tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Rauschenberg

Robert Milton Ernest Rauschenberg (22. lokakuuta 1925 Port Arthur, Teksas – 12. toukokuuta 2008 Captiva Island, Florida) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja graafikko.
Rauschenberg opiskeli maalausta Kansas City Art Institutessa 1946–1947 ja Académie Julianissa Pariisissa ennen kuin pääsi Pohjois-Carolinan maineikkaaseen Black Mountain Collegeen vuonna 1948. Hänen uransa alku osui abstraktin ekspressionismin ja pop-taiteen siirtymävaiheeseen.
Rauschenbergille myönnettiin vuonna 1964 Venetsian biennaalin pääpalkinto. Palkitsemiseen vaikutti taustalla hyvin voimakkaasti galleristi Leo Castelli. Hän jatkoi 2000-luvulle saakka työtään New Yorkissa ja studiollaan Floridan Captiva Islandilla. Hänelle myönnettiin National Medal of Arts vuonna 1993, ja hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1978. 
Rauschenberg palkittiin Grammy-palkinnolla Talking Headsin "Speaking in Tongues" -levyn kannesta (1983). Hän oli kuollessaan 82-vuotias.
Alalakh

Alalakh eli Alalah oli vanhan ajan kaupunkivaltio nykyisessä Kaakkois-Turkissa Välimeren itärannikon pohjoisosassa, niin sanotun Levantin alueella. Kaupunki oli Orontes-joen mutkassa Amuq-joen laaksossa, nykyisen Hatayn alueella. Alalakh on antiikin Antiokian, nykyisen Antakyan lähistöllä Antiokian itäpuolella.
Nykyään kaupungin rauniokumpu tunnetaan nimellä Tell Atchana/Atshana.
Historia.
Paikalla asuttiin jo 3000 eaa. Mesopotamia ulotti vaikutuksensa tännekin. Akkadin ja Urin kolmannen dynastian aikoihin rakennettiin alueella palatsi, jossa oli tiilipilarinen julkisivu. Eräs Pohjois-Syyrian länsiseemiläinen hallitsija Abban luovutti kaupungin Hammurabin aikoina Jamkhadin eli Aleppon kuninkaalle Jarimlimille. Jarimlim rakennutti kaupunkiin palatseja, muureja ja portteja. Ruhtinas Irkabtum hallitsi Alalakhia Jarimlimin vasallina. Jarimlimin seuraaja oli Niqnepa, jota vastaan Alalakh nousi kapinaan, ja kapinalliset hävittivät kaupungissa olleen temppelin ja palatsin. Näihin aikoihin itäistä keramiikkaa saapui Aleppoon, jonka kanssa oli vihollisuuksia. Paikalle saapuivat hyksot, hurrilaiset ja heettiläiset kuningas Mursili I:n aikoihin.
Egypti alkoi laajentaa valtaansa uudelleen Pohjois-Syyriassa faarao Thutmosis I:n aikaan noin 1520 eaa., ja faarao teki tänne sotaretkiä. Faaraot hallitsivat myös Alalakhia rauhassa 20–30 vuotta. Paikkaa sanottiin Mukishiksi, ja kuningas Ilimilimma oli luultavasti faaraon vasallina. Ilimilimman jälkeen nousi valtaan hänen poikansa Idrimi (1480–1450 eaa.), joka joutui laajenevan Mitannin kuninkaan Paratarnan vasalliksi. Idrimi mainitsee Aleppon palatsivallankumouksen, jossa hän menetti valtansa. Idrimin aikoihin mainitaan ensi kerran nimi Kanaan, "purppuramaa", ja hapirut. Tällä alueella Idrimi oli maanpaossa. Idrimi sopi oman kertomuksensa mukaan veljensä kanssa, aihe, mikä muistuttaa Raamatun kertomusta Joosefista. Idrimi taisteli heettiläisiä vastaan. Idrimi palvoi hurrilaisia säänjumala Teshupia ja jumalatar Hepatia, ja vasta kolmantena Alalakhin Ishtaria.
Idrimin jälkeen tuli Niqmepa, joka oli Mitannin Shaushatarin vasalli. Idrimin pojanpoika Ilimilimma II siirtyi heettiläisten Suppiluliuman jälkeen heettiläisten puolelle. Sotaisat Merikansat ryöstivät Alalakhin 1193 eaa.
Amatoli

Amatoli on voimakas räjähdysaine. Se on trinitrotolueenin (trotyyli, TNT) (C7H5N3O6) ja ammoniumnitraatin (NH4NO3) seos. Se on valettavaa, huoneenlämmössä kiteistä ainetta ja väriltään vaaleankellervää tai rusehtavaa. Edullisena ja käyttöturvallisena räjähdysaineena amatolia on käytetty vaihtelevin seossuhtein kohteissa, jotka eivät vaadi suurinta palonopeutta, sekä maailmansotien aikana esiintyneiden tuotantovajausten takia puhtaan trotyylin ja heksogeenin korvikkeena.
Historia.
Seos tunnettiin jo ennen I maailmansotaa. Nimeä amatoli ammoniumnitraatin ja trinitrotolueenin seoksesta käytettiin ensimmäisen kerran tiettävästi 1907 ja räjähteenä sitä käytettiin suuressa määrin viimeistään maailmansodan loppupuolella. Yhdysvaltojen liityttyä sotaan 1918 New Jerseyhin muun muassa perustettiin kranaatteja valmistava tehdaskaupunki, joka nimettiin valmistettavan tuotteen mukaan "Amatoliksi". Toisessa maailmansodassa ainetta käyttivät Euroopan rintamilla molemmat osapuolet.
Ominaisuudet.
Trotyyli ei itsessään sisällä tarpeeksi happea, jotta kaikki sen hapetettavissa oleva aines (hiili) voitaisiin käyttää hyödyksi. Ammoniumnitraatilla tämä niin sanottu happitasapaino on päinvastoin positiivinen. Lisäämällä trotyyliin 80% ammoniumnitraattia seoksen kaikki reaktiivinen aines saadaan hyödynnettyä ja kasvatettua merkittävästi yhdestä kilosta syntyvien palokaasujen määrää.
Amatolin palonopeus jää jonkin verran alhaisemmaksi kuin trotyylin, mutta on 50/50 -seoksena liki puhtaan TNT:n veroinen. Edullisena räjähdysaineena amatolia on käytetty kohteissa, jotka eivät vaadi suurta palonopeutta, sekä maailmansotien aikana esiintyneiden tuotantovajausten takia puhtaan trotyylin ja heksogeenin korvikkeena. Toisen maailmansodan aikana britit saattoivat lisätä sotilasräjähteenä käytettyyn 50/50 -seokseen 20% alumiinia, millä saatiin impulssia jonkin verran parannettua. Tätä sekoitusta kutsuttiin "minoliksi". 
20/80 -seos on vakaata samaan lämpötilaan, kuin puhdas trotyyli (noin +250 °C). Amatoli on muutenkin turvallista käsitellä, jopa turvallisempaa kuin TNT, mutta voi räjähtää hyvin kovasta iskusta. Amatolillakin on kuitenkin taipumus ikääntyessään herkistyä; siksi esimerkiksi sota-aikaiset lentopommit, syvyyspommit ja miinat, joissa sitä käytettiin, ovat hengenvaarallisia käsiteltäviä - erityisesti jos ne ovat olleet veden alla kuten meren tai järven pohjassa eri hylkyjen mukana uponneina.
Kanadantylli

