tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
NGA

National Geospatial-Intelligence Agency (NGA) on vuonna 2004 perustettu Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen tiedustelupalvelu ja kuvatiedusteluaineistoa käsittelevä virasto. 
Tausta.
NGA:n edeltäjiä ovat National Imagery and Mapping Agency (NIMA). ja Defense Mapping Agency (DMA). Ajallisesti etäisempiä edeltäjiä ovat eri aselajien ilmavoimien lentotiedusteluyksiköt. 
NIMA sai kritiikkiä vuonna 1999, kun se toimitti NATOlle virheelliseksi pommituskohteeksi Kiinan Belgradin-lähetystön.
Kesällä 2010 NGA tilasi yli 7 miljardilla dollarilla kuvamateriaalia yhdysvaltalaisilta DigitalGlobe- ja GeoEye-yhtiöiltä kymmenen vuoden sopimuksen puitteissa. Tätä suurtilausta on perusteltu sillä, että Yhdysvaltain hallitus haluaa kuvanhankintayhtiöiden olevan taloudellisesti vahvoja. Subventio tulee tässä selkeästi esille. Esimerkiksi eurooppalainen Astrium pitää tätä kilpailunvääristämisenä.
GeoEye-yhtiö myy kuvia muun muassa Googlelle ja Nokialle. Syyskuun lopulla 2010 Valkoinen talo ilmaisi vastustavan kantansa Senaatin ja NGA:n haluille rajoittaa Yhdysvaltain puolustusvoimien satelliittikuvaostojen kilpailutusta, joka asia liittyy yllä mainittuihin urakoihin.
Marraskuussa 2010 NGA ilmoitti alkavansa käyttää tiedustelukuvien käsittelyssä samoja ohjelmia ja laitteita, joita Apple ja Amazon myyvät. Tämä voi viitata tiedustelukuvatiedon laajempaan yhdysvaltalaiseen käyttöön ja toisaalta voi olla pyrkimys pienentää tiedon jakelun kustannuksia ja mahdollisesti laajentaa tiedon käsittelijöiden rekrytointia. Toteutuessaan hankkeella voi olla merkittävä Applea ja Amazonia subventoiva vaikutus, mahdollisesti myös niiden nykyistä vahvempi linkittyminen Yhdysvaltain tiedusteluun.
Marraskuussa 2010 NGA ilmoitti ostavansa kolmen vuoden ajan GeoEyen vanhan OrbView-2-satelliitin keräämään meren väri-dataa.
Organisaatio.
NGA:n budjetti- ja henkilöstötietoja ei ole julkistettu. 
 Sen toimipaikat ovat Virginiassa ja Marylandissä. 
Organisaation ensimmäinen johtaja kenraaliluutnantti James R. Clapper aloitti laajamittaisen kuva-aineiston oston yksityisiltä yrityksiltä. Amiraali Robert Murrett johti organisaation hänen jälkeens. Letitia Longista tuli organisaation johtaja 9. elokuuta 2010.
M/S Viken

M/S Viken on suomalainen yhteysalus. Viken toimii Saaristomerellä Paraisten reittialueella. Alus liikennöi vuoden 2012 loppuun asti Granvikistä muun muassa Pensariin ja Heisalaan. Tämän jälkeen se makuutettiin. ELY-keskuksen järjestämän liikenteen kilpailutuksen voitti Nordic Duck, joka on yli 20 vuotta Vikeniä vanhempi alus. Vuonna 2015 Viken palasi vanhalle reitilleen uuden kilpailutuksen päätyttyä aluksen nykyisen omistajan Suomen Lauttaliikenteen eli FinFerriesin voittoon.
Vikenin omisti aiemmin Suomen valtion liikelaitoksen Finstashipin Saaristovarustamo. Alus on rakennettu vuonna 1987 Lun-Mekin telakalla Maarianhaminassa ja se pidennettiin nykyisiin mittoihinsa vuonna 2004. Vikenin pituus on 31,6 metriä ja sille mahtuu 73 matkustajaa ja 14 henkilöautoa.
Kultatatti

Kultatatti ("Aureoboletus gentilis", syn. "Pulveroboletus gentilis") on okransävyinen, persikanvärinen tai likaisenpunainen tattilaji. Sen jalka on tahmea, ylhäältä kellertävä ja alhaalta nahanruskea. Pillistö on krominvärinen. Sieni kasvaa varsinkin tammen seuralaisena. Suomessa laji on hyvin harvinainen.
Kultatatista on aiemmin käytetty nimeä "kantotatti", joka nykyään viittaa kuitenkin lajiin "Buchwaldoboletus lignicola".
Erkki Verkkonen

Erkki Einar Verkkonen (24. tammikuuta 1927 Rutalahti, Korpilahti – 5. elokuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen kirkkovaikuttaja ja kirjailija.
Teologi ja kirjailija.
Erkki Verkkosen isä oli laivuri, tunnettu Päijänteen-kulkija Einar Evert Verkkonen (1899–1961) ja äiti Katri Verkkonen. Myös hänen isänisänsä, Juho Vihtor Verkkonen (1868–1937), oli laivuri Päijänteellä. Äidinpuolen sukulaiset olivat korpilahtelaisia maanviljelijöitä. Verkkonen aloitti teologisen uransa pyhäkoulu- ja kerhotoiminnassa Rutalahden kylässä ja seurakunnassaan Jyväskylässä. Hän opiskeli Vapaakirkon teologisessa koulutuksessa (entinen Lähetysopisto, nykyinen Suomen teologinen opisto) vuodesta 1949 vuoteen 1952, jonka jälkeen hän toimi seurakunnan pastorina Vaasassa 1952–1954 ja edelleen Jyväskylässä 1954–1974. Hänet valittiin vuonna 1961 Suomen Vapaakirkon hallituksen jäseneksi. Verkkonen työskenteli Suomen Vapaakirkon kirkkokunnanjohtajana vuodesta 1975 vuoteen 1990, jolloin hän jäi sairauseläkkeelle. Suomen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari myönsi hänelle asessorin arvonimen 2. kesäkuuta 1995.
Verkkonen kirjoitti eläkevuosinaan kolme sukuromaania. "Hilma" kertoo hänen äidinäitinsä elämästä. "Juho ja hänen poikansa Einar" -romaanin aiheena puolestaan on hänen isänsä ja isänisänsä työ Päijänteen laivureina sekä heidän perheidensä ja sukunsa tarina. "Saaren Maria" kertoo Verkkosen pohjalaisanopin vaiheista.
Häräntatti

 
Häräntatti ("Suillellus queletii", syn. "Boletus queletii") on punaruskea tai tiilenpunainen tattilaji. Sen jalka on tatiksi harvinaisen sileäpintainen, ylhäältä keltainen ja tyvestä punainen. Pillistö on likaisen okranvärinen ja kosketuksesta sinertyvä. Tatti kelpaa ruokasieneksi. Se on Suomessa hyvin harvinainen ja tunnetaan vain etelärannikolta. Suomessa häräntatti on luokiteltu vuonna 2019 vaarantuneeksi (VU). Sieni on kalkinvaatija, eli se kasvaa ainoastaan kalkkipitoisessa maaperässä. Ensisijaiset kasvuympäristöt ovat metsälaitumet, lehdesniityt ja hakamaat.
Ruusutatti

Ruusutatti ("Rubroboletus rhodoxanthus", syn. "Boletus rhodoxanthus") on nukkakarvainen päältä harmaanvalkea tattilaji. Lakissa on vanhemmissa sienissä viininpunaisia läiskiä. Pillistö on keltainen tai vihreänkeltainen. Jalka on keltainen ja ylhäältä verkkokuvioinen, alempaa viininpunainen. Kosketettaessa jalka muuttuu tummansiniseksi. Malto on kirkkaankeltaista tai viininpunaista. Sieni kasvaa tammen seuralaisena kalkkipitoisissa lehtimetsissä Keski- ja Etelä-Euroopassa. Sitä ei esiinny Suomessa.
Kalvastatti

