Sabino

Sabino on hevosten kirjavuuden muoto, joka vaikuttaa karvan ja ihon väriin. Hyvin laaja epäsäännöllisten kuvioiden kirjo hyväksytään sabinoiksi. Termin tiukimmassa merkityksessä "sabino" viittaa "Sabino1"-geenin (SB1) tuottamiin kuvioihin. SB1-geenille on kehitetty DNA-testi. Jotkin hevosalan ihmiset kuitenkin kutsuvat mitä tahansa SB1-tyyppiä muistuttavaa kuviota "sabinoksi" jopa silloin, kun testi on osoittanut, ettei yksilö kanna geeniä. Termin käyttö muille kuin SB1-geenin aiheuttamille "sabinokuvioille" roduissa, joissa SB1-geeni ilmeisesti ei esiinny, on kiivaan väittelyn aihe sekä tutkijoille että hevosten kasvattajille.
Sabinokuvion piirteitä ovat sekakarva valkoisten merkkien reunoilla, valkoiset läikät vatsan alueella, epäsäännölliset pään merkit ja erityisesti valkoisen leviäminen silmien ympärille tai alaleukaan, sukkien ulottuminen etupolvien tai kintereiden yli ja "roiske"- tai "pitsikuviot" missä tahansa vartalolla mutta erityisesti vatsalla. Joillakin sabinoilla on päistärikkömäistä kuviointia osassa runkoa, erityisesti kyljillä ja kupeilla. Joillakin sabinoilla on yksi tai kaksi tummaa jalkaa, mutta useimmilla kaikissa neljässä jalassa on sukat. Sekä sinisiä herasilmiä että ruskeita silmiä esiintyy. Äärimmillään SB1-geeni voi homotsygoottina tuottaa melkein täysin valkoisen värin, johon liittyy pigmentitön tai vain osittain pigmentoitunut iho. Joidenkin sabinogeenin muotojen arvellaan olevan yleisin syy yksiväristen hevosten laajoihin valkoisiin merkkeihin päässä ja jaloissa. Sabinon laajimmat määritelmät luokittelevat sabinoiksi jopa sellaiset hevoset, joilla on vain hieman valkoista leuassa tai alahuulessa.
Vaikka Sabino 1 -geeni voi tuottaa täysin valkoisia hevosia, mikään sabinokirjavuuden muoto ei liity Lethal White -syndroomaan.
Sabino1-geeni.
Vuonna 2005 Kentuckyn yliopiston tutkijat löysivät "Sabino1"-geenin. "Sabino1"-geeniä ja siihen liittyvää kuviointia esiintyy muiden muassa miniatyyrihevosilla, quarterhevosilla, paint-hevosilla, tennesseenwalkereilla, missourinfoxtrottereilla, mustangeilla ja aztecahevosilla On huomattavaa, että "Sabino1"-geeni puuttuu muun muassa arabianhevosilta, englannintäysiverisiltä, shirehevosilta ja clydesdalanhevosilta. Näiden ja muiden rotujen sabinonkaltaisten kuvioiden arvellaan johtuvan monista eri geeneistä. Tutkijat nimesivätkin löytämänsä alleelin "Sabino1":ksi, koska odottivat löytävänsä geenit, jotka voitaisiin nimetä vastaavasti "Sabino2":ksi, "Sabino3":ksi ja niin edelleen.
Vaikka "Sabino1"-geeni voi tuottaa täysvalkoisia hevosia, eivät Sabino 1 -tyypin kirjavuus tai muut sabinotyypit liity Lethal white -syndroomaan. Lethal white -syndroomaa sairastavat varsat syntyvät kokovalkoisina tai melkein valkoisina, mutta niillä on epämuodostunut suolisto ja ne kuolevat poikkeuksetta kolmen vuorokauden sisällä syntymästä. Lethal white -kantajat voidaan tunnistaa DNA-testillä.
Sabino1-kuvio.
