tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kanavanippu C

Kanavanippu C on varattu E:n ohella toimiluvanvaraiseen käyttöön. Siihen kuuluu kahdeksan maksutonta televisiokanavaa. Kanavanippu C:n kanavatarjonta vaihtelee alueittain. Kanavanipun välittää Digita, käyttäen DVB-T2-teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Kanavanippu C:n väestöpeitto on 78–90,4 %.
Kanavanipun kanavat.
Televisiokanavat
Neito pulassa

Neito pulassa on arkkityyppinen fiktiivisissä tarinoissa esiintyvä perushahmo. Tyypillinen neito pulassa on nuori naimaton nainen, joka on konnan tai hirviön vallassa ja joka sankarin pitää pelastaa.
Hahmon varhaisimpia esimerkkejä on kallioon kahlehdittu ja hirviön vartioima Andromeda Kreikan mytologiasta. Perseus tappaa hirviön ja pelastaa Andromedan. Tämä juonikuvio toistuu myöhemmin Pyhästä Yrjöstä kertovissa tarinoissa.
Neito pulassa oli erityisen suosittu hahmo eurooppalaisissa saduissa ja kansantarinoissa sekä viktoriaanisessa melodraamassa. Uljas ritari pelastaa esimerkiksi Persiljaisen, Prinsessa Ruususen ja Lumikin pulasta.
Xavier Malisse

Xavier Malisse (s. 19. heinäkuuta 1980 Kortrijk, Belgia) on belgialainen tennispelaaja. Malisse on ollut parhaimmillaan kaksinpelin ATP-listalla sijalla 19 ja nelinpelissä sijalla 25. Oikeakätinen Malisse aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998. Hän on urallaan voittanut kolme turnausta kaksinpelissä ja kahdeksan nelinpelissä. Tällä hetkellä Malisse asuu Sarasotan kaupungissa Yhdysvalloissa. Hänen pelinsä ehkä suurin vahvuus on hyvä kämmenlyönti. 
Malisse on voittanut kaksinpelin ATP-turnauksen Delray Beachissä vuosina 2005 ja 2007 sekä Chennaissa vuonna 2007. Nelinpelissä hän voitti Ranskan avoimen mestaruuden vuonna 2004 parinaan Olivier Rochus. Lisäksi hän on voittanut nelinpeliturnauksen vuonna 2005 Adelaidessa, vuonna 2007 Delray Beachissä ja Chennaissa, vuonna 2011 Indian Wellsissä ja Los Angelesissa sekä vuonna 2012 Los Angelesissa ja San Joséssa.
Irma Junnilainen

Irma Leena Junnilainen (27. kesäkuuta 1951 Oulu – 10. toukokuuta 2024 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. 
Junnilainen oli freelance-näyttelijä, joka omien sanojensa mukaan ei viihtynyt suurissa teattereissa, koska ne ovat oman tulosvastuunsa vankeja.
Teatterinäyttelemisen lisäksi Junnilainen näytteli myös useissa elokuvissa. Hänen ensimmäisiä roolejaan oli muun muassa Vettenranskan Kloryn osa Rauni Mollbergin elokuvassa "Aika hyvä ihmiseksi" (1977). Hän esiintyi myös muun muassa Auli Mantilan elokuvassa "Pelon maantiede" (2000), Aki Kaurismäen elokuvassa "Pidä huivista kiinni, Tatjana" (1994) sekä Matti Ijäksen elokuvassa "Pilkkuja ja pikkuhousuja" (1993). Pääosastaan Timo Linnasalon elokuvassa "Viiva vinita – tavallisen ihmisen museo" (1991) hän sai Jussi-patsaan.
Teatterin puolella Junnilainen muistetaan muun muassa Leea Klemolan näytelmästä "Seksuaali".
Ibanez JEM555

Ibanez JEM555 (myös JEM Jr.) on Ibanezin vuodesta 1994 eteenpäin valmistama 
kitara. Se on JEM-sarjan alamalli. Sen alamalleja ovat JEM555BK, JEM555WH ja JEM555LWH.
JEM555-mallissa on Ibanezin "Prestige JEM"-kaula ja "Edge Pro II" -talla syvillä kaiverruksilla, mikä mahdollistaa vibrakammen kääntämistä helposti molempiin suuntiin.
Sten &amp; Stanley

Sten &amp; Stanley on ruotsalainen yhtye. Sten Nilsson, Ebbe Nilsson ja Stanley Granström perustivat sen popyhtyeeksi Karlskogassa 1962. 1970- ja 1980-luvuilla tyyli kuitenkin muuttui siten, että yhtye kehittyi tanssiyhtyeeksi. Niihin aikoihin yhtye otti vaikutteita diskosta ja esitti sekä covereita että omaa materiaalia. Yhtyeellä on ollut monia kappaleita Svensktoppen-listalla. Yksi tunnetuimmista kappaleista on "Jag vill vara din, Margareta".
Vuonna 2009 yhtyeen albumi "Bella Bella" (1976) pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Ruijanvihvilä

Ruijanvihvilä ("Juncus arcticus") on pohjoisten rantojen monivuotinen, tuulipölytteinen vihviläkasvi. Suomessa ruijanvihvilä luokiteltiin vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa erittäin uhanalaiseksi (EN), mutta 2019 se luokiteltiin vain silmälläpidettäväksi (NT).
Ulkonäkö ja koko.
Ruijanvihvilällä on vaakasuoraan kiemurteleva maavarsi, josta nousee lehdettömiä, 10–40 cm pitkiä varsia. Varsi on pysty, 1,5–3 mm paksu, sileä ja väriltään sinertävänvihreä. Tyvitupet ovat vaaleanruskeita ja kiiltäviä. Kukinto on tiheä tähkä, joka on 1–1,5 cm pitkä ja sisältää 3–12 kukkaa. Kukan tummanruskeat kehälehdet ovat epäselvästi kalvolaitaisia. Ruijanvihvilä kukkii Suomessa heinäkuussa. Siemenet sisältävä kota on tummanruskea tai ruskea ja munan- tai luumunmuotoinen.
Ruijanvihvilä voi risteytyä jouhivihvilän ("J. filiformis") kanssa. Näiden risteymää nimitetään väylävihviläksi ("J. arcticus" × "filiformis"). Se voi risteytyä myös merivihvilän ("J. balticus") kanssa, joka toisinaan luokitellaan ruijanvihvilän alalajiksi ("J. arcticus" ssp. "balticus").
Levinneisyys.
Ruijanvihvilä on pohjoisten vuoristoalueiden ja tundran kasvi. Sitä tavataan Skandeilla Etelä-Norjasta Kuolan niemimaalle ja edelleen läpi Venäjän Alaskaan asti leveällä vyöhykkeellä Jäämeren rannikkoalueella. Alaskasta levinneisyysalue ulottuu läpi Pohjois-Kanadan ja edelleen Keski- ja Etelä-Grönlannin rannikkovyöhykkeelle. Suomessa lajia tavataan Enontekiöllä Käsivarren Lapissa sekä Sallan pohjoisosassa Venäjän rajan tuntumassa.
Elinympäristö.
Ruijanvihvilä kasvaa soraisilla rannoilla ja ultraemäksisillä soraikoilla.
Merivihvilä