Kalvastatti ("Hemileccinum impolitum") on hienonukkainen ja vaaleanharmaankeltainen tattilaji. Lajin sijoittamisesta sukuihin on ollut erilaisia käsityksiä. Lajin kuvasi ensimmäisenä Elias Magnus Fries nimellä "Boletus impolitus". Se siirrettiin vuonna 2008 morfologisten piirteiden perusteella uuteen "Hemileccinum"-sukuun. Eräs molekyylifylogeneettinen tutkimus vahvisti vuonna 2014, ettei kalvastatti kuulu sukuihin "Boletus", "Xerocomus" tai "Leccinum".
Kalvastatin pillistö on keltainen. Jalka on kellertävä ja tyvi saattaa olla punainen. Malto on valkoista tai kellertävää. Sieni kasvaa savimaalla kalkkipitoisissa paikoissa tammien seurassa. Se esiintyy Keski-Euroopassa ja Etelä-Ruotsissa asti.
Suomessa kalvastatti on merkitty tavatuksi vasta viime vuosina, mutta sitä pidetään äärimmäisen uhanalaisena (CR).
Mustetatti

Mustetatti ("Cyanoboletus pulverulentus", syn. "Boletus pulverulentus") on likaisenkeltainen, harmaanruskea tai maitokahvin- tai punasävyinen tattilaji. Jalka on ylhäältä krominvärinen tai sitruunankellertävä, alhaalta ruskean punajuovainen. Jalka sinertyy heti leikkauspinnoilta. Sieni maistuu ja tuoksuu hyvältä. Sen pillistö on kirkkaankeltainen. Sieni kasvaa lehtimetsissä Keski- ja Etelä-Euroopassa. Suomesta sitä on mahdollisesti löydetty Turun Hirvensalosta.
Keltajalkatatti

Keltajalkatatti ("Butyriboletus appendiculatus", syn. "Boletus appendiculatus") on kuperalakkinen kellanruskea tai ruskea tattilaji. Sen pillistö on keltainen. Jalka on sitruunankeltainen ja verkkokuvioinen. Malto on vaaleankeltaista. Sieni maistuu miedolta. Sieni kasvaa Keski-Euroopan lehtimetsissä tammen seuralaisena. Sitä ei esiintyne Suomessa, mutta Varsinais-Suomesta on saatu lajinmääritykseltään epävarma museonäyte.
Kalvaspunikkitatti

Kalvaspunikkitatti ("Leccinum percandidum"), aiemmin myös "Leccinum roseotinctum", on likaisenvalkoinen punikkitattilaji. Lajin taksonomista asemaa voi pitää epäselvänä. Se muistuttaa valkolehmäntattia, mutta on rakenteeltaan kovempi. Toisaalta voi sanoa, että se muistuttaa koivunpunikkitattia, mutta on väriltään niin lakin pintakelmun kuin jalan nukkatupsujen osalta lähinnä valkoinen. Malto tummenee toisinaan vahingoittuneista kohdista.
Sieni kasvaa seka- ja lehtimetsissä koivun seuralaisena. Se kasvaa usein yksittäisenä itiöemänä, muttei ole mitenkään harvinainen ja siitä on runsaasti museonäytteitä eri puolilta Suomea. Toisaalta esimerkiksi Venäjällä lajia pidetään harvinaisena ja se on merkitty siellä uhanalaisten punaiseen kirjaan. Se on hyvä ruokasieni.
Raapaisuja

Raapaisuja on näyttelijä-muusikko Tapio Liinojan novellikokoelma ja esikoiskirja. Johnny Kniga julkaisi sen vuonna 2006.
Kirja sisältää tragikoomisia tarinoita eri hahmoista, joita kaikkia vaivaa kuiva iho.
Tulipunahapero

Tulipunahapero tai kirpeä punahapero ("Russula emetica") on haperolaji. Sen lakki on kupera, vanhemmiten laakea. Väriltään se on tulipunainen tai verenpunainen. Lakin leveys on 3–9 senttimetriä. Sen heltat ovat valkeat. Jalka on valkea ja 5–10 senttimetriä pitkä. Myös malto on valkoista. Sieni maistuu polttavan kirpeälle eikä siksi ole ruokasieni. Se saattaa aiheuttaa myös vatsan väänteitä. Tulipunahapero kasvaa havu- ja sekametsissä varsinkin soiden laitamilla. Se on Suomessa melko yleinen. Lapissa sitä ei tavata. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kalvashapero

Kalvashapero ("Russula betularum") on laakea ruusun- tai vaaleanpunainen ja lopulta vaalealakkinen haperolaji. Lakki on 2–8 senttimetriä leveä. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on valkoinen ja 3–6 senttimetriä pitkä ja noin yhden senttimetrin paksu. Malto on valkoista ja haurasta. Sieni maistuu polttavan kirpeälle eikä ole ruokasieni. Se kasvaa kosteissa metsissä koivujen juurisienenä. Se on Suomessa yleinen.
Norjanhapero

Norjanhapero ("Russula laccata" syn. "R. norvegica") on pallomainen, laakea ja purppunramusta haperolaji. Sen jalka on valkoinen. Malto on valkoista. Sieni maistuu polttavan kirpeältä, eikä se ole ruokasieni. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa vaivaispajujen seurassa tuntureilla. Se on Lapissa harvinainen.
Tummalakihapero

Tummalakihapero ("Russula atrorubens" syn. "R. atropurpurea") on kupera tai laakealakkinen purppuranvärinen haperolaji. Lakin leveys on 4–8 senttimetriä. Sen 3–7 senttimetriä pitkä jalka on valkea ja vanhemmiten harmaantuva. Malto on valkoista. Sieni kelpaa ruoaksi, sillä maku on mieto tai vähän kirpeä. Heltat ovat kermanvalkoiset. Sieni kasvaa tammimetsissä melko harvinaisena. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Häivehapero

Häivehapero ("Russula nauseosa") on kupera tai laakealakkinen viininpunainen, vaaleanpunainen tai vihertävä haperolaji. Sen jalka on valkoinen ja siinä on ruskeanvivahteista sävyä. Heltat ovat tummankeltaiset, suhteellisen harvassa ja tasatyviset. Malto on valkoista. Jalka on usein ontto. Sieni kasvaa kuusimetsissä ja mäntymetsissä mykorritsasienenä pieninä ryhminä melko yleisenä. Lajia tavataan sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Sieni maistuu miedolta tai raakana hieman kirpeältä ja on syötävä.
Monimuotoisena lajina häivehaperon taksonomisesta asemasta ja variaatioista ei ole varmuutta (2014).
Aarre Saarenpää

Aarre Emanuel Saarenpää (sukunimi vuoteen 1906 Herckman; 14. marraskuuta 1886 Liperi – 24. maaliskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Saarenpään jo omana aikanaan vanhahtavia ja sovinnaisia runoja ilmestyi "Ultrassa". Olavi Paavolainen arvosteli hänen runojaan kriittisesti "Ylioppilaslehdessä" (12.12.1922):
Sittemmin Saarenpää on jäänyt unohduksiin.
Niilo Patinen

