tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pistaasit

Pistaasit ("Pistacia") on kasvisuku sumakkikasvien ("Anacardiaceae") heimossa. Siihen kuuluu 11 lajia, joita esiintyy luonnonvaraisena Välimeren alueella, Etelä-Aasiassa, Itä-Afrikassa ja Pohjois-Amerikan eteläosassa. Suvun tunnetummat lajit ovat Välimeren alueen kuivissa pensaikoissa kasvavia puita ja pensaita. Pistaasilajeista saadaan mastiksia ja pistaasipähkinöitä.
Lynsay Sands

Lynsay Sands (s. Leamington, Ontario) on kanadalainen kirjailija. Hän kirjoittaa historiallista sekä paranormaalia romantiikkaa. 
Hänen kirjallista tuotantoa ei ole tällä hetkellä saatavilla suomeksi.
Susie O’Neill

 
Susan ("Susie") O'Neill (2. elokuuta 1973 Mackay, Queensland) on australialainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin olympiakultaa Atlantasta 1996 ja 200 metrin vapaauinnin olympiakultaa Sydneystä 2000. Hän voitti urallaan myös neljä olympiahopeaa ja kaksi pronssia.
O'Neill voitti urallaan neljä maailmanmestaruutta ja lukuisia hopeita ja pronsseja. Hän on myös pitänyt hallussaan naisten 200 metrin perhosuinnin maailmanennätyksiä pitkällä ja lyhyellä radalla vuosituhannen vaihteessa.
Täplämerikissa

Täplämerikissa ("Anarhichas minor") on kissakalan ("Anarhichas lupus") lähisukulainen, josta käytetään myös nimeä kirjomerikissa. Sekin elää Atlantin pohjoisosissa 25–600 metrin syvyydessä pääasiassa hiekka- ja mutapohjilla. Lajin tunnistaa tummien pilkkujen kirjomasta ruumiista ja suuremmasta koosta (jopa 180 cm). Sukulaisensa tavoin myös täplämerikissaa kalastetaan sekä ravinnoksi että urheilumielessä. Laji on ihmiselle vaaraton lukuun ottamatta veneeseen nostettuja yksilöitä, jotka voivat purra pahasti.
Ravinto.
Täplämerikissa syö äyriäisiä, nilviäisiä ja piikkinahkaisia. Paksut huulet ja terävät hampaat ovat sopeutuma tähän ruokavalioon.
Seppo Leppävuori

Seppo Ilmari Leppävuori (s. 24. maaliskuuta 1939 Jyväskylä) on teknillisen fysiikan emeritusprofessori. Hän jäi vuonna 2004 eläkkeelle Oulun yliopistosta. 
Henkilötiedot.
Leppävuoren vanhemmat ovat rakennusmestari Martti Leppävuori ja Katri Leppänen. Hän valmistui ylioppilaaksi Iisalmen lyseosta 1958, Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1965, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1968 ja tekniikan tohtoriksi 1981. 
Leppävuori on reservin luutnantti vuodelta 1968.
Ura.
Leppävuori toimi Teknillisen korkeakoulun assistenttina 1964–1965, sen jälkeen VTT:llä puolijohdelaboratorion tutkimusinsinöörinä vuodesta 1965 vuoteen 1970 ja uudelleen Teknillisessä korkeakoulussa 1970–1973 elektronifysiikan laboratorioinsinöörinä. Vuonna 1974 hän oli vieraileva luennoija Englannissa Salfordin yliopistossa. Hän siirtyi vuonna 1975 Oulun yliopistoon ja toimi ensin sähkötekniikan apulaisprofessorina 1975–1986 ja sitten teknillisen fysiikan professorina vuodesta 1986 vuoteen 2004 saakka, minkä jälkeen hän on toiminut emeritusprofessorina. Hän oli pitkään yliopiston mikroelektroniikan ja materiaalifysiikan laboratorion esimies. 
Leppävuoren tutkimus kohdistui paksukalvohybridipiireihin ja anturiteknologioihin sekä yleisemmin elektroniikan komponentteihin ja valmistusmenetelmiin. Hänellä on noin 300 julkaisua elektroniikan materiaaleista, komponenteista ja valmistusmenetelmistä.,
Leppävuori oli mukana perustamassa mm. Paramic Oy:tä ja hän tutkimusryhmineen teki aktiivista tutkimusyhteistyötä erityisesti Pohjois-Pohjanmaan elektroniikkayritysten kanssa. 
 
Huomionosoitukset.
Leppävuori ja Oulun yliopiston mikroelektroniikan laboratorion tutkija Juha Hagberg saivat palkinnon Uuden teknologian säätiön vuoden 2001 innovaatiokilpailussa keksinnöllään ”Additiivinen menetelmä elektroniikan johdinkuvioiden ja ohutlevytuotteiden valmistamiseksi”. 
Leppävuori ja laboratorion tohtoriopiskelija Marko Pudas palkittiin myös seuraavana vuonna eli 2002 innovaatiopalkinnolla keksinnöstä ”Itsepuhdistuva gravuri”, joka oli uusi painomenetelmä ja parannus syväpainomenetelmään. Menetelmä säästää koneen osia kulumiselta ja estää painolevyn uria tukkeutumasta.
Krumping

Krumping on Los Angelesissa kehittynyt katutanssin alalaji. Krumping on tyyliltään hyvin ilmeikästä, ja sen peruselementteihin kuuluu voimakkaat, jopa raivokkaat käden ja keskivartalon liikkeet ja tömistykset, jotka kuitenkin tehdään hallitusti.
Historia.
Krumping lähti kehittymään 2000-luvun alkupuolella, kun Los Angelesin getoissa asuville nuorille haluttiin keksiä vaihtoehto purkaa vihaa ja turhautumista ilman rikollisuutta tai väkivaltaa.
Fredrik Nordback

Fredrik Nordback (s. 20. maaliskuuta 1979 Hanko) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut jalkapalloilija, joka edusti koko ammattilaisuransa ajan ruotsalaista Örebro SK:ta. Nordback siirtyi Örebron riveihin jo vuonna 1995, ja debyyttinsä seurassa hän teki kaksi vuotta myöhemmin. Hän pelasi Allsvenskanissa yli 200 ottelua ja Superettanissa yli 50 ottelua. Nordback lopetti ammattilaisuransa vuonna 2011 tappiollisen Ruotsin cupin ottelun jälkeen.
Suomen A-maajoukkueessa Nordback esiintyi seitsemän kertaa, ja lisäksi hän pelasi 27 alle 21-vuotiaiden maaottelua ja 11 poikamaaottelua.
Michael Gruber

Michael Gruber (s. 5. joulukuuta 1979 Schwarzach im Pongau) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn kilpailija.
Gruber oli voittamassa yhdistetyn joukkuekilpailun kultamitalia Itävallan joukkueessa Torinon olympialaisissa 2006. Hän kuului joukkueeseen myös Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002, jossa Itävalta sijoittui pronssille. Gruberin paras sijoitus olympialaisten henkilökohtaisessa kilpailussa on Torinon olympialaisten normaalikilpailun kahdestoista tila.
Gruberilla on kaksi mitalia maailmanmestaruuskilpailuista. Kultamitalin hän voitti Val di Fiemmen joukkuekilpailussa vuonna 2003 ja samassa lajissa pronssia Oberstdorfissa 2005. Oberstdorfin MM-kilpailuissa Gruber ylsi uransa parhaisiin arvokilpailusijoituksiinsa sijoittuen viidenneksi sprinttikilpailussa ja kuudenneksi normaalikilpailussa.
Urallaan Gruber on sijoittunut kaksi kertaa palkintokorokkeelle maailmancupin osakilpailuissa. Hän oli kolmas Val di Fiemmen yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2003 ja vuotta myöhemmin Trondheimin sprinttikilpailussa toinen.
Orpo