Merivihvilä ("Juncus balticus") on rannoilla kasvava monivuotinen vihviläkasvi. Sillä on kiemurteleva maavarsi, josta nousee lehdettömiä korsia. Tähkässä on parikymmentä tummanruskeaa kukkaa. Kukinto on harsu ja 2–7 senttimetriä pitkä. Lajia tavataan Itämeren rannoilla. Sitä pidetään joskus ruijanvihvilän kanssa saman lajin alalajina ("Juncus arcticus" ssp. "arcticus" ja "Juncus arcticus" ssp. "balticus").
Merivihvilä voi risteytyä ruijanvihvilän ("Juncus arcticus") ja jouhivihvilän ("Juncus filiformis") kanssa. Merivihvilän ja jouhivihvilän risteymää nimitetään säilävihviläksi ("Juncus balticus" × "filiformis").
Gustav Sorge

Gustav Hermann Sorge (24. elokuuta 1911, Roniken – 1978 Rheinbach) eli Rauta-Gustav oli SS-Hauptscharführer ja sotarikollinen. 
Sorge syntyi Sleesiassa maatyöläisen pojaksi. Nuoruudessaan hän kuului Musta valtakunta -nimiseen järjestöön, jota johti Hermann Weber. Vuonna 1931 järjestö yhdistyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja SS:ään. Alkaen vuodesta 1934 hän oli SS:n jäsen Unterscharführerin arvoisena keskitysleirien turvallisuusjoukoissa KZ:ssä. Kesäkuussa 1938 hänet siirrettiin Sachenhausenin keskitysleiriin, jossa hän sai pian mainetta vankien ja neuvostosotilaiden raakalaismaisesta kohtelusta.
Syyskuussa 1939 hänet ylennettiin SS-Oberscharführeriksi. 1942 hänestä tuli Sachenhausenin keskitysleirin leirijohtaja. Sorge palveli myös Alankomaissa ja Liettuassa ja osallistui taisteluihin partisaaneja vastaan. Alkuvuodesta 1942 Sorge järjesti SS Baubrigade 12:n Sachenhausenin vangeista. Joukko raivasi liittoutuneiden aiheuttamia pommitustuhoja. Hän työskenteli myös saksalaisten sotilasvankilassa Torgaussa ja sai mainetta pahamaineisena kiduttajana. Sodan jälkeen puna-armeijan sotilaspoliisit vangitsivat Sorgen. Sachenhausen-oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin yhdessä August Hoehnin, Kurt Eccariuksen, William Schubertin, Fritz Fickerin ja useiden muiden kanssa 18 000 puna-armeijan sotilaan kuolemasta Sachenhausenin leirillä. Lisäksi Sorgea syytettiin 25 vangin ampumisesta vuonna 1942. Sorge tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, ja hän joutui Workutan gulagiin. Vapauduttuaan 1956 hän joutui Saksan Bonnissa oikeuteen 67 murhasta syytettynä. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen vuonna 1958. Hän kuoli vankilassa Saksassa vuonna 1978.
Ensio Ripatti

Ensio Ripatti on Riku Suokkaan luoma kuvitteellinen yksityisetsivä.
Ripatti esiintyi "ÄlyÄlyä"-ohjelmassa, jossa hänellä oli oma osio. Ensio Ripattia esitettiin myös lasten visailuohjelma "Hetkisessä" vuonna 2005. 2000-luvun alussa Ensio Ripatilla oli oma televisiosarja Yle TV2:lla. Sarjan aikana hänellä oli avustajana Elviira-niminen tyttö. 
Ensio Ripatin tutkimat tapaukset vaihtelivat salajuonista aina pommien purkuun.
Charlie Maxwell

Charles Richard ”Charlie” Maxwell (8. huhtikuuta 1927 – 27. joulukuuta 2024) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelasi Major League -tasolla vuosina 1950–1964. Hän syntyi ja pelasi yliopistobaseballia Michiganissa ennen palvelemisesta Yhdysvaltain armeijassa.
Maxwellin ammattilaisjoukkueina olivat Boston Red Sox, Baltimore Orioles, Detroit Tigers ja Chicago White Sox. Hän oli All-Star-pelaajana vuosina 1956–1957 ja pääsi Michigan Sports Hall of Fameen vuonna 1997.
Alice Jemeli Timbilili

Alice Jemeli Timbilili (s. 1. helmikuuta 1983 Keiyo) on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Timbilili voitti 1999 kultaa Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 3 000 metrin juoksussa ajalla 9.01,99. Seuraavana vuonna hän voitti Vilamouran maastojuoksun MM-kisoissa hopeaa nuorten sarjassa ja sijoittui Sydneyn olympialaisissa 10 000 metrin juoksussa neljänneksitoista ajalla 31.50,22. Vuonna 2001 hän juoksi Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjassa kuudenneksitoista.
Timbilili sijoittui Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa 2003 pitkällä matkalla neljänneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa neljäs pitkällä matkalla ja Ateenan olympialaisissa 10 000 metrillä kuudestoista. Kauden lopussa hän juoksi seitsemänneksi 3 000 metrillä ajalla 8.50,46 ja kuudenneksi 5 000 metrin juoksussa ajalla 15.28,18. Timbilili voitti St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hopeaa pitkällä matkalla. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui maantiejuoksun MM-kisoissa yhdeksänneksi.
Kööpenhaminan hiippakunta

Kööpenhaminan hiippakunta () on yksi Tanskan kansankirkon hiippakunnista. Hiippakunta koostuu Bornholmin, Dragørin, Frederiksbergin, Kööpenhaminan ja Tårnbyn kunnista. Hiippakunnan tuomiokirkko on Vor Frue Kirke Kööpenhaminassa. Hiippakunta muodostettiin vuonna 1922, kun Sjellannin hiippakunta jaettiin Roskilden ja Kööpenhaminan hiippakuntiin.
Kööpenhaminan piispa on Tanskan kirkon piispojen "ensimmäinen vertaistensa joukossa" (primus inter pares). Hän vihkii Tanskan kirkon uudet piispat ja vastaa siten jossain määrin Suomen tai Ruotsin kirkkojen arkkipiispaa.
Johan Carlsson

Johan Carlsson (s. 1. elokuuta 1981 Tukholma, Ruotsi) on uransa lopettanut ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Veikkausliigassa Carlsson pelasi yhteensä 68 ottelua ja teki yhden maalin.
Roskilden hiippakunta

Roskilden hiippakunta () on yksi Tanskan kansankirkon hiippakunnista.
Roskilden hiippakunta perustettiin 1022. Hiippakuknta käsitti silloin Skoonen ja Sjællandin, Skooneen perustettiin kuitenkin oma hiippakunta, Lundin hiippakunta 1060.
Reformaation jälkeen hiippakunnan nimi muuttui Sjællandin hiippakunnaksi 1537. Vuonna 1536 Roskilden piispasta tuli Tanskan evankelis-luterilaisen kirkon primas, johtava piispa. Piispa asui Kööpenhaminassa, mutta Roskilden tuomiokirkko oli hiippakunnan tuomiokirkko.
Nykyuinen hiippakunta muodostettiin vuonna 1922, kun Sjellannin hiippakunta jaettiin Kööpenhaminan ja Roskilden hiippakuntiin. Hiippakunnan pääkirkko on Roskilden tuomiokirkko Roskilden kaupungissa.
Helsingørin hiippakunta

Helsingørin hiippakunta () on yksi Tanskan kansankirkon hiippakunnista. Hiippakunta koostuu Pääkaupunkialueesta, pois lukien Dragørin, Bornholmin, Frederiksbergin, Kööpenhaminan ja Tårnbyn kunnat, jotka ovat osa Kööpenhaminan hiippakuntaa. Helsingørin hiippakunnan pääkirkko on Helsingørin tuomiokirkko Helsingørin kaupungissa. Hiippakunta muodostettiin 1. tammikuuta 1961 erottamalla se Kööpenhaminan hiippakunnasta. Siten on Tanskan nuorin hiippakunta ja se on asukasmäältään suurin Tanskan hiip̟pakunnista, ja kirkon jäseniä on alueen asukkaista noin 67 prosenttia.
Paavo Warén

