tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nausikaa (mytologia)

Nausikaa ( ’laivojen polttaja’) oli kreikkalaisessa mytologiassa faiaakien kuninkaan Alkinooksen ja Areten tytär.
Nausikaa kuvataan "Odysseiassa" kauniiksi nuoreksi neidoksi. Hän saapuu Pallas Athenen ohjaamana rannalle pesemään vaatteita ja löytää sieltä haaksirikkoutuneen Odysseuksen. Hän vie tämän isänsä luo, joka järjestää vieraalleen pidot; huomattava osa "Odysseiasta" kuluukin Odysseuksen kertoessa isännälleen seikkailuistaan. Alkinoos luovuttaa lopuksi Odysseukselle aluksen, joka vie tämän takaisin Ithakaan.
Homeros kuvaa Odysseuksen ja Nausikaan suhteen rakkautena, jota ei koskaan ilmaista. Vaikka Nausikaa toivoo itsekin, että hänellä eräänä päivänä olisi Odysseuksen kaltainen mies ja hänen isänsä lupautuu antamaan hänet vaimoksi Odysseukselle, mitään ei kuitenkaan tapahdu. Päinvastoin heidän suhteensa kiteytyy Nausikaan jäähyväisiin, joissa hän pyytää Odysseusta muistamaan olevansa elämänsä hänelle velkaa, ja Odysseus lupautuu rukoilemaan häntä kuin jumalaa koko loppuelämänsä ajan.
Myöhempien lähteiden mukaan Nausikaa meni sittemmin naimisiin Odysseuksen pojan Telemakhoksen kanssa ja he saivat pojan nimeltä Ptoliporthos.
Nausikaa

Nausikaa ("Ναυσικάα") on alkuaan muinaiskreikkalainen erisnimi.
Nimen perinteiset latinalaiset kirjoitusasut ovat "Nausicaa" ja "Nausicaä", joista jälkimmäisessä korostetaan erokepisteillä eli treemalla, että sananlopun "a"-vokaaleja erottaa tavuraja. Latinan mukaiset asut ovat sellaisinaan käytössä mm. englannissa ja ranskassa. Japanilainen asu on ナウシカ ("Naushika" ~ "Naušika"). Mm. ruotsissa ja saksassa on käytössä suora kreikan mukainen translitteraatio "Nausikaa", sama kuin suomessa. Muita vakiintuneita kirjoitusasuja ovat esimerkiksi espanjan "Nausícaa", puolan "Nauzykaa" ja venäjän "Навсикая" ("Navsikaja").
Nausikaa viittaa mm. seuraaviin asioihin:
Vuotinainen

Vuotinainen on Karkkilan kaupungissa sijaitseva kylä, joka sijaitsee noin 13 kilometriä Karkkilasta Forssan suuntaan. Valtatie 2 jakaa sen kahtia. Kylällä ei ole varsinaista keskusta vaan asutus on hajallaan. Vakituista asutusta on hyvin vähän, mutta kesäasutus on lisääntymään päin. Kylän asutus on alkujaan syntynyt 1700-luvulla. 
Vuotinaisten koulu on Karkkilan toiseksi vanhin jäljellä oleva koulurakennus. Nykyään siinä toimii muun muassa Karkkilan kaupungin leirikeskus.
Värilanka

Värilanka, liitulanka tai ritsilanka on lanka jolla voidaan merkitä lankaa "räpsäyttämällä" nopeasti suoria viivoja. Sitä käytetään yleisesti rakennustyömailla esimerkiksi seinälinjojen merkitsemiseen.
Värilanka on kelattuna koteloon johon lisätään värillistä pulverimaista liitujauhetta. Värjäytynyt lanka vedetään ulos kotelosta ja kiristetään mittapisteiden välille lähelle lattia- tai seinäpintaa johon merkkiviiva halutaan. Kun lanka on kireällä, vedetään se kohtisuoraan ulospäin pinnasta ja annetaan langan räpsähtää pintaa vasten. Tällöin liitu irtoaa langasta ja tarttuu merkittävään pintaan piirtäen suoran viivan langan kiristyspisteiden välille.
Viivamerkintöjen tekemistä ritsilangan avulla kutsutaan "ritsaamiseksi".
Vicente Aranda

Vicente Aranda Ezquerra (9. marraskuuta 1926 Barcelona – 26. toukokuuta 2015 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja.
Aranda syntyi Aragoniasta muuttaneiden vanhempiensa nuorimpana poikana. Hänen lapsuusvuosiaan varjosti sisällissota, ja hän muutti vuonna 1952 taloudellisista ja poliittisista syistä Venezuelaan. Palattuaan Espanjaan vuonna 1959 hänen ei onnistunut päästä elokuvakouluun Madridissa, ja hän olikin alalla täysin itseoppinut.
Aranda aloitti uransa verrattain myöhään; hänen ensimmäinen ohjauksensa on vuodelta 1964. Kansainvälistä suurmenestystä hän alkoi saavuttaa vasta kuusikymppisenä. Muutamia elokuvia uran varrelta ovat "Verentahrima morsian" (1972), "Cambio de Sexo" (1976) ja "Amantes" (1990). Useat hänen elokuvistaan pohjautuivat nykyajan romaaneihin. Tärkeimpiin tähtiin hänen elokuvistaan kuului Victoria Abril.
Marraskuussa 2006 kahdeksankymmentävuotispäiväänsä viettänyt Aranda oli tuottelias vielä 1990- ja 2000-luvuilla. Hän sai Goya-palkinnon ja oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun ja Berliinin Kultaisen karhun saajaksi. Hän oli naimisissa Teresa Fontin kanssa.
Jesús Franco

Jesús Franco Manera (myös Jess Franco; 12. toukokuuta 1930 Madrid, Espanja – 2. huhtikuuta 2013 Málaga, Espanja) oli espanjalainen elokuvaohjaaja. Hän oli tuotteliaimmillaan 1960–1980-luvuilla, mutta jatkoi työskentelyään pitkään sen jälkeenkin. Häntä pidetään espanjalaisten b-elokuvien isänä.
Franco harrasti musiikkia 6-vuotiaasta saakka ja tuli tunnetuksi myös suurena jazzin ystävänä. Franco käytti uransa aikana lukuisia pseudonyymejä. Hänet tunnetaan parhaiten kauhuelokuvista, joihin on usein liitetty korostetun seksuaalisia piirteitä. Hän sai kansainvälistä huomiota ensimmäistä kertaa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1967. Kaikkiaan Francon tuotanto käsittää parisensataa elokuvaa. Hänen omaelämäkertansa "Memorias del tío Jess" julkaistiin espanjaksi vuonna 2004.
Francon tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Justine" (1968), "Eugenie" (1970) ja "Vampyros Lesbos" (1970), ja tunnettuja hänen käyttämiään näyttelijöitä ovat muun muassa Christopher Lee ja Klaus Kinski. Hitchcockin tapaan Franco näkyy monissa omissa elokuvissaan vilaukselta pienissä rooleissa.
Francon vaimo Lina Romay kuoli vuonna 2012, mikä masensi Francoa huomattavasti. Franco kuoli itse huhtikuussa 2013 málagalaisessa sairaalassa, johon oli joutunut saatuaan iskeemisen aivoinfarktin.
Jaume Balagueró

