tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Backyard Babies

Backyard Babies on ruotsalainen vuonna 1987 Nässjön kaupungissa perustettu rockyhtye. Backyard Babies alkoi kiertää keikoilla jo 1980-luvun lopulla ennen kuin julkaisi ensimmäinen virallisen julkaisunsa, EP-levyn "Something to Swallow" vuonna 1991. Yhtye omaksuttiin valtavirtaan kotimaassaan, ja sen toinen ja kolmas albumi – "Total 13" (1998) sekä "Making Enemies Is Good" (2001) – voittivat Ruotsin Grammis-palkinnot. Vuonna 2008 ilmestynyt yhtyeen omaa nimeä kantava albumi nousi listaykköseksi. Yhtye jatkaa edelleen vahvasti samalla kokoonpanolla yli 30 vuoden jälkeen, ja sen kahdeksas studioalbumi "Sliver and Gold" ylsi Ruotsin listojen Top 5:een vuonna 2019.
Backyard Babiesia on usein tyyliltään verrattu suomalaiseen Hanoi Rocksiin, ja yhtye onkin levyttänyt Hanoi Rocksin ”Taxi Driver” -kappaleen. Yhtyeen kitaristi Dregen on myös soittanut Hanoi Rocksin laulajan Michael Monroen sooloyhtyeessä.
Yhtyeen ura.
Backyard Babies perustettiin Nässjön kaupungissa vuonna 1987. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat laulaja Tobbe (Tobias Fischer), kitaristi Dregen, basisti Johan Blomqvist ja rumpali Peder Carlsson. Nauhoitettuaan raakademon ja soitettuaan muutamia paikallisia keikkoja yhtye vaihtoi vuonna 1989 Tobbén tilalle laulajaksi Nicke Borgin. Seuraavaksi syntyi kaksi lisää demoa sekä kotimaankiertue. Vuonna 1991 Backyard Babies julkaisi ensimmäisen virallisen julkaisunsa, EP:n "Something to Swallow".
Allekirjoitettuaan sopimuksen Megarock-yhtiön kanssa vuonna 1993 nelikko julkaisi ensimmäisen albuminsa "Diesel &amp; Power" (1994), ennen kuin jäi tauolle antaakseen Dregenille mahdollisuuden työskennellä toisen yhtyeensä The Hellacoptersin kanssa. Backyard Babies palasi yhteen vuonna 1997 "Knockouts"-EP:n myötä ja julkaisi toisen albuminsa "Total 13" vuonna 1998. "Total 13" toi yhtyeelle ensimmäisen Grammis-palkinnon vuoden parhaasta hard rock -julkaisusta.
Yhtye julkaisi sen jälkeen useita Top 5 -albumeja, joista "Making Enemies Is Good" (2001) toi sille toisen Grammis-palkinnon. Albumilla on cover-versio The Dogs D’Amourin kappaleesta ”Painkiller” Albumia seurasi "Stockholm Syndrome" (2003), joka sisälsi Top 20 -singlen ”Minus Celsius”. Kappale ”Minus Celsius” julkaistiin myöhemmin myös . Viides studioalbumi "People Like People Like People Like Us" ilmestyi vuonna 2006 ja sisälsi hitit ”The Mess Age (How Could I Be So Wrong)” sekä ”Dysfunctional Professional”. Jälkimmäinen nousi Ruotsin singlelistalla kolmanneksi. 
Yhtyeen kuudes, omaa nimeä kantava albumi julkaistiin vuonna 2008 ja nousi listaykköseksi. Vuotta myöhemmin ilmestyi yhtyeen 20-vuotista uraa juhlistava kokoelmalevy, ja kiertueen huhuttiin olevan yhtyeen viimeinen. Yhtye kuitenkin palasi vuonna 2015 uudella albumilla "Four by Four", joka nousi Ruotsissa toiseksi. Neljä vuotta myöhemmin yhtye palasi jälleen Top 5:een albumilla "Sliver and Gold" (2019).
Friends -single.
Vuonna 1999 nauhoitettiin albumilla Stockholm syndrome oleva ”Friends” single jolla oli mukana runsaasti vierailevia huippuartisteja. Singlellä vierailivat muun muassa:
2004 FH

 
2004 FH on lähellä Maata oleva asteroidi. Se löydettiin NASAn LINEAR-ohjelmassa 15. maaliskuuta 2004. Kappale on läpimitaltaan noin 30 metriä, massaltaan 27 000 tonnia ja se ohitti maapallon vain 43 000 km:n päästä 18. maaliskuuta 2004. Vertailun vuoksi esimerkiksi TV-satelliitit kiertävät maapalloa n. 36 000 km:n korkeudessa.
2004 FH luokitellaan Aten-asteroideihin. Jos kappale olisi osunut maapalloon, ilmakehässä syntynyt räjähdys olisi vastannut satoja kilotonneja TNT:tä tai pientä ydinasetta, mutta vaikutus tuskin ulottunut maanpinnalle asti merkittävästi.
Seuraavan kerran 2004 FH tulee lähelle maata 2044.
Venera

Venera (venäjäksi "Венера") oli neuvostoliittolainen avaruusluotainohjelma jonka luotaimet tutkivat Venus-planeettaa. Vuosien 1961–1984 aikana lähetettiin Venukseen 18 luotainta joista 13 lähetti tietoja Venuksen kaasukehästä ja 10 niistä selvisi planeetan pinnalle niin että pystyi lähettämään tietoja.
Love Me Do

Love Me Do on The Beatlesin ensimmäinen julkaistu single. Se julkaistiin 5. lokakuuta 1962. Saman singlen toisella puolella julkaistiin kappale ”P.S. I Love You”. Kappale on enimmäkseen Paul McCartneyn kirjoittama, mutta Lennon avusti jonkin verran sen viimeistelyssä. McCartney oli kirjoittanut laulun jo 1950-luvun lopulla.
"Please Please Me" -albumilla olevassa versiossa soittaa rumpuja studiorumpali Andy White. Laulusta tehtiin useita ottoja, ja singlellä on Ringo Starrin soittama versio. Sen voi erottaa siitä, että versiossa ei ole mukana tamburiinia, jota Starr soittaa albumiversiolla.
Syynä studiorumpalin käyttöön oli, että tuottaja George Martin ei ollut tyytyväinen Ringo Starrin rumpujensoittoon kappaleessa, kuten ei ollut aiemmin kelpuuttanut Pete Bestin soittoa. Whiten työskentely ei kuitenkaan ollut olennaisesti parempaa, joten Starrin versio päätyi singlelle ja Whiten albumille. Versio, jossa Starr soittaa rumpuja löytyy kuitenkin vain singlen alkupään painoksista; myöhemmissä se korvattiin White-versiolla. 
Levy-yhtiössä ei oltu täysin tyytyväisiä rumpuihin yhdessäkään versiossa, joten julkaistuissa levyissä rummut miksattiin melko kuulumattomiin. Apulaistuottaja Ron Richards sanoi myöhemmin, että levytys oli stressaava projekti eikä hän uskonut kappaleen menestyvän. Se nousi kuitenkin Britannian listoille sijalle 17.
Yhdysvalloissa kappale julkaistiin vasta 1964 ja se nousi siellä listaykköseksi (versio, jossa rummuissa White). Myöhemmin kokoelmalla Anthology 1 julkaistiin versio, jossa rumpuja soittaa Pete Best. Nauhoitus on koesoitosta, jonka Beatles teki EMI:lle ennen Bestin erottamista.
Kappaleen singleversio on ollut public domainissa Euroopassa vuoden 2013 alusta alkaen.
Strawberry Fields Forever

