tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Xan de Waard

Xan de Waard (s. 8. marraskuuta 1995 Renkum) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
De Waard pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 104 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015.
De Waard edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut SV Kampongissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Laurien Leurink

Laurien Leurink (s. 13. marraskuuta 1994 Utrecht) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
Leurink pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2015. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017.
Leurink edustaa vuonna 2018 seuratasolla Larenia. Aiemmin hän on pelannut SV Kampongissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Maria Verschoor

Maria Verschoor (s. 22. huhtikuuta 1994 Dordrecht) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
Verschoor pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 93 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Hän on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015. Champions Trophyssa saavutuksena on hopeaa vuonna 2016.
Verschoor edustaa vuonna 2018 seuratasolla Amsterdamia. Aiemmin hän on pelannut HC Hoeksche Waardissa ja HC Rotterdamissa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Automne Pavia

Automne Pavia (s. 3. tammikuuta 1989 Péronne, Somme) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut koko kansainvälisen uransa 57 kg:n painoluokassa..
Pavia saavutti alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa pronssia 2006 ja kultaa 2007. Saman ikäluokan MM-kilpailuissa hän sai hopeaa 2008. Hän voitti Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui 57-kiloisissa seitsemänneksi. Hän sai Tšeljabinskin EM-kilpailuissa 2012 pronssia 57 kg:n sarjassa ja hopeaa joukkuekilpailussa.
Pavia saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti Budapestissa 2013 Euroopan-mestaruuden 57-kiloisissa ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuepronssia ja oli 57-kiloisissa viides.
Pavia voitti Montpellier’ssa 2014 Euroopan-mestaruuden 57 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Tšeljabinskin MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja pronssia 57-kiloisissa. Bakun Euroopan kisoissa 2015 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli viides 57 kg:n sarjassa.
Pavia saavutti Astanan MM-kilpailuissa 2015 pronssia 57 kg:n painoluokassa. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui seitsemänneksi.
Pavia on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja seitsemän kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yksi turnausvoitto ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Ranskan-mestaruutta.
Ben Heppner

Ben Heppner (s. 14. tammikuuta 1956 Murrayville, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän syntyi mennoniittaperheeseen ja opiskeli muiden muassa French Ticknerin johdolla. Hän kuului Canadian Opera Companyn kokoonpanoon vuosina 1982–84.
Varhaisella urallaan Heppner oli lyyrinen tenori; hän muun muassa voitti CBC:n lahjakkuuskilpailun Don Ottavion aarialla "Il mio tesoro" Wolfgang Amadeus Mozartin oopperasta "Don Giovanni". Muihin varhaisiin rooleihin lukeutuivat "Don Pasqualen" Ernesto ja "La bohèmen" Rodolfo. Vuonna 1987 siirtyi William Neillin ja Dixie Ross Neillin opastamana "spinto"-äänityyppin ja erikoistui germaaniseen ohjelmistoon. Hän pääsi ensin esiintymään "Ariadne Naxoksella" -oopperassa Australiassa ja teki sitten Euroopan-ensiesiintymisensä "Lohengrinina" Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa maaliskuussa 1989. 
Yhdysvalloissa Heppner esiintyi ensimmäistä kertaa syksyllä 1988 Walter von der Vogelweiden roolissa "Tannhäuserissa". Tämä esiintyminen suoritettiin Chicagon lyyrisessä oopperassa. Metropolitan-oopperassa Heppner debytoi "Idomeneon" esityksessä joulukuussa 1991. Hän on esiintynyt myös muun muassa La Scalassa ja Covent Gardenissa. 
Heppner on ollut tuottelias levyttäjä. Hän on saanut useita tunnustuksia, kuten Kanadan ritarikunnan "Companion"-arvon (2008), kaksi Juno-palkintoa ja Grammyn. Hän on urastaan huolimatta pysynyt perhekeskeisenä ja vahvasti uskonnollisena.
Brigitte Rolland

Brigitte Rolland (s. 8. lokakuuta 1964 Montreal) on kanadalainen viulisti. 
Rolland opiskeli aluksi Montrealissa Maurice Onderet'n (1969–70), Mildred Goodmanin (1971–80) ja Mauricio Fuksin (McGillin yliopisto, 1981–82) johdolla. Tämän jälkeen hän siirtyi Rodney Friendin opiskelijaksi Royal College of Musiciin, Lontooseen, jossa hän opiskeli vuoteen 1987 saakka. Opiskeluaikoinaan Rolland voitti lukuisia palkintoja. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin Prix d'Europe, ja hän sijoittui toiseksi Lontoon filharmonikkojen kilpailussa.
Rolland on vieraillut useiden kanadalaisten orkestereiden solistina ja esiintynyt useilla festivaaleilla. Hän on myös esiintynyt resitalistina Ranskassa ja Espanjassa.
Myös Rollandin isä Pierre ja sisar Sophie Rolland ovat tulleet tunnetuiksi musiikin alalta.
Minke Smeets

Minke Smeets (o.s. Smabers, s. 22. maaliskuuta 1979 Den Haag) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Smeets voitti Alankomaiden maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 sekä saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden Madridissa 2006. Hän pelasi 312 maaottelua, mikä on alankomaalaisista naispelaajista eniten vuoden 2017 loppuun mennessä.
Minke Smeetsin sisko on maahockeypelaaja Hanneke Smabers ja puoliso baseballpelaaja Tjerk Smeets, molemmat olympiaedustajia.
Audrey Tcheuméo