Heterotsygootisti SB1-geeniä kantavilla hevosilla on selkeä valkoinen kuviointi. Pigmentöitymätön valkoinen karva kasvaa pigmentittömästä vaaleanpunaisesta ihosta. Sabino1-kuvioon kuuluu yleensä epäsäännöllisiä ja epätarkkarajaisia valkoisia läikkiä päässä ja jaloissa. Näiden läikkien lisäksi kuvioon yhdistyvät usein myös valkoiset läikät vatsalla. Rungon kuvioiden reunojen sekakarvaisuus on myös tyypillinen "Sabino1"-tyypin piirre erityisesti heterotsygoottikantajilla.
Sabino1-tyypin hevosilla on tyypillisesti vähintään kaksi korkeaa sukkaa ja valkoisia läikkiä tai sekakarvaa vatsassa tai kupeilla, ja kuvioiden reunat ovat epätasaiset. Lievä Sabino1-kuvio on usein vaikea erottaa tavallisista merkeistä; fenotyypit ovat samanlaiset. Herasilmät eivät liity Sabino1-tyypin kirjavuuteen, mutta tyypin hevosella voi olla herasilmät erillisen geenin vaikutuksesta.
Sabinovalkoisuus.
Homotsygootisti SB1-geeniä kantavat hevosilla on tyypillisesti vähintään 90-prosenttisesti vaaleanpunainen iho ja syntymästä asti valkoinen karva. Silmät ovat yleensä tummat. "Sabinovalkoisuus" terminä erottaa homotsygootit Sabino1-tyypin hevoset dominanttivalkoisista hevosista, joille jo yksi "valkoisuusgeeni" tuottaa valkoisen värin. Dominanttivalkoisia ja sabinovalkoisia hevosia voi olla täysin mahdotonta erottaa toisistaan ilman DNA-testiä.
Kaikki valkoiset hevoset eivät ole sabinovalkoisia tai dominanttivalkoisia. Muiden kirjavuustyyppien (kuten tobianon ja frame overon) yhdistelmät voivat tuottaa erittäin valkovoittoisia hevosia. Valkovoikot hevoset muistuttavat suurin piirtein sabinovalkoisia, mutta niillä on siniset herasilmät, vaaleanpunainen iho ja valkoisen sijaan kermanvaalea karva. Kimo hevonen voi olla aikuisena täysvalkoinen, mutta kimolla on tumma iho ja tumma varsaväri, ellei se kanna kimogeenin lisäksi myös jotain vaalentavasti vaikuttavaa, dominanttivalkoisuutta tai sabinoutta aiheuttavaa geeniä.
Periytyminen.
Sabino1-lokus sijaitsee KIT-geenissä. Sabino1 on osittain dominoiva ominaisuus: jokaista genotyyppiä vastaa omanlaisensa fenotyyppi. Sekä Samino1 että monet muut hevosessa kokovalkoisuutta aiheuttavat lokukset sijaitsevat samassa geenissä, mutta ne erotetaan selkeästi toisistaan. "Dominanttivalkokirjavuus" sisältää monia erilaisia fenotyyppejä ja geenejä kun taas "Sabino 1" on varattu nimitykseksi geenille, joka homotsygoottina aiheuttaa kokovalkoisen fenotyypin.
Sabino1:n alleelit eli "versiot" ovat "SB1" ja "sb1". Hevosen villityypissä geeni on resessiivinen ja SB-1 -mutaatiossa dominoiva.
Yllä oleva taulukko esittää tiivistetyssä muodossa Mendelin perinnöllisyyden periaatteiden mukaisesti, ettei kaksi resessiivistä genotyyppiä (sb1sb1) voi koskaan tuottaa Sabino1-geeniä kantavaa varsaa riippumatta värin ulkonäöstä. Samojen periaatteiden mukaisesti ainoa tapa varmistaa sabinokirjava (SB1sb1) varsa on parittaa keskenään sabinovalkoinen (SB1SB1) ja ei-sabino (sb1sb1).
Sabino1:n aiheuttava mutaatio KIT-geenissä on yhden emäksen monimuotoisuus, joka on nimetty KI16+1037A:ksi. Sabino1-mutaatio aihtuttaa eksoni 17:n ylihyppäämisen. Muut KIT-geenin lokukset tuottavat tobianon, päistärikkövärien ja yli kymmenen dominanttivalkoisen fenotyypit. Geeni yhdistetään myös ihmisten, hiirien ja sikojen pigmentittömiin iho- ja karvoitusalueisiin raajoissa ja keskilinjalla.
