tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ortodoksiviesti

Ortodoksiviesti (entinen Uskon Viesti) oli Helsingin ortodoksisen seurakunnan julkaisema aikakauslehti, joka jaettiin ilmaiseksi kaikille Helsingin, Tampereen, Lappeenrannan, Lahden, Kotkan ja Haminan seurakuntien jäsenille. Lehden pystyi myös tilaamaan. Lehden levikki vuonna 2015 oli noin 21 000 kappaletta, ja se oli Suomen suurin ortodoksinen aikakauslehti. Lehti ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa.
"Ortodoksiviestin" ma. päätoimittaja oli Anne Kärkkäinen.
Historia.
Helsingin kreikkalaiskatolinen seurakunta alkoi julkaista "Ortodoksiviestiä" vuonna 1950. Sen oli tarkoitus tarjota valtakunnallisen "Aamun Koiton" rinnalla paikallista seurakuntaa lähellä olevampia aiheita. 
Vuoden 1991 tammikuussa lehden toimitusneuvosto päätti vaihtaa lehden nimen. Uusi nimi, "Ortodoksiviesti", valittiin lukijoiden ehdotusten joukosta, ja se otettiin käyttöön vuoden kolmannesta numerosta lähtien.
Heinrich Mann

Luiz ”Ludwig” Heinrich Mann (27. maaliskuuta 1871 Lyypekki – 11. maaliskuuta 1950 Santa Monica, Yhdysvallat) oli saksalainen kirjailija, joka kirjoitti yhteiskunnallisista aiheista. Hän syntyi Lyypekissä ja oli kirjailija Thomas Mannin isoveli. Heidän isänsä kuoleman jälkeen perhe muutti Müncheniin. 
Mann vastusti autoritaarisuuden ja militarismin nousua Weimarin tasavallan alkuvaiheessa. Yhdessä ystävänsä Albert Einsteinin ja muiden kuuluisien saksalaisten kanssa Mann lähetti kirjeen Kansainväliselle ihmisoikeusliitolle vastalauseeksi kroatialaisen Milan Šufflayn murhalle 18. helmikuuta 1931. 
Mann oli ei-toivottu henkilö natsi-Saksassa. Hän päätyi lopulta Marseilleen Vichyn Ranskaan ja pakeni myöhemmin Espanjaan. Vuonna 1940 hän matkusti Yhdysvaltoihin.
1930-luvulla ja maanpakolaisena Yhdysvalloissa Mannin kirjailijanura joutui vastatuuleen. Vuonna 1950 hän kuoli Santa Monicassa Kaliforniassa yksinäisenä ja rahattomana, vain muutamia kuukausia ennen kuin hänen oli määrä muuttaa Neuvostoliiton miehittämään Itä-Saksaan, josta hän olisi saanut presidentin paikan (Itä-)Saksan taideakatemiasta. Mannin tuhkat vietiin Itä-Saksaan.
152 H 88

152 H 88 on vedettävä 152-millinen 32 kaliiperin pituisella putkella varustettu raskas haupitsimalli. Mallin tykit ovat ampumaominaisuuksiltaan samankaltaisia, mutta ulkonäöltään ja yksityiskohdiltaan erilaisia johtuen siitä, että malli on luotu modernisoimalla neljä vanhaa tykkimallia. Tykkeihin on vaihdettu mm. suomalaisvalmisteinen (Patria Vammas) putki ja lukko, ja lavettia on muokattu suuremman vetonopeuden mahdollistamiseksi. Lukko on manuaalinen. Haupitsia käytetään Jalkaväkiprikaati-80:n kenttätykistörykmentin aseistuksena.
Versiot.
Tykistä on käytössä kolme eri versiota:
Kaksi ensimmäistä tykkimallia ovat jatkosodassa saatua sotasaalista. Osa on suomalaisjoukkojen valtaamia, ja osa on ostettu Saksasta sodan aikana. Saksalaisvalmisteisia 150 H 40 –tykkejä ostettiin Saksasta välirauhan aikana ja käytettiin jatkosodassa.
Ampumatarvikkeet.
Ampumatarvikkeen tyyppinä on kartussilaukaus. Neuvostovalmisteiset ampumatarvikkeet voidaan toimittaa yhden täydellisen laukauksen sisältävissä puulaatikoissa. Kranaatin paino on noin 43 kiloa josta räjähdysainetta on noin kuusi kiloa, ja suurimman panoksen ruutimäärä on noin 8 kiloa. Kranaattivalikoimaan kuuluu ainakin sirpalekranaatti, jonka lähtönopeus on noin 650 metriä sekunnissa ja suurin vaikutusetäisyys 50-150 metriä.
Muuta.
Neuvostovalmisteinen 152 H 55 (D-20) käyttää samoja ampumatarvikkeita 152 H 88 –sarjan kanssa.
Mataura

Mataura on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Sen väkiluku on noin 1 400. 
Mataura sijaitsee valtatien varrella kolmetoista kilometriä Goresta etelään ja 53 kilometriä Invercargillista pohjoiseen. Mataurajoki virtaa kaupungin läpi.
Edmund I

Edmund I ("Eadmund", 921 – 26. toukokuuta 946) oli Englannin kuningas vuodesta 939 kuolemaansa asti. Hän oli Edvard Vanhemman poika ja Athelstanin velipuoli. Hänen äitinsä oli Edvardin kolmas vaimo Edgiva (Eadgifu).
Athelstan kuoli 27. lokakuuta 939 ja Edmund seurasi häntä kuninkaana. Kohta kruunajaisten jälkeen hän joutui kohtaamaan useita sotilaallisia uhkia. Kuningas Olavi III Guthfrithinpoika valloitti Northumbrian ja miehitti Midlandsin. Kun Olavi kuoli 942, Edmund valloitti Midlandsin takaisin. Vuonna 943 hänestä tuli Jorvikin kuninkaan Olavin kummisetä. Seuraavana vuonna hänen onnistui valtaamaan Northumbria. Samana vuonna Olavi menetti valtaistuimensa ja lähti Dubliniin, jossa hänestä tuli kuningas Olavi Cuaran. Olavi jatkoi yhteistyötään kummisetänsä kanssa. Vuonna 945 Edmund valtasi Strathclyden, mutta luovutti oikeudet alueeseen Skotlannin Malcolm I:lle. Vastineeksi he solmivat rauhansopimuksen ja sopivat kahdenkeskisestä sotilaallisesta avunannosta.
Varas nimeltään Leofa tappoi Edmundin kesken juhlien Pucklechurchissa. Kuninkaana häntä seurasi hänen veljensä Edred.
Edmundin kaksi poikaa hallitsivat myöhemmin Englannin kuninkaina:
Gros Mornen kansallispuisto

Gros Mornen kansallispuisto on kansallispuisto Kanadassa Newfoundlandin länsirannikolla. Vuonna 1973 perustettu puisto on laajuudeltaan 1 805 km², ja se on ollut vuodesta 1987 lähtien Unescon maailmanperintöluettelossa evoluutiohistoriallisen merkityksensä ja ainutlaatuisten maisemiensa ansiosta.
Puisto on saanut nimensä Newfoundlandin toiseksi korkeimmasta vuoresta, joka on 806 metriä korkea. Gros Morne kuuluu Long Range -vuoriketjuun, joka on Appalakkien erillinen jatke. Long Range on kulunut jäänne 1,2 miljardia vuotta vanhasta vuoristosta.
Geologia.
Harold Williamsin kuuluisaksi tekemät kivimuodostelmat käsittävät merenkuorta ja vaipan kiviainesta, jotka ovat tulleet näkyviin laattatektoniikan obduktioprosessissa. Lisäksi alueelta löytyy sedimenttikivilajeja ordovikikaudelta, graniittia prekambriselta kaudelta ja magmakiveä paleotsooiselta maailmankaudelta.
Western Broon Pond on makeavetinen vuono, jonka jäätiköt kaiversivat viimeisimmän jääkauden aikana noin 25 000–10 000 vuotta sitten. Jäätiköiden sulettua jäämassojen painama maa alkoi kohota ja katkaisi vuonon suun. Sen jälkeen 30 kilometriä pitkä vuono täyttyi makealla vedellä. Vuonon vesi on erittäin puhdasta. 
Gros Mornen kansallispuistossa on alue, joka näyttää enemmän hedelmättömältä aavikolta kuin tyypilliseltä Newfoundlandilta. Tämä johtuu peridotiitista, jonka epäillään nousseen pintaan maan vaipasta useita satoja miljoonia vuosia sitten mannerlaattojen törmäyksen seurauksena. Peridotiitista puuttuvat ne ravinteet, joita tarvitaan kasviston elättämiseen, mistä johtuu seudun hedelmätön ulkonäkö. Kivessä on todella vähän kalsiumia, paljon magnesiumia ja myrkyllinen määrä raskaita metalleja. Kiven ruskeahko väri johtuu suuresta määrästä rautaa.
Luonto.
Rannikolla on kuusi- ja palsamipihtametsiä, joita mereltä tulevat myrskyt ja tuulet kuluttavat.
Kansallispuiston villieläimiin kuuluvat kanadanilves, mustakarhu, karibu ja voimakkaasti kasvava hirvipopulaatio. Rannikkoalueella elää valaita ja merellisiä sorsia, kuten virta-alleja.
Digipaino

