tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elisabet Wittfooth

Marie Elisabeth Wittfooth (synt. Tottie 1716 Tukholma – 3. lokakuuta 1791 Turku) oli suomalainen yrittäjä, laivanvarustaja ja kauppahuoneen johtaja. Hän otti haltuunsa edesmenneen puolisonsa Wittfoothska-yhtiöt ja hoiti niitä kuolemaansa asti. Hän myös perusti useita yrityksiä. 
Elämä.
Elisabet Wittfooth oli merkittävään tukholmalaiseen Tottien kauppahuonesukuun kuuluvan tupakkatehtailija ja tukkukauppias Thomas Tottien ja Christina Schönmanin tytär. Sisarusparven kymmenestä lapsesta kahdeksan toimi joko itse tukkukauppiaana tai meni naimisiin tukkukauppiaan kanssa. Elisabet muutti Tukholmasta Turkuun avioiduttuaan Gustaf Adolf Wittfoothin kanssa. Hänen miehensä hampurilaista alkuperää oleva suku oli muuttanut Tukholmasta Turkuun jo 1600-luvulla. Miehen äiti Catharina Havemann oli kuitenkin Viipurista. Perheeseen kuului kolme lasta miehen ensimmäisestä avioliitosta ja yhdessä pariskunta sai viisi poikaa. 
Miehensä kuoleman jälkeen hän sai vuonna 1758 luvan ottaa miehensä liiketoiminnan haltuunsa. Naisena Elisabet Wittfooth ei voinut suorittaa kauppatutkintoa eikä saada omissa nimissään porvarisoikeuksia. Sen sijaan hän kävi kauppaa mieheltään perimiensä oikeuksien varassa ja säilyttämällä kuolinpesän jakamattomana yli 30 vuoden ajan. Viimeisten vuosiensa aikana hänen poikansa Tomas Wittfooth (1742–1804) auttoi häntä liiketoimissa ja otti ne haltuunsa hänen kuolemansa jälkeen. Elisabet Wittfoothin omaisuuden arvo oli kuolinhetkellä 34 594 riksiä. 
Liiketoiminta.
Elisabet Wittfooth omisti kaupunkikiinteistöjä, osuuksia suolavarastossa, satamalaituripaikan Beckholmenin satamassa Tukholmassa, varaston, osuuksia kaupungin ensimmäisestä sokeritehtaasta, osuuksia perustamastaan purjekangastehtaasta sekä useita aluksia, sahoja ja osuuksia useissa turkulaisissa laivanvarustusyhtymissä. Kauppatavarana tuotiin suolaa, raakasokeria, tupakanlehtiä, raakahamppua ja viljaa; vientitavarana oli hyvinä satovuosina viljaa ja puutavaraa. 
Hän huolehti Turun maistraatin omistamasta anniskelupaikasta eli kaupunginkellarista raatihuoneella ja sen alkoholijuomavarastoista Turussa vuosina 1758–1777, vuodesta 1770 yhdessä Anna Elisabeth Baerin kanssa. Hän perusti 16 muun osakkaan kanssa vuonna 1763 tupakkatehtaan, joka oli kaupungin toinen ja menestyksekkäin. Sillä oli 70 työntekijää 1780-luvulla. 
Elisabet Wittfooth hankki osuudet 1763 valmistuneeseen fregatti "Printz Friedericiin", 1764 valmistuneeseen priki "Stor-Fursten af Finlandiin", 1773 valmistuneeseen fregatti "Libertas Gustavianaan", 1774 rakennettuun fregatti "Sophia" "Christinaan" ja 1780 valmistuneeseen fregatti "Marsiin". Näillä tuotiin kauppatavaraa Espanjasta. Lisäksi hän oli perinyt mieheltään osuudet ainakin kolmeen fregattiin. Vanhin poika Arvid Wittfooth (s. 1738) oli kauppa-agenttina ja Venäjän konsulina Bordeaux'ssa, jonka kautta tuotiin raakasokeria. Sinne hän oli perustanut perheen. Arvid palasi Turkuun 1794 äitinsä kuoleman jälkeen selvittelemään perintöasioitaan.
Varpu Tuovinen

Varpu Johanna Tuovinen (21. joulukuuta 1936 Eno – 17. maaliskuuta 2020 Joensuu) oli suomalainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Tuovinen edusti urallaan Enon Kisa-Poikia, Uimaharjun Karia ja Joensuun Katajaa. Tuovinen oli ammatiltaan poliisi; hänet nimitettiin Joensuun ensimmäiseksi naiskonstaapeliksi vuonna 1965.
Tuovinen sai kuulantyönnöstä viisi SM-hopeaa vuosina 1958, 1959, 1960, 1963 ja 1964 ja yhden SM-pronssin vuonna 1965. Kiekonheitossa hän oli parhaimmillaan neljäs vuosina 1962 ja 1963. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Tuovinen sai kuulantyönnöstä hopeaa vuosina 1963 ja 1965. Tuovinen edusti Suomea maaotteluissa vuosien 1958 ja 1966 välillä.
Tuovinen pelasi myös pesäpalloa ja heitti keihästä. Hän asui viimeiset vuodet Joensuussa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
Lähde
Johanna Koivula

Johanna Koivula (s. 15. lokakuuta 1980 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi naisten SM-sarjassa ja liigassa yli 20 vuotta sekä esiintyi myös Suomen maajoukkueessa. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Koivula on edustanut naisten pääsarjassa Tampereen Ilvestä kaudesta 1997–1998 alkaen lukuun ottamatta kautta 2015–2016, jolloin hän pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa. Lokakuussa 2017 hän pelasi 500. pääsarjaottelunsa ja teki 200. pääsarjamaalinsa. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2006 ja 2010 sekä saavuttanut toistakymmentä muuta SM-mitalia. Johanna "Hojo" Koivulan pelinumero #15 jäädytettiin ja hänen paitansa on nostettiin Tesoman jäähallin kattoon muiden Ilves-legendojen, Anne Haanpään ja Marianne Ihalaisen paitojen viereen.
Ilves kunnioitti Koivulan peliuraa nimeämällä hänet Ilves Hockey Legends -aatelistoon 3. tammikuuta 2025. 
Suomen maajoukkueessa Koivula on pelannut 19 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin sekä saanut kaksi syöttöpistettä.
Labidura

Labidura on pihtihäntäisiin kuuluva hyönteissuku. Siihen kuuluu 8 elävää lajia sekä yksi hävinnyt.
Kristian Iso-Tryykäri

Kristian Iso-Tryykäri (s. 1981) on suomalainen pöytäjääkiekkoilija, joka edustaa Turun Seudun PJK:ta. Hän on voittanut Helsinki Openin vuonna 2003 sekä Tallinn Cupin vuonna 2006. Iso-Tryykäri on pelannut pöytäjääkiekkoa ammattilaistasolla vuodesta 1993 lähtien. Hän on lisäksi saavuttanut maailmanmestaruuden Suomen joukkueessa vuonna 2005.
Eastern Front (1941)

Eastern Front (1941) on Chris Crawfordin kehittämä strategiapeli, joka on julkaistu vuonna Atarin 8-bittisille mikrotietokoneille.
Peli oli yksi varhaisimmista strategiapeleistä tietokoneille.
Atari oli alkuun epäileväinen ja Crawfordin oli käytävä Atari Program Exchangen (APX) kautta jotta sai hyväksynnän pelin postitilausmyynnille. Peli sijoittuu vuoteen 1941 ja Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon.
Crawford käytti peliä pohjana "Western Front (1944)" -prototyypille, joka johti "Balance of Power" -pelin kehitykseen.
Salem Mekuria