Paavo Filemon Warén (20. toukokuuta 1872 Suonenjoki – 21. elokuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, suomentaja ja filosofian maisteri.
Warénin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Warén ja Adolfina Maria Aschan. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1890 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.
Warén oli Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettajana 1899–1925, Helsingin Sanomien ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1904–1905 sekä ulkoasiainministeriön sanomalehtijaoston ja -toimiston jaostosihteerinä ja toimistosihteerinä vuodesta 1918.
Warén suomensi myös kirjallisuutta. Hänen käännöksiinsä kuuluivat mm. Émile Zolan "Ansa".
Paavo Warén oli naimisissa Aili Maria Telénin (k. 1929) kanssa 1901–1929
Aimee Teegarden

Aimee Richelle Teegarden (s. 10. lokakuuta 1989 Downey, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta "Unelmien kentät" (2006–2011).
Los Angelesin alueella kasvanut Teegarden aloitti uransa mainoksissa varhain toisella kymmenellään ja teki 13-vuotiaasta myös mallin töitä. High schoolin hän suoritti kotiopetuksessa ja valmistui 16-vuotiaana. Samoihin aikoihin Teegarden sai roolin "Unelmien kentistä". Hän esitti sarjassa joukkueen valmentajan tytärtä Julie Tayloria kaikki viisi tuotantokautta. Hänellä oli uransa alkuvuosina pieniä rooleja myös esimerkiksi televisiosarjoissa "Todistettavasti syyllinen", "Hannah Montana", "Ned’s Declassified" ja "90210"
Teegarden esiintyi vuonna 2011 Disneyn elokuvan "Prom" pääosassa ja Wes Cravenin kauhuelokuvassa "Scream 4". Vuonna 2012 hänet valittiin The CW:lle suunnitellun "The Selection" -sarjan pääosaan. Pilottijakso kuvattiin kahdesti, mutta lopulta kanava päätyi luopumaan sarjan tekemisestä. Vuonna 2014 Teegarden esiintyi pääosassa The CW:n sarjassa "Star-Crossed – Maailmat vastakkain", ja syksyllä 2016 hän näytteli ABC:n "Notorious"-sarjassa.
Maaliskuussa 2015 Teegarden sai roolin kauhuelokuvasta "Rings", joka sai ensi-iltansa vuonna 2017.
Sinineontetra

Sinineontetra ("Paracheirodon simulans") on läheistä sukua kardinaalitetralle ja neontetralle, mutta se on niitä kumpaakin hieman pienempi. Sinineontetrasta on hiljattain tullut suosittu akvaariokala.
Alkuperä.
Sinineontetra on kotoisin Amazonasin vesistöstä, Etelä-Amerikasta. Se löydettiin vuonna 1962. Suurin osa sinineontetroista on luonnosta pyydystettyjä. Niitä tavataan Koillis-Brasiliasta Rio Negrosta Kolumbiaan ja Venezuelaan Orinoco-jokeen ulottuvalta alueelta. Niiden luontaisessa elinympäristössä puut varjostavat jokia, joten vedessä on varsin hämärää.
Koko ja ulkonäkö.
Sinineontetra on kuin pieni neontetra, jolta lähes puuttuu alempi punainen raita. Aikuinen sinineontetra on harvoin yli 3 cm pitkä, tavallinen aikuispituus on noin 2–3 cm.
Käyttäytyminen.
Sinineontetra on tetroista arimpia ja se myös liikkuu monia muita tetroja hieman tiiviimmin parvessa. Arkana kalana se tarvitsee suuren parven ympärilleen. Sininoentetraparvessa tulisikin olla aina ainakin 15–20 yksilöä, mieluiten enemmänkin. Mitä suurempi sinineontetraparvi on, sitä paremmin ne viihtyvät. Akvaarion tulisi olla vähintään 40–50 litran vetoinen ja runsaskasvinen. Tämän kokoisessa akvaariossa voidaan pitää noin viittätoista sinineontetraa ilman muita kaloja. Parhaimmillaan sinineontetra on akvaarion ainoana parvikalana, eikä pienen akvaarion keskivedessä tarvitsisi ollakaan kuin suuri parvi näitä kaloja. Sinineontetrojen seuraan sopivia muita parvikaloja ovat mm. kardinaalitetra ja erityyppiset kiilakyljet, kuten kiilakylki ja rusokiilakylki. Pohjakaloiksi soveltuvat kalat jotka eivät syö sinineontetroja, esimerkiksi pienet monniset, piikkisilmät ja monet imumonnit. Alle 100-litraisiin voi sinineontetrojen seuraksi asuttaa esimerkiksi sukarapuja.
Vesiarvot.
Sinineontetra on kotoisin tummista rehevistä vesistä, joiden pohjalla on lehtikariketta. Tumma pohja ja tausta ovat myös sinineontetralle eduksi. Veden tulisi olla 24–27-asteista ja pH:n 6–7. Veden tulisi olla myös hyvin pehmeää. Turvelisäys on tälle kalalle hyödyksi.
Ruokinta.
Koska suurin osa sinineontetroista on luonnosta pyydystettyjä, voivat ne olla varsinkin aluksi huonoja syömään teollisia ruokia. Parhaiten niille maistuvat pakastetut hyönteiset, kuten pakastesurviaiset.
Lisääntyminen.
Lisääntyminen samanlainen, kuin kardinaalitetralla.
Genetz

Genetz on suomalainen sivistyssuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet mm. suomen kielen kehittämisessä. Osa suvusta on suomentanut sukunimensä muotoon "Jännes".
Suvun vanhin varmuudella tunnettu jäsen on Karlskronassa syntynyt Lars Anders Genetz (1773–1851), joka kierreltyään Eurooppaa satulaseppänä päätyi Vanhaan Suomeen Karjalankannakselle ja toimi nimismiehenä Hiitolassa sekä myöhemmin Koivistolla. Hänen pojanpoikansa Arvid Genetz kertoi kuulleensa isoäidiltään, että Lars Arvid Genetzin isä olisi ollut genovalainen merimies Giovanni, joka pelastui merirosvoja paetessaan ruotsalaiseen alukseen uimalla ja joutui sitä tietä laivan mukana Karlskronaan. Nimi Genetz olisi tullut genovalaista tarkoittavasta sanasta "genuets". Tarinan todenperäisyyttä ei ole kyetty vahvistamaan. Lars Arvid Genetzin pojat kruununvouti Carl Johan Gabriel Genetz (1817–1871) ja nimismies Lars Oscar Otto Genetz (1821–1900) avioituivat Impilahden kirkkoherra Carl Gustaf Ferrinin kahden tyttären kanssa ja heistä polveutuvat suvun kaksi haaraa.
Bretten