Orpo on lapsi, joka on menettänyt toisen ("puoliorpo") tai molemmat ("täysorpo") vanhempansa. Orvon käsite sisältää yleensä ajatuksen, että vanhemman tai vanhempien menetys on tapahtunut ennenaikaisesti, äkillisesti tai muulla tavoin traagisesti.
Orvon asema, "orpous", muodostaa emotionaalisen, sosiaalisen ja taloudellisen, sävyltään negatiivisen kategorian. Emotionaalisessa mielessä orpouteen liitetään ikävä, sosiaalisessa ja taloudellisessa mielessä orpous merkitsee puutteita hoivassa, kasvatuksessa ja toimeentulossa.
Orvot maailmalla.
Orvot ovat suhteellisen harvinaisia länsimaissa, mutta kehitysmaissa ja sotaakäyvissä maissa miljoonia lapsia elää mm. sotaorpoina.
Merkittäviä orpoja.
Merkittäviin asemiin yltäneitä orpoja ovat mm. Nelson Mandela, Andrew Jackson; kirjailijoista Edgar Allan Poe ja Leo Tolstoi. Amerikkalainen Henry Darger on esittänyt orpoutensa kauhuja taiteessaan. Muusikot Louis Armstrong, Johann Sebastian Bach, Babe Ruth, ja Joost Klein ja lukemattomat muut kirjallisuuden ja populaarikulttuurin henkilöt ovat olleet orpoja.
Israelin kansan johtaja Mooses oli orpo. Muutkin valtakuntien myyttiset perustajat ovat usein orpoja. Heihin kuuluvat muun muassa Romulus ja Remus ja Muhammed.
Sidney Blackmer

Sidney Blackmer (13. heinäkuuta 1895 – 6. lokakuuta 1973) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Salisburyssä, Pohjois-Carolinassa, ja kuoli syöpään New Yorkissa 78-vuotiaana.
Pian Broadway-debyytin jälkeen Blackmerin uran katkaisi palvelu toisessa maailmansodassa. Hänelle myönnettiin vuonna 1950 Tony-palkinto.
Blackmer esiintyi muiden muassa elokuvissa "Skandaalihäät" (1956) ja "Rosemaryn painajainen" (1968). 
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Blue (Jorma Kääriäisen albumi)

Blue on suomalaismuusikko Jorma Kääriäisen ”Freddie Falcon” -taiteilijanimellä julkaistu esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1979. Kääriäisen seuraava sooloalbumi, "Jorma Kääriäinen", ilmestyi 24 vuotta myöhemmin.
Kappaleet.
LP-levyn etiketissä on kappaleiden vaihtoehtoisina niminä ”His Latest Flame”, ”(Let’s Have a) Party” ja ”Boppin’ the Blues”. LP-levyn A-puoli päättyy kappaleeseen ”Blue Moon”.
Slobodan Rajković

Slobodan Rajković (, s. 3. helmikuuta 1989 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Kaudella 2011–2012 hän edusti saksalaista Hamburger SV:tä,
Rajković aloitti ammattilaisuransa OFK Belgradissa vuonna 2004. Vuonna 2005 hän teki sopimuksen Chelsean kanssa. Vuoteen 2007 asti Rajković oli lainassa OFK:ssa. Chelseassa Rajković ei ole pelannut otteluakaan, sillä kauden 2007/08 hän pelasi lainalla PSV Eindhovenissa ja kaudeksi 2008/09 hänet lainattiin FC Twenteen.
Rajković lukeutuu Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiopelaajiin. Hän saavutti Serbian riveissä hopeaa ikäluokan vuoden 2007 EM-kisoissa.
Sonnō jōi

Sonnō jōi (, "kunnioita keisaria ja karkota barbaarit") oli japanilainen, uuskungfutselaisuudesta alkunsa saanut poliittinen filosofia ja liike. Siitä tuli huomattava tunnuslause 1850- ja 1860-luvuilla Tokugawa-bakufua kaatavassa liikkeessä. Fraasia voidaan pitää anti-imperialistisena, vaikka Japani itse alkoi harjoittaa imperialismia 1800-luvulla. 
Tunnuslauseen alkuperä on Kiinassa, kevättä ja syksyä -kauden fraasissa "zūnwáng rǎngyí" (). Zhou-dynastia menetti hallinnan feodaalivaltioistaan ja ulkomaiden hyökkäykset olivat yleisiä. Qí-valtion Qí Huán Gōng käytti fraasia saadakseen muiden feodaalivaltioiden johtajat kunnioittamaan Zhou-hovia, vaikka käytännössä hänen tarkoituksenaan olikin saada ne omaan hallintaansa. Japanissa sen alkuperä voidaan jäljittää 1600-luvun kungfutselaisten oppineiden, Yamazaki Ansain ja Yamaga Sokōn töihin. He kirjoittivat Japanin keisarihuoneen pyhyydestä ja ylivoimaisuudesta muihin maihin verrattuna. Heidän ideoitaan jalosti kokugaku-oppinut Motoori Norinaga. Mitogaku-oppinut Aizawa Seishisai toi tunnuslauseen moderniin japanin kieleen teoksessaan "Shinron" vuonna 1825. Siinä "sonnō" tarkoitti Tokugawa-bakufun keisaria kohtaan osoittamaa kunnioitusta ja "jōi" kristinuskon kieltoa.
Kun yhä suurempi määrä ulkomaisia laivoja vieraili Japanin vesillä 1800-luvun alussa, maan harjoittama eristäytymispolitiikka tuli kyseenalaiseksi. Tunnuslauseen "jōi"-osa muuttuikin reaktioksi Kanagawan sopimukseen, jossa Japani pakotettiin avautumaan ulkomaankaupalle vuonna 1853. Se, että bakufu oli kyvytön toimimaan ulkomaalaisia vastaan keisarillisen hovin toiveista huolimatta, osoitti Yoshida Shōinille ja muille Tokugawoja vastustaville, että filosofian "sonnō"-osa ei toteutunut ja että bakufu täytyi korvata hallinnolla, joka kykenisi paremmin toimimaan keisarille uskollisesti. Tunnuslause omaksuttiin kapinallisten Chōshūn ja Satsuman alueiden taisteluhuudoksi, ja keisarillinen hovi odotetusti suhtautui liikkeeseen myönteisesti. On tärkeää huomata, että retoriikasta huolimatta slogan ei koskaan ollut osa hallituksen eikä edes kapinallisten politiikkaa; erityisesti Satsumalla oli hyvin läheiset suhteet länsivaltoihin, joilta se osti aseita, ammuksia, laivoja ja muuta teknologiaa.
Kun Tokugawa-bakufu oli kaatunut ja keisari Meiji nostettu symbolisesti valtaan Meiji-restauraatiossa, tunnuslause jätettiin kaikessa hiljaisuudessa pois käytöstä. Se korvattiin sloganilla "fukoku kyōhei", "rikas maa ja vahva armeija".
Sam Riley