Niklas (Niilo) Patinen (14. tammikuuta 1886 Jyväskylän mlk − 13. syyskuuta 1947 Jämsä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Jyväskylän maalaiskunnan Heiskassa syntyneen Niilo Patisen vanhemmat olivat loinen Niklas Moosenpoika Patinen (1852-1902) ja Anna Leena Palonen (1859-1941). Hän oli jonkin aikaa merillä ja työskenteli Jyväskylän käsityöläiskoulun käytyään puuseppänä Tampereella, Helsingissä ja Jämsässä. Vuodesta 1912 lähtien Patisella oli Jämsässä oma puusepänliike, jota hän hoiti kuolemaansa saakka.
Patinen toimi Jämsän työväenyhdistyksen sekä sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtajana ja vaikutti urheiluseura Jämsän Tarmossa. Hän oli myös Jämsän kunnallislautakunnan ja myöhemmin kunnanvaltuuston jäsen. Patinen valittiin eduskuntaan vuonna 1919. Helmikuussa 1922 hän anoi vapautusta edustajantoimestaan heikentyneen terveyden perusteella. Kieltolakia kannattanut Patinen oli hieman aiemmin tavattu Helsingissä vahvasti juopuneena ja korjattu poliisin pahnoille selviämään. Hänet tuomittiin juopumuksestaan 30 päiväsakkoon. Patisen tilalle kansanedustajaksi nousi Nestori Nättinen.
Patinen kuoli kotonaan Jämsässä syyskuussa 1947. Hänet on haudattu Jämsän vanhalle hautausmaalle.
Perhe.
Niilo Patisen puoliso oli jämsäläinen Hilma Lydia Lehtonen (1891-1941), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1911.
Nestori Nättinen

Nestor (Nestori) Nättinen (24. syyskuuta 1857 Korpilahti – 16. maaliskuuta 1932 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1922.
Elämä.
Korpilahdella Nättilän torpassa syntyneen Nestori Nättisen vanhemmat olivat torppari Kalle Matinpoika Nättinen (1837-1870) ja Heta Stiina Lindstedt (1834-1920). Nättinen oli jonkin aikaa puusepän opissa, kunnes perusti Korpilahden kirkonkylään oman verstaan, jota hän hoiti kuolemaansa saakka.
Nättinen lähti työväenliikkeeseen vuonna 1904, jolloin hän oli perustamassa Korpilahden työväenyhdistystä. Hän oli työväenyhdistyksen taloudenhoitaja ja toimi Korpilahden sosialidemokraattisen kunnallistoimikunnan varapuheenjohtajana. Nättinen kuului myös Pienviljelijäin Liiton Korpilahden osaston hallitukseen. Kunnalliselämässä hän vaikutti muun muassa kunnallis- ja taksoituslautakuntien jäsenenä. Vuonna 1914 Nättinen oli perustamassa Korpilahden Osuuskauppaa, jonka hallituksessa hän istui toistakymmentä vuotta.
Vuonna 1922 Nättinen toimi puolen vuoden ajan kansanedustajana. Hän nousi eduskuntaan sairauden vuoksi tehtävästään luopuneen Niilo Patisen tilalle. Nättinen kuoli Jyväskylän sairaalassa lyhyen sairauden jälkeen maaliskuussa 1932.
Perhe.
Nestori Nättisen puoliso oli Ruusa Adolfiina Järvinen (s. 1866), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1884. Ruusa Nättinen oli Korpilahden kunnanvaltuuston jäsen.
Alex Hämäläinen

Aleksander (Alex) Hämäläinen (20. heinäkuuta 1894 Mikkelin maalaiskunta – 28. elokuuta 1943 Savonlinna) oli suomalainen luennoitsija ja pitkäaikainen sosialidemokraattien kansanedustaja.
Hämäläisen vanhemmat olivat torppari Abel Hämäläinen ja Amalia Justina Hokkanen. Hän teki aluksi maatalous-, metsä- ja sekatöitä. Vuodesta 1926 Hämäläinen oli Työväen Akatemian kurssin suoritettuaan Mikkelin sosialidemokraattisen piirin puhujana ja luennoitsijana.
Hämäläinen oli kansanedustajana 1930–1943 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän oli myös presidentin valitisijamiehenä. Hämäläinen kuoli kesken edustajakautensa aivohalvaukseen Savonlinnan yleisessä sairaalassa 48-vuotiaana. Hämäläisen tilalle eduskuntaan nousi Edvard Pesonen.
Hämäläinen kuului Mikkelin sos.dem. piiritoimikuntaan ja oli myös sanomalehti "Vapauden" johtokunnassa.
Alex Hämäläinen oli naimisissa vuodesta 1935 Vieno Ilta Marttilan kanssa.
Xlib

Xlib on X Window Systemin ohjelmakirjasto C-kielelle. 
Xlib sisältää toiminnot, joita X Window Systemiä käyttävät asiakasohjelmat käyttävät liityntään ikkunointijärjestelmän kanssa.
Useimmat toiminnot Xlibissä vain lisäävät pyyntöjä puskuriin ja nämä suoritetaan asynkronisesti X-palvelimella.
Xlibissä on yksinkertaisia toimintoja, kuten ikkunalaatikon ja sen sisältämän grafiikan ja tekstin piirtäminen sekä hiiri- ja näppäimistösyötteen vastaanottaminen. Edelleen X:ää käyttävä sovellusohjelma päättää, miten se reagoi saamaansa syötteeseen.
Useimmat sovellusohjelmat eivät käytä suoraan Xlibiä, koska Xlibin tarjoamien toimintojen yksinkertaisuuden vuoksi sellaisen ohjelman tekeminen on turhan työlästä. Sen sijaan lähes aina käytetään muita kirjastoja, jotka yhdessä päässä käyttävät Xlibiä ja toisessa tarjoavat ohjelmoijalle monimutkaisempia toimintoja, kuten käyttäjälle näkyvien komentopainikkeiden, valikoiden ja erilaisten säätönappuloiden tapaisten käyttöliittymäkomponenttien luomisen. Tällaisia varsinaisia käyttöliittymäkirjastoja () ovat muun muassa:
Esimerkkiohjelma.
Seuraava C-kielinen ohjelma tekee ikkunan, jossa on pieni musta neliö ja teksti "Hello, World!"
/* Simple Xlib application drawing a box in a window. */
int main() {
 Display *d;
 int s;
 Window w;
 XEvent e;
 /* open connection with the server */
 d=XOpenDisplay(NULL);
 if(d==NULL) {
 printf("Cannot open display\n");
 exit(1);
 s=DefaultScreen(d);
 /* create window */
 w=XCreateSimpleWindow(d, RootWindow(d, s), 10, 10, 100, 100, 1,
 BlackPixel(d, s), WhitePixel(d, s));
 /* select kind of events we are interested in */
 XSelectInput(d, w, ExposureMask | KeyPressMask);
 /* map (show) the window */
 XMapWindow(d, w);
 /* event loop */
 while(1) {
 XNextEvent(d, &amp;e);
 /* draw or redraw the window */
 if(e.type==Expose) {
 XFillRectangle(d, w, DefaultGC(d, s), 20, 20, 10, 10);
 XDrawString(d, w, DefaultGC(d, s), 50, 50, "Hello, World!",strlen("Hello, World!"));
 /* exit on key press */
 if(e.type==KeyPress)
 break;
 /* close connection to server */
 XCloseDisplay(d);
 return 0;
Ikkunaa voi siirtää ja sen kokoa muuttaa. Tämä esimerkki on ohjelmoitu niin, että ohjelman saa lopetettua painamalla jotain näppäintä ohjelmaikkunan ollessa valittuna, mutta ei yrittämällä sulkea ikkuna. Käännettäessä tämä Xlibiä käyttävä ohjelma GCC-kääntäjällä tarvitaan linkitysparametri codice_1.
Phil Galfond

Philip "Phil" Galfond (s. 16. tammikuuta 1985) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänet tunnetaan erityisesti korkeiden panosten käteispelaajana internetistä, jossa hän pelaa Full Tilt Pokerilla nimimerkillä OMGClayAiken ja PokerStarsilla nimimerkillä MrSweets28. 
Loppuvuonna 2012 Galfond avasi pokeriopetussivusto "runitonce.com"'n, jonne pokeriammattilaiset tekevät opetusvideoita omista peleistään.
Vuonna 2008 Galfond voitti ensimmäisen World Series of Poker -rannekkeensa. 5 000 dollarin pot limit omaha with rebuys -turnauksen ykköspalkinto oli 817 781 dollaria. Galfond oli pelaamassa GSN:n "High Stakes Poker" -ohjelman neljännellä tuotantokaudella.
Syyskuussa 2008 Galfondin pokeriuran turnausansiot ylittivät 0,9 miljoonaa dollaria.
High Stakes DB on tilastoinut internetin käteispelejä 1.1.2007 alkaen, Galfondille on kertynyt seuranta-aikana voittoa yli 10 miljoonaa dollaria.
P. U. F. Sadelin