Digipaino on painotekniikka, jolla paperille muodostetaan kuva suoraan digitaalisesta lähteestä. Joidenkin lähteiden mukaan digipainotekniikoiksi luetaan kaikki painaminen, joissa kuvanmuodostus tapahtuu digitaalisesti, myös suurkokomustesuihkutulostimilla ja vastaavilla. Yleisin digipainotekniikka on elektrofotografia, joka tunnetaan myös nimellä xerografia. Tekniikkaa hyödynnetään erityisesti pienempien sarjojen painamiseen ja silloin, kun painotuotteeseen tarvitaan personointi. Myös mustesuihkutulostus on yleinen digipainomenetelmä.
Digipainotekniikkaa hyödynnettäessä painosmäärät voivat olla hyvinkin pieniä, jopa vain yksi kappale. Haittana on korkeampi yksikköhinta verrattuna tuhansien kappaleiden massapainotuotteisiin.
Digitaalinen painotekniikka erottuu perinteisistä painotekniikoista monella tavalla, esimerkiksi:
Mielikuva

Mielikuva on havainnon kaltainen elämys ja näköaivoalueen muodostama muistinvarainen ja siis mentaalinen representaatio, johon ei kuitenkaan liity mitään ulkoista ärsykettä, joka toimisi havainnon kohteena. Mielikuva eroaa hallusinaatiosta, joka on myös havaintoelämys ilman havainnon kohdetta, ainakin siinä suhteessa, että mielikuvia voimme muodostaa ja muokata vapaasta tahdostamme. Vapaa tahto on osa tahdonalaisen hermoston toimintaa, jolloin yksilö ja ihminen luo muistinvaraisesti kuvan jostain aiemmin näkemästään ja havaitsemastaan. Yksilö pystyy lähes valokuvanomaisesti muistamaan näkömuistiinsa perustuen aiemmin havaitsemansa sekä kuvailemaan näkemäänsä. Kyky muistaa havaitsemansa ja kyky palauttaa havaitsemansa mieleensä havaittuina mielikuvina on osa kykyä ja ominaisuutta, jota tarvitaan taidealoilla ja yksilön ilmaistessa taiteellisesti omia mielipiteitään, näkemyksiään ja tulkitessaan yhteiskuntaa sekä sen ilmiöitä. Mielikuvat ovat osa taiteellista luomisprosessia ja siihen liittyvää toimintaa. Visuaalinen yksilö on mielikuvarikas. 
Mielikuvat syntyvät ja muokkautuvat näköaistin ja silmien rekisteröimän havaintotiedon mukaisesti ja voivat muistinvaraisina ajoittain olla vaikeasti mieleenpalautettavissa, mutta kertaaminen, harjoittelu ja muotojen sekä värien ja väripintojen mieleenpainaminen helpottavat mielikuvien muistinvaraista mieleenpalauttamista. Tämä näköhavaintoihin perustuva mielikuvaharjoittelu muistipelinä lisää kykyä muistaa näkemäänsä ja helpottaa mielikuvien perusteella havaitun kuvaamista, kuvailemista, piirtämistä ja maalaamista jne. Mielikuvien luomien kirjallisesti on osa kirjallisuudessa ilmenevää tapahtumaympäristöjen kuvausta, jolloin nähdyn kuvaaminen ja nähdyn muistaminen on tärkeää. Taiteenlajina kirjallisuus edellyttää kykyä sanallisesti kuvata havaittua. Näkömuisti on siis mielikuviin perustuva, ja se on kykynä ja ilmenemismuotona yksilöllisesti ilmenevä. Näkömuistia voi muistipelinomaisesti harjoittaa. Taidealoilla muotojen, pintojen ja värien kuvantaminen vaatii osittain näkömuistia sekä kykyä tuottaa ja saada näkemänsä silmän ja käden yhteistoimintana kolmiulotteiseksi pinnaksi. Kirjallisena tuotoksena esimerkiksi matkakertomukset sisältävät kuvailevaa tekstiä.
Afantasia tarkoittaa kyvyttömyyttä nähdä mielikuvia.
Mataurajoki

Mataurajoki on joki Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosassa. Se on 240 kilometriä pitkä.
Mataurajoen alkulähde sijaitsee vuoristossa Wakatipujärven eteläpuolella. Se virtaa muun muassa Goren ja Matauran läpi. Joki laskee Tyyneenmereen Uuden-Seelannin eteläisellä rannikolla.
Mataurajoki on saanut nimensä maorin kielen sanoista "mata" (punainen) ja "ura" (pyörre).
Electronic Gaming Monthly

Electronic Gaming Monthly (lyhenne EGM) on kuukausittain julkaistava yhdysvaltalainen videopelilehti. Lehti on vaihtanut julkaisijaa Sendai Publishingista Ziff Davis-yhtiöön. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin kesällä 1989; vuosikertaan kuuluu 12 numeroa ja lisänumerona joulunumero. Lehti keskittyy videopeleihin pelikonsoleilla ja käsikonsoleilla. Lehden sisarjulkaisu on "Computer Gaming World".
"EGM:ää" julkaistaan myös kansallisina versioina Brasiliassa, Meksikossa ja Filippiineillä.
The Sunday Times

The Sunday Times on brittiläinen sunnuntaisin ilmestyvä sanomalehti. Lehti on noin 1,3 miljoonan kappaleen levikillään Britannian laajalevikkisin sunnuntailaatulehti. Lehden julkaisija on Times Newspapers Ltd, jonka varsinainen omistaja on Rupert Murdochin omistama News Corp. Times Newspapers Ltd julkaisee myös "The Sunday Timesin" sisarlehteä, maanantaista lauantaihin ilmestyvää "The Timesia". Nämä lehdet kuitenkin perustettiin itsenäisesti ja ne siirtyivät samaan omistukseen vasta vuonna 1966.
Vuoden 2001 vaaleissa "The Sunday Times" tuki Tony Blairin työväenpuoluetta. Vuodesta 2005 lähtien se on tukenut kaikissa vaaleissa konservatiivipuoluetta, mutta 2024 lehti tuki jälleen työväenpuoluetta.
"The Sunday Timesin" päätoimittaja vuodesta 2023 alkaen on Ben Taylor.
Rathaus Spandaun metroasema

Rathaus Spandaun metroasema sijaitsee läntisessä Berliinissä, Spandaun kaupunginosassa. Se on U7-linjan pääteasema. Asema avattiin vuonna 1984, kun U7-linjaa jatkettiin Rohrdammin metroasemalta Rathaus Spandauhun asti. Asema on saanut nimensä Spandaun raatihuoneen mukaan. Se toimii myös Spandaun alueen paikallisliikenteen linja-autoasemana. Asemaa vastapäätä on Spandaun rautatieasema, jolla pysähtyvät kaukojunat ja S-Bahn-linjan 3 junat.
Bassoklarinetti

