tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
200-luvun kriisi

200-luvun kriisi oli Rooman valtakunnan hajoamiskausi noin vuosina 235–275. Valtakunta kävi tällöin tuhon partaalla. Samaan aikaan sijoittuu myös niin kutsuttu sotilasanarkian aika 235–284.
Roomassa oli kriisikaudella 40 vuoden kuluessa 12 eri hallitsijaa. Useimmat näistä olivat sotapäälliköitä, jotka jokin alueellinen armeijayksikkö oli nostanut Rooman keisarin asemaan, ja jotka olivat siten saaneet keisarin vallan joko koko valtakunnassa tai jossakin sen osassa. Lähes kaikki tämän ajan keisarit kuitenkin murhattiin tai kuolivat taistelussa, yleensä vain muutaman vuoden kuluttua valtaan pääsystään. Ainoan poikkeuksen muodosti Claudius Gothicus, joka kuoli kulkutautiin. Tällainen nopea ylimmän vallan vaihtuminen kertoo vallanjaon toimimattomuudesta. Keisarit viettivät yhä vähemmän aikaa Roomassa.
Politiikan lisäksi kriisiytyi myös talous. Toisaalta ilmeni myös monia muita ongelmia kuten levottomuuksia, tauteja ja sisällissotia. Valtakunnan desentralisaatio kiihtyi. Sisäiset levottomuudet ilmenivät esimerkiksi separatistisina pyrkimyksinä. Lännessä niin sanotun Gallian keisarikunnan perustanut Postumus ja idässä kuningatar Zenobia pyrkivät kummatkin saavuttamaan itsenäisyyden keskushallinnosta.
Aiemmassa vaiheessa armeija oli pyritty siirtämään kauemmas valtakeskuksista, mikä vakautti valtiota. Nyt armeija palasi vallan keskiöön ja dominoi koko yhteiskuntaa. Se myös kasvoi merkittävästi. Valtakunta oli jatkuvasti sekä sisäisessä että ulkoisessa sotatilassa. Armeija alkoi värvätä ulkopuolisia, etenkin germaaneja. Kaupunkeja alettiin pitkästä aikaa linnoittaa. Raja-alueiden siirtokunnat autioituivat monin paikoin.
200-luvulla imperiumi koki myös ensimmäiset vakavat sotilaalliset tappionsa vuosisatoihin. Germaanit ryöstelivät Rooman alueita monin paikoin ja sassanidien Persia nousi Rooman kilpailijaksi. Roomalaiset kärsivät vuosisadan puolivälissä kaksi symbolisesti merkittävää tappiota: vuonna 251 Rooman keisari kaatui ensimmäisen kerran taistelussa ulkoista vihollista vastaan, kun Knivan johtamat gootit löivät keisari Deciuksen joukot Abrittuksen taistelussa, ja vuonna 260 Rooman keisari jäi ensimmäisen kerran vihollisen vangiksi, kun sassanidien kuningas Sapor I vangitsi viekkaudella keisari Valerianuksen, joka kuoli myöhemmin nöyryytettynä vankeudessa.
Kun tällaista menoa oli kestänyt 35 vuotta, valtakunta oli kuoleman kielissä. Rooman lahjakkaimpien keisareiden joukkoon luettu Aurelianus kuitenkin onnistui turvaamaan valtakunnan rajat. Diocletianus vakiinnutti oloja edelleen. Selviytyminen kriisistä oli luultavasti kuitenkin enemmän sattumaa ja rakenteellisten tekijöiden sanelemaa kuin yksilöiden ansiota.
Adamstown

Adamstown on Pitcairnin saarten ainoa kaupunki ja virallinen pääkaupunki. Pinta-alaltaan Adamstown on vain 20 hehtaari (n. 0,2 km2), mikä tekee siitä maailman toiseksi pienimmän pääkaupungin King Edward Pointin (Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret) jälkeen. Kylä sijaitsee saaren pohjoisrannalla Bountynlahden rannassa, joka on yksi harvoista paikoista koko saarella, jonne veneet voivat ankkuroitua.
Historia.
Englantilaiset löysivät Pitcairnin vuonna 1767, mutta merkitsivät sen karttoihinsa väärin. Tästä syystä "HMS Bounty" -laivan kapinalliset suuntasivat sinne ja nousivat maihin tammikuussa 1790. Kapinallisten saavuttua saarelle, he alkoivat pystyttää nykyisen Adamstownin paikalle alkeellisia ruohomajoja.
1800-luvulle tultaessa tahitilaisten miesten ja englantilaisten merimiesten välit olivat kiristyneet siihen pisteeseen, että yhtä lukuun ottamatta kaikki englantilaismiehet oltiin tapettu. Ainoa eloon jäänyt oli John Adams, joka tuli uskoon ja alkoi johtamaan yhteisöä. Kaupunki on saanut nimensä John Adamsin mukaan.
Nykyään.
Adamstown sijaitsee saaren pohjoisosissa ja on maailman pienin virallinen pääkaupunki. Saaren kaikki noin 50 asukasta asuvat Adamstownissa. Seillä on muun muassa koulu, kirkko, museo ja satelliittiasema, joka huolehtii saarten tietoliikenteestä. Kylästä löytyy myös yksi baari "Christian’s Cafe", joka palvelee janoisia asiakkaitaan vain yhtenä päivänä viikossa eli perjantaisin. 
Kylään saavutaan pienen Bounty Bay -lahden kautta 70 metriä korkean jyrkänteen yli. Itse kylä levittäytyy kukkulan pohjoisrinteelle, 120–150 metrin korkeudelle merenpinnasta. Sen 800 metriä pitkä ”pääkatu” on rantaviivan suuntainen. Puutarhojen ympäröimät talot ovat hajallaan tämän tien ja sen sivuteiden varrella. Kylän keskusaukiolla () on Bounty-laivan ankkuri ja laivakello, jonka soittamisella ilmoitetaan laivojen saapumisesta ja muista tärkeistä tapahtumista.
Montagnola

Montagnola on Sveitsissä sijaitseva, Collina d'Oron kuntaan kuuluva taajama. Se sijaitsee Ticinon kantonissa muutama kilometri Luganon kaupungista lounaaseen, ja sieltä on kaunis näköala Luganojärvelle. Taajamassa asuu runsaat kaksi tuhatta ihmistä. 
Collina d'Oron kunta on perustettu vuonna 2004 yhdistämällä Agran, Gentilinon ja Montagnolan kunnat. Kansainvälisesti Montagnola on tunnettu siitä, että Hermann Hesse asui paikkakunnalla vuodesta 1919 kuolemaansa, vuoteen 1962 saakka. Montagnolassa on Hermann Hesse -museo. Myös George Harrison oleskeli lyhyen aikaa Montagnolassa.
Kuuropilvijono

Kuuropilvijono eli "kuurojono" (englaniksi "multicell line", vanhemmassa kirjallisuudessa myös "squall line") on nauhamainen jono kuuro- tai ukkospilviä. Se on eräs mesomittakaavan konvektiivinen järjestelmä, joka eroaa muista vastaavista pitkän ja kapean muotonsa takia.
Jono muodostuu useista erillisisitä kuuropilvistä, joten pienellä alueella on monia nousu- ja laskuvirtausalueita. Se on siis monisolu-ukkonen, mutta rakenne poikkeaa muista monisolu-ukkosista. Kuuropilvet ovat asettuneet jonoksi, ja niiden laskuvirtaukset kehittävät yhtenäisen puuskarintaman jonon etupuolelle.
Kuuropilvijonoihin vaarallisin ominaisuus on varsin voimakas laskuvirtaus. Jonoon voi joskus liittyä myös rakeita, äkkitulvia ja heikkoja tornadoita. Tulvimista tapahtuu, kun jonon liike pysähtyy, ja yksittäiset kuurot kulkevat jonon sisällä sen suuntaisesti, jolloin samassa paikassa voi sataa pitkään.
Kuuropilvijonot voivat kasvaa satojen kilometrien pituisiksi ja liikkua lähes 100 km/h.
Maulbronn