Kanadantylli ("Charadrius semipalmatus") on pohjoisamerikkalainen kahlaaja. Lajin nimesi Charles Lucien Bonaparte 1825.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 17–19 senttimetriä, siipien kärkiväli 43–52 senttimetriä ja paino 31–69 grammaa. Naaras on hieman suurempi kuin koiras. Muistuttaa suuresti tylliä, josta se poikkeaa hiukan pienemmän koon ja hennomman rakenteen takia. Värityksen pienistä eroista mainittakoon vaaleammat koivet ja vähemmän silmäänpistävä siipijuova lentävällä linnulla. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuorta lintua on hyvin vaikea erottaa nuoresta tyllistä.
Esiintyminen.
Pesimäalue ulottuu Alaskasta Pohjois-Kanadaan. Maailman populaation koko on noin 150 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Muuttolintu, joka talvehtii Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilla Etelä-Carolinasta Patagoniaan, myös vyöhykkeen kaikilla suurilla saarilla. Hyvin harvinainen vierailija Länsi-Euroopassa, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesimäaikana makean ja suolaisen veden muta- ja hiekkarannat sekä jokien, järvien ja lampien avoimet rannat. Muutto- ja talvehtimisalueilla hiekka- ja mutarannat sekä laguunit, harvoin sisämaassa.
Lisääntyminen.
Pesä on avoimesti maassa. Munia on 4, uusintapesissä 3. Pesintä touko-kesäkuussa.
Ravinto.
Maassa ja mudassa elävät hyönteiset, nilviäiset ja madot.
Brian Dobson

Brian Dobson (s. 7. toukokuuta 1973 Steadfast, Englanti) on kanadalainen ääninäyttelijä, jonka veljet Paul Dobson ja Michael Dobson ovat myös ääninäyttelijöitä. Kolmikko on usein työskennellyt kanadalaisen Ocean Group -yhtiössä, joka dubbaa muun muassa japanilaisia animesarjoja ja elokuvia. Ennen ääninäyttelijän uraansa Dobson työskenteli DJ:nä Monty's Showroom Pubissa.
Rudolf Lange

Rudolf Lange (18. huhtikuuta 1910 Weißwasser, Saksa – 23. helmikuuta 1945 Poznań, Puola) oli natsi-Saksan SD:n ja Sicherheitspolizein päällikkö Latviassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli yksi Wannseen konferenssiin osallistuneista natsijohtajista. 
Lange syntyi luterilaiseen perheeseen Weißwasserissa Sleesiassa 1910. Hän valmistui ylioppilaaksi Staßfurtissa 1928 ja jatkoi opiskelemaan lakia Jenan yliopistoon. Hänestä tuli lakitieteen tohtori joulukuussa 1932. 
Ura Gestapossa.
Vuonna 1933 Gestapo värväsi hänet Hallessa. Hän liittyi samalla SA-joukkoihin, mutta tunsi tehneensä huonon uraratkaisun ja noin kolme vuotta myöhemmin hän värväytyi SS:n rivimieheksi numerolla 290 308. Gestapon jäsenenä hän kuitenkin yleni SS-joukoissa nopeasti. Vuodesta 1936 alkaen hän työskenteli Gestapon Berliinin toimistossa. Hän omaksui SS:n aateohjelman ja erosi kirkosta 1937.
Vuonna 1938 natsi-Saksa liitti Itävallan alueisiinsa. Lange siirrettiin Wieniin, jossa hän valvoi Itävallan poliisijärjestelmän yhdistämistä Saksan poliisiin. Hän tapasi siellä myös Franz Walter Stahleckerin ja työskenteli tämän kanssa. Stahlecker oli asetettu juutalaisten muutosta vastaavan Wienin toimiston johtoon. Itävallasta Lange siirrettiin Stuttgartiin kesäkuussa 1939.
Toinen maailmansota ja holokausti.
Pian toisen maailmansodan syttymisen jälkeen 22. syyskuuta 1939 natsi-Saksan poliisielimet yhdistettiin SS:n alaiseksi valtakunnan pääturvallisuusvirastoksi (RSHA), jota johti Reinhard Heydrich. Gestaposta tuli Osasto IV ja Heinrich Müllerista sen johtaja. Touko-kesäkuussa 1940 Lange johti Weimarin ja Erfurtin Gestapon toimistoja ja toimi Sicherheitspolizein apulaistarkastajana Kasselissa. Syyskuussa 1940 Lange sai ylennyksen Berliinin poliisin apulaispäälliköksi. Huhtikuussa 1941 hänet ylennettiin majuria vastanneeseen SS-Sturmbannführerin arvoon.
Joulukuussa 1941 hänet nimitettiin Einsatzgruppe A:n komentajaksi. Einsatzgruppe A toimi Baltian alueella ja Latviassa se murhasi yli 250 000 ihmistä alle puolen vuoden aikana. Suurin osa heistä oli juutalaisia. 
Riian lähistöllä Lange järjesti kaksi päivää kestäneen joukkoteloituksen, jonka aikana murhattiin 35 000 ihmistä. Kokemusta omaavana Lange kutsuttiin Wannseen konferenssiin 1942, jossa valmisteltiin juutalaiskysymyksen lopullista ratkaisua. Saman vuoden joulukuussa hän yleni SS-Obersturmbannführeriksi ja Riian SD:n ja Sicherheitspolizein toimiston päälliköksi.
Lange haavoittui puna-armeijan hyökätessä Poznańiin tammikuussa 1945 ja hänet ylennettiin SS-everstiksi. Hän menehtyi Puolassa samana vuonna. Hänen kuolemansa yksityiskohdista ei ole varmaa tietoa, mutta hänen oletetaan kuolleen taistelussa puna-armeijaa vastaan helmikuussa 1945.
Paul Taylor

Paul Belville Taylor Jr. (29. heinäkuuta 1930 – 29. elokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen nykytanssija ja 1900-luvun tunnetuimpiin kuuluva koreografi.
Taylor syntyi Wilkinsburgissa Pennsylvaniassa. Hän opiskeli Syracusen yliopistossa maalaustaidetta ja liittyi uimaseuraan. Hän pääsi jatkamaan opintojaan Juilliard Schooliin. Hän osallistui American Dance Festivalille Connecticut Collegessa. Festivaalilla ensiesitettiin 1900-luvun huomattavimpien taiteilijoiden teoksia.
Taylor esiintyi muun muassa Merce Cunninghamin ja Martha Grahamin tanssiryhmissä. Vuonna 1959 hän teki yhteistyötä "Episodes"-balettiteoksessa George Balanchinen kanssa New York City Balletissa. Hän perusti oman ryhmänsä Paul Taylor Dance Companyn vuonna 1954. Eräs hänen tunnetuimmista koreografioistaan on Johann Sebastian Bachin musiikkiin tehty "Esplanade" (1975). 
Taylor oli biseksuaali. Hänen omaelämäkertansa "Private Domain" julkaistiin vuonna 1987. Hänelle myönnettiin Kennedy Center Honors -taidepalkinto vuonna 1992 ja National Medal of Arts vuonna 1993.
Kaltimon pahvitehdas