Bretten on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee noin 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta, ja se on Bruchsalin ja Ettlingenin jälkeen Karlsruhen piirikunnan kolmanneksi suurin kaupunki. Bretten on saanut lisänimen "Melanchthonstadt" sen kenties kuuluisimman asukkaan, humanisti Philipp Melanchthonin, mukaan.
Brettenissä oli 30 046 asukasta kesäkuun 2022 lopussa, ja sen pinta-ala on 71,1 neliökilometriä.
Maantiede.
Bretten sijaitsee Kraichgaun alueella Walzbach- ja Saalbachjokien läheisyydessä. Se sijaitsee 23 kilometriä koilliseen Karlsruhesta, 39 kilometriä lounaaseen Heilbronnista ja 17 kilometriä pohjoiseen Pforzheimista. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin () ja yhdeksään kaupunginosaan ().
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Brettenistä on peräisin vuodelta 767. Maininta ilmestyi Lorschin koodeksissa. Kaupunki tunnettiin tuolloin nimellä "Villa Breteheim". Brettenille myönnettiin viralliset kaupunginoikeudet vuonna 1254. Philipp Melanchthon syntyi kaupungissa vuonna 1497.
Bretten tuhoutui Pfalzin kruununperimyssodassa vuonna 1689. Vuonna 1821 kaupunkiin rakennettiin ensimmäinen synagoga, joka tuhottiin muiden saksalaisten synagogien tavoin natsien kristalliyönä vuonna 1938. Vuosien 1971 ja 1975 välillä Bretteniin liitettiin yhdeksän naapurikuntaa. Liitosten myötä kaupungin väkiluku ylitti 20 000 asukkaan rajan.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1962

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1962 järjestettiin Addis Abebassa, Etiopiassa. Turnaus oli järjestyksessään kolmas jalkapallon afrikanmestaruuskilpailu. Etiopiassa järjestettyyn turnaukseen osallistui neljä maata, turnausta edeltäviin karsintoihin osallistui seitsemän maata Isäntämaa Etiopia ja hallitseva mestari Yhdistynyt Arabitasavalta selviytyivät turnaukseen ilman karsintaa. Maanosan mestaruuden voitti Etiopia.
Karsinnat.
Vuoden 1962 jalkapallon Afrikanmestaruuskilpailut olivat ensimmäiset, joihin järjestettiin karsinnat ennen varsinaista turnausta. Hallitseva mestari Egypti ja isäntämaa Etiopia selviytyivät turnaukseen ilman karsintoja. Varsinaiseen turnaukseen karsintojen kautta selviytyivät Tunisia ja Uganda.
Peenemünde

Peenemünde on kunta Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Saksassa. Asukasluku oli vuonna 2012 yhteensä 264 henkeä. Peenemündessa sijaitsi vuodesta 1937 alkaen natsi-Saksan asevoimien tutkimuskeskus Heeresversuchsstelle Peenemünde. Keskuksessa kehitettiin muun muassa Wasserfall- ja V2-ohjukset, ja sen johtajana oli Wernher von Braun.
Peenemünden teollista historiaa esitellään sen teknisessä museossa (). Museossa on esillä monenlaisia sotilasilmailuun ja ohjuksiin liittyviä esineitä. Museo kuuluu Euroopan teollisen perinteen reittiin.
I Have a Dream

I Have a Dream () on Martin Luther Kingin puhe, jossa hän esitti toiveensa mustan ja valkoisen väestön välillä vallitsevasta rauhasta ja tasa-arvosta. King piti puheensa yli 250 000 kansalaisoikeuksien puolustajalle Washingtonissa Lincoln Memorialin edustalla suurmielenosoituksessa 28. elokuuta 1963. Puheen ansiosta rotuerottelun vastustajat saatiin liikkeelle. Vuonna 1964 hyväksytyn kansalaisoikeuslain on katsottu saaneen myötätuulta puheen vuoksi. Toisaalta puhe lisäsi myös Kingin vastustajia. 
King vetosi puheessa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistukseen ja perustuslakiin. Osa puheesta vastasi sisällöltään aikaisempaa Kingin puhetta, jonka hän piti Detroitissa kesäkuussa 1963. Puhe alkoi seuraavasti: "Sata vuotta sitten suuri amerikkalainen, jonka symbolisessa varjossa seisomme tänään, allekirjoitti vapautusjulistuksen. Tämä merkittävä julistus oli kuin valonhohtoinen toivon majakka miljoonille neekeriorjille, jotka olivat kärventyneet epäoikeudenmukaisuuden loimottavissa liekeissä. Se tuli riemuisana päivänkajona päättämään heidän vankeutensa pitkän yön. Mutta sata vuotta myöhemmin neekeri ei vieläkään ole vapaa".Vuonna 1999 tehdyssä kyselyssä ”I Have a Dream” valittiin 1900-luvun parhaaksi yhdysvaltalaiseksi puheeksi.
Karlsruhen piirikunta

Karlsruhen piirikunta () on piirikunta saksalaisessa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin, ja sen hallintokaupunkina toimii Karlsruhe, joka ei kuitenkaan kuulu itse piirikuntaan vaan on piiritön kaupunki (). Piirikunnan suurin kaupunki on Bruchsal. Piirikunnan pinta-ala on 1 085 neliökilometriä, ja sen alueella asui kesäkuun 2021 lopussa 447 868 asukasta.
Kaupungit ja kunnat.
Karlsruhen piirikunnassa on 32 kuntaa, joista 9 on kaupunkeja. Alla on esitetty kunnat ja niiden väkiluku 30. kesäkuuta 2021.
Ettlingen

Ettlingen on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se kuuluu Karlsruhen hallintopiiriin ja Karlsruhen piirikuntaan. Se on noin 39 600 asukkaallaan Bruchsalin jälkeen Karlsruhen piirikunnan toiseksi suurin kaupunki.
Maantiede.
Ettlingen sijaitsee pohjoisen Schwarzwaldin alueen juurella. Kaupungin läpi virtaa Reinin sivujokiin lukeutuva 45-kilometrinen Alb. Kaupunki on jaettu ydinkaupunkiin () ja kuuteen kaupunginosaan (). Kaupunginosia ovat Bruchhausen, Ettlingenweier, Oberweier, Schluttenbach, Schöllbronn ja Spessart.
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Ettlingenistä on peräisin elsassilaisen Weißenburgin luostarin asiakirjasta vuodelta 788. Asiakirjassa Ettlingen tunnetaan nimellä "Ediningom". Vuonna 965 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunna keisari Otto I Suuri myönsi sille kauppaoikeudet. Kaupunkioikeudet Ettlingenille myönsi keisari Henrik VI vuonna 1192. Vuonna 1689 Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n joukot polttivat Ettlingenin maan tasalle Pfalzin perimyssodassa ja kaupunki jouduttiin rakentamaan uudelleen.
Ettlingenin asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1970. Kaupunkiin liitettiin 1970-luvulla Baden-Württembergin kuntauudistuksen yhteydessä kuusi kuntaa: vuonna 1972 Spessart ja vuonna 1974 Ettlingenweier, Bruchhausen, Oberweier, Schluttenbach ja Schöllbronn.
Patrik Rikama-Hinnenberg

Patrik Rikama-Hinnenberg (aik. Rikama, s. 8. helmikuuta 1983 Vantaa) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Rikama-Hinnenberg on edustanut juniorivuosinaan Vantaan Jalkapalloseuraa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Läpimurtoa HJK:ssa edustustasolle ei kuitenkaan tullut ja hän pelasi vain yhdessä liigaottelussa – tämä kaudella 2004. Kaudeksi 2005 hän siirtyi Ykkösen Atlantikseen, jota hän edusti kahden vuoden ajan. Kaudeksi 2007 Rikama vaihtoi Atlantiksen IFK Mariehamniin, jossa hän teki läpimurtonsa Veikkausliiga-tasolle. Hän pelasi neljänä kautena 71 ottelua ja teki yhden maalin.
Neljän Maarianhaminan-kauden jälkeen vuonna 2011 Rikama siirtyi Ruotsiin Superettanissa pelanneeseen GIF Sundsvalliin vuoden sopimuksella. Saman vuoden kesänä pelaaja ja GIF Sundsvall tekivät myös jatkosopimuksen ja kauden päätteeksi seura nousi maan pääsarja Allsvenskaniin. Allsvenskan-kaudella Rikama kuitenkin jäi vähäiselle peliajalle. Helmikuussa 2013 hän siirtyi Bulgarian liigan Etariin. Kausi jäi siellä kuitenkin kesken seuran ajauduttua talousvaikeuksiin.
Elokuussa 2013 Rikama-Hinnenberg palasi Suomeen ja liittyi Ykkösessä pelanneeseen Valkeakosken Hakaan loppukauden pituisella sopimuksella.
Clannad (visual novel)

