien syömiseen. Syömäpuikkoja käytetään kahden puikon pihtiotteella. Veitsi on tarkoitettu ruoan paloitteluun, ja sitä käytetään yleensä haarukan kanssa. Ennen kuin haarukoita alettiin yleisesti käyttää ruokailuun, veitsen kanssa käytettiin kättä.
Valmistusmateriaalit.
Useimmiten ruokailuvälineet valmistetaan ruostumattomasta teräksestä tai muovista. Historiallisesti ruokailuvälineet on valmistettu hopeasta ja puusta. Ennen ruostumattoman teräksen keksimistä hopeaa käytettiin metalliaterimissa sen suhteellisen lievän maun takia, sillä monissa muissa metalleissa, kuten kuparissa, on voimakkaampi maku. Nykyään suurin osa länsimaisista ruokailuvälineistä tehdään ruostumattomasta teräksestä, jossa makua ei ole lainkaan. Kulta on toinen mauton metalli, mutta sen korkean hinnan vuoksi kulta-aterimilla ovat syöneet suurimmaksi osaksi vain kuninkaalliset. Hopeisia aterimia käytetään vieläkin, mutta käyttö keskittyy lähinnä erityistilaisuuksiin. 
Kertakäyttöiset ruokailuvälineet, joita käytetään esimerkiksi pikaruokaravintoloissa tai lentokoneissa, voidaan valmistaa myös muovista, jolloin säästetään valmistuskustannuksissa. Muovin aiheuttamat ympäristöongelmat johtivat siihen, että Euroopan unioni vuonna 2018 kielsi monet muoviset välineet, kuten pillit ja aterimet. Kertakäyttöaterimia voidaan valmistaa muovin lisäksi puusta.
Historia.
Vanhimmaksi aterimeksi arvellaan veistä. Alkuperä voi johtaa kivikaudelle, jolta on löydetty teräväreunaisia työkaluja. Syömäpuikkojen keksimisen oletetaan ajoittuvan aikaan 5 500 vuotta eaa. Kaksiteräisistä veitsistä luovuttiin keskiajalla. Lusikat muuttuivat kolmionmallisista pyöreäpesäisiksi 1700-luvulla. Ruostumattoman teräksen keksiminen vuonna 1913 johti siihen, että kiiltävistä ja kestävistä metallisista aterimista tuli halpoja, kun sitä ennen käytetty metalli oli ollut muun muassa hopea. 
Lähteet.
Keitto

Keitto (myös soppa) on lusikalla syötävää ruokaa, joka on tehty keittämällä raaka-aineita kuten liha, vihannekset tai herneet keittoliemessä tai vedessä. Osa raaka-aineen mausta siirtyy liemeen, joka syödään osana keittoa. Keittoliemi voidaan suurustaa paksummaksi, tai raaka-aineet voidaan soseuttaa (esimerkiksi purjoperunasosekeitto) täyteläisemmän rakenteen aikaansaamiseksi.
Keskieurooppalaisessa perinteessä keitto on tyypillinen kylmän vuodenajan alkuruoka. Etelässä on myös kylmiä keittoja, kuten espanjalainen "gazpacho" ja ranskalainen "vichyssoise". 
Pääruokana tarjottavat keitot ovat ennen kaikkea pohjoiseurooppalainen ja aasialainen ilmiö. Yleisiä pohjoiseurooppalaisia pääruokana tarjottavia keittoja ovat muun muassa lohikeitto ja hernekeitto. Aasiassa syödään pääruokana monia erilaisia nuudelikeittoja, kuten vietnamilainen phở-keitto ja malesialainen laksa-keitto.
Jälkiruokakeitot (mehukeitto, mustikkakeitto, sekahedelmäsoppa) lähestyvät kiisseliä mutta ovat usein löysempiä, ja ne tarjotaan usein esimerkiksi puuron lisukkeina.
Keitosta on käytetty myös nimitystä "velli" joillakin murrealueilla, erityisesti pohjalaismurteissa. Muissa kuin Varsinais-Suomen, Satakunnan tai Hämeen murteissa ”rokka” on laajalti käytetty nimitys keitolle. Rokka on usein valmistettu herneistä tai pavuista.
Historia.
1700- ja 1800-luvuilla yleensä jauhoilla tai suurimoilla suurustetut liha- ja kalakeitot olivat talonpikien arkiruokaa erityisesti Suomen läntisessä ruokakulttuurissa. Vuonna 1859 Tampereelle puuvillatehtaiden läheisyyteen perustettiin ensimmäinen työpaikkaruokala, keitto oli sen tärkein tarjottava.
George Eliot

George Eliot (oik. Mary Ann Evans, 22. marraskuuta 1819 – 22. joulukuuta 1880) oli englantilainen kirjailija. Hän oli 1800-luvun loppupuolen huomattavimpia kirjailijoita. Eliotin realistiset romaanit, ennen kaikkea "Middlemarch", sijoittuvat Englannin maaseudulle.
Eliot käytti kirjailijanimeä tullakseen vakavasti otetuksi, sillä naiskirjailijoita pidettiin usein romanssien kirjoittajina.
__notoc__
Elämä.
Mary Ann Evans syntyi vuonna 1819 Astleyssä lähellä Coventrya kiinteistönvälittäjän perheeseen. Äitinsä kuoleman jälkeen hän huolehti perheen taloudenpidosta. Mary Ann Evans hoiti isänsä taloutta tämän kuolemaan 1849 asti. Tuolloin häntä pidettiin liian vanhana menemään naimisiin, mutta perintönä hän sai riittävästi rahaa vaatimattomaan toimeentuloon.
Mary Ann Evans matkusti vuonna 1850 Manner-Euroopassa. Palattuaan Englantiin hän alkoi kirjoittaa "The Westminster Review" -lehteen ja kohosi apulaispäätoimittajaksi. Hän käänsi filosofi Ludwig Feuerbachin kirjan "Das Wesen des Christentums" saksasta englanniksi. Samoihin aikoihin hän aloitti suhteen lehden päätoimittajan kanssa, mutta pari ei mennyt naimisiin, mitä paheksuttiin kovin.
Google-logo