Pehr Ulrik Ferdinand Sadelin (27. tammikuuta 1788 Mustasaari – 26. syyskuuta 1858 Hammarland, Ahvenanmaa) oli suomalainen kirkkoherra, Vaasan triviaalikoulun opettaja ja tietokirjailija.
Sadelinin vanhemmat olivat Vaasan hovioikeuden pronotaari Karl Abraham Sadelin ja Anna Elisabet Mosetti. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1798-1804 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1805. Sadelin opiskeli Turun akatemiassa ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1808 ja maisteriksi 1810. Hänet vihittiin papiksi 1819.
Sadelin toimi Vaasan triviaalikoulussa apologistana vuodesta 1810, alempana kollegana vuodesta 1811 ja ylempänä kollegana vuodesta 1817. Vuodesta 1824 hän oli koulun konrehtorina ja myöhemmin vt. rehtorina. Sadelin oli Vaasan pataljoonan saarnaajana 1826-1831 ja vuodesta 1828 hän oli Hammarlandin kirkkoherrana. Hänestä tuli rovasti 1836 ja lääninrovasti 1851. 
Sadelin vihittiin avioliittoon vuonna 1828 Lovisa Carolina Fogelholmin (13. heinäkuuta 1803 Saltvik – 17. joulukuuta 1889 Hammarland) kanssa, jonka isä oli Eckerön kruununnimismies ja jahtimestari Eric Fogelholm. Heille syntyi ainakin yksi lapsi, tytär Ida Ulrica 13. tammikuuta 1838. Sadelin kuoli koleraan 1858.
Sadelin julkaisi 1810 ja 1819 ensimmäiset lajiluettelot Suomen selkärankaiselöäimistöstä (Fauna Fennica). Ensimmäinen osa ol Sadelinin oma väitöskirja J. F. Walleniuksen ohjaama, kaksi vuonna 1819 julkaistua osaa ohjasi Sadelinitse ja vätteöijöinä olivat J. Alcenius ja G. Ingman. Linnuston kuvaus on esitelty suomeksi yhteenvetona osista 1 ja 3.
Öljyjätemaksu

Öljyjätemaksu on Suomessa voiteluöljystä kannettava valmisteveron luonteinen maksu, jolla rahoitetaan öljyjätehuollosta aiheutuvia menoja. Maksua on kerätty vuodesta 1987 lähtien. Valtio kerää öljyjätemaksua voiteluöljyjen valmistajilta ja maahantuojilta, ja käyttää kertyneet varat öljyjätteiden keräilystä, kuljetuksesta, varastoinnista ja käsittelystä aiheutuviin menoihin. Lisäksi varoja käytetään avustuksina ongelmajätteiden vastaanottopaikkojen perustamis- ja käyttökuluihin. Öljyjätemaksun määräämisestä ja maksuunpanosta huolehtivat tullilaitoksen piiritullikamarit. Tulliviranomaisen päätökseen voi hakea muutosta valittamalla Uudenmaan lääninoikeuteen.
Vuodesta 1997 lähtien valtion talousarviossa voidaan osa öljyjätemaksun kertymästä siirtää öljysuojarahastoon käytettäväksi vanhojen saastuneiden maa-alueiden puhdistustoimista aiheutuviin kustannuksiin. Varoja rahastoon on ennen vuoden 2010 korotuksia siirretty keskimäärin 2–3 miljoonaa euroa vuodessa. Vuodesta 1997 vuoden 2014 loppuun mennessä öljyjätemaksuja oli siirretty rahastoon yhteensä 30,7 miljoonaa euroa ja vastaavana aikana kunnostushankkeiden eli öljyn pilaaman maaperän ja pohjaveden puhdistamisesta aiheutuvien kustannusten korvaamista varten korvauksiin oli käytetty 34,4 miljoonaa euroa.
Vuonna 1987 öljyjätteet pyrittiin saamaan ongelmajätelaitoksen hävitettäväksi kieltämällä öljyjätteen poltto alle 5 megawatin voimalaitoksissa ja kattilalaitoksissa. Öljyjätettä on esimerkiksi mineraaliöljyä tai synteettistä oljyä sisältävä käytetty voiteluöljy, hydrauliikka-, lämmönsiirto- ja työstö-öljy, öljysäiliöiden puhdistusjätteet sekä käytetyn öljyn ja veden seokset ja emulsiot. Öljyjätettä on myös käytetty muuntaja- ja katkaisijaöljy sekä leikkuu- puhdistus- ja muottiöljy.
Ennen öljyjätemaksun säätämistä eli vuonna 1985 arvioitiin kerättävissä olevia öljyjätteitä kertyvän vuosittain 60 000–70 000 tonnia. Tästä määrästä ohjautui jätehuoltolain sallimiin paikkoihin vain 25 000 tonnia. Öljyjätteiden keräilyä, kuljetusta, varastointia ja käsittelyä haluttiin tehostaa, jotta ne ohjattaisiin ongelmajätteiden käsittelylaitokseen tai muuhun käsittelyluvan saaneeseen paikkaan. Lisäksi haluttiin perustaa alueellisia öljyjätteiden vastaanottopaikkoja pienen ja keskisuuren teollisuuden öljyjätteiden keräilyn tehostamiseksi. Öljyjätemaksun avulla kustannukset saatiin perittyä jätteen tuottajilta aiheuttaja maksaa -periaatteen mukaisesti. Koska suurin osa öljyjätteestä oli peräisin voiteluöljyistä, päätettiin öljyjätemaksu kohdistaa juuri niihin.
Ölyjätemaksun suuruus:
Calatravan silta

Ponte di Calatrava ("Calatravan silta") tai Ponte della Costituzione ("Perustuslain silta") on neljäs Canal Granden ylittävä silta Venetsiassa Italiassa. Sen on suunnitellut maineikas espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava. Se yhdistää Venezia Santa Lucian rautatieaseman ja Tronchetto-saarella olevan pysäköintialueen. Asukkaat ovat esittäneet voimakkaita vastalauseita, joiden vuoksi 18. syyskuuta 2008 järjestettäviksi tarkoitetut sillan vihkiäiset peruttiin. Silta otettiin käyttöön ilman vihkiäisiä 11. syyskuuta 2008.
Sillan rakennusbudjetti oli alun perin 6,7 miljoonaa euroa, mutta budjetin on arveltu jopa kolminkertaistuneen rakentamisen yhteydessä.
Daemon