Bassoklarinetti on klarinettia isokokoisempi ja matalaäänisempi puupuhallin. Ääni syntyy klarinetin tapaan yksinkertaisen ruokokielen värähdellessä. Bassoklarinetti on lähes aina B-vireinen, myös C- ja A-vireisiä on olemassa, mutta ne ovat hyvin harvinaisia. Sinfoniaorkestereissa käytettävien bassoklarinettien alarekisterin äänialaa jatkettu samoin kuin basettitorvessa, . Bassoklarinetin soiva ääniala on kontra-Bb:stä kaksiviivaiseen-Bb:een, mutta taitavimmat soittajat pääsevät vielä kvintin ylemmäs. Bassoklarinetti kirjoitetaan suurta noonia ylemmäs diskantti- eli G-avaimelle kuten tenorisaksofoni, eli kirjoitettuna bassoklarinetin ääniala on pienestä C:stä neliviivaiseen C:hen ja siitäkin korkeammalle. Bassoklarinetin ääni on alarekisterissä pehmeä ja täyteläinen, soivassa yksiviivaisessa oktaavissa helposti hieman räikeä ja vaikeasti hallittava ja ylärekisterissä läpitunkeva ja suorastaan kimeä.
Käyttö musiikissa.
Sinfoniaorkestereissa bassoklarinettia käytettiin jo 1800-luvun lopulla ja se yleistyi 1900-luvulla. Bassoklarinettia käytetään myös puhallinorkestereissa, klarinettiyhtyeissä ja sooloinstrumenttina jazzissa. Esimerkiksi jazz-musiikin keskeisimpiin julkaisuihin kuuluvilla levyillä Miles Davisin "Bitches Brew" (1970) ja Eric Dolphyn "Out to Lunch" (1964), on molemmilla annettu bassoklarinetille merkittävä osuus.
Bassoklarinetti puhallinorkesterissa.
Puhallinorkesterissa bassoklarinetti voi toimia sekä puupuhallin- että vaskipuhallinryhmien kanssa. Koska tyylilajit vaihtelevat jatkuvasti, bassoklarinetistin on osattava kaikenlaisia soundeja laidasta laitaan. Uusimmissa teoksissa bassoklarinetilla on merkittäviä soolo-osuuksia.
Soong Mei-ling

Song Meiling, joka tunnettiin myös nimellä Madame Tšiang Kai-šek (; 5. maaliskuuta 1901 tai 1897 Shanghai– 23. lokakuuta 2003 New York), oli Kiinan tasavallan presidentin Tšiang Kai-šekin puoliso.
Elämä.
Lapsuus.
Kuuden lapsen perheeseen Song Meiling syntyi Shanghaissa varakkaan hakkakiinalaisen metodistiliikemiehen Charlie Soongin perheeseen. Encyclopædia Britannican mukaan Song Meiling syntyi Wenchangissa, Hainanin saarella. Hän kävi yhdysvaltalaista yksityiskoulua Shanghaissa 8-vuotiaasta lähtien ja valmistui 1917 hyvin arvosanoin Yhdysvaltain itärannikolla sijaitsevasta Wellesleyn Collegesta.
Avioliitto.
Song Meiling tapasi Tšiang Kai-šekin vuonna 1920. Tämä oli Songia 11 vuotta vanhempi, naimisissa ja buddhalainen, joista syistä Songin äiti vastusti avioliittoa tyttärensä kanssa. Asia korjaantui, kun Tšiang Kai-šek sai avioeron ja lupasi kääntyä kristinuskoon. Pariskunta oli lapseton.
Song Meilin auttoi miestään ymmärtämään länsimaista kulttuuria ja sai aikaan kenraali Claire Lee Chennaultin johtaman kiinalais-amerikkalaisen lentokoulun perustamisen. Hän vaati koko toisen maailmansodan ajan Yhdysvalloilta enemmän sotavarusteita Kiinalle.
Yhdysvalloissa Song oli hyvin suosittu. Hänen kuvansa ilmestyi usein Time–aikakauslehden kannessa. Kun Tšiang Kai-šekistä tehtiin vuoden mies, Song sai liikanimekseen 'Lohikäärme-Lady'. Song Meilingistä tuli 18. helmikuuta 1943 ensimmäinen Kiinan kansalainen, joka puhui Yhdysvaltain kongressissa. Hänen aiheenaan oli Kiinan panos meneillään olleessa sodassa. Samana vuonna hän osallistui näkyvästi valtionpäämiesten tapaamiseen, niin sanottuun Kairon konferenssiin. 
Kun Tšiang Kai-šekin hallitus koki tappion Kiinan sisällissodassa vuonna 1949, Song Meiling seurasi miestään Taiwanin saarelle. Song Meilingin sisko Song Qingling jäi Manner-Kiinaan ja liittyi kommunisteihin. Tšiang Kai-šekin kuoleman jälkeen vuonna 1975 Song Meilingilla oli ristiriitaiset suhteet Taiwanin uuden presidentin Tšiang Tšing-kuon kanssa, joka oli Tšiang Kai-šekin poika ensimmäisestä avioliitosta.
Muutto Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1975 Song Meiling muutti Yhdysvaltoihin. Songin perhe omisti 146 000 m² kiinteistön New Yorkin läheltä. Song Meiling palasi vuonna 1988 Taiwaniin Tšiang Tšing-kuon hautajaisiin, joissa tapasi vanhoja liittolaisiaan ja yritti päästä valtaan. Mutta Taiwanin uudeksi presidentiksi valittiin erilaisen poliittisen suuntauksen omaava Lee Teng-hui, ja Song Meiling palasi takaisin Yhdysvaltoihin. 
Tämän jälkeen Song Meiling näyttäytyi harvoin julkisuudessa. Vuonna 1995 hänet kutsuttiin Yhdysvaltain kongressiin viettämään toisen maailmansodan päättymisen 50-vuotispäivää. Song Meiling vieraili Taiwanilla viimeisen kerran vuonna 1995. 
Song myi Long Islandilla sijainneen kiinteistönsä vuonna 2000, asui loppuelämänsä mustapukuisten henkivartijoidensa kanssa, yksin Upper East Sidella, Manhattanilla. Song kuoli Manhattanin asunnossaan vuonna 2003, 102 tai 106 vuoden iässä riippuen siitä syntyikö hän vuonna 1897 vai 1901 mikä on kiisteltyä. Hänet on haudattu Ferncliffin hautausmaalle Hartsdaleen New Yorkiin.
Hyper (lehti)

Hyper oli australialainen videopelilehti, joka ilmestyi 1993–2019.
Hyper kattoi kaikki kulloisetkin pelikonsolit, ja lehdessä käsiteltiin myös animea, DVD-elokuvia, kolikko- ja klassikkopelejä. Siinä oli myös videopeleihin liittyviä haastatteluja ja artikkeleita.
Lordi

Lordi () on Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytettävä ylhäisaatelista asemaa ilmaiseva arvonimi. Lordi on myös Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuoneen jäsenelle kuuluva arvonimi. Vastaavan naispuolisen henkilön arvonimi on Lady. Lordi-sana sisältyy lisäksi eräihin brittiläisiin arvonimiin ja kruununvirkoihin, kuten "Sealord" (merilordi), "Lord High Chancellor" (lordikansleri) tai "Lord Mayor" (Lontoon Cityn pormestari).
Englannin kielessä ”lord” voi tarkoittaa myös feodaalista kartanonherraa tai yksinkertaisesti ylimystä muidenkin maiden kuin Yhdistyneen kuningaskunnan historiasta puhuttaessa. Suomenkielistä muotoa ”lordi” käytetään kuitenkin vain Britteinsaarten historian yhteydessä.
Englannin "lord"-sanalla on asiayhteyden mukaan muitakin merkityksiä, kuten isolla alkukirjaimella kirjoitettuna kristinuskon Jumalan kutsumanimi (”Herra”).
Official Nintendo Magazine