Maulbronn on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Enzkreisin piirikunnassa. Se sijaitsee Mühlackerin ja Knittlingenin välimaastossa. Maulbronnissa oli kesäkuun 2022 lopussa 6 605 asukasta, ja sen pinta-ala on 25,4 neliökilometriä.
Historia.
Maulbronnin alueelle rakennettiin 1147 luostari. Kun uskonpuhdistus saapui vuonna 1551 alueelle, luostari muutettiin luterilaiseksi luostarikouluksi. Maulbronnin kunta on ollut olemassa vuodesta 1838 lähtien. Se syntyi alun perin luostarikoulun ympärille muodostuneesta asutuksesta. Tuohon aikaan se kuului Württembergin kuningaskuntaan. Maulbronnista tuli kaupunki vuonna 1886.
Rakennukset.
Maulbronnin luostari on kuulunut vuodesta 1993 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon. Sitä pidetään parhaimmin säilyneenä keskiaikaisena luostarialueena Alppien pohjoispuolella. Alueella ovat edustettuna kaikki tyylisuunnat romaanisesta tyylistä myöhäisgotiikkaan. Luostarialueella uskonpuhdistuksesta lähtien toimineesta luostarikoulusta tuli vuonna 1807 sisäoppilaitos. Pääpaino on uskonnossa ja musiikissa, mutta opintoihin kuuluu myös kieliä: latinaa, hepreaa ja muinaiskreikkaa. Oppilaitoksessa on opiskellut monia kuuluisia ajattelijoita, kuten Johannes Kepler, Friedrich Hölderlin ja Hermann Hesse.
José Sócrates

José Sócrates Carvalho Pinto de Sousa (s. 6. syyskuuta 1957) on portugalilainen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä 2005–2011 ja Sosialistipuolueen johtajana 2004–2011.
Elämä.
Sócrates on alun perin ammatiltaan tieinsinööri. Hän liittyi Sosialistipuolueeseen vuonna 1981 ja nousi Portugalin parlamenttiin vuonna 1987. Vuonna 1995 hänestä tuli António Guterresin ensimmäisen hallituksen ympäristöministeri. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi urheiluministeriksi ja oli yksi vuoden 2004 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen puuhamiehistä. Vuonna 1999, kun Guterres muodosti toisen hallituksensa, Sócrates palasi ympäristöministerin paikalle.
Sosialistipuolueen johdossa ja pääministerinä.
Sosialistipuolue joutui oppositioon keskusta-oikeistoon lukeutuvan Sosiaalidemokraattisen puolueen voitettua vuoden 2002 parlamenttivaalit puheenjohtajansa José Manuel Barroson johdolla. Sosialistipuolueen puheenjohtaja Ferro Rodrigues erosi paikaltaan vuonna 2004, minkä jälkeen José Sócrates valittiin uudeksi johtajaksi lopulta hyvin selvästi. Hän sai puolueen jäsenäänestyksessä 24. syyskuuta 2004 lähes 80 % äänistä vastaehdokkainaan Manuel Alegre ja João Soares. 
Sócratesin johdolla sosialistit saavuttivat vuoden 2005 parlamenttivaaleissa "maanvyöryvoiton", joka johtui suurelta osin silloisen pääministerin Pedro Santana Lopesin suuresta epäsuosiosta kansan keskuudessa. Santana Lopesin edeltäjä José Manuel Barroso oli jättänyt pääministerin paikan kesällä 2004 tultuaan valituksi Euroopan komission puheenjohtajaksi. Presidentti Jorge Sampaio pyysi 24. helmikuuta Sócratesia muodostamaan uuden hallituksen. Sócrates ja hänen hallituksensa astuivat virkaansa 12. maaliskuuta 2005.
Vuoden 2009 vaaleissa sosialistit menettivät 8,4 prosenttiyksikköä kannatustaan, mutta puolue jatkoi edelleen suurimpana. Sosialistipuolue oli ainoa parlamentissa edustettu puolue, joka menetti kannatustaan. Sosialistit menettivät myös vuoden 2005 vaaleissa saavuttamansa enemmistön parlamentissa.
Sócratesin toisen kauden ohjelmaan kuului suuria talouden elvytyshankkeita etenkin infrastruktuurin alalle: suurnopeusjuna AVE:n reitin rakentaminen yhdistämään Madrid Lissaboniin, Portoon ja Vigoon, kolmas silta Tajon yli ja uusi Lissabonin lentokenttä. Sosialistit lupasivat myös vaaliohjelmassaan laillistaa homoavioliitot, josta konservatiivioppositio, katolinen kirkko ja osa sosialisteista vaativat kansanäänestystä.
Toukokuun 2010 puolivälissä Portugali kuitenkin aloitti säästötoimet ja veronkorotukset Kreikan velkakriisin vanavedessä tavoitteena maan budjettivajeen leikkaaminen vuoden 2009 9,4 prosentista 4,6 prosenttiin. 
Sócrates erosi 23. maaliskuuta 2011, kun kaikki viisi oppositiopuoluetta äänestivät hänen säästöohjelmaansa ja veronkorotuksia vastaan. Toimien hyväksymisellä olisi voitu välttää Kreikalle ja Irlannille 2010 myönnettyjen kaltainen pelastussuunnitelma.
Sócrates vangittiin marraskuussa 2014 ja häntä syytetään korruptiosta, veropetoksesta ja rahanpesusta.
Volusianus

Gaius Vibius Volusianus (k. elokuu 253) oli Rooman keisari vuosina 251–253.
Volusianuksen vanhemmat olivat isä Trebonianus Gallus ja äiti Afinia Gemina Baebiana. Hänellä oli myös sisar, Vibia Galla. Volusianuksen isä Trebonianus Gallus nousi keisariksi vuonna 251, kun edellinen keisari Decius oli kaatunut taistelussa gootteja vastaan. Trebonianus Gallus jakoi aluksi keisariuden Deciuksen pojan Hostilianuksen kanssa, ja Volusianus sai tyytyä "caesarin" (apukeisarin) asemaan. Hostilianus kuoli kuitenkin pian kulkutautiin tai mahdollisesti Galluksen murhauttamana, ja Volusianus ylennettiin keisarin asemaan ("augustus"), isänsä uudeksi kanssahallitsijaksi.
Vuonna 253 Moesia superiorin maaherra Marcus Aemilius Aemilianus kapinoi keisareita vastaan ja lähti armeijan kanssa kohti Italiaa varmistamaan valtansa. Gallus ja Volusianus kokosivat välittömästi armeijan ja marssivat pohjoiseen tavoitteenaan estää Aemilianuksen pääsyn Italiaan. Gallus lähetti myös käskyn senaattori Publius Licinius Valerianukselle tuoda vahvistuksia Reinin alueen provinsseista. Galluksen armeija liikkui kuitenkin hitaasti ja se oli elokuussa 253 ehtinyt vasta italialaisen Interamnan kaupungin edustalle kun tuli tieto, että Aemilianus oli jo päässyt Italiaan ja eteni nopeasti kohti Roomaa. Kun yhteenotto Galluksen ja Aemilianuksen välillä lähestyi, Galluksen sotilaat tekivät oman tilannearvionsa ja tulivat siihen tulokseen, että on aika vaihtaa puolta. Niinpä he murhasivat Galluksen ja tämän pojan Volusianuksen.
Pescennius Niger