Sam Riley (s. 8. tammikuuta 1980 Leeds, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan Ian Curtisina elokuvassa "Control". Hän oli 10,000 Things -yhtyeen laulaja. Lisäksi hän on tehnyt muutamia televisiorooleja, kuten "Kova laki" -sarjan spin-offeissa ' ja '. Näyttelemisen ohella Riley on ollut myös mukana Burberryn syys-talvikauden 2009 mainoskampanjassa. 
Ura.
Riley asui lapsena Menstonin kylässä lähellä Leedsiä. Hänen äitinsä työskenteli lastentarhanopettajana ja isä tekstiilityöntekijänä. Rileyllä on kolme nuorempaa sisarusta.
Riley aloitti näyttelemisen 17-vuotiaana National Youth Theatressa ja koki varsinaisen innostumisen näyttelemisen parissa 19-vuotiaana. Sitä ennen hän oli esiintynyt lähinnä koulunäytelmissä. Hän sai muutamia rooleja, mutta päätyi lopettamaan toivoen menestystä musiikkialalla.
Ennen liittymistään National Youth Theatreen Riley oli perustanut yhtyeen nimeltä 10,000 Things yhdessä nuoremman veljensä kanssa. Lupaavalta vaikuttanut yhtye ei kuitenkaan enää juuri menestynyt musiikkilehti NME:n antaman huonon arvostelun jälkeen. Yhtyeen hajottua hän meni töihin leedsiläiselle vaatevarastolle.
Tehtyään kolmen vuoden ajan töitä vaatevarastolla Riley otti yhteyttä agenttiinsa ajatellen näyttelemisen olevan parempi ammatti. Hänen agenttinsa kertoi, että Ian Curtisin rooliin haettiin näyttelijää, ja Riley päätyi menemään koe-esiintymiseen. Hän epäili roolin menevän jollekulle menestyneemmälle näyttelijälle, mutta saikin puhelun valitsemisestaan 26-vuotispäivänään. Roolista "Controlissa" tuli Rileyn siihen astisista rooleista merkittävin. Se poiki hänelle lukuisia palkintoja ja ehdokkuuksia, ja useat kriitikot nimesivät hänet yhdeksi kirkkaimmista uusista kyvyistä.
Läpimurtonsa jälkeen Riley kiinnitettiin päärooliin brittiläisen Gerald McMorrowin tieteiselokuvaan "Franklyn", joka sai ensi-iltansa vuonna 2009.
Yksityiselämä.
Riley tapasi näyttelijäkollegansa Alexandra Maria Laran "Controlin" kuvausten aikana. Pariskunta meni naimisiin vuonna 2009 ja sai esikoispojan tammikuussa 2014.
Jorma Kääriäinen (suomenkielinen albumi)

Jorma Kääriäinen on suomalaismuusikko Jorma Kääriäisen toinen sooloalbumi ja ensimmäinen omalla nimellä julkaistu. Se julkaistiin vuonna 2003.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Kappaleet.
Kaikki suomenkieliset sanoitukset: Jorma Kääriäinen.
Kääpiönuoliainen

Kääpiönuoliainen ("Ambastaia sidthimunki") on karppikalojen lahkon Botiidae-heimoon kuuluva pienikokoinen Aasiassa elävä kalalaji, jota pidetään toisinaan akvaariossa. Se jää noin viiden senttimetrin mittaiseksi. Vaaleanruskealla pohjalla on musta ruutukuvio. Sopivat vesiolot ovat lämpötila 26–28 °C, pH 6–8 ja kovuus (dH) 5–29.
Luonnossa kääpiönuoliaisia esiintyy Thaimaan länsiosissa Chao Phraya- ja Mekongjoissa ja tulvivilla pelloilla. Luonnossa laji on uhanalainen, ja sen arvellaan kadonneen Kwaijoen vesistöstä. Akvaariokaupassa myydään vankeudessa kasvatettuja yksilöitä, joiden tuottamiseksi on luultavasti käytetty hormoneita. Kotiakvaariossa lajin ei tiedetä lisääntyneen. Kääpiönuoliaista suositellaan pidettäväksi suurissa, kymmenen yksilön parvissa.
Kansankulttuuri (kustantamo)

Kansankulttuuri oli suomalainen kirjankustantamo, jonka omistivat kansandemokraattiset järjestöt ja Suomi–Neuvostoliitto-Seura. Loppuvuodesta 1944 toimintansa aloittanut kustantamo julkaisi ennen kaikkea sosialistista ja marxilaista tieto- ja kaunokirjallisuutta. Keskeisellä sijalla yhtiön kustannuspolitiikassa oli neuvostoliittolaisen kirjallisuuden tunnetuksi tekeminen.
Historia.
Kansankulttuuri perustettiin ensimmäisen kerran 6. lokakuuta 1940. Perustajat olivat yksityisiä henkilöitä, mutta aloitteentekijänä oli Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura, jolla oli vaikeuksia saada ääntään kuuluville välirauhan ilmapiirissä talvisodan jälkeen. Kauppa- ja teollisuusministeriö vahvisti Kansankulttuurin yhtiöjärjestyksen marraskuussa, mutta SNS:n lakkauttaminen vaikeutti toiminnan aloittamista ja alkuvuonna 1941 monet yhtiön johtokunnan jäsenistä pidätettiin. Yhtiö ei ehtinyt aloittaa kustannustoimintaa ennen jatkosodan alkua.
Kansankulttuurin toiminta alkoi uudelleen, kun äärivasemmisto vapautui vankiloista Moskovan välirauhansopimuksen jälkeen. Osake-enemmistö siirtyi tuolloin kansandemokraattisille järjestöille ja uudelle ystävyysseuralle. Yhtiö pyrki tuomaan markkinoille ensisijaisesti sieltä aiemmin puuttunutta radikaalia vasemmistolaista tutkimusta ja kirjallisuutta. Ideologinen aspekti oli mukana kaikissa Kansankulttuurin julkaisuissa. Vaikka yhtiö oli yleiskustantaja, sen tuotanto painottui ajan myötä tietokirjallisuuteen. Esimerkiksi kotimainen kaunokirjallisuus sai väistyä kannattamattomana tietokirjallisuuden tieltä.
Kirjankustantamisen lisäksi Kansankulttuuri julkaisi äänilevyjä, harjoitti kirja- ja paperikauppatoimintaa sekä toi maahan kirjallisuutta ja lehtiä lähinnä Neuvostoliitosta.
Kustantamo toimi Koiton talossa Helsingin Simonkadulla.
Lakkauttaminen.
1980-luvulla yhtiön kannattavuus heikkeni, kun neuvostokirjallisuuden vetovoima väheni. Helsingin keskustassa sijainnut kirjakauppa lakkautettiin 1984, ja vuonna 1986 Kansankulttuurin kustannustoiminta siirrettiin Suomi–Neuvostoliitto-Seuralle, jonka SN-kirjat jatkoi Kansankulttuurin työtä.
Suomen Kommunistinen Puolue päätti lopettaa tappiota tehneen Kansankulttuurin vuoden 1986 alussa. Yhtiöllä oli kolme (Helsinki, Kemi, Oulu) kirjakauppaa, jotka tekivät tappiota puoli miljoonaa markkaa vuonna 1985. Pohjois-Suomen liikkeiden tulos oli ollut tappiollinen jo pidempään. Helsinki teki nollatulosta. Oman kustannustoiminnan osuus yhtiön liikevaihdosta oli loppuvuosina vain noin 10 prosenttia. Lisävaikeuksia aiheutti Neuvostoliitolta tullut, myymättä jääneestä neuvostokirjallisuudesta aiheutunut, kuuden miljoonan markan lasku. Lakkautettaessa Kansankulttuurin suurimmat omistajat olivat SKP ja Yhteistyö. Yhtiöllä oli 18 työntekijää.
Charles Walters

Charles Walters (11. marraskuuta 1911 Brooklyn, New York – 13. elokuuta 1982 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. 
Waltersin tunnetuimpien töiden joukossa ovat "Lili" (1953), "Skandaalihäät" (1956) ja "Varokaa merivettä" (1957). 
Walters oli Oscar-ehdokkaana vuonna 1954, Berliinin elokuvajuhlien Kultainen karhu -ehdokkaana vuosina 1959 sekä 1961 ja Cannesin Grand Prize -ehdokkaana vuonna 1953. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Walters kuoli keuhkosyöpään seitsemänkymmenen ikäisenä.
Harmaanuoliainen