Internet-hakukoneyhtiö Google on käyttänyt monia erilaisia logoja historiansa aikana. Yhtiö on tehnyt myös muokkauksia Googlen logosta, joita käytetään muun muassa juhlapyhien ja kuuluisien tapahtumien, kuten olympialaisten juhlistamiseen.
Erityiset logot, jotka on suunnitellut Dennis Hwang, ovat tulleet tunnetuksi nimellä doodlet (). 21. kesäkuuta 2010 Googlen oma galleria sisälsi 824 erilaista logoa. Vuonna 2013 Googlen logotiimi oli luonut yli 2000 logopiirrosta ympäri maailmaa. Suurin osa Google Doodleista on Dennis Hwangin luomia, mutta jonkin verran mukana on ollut myös vierailevien artistien töitä. Esimerkiksi Dilbert-viikon Google Doodlet kuvitti Scott Adams. Vuonna 2012 Lontoon olympialaisten aikaan Google lisäsi etusivulleen urheiluaiheisia logoja, joista osa oli interaktiivisia.
Tämänhetkinen Googlen virallinen logo julkaistiin 1. syyskuuta 2015.
Ensimmäinen Suomi-aiheinen logo lisättiin suomenkielisen Googlen etusivulle Suomen itsenäisyyspäivänä vuonna 2011.
Etusormi

Etusormi () on peukaloa lähinnä oleva sormi kädessä. Etusormessa on kolme luuta. Etusormi on yleensä sormista helpoimmin hallittavissa.
Etusormea käytetään monissa eleissä. Ainoastaan etusormen nostaminen pystyyn symboloi monissa kulttuureissa numeroa yksi tai muun muassa voittajaa. Bosnian sodassa muslimisotilaat nostivat yhden sormen pystyyn voiton merkiksi (länsimaisesta kahden sormen, etu- ja keskisormen voitonmerkistä eroten) symboloimaan tawhidia, ykseyttä, Islamin monoteismia.
ISIS on ottanut merkin omakseen.
Pystyyn nostetun etusormen heiluttamisella kuvataan samanlaista tyytymättömyyttä tai kieltoa kuin pään pudistamisella. Jos etusormi laitetaan yhteen puristettujen huulien eteen, sillä pyydetään hiljaisuutta.
Nimetön

Nimetön ("digitus annularis", "digitus quartus" tai "digitus IV") on peukalosta laskettuna neljäs sormi kädessä, keskisormen ja pikkusormen välissä. Useimmilla ihmisillä nimetön on käden vaikeimmin hallittava sormi.
Vihkisormus.
Länsimaisissa kulttuureissa vihkisormusta pidetään perinteisesti nimettömässä. Perinnetiedon mukaan vihkisormusta pidetään vasemmassa kädessä, sillä uskomuksen mukaan vasemman käden nimettömästä on suora yhteys sydämeen, rakkauden symboliin. Tämän uskomuksen uskotaan saaneen alkunsa Egyptistä. 
Keskiaikaisessa Euroopassa kristillisessä hääseremoniassa asetettiin sormus vuorotellen etusormeen, keskisormeen ja nimettömään. Tämä kuvasi Jumalan kolminaisuutta; samaan aikaan lausuttiin "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen." Sormus jätettiin nimettömään. Muutamissa Euroopan maissa sormusta pidetään vasemmassa kädessä ennen avioliittoa ja naimisiinmenon jälkeen se siirretään seremonian aikana oikeaan käteen.
Etymologia.
Tutkija László A. Magyarin mukaan nimettömän sormen on usein uskottu omaavan taikavoimia. Se on usein nimetty taian tai sormusten mukaan tai sitä on sanottu nimettömäksi.
Esa Lahtela

Esa Esko Lahtela (s. 30. huhtikuuta 1949 Kesälahti) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011 ja tuli tunnetuksi sosiaalidemokraattien vasemman siiven edustajana. 
Lahtela on ollut mukana Kiteen kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985 lähtien ja sen puheenjohtajana vuosina 1993–2000. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti. Esa Lahtela on myös vuodesta 2004 toiminut Kalatalouden Keskusliiton johtokunnassa yhtenä sen varapuheenjohtajista. Esa Lahtela oli Pohjois-Karjalan vaalipiirin ääniharava vuoden 2003 (11 283 ääntä) ja 2007 (10 787 ääntä) eduskuntavaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.
Muuta.
27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat mainitsi eduskunnan seksuaalista häirintää käsittelevässä jutussaan kansanedustaja Esa Lahtelan. Esa Lahtela kanteli Julkisen sanan neuvostolle 6. helmikuuta 2008 Helsingin Sanomien artikkelista, joka käsitteli seksuaalista häirintää eduskunnassa. Juttu perustui tutkija Hertta Niemen eduskunnassa tekemään selvitykseen, jossa todettiin, että Suomen eduskunnassa tapahtuu seksuaalista häirintää. Helsingin Sanomat jatkoi muiden uutisvälineiden aloittamaa uutisointia ja julkaisi jutun, jossa eduskunnassa työskentelevät naiset kertovat eduskunnan seksuaalisesti värittyneestä ilmapiiristä. Jutussa haastatellaan myös seitsemää kansanedustajaa, joiden käytöksen naiset nimeävät sopimattomaksi. Viisi jutussa mainittua kansanedustajaa teki Julkisen sanan neuvostoon valituksen. Julkisen sanan neuvosto hylkäsi yhden kanteista, koska kantelija (kansanedustaja Pekka Vilkuna) kehotti artikkelissa naisia sietämään käytöstään ja sanoi: ”Jos ei sellaisia juttuja kestä, pitää pohtia uudestaan ammatinvalintaansa.” Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta langettavan päätöksen neljän kantelijan osalta, ja moitti Helsingin Sanomia hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. 
Julkisen sanan neuvoston päätös ei ollut yksimielinen. JSN:n kaksi naispuolista jäsentä jättivät eriävän mielipiteen, jossa he toteavat näin: "Jutussa ei syytetä ketään, vaan se välittää kuvan hämmästelevistä kansanedustajista, jotka valikoituivat haastateltaviksi taustahaastattelujen perusteella. Kokonaisuutena juttu osoittaa selvästi, että kyse on myös sukupuolikulttuurien ja käyttäytymisen maailmojen erilaisuudesta. Jutussa mainitut kansanedustajat eivät ilmeisesti olleet tulleet ajatelleeksi, että heidän puheensa tai käytöksensä voisi aiheuttaa mielipahaa tai loukata. Seksuaalista häirintää ja sen luonnetta koskeva keskustelu on välttämätöntä edelleenkin, vaikka häirinnän kieltävä tasa-arvolaki on ollut voimassa jo yli 20 vuotta." Myöhemmin yksi lehtijutuissa mainituista kansanedustajista, Lyly Rajala, teki tutkintapyynnön jutusta. Rajala vaati oikeudessa 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Juttua tutkittiin törkeänä kunnianloukkauksena. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.
Säde Tahvanainen