KIT-geeni vastaa suurelta osalta varhaisten pigmenttisolujen eli melanosyyttien kulkeutumisesta hermostopienasta lopullisiin asemiinsa ihossa. Geenin mutaatiot vaikuttavat rajoittavan melanosyyttien kulkeutumista, jolloin raajat ja keskilinja jäävät pigmentittömiksi. Muut tekijät kuten stokastiset tapahtumat ja toiset geenit vaikuttavat pigmentöitymättömän ihon ja karvoituksen määrään aikuisessa eläimessä.
Myös muissa eliölajeissa tunnetaan samankaltaisia fenotyyppejä. Esimerkiksi hiiren KIT-geenistä tunnetaan yli 90 mutaatiota, jotka tuottavat laajan kirjon fenotyyppejä valkovarpaisesta tummasta yksilöstä tummasilmäisiin valkoisiin ("bew" tai "dew").
"Sabinokuvio" ilman Sabino1-geenotyyppiä.
Termi "sabino" voi Sabino1-genotyypin omaavien hevosten lisäksi kuvata yksilöä, jolla on Sabino1-tyyppiä muistuttavia merkkejä kuten rosoreunaiset korkeat sukat, leveä läsi ja sekakarvaa tai valkoisia läikkiä rungolla. Jotkin hevosalan ihmiset käyttävät termiä vieläkin laajemmin tarkoittamaan "suurimerkkisiä" tai "ylimerkkautuneita" yksilöitä tai sellaisia kuvioita, joihin liittyy valkoinen täplä alaleuassa tai -huulessa, irrallisia valkoisia läikkiä jaloissa tai sukkia, joissa on "silmänpako".
Hevosen valkoisiin merkkeihin vaikuttava genetiikka on monimutkaista. Jotkin kantakirjat pyrkivät välttämään merkkejä ja toiset taas suosivat niitä; tämän vuoksi ennen hevosen genomin kartoittamista ja suvun varmistamisen mahdollisuutta DNA-testein luotiin erilaisia sääntöjä "kirjavien" ja "ei-kirjavien" väritysten erottamiseksi. Nämä säännöt eivät perustuneet tunnettujen valkokirjavuusgeenien toimintaan, eikä monissa rotujärjestöissä olla vielä perillä nykyaikaisesta perinnöllisyystietämyksestä. Kaksi genotyypiltään tietyn krijavuusgeenin kannalta identtistä hevosta saatetaan tunnistaa "yksiväriseksi" ja "kirjavaksi" riippuen näkyvän kuvioinnin laajuudesta. Hevosen valkoisuuden lopullinen määrä ei myöskään riipu pelkästään tunnetuista valkokirjavuusgeeneistä. Joidenkin tutkimusten mukaan esimerkiksi rautiailla on ei-rautiaita enemmän valkoista ja rautiasgeeniä piilossa kantavilla ei-rautiailla (genotyyppi "Ee") enemmän valkoista kuin niillä ei-rautiailla, jotka eivät kanna rautiasgeeniä (genotyyppi "EE"). Valkokirjavuusgeenit vaikuttavat myös toisiinsa ja tuottavat yleensä yhteisvaikutuksen.
Tutkimuksen mukaan useat eri geenit ja mahdollisesti näiden geenien eri alleelit tuottavat niin kutsutusti normaalit valkoiset merkit. Myöhempien tutkimusten mukaan samaan genotyyppiin yhdessä sattuvat valkoisuusgeenit tuottavat yhdessä enemmän valkoista kuin kumpikaan geeni erikseen. Samankaltainen ilmiö esiintyy kirjavissa hevosissa, joilla on sekä tobiano- että frame overo -kuviot: nämä "tovero"-kuvioiset yksilöt ovat usein valkoisempia kuin pelkästään tobiano- tai frame overo -kuvioiset yksilöt. Samoin kaksi näennäisen yksiväristä hevosta, joilla on eri tekijöistä aiheutuvia valkoisia merkkejä, voivat yhdessä tuottaa jälkeläisen, jolla on enemmän valkoista kuin kummallakaan vanhemmista.