Harmaanuoliainen ("Yasuhikotakia modesta", vanh. "Botia modesta") on aasialainen kala, jota pidetään myös akvaariossa. Se voi kasvaa jopa kaksikymmentäviisi senttiä pitkäksi. Kala on tasaisen siniharmaa. Evät ovat oranssinsävyiset.
Luonnossa harmaanuoliaisia esiintyy Thaimaan Mekong-joessa ja siihen yhteydessä olevissa vesistöissä.
Harmaanuoliaiset tonkivat pohjaa aktiivisesti, ja siksi niille sopii parhaiten hienojakoinen hiekkapohja. Ne elävät parvessa, ja parven selvitellessä nokkimisjärjestystään kalat päästelevät kovaäänisiä naksauksia.
Vaux-le-Vicomte

Vaux-le-Vicomte (), on ranskalainen linna, joka sijaitsee Maincyssä, Seine-et-Marnen departementissa noin 50 km Pariisista. Barokkityylisen linnan rakennutti vuosina 1658–1661 Nicolas Fouquet, joka oli tuolloin Ludvig XIV:n finanssiministeri. 
Vaux-le-Vicomte oli 1600-luvun puolivälissä monella tapaa Euroopan merkittävin rakennustyö ja hienoin Ranskassa rakennettu linna sitten Yvelinesiin nousseen Maisons'n linnan. Tässä suurhankkeessa rakennuksen arkkitehti Louis Le Veau ja maisema-arkkitehti André Le Nôtre sekä koristemaalari Charles Le Brun työskentelivät ensimmäistä kertaa yhteistyössä.
Tämä oli Ranskassa alku loisteliaalle barokkityylille, jota kutsutaan myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Siihen kuuluu olennaisena kokonaissuunnittelu ja taiteilijoiden yhteistyö, joka käsitti sekä rakennuksen arkkitehtuurin, sisustuksen, taideteokset ja sitä ympäröivän puutarhamaiseman. Vaux-le-Vicomte on yksi Euroopan hienoimmista tällaisen yhteistyön tuloksista.
Linnassa on kolme kerrosta ja se on täysin symmetrinen. Siinä on noin sata huonetta, joiden yhteispinta-ala on 2500 neliömetriä. Linnaa ympäröi 33 hehtaarin laajuinen puisto, jossa on muodollisia puutarhoja, kävelyteitä, lampia ja suihkulähteitä, patsaita, majesteettisia puita ja kukkivia lehtoja.
Linna sijaitsee ympäristöään korkeammalla, keskellä metsäistä maisemaa. Nykyisin, kun alun perin peltomaisemaan 1600-luvulla istutetut puut ovat saavuttaneet täyden mittansa, vaikutelma on aikaisempaa voimakkaampi. 
Maisema-arkkitehti Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha oli kokonaisuuden vaikuttavin piirre. Siihen kuului vesialtaita ja kanavia kaartuvine kivireunustoineen, suihkulähteitä ja erimuotoisia istutusalueita eli parterrejä. Näistä syntyi yhtenäisempi ja tasapainoisempi kokonaisuus kuin se moninaisuus, jonka Le Nôtre loi myöhemmin Versailles’n puutarhaan.
Samana vuonna 1661 kun linna valmistui, kuningas Ludvig XIV pidätytti Fouquetin ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Vaux-le-Vicomte suljettiin ja sen aarteet takavarikoitiin – kuvakudokset, huonekalut, maalaukset, kirjat ja matot. Kuningas poisti jopa appelsiinipuut. Madame Fouquetilla kesti kymmenen vuotta saada omaisuus takaisin. Hänen kuolemansa jälkeen Vaux-le-Vicomte myytiin marsalkka de Villarsille vuonna 1705. Villarsin poika myi linnan de Praslinin suvulle vuonna 1764, ja nämä pistivät linnan huutokauppaan vuonna 1875. Sokeritehtailla rikastunut Alfred Sommier osti tuolloin huonokuntoisen linnan, ja hänen jälkeläisensä omistavat sen edelleen.
Pisteimunuoliainen

Pisteimunuoliainen ("Beaufortia kweichowensis") on aasialainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa. 
Luonnossa sitä tavataan Kiinan ylänköalueiden nopeasti virtaavissa joissa. Sen tavallinen pituus on noin 5,4 senttimetriä, mutta se voi yltää jopa 8 senttimetrin mittaan. Kala on tylppäpäinen ja muistuttaa rinnan kohdalta poikkileikkaukseltaan kirkonkelloa. Rintaevät ovat suuret ja pyöreämuotoiset, ja painautuvat pohjaa vasten. Pisteimunuoliaisessa on vaalealla pohjalla tummemman ruskeita pilkkuja. Sitä sekoitetaan helposti lähilajeihin. 
Kala tarvitsee happipitoista vettä, joten voimakas virtaus on akvaario-oloissakin tärkeä.
Andy Rourke

Andy Rourke (oikealta nimeltään Andrew Michael Rourke, 17. tammikuuta 1964, Manchester, Englanti – 2023) oli englantilainen basisti, joka tuli tunnetuksi The Smiths -yhtyeestä.
Rourke liittyi The Smiths -yhtyeeseen sen toisen keikan jälkeen ja oli mukana lähes sen lopettamiseen saakka. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Rourke ja rumpali Mike Joyce soittivat jonkin aikaa Sinéad O'Connorin kanssa ja hän myös esiintyi tämän albumilla. Hän jatkoi yhteistyötä Morrisseyn kanssa tämän soolotuotannon parissa.
Sen lisäksi hän soitti ja nauhoitti yhtyeissä The Pretenders, Killing Joke, Badly Drawn Boy ja Aziz Ibrahim, sekä entisen Oasis-kitaristi Boneheadin kanssa.
Hän soitti myös Ian Brownin viimeisimmällä kiertueella.
Australiansarvihai

Australiansarvihai ("Heterodontus portusjacksoni") on alkeellinen hailaji, jota tavataan yksinomaan Australian ja Uuden-Seelannin rannikkovesissä aina 275 metrin syvyyteen asti. Se suosii erityisesti kivikkoisia pohjia, sillä se lepäilee mielellään suojaisassa kallionkolossa päivisin, yleensä lajitoveriensa seurassa.
Koko ja ulkonäkö.
Australiansarvihai kasvaa noin 1,7 metrin mittaiseksi. Se on suuripäinen ja tylppäkuonoinen. Sieraimet ovat suuret, koska ruokailun aikana vedenotto tapahtuu niiden kautta. Rintaevät ovat isot ja leveät, ja selkäevät, joiden edessä on myrkkypiikit, ovat lähes samankokoiset. Heimon nimi juontuu rantaan ajautuneista piikeistä, joita on luultu sarviksi. Lajikohtaisia piirteitä ovat harmaanruskeaa ruumista koristavat ruskeat juovat.
Ravinto.
Ruokavalioon kuuluu kaloja, äyriäisiä, piikkinahkaisia ja muita kovakuorisia pohjaeläimiä, joita australiansarvihai etsii öisin pohjasta, tarttuu niihin pienillä etuhampaillaan ja murskaa litteillä takahampaillaan.
Lisääntyminen.
Australiansarvihait lisääntyvät talvella tai varhain keväällä. Ne vaeltavat tätä varten pohjoisemmille vesille. Munat ovat noin seitsemän senttiä leveitä ja noin 15 senttiä pitkiä, korkkiruuvin muotoisia koteloita. Tämän oletetaan helpottavan niiden ankkuroimista kivien rakoihin. Munat ovat aluksi pehmeitä mutta kovettuvat pian. Poikasten kehittymiseen kuluu 10–12 vuotta. Kuoriutuessaan ne ovat noin 24 senttiä pitkiä ja täysin itsenäisiä. Kasvaminen sukukypsäksi vie koirailta 8–10 vuotta ja naarailta 11–14 vuotta.
Gina Tricot