Strawberry Fields Forever on The Beatlesin vuonna 1966 tekemä ja vuonna 1967 julkaistu single. John Lennon teki kappaleen "Miten voitin sodan" -elokuvan kuvausten aikaan. "Strawberry Fields Forever" on saanut nimensä Pelastusarmeijan lastenkodin Strawberry Fieldin mukaan. Lastenkoti sijaitsi Liverpoolissa lähellä Lennonin kotia ja hänellä oli lapsuudessaan tapana käydä leikkimässä sen puutarhassa.
Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran singlenä 13. helmikuuta 1967 ja myöhemmin samana vuonna albumilla "Magical Mystery Tour". Samalla singlellä julkaistiin kappale "Penny Lane". Molempia kappaleita markkinoitiin singlen A-puolena. Single jäi Englannissa yllättäen kakkossijalle (ensimmäistä sijaa piti hallussaan Engelbert Humperdinckin "Release Me"). Yhdysvalloissa single kuitenkin nousi ykköseksi. Studiotyöskentelyä "Strawberry Fields Forever" vaati 55 tuntia eli enemmän kuin yhtyeen koko ensimmäinen albumi. Kappale on koottu kahdesta eri nauhoituksesta, jotka John Lennon pyysi George Martinia liittämään yhteen. 
Kappale alkaa Paul McCartneyn säveltämällä introlla, joka on yksi varhaisimpia esimerkkejä mellotronin käytöstä rock-musiikissa.
Kappaleen on levyttänyt suomeksi Finn Trio.
Merkittävyys.
"Rolling Stone" -lehden vuoden 2004 "500 Greatest Songs of All Time" -listalla "Strawberry Fields Forever" oli sijalla 76. Vuoden 2021 vastaavalla listalla kappale oli seitsemännellä sijalla.
Verkkosivusto Acclaimed Music, joka tilastoi musiikkikriitikoiden arvioita kaikkien aikojen kappaleista, sijoittaa kappaleen sijalle 12. Strawberry Fields Forever on parhaiten sijoittunut The Beatlesin kappale tällä listalla.
Mohammed Dib

Mohammed Dib (; 21. heinäkuuta 1920 Tlemcen, Algeria – 2. toukokuuta 2003 La Celle-Saint-Cloud, Ranska) oli algerialainen ranskaksi kirjoittanut runoilija, romaani- ja näytelmäkirjailija, sadunkertoja ja kääntäjä.
Elämä.
Isästään orvoksi jääneen Mohammed Dibin opasti ranskalaiseen kulttuuriin opettaja Roger Bellissant. Dib toimi itsekin kyläkoulun opettajana vuosina 1938–1940. Toisen maailmansodan aikana hän opiskeli kirjallisuutta Algerin yliopistossa. Hän oli elämänsä aikana myös kirjanpitäjä, kääntäjä ja toimittaja. Toimittajana hän toimi lehdissä "Alger républicain" ja Algerian kommunistien omistamassa "Liberté".
Kommunistisen puolueen jäseneksi Dip liittyi 1951. Vuonna 1959 Algerian vapaussodan riehuessa, Ranskan siirtomaaviranomaiset ajoivat hänet maanpakoon hänen poliittisen aktiivisuutensa vuoksi. Ranskalaiset kirjailijat André Malraux, Albert Camus, Jean Cayrol ja Louis Guilloux saivat väliintulollaan hänelle mahdollisuuden asettua asumaan Ranskaan.
Tuotanto.
Ensimmäisen romaaninsa "La grande maison" Dib julkaisi vuonna 1952. Se oli ensimmäinen osa triptyykistä, joka oli omistettu kirjoittajan syntymäkaupungille Tlemcenille – kaupungille, jossa vaikutti myös suuri arabiankielinen filosofi Ibn Khaldun elämänsä eri vaiheissa. Kirja kertoo tämän kaupungin maailmasta Algerian maaseudulla 1940-luvun loppupuolella. Romaani sai myös Fénèon kirjallisuuspalkinnon. Trilogian muut osat valmistuivat vuosina 1954 ja 1957.
Vuosina 1976–1977 Dib opetti Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA). Tämä kokemus sai kirjallisen muodon vuonna 2003, kun ilmestyi romaani "L. A. Trip". Vuosina 1983–1986 Dib opetti Sorbonnen yliopistossa Pariisissa.
Dib sai vuonna 1944 Ranskan akatemian Suuren ranskankielisen palkinnon, joka myönnettiin ensimmäistä kertaa pohjoisafrikkalaiselle kirjailijalle. Vuonna 1998 hän sai Mallarmé-palkinnon lapsille tehdyistä runoistaan.
Dib vieraili usein Suomessa ja vuoden 1986 jälkeen hän julkaisi Suomea käsittelevän triptyykin: "Neiges de marbre" (1989), "Le Sommeil d'Eve" (1990), "L'Infante maure" (1994). Yhteistyössä Natalia Baschmakoffin kanssa hän käänsi suomalaisten kirjailijoiden tekstejä ranskaksi. Ne ovat ilmestyneet "Revue Europe" -lehdessä.
Mohammad Khatami

Mohammad Khatami (; s. 29. syyskuuta 1943, Ardakan)
on Iranin entinen presidentti. Hän oli presidenttinä vuosina 1997–2005. Hänen seuraajakseen tuli Mahmud Ahmadinejad. Khatamia on tyypillisesti luonnehdittu uudistusmieliseksi, mutta hänen politiikkansa kaatui hänen presidenttikaudellaan lähes aina vanhoillisten uskonnollisten vastustukseen.
Helmikuussa 2009 Khatami ilmoitti asettuvansa ehdolle seuraavan kesäkuun 2009 presidentinvaaleihin Ahmadinejadia vastaan.
Hän kuitenkin vetäytyi myöhemmin ehdokkuudesta ja asettui tukemaan Mir-Hossein Mousavia.
110 metrin aitajuoksu

110 metrin aitajuoksu on miesten juoksema pika-aitajuoksulaji. Siinä juostaan kymmenen 1,067 metriä (eli 3,5 jalkaa) korkean aidan yli 110 metriä pitkällä suoralla radalla. Ensimmäinen aita on 13,72 metriä lähtölinjasta, seuraavien yhdeksän aidan etäisyys toisistaan on 9,14 metriä (eli 10 jaardia). Viimeiseltä aidalta maaliin on matkaa 14,02 metriä.
110 metrin aidat on ollut mukana kaikissa olympialaisissa. Matkan maailmanennätys on Aries Merrittin Brysselissä 7. syyskuuta 2012 juoksema 12,80. Tätä edellinen ME oli Dayron Roblesin juoksema 12,87.
110 metrin aitajuoksu arvokilpailuissa.
110 metrin aitajuoksu on yksi nykyaikaisten olympialaisten yleisurheilun alkuperäisiä kisatapahtumia. Se on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1896. yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa se on ollut vuodesta 1983. Menestynein maa miesten pika-aitojen arvokisoissa on ollut Yhdysvallat.
Lähde: WA
Steve Cram

Steve Cram (s. 14. lokakuuta 1960) on entinen brittiläinen keskimatkojen juoksija. 
Hän osallistui 1500 metrille vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa, kuuluisien brittiläisten juoksijoiden voittaessa mitalit. Cram on Euroopan- ja Kansainyhteisön-mestari 1 500 metrillä vuonna 1982 ja vuonna 1986 sekä maailmanmestari Helsingissä vuonna 1983. Hän teki maailmanennätyksiä maililla vuosien 1985 ja 1993 välillä kilpaillen useimmiten ennätyksistä Said Aouitan kanssa. Olympiakisojen kultamitalia hän ei voittanut, kuitenkin hän saavutti hopeamitalin 1500 metrillä hävitessään Sebastian Coelle vuoden 1984 Los Angelesin olympiakisoissa.
Cram työskentelee nykyisin urheilukommentaattorina BBC:llä. Hänet on valittu BBC:n Vuoden urheilijaksi vuonna 1983.
Musiikkipeli