Kaltimon pahvitehdas oli Oy Kaukas Ab:n tehdas Enossa, Pielisjoen rannalla. Se toimi vuosina 1897–1952. Henkilökuntaa oli parhaimmillaan töissä 115, mutta loppuaikoina hieman alle sata. Tehtaan työntekijöitä edusti Paperiliiton Kaltimon osasto numero 53 ry. Tehtaassa oli yksi kartonkikone ja viisi hiomakonetta. Tehtaan tuotanto meni muun muassa Neuvostoliittoon, Tanskaan, Saksaan, Egyptiin ja Etelä-Afrikkaan.
Historia.
Vuonna 1897 perustettiin Kaltimon Puuhiomo Osakeyhtiö ja rakennettiin pahvitehdas Pielisjoen rannalle, Keski-Kaltimon alapuolelle, nykyisen Enon Kanavarannan kohdalle. Suurin osa tuotteista myytiin Suomen Puuhiomoyhdistyksen kautta Venäjälle, ja loput pääasiassa Saksaan. Tehdas tuotti neljä ensimmäistä vuotta tappiota. Vuonna 1908 tehdas paloi perustuksiaan myöten, mutta rakennettiin uudelleen. Joensuu–Nurmes-radan valmistuminen vuonna 1909 helpotti pahvinkuljetusta ja yritys tuotti jälleen voittoakin.
Vuonna 1916 Kaltimon Puuhiomo myytiin Kaukaalle. Tehdas tuotti alussa hyvin, mutta vuonna 1924 tuli jo tappiota. Syynä olivat maatalouden lisäksi tehtaan vanhentuneet koneet, jotka eivät soveltuneet erikoiskartongin valmistukseen. Tilaus- ja tuotantomäärät laskivat ja vuonna 1931 tehdas pantiin seisomaan. Seuraavana vuonna Kaltimon Puuhiomo fuusioitiin Kaukaaseen ja tehtaan viralliseksi nimeksi tuli Ab Kaukas Fabrik, Kaltimon pahvitehdas. Sodan jälkeen tehdas toimi kahdeksan vuotta, joista voittoa syntyi vain vuosina 1946 ja 1951. Vuonna 1952 yhtiö päätti rakentaa Kaltimon voimalaitoksen ja räjäyttää tehtaan. Tehtaan tiilirakenteinen korjaamo purettiin alueen viimeisenä rakennuksena vuonna 2004.
Kartonkikone.
Tehtaalla oli yksi kapea kartonkikone. Lisäksi hiomossa oli viisi hiomakonetta.
Rautatieliikenne tehtaalla.
Tehtaan tuotteet kuljetettiin rautatien varressa olevaan pitkään makasiiniin, joka on edelleen jäljellä. Tehdasalueella oli myös oma rautatie.
Ceebrolistics

Ceebrolistics on suomalainen elektronisen hip hopin-yhtye, jonka muodostavat Pijall (Janne Hyttinen), MattiP (Matti Pentikäinen) ja RoopeK (Roope Kinnunen). Ceebrolistics on myös osa helsinkiläistä Murmurecordings-kollektiivia.
Historia.
Ceebrolistics on tehnyt musiikkia jo 1990-luvun alkupuolelta asti englanniksi ja suomeksi. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli kasettisingle "Spring", joka ilmestyi vuonna 1995. Kasetilla oli kaksi kappaletta ja eri versioita niistä. MattiP, Pijall ja RoopeK myivät kasettiaan kädestä käteen.
Yhtyeellä oli tekeillä esikoisalbumi "Blue Byroads", joka jäi aikanaan ilmestymättä, mutta julkaistiin vuonna 2025, ja kuulostaa Arttu Seppäsen mielestä "leimallisesti debyyttilevyltä". Joitakin kappaleita julkaistiin jo 1990-luvulla, esimerkiksi Circulation ja Pieni Hahmo Pöly-yhtyeen ep:llä 1999. 
Ensimmäisen albuminsa "The Day of the People in Between" Ceebrolistics julkaisi vuonna 1998. Sitä sai reppumyynnin lisäksi myös The Funkiest -levykaupasta. Levy julkaistiin CD:nä, vinyylinä ja C-kasettina, ja sitä myytiin noin 1 500 kappaletta.
2000-luvun alussa Ceebrolistics teki levytyssopimuksen levy-yhtiö EMI:n kanssa ja julkaisi EMI:n kautta singlen "Hyviä juttuja / Me" sekä "0."-ep:n. Ep nousi ilmestyttyään maaliskuussa 2001 albumilistalla sijalle 33. Levy myi noin 5 000 kappaletta.
Vuonna 2005 Ceebrolisticsin dub- ja elektrovaikutteinen "Ö" -ep ilmestyi. Levyn julkaisi Ceebrolisticsin oma levy-yhtiö Katusea yhdessä Fullsteam Recordsin kanssa. Levyltä julkaistiin myös single "Aintie / Sinainin".
Ceebrolisticsin jäsenet ovat olleet mukana myös monissa muissa projekteissa, mm. Murmurecordingsin julkaisuilla ja vierailijoina monien muiden artistien levyillä. Pijall julkaisi keväällä 1999 oman soololevynsä nimeltä "The Cave" ja toisen "Stripped Anatomy of" -nimisen albumin maaliskuussa 2009 sekä tehnyt yhdessä serkkunsa RoopeK:n kanssa musiikkia nimellä Serkkupojat. RoopeK, joka tunnetaan myös nimillä Mörkö, rrimöykk ja KoksuK, on tehnyt useita mixtapeja ja tuottanut biittejä eri artisteille. Myös MattiP on julkaissut soolomateriaalia (mm. "Save the King" -albumin) sekä oman runokirjan "Aavaavaa".
MattiP ja RoopeK järjestävät yhdessä DJ Dead-O:n sekä Non Personin (Niclas Kristiansson) Alas-klubia ja saman nimistä radio-ohjelmaa Bassoradiolla. RPK (Roope K) ja Julma-Henri julkaisivat Kutsu EP:n 9. joulukuuta 2010 ja albumin "HENRI" tammikuussa 2011.
Walter Sickert

Walter Richard Sickert (31. toukokuuta 1860 München, Saksa – 22. tammikuuta 1942 Bath, Englanti) oli saksalais-tanskalaissyntyinen brittiläinen taidemaalari. Sickert oli kosmopoliitti ja eksentrikko, joka suosi impressionismia edustaneissa maalauksissaan urbaaneja maisemia ja tavallisia ihmisiä.
Elämä.
Walter Sickert syntyi Münchenissä, ja hänen isänsä oli tanskalaissyntyinen saksalainen piirtäjä Oswald Adalbert Sickert. Walter Sickert työskenteli useita vuosia näyttelijänä, mutta vuonna 1881 hän opiskeli Slade School of Fine Artissa.
Sickertiin vaikuttivat erityisesti James McNeill Whistler, jonka apulaisena hän aloitti vuonna 1881, ja Edgar Degas, jonka hän tapasi seuraavana vuonna Pariisissa. Sickertin tyypillisimpiä aiheita olivat lontoolaisten teatterisalien sisätilat. Niistä ensimmäiset ilmestyivät vuonna 1888 New English Art Clubilla.
Sickert eli 1890-luvulla muotokuvamaalarina. Lontoosta hän muutti vuonna 1898 manner-Eurooppaan ja asui sekä Ranskan Dieppessä että Venetsiassa. Hän maalasi tuona aikana usein maisemia.
Sickert palasi vuonna 1905 Lontooseen, missä hän yhdessä Augustus Johnin ja Lucien Pissarron kanssa pyrki tuomaan brittiläiseen maalaustaiteeseen uusia ideoita. Sickert kohosi vuoteen 1911 mennessä niin sanotun Camden Town -ryhmän johtohahmoiksi. Ryhmän jäsenet pyrkivät esittämään epäromantisoituja kaupunkikohtauksia. Ryhmä järjesti myös näyttelyitä, joissa oli esillä ranskalaisen ja brittiläisen impressionistisia ja postimpressionistisia teoksia.
Sickert eli useissa eri paikoissa 1920-luvun puolivälin jälkeen, ja hän käytti myöhäisvaiheen teoksissaan usein valokuvia teoksiensa pohjana. Hän kirjoitti myös aikakauslehtiin joitakin taidekritiikkejä.
Spekulaatiot Sickertin yhteydestä Viiltäjä-Jackiin.
Sickertin nimi yhdistettiin 1970-luvulla Viiltäjä-Jackiin, vuonna 1888 Lontoossa riehuneeseen kuuluisaan tunnistamattomaan sarjamurhaajaan, Stephen Knightin kehittämän ”kuninkaallisen salaliittoteorian” kautta. 1990-luvulla Jean Overton Fuller kirjoitti teoksen "Sickert and the Ripper Crimes", jossa hän yhdistää Sickertin Viiltäjä-Jack-murhiin. Myös Patricia Cornwell esittää kirjassaan "" teorian, jonka mukaan Sickert oli Viiltäjä-Jack.
Billy Taylor