Lucius (tai Gaius) Pescennius Niger (noin vuosien 135–140 välillä – 194) oli roomalainen usurpaattori vuosina 193–194. Hän oli Syyrian maaherra, jonka legioonat huusivat Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi. Toinen usurpaattori Septimius Severus ehti kuitenkin Roomaan ja tuli lailliseksi keisariksi. Niger lyötiin Issuksessa, ja hänen oli vetäydyttävä. Hän yritti paeta Parthiaan, mutta kuoli. Niger ei koskaan ehtinyt saada Rooman senaatin hyväksyntää, joten häntä ei lasketa lailliseksi keisariksi.
Varhaiset vuodet.
Pescennius Niger syntyi pienessä Aquinumin (nykyinen Aquino, Italiassa) kaupungissa Italiassa noin vuosien 135–140 välillä. Hänen vanhempansa olivat ritarisäätyä. Nigerin isä oli Annius Fuscus ja äiti Lampridia. Niger liittyi nuorena armeijaan ja hän palveli Marcus Aureliuksen aikana auxilia-kohortin prefektinä. Commoduksen aikana hän toimi legioonan tribuunina. Commodus vaikuttui Nigerin kyvyistä ja korotti hänet senaattorisäätyyn entisen preettorin arvonimellä. Tämän jälkeen Niger lähetettiin yhdessä Decimus Clodius Albinuksen kanssa Daakiaan tuntemattomaan virkaan. He toimivat ehkä Daakiaan sijoitettujen legioonien, Legio V Macedonican ja Legio XIII Geminan komentajina. Tänä aikana Niger taisteli sarmaatteja vastaan. Vuonna 185 eräs maantierosvo Maternus piinasi joukkoineen Galliaa ja häneen oli liittynyt myös sotilaskarkureita. Commodus nimitti Nigerin Gallia Lugdunensiksen maaherraksi ja antoi tälle tehtäväksi puhdistaa alue maantierosvoista. Niger hoiti tehtävänsä hyvin ja vuonna 186 Maternus kukistettiin. 180-luvun lopulla Niger toimi lisäkonsulina ("consul suffectus", eli hänet nimitettiin konsulin virkaan keskellä vuotta). Jossakin vaiheessa hän toimi myös tärkeässä virassa Egyptissä. Vuonna 191 Niger nimitettiin Syyrian maaherraksi.
Significant Other

Significant Other on Limp Bizkitin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 1999. Albumilla yhtye suuntautui enemmän rap-vaikutteiseen musiikkiin kun aikaisemmalla albumilla "Three Dollar Bill, Y’All$.
Albumi julkaistiin kesällä 1999, jolloin yhtye keräsi tunnettavuutta Woodstock '99 -keikoilla. Elokuussa julkaistiin albumin ensimmäinen single "Nookie". Vuoden lopussa julkaistiin Method Manin ja DJ Premierin kanssa tehty rap-kappale "N 2gether Now", jonka musiikkivideossa esiintyy mm. Pauly Shore ja Redman. Vuoden 2000 alussa julkaistiin kolmas single "Re-Arranged", jonka musiikkivideo näyttää yhtyeen vankilassa. Musiikkivideo kuvastaa skandaalia joka liittyi yhtyeen keikkoihin Woodstock '99 -festivaaleilla. Laulaja Fred Durstia syytettiin väkivaltaisten mellakoiden yllyttämisessä. Keväällä julkaistiin yhtyeen kappale "Break Stuff". Musiikkivideolla esiintyy monia julkisuuden henkilöitä ja muusikkoja kuten Snoop Dogg, Eminem, Dr. Dre, Seth Green ja Kornin laulaja Jonathan Davis.
Albinus

Decimus Clodius Albinus (25. marraskuuta 147 – 19. helmikuuta 197) oli Rooman keisari. Britannian ja Hispanian legioonat huusivat hänet Rooman keisariksi Pertinaxin murhan jälkeen. Häntä pidetään yleisesti vallananastajana.
Albinus syntyi Pohjois-Afrikassa aristokraattiseen perheeseen. Hän oli Britannian maaherrana. Didius Julianus oli ostanut keisarin viran pretoriaanikaartilta, mutta provinssien joukot kapinoivat. Albinus liittoutui Septimius Severuksen kanssa, joka oli vallannut Rooman ja tullut keisariksi vuonna 193. Kun Severus oli voittanut Pescennius Nigerin, hän lähetti salamurhaajat Albinuksen perään. Syksyllä 196 Albinus julistautui keisariksi ja siirtyi Galliaan joukkoineen. Hän oli aluksi voittoisa seuranneissa taisteluissa. Lopulta Severus voitti hänet ja Albinus teki itsemurhan.
Koska britannialaiset joukot oli siirretty mantereelle, Britannia oli nyt suojaton, ja Severus kohtasi siellä laajaa kapinointia.
Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water

Chocolate Starfish And The Hot Dog Flavored Water on Limp Bizkitin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Albumi on myyntimenestys, jolta tunnetuiksi nousivat kappaleet "Take a Look Around", "My Generation", "My Way" ja "Rollin' (Air Raid Vehicle)". Kappale "Boiler" nousi myös pienimuotoiseksi hitiksi kotimaassaan. "Rollin' (Urban Assault Vehicle)" julkaistiin "Hurjapäät" ("The Fast and the Furious")" -elokuvan soundtrackilla."
Albumilla yhtye meni lähemmäs rap-vaikutteita, joita oli paljon jo albumilla "Significant Other" (1999). Muun muassa kappale "Getcha Groove On" (Xzibitin kanssa) ja "Rollin' (Urban Assault Vehicle)" (DMX, Method Man ja Redman mukana) ovat täysverisiä rap-kappaleita. Albumilla on myös paljon tuttuja rapcore-/nu metal-vaikutteita, muun muassa kappaleilla "My Generation" ja "Hot Dog". Albumilla yhtye meni myös samalla melodisempaan suuntaan kappaleissa "The One", "Hold On" ja "My Way". "Hot Dog" sai paljon huomiota mediassa, sillä se sisälsi 46 "fuck"-sanaa, minkä Fred Durst myös mainitsee kyseisessä kappaleessa.
Albumi myi enemmän kuin edelliset kaksi albumia yhteensä, noin 18 miljoonaa kappaletta. Julkaisupäivänään se myi jo platinalevyn verran Yhdysvalloissa. Nykyään se on myynyt Yhdysvalloissa kuusinkertaista platinaa. Suomessa albumi myi tuplaplatinaan oikeuttavan määrän eli yli 50 000 kopiota.
Enjoy The Ride Records julkaisi 28. lokakuuta 2022 albumista vinyylipainoksen.
Kokoonpano.
Vierailijat.
Albumi sisältää myös monia muita maineikkaita vierailijoita muun muassa erilaisissa puherooleissa kuten Ben Stiller ja Mark Wahlberg.
Deszkatemplom

