tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Betty Garrett

Betty Garrett (23. toukokuuta 1919 – 12. helmikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän voitti Golden Globen vuonna 1975 ja oli Emmy-ehdokkaana vuonna 2003. 
Garrett syntyi Saint Josephissa, Missourissa ja valmistui The Annie Wright Schoolista Tacomassa, Washingtonissa. Hän nousi maineeseen musikaalielokuvan ”kultaisella ajalla”, mutta hänet muistetaan myös 1970-luvun tilannekomedioista "Perhe on pahin" ja "Laverne &amp; Shirley". Jälkimmäisessä hän esiintyi, kunnes sarja lopetettiin vuonna 1982.
Toisin kuin puolisonsa Larry Parks, Betty Garrett ei koskaan joutunut Hollywoodin mustalle listalle. Hänellä on kaksi poikaa, ja hän on Jeff Bridgesin kummitäti. Hän jäi leskeksi 13. huhtikuuta 1975 ja sai 23. toukokuuta 2003 oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle. 
Garrett teki myöhäisellä urallaan vierailevia esiintymisiä lukuisissa sarjoissa, ja vielä 2000-luvun puolella hänet nähtiin muun muassa "Tohtori Beckerissä" vuonna 2003 ja "Greyn anatomiassa" vuonna 2006. Hän kuoli 91-vuotiaana 12. helmikuuta 2011.
Gene Barry

Gene Barry (14. kesäkuuta 1919 – 9. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Nuoruus.
New Yorkissa 1919 syntyneen Gene Barryn (alun perin Eugene Klass) vanhemmat olivat Eva ja Martin Klass, ja isovanhemmat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia. Musikaalisesti lahjakkaan Barryn haaveena oli jo varhain ura näyttelijänä.
Ura.
Gene Barry otti taiteilijanimensä John Barrymorelta. Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä "Catherine the Great" 1944 ja myöhemmin musikaalissa "La Cage aux Folles" (1983). Barrylla oli keskeinen osa elokuvassa "Maailmojen sota" (1953). Televisiossa hänet nähtiin "Hitchcock esittää" -sarjassa ja rikossarja Columbon ensimmäisessä pilotissa "Prescription: Murder" (1968), jossa Barry esitti vaimonsa (Nina Foch) murhaavaa psykiatria. Etsiväsarja "Burke's Law", joka pyöri ABC-kanavalla 1963–1965, toi Barrylle Golden Globen vuonna 1965. Suomessa Gene Barry nähtiin lännensarjassa "Bat Masterson", jossa hän piirsi nimihahmosta ironisen, kävelykeppiä heiluttavan knallikeikarin. 
Kolmas muistettava Suomessakin esitetty TV-sarja oli "The name of the Game" (suom. "Pelin henki") jossa Barry esitti juonikasta the People Magazine-aikakauslehden päätoimittajaa.
Barry on saanut elämäntyöstään tähden Hollywoodin Walk of Famelle.
Yksityiselämä.
Barry solmi avioliiton näyttelijä Betty Clairen (taiteilijanimeltään Julie Carson) kanssa vuonna 1944. Avioliitto kesti vuosikymmeniä ja päättyi vasta vaimon kuolemaan 2003. Pariskunnalla oli kolme yhteistä lasta.
Savon radan museo

Savon radan museo on Pieksämäellä sijaitseva museo, joka on keskittynyt Savon radan ja Pieksämäen seudun rautatieliikenteen historian esittelyyn. 
Museo toimii rautatieaseman vanhassa asemarakennuksessa ratapihan itäpuolella. Rakennus on valmistunut vuonna 1889, ja museo avattiin yleisölle aseman täytettyä sata vuotta 1. lokakuuta 1989. Sen perusnäyttelyyn kuuluu hieman alle 300 esinettä ja noin 100 valokuvaa.
Oranienburger Straße