Jaume Balagueró (s. 2. marraskuuta 1968 Lleida) on espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten hänen kauhuelokuvistaan, joita ovat muun muassa "Nimetön" (1999), "Darkness – pimeys" (2002) ja "REC" (2007). 
Balagueró syntyi Kataloniassa ja kasvoi pääasiassa Barcelonassa. Hän valmistui Barcelonan yliopistosta vuonna 1991. Hän aloitti ohjaajan työnsä 1990-luvun alussa, ja vuonna 1994 lyhytelokuva "Alicia" palkittiin Katalonian kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Christine Amertil

Christine Amertil (s. 18. elokuuta 1979) on bahamalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Amertil karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin alkuerissä ajalla 53,12. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa alkuerissä ajallaan 53,07. Hän voitti MM-hopeaa Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 ajalla 51,11. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä. Vuonna 2004 Amertil voitti Bahaman mestaruuden ja sijoittui Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi ajalla 50,37. Kauden lopussa hän juoksi neljänneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 400 metrin välierissä ja 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 23,88. Myöhemmin samana vuonna hän oli 400 metrillä viides.
Amertil voitti MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 ajalla 50,34. Hän juoksi samana vuonna neljänneksi Melbournen Kansainyhteisön kisoissa ja viidenneksi . Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän sai hopeaa 400 metrillä ajalla 50,99. Osakan MM-kisoissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui välierissä. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi kolmannen osuuden hopeaa saaneessa Bahaman pikaviestijoukkueessa. 400 metrillä hänet hylättiin alkuerissä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Saman vuoden Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille Folashade Abuganin jäätyä kiinni dopingista.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: IAAF
Alkinoos (Nausithooksen poika)

Alkinoos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Nausithooksen poika ja faiaakien kuningas. Puolisonsa Areten kanssa hänellä oli tytär Nausikaa sekä viisi poikaa.
Alkinoos otti Odysseuksen vieraanvaraisesti vastaan tämän haaksirikkouduttua hänen rannalleen sen jälkeen, kun tämä oli lähtenyt Kalypson luota. Huomattava osa Odysseiasta kuluukin Odysseuksen kertoessa seikkailujaan kuninkaalle.
Alkinooksen palatsia vartioivat kultaiset ja hopeiset vahtikoiraa esittävät patsaat, jotka Hefaistos oli veistänyt kuninkaalle.
Myös argonautit saapuivat Faiakean rannoille, ja heidätkin Alkinoos otti vieraanvaraisesti vastaan antaen heille lahjoja ystävyyden osoitukseksi heidän lähtiessään jatkamaan matkaansa.
Esa Orjatsalo

Esa Olavi Orjatsalo (s. 20. syyskuuta 1979 Hanko) on suomalainen muusikko, ääniteknikko ja tuottaja.
Orjatsalo soitti kitaraa power metal -yhtye Dreamtalen kolmella ensimmäisellä albumilla. Tammi–helmikuussa 2004 hän esiintyi ruotsalaisen Amaranin Euroopan-kiertueella. Lähdettyään Dreamtalesta Orjatsalo perusti vuonna 2005 uuden yhtyeen nimeltä Kiira, jossa hän laulaa ja soittaa kitaraa. Hän soittaa kitaraa myös Royal Cojones -yhtyeessä, joka esittää cover-versioita heviklassikoista.
Orjatsalo on valmistunut Orimattila-instituutista musiikkiteknologiksi. Hän työskentelee ääniteknikkona Turussa Noise Camp -studioilla, ja aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Teräsbetoni-yhtyeen saliäänentoistosta vastaavana teknikkona. 
Orjatsalo perusti Metal de Facto -yhtyeen vuonna 2018 laulaja Mikael Salon ja basisti Sami Hinkan (Ensiferum) kanssa. Ennen yhtyeen debyyttialbumin äänitysten alkua mainittu kolmen hengen kokoonpano esiintyi akustisesti nimellä Trio de Facto.
Nehemiah Persoff

Nehemiah Persoff (2. elokuuta 1919 Jerusalem – 5. huhtikuuta 2022 San Luis Obispo, Kalifornia) oli palestiinanjuutalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän muutti perheineen Yhdysvaltoihin vuonna 1929. Hän keskittyi vetäytymisensä jälkeen kuvataideharrastukseensa. 
Persoffilla oli rooleja muun muassa elokuvissa "Alaston satama" (1954), "Mitä kovemmin he kaatuvat..." (1956), "Piukat paikat" (1959), "Al Capone – lain ja oikeuden voitto" (1959), "Comancheros" (1961), "Trapetsin varjossa" (1961), "Kirottujen laiva" (1976), "Deadly Harvest" (1977), "Jentl" (1983), "Identtiset kaksoset" (1988), "Kristuksen viimeinen kiusaus" (1988) ja "Fievel matkalla Amerikkaan" (äänirooli, 1986). Vierailuja Persoff on tehnyt muun muassa televisiosarjoissa "Lännen tie", "Tohtori Ben Casey", "Minä, vakooja", "Tarzan", "Gunsmoke", "Columbo", "Sheriffi McCloud", "Pieni talo preerialla", "Seikkailujen saari", "Magnum", "Ihmemies MacGyver", "L.A. Law", "Murhasta tuli totta" ja "Chicagon lääkärit".
Persoff pääsi opiskelemaan The Actors Studiolla, kun se avattiin vuonna 1947. Hän teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1948; hän oli jo nuorempana aloittanut teatteriuransa, jonka kuitenkin oli keskeyttänyt toinen maailmansota. Hänellä on puolisonsa Thian kanssa neljä lasta.
James D. Hodgson

 
James Day Hodgson (3. joulukuuta 1915 – 28. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti. 
Hodgson syntyi Dawsonissa, Minnesotassa, ja oli toisen maailmansodan veteraani. Hän palveli laivastossa ja opiskeli Minnesotan sekä Kalifornian yliopistoissa. 
Hodgson toimi vuosina 1970–1973 Richard Nixonin nimittämänä työministerinä. Hän toimi vuosina 1974–1977 Yhdysvaltain suurlähettiläänä Japanissa. Hän meni 24. elokuuta 1943 naimisiin Maria Denendin kanssa; hänellä oli tytär Nancy ja poika Frederic.
Dick Clark

Richard Wagstaff "Dick" Clark (30. marraskuuta 1929, Mount Vernon − 18. huhtikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen televisio- ja radiopersoona. Hänet tunnetaan mm. show’sta "American Bandstand", jonka juontajana hän toimi vuosina 1957–1989. Hän valmistui Syracusen yliopistosta vuonna 1951.
Clarkin tunnettu "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve" -ohjelma nähtiin ensimmäistä kertaa 31. joulukuuta 1972. Vuosina 1973–1988 hän juonsi "Pyramid"-tietokilpailua. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet otettiin vuonna 1993 Rock and Roll Hall of Fameen "muiden kuin esittäjien" luokassa. Hän on ollut vuodesta 1990 lisäksi Radio Hall of Famessa.
Clark sairasti kakkostyypin diabetesta ja joutui 8. joulukuuta 2004 sairaalahoitoon saatuaan aivoinfarktin. Hän kuitenkin kuntoutui ja teki selvistä puheongelmistaan huolimatta paluun televisioon omassa "Dick Clark's New Year's Rockin' Eve" -ohjelmassaan uudenvuodenaattona 2005.
Clark oli moninkertainen Emmy-voittaja ja sai lisäksi mm. Peabodyn. Hän solmi kolmannen avioliittonsa vuonna 1977. Clark kuoli sydänkohtaukseen 82-vuotiaana.
Sofía Vergara