William ”Billy” Taylor Sr. (24. heinäkuuta 1921 – 28. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin säveltäjä ja pianisti.
Taylor syntyi Pohjois-Carolinan Greenvillessä ja valmistui vuonna 1942 Virginia State Collegesta. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään on ”I Wish I Knew (How It Would Feel To Be Free)” vuodelta 1954, jonka levytti myös Nina Simone vuonna 1967.
Taylor teki pitkän akateemisen uran, ja hänet tunnetaan myös televisiosta. Hän sai vuonna 1975 tohtorinarvon Massachusettsin yliopistolta ja oli East Carolina Universityn musiikin Robert L. Jones -professori. Hän oli vuodesta 1994 John F. Kennedy Center for the Performing Artsin jazzmusiikin taiteellinen johtaja. 
Billy Taylorille myönnettiin vuonna 1992 National Medal of Arts. Hänelle on lisäksi myönnetty muun muassa Grammy-palkinto.
Ramblin’ Jack Elliott

Ramblin' Jack Elliott (oik. Elliott Charles Adnopoz, s. 1. elokuuta 1931) on yhdysvaltalainen folkmuusikko.
Elliott syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, juutalaiseen perheeseen. Hänen uransa suurimpia vaikuttajia oli varhainen opettaja ja tukija Woody Guthrie. Hän oli uransa alkuvaiheissa katusoittaja ja tuli myöhemmin tunnetuksi varsinkin yhteistyöstään Derroll Adamsin kanssa.
Elliott oli arvossa pidetty esittäjä jo 1960-luvulla. Hän voitti vuonna 1995 Grammy-palkinnon ensimmäisellä levytyksellään kahteenkymmeneen vuoteen. Hänelle on myönnetty National Medal of Arts vuonna 1998. Hän on jatkanut uraansa Derroll Adamsin kuoleman jälkeen 2000.
Daniel Lanois

Daniel Lanois (s. 19. syyskuuta 1951 Hull, Québec) on kanadalainen tuottaja, laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Lanois on tuottanut muun muassa U2:n, Bob Dylanin, The Parachute Clubin, Brian Enon, Peter Gabrielin, Emmylou Harrisin, Robbie Robertsonin, The Neville Brothersin, Chris Whitleyn, Ron Sexsmithin ja Nash the Slashin levyjä.
Lanois'n ensimmäiset omat albumit olivat "Acadie" (1989) ja "For the Beauty of Wynona" (1993). Hän on Grammy- ja Juno-palkittu, ja hänelle myönnettiin vuonna 2005 tähti Canada's Walk of Famelle. Lisäksi hänet otettiin vuonna 2002 Canadian Music Hall of Famelle.
Aamiaismurot

Aamiaismurot eli murot eli aamiaishiutaleet ovat vehnästä (vehnämurot), maissista (maissihiutaleet) tai riisistä (riisimurot) tavallisesti höyryttämällä valmistettuja hiutalemaisia viljatuotteita. Niihin lisätään usein sokeria tai hunajaa, ja niitä syödään etenkin aamiaisella ja välipalana. Useimmiten muroja syödään maidon, jogurtin tai viilin kera lautaselta.
Täysjyvämuroista saa paljon hiilihydraatteja, ravintoaineita ja kuitua. Joihinkin muroihin on lisäksi pantu sekaan esimerkiksi kuivattuja omenan- tai mansikanpaloja. Tunnettuja murojen valmistajia ovat esimerkiksi Nestlé, Kellogg’s ja Weetabix.
Robbie Robertson

Jaime Royal ”Robbie" Robertson (5. heinäkuuta 1943 Toronto, Ontario – 9. elokuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Hänet tunnetaan soolourastaan 1980- ja 1990-luvuilla sekä jäsenyydestään The Band -yhtyeessä 1960- ja 1970-luvuilla.
Elämä ja ura.
Jaime Robert Robertson (syntyjään Klegerman) syntyi 5. heinäkuuta 1943 Torontossa mohawk-äidille ja juutalaiselle isälle, joka kuoli maantieonnettomuudessa pian pojan syntymän jälkeen. Robbie kasvatettiin Six Nations -intiaanireservaatissa, jossa hän tutustui alkuperäiskansojen musiikkiin ja suulliseen tarinankerrontaan. Hän karkasi tivolin mukaan teini-ikäisenä ja aloitti ammattimuusikon uransa 16-vuotiaana. Hän kirjoitti aluksi lauluja rockabillylaulaja Ronnie Hawkinsille ja soitti kitaraa tämän yhtyeessä The Hawks, josta tuli muutaman vuoden kuluttua The Band.
The Hawksin ja Hawkinsin tiet erosivat, ja Hawks ryhtyi sähköiseen musiikkiin siirtyneen folklaulaja Bob Dylanin taustayhtyeeksi. Dylanin jätettyä yhtyeen se jatkoi omillaan ja levytti kahdeksan albumia, joille Robertson kirjoitti useita lauluja ja toisinaan myös lauloi niillä. The Bandin jälkeen Robertson aloitti soolouransa, jonka aikana hän on tehnyt viisi studiolevyä vuodesta 1987 alkaen.
Vuonna 1990 Robertson teki yhteistyötä japanilaisen Ryuichi Sakamoton kanssa tämän albumilla "Beauty". 
Robertson näytteli 1980 elokuvassa "Vaellusvuodet", ja hän on säveltänyt elokuvamusiikkia muun muassa Martin Scorsesen elokuviin. Robertson on myös tuottanut musiikkia. Hän on vaikuttanut Native American Music Associationissa.
Robertson sai Grammyn kahdesta ensimmäisestä soololevystään. Hänet on nimetty Rock and Roll Hall of Fameen muun The Band -yhtyeen mukana. Hänet nimettiin vuonna 2011 Canadian Songwriters Hall of Fameen, ja hän on saanut useita tunnustuksia Kanadan intiaanijärjestöiltä.
Robertsonin katsotaan auttaneen luomaan Americana-nimellä tunnetun musiikkilajin, joka yhdisti folkin, countryn ja rockin ja nojasi vahvasti tarinankerronnan perinteisiin ja paikantuntemukseen, mikä oli ristiriidassa 1960-luvulla syntyneen psykedeelisen soundin kanssa.
Robertsonin perhe tiedotti Robertsonin kuolemasta 9. elokuuta 2023. Robertson oli kuollessaan 80-vuotias.
Ile Kallio &amp; Vierailevat Solistit

Ile Kallio &amp; Vierailevat Solistit on suomalainen Ile Kallion kokoama yhtye, jonka kantavina voimina ovat Kallion itsensä lisäksi tunnetut solistit Anssi Kela, Mikko Kuustonen ja Jorma Kääriäinen. Ryhmän "Kirjeitä" -albumi oli ollut Kallion mielessä jo 1990-luvun alusta lähtien. Valitut solistit ovat Kallion syvästi kunnioittamia.
Ryūichi Sakamoto