Gina Tricot on ruotsalainen naistenvaatteita myyvä vaatekauppaketju. Sen perustivat Boråsissa vuonna 1997 Annette ja Jörgen Appelqvist. Ketjulla on myymälöitä Ruotsin lisäksi Norjassa, Tanskassa sekä Suomessa (laajentuminen mm. Saksaan oli suunnitteilla vuonna 2010), yhteensä noin 120 kappaletta. Yrityksellä on ollut myös verkkokauppa syksystä 2008 lähtien. Gina Tricot saavutti vuoden 2012 aikana noin 2,5 miljardin kruunun (150 M€) liikevaihdon.
Gina Tricot toimii niin sanotun pikamuodin kentällä, jonka muita toimijoita ovat muun muassa H&amp;M ja Zara. Pikamuotiin liittyvät halvat hinnat, jatkuvat uutuudet sekä nopea tavaran kierto. Varastoja ei käytännössä ole, vaan vaatteet siirtyvät tehtailta suoraan myymälöihin.
Tuotelinjat.
Gina Tricotista löytyy myös alusvaatteita, Gina Jeans -farkkuosasto sekä kosmetiikkaa. Verkkokaupasta saa tilattua myös Gina Tricotin ratsastusvaatemallistoon kuuluvia paitoja ym.
Brändi.
Gina Tricotin keulahahmo oli vuodesta 2002 vuoden 2010 alkuun norjalainen supermalli Pernille Holmboe. Holmboen jälkeen Gina Tricotin kasvoksi tuli brasilialaismalli Emanuela de Paula. Vuonna 2012 merkin mainoskasvona toimi ruotsalainen Klara Wester.
Suomessa.
Suomessa Gina Tricot avasi ensimmäisen myymälänsä 15. marraskuuta 2007 Helsingin Forumissa.
Mega Man 4 (Game Boy)

Mega Man 4 (myös nimellä "RockMan World 4") on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely, joka on julkaistu vuonna Game Boylle. Peli muistuttaa paljolti NES-konsolin "Mega Man 4"- ja "Mega Man 5" -pelejä, sisältäen molempien pelien robottimestareita.
Blaze (albumi)

Blaze on brittiläisen Herman’s Hermits -yhtyeen vuonna 1967 julkaistu albumi.
Kappaleet.
Uudelleenjulkaisun bonuskappaleet (Repertoire)
Jäytäjäkoimaiset

Jäytäjäkoimaiset (Gelechioidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Se on lajimäärältään valtava, mutta ryhmää on silti tutkittu melko vähän. Useimpien arvioiden mukaan yläheimoon kuuluu vähintäänkin kymmeniä tuhansia lajeja ja eräiden arvioiden mukaan lajeista tunnetaan vasta noin 25 %. Suomesta tunnetaan runsaat 470 yläheimoon kuuluvaa perhoslajia
Taksonomisesti jäytäjäkoimaiset on hajanainen ryhmä, jonka heimoihin kuuluvat lajit ovat kyllä samaa kehityslinjaa, mutta eri heimojen keskinäinen sukulaisuus on vaikeasti selvitettävissä. Ulkoisten tuntomerkkien perusteella ainoastaan imukärsän tyviosan suomupeite yhdistettynä muihin, vaihteleviin ulkoisiin tuntomerkkeihin tarjoaa yläheimolle ominaisen piirteen.
Ulkonäöltään jäytäjäkoimaisiin kuuluvat lajit ovat vaihtelevia, mutta kooltaan ne ovat pieniä tai korkeintaan keskikokoisia. Toukat elävät usein lehtimiinaajina.
Hämähäkkimies (vuoden 1999 animaatiosarja)

Hämähäkkimies () on yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka oli spin-off vuoden 1994 animaatiosarjasta Hämähäkkimies. Sarjasta tuotettiin yhteensä vain 13 jaksoa, jotka esitettiin vuoden 1999–2001 aikana. Sarjan kaksiosaisen jakson jälkeen se ei menestynyt toivotulla tavalla, koska Pokémon oli Yhdysvalloissa samaan aikaan noussut suuren suosioon. Tämän vuoksi sarja ei koskaan saanut sille odotettua 26. jakson määrää, joka osittain johtui myös Marvelin oman animointistudion vararikosta.
Juoni.
Parkerin ollessa J. Jonah Jamesonin kanssa katsomassa tämän pojan John Jamesonin matkaa avaruussukkulalla kohti vastakkaismaaplaneettaa. Parker aistii jotain olevan vialla ja huomaa kahden symbiotin Venomin ja Carnagen hiivinneen alukseen mukaan juuri lähtö laskennan aikana. Hämähäkkimies yrittää estää kaksikon pääsyn alukseen, mutta epäonnistuu ja saa syyt niskaansa, kun John Jameson ilmoittaa kuvalähetyksen kautta kokeneensa ongelmia. Tämän myötä ihmiset alkavat jahdata kotikaupunkinsa sankaria varsinkin, kun Daily Buglen kustantaja ja John Jamesonin isä J. Jonah Jameson kiinnittää mittavan palkkion Hämähäkkimiehen henkilöllisyydestä.
Viikkoja myöhemmin ihmiset luulevat Hämähäkkimiehen kuolleen, pelastaessaan erään naisen sekä palomiehen jäämästä palavasta rakennuksesta pudonneiden lohkareiden alle. Parker käyttää tätä tilaisuutta hyväksi ja käyttää aikansa suunnitellen John Jamesonin pelastamista vastakkaismaaplaneetalta. Puolen vuoden jälkeen hän pääsee planeetalle sukkulalla ja uuden Reed Richardin luoman asunsa myötä hän on valmiina kohtaamaan uusia seikkailuja.
Päästessään planeetalle Hämähäkkimies huomaa Jamesonin liittoutuneen vapaustaistelijajoukkoon, joka taistelee planeetan johtajaa High Evolutionaryä ja tämän petomaisia ihmisiä vastaan. John Jameson ei suostu palaamaan takaisin kotiplaneetalleen ennen kuin hän on voittanut joukkonsa kanssa High Evolutionaryn luoman kaaoksen. Hämähäkkimies päättää lopulta jäädä auttamaan ihmisiä heidän taistelussaan hybridejä vastaan, yrittäen samalla soluttautua uuteen maailmaan myös Peter Parkerina. Myöhemmin hän saa tietoonsa Venomin ja Carnagen olevan myös planeetalla aiheuttamassa omia harmejaan.
William H. Conley