Official Nintendo Magazine (tai lyhenne MON) on Future Publishingin julkaisema Ison-Britannian virallinen Nintendo-lehti. Lehden aiempi nimi oli Nintendo: The Official Magazine jolloin julkaisijana oli EMAP. Nimi vaihtui kustantajan vaihdoksen yhteydessä; ensimmäinen lehti uudella nimellä julkaistiin 16. helmikuuta 2006. Lehden viimeinen numero on julkaistu 14. lokakuuta 2014.
Lehti on ollut vanhin julkaistava videopelilehti Isossa-Britanniassa. Lehden alkuperäinen, Nintendo Entertainment Systemiin viittaava nimi Nintendo Magazine System pudotettiin pois Nintendon siirtyessä System-loppuliitteisistä konsoleista Nintendo 64:ään.
EMAP julkaisi lehteä 12 vuotta ennen lisenssinsä menetystä marraskuussa 2005. Nykyinen lehti lupaa lukijoilleen "tuoreemman ja korkeatasoisemman ulkoasun" joka "vetoaa kaikkiin pelaajiin". Lehti näyttää yllättävän samankaltaiselta kuin Futuren julkaisema toinen videopelilehti Edge.
Jokaisessa numerossa on "ilmainen lahja". Pitkäaikainen systeemi sisältää tuotteita laajalta väliltä, kunhan tuote vain liittyy Nintendoon.
Diureetit

Diureetit eli nesteenpoistolääkkeet ovat ryhmä lääkeaineita, jotka lisäävät virtsan eritystä eli diureesia ja poistavat siten nestettä elimistöstä. Niiden vaikutusmekanismina on lisääntynyt natriumin ja veden erittyminen virtsaan ja siten veden poistuminen elimistöstä. Diureetteja käytetään esimerkiksi kohonneen verenpaineen, erilaisten turvotustilojen, sydämen vajaatoiminnan, keuhkopöhön ja munuaissairauksien hoidossa. Alkoholi ja kofeiini ovat myös diureetteja, vaikkei näitä pidetä yleensä lääkinnälliseen käyttöön tarkoitettuina diureetteina.
Diuriteetin käytön sivuvaikutuksena voi olla hyponatremia ja hypokalemia.
Anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa (ATC) diureetit luokitellaan ryhmään C03.
Otanes

Otanes ("Utâna", kuoli noin 513 eaa.) oli persialainen aatelinen joka eli 500-luvulla eaa. Hän oli yksi seitsemästä salaliittolaisesta jotka murhasivat kuningas Smerdiin ja julistivat Dareios I:n kuninkaaksi. 
Kreikkalainen historioitsija Herodotos kertoo Otaneen olleen Kyyros Suuren vaimon veli. Kyyroksen jälkeen hänen pojastaan Kambyses II:sta tuli kuningas ja tö kuoltua hänen veljensä Smerdiin nousi valtaistuimelle. Otaneen tytär Faidymia oli naimisissa Smerdiin kanssa ja kertoi isälleen ettei Smerdis ollutkaan oikeasti Kyyros Suuren poika, vaan itse asiassa eräs meedialainen, joka muistutti hyvin paljon oikeaa Smerdistä. Kambyses oli antanut murhata veljensä ennen kuolemaansa, mutta oli pitänyt tapahtuneen salassa. Kun Otanes kutsui luokseen ystävänsä Aspathineen ja Gobryaan joille hän kertoi tapahtuneesta. Yhdessä he päättivät ottaa mukaan salaliittoon kolme muuta miestä, Hydarneen, Intafreneen ja Megabyzoon. Pian myös Dareios liittyi salaliittoon ja ylipuhui heidät kapinoimaan heti Smerdistä vastaan. 
Otanes olisi luultavasti voinut vaatia kuninkuutta itselleen koska hänellä oli yhteyksiä Kyyros Suureen siskonsa kautta. Dareioksen yhteys Kyyroksen sukuun oli kaukainen. 
Otanes ja kumppanit menivät Smerdiin asuinpaikkaan 29. syyskuuta 522 eaa. ja heidät päästettiin sisälle, koska olihan kyseessä eräät Persian valtakunnan arvostetuimmista henkilöistä. Yhdessä salaliittolaiset murhasivat nukkuvan Smerdiin.
Herodotos kertoo että murhattuaan kuninkaan salaliittolaiset väittelivät siitä miten Persiaa tuli siitäedes hallita. Otanes olisi Herodotoksen mukaan halunnut maahan demokratian, Megabyzos taas kannatti oligarkiaa ja Dareios puolestaan suosi kuningasvaltaa. Lopulta Dareioksen näkökanta voitti ja hänet valittiin kuninkaaksi. Koska Otanes oli vastustanut kuninkuutta, päättivät salaliittolaiset ettei Otaneen ja hänen perheensä tulevaisuudessa tarvinnut totella kuninkaan määräyksiä.
Päästyään kuninkaaksi Dareios kunnioitti Otanesta ottamalla tämän tyttären Faidyian vaimokseen. Otanes meni myös naimisiin Dareioksen siskon kanssa. Dareios nimitti Otaneen myös Lyydian satraapiksi. Otanes kuoli luultavasti noin vuonna 513 eaa., koska tuolloin Artafernes nimitettiin Lyydian satraapiksi.
Vares (kirjasarja)

Vares on Reijo Mäen kirjoittama sarja jännitysromaaneja, joiden päähenkilönä toimii yksityisetsivä Jussi Vares.
Kirjat on kolmea ensimmäistä sekä "Vares ja kaidan tien kulkijat" -teosta lukuun ottamatta kustantanut Otava.
Kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän Solar Filmsin tuottamaa Vares-elokuvaa sekä Tuukka Temosen ohjaama samanniminen televisiosarja.
Saint Lawrencen lahti

Saint Lawrencen lahti (, ) on Kanadan alueella sijaitseva lahti Atlantin valtameressä. Pohjois-Amerikan Suuret järvet laskevat vetensä lahteen Saint Lawrence -joen kautta. Joen kautta kulkee laivaväylä Suurille järville missä sijaitsevat Pohjois-Amerikan teollisuuden ydinalueet. Saint Lawrence -joen suulla sijaitsee Anticostinsaari. 
Saint Lawrencen lahti on noin 250 000 neliökilometrin laajuinen. Se on maailman suurin estuaari eli siihen virtaavat joet tuovat makeaa vettä enemmän kun Atlantista tulee suolaista vettä. Sen johdosta lahden alueella oleva vesi on murtovettä. Atlantin puolella on Newfoundland ja Nova Scotian provinssi jonka rannikolla sijaisevat Prinssi Edwardin- ja Cape Bretonin saaret.
Lahden alueella Appalakkien vuorijonon pohjoinen pää ja Kanadan kilven eteläinen pää törmäävät toisiinsa.
Ihmismaantiede

Ihmismaantiede () on maantieteen tai tarkemmin yleismaantieteen osa-alue, joka keskittyy ihmisen, yhteisöjen ja yhteiskuntien tutkimiseen maantieteellisen tilan näkökulmasta. Tilan näkökulmaa jäsentäviä avainkäsitteitä ovat muun muassa alue, paikka, maisema, skaala, konteksti ja sijainti.
Vanhempi vastine käsitteelle "ihmismaantiede" on suomen kielessä ollut kulttuurimaantiede, joka on peräisin ruotsin kielen käsitteestä "kulturgeografi". Englanniksi tätä muistuttava termi "cultural geography" viittaa erityisesti maantieteelliseen kulttuurintutkimukseen (suomeksi joskus myös ”kulttuurinen maantiede”), kun taas "human geography" tarkoittaa yleismaantieteen ihmistä tutkivaa osaa (erotuksena luonnonmaantieteestä, "physical geography"). Vastaavasti käsitteen "ihmismaantiede" eli "antropogeografia" vanhempi merkitys on ollut ihmisen ja ihmisrotujen levinneisyyden maantieteellinen tutkimus maapallolla.
Ihmismaantiede tutkii ihmisen toimintaa paitsi maapallolla, myös avaruudessa. Se tarkastelee kulttuuria, politiikkaa, taloutta ja ihmisen vuorovaikutussuhdetta luonnon kanssa. Näihin asioihin kuuluvia seikkoja ovat muun muassa kestävä kehitys, ruuantuotanto, luonnonvarojen ja energian käyttö sekä teollisuuteen ja asutukseen liittyvät seikat.
Ihmismaantieteen tutkimusalueita.
Ihmismaantieteen jako tutkimushaaroihin ei ole yhtä vakiintunutta kuin luonnonmaantieteessä, ja tutkimushaarojen nimitykset vaihtelevat jonkin verran.
Yleisesti jaossa on mukana seuraavat alueet:
Näiden lisäksi melko tyypillisesti käytössä on:
Edellä mainittujen jälkeen tulee joukko harvemmin mainittuja haaroja. Näitä ovat esimerkiksi:
Simonkatu