Ryūichi Sakamoto (; 17. tammikuuta 1952 − 28. maaliskuuta 2023) oli japanilainen muusikko, näyttelijä ja elokuvamusiikin säveltäjä.
Sakamoto syntyi Nakanossa, Tokiossa. Hän opiskeli Tokion kansallisessa taide- ja musiikkiyliopistossa ja kuului vuonna 1978 Yellow Magic Orchestran perustajajäseniin. Hän on julkaissut useita sooloalbumeita. Sakamoto on voittanut Oscarin, Baftan, Golden Globen kaksi kertaa ja Grammyn.
Sakamoto on säveltänyt musiikin muun muassa seuraaviin elokuviin: "Merry Christmas, Mr. Lawrence" (1983), "Viimeinen keisari" (1987), "Suojaava taivas" (1990), "Korkeat korot" (1991), "Humiseva harju" (1992), "Pikku Buddha" (1993), "Vaaran vanki" (1993), "Rakkaus on paholainen" (1998), "Snake Eyes" (1998), "Tabu" (1999), "Femme Fatale" (2002), "Appleseed" (2004), "Babel" (2006), "The Revenant" (2016) ja The Fortress (2017). 
Sakamoto on lisäksi toiminut näyttelijänä elokuvissa "Merry Christmas, Mr. Lawrence" ja "Viimeinen keisari".
Sakamoto oli naimisissa muusikko Akiko Yanon kanssa 1982–2006. Sakamotolla ja Yanolla on vuonna 1980 syntynyt yhteinen tytär Miu Sakamoto.
Sakamoto selvisi vuonna 2014 hoidetusta kurkkusyövästä. Vuoden 2021 alussa hän kertoi saavansa hoitoa paksusuolen syöpään.
New York-New York Hotel &amp; Casino

New York-New York Hotel &amp; Casino on hotelli ja kasino Las Vegas Stripin varrella Las Vegasissa Nevadassa. Kasino on yksi MGM Resorts International -yhtiön suurimmista.
New York-New Yorkin teema on New Yorkin kaupunki, mikä näkyy hotellikasinossa ja sen ulkopuolella monella tapaa. Kasinon arkkitehtuuri luo alueelle New Yorkin kaupungin taivaanrannan. Hotellin monet tornit muistuttavat New Yorkin pilvenpiirtäjiä, esimerkiksi Empire State Building ja Chrysler Building -rakennuksia. Hotellin edustalla oleva uima-allas kuvastaa New Yorkin satamaa. Sataman altaassa sijaitsee 46 metriä korkea Vapaudenpatsas-jäljitelmä, jonka korkeus siis on puolet alkuperäisestä. Kasinon edustalla sijaitsevat myös vuoristorata sekä Brooklyn Bridgen Soldiers' and Sailors' Monumentin, Whitney Museum of American Artin ja Grand Central Terminalin jäljennökset.
Maurice Jarre

Maurice-Alexis Jarre (13. syyskuuta 1924 Lyon, Ranska – 29. maaliskuuta 2009 Los Angeles, Yhdysvallat) oli ranskalainen säveltäjä ja kapellimestari. 
Jarre syntyi Lyonissa. Hän keskeytti vastoin isänsä tahtoa yliopisto-opinnot Pariisin yliopistossa opiskellakseen musiikkialaa Pariisin konservatoriossa. Hänet tunnetaan suuren yleisön keskuudessa varsinkin elokuvamusiikin säveltäjänä. Tunnetuimpia elokuvamusiikkeja ovat "Arabian Lawrence" (1962), "Tohtori Živago" (1965), "Matka Intiaan" (1984), "Kuolleiden runoilijoiden seura" (1989) ja "Ghost – näkymätön rakkaus" (1990).
Jarre sai kolme Oscaria, kaksi Bafta-palkintoa, neljä Golden Globea ja yhden Grammyn Tohtori Zivagosta 1966. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Viimeinen elokuva, johon hän sävelsi musiikin, on "Uprising – kapina natseja vastaan" vuodelta 2001. 
Jarre oli neljästi naimisissa. Tunnettu säveltäjä ja elektronisen musiikin uranuurtaja Jean-Michel Jarre on hänen poikansa. Toinen poika Kevin on käsikirjoittaja ja tytär Stephanie lavastaja.
Priscilla Pointer

Priscilla Marie Pointer (18. toukokuuta 1924 New York, New York – 28. huhtikuuta 2025 Ridgefield, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä.
Pointer syntyi New Yorkissa ja aloitti uransa teatterissa. Hänen vanhempansa Augusta Leonora (o.s. Davis) ja Kenneth K. Pointer olivat taiteilijoita. Pointer avioitui vuonna 1947 televisio-ohjaaja ja tuottaja Jules Irvingin kanssa, ja he saivat kolme lasta. Avioliitto kesti hänen miehensä kuolemaan asti vuonna 1979. Yksi heidän lapsistaan on näyttelijä Amy Irving, joka oli naimisissa Steven Spielbergin kanssa. Jules Irvingin kuoltua Pointer solmi vuonna 1981 uuden avioliiton näyttelijä Robert Symondsin kanssa. Hän jäi leskeksi miehen kuoltua eturauhassyöpään 23. elokuuta 2007.
Ura.
Priscilla Pointer esitti vuosina 1969–1973 Adrienne Harris Raineytä sarjassa "Where the Heart Is" ja vuosina 1981–1983 Rebecca Barnes Wentworthia sarjassa "Dallas".
Pointer esiintyi televisiouransa ohella monissa elokuvissa, joista tunnetuimpien joukkoon lukeutuvat "Carrie" (1976) ja "Blue Velvet – ja sinisempi oli yö" (1986).
Amy Irving

Amy Davis Irving (s. 10. syyskuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Palo Altossa, Kaliforniassa. 
Irving on näyttelijä Priscilla Pointerin tytär. Hän oli vuosina 1985–1989 naimisissa Steven Spielbergin ja vuosina 1996–2005 Bruno Barreton kanssa. Hänellä on yksi poika kummastakin avioliitosta. Vuonna 2007 hän avioitui Kenneth Bowserin kanssa. 
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Amy Irvingillä on ollut rooleja, ovat "Carrie" (1976), "Pahan voima" (1978), "Jentl" (1983) ja "Romanssi Manhattanilla" (1988). Hän lauloi Jessica Rabbitin roolissa elokuvassa "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" (1988). Hän on esiintynyt muutamissa elokuvissa yhdessä äitinsä kanssa.
Irving oli vuonna 1984 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hän on lisäksi kaksinkertainen Golden Globe -ehdokas vuosilta 1987 ja 1989.
Seppo Leino