William Henry Conley (11. kesäkuuta 1840 – 25. heinäkuuta 1897) oli Vartiotorniseuran ensimmäinen presidentti. Vastoin yleistä luuloa Charles Taze Russell ei toiminut Vartiotorniseuran ensimmäisenä, vaan vasta toisena presidenttinä. William Conley oli mukana nuoren Charles Taze Russellin ympärille syntyneessä viiden "itsenäisen raamatuntutkijan" ryhmässä, samoin hänen vaimonsa Sarah Shaffer. Tämä raamatuntutkijaryhmä halusi tutkia Raamatun opetuksia kriittisesti, ilman perinteisen kristillisen teologian antamia selitysmalleja. Russellin ja Conleyn perheet olivat tutustuneet toisiinsa eräässä adventistien kokouksessa.
Conleyn pariskunta oli jo ennen Russelliin tutustumistaan keskittynyt sekä uskonnolliseen tutkimiseen että hyväntekeväisyyteen. He tukivat esimerkiksi lähistöllä sijaitsevaa orpolastenkotia ja afroamerikkalaisille tarkoitettua koulua.
Kun tämä ensimmäinen raamatuntutkijaryhmä päätti vuonna 1881 perustaa oman yhtiön, Siionin Vartiotorni ja traktaattiseuran ("Zion's Watchttower and Tract Society"), hallinnoimaan omaisuutta ja julkaisemaan kirjallisuutta, varakas metallialan liikemies (hän oli suuren metallialan yhtiön Ritter &amp; Conleyn osaomistaja) William Conley merkitsi pääosan yhtiön osakkeista. Hän sijoitti yhtiöön 5 000 dollaria, kun taas Charles Taze Russell sijoitti yhtiöön 500 dollaria ja hänen isänsä Joseph Russell 1 000 dollaria. Näiden sijoitusten mukaisesti Conleystä tuli yhtiön ensimmäinen pääjohtaja eli presidentti, Charles Russellista yhtiön varapresidentti ja hänen isästään yhtiön sihteeri ja rahastonhoitaja ("Secretary-Treasurer"). Seuraavan vuoden aikana Conley lahjoitti noin 40 000 dollaria Russellin kirjoittaman lehtisen "Ruokaa ajatteleville kristityille" ("Food for Thinking Christians") levittämiselle.
Conley kuitenkin ilmeisesti pettyi siihen, ettei julkaisuilla siltikään saatu aikaan kovin paljoa. Lisäksi hänen ja Russellin tiet ilmeisesti erosivat joissain oppikysymyksissä. Vuonna 1882 Conley päätti, ettei enää lahjoittaisi rahaa Russellin teosten julkaisua varten. Tämän jälkeen Russell käytännössä syrjäytti hänet Vartiotorniseuran johdossa. Vuonna 1884 Russell järjesti Vartiotorniseuran uudelleen ja nousi seuran presidentiksi.
Rocky Marciano (elokuva)

Rocky Marciano on vuonna 1999 ensiesitetty yhdysvaltalainen televisioelokuva, joka kertoo nyrkkeilijä Rocky Marcianon noususta lajinsa huipulle aina traagiseen kuolemaansa saakka. Elokuvan on ohjannut Charles Winkler ja pääosissa näyttelivät Jon Favreau ja Penelope Ann Miller.
Myös Suomessa elokuva sai ensi-iltansa televisiossa, kun MTV3 esitti elokuvan 19. joulukuuta 2003.
Huippuvuorten siemenholvi

Huippuvuorten siemenholvi eli Tuomiopäivän holvi on Norjalle kuuluvilla Huippuvuorilla 1. maaliskuuta 2008 käyttöön otettu siemenpankki, johon on määrä säilöä kaikkien viljelykasvien siemenet. Holvin tarkoitus on toimia siemenien varmuusvarastona siltä varalta, jos kaikki muut maailman siemenpankit tuhoutuvat. Alkuvuodesta 2009 holvi sisälsi yli 400 000 kasvin siemenet ja vuoden 2020 alussa noin miljoona siemennäytettä. Koko holvissa on tilaa 4,5 miljoonalle 500 siemenen kokoiselle siemennäytteelle.
19. kesäkuuta 2006 siemenholvin peruskiveä olivat laskemassa Norjan, Islannin, Tanskan, Ruotsin ja Suomen pääministerit. Siemenholvissa on noin 1 500 suomalaista näytettä.
Siemenpankin rakentamisen on kustantanut Norjan valtio, ja sen toiminnasta vastaa Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön ja useiden tutkimusjärjestöjen yhdessä perustama säätiö. Kokoelman vakiinnuttua holvi tulee tarvitsemaan hyvin vähän ihmisiä: täysipäiväisiä työntekijöitä ei enää ole, ja paikan päällä käydään vain kerran vuodessa tarkistamassa tilanne, koska vastaava pahimpaan varautunut laitos ei voi olla riippuvainen ihmisistä. Siementallenteita toimitetaan holviin muutaman kerran vuodessa.
Holvi.
Kolme säilytyskammiota on louhittu kallion sisään noin 120 metrin yhteystunnelin päähän. Ne jäähdytetään −18 asteeseen Longyearbyenin hiilivoimalan virralla käyvillä kylmälaitteilla ja holvia ympäröivän ikiroudan avulla. Holvia ympäröi myös vakaa hiekkakivi, joka säteilee vähemmän kuin esimerkiksi graniitti. Hiekkakivi auttaa holvia myös pysymään kylmänä. Kuhunkin säilytyskammioon mahtuu 1,5 miljoonaa siemennäytettä, ja yhdessä näytteessä on 300–500 siementä foliopussissa. 
Poikkeuksellisen lämmin talvi ja runsaat sateet johtivat siihen, että keväällä 2017 holvin yhteystunneliin tulvi runsaasti vettä. Itse holvi näytteineen säilyi vahingoittumattomana. Vahingon jälkeen siemenholvin sisäänkäyntiä alettiin kuitenkin vahvistaa ja sen yhteyteen rakennettiin uusi huoltorakennus varageneraattoreille ja kylmälaitteille.
Siemenholvin ensimmäiset siementallenteet nostettiin vuonna 2015. Siirretyt 38 000 siementä suunniteltiin käytettävän tutkimus- ja jalostustyöhön.
M/S Pulpca

M/S Pulpca () on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2008 Stocznia Szczecińska Nowan telakalla Szczecinissä, Puolassa. "Pulpca" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. Nykyisin Pulpcalla operoi Transfennica. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 640.
Pulpcan sisaraluksia ovat M/S Timca, M/S Kraftca, M/S Genca, M/S Trica, M/S Plyca, M/S Steelca ja M/S Woodca.
Käyttöhistoria.
Huhtikuussa 2008 alus luovutettiin alankomaalaisen Spliethoffin omistukseen, jonka jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella. Ensimmäinen matka alkoi Saksan Lyypekistä 26. huhtikuuta ja päättyi Suomen Hankoon 28. huhtikuuta.
Lasten Tuki

Lasten Tuki on suomalainen varhaisnuorisotyötä tekevä järjestö.
Järjestön juuret ovat kansandemokraattisessa työväenliikkeessä. Yhdistys perustettiin nimellä Demokratian Pioneerien Kannatusyhdistysten Liitto ja sen alkuperäinen tarkoitus oli nimenomaan pioneerityön tukeminen SDPL:ssä. Toiminnan laajennuttua myös muihin järjestöihin vaihdettiin nimeksi vuonna 1959 Työläislasten Tuki (TLT). Nimi lyhennettiin nykyiseen muotoon 1980-luvun alussa.
DPKL:n perustavassa kokouksessa 12. joulukuuta 1954 liiton toimikuntaan valittiin Vieno Aaltonen, Meri Elo, Markus Kainulainen, Sylvi-Kyllikki Kilpi, Reetta Koskinen, Paavo Lehto, August Niemistö, Ville Pessi, Aarne Saarinen, Edvin Salonen ja Aili Tiainen. Vuosikokouksessa 1956 liiton neuvottelukunnan jäseniksi valittiin Eeva Aaltolahti, Ester Fagerblom, Arvo Hautala, Vuokko Hietala, Esa Hietanen, Olavi Hänninen, Allan Kaspio, Kilpi, Paavo Kivikoski, Kusti Kulo, Pessi, Kalle Saarela, Saarinen, Salonen, Onerva Tainio, Väinö Tattari, Tiainen, Irma Torvi, Jaakko Tuomainen, Uno Vasama ja Toivo Åsvik. Liiton puheenjohtajana toimi Kilpi. 1960-luvulla puheenjohtajana toimi Kivikoski.
Työläislasten Tuki oli ympäri Suomea toimineiden työläislasten hyväksi työskennelleiden (oikeuskelpoisten) yhteisöjen yhdysside. TLT pyrki puolustamaan lasten oikeuksia ja kasvattamaan lapsista raittiita, terveitä ja kansanvaltaisia. TLT:llä oli 1970-luvun alussa 16 piirijärjestöä, joihin kuului yhteensä noin 1 400 yhdistystä. Piireihin kuului kansandemokraattisten järjestöjen ohella joitakin ay-osastoja ja urheiluseuroja. TLT:hen kuului myös noin 7 500 henkilöjäsentä. Järjestön edustajakokoukseen lähetti edustajansa 16 piirin (2/piiri) lisäksi viisi keskusjärjestöjäsentä: SKDL, SNDL, SDNL, SDPL ja SKP (2/järjestö).
Lasten Tuki omistaa "Sammalniemen leiri- ja kurssikeskuksen" Juupajoella. Ainakin aiemmin järjestön hallussa on ollut myös "Viipusjärven retki- ja kurssikeskus" Kuusamossa sekä Helsingin ja Uudenmaan piirijärjestöllä oma kurssikeskuksensa.
Eric A. Boe