Oranienburger Straße on katu Saksan pääkaupungin Berliinin keskustassa. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, pohjoiseen Spreejoesta ja kulkee Hackescher Platzilta luoteeseen Friedrichstraßelle. Katu on nimetty Brandenburgin osavaltiossa sijaitsevan Oranienburgin kaupungin mukaan.
Kadulla on historiaa 1200-luvulle saakka. Sen vanhin tunnettu nimi on "Spandauer Heerweg". Nykyisen nimensä katu sai virallisesti 26. kesäkuuta vuonna 1824. 1800-luvulla ja varhaisella 1900-luvulla Oranienburger Straße oli Berliinin juutalaiskeskus. Kadulla on nykyisin alueen natsien hävityksen kohteeksi joutuneiden juutalaisten asukkaiden ja kohteiden kunniaksi pystytettyjä muistomerkkejä. Vuosina 1868–1877 kadun läpi rakennettiin raitiovaunulinja. Nykyisin kadulla liikennöivät MetroTram-linjat "M1" ja "M6".
Huomattavin rakennus Oranienburger Straßella on Neue Synagoge, "uusi synagoga", joka valmistuttuaan vuonna 1866 oli Berliinin suurin synagoga. Synagoga säästyi kristalliyön tuhotöiltä vuonna 1938 paikallisen poliisikomentajan toimien vuoksi. Vuonna 1943 se suurimmaksi osaksi tuhoutui liittoutuneiden ilmapommituksissa, ja vuonna 1958 Itä-Saksa tuhosi sen rauniot. Synagogarakennus jälleenrakennettiin ja avattiin vuonna 1995 museona ja juutalaiskeskuksena.
Kadulla sijaitsee myös Tacheles, sodassa pahoin vaurioitunut rakennus, joka oli määrä räjäyttää ja purkaa. 1990-luvun alussa vapaan taiteilijayhteisö sai kiinteistön rakennussuojelun piiriin. Rakennuksessa on pidetty taidenäyttelyitä ja sitä on käytetty työtiloina.
Al Molinaro

Albert Francis ”Al” Molinaro (24. kesäkuuta 1919 Kenosha, Wisconsin – 30. lokakuuta 2015 Glendale, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli muun muassa kokki Al Delvecchion rooli sarjassa "Onnen päivät" vuosina 1976–1982.
Al Molinaro syntyi Kenoshassa, Wisconsinissa, ja oli yksi perheensä kymmenestä lapsesta. Hän perusti vuonna 1987 entisen näyttelijätoverinsa Anson Williamsin kanssa Big Al’s -nimisen ravintolaketjun.
Al Molinaro oli naimisissa ja hänellä oli yksi poika. Hän asui Glendalessa, Kaliforniassa, ja oli vetäytyneenä näyttelijänuraltaan jo 1990-luvun alusta. Hänen tiedetään työstäneen vanhuusvuosinaan omaelämäkertaa.
Carl Reiner

Carl Reiner (20. maaliskuuta 1922 Bronx, New York – 29. kesäkuuta 2020 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko sekä komediallisiin elokuviin erikoistunut ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän voitti uransa aikana yhdeksän Emmy-palkintoa. 
Juutalaistaustainen Reiner syntyi New Yorkin Bronxissa ja opiskeli ulkoasiainhallintoa Georgetownin yliopistossa. Hän palveli toisessa maailmansodassa Tyynenmeren viihdytysjoukkojen teatterissa, jota johti Shakespeare-näyttelijä Maurice Evans.
Reiner tunnetaan musikaaleista, televisiosta ja elokuvista. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Amerikkalaisen huumorin Mark Twain -palkinto, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänen julkaisemiensa kirjojen joukkoon lukeutuu muistelmateos "My Anecdotal Life: A Memoir" vuodelta 2004. Hänen vuonna 1958 julkaisemasta omaelämäkerrallisesta romaanista "Enter Laughing" sovitti Joe Stein menestyksekkään Broadway-näytelmän. Reinerin omien elämänvaiheiden pohjalta syntyi myös 1960-luvun menestynyt sitcom-sarja "The Dick Van Dyke Show", joka teki Van Dykesta ja hänen vastanäyttelijästään Mary Tyler Mooresta suuria tähtiä.
Reiner kuuluu Television Academy Hall of Fameen. Hän oli vuodesta 1944 alkaen naimisissa Estelle Reinerin kanssa. Heillä on kolme lasta, joista vanhin on elokuvaohjaaja Rob Reiner. Estelle Reiner kuoli 94-vuotiaana 2008. Carl Reiner kuoli 98-vuotiaana kotonaan Beverly Hillsissä 29. kesäkuuta 2020.
Jizzax