Simonkatu () on lyhyt poikkikatu Mannerheimintien ja Annankadun välissä Helsingin ydinkeskustassa. Se kulkee ilmansuunnassa koillisesta lounaaseen. Mannerheimintien toisella puolella katulinjaus jatkuu päärautatieaseman suuntaan Kaivokadun nimisenä. Katu on saanut nimensä kaupungininsinööri Simon Grönlundin mukaan.
Simonkadun ainoa poikkikatu – Yrjönkatu – lähtee kadun puolivälin jälkeen kaakkoon päin. Kampin vuonna 2009 valmistunut raitiotie kulkee Mannerheimintieltä Simonkatua pitkin Urho Kekkosen kadulle ja Fredrikinkadulle. 
Rakennuksia Annankadun suuntaan.
Forumin kauppakeskus (Simonkatu 2–4; valmistunut vuonna 1986, arkkitehdit Kari Hyvärinen, Kaarlo Leppänen, Jaakko Suihkonen) sijaitsee Mannerheimintien kulmassa mäkeä ylös mentäessä vasemmalla puolella, oikealla puolella on Lasipalatsi ja Helsingin vanha linja-autoasema. Vanhan linja-autoaseman ja Simonkadun välissä on ramppi Forumin maanalaiseen parkkiluolastoon.
Forumin vieressä Simonkatu 6:ssa on Jussi ja Toivo Paatelan suunnittelema, vuonna 1921 valmistunut Maalaistentalo, Pellervo-seuran ja Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton omistama rakennus. Siinä on toiminut 90 vuoden ajan muun muassa MTK:n päätoimisto, Maaseudun Tulevaisuuden toimitus sekä aikanaan myös muiden pellervolaiseen osuusliikkeeseen kytkeytyneiden yritysten ja organisaatioiden tiloja. Yleisradion ensimmäinen studio sijaitsi Maalaistentalossa 1920-luvulla. Simonkatu 6:ssa aloitti toimintansa vuonna 1889 myös Paischeffin huonekaluliike, joka oli aikansa kuuluisin ja menestynein huonekalujen jälleenmyyjä Suomessa.
Koiton talo (Simonkatu 8; Usko Nyströmin ja Vilho Penttilän käsialaa vuodelta 1907) sijaitsee Yrjönkadun kulmassa ennen risteystä.
Simonlinna (Simonkatu 12) Annankadun kulmassa on Väinö Vähäkallion suunnittelema, vuonna 1925 valmistunut liike- ja toimistotalo.
Scandic Hotel Simonkenttä (Simonkatu 9) sijaitsee Simonkadun pohjoisreunassa Annankadun risteyksessä. Sen paikalla oli vuosina 1876–1929 käytettyjen vaatteiden kauppakojualue Narinkka ja myöhemmin 1960-luvulta lähtien linja-autojen päätepysäkkialue Simonkenttä, josta lähtivät muun muassa Haagaan ja Konalaan johtaneet linjat.
John Keegan

John Desmond Patrick Keegan (15. toukokuuta 1934 Clapham, Lontoo – 2. elokuuta 2012) oli englantilainen sotahistorioitsija, luennoija ja toimittaja. 
Elämä.
Keegan syntyi irlantilais-katoliseen perheeseen. Hän opiskeli Wimbledon Collegessa kaksi vuotta, josta jatkoi Oxfordin yliopiston Balliol Collegeen 1953. Hän työskenteli Yhdysvaltain Lontoon-lähetystössä kahden vuoden ajan. Vuonna 1960 hänet kiinnitettiin Sandhurstin sotilasakatemiaan luennoijaksi. Vuonna 1986 hän siirtyi Daily Telegraph -lehteen sotilasasioista vastaavaksi toimittajaksi. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 2000.
Huolimatta elämäntyöstään sotilasasioiden parissa Keegan ei ole palvellut päivääkään armeijassa eikä kokenut rintamatapahtumia. Keegan on kertonut useissa teoksissaan lapsena kärsimänsä sairauden estäneen hänen pääsynsä armeijaan.
Kirjoituksista.
Keegan halusi nostaa esille kulttuuristen ilmiöiden vaikutuksen sotaan. Sodankäynnistä on vuosituhansien saatossa tullut käytöstä ohjaava tapa ihmiskunnalle. Esimerkiksi samurait eivät bushidoon vedoten halunneet koskea tuliaseisiin portugalilaisten tullessa 1500-luvulla Japaniin. Keegan vastustaa preussilaisen sotateoreetikon Carl von Clausewitzin näkemystä sodasta politiikan jatkeena. 
Keegania on kiitetty hänen pyrkimyksestään saavuttaa syvällinen ymmärrys sodankäynnistä. Hänen työnsä kertovat tapahtumien lisäksi yksittäisten taistelijoiden kokemuksista, sotien historiallisia syistä ja sotilasjohtajien kohtaamista ongelmista ja heidän tekemistä valinnoista. 
Kritiikki.
Keegania on arvosteltu kyvyttömyydestä ymmärtää politiikan ja sodan välistä yhteyttä. Hew Strachan on todennut "Olemme liian usein sekoittaneet normatiivisen (idean) historian (todellisuuden) kanssa... John Keegan teoksessaan "Sodankäynnin historia" tekee juuri saman virheen." 
Yhdysvaltalainen historioitsija ja Clausewitz-tutkija Christopher Bassford on jopa kirjoittanut: "Mikään Keeganin teoksissa - huolimatta useista viittauksista Clausewitziin ja "clausewitzilaisiin" - ei tuo ilmi, että Keegan olisi itse todella lukenut Clausewitzin kirjoituksia". Bassfordin mukaan Keegan on tutustunut Clausewitziin paremminkin lukuisten viittauksien kautta kuin suoraan lukemalla tätä ja ominut periaatteellisen lähtökohdan kritiikkiinsä Basil Liddell Hartilta.
Clausewitz-kritiikissään Keegan sekoittaa teorian absoluuttisesta sodankäynnistä totaaliseen sodankäyntiin, vaikka jälkimmäinen termi otettiin käyttöön vasta Clausewitzin kuoltua. Yrittäessään torjua Clausewitzin teorioita Keegan on pyrkinyt myös mustamaalaamaan Clausewitzin henkilöhistoriaa. 
Monien brittiläisten historioitsijoiden lailla Keegan sai osansa holokaustin kieltäjää David Irvingiä koskeneesta jupakasta. Keegania arvosteltiin joistakin myönteisiksi luonnehdituista kommenteista, joita hän oli esittänyt Irvingistä. Keegan kehui Irvingin tutkimustaitoja, mutta kritisoi häntä vääristelystä ja piti Irvingin tiettyjä ajatuksia perversseinä.
Sarvijäärät