Clannad () on japanilainen visual novel -videopeli, joka on julkaistu vuonna 2004.
Clannadista on tehty useita sovituksia muihin medioihin: neljä mangasarjaa, animaatioelokuva ja kaksi anime-sarjaa, sarjakuvalehtiä ja kuunnelmia.
Clannad on korkealle arvostettu esimerkki, mitä visual novel -lajityypillä voi tehdä.
Friedrich Hildebrandt

Friedrich Hildebrandt (19. syyskuuta 1898 Kiekindemark, Mecklenburg, Saksa – 6. marraskuuta 1948 Landsberg am Lech, Baijeri, Saksa) oli SS-kenraali, natsien aluejohtaja eli Gauleiter ja tuomittu sotarikollinen. 
Nuoruudessaan hän oli maatyöläinen. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen puolueeseen varhain, ja hänestä tuli Mecklenburgin Gauleiter. Hän oli samassa virassa myös Lyypekissä. Hän oli myös vartijana Dachaun keskitysleirillä. Sodan jälkeen hän jäi liittoutuneiden vangiksi. Hänet asetettiin syytteeseen Dachaun oikeudenkäynneissä sekä ilmavoimien henkilöstön oikeudenkäynnissä ja tuomittiin kuolemaan sotarikoksista. Hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa 1948.
Teva Pharmaceutical Industries

Teva Pharmaceutical Industries Ltd () on israelilainen lääkevalmistaja, jonka pääkonttori on Petah Tikvassa Israelissa. Yhtiö valmistaa pääasiassa rinnakkaislääkkeitä, mutta se on kehittänyt myös alkuperäislääkkeitä, joista tunnetuimmat ovat MS-taudin hoidossa käytettävä glatirameeriasetaatti (Copaxone), Parkinsonin taudin hoidossa käytettävä rasagiliini (Azilect) sekä migreenin estohoitoon tarkoitettu fremanetsumabi (Ajovy). Teva on maailman suurin geneeristen lääkkeiden valmistaja. Yhtiö myy Suomessa rinkkaislääkkeitä nimillä Ratiopharm, Teva ja Actavis. 
Vuonna 2014 yrityksen liikevaihto oli 20,3 miljardia USD ja työntekijöitä 43 000. Valtaosa yrityksen tuotannosta viedään Yhdysvaltoihin. Yhtiöllä on Suomessa tytäryhtiö Teva Finland Oy, jonka aputoiminimiä ovat Ratiopharm ja Actavis. Teva Finland Oy:n toimitusjohtaja on Tommie Jern. 
Rinnakkaislääketoiminta.
Ratiopharm.
Elokuussa 2010 yhtiö osti saksalaisen rinnakkaislääkkeiden valmistajan Ratiopharmin. Ratiopharm oli oston aikoihin yksi Euroopan isoimmista rinnakkaislääkevalmistajista.
Actavis.
Heinäkuussa 2015 Allergan suostui myymään rinnakkaislääkkeiden valmistamiseen ja myyntiin erikoistuneen tytäryhtiönsä, Actavis Generics:n Tevalle 40,5 miljardilla dollarilla. Samalla Teva luopui aiemmista pyrkimyksistään ostaa Mylan. Täyttääkseen kaupaan liittyvät juridiset vaatimukset Teva myi runsaasti omistamiaan lääkepatentteja useille eri ostajille. Vuonna 2016 Actavis-kauppa saatiin päätökseen.
Kun 39 miljardia dollaria maksaneen Actavis Genericsin osto oli suoritettu, Teva ilmoitti pienemmästä sopimuksesta Allerganin kanssa sopien ostavansa Allerganin lääkkeiden levitysyhtiö Andan 500 miljoonalla dollarilla.
Terakoya

Terakoyat () olivat yksityisiä kouluja, joissa opetettiin kirjoittamista, lukemista ja laskemista tavallisten japanilaisten lapsille Edo-kaudella.
Sana "terakoya" on peräisin sanasta "terako" (寺子, ’temppelilapsi’), joka viittasi Japanin keskiajalla buddhalaisessa temppelissä opiskelua varten asuneeseen lapseen. Vaikka Edo-kaudella opetus ei tapahtunutkaan enää temppeleissä, sana jäi sellaisenaan käyttöön.
Historia.
Ensimmäiset terakoyat ilmaantuivat 1600-luvun alussa. Ne kehittyivät buddhalaisiin temppeleihin perustetuista koulutuslaitoksista. Ennen Edo-kautta julkista koulutusta oli saatavilla vain samuraiden ja hallitsevan luokan lapsille, mutta kauppiasluokan nousu kauden puolivälissä lisäsi huomattavasti terakoya-koulujen suosiota, sillä ne olivat yleisiä sekä suurissa kaupungeissa kuten Edossa ja Osakassa mutta myös maaseudulla. Niiden osanottaja-aste nousi 70 prosenttiin Edossa 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa.
Terakoyat lakkautettiin Meiji-kaudella, kun Japanin hallitus laati uuden koulutusjärjestelmäasetuksen vuonna 1872. Julkisissa kouluissa käyminen tehtiin nyt pakolliseksi, jotta koko väestölle saataisiin annettua asianmukainen peruskoulutus. 
Opetus.
Terakoya-kouluissa keskityttiin lukemiseen ja kirjoittamiseen, mutta niissä opetettiin myös ylimääräisiä aineita, kuten laskemista helmitaululla (soroban), historiaa ja maantietoa. Niissä opetettiin myös tytöille ompelua, teeseremoniaa, ikebanaa ja muita käsityötaitoja. Oppitunnit pidettiin yleensä samuraiden, buddhalaisten pappien tai jopa tavallisten kansalaisten yksityiskodeissa. Opettajat, joita kutsuttiin nimillä "shishō" () tai "tenarai shishō" (), olivat pääasiassa tavallisia japanilaisia, mutta myös samurait ja buddhalainen papisto toimivat opettajina. Opettajat hoitivat usein itse myös koulujen hallinnon. Muutamia terakoya-kouluja hallinnoivat šintolaiset papit ja lääkärit. 
Toisin kuin jokapäiväisessä elämässä tarvittavia taitoja opettavat kansankoulut, terakoya-kouluissa tarjottiin korkeamman tason koulutusta. Opetus alkoi kalligrafian kursseilla, joissa oppilaat imitoivat ohjaajansa antamaa esimerkkiä. Kun kirjoittamisen perusteet oli opittu, oppilaat etenivät nimellä "ōraimono" () tunnettuihin oppikirjoihin, jotka olivat alkujaan peräisin Heian-kaudelta ja joita käytettiin pääasiassa samuraiden koulutuksessa. Ne oli kirjoitettu kanjien ja kana-tavuaakkosten yhdistelmällä. Niissä oli hyödyllistä tietoa ihmisten jokapäiväisestä elämästä, kodinhoidosta, keskustelutaidoista ja moraaliarvoista, mutta myös historiallista ja maantieteellistä tietoa, jotka antoivat oppilaille laajemman kuvan sosiaalisesta elämästä.
Vaikka vain harvoissa terakoya-kouluissa opetettiin kauppiasluokan lapsille kaupallisia aineita, helmitaululla laskemisesta tuli yhä suositumpaa Edo-kauden lopussa. Terakoya- ja han-koulujen kautta Japanin väestö saavutti suhteellisen suuren lukutaitoasteen kauden loppuun mennessä. Luotettavia tilastoja ei ole, mutta arviolta 50 prosenttia miehistä ja 20 prosenttia naisista oli lukutaitoisia ja omasi jonkinlaisen laskutaidon.
Adolf Abel