Musiikkipeli on videopelilajityyppi, jossa pelaaminen on vuorovaikutusta musiikkikappaleen kanssa. Musiikkipelit voi jaotella tanssipeleihin, soittopeleihin ja laulupeleihin. Rytmipelit vaativat ajoitettuja näppäinpainalluksia, mutta vapaamuotoisemmissa peleissä musiikkia voi myös tuottaa itse. Tunnetuin musiikkipelejä julkaiseva peliyhtiö on japanilainen Konami, mutta pelejä julkaisevat myös useat muut yhtiöt. 
Alalajityypit.
Tanssipelit.
Tanssipelit ovat Euroopan markkinoilla näkyvämpi rytmipelien alalaji. Tanssipeleissä tarkoituksena on heittäytyä musiikkiin mukaan ja seurata sitä mahdollisimman tarkasti ruudulla näkyvien nuottimaisten ohjeiden mukaan. Peleihin liittyy myös vahva fyysinen suoritus: useimmissa tanssipeleissä vaikeimmat kappaleet käyvät raskaasta liikunnasta. Tätä ominaisuutta pitävät useimmat tanssipelaajat ratkaisevana tekijänä sen viehättävyydessä. Tanssipelit ovat myös ystävällisiä freestyle-esityksille, joissa normaalin pelaamisen tyyliä muokataan tai rikotaan oikeaksi tanssimiseksi asti.
Soittopeli.
Nykyään Japanissa – rytmipelien kehdossa – menestyvämpi laji on soittopelien alalaji. Soittopeleissä musiikki soitetaan itse. Peliä pelataan lukemalla ruudulta tulevia nuotteja ja soittamalla ne mahdollisimman tarkasti omasta ohjaimesta.
Laulupeli.
Kotitietokoneiden laskentatehon kasvaessa käyttäjän lauluäänenkorkeuden tunnistus reaaliajassa tuli mahdolliseksi 1990-luvun lopulla. Tämä mahdollisti laulupelit, joissa käyttäjän laulua arvostellaan vertaamalla laulun melodialinjaa mikrofonista signaalinkäsittelyllä laskettuun nuottiin. Ilmeisesti ensimmäisen julkaisi Suomessa Elmorex Ltd vuonna 2000 nimellä "SoittoPeli". Peli oli yhtenä alapelinä tuotteessa "SoittoPeli". 
Myöhemmin "SoittoPelistä" erotettu laulupeli julkaistiin nimellä "Staraoke", ja siitä tehtiin samanniminen televisioformaatti. Tunnetuin äänenkorkeuden tunnistava laulupeli on Sonyn vuoden 2004 peliksi valittu "SingStar" PlayStation 2:lle. Pelialatyypistä on sittemmin muodostunut oma pelialatyyppi.
Barathrum

Barathrum on Janne "Demonos" Sovan vuonna 1990 Kuopiossa perustama black metal -yhtye. Yhtye on eräs suomalaisen black metalin ensimmäisistä ja tunnetuimmista yhtyeistä.
Nimi.
Latinan kielen sana "barathrum" tarkoittaa 'kuilua'. Yhtyeen kahdeksan ensimmäisen levynnimien alkukirjaimista muodostuvat sanat "Heil Sova".
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
#
Estadio Vicente Calderón

Estadio Vicente Calderón oli jalkapalloseura Atlético Madridin kotikenttä 51 kauden ajan. Stadion sijaitsi Espanjan pääkaupungin Madridin keskustassa Manzanaresjoen rannalla. Stadion avattiin 2. lokakuuta 1966, ja ensimmäinen ottelu oli samana päivänä pelattu Atlético Madrid vastaan Valencia, joka päättyi tasan 1–1. Stadionin pääkatsomon rakennustyöt olivat tällöin vielä kesken rahoitusongelmien vuoksi. Vasta vuonna 1970 62 000 -istumapaikkainen stadion oli kokonaisuudessaan valmis. 
Stadionin alkuperäinen nimi oli Estadio Manzanares, mutta se muutettiin vuonna 1972 seuran puheenjohtajana vuodesta 1964 toimineen ja uuden stadionin rakennustöitä johtaneen Vicente Calderónin kunniaksi. Calderón toimi Atléticon puheenjohtajana 21 vuoden ajan vuosina 1964–1980 ja 1982–1987.
Vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa se toimi kolmen Lohko D:n puolivälieräottelun pelipaikkana.
Estadio Vicente Calderónin kapasiteetti oli ennen purkamistaan 54 907 istumapaikkaa. Stadionin purkutyöt alkoivat vuonna 2019 ja jatkuivat vuoteen 2020 saakka. Atlético muutti kaudella 2017–2018 uudelle Metropolitano-stadionille.
1982 MM-kilpailuiden ottelut Vicente Calderónilla.
Estadio Vicente Calderónilla pelattiin vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälierälohko D:n ottelut.
Cliffhanger

Cliffhanger (englantia, ’kielekkeellä riippuja’) tarkoittaa fiktiossa (esim. tv-sarjassa) esiintyvää juonielementtiä, jossa päähenkilö jää jakson lopussa epätoivoiseen tai epävarmaan tilanteeseen, esimerkiksi roikkumaan kallionkielekkeeltä. Tarkoituksena on, että katsoja haluaisi nähdä, kuinka tarina jatkuu.
Cliffhangereita käytetään hyvin paljon television jatkuvajuonisissa sarjoissa. Varsinkin tuotantokauden viimeinen jakso päätetään mielellään cliffhangeriin, jotta katsojat saadaan palaamaan sarjan pariin myös seuraavalla tuotantokaudella. Cliffhangereista tunnetut tv-sarjat ovat usein jännityssarjoja. Myös saippuasarjojen jaksot päättyvät tyypillisesti cliffhangereihin.
Kirjan yksittäisen luvun tai televisiosarjan jakson lopetuksena cliffhanger usein toimii, mutta jos koko teos päättyy cliffhangeriin, se tuottaa pettymyksen, sillä tarinasta jää puuttumaan ratkaisu. Cliffhangeriin päättyvä teos herättääkin yleensä toiveen jatko-osasta. Sen vuoksi cliffhangerit olivat hyvin suosittuja 1930-luvun amerikkalaisissa elokuvasarjoissa.
Esimerkkejä.
"Star Trek: The Next Generation" -sarjan kaksiosaisen jakson ”The Best of Both Worlds” ensimmäinen osa on kolmannen kauden päätösjakso ja jää jännittyneeseen tilaan. Neljäs kausi alkaakin toisella osalla, jossa tilanne ratkeaa. Animaatiosarjassa "Simpsonit" kaksiosaisen jakson ”Kuka ampui johtajan?” ("Who Shot Mr. Burns?") ensimmäinen osa päätti sarjan kuudennen tuotantokauden (tämä oli parodia vastaavasta Dallasin cliffhangerista). Jakson ensimmäisen osan loppukuvassa luki ruudun alalaidassa ”to be continued...” (”jatkuu”). Cliffhangerista tunnettuja sarjoja ovat myös muun muassa "24", "Batman" ja "Lost".
"Salattujen elämien" lähes jokainen jakso on päättynyt cliffhangeriin.
Tilannekomediasarja "Kuplan" jokaisen jakson lopussa sarjan kertoja esitti kysymyksiä, joita katsojallekin saattoi tulla mieleen jakson aikana, ja totesi: ”näihin kysymyksiin – ja moniin muihin – vastataan seuraavassa "Kuplan" jaksossa”. Sarjan viimeisen jakson loppu sisälsi monta samanaikaista cliffhangeria, joissa useimmat keskeiset hahmot olivat välittömässä hengenvaarassa. Kertojaääni esitti jälleen kysymyksensä, joihin ei koskaan saatu vastausta.
Myös "4400"-sarjan neljäs kausi lopetettiin cliffhangeriin, mutta viidettä kautta ei koskaan tullut. Syinä pidettiin rahoitusongelmia ja odotettua kielteisempiä arvosteluja.
Joskus televisiosarja lopetetaan tarkoituksella cliffhangeriin, jotta katsoja saadaan pohtimaan juonta eri tavalla ja mahdollisesti aloittamaan sarjan katselu uudelleen. Yksi esimerkki tällaisesta sarjasta on "Sopranos".
Historia.
"Tuhannen ja yhden yön tarinoissa" kertojahahmo Šeherazaden on jatkettava tarinoitaan, ettei hän menettäisi henkeään.
1800-luvun romaanit olivat kuuluisia cliffhangereista, ja monet yhdistävät ne Charles Dickensiin, joka kirjoitti sarjamuotoisia jatkokertomuksia. Kertomuksia julkaistiin jaksottain lehdissä.
Istukkanisäkkäät