Salem Mekuria (s 1947 Etiopia) on taustaltaan etiopialainen käsikirjottaja, elokuvaohjaaja, tuottaja ja videotaiteilija, joka on työskennellyt pitkään myös naistutkimuksen apulaisprofessorina ja professorina Yhdysvaltain Massachusettsin osavaltiossa toimivassa yksityisesti rahoitetussa naisopiskelijoiden Wellesley Collegessa.
Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa luetaan muun muassa elokuva "Ye Wonz Maibel" (Deluge, 1995).
Zuniceratops

Zuniceratops (nimen merkitys: ”zuni-intiaanien sarvellinen naama”) on sukupuuttoon kuollut sarvinaamoihin kuuluva kasvinsyöjädinosaurusten suku. Se eli noin 93–89 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella Turonia-vaiheella.
Ulkonäkö ja koko.
"Zuniceratops"-suvun dinosaurukset olivat noin 3,5 metriä pitkiä, metrin korkuisia ja painoivat noin 200–250 kilogrammaa. Eläin muistutti "Protoceratopsia" ja "Montanoceratopsia", mutta oli niitä kevytrakenteisempi. Dinosauruksella oli pitkälle kehittynyt kauluri, jossa oli suuret aukot. "Zuniceratops" on vanhin tunnettu sarvinaamasuku, jolla oli pari sarvia silmien yläpuolella, mutta kuonosarvea sillä ei kuitenkaan ollut. Tämä viittaa siihen, että sarvinaamojen kulmasarvet kehittyivät Pohjois-Amerikassa, eivätkä Aasiassa. Eräs "Zuniceratopsin" erikoinen piirre on se, että poikasten hampaissa oli yksinkertaiset juuret, jotka vasta eläimen vanhetessa kehittyivät sarvinaamoille tyypillisiksi kaksinkertaisiksi juuriksi.
Fossiilit.
"Zuniceratopsin" löysi ensimmäisenä Douglas Wolfe Zunin vesistöstä New Mexicossa, Yhdysvalloissa vuonna 1996. Hän löysi dinosauruksen yhdessä poikansa Christopherin kanssa Moreno-kukkulan muodostuman kallioista. Suvun nimesivät Wolfe ja Jim Kirkland vuonna 1998 ja se sai nimekseen "Zuniceratops", joka tarkoittaa suomeksi kirjaimellisesti ”zuni-intiaanien sarvellista naamaa”. Laji on samalla yksi vanhimmista sarvinaamoihin kuuluvista lajeista Pohjois-Amerikassa.
Bùi Viêt Hoa

Bùi Viêt Hoa (s. 1962) on vietnamilainen kielitieteilijä, kirjailija ja kääntäjä, joka on kääntänyt "Kalevalan" ja useita suomalaisia kirjoja vietnamiksi. Hän on Elias Lönnrotin esimerkkiä käyttäen kerännyt myös aineiston vietnamilaisilta kansoilta ja luonut sen pohjalta maan oman kansalliseepoksen "Monin ja Manin lapset".
Elämä.
Opiskelu.
Bùi Viêt Hoa syntyi Vietnamissa vuonna 1962. Hän pärjäsi vuonna 1980 kotimaassaan englannin kielen pääsykokeissa, ja hänet lähetettiin kommunististen maiden yhteiskäytännön nojalla opiskelemaan Unkariin. Hän aloitti Debrecenin yliopistossa, mutta kahden vuoden päästä hän siirtyi Budapestin yliopistoon. Siellä hän otti sattumalta sivuaineekseen myös suomen kielen.
Hoa suoritti maisterintutkinnon pääaineenaan unkari ja sivuaineena Suomen kieli ja kirjallisuus. Hän käänsi ensin unkarilaisia ja suomalais-ugrilaisia satuja vietnamiksi. Hoa vieraili Suomessa vuonna 1986, jolloin hän teki suullisen sopimuksen "Kalevalan" kääntämisestä vietnamiksi. Hoa halusi ennen käännösurakkaa käydä Elias Lönnrotin kuvailemissa Vienan runokylissä. Kulttuurikeskus Juminkeon Markku Nieminen toteutti Hoan haaveen syksyllä 1989.
Ura.
Hoan vietnaminkielinen käännösvalikoima "Kantelettaren" runoista valmistui vuonna 1990. Koko "Kalevalan" vietnaminnos valmistui vuonna 1994. Vietnamin kääntäjäliitto valitsi seuraavana vuonna "Kalevalan" vuoden käännöskirjaksi.
Hoa on kääntynyt useita muitakin kirjoja suomesta sekä unkarista vietnamiksi. Vuodesta 2000 hän on keskittynyt erityisesti suomenkieliseen kirjallisuuteen. Hän on kääntänyt vietnamiksi muun muassa Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä", Frans Emil Sillanpään "Ihmiset suviyössä" ja useita Tove Janssonin muumikirjaa.
Hoa on väitellyt Budapestissa tohtoriksi kalevalamittaisen runouden ja mườngien mytologian eroista ja yhtäläisyyksistä. Sen jälkeen hän alkoi tehdä Vietnamille omaa eeposta, jonka mallina hän halusi käyttää "Kalevalan" syntyprosessia. Sen tekemiseen Hoa käytti seitsemän vuotta, ja "Monin ja Manin lapset" julkaistiin vuonna 2008. Hän keräsi aineistoa ainakin 40 Vietnamissa elävältä kansalta. Hän joutui tutkimusmatkojensa aikana myös viranomaisten silmätikuksi, sillä vähemmistökansojen asema oli 2000-luvun alussa varsin arka aihe. "Monin ja Manin lapset" sai Vietnamissa jokseenkin vaihtelevan vastaanoton.
Utopia (vuoden 1981 videopeli)

Utopia on Mattel Electronicsin kehittämä ja julkaisema "toimintastrategiapeli", jota pidetään yhtenä varhaisimpana reaaliaikaisena strategiapelinä. Peli on vaikuttanut myös kaupunginrakennuspelien kehitykseen.
Peli on julkaistu vuonna Intellivisionille ja Aquariukselle.
Pelaaminen.
Peli oli yhdistelmä reaaliaikaista ja vuoropohjaista ollen osittain molempia. Pelissä ei ollut tietokonevastustajaa vaan kaksi ihmispelaajaa pelasi toisiaan vastaan. Pelaajat hallinnoivat saarivaltakunnassa kaikkea armeijasta maatalouteen.
Radoslava Mavrodieva

Radoslava Mavrodieva Jankova (, s. 13. maaliskuuta 1987 Sliven) on bulgarialainen kuulantyönnön sisäratojen Euroopan-mestari. Hän edustaa ASKLA Sliven -seuraa.
Mavrodieva sijoittui alle 20-vuotiaiden sarjassa MM-kilpailuissa kuudenneksi Grossetossa 2004 ja EM-kilpailuissa viidenneksi Kaunasissa 2005. Hän karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011, Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012. Hän sijoittui kuudenneksi Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Hän jäi Lontoon olympialaisten karsinnassa ilman tulosta.
Mavrodieva karsiutui loppukilpailusta Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013, saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa ja Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 12:nneksi.
Mavrodieva saavutti Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 pronssia tuloksella 17,83. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa Portlandissa ja viidenneksi Amsterdamin EM-kilpailuissa. Rio de Janeiron olympialaisissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Mavrodieva saavutti Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hopeaa silloisella sisäratojen ennätyksellään 18,36. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 ennätyksellään 19,12.
Mavrodieva on voittanut Bulgarian-mestaruuden kuulantyönnössä ulkoradoilla 2005, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2017 ja 2018 sekä sisäradoilla 2005, 2010, 2011, 2012, 2016, 2017, 2018 ja 2019. Hän on voittanut maansa mestaruuden myös kiekonheitossa 2014.
Chris Crawford