Sofía Margarita Vergara Vergara (s. 10. heinäkuuta 1972 Barranquilla, Kolumbia) on kolumbialais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa Gloria Pritchettin roolista komediasarjassa "Moderni perhe", josta hän on saanut neljä parhaan komediasarjan naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkuutta ja neljä parhaan naissivuosan Golden Globe -ehdokkuutta.
Varhaiselämä.
Vergara syntyi Barranquillan kaupungissa karjatilallisen tyttäreksi. Hänen perheensä on roomalaiskatolinen. High schoolin jälkeen Vergara lähti opiskelemaan hammaslääketiedettä, mutta sai mainosroolinsa seurauksena töitä Kolumbian televisiosta ja opinnot jäivät lopulta kesken kolmen vuoden jälkeen. Vergara teki ensimmäisen julkisen esiintymisensä Pepsin mainoksessa 17-vuotiaana. Hän alkoi sen jälkeen opiskella Creative Workshop -näyttelijäkoulussa, jota myös Gloria Estefan kävi. Vuonna 1998 Vergara muutti Miamiin, Floridaan, vanhemman veljensä saatua surmansa epäonnistuneessa kidnappausyrityksessä Bogotássa.
Ura.
Vergara pääsi Yhdysvaltoihin muuton jälkeen mukaan espanjankielisen televisiokanavan Univisionin ohjelmiin ja juonsi matkaohjelmaa "Fuera de Serie" sekä viihdeojelmaa "A Que No Te Atreves". Hän sai myös elokuvarooleja, mutta suurin osa varhaisimmasta rooleista luotti lähinnä hänen ulkonäköönsä. Vergaran ensimmäinen elokuva oli "Big Trouble" (2002). Sen jälkeen hän näytteli muun muassa elokuvassa "Naistenmies pulassa" (2003) sekä kahdessa Tyler Perryn ohjaamassa komediassa, "Meet the Browns" (2008) ja "Madea Goes to Jail" (2009).
Vergaran läpimurto oli tilannekomedia "Moderni perhe", jota tehtiin vuodesta 2009 vuoteen 2020. Vergara näytteli sarjassa vanhemman miehen kanssa naimisissa olevaa Gloria Delgado-Pritchettiä. Sarjan moninaiset perherakenteet innostivat yleisöä, ja siitä tuli valtaisan suosittu ja kehuttu. Vergara oli sarjasta ehdolla vuosina 2010–2013 sekä Emmyyn että Golden Globeen. Vergara oli vuonna 2002 "Maximin" ”100 seksikkäimmän naisen” listan 23. sijalla. Vuonna 2012 Vergara äänestettiin AskMen.com-sivustolla vuoden seksikkäimmäksi naiseksi.
"Modernin perheen" rinnalla Vergara teki 2010-luvulla myös elokuvatöitä. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Smurffit" (2011), "New Year’s Eve" (2011), "Machete Kills" (2013), "Fading Gigolo", "Chef" (2014), "Hot Pursuit" (2015), "The Female Brain" (2017), "Bent" (2018) ja "Bottom of the 9th" (2019) sekä ääninäytteli animaatioelokuvissa "Happy Feet 2" (2011) ja "Emoji-elokuva" (2017).
Vergara aloitti 2020 yhtenä kykyjenetsintäohjelma "America’s Got Talent" tuomareista.
Yksityiselämä.
Vergara meni 18-vuotiaana naimisiin lukioaikaisen poikaystävänsä kanssa, ja heille syntyi poika Manolo syyskuussa 1992. Liitto kariutui vuonna 1993. Vergara seurusteli vuodesta 2014 lähtien näyttelijä Joe Manganiellon kanssa. Pari oli naimisissa 2015–2023.
Vergara sairastui 2000-luvun alussa kilpirauhassyöpään, josta hän toipui. Hän on sen jälkeen perustanut Kolumbiaan säätiön, joka tukee syövästä kärsiviä perheitä. Vergaran pikkuveli Julio karkotettiin takaisin Kolumbiaan vuonna 2011.
Vuonna 2014 Vergara kertoi saaneensa Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Lisbeth Pahnke

Lisbeth Pahnke (nyk. Lisbeth Airosto, s. 1945) on ruotsalainen lastenkirjailija. Suomeksi on käännetty hänen "Britta ja Hopea" -sarjansa, josta on ilmestynyt 13 teosta. Hänen kirjojaan on käännetty muun muassa suomeksi, portugaliksi, tanskaksi ja saksaksi. Pahnke työskentelee toimittajana ja kääntäjänä. Hän on naimisissa Harri Airoston kanssa. Pahnke on kasvattanut ja kasvattaa ruotsalaisia puoliverisiä ja poneja ja kilpailee esteratsastuksessa. Hänellä on kolme aikuista lasta, ja hän asuu nykyisin Smålandissa.
Britta-sarjan ensimmäinen teos ilmestyi 1966 ja viimeinen 1979. Suomeksi sarja ilmestyi ensin Kariston Nuortenkirjastossa vuosina 1972–1979. Alkupään kirjoista on otettu uusintapainos 1990-luvulla.
Britta-sarjan päähenkilö vanhenee vuosien aikana ihanan Hopea-poninsa kanssa. Kerronta painottuu ensin ratsastuskouluelämään ja myöhemmissä teoksissa toimimiseen ratsastuksenopettajana ja kilpailemiseen. Sarjassa on suuri paino erilaisilla ponien ja hevosten luonteenkuvauksilla. Muun muassa kirjava Billy-poni aiheuttaa ongelmatilanteita normaaleilla ratsastuskoulutunneilla. 
Kirjasarjan aikana Brittan suhde Lasseen syvenee. Henkilöhahmoja on vähän ja dialogi vähäistä. Sarjaa lukiessa hieman häiritsee kääntäjän ammattitaidottomuus hevosasioissa. Mm. loppupään kirjoissa puhutaan dresyyristä, kun pitäisi puhua kouluratsastuksesta. Samoin Täplä-poni on välillä Pilkku ja Pikkuveli Lilleman. Hevosten väreissä on ollut käännösvaiheessa sekaannusta.
Kroatian kuna

Kroatian kuna oli Kroatian tasavallan rahayksikkö vuosina 1994–2022. Valuutan ISO 4217 -lyhenne oli HRK. Yksi kuna jakautui sataan lipaan. Kuna tarkoittaa näätää ja lipa lehmusta.
Vuoden 2023 alusta Kroatia liittyi euroalueeseen, minkä myötä kunan tilalle tuli euro. Kunat vaihdettiin Euroon vaihtosuhteessa 1 € = 7.5345 kunaa. 
Käteisrahojen nimellisarvot.
Setelit: 10, 20, 50, 100, 200, 500 ja 1000 kunaa.
Kolikot: 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 lipaa sekä 1, 2, ja 5 kunaa.
Juggling Jugulars

Juggling Jugulars on vuonna 1989 Lapualla perustettu suomalainen hardcore punk -yhtye. Yhtye on julkaissut useita levyjä Suomessa että ulkomailla. Yhtye on levyttänyt useamman julkaisun mm. saksalaisille Twisted Chords ja Break The Silence -levymerkeille, suomalaisille Hiljaiset Levyt ja Kämäset levyt -levymerkeille sekä japanilaiselle Too Circle Recordsille. Nykyään bändin jäsenet asuvat Tampereella ja Porissa.
Nausithoos