Sabinokuviot arabianhevosilla.
Sabinotyyppistä kuviointia tiedetään esiintyvän puhdasrotuisilla arabianhevosilla, mutta Davisin yliopistossa tehdyn tutkimuksen mukaan rodussa sabinokuviota tuottava geeni (tai geenit) ei ole SB1, eikä SB1-geeniä ole toistaiseksi rodussa havaittu. Arabeilla esiintyvä sabinonkaltainen kirjavuus oli eräässä vaiheessa kiistelty aihe. Rungon sekavärisyyden katsottiin johtuvan sekarotuisuudesta, eikä rungostaan kirjavia hevosia hyväksytty kantakirjaan. Monilla DNA-testeillä rotupuhtaiksi todistetuilla arabeilla on pienimerkkisestä kohtuullisen laajamerkkiseen vaihtelevaa sabinotyyppistä kirjavuutta.
Arabianhevosilla esiintyy pienimerkkistä sabinokuviota, ja termi "isomerkkinen sabino" keksittiin kuvaamaan arabeita, jotka ovat jopa lähes puoliksi valkoisia. Kokovalkoisia arabeja on kuitenkin hyvin vähän, eikä yhdenkään tällaisen yksilön ole vahvistettu olevan sabinovalkoinen. Erään "ruunikoksi sabinoksi" tunnistetun kokovalkoisen orin todettiin kantavan uutta dominanttivalkoisen mutaatiota, ja se on periyttänyt ulkomuotoaan jälkeläisilleen. Sabinonkaltaisten arabianhevosten värityksen periytyminen ei noudata samaa mallia kuin "Sabino1".
Sabinokuviot kylmäverisissä roduissa.
Clydesdalenhevonen ja shirehevonen ovat kaksi toisilleen läheistä sukua olevaa brittiläistä kylmäverirotua. Molemmat rodut tunnetaan paitsi massiivisesta koostaan ja runsaista vuohiskarvoistaan myös melkein jokaisen hevosen valkoisista merkeistä. Yleisin ja halutuin merkkiyhdistelmä molemmissa roduissa on leveä läsi ja neljä tasakorkuista sukkaa. Clydesdalenhevosen rotumääritelmää on muutettu niin, että "liiallisen suuret" valkoiset merkit eivät enää ole virhe. Toisaalta shirehevosen rotumääritelmässä liika valkoisuus, liiallinen rungon kirjavuus ja sekakarvaisuus lasketaan nykyäänkin virheiksi erityisesti oreilla. 
Shire- ja clydesdalenhevosten suuret valkoiset merkit muodostavat samanlaisia kuvioita kuin selvämerkkisten Sabino1-tyypin sabinoiden. Kylmäverisillä säännöllisenä esiintyvä sabinonkuviointi sai tutkijat sisällyttämään nämä rodut alkuperäiseen tutkimukseen, joka johti Sabino1-alleelin löytymiseen. Kummassakaan roduista ei kuitenkaan esiintynyt Sabino1-alleelia.
Valkoiset päänmerkit vaihtelevat leveistä läseistä valkopäihin, ulottuvat usein leukaan tai huuleen ja saattavat levitä pään ympärille epäsäännöllisin sekakarvaisin reunoin. Etujalassa polven yläpuolelle yltävä sukka saattaa jatkua lavalle tai jalan takareunaa pitkin kyynärpäähän tyypillisin epäsäännöllisin sekakarvaisin reunoin. Takajaloissa korkeat, kintereen yli ulottuvat sukat ovat yleisempiä ja tyypillisesti jatkuvat jalan etureunaa pitkin takapolvelle ja kupeelle. Korkeisiin etupolven tai kintereen yli ulottuviin sukkiin liittyy usein rungon kirjavuutta, yleensä vatsan alueella. Näihin merkkeihin liittyy usein myös päistärkarvaa, joka antaa hevoselle päistärikkömäisen kuvioinnin. Tällaisia hevosia kutsutaan clydesdalen- ja shirehevoskantakirjoissa "päistäriköiksi". 
