Joe Hart

Charles Joseph John ”Joe” Hart (s. 19. huhtikuuta 1987 Shrewsbury) on englantilainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti vuonna 2024 päättyneellä ammattilaisurallaan 12 vuotta Manchester Cityä ja voitti neljästi Englannin Valioliigan Kultaisen hanskan. Hän pelasi kotimaansa lisäksi myös Italian ja Skotlannin sarjoissa. Hart pelasi Englannin maajoukkueessa 75 ottelua ja edusti Englantia neljissä arvokisoissa.
Hart tunnetaan hyvästä liikkuvuudestaan ja refleksitorjunnoistaan.
Seurajoukkueura.
Shrewsbury Town (2003–2006).
Hart aloitti uransa kotikaupunkinsa suurimmassa seurassa Shrewsbury Townissa, jonka edustusjoukkueen harjoitusrinkiin hän pääsi jo 15-vuotiaana. Hartin erinomaiset otteet huomattiin ajan myötä myös valioliigaseuroissa sekä nuorisomaajoukkueiden valinnoissa. Keväällä 2006 hänet valittiin Englannin kakkosliigan kauden parhaaksi maalivahdiksi. 
Myöhemmin keväällä 2006 Manchester City hankki Hartin riveihinsä, 600 000 punnan siirtosummalla. 
Manchester City (2006–2009).
Hart teki debyyttinsä Manchester Cityn edustusjoukkueessa lokakuussa 2006 ottelussa Sheffield Unitedia vastaan, seuran muiden maalivahtien Andreas Isakssonin ja Nicky Weaverin oltua loukkaantumisten vuoksi sivussa. Myöhemmin samalla kaudella Hart vietti lainalla lyhyet ajanjaksot kahdessa alemman sarjatason seurassa, ensin Tranmere Roversissa ja myöhemmin Blackpool FC:ssä.
Blackpoolista palattuaan Hart sai huomata olevansa Cityn ykkösmaalivahti, silloisen managerin Sven-Göran Erikssonin asetettua hänet maanmiehensä Isakssonin edelle. Samoihin aikoihin Hart myös teki debyyttinsä Englannin A-maajoukkueessa, ottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan. Seuraavan kauden Hart aloitti Cityn kiistattomana ykkösmaalivahtina, Isakssonin lähdettyä PSV Eindhoveniin. Tammikuussa 2009 seuraan hankittu Shay Given kuitenkin syrjäytti Hartin varamaalivahdin rooliin.
Lainajakso Birmingham Cityssä (2009–2010).
Kesällä 2009 Manchester City hankki Stuart Taylorin Aston Villasta varamaalivahdin rooliin, mahdollistaen Hartin lainaamisen muualle pelikokemuksen kartoittamiseksi. Hart siirtyikin koko kauden mittaisella lainasopimuksella Birmingham Cityyn, jossa koki yllättävän suuria vaikeuksia ykkösmaalivahdin roolin säilyttämisessä. Hartin tehtyä pahoja virheitä, entinen ykkösmaalivahti, kokenut Maik Taylor vaikeutti manageri Alex McLeishin ykkösmaalivahdin valintaa erinomaisilla otteillaan ottelussa Manchester Cityä vastaan, jossa Hart ei sopimusteknisistä syistä voinut pelata.
Hart säilytti loppujen lopuksi ykkösmaalivahdin asemansa, joka osoittautui oikeaksi päätökseksi. Hänen vahvat otteensa edesauttoivat Birminghamin ennätykselliseen 12 tappiottoman ottelun putkeen. Menestyksekkään kauden päätteeksi fanit äänestivät Hartin joukkueensa vuoden pelaajaksi, ja hänet valittiin myös Valioliigan tähdistökentälliseen. Lisäksi Hart oli ehdolla , yhdessä Wayne Rooneyn, Cesc Fàbregasin sekä James Milnerin kanssa. Palkinnon voitti lopulta Aston Villan keskikenttäpelaaja Milner.
Birmingham City ilmaisi kesällä 2010 kiinnostuksensa hankkia Hart pysyvästi joukkueeseen, tai vähintään jatkaa laina-aikaa toisen kauden ajaksi. City kuitenkin halusi Hartin takaisin riveihinsä, huolimatta Shay Givenin vahvoista esityksistä maalin suulla. 
Paluu Manchester Cityyn (2010–2016).
Paluunsa jälkeen Hartista tehtiin välittömästi joukkueen ykkösmaalivahti, jättäen Givenin penkille. Hartin pidettyä kaudella 2010–2011 seuraennätyksen arvoiset 29 nollapeliä, Given katsoi parhaaksi hakea peliminuutteja muualta, siirtyen Aston Villaan. Kausi päättyi Cityn FA cupin mestaruuteen. Hart solmi kesällä 2011 viisivuotisen jatkosopimuksen Cityn kanssa. Hänestä tuli Cityn kiistaton ykkösmaalivahti seuraavalle kaudelle, joka päättyi Cityn ensimmäisiin mestaruusjuhliin 44 vuoteen. Mestaruus ratkesi dramaattisten vaiheiden jälkeen vasta viimeisessä ottelussa Queens Park Rangersia vastaan, Cityn tehtyä kaksi maalia lisäajalla 3–2-voittoon päättyneessä trillerissä.