Istukkanisäkkäät eli istukalliset nisäkkäät (Eutheria) on synnyttävien nisäkkäiden ("Theria") alaluokkaan kuuluva nisäkkäiden osaluokka, jonka lajeille tyypillinen piirre on selvästi kehittynyt istukka. Suurin osa nykyään elävistä nisäkkäistä on istukallisia, ja myös ihminen ja kaikki Suomessa tavatut nisäkäslajit kuuluvat istukkanisäkkäisiin. Nykyisin elävistä nisäkkäistä vain pussieläimet ja nokkaeläimet eivät kuulu istukkanisäkkäisiin.
Istukkanisäkkäät eroavat muista nisäkkäistä siinä, että sikiö saa ravintonsa raskauden aikana istukan kautta. Emo kantaa jälkeläisiä kohdussaan, kunnes ne ovat täysin kehittyneet ja voivat syntyä. Raskausaika vaihtelee lajin koon mukaan pienien jyrsijöiden muutamasta viikosta norsujen 22 kuukauteen. Alaluokan lajeja tavataan jokaisella mantereella ja jokaisessa meressä.
Varhaisin tunnettu istukkanisäkäs "Eomaia scansoria" on liitukaudelta. Sen jäänteet on löydetty Kiinasta.
Timo Sirainen

Timo Sirainen (s. 1979) on helsinkiläinen ohjelmoija, joka on aloittanut ja lähes kokonaan ohjelmoinut kaksi laajalti käytössä olevaa avoimen lähdekoodin ohjelmistoa: IRC-asiakasohjelma Irssin ja Dovecot-nimisen IMAP/POP3-sähköpostipalvelimen. Avoimen lähdekoodin yhteisöissä hän on käyttänyt myös tunnusta "cras".
Tausta.
Sirainen kertoo harrastaneensa jo varhain omatoimista ohjelmointia ja aloittaneensa Internetin käytön syksyllä 1997. Keväällä 1998 hän aloitti ensimmäisen oman IRC-sovelluksensa ohjelmoinnin nimellä "yagIRC" ("Yet another GTK IRC client"), joka ei kuitenkaan saavuttanut mainittavampaa huomiota ja sen kehitys loppui vuoden 1999 tienoilla.
Irssi ja Dovecot.
Irssin ohjelmointi sai alkunsa keväällä 1999 Siraisen omasta halusta tehdä itselleen IRC-sovellus, mutta muiden ihmisten alettua ottaa sovellusta laajalti käyttöön projekti laajeni ja kehittyi nopeasti.
Hän on luvannut tuhannen euron palkkion ensimmäiselle, joka löytää verkon välityksellä hyödynnettävissä olevan tietoturva-aukon erityisesti turvalliseksi mainostetulta Dovecot-palvelimelta.
Koulutus ja ura.
Vuonna 2006 hän ilmoitti www.dovecot.org-sivustolla muuttavansa Tampereelle opiskellakseen bioteknologiaa Tampereen yliopistossa. Sirainen työskenteli vuoden 2009 Mailtrustilla USA:ssa.
Vuonna 2011 hän perusti Dovecot Oy yrityksen, joka tarjoaa kaupallista tukea Dovecot-palvelimelle. Vuonna 2015 Dovecot Oy yhdistyi saksalaiseen Open-Xchange ohjelmistoon.
Hellraiser

Hellraiser on Clive Barkerin käsikirjoittama ja ohjaama kauhuelokuva, joka perustuu hänen tarinaansa "Helvetilliset" ("Hellbound Heart"). Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1987. Elokuvan työnimi oli "Sadomasochists from Beyond the Grave". Kenobiitit ja Doug Bradleyn esittämä Pinhead-hahmo esiintyvät elokuvassa ensimmäista kertaa. 
Elokuvalle on tehtailtu useita jatko-osia, suurin osa suoraan videolevitykseen.
Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit

Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit on vuonna 1979 valmistunut Spede Pasasen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Se on samalla Speden tuotantouran toinen värielokuva, josta alkaen hän tuotti kaikki elokuvansa värillisinä. 
Elokuva keräsi 490 439 katsojaa, ja se oli vuoden 1979 katsotuin elokuva. Elokuvalle tehtiin jatko-osa "Tup-akka-lakko" seuraavana vuonna.
Juoni.
Matemaatikko Mutikainen raapii päätään ja saa tikun sormeensa. Tikku on harvinaisen tiukalla ja se joudutaan leikkaamaan. Leikkauksen jälkeen Mutikainen on pari päivää valekuolleena. Hänen kilpirauhasestaan annetaan pala professorille, joka valmistaa koeputkilasta. Koeputkilapsi on jo syntyessään aikuinen, joten hänestä tulee koeputkiaikuinen. Koeputkiaikuinen on aivan Mutikaisen näköinen, koska hänelle oli annettu kuolleeksi luullun Mutikaisen kilpirauhasen solu. Kun Mutikainen häipyy sairaalasta, syntyy monia sekaannuksia. Salapoliisitoimisto Simo ja enkelit yrittää selvittää, onko koeputkiaikuinen oikea vai huijari. Kaksi rosvoa aikoo siepata koeputkiaikuisen ja professorin ja pakottaa professorin tekemään heille koeputkiaikuisia, jotta voisivat niiden avulla valloittaa maailman.
Uuno Turhapuro esiintyi cameo-roolissa elokuvan viimeisessä kohtauksessa, jossa hän vannoi kostavansa veneileville Mutikaiselle ja koeputkiaikuiselle ostamalla perinnön saatuaan niin ison veneen, että "ajaa kaikki litteäksi".
W- ja Z-bosonit

Fysiikassa W- ja Z-bosonit ovat alkeishiukkasia, jotka välittävät heikkoa ydinvoimaa. Niiden löytämistä CERNissä vuonna 1983 on pidetty hiukkasfysiikan standardimallin merkittävimpänä onnistumisena.
Nimitys.
W-hiukkanen on saanut nimen heikosta ydinvoimasta (weak). Z-hiukkanen on saanut nimen puolileikillisesti siitä, että sen sanottiin olevan viimeinen hiukkanen, joka tarvitsi löytää. Toisen selityksen mukaan Z-hiukkanen sai nimensä siitä tosiasiasta, että sen sähkövaraus on nolla (zero).
Ominaisuudet.
W- ja Z-bosoneilla on hiukkasfysiikan skaalassa hyvin suuri massa. W-bosonin massa on noin 80 GeV/c², Z-bosonin massa on puolestaan noin 91 GeV/c². Suuresta massasta johtuen niiden välittämän heikon vuorovaikutuksen kantama on hyvin lyhyt, suuruusluokkaa 10-17 m. Sekä W- että Z-bosonien spin on yksi.
Kaikki heikon vuorovaikutuksen 
välittäjäbosonit hajoavat hyvin nopeasti. Esimerkkejä hajoamiskanavista ovat
formula_1,
formula_2 ja
formula_3.
Jokaisella näistä on lukuisia muitakin hajoamiskanavia.
CERNin LEP-kiihdytintä käytettiin loppuvaiheessa Z-bosonitehtaana. Näiden Z-bosonin hajoamisreaktioihin perustuneiden kokeiden perusteella on mm. onnistuttu osoittamaan, että neutriinolajeja on kolme.
Zoe Karbonopsina