Jizzax (uzb. kyrill. Жиззах, ) on kaupunki ja Jizzaxin alueen hallinnollinen keskus Uzbekistanissa. Se sijaitsee Sangzorjoen varrella 200 kilometriä Taškentista lounaaseen. Kaupungissa oli 195 800 asukasta vuonna 2024.
Keski-Aasian karavaaniteiden risteyksessä sijainnut Jizzax on perustettu ennen 700-luvun arabivalloitusta. Sen nimi perustunee sogdin kielen ”linnaketta” tarkoittavaan sanaan. 1500-luvulta lähtien alue kuului Buharan kaanikuntaan. Venäläiset valtasivat Jizzaxin linnoituksen verisessä taistelussa vuonna 1866, ja vuonna 1916 kaupunki oli yksi Keski-Aasian kansannousun keskuksista. Neuvostoaikana Jizzaxista kehittyi huomattava teollisuuskaupunki, ja sen asukasmäärä on kasvanut nopeasti.
Jizzaxin kautta kulkee Taškentin ja Samarkandin välinen maantie ja rautatie. Kaupungissa on muun muassa muovi-, rakennustarvike-, elintarvike-, tekstiili- ja huonekaluteollisuutta.
Jizzaxissa toimivat pedagoginen yliopisto ja tekninen korkeakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseo, teatteri ja nukketeatteri. Kaupungissa on myös siellä syntyneelle puoluejohtaja Sharof Rashidoville omistettu museo. Lähiseudun nähtävyyksiä ovat ”Timurin portiksi” kutsuttu sola ja Zominin kansallispuisto.
Kannattajanikama

Kannattajanikama, , on ensimmäinen kaulanikama ja se kiinnittää kallon takaraivoluun selkärangan muihin luihin. Lisäksi atlas kiinnittyy kaudaaliselta puoleltaan toiseen kaulanikamaan eli kiertäjänikamaan ("axis"). Sekä takaraivoluun ja kannattajanikaman että kiertäjänikaman ja kannattajanikaman väliltä puuttuu muusta selkärangasta poiketen nikamavälilevy. Kannattajanikama toimii pään kannattajana yhdessä lihasten kanssa.
Rakenne.
Kannattajanikama poikkeaa rakenteellisesti kaikista muista selkärangan nikamista siten, että siinä ei ole nikaman solmua ("corpus vertebrae") vaan se muodostuu kahdesta yhteenliittyvästä kaaresta. Selänpuolella on takakaari ("arcus dorsalis"), johon nikaman surkastunut okahaarake ("tuberculum dorsale") on liittynyt. Mahanpuolella olevassa etukaaressa ("arcus ventralis") on kuoppa, jonka avulla atlas kiinnittyy kiertäjänikamaan. Pään paino jakautuu kannattajanikaman lateraalisille paksuuntumille, "massae laterales", jotka ovat etu- ja takakaaren välissä kummallakin puolella. Kannattajanikaman siipiin ("ala atlantis") kiinnittyy päätä liikuttavia lihaksia. Kannattajanikaman molemmin puolin on väljät tilat, jotka mahdollistavat pään liikehdinnän.
Lajikohtaiset erot.
Kannattajanikama eroaa eri eläinlajeilla kokonsa ja rakeenteensa mukaan. Märehtijöiltä puuttuu kokonaan "foramen transversarium", joka on nikaman siivessä oleva aukko selänpuolelta vatsanpuolelle. Lihansyöjillä puolestaan on pelkkä uurre, "incisura alaris", selänpuoleisessa kaaressa, kun taas muilla lajeilla on siinä aukko, "foramen alare". Sialla puolestaan on muita eläinlajeja selkeämpi "tuberculum ventrale" eli kyhmy vatsanpuoleisessa kaaressa.
Merikarvian majakka