Daemon (palveluprosessi) on Unixissa ja Unixin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä taustalla suoritettava järjestelmäohjelma, jota käyttäjä ei suoraan hallitse. Myös muissa moniajoa tukevissa käyttöjärjestelmissä on vastaava käsite. Käyttöjärjestelmä käynnistää daemonit käynnistyessään (usein, mutta ei aina, ne käynnistää init) ja niiden tehtävänä on esimerkiksi vastata verkosta tuleviin palvelupyyntöihin (WWW-palvelin-daemon, SSH-palvelin-daemon), hoitaa tulostustöitä tai käynnistää ajastettuja tehtäviä, kuten varmuuskopioinnin.
Tyypillisesti daemonien nimi päättyy d-kirjaimeen: codice_1 huolehtii järjestelmälokista, codice_2 saapuvista SSH-yhteyksistä ja codice_3 ajastetuista tehtävistä.
Unix-daemon.
Daemonit ovat prosesseja, jotka elävät pitkän aikaa: ne yleensä käynnistetään järjestelmän käynnistyessä ja sammutetaan järjestelmän sammutuksessa. Daemonit suoritetaan taustalla koska niillä ei ole ohjaavaa päätettä. Koska daemoneilla ei ole ohjaavaa päätettä virheviestien käsittely tapahtuu normaalisti järjestelmälokin avulla.
Daemonien toteutuksessa on eroja tehdäänkö se perinteisellä System V -tavalla vai uudella Linuxissa käytetyllä tavalla. Myös Mac OS X:ssä on eroja perinteiseen System V -tapaan verrattuna. Uudet ratkaisut kuten systemd ja launchd tukevat käyttäjäkohtaisien daemonien käynnistämistä ("user units", "user agents").
Minimalistinen daemon-ohjelma:
int main(void)
 pid_t pid, sid;
 pid = fork();
 if (pid &lt; 0)
 exit(EXIT_FAILURE); /* lapsiprosessin luonti epäonnistui */
 if (pid &gt; 0)
 exit(EXIT_SUCCESS); /* isäntäprosessi poistuu */
 umask(0); /* tiedosto-oikeudet */
 sid = setsid();
 if (sid &lt; 0)
 exit(EXIT_FAILURE);
 if (chdir("/") &lt; 0)
 exit(EXIT_FAILURE);
 close(STDIN_FILENO);
 close(STDOUT_FILENO);
 close(STDERR_FILENO);
 /* tee jotain daemonissa */
 while (1)
 sleep(10);
 return (0);
Daemonin voi käynnistää järjestelmä käynnistyessään, käyttäjä päätteellä tai komentokieliohjelma (skripti). Käynnistyessään se on kuten mikä tahansa suoritettava ohjelma järjestelmässä, mutta autonomiseksi sen tekee lapsiprosessin käynnistäminen codice_4-kutsulla. Lapsiprosessin käynnistämisen jälkeen isäntäprosessi voi poistua ja ohjelma jatkaa suoritusta.
Tiedostomaski asetetaan codice_5-kutsulla, jolla merkitään pääsy daemonin luomiin tiedostoihin.
Istuntotunniste lapsiprosessille asetetaan codice_6-kutsulla.
Työhakemisto vaihdetaan juurihakemistoon, joka on taattu olemassa olevaksi ja muut hakemistot voivat poistua mikäli levy otetaan pois käytöstä.
Lisäksi tietyt tiedostokahvat suljetaan koska daemonilla ilman ohjaavaa päätettä ei ole niille käyttöä.
Etymologia.
Daemon-nimen keksivät MIT:n Project MAC -ohjelmoijat vuonna 1963. He ottivat nimen Maxwellin demonilta, joka on fyysikko James Clerk Maxwellin esittämässä ajatuskokeessa taustalla herkeämättä molekyylejä lajitteleva pieni olento.
Myöhemmin "daemon" on väärin siteerattu retronyymiksi engl. sanoista "Disk And Execution MONitor", ’levy- ja suoritusvalvoja’.
Daemonien vastine Windowsissa.
Microsoft Windows -järjestelmissä vastaavankaltaisia ohjelmia kutsutaan palveluiksi ().
Malleus Maleficarum

Malleus Maleficarum on ranskalainen, vuonna 1997 perustettu black metalia soittava yhtye. Yhtyeen nimi on latinaa ja tarkoittaa "Noitavasaraa". Nimi tulee keskiajalla julkaistusta samannimisestä kirjasta. Yhtye käsittelee sanoituksissaan muun muassa pimeyttä, sotaa, nihilismiä, masennusta ja itsemurhaa.
Historia.
Malleus Maleficarum äänitti vuonna 1999 ensimmäisen demonsa, mutta sitä ei julkaistu koskaan virallisesti. Ensimmäinen varsinainen julkaisu oli 300 kpl:n painokseen rajattu "Heic Noemun Pax". Yhtyeen toinen virallinen demo julkaistiin vuonna 2000 otsikolla "Zarach' Baal' Tharagh". Toisessa demossa yhtye vaihtoi tyyliään vanhan koulukunnan black/thrash metalista brutaalimmaksi.
Vuonna 2001 yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän albuminsa "Taedium Vitae", joka julkaistiin vuoden 2002 huhtikuussa ranskalaisen levy-yhtiön Oaken Shieldin kustantamana.
Syyskuussa 2003 laulaja ja alkuperäisjäsen Mastêma lähti yhtyeestä, ja Tamas ja Ahriman ottivat kontolleen vokaalien nauhoituksen. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye alkoi äänittää toista kokopitkää albumiaan "Des Bibles, des Hymnes, des Icônes..." Tuo albumi julkaistiin vuoden 2004 toukokuussa, ja sen digipak-version painosmäärä oli rajattu 999 kappaleeseen. Albumi avasi yhtyeen tien maailmalle. Vuoden 2004 yhtye aloitti jo kolmannen kokopitkän albuminsa valmistelun.
Albumi "Nothing Left to Fight for" sävellettiin ja äänitettiin joulukuussa 2005, ja se julkaistiin syyskuussa 2006 Aura Mystiquen kustantamana.
Jääspeedway

Jääspeedway on speedway-moottoripyöräilyn jäällä ajettava muunnos. 
Historia.
Laji kehittyi 1930-luvulla pitkäpiikkisten renkaiden käytön myötä perinteisestä "ravirata-ajosta". Alkuaikoina lajia harrastettiin laajalti Keski-Euroopassa, mutta sittemmin Neuvostoliitto ryhtyi panostamaan lajiin voimakkaasti. Nykyisin lajin suuria maita ovat Suomi, Ruotsi, Saksa, Itävalta ja Venäjä. Henkilökohtaisia MM-kilpailuja on järjestetty vuodesta 1966 ja joukkue-MM-kisoja vuodesta 1979 lähtien.
Kilpailu.
Jääspeedwayssa käytettävä kilpailusysteemi on samanlainen kuin speedwayssa. Joukkuekilpailuissa väritunnuksin merkityt kuljettajat ajavat neljän kuljettajan neljän kierroksen eriä, joita on yhdessä kilpailussa tavallisesti noin 15–25. Kussakin erässä voittaja saa kolme pistettä ja seuraavaksi sijoittuneet aina pisteen vähemmän siten, että neljäs jää kokonaan pisteittä. Kilpailun voittaja määräytyy pisteiden perusteella. Henkilökohtaisissa kilpailuissa niin ikään kilpailusijoitus määräytyy eräpisteiden perusteella.
Rata.
Jääspeedwayrata on elliptinen vastapäivään ajettava tavallisesti 400 metrin mittainen jääpintainen rata, jolla ei ole korkeuseroja. Radat ovat leveydeltään vähintään 12 metriä, kaarteissa 14 metriä. Suoja-aita tehdään tavallisesti lumesta.
Kalusto.
Jääspeedwayssa käytettävä pyörä on pitkälti samanlainen kuin soralla ajettavassa speedwayssa käytettävä. Pyörät ovat metanolilla käyviä 500-kuutioisia, kaksiventtiilisiä ja nelitahtisia. Merkittävimpiä eroja ovat tukevampi runko, kapeampi ohjaustanko, sallittu takajousitus sekä vaihteet, joita on kaksi. Jarruja ei ole. Pyörässä on myös tietyntyyppiset lokasuojat, jotka suojaavat kuljettajaa renkaiden pitkiltä piikeiltä onnettomuustilanteissa. Piikkirenkaat ovatkin merkittävässä osassa lajissa. Piikkien määrää ei ole rajoitettu, mutta niiden suurin sallittu pituus on 28 millimetriä. Etu- ja takarenkaassa on yhteensä noin 300 piikkiä. Takapyörässä piikkeja on hieman enemmän kuin etupyörässä.
Heartworn (albumi)

Heartworn on samannimisen suomalaisen yhtyeen ainoa studioalbumi. Se julkaistiin 5. huhtikuuta 2006.
Albumi sisältää akustista country- ja folkmusiikkia, ja covereita mm. Guy Clarkilta, Townes Van Zandtilta ja Bruce Springsteeniltä. Mukana on myös neljä yhtyeen laulajan Esa Elorannan tekemää kappaletta.
Irinja Nikkanen