Eric A. Boe (s. 1. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän syntyi Miamissa Floridassa mutta vietti nuoruusvuotensa Atlantassa Georgiassa.
Koulutus.
Boe valmistui vuonna 1983 Henderson High Schoolista Chambleessa Georgiassa. Vuonna 1987 hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon United States Air Force Academyssa. Vuonna 1997 hän jatkoi opintojaan Georgia Institute of Technologyssä, josta hän valmistui sähkölaitetekniikasta.
Sotilasura.
Boe aloitti lentosotakoulussa vuonna 1987. Seuraavana vuonna hän suoritti Euro-NATO-yhteiskoulutuksen Sheppard Air Force Basessa Teksasissa. Valmistuttuaan hän sai siirron Clark Air Baseen Filippiineille 3. lentolaivueeseen taisteluvalmiiksi F-4E-lentäjäksi. Vuonna 1991 hän toimi lennonopettajana 49. ja 50. lentolaivueessa Columbus Air Force Basessa Mississipissä. Vuonna 1994 Boe sai siirron 60. lentolaivueeseen Eglin Air Force Baseen Floridaan, missä hän toimi F-15C lentokomentajana. Tuolloin hänelle kertyi kaikkiaan 55 taistelutehtävää Irakissa. Vuonna 1997 hän liittyi USAF:n koelentäjäkouluun (Edwards AFB, California). Valmistuttuaan hän sai komennuksen ilmaan suuntautuvien ohjusten kehitystyön valvojaksi (46. koelentolaivue, Eglin Air Force Base, Florida), missä toimessa ollessaan hän lensi kaikilla eri F-15:n malleilla ja UH-1N-helikopterilla. Hänelle kertyi yli 3 000 lentotuntia 40:ssä eri lentokoneessa.
Ura NASAssa.
Eric A. Boe valittiin lentäjäksi NASAan heinäkuussa vuonna 2000. Hän aloitti Lyndon B. Johnson Space Centerissä elokuussa 2000, ja kahden vuoden koulutusjakson jälkeen hän toimi kehittyneiden ajoneuvojen ja avaruusasematoimintojen osastoissa. Hänen tämänhetkinen tehtävänsä on tulevien avaruusalusten hallintalaitteiden ja näyttölaitteiden kehittäminen. Boe suoritti teknisiä tehtäviä, kunnes hänet nimettiin avaruuslennolle. Hän osallistui pilottina avaruussukkula Endeavourin lennolle STS-126 14. marraskuuta 2008 ja Discoveryn viimeiselle lennolle STS-133 helmi-maaliskuussa vuonna 2011.
Ulrike Tauber

 
Ulrike Tauber (16. kesäkuuta 1958, Karl-Marx-Stadt) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Itä-Saksaa. Hän voitti olympiakultaa 400 metrin sekauinnista Montréalista 1976. Hän voitti samoissa olympialaisissa myös hopeaa 200 metrin perhosuinnista. Hän voitti urallaan myös maailmanmestaruuden 400 metrin sekauinnista sekä kolme Euroopan mestaruutta. Hänellä oli uransa aikana hallussaan kahdesti sekä 200 että 400 metrin sekauintien pitkien ratojen maailmanennätykset.
Guillermo Stábile

Guillermo Stábile (17. tammikuuta 1905 Buenos Aires, Argentiina – 27. joulukuuta 1966) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Peliuransa jälkeen hän oli myös valmentaja. Stábile oli urallaan kaksissa MM-kilpailuissa, vuoden 1930 kilpailussa pelaajana ja 1958 kilpailuissa valmentajana. Vuoden 1930 kisoissa hän teki kahdeksan maalia ja voitti maalikuninkuuden. Argentiina hävisi finaalissa Uruguaylle. Vuoden 1958 kisoissa Argentiinan menestys jäi vaatimattomaksi, sillä joukkue voitti ainoastaan Pohjois-Irlannin.
Peliura.
Stábile aloitti peliuransa vuonna 1920 Huracánissa ja pelasi joukkueessa kymmenen vuotta. Vuonna 1930 hän siirtyi italialaiseen Genoaan. Genoassa Stábile pelasi viisi vuotta ja teki 13 maalia 41 ottelussa. Vuonna 1935 hän siirtyi toiseen italialaisseuraan, Napoliin. Siellä Stábile pelasi kuitenkin vain vuoden verran, kun hän oli koko kauden aikana tehnyt vain kolme maalia. Uransa viimeiset kolme vuotta Stábile pelasi pariisilaisessa Red Starissa. 
Argentiinan maajoukkueessa Stábile ei pelannut neljää ottelua enempää, ja kyseiset ottelut hän pelasi vuoden 1930 MM-kisoissa. Stábilen maalikeskiarvoksi maajoukkueessa jäi siten kaksi maalia ottelua kohden.
Valmennusura.
Stábile valmensi lähes täysin samoissa joukkueissa, missä hän pelasikin. Ainoana erona oli se, että hän ei valmentanut Napolissa vaan Racing Clubissa. Argentiinan maajoukkue saavutti Stábilen valmentamana kuusi Copa Américan voittoa.
Tampereen harjoitusjäähalli

Tampereen harjoitusjäähalli (tutummin Hakametsä 2 tai Haka 2) on Suomen ensimmäinen harjoituskäyttöön rakennettu jäähalli ja se valmistui vuonna 1974.
Halli on toiminut miesten jääkiekon MM-kisojen harjoitushallina vuosina 1982, 1991, 1997 ja 2003 sekä naisten jääkiekon MM-kilpailujen peliareenana vuonna 1992. Haka 2:ssa on myös järjestetty Dingon konsertti vuonna 1985 ja KOOVEEN toiminnanjohtaja Esa Koiviston 50-vuotisjuhlat 12.5.2010.
Jääkiekon ohella Hakametsä 2 toimii taitoluistelijoiden harjoitus- ja kilpailuhallina sekä rullakiekon SM-liigan peliareenana.
Jääkiekko-, rullakiekko- ja taitoluisteluareenana toimiessaan hallin enimmäiskatsojakapasiteetti on 1 050, joista 450 istumapaikoilla. Konsertti- tai messukäytössä hallin enimmäishenkilömäärä on 2 000.
Haka 2:ssa on vuosien varrella nähty kovia otteluita, kun osa Tampere Cupin otteluista on pelattu siellä. Näin halli on tullut tutuksi usean maan pääsarjajoukkueille.
Hakametsän 2-hallissa on toiminut kioski vuodesta 2000. Kioskia on remontoitu helmikuussa 2008 ja kesällä 2010.
Ennätyksiä.
Mestis
Mestis-karsinta
Suomi-sarja
2. divisioona
Suomi-sarjan pisin jääkiekko-ottelu (Suomen pisin ottelu vuoteen 2015 saakka)
Jalmari Kara