Merikarvian majakka on vuonna 1987 rakennettu majakka Pohjanlahdella Merikarvian kunnan alueella. Rakennus sijaitsee matalalla Kasa Storbådanin luodolla, Merikarvian pohjoisen väylän suulla. Majakka on merenpinnasta mitattuna 16,2 metriä korkea, ja se toimii aurinkoenergialla. Valo kantaa 6,7 meripeninkulmaa. Merikarvian majakka on rakennettu maahan upotettujen teräspilarien varaan. Majakan ulkonäkö on muista Suomen majakoista poikkeava ja syy tähän on se, ettei sitä aluksi suunniteltu majakaksi. Majakan statuksen se sai kuitenkin, sillä se on ensimmäinen väylän alussa oleva merimerkki.
Jo vuonna 1880 Luotsihallitus oli suunnitellut Kasa Storbådanille miehitettyä merimajakkaa. Suunnitelma ei toteutunut luodon moreenisesta maaperästä ja ahtaudesta johtuen. Nykyisin luoto on kasvanut huomattavasti maankohoamisen vuoksi.
Bob Catley

Bob Catley (s. 11. syyskuuta 1947) on brittiläinen laulaja, joka tunnetaan parhaiten hard rock -yhtye Magnumin laulajana. Hän on laulanut myös monissa muissa yhtyeissä ja julkaissut useita sooloalbumeja.
Elämä ja ura.
Uran alkuajat (1947–1972).
Catley syntyi Aldershotissa Englannissa ja muutti pian vanhempiensa kanssa Birminghamin alueelle. Hän oli jo nuorena kiinnostunut musiikista ja kouluaikanaan hän liittyi useisiin pieniin yhtyeisiin, kuten The Smokestacksiin, Lifeen ja Clearwateriin. Hänen ensimmäinen ammattimaisempi yhtyeensä oli The Capitol Systems. Yhtye muutti nimensä pian Paradoxiksi ja keikkaili myös Britannian ulkopuolella, esimerkiksi Alankomaissa ja Italiassa. Paradox hajosi vuonna 1970, mutta Catley päätti jatkaa uraansa musiikin parissa.
Magnum (1972–1995).
Catleyn yhtyeistä pitkäaikaisin on Magnum, joka perustettiin vuonna 1972. Se on kokenut vuosien saatossa useita miehistönvaihdoksia, mutta Catley ja kitaristi Tony Clarkin ovat olleet yhtyeessä alusta lähtien. 1970- ja 1980-lukujen aikana Magnum julkaisi tunnetuimmat albuminsa "Chase the Dragon", "On a Storyteller’s Night", "Vigilante" ja "Wings of Heaven". Vuonna 1995 Tony Clarkin ilmoitti Magnumin lopettamisesta.
Hard Rain (1995–2001).
Catley ja Tony Clarkin perustivat Hard Rainin miltei välittömästi Magnumin hajoamisen jälkeen. Yhtye julkaisi kaksi albumia. Samoihin aikoihin Catley alkoi myös suunnitella omaa sooloprojektiaan. Pikkuhiljaa hän keskittyi yhä enemmän sooloprojektiinsa ja erosi lopulta Hard Rainista. Tony Clarkin lakkautti yhtyeen lopullisesti muutaman kuukauden hiljaiselon jälkeen.
Magnum (2001–).
Vuonna 2002 Catley herätti Magnumin uudelleen henkiin Tony Clarkinin kanssa. Tämän jälkeen yhtye julkaisi albumit "Breath of Life" ja "Brand New Morning". Vuonna 2007 ilmestyi Magnumin neljästoista studioalbumi "Princess Alice and the Broken Arrow", joka oli myös yhtyeen parhaiten menestynyt sitten vuoden 1994.
Sooloura ja muut projektit (1998–).
Catley on julkaissut yhteensä kuusi studioalbumia sooloartistina ja ollut vierailijana useissa muissa projekteissa. Hän on julkaissut kaksi albumia Ten-yhtyeen laulajan Gary Hughesin kanssa ja ollut mukana Tobias Sammetin Avantasia-metallioopperaprojektissa.
Pallas (Pandionin poika)