Säde Maarit Tahvanainen (s. 5. syyskuuta 1972 Ilomantsi) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2007. Kansanedustajana Tahvanainen keskittyi erityisesti opetus- ja ympäristöasioihin. Hän toimi eduskunnan sivistysvaliokunnan jäsenenä 1995–2007, josta viimeisen kauden myös valiokunnan varapuheenjohtajana. Lisäksi Tahvanainen toimi ympäristövaliokunnassa 1999–2007 ja lakivaliokunnassa 1995–1999.
Tahvanainen oli SDP:n puoluehallituksen jäsen 1996–2005 ja puolueen varapuheenjohtaja 1999–2005. Lisäksi hän on toiminut lukuisissa järjestöllisissä ja muissa yhteiskunnallisissa luottamustehtävissä. 
Paikallistason päätöksenteossa Tahvanainen toimi Joensuun kaupunginvaltuustossa vuosina 1996–2004. Nykyisin hän asuu Vantaalla, jossa toimii kaupunginvaltuustossa. 
Tahvanainen toimi Vantaan kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana ja konsernijaoston puheenjohtajana 2017-2023 sekä Vantaan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2023–2025.
Tahvanainen on koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri ja työskentelee kuntayhteistyöpäällikkönä Päijät-Hämeen liitossa. Aiemmissa työtehtävissä hän on toiminut muun muassa osaamisen kehittämisen asiantuntijana, erityisluokanopettajana, erityisen tuen suunnittelijana, projektipäällikkönä, SDP:n järjestösihteerinä ja ohjelmapäälikkönä.
Politiikka.
Tahvanainen oli ensi kertaa eduskuntaan valittaessa 22-vuotias ja silloisen eduskunnan kuopus. Hän on toiminut uransa aikana monissa luottamustehtävissä, muun muassa puolueensa varapuheenjohtajana kuusi vuotta. Hän oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi eduskuntaan. 
Tahvanainen on erikoistunut poliittisella urallaan koulutusasioihin. Hän toimi pitkään sivistysvaliokunnassa ja viimeisellä edustajakaudellaan sivistysvaliokunnan varapuheenjohtajana ja sosialidemokraattisen ryhmän koulutusasioiden vastaavana. Ympäristövaliokunnan jäsenenä Tahvanainen toimi useita vuosia.
Säde Tahvanainen on julkaissut vuoden 2019 alussa yhdessä tietokirjailija Jussi Särkelän kanssa toimittamansa teoksen "Mahdollisuus kaikille". Kirja käsittelee hyvivointivaltion luomista ja kehittämistarpeita. Artikkeleita kirjaan ovat kirjoittaneet muun muassa Erkki Tuomioja, Pirjo Ala-Kapee, Kari Välimäki ja Miapetra Kumpula-Natri.
Nils-Anders Granvik

Nils-Anders Ingemar Granvik (2. toukokuuta 1944 Teerijärvi – 29. marraskuuta 2021) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1999–2007. 
Granvik oli toisen sukupolven kansanedustaja, isä Ragnar Granvik toimi kansanedustajana vuosina 1966–1978. Granvik oli myös Kruunupyyn kunnanvaltuutettu vuosina 1969–1992. Ammatiltaan Granvik oli maanviljelijä. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 2006.
Granvik avioitui Gerd Ulla-Maj Holmbäckin kanssa vuonna 1969. Heille syntyi kaksi lasta, Jonny (s. 1980) ja Frida (s. 1984). 
Pankinjohtaja, rahoitusneuvos Carl-Johan Granvik on Nils-Anders Granvikin veli.
Polyainos (kirjailija)

Polyainos () oli makedonialainen kirjailija, jonka pääteos oli sodankäyntiä käsittelevä "Strategemata" (). Polyainos eli 100-luvulla ja omisti teoksensa keisari Marcus Aureliukselle ja Lucius Verukselle. Hän otti osaa Parthian sotaan, jota käytiin vuosina 162–165. 
Polyainoksen "Strategemata" jakaantuu kahdeksaan kirjaan, joissa esitellään tunnettuja sotajuonia. Kuusi ensimmäistä kirjaa käsittelevät antiikin kreikkalaisten sotapäällikköjen käyttämiä ja seitsemäs kirja ulkomaalaisten kenraalien sotajuonia. Kahdeksas ja viimeinen kirja kertoo puolestaan roomalaisten ja naisten käyttämistä sotajuonista. Osia kuudennesta ja seitsemännestä kirjasta on kuitenkin kadonnut. Teos on säilynyt nykypäivään yhden 1200-luvulla tehdyn kopion ansiosta. "Strategemata" sisältää monia merkittäviin sotapäällikköihin liittyviä tapahtumia, joita ei mainita muissa lähteissä.
Pehr Löv

Pehr Johan Andreas Löv (s. 26. huhtikuuta 1947 Purmo) on suomalainen poliitikko ja koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti. Hän oli RKP:n kansanedustaja vuosina 1995–2007. Pedersören kunnassa asuva Löv on ollut Pietarsaaren seudun terveyskeskuksen johtava lääkäri vuodesta 1983. Löv avioitui terveydenhoitaja Gun-May Linnea Nilssonin kanssa 1971 ja heillä on kaksi lasta: Mikaela (s.1975) ja Daniel (s.1978).
Erkki Virtanen

Erkki Alvar Virtanen (s. 15. elokuuta 1952 Jämsänkoski) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 2003–2015. Virtanen on ollut mukana Kuopion kaupunginvaltuustossa vuosina 1993–1997 ja jälleen vuodesta 2005 alkaen sekä kaupunginhallituksessa 1995–1996. 
Virtanen ilmoitti 15. kesäkuuta 2009 eroavansa Kuopion kaupunginvaltuustosta. Päätöksen taustalla oli KHO:n keskustan kansanedustaja Janne Seurujärvelle antama päätös, jonka mukaan hän ei ollut vaalikelpoinen 2008 kunnallisvaaleissa, koska oli kunnan omistaman yhtiön toimitusjohtaja. Virtanen on Seurujärven tavoin kansanedustajatyön takia virkavapaalla kunnan omistaman yhtiön toimitusjohtajan tehtävistä.
Virtanen oli vasemmistoliiton ehdokas EU-vaaleissa 2014.
Silvia (Ruotsin kuningatar)