Audrey Tcheuméo (s. 20. huhtikuuta 1990 Bondy, Ranska) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut lähes koko kansainvälisen uransa alle 78 kg:n painoluokassa..
Tcheuméo saavutti alle 78 kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 2008. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2008 ja 2009 sekä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2009.
Tcheuméo voitti vuonna 2011 alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Istanbulissa ja maailmanmestaruuden Pariisissa. Seuraavana vuonna hän sai EM-hopeaa Tšeljabinskissa ja olympiapronssia Lontoossa. Budapestin EM-kilpailuissa 2013 hän saavutti joukkuehopeaa ja sijoittui alle 78-kiloisissa viidenneksi. Saman vuoden Rio de Janeiron MM-kilpaiuissa hän sai pronssia alle 78 kg:n sarjassa.
Tcheuméo voitti Montpellier’ssa 2014 Euroopan-mestaruuden alle 78 kg:n painoluokassa ja joukkuekilpailussa. Saman vuoden Tšeljabinskin MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa alle 78-kiloisissa. Vuonna 2015 hän oli viides sekä Bakun Euroopan kisoissa että Astanan MM-kilpailuissa.
Tcheuméo voitti alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Kazanissa 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa hän sai hopeaa hävittyään loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Kayla Harrisonille. Hän voitti alle 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden jälleen Varsovassa 2017. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs. Hän sai hopeaa Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018. Saman vuoden Bakun MM-kilpailuissa hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa. Lissabonin EM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui viidenneksi. Hän saavutti MM-hopeaa Dohassa 2023. Saman vuoden Montpellier'n EM-kilpailuissa hän oli seitsemäs. Hän voitti 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Zagrebissa 2024. Kuukautta myöhemmin hän oli viides Abu Dhabin MM-kilpailuissa. Podgorican EM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui viidenneksi.
Tcheuméo on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kuusitoista turnausvoittoa, kahdeksan kakkossijaa ja kolmetoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa ja yksi kakkossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Ranskan-mestaruutta.
Fatima Moreira de Melo

Fatima Moreira de Melo (s. 4. heinäkuuta 1978 Rotterdam) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Moreira de Melo voitti Alankomaiden maajoukkueessa olympiakultaa Pekingissä 2008 sekä saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 ja olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän voitti maailmanmestaruuden Madridissa 2006. Hän pelasi 257 maaottelua, mikä on alankomaalaisista naispelaajista toiseksi eniten vuoden 2017 loppuun mennessä.
Synnøve Persen

Synnøve Persen (22. helmikuuta 1950 Porsanger, Norja) on pohjoissaameksi kirjoittava runoilija ja kuvataiteilija. Urallaan Persen laajasti edistänyt saamelaisen taiteen järjestäytymistä. 
Ura.
Persen oli 1970-luvulla yksi kahdeksasta Masi-ryhmän, Mázejoavkku, jäsenestä. Ryhmä edusti uutta ja nykyaikaista suuntausta saamelaisessa taiteessa ja toimi saamelaisten taiteilijaseuran esiasteena. Hän valmistui Norjan Statens kunstakademi -taideoppilaitokosesta 1978. Saamen lipun ensimmäinen versio vuodelta 1977, joka oli kolmivärinen ja ilman ympyrää, on Persenin oppilastyökseen tekemä.
Persenin esikoisrunoteos "Alit lottit girdilit" julkaistiin 1981. Runokirjoilleen on tyypillistä kirjojen vahva visuaalinen ulkoasu. Kirjat "Biekkakeahtes bálggis" ja "šuvas bohcciidit sága" on julkaistu myös äänikirjoina joissa runoille rinnalle on sävelletty musiikkia. 
Vuosina 1997-2001 Synnøve Persen oli Norjan kulttuurineuvoston jäsen ja hänellä on ollut myös muita saamelaisten taiteeseen liittyviä luottamustehtäviä. Hän on ollut keskeisessä roolissa mm. saamelaisten-taideteollisen korkeakoulun ja taidekoulun, Kaarasjoen taidekeskuksen perustamisessa ja saamelaisten taidemuseon perustamisessa.
Tunnustukset.
Persen on ollut Pohjoismaiden kirjallisuuspalkintoehdokkaana vuosina 1993 ja 2008. Biret Elle Memorial Prize -palkinnon vuonna 2000 ja Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2006.
Georgie Twigg

Georgina Sophie "Georgie" Twigg (s. 21. marraskuuta 1990 Lincoln) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Twigg voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Twigg on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2010.
Twigg on pelannut Englannin maajoukkueessa 79 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 68 kertaa ja tehnyt viisi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Éva Csernoviczki

Éva Csernoviczki (s. 16. lokakuuta 1986 Tatabánya, Komárom-Esztergom, Unkari) on unkarilainen judon olympia- ja MM-mitalisti sekä Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut lähes koko kansainvälisen uransa alle 48 kg:n painoluokassa..
Csernoviczki saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 48 kg:n painoluokassa. Pekingin 2008 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi. MM-kilpailuissa hän saavutti samassa sarjassa pronssia Pariisissa 2011 sekä sijoittui seitsemänneksi Rio de Janeirossa 2007, Tšeljabinskissa 2014 ja Astanassa 2015.
Csernoviczki on saavuttanut EM-mitalin alle 48 kg:n sarjassa yksitoista kertaa peräkkäin vuosina 2008–2018. Kultaa hän sai Budapestissa 2013 ja Montpellier’ssa 2014, hopeaa Tbilisissä 2009, Wienissä 2010, Istanbulissa 2011 ja Kazanissa 2016 sekä pronssia Lissabonissa 2008, Tšeljabinskissa 2012, Bakun Euroopan kisoissa 2015, Varsovassa 2017 ja Tel Avivissa 2018. EM-joukkuekilpailussa hän sai pronssia Miskolcissa 2009.
Csernoviczki saavutti Belgradin universiadeissa 2009 pronssia 48-kiloisissa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2003, 2006 ja 2008 sekä sai hopeaa 2007. Alle 20-vuotiaiden EM-hopeaa hän saavutti 2005 ja alle 17-vuotiaiden EM-pronssia 2002.
Csernoviczki on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, kuusi kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kaksi turnausvoittoa, kaksi kakkossijaa ja viisi kakkossijaa.
Virginia Balistrieri