Deszkatemplom (Puukirkko) sijaitsee Miskolcissa, Unkarissa. Reformoidun kirkon käytössä oleva kirkko on rakennettu puusta, mikä ei ole Unkarissa kovin tyypillistä. Nykyinen kirkko on rakennettu vuonna 1999 kopioksi vuonna 1997 tulipalossa tuhoutuneesta kirkosta.
Ensimmäinen Deszkatemplomin paikalla ollut kirkko vihittiin käyttöön 13. syyskuuta 1637. Tieto on kuitenkin suullista perimätietoa eikä se siten ole täysin varma. Ensimmäinen kirjallinen maininta kirkosta on vuodelta 1698. Vuonna 1724 rakennettiin ensimmäinen Deszkatemplomiksi nimitetty kirkko, ja se säilyi muuttumattomana vuoteen 1937 asti, jolloin huonoon kuntoon päässyt kirkko rakennettiin uudelleen. Rakentamisessa käytettiin Transilvaniasta tuotua puuta, ja myös kirkon koristelussa oli transilvanialaisia piirteitä. Vuonna 1997 4. joulukuuta vastaisena yönä eräs mielisairas sytytti kirkon palamaan, ja se paloi maan tasalle. Julkisen keräyksen ja valtiontuen avulla kirkko rakennettiin uudelleen kahdessa vuodessa.
Jan Trøjborg

Jan Trøjborg (14. joulukuuta 1955 – 6. toukokuuta 2012) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Trøjborg toimi Tanskan parlamentin Folketingetin jäsenenä syksystä 1987 vuoden 2005 loppuun, jolloin hänet valittiin kotikaupunkinsa Horsensin pormestariksi. Trøjborgille kertyi vankka ministerikokemus Poul Nyrup Rasmussenin hallitusten ajalta. Hän toimi ministerinä yhtäjaksoisesti lähes yhdeksän vuoden ajan tammikuusta 1993 marraskuuhun 2001 asti, jolloin Anders Fogh Rasmussenin johtama Venstre-puolue voitti parlamenttivaalit. 
Koulutukseltaan Trøjborg oli rakennusinsinööri, joksi hän valmistui vuonna 1986. Trøjborg oli vuodesta 1998 vuoteen 2010 naimisissa Janne Lindgaardin kanssa, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta. Hänellä oli kaksi lasta myös aiemmasta liitostaan.
Trøjborg kuoli toukokuussa 2012, 56-vuotiaana, saatuaan sydänkohtauksen.
Mariann Fischer Boel

Else Mariann Fischer Boel (s. 15. huhtikuuta 1943) on tanskalainen liberaalin Venstre-puolueen poliitikko. Hän toimi Barroson komission maatalouskomissaarina marraskuusta 2004 helmikuuhun 2010.
Kotimaassaan Tanskassa Fischer Boel toimi ennen komissaarinimitystään joulukuusta 1990 lähtien Tanskan parlamentin eli Folketingetin jäsenenä ja marraskuusta 2001 elokuuhun 2004 Anders Fogh Rasmussenin johtaman hallituksen elintarvike-, maatalous- ja kalastusministerinä. Kansanedustajaurallaan hän toimi kolmen eri valiokunnan puheenjohtajana: 1994–1998 elintarvike-, maatalous- ja kalastusasiain valiokunnan, 1998–1999 kauppa- ja teollisuusvaliokunnan ja 1999–2001 verovaliokunnan johdossa. Kunnallispolitiikan tasolla Fischer Boel toimi vuodesta 1982 vuoteen 1991 ja uudelleen vuosina ja 1994–1997 Munkebon kunnanvaltuuston jäsenenä.
Vibraattori

Vibraattori tai vibra voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nilosaharalaiset kielet

Nilosaharalaisten kielten kielikunnan muodostaa noin 130 Afrikassa. Maantieteellisesti kielikunta sijoittuu Afrikan keskiosaan Pohjois-Tansaniasta Keski-Maliin asti Viktoriajärven kautta. Nilosaharalaisia kieliä puhuu arviolta 35 miljoonaa ihmistä.
Ensimmäiset maininnat yhtenäisestä kielikunnasta teki kielitieteilijä ja antropologi Joseph Greenberg vuonna 1963. Kielikunnan sisäisestä jaosta ei ole päästy yhteisymmärrykseen, mutta kielikunta kokonaisuutena on yleisesti hyväksytty, vaikkakin mahdollisesta yhteydestä nigeriläis-kongolaisiin kieliin on keskusteltu. Nilosaharalaisia kieliä on tutkittu huomattavasti vähemmän kuin suurempia kielikuntia.
Nilosaralaisten kielten yhteisiä piirteitä ovat mm.:
Marie Under

Marie Under (27. maaliskuuta 1883 Tallinna, Viro – 25. syyskuuta 1980 Mälarhöjden, Tukholma, Ruotsi) oli virolainen runoilija.
Under oli Viron 1900-luvun vaikutusvaltaisimpia kirjailijoita, mutta hän joutui toisen maailmansodan loppuvaiheissa pakenemaan Ruotsiin, jossa vietti loppuelämänsä.
Under avioitui runoilija Artur Adsonin kanssa.
Elämä ja ura.
Under syntyi Tallinnassa. Hänen vanhempansa olivat Friedrich Under ja Leena Under (o.s. Kerner). Hän kävi Tallinnassa saksankielistä yksityiskoulua vuosina 1891–1900. Under ja Karl Hackerin avioituivat 1902 ja muuttivat Moskovaan. Under palasi Tallinnaan vuonna 1906 ja alkoi osallistua kirjalliseen elämään. Venäjän vallankumouksien välisenä aikana vuonna 1917 Under liittyi uusia kirjallisuudenmuotoja edistävään Siuru-ryhmään. Hän julkaisi ensimmäisen varsinaisen kirjansa, runokokoelman "Sonetid" ollessaan 34-vuotias. Nämä Underin runoelmat olivat raikkaita ja sensuelleja rakkausrunoja, jotka ärsyttivät pikkuporvarillisia piirejä. 
Sekasortoinen vallankumous ja ensimmäinen maailmansota vaikuttivat Underin tuotantoon, ja 1920-luvun alussa hän keskittyi runoissan yhteiskuntaa käsittelevään muotoon. 1920-luvun puolivälistä alkaen kriitikot alkoivat muualla Euroopassa kiinnostua hänestä. Underin runotuotanto saavutti määrällisen huippunsa 1920-luvun lopulla, mutta arvostus ja maine olivat suurimmillaan ennen toista maailmansotaa.
Vuonna 1935 julkaistusta teoksesta "Kivi südamelt" lähtien Under suuntasi taas uuteen suuntaan, ja tällä kertaa hän pyrki käsittelemään runoissaan ikiaikaisia ihmisen perusongelmia: sota ja rauha, viha ja rakkaus, pessimismi, kuolema ja sen viivyttäminen. Tätä suuntausta hän noudatti koko sota-ajan kuolemaansa saakka. Underin kypsän kauden tyylille on ominaista muotopuhtaus, vauhdikkuus ja runonsisäinen liikkuvuus.
Maanpakolaisuus.
Ennen kuin Neuvostoliitto syyskuussa 1944 miehitti Viron, Marie Under ja hänen perheensä pakenivat Ruotsiin. Neuvostovalta julisti hänet kansanviholliseksi. Hänen runojensa julkaiseminen ja levittäminen kiellettiin, ja hänen teoksensa hävitettiin. Perhe vietti melkein vuoden pakolaisleirillä, ja vuonna 1945 he muuttivat Tukholman esikaupunkialueelle Mälarhöjdeniin, jossa Under asui kuolemaansa asti. Under kuoli Tukholmassa vuonna 1980, ja hänet haudattiin Skogskyrkogårdeniin. Tammikuussa 2015 hänet haudattiin uudelleen Viroon.
Teokset.
Suomennettuja runoja antologioissa.
Lähde:
Fred Durst