Kuningatar Silvia (s. 23. joulukuuta 1943, syntyjään Silvia Renate Sommerlath) on Ruotsin kuningatar ja kuningas Kaarle XVI Kustaan puoliso.
Varhainen elämä.
Silvia syntyi Heidelbergissä Saksassa toisen maailmansodan aikana saksalaisen isän Walther Sommerlathin ja brasilialaisen äidin Alice Soares de Toledon neljäntenä lapsena. Silvian isä oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen. Sodan jälkeen perhe muutti São Pauloon Brasiliaan, jossa he asuivat 1947–1957. Vuonna 1957 perhe muutti takaisin Saksaan.
Ura ennen hovia.
Ennen avioliittoaan Silvia oli töissä Argentiinan suurlähetystön konsulaatissa Münchenissä. Hän on työskennellyt myös lentoemäntänä.
Silvia puhuu kuutta kieltä; ruotsia, saksaa, ranskaa, espanjaa, portugalia ja englantia. Hän osaa myös ruotsalaista viittomakieltä.
Avioliitto ja lapset.
Silvia tapasi Ruotsin kruununprinssin Kaarle Kustaan vuoden 1972 kesäolympialaisten aikana. Kun Ruotsin silloinen kuningas Kustaa VI Aadolf kuoli 15. syyskuuta 1973, Kaarle Kustaasta tuli maan uusi kuningas Kaarle XVI Kustaa. Koska Silvia ei ollut aatelissukuinen, häntä ei pidetty sopivana puolisoehdokkaana kuninkaalle. Näin ollen Kaarle Kustaa ja Silvia päättivät pitää suhteensa salaisuutena, mutta se paljastui, kun pari salakuvattiin yhdessä huoltoasemalla.
Silvia ja Kaarle Kustaa ilmoittivat 12. maaliskuuta 1976 kihlauksestaan, ja heidät vihittiin avioliittoon 19. kesäkuuta samana vuonna. Vihkiminen toimitettiin Tukholman Suurkirkossa, ja sitä todisti 1 200 vierasta.
Päivää ennen ABBA julkaisi uuden kappaleen nimeltä "Dancing Queen". Yleinen harhaluulo on, että kappale oli kirjoitettu nimenomaan Silvialle tämän kuningattareksi nousun kunniaksi, mutta todellisuudessa ABBA oli kirjoittanut kappaleen jo aiemmin ja päätti vain julkaista sen tällöin, koska sen katsottiin olevan tapahtumaan sopiva. 
Kuningattaren hääpuku oli hankittu Diorin muotitalosta, ja sen suunnittelija oli Marc Bohan. Valkoista duchesse-silkkiä oleva kapealinjainen pitkähihainen hääpuku on malliltaan yksinkertainen ja sen pääntie on umpinainen. Pitkä laahus on kiinnitetty puvun selkään. Puku oli sopiva tausta Silvian käyttämälle kuningatar Sofian pitsihunnulle ja Bernadotte-suvun perinteikkäälle kuningatar Josefinan kameediadeemille.
Silvialla ja Kaarle Kustaalla on kolme lasta:
Ruotsin kuningattarena.
Avioliiton myötä Silviasta tuli Ruotsin kuningatar.
Vuonna 1999 Silvia perusti ensimmäisen hyväntekeväisyysjärjestönsä nimeltä Childhood, jonka tavoitteena on huolehtia lasten oikeudesta turvalliseen lapsuuteen. Hänen tyttärensä Madeleine on myös työskennellyt järjestön parissa. 
Vuonna 2021 Silvia kaatui kotonaan ja hän joutui sairaalaan, jossa hänellä todettiin useampi murtuma.
Kunnianosoituksia.
Kuningatar Silvialle on myönnetty seuraavat ulkomaalaiset kunnianosoitukset:
Vuonna 1990 Silvia nimettiin Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Christina Gestrin

Anna Christina Gestrin (s. 12. tammikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja entinen kansanedustaja. Hän toimi Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen varapuheenjohtajana vuosina 1998–2005 ja hän oli ruotsalaisen eduskuntaryhmän puheenjohtaja vuosina 2003–2007. Tällä hetkellä hän johtaa RKP:n ympäristövaliokuntaa.
Gestrin toimi kansanedustajana vuosina 2000–2015. Hän nousi eduskuntaan kesken vaalikauden Rainer Erlundin tilalle. Vuoden 2003 vaaleissa hän tippui eduskunnasta, mutta hän pääsi kuitenkin jatkamaan kansanedustajana europarlamenttikautensa loppuun istuneen Astrid Thorsin varanaisena. Kun Thors palasi eduskuntaan vuoden 2004 eurovaalien jälkeen, RKP:n edustajana parlamenttiin valittiin kansanedustaja Henrik Lax, ja Gestrin jatkoi hänen tilallaan. Gestrin oli ehdolla vuoden 2014 eurovaaleissa. Hän sai 16 427 ääntä ja jäi varasijalle Nils Torvaldsin varahenkilöksi. Syksyllä 2014 Gestrin ilmoitti, ettei pyri jatkokaudelle eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Gestrin oli RKP:n ääniharava Espoossa keräten 2 532 ääntä tullen valituksi valtuustoon.
Eduskunnassa Gestrin oli jäsen suuressa valiokunnassa ja ympäristövaliokunnassa. Hän on myös Pohjoismaiden neuvoston ympäristö- ja luonnonvaravaliokunnan puheenjohtaja sekä Parlamentaarisen Itämerikonferenssin jäsen. 
Gestrin toimii myös Suomessa ruotsinkielisen väestön etua ajavan Folktingetin hallituksen puheenjohtajana. 
Gestrin on valmistunut maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1993. Hänen isänsä oli ministeri Kristian Gestrin.
Takuumiehet

Takuumiehet ovat venäläisen lastenkirjailijan Eduard Uspenskin luomia satuhahmoja. He esiintyvät Uspenskin kirjassa "Takuumiehet".
Takuumiehet ovat pikkuruisia huoltomiehiä, jotka asuvat erilaisissa laitteissa ja koneissa niiden takuuajan. Heidän tehtävänään on pitää laitteet moitteettomassa kunnossa. Takuuajan umpeuduttua he palaavat tehtaalle. Vanhojen laitteiden, joiden tehtaat on lopetettu, takuumiehillä ei ole paikkaa minne mennä. Takuumiehet jäävät asumaan laitteisiin ja siksi vanhat laitteet eivät mene ikinä rikki.
Mikaela Nylander