Seppo Juhani Leino (s. 7. huhtikuuta 1949 Salla) on suomalainen harmonikkataiteilija, -pedagogi, säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja tuottaja.
Tausta.
Jo 5-vuotiaana kerrotaan pienen pojan halunneen itselleen harmonikkaa, mutta perheen taloudellisen tilanteen vuoksi instrumentin hankinta ei ollut mahdollista. Toive täyttyi kuitenkin 13-vuotiaana, jolloin hän sai hankituksi osamaksulla ensimmäisen, Firotti-merkkisen, harmonikan. Soitto-opetuksen saaminen Sallassa oli tuohon aikaan mahdotonta, joten Leino opetteli soittamaan omin päin, aloittaen keikkamuusikkona jo keskikouluaikoina. Asepalveluksen jälkeen Leino jatkoi tanssimuusikkona metsätyönjohtaja-päivätyön ohessa. Näinä aikoina, vuonna 1971, hän avioitui Ulla-vaimonsa kanssa.
Ammattimuusikoksi.
Leinon tiedusteltua Lasse Pihlajamaalta mahdollisuutta päästä hänen oppiinsa, Pihlajamaa suositteli jyväskyläläistä Alpo Pohjaa, jonka tunneilla hän kävi vuoden ajan Jyväskylässä Sallasta käsin joka toinen viikko. Matkaa tuli edestakaisin 1 500 kilometriä. Pohjan suosituksesta Leino otti osaa harmonikansoiton suomenmestaruuskilpailuihin maaliskuussa 1975, jotka hän omaksikin yllätyksekseen voitti ensiyrittämältä. Samana keväänä hän lopetti aiemman palkkatyönsä ja jättäytyi musiikin pariin. Muutettuaan samassa yhteydessä Rovaniemelle Leino perusti oman soitinmyymälän ja aloitti harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa. 
Ura.
Säveltäjä, sanoittaja, sovittaja, muusikko.
Leinon säveltäjäura alkoi 1978. Hänen sävellyksiään ja sanoituksiaan ovat levyttäneet muun muassa Tarja Ylitalo, Kauko Simonen, Lasse Hoikka, Eero Aven, Jamppa Tuominen, Reijo Kallio, Eino Valtanen, Teuvo Oinas, Arja Sipola ja Eero Magga. Tarja Ylitalon levyttämä listaykkönen "Mua kuule äiti" oli mukana kultalevyllä 1980 ja timanttilevyllä 1981.
Leino on tehnyt itse viisi sooloharmonikkalevyä sekä useita levytyksiä kokoelmalevyillä. Hänen sävellystensä nuotteja on julkaistu usean tunnetun musiikkikustantajan välityksellä. Lukuisten kotimaan konserttien lisäksi hän on esiintynyt myös Ruotsissa, Norjassa, Neuvostoliitossa, Italiassa, Yhdysvalloissa ja Sveitsissä.
Pedagogi.
Leino toimi harmonikansoiton opettajana Lapin musiikkiopistossa Rovaniemellä 1975–1989 sekä koko maakunnassa. Hänen oppilaansa ovat voittaneet toista kymmentä harmonikansoiton suomenmestaruustitteliä, mukaan luettuna seitsemän Kultainen Harmonikka -titteliä: Jukka Lampela, Seppo Raistakka, Jukka Huhtamella, Tapani Tihinen, Seija Ylikärppä, Mona-Liisa Malvalehto ja Anne-Mari Kanniainen. 1980-luvun lopulla tapahtuneen neljän peräkkäisen Leinon oppilaiden voittaman Kultainen Harmonikka -kilpailun jälkeen harmonikkapiireissä alettiin puhua hänen yhteydessään "Lapin tallista".
Liikemies ja tuottaja.
Musiikkiliikkeen toiminta laajeni 1970-luvun lopulla ja Leino aloitti muun muassa Bugari-harmonikkojen maahantuonnin. Hän myi soitinliikkeensä kuitenkin 1981 ja lopetti musiikkiopiston opettajan virkansa 1989, perustaen musiikkistudion vuonna 1993. Samalla hän alkoi päätoimiseksi musiikin äänittäjäksi ja tuottajaksi. Leinon tuottama ja sovittama Lappi-aiheinen instrumentaalilevy "Tunturisatu" sai kultalevyn 1997.
Dayron Robles

Dayron Robles (s. 19. marraskuuta 1986 Guantánamo, Kuuba) on kuubalainen 110 metrin aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Robles sijoittui 2003 Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 110 metrin aidoissa kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Grosseton nuorten MM-kisoissa ajalla 13,77. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui välierissä. Vuonna 2006 Robles voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin aidoissa ajalla 7,46. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi toiseksi ajalla 13,00 ja kolmanneksi yleisurheilun maailmancupissa. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa ajalla 13,25. Lisäksi hän juoksi neljänneksi Osakan MM-kisoissa ja voitti ajalla 12,92.
Robles juoksi 12. kesäkuuta 2008 Ostravassa 110 metrin aitojen uuden maailmanennätyksen 12,87. Hän rikkoi Liu Xiangin nimissä olleen aiemman ennätyksen yhdellä sadasosasekunnilla. Elokuussa Pekingin olympialaisissa Robles juoksi 110 metrin aidoissa selvään mestaruuteen. Hän voitti ajalla 12,93 ja jätätti toiseksi tullutta David Paynea yli kaksi kymmenystä.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Robles keskeytti välierissä reisivamman vuoksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,34.
Daegun MM-kilpailuissa 2011 Robles tuli ensimmäisenä maaliin, mutta myöhemmin kisan jälkeen hänet hylättiin, koska viimeisen aidan kohdalla hän veti viereisellä radalla olevaa Liu Xiangia kädestä.
Kissakoski (yritys)

Kissakoski Oy oli metsäteollisuusyritys Hirvensalmen Kissakoskella. Yritys aloitti toimintansa vuonna 1907. Sen perustivat helsinkiläiskauppiaat K. H. Renlund, Wilhelm Bensow, Karl Fazer ja J. L. Lupander. Yrityksen nimeksi tuli Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag. 
Paperitehtaan rakennustyöt aloitettiin Kissakoskella vuonna 1909. Paperikoneen oli rakentanut Viipurin konepaja. Hirsinen tehdasrakennus paloi 16. huhtikuuta 1920. Hyvin toiminut paperintuotanto päättyi paperikoneen tuhouduttua, ja riittävän suuren paperikoneinvestoinnin osoitauduttua mahdottomaksi tuotanto jatkui palon jälkeen pelkästään hiokkeen valmistuksella. Uusi tehdasrakennus rakennettiin tiilestä. Tulipalosta saaduilla vakuutusrahoilla Kissakoski Oy osti Werlan Puuhiomo ja Pahvitehdas-yhtiön. Kymin Oy osti tehtaan vuonna 1922. Parhaimmillaan Kissakoski työllisti pari sataa henkeä.
Pystyakselinen Tampellan toimittama Kaplan-tyyppinen vesivoimala rakennettiin kanavan eteläreunalle vuonna 1932. Puuhiomon loputtua 1939 Francis-turbiinin vaaka-akseliin liitettiin hiomakoneen tilalle sähkögeneraattori 1941. Suur-Savon Sähkö osti Kissakosken voimalaitoksen Kymi Oy:ltä joulukuussa 1988. Kissakoskeen valmistui vuonna 2012 uusi vanhat vesivoimalat korvaava vesivoimalaitos, jonka putouskorkeus on 5 m, rakennevirtaama 40 m³/s, teho 1,6 MW ja vuosienergiantuotto 9 GWh/a. Samalla myös padon ohittava kalaporras rakennettiin uudelleen. Rakennukset ja vanhojen vesivoimaloiden koneistot ovat suojeltuja ja toimivat osana museomaista sähkönäyttelyä.
James Belushi

