K2

K2 (tunnetaan myös nimillä Godwin-Austen, Lambha Pahar, Chogori, Kechu ja Dapsang) on vuori Karakorumissa, Himalajan vuoriston läntisessä osassa Kiinan ja Pakistanin rajalla. 8 611 metriä korkea K2 on maailman toiseksi korkein vuori Mount Everestin (8 850 m) jälkeen.
Vuoren mittaaminen ja nimeäminen.
Eurooppalaiset havainnoivat vuorta ensimmäisen kerran vuonna 1856 osana brittiläisen siirtomaaimperiumin suurta trigonometrista mittausprojektia. Tuolloin T. G. Montgomery, Henry Haversham Godwin-Austenin johtaman tutkimusryhmän jäsen, havainnoi Karakorumia Mount Haramukhilta käsin, ja merkitsi kaksi merkittävintä huippua K1:ksi ja K2:ksi (Karakorum 1 ja 2). Retkikunnalla oli ohjeet käyttää paikallisia nimiä vuorille, ja pian K1:n nimeksi selvisi Masherbrum. Useilla vuorilla ei kuitenkaan ollut nimeä paikallisella kielellä, sillä eristyneisyytensä vuoksi niille ei ole näköyhteyttä ihmisen pysyvästi asuttamilta alueilta. Alueen korkeimman huipun nimeksi jäi K2.
Britit yrittivät nimetä vuoren myös Mount Godwin-Austeniksi, Mount Waughiksi, Mount Albertiksi ja Montgomerieksi, mutta yritykset kaatuivat paikallisten vastustukseen. Vuoresta joskus käytetty baltinkielinen nimi "Chogori" on yksinkertaisesti yleissana 'suuri vuori', jota käytetään sadoista huipuista Himalajalla.
Maantiede ja ilmasto.
K2 sijaitsee Himalajan vuoristo-alueeseen kuuluvassa Karakorum -vuoristossa, osin Pakistanin hallinnoiman Gilgit–Baltistanin ja osin Kiinan hallinnoiman Xinjiangin alueella. Karakorumin aluetta hallitsevat vuorenhuippujen lisäksi valtavat jäätikkövirrat, joista pisimmät saavat alkunsa K2:n massiivilta ja sen korkeimman huipun rinteiltä lumivyöryistä. Karakorumin jäävirrat ruokkivat lopulta Indus-jokea.
Vaikka K2 on topografiselta prominenssiltaan vasta maailman 22. suurin vuori, se on paikallisesti erittäin erottuva. Vuoren jokaiselta puolelta jyrkkä, pyramidimainen huippu nousee useimmilta puolilta yli 2 800 metriä sitä ympäröivän jäätikön yläpuolelle vain 4 000 metrin matkalla. Pohjoinen seinämä nousee jyrkästi yli 3 200 metriä alapuolella olevan jäätikön yläpuolelle. K2:n huipun tuulelle altis eteläseinämä on paljasta kiveä, kun taas vuoren pohjoinen ja koillinen seinämä ovat lumen ja jään peittämät. Tuulella on siten suurempi merkitys huipun lumipeitteen muodostumisessa kuin sateella. 
Etelästä tulevat varsinaiset monsuunisateet eivät yllä K2:lle saakka ja ylänköalue on kuivaa. Vuorelle saakka yltävä sade sataa lumena. Monsuunit tuovat kuitenkin mukanaan erittäin voimakkaita myrskyjä kesäkuun ja syyskuun välillä. Koska K2:ta ympäröivät selvästi matalammat jäätiköt ja rotkot, vuori on altis erittäin koville tuulille.
Geologia.