Virginia Balistrieri (15. tammikuuta 1888 Trapani – 3. elokuuta 1960 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Ura.
Balistrieri näytteli sekä teatterissa että elokuvissa. Hän aloitti Giovanni Grasson vastaparina Nino Martoglion ohjaamissa mykkäelokuvissa 1910-luvulla. Vuonna 1914 Balistrieri tulkitsi naispääosan elokuvassa "Sperduti nel buio", jota pidetään eräänä italialaisen neorealismin edeltäjistä.
Balistrierin aviopuoliso oli Giovanni Grasso jr. (1888–1963), joka oli edellä mainitun Giovanni Grasson (1873–1930) serkku. Balistrierin sisko Desdemona Balistrieri (1889–1976) oli niin ikään näyttelijä.
Distria Krasniqi

Distria Krasniqi (s. 10. joulukuuta 1995) on kosovolainen judon olympiavoittaja, Euroopan-mestari ja MM-mitalisti. Hän kilpailee 52 kg:n sarjassa kilpailtuaan välillä, syksystä 2018 vuoteen 2021, 48-kiloisissa.
Krasniqi saavutti 52 kg:n painoluokassa alle 23-vuotiaiden EM-pronssia 2012 ja 2013 sekä alle 21-vuotiaiden EM-pronssia 2013 ja 2015. Hän voitti alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2015 sekä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2016 ja 2017.
Krasniqi sijoittui vuonna 2017 seitsemänneksi sekä Varsovan EM-kilpailuissa että Budapestin MM-kilpailuissa. Hän saavutti Tel Avivin EM-kilpailuissa 2018 hopeaa hävittyään 52-kiloisten loppuottelussa venäläiselle Natalja Kuzjutinalle. Hän voitti samana vuonna kultaa Välimeren kilpailuissa.
Krasniqi saavutti 48 kg:n painoluokassa MM-pronssia Tokiossa 2019 ja EM-pronssia Prahassa 2020. Hän voitti saman sarjan Euroopan-mestaruuden Lissabonissa 2021 kukistettuaan loppuottelussa ukrainalaisen Darja Bilodidin. Budapestin MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna viides. Tokion olympialaisissa hän voitti kultaa kukistamalla loppuottelussa japanilaisen Funa Tonakin.
Krasniqi saavutti 52 kg:n painoluokassa vuonna 2022 EM-pronssia Sofiassa ja MM-pronssia Taškentissa. Välimeren kilpailuissa hän voitti kultaa. Dohan MM-kilpailuissa 2023 hän oli viides. Hän sai samana vuonna EM-hopeaa Montpellier’ssä hävittyään loppuottelussa Amandine Buchardlle. Hän voitti 52-kiloisten Euroopan-mestaruuden Zagrebissa 2024 kukistettuaan finaalissa Odette Giuffridan. Pariisin olympialaisissa 2024 sijoittui 52-kiloisissa toiseksi hävittyään finaalissa Diyora Keldiyorovalle. Hän saavutti hopeaa myös Podgorican EM-kilpailuissa 2025 hävittyään loppuottelussa Odette Giuffridalle. Hän oli hopealla myös saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa. Loppuottelussa hän hävisi Uta Abelle.
Krasniqi on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kuusitoista turnausvoittoa, kaksitoista kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa hän on ollut kerran ensimmäinen, toinen ja kolmas.
Alex Danson

Alexandra Mary L. "Alex" Danson (s. 21. toukokuuta 1985 Southampton) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Danson voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 Ison-Britannian sijoittuessa kuudenneksi. Englannin maajoukkueen pelaajana Danson on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2005, 2007, 2009, 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2006, 2010 ja 2018.
Danson on pelannut Englannin maajoukkueessa 203 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 103 kertaa ja tehnyt 53 maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Coraxo

Coraxo on syksyllä 2013 perustettu suomalainen melodinen death metal -yhtye. Se on julkaissut kaksi studioalbumia.
Yhtyeen nimi tarkoittaa "ukkosia", joka on otettu okkultistisesta eenokin kielestä. Yhtyeen kappaleet ovat englanninkielisiä. Sen sanoitukset käsittelevät tieteiskirjallisuutta ja kauhua.
Historia.
Coraxon ensimmäinen demo, "Starlit Flame", julkaistiin syksyllä 2013. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen toinen EP, "Starlit Flame II", joka poiki levysopimuksen saksalaisen Massacre Recordsin kanssa. Vuonna 2016 yhtye kiersi Saksaa ja muita Euroopan maita sekä esiintyi Findustry-klubifestivaaleilla Suomessa.
Yhtye julkaisi death metalia ja industrialia yhdistelevän, science fiction -vaikutteisen debyyttialbuminsa "Neptune" Massacre Recordsin kautta vuonna 2015. Vuoden 2016 aikana yhtye nauhoitti toisen täyspitkän levynsä nimeltään "Sol", joka julkaistiin vuonna 2017 tamperelaisen Snow Wave Recordsin kautta. Albumilla vieraili useita kansainvälisiä muusikoita, kuten kitarasooloissa Christopher Amott, joka on tunnettu Arch Enemy -yhtyeestä, sekä Peter Huss joka on soittanut muun muassa yhtyeissä Sinergy ja Shining. Levyn on masteroinut ruotsalainen metallituottaja Dan Swanö.
Desdemona Balistrieri

Desdemona Balistrieri (9. syyskuuta 1889 Trapani – 5. huhtikuuta 1976 Palermo) oli italialainen näyttelijä. 
Balistrieri näytteli lähinnä teatterissa. Uransa alussa hän oli mukana mykkäelokuvissa, kuten Katana filmin tuottamassa teoksessa "Il latitante" (1915). Balistrierin puoliso oli näyttelijä Angelo Musco. Hänen sisarensa Virginia Balistrieri teki niin ikään ammattilaisuran näyttelijänä.
Aiheesta muualla.
Malgrado Tutto: Le donne dimenticate del teatro siciliano (29.1.2018)
Henry Williams

Henry Williams (6. kesäkuuta 1970 Indianapolis, Indiana – 13. maaliskuuta 2018) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Takamiehenä pelannut Williams kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen sen saavuttaessa MM-pronssia Argentiinassa 1990. Yliopistotasolla Pohjois-Carolinaa (Charlotte) edustanut Williams teki menestyksekkään ammattilaisuransa pääosin Italiassa ja etenkin Trevison joukkueessa. Pelaajauransa jälkeen hän toimi liikemiehenä erilaisissa yrityksissä ja ryhtyi baptistikirkon pastoriksi. Williams kuoli munuaissairauteen vain 47-vuotiaana 13. maaliskuuta 2018.
Daedra Charles