Zoe Karbonopsina (, joskus , ”hiilisilmä”) oli Bysantin keisari Leo VI:n neljäs vaimo ja Konstantinos VII:n äiti. Hän oli sukua Theofanes Tunnustajalle.
Leo oli jo ennen avioliittoaan Zoen kanssa aiheuttanut skandaalin menemällä kolmannen kerran naimisiin. Kun kolmaskin vaimo, Eudokia, kuoli synnytyksen yhteydessä, kielsi patriarkka Nikolaos I Mystikos häntä menemästä enää uudelleen naimisiin. Leo ottikin Zoen aluksi vain rakastajattarekseen. Vuonna 905 Zoe synnytti Konstantinoksen, josta Leo halusi tehdä kruununperillisen, minkä takia hänen oli mentävä naimisiin Zoen kanssa. Patriarkka kielsi tämän, mutta vuonna 907 Leo vaihtoi hänet Euthymiokseen, joka salli avioliiton, mutta kielsi Zoea saamasta "basilissan" eli keisarinnan arvoa.
Kun Leo kuoli vuonna 912, teki hänen seuraajansa Aleksanteri III Nikolaoksesta taas patriarkan ja Zoe karkotettiin keisarillisesta palatsista. Kun Aleksanteri kuoli vuonna 913, Zoe palasi ja syrjäytti patriarkan. Zoe otti nyt hallinnon omiin käsiinsä, Konstantinos kun oli vielä liian nuori hallitsemaan. Patriarkka sai kuitenkin palata sen jälkeen kun hän oli sallinut Zoen ottaa basilissan arvonimen.
Vuonna 919 kenraali Romanos Lekapenos syrjäytti Zoen ja pakotti tämän luostariin.
Yksi maa, kaksi järjestelmää

Yksi maa, kaksi järjestelmää (, ) on Kiinan kansantasavallan ja siihen 1990-luvun lopussa liittyneiden erityishallintoalueiden Hongkongin (aiemmin Brittiläinen Hongkong) ja Macaon (aiemmin Portugalin Macao) välinen sopimus tai toimintaperiaate, jossa taataan erityisalueiden taloudellinen ja osittainen poliittinen autonomia 50 vuodeksi emämaahan nähden. Hongkongin kohdalla tämä tarkoittaa lyhyesti sitä, että Hongkong on osa Kiinan kansantasavaltaa, mutta toteuttaa omaa poliittistaloudellista järjestelmäänsä, joka ei ole sosialistinen. Hongkongin autonomiaan kuuluvat oma toimeenpanovalta, lainsäädäntövalta, tuomiovalta ja talous, kun taas emämaa vastaa alueiden ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Järjestelmä muistuttaa jokseenkin valtioliittoa.
Kiina on tarjonnut samanlaista järjestelmämallia myös Taiwanille, joka on siitä kuitenkin kieltäytynyt. Tiibetin hengellisen johtajan 14. dalai-laman on kerrottu olleen kiinnostunut järjestelmän käytöstä myös Tiibetin alueella, mitä taas Kiina ei ole hyväksynyt, sillä sen virallisen kannan mukaan Tiibet on jo osa Kiinaa.
Kiina pyrki melko pian lisäämään valvontaansa Hongkongissa ja näin hävittämään läntisen hallintatavan Hongkongista. Suuntaus voimistui Xi Jinpingin hallitessa Kiinaa.
Hongkongissa oli laajoja protesteja vuonna 2019. Kiina vastasi niihin julistamalla turvallisuuslain. Arvostelijoiden mukaan tämä käytännössä lakkautti ”yksi maa, kaksi järjestelmää” -periaatteeseen perustuvan hallintotavan, tai ainakin heikensi sitä tuntuvasti Hongkongin autonomian osalta.
Liikeri

Liikeri eli leikeri () on hybridikissa, urosleijonan ja naarastiikerin jälkeläinen; urostiikerin ja naarasleijonan jälkeläisistä puolestaan käytetään nimitystä tiikoni.
Liikeri näyttää suurelta leijonalta, jolla on tiikerin raidat. Koko ja ulkonäkö vaihtelevat sen mukaan, mitä alalajia isä ja emä ovat olleet. Liikereitä syntyy tarhaoloissa. Luonnossa risteytyminen on nykyään lähes mahdotonta, koska tiikereiden ja leijonien elinalueet eroavat toisistaan. Girin metsässä Intiassa elävät viimeiset aasianleijonat. Lähimmät tiikerit elävät noin päässä. Urosliikerit ovat steriilejä, mutta naaraspuoliset liikerit voivat lisääntyä. Elokuussa 2012 siperialaisessa eläintarhassa Zita-liikeri synnytti pentuja, joita pidetään ensimmäisinä tunnettuina liikerin ja leijonan pentuna.
Liikeri on risteymä eikä siten maailman suurin kissaeläin joka on tiikeri. Liikerin suuri koko johtuu siitä, että urostiikerin ja naarasleijonan kasvua rajoittavat geenit eivät ilmenny liikerissä. Painoa liikerille voi kertyä yli , pituutta , ja se voi juosta jopa tunnissa.
Liikerillä on raitoja ja täpliä, sillä leijonanpennuilla on täpliä, jotka katoavat niiden vanhetessa. Urosliikerillä on myös leijonan tapaan harja, mutta se on pienempi kuin leijonalla.
Jan Guillou

Jan Oscar Sverre Lucien Henri Guillou [ɡɪ'juː] (s. 17. tammikuuta 1944 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan kotimaassaan parhaiten agentti Carl Hamiltonista kertovasta 13-osaisesta romaanisarjastaan, josta viisi kirjaa on suomennettu. Kirjat, joissa Guillou esittää myös kiivasta yhteiskunnallista arvostelua, ovat olleet Ruotsin kaikkien aikojen suurin romaanien myyntimenestys. Niitä on käännetty kymmenelle kielelle, ja neljästä on tehty elokuva. 
Guillou on myös suosittu televisioesiintyjä ja televisio-ohjelmien tekijä. 
Elämänvaiheet.
Guillou syntyi Södertäljessä Tukholman läänissä. Hänen isänsä Charles Guillou oli ranskalainen vahtimestari, joka työskenteli Ranskan suurlähetystössä Tukholmassa. Guilloun äiti Marianne (o.s. Botolfsen) oli norjalaistaustainen. Jan Guillou on Ranskan ja Ruotsin kaksoiskansalainen. Kun Guilloun isoisä nimitettiin Ranskan suurlähettilääksi Suomeen, Guilloun isä päätti muuttaa Helsinkiin. Guillou varttui äitinsä ja tämän uuden aviomiehen kanssa Saltsjöbadenissa. 
Isäpuoltaan Guillou on kuvannut omaelämäkerrallisessa romaanissaan "Pahuus". Siinä hänet esitetään sadistina, joka pahoinpitelee poikapuoltaan päivittäin. Guilloun äiti ja sisarpuoli ovat kiistäneet kuvauksen todenperäisyyden. Myös Guilloun opettajien mukaan romaani on paljolti sepitettä.
Iltapäivälehden syytökset vakoilusta.
Ruotsalainen iltapäivälehti "Expressen" väitti 24. lokakuuta 2009, että Guillou rekrytoitiin vuonna 1967 salaa KGB:n informantiksi. Guillou vastasi olleensa yhteydessä tehdessään tutkivaa journalismia. Hän sai moneen otteeseen KGB:ltä rahaa antamistaan tiedoista, jotka koskivat Vietnamin sodan vastustajia. Hän otti vastaan myös salaisen tehtävän ja toimitti asiakirjasalkun sovittuun paikkaan. KGB-yhteistyö jatkui vuoteen 1972 asti. Guilloun ystävä ja kollega Arne Lemberg antoi Säpolle vihjeen Guilloun tekemisistä, mutta Säpo ei ryhtynyt asiassa sen tarkempiin tutkimuksiin. Guillou maksoi osan KGB:ltä saamistaan rahoista Lembergille.
Vuonna 1973 Guillou tuomittiin vankeuteen vakoilusta niin sanotun IB-jutun takia. Guillou ja Peter Bratt paljastivat Ruotsin puolustusvoimien salaisen tiedustelutoimiston Informationsbyrånin toiminnan.
Poliittiset näkemykset.
Guillou toimi 1960- ja 1970-luvuilla maolaisen Clarté-organisaation piirissä. Puolen vuoden ajan hän oli myös Clartéa lähellä olevan Ruotsin kommunistisen puolueen (aiemmin "Marxisti-leninistien kommunistinen liitto" "KFML") jäsen, mutta hänet erotettiin puolueesta hänen jätettyään jäsenmaksunsa maksamatta ollessaan ulkomailla. Nykyään hän sanoo olevansa sosialisti mutta ei kommunisti.
Tuotanto.
Guillou tunnetaan myös ristiretkiaikaan sijoittuvasta romaanisarjasta, jonka päähenkilö on temppeliherraksi pakotettu ruotsalainen Arn Magnusson. Näiden lisäksi kirjailijan suositumpiin romaaneihin kuuluu hänen omaan nuoruuteensa perustuva "Pahuus" ("Ondskan"), josta Mikael Håfström ohjasi samannimisen elokuvan vuonna 2003. "Pahuus" on päätynyt Suomessa 2012 Pasi Lampelan dramatisoimana Kansallisteatterissa myös näyttämölle.
Hubbertin käyrä