Chris Crawford pelisuunnittelija, joka on tunnettu strategiapeleistä kuten "Balance of Power" ja on julkaissut useita kirjoja videopelien kehityksestä ja suunnittelusta. Hän kuuluu Game Developers Conferencen perustajiin.
Crawfordin ensimmäinen peli oli "Tanktics" IBM 1130:lle. Crawford työskenteli Atarille kunnes vuoden 1983 videopelilaman seurauksena menetti työnsä vuonna 1984. Työttömänä ollessaan Crawford kehitti "Balance of Powerin", joka julkaistiin vuonna 1985.
Crawford kirjoitti vuonna 1982 kirjan "The Art Of Computer Game Design", joka vuonna 1984 julkaistiin Osborne/McGraw-Hillin kautta. Kirja on ensimmäinen, joka käsittelee videopelien teoriaa. Kirja käsittelee mitä pelit ovat ja miksi ihmiset pelaavat niitä, etenee suunnittelunäkökohtiin sekä kuvaa menetelmiä ja tekniikoita. Samalla kirjassa esitetään näkökohta, että videopelit ovat taidemuoto, joka tuolloin oli uusi ja kehittymätön taidemuoto.
Vesterbacka

Vesterbacka on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Reach for the Stars

Reach for the Stars (myös nimellä Reach for the Stars: The Conquest of the Galaxy) on Strategic Studies Groupin kehittämä ja julkaisema strategiapeli, joka on julkaistu vuonna Apple II:lle ja Commodore 64:lle, sekä myöhemmin Amigalle, Apple IIgs:lle, DOS:lle, Macintoshille ja NEC PC-9801:lle.
Peliä pidetään ensimmäisenä 4X-strategiapelinä.
Vastaanotto.
Pelin IBM PC -versio on saanut ACE-lehden arvostelussa arvosanaksi 940/1000.
Pelin Amiga -versio on saanut Amiga Computing -lehden arvostelussa arvosanaksi 75%.
Jyrki Kasvi antoi Mikrobitissä "Reach for the Stars – Third Editionin" DOS-versiolle kolme tai neljä tähteä viidestä. Myöhemmin Kasvi antoi Tietokonepelien vuosikirjassa DOS- ja Amiga-versioille yhdessä neljä tähteä viidestä.
FK Palanga

Futbolo klubas Palanga on liettualainen jalkapalloseura Palangain kaupungista. Se on perustettu vuonna 2010. Palanga pelaa A Lygassa, joka on Liettuan korkein sarjataso. 
Edustusjoukkue 2019.
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Tampereen yliopiston informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunta

Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunta (lyhenne ITC) on yksi Tampereen yliopiston seitsemästä tiedekunnasta. Tiedekunta aloitti toimintansa vuoden 2019 alusta, kun aikaisemmat Tampereen yliopisto ja Tampereen teknillinen yliopisto yhdistyivät uudeksi Tampereen yliopistoksi. Tiedekuntaan sulautuivat vanhan Tampereen yliopiston luonnontieteiden ja viestintätieteiden tiedekunnat sekä Tampereen teknillisen yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta.
Tutkinto-ohjelmat ja oppiaineet.
Informaatioteknologian ja viestinnän tiedekuntaan kuuluvat seuraavat tutkinto-ohjelmat. Sulkuihin on merkitty kunkin opintosuunnan ainejärjestö.
Kielten tutkinto-ohjelmiin sisältyy monikielisen viestinnän ja käännöstieteen maisteriohjelma.
Tutkimusalueet.
Tiedekuntaan kuuluvat seuraavat yksiköt:
FK Panevėžys

Futbolo klubas Panevėžys on jalkapalloseura Panevėžysin kaupungista. Se on perustettu vuonna 2015. Panevėžys pelaa A Lygassa, joka on Liettuan korkein sarjataso. 
Saavutukset.
Liettuan cupin eli LFF taurėn seura on voittanut kertaa: 2020 ja 2025.
Tampan kansainvälinen lentoasema

Tampan kansainvälinen lentoasema () on Tampan kaupungista 9,7 kilometriä länteen sijaitseva lentoasema. Vuonna 2018 lentoasemalla oli matkustajia noin 21,3 miljoonaa.
Sauroposeidon

Sauroposeidon (nimen merkitys: ”Poseidonin lisko”) on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva kasvinsyöjädinosaurusten suku, joka eli noin 110 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Arviot "Sauroposeidonin" koosta perustuvat neljään nikamaan ja vertailuun paremmin tunnetun "Giraffatitanin" kanssa. "Sauroposeidonin" kaulan pituus oli arviolta jopa 12 metriä, kun taas "Giraffatitanin" kaulan pituus oli noin 9 metriä. Ne olivat 6,75 metrin korkuisia. Tämä myös kertoo, että molempien kaulojen mittasuhteet olivat samat. "Sauroposeidon" oli arviolta 27–34 metriä pitkä ja noin 40–60 tonnin painoinen. "Sauroposeidonin" nikamat ovat 25–33 prosenttia pidemmät kuin "Giraffatitanin", mutta ne ovat vain 10–15 % suurempia halkaisijaltaan. Tämä tarkoittaa, että vaikka "Sauroposeidonilla" on luultavasti suurempi ruumis kuin "Giraffatitanilla", sen ruumis oli pienempi kuin sen kaulan koko.
Nikamista päätellen "Sauroposeidoinin" kaula saattoi olla jopa 12 metriä pitkä ja niiden kaulassa saattoi olla noin 13 nikamaa.
Löytöhistoria.
"Sauroposeidonin" fossiilisia luita löysi ensimmäisenä Richard Cifellin tutkimusryhmä vuonna 1994 oklahomalaisen vankilan pihalta läheltä Texasin rajaa. Löydökset olivat neljä suurta kaulanikamaa, joista pisin oli 1,2 metriä. Nikamat muistuttivat "Giraffatitanin" nikamia, mutta ne olivat paljon pidempiä. Matthew Wedel ja hänen kollegansa antoivat vuonna 2000 fossiileista kuvatulle lajille nimeksi "Sauroposeidon proteles". "Sauroposeidon" oli myös viimeisiä Pohjois-Amerikassa eläneitä sauropodeja.
Ravinto.
"Sauroposeidon" oli kasvinsyöjä, joka ylettyi pitkän kaulansa avulla puiden lehtiin. Sen ruokavalio koostui suurimmalta osalta havupuista, magnolioista ja palmuista. Se on arvioitu tarvinneen tuhatkunta kiloa ruokaa päivässä selviytyäkseen.
Elinympäristö.
"Sauroposeidon" eli noin 110 miljoonaa vuotta sitten Apt-vaiheen alussa ja Alba-vaiheella. Se eli nykyisen Oklahoman alueella sijainneella Meksikonlahden rannikon soisella jokisuistoalueella.
Seppo Koho