Mikaela Birgitta Nylander (s. 27. maaliskuuta 1970 Porvoo) on suomalainen entinen RKP:n kansanedustaja ja nykyinen politiikan taustavaikuttaja. Nylander on toiminut elokuusta 2021 Anna-Maja Henrikssonin valtiosihteerinä, ensin vuodet 2021–2023 oikeusministerin valtiosihteerinä ja kesäkuusta 2023 lähtien opetusministerin valtiosihteerinä.
Nylander valittiin eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 2003 vaaleissa. Porvoon kaupunginvaltuustossa Nylander on ollut ensimmäisenä varapuheenjohtajana 2001–2005 ja vuodesta 2005 lähtien puheenjohtajana. Hän toimi Ruotsalaisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana 2011–2015. Nylander on ollut Saaristoasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana vuodesta 2003. Vuodesta 2015 hän on ollut Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Nylander putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Nylander on työskennellyt tuntiopettajana Porvoon kauppaoppilaitoksessa ja Helsingin liiketalouden ammattikorkeakoulussa. Hän on ollut myös Astrid Thorsin erityisavustaja Euroopan parlamentissa ja RKP:n ministeriryhmän erityisavustajana.
National Trust

National Trust ("National Trust for Places of Historic Interest or Natural Beauty") on Englannissa, Pohjois-Irlannissa ja Walesissa toimiva ympäristönsuojelujärjestö. Sillä on neljä miljoonaa jäsentä (2011). Se saa varansa lahjoituksista (etenkin testamenteista), jäsenmaksuista, vierailijoiden pääsymaksuista ja erilaisten tuotteiden myynnistä. Vuonna 2011 järjestön kohteissa kävi 18 miljoonaa vierailijaa. Se pyrkii myös edistämään lähiruokaa, vuokraa viljelypalstoja ja edistää uusiutuvan energian käyttöä kohteissaan. Järjestöllä on noin neljätuhatta vakinaista ja neljätuhatta kausityöntekijää sekä 38 000 vapaaehtoista, jotka tekevät vuosittain yhteensä kaksi miljoonaa tuntia töitä.
Järjestö omistaa
National Trust perustettiin vuonna 1895 kun teollistumisen pelättiin tuhoavan perinteisen englantilaisen maiseman. Ympäristön likaantumisen lisäksi ongelmana oli se, että merkittävät luontokohteet uhkasivat siirtyä yksityisomistukseen. Englannissa ei ole jokamiehenoikeutta, joten suojelualueet ja puistot ovat monelle ainoa tapa päästä kosketuksiin metsän ja rannikon luonnon kanssa.
Vierailluimmat kohteet.
Kaudella 2017–18 kymmenen suosituinta pääsymaksullista kohdetta olivat:
Anne Huotari

Anne Päivi Aulikki Huotari (s. 31. joulukuuta 1959 Vaala) on suomalainen poliitikko. Hän oli vasemmistoliiton kansanedustaja vuosina 1995–2007 Oulun vaalipiiristä. Kunnallisvaaleissa 2008 Huotari valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon, johon hän tuli valituksi myös 2012 ja 2017 kunnallisvaaleissa. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen.
Huotari oli Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1988–2004 ja kaupunginhallituksessa 1993–1995. Vuosina 2004–2008 hän oli Kainuun maakuntavaltuuston jäsen, joka valittiin suorilla vaaleilla. Huotari toimi maakuntavaltuuston varapuheenjohtajana.
Eduskunnassa Huotari oli jäsen muun muassa sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1995–1999), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (1995–2003), perustuslakivaliokunnassa (2003–2004) ja tulevaisuusvaliokunnassa (2003–2007). Hän ei ollut ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Huotari asettui jälleen ehdolle vuoden 2011 ja vuoden 2019 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi.
Huotari on koulutukseltaan merkonomi (1979), sosionomi (AMK) (2015) ja sosionomi (ylempi AMK) (2021). Ennen kansanedustajuutta hän työskenteli Rakennusliiton Kainuun aluetoimistossa Kajaanissa. Kansanedustajuuden jälkeen hän työskenteli yrittäjänä ja Paltamon työvoimayhdistyksen toiminnanjohtajana 2012–2015. Hän ideoi, suunnitteli ja työskenteli Paltamon Työtä Kaikille -valtakunnallisessa täystyöllisyyshankkeessa. Huotari työskenteli Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskuksen MYP-hankkeen projektipäällikkönä pitkäaikaistyöttömien palvelujen kehittämistehtävissä 2016−2017 ja ehkäisevän päihdetyön järjestö EHYT ry:ssä aluekoordinaattorin sijaisena (Kainuu ja Lappi) vuosina 2018−2019. Huotarilla on kaksi aikuista tytärtä.
Pohjapinta-ala

Pohjapinta-ala on puuston mittauksessa käytetty suure, joka on yksittäisten puiden rinnankorkeudelta (1,3 m) mitattujen poikkileikkauspinta-alojen summa kuorellisena hehtaaria kohden (m²/ha). Pohjapinta-alan ja puuston pituuden avulla voidaan määrittää puuston tilavuus (m³/ha). 
Pohjapinta-alan määrittämiseen käytetään relaskooppia. Pohjapinta-ala voi olla harventamattomassa metsikössä 20–35 m²/ha ja harvennusmallien mukaisessa esimerkiksi 12–18 m²/ha. Metsänarvioinnissa pohjapinta-ala määritetään yleensä varttuneissa metsissä, taimikoissa käytetään yleisemmin runkolukua (kpl/ha).
Markus Mustajärvi