James Adam ”Jim” Belushi (s. 15. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja muusikko. Hän esiintyi vuosina 2001–2009 televisiosarjassa "Perheen kalleudet" ("According to Jim").
Tausta.
Belushi syntyi Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa. Hänen äitinsä Agnes oli ensimmäisen sukupolven yhdysvaltainalbaani ja isä Adam albanialainen maahanmuuttaja, joka lähti kotikylästään Qytezëstä vuonna 1934. James kasvatettiin albanianortodoksiksi. Valmistuttuaan Wheaton Central High Schoolista hän opiskeli College of DuPagessa ja Southern Illinois University Carbondalessa.
Ura.
Belushin ensimmäinen merkittävä rooli oli elokuvassa "Suurkaupungin lait" vuonna 1981. Hän esiintyi vuosina 1983–1985 "Saturday Night Livessa". 
Belushin tunnetuimpia esiintymisiä on nähty elokuvissa "Muuten – se viimeöinen" (1986), "Salvador" (1986), "Reksi" (1987), "Red Heat – punainen vaara" (1988), "Kyttäkaksikko" (1989), "Muisti hukassa" (1990), "Vaaran vanki" (1992), "Rikollisin aikein" (1997) ja "Palkkamurhaajan oppipoika" (1999) sittemmin hänet on nähty mm. John Maddoxin roolissa elokuvassa The Ghost Writer (2010), jonka on ohjannut Roman Polanski. Belushi on myös ääninäyttelijä, ja esiintynyt edesmenneen veljensä perustamassa The Blues Brothers -yhtyeessä. "Perheen kalleudet" -sarjassa hänellä on autotalliyhtye, jossa hän soittaa huuliharppua.
Yksityiselämä.
James Belushin veli John Belushi kuoli huumausaineisiin vuonna 1982. 
James Belushi on ollut naimisissa kolmesti, ja hänellä on kolme lasta. Hän sai vuonna 1980 naimansa Sandra Davenportin kanssa pojan vuonna 1981. Syyskuussa 1990 solmittu toinen avioliitto Marjorie Bransfieldin kanssa päättyi eroon jo huhtikuussa 1992. Vuodesta 1998 lähtien Belushi on elänyt kolmannessa avioliitossaan Jennifer Sloanin kanssa. Parilla on vuonna 1999 syntynyt tytär ja 2002 syntynyt poika. Belushille myönnettiin vuonna 2009 Albanian kansalaisuus. Belushi kertoi julkisesti vuonna 2020 viljelleensä kannabista vuodesta 2016 lähtien.
James Belushi kuuluu ortodoksiseen kirkkoon
Kerry Saxby-Junna

Kerry Saxby-Junna (s. 2. kesäkuuta 1961 Ballina, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen entinen kilpakävelijä.
Saxby-Junna on saavuttanut hopeaa yleisurheilun MM-kilpailuissa Roomassa 1987 ja pronssia 1999 Sevillassa. Hänen nimissään oli naisten 5 000 metrin kävelyn maailmanennätys 20.03,0, jonka hän teki Sydneyssä 11. helmikuuta 1996. Kerry Saxby-Junna oli aktiiviuransa aikana 163 senttimetriä pitkä ja painoi 57 kilogrammaa.
Bruno Barreto

Bruno Barreto (s. 16. maaliskuuta 1955 Rio de Janeiro) on brasilialainen elokuvaohjaaja. Hän on tehnyt mm. komedioita, kuten "Dona Flor ja hänen kaksi aviomiestään" (1976) ja "Bossa nova" (2000), mutta myös trillereitä, kuten "Syyskuun neljä päivää" (1997). Muiden ohjauksien joukkoon lukeutuvat "Kielletty suhde" (1996) ja "Huippunäkymät" (2003). 
Barreton aviopuolisona oli vuosina 1996–2005 näyttelijätär Amy Irving, jonka kanssa hän sai pojan Gabriel.
Klassinen japani

Klassinen japani () oli japanin kielen Heian-kaudella vuosina 794–1185 käytetty muoto. Se oli vanhan japanin kielen seuraaja.
Vanha japani lainasi ja mukautti kiinan kirjoitusjärjestelmän kielen kirjoittamiseen, mutta klassisen japanin kaudella kehitettiin kaksi uutta japanin tarpeisiin sopivampaa tavuaakkostoa, hiragana ja katakana. Tämä yksinkertaisti kirjoittamista ja sai aikaan uuden aikakauden kirjallisuudessa: syntyivät klassikot "Genjin tarina", "Taketori monogatari", "Ise monogatari" ja useita muita.
Foneemit.
Klassisen japanin aikana kielessä tapahtui useita suuria fonologisia muutoksia. Vanhassa japanin kielessä oli 88 toisistaan erottuvaa tavua, mutta klassisessa japanissa määrä väheni 66:een.
Huomattavin ero on "jōdai tokushu kanazukain", kahdentyyppisten i-, e- ja o-kirjaimiin loppuvien tavujen erotteluun käytetyn ortografian katoaminen. 900-luvulla äänteet /e/ ja /ye/ yhdistyivät äänteeksi /e/, kun taas /o/ ja /wo/ yhdistyivät äänteeksi /o/ 1000-lukuun mennessä.
Värityskirja

Värityskirja on värittämistä varten tehty kirja, joka sisältää viivakuvia esimerkiksi esineistä, eläimistä tai abstrakteista asioista; tehtävänä on täydentää kuvat värittämällä ne värikynin, -liiduin tai vesi- tai öljyvärien avulla.
Todennäköisesti ensimmäinen varsinainen värityskirja oli vuonna 1879 julkaistu "The Little Folks' Paint Book". Värityskirjojen kulta-aikana voidaan pitää 1960-lukua.
Värityskirjat on tavallisimmin suunnattu lapsille, mutta myös aikuisille tarkoitettuja värityskirjoja on olemassa.
Aikuisten värityskirjat.
2010-luvulla aikuisille suunnatut värityskirjat ovat nousseet muotiin. Niiden aiheita ovat muun muassa itämaiset mandalat, puutarhat ja kukat sekä 1900-luvun alun vintagemuoti.
Keväällä 2015 Amazon-verkkokaupan myydyimpien kirjojen listalla oli kaksi Johanna Basfordin piirtämää värityskirjaa, joista vuonna 2013 ilmestynyttä "Secret Gardenia" on myyty 1,4 miljoonaa kappaletta. Suomessa aikuisten värityskirjat tulivat myyntiin kesällä 2015. Värityskirjojen suuri myynti maailmalla on aiheuttanut paikoin jopa pulaa puuvärikynistä.
Aivotutkija Minna Huotilaisen mukaan värityskirjan värittäminen voi auttaa stressin lievittämisessä. 
Opetuskäyttö.
Värityskirjoja käytetään laajalti pienten lasten koulunkäynnissä useista eri syistä. Esimerkiksi värityskirjat kiinnostavat lapsia usein enemmän kuin muut opetusmenetelmät; kuvat voivat myös jäädä paremmin mieleen kuin pelkät sanat.}}&lt;/ref&gt; Joidenkin tutkimusten mukaan värittäminen voi myös lisätä luovuutta piirtämisessä.
Koska värityskirjat ovat pääasiassa sanaton tiedonvälityskeino, niitä on sovellettu laajalti myös koulutuksessa, jossa kohderyhmä ei puhu tai ymmärrä ensisijaista opetus- tai viestintäkieltä. Esimerkkeinä tästä ovat värityskirjojen käyttö Guatemalassa lasten opettamiseksi mayataiteilijoiden hieroglyfeihin ja piirustuksiin ja värityskirjojen tuottaminen maataloustyöntekijöiden lapsille "maatalouden torjunta-aineiden kuljettamiseksi töistä kotiin". Värityskirjojen sanotaan myös auttavan motivoimaan oppilaita ymmärtämään käsitteitä, jotka eivät muuten kiinnostaisi heitä.}}&lt;/ref&gt; 
Terveys- ja terapeuttiset sovellukset.
Värityskirjat ovat saaneet laajaa käyttöä terveydenhuollon ammateissa opetusvälineinä. Värityskirjoja on käytetty monimutkaisten sairauksien selittämiseen lapsille. Eräs sairaanhoitaja, joka yritti rajoittaa leikkauksen traumaattista luonnetta, kuvasi akateemisessa julkaisussa, kuinka värityskirjan käyttö "voi auttaa [lasta] ymmärtämään, mitä hänelle tapahtuu". Niitä käytetään myös onnettomuuksien uhrien kuntoutuksessa auttamaan silmä-käsi-koordinaation palauttamisessa, ja niitä käytetään autististen lasten kanssa sekä huvin vuoksi että niiden rauhoittavien vaikutusten vuoksi. Värityskirjoja on käytetty monimutkaisten sairauksien selittämiseen lapsille.
Andrei Terešin