Daedra Janel Furlow (o.s. Charles, 22. marraskuuta 1968 Detroit, Michigan – 14. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Yliopistokoripallossa kaksi NCAA:n mestaruutta voittanut Furlow kuului Yhdysvaltain naisten maajoukkueeseen sen saavuttaessa olympiapronssia Barcelonassa 1992 ja MM-pronssia Australiassa 1994. Hän pelasi ammattilaisurallaan muun muassa Euroopassa ja kaudella 1997 WNBA:n Los Angeles Sparksissa. Charles kuoli 49-vuotiaana 14. huhtikuuta 2018.
Helen Richardson-Walsh

Helen Richardson-Walsh (o.s. Richardson, s. 23. syyskuuta 1981 Hitchin) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Richardson-Walsh voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 sekä maan kaikkien aikojen nuorimpana maahockeyn olympiaedustajanaisena Sydneyn olympialaisissa 2000. Englannin maajoukkueen pelaajana Richardson-Walsh on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 1999, 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2002 sekä pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Richardson-Walsh on pelannut Englannin maajoukkueessa 164 maaottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 127 kertaa ja tehnyt 20 maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Helen Richardson-Walshin puoliso on hänen joukkuetoverinsa maajoukkueesta, Kate Richardson-Walsh (o.s. Walsh).
Hills Have Eyes 2 (vuoden 1985 elokuva)

Hills Have Eyes 2 (engl. "The Hills Have Eyes Part 2," epävirallinen nimi "Yön silmät 2") on yhdysvaltalainen, ohjaaja Wes Cravenin ohjaama ja käsikirjoittama kauhuelokuva vuodelta 1985. Elokuva on jatkoa Wes Cravenin aiemmalle elokuvalle Yön silmät ("The Hills Have Eyes") vuodelta 1977.
Juoni.
Elokuva alkaa Bobby Carterin (Robert Houston) ja hänen psykiatrinsa keskustellessa ensimmäisen elokuvan tapahtumista, joista on nyt kulunut kahdeksan vuotta. Bobby on edelleen traumatisoitunut noista tapahtumista. Hän ja Rachel (Janus Blythe) ovat kehittäneet uuden huipputehokkaan polttoaineen moottoripyörissä käytettäväksi ja nykyään moottoripyörätallin omistajana Rachel on lähdössä tiiminsä kanssa kisaamaan samaiselle aavikolla, jolla aiemmat kauheudet tapahtuivat. Bobbylle ajatus on liikaa. Rachelin tiimiin kuuluvat Cass, Roy, Harry, Hulk, Foster, Jane ja Sue sekä mukaan otettava koira "Hirviö", joka oli aiemmin Carterien omistuksessa, mutta nykyisin Rachelin koira. 
Seurue eksyy matkalla aavikon läpi ja pysähtyy vanhan kaivoksen luokse korjaamaan polttoainevuotoa bussista. Kaivoksessa lymyilee Pluto, joka nähtävästi on jäänyt eloon Hirviön aiemmista puremista. Pluto hyökkää Rachelin kimppuun ja onnistuu ryöstämään seurueelta yhden näiden kilpamoottoripyöristä. Roy ja Harry lähtevät jahtaamaan Plutoa, mutta epäonnistuvat: Harry jää putoavan lohkareen alle ja Roy joutuu yli kaksimetrisen kannibaalin, The Reaperin, (John Bloom) yllättämäksi. Yön saapuessa seurue jää odottamaan ystäviään kaivokselle, mutta koska näitä ei kuulu Rachel ja Hulk lähtevät etsimään näitä. The Reaper on kuitenkin ottanut seurueen tähtäimeensä ja listii näitä yksi kerrallaan. Rachel koirineen löytää Pluton, mutta joutuu The Reaperin rakentamaan ansaan ja lyö päänsä kiveen. Henkiin The Reaperin kynsistä aiemmin jäänyt Roy onnistuu yllättämään Pluton, joka syöksyy Hirviön työntämänä kielekkeeltä kuolemaansa. Kaivoksella ei The Reaperin käsittelyn jälkeen ole enää elossa kuin Cass, joka onnistuu päihittämään kannibaalin hapolla ja paikalle saapuvan Royn kanssa he ansoittavat polttoaineella bussin ja sytyttävät The Reaperin liekkeihin aavikon yössä. The Reaper ei kuollut ja tulee liekeissä juoksemalla kohti Cassia ja Roy:ta. He ehtivät väistää ja The Reaper putoaa kaivokseen. Ainoina eloonjääneinä Cass, Roy ja Hirviö lähtevät jalan paluumatkalle aavikon aamun sarastaessa.
Sensurointi Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalla ennakkotarkastuksessa 7.11.1986 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Täyskielto kumottiin vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
Vuoden 2007 versio.
Kuten sarjan ensimmäisestäkin elokuvasta "Yön silmät", myös tästä on tehty uudelleenfilmatisointi. Martin Weiszin vuonna 2007 ohjaaman uusintaversion nimi on "The Hills Have Eyes 2". Sen juoni poikkeaa kuitenkin tästä elokuvasta, eikä se ole siten tämän elokuvan toisinto, vaikka nimi on sama.
Aline Danioth