Sarvijäärät eli hapsenkakkiaiset (Cerambycidae) ovat kovakuoriaisheimo. Suomessa on tavattu yli 80 sarvijäärälajia.
Ryhmän kovakuoriaiset ovat usein suurikokoisia ja niiden tuntosarvet ovat pitkät, joillakin lajeilla huomattavasti pitemmät kuin niiden ruumis. Useimpien sarvijäärälajien toukat elävät puussa, mutta jotkut harvat myös ruohovartisissa kasveissa. Monet sarvijäärälajit ovat taloudellisesti merkittäviä puun tuholaisia. Suomessa jokseenkin yleinen laji suutari ("Monochamus sutor") on aiheuttanut vaurioita niin kuusi- kuin mäntypuuhun. Paikoittain Euroopassa tavattu merkittävä puurakennusten tuholaislaji, tupajäärä ("Hylotrupes bajulus"), esiintyy Suomessa vain Ahvenanmaan saaristossa. Monista sarvijääristä poiketen, eräät käyvät myös kukissa, kuten ulkonäöltään ampiaisia jäljittelevä aitojäärä ("Clytus arietis"). Yleisimpiä kukissa vierailevia sarvijääriä ovat sukuja "Leptura" ja "Anoplodera" edustavat kukkajäärät, jotka ovat ruumiinmuodoltaan yleensä hoikempia kuin suurin osa muista sarvijääristä.
Heimo käsittää noin 27 000 lajia. Yksi maailman suurimmista ja painavimmista kovakuoriaisista on jopa 20 cm pitkä Prioninae-alaheimoon kuuluva titaanijäärä ("Titanus giganteus"), joka elää Amazonasin sademetsien lahopuissa, Etelä-Amerikassa.
Suomessa tavattavat sarvijäärät jakautuvat kuuteen alaheimoon: Prioninae, Spondylidinae, Aseminae, Lepturinae, Cerambycinae ja Lamiinae. Suomessa elää vakinaisesti n. 80 eri sarvijäärälajia, sisältäen mm. papintappajan ja sarvijaakon.
Carl Jonas Love Almqvist

Carl Jonas Love Almqvist (28. marraskuuta 1793 – 26. syyskuuta 1866) oli ruotsalainen kirjailija. Hän tarkasteli kustavilaista yhteiskuntaa ja muun muassa sukupuolirooleja kriittisesti. Almqvistin romanttinen tuotanto vaikutti Suomessa J. L. Runebergin ja Fredrika Runebergin teoksiin.
Almqvist opiskeli papiksi ja työskenteli muun muassa opettajana ja sanomalehtimiehenä. Hän joutui hankaluuksiin Ruotsissa ja muutti ensin Yhdysvaltoihin ja sieltä Saksaan, missä hän kuoli.
Kirjallinen tuotanto.
Almqvist oli aikanaan Ruotsin tuotteliaimpia kirjailijoita. Hänen tuotannossaan on sekä romanttisia että realistisia piirteitä. Hän toi teoksiinsa kansankuvauksen, josta realismin kaudella tuli kirjallisuuden valtavirta. Hänen pääteoksekseen on nostettu kirja "Törnrosens bok" (1832–1851), joka on osittain suomennettu.
Yksi Almqvistin tunnetuimmista teoksista on vapaata rakkautta, miehen ja naisen aviotonta rakkaussuhdetta, käsittelevä romaani "Det går an" (suom. "Käy laatuun"). Siinä lasimestarin tytär Sara Videbeck ja kersantti Albert kohtaavat laivalla ja rakastuvat toisiinsa. He valitsevat kuitenkin avioliiton sijaan avoliiton ilman kirkon siunausta, jotta kummankin vapaus säilyisi.
"Det går an" herätti aikanaan paljon huomiota Ruotsissa, ja sitä pidettiin siveettömänä. J. V. Snellman kirjoitti teokselle samannimisen ilman tekijän nimeä ilmestyneen jatko-osan (suom. "Sopii" ja "Käy laatuun"), joka kuvaa Saran ja Albertin yhteiselämän toimimattomaksi. Snellmanin romaanin taustalla on ajatus, ettei Almqvistin kuvaama vapaa suhde ole mahdollinen sukupuolten välisten erojen vuoksi.
Suomennetut teokset.
Suomennettuja runoja.
Antologioissa
Runot
Lorenzo Da Ponte

Lorenzo Da Ponte, alun perin Emanuele Conegliano, (10. maaliskuuta 1749 Ceneda, Venetsia – 17. elokuuta 1838 New York, Yhdysvallat) oli italialainen libretisti. Hän kirjoitti librettoja lukuisille säveltäjille, mutta hänen kuuluisimmaksi teoksikseen ovat nousseet Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämät "Figaron häät", "Così fan tutte" ja "Don Giovanni", joita joskus nimitetään "Da Ponte -trilogiaksi".
Da Ponten isä oli katoliseksi kääntynyt juutalainen. Da Ponte opiskeli papiksi mutta vietti varsin vilkasta ja vallatonta elämää, sai lapsen naimisissa olevan naisen kanssa, perusti bordellin tämän kanssa ja joutui vihdoin siveettömyyden takia lähtemään Venetsiasta. Hän saapui Wieniin 1782 ja sai paikan keisari Joosef II:n hoviteatterin kirjailijana. 
Keisarin kuoltua Da Ponte joutui epäsuosioon, muutti Prahaan ja sitten Lontooseen, lopulta rahattomana ja velkaisena Yhdysvaltoihin. Hän perusti kirjakaupan, toimi kirjallisuuden professorina ja oopperatuottajana. Hän perusti New Yorkiin maan ensimmäisen oopperatalon. Yritys epäonnistui ja ooppera jouduttiin sulkemaan talousongelmien vuoksi vain 28 esityksen jälkeen.
Da Ponten kirjoittamat libretot ovat aikansa hömppäkomedioita, jotka Antti Vihisen mukaan eivät olisi ilman Mozartin musiikkia jääneet elämään. Tosin Da Ponte on omissa muistelmissaan katsonut, että juuri hänen ansiostaan Mozartin oopperat ovat sitä, mitä ne ovat.
Holocaust

"Holocaust on myös useiden kielten sana holokaustille. Holocaust on myös englanninkielinen alkuperäisnimi "Polttouhrit"-romaanille ja televisiosarjalle."
Holocaust on skotlantilainen heavy metal -yhtye. Sen perustivat Edinburghissa Gary Lettice (laulaja), John Mortimer (kitaristi), Ed Dudley (kitaristi), Robin Begg (basisti) sekä Nicky Arkless (rumpali) 1970-luvun lopulla. Metallica julkaisi "Garage Inc." -levyllään coverin Holocaustin kappaleesta "The Small Hours".
Risto Mäkinen

Risto Holger Mäkinen (12. marraskuuta 1918 Loppi – 7. toukokuuta 1972) oli suomalainen taidegraafikko, kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Johan Ilmari Mäkinen ja Aino Emilia (o.s. Waldén).
Mäkinen piirsi "Yhteishyvä"-lehdessä ilmestynyttä sarjakuvaa "Antti Puuhaara", jota aiemmin oli piirtänyt Aarne Nopsanen. Lisäksi hän kuvitti useita satukirjoja, joista useat olivat Raul Roineen kirjoittamia. Lastenkirjakuvituksistaan hän sai peräti kolme kertaa Rudolf Koivu&lt;br&gt; -palkinnon. Mäkinen teki 1950-luvulla yhteistyössä Roineen kanssa myös albumit "Pikilakki", "Ville Vikkelä" ja "Uljas kaartilainen". Samaan aikaan hän piirsi historiallisia sarjakuvia myös "Lipas"-lehteen, jossa ilmestyi Sakari Topeliuksen tarinaan perustuva "Kuninkaan hansikas" (1951). Mäkinen kuvitti myös "Pellervo"-lehteä ja piirsi lehteen viisi "Unto Uneksija" -sarjaa Veikko Savolaisen avuksi 1969.
Otava julkaisi vuosina 1939–1956 yksitoista "Antti Puuhaara" -albumia, joista neljä ensimmäistä oli Nopsasen piirtämiä ja loput Mäkisen.
Garage Inc.