Markus Mustajärvi (s. 24. helmikuuta 1963 Savukoski) on suomalainen vasemmistoliiton poliitikko. Hän on toiminut Lapin vaalipiirin kansanedustajana vuosina 2003–2023. Mustajärvi edusti syyskuusta 2011 huhtikuuhun 2015 vasenryhmää.
Ura.
Mustajärvi valmistui ylioppilaaksi Savukosken lukiosta vuonna 1982, metsätalousinsinööriksi Rovaniemen metsäopistosta vuonna 1988 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1993.
Mustajärvi oli ehdolla eduskuntaan jo vuoden 1999 vaaleissa, mutta hänet valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa. Hän tavoitteli vasemmistoliiton puheenjohtajuutta Suvi-Anne Siimeksen erottua tehtävästä vuonna 2006. Hän putosi kisasta ensimmäisellä kierroksella saavuttaen yhteensä 69 ääntä, ja vasemmistoliiton puheenjohtajaksi valittiin Martti Korhonen.
Vuosien 2007 ja 2011 vaaleissa Mustajärvi valittiin jatkokausille eduskuntaan. Kevään 2011 vaalien jälkeen vasemmistoliitosta tuli hallituspuolue. 30. kesäkuuta 2011 Mustajärvi erotettiin yhdessä Jyrki Yrttiahon kanssa vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä, koska he äänestivät Jyrki Kataisen pääministerivalintaa vastaan ja hallitukselle epäluottamusta hallitusohjelmaa koskevassa äänestyksessä. Saman vuoden syyskuussa Mustajärvi ja Yrttiaho perustivat vasenryhmä-nimisen eduskuntaryhmän. He pysyivät kuitenkin vasemmistoliiton jäseninä. Mustajärvi oli vasemmistoliiton ehdokkaana kevään 2015 eduskuntavaaleissa uusien paikkansa ja liittyen jälleen vasemmistoliiton eduskuntaryhmään. Vuoden 2023 vaaleissa Mustajärvi jätti eduskunnan.
Vuosina 2005–2012 Mustajärvi oli Kemijärven kaupunginvaltuutettu. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Savukosken kunnanvaltuustoon. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Mustajärvi sai 39 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle Savukosken valtuustoon.
Näkemyksiä.
Lokakuussa 2018 Mustajärvi kirjoitti Twitterissä presidentti Martti Ahtisaareen liittyen, että ”Ahtisaari saa painua alimpaan helvettiin, kun kommentoi asioita, mistä ei mitään ymmärrä”. Kommentti liittyi pari vuotta vanhaan uutiseen, jossa Ahtisaari kritisoi sosiaalidemokraattien ja ay-liikkeen olevan ”romuttamassa” hyvinvointivaltiota. Vasemmistoliiton puheenjohtaja Li Andersson sanoi, että Mustajärven kielenkäyttö oli asiatonta eikä edusta puolueen linjaa. Andersson on kritisoinut Mustajärveä myös osallistumisesta Suomen Kansa Ensin -liikkeen itsenäisyyspäivän mielenosoitukseen.
Toukokuussa 2022 Mustajärvi jätti eriävän mielipiteen eduskunnan puolustusvaliokunnan lausuntoon, jossa päädyttiin suosittamaan Suomen liittymistä sotilasliitto Naton jäseneksi. Mustajärvi vaati, että mikäli Suomi päätyisi hakemaan Nato-jäsenyyttä, Suomen on tehtävä selväksi, ettei se salli ydinaseiden sijottamista alueelleen missään olosuhteissa, eikä Suomen maa-alueita, ilmatilaa tai merialueita käytetä ydinaseiden kuljetukseen tai läpikulkuun. Mustajärvi vaati lisäksi, että Suomen Nato-jäsenyydestä oli järjestettävä neuvoa-antava kansanäänestys.
Yksityiselämä.
Mustajärvellä on kolme lasta. Sotilasarvoltaan hän on kapteeni.
Mikko Kuoppa

Mikko Kalevi Kuoppa (s. 10. syyskuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Hän on toiminut eduskunnassa Suomen kansan demokraattisen liiton (1979–1986), Demokraattisen vaihtoehdon (1986–1987), Vasemmistoliiton (1995, 1999–2011) ja Vasemmistoryhmän (1995–1999) eduskuntaryhmissä. Kuoppa oli Pirkkalan kunnanvaltuustossa vuosina 1981–2025.
Kuoppa liittyi Suomen kommunistiseen puolueeseen vuonna 1970. Huhtikuussa 1986 hänet valittiin SKP:stä erotetun taistolaisen opposition muodostaman SKP:n järjestöjen keskuskomiteaan ja poliittiseen toimikuntaan. Kuoppa uusi paikkansa SKP:n (yhtenäisyyden) edustajakokouksessa 1987.
Ennen eduskuntauraansa Kuoppa työskenteli G. A. Serlachius -yhtiön Takon tehtaalla trukinkuljettajana 1965–1975 ja pääluottamusmiehenä 1975–1979. Vuosina 1987–1995 Kuoppa oli samassa paikassa työkonekorjaamon asentajana ja varastonhoitajana.
Kesäkuussa 1995 Kuoppa, Veijo Puhjo ja Esko-Juhani Tennilä erotettiin Vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä, koska he olivat äänestäneet eduskunnassa Lipposen hallituksen ja Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän hyväksymiä säästölakipäätöksiä vastaan. Tämän jälkeen kolmikko muodosti oman Vasemmistoryhmä – Vänstergruppen -nimisen eduskuntaryhmänsä.
Roger Jansson

Roger Karl Helge Jansson (s. 9. elokuuta 1943 Kemiö) on entinen ahvenanmaalainen kansanedustaja Ahvenanmaan vaalipiiristä. Hänen varsinainen puolueensa on Frisinnad samverkan. Jansson toimi eduskunnassa RKP:n ryhmässä kaudella 2003–2007. Jansson on ollut myös Ahvenanmaan maakuntahallituksen jäsen 1995–2001 ja maakuntapäivillä 1979–2003 sekä jälleen vuosina 2007–2015. Vuoden 2015 vaaleissa häntä ei enää valittu maakuntapäiville.
Jansson kouluttautui diplomiekonomiksi Åbo Akademista 1968. Ammatiltaan hän on yrittäjä. Janssonilla on kolme lasta: Tina 1971, Mette 1974 ja Alexander 1983.
Minna Sirnö

Minna Maaria Sirnö (s. 14. toukokuuta 1966 Tampere) on suomalainen poliitikko ja entinen Taiteen edistämiskeskuksen johtaja.
Sirnö toimi kansanedustajana vuosina 2003–2011 ja vasemmistoliiton toisena varapuheenjohtajana 2001–2007. Hän on ollut myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen.
Elämä ja ura.
Sirnö valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1993. Ennen kansanedustajan uraa hän työskenteli Tampereen työväenteatterin tiedottajana 2000–2003.
Sirnöllä on ollut lukuisia luottamustoimia. Hän on ollut muun muassa Suomen Kansallisoopperan säätiön, Patrian, Turvan ja VR:n hallintoneuvoston jäsen, Kansan Sivistystyön Liiton (KSL) edustajiston varapuheenjohtaja ja Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton (TeMe) puheenjohtaja. Hän on myös kirjoittanut kolumneja mielenterveydestä ja jaksamisesta Mielenterveyden keskusliiton julkaisemaan "Käsi kädessä" -lehteen.
Sateenkaariyhteisöt ry nimitti Sirnön vuoden 2010 homofobian vastaisen työn hyvän tahdon lähettilääksi. Sirnö työskenteli Suomen näytelmäkirjailijat ja käsikirjoittajat manusförfattare ry:n toiminnanjohtajana 2011-2013. Kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäki (vas) nimitti Sirnön Taiteen edistämiskeskuksen johtajaksi maaliskuun 2013 alusta viideksi vuodeksi. Hänen kautensa päättyi 28. helmikuuta 2018.
Sirnö on aloitti Orimattilan kirjasto- ja kulttuuritoimenjohtajana vuonna 2020. Sirnö siirtyi 2025 Orimattilan kaupungin vapaa-aika- ja hyvinvointipäällikön tehtävästä Nuorisoala ry:n vaikuttamisen asiantuntijaksi.
Yksityiselämä.
Sirnön isä oli Kansan Uutisten pitkäaikainen toimittaja Mauri Sirnö. Sirnön puoliso on valosuunnittelija Jyrki Sinisalo.
Unto Valpas