Hubbertin käyrä, joka on nimetty geofyysikko M. King Hubbertin mukaan, on logistisen funktion johdannainen.
Esimerkki Hubbertin käyrästä:
formula_1
Hubbertin käyrä muistuttaa muodoltaan normaalijakauman tiheysfunktiota. Se oli alun perin tarkoitettu mallintamaan maaöljyn tuotannon määrää. Hubbertin käyrän mukaan öljyntuotannon määrä perustuu uusien öljykenttien löytymiseen; siten öljyhuippua seuraa asteittainen tuotannon väheneminen.
Suunnitelmakieli

Suunnitelmakieli (harrastajien kesken usein "engelang" englannin sanoista "engineered language") on keinotekoinen kieli, jonka tarkoituksena on kokeilla tai todistaa jokin hypoteesi siitä, kuinka kielet toimivat tai voisivat toimia. Suunnitelmakielet jaetaan kahteen ryhmään, filosofisiin kieliin ja loogisiin kieliin ("loglang" sanoista "logical language"). Joitakin suunnitelmiakieliä voidaan myös pitää kansainvälisinä apukielinä.
Loogiset kielet.
Loogisten kielten tarkoituksena on mahdollistaa yksiselitteisyys viestinnässä. Tunnetuimmat loogiset kielet ovat loglan ja siitä syntynyt lojban.
Filosofiset kielet.
Filosofiset kielet on suunniteltu kuvastamaan jotakin filosofian piirrettä ottaen kielen luonteen erityisesti huomioon. Esimerkiksi Edward Powell Fosterin ro muodostaa sanastonsa käyttämällä luokittelevaa puumallia, John Quijaidan ithkuil suunniteltiin mahdollisimman suppeaksi, ja Sonja Elen Kisan toki pona perustuu taolaisuuteen
Sergei Makarov (keihäänheittäjä)

Sergei Aleksandrovitš Makarov (, s. 19. maaliskuuta 1973 Podolsk, Moskovan alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen keihäänheittäjä. Hän on maailmanmestari ja moninkertainen arvokisamitalisti. 
Makarov sijoittui kuudenneksi Atlantan olympialaisissa 1996 tuloksella 85,30. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän oli viides heitettyään 86,32. Vuonna 1998 hän voitti Hyvän tahdon kisat, oli toinen maailmancupissa ja neljäs Budapestin EM-kilpailuissa. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui yhdeksänneksi.
Makarov voitti Euroopan cupin superliigan kilpailun vuonna 2000 tuloksella 89,92. Sydneyn olympialaisissa hän sai pronssia heitettyään 88,67. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän oli seitsemäs. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ja maailmancupin keihäskilpailut ja sai hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 88,05.
Makarov voitti maailmanmestaruuden Pariisissa 2003 avauskierroksen heitollaan 85,44. Hän voitti samana vuonna myös Euroopan cupin ja . Ateenan olympialaisissa 2004 hän sai pronssia tuloksella 84,84. Hän oli kolmas myös Helsingin MM-kilpailuissa 2005 heitettyään 83,54 ja saman vuoden . Osakan MM-kilpailuissa, Pekingin olympialaisissa ja Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui seitsemänneksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli kahdestoista.
Makarovin ennätys on 92,61 m, jonka hän heitti Sheffieldissä 30. kesäkuuta 2002. Hänen isänsä on Moskovan 1980 olympialaisten keihäänheiton hopeamitalisti Aleksandr Makarov ja puolisonsa entinen keihäänheiton Venäjän ennätysnainen Oksana Ovtšinnikova.
"10 parhaan kilpailutuloksen keskiarvo 90,33"
Lähde: Tilastopaja
Biologinen ase

Biologinen ase on ase, jonka teho perustuu pieneliöiden eli bakteerien ja virusten tai eloperäisten myrkkyjen aiheuttamiin haittoihin. Aseeksi se voidaan luokitella, kun se sisältää vaikuttavan aineen sekä maaliinsaattamisjärjestelmän (aseet, ohjukset, aerosolit, hyönteiset, ihmiset).
Biologiset aseet on kielletty nykyään lähes kaikkialla maailmassa, sillä niitä pidetään erityisen julmina, tarpeetonta kärsimystä aiheuttavina ja kontrolloimattomina aseina. Kuitenkin niiden helppo ja halpa valmistus tekee niistä potentiaalisia terrorin työkaluja.
Historia.
Kuudennella vuosisadalla eaa. muinaiset assyrialaiset myrkyttivät vihollisten kaivoja sienellä, joka sai nämä näkemään harhanäkyjä. Kreikkalaiset myrkyttivät vihollisten juomavettä ripulilla. Ruttoepidemioiden aikana viholliskaupunkeihin viskattiin tautiin kuolleiden ruumiita katapultilla. Eurooppalaiset valloittajat suunnittelematta ja tietämättään surmasivat suunnattomia määriä intiaaneja tartuttamalla näihin vanhan maailman tauteja. Vuonna 1763 Pohjois-Amerikassa oleva englantilaisten joukkojen komentaja ehdotti isorokon tartuttamista intiaaneihin. Suunnitelma toteutettiin antamalla intiaaneille isorokon saastuttamia huopia lahjaksi (lähde?). Yhdysvaltain sisällissodan aikana vihollisen juomavedenhakupaikkoihin vietiin eläinten raatoja.
Geneven sopimus.
Ensimmäisessä maailmansodassa käytettiin kemiallisia aseita ennennäkemättömässä mittakaavassa tavalla, joka aiheutti silmitöntä kärsimystä. Tämä sai ihmiset havahtumaan joukkotuhoaseiden vaaroihin ja vuonna 1925 Geneven sopimuksella kiellettiin kemiallisten ja bakteriologisten aseiden käyttö. Vuonna 1972 sopimusta laajennettiin (Bioasekonventio) siten, että se kieltää kaiken biologisten aseiden tuotannon, kuljetuksen, varastoinnin ja käytön lukuun ottamatta tutkimustyötä pienessä mittakaavassa, jotta vastakeinoja voidaan kehittää.
Kieltosopimuksia on noudatettu varsin laajalti, mutta joitakin poikkeuksia on: toinen maailmansota käytiin ilman kiellettyjä kemiallisia tai biologisia aseita lukuun ottamatta Japanin Kiinan-valloitusta sekä saksalaisten keskitysleireillä käyttämiä myrkkyjä.
Nykyaika.
Toisen maailmansodan jälkeen biologisia aseita ei ole käytetty sodassa kertaakaan, mutta Irak on käyttänyt kemiallisia aseita muun muassa Irakin–Iranin sodassa. Tyypillisiä nykyaikaisia biologisia aseita ovat bakteereista pernarutto, rutto, tularemia, melioidoosi ja bruselloosi, viruksista enkefaliitti ja variola-virukset. Toksiinit, jotka voidaan myös laskea kemiallisiin aseisiin, ovat botuliini, stafylokokin enterotoksiini B sekä risiini.
M. King Hubbert