Pallas () oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi neljästä Pandion II:n, Attikan kuninkaan, ja Pylian pojasta. Kerrotaan tosin, että Pallas olisi ollut ottolapsi.
Pandeonin kuoltua Pallas ja hänen kolme veljeään – Aigeus, Nisos ja Lykos – syrjäyttivät Metionin pojat Ateenan valtaistuimelta, jonka nämä puolestaan olivat aiemmin anastaneet Pandeonilta. Veljekset jakoivat vallan keskenään, mutta Aigeuksesta tuli Attikan kuningas.
Myöhemmin Aigeuksen kuoltua Pallas yritti tavoitti valtaistuinta, mutta epäonnistui syntyperänsä tähden, ja hallitsijaksi julistettiin Theseus. Hänen viisikymmentä poikaansa, pallantidit, eivät hyväksyneet uutta hallitsijaa, vaan yrittivät vielä nostaa isänsä valtaan. Heidän juonittelunsa tuli kuitenkin ilmi, ja Theseus surmasi väijytystä yrittäneet veljekset.
Pulkkilan kunnanvaltuusto

Pulkkilan kunnanvaltuusto oli lakkautetun Pulkkilan kunnan ylin päättävä elin. Valtuustossa oli 17 jäsentä, jotka valittiin neljän vuoden toimikausiksi. Vaaleissa 2004 asetti ehdokkaita vain yksi puolue, Suomen Keskusta, joka keräsi lähes 90 prosenttia äänistä. Loput äänistä menivät aiemmin Vasemmistoliitossa toimineen Teuvo Lemmetyisen valitsijayhdistykselle.
Valtuuston toiminta lakkasi Pulkkilan yhdistyttyä Piippolan, Kestilän ja Rantsilan kanssa uudeksi Siikalatvan kunnaksi 1. tammikuuta 2009.
Pallas (gigantti)

Pallas () oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka osallistui gigantomakhiaan. Pallaksen tappoi sen aikana Athene, joka tämän jälkeen nylki Pallaan nahan pukeakseen sen yllensä suojatakseen itseään. Athenen yleinen epiteetti "Pallas" johtaa erään selityksen mukaan todennäköisesti tästä tapahtumasta.
Leipziger Straße

Leipziger Straße on itä-länsisuuntainen katu Saksan pääkaupungin Berliinin keskustassa. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa. Se alkaa Leipziger Platzilta ja päättyy Spittelmarktille. Katu on noin 1,5 kilometrin pituinen. Nykyinen Leipziger Straße perustettiin vuonna 1688. Nimi on peräisin Leipzigiin johtaneesta, samalla paikalla sijanneesta varhaisemmasta tiestä. 
Leipziger Straßen varrella sijaitsee muun muassa Saksan liittoneuvoston rakennus, entinen Preussin parlamentin ylähuone, joka on rakennettu vuonna 1904. Muihin katua reunustaviin huomattaviin rakennuksiin lukeutuu muun muassa Saksan valtiovarainministeriön rakennus, jossa aiemmin toimi natsi-Saksan ilmailuministeriö ("Reichsluftfahrtministerium") ja joka rakennettiin vuosina 1935–1936 arkkitehti Ernst Sagebielin suunnitelmien pohjalta.
Moshood Abiola