Unto Olavi Valpas (4. lokakuuta 1944 Kokkola – 13. syyskuuta 2016 Raahe) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1999–2011. Ennen edustajanuraansa hän toimi sähköasentajana, sähköinsinöörinä ja ammattiaineiden opettajana sekä Raahen ammattioppilaitoksen rehtorina.
Valppaalla oli kokemusta myös kunnallispolitiikasta; hän oli Raahen kaupunginvaltuutettu vuosina 1985–1992 ja vuodesta 2000 lähtien kuolemaansa saakka. Kaupunginhallituksen jäsen hän oli vuosina 1981–1984 ja 1987–1992. Sotilasarvoltaan hän oli sotamies (1965).
Hän sai 12. syyskuuta 2016 kesken valtuuston seminaarin sairauskohtauksen, jonka seurauksena menehtyi seuraavana päivänä OYS:ssa.
Mikko Immonen (kansanedustaja)

Mikko Antero Immonen (s. 1. lokakuuta 1950 Rovaniemen maalaiskunta) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana kolme kautta (1995–2007). Immonen on ollut Mynämäen kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1996. Varsinaiselta ammatiltaan hän on kirvesmies ja sotilasarvoltaan alikersantti.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Mikko Immonen putosi eduskunnasta.
Annika Lapintie

Annika Anita Lapintie (o.s. "Hiltunen", s. 18. maaliskuuta 1955 Turku) on suomalainen vasemmistoliiton kansanedustaja (1995–2019) ja Turun kaupunginvaltuutettu (1989–2012). Lapintie oli vuosina 2006–2015 vasemmistoliiton eduskuntaryhmän puheenjohtaja. Hän toimi perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 2015–2019.
Elämä ja ura.
Lapintie valmistui ylioppilaaksi Kupittaan yhteiskoulusta vuonna 1974. Yliopisto-opinnot hän aloitti Åbo Akademissa lukemalla ruotsia, venäjää ja kasvatustieteitä. Sieltä hän siirtyi opiskelemaan oikeustiedettä Turun yliopistoon, josta valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1984. Lapintie auskultoi varatuomariksi toimien Paraisten tuomiokunnan notaarina ja käräjätuomarina 1989–1990. Vuonna 1984 hän suoritti ulkoasiainministeriön kansainvälisten asiain valmennuskurssin.
Turun kaupunginhallituksessa Lapintie toimi vuosina 1989–1995. Eduskuntaan hänet valittiin vuoden 1995 vaaleissa. Ennen kansanedustajaksi valitsemista hän toimi Suomen Työväen Säästöpankin konttorin esimiehenä (1984–1988), Turun työvoimapiirin lakimiehenä (1988–1995) sekä Varsinais-Suomen työvoima- ja elinkeinokeskuksen lakimiehenä. Lapintie oli myös Tradekan edustajiston jäsen 1992–2016.
Eduskunnassa Lapintie on pyrkinyt muun muassa rajoittamaan siviilien aseiden saatavuutta. Hän oli kaudella 2011–2014 suuren valiokunnan varapuheenjohtaja. Hän on ollut myös liikenne- ja viestintävaliokunnan varapuheenjohtaja vuosina 1999–2003. Lapintie on ollut varsinainen jäsen muun muassa ulkoasiainvaliokunnassa (2007–2015), lakivaliokunnassa (1995–2003) ja sivistysvaliokunnassa (1995–1996).
Lapintie oli ehdolla kesäkuussa 2009 pidetyissä europarlamenttivaaleissa. Hän sai 29 112 ääntä eli eniten puolueessaan, muttei tullut valituksi ja vasemmistoliitto jäi ilman paikkaa Euroopan parlamentissa. Lapintie olisi tullut valituksi ilman kristillisdemokraattien ja perussuomalaisten vaaliliittoa, jonka ansiosta Sari Essayah pääsi parlamenttiin. Lapintie oli puolueen ehdokkaana myös EU-vaaleissa 2014.
Lapintie jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa eikä asettunut enää ehdolle.
Vuonna 2019 Oikeuspoliittinen yhdistys Demla myönsi Lapintielle Oikeudenturvaaja-tunnustuksen perus- ja ihmisoikeuksien sekä oikeusvaltioperiaatteen toteutumisen aktiivisesta edistämisestä ja varmistamisesta.
Lapintie on ollut vuodesta 1983 naimisissa "Helsingin Sanomien" Turun-toimituksessa työskentelevän Pyry Lapintien kanssa.
Vaalimenestys.
Eduskuntavaalit.
Lapintie valittiin kansanedustajaksi vaaleissa 1995.
Kari Kärkkäinen

Kari Juhani Kärkkäinen (s. 29. tammikuuta 1970 Varkaus) on suomalainen poliitikko. Hän toimi kristillisdemokraattien kansanedustajana vuosina 1999–2011. Syyskuussa 2012 Kärkkäinen siirtyi keskustaan.
Kärkkäinen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1999 vaaleissa Kuopion vaalipiiristä. Hänet valittiin jatkokausille vuosien 2003 ja 2007 vaaleissa Pohjois-Savon vaalipiiristä. Kärkkäinen ei asettunut ehdolle enää vuoden 2011 vaaleissa.
Kärkkäinen oli Varkauden kaupunginvaltuutettu vuosina 1993–2012. Kaupunginhallituksen jäsen hän oli vuosina 1997–1998. Vuoden 2012 kuntavaaleissa hänet valittiin keskustan listalta 277 äänellä Parkanon kaupunginvaluustoon.
Sotilasarvoltaan Kärkkäinen on jääkäri (1991).
Birobidžan