Seppo Koho (s. 1967 Rovaniemi) on suomalainen arkkitehti, sisustusarkkitehti ja muotoilija, joka on tullut tunnetuksi ohuista puurimoista rakentuvista "Secto-" ja "Octo"-valaisimistaan.
Käytyään Helsingin kuvataidelukion Koho opiskeli ensin sisustusarkkitehtuuria ja kalustesuunnittelua Taideteollisessa korkeakoulussa Helsingissä 1987–1994 ja sitten Tampereen teknillisessä yliopistossa, josta hän valmistui arkkitehdiksi 1993. Samaan aikaan hän työskenteli Sis-Ark Oy:ssä, vuodesta 1992 Aarne von Boehmin arkkitehtitoimistossa ja vuodesta 1996 Kaisa Blomstedtin sisustussuunnittelutoimistossa. Vuosina 2000–2002 Koho työskenteli Iiris Ulinin arkkitehtitoimistossa, kunnes keskittyi toimimaan vuonna 1995 perustamansa oman sisustusarkkitehtitoimiston kautta.
Seppo Kohon valaisinten ympärille syntyneen Secto Design -yrityksen lisäksi Seppo Koho on suunnitellut huonekaluja yrityksille Aptero, P. O. Korhonen ja Martela sekä sisustuksia eri kokoisten suomalaisyritysten toimitiloihin ja yksityisasiakkaille.
Vuonna 1997 Seppo Koho sai Ornamo-palkinnon, vuosina 2002 ja 2005 Taiteen keskustoimikunnan palkinnon, 2003 Alfred Kordelinin säätiön palkinnon, vuonna 2004 Suomen Kulttuurirahaston palkinnon, vuonna 2008 Olomuoto-palkinnon ja vuonna 2010 iF-tuotesuunnittelupalkinnon. Vuonna 2015 hänet valittiin vuoden huonekalusuunnittelijaksi.
Samoalaiset

Samoalaiset () ovat Samoan saaristosta kotoisin oleva polynesialainen etninen ryhmä. Ryhmän kotisaaristo on jaettu poliittisesti Samoan itsenäiseen valtioon ja Amerikan Samoaan. Joka tapauksessa samoalaisilla on sama kulttuuri ja kieli.
Historia.
Uudessa-Seelannissa on merkittävä samoalaisvähemmistö. Syy tähän on se, että Länsi-Samoan territoriota hallittiin Uudesta-Seelannista käsin, ennen kuin maa itsenäistyi vuonna 1962. Uuteen-Seelantiin saapui samoalaisia pääsääntöisesti Upolun ja Savai‘in saarilta, ja nämä työskentelivät lähtökohtaisesti määräaikaisilla työluvilla.
Nykyään.
Kristinusko ja perhe () ovat merkittävässä roolissa samoalaisten jokapäiväisessä elämässä. Yhteisöllistä perhettä johtaa matai-päällikkö, joka nousee asemaansa monimutkaisen valintaprosessin päätteeksi, jossa yhteisö muodostaa konsensuksen uudesta maitaista.
Huolimatta siitä, että itsenäistynyt Samoa vaihtoi nimensä Länsi-Samoasta Samoaksi vuonna 1997, amerikansamoalaiset viittaavat itsenäiseen naapuriinsa edelleen termillä "Länsi-Samoa".
Sacramenton kansainvälinen lentoasema

Sacramenton kansainvälinen lentoasema on lentoasema, joka sijaitsee Sacramentosta 16 kilometriä luoteeseen. Vuonna 2018 lentoasemalla oli matkustajia 12 050 763.
Charonosaurus

Charnosaurus oli kasvissyöjädinosaurus, joka eli noin 70–65 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella.
Fossiilit.
"Charnosaurus" löydettiin Amur-joen eteläiseltä rantatörmältä, läheltä Jiayinin kylää, Heilogjangin maakunnasta, Kiinasta. Sen nimesi vuonna 2000 Pascal Godefroit ja se sai nimekseen ”"Charnosaurus jiayinensis”" . Hän nimesi lajin kallon perusteella. Myöhemmin lajilta löydettiin harja ja kuono.
Kuvaus.
"Charonosaurus" muistuttaa paljon "Parasaurolophusta" harjansa ja kuonon takia, ja se oli myös hyvin läheistä sukua sille. "Charonosaurus" oli noin 10–13 metriä pitkä ja painoi noin 5 tonnia. Muutamat piirteet erottivat "Charonosauruksen" "Parasaurolophuksesta:" niillä oli epätavallisen pitkät ja solakkaat kyynärvarret, ja myös käden luut olivat eri pituiset.
Enkelipölyä

Enkelipölyä on Reijo Mäen esikoisromaani vuodelta 1985.
Juoni.
Nuoren Tommin pitäisi alkaa rakentaa uraa pakasteiden markkinoinnissa ja sitoutua parisuhteessa, mutta vapaus kiinnostaa enemmän. Kaverin kirje Tukholmasta saa jättämään kaiken ja palaamaan Ruotsiin. Kaveria ei kuitenkaan löydy, ja näyttää siltä, että tämä on sekaantunut huumerikollisuuteen ja todennäköisesti jo kuollut.
Teemat.
Kirjan taustalla ovat Mäen kokemukset nuoruuden kesätöistä, asumisesta ja elämisestä Tukholmassa sekä oma työuran alkutaival. Mäen tuotannon toistuvat elementit, huorat, rikolliset, juopot ja narkkarit, taiteilijat, homot, rappeutunut varakkaampi väki, ketkut maahanmuuttajat ja naiivit maailmanparantajat ovat läsnä jo ensimmäisessä teoksessa. Samoin irtoseksi, uhkapeli ja armeijamuistelot.
Mäki on kertonut päättäneensä jo lapsena, että hänestä tulee kirjailija. 24-vuotiaana porilaisessa yksiössä hän antoi itselleen yhden mahdollisuuden kokeilla matkakirjoituskoneella, onko hänestä siihen.
Svein Ellingsen

Svein Ørnulf Ellingsen (13. heinäkuuta 1929 Kongsberg – 5. huhtikuuta 2020) oli norjalainen kuvataiteilija ja virsirunoilija. 
Elämänvaiheet.
Käytyään koulun Kongsbergissa hän opiskeli eri taideoppilaitoksissa, kuten Statens håndverks- og kunstindustriskole 1950–1951, Bjarne Engebretsin maalauskoulu, Statens kunstakademi 1952–1955 ja Statens lærerskole i forming 1966–1967. Hän työskenteli taidekriitikkona ja lehtimiehenä opiskeluaikanaan muun muassa "Vårt land"- ja "Vår Kirke" -lehdissä. Myöhemmin hän toimi opettajana Arendalissa 1968–1983.
Hän sai valtion stipendin 1976 ja julkaisi useita kirjoja. Hän on tullut tunnetuksi ennen muuta virsirunoilijana. Ensimmäiset virtensä hän julkaisi 1950-luvulla ja hänen ensimmäiset kirjansa ("Det skjulte nærvær" ja "Noen må våke") ilmestyivät 1978. Hänen virsiään ovat säveltäneet muun muassa Knut Nystedt, Egil Hovland, Harald Herresthal, Harald Gullichsen ja Trond Kverno. Hän oli jäsenenä Norjan kirkon virsikomiteassa, joka valmisteli vuoden 1984–1985 virsikirjaa "Norsk Salmebok".
Hän on osallistunut useisiin taidenäyttelyihin ja saanut lukuisia kulttuuripalkintoja. 2002 hän sai Åbo Akademin teologisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon. 2008 hänestä tuli kunniatohtori Det Teologiske menighetsfakultetetin 100-vuotisjuhlassa. 2009 hän sai Petter Dass -palkinnon työstään virsirunoilijana. Häntä pidetäänkin merkittävämpänä 1900-luvun norjalaisena virsirunoilijana. 
Ellingsenin virsiä on käännetty kaikille muille pohjoismaisille kielille sekä saksaksi ja englanniksi. Norjan kirkon virsikirjassa on 43 hänen kirjoittamaansa ja 15 kääntämäänsä virttä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi hänen virttään, suomenruotsalaisessa virsikirjassa kahdeksan ja Ruotsin kirkon virsikirjassa seitsemän hänen virttään. 
Ellingsenin runoja ja virsiä.
Virsiä.
Virsiä ruotsiksiː.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielinen virsikirja (Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland)
Sång i Guds värld. TIllägg till Svensk psalmbok för en evangelisk-lutherska kyrkan i Finland
Virsiä suomeksiː.
Suomen evanklelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Muita runoja suomeksi.
Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa (Suom. Anna-Maija Raittila 1983)
Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa (Suom. Anna-Maija Raittila 1982)
Eisenberg (Thüringen)