Moshood Kashimawo Olawale Abiola , tunnetaan myös nimellä M. K. O. Abiola (24. elokuuta 1937 – 7. heinäkuuta 1998) oli nigerialainen Joruba-heimoon kuulunut liikemies, joka voitti presidentinvaalit 1993.
Abiola oli syntyisin Abeokutasta Ogunin osavaltiosta. Hänestä tuli 1970-luvun öljybuumin myötä yksi maan rikkaimmista miehistä. Omaisuutensa hän teki televiestintäalalla. Politiikkaan hän lähti 1979 alun perin Kansallispuolueessa sotilashallituksen luvattua siirtymistä siviilivaltaan. Sotilasvallankaappaus pyyhkäisi kuitenkin pois presidentti Shehu Shagarin ja kansallispuolueen. 
Abiola pyrki Nigerian presidentiksi 12. kesäkuuta 1993 vaaleissa, jossa hän oli Social Democratic Partyn ehdokas. Abiola voitti selvästi pohjoisnigerialaisen vastaehdokkaansa, hausa-muslimi Bashir Tofan (National Republican Convention) saaden taakseen 19 osavaltiota 30:stä. Kyseisiä vaaleja on pidetty Nigerian historian rehellisimpinä ja vapaimpia.
Maan sotilashallitsija kenraali Ibrahim Babangida kuitenkin peruutti vaalien tuloksen ja kielsi entisiä ehdokkaita enää asettumasta ehdolle. Babangida joutui eroamaan protestien ja lakkoaallon vuoksi. Hän luovutti vallan Ernest Shonekanille, mutta kolmen kuukauden kuluessa kenraali Sani Abacha kaappasi vallan itselleen Babangidan ollessa Egyptissä.
Kun Abiola julisti olevansa laillinen Nigerian presidentti, hänet vangittiin maanpetoksesta syytettynä. Abiola kuoli 7. heinäkuuta 1998, pian sen jälkeen kun hänet vapautettiin vankilasta ja hän tapasi YK:n ja Yhdysvaltain edustajia. Kuolinsyyksi ilmoitettiin sydänkohtaus. Abiolan kuolemaa ei pidetty luonnollisena, ja sen seurauksena syttyi mellakoita, joissa kuoli noin 60 ihmistä.
Kimmo Pikkarainen

Kimmo Pikkarainen (s. 19. joulukuuta 1976 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut SM-liigaa KalPan, JYPin, Pelicansin, Bluesin, Tapparan ja Jokereiden riveissä.
Lisäksi hän on pelannut Mestiksessä ja sen edeltäjässä 1-divisioonassa Hyvinkään Ahmoissa, K-Vantaassa ja KJT:ssä. Ulkomailla pääsarjatason pelikokemusta on kertynyt Tanskan Herning IK:sta, Italian Rittenistä ja Slovakian HKM Zvolenista, alemmilla tasoilla Pikkarainen on pelannut Ruotsin Nittorpissa, Italian Milano Rossoblussa ja Suomi-sarjan EPS:ssä.
Yksityiselämä.
Pikkarainen on ollut naimisissa malli Dana Mäkisen kanssa. Pari jätti erohakemukset Helsingin käräjäoikeuteen toukokuussa 2012. Hänellä on myös poika, Oliver Pikkarainen.
Pyhän Tapanin tuomiokirkko (Passau)