William Frederick "Fred" Durst (s. 20. elokuuta 1970 Jacksonville, Florida, Yhdysvallat) on nu metal -yhtye Limp Bizkitin laulaja ja yhtyeen johtohahmo. Durstin kastetodistuksessa lukee nimi Frederick Allen Mayne III. Durstin vanhemmat erosivat hänen ollessaan lapsi, ja äidin avioiduttua uudestaan Durst sai uuden nimen William Frederick Durst. 
High Schoolin jälkeen Durst liittyi Yhdysvaltain merivoimiin, mutta armeijaura jäi lyhyeksi Durstin murrettua ranteensa lautaillessaan lomalla. Armeijan jälkeen hän työskenteli surffauskaupoissa ja tatuoijana. Kerrotaan, että kun Korn oli keikalla Jacksonvillessä, kävivät yhtyeen basisti Reginald "Fieldy" Arvizu ja kitaristi Brian "Head" Welch Durstin tatuoitavana, jolloin hän antoi heille Limp Bizkitin demon, minkä seurauksena yhtye sai levytyssopimuksen.
Durst toimii paitsi Limp Bizkitin johtohahmona, myös varatoimitusjohtajana Interscope-levy-yhtiössä, ja hän kuuluu Flip- ja Flawless-levy-yhtiöiden johtokuntiin. Hän on myös ohjannut musiikkivideoita muun muassa Limp Bizkitille, Kornille ja Staindille. 
Durst on ollut naimisissa kerran, ja hänellä on vuonna 1990 syntynyt tytär ja vuonna 2001 syntynyt poika.
Vuonna 2006 Durst ajoi Los Angelesissa tahallaan kahden ihmisen päälle mutta selvisi sakoilla ja ehdonalaisella. Durst on istunut vankilassa pahoinpideltyään miehen, jonka kanssa hänen silloinen tyttöystävänsä petti häntä.
Anedjib

Anedjib oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2925 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Isänsä ja edeltäjänsä tavoin Anedjib kuvattiin päässään Egyptin kaksoiskruunu, joka symboloi hänen valtaansa Ylä- ja Ala-Egyptissä. Anedjibin hallituskaudella oli kuitenkin ilmeisesti jatkuvia mellakoita ja kapinoita, jotka saattavat osoittaa, että Anedjib hallitsi vain toista maata. Myöhemmin hallituskautensa aikana hän alkoi käyttää itsestään titteliä "kaksi herraa" painottaakseen valtaansa koko Egyptiin. 
Anedjib otti vaimokseen ja kuningattarekseen Betrest-nimisen naisen, joka ilmeisesti oli suoraa sukua aikaisemmille kuninkaille. Näin Anedjib pyrki "laillistamaan" valtansa. Hän saattoi myös anastaa vallan itselleen. Tähän viittaa mm. se, että Anedjibin nimi korvattiin hänen seuraajansa nimellä ja hänen rakennuttamiaan monumentteja turmeltiin. 
Anedjib on ensimmäinen Sakkaran kuningasluettelossa mainituista kuninkaista, mikä viittaisi siihen, että hän ei ole suoraa sukua memfisläisille kuninkaille. 
Anedjibin hallituskaudelta on säilynyt häntä itseään kuvaavia patsaita, jotka ovat vanhimmat löydetyt faaraota kuvaavat patsaat.
Anedjibin oma hauta on varsin yksinkertainen ja koristelematon, mutta hänen hallituskaudellaan eläneen Nebitka-nimisen henkilön (mahdollisesti Anedjibin visiiri) suurta hautaa pidetään Djoserin porraspyramidia edeltäneenä askeleena arkkitehtuurisessa suunnittelussa.
Tilsitin sopimus

Tilsitin sopimus oli Ranskan keisari Napoleonin ja Venäjän tsaari Aleksanteri I:n välillä Tilsitissä 7. heinäkuuta 1807 solmittu rauhan- ja liittosopimus. Kaksi päivää myöhemmin Napoleon solmi Tilsitissä rauhan myös Preussin kanssa, mikä päätti neljännen liittokunnan sodan.
Aselepo Ranskan sekä Venäjän ja Preussin välillä oli solmittu 21.–25. kesäkuuta.
Ranskan ja Venäjän sopimus.
Napoleonin ja Aleksanterin neuvottelupaikkana toimi Niemenjokeen ankkuroitu lautta. Sopimuksen perusteella osapuolet sitoutuivat paitsi rauhaan myös keskinäiseen liittoon. Napoleonin kannalta kyse oli merkittävästä edistysaskeleesta, koska hän sai aiemmin vastahakoisen Venäjän viimein mukaan ajamaansa Britannian mannermaasulkemukseen, jonka toimivuus oli riippuvainen sen tiiviydestä.
Sopimuksen perusteella Venäjä sitoutui välittämään rauhaa Ranskan ja Britannian välille. Edelleen, mikäli rauhantunnustelut epäonnistuisivat, Venäjä katkaisisi diplomaattisuhteensa Lontooseen ja tarvittaessa painostaisi mannermaasulkemukseen sitoutumattomat Portugalin, Tanskan ja Ruotsin mukaan saartoon.
Vastaavasti Ranska lupautui välittämään rauhaa sodassa olevien Venäjän ja Turkin välille sekä tukemaan Venäjän valloituksia Turkin kustannuksella Euroopassa, mikäli Turkki ei suostuisi rauhanehtoihin.
Ranskan ja Preussin sopimus.
Tsaari Aleksanterin tavoin myös Preussin kuningatar Luise neuvotteli henkilökohtaisesti Napoleonin kanssa, mutta Napoleon ei suostunut lieventämään Preussilta vaadittuja ankaria rauhanehtoja. Rauhansopimuksessa Preussi menetti puolet alueistaan, mukaan lukien kaikki sen Puolan jaoissa 1793 ja 1795 saamat alueet sekä kaikki Elben länsipuoliset alueet. Preussin alue kutistui 231 000 neliökilometristä 119 000 neliökilometriin. Preussin luovuttamista alueista muodostettiin muun muassa Ranskan vasallivaltioiksi tarkoitetut Westfalenin kuningaskunta sekä Varsovan herttuakunta. Preussi joutui myös osallistumaan mannermaasulkemukseen. Lisäksi Preussi joutui maksamaan 120 miljoonaa frangia sotakorvauksia, ja Ranskan joukot miehittäisivät maata kunnes koko summa olisi maksettu.
Seuraukset.
Tilsitin sopimuksella oli suuri merkitys Suomen historian kannalta, koska Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf oli vastustanut Napoleonia väsymättä eikä nytkään halunnut antaa periksi. Kovan diplomaattisen taivuttelun osoittauduttua tuloksettomaksi Aleksanteri julisti Napoleonin painostuksesta Ruotsille Suomen sodan nimellä tunnetun sodan vuonna 1808. Sen seurauksena Ruotsin vallan aika Suomessa päättyi, ja Suomi liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntana osaksi Venäjää.
Tilsitissä saavutettu kahden suurvallan yksimielisyys jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä jo 31. joulukuuta 1810 Aleksanteri salli brittiläisten alusten jälleen saapua venäläisiin satamiin. Päätöksen taustalla oli Napoleonin oma yritys helpottaa maansa talousongelmia sallimalla määrättyjen puolueettomien alusten välittää Ranskan ja Britannian välistä kauppaa. Lopulta, alle viisi vuotta sopimuksen solmimisen jälkeen, Tilsitin sopimuskumppanit ajautuivat sotaan, jonka tulos ratkaisi Napoleonin kohtalon.
Nimilista