"Kylmäverisabino" eroaa Sabino1:stä siten, että se ei mahdollisesta dominoivuudestaan huolimatta tuota homotsygoottina sabinovalkoista fenotyyppiä. Koska molempien rotujen geenipooli on rajallisen kokoinen, useimpien yksilöiden voidaan olettaa kantavan rotujen ainutlaatuista kuviointia tuottavaa geeniä. Jos kylmäverityypin sabino tuottaisi sabinovalkoisia hevosia, miltei neljänneksen syntyvistä varsoista pitäisi olla liki täysvalkoisia. Melkein täysvalkoisia shirenhevosia ja clydesdalenhevosia on olemassa, mutta ne ovat melko harvinaisia. 
Vaikka shirenhevosten ja clydesdalenhevosten kuviointi vaikuttaa periytyvän dominoivana ja tuottaa valkokirjavaa fenotyyppiä, on epätodennäköistä, että kuvion tuottava alleeli luokitellaan "dominanttivalkoiseksi". Doominanttivalkoinen on nimityksenä varattu valkokirjavuusalleeleille, joiden uskotaan homotsygoottina tuottavan elinkelvottomia alkoita. Kylmäverityypin sabinokuvion letaaliudesta homotsygoottina ei ole todisteita.
Sabinokuviot quarterhevosilla.
Termiä "sabino" käytetään harvoin quarterhevosten kasvattajien keskuudessa, koska valkoisia kirjavuuskuvioita pidettiin alun perin rodussa epätoivottavina. Quarter-rotu oli perinteisesti yksivärinen ja merkit olivat minimaaliset. Kelpaamattoman suurimerkkisiä varsoja kuitenkin syntyi kelvollisille vanhemmille. Rodun kasvattajat kutsuivat tällaisia sattumia nimityksellä "cropout". Vuoteen 2004 asti kantakirjaan ei hyväksytty eläimiä, joilla oli valeanpunaisesta ihosta kasvavaa valkoista karvaa takareiden yläpuolella, etujalan polven ja kyynärpään keskivälin yläpuolella tai päässä silmää edempänä. Koska tällaisia kuvioita esiintyi hyvin monilla hevosilla ja valkovoikkouden perusteella hylättiin samoin merkittävä määrä hevosia, muodostettiin American Paint Horse Association (APHA), joka kantakirjasi nämä hevoset "painteina". APHA tunnustaa sabinon yhtenä "overo"-ryhmän värityskuviona.
Sen jälkeen kun quarterhevosten valkoisuussääntöä lievennettiin, ainakin yksi kantakirjattu quarterhevonen on todettu testaamalla homotsygootiksi SB1-alleelin suhteen. Tämä esimerkki ja quarterhevosen laaja edustus painthevosten suvuissa osoittavat, että SB1-alleeli esiintyy rodun geenipoolissa ja että rodussa on ollut "yksivärisiksi" rekisteröityjä Sabino1-tyypin sabinokuvioisia yksilöitä hyvin pienin merkein.
Yhdistelmäkuviot ja samankaltaiset kuviot.
Sabino voi muistuttaa muita valkokirjavuuskuvioita. Lehmänkirjavien värirotujen ja erityisesti paint-hevosten kasvattajat ovat jalostaneet erilaisia kuvioita ristiin, joten monissa roduissa on mahdollista, että hevosyksilö kantaa useampaa kuin yhtä kirjavuutta aiheuttavaa geeniä. Eri kirjavuusgeenit jättävät kukin hevosesta valkoiseksi tälle geenille tyypillisiä alueita, mutta nämä alueet saattavat osua kokonaan tai osin päällekkäin, varsinkin jos jonkin geeneistä aikaansaama kirjavuuskuvio on voimakkaan valkovoittoinen. Hevosen ulkonäössä voi siis olla sen kaikkien kirjavuusgeenien piirteitä, tai jotkin niistä voivat jäädä toisten peittoon. Tämä voi joskus tehdä yksilön kirjavuustyypin tunnistuksesta ja rekisteröinnistä vaikeaa. Toisaalta vaikka yksilöllä olisikin kirjavuusgeeni, valkoisen määrä sen värityksessä voi olla niin pieni, että se tunnistetaan yksiväriseksi. Tällaisetkin hevoset voivat kuitenkin saada voimakkaasti kirjavuuskuvioituneita jälkeläisiä.