Marion King Hubbert (5. lokakuuta 1903 – 11. lokakuuta 1989) oli yhdysvaltalainen geofyysikko, joka työskenteli Shellin tutkimuslaboratoriossa Houstonissa, Texasin osavaltiossa. Hubbert teki geologian ja geofysiikan aloilla useita merkittäviä keksintöjä, joilla on myös tärkeitä käytännöllisiä ja poliittisia seurauksia. Häneen viitattiin usein nimillä M. King Hubbert tai King Hubbert.
Henkilöhistoria.
Hubbert syntyi Texasin San Sebassa vuonna 1903. Hubbert opiskeli geologiaa, matematiikkaa ja fysiikkaa Chicagon yliopistossa, jossa hän valmistui kandidaatiksi 1926, maisteriksi 1928 ja väitteli tohtoriksi 1937. Hän oli Shellin palveluksessa 1943–1964, minkä lisäksi hän työskenteli uransa aikana Amerada Petroleum Companyssa, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen (USGS) tutkijana sekä geofysiikan ja geologian professorina Stanfordin yliopistossa (1963–1968) ja Berkeleyn yliopistossa (1973–1976).
Tutkimukset.
M. King Hubbert teki useita löytöjä geofysiikassa, joihin kuuluu maankuoressa olevan kiven plastisuuden matemaattinen osoittaminen siihen kohdistuvan paineen takia. Tämä selitti havaitut tulokset, joiden mukaan maankuoren muoto muuttuu ajan kuluessa. Hän tutki myös maanalaisia virtauksia, pohjavesihydrologiaa ja maan mineraalivaroja. Uransa aikana Hubbert julkaisi yli 70 artikkelia, kirjoitti useita kirjoja ja otti vastaan monia kunnianosoituksia työstään.
Hubbertin kaikkein tunnetuimmat tutkimukset koskivat maaöljykenttien ja maakaasureservien kapasiteetteja. Hän ennusti, että kenttien öljyntuotanto muistuttaisi kellokäyrää, jossa tuotannon huippu saavutetaan puolessa välissä, minkä jälkeen se laskisi. Vuonna 1956 pidetyssä American Petroleum Instituten kokouksessa hän ennusti, että Yhdysvaltojen öljyntuotanto saavuttaisi huippunsa 1960-luvun lopussa tai 1970-luvun alussa. Hubbert tuli kuuluisaksi, kun ennustus toteutui vuonna 1970.
Käyrä, jota Hubbert käytti analyysissään, tunnetaan nimellä Hubbertin käyrä, ja käyrän huippukohta tunnetaan englanniksi nimellä ”Hubbert peak”, suomeksi nimellä Hubbertin huippu.
Öljykriisin jälkeen vuonna 1975 Yhdysvaltain tiedeakatemia vahvisti hyväksyntänsä Hubbertin öljyntuotannon vähenemiseen liittyville laskelmille ja tunnusti, että heidän aikaisemmat, optimistisemmat arvionsa olivat olleet virheellisiä. Tämä toi Hubbertille suurta huomiota tiedotusvälineissä.
Pohjoiskalotti

Pohjoiskalotti on maantieteellinen nimitys maapallon pohjoisimmalle valaistusvyöhykkeelle. Se on alue, joka kattaa kaiken pohjoisen napapiirin pohjoispuolella olevan aina pohjoisnapaan asti. Pohjoiskalotti on toinen maapallon kahdesta napakalotista, toisen ollessa eteläinen napakalotti. Pohjoiskalotin alueella on vähintään yksi sellainen päivä, jolloin aurinko ei nouse lainkaan ja yksi, jolloin aurinko ei laske lainkaan. Mitä lähempänä pohjoisnapaa ollaan, sitä pidemmälle kaamosta (talvella) jatkuu ja yöttömiä öitä (kesällä) on. Ilmiö johtuu maapallon pyörimisakselista, joka on kallellaan. Tästä seuraa, että Aurinkoa kiertävään maapalloon ei osu valo symmetrisesti, vaan vuodenajasta riippuen pohjoiskalotti jää varjoon sekä yöllä, että päivällä (talvella) ja sinne paistaa aurinko sekä yöllä että päivällä (kesällä).
Pohjoiskalotti Suomessa.
Fennoskandian pohjoisin osa kuuluu pohjoiskalottiin. Pohjoiskalotin etelärajana toimii pohjoinen napapiiri, eli siihen kuuluvat Lapin maakunta ( Lapin lääni ) Suomesta, Norrbottenin lääni Ruotsista sekä Tromssan, Nordlandin ja Finnmarkin läänit Norjasta sekä Murmanskin alue Venäjällä. 
Katso myös.
Valaistusvyöhyke
Miinalaiva Pohjanmaa

Miinalaiva Pohjanmaa oli Suomen merivoimien vuonna 1979 valmistunut jäissäkulkukykyinen lippulaiva, joka toimi koululaivana vuodesta 1982 vuoteen 2013. Se on nykyisin siviilikäytössä merenmittaustehtävissä nimellä M/S Pohjanmeri. Kriisiaikana laivan tehtävänä oli toimia johtoaluksena ja miinalaivana.
Valmistus.
Vuoden 1976 laivastosuunnitelma sisälsi koululaivan hankinnan, millä korvattaisiin palveluksesta poistuva "Matti Kurki". Suunnitelman mukaan aluksen tuli olla myös miinalaiva. Alus tilattiin Wärtsilän Helsingin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1978. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1978 ja valmistui 1979. Se kastettiin ja luovutettiin 6. kesäkuuta 1979 Hietalahdessa. Alus otettiin palvelukseen kaksi päivää myöhemmin.
Propulsiojärjestelmänä on kaksi Wärtsilä Vasa 16V22 -dieselmoottoria. Aluksen toimintamatka on 3 500 meripeninkulmaa.
Palvelus.
Vuodesta 1982 se toimi merivoimien koululaivana ja teki vuosittain pitkän koulutuspurjehduksen "Suomen Joutsenen" ja "Matti Kurjen" perinteitä noudattaen. Aluksen nimi periytyy 1770-luvun saaristolaivaston Pohjanmaa-luokasta.
Alus uudistettiin täysin vuosina 1996–1998, jolloin muun muassa vanha 120 millimetrin keulatykki vaihdettiin 57 millimetrin automaattitykkiin. Aluksen merenkulkujärjestelmät yhdistivät merenkulkututkat sekä ECDIS- ja AIS-järjestelmät saumattomasti yhteen navigoinnin tueksi, jolloin saadaan kattavaa meritilannekuvaa. Aluksen miinoitusjärjestelmä mahdollisti hyvin tarkan, lähes automaattisen miinoituksen.
Vuonna 2011 "Pohjanmaa" osallistui Euroopan unionin merirosvouden vastaiseen Atalanta-operaatioon Adeninlahdella tehtävänään suojella ruokakuljetuksia. Se saapui alueelle 1. helmikuuta. 
"Pohjanmaa" pysäytti 6. huhtikuuta 2011 aluksen, jota epäiltiin merirosvojen emälaivaksi. Alus pysähtyi vasta, kun sen eteen ammuttiin varoituslaukauksia. Laivalta löytyi aseita ja merirosvoukseen liittyvää materiaalia. Laivan 18 miehistönjäsentä vangittiin. Merirosvoalus räjäytettiin ja upotettiin kolme päivää myöhemmin.
Syksyllä 2013 "Hämeenmaa" siirrettiin Pansiosta Upinniemeen korvaamaan "Pohjanmaan", joka jäi Upinniemeen odottamaan lopullista kohtaloaan. "Pohjanmaa" laitettiin myyntiin ja poistettiin palveluksesta 2015. Merivoimien komentajan kontra-amiraali Veli-Jukka Pennalan mukaan suunnitelmana oli, että mikäli sopivaa ostajaa ei löydy, se joko romutetaan tai museoidaan.
Palveluksen jälkeen.
Laivaa suunniteltiin jo romutettavaksi, kun sopivaa ostajaa ei ensin löytynyt, mutta lopulta sen ostajaksi löytyi valtion omistama Meritaito Oy, jolla on käyttöä sille merenmittaustehtävissä. Sen olisi ollut halukas ostamaan myös turkulainen meripalveluyritys Alfons Håkans, mutta tarjousta ei hyväksytty, koska yritys ei osannut sanoa tarkkaa käyttötarkoitusta. Sitä ei myöskään haluttu museoida, sillä museoinnin kustannukset olisivat tulleet liian kalliiksi.
Kesällä 2016 Meritaito Oy maalasi aluksen siviiliväreihin Perniössä Teijon telakalla. Alukseen myös asennettiin mittalaitteita ja se nimettiin uudelleen "Pohjanmereksi". Aiemmin aluksesta oli purettu tykit ja muu sotilasmateriaali Upinniemessä.
Bosse Ringholm