Eisenberg on kaupunki Saale-Holzland-Kreisin piirikunnassa Thüringenin osavaltiossa itäisessä Saksassa. Se sijaitsee ylänkömaalla noin 75 kilometriä Leipzigista lounaaseen; linnuntietä etäisyys on noin 55 kilometriä. Välittömästi Eisenbergin eteläpuolella on laajoja metsäalueita.
Historia.
Eisenbergin alueella on asuttu jo kivikaudella. Tuonnempana slaavit perustivat nykyisen keskustan pohjoispuolelle Donitzschkau-nimisen asutuksen, jolloin alkunsa sai Altstadt eli vanhakaupunki. Uutta kaupunkia alettiin rakentaa 1100-luvun jälkipuoliskolla ja sen ympärille rakennettiin muuri rajakreivi Otto der Reichen aloitteesta. Viralliset kaupunkioikeudet Eisenberg sai vuonna 1274.
Eisenberg oli vuoteen 1485 Meißenin valtapiiriä. Tuolloin Wettinin hallitsijasuku jakautui kahtia ernestiläiseen ja albertilaiseen sukulinjaan. Albertilaiset saivat haltuunsa Eisenbergin, mutta menettivät sen lyhyeksi aikaa 1500-luvun puolivälissä käydyn Schmalkaldenin sodan seurauksena. Ernestiläiseen haaraan kuulunut Christian (1653–1707) valitsi Eisenbergin asuinpaikakseen 1675 ja nimitti itsensä Saksi-Eisenbergin herttuaksi. Saksi-Eisenberg oli ernestiläinen herttuakunta nykyisen Thüringenin koillisosassa. Herttuakunta oli pystyssä vuodesta 1680 vuoteen 1707.
Christian rakennutti nykyisen Eisenbergin linnan. Hänen kuolemansa jälkeen kaupungin hallinta siirtyi tiuhaan taholta toiselle, mikä oli tyypillistä Thüringenissä. Vuonna 1921 Eisenbergistä tuli osa Thüringenin vapaavaltiota.
Toisen maailmansodan loppukahinoissa huhtikuussa 1945 Yhdysvaltain joukot miehittivät Eisenbergin, mutta he luovuttivat sen Neuvostoliiton joukoille saman vuoden heinäkuussa. Eisenberg jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja siitä tuli osa DDR:ää 1949.
1950-luvulla kaupungissa toimi Eisenberger Kreis -niminen vastarintaliike SED:n harjoittamaa mielivaltaa vastaan.
Talous ja liikenne.
Eisenbergin tunnettuja yrityksiä on muun muassa Wilhelm Steinberg, joka valmistaa pianoja ja flyygeleitä. Kaupungissa on myös saniteettikalusteteollisuutta ja huonekaluteollisuutta. Waldkliniken Eisenberg on huomattava työllistäjä.
Eisenberg jäi vaille rautatieyhteyttä, kun liikennöinti rataosuudella Crossen an der Elster–Porstendorf lopetettiin 1999. Maantieliikenteen keskeinen väylä on Eisenbergin halki länsi–itäsuuntaisesti mutkitteleva Bundesstraße 7. Bundesautobahn 9 (München–Berliini) kulkee Eisenbergin keskustan länsipuolitse ja Bundesautobahn 4 (Aachen–Görlitz) eteläpuolitse.
Main Street (laskettelurinne)

Main Street on laskettelurinne Solitude Mountain Resortissa Utahissa Yhdysvalloissa.
Main Streetillä järjestettiin vuoden 2019 freestylehiihdon ja lumilautailun maailmanmestaruuskilpailujen cross-kilpailut. Esikilpailuina toimi tammikuussa 2017 järjestetyt lumilautacrossin maailmacupkilpailut. Kilpailuissa crossradan alkuosana on käytetty Wall Street -rinnettä, jonka lopun jyrkänteeltä saadaan vauhtia loivalle Main Streetille.
Horkos

Horkos (, ”vala”) on kreikkalaisessa mytologiassa valojen jumala. Hänen äitinsä on eripuraisuuden jumalatar Eris.
Kidsgrove

Kidsgrove on noin asukkaan kaupunki Staffordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, lähellä Cheshiren rajaa. Se sijaitsee Newcastle-under-Lymen hallintopiirin pohjoisosassa ja toimii nukkumalähiönä isommille naapurikaupungeille, kuten Stoke-on-Trentille. Kaupunki tunnetaan Trentin–Merseyn kanavaan kuuluvasta Harecastlen tunnelista, joka on 1700-luvun lopun insinööritaidon näyte.
Kidsgrovesta käytettiin alun perin nimeä "Kid Crew", joka tarkoittaa paikallismurteella ’vasikkakarsinaa’. Joskus 1700-luvun lopussa nimen loppuosaksi vaihtui "grove" (’lehto’). Vanhimpien Kidsgrovea koskevien asiakirjojen perusteella tiedetään, että sen maat kuuluivat Chesterin jaarleille, joilta ne siirtyivät Audleyn suvulle. Kylä oli tärkeä läpikulkupaikka, sillä sen kautta kulki tie Middlewichin ja Northwichin suolakaivoksiin Cheshiressä sekä Irlanninmeren satamakaupunkeihin.
Kylä alkoi kasvaa toden teolla vasta teollisen vallankumouksen myötä. Vuosina 1766–1777 sen kautta rakennettiin Trentin–Merseyn kanava, joka tarjosi uuden tehokkaan kuljetusreitin läheiselle the Potteries -posliinintuotantoalueelle. Kun kanavaa varten kaivettiin tunnelia Harecastlen kukkulan alitse, maaperästä löytyi hiiltä, mikä johti kaivostoiminnan aloittamiseen kylän mailla. Aluksi kaivostoiminta oli pienimuotoista, mutta Potteriesin kasvava posliiniteollisuus tarvitsi yhä enemmän hiiltä polttouuneihinsa ja Kidsgrovesta kasvoi lopulta tärkeä kaivosteollisuuden keskus.
Kidsgroven asema liikenteen solmukohtana parani entisestään, kun sen kautta rakennettiin Lontoosta Manchesteriin johtava päärata vuonna 1845. Myöhemmin otettiin käyttöön myös Creween johtava rata ja Potteriesin kiertävä kehärata, joka on sittemmin poistunut käytöstä. Kidsgrove sai oman valtuustonsa 1894, ja 1900-luvun vaihteeseen mennessä siitä oli kasvanut pieni teollisuuskaupunki. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin muutti paljon ihmisiä Walesista, Koillis-Englannista ja Itä-Euroopasta. Kidsgrovessa ei ole enää raskasta teollisuutta, ja siitä on tullut nukkumalähiö lähistön kaupungeille, kun teollisuusalueita on otettu asumiskäyttöön.
Verena Ross