Frame overo ja sabino.
American Paint Horse Association eli APHA käyttää sekä sabinoista että frame overoista termiä overo, mutta kuviot ovat eroavat toisistaan sekä geneettisesti että ulkoisesti. Frame overo -kuvion tuottaa Ile118Lys-mutaatio. 
Frame overo tuottaa epätasaisia mutta selkeärajaisia, vaakasuuntaisia valkoisia laikkuja hevosen kaulaan, harteille, kupeille ja takajalkoihin. Frame overo -kuvio itsessään ei tuota selän ylittäviä tai jalkoihin tai häntään vaikuttavia valkoisia alueita. Siihen liittyvät kuitenkin usein valkopää ja herasilmät. Ile118Lys-mutaation kannalta homotsygootit hevoset syntyvät kokovalkoisina tai selästään hieman pigmentoituneina valkoisina ja kuolevat pian syntymänsä jälkeen Lethal white -syndrooman oireisiin. Frame overo -kuvion aiheuttavan geenin ekspressio vaihtelee pienistä valkoisista merkeistä selkeään frame overo -kuvioon. Myös muutamia ulkoisesti yksivärisiä yksilöitä on DNA-testeillä varmistettu frame overoiksi. 
Sekä frame overo- että sabinogeenejä kantavilla yksilöillä voi olettaa olevan molempien kuvioiden piirteitä. Frame overo aiheuttaa sukkia harvoin, mutta frame-sabino-yhdistelmällä voi olla frame overo -kuvio kupeissaan ja valkoiset sukat. Samoin frame overon kuvioiden rajat ovat yleensä epätasaiset mutta selkeät, mutta sabino voi tehdä rajoista sekakarvaiset. Herasilmien ei katsota olevat sabinon piirre, mutta frame-sabino-hevosilla voi olla paljon valkoista päässä ja herasilmät. Frame overon ja sabinon yhdistelmä voi tuottaa myös "medicine hat" -kuvion, jossa pigmenttiä on vain korvissa ja päälaella ja joskus ylälinjalla. Medicine hat -kuvioon liittyy joskus myös "kilpi" ryntäillä. Jos yksilöllä on jopa medicine hat -kuviota vähemmän pigmenttiä, APHA voi luokitella sen "Breeding Stock White" -kategoriaan. Tällaiset hevoset saattavat myös kantaa sekä frame overo- että sabinogeeniä.
APHAn kuvioiden luokittelujärjestelmä luotiin ennen nykyaikaista perinnöllisyystutkimusta, joten se perustuu ulkomuotoon eikä genetiikkaan. Näin ollen eriasteiset frame-sabino-yhdistelmät saatetaan luokitella "yksiväriseksi", "overoksi" tai "valkoiseksi". Ilman geenitestausta tämä voi johtaa frame overo -hevosten parittamiseen keskenään vahingossa.
Sekä kuvioiden terminologia että tunnistaminen voivat tuottaa vaikeuksia kokeneillekin kasvattajille. Joissakin hevosroduissa kuten arabianhevosissa ja clydesdalenhevosissa sabinoa ei pidetä kirjavuutena, ja sabino voidaan näissä roduissa joskus luokitella päistäriköksi. Asioita mutkistaa entisestään se, että espanjankielisissä maissa termi "overo" viittaa hevosiin, joita muualla kutsutaan yleisesti sabinoiksi, ja Etelä-Amerikassa "sabino" tarkoittaa kärpäskimoa.
Splashed white ja sabino.