Aline Danioth (s. 12. maaliskuuta 1998) on sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Euroopan nuorten talviolympiafestivaaleilla Malbunissa 2015 Danioth saavutti pujottelussa pronssia. Lillehammerin nuorten talviolympialaisissa 2016 hän voitti kultaa pujottelussa ja alppiyhdistetyssä sekä saavutti pronssia suurpujottelussa ja supersuurpujottelussa. Nuorten MM-kilpailuissa 2016 Danioth voitti kultaa alppiyhdistetyssä. Vuoden 2018 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja saavutti pronssia pujottelussa. Vuonna 2019 hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa hopeaa pujottelussa.
Ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Åressa 2019 Danioth voitti kultaa joukkuekilpailussa ja oli viidestoista pujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui pujottelussa kymmenenneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli samassa lajissa kuudes.
Alppihiihdon maailmancuphän oli samassa lajissa kuudes.issa Danioth kilpaili ensimmäisen kerran Courchevelissä joulukuussa 2015. Ensimmäisen kerran hän pääsi toiselle kierrokselle Lienzin pujottelussa joulukuussa 2017. Hän sijoittui kilpailussa 19:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Flachaun pujottelussa kaudella 2018–2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut seitsemänneksi Lienzin pujottelussa joulukuussa 2019 ja kahdeksanneksi Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2020.
Aleida Assmann

Aleida Assmann (s. 22. maaliskuuta 1947 Gadderbaum, Länsi-Saksa) on saksalainen kulttuuriantropologi, kirjallisuustieteilijä ja professori, joka on keskittynyt tutkimuksissaan kulttuurimuistoihin. Hän on vuodesta 1993 toiminut Konstanzin yliopiston englanninkielisen kirjallisuuden ja yleisen kirjallisuustieteen professorina.
Elämä.
Opiskelu ja ura.
Aleida Assmann syntyi vuonna 1947 Gadderbaumissa, joka kuuluu nykyisin Bielefeldiin. Hän opiskeli 1966–1972 englantilaista filologiaa ja egyptologia Heidelbergin ja Tübingenin yliopistoissa.
Assmann osallistui vuosina 1968–1975 useita kertoja miehensä Jan Assmannin kanssa Ylä-Egyptin arkeologisille kaivauksille. Heidelbergin yliopiston englannin kielen laitoksella Assmann alkoi opettaa vuonna 1973, ja tohtoriksi hän valmistui englanninkielisestä kirjallisuudesta ja egyptologiasta vuonna 1977. Habilitaatiotutkimuksensa hän sai vuonna 1992 valmiiksi Heidelbergiin. Assmann sai vuonna 1993 Konstanzin yliopistosta paikan englanninkielisen kirjallisuuden ja yleisen kirjallisuustieteen professorina.
Assmann on ollut vierailevana professorina muun muassa Yhdysvalloissa Ricen, Princetonin ja Yalen yliopistoissa sekä Itävallassa Wienin yliopistossa.
Yksityiselämä.
Aleida Assmann ja egyptologi Jan Assmann menivät naimisiin vuonna 1968, ja heillä on viisi lasta. Nuorin on syntynyt vuonna 1976 ja vanhin vuonna 1983, ja vuonna 1981 syntyi kaksoset.
Tutkimus ja merkitys.
Assmann on keskittynyt tutkimuksissaan erityisesti kulttuurimuistoihin. Hän tutkii sitä, miten yhteiskunnat käsittelevät menneisyyttä kulttuurin, kuten uutismedioiden, kirjallisuuden, kuvataiteen, musiikin, arkkitehtuurin ja muistopäivien, kautta. Hän on miehensä Jan Assmannin kanssa perustanut niin sanotun muistamisen antropologian, joka yhdistää historiatiedettä, antropologiaa, psykologiaa, teologiaa ja neurotiedettä.
Assmann on työssään nostanut esille, kuinka kulttuurimuistoja voidaan muokata poliittisia ja moraalisia tarpeita varten. Hän on usein myös ollut mukana keskustelemassa sitä, kuinka yhteiskuntien pitäisi käsitellä historiallista häpeää.
Assmann on palkittu tutkimuksistaan muun muassa vuonna 2009 Max Planck-, 2011 Ernst Robert Curtius-, 2014 historian A. H. Heineken- sekä vuonna 2017 Karl Jaspers- ja Balzanin palkinnolla.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2015.
Kate Richardson-Walsh

Kathrin Louise "Kate" Richardson-Walsh (o.s. Walsh, s. 9. toukokuuta 1980 Withington) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän toimi pitkään maajoukkueidensa kapteenina.
Richardson-Walsh voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 ja Sydneyn olympialaisissa 2000. Englannin maajoukkueen pelaajana Richardson-Walsh on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 1999, 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuosina 2002 ja 2014 sekä pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Richardson-Walsh on pelannut Englannin maajoukkueessa 226 maaottelua ja tehnyt niissä 39 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 149 kertaa ja tehnyt kymmenen maalia. Yhteensä 375 maaottelullaan hän on maansa eniten maahockeymaaotteluita pelannut nainen. Kotimaansa seurojen lisäksi hän on pelannut alankomaalaisissa seuroissa. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Kate Richardson-Walshin puoliso on hänen joukkuetoverinsa maajoukkueesta, Helen Richardson-Walsh (o.s. Richardson).
Sophie Daneman

Sophie Daneman on englantilainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa, Lontoossa Johanna Petersin johdolla, ja sai opiskeluaikanaan Countess of Munster Trustin palkinnon. 
Daneman kehitti 1990-luvun aikana uran periodisoittimin toteutettujen esitysten parissa. Hän tuli tunnetuksi erityisesti yhteistyöstään William Christien ja Les Arts Florissantsin kanssa. Hän on esiintynyt solistina resitaaleissa ja oratorioiden esityksissä eri puolilla Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Eurooppaa. Ohjelmistoon on kuulunut eri aikakausien musiikkia, kuten Claudio Monteverdin, Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Benjamin Brittenin, Arnold Schönbergin ja Luciano Berion teoksia. Oopperaohjelmistoon kuuluu naisnimirooli Claude Debussyn "Pelléas et Mélisandessa". 
Daneman on periodiesityksissä tehnyt yhteistyötä muiden muassa Christopher Hogwoodin, Robert Kingin, Gérard Lesnen, Jean-Claude Malgoiren, Neville Marrinerin, Philippe Herreweghen, Harry Christophersin ja Paul Danielin kanssa. Daneman on ollut levyttämässä useille levymerkeille, kuten Harmonia Mundille.
Katharine Fuge