Nimilista on joukko ihmisten nimiä, jotka listan aiheen osalta liittyvät läheisesti toisiinsa. Nimilistoja käytetään arkisissa tilanteissa esimerkiksi nimenhuudon yhteydessä. Yleisesti tunnetuilla nimilistoilla on usein negatiivinen sävy.
Nimilistat ja niiden aktiivinen käyttäminen lehdistössä, radiossa, televisiossa ja muissa mahdollisissa tiedotusvälineissä mahdollistaa epäilysten herättämisen listalla olevia kohtaan ja vaikeuttaa heidän toimintaansa. Äärimmäisissä tapauksissa nimilistat voivat olla listalla oleville jopa hengenvaarallisia kriisi- tai sotatilanteessa.
Nimilistoja käytetään muun muassa tietovuotojen yhteydessä, millä pyritään vaikuttamaan politiikkaan, hallintoon tai päätöksentekoon vaikuttavaan yleiseen mielipiteeseen. 
Suomessa nimilistoja on käytetty politiikan välineenä 1990-luvun jälkeen useaan otteeseen muun muassa toimittaja Olli Ainolan paljastaman Tiitisen listan olemassaolon ja Ruusupuu-listan yhteydessä. Suomessa käsittelemättömäksi jäänyt lista on Crowleyn lista. 1970- ja 1980-luvulla puhuttiin Tehtaankadun listasta, jolle oli kerätty suomalaisten puolueiden edustajien Neuvostoliiton suurlähetystölle tekemiä ilmoituksia omien puolueidensa todennäköisesti neuvostovastaisista voimista. 1930-luvulla työnantajat keräsivät niin sanottuja mustia listoja kommunisteista heidän palkkaamisensa estämiseksi. Mustiksi listoiksi on nimitetty yleensä luetteloita epäsuosioon joutuneista tai epäluotettavista henkilöistä.
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon laati omaan käyttöönsä ”vihollislistan”, jossa lueteltiin hänen poliittisia vastustajiaan. Nixonin nimilista tuli vuonna 1973 julkisuuteen ja herätti paljon huomiota. Monet Nixonin vastustajat olivat suorastaan ylpeitä nimensä esiintymisestä listalla.
Havumetsä

Havumetsät ovat lähinnä pohjoisella pallonpuoliskolla esiintyviä havupuuvaltaisia metsiä, jotka muodostavat yhtenäisen havumetsävyöhykkeen eli taigan. Havumetsiä on pääasiassa boreaalisella vyöhykkeellä, ja ne peittävät noin 15 prosenttia maapallon mannerpinta-alasta. Ne ovat tavallisesti ainavihantia metsiä, joissa havupuut ovat valta-asemassa ja joissa vuodenkierto ei erotu yhtä vahvasti kuin lehtimetsissä. Muihin metsiin verrattuna havumetsien ympäristöolot ovat talvisin ankarat, mutta sadetta suhteessa haihduntaan tulee metsän kasvulle riittävästi. Havumetsien tyypillinen maannos on kerroksellinen podsoli tai (kangasmetsissä) moreeni.
Havumetsien lajisto on köyhää verrattuna muihin metsätyyppeihin; kasvillisuus on sopeutunut talven pimeyteen ja kesän lyhyyteen. Suomessa yleisiä havumetsien puulajeja ovat kuusi ja mänty, aluskasvillisuuden lajeja puolestaan varvut, sammalet ja jäkälät. Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa havupuulajeja on jonkin verran enemmän, ja siellä esiintyviä lajeja ovat mm. pihdat ja siperianlehtikuusi. Lintujen ohella havumetsän yleisimpiä eläinlajeja ovat suuret sorkkaeläimet, kuten hirvet, ja karhun ja ilveksen kaltaiset petoeläimet. Myös selkärangattomia on runsaasti, mutta kuitenkin huomattavasti vähemmän kuin trooppisissa metsissä.
Suomen metsäpinta-alasta suurin osa on havumetsiä tai havupuuvaltaisia sekametsiä. Muita havumetsävaltaisia maita ovat muun muassa Ruotsi, Norja, Venäjä, Kanada ja Yhdysvaltain Alaskan osavaltio.
Hyötykäyttö ja uhat.
Havumetsäalueilla on puiden runsauden vuoksi paljon saha- ja paperiteollisuutta, ja etenkin Fennoskandiassa metsien talouskäyttö on laajamittaista. Luonnontilaisia aarniometsiä on suhteellisen vähän. Hoidetuista metsistä puuttuvat kelot ja lahopuut, jotka luonnontilaisessa metsässä muodostavat merkittävän osan koko metsän biomassasta ja jotka ovat muun muassa useiden hyönteisten elinympäristöä. Myös osissa Siperiaa, Alaskaa ja Kanadaa metsien hyötykäyttö on lisääntymässä.
Hakkuiden ohella havumetsien uhkia ovat muun muassa metsäautoteiden ja muun infrastruktuurin rakentaminen, lisääntyvä kaivostoiminta ja kaasukenttien rakentaminen sekä ilmastonmuutos, joka aiheuttaa havumetsien vetäytymisen pohjoisemmaksi. Toistaiseksi havumetsät eivät kuitenkaan ole vaarassa hävitä kokonaan.
Korvetti

Korvetti on uppoumaltaan noin 500–1 500 tonnia oleva sota-alus, jota käytetään pintatorjuntaan. Sitä pienempiä sota-aluksia ovat ohjus-, torpedo- ja partioveneet ja suurempia fregatit ja hävittäjät. Nimitystä käytetään sekä purjelaivojen aikakauden että nykyaikaisista aluksista.
Korvetti oli purjealusten aikakaudella laivatyyppi, jolla oli fregatin takila, mutta oli sitä pienempi. Korvettien uppouma on noin 1 000 tonnia. Korvetissa oli vain yksi tykkikansi eli tykit sijaitsivat aluksen yläkannella. Nimi "korvetti" tulee ranskan kielestä. Korvettia pienempi alus oli sluuppi, jossa oli yleensä kuunaritakila.
Britannian merivoimat otti termin uudelleen käyttöön luokituksena vuosina 1939–1940 tilatuille hävittäjää pienemmille yksiakselisille saattajille Flower-luokalle. Nykyään korvetit ovat tyypillinen osa laivastoja.
Kuivatislaus