Adolf Abel (27. marraskuuta 1882 Pariisi – 3. marraskuuta 1968 Bruckberg) oli saksalainen arkkitehti.
Abel opiskeli vuosina 1902–1904 Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa ja vuosina 1904–1905 Dresdenin taideakatemiassa. Pohjois-Italian-opintomatkojensa jälkeen Abel työskenteli vuosina 1906–1908 Dresdenissä muun muassa Paul Wallotin kanssa. Vuonna 1909 Abel työskenteli arkkitehtitoimisto Schmohl &amp; Staehlinissa, vuosina 1910–1914 puolestaan arkkitehtitoimisto Eisenlohr &amp; Pfennigissä. Molemmat arkkitehtitoimistot sijaitsivat Stuttgartissa.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua Abel työskenteli vuoteen 1925 saakka Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa. Vuonna 1925 hän aloitti Kölnin rakennusjohtajana ja pysyi virassa vuoteen 1930 saakka. Vuonna 1930 Abel siirtyi Münchenin teknilliseen yliopistoon professoriksi Theodor Fischerin seuraajana.
Ås (Norja)

Ås on Norjan kunta Vikenin läänissä. Sen rajanaapureita ovat Vestby, Frogn ja Nordre Follo Akershusissa sekä Indre Østfold Østfoldin läänissä. Hallinnollinen keskus on Åsin taajamassa, jonka lisäksi kunnassa sijaitsee Kjærnesin taajama sekä osa Skin taajamaa. Vuoden 2023 alussa Åsissa oli 21 350 asukasta. Kunnassa sijaitsee muun muassa Norjan ympäristötieteen ja biologian yliopisto, entiseltä nimeltään Norjan maataloustieteellinen yliopisto sekä Tusenfrydin huvipuisto. 
Åsissa on paljon maataloutta, erityisesti viljanviljelyä mutta myös eläintenkasvatusta. Teollisuutta on vähän, mutta se on melko monipuolista. Yli puolet kunnan työväestöstä käy töissä lähikunnissa, noin kolmasosa Oslossa.
Media.
Paikallislehti "Ås Avis" ilmestyy torstaisin.
Banqiao

Banqiao eli Panchiao () on yksi Taiwanin pääkaupungin Uusi-Taipein erillisalueista. Vuoden 2006 lopulla siellä oli 544 292 asukasta. Hallinnollisesti Banqiao on Uuden-Taipein kaupunkialue.
Banqiaossa vallitsee subtrooppinen ilmasto. Kaupungin nimi tarkoittaa vapaasti käännettynä lankkusilta ja se on saanut nimensä Qing-dynastian aikana (1700-luvulla) rakennetusta jalankulkusillasta. Nimi oli alun perin Pang-kiô (枋橋), mutta japanilaiset muuttivat sen nykymuotoon 1920. 
Banqiaossa toimii kolme korkeakoulua: taideteollinen, lääketieteellinen ja teknillinen korkeakoulu.
Tosan daimiokunta

Tosan daimiokunta () oli daimion hallitsema feodaalinen läänitysalue ("han") Japanissa Edo-kaudella. Se tunnettiin myös nimellä Kōchin daimiokunta () pääkaupunkinsa Kōchin mukaan. Se käsitti Tosan provinssin alueen eli nykyisen Kōchin prefektuurin. Sitä hallitsi Yamauchi-klaani. 
Tosan daimiokunnalla oli huomattava rooli Meiji-restauraatiossa keisarinvallan tukijana. Merkittäviä Tosan daimiokunnasta lähtöisin olevia ajan tapahtumiin vaikuttaneita henkilöitä olivat esimerkiksi Sakamoto Ryōma, Yui Mitsue, Gotō Shōjirō, Itagaki Taisuke ja Nakae Chōmin.
Theodor Fischer

Theodor Fischer (s. 28. toukokuuta 1862 Schweinfurt – k. 25. joulukuuta 1938 München) oli saksalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija.
Schweinfurtissa syntynyt Fischer opiskeli arkkitehtuuria yliopistossa Münchenissä vuodesta 1880 vuoteen 1885. Fischer päätti opintonsa ilman tutkintoa. Vuosina 1885–1889 Fischer työskenteli berliiniläisessä arkkitehtitoimistossa, jonka jälkeen hän muutti takaisin Müncheniin. Münchenissä Fischer perusti arkkitehtitoimiston yhdessä ystävänsä kanssa.
Vuonna 1893 Fischer sai suunniteltavakseen asemakaavan Münchenille. Fischer sai tehtävästä osakseen laajempaa tunnettuutta. Vuosien 1901 ja 1908 välillä Fischer työskenteli rakennustaiteen professorina Stuttgartin yliopistossa. Stuttgartin-vuosinaan Fischer perusti myös Deutscher Werkbundin.
Viktor Brack

Viktor Brack (9. marraskuuta 1904 – 2. kesäkuuta 1948) oli saksalainen lääketieteen tohtori ja natsi-Saksan sotarikollinen. Hän oli natsien eutanasiaohjelman eli Aktion T4:n organisoija, jossa natsit tappoivat vammaisia, mielisairaita tai muuten yhteiskunnallisesti arvottomiksi katsottuja saksalaisia. Tämän jälkeen hän järjesteli juutalaisten tappamista kaasukammioissa ja työskenteli Odilo Globocnikin kanssa lopullisen ratkaisun käytännön toteuttamisessa.
Vuonna 1929 Viktor Brackista tuli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen ja SS:n jäsen. Vuonna 1936 hän järjesti toimisto 2:n (Amt 2) toimintaa Adolf Hitlerin kansliassa Berliinissä. Toimisto tutki Führerin saamia valituksia kaikkialta Saksasta. Marraskuussa 1940 hänet ylennettiin SS-Oberführeriksi. Sodan jälkeen Brack joutui syytetyksi Nürnbergin lääkärioikeudekäynnissä. Oikeudenkäynnissä Brack todisti, että vuodesta 1941, jolloin juutalaisten tuhoaminen alkoi, Heinrich Himmler käski häntä ottamaan yhteyttä eutanasiaohjelman kanssa työskennelleisiin lääkäreihin ja suunnittelemaan kuinka nuoria juutalaisia voitaisiin steriloida ja käyttää työvoimana. Ajatuksena oli kehittää menetelmä, josta uhrit eivät edes olisi tietoisia.
Maaliskuussa 1941 Brack jättikin Himmlerille raportin, jossa todettiin voitavan käyttää röntgensäteitä laajamittaisena sterilointivälineenä. Hän vakuutti kesäkuussa 1941 Himmlerille järjestelmän toimivuutta kirjeellä, ja sitä alettiin heti testata Auschwitzin vangeilla. Todistajana lääkärien oikeudenkäynnissä olleen ranskalaissyntyisen Auschwitzissa syyskuusta 1943 tammikuuhun 1945 vankina olleen juutalaislääkärin mukaan leirin SS-lääkärit sterilisoivat ja kastroivat vankeja, ja toimenpiteet olivat erittäin tuskallisia. Brack tuomittiin niin sanotussa lääkärioikeudenkäynnissä kuolemaan ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948.
Aleksei Balabanov