Katharine Fuge (s. 1968 Jersey) on englantilainen sopraano. Hän varttui Kanaalisaarilla ja muutti Lontooseen, jossa hän opiskeli musiikkia ensin The City Universityssa ja sitten Guildhall School of Music and Dramassa.
Fuge on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Gabriel Consortin, Monteverdi-kuoron, English Baroque Soloistsin (ja John Eliot Gardinerin) sekä Bach Cantata Pilgrimagen kanssa. Huhtikuussa 2001 hän esitti "Matteus-passiota" eri puolilla Alankomaita De Nederlandse BachVerenigingin kanssa. Fuge on esiintynyt muun muassa Wigmore Hallissa. Hänen levyttämiensä teosten joukkoon lukeutuu Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Antonio Vivaldin teosten tulkintoja.
Pensaskimalainen

Pensaskimalainen ("Bombus pratorum") on kimalaisten sukuun kuuluva, Suomessa hyvin yleinen mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pensaskimalainen on yleisväriltään musta, mutta sen keskiruumiin etuosa on leveälti kirkkaan keltainen ja takaruumiin kärki oranssi. Joskus myös takaruumiin tyviosassa saattaa olla keltaista karvoitusta. Koirailla myös naama on keltainen. Laji on melko pieni, mutta pitkäkarvainen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on vain 6–14 mm. Kuningattaret ovat näitä suurempia pituudeltaan 15–17 mm.
Levinneisyys.
Levinneisyydeltään pensaskimalainen on läntisen palearktisen alueen laajimmin levinneitä ja Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Vain Välimeren ympäristössä siitä tulee selvästi harvinaisempi ja paikoittainen vuoristojen asukki. Idässä pensaskimalaisen levinneisyys ulottuu Keski-Siperiaan. Myös Suomessa se esiintyy yleisenä koko maassa. 
Elinympäristö ja elintavat.
Pensaskimalainen esiintyy yhtälailla metsissä kuin kulttuuriympäristöissäkin. Lyhyen imukärsänsä takia se suosii meden keruussa lyhyttorvisia kukkia. Puutarhoissa se onkin marjapensaiden kuten vadelman ja herukoiden tärkeä pölyttäjä. Pesä on maan alla tai puunkolossa, usein vanhassa jyrsijän pesäkolossa. Pesissä loisii joskus pensasloiskimalaisia.
Halina Łukomska

Halina Łukomska (29. huhtikuuta 1929 Suchedniow – 30. elokuuta 2016 Kąty) oli puolalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen opettajinaan olivat Stanisława Zawadzka ja Maria Halfterowa Varsovassa, jossa hän sai diplominsa vuonna 1954. Hän jatkoi opintojaan Accademia Chigianassa, Sienassa, Giorgio Favaretton johdolla vuonna 1958 ja Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla vuosina 1959–60. Vuonna 1956 Łukomska voitti ensipalkinnon kansainvälisessä laulukilpailussa Hertogenboschissa.
Łukomska aloitti kansainvälisen konserttiuransa vuonna 1960. Häntä pidetään suurena nykytaidemusiikin tulkitsijana. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Luigi Nonon, Witold Lutosławskin, Pierre Boulez'n ("Pli selon pli"), Bruno Madernan, Kazimierz Serockin, Arnold Schönbergin, Anton Webernin, Alban Bergin ja Igor Stravinskin musiikkia. Łukomska kantaesitti useita miehensä, säveltäjä Augustyn Blochin teoksia, joihin lukeutuivat "Espressioni", "Meditations" ja "Salmo gioioso".
Alice Bah Kuhnke

Alice Bah Kuhnke (s. 21. joulukuuta 1971) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi 2019. Vuosina 2014–2019 hän toimi Löfvenin I hallituksessa Ruotsin kulttuuri- ja demokratiaministerinä. Hän on ennen politiikkaan siirtymistään toiminut televisiojuontajana ja on yksi ajatushautomo Sector3:n perustajista. 1980-luvun lopulla Alice Bah oli nuorten sarjoissa ikäluokkansa parhaita pikajuoksijoita Ruotsissa.
Kanervakimalainen

Kanervakimalainen ("Bombus jonellus") on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kanervakimalainen on keltamusta kimalaislaji. Kuningattarilla ja työläisillä on keskiruumiin etu- ja takaosa ovat kirkkaankeltaiset. Joskus myös koko takaruumiin tyviosa. Takaruumiin kärki on aina valkoinen. Koirailla myös naama tuntosarvien välistä aluetta lukunottamatta on keltainen ja takimmaisen raajaparin reidet kokonaan mustakarvaiset. Kuningattaret ja työläiset ovat väritykseltään hyvin samankaltaisia tarhakimalaisten kanssa, mutta kanervakimalaisen pää ei ole muodoltaan yhtä pitkulainen. Koiraat muistuttavat erittäin paljon uralinkimalaisen koiraita. Laji on pienikokoinen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 9–14 mm. Kuningattaret ovat pituudeltaan 15–18 mm.
Levinneisyys.
Euroopassa kanervakimalaisen levinneisyys painottuu pohjoiseen, missä se myös on yleisimpiä kimalaislajeja. Sitä tavataan myös Islannissa. Etelä-Euroopassa kanervakimalainen on harvinainen ja paikoittainen vuoristolaji. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän Tyynenmeren rannikolle ja edelleen Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji yleistyy pohjoista kohti.
IUCN on luokitellut kanervakimalaisen uhanalaisuden puutteellisesti tunnetuksi, sillä vaikka Euroopan ja Pohjois-Amerikan populaatiot ovatkin elinvoimaisia, lajin levinneisyyttä ja uhanalaisuutta Aasiassa ei tunneta.
Elinympäristö ja elintavat.
Kanervakimalaista tavataan kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta tyypillisimmin sen tapaa kangasmetsästä. Myös merenrannat ovat lajille mieleen. Se kuuluu harvoihin kimalaislajeihin, joka viihtyy korkealla tunturimaastossa. Kimalaiset käyvät erityisesti kanervan ja mustikan kukilla, koiraat myös kultapiiskuilla ja maitohorsmilla. Pesä on maan pintakerroksissa ja siihen kuuluu yleensä 50–120 yksilöä. Pesässä loisii joskus kanervaloiskimalaisia.
Laura Unsworth