Kuivatislaus eli pyrolyysi (myös "destruktiivinen tislaus") on kemiallinen reaktio, jossa orgaanisia kiinteitä aineita hajotetaan kuumentamalla hapen pääsemättä vaikuttamaan prosessiin. Nimitys johtuu siitä, että aine fraktioidaan ("tislataan") sellaisenaan (kuiviltaan); kyse ei kuitenkaan ole, kuten tislauksessa, aineensiirron yksikköoperaatiosta (fysikaalisesta reaktiosta), vaan kemiallisesta reaktiosta. Kuivatislaus on voimakkaasti pelkistävä reaktio, ja se pilkkoo makromolekyylejä komponentteihinsa, rikkoo estereitä ja amideja sekä erottaa pieniä molekyylejä. Tavallisimmat kuivatislaustuotteet (alitteet) ovat koksi, terva ja sysi. Tisleenä saatuja tuotteita ovat vesi, hiilimonoksidi, erilaiset hiilivedyt, etikkahappo, metanoli, ammoniakki, fenolit ja orgaaniset emäkset.
Pyrolyysissä käytetään joko vakuumia ("tyhjiöpyrolyysi") tai inerttiä atmosfääriä, kuten typpeä syrjäyttämään ilman happi. Teollisuuden pyrolyysireaktiot tehdään pääsääntöisesti 200–500 °C:n lämpötilassa.
Teollisuudessa kuivatislataan muun muassa puuta, kivi- ja ruskohiiltä, turvetta ja hartsia. Puun kuivatislausta ovat muun muassa miilunpoltto ja tervanpoltto. Puun kuivatislauksessa eli puunhiillossa saadaan muun muassa tervaa, etikkahappoa, metanolia, asetonia ja tärpättiä. Kivihiilen kuivatislauksessa saadaan valokaasua, koksia, ammoniakkia, raakaa bentseeniä sekä kivihiilitervaa. Tervanpoltto on eräs kuivatislauksen perinteinen sovellus. Nykyaikainen rauta- ja terästeollisuus sai alkunsa vasta Abraham Darby I:n kehitettyä 1709 kivihiilen pyrolyysin, jolla saatiin masuunin raaka-aineeksi kelpaavaa koksia.
Kuivakkokasvi

Kuivakkokasvi eli kserofyytti on kasvi, joka on rakenteellisilta ("kseromorfinen") ja fysiologisilta ominaisuuksiltaan sopeutunut selviytymään kuivalla kasvupaikalla.
Kserofyyttien ympäristöt.
Kserofyyttejä esiintyy kaikenlaisissa ympäristössä – ei vain niissä, jotka näyttävät kuivilta. Aavikoilla kaktuksilla ja mehikasveilla eli sukkulenteilla on rakenteessa muutoksia, joiden avulla ne kestävät kuivuutta kuivien jaksojen aikana.
Ananaskasvit ovat päällyskasveja eli epifyyttejä, joita löytyy sademetsistä. Ne ovat yhtä lailla kserofyyttejä. Niiden kasvuympäristö puiden latvuksissa on kuiva ja kuuma. Sateen tuoma vesi valuu alas kasvien ulottumattomiin, ja auringon paahde on jatkuvaa, koska varjoja ei juurikaan ole. Lämpötila siellä saattaa olla yli 30 °C ja ilmankosteus alle 60 %.
Useilla kasveilla, jotka elävät arktisilla alueilla, on myös kserofyyttisiä ominaisuuksia, koska vesi on pitkän aikaa jäässä. Kserofyyttejä on myös hiekkarannoilla, kivisillä rannikoilla sekä hiekkadyyneillä.
Kserofyytin ominaisuuksia ovat veden vähäinen haihduttaminen, mutta samalla mahdollisimman suuren vesimäärän säilyttäminen. Kserofyyttien vastakohtana ovat kosteikkokasvit eli hydrofyytit, joiden pitää päästä eroon liiasta vedestä.
Kosteikkokasvi

Kosteikkokasvi eli hydrofyytti on fysiologisilta ja anatomisilta ominaisuuksiltaan kostealle kasvupaikalle sopeutunut kasvi. Tarkemmin sanottuna kasvi kasvaa vedessä, vetisessä maassa tai maassa, joka kostuu säännöllisesti. Esimerkiksi lumpeet ja jotkin vuokot ovat hydrofyytteja. Kosteikkokasveja ovat myös ruohovartiset rantakasvit, kuten rentukka, järvikorte ja sarakasvit. Myös useat sammalet ovat kostean paikan kasveja. Kosteikkokasveja on myös trooppisissa sademetsissä sekä lehdoissa. Hydrofyytin vastakohtana ovat kuivakkokasvit eli kserofyytit. Vesikasveja on viittä tyyppiä: pohja-, upos- ja kelluslehtiset sekä irtokellujat ja ilmaversoiset. Joitakin kosteikkokasveja käytetään kosteikkopuutarhassa. 
Hydrofyyttien ominaisuuksia:
Heckler &amp; Koch G36

Heckler &amp; Koch Gewehr 36 (valmistajan mukaan "G36", Bundeswehrin mukaan "Gewehr G36, Kaliber 5.56 mm x 45") on Länsi-Saksassa 1980- ja 1990-luvuilla suunniteltu modulaarinen rynnäkkökivääri. Se on ollut jalkaväen pääaseena Bundeswehrissä vuodesta 1997 ja Espanjan armeijan käytössä vuodesta 1999. 
Aseen rakenteessa on korvattu kaikki mahdolliset metalliosat korkealaatuisella muovilla sellaisilla paikoissa, joissa metallin käyttö ei ole välttämätöntä. Esimerkiksi aseen runko on hiilikuituvahvisteista polyamidia, jossa vain suurimmalle rasitukselle joutuviin kohtiin on lisätty ruostumattomasta teräksestä tehtyjä osia.
Aseessa on kiinteä 3,5-kertaisesti suurentava optinen tähtäin, jonka päällä punapistetähtäin.
G36-aseesta on erilaisia variaatioita kuten esimerkiksi lyhennetty versio G36K (K on lyhenne sanasta "kurz" ’lyhyt’), vielä edellistäkin lyhyempi kompaktiversio G36C (C=Compact=kompakti) josta on poistettu optiset tähtäimet joiden tilalla on STANAG-kisko ja diopteritähtäimet, sekä ulkomaanvientiin tehdyt versiot G36E ja G36KE joista puuttuu punapistetähtäin.
Siitä on valmistettu myös raskaspiippuista, sadan patruunan C-Mag-kaksoisrumpulippaalla ja haaratuella varustettua MG36-tulitukiversiota.
Aseesta on myös muun muassa tukistaan, tähtäimistään ja lippaaltaan muutettu itselataava siviiliversio SL8. 
Suomen rajavartiolaitoksen valmiusjoukkueiden käytössä on G36C -malli. Myös Suomen Poliisilaitosten VATI-ryhmät saivat lokakuusta 2009 alkaen käyttöönsä G36C -mallit.
G36 on päätetty korvata saksan armeijassa uudella aseella lähivuosina. Aseen ongelmana on että kuumetessaan siitä tulee epätarkka eikä ase sovellu pitkiin taisteluihin, jollaisista on raportteja Afganistanista. Maaliskuussa 2015 puolustusministeri Ursula von der Leyen antoi medialle lausunnon jonka mukaan ongelman juurisyy on aseen painoa pienentävä suunnittelu. Tämä perustui tarkastajakenraali Volker Wiekeriltä saatuun kirjeeseen jossa viitattiin armeijan sisäiseen raporttiin. Raportin mukaan sadan metrin matkalla osumaprosentti tippuu seitsemään prosenttiin kun aseen ja ulkolämpötilan ero on yli 30 astetta.
Saksan armeijan oma vaatimustaso osumatodennäköisyydelle on 90 prosenttia.
Ahe

Ahe on koralliatolli Tuamotun saariryhmässä Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Manihin saaresta lounaiseen ja pääsaari Tahitista noin 450 kilometriä koilliseen. Ahella oli 491 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa, ja sen ainoa kylä on Tenukupara, jonka asukasluku on noin sata.
Atollin pinta-ala on 183 neliökilometriä, josta laguuni peittää noin 145 neliökilometriä. Laguunilta on yhteys ympäröivään mereen.
Suomuhauki