Nausithoos () oli kreikkalaisessa mytologiassa kolmen eri henkilön nimi.
Nausithoos, Poseidonin poika.
Nausithoos oli Poseidonin ja Periboian poika ja Faiakean kuningas. Hänellä oli kaksi poika, Alkinoos ja Rheksenor.
Nausithoos, Odysseuksen poika.
Nausithoos oli Odysseuksen poika, jonka Kalypso synnytti tälle niiden seitsemän vuoden aikana, jotka Odysseus vietti Kalypson vieraana tämän saarella
Nausithoos, Theseuksen ruorimies.
Nausithoos oli Salamiista saapunut Theseuksen aluksen ruorimies, joka ohjasi heidät Kreetaan Theseuksen lähdettyä surmaamaan Minotauroksen.
Bernie Mac

Bernie Mac, oikealta nimeltään Bernard Jeffrey McCullough (5. lokakuuta 1957 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 9. elokuuta 2008 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Bernie Mac aloitti stand up -koomikkona Chicagon Cotton Clubilla noin 30-vuotiaana. Hänellä oli myös oma talkshow, "Midnight Mac", joka ei kestänyt kauan. Myöhemmin Bernie Mac näytteli pienissä rooleissa elokuvissa. 2000-luvulla hän alkoi saada isompia rooleja elokuvista, esimerkiksi "Ocean’s Eleven – korkeat panokset" -elokuvassa. Vuonna 2001 Mac sai FOXilta oman sarjan ("Bernie Mac Show"), joka perustui hänen omaan elämäänsä. Hän sai kaksi Emmy-palkintoa sarjastaan. Vasta vuonna 2004 Bernie Mac sai pääosaroolin elokuvasta "Mr. 3000".
Bernie Mac avioitui Rhonda McCulloughin kanssa vuonna 1977. He saivat yhden tyttären Je’Niecen vuonna 1978.
Sarkoidoosia sairastanut Bernie Mac kuoli 50-vuotiaana jouduttuaan sairaalaan keuhkokuumeen johdosta.
Robert Blake

Robert Blake (18. syyskuuta 1933 – 9. maaliskuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli "Baretta"-sarjan pääosan esittäjä vuosina 1975–1978. Hän joutui huhtikuussa 2002 pidätetyksi epäiltynä vaimonsa Bonnie Lee Bakleyn 4. toukokuuta 2001 tehdystä murhasta, mutta sai vapauttavan tuomion 16. maaliskuuta 2005. 
Blakella, joka oli myös entinen lapsinäyttelijä, oli televisiouransa ohella useita elokuvarooleja, kuten elokuvissa "Kuoleman kukkula" (1959) ja "Mies Nasaretista" (1965) sekä Golden Globe -ehdokkuuden saanut pääosa elokuvassa "Moottoripyöräcowboy" (1973).
Japanin Grand Prix 2001

Japanin Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan kauden päätösosakilpailu, joka ajettiin 14. lokakuuta 2001 Suzukan radalla Japanissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden yhdeksäs. Voitollaan Schumacher nousi Alain Prostin ohi kaikkien aikojen eniten pisteitä keränneeksi F1-kuljettajaksi.
Lillo Brancato

Lillo Brancato Jr. (s. 30. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan muiden muassa elokuvissa "Jäähyväiset kummisedälle" (1993), "Päätään pidempi" (1994) ja "Purppuravyöhyke" (1995). Brancato on esiintynyt myös televisiosarjassa "Sopranos". 
Brancato pidätettiin 10. kesäkuuta 2005, kun Yonkersin poliisi oli löytänyt hänen hallustaan heroiinia. Vuonna 2009 hänet tuomittiin vankilaan murron yrityksestä, ja hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen vuonna 2013. Vapautumisen jälkeen hän on palannut näyttelemisen pariin. 
Varhainen elämä.
Brancato syntyi Bogotássa Kolumbiassa. Hänet adoptoitiin hänen ollessaan neljän kuukauden ikäinen, ja hän kasvoi Yonkersissa New Yorkissa. Hänen huoltajansa olivat amerikanitalialaisia, ja hän on kertonut pitävänsä itseään italialaisena. 
Murhaepäily.
Brancato pidätettiin jälleen Bronxissa 10. joulukuuta 2005. Hän ja hänen 48-vuotias rikostoverinsa Steven Armento olivat ampuneet murtoyrityksen yhteydessä poliisi Daniel Enchauteguita (virantoimituksen ulkopuolella), joka joutui sairaalaan ja menehtyi vammoihinsa. Armentoa syytettiin ensimmäisen ja Brancatoa toisen asteen murhasta. Armento on näyttelijän tyttöystävän isä. 
Brancato esitti julkisesti pahoittelunsa Enchauteguin omaisille, mutta anteeksipyyntö aiheutti suuttumusta, ja uhrin sisko nimitti näyttelijän katumusta ”Oscar-palkinnon arvoiseksi”. Brancato on ilmoittanut "New York Magazinen" haastattelussa, että hänen elämäntarinassaan olisi ainesta elokuvaksi.
Armento tuomittiin marraskuussa 2008 elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta. Oikeus hylkäsi Brancatoa vastaan nostetun murhasyytteen joulukuussa 2008. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi murron yritykseen, josta hänelle langetettiin 10 vuotta vankeutta 9. tammikuuta 2009.
Brancato pääsi ehdonalainen vapauteen vuonna 2013.
Yksityiselämä.
Brancato on kertonut olleensa riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Vankilassa ollessaan Brancato päätti lopettaa päihteiden käytön.
Australian jääkiekkomaajoukkue

Australian jääkiekkomaajoukkue edustaa Australiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1938, ja maassa oli vuonna 2021 yli 3 000 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa. Australiassa oli vuonna 2021 kaikkiaan 22 jäähallia.
Suurin osa maajoukkueen pelaajista on siirtolaisia maista, joissa jääkiekko on merkittävämpi urheilulaji kuin Australiassa, kuten Kanadasta. 
Australian maajoukkue otti ensi kertaa osaa talviolympialaisiin Kalifornian Squaw Valleyssa vuonna 1960. Joukkue hävisi kaikki kuusi otteluaan selvällä maalierolla, muun muassa kahdesti Suomelle, maalein 1–14 ja 2–19.
Australia saavutti suurimman voiton jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen historiassa voitettuaan Uuden-Seelannin luvuin 58–0 vuonna 1987.
Australian maajoukkue on pelannut 2. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa vuodesta 2001 alkaen. Ensimmäiseen divisioonaan joukkue nousi vuonna 2008. Toisen kerran joukkue pelasi 1. divisioonan kisoissa vuonna 2012, mutta putosi toistamiseen takaisin 2. divisioonaan.
William M. Bulger

William Michael (”Billy”) Bulger (s. 2. helmikuuta 1934) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. 
Bulger syntyi Massachusettsissa irlantilaisille vanhemmille. Hän oli kolmas näiden kuudesta lapsesta; yksi sisaruksista on FBI:n pitkään etsimä rikollinen James J. Bulger. Hän itse on valmistunut Boston College High Schoolista, Boston Collegesta ja Boston College Law Schoolista.
Bulgerin poliittinen ura oli huomattavan pitkäaikainen: hänet valittiin Massachusettsin edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1961. Istuttuaan siellä neljä kautta hän pääsi Massachusettsin senaattiin vuonna 1970 ja nousi lopulta senaatin puheenjohtajaksi vuonna 1978. Hänet valittiin puheenjohtajaksi uudelleen kahden vuoden välein aina vuoteen 1996 saakka.
Bulger nimitettiin Massachusettsin yliopiston johtoon vuonna 1996. Hän vetäytyi kyseisestä virasta 1. syyskuuta 2003. Hänen puolisonsa on ollut vuodesta 1960 Mary, jonka kanssa hänellä on yhdeksän lasta.
Anna-Lisa Almqvist