Karakorumin vuoristo ja K2 ovat syntyneet tektonisissa liikkeissä Intian mannerlaatan törmätessä ja työntyessä Euraasian mannerlaatan alle. Vuorten alla kulkee Karakorumin siirtymä, jonka yläpuolelle työntynyt ja poimuttunut kiviaines muodostaa maailman korkeimman vuoristoalueen. Alueelle ovat tyypillisiä korkeiden vuorenhuippujen lisäksi erittäin syvät joki- ja jäätikkörotkot. Mannerlaattojen liike ja vuoristojen kohoaminen jatkuu edelleen ja Karakorum on seismisesti aktiivista aluetta. Vuorijonon korkein huippu K2 on alkuperäiseltä ajalle ennen törmäystä ajoittuvalta kiviainekseltaan graniittia, joka on sekoittunut ja muuntunut mannerlaattojen siirrosten paineessa ja kuumuudessa. Nykyisin vuoren kiviaines on noin 120 miljoonaa vuotta vanhaa gneissiä ja metamorfisia kivilajeja. 
Vuorikiipeily.
K2:ta on toisinaan kutsuttu maailman vaarallisimmaksi vuoreksi. Tilastojen mukaan K2 on toiseksi vaarallisin yli 8 000 metriä korkea vuori maailmassa. Vuoteen 2012 mennessä vuoren huipulle oli päässyt 306 kiipeilijää, kun yrityksessä oli kuollut 81 ihmistä. Kuolleiden osuus huipulle päässeistä oli 29 %. Vain Annapurnan suhdeluku on korkeampi, 32 %. Maailman korkeimman vuoren Mt. Everestin vastaava suhdeluku oli vuoden 2012 lukujen perusteella 4 %. 
K2:sta tekee erityisen vaarallisen sen seinämien jyrkkyys ja korkeus, joiden vuoksi vuorella on aina merkittävä lumi- tai kivivyöryn vaara. Vuoren paikallisilmasto on haastava, eikä huipulle ole olemassa teknisesti helppoa reittiä. 
Kiipeilyn historiaa.
Ensimmäisen yrityksen kiivetä vuorelle tekivät brittiläiset Oscar Eckenstein ja Aleister Crowley vuonna 1902. He pääsivät 6 600 metrin korkeuteen vietettyään vuorella 68 päivää. 1900-luvun alussa italialaiset retkikunnat tekivät vuorelle useita retkiä. Retkikunnat onnistuivat kartoittamaan nykyisinkin yleisimmin kiivetyn kaakkoisen harjanteen reitin, joka nimettiin retkikuntia johtaneen Abruzzin herttuan Luigi Amedeon mukaan Abruzzin harjanteeksi. Muita tunnettuja varhaisia kiipeily-yrityksiä olivat Charles Houstonin johtama amerikkalainen retkikunta vuonna 1938 ja vuoden 1939 Fritz Wiessnerin johtama amerikkalainen retkikunta. Vuonna 1953 Chales Houston johti uutta amerikkalaista retkikuntaa vuorelle, mutta tämäkin yritys epäonnistui. 
Huipulle pääsi ensimmäisenä italialaisen geologi Ardito Desion johtama retkikunta vasta 31. heinäkuuta 1954. Retkikuntaan kuului viisi tieteilijää, lääkäri, valokuvaaja ja 12 muuta henkilöä. Huipulle asti kiipesivät Abruzzin harjanteen reittiä vaikeista sääolosuhteista huolimatta Lino Lacedelli ja Achille Compagnoni.
Ensimmäinen huipulle päässyt nainen oli Wanda Rutkiewicz vuonna 1986. Rutkiewicz kuoli joitakin vuosia nousun jälkeen, ja viisi seuraavaa huipulle päässyttä naista kuolivat paluumatkalla tai seuraavalla kiipeilykerrallaan. Tämä on johtanut uskomukseen, että K2 on kirottu vuori naisille. Kaiken kaikkiaan K2:n huipun on saavuttanut 11 naista.
Suomalaisista vuoren huipulle asti ovat kiivenneet Veikka Gustafsson vuonna 1994 ja Samuli Mansikka vuonna 2014. K2:n huippu saavutettiin talvella ensimmäisen kerran vuonna 2021, kun kymmenen nepalilaisen kiipeilijän ryhmä pääsi huipulle 16. tammikuuta.