Jalmari Kasimir Kara ent. Forsström (22. huhtikuuta 1890 Seestan kartano, Nastola – 5. lokakuuta 1936 Oulu) oli jääkärikapteeni, diplomi-insinööri ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Eero Kaski" ja "Kapteeni Teräs".
Perhetausta.
Kara oli Seestan kartanon omistajan kenraaliluutnantti Johan Casimir Ehrnroothin ja kartanon palvelijattaren Maria Lovisa Forsströmin avioton lapsi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 kanslisti Tyyne Emilia Lindqvistin kanssa. Heille syntyi yksi poika ja kaksi tyttöä. Pariskunnan poika oli taloustieteilijä Kimmo Kara.
Opinnot.
Kara kirjoitti ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1908–1913 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1913.
Jääkärikausi.
Kara työskenteli Ab. Gottfrid Strömberg Oy:n palveluksessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 16. joulukuuta 1916 ja komennettiin edelleen keväällä 1917 Saksan meriesikunnan käyttöön. Meriesikunta lähetti Karan Suomeen suorittamaan erikoistehtäviä. Kara saapui Vaasaan Uumajan kautta, mistä hän toi mukanaan räjähteitä. Vaasasta hän jatkoi matkaansa Lahteen, missä hän koulutti paikallisia suojeluskuntajoukkoja aina sisällissodan syttymiseen saakka.
Suomen sisällissota.
Kara määrättiin sisällissodan puhjettua komppanianpäälliköksi Sysmän pataljoonan 2. komppaniaan (pataljoonan nimi muutettiin myöhemmin Etelä-Savon rykmentin 3. pataljoonaksi). Sisällissodan loppupuolella 11. toukokuuta 1918 hänet nimitettiin 3. pataljoonan komentajaksi. Kara osallistui sisällissodan taisteluihin Savon rintamalla Nuoramoisissa, Heinolassa, Lusissa ja Hillosensalmella sekä rykmentin etenemiseen Selänpään, Heinolan pitäjän kirkonkylän ja Kouvolan kautta Kotkaan. Kara osallistui sisällissodassa punaisten teloituksiin. Hän johti punakaartilaisten teloituksia Kouvolassa.
Sisällissodan jälkeen.
Sisällissodan jälkeen Kara nimitettiin 1. elokuuta 1918 ammattientarkastajaksi Oulun piiriin, ja hän toimi siinä tehtävässä kuolemaansa saakka. Oman virkansa ohella hän toimi paikallispäällikkönä Oulun suojeluskunnassa 12. toukokuuta – 12. joulukuuta 1919 välisen ajan. Kara toimi myös vuodesta 1927 alkaen Oulun piirin maahöyrykattiloiden tarkastajana. Hänet haudattiin Lahteen.
Arabella Kiesbauer

Arabella Cosima-Asereba Kiesbauer (s. 8. huhtikuuta 1969 Wien, Itävalta) on televisiojuontaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän kasvoi Wienissä isoäitinsä kanssa, koska hänen äitinsä Hannelore (ranskalainen teatterinäyttelijä) ja isänsä Sammy Amissah (suunnittelija Ghanasta) asuivat erillään.
Kun hän opiskeli journalismia ja dramaturgiaa, hän aloitti samaan aikaan juontotyönsä itävaltalaisen yleisradion ORF-nimisellä kanavalla. Vuosina 1994–2004 hän juonsi omaa päivittäistä talk show’taan nimeltä "Arabella" saksalaisella Pro7-televisiokanavalla.
19. tammikuuta 2006 hän alkoi pitää omaa viikoittaista myöhäisillan talk show’ta nimeltä "Talk ohne Show" berliiniläisellä televisioasemalla N24. 40 jakson jälkeen hän alkoi kuitenkin kärsiä stressistä matkustaessaan Wienin ja Berliinin väliä viikoittain. Kiesbauer voitti useita palkintoja televisiotyöstään.
9. kesäkuuta 1995 Kiesbauer joutui kirjepommin kohteeksi Pro7-studiolla. Hän ei kuitenkaan avannut kirjettä itse, vaan hänen avustajansa, joka loukkaantui.
Kiesbauer esiintyi saksalaisen "Playboy"-lehden kannessa ja 14 sivulla heinäkuussa 1995.
Marraskuusta 2004 lähtien Kiesbauer on ollut naimisissa liikemies Florens Eblingerin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär.
Hamza Aït Ouamar

Hamza Aït Ouamar (, s. 26. joulukuuta 1986 Alger, Algeria) on algerialainen jalkapalloilija. Aït Ouamar pelaa keskikentällä pelinrakentajan roolissa Algerian pääsarjassa pelaavassa USM Algerissa.
Ura.
Aït Ouamarin jalkapalloura käynnistyi pääsarjaseura USM Algerin juniorijoukkueessa. Ennen ammattilaisuraa kotimaassaan hän ehti käydä Ranskassa FC Rouenin joukkueessa tutustumassa eurooppalaiseen pelikulttuuriin. Kahden Ranskassa pelaamansa kauden jälkeen hän pelasi vuoden espanjalaisessa Terrasassa. Kaudeksi 2005 hän palasi Algeriaan CR Belouizdadin joukkueeseen, jossa pelasi säännöllisesti avauksessa.
TPS:an hän teki sopimuksen oltuaan kuukauden joukkueen testissä ja tehden vaikutuksen valmentaja Martti Kuuselaan. Ennen siirron julkistamista Suomessa, algerialaisessa Le Buteur jalkapallolehdessä CR Belouizdadin varajohtaja väitti saaneensa Suomesta faksin, jossa vaadittiin Ait Ouamarin sopimuksen välitöntä purkua. Faksi oli lehden saamien tietojen mukaan tullut pelaajan ja TPS:n välillä toimivalta agentilta. Le Buteurin mukaan Belouizdadin johdon mielestä Ait Ouamar ei ole vapaa siirtymään ilmaiseksi TPS:an ja heidän mielestään Ait Ouamar voi siirtyä vasta kesäkuussa 2009, jolloin sopimus algerialaisseuran kanssa päättyy. Jopa Ait Ouamarin isä kävi pyytämässä pojalleen lupaa seuran johdolta poikansa siirtymiseen Suomeen. Toisen algerialaislehden, Liberten, haastattelussa Belouizdadin varajohta kertoi vievänsä asian FIFA:n käsittelyyn ja vaatii sanktioita TPS:lta ja pelaajan managerilta. Myöhemmin pelaaja itse kertoi saaneensa seurajohdolta luvan lähteä, mutta myönsi sopimuksen jatkuvan Belouizdadin kanssa. Alun perin hän oli ranskalaisen Clermontin testissä, mutta viisumiongelmien takia ei ehtinyt käydä testijaksoa loppuun. Tällöin Farid Ghazin Suomeen tuonut Abdenour Amokrane otti yhteyttä ja järjesti pelaajan Suomeen. 
 Ouamar allekirjoitti kahden vuoden sopimuksella TPS:n kanssa.
Ennen siirtoa Suomeen Ait Ouamar oli huonoissa väleissä joukkuetovereidensa kanssa ja oli lähellä siirtymistä MC Algiersin joukkueeseen. 
Maajoukkueura.
Aït Ouamar kuuluu Algerian alle 23-vuotiaiden maajoukkueeseen, jonka riveissä hän edusti maataan vuoden 2007 All-Africa Gamesissa. Hänet valittiin maansa kolmen lupaavimman pelaajan joukkoon vuonna 2007.
Valto Sara

Valto Sara (vuoteen 1947 Waldemar Sandberg; 24. maaliskuuta 1907 Sippola – 18. kesäkuuta 1967 Heinola) oli suomalainen maanviljelijä ja runoilija. Hän asui Käkisalmessa ja myöhemmin Päijät-Hämeessä.
Sara oli maanviljelijän työn ohella toimittajana "Käkisalmelainen"-kotiseutulehdessä vuosina 1952–1967 ja pakinoitsijana "Etelä-Saimaa"-lehdessä.