Splashed white on omanlaisensa epätavallinen valkokirjavuuskuvio, jonka APHA luokittelee "overoksi" ja jota ei ole vielä kartoitettu geneettisesti. Splashed white -kuvioon kuuluvat tyypillisesti siniset silmät ja selkeät siistirajaiset merkit, jotka näyttävät siltä kuin hevonen olisi kahlannut pää alhaalla valkoisessa maalissa. Jalat, häntä, rungon alapuoli ja pää ovat tyypillisesti valkoiset; pään valkoisuus eroaa frame overo- ja sabinokuvioiden vastaavasta merkistä siten, että pää on miltei kokonaan valkoinen. Jotkin splash white -kuvioiset hevoset ovat kuuroja. Splashed whitea esiintyy muun muassa painthevosissa, walesinponeissa, islanninhevosissa ja morganinhevosissa. On arveltu, että splashed white olisi osittain dominoiva ja että heterotsygooteilla splashed white -hevosilla olisi usein pienet sabinomerkkejä tai tavallisia hevosten merkkejä muistuttavat kuviot. Vähäisimmät splashed white -kuviot saattavat käsittää vain alhaalta leveämmän epäkeskon kuonopilkun ja matalat sukat takajaloissa. 
Splash-sabino-yhdistelmissä on molempien kuvioiden piirteitä, esimerkiksi rosoreunaisia läikkiä ja päistärkarvaa, herasilmät ja yhtenäiset valkoiset merkit. Joilla molemmat kuviot ilmenevät minimaalisesti, yksilön kirjavuustyypin todenmukainen tunnistaminen voi olla erittäin vaikeaa. Koska splashed whitelle ei ole vielä voitu kehittää DNA-testiä, tällaisten hevosten kirjavuustyypin tunnistaminen jää lähinnä arvailuksi tai perustuu niiden jälkeläisten mahdollisesti selkeämpiin kirjavuuskuvioihin.
Tobiano ja sabino.
Tobianokuvio on helppo tunnistaa, ja lehmänkirjavien rotujen rotuyhdistyksissä tobianokirjavuus luokitellaankin erilleen muista kuvioista. Vaikka tobiano- ja sabinokuviot eroavatkin selkeästi toisistaan, tobianokuvion aiheuttava yksinkertaisesti dominoiva alleeli sijaitsee melko lähellä tunnettuja ja epäiltyjä sabinon lokuksia. Tobianokuviolle ovat tyypillisiä selvä- ja siistireunaiset pystysuuntaiset valkoiset laikut, jotka saattavat joskus vaikuttaa rengasmaisilta. Jalat ovat usein valkoiset ja harja on usein osittain tai kokonaan valkoinen. Tobiano ei aiheuta pään merkkejä tai herasilmiä. Tobiano-sabino-yhdistelmällä saattaa olla tavanomaista enemmän valkoista päässä, ja tobianokuvion rajat saattavat olla epäsäännälliset tai sekakarvaiset. Tobianokuvio ei yleensä vaikuta takapolven ja kupeen alueella, mutta sabinokuvio voi levitä sinne; selkeästi tobianokuvioinen hevonen, jolla takajalan valkoisuus leviää takapolvelle ja kupeelle, on todennäköisesti myös sabino. Kahden tai useamman valkokirjavuusgeenin yhteisvaikutuksesta johtuen tobiano-sabino-yhdistelmä saattaa olla tavanomaista valkoisempi.
Värirotujärjestöjen rekistereissä tobiano-sabino-yhdistelmä saatetaan luokitella "toveroksi". Joissakin tapauksissa kokovalkoiset tai melkein valkoiset hevoset voivat olla tobiano-sabino-yhdistelmiä.
Päistärikkö, rabicano ja sabino.
Päistärikkö hevonen ei ole sabino eikä kimo; termi viittaa kuvioon, jossa rungon peitinkarvaan on sekoittunut tasaisesti valkoisia karvoja. Päässä ja jaloissa on vain yksittäisiä valkoisia karvoja ja merkkejä on vähän tai ei yhtään. Sabinon tärkein piirre ovat pään ja jalkojen valkoiset merkit, joiden reunoilla on usein sekakarvaa. Kun samalla yksilöllä on sekä päistärikkö- että sabinokuvio, voi olla vaikea erottaa johtuuko päistärkarva sabino- vai päistärikkökuviosta — etenkin jos sabinon merkit valkaisevat kokonaan päistärikön tunnusomaiset tummat jalat ja pään.