Bo Ingvar Karchimirer ”Bosse” Ringholm (s. 18. elokuuta 1942 Falköping) on ruotsalainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta. 
Ringholm syntyi Falköpingissä läntisessä Ruotsissa. Häneltä puuttuu korkeampi koulutus. Hän aloitti poliittisen uransa sosiaalidemokraattien nuorisojärjestössä (), jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1967–1972. Tämän jälkeen hän työskenteli sisä- ja työministeriöissä. Hän toimi myös aktiivisesti Tukholman paikallispolitiikassa. Vuonna 1976 hänestä tuli koulutus- ja tiedeministeriön johtaja ja hän toimi tehtävässä, kunnes hänestä tuli Tukholman läänin lääninneuvos vuonna 1983. Vuodesta 1997 lähtien hän toimi Ruotsin työmarkkinahallituksen ylijohtajana, kunnes pääministeri Göran Persson nimesi hänet Erik Åsbrinkin seuraajaksi valtiovarainministerinä vuonna 1999. 
Lokakuussa 2004 Persson ilmoitti uudelleenjärjestelyistä hallituksessaan, minkä yhteydessä Ringholm siirtyi valtiovarainministerin paikalta varapääministeriksi, koordinaatioministeriksi ja urheiluministeriksi. Hänen seuraajakseen valtiovarainministerinä valittiin Pär Nuder. Keväällä 2006 hän toimi myös kuuden päivän ajan Ruotsin ulkoministerinä Laila Freivaldsin eron jälkeen. Ringholm toimi ministerinä aina syksyyn 2006 sakka, jolloin sosiaalidemokraatit joutuivat oppositioon porvaripuolueiden saatua vaaleissa enemmistön valtiopäiville. Ministerin pestinsä jälkeen Ringholm toimii tällä hetkellä kansanedustajana Tukholman vaalipiiristä. 
Ringholm on absolutisti ja kuuluu raittiusliikkeeseen. Hänet on tunnettu myös urheiluvaikuttajana. Hän toimi pitkään urheiluseura Enskeden puheenjohtajana, kunnes hänestä tuli urheiluministeri.
Duopoli

Duopoli on yksi oligopolin muoto, jossa markkinoilla toimii vain kaksi tietyn palvelun tai tuotteen tarjoajaa. Duopolille on ominaista markkinoilla toimivien yritysten strateginen toiminta, jonka seurauksena duopolistisen markkinan hinnat saattavat vaihdella merkittävästi.
Taloustieteessä duopoli on yleisimmin analysoitu oligopolin muoto, koska sen toiminta on helppo mallintaa peliteorian avulla. Tunnetuimmat duopolimallit ovat:
Herfindahlin indeksi

Herfindahlin indeksi (myös Herfindahl–Hirschman-indeksi eli HHI) on taloustieteellinen suure, joka kertoo, kuinka voimakkaasti tarkasteltavat markkinat ovat keskittyneet. Markkinoiden keskittyneisyydellä tarkoitetaan sitä, että yksi tai muutama harva yritys myy merkittävän osan markkinoilla myytävästä kaupankohteesta. Keskittyneisyys liittyy usein myös vähäiseen kilpailuun.
Herfindahlin indeksin perusajatus on tarkastella markkinoilla toimivien yritysten kokoa suhteessa markkinoiden kokonaiskokoon. Indeksi saadaan, kun korotetaan kunkin markkinoilla toimivan yrityksen prosentuaalinen markkinaosuus toiseen potenssiin ja lasketaan näin saadut neliöt yhteen. Näin ollen indeksi voi saada arvoja väliltä 0–10 000.
Indeksin saama arvo on suuri, jos yhdellä tai joillakin harvoilla yrityksillä on selkeästi muita suuremmat markkinaosuudet. Toisin sanoen indeksin arvo on sitä korkeampi, mitä keskittyneemmät markkinat on kyseessä. Tyypillisesti markkinoita, joiden Herfindahlin indeksi on yli 1 800, pidetään keskittyneinä.
Kaava.
Herfindahlin indeksi lasketaan matemaattisesti ilmaistuna seuraavasti:
formula_1,
missä
formula_2 = yrityksen formula_3 markkinaosuus,
formula_4 = markkinoilla toimivien yritysten määrä.
Esimerkki.
Tarkastellaan markkinoita, joilla toimii viisi yritystä. Lasketaan Herfindahlin indeksin arvo, kun yritysten markkinaosuudet ovat seuraavanlaiset:
Ensimmäisessä tapauksessa Herfindahlin indeksi on 6 500 (formula_5), kun taas jälkimmäisessä indeksi on vain 2 000 (formula_6). Huomaa, että viiden yrityksen markkinoilla 2 000 on pienin mahdollinen indeksin arvo, eli Herfindahlin indeksin mukaan viiden yrityksen markkinat ovat joka tapauksessa keskittyneet.
Antiokian ja koko Idän patriarkaatti

Antiokian ja koko Idän kreikkalais-ortodoksinen patriarkaatti eli "Antiokian ortodoksinen kirkko" on yksi ortodoksisen kirkon neljästätoista autokefalisesta paikalliskirkosta. Sen nykyinen keskuspaikka on Syyrian Damaskos ja vaikutusaluetta Lähi-itä.
Antiokian patriarkaattiin kuuluu jäsentä Syyriassa, Libanonissa ja muualla Lähi-idässä. Pohjois-Amerikassa ja Länsi-Euroopassa asuu lisäksi noin miljoona Antiokian patriarkaatin ortodoksia.
Kirkon johdossa Antiokian ja koko Idän patriarkkana on vuodesta 2012 Johannes X.
Historiallisesti Antiokian patriarkaatin katsotaan olevan yksi viidestä alkuperäisestä ns. vanhasta patriarkaatista. Neljä muuta ovat Rooman, Konstantinopolin, Aleksandrian ja Jerusalemin patriarkaatit, joista Rooman päämies paavi johtaa katolista kirkkoa. Patriarkaatti katsoo juontuvansa nykyisin Turkin alueella sijaitsevan syyrialaisen Antiokian seurakunnasta, jonka perustivat jo apostolit Pietari ja Paavali. Kirkkojen historiallisen hajaannuksen myötä Antiokian patriarkan nimeä käyttävät myös usean muun kirkkokunnan piispat – orientaaliortodoksisen Antiokian syyrialais-ortodoksinen kirkon patriarkka ja kolmen eri katolisen kirkon johtajat.