Laura Unsworth (s. 8. maaliskuuta 1988 Sutton Coldfield) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Unsworth voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Unsworth on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2009, 2011 ja 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 sekä pronssia vuosina 2010 ja 2018.
Unsworth on pelannut Englannin maajoukkueessa 140 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 89 kertaa ja tehnyt kolme maalia. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Lauren German

Lauren Christine German (s. 29. marraskuuta 1978 Huntington Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Havaiji 5-0", "Chicago Fire" ja "Lucifer".
Nuoruus.
German syntyi Kalifornian Huntington Beachillä vuonna 1978. Kouluja hän kävi Orangen piirikunnan alueella, kunnen pääsi Etelä-Kalifornian yliopistoon opiskelemaan antropologiaa.
Ura.
German aloitti näyttelijän uransa esiintymällä näytelmissä "Peter Pan” ja “Oliver”. Vuonna 1999 hän pääsi pieneen rooliin televisiosarjassa "Undressed" ja tuon jälkeen seuraavana vuonna German sai pienen roolin romanttisessa komediaelokuvassa "Down to you - me kaksi".
Germanin ensimmäinen kunnon elokuvarooli oli vuonna 2002 ilmestyneessä draamaelokuvassa "Muistojen polku". Tuon jälkeen hän on esiintynyt muun muassa kauhuelokuvissa "Texasin moottorisahamurhat" (2003) ja "" (2007).
Vuonna 2005 German oli suuressa roolissa yhden kauden mittaiseksi jääneessä saippuasarjassa "Suhteita ja salaisuuksia". Hän oli pääroolissa myös yhden kauden mittaisessa vuonna 2010 julkaistussa fantasiasarjassa "Happy Town".
Vuonna 2011 German liittyi CBS:n draamasarjan "Havaiji 5-0" toiselle kaudelle, jossa hän esitti DHS agentti Lori Westonia.
Seuraavan suuren roolin German sai vuonna 2012 Leslie Shayn roolissa NBC:n draamasarjassa "Chicago Fire". Hänen esittämä hahmo vieraili myös sisarsarjassa "Chicago P.D.".
Vuodesta 2016 lähtien German on esittänyt etsivä Chloe Deckeriä Foxin draamakomediasarjassa "Lucifer".
Crista Cullen

Crista Cullen (s. 20. elokuuta 1985 Boston) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Cullen voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Hän pelasi myös Pekingin olympialaisissa 2008 Ison-Britannian sijoittuessa kuudenneksi. Englannin maajoukkueen pelaajana Cullen on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia vuosina 2005, 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut pronssia vuosina 2006 ja 2010.
Cullen on pelannut Englannin maajoukkueessa 92 maaottelua ja tehnyt niissä 24 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 103 kertaa ja tehnyt 34 maalia, joista viimeisen Rion olympialaisten loppuottelussa Alankomaita vastaan. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Hannah Macleod

Hannah Louise Macleod (s. 9. kesäkuuta 1984 Boston) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Macleod voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Macleod on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 ja saavuttanut hopeaa vuonna 2013 sekä pronssia vuosina 2007, 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut pronssia vuonna 2010.
Macleod on pelannut Englannin maajoukkueessa 88 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 65 kertaa ja tehnyt kahdeksan maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Nicola White

Nicola White (s. 20. tammikuuta 1988 Oldham) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
White voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana White on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuosina 2009 ja 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2010.
White on pelannut Englannin maajoukkueessa 106 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 80 kertaa ja tehnyt kuusi maalia, joista yksi oli tasoitusmaali 3–3 Rion olympialaisten vasta rangaistusvippauskilpailussa ratkenneessa loppuottelussa Alankomaita vastaan. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Kivikkokimalainen

Kivikkokimalainen ("Bombus lapidarius") on kimalaisiin kuuluva punamusta mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Kivikkokimalaisen kuningattaret ja työläiset ovat kirkkaanpunaista takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta täysin mustia. Koirailla pään etuosassa ja usein myös keskiruumiin etuosassa on keltaista karvaa. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 10–16 mm. Kuningattaret ovat huomattavasti kookkaampia, pituudeltaan 20–25 mm.
Levinneisyys.
Kivikkokimalainen on Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Etelä-Euroopassa se on kuitenkin vuoristolaji. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Marokosta Britteinsaarille, idässä Kaukasukselle ja Siperian poikki Japaniin. Pohjoismaissa levinneisyysalue yltää napapiirin tuntumaan. Suomessa se on etelä- ja keskiosissa erittäin yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista.
Elinympäristö ja elintavat.
Kivikkokimalainen elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä ja se on merkittävä erityisesti hedelmäpuiden pölyttäjänä. Ne käyvät mielellään etenkin voikukilla, pietaryrtillä ja ohdakkeilla. Pesä on yleensä maassa, vanhassa hiirenkolossa, mutta joskus korkealla kuten linnunpöntössä tai rakennuksen ullakolla. Kivikkokimalaisen tiedetään myös vallanneen pesäpaikkoja mantukimalaiselta. Yhdyskunta on usein suuri ja siihen kuuluu 100–300 yksilöä. Pesässä loisii joskus kivikkoloiskimalaisia ("Bombus rupestris").
2,4-dikloorifenoksietikkahappo