Verena Bettina Ross (s. 4. maaliskuuta 1968) on saksalainen taloustieteen maisteri ja Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) toimitusjohtaja kesäkuusta 2011 lähtien. Hän johtaa viraston päivittäistä toimintaa ja yhdessä ESMA:n puheenjohtajan kanssa muodostaa ESMA:n ylimmän johdon. ESMA on Pariisiissa toimiva EU:n erillisvirasto, joka työskentelee sijoittajansuojan parantamiseksi sekä rahoitusmarkkinoiden vakauden ja moitteettoman toiminnan edistämiseksi. Virasto valvoo suoraan luottoluokituslaitoksia ja kauppatietorekistereitä. Viraston palveluksessa on noin 200 ihmistä.
Ross on opiskellut kiinan kieltä ja kiinalaista kulttuuria Hampurin yliopistossa (1987–1990) ja kiinan kieltä Taiwanin normaaliyliopistossa Taiwanin Taipeissä (helmi–marraskuu 1990). Hän suoritti Lontoon yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) pääaineinaan kiinan kieli ja taloustieteet (1991–1993). Vuosina 1993–1994 hän suoritti taloustieteen maisteriopinnot samassa yliopistossa.
Ennen ESMA:an siirtymistään Ross on työskennellyt Britannian Financial Services Authorityssä (FSA) vuodesta 1998 lähtien erilaisissa johtotehtävissä. Tätä ennen hän on ollut muun muassa Bank of Englandissa ekonomistina ja pankkitoiminnan valvojana.
Team Abu Dhabi

Team Abu Dhabi on yksityistalli, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kaudella 2011. Kausilla 2007–2011 Abu Dhabi toimi Fordin tehdastallin pääsponsorina.
Holmajärvi (Jällivaara, Kalixjoki)

Holmajärvi on Ruotsin Norrbottenissa Jällivaarassa ja Kiirunassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kalixjoen vesistöalueeseen. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Kiirunasta länteen.
Maantietoa.
Järvi on 5,2 kilometriä pitkä, 2,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 651 hehtaaria eli 6,51 neliökilometriä. Järvi alkaa yläjuoksun puolella Isosaaresta, jonka kummaltakin puolelta vesireitin vedet laskevat järven saaristoiseen länsipäähän. Länsipää muodostaa kaksi kilometrisen lahden, joka on yli puoli kilometriä leveä. Lahden pohjoisranta päättyy Aitiniemeen, jonka taakse jää suojaisa Aitilahti. Järven lounaisranta muodostaa niemen, jonka pohjoiskärki muodostaa pohjoisrannan kanssa järven luusuan.
Järven rantaviivan pituus on 20,3 kilometriä ja rannat ovat harvaan asuttua seutua. Haja-asutusalueen asutuskeskittymät sijaitsevat Holmajärven kylässä, joka sijaitsee luusuassa, ja kaakkoispään niemessä sijaitsevassa Saivorovassa, joka muodostaa kapean kannaksen Holmanjärven ja Kaalasjärven väliseen uomien ja järvien sokkeloon. Holmajärven kylän kautta kulkee tie 870, joka loppuu lännessä Nikkaluotkaan. Saivorova on kylä ilman kiinteää tieyhteyttä. Kiirunan ja Jällivaaran kuntaraja kulkee järven keskilinjaa myöten.
Historiaa.
Holmajärvi mainitaan vanhoissa veroluetteloissa nimellä "Ulma Tresk" (1594 ja 1595). Järvellä kalastivat Siggevaran tai Lullebynin saamelaiset, jotka kuuluivat Jukkasjärven pitäjän itäosiin.
Vesistösuhteet.
Järven valuma-alueen pinta-ala on 1 285 neliökilometriä ja sen vedenpinnan korkeus on 463,9 metriä mpy. . Järven luusuan keskivirtaama (MQ) on 26,9 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) 166 m³/s. Kun Laukkujärvestä tulee keskivirtaamana 25,8 m³/s, ei järven omalta lähialueelta tule tulovirtaamaa kuin keskimäärin 1,1 m³/s. Suurin järveen laskevista tunturipuroista on Áitejohka, jonka lähteet sijaitsevat pohjoisilla tuntureilla. Järvi saa siten suurimman osan vedestään Laukkujärvestä ja Holmajärveä voi tämän vuoksi luonnehtia läpivirtausjärveksi. Holmajärvi laskee Kalixjoen järviketjussa seuraavana tulevaan Kaalasjärveen. Kaikki järviketjun järvet kuuluvat Kalixjoen vesistön pääuomaan, joka on järvien välissä ja niiden jälkeen merelle asti nimeltään Kalixjoki.
Gilles Paquet-Brenner

Gilles Paquet-Brenner (s. 14. syyskuuta 1974, Pariisi, Ranska) on ranskalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on oopperalaulaja Eve Brennerin poika. Paquet-Brennerin ensimmäinen oma elokuva on vuonna 2001 julkaistu, "Pretty Things", joka sai palkinnon Deauville American Film Festivaaleilla. Vuonna 2009 Paquet-Brenner ohjasi pienen budjetin, mutta yleisesti positiivisesti vastaanotetun DVD:n, Walled In.
Paquet-Brennerin sisko on laulaja Aude Brenner.
Liu Caodong

Liu Caodong (22. helmikuuta 1985 – 8. kesäkuuta 2011) oli kiinalainen ralliautoilija. Hän voitti Kiinan rallisarjan mestaruuden neljästi vuosina 2004, 2006, 2008 ja 2010. Vuonna 2008 Liu debytoi Rallin MM-sarjassa Uuden-Seelannin rallissa sijoittuen sijalle 20.
Liu kuoli alkoholimyrkytykseen kesäkuussa 2011 26-vuotiaana.
Brazil World Rally Team

Brazil World Rally Team on brasilialainen yksityistalli, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kausilla 2011–2013. 
Talli on Prodriven pyörittämä.
Clorinda Matto de Turner

Clorinda Matto de Turner (11. syyskuuta 1852 – 25. lokakuuta 1909) oli perulainen kirjailija. Matto de Turnerin vuonna 1889 julkaistu ehkä tunnetuin teos "Aves sin nido" kritisoi maan kirkkoa ja alkuperäisväestön kohtelua.
Elämäkerta.
Clorinda Matto syntyi 11. syyskuuta 1852 Cuzcossa Perussa, jossa hänen perheensä omisti haciendan. 
Vuonna 1871 Matto avioitui brittiläisen kauppias Joseph Turnerin kanssa ja pari muutti Cuzcosta Tintaan. Saman vuosikymmenen aikana Matto de Turner alkoi kirjoittaa nimimerkkiä käyttäen. Joseph Turner kuoli vuonna 1881 ja joitakin vuosia myöhemmin leskeksi jääneestä Matto de Turnerista tuli Perun tuolloin johtavan kirjallisuuslehden "El Perú Ilustradon" julkaisia. 
Matto de Turner julkaisi lopulta teoksen "Aves sin nido" (1889), jossa hän arvosteli kovin sanoin kirkkoa Perun alkuperäisväestön hyväksikäytöstä. Kritiikin takia maan katolinen kirkko ekskommunikoi Turnerin ja tämä joutui eroamaan tehtävistään "El Perú Ilustrado"-lehdessä. "Aves sin nido"-teoksen ohella Matto de Turnerin muita teoksia olivat esimerkiksi "Indole" (1891) ja "Herencia" (1895). Häntä on pidetty merkittävimpien 1800-luvun perulaisten kirjailijoiden joukossa. Lopulta Turner lähti Perusta eläen sittemmin Chilessä ja Argentiinassa. Turner opetti sittemmin kirjallisuutta Argentiinan pääkaupunki Buenos Airesissa ja kiersi myös Euroopassa antamassa luentoja kirjallisuudesta. 
Turner kuoli Argentiinan Buenos Airesissa 25. lokakuuta 1909.
Ferm Power Tools World Rally Team

