Cebuanon kieli

Cebuano eli cebu, joka tunnetaan myös nimellä binisaya tai sugbuhanon, on Filippiineillä puhuttava austronesialainen kieli, joka kuuluu visayan kielten cebuan-alaryhmään ja keski-filippiiniläisiin kieliin. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 20 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä maailman 73. puhutuimman kielen, ja lisäksi noin kymmenen miljoonaa ihmistä puhuu sitä toisena kielenään. Cebuano on elinvoimainen kieli, jota käytetään laajalti erityisesti Keski-Visayasilla, mutta myös muilla Filippiinien saarilla, kuten Cebussa, Leytessä, Boholissa, Negros Orientalissa, Siquijorissa, osissa Mindanaota, Palawania ja filippiiniläisten siirtolaisyhteisöissä ympäri maailmaa.
Historia ja kehitys.
Cebuano kehittyi vuosisatojen kuluessa kantabisayasta ja on omaksunut vaikutteita sanskritista, malaijista ja espanjasta, mikä on rikastuttanut sen sanastoa ja tehnyt siitä monipuolisen. Alun perin kieltä puhuttiin vain Cebun saarella, mutta se on levinnyt laajemmalle Filippiinien saaristoon ja toimii alueellisena lingua francana, erityisesti Mindanaolla, missä se on myös kauppakieli.
Murteet.
Cebuano jaetaan neljään päämurteeseen, joista Cebun, Negrosin ja Leyten murretta pidetään yleiskielenä. Leyten murretta kutsutaan joskus leyteñoksi ja Boholin murretta boholanoksi, mutta niitä pidetään yleensä cebuanon murteina, vaikka joissakin yhteyksissä niitä voidaan pitää erillisinä kielinä. Sialon murre Kaakkois-Cebulla on kielen standardi, erityisesti katolisen kirkon käytössä, ja se säilyttää esimerkiksi intervokaalisen /l/-äänteen, joka muissa murteissa voi muuttua /w/:ksi. Cebu Cityn murre on laajimmin puhuttu ja urbanisoitunut, sisältäen usein englannin lainasanoja, kun taas Luzonin cebuano on sekoitus eri murteita ja sisältää tagalogin vaikutteita. Murteiden ääntäminen on kuitenkin yhtenäistä, ja ne ovat keskenään ymmärrettäviä.
Fonologia.
Cebuanon äännejärjestelmä on omaleimainen, ja siihen kuuluu vain kolme vokaalia (/a/, /i/, /u/) sekä joukko konsonantteja, mukaan lukien glottaaliklusiili ja sananalkuinen /ŋ/. Vokaalien esittäminen kirjoituksessa voi vaihdella. Lainasanoissa esiintyy muuntelua, ja vieraita äänteitä korvataan usein cebuanon omilla äänteillä.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kirjoitusjärjestelmä.
Cebuanoa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin ilman diakriittisiä merkkejä, mutta lainasanoissa käytetään vieraita kirjaimia. Historiallisesti kieltä kirjoitettiin Baybayin-kirjoitusjärjestelmällä, joka on säilynyt tärkeänä kulttuurisymbolina, vaikka latinalaiset aakkoset ovat korvanneet sen. Oikeinkirjoitus on haasteellista, sillä standardoituja kirjoitusasuja ei aina tunneta, ja kirjoitus heijastaa usein ääntämystä. Sanarajojen merkitsemisessä käytetään välilyöntejä, ja tavuviivaa tai heittomerkkiä hyödynnetään glottaaliklusiilin esittämiseen tietyissä tapauksissa.
Kielioppi ja sanasto.
Cebuanon sanajärjestys on VSO (verbi–subjekti–objekti), ja kielelle on ominaista monipuolinen affiksaation käyttö, reduplikaatio ja fokus-järjestelmä, jossa toimija, kohde tai hyödynsaaja voidaan nostaa lauseen aiheeksi. Sanastossa on paljon espanjan- ja englanninkielisiä lainasanoja, esimerkiksi ug-genetiivimerkki sekä sanat unsa (”mitä”) ja kinsa (”kuka”). Sananloppuisen /k/-äänteen katoaminen tietyissä partikkeleissa on myös tyypillistä.
Kulttuurinen merkitys ja käyttö.
Cebuano on vahvasti sidoksissa filippiiniläiseen kulttuuriin, perinteisiin, kansanperinteeseen ja taiteeseen, ja se toimii sukupolvien välisenä sillanrakentajana, vahvistaen yhteisöllisyyttä ja kulttuuri-identiteettiä. Kieltä käytetään jonkin verran mediassa, koulutuksessa ja hallinnossa, ja sitä tuetaan kirjallisuuden, musiikin, elokuvan ja digitaalisten oppimisresurssien kautta. Raamattu käännettiin cebuanoksi kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran vuonna 1917. Vaikka englannin asema ja globalisaatio haastavat kielen elinvoimaa, sen käyttöä pyritään aktiivisesti vahvistamaan.