Hart jatkoi kaudella 2012–2013 hallitsevan mestarin ykkösmaalivahtina. Hän pelasi kaikki 38 valioliigaottelua Cityn sijoittuessa Valioliigassa toiseksi. FA cupissa hän pelasi vain loppuottelussa, jonka City hävisi Wiganille. Seuraavalla kaudella hän menetti ykkösmaalivahdin paikan seitsemän valioliigaottelun ajaksi Costel Pantilimonille. Hän pelasi loput 31 valioliigaottelua kaudella, joka päättyi Cityn mestaruuteen. City voitti myös liigacupin, jossa Hart pelasi vain yhden ottelun. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 36 valioliigaottelua Cityn sijoittuessa sarjakakkoseksi.
Kaudella 2016–2017 Cityn uusi manageri Pep Guardiola tiputti Hartin penkille tämän huonojen esiintymisten vuoksi EM-kilpailuissa 2016. Hart aloitti joukkueen kapteenina Mestarien liigan karsintaottelussa Steauaa vastaan, jonka City voitti 1–0.
Lainalle Torinoon (2016–2017) ja West Hamiin (2017–2018).
Hart lainattiin italialaiseen Torinoon 31. elokuuta 2016 loppukaudeksi 2016–2017. Hän pelasi kauden kaikki Serie A -ottelut. Seuraavan kauden hän oli lainalla Valioliigan West Hamissa, jossa pelasi 14 ensimmäistä liigaottelua, jonka jälkeen putosi vaihtopenkille, ja pelasi loppukauden aikana enää viisi sarjaottelua.
Burnley (2018–2020).
Hart siirtyi vajaalla neljällä miljoonalla eurolla Valioliigan Burnleyyn kesällä 2018. Hän pelasi ensimmäiset 19 valioliigaottelua kaudella 2018–2019, muttei päässyt sen jälkeen pelaamaan kuin cup-otteluita.
Tottenham Hotspur (2020–2021).
Elokuussa 2020 Hart allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Tottenham Hotspurin kanssa. Hart pelasi kaudella 2020–2021 kaksi FA Cupin ottelua ja kahdeksan Eurooppa-liigan ottelua, mutta jäi Valioliigassa ilman peliaikaa.
Celtic ja uran päätös (2021–2024).
Elokuussa 2021 Hart siirtyi skotlantilaisseura Celticiin kolmivuotisella sopimuksella. Hart vakiinnutti paikkansa Celticin ykkösmaalivahtina ja pelasi debyyttikaudellaan Celticissä 35 ja voitti Skotlannin mestaruuden. Keväällä 2022 hän voitti myös Skotlannin liigacupin.
Kaudella 2022–2023 Hart pelasi Celticin maalilla yhteensä 50 ottelua seuran voittaessa Skotlannin liigan, Skotlannin cupin ja Skotlannin liigacupin. Hänet valittiin kauden päätteeksi myös Skotlannin liigan kauden tähdistöjoukkueeseen.
Helmikuussa 2024 Hart ilmoitti päättävänsä uransa kuluvan kauden jälkeen. Hart pelasi kaudella 2023–2024 37 sarjaottelua ja voitti uransa kolmannen Skotlannin mestaruuden. Hartin uran viimeinen ottelu oli 25. toukokuuta 2024 pelattu Skotlannin cupin loppuottelu paikallisvastustaja Rangersia vastaan. Celtic voitti ottelun lukemin 1–0.
Maajoukkueura.
Hart teki debyyttinsä A-maajoukkueessa harjoitusottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan, tultuaan puoliajalla David Jamesin tilalle. Hartin pelattua erinomaisen kauden lainalla Birmingham Cityssä, hänet valittiin Englannin joukkueeseen Etelä-Afrikan MM-kilpailuihin kesällä 2010 yhdessä Jamesin ja Robert Greenin kanssa. Hart ei kuitenkaan päässyt kentälle yhdessäkään ottelussa, Greenin ja Jamesin jakaessa torjuntavastuun.
Englannin jouduttua kotimatkalle jälleen kerran ennen aikojaan, maajoukkueen torjuntavastuu siirtyi ikääntyvältä Jamesilta ja pahan virheen ottelussa Yhdysvaltoja vastaan tehneeltä Greeniltä Hartille, joka on syksystä 2010 ollut Englannin jokseenkin kiistaton ykkösmaalivahti. 
Edellisen Englannin päävalmentajan Fabio Capellon paikalle ennen kesän 2012 EM-kilpailuja tullut Roy Hodgson valitsi Hartin odotetusti kisajoukkueeseen, Robert Greenin ja uuden tulokkaan John Ruddyn toimiessa varamiehinä. Hän pelasi EM-kilpailuissa Englannin kaikki neljä ottelua. Brasilian MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi kaksi Englannin tappiollista alkulohko-ottelua.
Hart pelasi kaikki ottelut vuoden 2016 EM-kilpailuissa, joissa Englanti alisuoritti ja putosi neljännesvälierissä ottelussa Islantia vastaan 2–1. Hart otti vastuun häviöstä, sillä hänen mukaansa hänen olisi pitänyt torjua laukaus, josta Islannin toinen maali syntyi.
Hart pelasi kaikkiaan 75 maaottelua.