Ferm Power Tools World Rally Team on alankomaalainen yksityistalli, joka kilpaili rallin MM-sarjassa kaudella 2011.
Christa Sedlatschek

Christa Sedlatschek (s. 20. tammikuuta 1957) on itävaltalainen työterveyteen erikoistunut lääkäri ja Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston (EU-OSHA) johtaja (2011–). EU-OSHA on Espanjan Bilbaossa toimiva EU:n erillisvirasto, joka kerää, erittelee ja jakaa tietoa työterveys- ja työturvallisuusasioiden parissa toimiville tahoille. Virasto tekee yhteistyötä esimerkiksi Eurofoundin, Euroopan kemikaaliviraston ja Euroopan tasa-arvoinstituutin kanssa. Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston palveluksessa työskentelee noin 67 ihmistä.
Christa Sedlatschek on valmistunut lääkäriksi Wienin yliopistosta (1983) ja hänellä on Akademie für Arbeitsmedizinistä saatu teollisuuden työterveyslääkärin erikoistuminen (.
Doquz Khatun

Doquz Khatun, ("katun" eli kaanitar); (k. 16. kesäkuuta 1265) oli ensimmäisen il-kaanin Hülegün vaimo. Taustaltaan Doquz Khatun oli nestoriolaiskristitty, ja hän vaikutti esimerkiksi Bagdadin kristityn väestön säästämiseen kaupungin valtauksen yhteydessä. Doquz Khatun kuoli hieman miehensä jälkeen vuonna 1265.
Elämäkerta.
Doquz Khatun oli taustaltaan turkkilainen nestoriolaiskristitty. Nestoriolaisuus oli tuolloin laajalle levinnyt uskonto turkkilaisten kansojen keskuudessa. Hänen isänsä oli aikanaan nykyisen Mongolian Ulan Batorin alueella vaikuttaneiden kereiittien heimon päällikkö Ung-kaani.
Kereiittien Ung-kaani kärsi tappion mongolien päällikkö Tšingis-kaanille vuonna 1203. Tšingis-kaani antoi alun perin Ong-kaanin tyttären vaimoksi nuorimmalle pojalleen Tolui-kaanille. Liittoa ei kuitenkaan vahvistettu lopullisesti, ja Toluin kuoltua vuonna 1233 Doquz Khatun annettiin Toluin pojalle Hülegülle. Doquz Khatun ja Hülegü avioituivat Hülegün lähdettyä sotaretkelleen Lähi-itään. Doquz Khatun oli miehensä mukana tämän vallatessa Bagdadin vuosina 1257-1258 ja Syyrian vuosina 1259-1260. Doquz Khatunilla oli huomattava vaikutus mieheensä, joka esimerkiksi säästi vaimonsa nestoriolaiset uskonveljet Bagdadissa kaupungin valtauksen yhteydessä. Doquz Khatun vaikutti Mar Denhan valintaan nestoriolaisen kirkon päämieheksi vuonna 1265. Hänen palatsitelttaansa ("ordo") kuului kappeliteltta, jossa järjestettiin kristittyjä menoja. Doquz Khatunin moitteista huolimatta Hülegü säilytti kuitenkin buddhalaisen uskonsa.
Doquz Khatun kuoli muutamia kuukausia miehensä jälkeen 16. kesäkuuta 1265. Parilla ei ollut yhteisiä lapsia, mutta hän auttoi miehensä poikaa Abaqaa nousemaan isänsä seuraajaksi. Doquz Khatunia jäivät suremaan etenkin valtakunnan kristityt. 1200-luvulla kirjoittanut armenialainen historioitsija Stefanos Orbelian väitti, että kuvernööri Ala-al-Din Jovayni myrkytti Doquz Khatunin, joskaan myrkytyksestä ei ole sen enempää näyttöä.
Vera Vitali

Anna "Vera" Vitali (s. 3. lokakuuta 1981 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Varhainen elämä.
Vera Vitali syntyi Tukholmassa näyttelijä Leon Vitalille ja puvustaja Kersti Vitalille. Siellä hän myös varttui, lukuun ottamatta paria vuotta, kun perhe asui Lontoossa hänen isänsä Leon Vitalin työskennellessä siellä näyttelijänä ja myös Stanley Kubrickin henkilökohtaisena avustajana. Niinä vuosina Vitali sai seurata läheltä elokuvan tekemistä.
Ura.
Taustastaan huolimatta Vitali empi pitkään, haluaako hän näyttelijäksi. Vasta 24-vuotiaana hän aloitti opiskella alaa, ensin Stockholms Elementära Teaterskolassa ja sitten New Yorkissa sijaitsevassa teatterikoulussa. Vuonna 2007 hän pääsi lavalla näyttelemään Bertolt Brechtin keskeneräisen näytelmän "Leipäkauppa" () Ruotsin ensi-illassa. Näytelmää ohjasi hänen isäpuolensa Lars Rudolfsson. Seuraavana vuonna hän toimi stand up -koomikkona Riksteaternin lavalla Arvikan festivaaleilla. Esitys sai ylistävät arvostelut. Yhteistyö Riksteaternin kanssa syventyi, kun vuonna 2009 hän kirjoitti koomisen monologinäytelmän "Vilja vara Vera Vitali", jota hän esitti hänen ja Nour El-Refain yhteiskiertueella.
Vuonna 2008 Vitalin ensiesiintyminen valkonkankaalla tapahtui Ruben Östlundin elokuvassa "De ofrivilliga" Ensiesiintymisensä jälkeen hän on näytellyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa kuten Amir Chamdinin elokuvissa "Hela havet stormar" (2009) ja "Cornelis" (2010), Johan Klingin elokuvissa "Puss" (2010) ja "Människor helt utan betydelse" sekä pääroolia Fijona Jonuzin palkitussa lyhytelokuvassa "Girl" (2011). Varsinaisen läpimurron hän teki kuitenkin vasta vuonna 2012 SVT:n minisarjassa "Lillemorin tarina", jossa hän näytteli Lillemor Östliniä. Toinen rooli, josta hän tuli suurelle yleisölle tutuksi oli SVT:n "Arne Dahl" -televisioelokuvien sarjan poliisi Sara Svenhagenina. Viime vuosina hän on näytellyt boheemia perheenäitiä Liisaa ruotsalaisessa draamakomediassa "Bonusperhe".
San Diegon kansainvälinen lentoasema

San Diegon kansainvälinen lentoasema () on lentoasema, joka sijaitsee San Diegon keskustasta 4 kilometriä luoteeseen. 
Lentoasema palvelee pääasiassa Yhdysvaltain sisäistä lentoliikennettä, eikä se ole minkään Lentoyhtiön kotipaikka. Lentoasema sijaitsee erittäin lähellä kaupungin keskustaa.
Vuonna 2018 lentoasemalla oli matkustajia noin 24,2 miljoonaa.
Tibet Airlines

Tibet Airlines () on kiinalainen lentoyhtiö, jonka emoyhtiö on Air China. Tibet Airlines on perustettu vuonna 2010 ja sen toimipaikka on Lhasassa, Tiibetissä. Lentoyhtiön kotikenttä on Lhasa Gonggarin lentoasema. Yhtiö avasi huhtikuussa 2019 Jinanista Helsinkiin ensimmäisenä kiinalaisena lentoyhtiönä.
Laivasto.
Yhtiön laivastoon kuuluu toukokuussa 2019 33 konetta ja laivaston keski-ikä on neljä vuotta.
Martti Rahnasto