Birobidžan (, ) on Juutalaisten autonomisen alueen pääkaupunki Venäjän kaukoidässä, Amurjoen vasemmanpuolisen (pohjoisesta laskevan) sivuhaaran Biran varrella. Kaupunki on merkittävä Venäjän rautateiden päärataverkon asemapaikkakunta.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 75 413. Tämä oli 42,7 prosenttia koko Juutalaisten autonomisen alueen väkiluvusta (176 558 as., vuonna 2010).
Nimeä Birobidžan käytetään toisinaan koko alueen nimenä. Birobidžan perustettiin vuonna 1928 ja siitä tuli kaupunki vuonna 1937.
Maitreya

Maitreya (sanskritia, मैत्रेय 'ystävällinen'; paaliksi: "Metteja"; hanzi: 彌勒, pinyin: "Mílè"; japaniksi: "Miroku") on buddhalaisuudessa tuleva Buddha. Hän on bodhisattva, joka tulee ilmestymään maan päälle, kun buddhalaisuus on hävinnyt, saavuttaa täydellisen valaistumisen, ja opettaa dharmaa. Maitreyan tulevan hallintopaikan nimi on Shambhalla ja hänet kuvataan istuvassa asennossa olevaksi Buddhaksi, millä käsitetään olevan viittauksia länsimaiseen elämäntapaan. Tarkka ajankohta Maitreyan tulemiselle ei ole selvillä, mutta yleisesti tiedetään tuon ajan ennen pitkää koittavan.
Skientologian perustaja L. Ron Hubbard väitti 1955 tai 1956 kirjoitetussa runossaan "Hymn of Asia" olevansa Maitreyan ilmentymä.
Baltimax

Baltimax- tai B-max-nimitystä käytetään laivasta, joka voi kulkea Atlantin ja Itämeren välisten Tanskan salmien läpi. Itämerelle () päästäkseen laivan syväys saa olla korkeintaan noin 15 metriä. Aiemmin laivojen suurin syväys sai olla vain 13 metriä, mutta vuonna 1975 käyttöönotettu uusi vesiväylä mahdollisti suurempienkin laivojen läpikulun. Nykyisin suurimpien täydessä lastissa Itämerellä käyvien säiliölaivojen kantavuus on 100 000–120 000 dwt, suurin pituus 240–260 metriä ja leveys 42–48 metriä. Suuremmat nykyalukset joutuvat kulkemaan vajaina. Suunnitteilla on Baltimax-aluksia, joiden kantavuus olisi 200 000 dwt.
Uutta 17 metrin syväväylää nimitetään tanskaksi "Rute T":ksi, englanniksi "Route T":ksi ja radiokielessä "Route Tangoksi". Tämä Tanskan Fyn ja Själlannin saarten välisen Ison-Beltin salmen kautta kulkeva laivaväylä on 550 kilometrin pituinen, alkaen Skagenista ja päättyen Gedserin itäpuolelle. Suurten alusten kulkua väylällä vaikeuttavat jyrkät mutkat, voimakkaat virtaukset sekä väylän paikoittainen mataluus ja ahtaus. Itämerelle päin kuljettaessa väylä on kapeimmillaan vain 800 metriä leveä. Suurisyväyksisten laivojen kulkua väylällä vaikeuttaa myös tuulten aiheuttamat 1–2 metrin suuruiset vedenpinnan korkeuden muutokset.
Reijo Ståhlberg

Reijo Einar Ståhlberg (s. 21. syyskuuta 1952 Tammisaari) on suomalainen kuulantyöntäjä. 
Ståhlberg edusti uransa aikana Suomea olympialaisissa vuosina 1976 Montrealissa (sijoitus 12.) ja 1980 Moskovassa (4.). Hän sijoittui Euroopan-mestaruuskisoissa 11:nneksi vuonna 1974, neljänneksi vuonna 1978 ja yhdeksänneksi vuonna 1982. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän voitti kolme mestaruutta vuosina 1978, 1979 ja 1981 ja lisäksi hän sijoittui neljänneksi vuonna 1977.
Ståhlberg voitti ulkoradoilla yhdeksän Suomen mestaruutta ja sisäradoilla kuusi mestaruutta. Hän oli neljäs suomalainen 20 metriä työntänyt kuulantyöntäjä ja toimi vuonna 1983 perustetun 20 metrin kerhon puheenjohtajana perustamisesta lähtien vuoteen 2023 asti. Ståhlberg paransi Suomen ennätystä neljästi ja työnsi ennätyksekseen 5. toukokuuta 1979 Kalifornian Fresnossa tuloksen 21,69 m. Tulos oli edelleen toukokuussa 2024 paras suomalaistyöntäjän tulos ulkoradoilla. Suomen ennätyksenä se säilyi toukokuuhun 2024 asti, jolloin astui voimaan Suomen Urheiluliiton sääntömuutos ja ennätykseksi muutettiin takautuvasti Mika Halvarin hallissa vuonna 2000 työntämä 22,09 m.
Ståhlberg avioitui kestävyysjuoksija Pirjo Vihosen kanssa. Työuransa Reijo Ståhlberg teki pankinjohtajana, yrittäjänä ja toimitusjohtajana.
Avidius Cassius

Gaius Avidius Cassius (noin 130 – heinäkuu 175) oli roomalainen usurpaattori, joka yritti kaapata vallan vuonna 175 Marcus Aureliuksen ollessa Rooman keisari. Hänet tunnetaan etupäässä Dio Cassiuksen historiassa ja Historia Augustassa olevien tietojen perusteella.
Cassius syntyi Cyrrhuksessa Syyriassa. Hänen isänsä oli oraattori Gaius Avidius Heliodorus josta tuli myöhemmin Egyptin prefekti. Cassius menestyi sotilasurallaan Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen ollessa keisareina. Parthian sodan aikana Cassius johti joukkoja jotka valtasivat Seleukeian ja Ktesifonin. Tämän jälkeen hänestä tuli senaatin jäsen ja vuonna 166 hänestä tuli Syyrian kuvernööri. Hän kukisti Egyptissä puhjenneen kapinan vuonna 172. 
Vuonna 175 hän julistautui keisariksi ehkä siksi että Marcus Aurelius oli huhujen mukaan kuollut sotaretkellä germaaneja vastaan. Näin ei kuitenkaan ollut ja Marcus Aurelius kiirehti pian Syyriaan kukistamaan Cassiusta joka ei kuitenkaan ollut saanut tukea vallankaappaukselleen Egyptin ja Syyrian ulkopuolella. Lopulta eräs sotilas tappoi Cassiuksen, jonka pää lähetettiin Marcus Aureliukselle. Keisari olisi kuitenkin halunnut ottaa Cassiuksen kiinni elävänä, jotta olisi voinut armahtaa hänet.