Aleksei Oktjabrinovitš Balabanov [baɫaˈbanɔf] (; 25. helmikuuta 1959 Sverdlovsk, Neuvostoliitto – 18. toukokuuta 2013 Pietari) oli venäläinen elokuvaohjaaja. Hän tuli alun perin 1990-luvulla tunnetuksi toimintaelokuvistaan, mutta nousi 2000-luvulla kotimaassaan suosioon tyyliltään poikkeuksellisilla, šokeeraavilla elokuvillaan.
Balabanov kuoli tajuihinsa palaamatta saatuaan kouristuskohtauksen. Hän sairasti pitkään ennen menehtymistään.
Josef Bürckel

Josef Bürckel (30. maaliskuuta 1895 Lingenfeld, Germersheim – 28. syyskuuta 1944 Neustadt an der Weinstraße, Reininmaa) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueeseen kuulunut poliitikko ja puolueen aluejohtaja ("Gauleiter") ja natsi-Saksan valtiopäivien Reichstagin jäsen.
Bürckel oli kansallissosialistisen puolueen jäsen vuodesta 1925, ja entinen koulumestari tuli alueensa Gauleiteriksi 1934. 13. maaliskuuta 1938 Bürckel nimitettiin puolueen Anschluss ia suunnittelevaan siipeen (Itävallan liittäminen Saksaan). 23. huhtikuuta 1938 – 31. maaliskuuta 1940 hän työskenteli valtakunnankomissaarina Itävallassa, joka oli liitetty Saksaan. Hän johti integraatiopolitiikkaa ja osallistui Itävallan muuttamiseen Ostmarkiksi, joka oli poliittisesti ja taloudellisesti osa Saksaa. Bürckel palveli Wienin Gauleiterina ja kuvernöörinä 30. tammikuuta 1939 – 7. elokuuta 1940 ja työskenteli Saksaan yhdistämisen parissa sekä järjesti juutalaisvainoja ja heidän omaisuutensa takavarikointeja.
Gauleiter-uransa jälkeen Bürckel siirtyi palvelemaan Lothringenin siviilihallintoon ja vuodesta 1941 hän oli kuvernöörinä Westmarkissa, 9. marraskuuta 1937 hänestä tuli myös kenraaliluutnantin arvoisena (Gruppenführer) SS:ään ja Reichsführer-SS Heinrich Himmlerin henkilökuntaan. Vuonna 1944 hän sai Saksan ansioristin, natsipuolueen korkeimman kunniamerkin, sille tekemistään palveluksista.
Bürckel ja hänen vaimonsa kuolivat syyskuussa 1944, ilmeisesti oman käden kautta, vaikka on ollut epäilyksiä, että heidät olisi Adolf Hitlerin murhayrityksen jälkeen surmattu valtataistelun seurauksena.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1998

Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1998 Australian Perthissä. Kilpailut alkoivat 8. tammikuuta ja päättyivät 17. tammikuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat ratauinti, avovesiuinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Ensilumi

Ensilumi on syksyn tai talven ensimmäinen maahan satanut lumikerros. Usein ensilumi sulaa muutamassa päivässä kokonaan pois.
Suomen Ilmatieteen laitoksen määritelmän mukaan ensilumi on satanut, kun aamukahdeksalta (kesäaikaan yhdeksältä) säähavaintoasemalla havaitaan maassa vähintään yhden senttimetrin lumikerros.
Suomessa ensilumi sataa Lapin tuntureille usein jo elo–syyskuussa. Ilmatieteen laitoksen vuosien 1981–2010 tilastojen mukaan Suomen Lappiin ensilumi satoi keskimäärin lokakuussa ja Etelä-Suomeen keskimäärin marraskuussa.
Richard Gasquet

Richard Gasquet (s. 18. kesäkuuta 1986 Béziers, Ranska) on ranskalainen tennispelaaja. Hän on oikeakätinen pelaaja, joka aloitti uransa vuonna 2002. Hän asuu Neuchâtelissa Sveitsissä. Häntä valmentaa Sergi Bruguera ja Sebastian Grosjean.
Gasquet on voittanut urallaan 14 kaksinpeliturnausta ja kaksi nelinpeliturnausta. Hänen paras lyöntinsä on yhden käden rystylyönti, jota kehutaan parhaaksi rystyksi koko ATP-kiertueella. Maailmanlistalla hän on parhaimmillaan sijoittunut seitsemänneksi (9. heinäkuuta 2007).
Grand Slam -turnauksissa Gasquet on toistaiseksi menestynyt parhaiten Wimbledonissa 2007, jolloin hän puolivälierässään Andy Roddickia vastaan nousi tappioasemasta voittoon eräluvuin 4–6, 4–6, 7–6(2), 7–6(3), 8–6. Välierässä hän hävisi maailman ykköspelaajalle Roger Federerille lukemin 5–7, 3–6, 4–6. Hän pääsi välieriin myös Wimbledonissa 2015. Vuoden 2006 turnauksessa hän hävisi Federerille jo ensimmäisellä kierroksella ja vuosina 2005 ja 2008 hän eteni neljännelle kierrokselle. Australian avoimissa hän on pelannut neljännellä kierroksella vuosina 2007, 2008 ja 2012, Yhdysvaltain avoimissa vuosina 2005, 2006, 2010 ja 2012 sekä Ranskan avoimissa vuosina 2011 ja 2012.
Gasquet voitti Ranskan avointen sekanelinpelin vuonna parinaan Tatiana Golovin.
Gasquet antoi maaliskuussa 2009 kokaiinia sisältäneen dopingnäytteen ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Joulukuussa 2009 urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS vapautti hänet dopingsyytteestä ja kilpailukiellosta. Gasquet'n mukaan kokaiini oli peräisin yökerhossa häntä suudelleelta naiselta.
Domagnano

Domagnano on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli "castellista". Domagnanossa on yhteensä 2 714 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 6,62 neliökilometriä. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja rajautuu Faetanon, Borgo Maggioren ja Serravallen kuntiin San Marinossa sekä Corianon kaupunkiin Italiassa.
Domagnanossa oli asutusta jo roomalaiskaudella ja alueelta on löydetty ajan kolikoita ja koruja. Kunnan alueella on vanha Malatesta-suvun Monte Lupon linnoitus, joka siirtyi San Marinon haltuun vuonna 1463. Kuntaan kuuluvat Cà Gianninon, Fiorinan, Piandivellon, Spaccio Giannonin ja Torraccian "curaziat".
Faetano

Faetano on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli "castellista". Faetanossa on yhteensä 1 081 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 7,75 neliökilometriä. Kunta sijaitsee San Marinon itäosassa ja rajautuu Montegiardinon, Fiorentinon, Borgo Maggioren ja Domagnanon kuntiin San Marinossa sekä Corianon, Montescudon ja Sassofeltrion kuntiin Italiassa.
Faetano kuului Malatesta-suvun alueisiin ja se liittyi osaksi San Marinoa vuonna 1463. Kunnan keskustaajamassa on pieni taloryhmä, keskusaukio ja San Paolon kirkko. Kuntaan kuuluvat Cà Chiavellon, Calligarian, Corianinon ja Monte Puliton "curaziat".
Klaus Sulzenbacher

Klaus Sulzenbacher (s. 3. helmikuuta 1965 Kitzbühel) on entinen itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän kilpaili vuosina 1983–1991 ja voitti urallaan 4 olympiamitalia ja kaksi mitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän voitti myös yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun kahdesti ja yhteensä 14 maailmancupin osakilpailua. 
Sulzenbacher oli ensimmäinen kansainvälisellä tasolla menestynyt itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä ja hänen katsotaan raivanneen uraa Mario Stecherin ja Felix Gottwaldin menestykselle myöhemmin. 
Hän on yksi Itävallan menestyneimmistä olympiaurheilijoista. Uransa lopettamisen jälkeen hän on työskennellyt fysioterapeuttina.
Fiorentino