Suomuhauki on suuri "Kalevalan" sankarien esteeksi asettuva jättiläismäinen kala. 
Tarinan mukaan Väinölän sankarien pursi pysähtyy pinnan lähellä kellottelevan suomuhauen selkään. Väinämöinen tappaa miekallaan kalan, ja tekee sen leukaluusta ensimmäisen kanteleen. Toinen suomuhauki asuu Tuonen joessa. Ilmarinen saa Pohjolan emännältä tehtäväksi tämän suomuhauen pyytämisen, luvaten palkaksi Pohjolan neidon. Ilmarinen takoo rautaisen kokon, joka iskee kyntensä haukeen ja nostaa sen vedestä. Kokko on kuitenkin tuhma, ja se syö luvatta kalaa, ja turmellun kalan saanut Pohjolan emäntä epäröi luovuttaa neitoa.
Suuri hauki

Suuri hauki tai Iso hauki on Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1904 maalaama teos. Maalaus kuvaa Kalevalan 40. runon kohtausta, jossa Väinämöinen, Ilmarinen ja Lemminkäinen purjehtivat Pohjolaan ryöstämään Sampoa. Vene juuttuu suuren hauen selkään, ja Väinämöinen tappaa kalan, jonka leukaluista hän myöhemmin valmistaa ensimmäisen kanteleen.
Alkuperäinen öljyvärimaalaus on kooltaan 66,5 × 62 cm. Teoksesta on olemassa useita versioita: suurempi, temperatekniikalla toteutettu versio (138 × 123 cm), joka ajoitetaan vuosiin 1897–1908, akvatinta ja kuivaneulatekniikalla tehty grafiikanvedos vuodelta 1905, öljyvärimaalaus vuodelta 1909, sekä fresko Suomen kansallismuseon katossa vuodelta 1928.
Teos on Suomen valtion omistuksessa.
Meksikonrevonhäntä

Meksikonrevonhäntä eli amarantti ("Amaranthus hypochondriacus") on revonhäntäkasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi, jota kasvatetaan sen ravintopitoisten siementen takia.
Meksikonrevonhäntää kasvaa jopa 3,5 metriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, lehdet soikeita ja kukinto laaja, haarova tähkä, joka on lajikkeesta riippuen joko punainen tai vihreä.
Meksikonrevonhäntää kasvatetaan Keski-Amerikassa 1 000–1 500 metrin korkeudessa.
Meksikonrevonhäntä oli muinaisten asteekkien jokapäiväistä ruokaa. Se on pienijyväistä valeviljaa, joka sisältää runsaasti kalsiumia, kaliumia, sinkkiä, foolihappoa, rautaa ja kuitua. Aminohapoista amarantti sisältää erityisesti metioniinia ja lysiiniä. Meksikonrevonhäntää voi ostaa luontaistuotekaupoista, ja sitä lisätään joihinkin riisikakkuihin. Ruoanlaitossa jyvät kannattaa paahtaa kevyesti ennen kypsennystä, jolloin maku paranee. Meksikonrevonhännässä on vehnään verrattuna kolminkertainen määrä kuitua ja viisinkertainen määrä rautaa sekä maitoon verrattuna kaksinkertainen määrä kalsiumia.
Matti Kurki

Matti Kurki on kansantaruissa esiintyvä pirkkalaispäällikkö. Matti Kurki -aiheisia kansantarinoita on talletettu paljon Vesilahden ja Pirkkalan ympäristössä, mutta myös kauempaa aina Lappia myöten. Ensimmäinen kirjallinen lähde Matti Kurki -aiheisista tarinoista on 1600-luvulta. Matti Kurkea on joskus pidetty todellisena historiallisena hahmona, mutta tämän tueksi ei ole mitään todisteita.
Matti Kurjen isoisä oli tarinoiden mukaan koko Satakunnan kuningas.
Tunnetuin Matti Kurki -tarina koskee "Maamme kirjassakin" kuvattua kaksintaistelua novgorodinkarjalaisen jättikokoisen miehen Pohdon kanssa. Taistelu olisi tarinoiden mukaan käyty sopimuksen mukaan Laukon kartanon mailla noin 500 metriä päärakennuksesta sijaitsevalla Pohdonsaarella, muistuttaen skandinaavien holmgång-kaksintaistelua. Saarelle sai mennä kaksi soturia, joista vain toinen sai palata takaisin. Pohto ei noudattanut kaksintaistelun sääntöjä, vaan löi ennenaikaisesti Matti Kurjen oikean käden irti (toisissa tarinoissa vain muutamia sormia). Matti Kurki kuitenkin käytti miekkaansa vasemmalla kädellään ja tappoi Pohdon. Pohdon kanssa Suomeen tunkeutuneet viholliset lähtivät tästä kuultuaan pakoon, ja heitä tapettiin suurin joukoin. Ruotsin kuningas kuuli voitosta, ja teki palkkioksi Kurjesta aatelisen.
Erääseen tarinaan liittyy kansanomainen selitys "Kurki"-nimen alkuperästä. Pohto olisi lyötyään sanonut tuskaisen Matin hyppivän kuin kurki. Matti sanoi kuitenkin osaavansa myös lentää ja löi Pohdon pään poikki.
Kansantarinoiden mukaan Matti Kurki olisi ollut Kurki-suvun kantaisä ja saanut Laukon kartanon maat palkkioksi urotöistään Ruotsin kuninkaan hyväksi. Henkilön epäillään eläneen 1200-luvun lopulla ja kyseinen kuningas oli luultavasti Maunu Ladonlukko. Legendan tarinat sijoittuvat ainakin ajalle ennen Pähkinäsaaren rauhaa.
Semerkhet

Semerkhet oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2900 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Palermon kivessä Semerkhetin mainitaan hallinneen noin yhdeksän vuotta, kun taas Manethon mukaan hän hallitsi 18 vuotta. Nykyisin Semerkhetin hallitusajan uskotaan olevan lyhyempi mainittu, sillä hänen hallituskaudeltaan ei ole säilynyt, yhtä steelaa lukuun ottamatta, juuri mitään.
Semerkhet saattoi anastaa vallan edeltäjänsä Anedjibin laillisilta perillisiltä. Semerkhet mm. turmeli edeltäjänsä haudan ja pyyhki Anedjibin nimen kirjoituksista tai korvasi sen omallaan. On kuitenkin mahdollista, että Anedjib oli anastanut vallan ennen Semerkhetiä. Tässä tilanteessa "väärän" faaraon nimi yleensä pyrittiin poistamaan mahdollisimman tehokkaasti (kuten Akhenatenin tapauksessa). Toisaalta Semerkhetiä ei merkitty Sakkaran kuningasluetteloon, mikä viittaisi siihen, että häntä ei pidetty laillisena hallitsijana.
Semerkhetin hallituskaudesta ei tiedetä juurikaan mitään, mutta Manetho mainitsee, että tuolloin oli useita katastrofeja. Semerkhet ilmeisesti kävi kauppaa palestiinalaisten kanssa, sillä hänen (ja muiden ensimmäisen dynastian kuningaiden) nimellään varustetusta rakennuksesta on löytynyt palestiinalaisia sinettejä.
Semerkhetin hauta on Abydoksessa (hauta U). Se on huomattavasti hänen edeltäjänsä hautaa suurempi (29x31m) sekä paremmin rakennettu. William Flinders Petrien suorittaessa kaivauksia haudassa, huomasi hän, että hautaan johtavan rampin kivet oli kasteltu aromaattisillä öljyillä. Öljyt tuoksuivat koko haudassa vielä noin 5000 vuoden kuluttua haudan rakentamisesta.