Irinja Nikkanen (27. lokakuuta 1920 Ilomantsi – 15. tammikuuta 2008 Helsinki) oli karjalaisen ja ortodoksisen kulttuurin tukija ja eteenviejä. Hän perusti Valamon Ystävät ry:n, joka tukee Uuden Valamon luostaria muun muassa keräämällä varoja.. Irinja Nikkanen toimi entisen" Uskon Viestin" eli nykyisen "Ortodoksiviestin" päätoimittajana vuosina 1969-1972. Tätä ennen Uskon Viestin päätoimittajina olivat toimineet papit, joten Irinja Nikkanen oli ensimmäinen Uskon Viestin päätoimittajana toiminut maallikko.
Irinja Nikkasta pidetään myös feresin, eli karjalaisen kansanpuvun, uudelleen löytäjänä. 
Elämäntyönään Irinja Nikkanen piti kuitenkin Filokalian suomennoksen toimittamista.
Hilmar Myhra

Hilmar Myhra (4. kesäkuuta 1915 – 13. huhtikuuta 2013) oli norjalainen 1930-luvulla kilpaillut mäkihyppääjä. 
Vuonna 1936 Myhra voitti Vikersundin mäen avajaiskilpailun, ja hänen 85-metrinen hyppynsä säilyi mäkiennätyksenä parin vuoden ajan. Vuonna 1938 Lahden MM-kisoissa hän sijoittui pronssille. Seuraavana vuonna Zakopanen MM-kisoissa hän oli kuudes ja voitti Garmisch-Partenkirchenissa käydyn kilpailun. Vuonna 1940 Myhra voitti Holmenkollenin mäkikisan.
Oleminen ja aika

Oleminen ja aika () on saksalaisen filosofin Martin Heideggerin pääteos vuodelta 1927. Suomeksi sen julkaisi Vastapaino vuonna 2000. Yksi kirjan pääteemoista on saksankielinen termi "Dasein", joka käännetään suomeksi usein "täälläoloksi". Kirja kuuluu 1900-luvun filosofian keskeisiin teoksiin, ja se on omistettu Edmund Husserlille.
Vastaanotto.
Filosofian analyyttisen linjan edustajille Heideggerin tuotanto on ollut teologisperäistä ”kielimystiikkaa” ja näennäisongelmia. Kognitiotieteilijä Piero Scaruffin mukaan Heideggerin kirjoitukset ovat hölynpölyä, joka ei tarkoita mitään. Heideggerin ajatukset tietoisuuden kaltaisista asioista ovat epätieteellisiä, epäselviä ja naiiveja. "Oleminen ja aika" edustaa Scaruffin mukaan kaikkea, mikä antaa filosofialle huonon maineen.
Günter Grass parodioi Heideggerin kieltä vuden 1963 romaanissaan "Koiranvuosia", jossa natsi-Saksan sotilaat puhuvat heideggerilaisin käsittein.
Triviaalikoulu

Triviaalikoulu (ruots. "Trivialskola") oli Suomessa 1600-luvun puolivälistä aina vuoteen 1843 käytössä ollut 4-luokkainen ja 8-vuotinen yläkoulu. 
Opetus ja henkilöstö.
Triviaalikoulu oli neliluokkainen, ja jokaisen luokan opetus kesti kaksi vuotta. Lisäksi oli käytännönläheisiin aineisiin keskittynyt alempi kirjurin- eli apologistanluokka. 
Triviaalikoulun opetusohjelmassa oli latinan ja kreikan kieli, uskonto, historia ja logiikka. Opetus tapahtui ruotsin kielellä, ja opiskelu oli lähinnä ulkolukua. Koulun työpäivä alkoi kello viideltä aamulla ja jatkui viiteen iltapäivällä. Koulupäivän katkaisi kaksi tunnin taukoa. Vuoden aikana oli lomaa kuukausi talvella ja kuukausi kesällä. 
Koulun opettajakuntaan kuului rehtori, konrehtori eli vararehtori, ylempi ja alempi kollega sekä apologista. Koulussa oli yleensä vain yksi luokkahuone, jossa kukin luokka oli omana ryhmänään. Oppilaista suuri osa oli pappien lapsia. Heidän lisäkseen oli aliupseerien, virkamiesten ja käsityöläisten lapsia, kun taas talonpoikaisperheistä tulleet oppilaat olivat vielä melko harvinaisia. Koulun oppilaat eli teinit kiersivät kesä- ja talviloman aikana taloissa teinirahoja pyytämässä. Tämä tapa päättyi, kun kuningas Kustaa III kielsi vuonna 1780 teineiltä rahan keruun.
Koulujärjestysten muutoksia.
Kristiina-kuningattaren antaman vuoden 1649 koulujärjestyksen mukaan alimpana oli pedagogio eli lastenkoulu, jossa opittiin ruotsiksi luku- ja kirjoitustaidon alkeet. Seuraavana oli triviaalikoulu ja viimeksi 4-luokkainen 3-vuotinen yliopisto-opintoihin valmistava kymnaasi. 
Suomessa oli 1600-luvun lopulla yksi yliopisto (Turussa), yksi kymnaasi (Viipurissa), 7 triviaalikoulua ja 21 pedagogiota. Pedagogioista kolme toimi maaseudulla (Saltvikissa, Kemiössä ja Lohjalla). 1720-luvun jälkeen Suomessa toimi vain yksi lukio Porvoossa, mutta Turun triviaalikoulun oppilaat saivat siirtyä koulun suoritettuaan suoraan Turun akatemiaan.
Vuoden 1843 koulujärjestys jakoi triviaalikoulut ala- ja yläalkeiskouluiksi. Ala-alkeiskouluista tuli myöhemmin kansakouluja ja yläalkeiskouluista oppikouluja.
Ruotsissa triviaalikoulujen oppiaineet vaihtelivat aikojen saatossa, mutta triviaalikoulut olivat toiminnassa vuoteen 1905, jolloin ne korvattiin reaalikouluilla ().
Kraasselan piiri

Kraasselan eli Krasnoje Selon piiri () on kunnallinen hallintoalue Pietarissa. Se sijaitsee Pietarin keskustasta lounaaseen ja rajoittuu pohjoisessa Suomenlahteen, koillisessa Kirovin ja Moskovan piireihin, luoteessa Pietarhovin piiriin sekä idässä, etelässä ja lännessä Leningradin alueen Lomonosovin piiriin.
Piirin kunnallishallintoalueet.
Krasnoje Selon piiriin kuuluu seitsemän kunnallishallintoaluetta:
August Englas

August Englas (15. tammikuuta 1925 Pühajärven kylä, Otepää – 21. maaliskuuta 2017) oli virolainen painija, joka voitti maailmanmestaruuden sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Kansainvälisellä tasolla hän edusti Neuvostoliittoa.
Englas aloitti painin harjoittelemisen vuonna 1946. Kaksi vuotta aikaisemmin hän oli kahdesti haavoittunut sotiessaan puna-armeijan riveissä.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Helsingin olympialaisissa hän sijoittui vapaapainin 87 kilogramman painoluokassa neljänneksi. Vuonna 1953 Napolin MM-kisoissa Englas voitti kultaa samassa painoluokassa kreikkalais-roomalaisessa painissa. Seuraavana vuonna hän voitti MM-kultaa vapaapainissa Tokion MM-kisoissa. Hän lopetti uransa vuonna 1955 loukkaantumisen takia.
Neuvostoliiton mestaruuksia Englas voitti urallaan seitsemän, joista viisi vapaapainissa ja kaksi kreikkalais-roomalaisessa. Viron mestaruuden hän voitti niin ikään seitsemän kertaa vuosina 1948–1959.
Georgian asevoimat