Garage Inc. on Metallican vuonna 1998 julkaisema cover-kappaleita sisältävä tupla-albumi. Sen kappaleet on äänitetty aikavälillä 1984–1998. Albumi myi Suomessa kultaa, ja sitä on myyty yli 27 000 kappaletta, kun taas maailmanlaajuisesti albumia on myyty 8 miljoonaa kappaletta. Kappaleille ”Whiskey in the Jar” ja ”Turn the Page” kuvattiin musiikkivideot.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ykköspaikalle ja vietti listalla yhteensä 24 viikkoa.
Albumi otettiin hyvin vastaan myös alkuperäisten esittäjien keskuudessa. 
Kappaleet.
Sulkeissa on merkitty artisti tai yhtye, jonka esittämä kappale alun perin on.
CD 2.
Motörhead-coverit (kappaleet 13-16) ovat soitettu livenä Lemmy Kilmisterin 50- vuotissyntymäpäiväjuhlissa vuonna 1995.
Windows Resurssienhallinta

Resurssienhallinta (englanniksi "File Explorer") on Microsoft Windowsin tiedostonhallintaohjelma, jolla voi navigoida järjestelmän resursseja kuten kiintolevyjä, optisia asemia, siirrettäviä muistivälineitä (muistikortit, USB-muistit). Resurssienhallinta toimii myös työpöydän ylläpitäjänä, joten jos se suljetaan, työpöydän kuvakkeet ja tehtäväpalkki katoavat. Resurssienhallinta on sidottu Windowsiin niin tiukasti, että sen poistaminen on hankalaa, mutta ei kuitenkaan mahdotonta.
Balladiooppera

 
Balladiooppera () on 1700-luvun Isossa-Britanniassa parin vuosikymmenen ajan kukoistanut oopperan tyylilaji, jonka suosio alkoi vähetä vuosisadan puolivälin tienoilla. Se oli kansanoopperan muoto, jossa uudelleen sanoitetut kansanlaulut tai muut suosikkisävelmät ja osittain uudet sävelmät keskeyttivät puhutun dialogin. Sanoitukset käsittelivät ajankohtaisia aiheita, ivasivat vallitsevia sosiaalisia oloja sekä olivat usein leikillisiä ja liioittelevia.
Balladioopperoita kirjoittaneita näytelmäkirjailijoita olivat muun muassa John Gay, Colley Cibber ja Henry Fielding. Varhainen ja erittäin suosittu lajin edustaja oli "The Beggar’s Opera" (Kerjäläisooppera), jonka librettoon sovitti Gay ja osittain sävelsi Johann Christoph Pepusch. Sen kantaesitys tapahtui vuonna 1728. Toinen merkittävä balladiooppera oli Charles Coffeyn vuonna 1731 valmistunut teos "The Devil to Pay" ja sen vuonna 1743 kantaesitetty saksankielinen versio "Der Teufel ist Los" (Piru on irti). Se oli tärkeä esikuva saksalaisen laulunäytelmän synnyssä.
Mikonkatu (Helsinki)

Mikonkatu () on etelä–pohjoissuuntainen katu Helsingin keskustassa. Se johtaa Kluuvin läpi Esplanadin puistosta Kaisaniemen puistoon. 
Historia.
Mikonkatu on nimetty vuonna 1820 Venäjän keisarin Aleksanteri I:n veljen, suuriruhtinas Mikaelin (1798–1849) mukaan. Nykyisen pituutensa ja muotonsa katu sai vuonna 1830. Kadun virallisena suomenkielisenä nimenä oli vuosina 1909–1928 Mikaelinkatu. 
Valtaosaltaan katu rakennettiin kävelykaduksi vuonna 1992.
Raitioliikenne.
Mikonkadulle on asennettu raitiotiekiskot, jotka kulkevat Rautatientorin itäistä laitaa pitkin Kaivokadulle. Tätä Vilhonkadun–Mikonkadun reittiä raitiovaunut kulkivat molempiin suuntiin vuoteen 1950 saakka, jolloin Kaivokadulta reitti Kaisaniemen suuntaan avattiin Kaisaniemenkatua pitkin. Kaisaniemestä Kaivokadulle raitiovaunut kulkivat Vilhonkatua ja Mikonkatua pitkin vuoteen 1994 saakka, jolloin Kaisaniemenkadun raitiotie kaksisuuntaistettiin. Vilhonkadun–Mikonkadun reittiä käytetään yhä raitiovaunujen tilausajokäytössä, kuten Spårakoffin liikennöinnissä.
Mikonkadulle välille Aleksanterinkatu–Kaivokatu valmistui alkuvuodesta 2009 kaksiraiteinen, osin limittäin kulkeva raitiotie. Osuutta on kutsuttu myös raitiokävelykaduksi.
Johann Fux

Johann Joseph Fux (n. 1660 – 13. huhtikuuta 1741) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja musiikkiteoreetikko. Hänen tunnetuin teoksensa on "Gradus ad Parnassum", jossa hän muotoilee Giovanni Pierluigi da Palestrinan teosten pohjalta Palestrina-tyylin säännöt. Fuxin vaikutus kontrapunktin opetukseen on tämän kirjan kautta ollut korvaamaton.
Fux oli myös aikansa merkittävin syntyperäinen itävaltalainen Wienin hovin säveltäjä, kun useimmat hovisäveltäjistä olivat italialaisia. Vuodesta 1715 Fux toimi hovikapellimestarina. Fux oli ensisijaisesti kirkkomusiikin säveltäjä, mutta hän kirjoitti myös kevyttä teatterimusiikkia. Fux sävelsi parikymmentä oopperaa, joista neljä on kadonnut.
Slashdot-vaikutus

Slashdot-vaikutus () tarkoittaa ilmiötä, joka syntyy jonkin suositun www-sivuston linkittäessä pienemmälle sivustolle, jolloin pienemmän sivuston palvelin ruuhkautuu kasvaneen tietoliikenteen seurauksena. Termi viittaa sivuston kävijämäärässä tapahtuvaan hetkelliseen muutokseen, jos sivusto mainitaan suositun teknologiauutisten tietopalvelun, Slashdotin uutisoinnissa.
Tyypillisesti pienemmät www-sivustot eivät tällöin pysty vastaamaan kasvaneeseen liikenteen määrään, josta saattaa seurata koko palvelimen kaatuminen.
Syntytapa.
Slashdotin, Diggin ja Farkin kaltaiset sivustot julkaisevat lyhyitä artikkeleita, joita käyttäjät voivat kommentoida. Tavallisesti artikkelissa mainitaan jokin kiinnostava sivusto tai uutisaihe sekä siihen viittaava hyperlinkki. Tällöin valtava lukijamäärä yrittää samanaikaisesti käydä katsomassa mainittuja sivuja. Lukijat saavat aikaan niin valtavan määrän hakupyyntöjä, että sivuston palvelimet joko ylikuormittuvat tai ne ylittävät sallitun tiedonsiirtomäärän, jolloin sivuja ei pääse lukemaan.
Eräs Slashdotin kommentti kuvasi vaikutusta osuvasti: "Slashdot on maailmankuulu. Se on satunnainen hajautettu palvelunestohyökkäys, jonka edessä verkko- ja järjestelmävastaavat vapisevat ja josta he näkevät painajaisia."
Kurgan

Kurgan (venäjäksi "Курган") on Kurganin alueen pääkaupunki Tobol-joen varrella Länsi-Siperiassa Venäjällä 1 973 kilometriä Moskovasta itään. Kurgan sijaitsee Siperian radan varrella Jekaterinburgin ja Omskin välillä.
Historia.
Kurgan on yksi Siperian vanhimmista kaupungeista. Noin vuonna 1662 venäläiset perustivat linnoitetun asutuksen nimellä Tsarjovo Gorodištše (Царёво Городище). Siitä tuli kaupunki vuonna 1782 ja se nimettiin uudelleen Kurganiksi. Nimi tulee suurta hautakumpua merkitsevästä turkkilaisperäisestä sanasta "kurgan", joita paikalla on useita.
Annankatu (Helsinki)