Anna-Lisa Almqvist (1903–1993) oli ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija, joka tunnetaan Suomessa "Annika" -kirjasarjasta. Hän on julkaissut ruotsiksi huomattavan määrän muitakin eläinaiheisia kirjoja. Almqvist halusi taiteilijaksi ja kävi taidekoulua Münchenissä. Hän oli jonkin aikaa naimisissa taiteilija Bertil Almqvistin kanssa. Hän perusti kahvilan Tukholman Karlaplanille sekä kaupungin ensimmäisen yksityisen kirjalainaamon nimeltään Bokbaren.
1940-luvun alussa kirjailija osti halvalla sirkushevosen ja kirjoitti siitä ensimmäisen teoksensa "Babiana, en cirkushäst berättar". Hän muutti maalle hevosen ja tyttärensä kanssa ja kirjoitti sen jälkeen monia suosittuja tyttökirjoja hevosista.
Annika-sarja kertoo nuoren Annikan kasvamisesta ratsastusuransa alkutaipaleelta huippukilparatsastajaksi. Turk on alussa se sama huonokäytöksinen hevonen, jolla kaikki hevossarjat alkavat. Annika pelastaa Turkin raa'alta kohtalolta ja tulipalosta ja hevosen ja tytön välille muodostuu kiinteä side. Kirjasarjan aikana mukaan tulee Bettina, nuori kaltoin kohdeltu tyttö. Taustalla vaikuttaa mystinen intiaaninoloinen Harry, johon Annika kirjasarjan lopussa rakastuu.
Sarja alkoi ilmestyä 1962, jolloin Wahlströms flickböcker -sarjassa ilmestyi "En häst åt Annika".
Annika-kirjat ilmestyivät Suomessa 1970-luvulla Kariston nuortenkirjastossa ja uudestaan 1990-luvulla. Ensimmäinen kirja "Hevonen Annikalle" ilmestyi vain pokkaripainoksena muutamaan teokseen jääneessä Vaasan nuorisokirjat -sarjassa.
Toisesta kirjasta Fast i sadeln, Annika ei ole otettu suomenkielistä painosta. Näissä kahdessa ensimmäisessä kirjassa esitellään Annikan ratsastuksen aloittaminen. Hevonen Annikalle -kirjassa Annika pelastaa Turkin tallin tulipalosta. Fast i sadeln -kirjassa kuvataan mm. Villin Lännen ratsastusesitystä. Kirjasarjassa on useita viittauksia näihin kahteen ensimmäiseen kirjaan.
Sarjassa välittyy ajankuva 1960- ja 1970 -luvuilta Ruotsista.
Pulheim

Pulheim on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan ja sijaitsee Kölnin luoteispuolella. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 55 530. Pulheimin pinta-ala on 72,13 neliökilometriä, ja se on jaettu 12 kaupunginosaan.
Nykyinen Pulheim syntyi 1. tammikuuta 1975, kun alueuudistuksen myötä Pulheimin kuntaan liitettiin aiemmin itsenäisinä toimineita paikkakuntia. Kaupunginoikeudet uudelle Pulheimille myönnettiin 1. tammikuuta 1981.
Suomalainen sisäseikkailupuistoketju HopLop avasi 2018 ensimmäisen ulkomailla sijaitsevan ja siihen mennessä suurimman puistonsa Pulheimiin. Vuonna 2023 seikkailupuistosta tuli muiden HopLop-puistojen tapaan osa ruotsalaista Leo's Groupia. Seuraavana vuonna puisto muutettiin Leo's-brändin alle.
Venelina Veneva-Mateeva

Venelina Veneva-Mateeva (o.s. "Veneva", , s. 13. kesäkuuta 1974 Ruse) on bulgarialainen korkeushyppääjä. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä korkeudessa on vuonna 2001 hypätty 204 cm. Hänen suurimmat saavutuksensa ovat ulkoratojen EM-hopea 2006 sekä sisäratojen MM-pronssi 2001 ja EM-pronssi 2005. 
Veneva karsiutui loppukilpailusta Tokion MM-kilpailuissa 1991, sisä- ja ulkoratojen MM-kilpailuissa 1995 sekä Atlantan olympialaisissa 1996. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän oli viides, mutta karsiutui Sevillan MM-kilpailuissa 1999. Hän sijoittui sisäratojen EM-kilpailuissa 2000 neljänneksi ja Sydneyn olympialaisissa yhdeksänneksi. Hän sai pronssia Lissabonin MM-hallikisoissa 2001 tuloksella 196. Edmontonin MM-kilpailuissa hän oli samana vuonna neljäs.
Veneva karsiutui loppukilpailusta EM-hallikisoissa 2002. Hän sijoittui neljänneksi Pariisin MM-kilpailuissa 2003 tuloksella 198. Seuraavana vuonna hän oli sisäratojen MM-kilpailuissa seitsemäs, mutta karsiutui loppukilpailusta Ateenan olympialaisissa. Hän sai 2005 pronssia Madridin EM-hallikilpailuissa tuloksella 197 ja sijoittui kymmenenneksi Helsingin MM-kilpailuissa. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai hopeaa tuloksella 203.
Veneva jäi kiinni dopingista tammikuussa 2007 maannaisensa Vanja Stambolovan kanssa. Bulgarian yleisurheiluliitto vapautti heidät syytteistä, mutta kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti päätöksestä urheilun välitystuomioistuimelle ja CAS piti kahden vuoden kilpailukiellon voimassa. Veneva oli kilpailukiellossa ajan 03.04.2007 – 02.04.2009 ja hänen vuoden 2007 tuloksensa hylättiin 24.01.2007 lähtien. Näin hän menetti Birminghamin EM-hallikilpailuissa saavuttamansa pronssimitalin. 
Veneva palasi kilpailuihin kilpailukieltonsa jälkeen vuonna 2009, mutta karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa. Hän karsiutui myös vuoden 2010 Dohan MM-hallikilpailuissa ja Barcelonan EM-kilpailuissa. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän oli seitsemäs tuloksella 192 cm. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui niin ikään loppukilpailusta jäätyään karsinnassa ilman tulosta. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän oli kahdestoista, mutta karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa.
Timothy L. O’Brien

Timothy L. O’Brien (s. 25. huhtikuuta 1962 New York, Brooklyn, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen toimittaja, joka on kirjoittanut muun muassa "The Wall Street Journaliin", "The New York Timesiin" ja "Talk Magazineen". Hänet tunnetaan lausunnostaan, jossa hän vähätteli Donald Trumpin omaisuutta. Hän väitti omaisuuden olevan noin 150–200 miljoonaa dollaria, minkä vuoksi Trump nosti herjaussyytteen häntä vastaan. Trumpin omaisuudeksi on arvioitu vuonna 2005 2,7 miljardia dollaria.
O’Brien on kirjoittanut kaksi kirjaa: "Bad Bet" (1998) ja "" (2005). O'Brien kirjoittaa Bloomberg L.P..
Arto Tuominen