Georgian asevoimat koostuvat Georgian tasavallan maavoimista, merivoimista ja ilmavoimista, erikoisjoukoista ja kansalliskaartista.
Asevoimat ovat sotilasmäärältään pienet ja lähinnä kriisinhallintaa varten suunnitellut. Georgian tasavalta on yksi suurimmista vapaaehtoisten koalition joukkoja lähettäneistä maista Irakin sotaan.
Maavoimat.
Georgian maavoimissa jalkaväkeä edustavat ensimmäinen prikaati Gorissa lähellä Etelä-Ossetiaa, toinen prikaati Senakissa, kolmas prikaati Kutaisissa, neljäs prikaati Vazianissa ja viides prikaati Khelvachaurissa.
Tykistöprikaati on jaettuna Gorin ja Khonin kesken, pioneeriprikaati on Gorissa.
Erillisyksiköitä ovat erillinen kevyt jalkaväkipataljoona Adliassa, erillinen panssarivaunupataljoona Gorissa, erillinen ilmapuolustuspataljoona Gorissa, viestipataljoona Saguramossa, tekninen tiedustelupataljoona Kobuletissa, sotilaspoliisipataljoona Tbilisissä sekä lääkintäpataljoona Saguramossa.
Merivoimat.
Georgian merivoimat koostuvat ohjusveneistä, tykkiveneistä ja muista aluksista. Merivoimien esikunta on ollut Potin laivastoasemalla, mutta Etelä-Ossetian sodan päätteeksi 2008 venäläiset joukot valtasivat sen ja upottivat lukuisia aluksia satamaan.
Ilmavoimat.
Georgian ilmavoimat koostuvat pääasiassa neuvostoliittolaisista lentokonetyypeistä ja helikoptereista. Suurin osa Neuvostoliiton Suhoi Su-25 -rynnäkkökoneista valmistettiin Tbilisissä, Georgiassa. Tyyppi on edelleen Georgian ilmavoimien käytössä.
August Neo

August "Ago" Neo (12. helmikuuta 1908 Vihterpalu – 19. elokuuta 1982 Århus, Tanska) oli virolainen painija, joka saavutti menestystä sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa.
Neon ensimmäiset arvokilpailut olivat kreikkalais-roomalaisen painin Prahan EM-kisat 1931, missä hän sijoittui neljänneksi. Ensimmäisen arvokisamitalinsa, hopeisen, hän saavutti vuoden 1934 EM-kisoissa Roomassa 79 kilogramman painoluokassa. Seuraavana vuonna 87 kilogramman painoluokkaan noussut Neo saavutti pronssia sekä kreikkalais-roomalaisen painin EM-kilpailuista Kööpenhaminassa että vapaapainin EM-kilpailuista Brysselistä. Berliinin olympialaisissa 1936 Neo sijoittui vapaapainissa hopealle kultamitalin mentyä ruotsalaiselle Knut Fridellille, sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa pronssille. EM-kisoista Neo saavutti vielä kreikkalais-roomalaisessa painissa hopeaa vuonna 1937 ja pronssia vuonna 1939.
Viron mestaruuden Neo voitti urallaan vapaapainissa viisi kertaa ja kreikkalais-roomalaisessa painissa viidesti. Hän kilpaili Viron maajoukkueessa kaikkiaan 28 kertaa. Seuratasolla hän edusti Tallinnan Sportia.
Jakaranda

Jakaranda eli loistojakaranda ("Jacaranda mimosifolia") on jakarandojen sukuun kuuluva puu. Sitä käytetään lämpimän ilmaston maissa yleisesti puistopuuna näyttävien kukkiensa takia.
Ulkonäkö ja koko.
Jakaranda kasvaa 10–15 metriä korkeaksi, laajalatvuksiseksi puuksi. Oksisto on hieman mutkaoksainen. Vapaasti kasvaessaan puu saattaa haaroa tyvestä, kasvatettuna se on yleensä yksirunkoinen. Ohutkaarnainen runko on väriltään vaalean harmaanruskea ja ohutkaarnainen, vanhana hilseilevä. Nuoret oksat ovat sileitä ja punaruskeita. Lehdet ovat yleensä 20–45 senttimetriä pitkiä, "saniaismaisesti" kaksi kertaa parilehdykkäisiä, vaaleanvihreitä, alapinnalta vaaleampia. Pikkulehdykät ovat alle 5 senttimetriä pitkiä ja pitkänsoikeita. Kukat ovat pystyinä, pyramidinmuotoisina rykelminä oksien kärjissä. Väriltään ne ovat vaalean laventelinsinisiä tai hieman purppuransävyisiä, joskus myös valkoisia. Kukat ovat noin 2,5 senttimetrin pituisia, torvimaisia ja hyväntuoksuisia. Hedelmä on litteä, pyöreä ja puumainen mahonginruskea kota. Halkaisijaltaan hedelmä on noin 5 senttimetriä. Kodan sisällä on runsaasti pieniä, lenninsiivellisiä siemeniä.
Kukkiminen.
Täydessä väriloistossaan jakaranda on keväällä, mutta se saattaa kukkia syksylläkin, vaikkakaan ei niin komeasti kuin keväällä. Jakarandat kukkivat kaksi kertaa vuodessa noin kahden kuukauden ajan: pohjoisella pallonpuoliskolla kukinta kestää huhtikuulta kesäkuulle – loppuvuodesta marraskuulta joulukuulle kestävä kukinta ei ole niin loistelias.
Levinneisyys.
Jakaranda on alun perin kotoisin Etelä-Amerikasta, jossa sitä tavataan luonnonvaraisena Etelä-Boliviassa ja Pohjois-Argentiinassa. Alkuperäisalueillaan laji on luonnonvaraisena vaarantunut. Laji on villiintynyt luontoon monin paikoin Australiassa, eteläisessä Afrikassa, Havaijilla, Yhdysvaltain kaakkoisosissa sekä Etelä-Amerikassa alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolella.
Käyttö.
Jakaranda on suosittu kujanne- ja puistopuu. Sitä kasvatetaan hyvin laajalti lämpimän ilmaston alueella: Yhdysvaltojen eteläosissa, Havaijilla, Espanjan Välimeren rannikolla, eteläisessä Portugalissa, eteläisessä Italiassa, Etelä-Afrikassa, Queenslandissa Australiassa sekä alueilla niiden välissä (esimerkiksi Israelissa, Intiassa, Bhutanissa ja Zimbabwessa).
Monet lämpimän ilmaston kaupungit ovat tunnettuja jakarandoistaan. Madeiralla Funchalin pääkadulla hyvin upeita jakaranda-kujanteita. Etelä-Afrikan Pretoria tunnetaan ”jakarandakaupunkina”, koska siellä kasvatetaan paljon jakarandoja kadunvarsilla, puistoissa ja puutarhoissa. Australiassa Graftonin kaupungissa on puolestaan jo vuodesta 1935 vietetty jakaranda-festivaalia puiden kukkiessa. Myös Brisbane ja Los Angeles ovat tunnettuja jakarandoistaan.
Häätanssi (elokuva)

Häätanssi ("You’ll Never Get Rich") on Sidney Lanfieldin 1941 ohjaama yhdysvaltalainen musiikkikomedia. Cole Porterin sävelmiä sisältävässä elokuvassa liikutaan Manhattanin yökerhoista armeijan koulutusleirille. Pääosissa esiintyvät Rita Hayworth ja Fred Astaire.
Vanhempi luutnantti

Vanhempi luutnantti oli puna-armeijassa, Neuvostoliiton asevoimissa, monissa Varsovan liiton maiden armeijoissa sotilasarvo, joka sijoittui luutnantin ja kapteenin väliin. Suomalaisittain se vastaa lähinnä 1952 käyttöön otettua saksalaisperäistä yliluutnantin arvoa, Oberleutnant.
Venäjän keisarillisessa armeijassa oli luutnantin ja kapteenin välissä oleva sotilasarvo alikapteeni.
Vanhemman luutnantin arvo on edelleen käytössä monessa ennen Neuvostoliittoon kuuluneessa maassa. Suomalainen yliluutnantin arvo käännetään YK-tehtävissä ja muissa yhteyksissä englanniksi "senior lieutenant", mikä sananmukaisesti käännettynä tarkoittaa nimenomaan vanhempaa luutnanttia.
Uuden-Seelannin ralli 2008