Annankatu () on Helsingin Mannerheimintien suuntainen katu kaksi korttelia Mannerheimintiestä länteen. Se alkaa Merimiehenkadulta Punavuoresta ja päättyy Urho Kekkosen katuun Kampin liikekeskuksen kohdalla. 
Kadulla on liikennevalot näissä risteyksissä: Bulevardi ja Lönnrotinkatu, sekä Simonkadun risteyksessä raitiovaunun huomiovalot.
Annankatu on saanut nimensä venäläisen Pyhän Annan ritarikunnan mukaan. Nimen alkuperäinen, vuonna 1820 vahvistettu muoto olikin "St Annae Gatan" ("Pyhän Annan katu"). Sana "St. (Sankt, Pyhä") kuitenkin poistettiin kadun nimestä jo vuonna 1836.
Antinkatu.
Ennen Kampin keskuksen rakentamista Annankatu jatkui linja-autokentän ja Salomonkadun yli Eteläiselle Rautatiekadulle. Nykyään tämän Annankadun jatkeen nimeksi on muutettu Antinkatu Helsingin ensimmäisen kaupunginjohtajan Antti Tulenheimon mukaan. Nykyinen Lönnrotinkatu oli Antinkatu vuoteen 1928.
Scherzo

Scherzo (monikko scherzi, ) tarkoittaa laajan taidemusiikkiteoksen, kuten sinfonian tai sonaatin, osaa. Scherzo kehittyi menuetista ja korvasi sen vähitellen sinfonian (ja muiden teosmuotojen, kuten jousikvartettojen) kolmantena tai toisena osana. Scherzo on tavallisesti ABA-muotoinen, jossa B-osa on trio, jonka jälkeen scherzo kerrataan. 1800-luvulta alkaen scherzoja sävellettiin myös itsenäisinä teoksina.
Joseph Haydnin jousikvartettojen menuetit, jotka on nimetty scherzoiksi (ital. vitsaillen), pilailevat hovitanssin kustannuksella rikkomalla tanssin rytmikuvioita yllättävillä tauoilla. Haydnin jälkeen muotoa käyttivät runsaasti muun muassa Ludwig van Beethoven ja Franz Schubert. Scherzo säilyi sinfonioiden standardiosana koko 1800-luvun ajan, ja säveltäjät ryhtyivät myös säveltämään itsenäisiä scherzoja. 
Frédéric Chopinin sävellystuotantoon kuuluu neljä scherzoksi nimettyä pianoteosta. Niistä kuitenkin vain viimeinen on scherzon nimen mukaisesti "vitsikäs", kun taas kolme ensimmäistä ovat perin synkkiä.
Ozomatli

Ozomatli on yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa Latinalaisamerikkalaista musiikkia, hip-hop:ia ja englannin- ja espanjankielistä rock-musiikkia. Yhtye on tunnettu sekä kantaa ottavista sanoituksistaan, että laajasta musiikkityylien kirjostaan, näitä ovat mm. salsa, jazz, funk, reggae ja rap.
Historia.
Bändin ensimmäinen albumi "Ozomatli" julkaistiin 16. kesäkuuta 1998. Albumi nousi sijalle 7 Billboard 'Latin Albums' listalla ja sijalle 4 'Latin Pop Albums' listalla. Levyltä julkaistiin kaksi singleä “Cut Chemist Suite” and “Super Bowl Sundae”. 1999 Ozomatli kiersi Manan ja Carlos Santanan kiertueella joka seurasi Santanan levyn Supernatural julkaisua.
Ozomatlin toinen albumi, "Embrace the Chaos", julkaistiin epäonnisena päivänä 11. syyskuuta 2001. Vaikka monet yhdysvaltalaiset yhtyeet peruivat konserttinsa, Ozomatli sai huomiota jatkamalla esiintymisiään ja jatkaen oikeudenmukaisuuden ja sodan vastaisen sanoman levittämistä. 2002 "Embrace the Chaos" voitti "Best Latin Rock/Alternative Album" Grammy-palkinnon.
Albumi "Street Signs" julkaistiin 2004 ja vuonna 2005 se voitti Grammy-palkinnon "Best Alternative Music Album"
2005 Ozomatli julkaisi San Franciscon The Fillmoressa äänitetyn livealbumin.
2006 Yhdysvaltain ulkoministeriö kutsui Ozomatlin toimimaan kulttuurin lähettiläinä valtion sponsoroimalla kansainvälisellä kiertueella, yhtye on matkustanut mm. Aasiassa, Afrikassa, Etelä-amerikassa, Lähi-idässä, Tunisiassa, Intiassa, Jordanissa, Nepalissa, Myanmarissa, Vietnamissa, Thaimaassa ja Kiinassa. Loppuvuodesta 2006 julkaistiin "Don't Mess With the Dragon", jonka julkaisun aikoihin DJ Spinobi erosi yhtyeestä.
Maaliskuussa 2007 julkaistiin yhtyeen genre-rajoja rikkova neljäs albumi "Don't Mess With The Dragon" ja syyskuussa MC Jabu jätti yhtyeen ystävällisissä väleissä. 
Alkuvuodesta 2008 yhtye teki kappaleen nimeltä "Can't Stop The Blue" Los Angeles Dodgers:lle
2012 julkaistiin "Ozomatli Presents Ozokidz" joka on sekä lapsille, että aikuisille suunnattu levy.
Sulake (yritys)

Sulake Oy on suomalainen yritys, joka perustettiin vuonna 2000. Sen tarkoitus oli luoda alun perin Internet-portaaleja. Nykyään se toimii Habbon suunnittelijana ja kehittäjänä. Sulakkeella on ollut toimipisteitä muun muassa Australiassa, Ruotsissa, Italiassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Norjassa, Singaporessa, Ranskassa ja Hollannissa. Konsernin pääkonttori on Helsingissä. Nykyinen toimitusjohtaja Valtteri Karu aloitti työnsä Sulakkeella elokuussa 2018.
Vuodesta 2013 alkaen Sulake kuului Elisalle, mutta toukokuussa 2018 se ilmoitti myyneensä yhtiön osake-enemmistön hollantilaiselle Orange Games -yhtiölle. Tammikuussa 2021 Orange Games, uudelta nimeltään Azerion, osti loput 49 prosenttia Sulakkeesta. Sulakkeen toiminta jatkuu kuitenkin entisellään Habbon ja Hotel Hideawayn kehityksen parissa Helsingissä.
Historia.
Sulake avasi pitkään ”Hotelli Kultakalana” tunnetun Habbon elokuussa 2000. Yrityksen perustajat ja Habbon kehittäjät Aapo Kyrölä ja Sampo Karjalainen saivat Suomi-palkinnon vuonna 2005 ja Suomalaisen insinöörityöpalkinnon vuonna 2006. Deloitte sijoitti Sulakkeen 2006 Technology Fast 50 -kilpailunsa nopeiten ja vuonna 2007 neljänneksi nopeinten kasvavaksi suomalaiseksi teknologiayritykseksi.
Vuodesta 2007 alkaen Sulake omisti suomalaisen IRC-Galleria-sivuston, ostettuaan sivustoa pyörittäneen Dynamoid Oy:n. Samalla yhtiön nimeksi muutettiin Sulake Dynamoid Oy, ja siitä tuli Sulakkeen tytäryhtiö. Dynamoid Oy oli perustettu vuonna 2003. Maaliskuussa 2011 Sulake myi IRC-Gallerian Sulake Dynamoid Oy:n johdon perustamalle Somia Reality Oy:lle, jolloin Sulake Dynamoid Oy:sta tuli Somia Dynamoid Oy. Helmikuussa 2013 Elisa ilmoitti ostaneensa lähes kokonaan Sulakkeen osakekannan.
IRC-Gallerian ja Habbon lisäksi Sulake on toteuttanut myös muita virtuaalimaailmoja. Se on tehnyt omat virtuaalimaailmat Coca Cola Companylle 2001 ja Disneylle 2004. Yritys on myös aloitellut liiketoimintaa, jossa hoidetaan asiakkaiden verkkopelejä heidän puolestaan. Vuonna 2009 Sulake julkisti Bobba Bar -mobiilivirtuaalimaailman, joka on mobiilipuhelimissa toimiva virtuaalinen tapaamispaikka. Palvelun kohderyhmä on 17-vuotiaista ylöspäin.
Sulake Corporation joutui irtisanomaan useita kymmeniä työntekijöitä marraskuussa 2012 yhtiön talousvaikeuksien vuoksi. Tällä hetkellä yhtiössä työskentelee maailmanlaajuisesti noin 20–49 henkilöä.