Martti Jaakko Rahnasto (2. huhtikuuta 1925 Ylistaro – 15. helmikuuta 1992 Espoo) oli suomalainen maanviljelijä ja maatalousalan järjestöaktiivi, joka toimi Maatalousyrittäjien eläkelaitoksen (Mela) ensimmäisenä toimitusjohtajana vuodesta 1969. Hän sai vakuutusneuvoksen arvonimen jäädessään eläkkeelle vuonna 1978.
Maataloon Ylistarossa syntynyt Rahnasto viljeli vuodesta 1948 omaa tilaansa Ilmajoen Koskenkorvalla. Vuonna 1962 hänet nimitettiin Etelä-Pohjanmaan tuottajaliiton puheenjohtajaksi ja MTK:n johtokuntaan. Hän oli 1960-luvulta 1980-luvulle mukana monissa maanviljelijöiden sosiaalikysymyksiä käsittelevissä työryhmissä, maatalousalan yritystoiminnassa, vakuutusalan yhteiselimissä ja kotikuntansa Ilmajoen kunnallispolitiikassa.
Rahnasto oli keskeinen vaikuttaja maataloustuottajien eläkekysymysten järjestämisessä 1960-luvulla ja valittiin vuonna 1969 perustetun Melan ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Melan tehtävänä oli toteuttaa vuonna 1970 voimaan tullutta maatalousyrittäjien eläkelakia.
Rachel Edgren

Rachel Edgren (29. huhtikuuta 1893 Savonlinna – 11. marraskuuta 1957 Maarianhamina oli Suomen ensimmäinen terveyssisar. Hän oli ennaltaehkäisevän kansanterveystyön uranuurtaja. 
Egdren valmistui alkujaan kätilöksi Barnbördshuset i Helsingfors -nimisessä laitoksesta 1914. Hän suoritti sairaanhoitajatarkurssin Helsingin yleisessä sairaalassa. Aloitettuaan jo toimimisen terveyssisaren tehtävissä 1920-luvulla hän suoritti Kenraali Mannerheimin Lastensuojeluliiton terveyssisarkurssin. 
Edgren tuli vuonna 1921 Folkhälsanin palvelukseen. Ensimmäiset terveyssisaret tekivät tunnetuksi ennalta ehkäisevää kansanterveystyötä kansan keskuudessa, jotta paikallinen työ saataisiin käyntiin mahdollisimman monella paikkakunnalla Suomen ruotsinkielisillä alueilla. He järjestivät kursseja, seurasivat koululaisten terveydentilaa ja tekivät kotikäyntejä. Vuonna 1939 ruotsinkielisissä kunnissa oli noin 60 terveyssisarta. 
Edgren oli keskeinen vuonna 1933 perustetun Barnavårdsinstitutet Folkhälsanin toiminnassa. Hän oli mukana tämän lastenhoitajien koulutuslaitoksen ja lastenhoidon mallilaitoksen rakennustoimikunnassa ja myöhemmin sen johtokunnan jäsen ja toimi myös laitoksen taloudenhoitajana. Hän oli Suomen Sairaanhoitajataryhdistys–Sjuksköterskeföreningen i Finlandin puheenjohtaja Suomessa 1932–1952, Sairaanhoitajien Pohjoismaisen Yhteistyön puheenjohtajana 1952–1956 ja mukana sekä sairaanhoitajajärjestöjen koulutuskomitean että valtioneuvoston asettaman koulutuskomitean työssä 1940- ja 1950-luvun vaihteessa. Hän oli luomassa ja ylläpitämässä sairaanhoitajareserviä Suomen Punaisen Ristin (SPR) sairaanhoitajavaliokunnan jäsenenä 1930–1957.
Folhälsanilla työskentelyn jälkeen Edgren toimi kaivosmiesten sairaanhoitajana Nyhamnin saarella Ahvenanmaalla lyhyen aikaa.
Keijo Kaskimies

Keijo Lauri Kalervo Kaskimies, vuoteen 1944 Mikkola (4. helmikuuta 1916 Sortavala – 1. marraskuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen ekonomi, rehtori, järjestöjohtaja, päätoimittaja ja gemmologian harrastaja.
Henkilöhistoria.
Kaskimiehen vanhemmat olivat opettaja Lauri Mikkola ja Saimi Rosa Charlotta Grönroos ja puoliso vuodesta 1945 Sirkka-Sisko Hinttula. Kaskimies tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1940, ekonomin tutkinnon hän suoritti 1946. Kaskimies oli Suomen kansakoulunopettajien liiton sihteeri 1945–1948, "Opettajain Lehden" päätoimittaja 1949–1952, Seinäjoen kauppakoulun rehtori 1953–1955 ja Suomen kultaseppien liiton toimitusjohtaja 1955–1979, samoin kuin "Kultaseppien lehden" päätoimittaja. Gemmologiaa harrastanut Kaskimies toimi Suomen gemmologisen seuran varapuheenjohtajana ja oli seuran kunniajäsen.
Kauppatieteilijä, professori Mika Kaskimies oli Keijo Kaskimiehen veli.
The Potteries

The Potteries (’savenvalimot’) on Pohjois-Staffordshiressä sijaitseva teollisuusalue, joka on Englannin johtava posliinin- ja keramiikantuottaja. Se on keskittynyt Stoke-on-Trentin kaupungin ympäristöön ja siihen kuuluu alueita myös Newcastle-under-Lymen hallintopiiristä. Seudun maaperästä kaivettu savi ja läheiseltä hiilikentältä tuotu hiili mahdollistivat posliiniteollisuuden syntymisen. Alueella valmistetaan monia tunnettuja posliinimerkkejä, kuten Wedgwood ja Minton.
Matti Suokonautio

Matti Tapio Suokonautio (20. tammikuuta 1950 Lehtimäki – 5. maaliskuuta 2019) oli suomalainen näyttelijä. Hän jäi eläkkeelle Seinäjoen kaupunginteatterista tammikuussa 2015.
Ana Peleteiro-Compaoré

Ana Peleteiro Brión (s. 2. joulukuuta 1995) on espanjalainen kolmiloikan sisäratojen Euroopan-mestari ja MM-mitalisti.
Peleteiro saavutti Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 pronssia tuulituloksella 12,92. Saman vuoden Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Trabzonissa hän voitti kultaa tuloksella 13,17. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Barcelonassa 2012 loikittuaan 14,17. Hän saavutti Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 pronssia tuloksella 13,29. Hän sijoittui kuudenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Eugenessa 2014.
Peleteiro sijoittui 11:nneksi Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016. Seuraavana vuonna hän oli viides Belgradin EM-hallikilpailuissa ja seitsemäs Lontoon MM-kilpailuissa. Hän saavutti 2018 pronssia sekä Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 14,40 että Berliinin EM-kilpailuissa loikittuaan 14,44. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 Espanjan ennätystuloksella 14,73. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän saavutti Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hopeaa tuloksella 14,52. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti pronssia Espanjan ennätystuloksella 14,87. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän oli kahdeksas. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia Espanjan halliennätyksellä 14,75. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan-mestaruuden Roomassa tuloksella 14,85. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 14,59. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Apeldoornissa 2025 tuloksella 14,37. Kaksi viikkoa myöhemmin hän saavutti Nanjingin sisäratojen MM-kilpailuissa pronssia tuloksella 14,29.
Peleteiro on voittanut Espanjan-mestaruuden ulkoradoilla 2015, 2017, 2018, 2019, 2021, 2023 ja 2024 sekä sisäradoilla 2014, 2016, 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2024 ja 2025.