Arto Taisto V. Tuominen (4. heinäkuuta 1941 Lempäälä – 6. joulukuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Tuomisella oli päärooli Risto Jarvan elokuvassa "Ruusujen aika" (1969). Hän näytteli myös Jarvan elokuvissa "Jäniksen vuosi" (1977) ja "Loma" (1976) sekä muissa elokuvarooleissa.
Yksityiselämä.
Hän oli naimisissa vuosina 1963–1973 näyttelijä Marjatta Raidan kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, mutta liitto päättyi avioeroon.
Tuominen on haudattu Vatialan hautausmaalle Kangasalle.
Imikät

Imikät ("Pulmonaria") on lemmikkikasvien ("Boraginaceae") heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajeja esiintyy luonnonvaraisena pääosin Euroopassa ja Aasian länsiosissa.
Sukuun kuuluu noin 20 lajia. Ne ovat monivuotisia, ruohovartisia kasveja joilla on kiemurteleva maavarsi. Kukat ovat puhjetessaan punaiset ja muuttuvat sitten sinisiksi tai violeteiksi.
Bertel Lindh

Oskar Bertel Lindh (3. huhtikuuta 1908 Sipoo − 10. huhtikuuta 1996 Sipoo) oli suomalainen maanviljelijä ja maallikkosaarnaaja joka toimi RKP:n kansanedustajana ja ministerinä 1950- ja 1960-luvuilla.
Lindhin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Oskar Lindh ja Maria Alexandra Siberg. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja suoritti vuonna 1936 tutkinnon saarnaamislupaa varten Porvoon tuomiokapitulissa. Lindh toimi maanviljelijänä Sipoossa ja sen ohella hän oli Porvoon hiippakunnan kristillisen nuorisotyön matkapuhujana 1928–1938 ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton toiminnanjohtajana 1966–1970.
Lindh oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1953–1966 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli kansanedustajaksi alun perin edustaja Henrik Kullbergin tilalle 11. joulukuuta 1953. Lindh toimi toisena maatalousministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Lindh oli myös Sipoon kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja ja kirkolliskokouksen ja laajennetun piispainkokouksen jäsen sekä Suomen ruotsalaisen kunnallisliiton ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton puheenjohtaja. 
Lindh oli naimisissa vuodesta 1931 Svea Valdine Ingeborg Wiikin kanssa. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1968.
Torsten Nordström

Torsten Edvin Nordström (20. toukokuuta 1897 Vaasa – 1. huhtikuuta 1989 Vaasa) oli suomalainen Pohjanmaan ruotsinkieliseltä rannikkoseudulta kotoisin ollut TVH:n piiri-insinööri joka toimi RKP:n kansanedustajana 1930-luvun lopulta 1960-luvun lopulle. Hän toimi ministerinä V. J. Sukselaisen lyhytikäiseksi jääneessä I hallituksessa. 
Nordströmin vanhemmat olivat asemapäällikkö Erik Wilhelm Nordström ja Emilia Sofia Smulter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1915 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1920. Nordström oli TVH:n palveluksessa ylimääräisenä insinöörinä 1921–1925, nuorempana insinöörinä 1925–1930 ja vanhempana insinöörinä 1930–1934. Hänen uransa jatkui Vaasan tie- ja vesirakennuspiirin vt. piiri-insinöörinä 1934–1953, ja viimeksi hän oli piiri-insinöörinä 1953–1964.
Nordström oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1936–1939, 1951–1962 sekä 1966–1970 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli runsaan kuukauden ajan toinen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957 mutta menetti salkkunsa RKP:n jättäessä hallituksen. Nordström toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsen sekä Suomenruotsalaisten kansankäräjien jäsen ja valtuutettu.
Prinsessa Daisy

Prinsessa Daisy on Mario-peleissä esiintyvä hahmo, jonka ensiesiintyminen tapahtui "Super Mario Land" -pelissä alkuperäisellä Game Boy -käsikonsolilla.
Daisy eroaa ulkonäöltään tutummasta Prinsessa Peachista. Peachilla on vaalea tukka ja vaaleanpunainen mekko, kun puolestaan Daisylla on ruskea tukka ja oranssi mekko. 
Ennen "Mario Party 4:n" julkaisua Daisyllä oli pitkät hiukset, kuten Peachillä. Daisyn mekko oli tällöin keltainen, jossa oli valkoisia pallopäisiä kolmioita ja hänellä oli punainen kruunu. "Mario Party 4:n" julkaisun jälkeen hänelle ilmeistyi lyhyet hiukset, kultainen kruunu ja oranssi-keltainen mekko. 
"Mario Kart Wiin" Daisy Circuit -radalla on iso patsas, jossa Luigi ja Daisy tanssivat. 
Esiintymiset.
Prinsessa Daisy on esiintynyt seuraavissa peleissä:
Veli Verkko

Veli Kaarle Verkko (alk. Werkko; 8. heinäkuuta 1893 Helsinki – 6. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen sosiologi, tilastovirkamies ja kriminologian tutkija. 
Ura.
Verkon vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Kaarle Werkko ja Lydia Eunice Enebäck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, lisensiaatiksi 1931 ja tohtoriksi 1932. Verkko teki vuonna 1927 opintomatkat Englantiin ja Ranskaan.
Verkko toimi oikeusministeriön tilastotoimiston 2. aktuaarina 1918–1933, tilastotoimiston päällikkönä 1933–1940 sekä tilastollisen osaston johtajana 1940–1955. Hän oli Helsingin yliopistossa kriminologian ja tilastotieteen dosenttina 1940–1948, vt. sosiologian professorina 1946–1948 ja professorina 1948–1955. Tämän lisäksi Verkko toimi Suomen kriminalistiyhdistyksen sihteerinä ja vuosikirjan toimittajana 1934–1952 sekä Pohjoismaisen kriminalistiyhdistyksen vuosikirjan toimittajana vuodesta 1936 lähtien ja yhteistyövaliokunnan jäsenenä vuodesta 1937.
Verkko muistetaan parhaiten kehittämästään teoriasta, jonka mukaan suomalaisten ”huono viinapää” selitti Suomen kansainvälisesti korkeat henkirikosluvut. Hän pyrki todistamaan teoriansa erilaisilla tilastollisilla aineistoilla ja kansatieteellisillä kuvauksilla. Myöhempi tutkimus on kumonnut väitteen, mutta myyttinä se on jäänyt elämään. Verkko kehitti myös 1920-luvulla oikeustilastomenetelmän, jota käytettiin Suomessa 1980-luvulle asti. Lisäksi hän tunnisti eräitä henkirikosten määriin liittyviä tilastollisia lainalaisuuksia, joista osa tunnetaan edelleen.
Kalle Välimaa

Kaarlo (Kalle) Kustaa Välimaa (16. maaliskuuta 1872 Kangasala – 19. marraskuuta 1943 Helsinki) oli tamperelainen liikemies, joka oli perustamassa Kajaanin Puutavara Oy:tä (myöhemmin Kajaani Oy) yhdessä Paloheimon veljesten kanssa.
Välimaan vanhemmat olivat pienviljelijä Kustaa Välimaa ja Justiina Sarsanaho. Hän kävi kansakoulun ja 1890 kauppaopiston. Välimaa oli Tampereen Puhelin Oy:n isännöitsijänä 1896–1906, Tampereen osakepankin johtokunnan jäsenenä 1906–1916 ja Tampereen säästöpankin johtajana vuodesta 1916. Kajaanin Puutavara Oy:ssä Välimaa oli johtokunnan jäsenenä ja puheenjohtajana vuodesta 1908 alkaen. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen sekä Tampereen kauppaseuran ja kauppayhdistyksen johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja. Hän oli Suomen Kulttuurirahaston ensimmäisiä suurlahjoittajia.
Välimaa sai kauppaneuvoksen arvonimen 1932.
Pál Kovács (miekkailija)

Pál Kovács (17. heinäkuuta 1912 Debrecen – 8. heinäkuuta 1995 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Pál Kovács voitti kultaa viisissä olympiakisoissa, mitä parempaan on pystynyt vain hänen joukkuetoverinsa Aladár Gerevich. He molemmat kuuluivat Unkarin miehistöön, joka voitti säilämiekkailussa joukkuekultaa Berliinissä 1936, Lontoossa 1948, Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 – Gerevich aloitti kultamitalien keräämisen jo vuonna 1932. Henkilökohtaisen olympiavoiton Kovács saavutti Helsingissä 1952 saatuaan neljä vuotta aiemmin pronssia. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti 1937 ja 1953.
Jos nukun kiltisti sohvalla...