Jotkin rotujärjestöt, etenkin englannintäysiverisillä ja arabianhevosilla, käyttävät termiä "päistärikkö" kuvaamaan sabinoja yksilöitä. Sabinoita tai päistärkarvaisia sabinoita on kutsuttu "päistäriköiksi" myös clydesdalenhevosen, shirehevosen ja tennesseenwalkerin rotujärjestöissä.
Rabicano on toinen päistärkarvakuvio, jolle tyypillinen piirre on sekakarvan keskittyminen kupeille ja kyljille sekä hännäntyveen. Vain äärimmäisissä tapauksissa rabicanokuvioon liittyy vaaleanpunaista ihoa. Ei tiedetä, liittyykö joissakin sabinokuvioissa esiintyvä sekakarva rabicanoon vai johonkin erilliseen tekijään. Myös rabicanot tunnistetaan usein päistäriköiksi jopa roduissa, joissa aitoa päistärikkökuviota ei esiinny.
Kimo ja sabino.
Kimot hevoset käyvät läpi harmaantumisvaiheen, joka alkaa pian varsan synnyttyä. Nuorilla kimoilla on usein harmaanvaaleaa ja värillistä karvaa sekaisin, minkä voi sekoittaa päistärikkökuvioon. Vuosien myötä kimot muuttuvat valkoisemmiksi ja valkoisemmiksi, ja suurin osa niistä menettää lopulta alkuperäisen pohjavärinsä kokonaan tai melkein kokonaan. Sabinokuviot sen sijaan ovat pysyviä, ja vaikka joissakin tapauksissa kuvio voi hieman muuttua, silmiinpistävät värin muutokset eivät liity sabinotyyppisiin kuvioihin. Jos yksilö kantaa sekä sabino- että kimogeeniä, sabinokirjavuus näkyy sen pohjavärissä nuorena kunnes karvoitus lopulta muuttuu valkoiseksi. Kun hevonen on kimoutunut, on kuitenkin mahdollista nähdä alkuperäisten kuvioiden vaaleanpunainen iho jos hevonen kastellaan tai klipataan.
"Maksimaalinen" sabino.
Eri perinnöllisyystutkijoiden ja sabinokuviota mainostavien järjestöjen käyttämässä terminologiassa on eroja. Jotkut tutkijat (kuten Phillip Sponenberg) käyttävät termiä "maksimaalinen sabino" ("maximum sabino") "sabinonvalkoisen" ("sabino-white") sijaan kuvaamaan hevosia, jotka ovat yli 90-prosenttisesti valkoisia. Sabinokuviota ajavien ryhmittymien määritelmä on väljempi: Sabino Arabian Horse Registry määrittelee "maksimaalisen sabinon" olevan yli puoliksi valkoinen.
Rodut, joissa tunnustetaan sabinokuvio.
Muiden muassa mustangeilla, paint-, miniatyyri-, morganin- ja hackney-hevosilla, tennesseenwalkereilla ja pinto-värirodussa tunnustetaan sabinokuvio. On joitakin hevosrotuja, jotka ovat yleisesti ottaen yksivärisiä ja joissa useimpia kirjavuuden muotoja ei hyväksytä, mutta joiden edustajilla saattaa esiintyä sabinogeeniä ja sen tuottamia korkeita sukkia, valkoisia läikkiä vatsassa ja suuria pään merkkejä. Tällaisia rotuja ovat muiden muassa clydesdalenhevonen, arabianhevonen, englannintäysiverinen ja shirehevonen.
Sabinouden esiintymisen suhteen kiistellyin rotu on quarterhevonen, jonka rotujärjestö ei vuosiin hyväksynyt herasilmäisiä tai yksivärisistä vanhemmista syntyneitä kirjavia eli käytännössä sabinokuvioisia tai valkovoikkoja yksilöitä. Tämä ulossulkeminen johti paint-rodun perustamiseen. Sittemmin DNA-testejä on alettu käyttää polveutumisen todistamiseen laajemmalti, ja quarterhevosen rotujärjestö on perunut kiistellyn "valkoisuussäännön" ja sallii nykyään vaaleat hevoset ja yksilöt, joilla on rungossa läikkiä.