Andrei Terešin (s. 15. joulukuuta 1982) on venäläinen korkeushyppääjä.
Terešin sijoittui vuonna 2003 alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa toiseksi tuloksella 227 ja Universiadeissa kuudenneksi tuloksella 220. Kaksi vuotta myöhemmin hän hyppäsi Madridin sisäratojen EM-kisoissa kahdeksanneksi tuloksella 224, mutta karsiutui myöhemmin samana vuonna Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden ja MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 235. Seuraavana vuonna hän oli seitsemäs Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa ja karsiutui Osakan MM-kisoissa. Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 Terešin karsiutui loppukilpailusta. Kesällä 2008 hän sijoittui toiseksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa ja valittiin Pekingin olympialaisiin. Myöhemmin hänet kuitenkin korvattiin neljänneksi Venäjän-mestaruuskilpailuissa sijoittuneella Andrei Silnovilla, joka sittemmin voitti olympiakultaa Pekingissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui tuloksella 224 cm.
August järjestää kaiken

August järjestää kaiken on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1942. Sen on ohjannut ja tuottanut Toivo Särkkä. Se pohjautuu Emil A. Pehrssonin ohjaamaan ruotsalaiseen elokuvaan "Kehno sulhanen" (1940), joka vuorostaan pohjautuu Alexander Faragón näytelmään "Der Herr Schlögl".
Juoni.
August on työskennellyt pankkivirkailijana 25 vuotta, mutta johtaja on aikeissa ottaa hänen tilalleen uuden miehen. Yllättäen August ilmoittaa kavaltaneensa kaikki rahat ja ne ovat nyt mennyttä.
Julkaisu.
Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 27. syyskuuta 1942 Rexissä ja Bio-Biossa. Markkinoinnissa tapahtui hämmennystä, sillä sitä mainostettiin pikkuilmoituksella "Laatokka"-lehdessä tekstillä ”August järjestää kaiken”, mutta kun elettiin sodan aiheuttamaa pula-aikaa, Augustin arveltiin viittaavan paikalliseen sortavalalaiseen kauppiaaseen. Hän joutui kiusalliseen tilanteeseen asiakkaiden valittaessa katteettomasta mainostamisesta
Arviot.
Aikalaiskritiikissä elokuvaan suhtauduttiin varauksellisesti: toisaalta moitittiin teatteririippuvuudesta, mutta nähtiin sen hyviäkin puolia, ja erityisesti Aku Korhonen sai kiitosta.
Arto Pajukallio nosti vuoden 2012 kritiikissä esiin Aku Korhosen roolisuorituksen herkullisena ja myös kehui paikallisen pankkikriisin käsittelyä mielenkiintoiseksi. Toinen kriitikko näki samana vuonna elokuvan kuitenkin teatraalisena, jankuttavana moralisointina elämän kriiseistä. Elokuvan voimahahmo on hänenkin mukaansa Aku Korhonen Augustina mutta myös Siiri Angerkoski huomataan hänen nuoruudenrakastettunaan. ("Tv-maailma" 1/2012)
Remigius Auxerrelainen

Remigius Auxerrelainen ( tai "Altissiodorensis") (841–908) oli benediktiinimunkki sekä skolastinen filosofi ja teologi.
Remigius oli Lupus Servatuksen ja Heiricus Auxerrelaisen oppilas. Hän lainasi kommentaareissaan paljon Dunchad Reimsiläisen, Johannes Scotus Eriugenan, Sedulius Scottuksen ja Martinus Laonilaisen ajatuksia.
Remigius opetti Saint-Germain en Auxerren luostarissa, Pariisissa ja Reimsissä. Hän käsitteli paljon universaalien ongelmaa, ja vaikuttaa pyrkineen muodostamaan kompromissin Eriugenan äärimmäisen filosofisen realismin ja opettajansa Heiricuksen antirealismin välillä. Remigius tutki myös kaikkeuden alkuperää, ja antoi Martianus Capellan teosten kommentaarissaan kristillisen tulkinnan Capellan ajatuksille platonilaisten ideoiden näkymättömästä maailmasta.
Remigius kirjoitti useita glossia ja marginaalikommentaareja Raamatun kirjoihin (kuten "Ennarationes in Psalmos" Psalmien kirjasta), Priscianuksen latinan kielioppiin, Boethiuksen teokseen "Opuscula Sacra" sekä Martianus Capellan teoksiin. Hän kirjoitti kommentaarit Boethiuksen teokseen "Filosofian lohdutus", Fokaksen teokseen "Ars de nomine", teokseen "Caton opetuksia" ("Catonis Disticha"), sekä Aelius Donatuksen, Eutykheen, Bedan ja Sedulius Scottuksen teoksiin.
James McAvoy

James Andrew McAvoy (s. 21. huhtikuuta 1979 Glasgow) on skotlantilainen näyttelijä.
Elämäkerta.
McAvoy syntyi Scotstounissa Glasgow’ssa. Hänen perheeseensä kuuluivat äiti Elizabeth, isä James ja sisar Joy. McAvoyn ollessa seitsemänvuotias hänen vanhempansa erosivat, ja hän muutti asumaan isovanhempiensa luokse. Hän kävi katolista koulua ja harkitsi varhaisteini-iässä papiksi ryhtymistä, mutta kiinnostui myöhemmin näyttelemisestä ja liittyi paikalliseen nuorisoteatteriin.
Skotlantilainen ohjaaja David Hayman vieraili eräänä päivänä McAvoyn koulussa luennoimassa, jolloin McAvoyn luokkatoverit käyttäytyivät epäkohteliaasti tätä kohtaan. Tunnin jälkeen McAvoy kävi pahoittelemassa tapahtumaa ja kysymässä, olisiko Haymanilla tietoa työharjoittelumahdollisuuksista. Neljä kuukautta myöhemmin hän sai yllätyksekseen puhelinsoiton Haymanilta, joka kutsui hänet koelukutilaisuuteen. Näin McAvoy sai 16-vuotiaana ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa "The Near Room" (1995).
McAvoy valmistui Royal Scottish Academy of Music and Dramasta 20-vuotiaana vuonna 2000, minkä jälkeen hän muutti Lontooseen, jossa hän teki roolitöitä muun muassa teatterissa ja näytteli "Taistelutoverit"-televisiosarjassa vuonna 2001. Tämän jälkeen hän sai yhden päärooleista Frank Herbertin "Dyyni"-tieteiskirjoihin perustuvassa minisarjassa "Children of Dune", ja vuonna 2005 hän esitti fauni Tumnusta C. S. Lewisin Narnia-fantasiasarjaan perustuvassa elokuvassa '. Tästä roolistaan McAvoy nousi suuremman yleisön tietoisuuteen, ja seuraavana vuonna hän näytteli elokuvassa "The Last King of Scotland". Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa "Jane Austenin jalanjäljillä" ja "Sovitus" vuodelta 2007, "Wanted" vuodelta 2008 sekä ' vuodelta 2011. Vuonna 2006 McAvoy voitti uuden näyttelijätulokkaan Bafta-palkinnon ja vuonna 2007 Skotlannin BAFTA -palkinnon kategoriassa paras näyttelijä roolistaan elokuvassa "The Last King of Scotland".
Vuonna 2003 McAvoy tapasi näyttelijä Anne-Marie Duffin "Hävytöntä"-televiosarjan kuvauksissa, ja pari avioitui lokakuussa 2006. Heille syntyi poika vuonna 2010. He erosivat vuonna 2016.