Jos nukun kiltisti sohvalla... on suomalaislaulaja Pete Seppälän debyyttialbumi, joka julkaistiin Suomen Sony BMG:n kautta 25. lokakuuta 2006.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Neljä seinää” ja ”Petterin jukeboksi”. Sävellyksiä levylle ovat tehneet mm. Petri Munck, Kristian Maukonen ja Sengi Lukangu. Sanoituksista suuri osa on Peten omia (kappaleet 1, 3, 6, 12) tai Peten ja muiden sanoittajien yhteistyötä (2, 4, 5). Tekstit ovatkin levyllä tärkeässä roolissa, eli laulut kertovat hyvin erilaisia, sekä herkkiä että humoristisia tarinoita. ”Sitruunaperhonen”, joka sai ensiesityksensä syksyn 2006 Elämä Lapselle -konsertissa, kertoo leukemiaan kuolleesta pikkutytöstä, ”Petterin jukeboksi” taas kaveriporukan perjantai-illanvietosta. Levyn nimikappale luettelee kliseitä, joita ihmiset lausuvat toisilleen baareissa (”Tulisitko jatkoille jos nukun kiltisti sohvalla?”), mutta kertoo samalla tarinaa rakastumisesta, kun se viimeisin seuraksi lähtenyt tyttö jääkin vierelle pidemmäksi aikaa.
”Vuodenajat vaihtuu” -balladissa on pelkkä pianosäestys, jonka Lenni-Kalle Taipale soitti kansitekstien mukaan ensimmäisellä otolla nauhalle. Muut kappaleet ovat rentoa pop-rockia, ja Seppälä yhtyeineen esittää niitä keikoilla selvästi raskaampina rock-versioina.
Vatikaanin radio

Vatikaanin radio (, ) on yksi Vatikaanivaltion virallisista viestimistä. L'Osservatore Romanon ohella Vatikaanin radio on Vatikaanin merkittävin viestin. 
Nykypäivänä radio tarjoaa lähetyksiään 47 eri kielellä, minkä lisäksi radio esimerkiksi ylläpitää myös Internetpalveluja. Vatikaanin radio Euroopan yleisradiounionin jäsen vuodesta 1950.
Historiansa aikana Vatikaanin radiolla on ollut suurempi rooli kuin pelkällä kääpiövaltion viestimenä, ja esimerkiksi toisen maailmansodan aikana radio tarjosi tärkeitä uutisia liittoutuneille, välitti viestejä, muttei välittänyt fasistisen Italian propagandaa.
Historiaa.
Vatikaanin radio aloitti lähetyksensä kutsumerkillä HVJ kahdella lyhytaaltotaajuudella 10 kilowatin lähettimillä 12. helmikuuta 1931. Avauslähetyksessä puhui paavi Pius XI. Radion "isänä" tunnettu Guglielmo Marconi oli paavin henkilökohtainen ystävä ja toimi radioaseman teknisenä johtajana. Vuonna 1933 rakennettiin pysyvä mikroaaltolinkki Vatikaanin palatsin ja paavin kesäasunnon Castel Gandolfon välille. Vuonna 1936 radioasema sai Kansainväliseltä televiestintäliitolta erityisluvan suunnata lähetyksiään ilman maantieteellisiä rajoitteita. 25. tammikuuta 1937 asema sai uuden 25 kilowatin Telefunkenin lähettimen ja kaksi suunta-antennia. Nyt asema lähetti yli 10 taajuudella.
Vatikaanin Radion lähetysasema sijaitsee Santa Maria di Galerian kylässä 25 kilometriä Roomasta. 8. lokakuuta 1951 Italian ja Pyhän istuimen allekirjoittamalla lateraanisopimuksella lähetinkeskus kuuluu Pyhän istuimen hallinnoimaan alueeseen. Paavi Pius XII vihki keskuksen käyttöön 27. lokakuuta 1957.
Rudolf Kárpáti

Rudolf Kárpáti (17. heinäkuuta 1920 Budapest – 1. helmikuuta 1999 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Rudolf Kárpáti voitti säilämiekkailussa kuusi olympiakultaa. Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952 hän voitti joukkuekultaa. Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 hän voitti kultaa joukkuekilpailujen lisäksi myös henkilökohtaisessa kilpailussa.
Melbournen 1956 henkilökohtaisessa kilpailussa Kárpáti hävisi vain Puolan Jerzy Pawlowskille, joka kuitenkin kärsi kaksi tappiota. Joukkuekilpailun kuudesta kultamitalistista kolme loikkasi länteen mutta Kárpáti pysyi kotimaassaan. Rooman 1960 henkilökohtaisessa kilpailussa Kárpáti hävisi Romanian Rohonyille. Tuloksesta kärsineet ranskalaiset tekivät vastalauseen väittäen Kárpátin hävinneen tahallaan mutta se ei mennyt läpi. Kárpáti hävisi vielä toisenkin kerran – ranskalaiselle Claude Arabolle – mutta voitti kultaa. Joukkuekilpailun finaalin ratkaisuottelussa Kárpáti voitti Puolan Jerzy Pawlowskin.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Kárpáti voitti 1954 ja 1959.
Forever Young (albumi)

Forever Young on Alphaville-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1984.
Albumilta löytyvät muun muassa yhtyeen tunnetuimmat kappaleet "Big In Japan", "Forever Young" ja "Sounds Like A Melody".
Albumi nousi muun muassa Norjassa ja Ruotsissa albumilistan kärkisijoille.
Kekrops II

Kekrops II () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas, Erekhtheuksen ja Praksithean vanhin poika.
Hänen isänsä kuoltua tämän seuraajaa valitsemaan asetettiin Ksuthos, joka päätti luovuttaa valtaistuimen Kekropsille. Tästä hyvästä hänen veljensä karkottivat Ksuthoksen pois maasta.
Kekrops meni naimisiin Eupalamoksen tyttären Metiadusan kanssa. Tästä liitosta syntyi Pandion, joka puolestaan seurasi isäänsä kuninkaana.
Kekropsin mainitaan pyhittäneen Athene Poliaan temppelissä olleen suuren puisen Hermeen patsaan. Hänen kerrotaan myös ensimmäisenä nimittäneen Zeusta ylijumalaksi, ja hän kieltäytyi uhraamasta Zeukselle mitään elävää ja uhrasi kakkuja, jotka tunnettiin nimellä "pelanoi".
Zekū

Zekū () on MUCCun kolmas studioalbumi. 
Japanissa levystä julkaistiin kaksi eri versioita: tavallinen versio sekä rajoitettu DVD:n ja CD:n sisältävä versio.
Endre Kabos

Endre Kabos (s. 5. marraskuuta 1906 Nagyvárad – 4. marraskuuta 1944 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Kabos voitti säilämiekkailussa kolme olympiakultaa. Los Angelesissa 1932 hän oli voittamassa joukkuekilpailua, ja Berliinissä 1936 hän voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän saavutti pronssia Los Angelesin kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa.
Kabos kuoli päivää ennen 38-vuotissyntymäpäiväänsä Margitin sillan räjähdyksessä Budapestissa.
György Piller

György Piller (s. 19. kesäkuuta 1899, Eger – 6. syyskuuta 1960, San Francisco) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen menestyksekkäin aseensa oli säilä mutta hän saavutti joukkuekilpailun EM-mitaleja myös floretilla.
Piller voitti säilämiekkailussa olympiakultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa Los Angelesin 1932 kisoissa. Euroopan mestaruuden hän voitti 1930-luvulla kahdesti henkilökohtaisessa kilpailussa ja neljästi joukkuekilpailussa.
Brasilian Grand Prix 2001

Brasilian Grand Prix 2001 (virallisesti "Grande Premio Marlboro do Brasil 2001") oli Formula 1 -sarjan 3. osakilpailu, joka ajettiin 1. huhtikuuta 2001 Interlagosin radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut David Coulthard, jolle voitto oli kauden ensimmäinen ja samalla uransa kymmenes. Toiseksi sijoittui Ferrarin Michael Schumacher ja kolmanneksi Sauberin Nick Heidfeld jolle palkintokorokesijoitus oli uran ensimmäinen. Samalla palkintokorokesijoitus oli Sauberille ensimmäinen sitten Belgian GP:n 1998.
Lähdössä Mika Häkkisen auto sammui. Viidennen lähtövalon kohdalla hän heilutti käsiään sammumisen merkiksi, mutta kilpailu käynnistyi valojen sammuttua. Häkkinen joutui keskeyttämään kytkin ongelmien vuoksi.
Juan Pablo Montoya johti usean kierroksen verran kilpailua. Ohitettuaan Arrowsin Jos Verstappenia kierroksella radan takasuoralla Verstappenilla oli vauhtia liian paljon, joten hän ajoi Montoyan perään ja molemmat joutuivat keskeyttämään.
Julio Médem

Julio Médem Lafont (s. 21. lokakuuta 1958) on espanjalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi San Sebastiánissa, Baskimaassa.
Médem on koulutukseltaan lääkäri. Vaikka hän aloitti ohjaajantyönsä jo 1970-luvulla, hänen läpimurrokseen osoittautui vasta "Lehmät" (1991). Hänen myöhempiä töitään ovat muiden muassa "Punainen orava" (1992), "Tierra" (1996), "Napapiirin rakastavaiset" (1998) ja "Lucia ja seksi" (2001).
Vuonna 2003 ilmestynyt "La pelota vasca" oli ohjaajansa kuvaus Baskimaan oloista nykypäivänä.
Médem oli vuonna 1996 ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi. Vaikka hän ei voittanut kyseistä palkintoa, hänet on palkittu espanjankielisen elokuvan arvostetuimmalla palkinnolla Goyalla. Hän oli vuonna 1998 ehdolla Kultaisen leijonan saajaksi Venetsian elokuvajuhlilla.
Missä olet Laila?

Missä olet Laila? on Scandinavian Music Groupin neljäs studiolevy. Se ilmestyi 3. lokakuuta 2007. Ensimmäinen single "Vieläkö soitan banjoa?" julkaistiin digitaalisesti heinäkuun alussa 2007. Toisena singlenä julkaistiin "Mustana, maidolla, kylmänä, kuumana", jossa on mukana PMMP -yhtyeen Paula Vesala. Kolmas single oli "Naurava turskan kallo".
Levyn ensipainoksessa tuli mukana DVD-levy, joka sisälsi videon kappaleeseen "Vieläkö soitan banjoa?", videon sen kuvauksista ja Arto Tuohimaan ohjaaman dokumentin "Rannalta toiselle", joka kertoi edellisen levyn, "Hölmö rakkaus ylpeä sydän", teosta.
"Missä olet Laila?" myi kultaa eli yli 15 000 kappaletta lokakuussa 2008. Se oli Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 10 viikkoa, korkeimmillaan sijalla #6. Singlet eivät saaneet juurikaan radiosoittoa.
Nuorgam nosti levyn kappaleen "Lopulta olemme kuitenkin yksin" yhdeksi 2000-luvun kotimaiseksi pophelmeksi 110 muun kappaleen joukkoon ja perustelee valintaansa sillä, että kappale on "musiikin muotoon puettu novelli, joka kruunasi esittäjänsä kehittymisen merkittäväksi pop-yhtyeeksi".
Ödön Tersztyánszky

 
Ödön Tersztyánszky (6. maaliskuuta 1890 Csákvár – 21. kesäkuuta 1929 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen menestyksekkäin aseensa oli säilä mutta hän saavutti joukkuekilpailun olympiamitalin myös floretilla.
Tersztyánszky saavutti miekkailussa kaksi joukkuemitalia Pariisin 1924 olympialaisissa. Neljä vuotta myöhemmin Amsterdamin olympialaisissa hän voitti säilällä kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Euroopan mestaruuskilpailuissa hän saavutti säilällä hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa 1927.
Ödön Tersztyánszky kuoli 39-vuotiaana auto-onnettomuudessa 10 kuukautta olympiavoittojensa saavuttamisen jälkeen.
Lorraine Bracco

Lorraine Bracco (s. 2. lokakuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Mafiaveljet" (1990) ja televisiosarjassa "Sopranos" (1999–2007). 
Elämä ja ura.
Bracco syntyi kolmelapsiseen perheeseen Brooklynissä. Hänen isänsä oli amerikanitalialainen ja äitinsä englantilaissyntyinen, sukujuuriltaan ranskalainen. Bracco oli neljännellä luokalla koulussa, kun perhe muutti Long Islandiin. 
1970-luvulla Bracco muutti Ranskaan, missä hän asui seuraavat kymmenen vuotta. Hän oppi puhumaan ranskaa ja teki töitä mallina, DJ:nä ja aloitteli myös elokuvauraansa. 
Bracco tapasi näyttelijä Harvey Keitelin, jonka kanssa hän muutti takaisin New Yorkiin. Yhdysvalloissa hän opiskeli näyttelemistä Stella Adlerin oppilaana. 
Bracco teki läpimurtonsa Karen Hillin roolissa Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa "Mafiaveljet" (1990), josta hän sai Oscar- ja Golden Globe -palkintojen ehdokkuudet. Myöhemmin hän näytteli tohtori Jennifer Melfin roolia televisiosarjassa "Sopranos" (1999–2007), josta tuli toinen hänen näyttelijäuransa tunnetuimmista rooleista. Hän sai roolista neljä Emmy-ehdokkuutta, kolme Golden Globe -ehdokkuutta ja SAG-palkinnon.
Bracco on esiintynyt myös teatterissa ja teki Broadway-debyyttinsä vuonna 2002.
Bracco on julkaissut myös kirjaa. Kirjassa "On the Couch" (2006) hän kertoo elämästään ja sairastamastaan masennuksesta. Toinen kirja on self help -kirja "To the Fullest: The Clean Up Your Act Plan to Lose Weight, Rejuvenate, and Be the Best You Can Be" (2015).