2,4-Dikloorifenoksietikkahappo eli 2,4-D on kloorattuihin aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hyvin yleisesti rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa 2,4-dikloorifenoksietikkahappo on värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin vähäisessä määrin veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. 2,4-Dikloorifenoksietikkahappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 2,87. 2,4-Dikloorifenoksietikkahapon herbisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se matkii kasvien omaa kasvuhormonia auksiinia. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Sille altistumisesta oireita voivat olla pää- ja vatsakivut, huonovointisuus ja hengityksen vaikeutuminen.
Valmistus ja käyttö.
2,4-Dikloorifenoksietikkahapon valmistuksessa 2,4-dikloorifenoli reagoi metallisen natriumin kanssa muodostaen natrium-2,4-dikloorifenolaattia. Tämä suola reagoi kloorietikkahapon kanssa 2,4-dikloorifenoksietikkahapoksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös klooraamalla fenoksietikkahappoa.
2,4-Dikloorifenoksietikkahappoa käytetään selektiivisenä rikkaruohomyrkkynä muun muassa maataloudessa, puutarhoissa, puistoissa ja vesikasvien hävitykseen. Se tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1942 ja on edelleen Yhdysvaltojen käytetyin herbisidi. Ainetta käytetään myös hedelmänviljelyksillä sadon parantamiseksi, koska yhdiste toimii kasvuhormonina. Aine oli yksi osa niin kutsuttua Agent Orange-herbisidiä. 2,4-Dikloorifenoksietikkahapon käyttö on sallittua Euroopan unionin alueella.
Juudas (romaani)

 
Juudas () on israelilaisen kirjailijan Amos Ozin palkittu romaani vuodelta 2014. Teoksen on suomentanut hepreasta Minna Tuovinen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2018 Tammi.
Oz kuvaa kirjassaan Juudaksen väärinymmärretyksi opetuslapseksi. Hän olisi todellisuudessa ollut Jeesuksen uskollisin opetuslapsi, joka ei kavaltanut opettajaansa rahasta vaan osoittaakseen, että tämä on Jumalan poika ja vapahtaja. Hän uskoo, että Jeesus laskeutuu ristiltä kaikkien kaupunkilaisten nähden. Kun niin ei käy, hän romahtaa ja menettää uskonsa.
Arvostelussaan "Helsingin Sanomissa" Jukka Petäjä kirjoittaa, että Oz tulkitsee pääsiäisen sanomaa uudella tavalla. Ozin näkemys on, että kristityt ovat Uudessa testamentissa syyllistäneet juutalaiset, ja näin syntyi antisemitismin käyttämä pahan juutalaisen perustyyppi. Oz sijoittaa tarinan romaanin nykytason lomaan niin, että se paljastuu sieltä paikka paikoin esiin.
Juudas ei ole teoksen nimestä huolimatta sen päähenkilö, vaan päähenkilö on vuotta 1959 elävä opiskelija Schmuel, joka kohtaamiensa vastoinkäymisten jälkeen löytää uuden asunnon, työn ja elämänsisällön.
Arviot.
Petäjä luonnehtii kirjaa hybridiksi: se on kylläkin historiallinen romaani, jossa Oz etsii uutta näkökulmaa Raamatun kuvaamiin pääsiäisen tapahtumiin, mutta samalla se on historiallinen romaani Israelista ja Jerusalemista talvella 1959, kun maa on itsenäistynyt.
Petäjän mukaan teos on ”hivelevän kaunis ja haikea rakkausromaani”, ja hän ennakoi, että nyt saattaisi olla Ozin vuoro saada Nobelin kirjallisuuspalkinto.
Kaisa Neimala näkee teoksen muistuttavan miellyttävällä tavalla Ozin viidentoista vuoden takaista teosta "Tarina rakkaudesta ja pimeydestä". Hän toteaa, että vastoin lukijan odotuksia Juudasta käsitellään vasta kirjan loppupuolen luvussa, joka sitten on sitäkin vaikuttavampi.
Neimala kiinnittää huomiota myös suomennokseen. Hän kiittää sitä eloisaksi ja kauniiksi ja arvelee tarkaksikin, mutta huvittuu erikoisista verbeistä, joita hän epäilee ehkä olevan myös alkutekstissä. Suomennoksen kannen ohdakkeista kuvaa hän hämmästelee: kirjassa ne tulevat vasta toiseksi viimeisellä sivulla. Raamatun Vanhassa testamentissa ohdake on väkivallan symboli, Uudessa testamentissa synnin, hän muistuttaa.
Hollie Pearne-Webb

Hollie Pearne-Webb (o.s. Webb, s. 19. syyskuuta 1990 Belper) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Pearne-Webb voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Hän teki Alankomaita vastaan pelatun loppuottelun päättäneessä rangaistusvippauskilpailussa joukkueensa viidentenä vippaajana maalin, joka vei Ison-Britannian tavoittamattomaan 2–0-johtoon. Englannin maajoukkueen pelaajana Pearne-Webb on EM-kilpailuissa voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Pearne-Webb on pelannut Englannin maajoukkueessa 93 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 53 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Korpikimalainen

Korpikimalainen ("Bombus cingulatus") on kimalaisiin kuuluva mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Korpikimalainen on pienikokoinen kimalainen, jonka keskiruumiin etu- ja takareuna ovat ruskeakarvaiset ja takaruumiin kärki valkoinen. Koirailla keskiruumis saattaa olla kokonaan ruskea. Ruskeaa väriä voi olla myös takaruumiin tyviosassa. Laji saattaakin muistuttaa hyvin paljon kartanokimalaista. Kuningattaren keskiruumiin takimmainen selkäkilpi on kuitenkin kyhmyinen ja koiraan tuntosarven kolmas jaoke on lyhyempi kuin viides jaoke. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 8–16 mm ja kuningatarten 14–18 mm.
Levinneisyys.
Korpikimalainen on pohjoisen havumetsätaigan laji, jonka levinneisyys ulottuu Skandinaviasta Venäjän Tyynenmeren rannikolle. Tarkka levinneisyys on huonosti tunnettu, sillä laji sekoittuu helposti kartanokimalaiseen. Suomessa se on yleisimmillään Pohjois-Pohjanmaalta Pohjois-Karjalaan ja Etelä-Lappiin. Pohjoisempana Lapissa se on paikoittainen. Sen sijaan Etelä- ja Länsi-Suomesta korpikimalainen puuttuu kokonaan.
Elinympäristö ja elintavat.
Korpikimalainen elää metsissä, soilla ja niityillä. Se pölyttää etenkin mustikkaa, vadelmaa ja muita marjoja. Lajin elintapoja ei juuri tunneta.