Uuden-Seelannin ralli 2008 (virallisesti 39. Repco Rally of New Zealand 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 11. osakilpailu, joka ajettiin ajettiin 28–31. elokuuta Hamiltonissa. Ralli ajettiin 16 soraerikoiskokeella. Rallin voitti Sébastien Loeb ja toinen oli hänen tallikaveri Daniel Sordo. Kolmas oli Mikko Hirvonen. Tuotantoautot voitti Martin Prokop.
Brasilianpalisanteri

Brasilianpalisanteri ("Dalbergia nigra") on trooppisissa sademetsissä kasvava puulaji. Se tunnetaan myös nimillä "ruusupuu", "jakaranda" ja "palisanteri". Brasilianpalisanteria on hakattu liikaa ja se on IUCN:n luokittelussa vaarantunut laji. Nykyisin CITES-sopimus kieltää lajin kaupallisen käytön kokonaan.
Ulkonäkö ja koko.
Brasilianpalisanteripuut voivat kasvaa 40 metrin korkuisiksi, ja rungon halkaisija voi olla yli metrin. Puuaineksen väri vaihtelee punaisesta violettiin ja suklaanruskeaan, ja sitä kirjovat epäsäännölliset tummat juovat.
Levinneisyys.
Brasilianpalisanteri kasvaa luontaisena Etelä-Amerikassa, etenkin Brasiliassa (tarkemmin Bahian, Espírito Santon, Minas Geraisin, Rio de Janeiron ja São Paulon osavaltioiden rannikkosademetsissä).
Käyttö.
Brasilianpalisanteria käytettiin sorvaukseen (esimerkiksi kynttilänjalkoihin), puisiin shakkilautoihin, parkettiin, huonekaluihin, ruokailuvälineisiin (esimerkiksi puisiin kulhoihin ja lautasiin), koriste-esineisiin (esimerkiksi pienoisveistoksiin) ja soittimiin. Sitä on pidetty yhtenä parhaista puulajeista soitinten rakentamisessa.
Piken piirikunta (Ohio)

Piken piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallintokeskus ja suurin kylä on Waverly.
Maantiede.
Piken naapuripiirikuntia ovat Ross pohjoisessa, Jackson idässä, Scioto etelässä, Adams lounaassa ja Highland lännessä.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 70 400 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 96,4%, mustiin (1,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,5%) ja aasialaisiin (0,2%).
Kotitalouden mediaanitulo on 39 669 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 22,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Ammunta kesäolympialaisissa 2008 – miesten 50 metrin vapaapistooli

Miesten 50 m pistooli ammuttiin 12. elokuuta Pekingin ampumaradalla. Kilpailun voitti Etelä-Korean Jin Jong-oh tuloksella 660.4 (563+97.4).
Ennätykset.
Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Thomas Friedman

Thomas Louren Friedman (s. 20. heinäkuuta 1953 Minnesota) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on saanut kolme kertaa Pulitzer-palkinnon. Hän kirjoittaa säännöllisesti The New York Timesiin.
Kannanottoja.
Friedman ehdotti kolumneissaan vuonna 2015 aseiden toimittamista Isisille ja kyseenalaisti myöhemmin presidentti Donald Trumpin toimet järjestöä vastaan Syyriassa. Hänen mukaansa Isis taistelee Syyrian hallitusta, Iranin joukkoja, Hizbollahia ja Venäjää vastaan. Friedman vertaa Isisiä Afganistanin mujahideeneihin, joita Yhdysvallat tuki 1980-luvulla.
Dekriminalisointi

Dekriminalisoinnilla tarkoitetaan laittomaksi ja rangaistavaksi säädetyn teon rangaistavuuden poistamista. Dekriminalisoinnissa tekoa koskevaa kieltoa ei välttämättä poisteta kokonaan eikä tekoa muuteta lailliseksi, mutta teosta annettava rangaistus poistetaan tai teko muutetaan pelkäksi rikkeeksi, josta saa esim. rikesakon. Dekriminalisoituun toimintaan saatetaan samalla kuitenkin kohdistaa lailla muita velvoitteita, kuten ilmoitusvelvollisuus viranomaisille. 
Dekriminalisoinnin aiheita ovat eri maissa olleet muun muassa vääräuskoisuus ja ateismi, noituus, loihtiminen, toisinajattelu, aviorikos ja naimattomien henkilöiden välinen seksi, homoseksuaalisuus, lähisukulaisten välinen seksi, yöjuoksut, kuokkavierailu, tanssien järjestäminen, moniavioisuus, prostituutio, joutilaisuus, irtolaisuus, sapatinrikos, jumalanpilkka ja muu rienaus, abortti, itsemurha, rotujen tasa-arvoinen kohtelu, eutanasia, kiellettyjen teosten levittäminen (kirjat, , musiikki, videopelit), päihteet (esimerkiksi alkoholi, tupakka, kahvi ja kannabis), steroidien käyttö, rahapelit ja julkinen alastomuus ei-seksuaalisessa tarkoituksessa.
Dekriminalisointi aiheittain.
Huumeet.
Alkoholi.
Suomessa alkoholin käyttö oli kieltolain aikana laitonta. Koska alkoholin käytöstä rangaistiin, kohdistui tämä politiikka heikossa sosiaalisessa asemassa eläviin alkoholin suurkuluttajiin ja katualkoholisteihin. Poliisin valvonta ei kuitenkaan ulottunut varakkaamman kansanosan alkoholin käyttöön, sillä käyttö tapahtui ihmisten olohuoneissa, piilossa poliisin silmiltä. Varakkaamman kansanosan kohdalla alkoholin käyttö olikin käytännössä dekriminalisoitu.
Politiikkaa jouduttiin muuttamaan 1930-luvun alussa, kun huomattiin, ettei alkoholin kieltolaki kerta kaikkiaan toiminut, vankilat täyttyivät sakon muuntorangaistusta suorittavista katualkoholisteista, alkoholin käyttö kääntyi jyrkkään nousuun ja käytöstä aiheutuvat terveyshaitat, kuten epäpuhtaan aineen aiheuttamat sairaudet tai liian väkevän aineen käytöstä johtuvat yliannoskuolemat nousivat ennennäkemättömiin mittoihin. Päädyttiin dekriminalisoimaan alkoholin käyttö ja laillistamaan sen valmistus ja myynti valtion omistaman Oy Alkoholiliike Ab:n kautta.
Homoseksuaalisuus.
Suomessa homoseksuaaliset suhteet rikollistava laki astui voimaan vuonna 1894. Rangaistavuus kumottiin vuonna 1971, jota ennen lain perusteella oli tuomittu yli tuhat ihmistä pelkästään vuosina 1924–1971. Dekriminalisoinnin mukana voimaan astui kehotuskielto ja heterosuhteita korkeammat suojaikärajat. Sairausluokituksesta homoseksuaalisuus poistettiin vuonna 1981, mutta itseä häiritsevä homoseksuaalisuus on edelleen psykiatrinen diagnoosi. Vuonna 1995 rikoslakiin lisätty syrjintärikos kieltää syrjinnän elinkeinotoiminnassa ja virassa seksuaalisen suuntautumisen perusteella. Vuonna 1999 kumottiin ns. kehotuskielto. Samana vuonna homo- ja heterosuhteiden suojaikäraja määriteltiin samaksi – 16 vuoteen.
Moniavioisuus.
Suomessa ja monissa muissa länsimaissa moniavioisuutta ei laillisesti tunnusteta eikä sitä täten ole kriminalisoitukaan. Kuitenkin Yhdysvalloissa se on kriminalisoitu. Monissa Afrikan maissa moniavioisuus on erittäin yleistä.