Fiorentino on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli "castellista". Fiorentinossa on yhteensä 2 120 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 6,57 neliökilometriä. Se sijaitsee maan eteläosassa ja rajautuu Chiesanuovan, Borgo Maggioren, Faetanon, Montegiardinon ja San Marinon kuntiin San Marinossa sekä Monte Grimanon ja Sassofeltrion kuntiin Italiassa.
Fiorentino kuului Malatesta-suvun alueisiin ja se liitettiin osaksi San Marinoa vuonna 1463. Sitä on kutsuttu myös nimellä "Terra dei Castelli" () ja kunnan alueella on kolmen linnan rauniot. Kuntaan kuuluvat Capannen, Crocialen ja Pianaccin "curaziat".
Reiichi Mikata

Reiichi Mikata (; s. 14. tammikuuta 1967) on japanilainen entinen yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili 1990-luvun alussa. Hän voitti olympiakultaa Japanin joukkueessa vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä. Hän voitti myös pronssia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa niin ikään Japanin joukkueessa.
Montegiardino

Montegiardino on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli "castellista". Montegiardinossa on yhteensä 793 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 3,31 neliökilometriä, joten se on San Marinon kunnista pienin. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa ja rajautuu Fiorentinon ja Faetanon kuntiin San Marinossa sekä Monte Grimanon ja Sassofeltrion kuntiin Italiassa.
Montegiardino kuului Malatesta-suvun alueisiin ja se liitettiin osaksi San Marinoa vuonna 1463. Kunnassa sijaitsee San Marinon yliopiston taloustieteen ja teknologian tiedekunta. Kuntaan kuuluu vain yksi "curazia", Cerbaiola.
Renault Dauphine

Renault Dauphine oli Renault'n 1956–1967 valmistama automalli. Dauphinea koottiin Ranskan lisäksi monissa maissa: Etelä-Afrikassa, Australiassa, Meksikossa, Belgiassa ja Irlannissa sekä lisenssillä Italiassa, Brasiliassa, Espanjassa, Argentiinassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. 
Aikakauden edulliset pikkuautot olivat yleensä kaksiovisia. Siitä Dauphine oli neliovisena poikkeus. Tekniikan maailma 9/1960 kertoo, että se on erityisen matala ja sen otsapinta pieni, joten "ilmanvastuksella ei ole suurtakaan merkitystä". Ohjaus oli kuitenkin tuulelle herkkä.
Dauphine esiteltiin vuonna 1956 korvaamaan menestyksekäs Renault 4CV. 4CV:n tavoin Dauphinessa oli yhdestä osasta koostuva monokokkirunko. Se oli 4-ovinen sedan kuten 4CV, mutta siinä ei ollut 4CV:n "kaappariovia". Se oli myös raskaampi ja pidempi kuin edeltäjänsä, mutta käytti samaa moottoria, tosin iskutilavuudeltaan ja teholtaan suurempaa versiota (760 cm³:n sijasta 845 cm³ ja 19 hv:n sijasta 32 hv). Dauphine oli surullisenkuuluisa huonon suorituskykynsä vuoksi: "Road &amp; Track" -lehti mittasi Dauphinen kiihtyvyydeksi 0-100 km/h 32 sekuntia. Kesällä 2009 Time-lehdessä julkaistiin autotoimittaja Dan Neilin artikkeli hänen mielestään kaikkein huonoimmista autoista. Neilin mukaan Dauphinen pellit ruostuivat hetkessä.
Perusmallin muunnelmat.
Vuosina 1960–1962 valmistettiin ylellisempää Dauphine Ondine -nimistä versiota. Dauphine Gordini taas oli sporttiversio, Dauphine 1093 kilpamalli ja Dauphine Caravelle/Floride (1958–1968) oli Dauphine Gordiniin perustuva kaksiovinen avomalli.
Dauphine Gordini.
Erikoismalli Gordinin moottoriin oli viritetty lisää 9 hv eli yhteensä 40 hv, ja kolmivaihteisuus oli muutettu nelivaihteisuudeksi. Huippunopeus oli 121 km/h ja kulutus 7,3 l/100 km. Se oli "liian suorituskykyinen ollakseen perheauto". Sen käyttökelpoisuutta lisäsi eräänlainen kumityynyihin perustuva Aerostable-jousitus. Hinta oli nykyeuroiksi (2010) muunnettuna 14 000 euroa, mikä Dauphinen perusmalliin verrattuna oli 1 000 euroa enemmän. Se oli kuitenkin pieni hinta neljännestä vaihteesta ja parannetusta sisustuksesta, joten Gordinista tuli Suomessa hyvin suosittu.
Aiheesta muualla.
Renault Dauphines -sivusto
Ulla Karttunen

Ulla Karttunen (s. 1956 Valtimo) on suomalainen kuvataiteilija ja tutkija.
Ura.
Taide.
Taiteessaan Karttunen on käsitellyt muun muassa naisiin kohdistuvaa väkivaltaa sen kulttuurisista ja uskonnollisista taustoista käsin. Hän on osallistunut lukuisiin näyttelyihin eri puolilla maailmaa, muun muassa Pariisissa, Buenos Airesissa, Hongkongissa, Yogyakartassa, Rio de Janeirossa ja Zürichissä. Karttunen on kirjoittanut myös Taide-lehteen.
Helmikuussa 2008 poliisi takavarikoi Helsingin kaupungin taidemuseon hoitamasta Kluuvin galleriasta Karttusen yksityisnäyttelystä lapsipornoa kritisoivan "Neitsythuorakirkko"-taideteoksen. Yksi näyttelyn avajaisvieraista oli tehnyt teoksesta tutkintapyynnön, minkä seurauksena poliisi takavarikoi teoksen. Karttusen epäiltiin rikkoneen rikoslain pykälää sukupuolisiveellisyyttä loukkaavan lasta esittävän kuvan hallussapidosta. Karttunen kertoi tarkoittaneensa teoksen yhteiskuntakriittiseksi ja lapsipornoa vastustavaksi. Toukokuussa 2008 asiaa käsiteltiin Helsingin käräjäoikeudessa. Karttusen katsottiin syyllistyneen lapsen sukupuolisiveellisyyttä loukkaavan kuvan hallussapitoon ja levittämiseen, mutta häntä ei kuitenkaan tuomittu, koska oikeus katsoi hänen pyrkineen teollaan samaan kuin oikeuslaitos. Karttunen valitti päätöksestä, mutta se ei muuttunut hovioikeudessa. Korkein oikeus ei myöntänyt asialle valituslupaa.
Tutkimus.
Karttunen on työskennellyt väitöskirjaa tekevänä tutkijana Suomen Akatemian työryhmässä. Hänen tutkimuksensa pohjautuu taidefilosofian ja soveltavan ympäristöestetiikan välimaastoon ja pohjautuu hänen omiin taideprojekteihinsa. Aiheena on taiteen ja todellisuuden rajan murtuminen intiimissä lähiympäristössä.
Karttuselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Fabrice Guy

Fabrice Guy (s. 30. joulukuuta 1968 Pontarlier, Doubs, Ranska) on ranskalainen entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän voitti olympiakultaa 15 km:n matkalla vuoden 1992 talviolympialaisissa. Lisäksi hän voitti pronssia 4 × 5 km joukkuekilpailussa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja kaksi mitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa.