tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tolmatši

Tolmatši (, karjalaksi "Tolmačču", kieli- ja kansatieteellisessä kirjallisuudessa on käytetty myös muotoa "Tolmatšu") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 45 kilometriä Lihoslavlista koilliseen. 
Kylän nimi juontuu turkkilaisperäisestä ”tulkkia” tarkoittavasta henkilönimestä "tolmatš". Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1545. 1500–1600-lukujen vaihteessa kylä autioitui. 1600-luvulla sen asuttivat nykyisten tverinkarjalaisten esi-isät.
Tarinan mukaan ensimmäiset karjalaiset uudisasukkaat lähtivät Liperin pitäjästä vuonna 1636 ja päätyivät pitkään vaellettuaan Tolmatšin kylään. Vuonna 1651 mainittiin kaksi Kesälahdelta tullutta perhettä. 1660-luvun lopulla Tolmatšissa ja sen lähikylissä asui jo 45 perhettä, yhteensä 108 henkeä. Kirkonkylänä Tolmatši mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1672. 
Vuonna 1830 Tolmatšiin rakennettiin nykyäänkin toimiva kivinen Herran ilmestyksen kirkko. Ensimmäinen alkeiskoulu perustettiin vuonna 1840. Vuonna 1887 paikallinen opettaja Anastasija Tolmatševskaja laati karjalais-venäläisen aapisen "Rodnoje karelskoje", jonka tarkoituksena oli helpottaa karjalaislasten opetusta. Vuonna 1899 avattiin kansankirjasto. Toisen asteen oppilaitos perustettiin kylään vuonna 1913.
Vuodesta 1775 lähtien seutu kuului Tverin läänin Bežetskin kihlakuntaan. Ennen vallankumousta Tolmatši oli vauras talonpoikaiskylä, jonka kauppiaat hankkivat tavaraa Toržokista, Tveristä, Rževistä ja Kašinista. Kuudesti vuodessa järjestettiin suuret markkinat. 1900-luvun alussa perustettiin myös pienyrityksiä.
Vuosina 1929–1956 kylä toimi lähes yksinomaan karjalaisten asuttaman Tolmatšin, myöhemmin Novokarelskin piirin keskuksena. Kylässä julkaistiin "Karelskaja pravda" -nimistä piirilehteä, joka vuoteen 1939 saakka ilmestyi osittain myös karjalaksi. Vuonna 1937–1939 Novokarelskin piiri kuului Kalininin alueen Karjalaiseen kansalliseen piirikuntaan. Vuoden 1938 tulipalo hävitti kylän vanhan osan.
Vuonna 1956 Novokarelskin piiri liitettiin Lihoslavlin piiriin. Sen jälkeen kylän elämä alkoi taantua. Monet yritykset ja laitokset suljettiin 1990-luvulla. Vuonna 1996 kylässä oli 864 asukasta.
Nykyään Tolmatšin kuntaan kuuluu 56 asutusta. Asfalttitie yhdistää kuntakeskuksen Lihoslavliin. Tolmatšissa toimii maatalousyritys ”Tolmatševski” ja Prudovon kylässä ”Trudovik”. Kuntakeskuksessa on kuluttajaosuuskunta, kulttuuritalo, keskikoulu, lastentarha, kirjasto ja lääkärin vastaanotto. Purodovossa on peruskoulu. Nähtävyyksiä ovat Tolmatšin, Nazarovon ja Zmejovon kirkot. Viime aikoina on pyritty kehittämään karjalaisuuteen perustuvaa kulttuurimatkailua.
Karhu-Kissat

Karhu-Kissat ry on vuonna 1938 perustettu helsinkiläinen jääkiekon erikoisseura. Karhu-Kissat on kasvattajaseura eli se panostaa erityisesti juniorityöhön. Seuran toiminta keskittyy Länsi-Helsingin alueelle. Karhu-Kissojen valmennuspäällikkönä toimi pitkään Porin Ässien entinen kapteeni Jari Korpisalo. Seuralla on tällä hetkellä 13 juniorijoukkuetta, kiekkokoulu, III-divisioonan miesten joukkue, ikämiesjoukkue sekä naisten harrastejoukkue. Karhu-Kissat on voittanut miesten SM-hopeaa vuonna 1954. Karhu-Kissoilla on yhteistyösopimus Helsingin IFK:n kanssa junioreissa. Karhu-Kissojen valmennuspäällikkönä aloitti vuonna 2016 Timo Lehkonen.
Historia.
Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1938–42 toimi perustajajäsen Otto Wuorio. Karhu-Kissat pelasi SM-sarjassa ensi kertaa vuonna 1945. Kauden 1948–49 päätteeksi joukkue tippui Suomensarjaan jäätyään SM-sarjan viimeiseksi, mutta nousi takaisin jo kaudelle 1950–51. Kaudella 1953–54 Karhu-Kissat raivasi tiensä loppuotteuihin, joissa TBK oli kuitenkin parempi, voittaen kahdesti 4–0. Tuloksena oli kuitenkin hopeaa, joka on seuran ainoa mitali pääsarjasta. Kausi 1956–57 puolestaan päättyi putoamiseen suomensarjaan, josta nousi uudelleen vasta 1970-luvulla, pelaten SM-sarjaa kauden 1971–72. Toistaiseksi viimeisen kerran Karhu-Kissat-nimi näkyi SM-sarjassa seuran yhdistyttyä Helsingin Jääkiekkoklubin kanssa pelaten K-Kissojen nimellä kauden 1973–74 viimeisessä pelissään. Yhteensä Karhu-Kissat on pelannut 13 kautta pääsarjatasolla.
I-divisioonassa Karhu-Kissat pelasi aina joulukuuhun 1994 asti, jolloin seura luopui sarjasta talousvaikeuksien vuoksi.
Meko Finland

Meko Finland Oy (vuoteen 2025 saakka Koivunen Oy) on autoalan teknisen kaupan yritys. Sen perusti Oskar Koivunen toisena osakkaana vuonna 1927 nimellä Autosähkö Oy. Se jakaantui 1940-luvulla kahtia, ja sen autovaraosien tukkuosasto jatkoi nimellä Koivunen Oy. Vuonna 2022 Lyyrtö-sukuun kuuluvat omistajat myivät yhtiön ruotsalaiselle Mekolle 122 miljoonalla eurolla.
Koivusen toimipaikka on Helsingissä, Malmin kaupunginosan Ormuspellossa. Edustamansa tuotteet se myy kuluttajille jälleenmyyjiensä kautta, mm. perustamansa Fixus-ketjun myymälöissä.
Vuonna 2018 Koivunen-konsernin liikevaihto oli 162,3 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä keskimäärin 668, joista ulkomailla työskenteli 239.
Historiaa.
Koivunen Oy:n alku oli vuonna 1927 perustettu Autosähkö Oy, jonka toisena perustajana oli Oskar Koivunen. Autosähköalan liiketoiminnasta yritys laajeni myös varaosakauppaan, ja 1943 nämä toimialat eriytettiin omiksi yhtiöikseen. Varaosatukusta tuli Koivunen Oy, joka toimi vuoteen 1986 Helsingin keskustassa kunnes se muutti uusiin tiloihin Ala-Malmille. Oskari Koivunen oli aluksi enemmistöomistaja, mutta hankki pian itselleen kaikki yhtiön osakkeet.
Koivunen alkoi kansainvälistyä 1990-luvun alussa suuntautuen entisen Neuvostoliiton alueille. Sillä on tytäryhtiöt kaikissa Baltian maissa. 2000-luvulla yritys laajeni raskaan ajokaluston saralla ostamalla kuormatilojen lämmönsäätöjärjestelmiin ja linja-autojen ilmastointilaitteisiin erikoistuneen yrityksen liiketoiminnan, josta muodostettiin Suomen Kuljetuslaite Oy. Se toimii Vantaan Hakkilassa ja on laajentunut raskaan kaluston varaosien ja laitteiden kauppaan sekä asennus-, huolto- ja korjaustoimintaan.
1990-luvulla Koivunen Oy perusti Fixus-autotarvikeketjun, johon kuuluu 400 itsenäistä varaosaliikettä ja korjaamoa Suomessa.
Kozlovo

Kozlovo (, karjalaksi "Kozlova") on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Spirovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sudomljajoen varrella 36 kilometriä Spirovosta koilliseen. Kuntaan kuuluu 56 asutuskeskusta. Koltsovon maalaiskunnassa asui vuonna 2010 yhteensä 1 609 henkeä.
Seutu on vanhaa tverinkarjalaisten asuinaluetta. Vuosina 1937–1939 se muodosti Kalininin alueen Karjalaiseen kansalliseen piirikuntaan kuuluneen Kozlovon piirin. Kozlovon kylästä oli kotoisin Mihail Orlov, joka 1990-luvulla toimi johtohahmona tverinkarjalaisuuden elvyttämisessä. Hän kirjoitti tverinkarjalaisen aapisen eli "Bukvarin". Kozlovon kouluissa karjalan kieli on pakollisena oppiaineena, tosin vain tunti viikossa.
Keko (tietorakenne)

Keko (), joskus myös kasa, on tietojenkäsittelytieteessä käytettävä tietorakenne, jolle on ominaista, että sen suurin (tai pienin) alkio on aina helposti saatavilla. Tärkeimpiä keon sovelluskohteita ovat mm. prioriteettijonon toteutus ja kekojärjestäminen.
Toteutus.
Keko on joko "maksimikeko" tai "minimikeko" riippuen siitä, onko tärkeää päästä nopeasti käsiksi tietojoukon suurimman vai pienimmän avaimen omaavaan alkioon. Yleensä keko hahmotetaan yhtenä tai useampana binääripuuna, joka toteuttaa (jotka toteuttavat) "kekoehdon":
 "Solmun avain on aina vähintään (tai enintään minimikeossa) yhtä suuri kuin sen lapsisolmujen avaimet."
Puun juurisolmulla on tällöin aina keon suurin (tai pienin) avain. Käytännössä keko tallennetaan kuitenkin usein taulukkona linkitetyn puurakenteen sijasta. Keon sisältöä muuttavat operaatiot on toteutettu siten, että ne säilyttävät kekoehdon totena. Toteutuksen yksityiskohdat riippuvat käytettävästä kekotyypistä. Yleisin kekotyyppi on binäärikeko. Muita variantteja ovat esimerkiksi fibonacci-keko ja binomikeko.
Operaatiot.
Yleisesti kekojen kanssa käytettyjä operaatioita ovat:
Useimpien keko-operaatioiden nopeus on luokkaa O(log "n"). Joidenkin operaatioiden nopeus vaihtelee riippuen käytettävästä kekotyypistä. Vaikka nopeudet ovat samaa kertaluokkaa kuin yleensä hakupuilla, on keko toteutustavastaan johtuen käytännössä usein huomattavasti muita tietorakenteita nopeampi silloin, kun sen ominaisuuksia pystytään hyödyntämään.
Barbarileijona

Barbarileijona ("Panthera leo leo"), joka tunnetaan myös nimillä berberileijona, atlaksenleijona tai atlasleijona, oli Pohjois-Afrikassa elänyt leijonan alalaji. Barbarileijonauros painaa 180–295 kiloa (eli bengalintiikerin verran) ja naaras 120–180 kiloa. Barbarileijona hävisi luonnosta 1920-luvulla.
Barbarileijonan erityispiirre on poikkeuksellisen tumma, lähes musta häntätupsu ja uroksen harja. Viime vuosikymmeninä keskivertoa paljon tummempiharjaisia uroksia ja muita alalajin erityisiä piirteitä omaavia yksilöitä on ”löydetty” maailman eri eläintarhoista, ja niiden avulla alalajia on alettu jalostaa takaisin. 
Vankeudessa barbarileijonia on jäljellä noin 69 yksilöä, ja niistä noin puolet eli 32 on Rabatin eläintarhassa, jossa on tehty suunnitelma niiden siirtämiseksi luontoon.
Destination Films

Destination Films on Sony Pictures Entertainmentin omistama tuotantoyhtiö. Yhtiö keskittyy tuottamaan pääasiassa toiminta-, trilleri-, scifi- ja kauhuelokuvia.
Alkuperäisen Destination Filmsin perustivat vuonna 1998 elokuvatuottajat Brent Baum ja Steve Stabler. Yhtiö lopetti toimintansa kannattamattomana vuonna 2001. Sen toiminta käynnistyi uudelleen heti seuraavana vuonna, kun siitä tuli osa Columbia TriStar Home Entertainmentia. Vuonna 2007 yhtiö siirtyi Sony Pictures Worldwide Acquisitionsin alaisuuteen, joka on julkaissut osan tuottamistaan elokuvista Destination Filmsin kautta.
Destination Filmsin tuottamia elokuvia ovat muun muassa Operaatio Kashmir, Shiri, Metropolis, Cowboy Bebop: The Movie, A Love Song for Bobby Long, Into the Sun, , Steamboy, The Squid and the Whale, Tiedän mitä teit viime kesänä 3, Thomas and the Magic Railroad (TATMR), The Good Night, Revolver, Harry Brown ja Welcome to the Rileys.
Lähentymiskriteeri

Lähentymiskriteerit (myös konvergenssikriteerit, Maastrichtin kriteerit) ovat ne ehdot, joiden täytyttyä Euroopan unionin jäsenvaltio voi saada luvan vaihtaa kansallisen valuuttansa euroksi.
Kriteerejä on neljä: hintakehitys, julkisen talouden kehitys, valuuttakurssikehitys ja pitkien korkojen kehitys
Hintakehitys.
Inflaatioaste saisi olla enintään 1,5 prosenttiyksikköä yli kolmen parhaiten suoriutuneen jäsenmaan inflaatioasteen. Kolme parhaiten suoriutunutta jäsenvaltiota ovat ne, joissa inflaatioaste on ollut pienin. Näistä lasketaan keskiarvo. Jos siis kolmen parhaan maan inflaatioasteet ovat olleet esimerkiksi 1 %, 1,2 % ja 1,5 %, niin näiden keskiarvo on (1 % + 1,2 % + 1,5 %) / 3 = 1,23 %. Euroa käyttöönsä haluavan maan inflaatio ei tässä esimerkkitapauksessa siis saisi olla enempää kuin 1,23 % + 1,5 % = 2,73 %. Käytännössä tästä vaatimuksesta on ajoittain joustettu tarpeeksi merkittävien maiden ollessa kyseessä.
Julkisen talouden kehitys.
Ennakoitu tai toteutunut julkistalouden alijäämä ei saa ylittää 3 % bruttokansantuotteesta, ja julkinen velka on enintään 60 % bruttokansantuotteesta. Lisäksi on eräitä muita kriteerejä, katso tarkemmin lähdeviitteestä.
Valuuttakurssikehitys.
Euroa käyttöönsä haluavan jäsenmaan on oltava ns. ERM II-vaiheessa vähintään kahden vuoden ajan, ennen kuin euron käyttöönotosta voidaan päättää. Tänä aikana maan kansallisen valuutan kurssi ei saa vaihdella enempää kuin ± 15 % ERM II -keskikurssista, nykyisin käytännössä euron arvosta. Tuon kahden vuoden aikana maan valuutan kurssiin ei myöskään saa kohdistua merkittävää muuttamispainetta (toisin sanoen keinotekoinen devalvaation tai revalvaation välttäminen ei tule kysymykseen).
Pitkien korkojen kehitys.
Euron käyttöönotosta päättämistä edeltävän vuoden aikana maan pitkäaikaisten korkojen taso saa olla enintään 2 prosenttiyksikköä yli kolmen inflaatioasteeltaan alhaisimman jäsenmaan pitkän aikavälin korkotason. Euroa käyttöönsä haluavasta maasta lasketaan siis viimeisen 12 kuukauden pitkien korkojen keskiarvo, jota verrataan kolmen inflaatioltaan alhaisimman maan pitkien korkojen keskiarvoon.
Mobiiliverkko-operaattori

Mobiiliverkko-operaattori on yhtiö, joka omistaa oman matkapuhelinverkon ja toimiluvan harjoittaa operaattoritoimintaa. Verkko-operaattoritoiminta tulee Suomessa viestintämarkkinalain mukaan erottaa palveluoperaattoritoiminnasta.
Virtuaalioperaattorit.
Virtuaalioperaattori on yhtiö, joka toimii vuokralla verkko-operaattorin verkossa, mutta hoitaa teleliikenteen operoinnin itse. 
Virtuaalioperaattori tarvitsee erillisen toimiluvan.
Suomessa toimii joitakin pienempiä virtuaalioperaattoreita, ja useita pienempiä yrityksiä on lopettanut kannattamattomana. Verkko-operaattoreiden tytäryhtiöitä voidaan joissain tapauksissa myös pitää virtuaalioperaattoreina.
Palveluoperaattorit.
Palveluoperaattori on yhtiö, joka vuokraa televerkkopalveluita verkko-operaattorilta tai virtuaalioperaattorilta ja myy niitä edelleen loppukäyttäjälle. Palveluoperaattori tarvitsee erillisen toimiluvan.
Liittymäbrändi.
Liittymäbrändi on markkinointiyksikkö, joka voi myydä toisen operaattorin nimiin omia liittymiä, joissa on yksilöllinen hinnoittelu, mutta laskutuksen ja asiakashallinnan hoitaa operaattori, jonka nimiin liittymiä myydään. Liittymäbrändiin ei tarvita erillistä toimilupaa, vaan sopimuslupaa hallitsevan verkko-operaattorin kanssa.
Marskenttä

Marskenttä voi viitata seuraaviin:
O’Neil Bell

O'Neil Bell (29. joulukuuta 1974 – 25. marraskuuta 2015) oli jamaikalainen nyrkkeilijä. Ammattilaisena hän voitti alemman raskaansarjan WBA- ja WBC-liittojen vyöt.
Bell muutti 7-vuotiaana perheensä kanssa Jamaikalta Yhdysvaltoihin. High schoolissa hän pelasi amerikkalaista jalkapalloa ja voitti painissa osavaltion mestaruuden. Delawaren osavaltion yliopisto tarjosi hänelle painistipendiä, mutta hän kieltäytyi ja muutti Atlantaan, missä hän alkoi nyrkkeillä 21-vuotiaana. Amatööriurallaan hän otteli vain 12 ottelua ja voitti kaikki tyrmäyksellä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 1998 ensimmäisen erän tyrmäysvoitolla William Holyfieldiä vastaan. Ammattilaisuransa toisessa ottelussa hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä Mohamed Benguesmialle. Seuraavan parin vuoden aikana hän tyrmäsi kaikki vastustajansa ja eteni 19. lokakuuta 2000 NBA:n alemman raskaansarjan mestaruusotteluun Michael Rushia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä. Seuraavassa ottelussaan James Waltonia vastaan avoimesta NABF:n mestaruustittelistä hän voitti vastustajansa teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. Hän puolusti mestaruuttaan Jose Luis Riveraa, kahdesti Arthur Williamsia ja Kelvin Davisia ja Derrick Harmon vastaan. 
Voitettuaan 24. syyskuuta 2004 Ezra Sellersin, pääsi Bell iskemään avoimesta IBF-liiton maailmanmestaruudesta Dale Brownia vastaan. 20. toukokuuta 2005 käydyn 12-eräisen ottelun hän voitti tuomarien oltua yksimielisiä. Hän puolusti ensin mestaruuttaan Sebastiaan Rothmannia vastaan, ja 7. tammikuuta 2006 voitti Madison Square Gardenissa Jean-Marc Mormeckin ottelussa, jonka voittajan tunnustivat mestariksi WBC, WBA ja IBF. Voittonsa myötä hänestä tuli ensimmäinen kolmen liiton tunnustama alemman raskaansarjan mestari sitten vuoden 1988 ja Evander Holyfieldin. Bell kuitenkin myöhemmin menetti IBF-mestaruutensa, koska ei loukkaantumisen takia voinut otella haastajaansa Steve Cunninghamia vastaan. 17. maaliskuuta 2007 hän hävisi mestaruutensa Jean-Marc Mormeckille. Aiemmin helmikuussa hän oli heittänyt kirveellä sparraajaansa. Bell palasi kehään huhtikuussa 2008. Paluuottelussaan hän hävisi kahdeksannen erän teknisellä tyrmäyksellä Tomasz Adamekille. Tämän jälkeen Bell lopetti nyrkkeilyn yli kolmeksi vuodeksi. Paluuottelussaan kesäkuussa 2011 hän hävisi toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä Richard Hallille. Uransa viimeisessä ottelussa joulukuussa 2011 Bell voitti Rico Casonin teknisellä tyrmäyksellä, kun ottelua oli käyty vain 58 sekuntia.
Bell sai surmansa marraskuussa 2015, kun häntä ammuttiin ja puukotettiin hänen noustessaan linja-autosta kotikaupungissaan Atlantassa.
FC Kööpenhamina

FC Kööpenhamina (), lyhennettynä FCK, on tanskalainen jalkapalloseura Kööpenhaminasta. Se perustettiin vuonna 1992, kun Boldklubben 1903 ja Kjøbenhavns Boldklub yhdistyivät. Se on osa Parken Sport &amp; Entertainmentia ja pelaa ottelunsa 42 765 -paikkaisella Parkenilla.
Seura on historiansa aikana voittanut yhdeksän Tanskan liigamestaruutta ja kahdeksan Tanskan cup-mestaruutta. 2000-luvulla se on paikallisvastustajansa Brøndbyn kanssa hallinnut suvereenisti tanskalaista jalkapalloa. FC Kööpenhamina on myös voittanut Royal Leaguen kahdesti. Kaudella 2006–2007 se selvisi ensimmäisen kerran Mestarien liigan lohkovaiheeseen ja kaudella 2010–2011 ensimmäisenä tanskalaisseurana kilpailun pudotuspeleihin.
Seuralla on viime vuosina ollut Pohjoismaiden suurin yleisökeskiarvo.
FC Kööpenhamina sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 49.
"Päivitetty 11. tammikuuta 2024."
Saavutukset.
FC Kööpenhamina europeleissä.
FC Kööpenhamina on päässyt Mestarien liigaan kausilla 2006–2007, 2010–2011, 2013–2014, 2016–2017, 2022–2023 ja 2023–2024. Kaudella 2010–2011 FC Kööpenhaminasta tuli ensimmäinen tanskalaisjoukkue kautta aikojen, joka pääsi 16 joukkoon. Seura toisti saavutuksen kaudella 2023–2024. Vuonna 2020 joukkue selviytyi Eurooppa-liigan puolivälieriin.
Omistaja.
FC Kööpenhaminan omistaa PARKEN Sport og Entertainment A/S, joka harjoittaa myös Parkenin, lipputoimisto E-billetterin ja fitness-ketju Fitness.dk:n toimintaa. Yritys omistaa myös 75 % lomakeskus Lalandiasta.
FCK Käsipallo.
Vuonna 2002 urheilutoimintaa laajennettiin käsipalloon nimellä FCK Håndbold kun seura otti FIF Frederiksbergin käsipalloseuran toiminnot haltuun. Vuonna 2010 FCK Handball yhdistyi AG Handballin kanssa ja osallistui vuosina 2010-2012 käsipalloliigaan nimellä AG Copenhagen.
Limousin

Limousin [] on yksi Ranskan 26 hallinnollisesta alueesta. Se sijaitsee ylänköalueella Keski-Ranskassa ja on Ranskan harvimmin asuttua aluetta. Limousinin pääkaupunki on Limogesin teollisuuskaupunki, ja koko alue on perinteisesti vasemmiston kannatusaluetta. 
Alue on antanut nimen myös isolle autolle (limusiini) sekä nautarodulle.
Osku Kani

Osku Kani (engl. "Oswald the Lucky Rabbit") on Walt Disneyn ja Ub Iwerksin vuonna 1926 luoma kuvitteellinen piirroshahmo, josta on julkaistu tähän mennessä kaikkiaan 26 elokuvaa ja useita sarjakuvajaksoja. Osku Kani oli ulkonäöltään aika samankaltainen kuin Mikki Hiiri. Sillä ei ollut samantapaista, punaista vaatetta kuin Mikillä, vaan siniset housut, joissa ei ollut nappeja. Osku itse oli mustavalkoinen. Silmät, korvat ja nenä olivat mustat ja naama valkoinen.
Disney ja Iwerks kehittelivät hahmon alun perin tilaustyönä sivuosiin, mutta myöhemmin hahmo pääsi sekä elokuvissa että sarjakuvissa myös omiin nimirooleihin. Jänis oli menestys silloisille Walt Disney Brothersille ja Walt Disney studioille. Osku Kanin menestys oli niin suuri, että sen elokuvia levittäneen tuotantoyhtiön johtajan, tuottaja Charlie B. Mintzin onnistui huijata huolimattomasti tehdyn sopimuksen turvin hahmon tuotanto-oikeudet Disneyltä omalle yhtiölleen ja palkkaamaan lähes kaikki hahmon parissa työskennelleet Disneyn työntekijät itselleen. Vuonna 1928 hahmon oikeudet myytiin Universal Studiosille, ja Mintz palkkasi myöhemmin muun muassa Nakke Nakuttajaa tuottaneen Walter Lantzin tekemään Osku Kania uudestaan.
Osku Kani ei onnistunut saavuttamaan suurta suosiota ilman Disneyn vetovoimaa, ja sarja lopetettiin vuonna 1938. Viimeinen piirretty, jossa hahmo oli pääosassa, oli 1943 ensi kerran esitetty "The Egg Cracker Suite". Suurin syy Osku Kanin huonoon menestykseen oli ollut kuitenkin Walt Disneyn ja Iwerksin Disneylle kehittämä uusi hahmo Mikki Hiiri, jonka ylivertaisuudelle eivät muut hahmot pärjänneet.
The Walt Disney Company ja Walt Disney Pictures tekivät vuonna 2006 Osku Kanin silloisen omistajan Universalin kanssa vaihtokaupat ja vaihtoivat urheiluselostaja Al Michaelsin oikeudet Osku Kaniin. Disney julkaisi Osku Kani -piirroselokuvat DVD:llä joulukuussa 2007. Osku Kani esiintyy myös vuonna 2010 julkaistussa pelissä "Epic Mickey" Wii-konsolille ja sen jatko-osassa .
Unohduksiin jäänyt Osku Kani -elokuva "Sleigh Bells" löytyi British Film Instituten arkistosta, ja kunnostettu kuusiminuuttinen elokuva esitettiin joulukuussa 2015. Se esitettiin aikoinaan ensimmäisen kerran vuonna 1928.
John Lennonin lentoasema

John Lennonin lentoasema sijaitsee Liverpoolissa, Englannissa. Lentoasema sijaitsee Liverpoolin keskustasta 12 kilometriä kaakkoon päin.
John Lennonin lentoasema on yksi Ison-Britannian vanhimmista toiminnassa olevista lentoasemista. Säännölliset lennot aloitettiin vuonna 1930, vaikka se avattiin "virallisesti" vuonna 1933 nimellä Speke Airport. Liverpoolista lähteneen The Beatles -yhtyeen jäsentä kunnioittavan nimensä lentoasema on saanut vuonna 2002.
Lentoyhtiöt.
Rahtilentoyhtiöt:
Somsak Sithchatchawal

Somsak Sithchatchawal (s. 19. joulukuuta 1974 Lampang, Thaimaa) on thaimaalainen nyrkkeilijä ja entinen WBA-ammattilaisliiton ylemmän kääpiösarjan (55,3 kg) maailmanmestari.
Ennen kuin Somsak siirtyi nyrkkeilyn pariin, hän harrasti maansa kansallisurheilua thai-nyrkkeilyä ja otteli lajissa kaikkiaan 25 ottelua. Thai-nyrkkeilyssä kilpailu oli kuitenkin kovaa ja hän katsoi menestysmahdollisuutensa paremmiksi tavallisen nyrkkeilyn parissa. Ammattilaiseksi hän ryhtyi 20-vuotiaana vuonna 1995.
Kahdeksannessa ammattilaisottelussaan 7. joulukuuta 1996 Somsak otteli Ricky Matulessya vastaan IBF:n mannertenvälisestä ylemmän kärpässarjan mestaruudesta ja tyrmäsi vastustajansa 11. erässä. 27. joulukuuta 1998 hän voitti Elton Taaibosin WBF:n ylemmän kääpiösarjan mestaruusottelussa viidennen erän tyrmäyksellä. Hän puolusti mestaruuttaan Geoffrey Municaa, Haruhiko Kawaita, Herry Makawimbangia ja Hasan Ambonia vastaan. 9. kesäkuuta 2001 hän voitti Takao Ikedan ottelussa PABA:n ylemmän kääpiösarjan väliaikaisesta mestaruudesta. Hän puolusti titteliä Allan Morrea ja Michael Domingoa ja saatuaan mestaruuden täydellisesti nimiinsä vielä 19:ää muuta haastajaa vastaan menestyksekkäästi.
Vaikka Somsak oli hallinnut painoluokkaansa PABA:n otteluissa mennen tullen, oli hän maailman mittakaavassa vielä varsin tuntematon nimi. 18. maaliskuuta 2006 hän kohtasi Pariisissa WBA-liiton ylemmän kääpiösarjan maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin Mahyar Monshipourin, joka oli aiemmin puolustanut titteliään viidesti menestykekkäästi. Altavastaajana otteluun lähtenyt Somsak kuitenkin voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä, ja heti ottelun jälkeen Monshipour ilmoitti lopettavansa uransa. 
Ensimmäisen kerran Sithchatchawal puolusti mestaruuttaan 10. huhtikuuta 2006 Celestino Caballeroa vastaan häviten Wat Ban Rai hallissa käydyn ottelun kolmannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä käytyään erän aikana kolmasti kanveesissa.
Fantastinen matka

Fantastinen matka () on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on käsikirjoittanut Harry Kleiner. Elokuvan tarina sijoittuu mikroskooppiseen ympäristöön ihmisen verenkiertoon.
Tarina.
Tiedemies Jan Benes (Jean Del Val) on aikeissa luovuttaa tietoja vastapuolelle ja hänet on yritetty sen vuoksi salamurhata, minkä yhteydessä hän on saanut verihyytymän aivoihinsa. Yhdysvaltalainen agentti Grant (Stephen Boyd) on tuonut tiedemiehen yhdysvaltoihin. Tiedemiehen verihyytymää päätetään yrittää poistaa lähettämällä viisi ihmistä ja sukellusvene kutistettuina hänen verenkiertoonsa.
Tuotantoyhtiö 20th Century Fox halusi julkaista tarinan myös kirjana ja palkkasi Isaac Asimovin kirjoittamaan elokuvaversioon perustuvan romaanin. Koska kirja julkaistiin puoli vuotta ennen elokuvaa, monet erehtyivät luulemaan, että elokuva pohjautui Asimovin kirjaan. Elokuvan pohjalta on tehty myös televisiosarja.
Elokuvassa esitetty juonikuvio, jossa ihmisiä pienennetään ja lähetetään sitten ihmiskehon sisään, on inspiroinut muun muassa "Futurama"- ja "Simpsonit"-televisiosarjoja sekä "Kostajat"-sarjakuvaa.
Näyttelijät.
Lähde:
Geometrinen sarja

Matematiikassa geometrisella sarjalla tarkoitetaan sarjaa, jossa kahden peräkkäisen termin suhde on vakio. Jos tämä vakio on "q" ja sarjan ensimmäinen termi on "a", sarjan "n":s termi on "aqn-1". Tällöin sarjaa merkitään
formula_1
Sarja suppenee, kun "−1 &lt; q &lt; 1", ja tällöin sen summaksi saadaan 
formula_2
Osasummille on voimassa
formula_3 kun formula_4
formula_5 kun formula_4
Todistus osasumman kaavalle: 
Olkoon "n" määrä sarjan termejä seuraavasti: formula_7
Merkitään osasummaa seuraavasti formula_8 
formula_9
formula_10 
formula_11
Geometrisen sarjan avulla voidaan muuttaa päättymätön jaksollinen desimaaliluku murtoluvuksi.
Hukkaamiskielto

Hukkaamiskielto on pakkokeino, jolla turvataan vastaisen maksuvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen täytäntöönpano. Se on pakkokeinolaissa vakuustakavarikkoa lievempi turvaamistoimi.
Pakkokeinolain mukaan, jos on olemassa vaara, että se jota on syytä epäillä rikoksesta tai se, joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvaamaan vahinko tai menettämään valtiolle rahamäärä, pyrkii välttämään sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamista kätkemällä tai hävittämällä omaisuuttaan, pakenemalla tai muulla näihin rinnastettavalla tavalla, saadaan hänen omaisuuttaan panna hukkaamiskieltoon enintään määrä, joka oletettavasti vastaa tuomittavaa sakkoa, korvausta ja menettämisseuraamusta. 
Hukkaamiskiellosta päättää tuomioistuin, yleensä käräjäoikeus. Se päättää vain hukkaamiskieltoon pantavan omaisuuden määrästä; omaisuuden johon toimenpide konkreettisesti kohdistuu, päättää ulosottomies, joka panee päätöksen täytäntöön.
Ennen syytteen vireilletuloa vaatimuksen omaisuuden panemisesta hukkaamiskieltoon voi tehdä tutkinnanjohtaja tai syyttäjä. Syytteen vireille tultua vaatimuksen voi tehdä syyttäjä ja itselleen tulevan korvauksen maksamisen turvaamiseksi asianomistaja. 
Kiireellisessä tilanteessa tutkinnanjohtaja tai syyttäjä voi määrätä väliaikaisen hukkaamiskiellon, joka raukeaa, jos asiaa ei ole saatettu tuomioistuimen ratkaistavaksi viikon kuluessa määräyksestä.
Tuomioistuimen on kumottava hukkaamiskielto, kun sakon, korvauksen tai menetettäväksi tuomittavan rahamäärän maksamisen vakuudeksi asetetaan riittävä pantti tai takaus taikka muuten ei ole enää syytä pitää sitä voimassa. Tuomioistuimen on kumottava hukkaamiskielto myös, jollei syytettä nosteta neljän kuukauden kuluessa hukkaamiskieltoa koskevan määräyksen antamisesta. Määräaikaa voidaan kuitenkin pidentää.
Tuomitessaan sakon, korvauksen tai menettämisseuraamuksen, jonka maksamisen vakuudeksi on määrätty hukkaamiskielto, tuomioistuimen on päätettävä, onko hukkaamiskielto pidettävä voimassa kunnes sakko, korvaus tai menetetyksi tuomittu rahamäärä on maksettu.
Jean-Marc Mormeck

Jean-Marc Mormeck on ranskalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän on entinen WBA- ja WBC-liittojen alemman raskaansarjan maailmanmestari. 
Mormeck aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995 voitolla Pierrick Trideausta teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Kärsittyään kaksi peräkkäistä tappiota alkoi hänen nousunsa maailman huipulle. Runsaassa vuodessa hän raivasi tiensä Ranskan raskaan keskisarjan mestaruusotteluun, missä hän kymmeneräisessä kamppailussa voitti Alain Simonin pisteillä. Vuonna 1999 hän puolusti titteliään Ganguina Larmea ja Pascal Warusfelia vastaan. Vuonna 2000 Mormeck voitti kokeneen amerikkalaisen Rob Bleakleyn ja jatkoi hyviä otteluaan voittamalla lokakuuhun mennessä kaikki seitsemän otteluaan ennen täysiä eriä. 16. joulukuuta hän kohtasi raskaan keskisarjan WBA-International-tittelin ottelussa Livin Castillon ja tyrmäsi tämän kolmannessa erässä. Hän puolusti titteliään Juan Carlos Viloriaa vastaan. 
Seuraavaksi Mormeck otteli alemman raskaansarjan WBA-International-tittelistä ukrainalaista Valeri Vihoria vastaan 3. huhtikuuta 2001. Ottelu päättyi Mormeckin voittoon kolmannen erän teknisellä tyrmäyksellä. Heti tämän jälkeen alkoi suunnitelmat maailmanmestaruusottelusta, mutta ennen sitä Mormeck voitti vielä helpohkosti Antonio Caldasin, Vinson Durhamin ja Franklin Edmondsonin. Viimein 23. helmikuuta 2002 Marseillen Palais des Sports -areenalla kohtasivat WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa Virgil Hill ja Mormeck. Mormeck iski jatkuvasti Hilliä naamaan eivätkä Hillin avustajat enää päästäneet häntä yhdeksänteen erään, jolloin Mormeck kruunattiin maailmanmestariksi. Mormeck puolusti mestaruuttaan Dale Brownia, Aleksandr Gurovia ja Hilliä vastaan, ja voitti 2. huhtikuuta Wayne Braithwaiten WBA- ja WBC-liittojen tunnustamassa mestaruusottelussa, minkä seurauksena hänestä tuli ensimmäinen kahden liiton tunnustama alemman raskaansarjan maailmanmestari sitten vuoden 1988 ja Evander Holyfieldin.
Seuraavaksi Mormeck kohtasi 7. tammikuuta 2006 jamaikalaisen O'Neil Bellin ottelussa, jossa panoksena oli WBA-, WBC- ja IBF-liittojen mestaruus. Hän hävisi ottelun tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. 17. maaliskuuta 2007 hän voitti mestaruuden takaisin itselleen voitettuaan Bellin kaikin tuomariäänin. Mormeck menetti mestaruutensa haastaja David Hayelle seuraavassa ottelussaan marraskuussa 2007. Hävittyään Hayelle Mormeck lopetti uransa.
Märkäpuku

Märkäpuku on yleisin sukelluspukutyyppi. Sitä käytetään vaatetuksena myös monissa vesiurheilulajeissa sekä purjehduksessa. Märkäpukuja on erilaisia: sekä yksi- että kaksiosaisia, sekä lyhyt- että pitkähihaisia ja -lahkeisia ja eri mallisia sekä miehille että naisille. Märkäpukuja voi hankkia myös omien mittojen mukaan valmistettuna. Märkäpuku valmistetaan neopreenivaahdosta, joka päällystetään nylonilla. 
Märkäpuku vähentää lämmönhukkaa ihoa vasten tulevalla eristävällä solukumilla, neopreenikerroksella ja vähentämällä ihoa vasten olevan kylmän veden määrää. Vähäinen puvun ja ihon väliin jäävä vesi lämpenee, ja niin kauan kuin vesi puvussa ei vaihdu, puku suojaa kylmältä.
Märkäpuvun pääominaisuus on sen paksuus, joka on yleensä 3–7 mm välillä, mutta löytyy myös 1,5 ja 9 mm paksuja pukuja. Mitä paksumpi puku on, sitä paremmin se pitää kantajansa lämpimänä ja sitä enemmän se aiheuttaa nostetta vedessä. Paksumpi puku vaikeuttaa käyttäjänsä liikkumista enemmän kuin ohut. 
Märkäpuvut jaetaan tavallisiin märkäpukuihin ja puolikuiviin märkäpukuihin. Puolikuivassa märkäpuvussa on tiivisteet hihoissa ja lahkeissa.
Märkäpuvussa on kuitenkin helpompi liikkua kuin kuivapuvussa, ja sen vastus veden alla on pienempi. Märkäpuku ei myöskään mene niin helposti rikki, ja pienet reiät eivät juuri vaikuta sen toimivuuteen toisin kuin kuivapuvussa. 
Märkäpuku sukelluskäytössä.
Ohuempia kuin seitsemän millin märkäpukuja käytetään sukellukseen lämpimissä maissa. Seitsemän millin märkäpuku sopii suojaamaan lämmönhukalta vesissä, joiden lämpötila on 10–25 °C. Pohjoismaisissa olosuhteissa harppauskerroksen alapuolella tulee märkäpuvulla sukellettaessa kylmä viimeistään 20 minuutin kuluessa.
Märkäpuku muussa käytössä.
Kolmen millimetrin märkäpuku on suositeltavin purjehdukseen, mutta niin purjehduksessa kuin muussakin vesiurheilussa, pukeutumista voidaan säädellä säätilan ja veden lämpötilan mukaan käyttämällä erilaisia tai eri paksuisia märkäpukuja.
Pančevo

Pančevo on kaupunki Serbiassa, 17 kilometriä Belgradista, Timisjoen ja Tonavan yhtymiskodassa. Vuonna 2011 siellä oli 122 252 asukasta. Se on Timis-joen tärkein satama.
Pančevoa pommitettiin pahoin vuonna 1999 Naton ilmaiskujen aikana. Pommitukset tuhosivat kemian alan tehtaita ja varastoja, mikä aiheutti ympäristöongelmia.
Nato-joukkoja on epäilty myös kemiallisten aseiden käytöstä, mikä selittäisi syöpien ja lapsikuolleisuuden lisääntymistä alueella.
Kraljevo

Kraljevo (Краљево) on kaupunki Serbiassa, Raškan alueella. Vuonna 2011 Kraljevossa oli 125 488 asukasta.
Aiemmin Rudo Poljeksi, Karanovaciksija Rankovicevoksi kutsuttu kaupunki sai nykyisen kuninkaankaupunkia merkitsevän nimensä kuningas Milanilta (1868-1889), joka siirsi sinne myös piispanistuimen.
Kraljevo tunnetaan kirkoistaan ja luostareistaan; sen Kruunauskirkossa sanotaan kruunatun kuusi tai seitsemän kuningasta. Unescon maailmanperintökohde Studenican luostari sijaitsee Kraljevon lähiseudulla.
Kruševac

Kruševac on kaupunki ja kunta Serbiassa. Sen pinta-ala on 851 neliökilometriä ja vuonna 2011 kunnassa oli lähes 127 429 asukasta, itse kaupungin asukasluvun ollessa noin 59 000.
Kruševac perustettiin vuonna 1374. Serbian ruhtinas Lazar lähti sieltä hyökkäykseen Turkkia vastaan ja hävisi valtakuntansa Kosovon sodassa vuonna 1389. Kruševacissa on säilynyt turkkilaista arkkitehtuuria 1900-luvun alusta.
Kêb

Kep tai Kêb on kaupunki ja provinssi Kambodžassa Siaminlahden rannalla Vietnamin rajan läheisyydessä. Sen pinta-ala on 336 neliökilometriä. Kaupungissa oli vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan noin 42 000 asukasta. Kaupunki oli aiemmin maan suosituin rantalomakohde, mutta sen suosio taantui jonkin aikaa. Nykyisin kaupunki on taas kasvattamassa suosiotaan.
Marjatta Väänänen

Helmi Marjatta Väänänen (o.s. Kittilä; 9. elokuuta 1923 Jyväskylä – 16. lokakuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen keskustalainen poliitikko.
Ura.
Väänänen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1943 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1949 ja maisteriksi vuonna 1950. Hän toimi Maaseudun uutiskeskuksen, myöhemmin Keskustapuolueen sanomakeskuksen, kulttuuritoimittajana vuosina 1949–1952, teatteriarvostelijana vuodesta 1949 ja "Kotilieden" toimittajana vuosina 1963–1970. "Maaseudun Tulevaisuuteen" Väänänen kirjoitti kolumneja nimimerkillä "Heikintytär" vuosina 1978–2013.
Väänänen toimi kulttuuriministerinä 1972–1975, opetusministerinä 1976–1977, toisena sosiaali- ja terveysministerinä 1982–1983, kansanedustajana 1975–1991 sekä tasavallan presidentin valitsijamiehenä 1978 ja 1982. Hän sai ministerin arvonimen vuonna 1994, ensimmäisenä naisena Suomen historiassa. Kuollessaan 97-vuotiaana vuonna 2020 Väänänen oli vanhin sillä hetkellä elossa ollut suomalainen, joka oli toiminut valtioneuvoston jäsenenä.
1970-luvulla Väänänen oli kiistelty poliitikko. Toimiessaan Sorsan ensimmäisen hallituksen kulttuuriministerinä hän päätti keväällä 1974 karsia melko reippaalla kädellä tiettyjä kulttuurimäärärahoja, minkä vuoksi 52 lähinnä vasemmistolaista kulttuurijärjestöä jätti presidentti Urho Kekkoselle ja pääministeri Kalevi Sorsalle vetoomuksen "demokratian toteuttamisesta maamme taidehallinnossa ja kulttuuripoliittisissa ratkaisuissa". Väänänen sai kuvaavan liikanimen ”hallituksen ainoa mies”. Vastustajat kutsuivat määrätietoista kulttuuriministeriä ”kulttuurin pahimmaksi jarrumieheksi”.
Suku.
Väänäsen isä oli Tl Koskelta Varsinais-Suomesta kotoisin ollut opetusneuvos, Maalaisliiton lehtien toimittaja, pakinoitsija ja Maalaisliiton sanomakeskuksen johtaja Urho Kittilä. Väänäsen puoliso oli "Maaseudun Tulevaisuuden" pitkäaikainen päätoimittaja Jouko Väänänen. Avioliitto kesti vuodesta 1950 vuoteen 1998, Jouko Väänäsen kuolemaan saakka. Heillä oli kolme lasta. Jouko Väänäsen äiti oli sosiaalineuvos, kansanedustaja Hilja Väänänen.
Winglet

Winglet (siipiuloke) eli siivenkärkievä on lentokoneen siiven kärjessä oleva (jokseenkin) pystysuora osa, joka parantaa siiven nostovoimaa estämällä ns. vortex- eli kärkipyörteen aiheuttamaa siiven ala- ja yläpuolen paine-eron tasoittumista. Tällä tavoin se myös parantaa lentokoneen polttoainetaloutta ja vähentää jättöilman pyörteisyyttä.
Useat lentokoneet, kuten Boeing 747-400 ja Airbus A340, varustetaan wingleteillä rakennusvaiheessa, ja esimerkiksi Boeingin 737-, 757- ja 767-koneisiin ne voidaan asentaa jälkikäteen. Finnair asensi Boeing 757-koneisiinsa wingletit vuoteen 2007 mennessä. Siipiulokkeisiin voidaan asentaa myös ohjainpintoja: esimerkiksi Beechcraft Starship-koneen sivuperäsimet sijaitsevat sen siipiulokkeissa.
Gjakova

Gjakova (, ) on kaupunki Kosovossa. Se sijaitsee 360 metrin korkeudessa strategisessa paikassa Albanian rajan ja Kosovon ydinalueiden välillä. Se sijaitsee neljän suuren valtatien risteyksessä: tiet vievät Preciin, Prizreniin, Pristinaan ja Albanian rajanylityspaikalle Qafe Morineen. Vuonna 2024 Gjakovan kunnan alueella arvioitiin asuneen 78 284 asukasta.
Historia.
Đakovican/Gjakovan vanha kaupunki kasvoi 1400-luvulla Hadumin moskeijan ympärille, ja se on Unescon maailmanperintökohde. Kaupunki vaurioitui 1999 sodassa, mutta se on rakennettu entiseen asuunsa. 
Gjakova on yksi pahimmin Kosovon sodassa vaurioituneista kaupungeista. Vuonna 2004 levottomuudet leimahtivat alueella uudelleen ja kirkkoja vandalisoitiin. KFOR:in rauhanturvaajat ja monet kansainväliset järjestöt ovat toimineet alueella.
Talous.
Gjakova oli Kosovon tärkeimpiä teollisuuskeskuksia vuoteen 1998 asti. Teollisuuden parissa työskentelevien ihmisten määrä on kuitenkin vähentynyt 275 000:sta noin 7 000:een. Uudet yritykset ovat pieniä tai keskisuuria tekstiili-, metalli- ja kuljetusalan yrityksiä.
Sihanoukville

Sihanoukville (Kampong Som tai Kampong Saom) on satamakaupunki Kambodžassa, Siaminlahden rannalla. Kuningas Norodom Sihanoukin mukaan nimetty kaupunki on Kambodžan ainoa syväsatama. Kaupungin laajat hiekkarannat ovat tehneet siitä suositun matkailukohteen. Vuoden 2008 tilaston mukaan kaupungissa on 199 902 asukasta.
Kaupungin Sihanoukvillen kansainvälinen lentokenttä avattiin 2004. Lentokenttä sijaitsee 18 kilometrin päässä Sihanoukvillen keskustasta.
Kaupungilla on värikäs historia entisenä ja uutena matkailukohteena.
Sihanoukvillen lähtettyvillä sijaitsee 1993 perustettu luonnonsuojelualue Bokor Park. Bokorvuoristossa noin tuhannen metrin korkeudella on tuhottu ranskalaisten huvila-alue (Hill Station) 1920-luvulta. Raunioituneesta alueesta on muodostunut matkailijoiden vaelluskohde, jonne on valmistumassa uusi hotelli 2007.
Out of the Silent Planet (kappale)

Out of the Silent Planet on Iron Maidenin toinen single "Brave New World" -albumilta. Single julkaistiin 23. lokakuuta 2000. Single sisältää kaksi livekappaletta Ed Hunter -kiertueelta ja musiikkivideon.
Single sijoittui Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalle 13 ja Britanniassa sen listasijoitus oli 20.
Ängelholm-Helsingborgin lentoasema

Ängelholm-Helsingborgin lentoasema sijaitsee Ruotsissa, noin 34 kilometrin päässä Helsingborgista ja seitsemän kilometrin päässä Ängelholmista.
Ängeleholm-Helsingborgin lentoasema on matkustajamäärissä mitattuna Etelä-Ruotsin (Götanmaa) kolmanneksi suurin ja Ruotsin 10. suurin lentoasema. Vuonna 2005 lentoaseman kautta kulki yhteensä noin 370 000 matkustajaa. 
Lentoyhtiöt.
Vuonna 2010:
Dubrawka

Dubrawka ("Dobrawa Herzogin von Polen, Dabrowka/Doubravka von Böhmen, Dubrovka, Dąbrówka, Dobrawa Przemyślidka") (n. 940/945–977) oli böömiläinen prinsessa, mahdollisesti Merseburgin maakreivitär, polaanien ja Puolan ruhtinatar. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Böömin herttua Bolesław I Julma (915–972) ja todennäköisesti tämän puoliso nimeltä Biogata. Hänen veljensä oli Böömin seuraava herttua Bolesław II. Hän kuului Přemyslid hallitsijasukuun.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Dubrawka avioitui mahdollisesti, kronikoitsija, piispa Thietmar Merseburgilaisen (975–1018) mukaan, ensimmäisen kerran Merseburgin maakreivi Günther von Merseburgin (k. 982) kanssa. Heille syntyi kolme poikaa: Ekkehard, josta tuli Thüringenin herttua ja Meißenin maakreivi; Gunzelin von Kuckenburg, joka seurasi veljeään vuonna 1002 Meißenin maakreivinä sekä Bruno, joka puolusti Meisseniä velipuolensa, Puolan herttua Bolesław I Urhean joukkoja vastaan vuonna 1009. Nykyhistorioitsijat ovat sitä mieltä että Gunzelin, joka mainitaan kronikassa Güntherin pojaksi ja Bołesłavin veljeksi ei pidä paikkaansa, he olivat serkuksia tai langoksia.
Dubrawka avioitui vuonna 965 Puolan ruhtinas Mieszko I:n kanssa. Ennen häitä Mieszkon oli kuitenkin otettava kristillinen kaste ja jätettävä vanha pakanallinen uskontonsa sekä pakanalliset jalkavaimonsa käännyttyään kristinuskoon. Tällä avioliitolla yhdistettiin slaavien Böömin ja Puolan herttuakunnat yhdeksi poliittiseksi kokonaisuudeksi. 
Dubrawkan ja Mieszkon avioliitosta syntyi Puolan ensimmäinen kuningas Bolesław I Urhea, ja tytär Świętosława, jonka kerrotaan pohjoismaisen saagan mukaan avioituneen Tanskan kuningas Sven Haaraparran kanssa. Oletettavasti Böömin herttua Vladivoj oli myös heidän poikansa.
Heille syntyi kaksi lasta:
Pentti Irjala

Pentti Irjala () oli suomalainen näyttelijä.
Varhainen elämä.
Pentti Irjalan isä oli sahatyönjohtaja Feodor Irjala.
Ura.
Irjalan näyttelijänura alkoi 1930-luvulla iltanäyttelijänä Kemin teatterissa, ja sotien jälkeen vuodesta 1945 Irjala toimi järjestäjä ja näyttelijänä Oulun Näyttämössä, Joensuun teatterissa 1946–1948, Kuopion Yhteisteatterissa 1948–1952 ja Intimiteatterissa 1952–1959. Vuonna 1959 Irjala kiinnitettiin Kansallisteatteriin
Irjala näytteli vuosina 1949–1979 yli 120 elokuvassa. Pelkästään 1950-luvulla hänellä oli noin 90 elokuvatehtävää, enimmäkseen komedioissa, mutta myös monissa draamaelokuvissa. Muuntautumiskykyinen näyttelijä näytteli niin vanhojen ukkojen, alkoholistien kuin poliisien rooleissa.
Irjalan tunnetuimpia elokuvarooleja olivat muiden muassa Vekkulan ”paapa” komediassa "Hilmanpäivät" (1954), jääkärikapteeni Kaarna Edvin Laineen "Tuntemattomassa sotilaassa" (1955), vossikkakuski Aleksanterin osa draamassa "1918 – mies ja hänen omatuntonsa" (1957) sekä toimittaja Kärjen rooli alkoholistikuvauksessa "Mies tältä tähdeltä" (1958). Irjala kuului myös Pekka Puupää -elokuvien, Aarne Tarkaksen, Matti Kassilan ja Edvin Laineen elokuvien vakionäyttelijöihin, ja 1960- ja 1970-luvuilla Irjala nähtiin myös muutamissa Spede Pasasen elokuvissa. Irjala teki vielä vuonna 1970 roolityön Preeti Leppäsenä Laineen elokuvassa "Akseli ja Elina". Irjalan viimeinen elokuva oli vuonna 1979 valmistunut "Natalia".
Palkinnot.
Irjala palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1972.
Yksityiselämä.
Pentti Irjala avioitui näyttelijä Pia Hattaran kanssa vuonna 1945, ja avioliitto kesti aina Irjalan kuolemaan 1982 saakka.
Irjala on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Air Europa

Air Europa Líneas Aéreas, S.A. on espanjalainen vuonna 1986 perustettu lentoyhtiö, joka toimi nimellä Air España vuoteen 1991 asti. Yhtiön kotikenttä on Barajasin lentoasema Madridissa ja sen pääkonttori sijaitsee Palma de Mallorcalla. Air Europa on SkyTeam-allianssin jäsen. Yhtiö on Espanjan toiseksi suurin lentoyhtiö kuljettaen 9 miljoonaa matkustajaa vuonna 2016.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 6,6 vuotta.
Etteplan

Etteplan Oyj on suomalainen kasvava teknologiapalveluyritys, joka palvelee johtavia teollisuusyrityksiä maailmanlaajuisesti. Etteplan on erikoistunut ohjelmisto- ja sulautettujen järjestelmien ratkaisuihin, teollisuuden laite- ja laitossuunnitteluun sekä teknisen viestinnän ratkaisuihin. Etteplanin asiakkaat toimivat valmistavan teollisuuden aloilla. Yhtiö toimii Suomen lisäksi Ruotsissa, Alankomaissa, Saksassa, Puolassa, Tanskassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa.
Historia.
1983–1999.
Etteplan on perustettu vuonna 1983. Yhtiön taustalta löytyvät neljä pientä suunnittelutoimistoa: "Prosessikone Oy" Kaarinasta, "Laitesuunnittelu Oy" Porista, "Prosenssi Oy" Oulusta ja "Esko Poltto Oy" Helsingistä, jotka perustivat Etteplanin yhteisyritykseksi laitehankintojen keskittämiseksi. Taustalla oli tuolloin uusien CAD-suunnittelujärjestelmien kalleus. Vuonna 1988 Etteplan osti perustajayhtiöt Esko Poltto Oy:tä lukuun ottamatta. Etteplan-nimi tulee perustajien etunimistä: Esko Poltto, Tero Elomaa, Tapani Mönkkönen ja Ensio Juotasniemi.
2000–2009.
Etteplanin osakkeiden noteeraus Helsingin pörssin NM-listalla alkoi 28. huhtikuuta 2000. Helsingin pörssin päälistalle yhtiö siirtyi 24. toukokuuta 2005, missä se oli listattuna tunnuksella ETT1V. Etteplan-konserni kasvoi vuosina 2000–2005 voimakkaasti yritysostojen kautta.
Vuonna 2007 Etteplan sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon.
2010–2020.
Vuonna 2010 Etteplan uudisti yhtiörakennettaan Suomessa: liiketoiminta keskitettiin Suomessa Etteplan Design Centeriin, kun taas konsernihallinnon yksiköiden toiminta jatkui emoyhtiö Etteplan Oyj:ssä. Etteplanin pääkonttori siirtyi Hollolasta Vantaalle vuonna 2014, mutta Hollolassa säilyi yhä konsernin hallinto ja taloushallinto.
Vuosina 2010–2020 Etteplan on tehnyt useita merkittäviä ulkoistuksia ja yritysostoja. Yritysostoista merkittävimpiä olivat hollantilaisen Tedopresin osto 2012 sekä suomalaisten SAV Oy:n, Espotel Oy:n ja Soikea Solutions Oy:n hankinnat vuosina 2015 ja 2016. Toukokuussa 2018 Etteplan ilmoitti ostavansa ohjelmistoyritys Eatech Oy:n. Espotelin, Soikean, Koodaimen ja Eatechin hankinnat muodostavat pohjan Etteplanin ohjelmisto- ja sulautettujen järjestelmien palvelualueelle.
Vuodesta 2019 alkaen Etteplan nousi Helsingin pörssissä keskisuurten yhtiöiden (Mid Cap) markkina-arvoluokkaan.
Vuonna 2020 COVID-19-pandemiasta huolimatta Etteplan jatkoi kansainvälistä kasvuaan ja osti alankomaalaisen Tegeman, joka on erikoistunut tuotantoratkaisuihin. Vuoden 2021 alussa Etteplan osti TekPartnerin ja aloitti toimintansa Tanskassa.
Wright

Wright on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Von Wright.
Von Wright on suomalainen aatelissuku, jonka tunnettuja jäseniä ovat:
Juha-Pekka Loikas

Juha-Pekka Loikas (s. 7. maaliskuuta 1980 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Norjassa Stavanger Oilersin riveissä.
Loikas on Hyvinkään Ahmojen kasvatti ja pelannut myös Hyvinkään Ahmoissa Mestistä, on myös voittanut A-junioreiden SM-kultaa Jokereissa. HPK:hon hän siirtyi kaudella 2003–2004. Loikas tunnetaan HPK:sta parhaiten hyvänä kahden suunnan pelaajana, sillä "Juhis" pelaa sekä hyökkäys- että puolustussuuntaan tunnollisesti.
Saavutuksia.
Voitti Suomen mestaruuden HPK:n paidassa keväällä 2006.
Norjan mestaruus (Stavanger Oilers) keväällä 2010 ja 2013
Tve5

Tve5 on VR:n käyttämä, kumipyörillä varustettu pienveturi. Veturi kykenee siirtymään raiteelta toiselle poikittaissuuntaisten kumipyöriensä avulla. Tämän rakenteen johdosta veturia kutsutaan joskus lempinimellä "Hourimo".
Historia.
1970-luvun puolivälissä Valtionrautatiet tilasi Insinööritoimisto Saalastilta kymmenen pientä vaihtoveturia. Ne olivat valmistajan mallia "Nalle" ja saivat numerot 601–610. Kaksi ensimmäistä veturia valmistuivat koeajoihin keväällä 1978, ja loput veturit toimitettiin vuoden 1979 aikana. Veturit valmistettiin Saalastin tehtaalla Kirkkonummella.
Tekniikka.
Tve5 muistuttaa ulkoisesti tavallista pienveturia, ja tällainen se onkin perusrakenteeltaan. Ohjaamo on veturin takaosassa, ja sen edessä on konesuoja. Sisäänkäynti ohjaamoon tapahtuu konesuojan viereisiltä käyntisilloilta. Poikkeuksellisen tästä veturista tekee se, että siinä on neljä pituusakseliin nähden poikittain asennettua kumirenkain varustettua pyörää, jotka saavat käyttövoimansa kahdesta hydraulimoottorista. Niiden avulla veturi pystyy siirtymään raiteelta toiselle sivuttaissuunnassa. Kumipyörien akseliväli on valittu niin, että kaikkien pyörien ollessa kiskojen ulkopuolella veturi alas laskettaessa asettuu automaattisesti kiskoille. 
Tve5:n voimanlähteenä on 6-sylinterinen Scania D11-dieselmoottori. Voimansiirto tapahtuu hydrodynaamisesti. Veturin ajosuuntaa on mahdollista vaihtaa kesken ajon pysähtymättä. Tve5:n huippunopeus on 20 kilometriä tunnissa. 
Käyttö.
Vaikka veturi vaikuttaa kumipyöriensä ansiosta kätevältä käytettäväksi ahtailla varikoilla ja ratapihoilla, on kumipyörien käyttö kuitenkin jäänyt olemattomaksi. Nykyään vetureiden käyttö on kokonaisuudessaan varsin vähäistä. Niitä käytetään pääasiassa kevyeen vaunujen ja vetureiden siirtelytyöhön ratapiha-alueella.
Tve5 603 on romutettu 2005, joten VR:llä on tällä hetkellä kahdeksan kappaletta Tve5-vetureita sijoiteltuna kuudelle varikolle ympäri Suomea:
Sarjan yksi yksilö on museoitu, 601, Veturimuseoon Toijalaan.
Jahja Ling

Jahja Ling on Indonesiassa syntynyt kiinalaistaustainen kapellimestari, jolla on nykyään Yhdysvaltain kansalaisuus.
Jahja Ling syntyi Jakartassa, Indonesiassa, ja opiskeli Jakartassa, Juilliard Schoolissa ja Yale School of Musicissa. Hän aloitti pianonsoiton 4-vuotiaana. Vuonna 1977 hän voitti pronssimitalin kansainvälisessä Rubinstein-pianokilpailussa Israelissa. 
Jahja Ling teki Euroopan-debyyttinsä kapellimestarina johtamalla Leipzigin Gewandhaus-orkesteria 1988. Hän johti Clevelandin orkesteria 1984–2002 ja toimii nykyään San Diegon sinfoniaorkesterin kapellimestarina.