Pyhän Tapanin tuomiokirkko (, myös "Passaun tuomiokirkko", ) on barokin tyylisuuntaa edustava kirkko saksalaisessa Passaun kaupungissa Baijerissa. Se on Passaun roomalais-katolisen hiippakunnan pääkirkko.
Nykyisen tuomiokirkon paikalla on sijainnut kirkkoja vuodesta 730 lähtien. Nykyinen, barokkia edustava ja noin 100 metriä pitkä kirkkorakennus rakennettiin vuosina 1668–93. Se korvasi tulipalossa vuonna 1662 tuhoutuneen edeltäjänsä, josta on jäljellä vain myöhäisgotiikkaa edustava itäinen osa. Tuomiokirkon pääpiirustukset laati Carlo Lurago, sen sisätilojen koristelusta vastasi Giovanni Battista Carlone ja freskot kirkkoon teki Carpoforo Tencalla.
Tuomiokirkossa on yhdet maailman suurimmista uruista. Uruissa on 17 774 pilliä ja 233 äänikertaa.
Miki Andō

Miki Andō (, s. 18. joulukuuta 1987) on japanilainen taitoluistelija.
Andō voitti kultaa vuoden 2007 MM-kisoissa Tokiossa ja pronssia vuoden 2009 MM-kisoissa Los Angelesissa. Torinon talviolympialaisissa 2006 hän sijoittui 15:nneksi ja Vancouverin talviolympialaisissa 2010 viidenneksi.
Andō aloitti taitoluistelun yhdeksänvuotiaana. Ensimmäisen kolmoishyppynsä hän teki 11-vuotiaana. Andō on ensimmäinen naistaitoluistelija joka on pystynyt kilpailussa onnistuneeseen neloishyppyyn. Hän hyppäsi nelois-salchowin ISU Junior Gran Prix -finaalissa Haagissa joulukuussa 2002. Andōn valmentajana ja koreografina toimii venäläinen entinen taitoluistelija Nikolai Morozov.
Hydrohelium

Hydrohelium eli heliumhydridi (HHe+) on yksiarvoinen kationi, joka muodostuu heliumista, johon on liittynyt vety-ydin eli protoni. Se on vahvin tunnettu happo. 
Hydroheliumin oletetaan olleen ensimmäinen maailmankaikkeudessa esiintynyt molekyyli noin 100 000 vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. NASAn infrapunaobservatorio SOFIA havaitsi molekyyliä planetaarisessa sumussa NGC 7027 huhtikuussa 2019, mikä oli ensimmäinen havainto hydroheliumista avaruudessa.
Lounatrivi

Lounatrivi on Suomenlahden itäosassa Venäjällä sijaitsevan Suursaaren eteläinen kärki ja siellä sijaitseva majakka.
Ensimmäinen majakka paikalle rakennettiin 1861, ja nykyinen punatiilinen majakkatorni rakennettiin 1905. Torninkorkeus on 84 metriä ja se on sijaitsee 89 metrin korkeudella merenpinnasta. Majakan venäläinen nimi on "Gogland južnyi" eli Suursaaren eteläinen (majakka). Majakkaa operoi Venäjän Itämeren laivasto. Majakka on toiminnassa ja lähettää valosignaalin joka kuudes sekunti.
Nyttemmin Lounatriviin on rakennettu uusi entistä korkeampi majakka ja radiomasto.
Kaltimon kanava

Kaltimon kanava on yksi kolmesta Pielisjoen kanavista yhdessä Joensuun ja Kuurnan kanavien kanssa. Kanavan yhteydessä on Kaltimon voimalaitos. Kanava ja voimalaitos sijaitsevat noin 4 kilometriä Enon kirkonkylän keskustasta etelään. Kanavan pituus on 1 700 metriä ja pudotuskorkeus 9 metriä. Kanavassa on vaaka-akseliset segmenttiportit: kanavan alaportti on ylösnostettava ja alukset kulkevat sen alitse. Vastaavasti yläportti laskeutuu veden alle, ja alukset kulkevat sen ylitse. Sulkuporttien koneistot ovat sähkömekaanisia.
Kanavan yli kulkevan kiinteän sillan sekä alaportin alikulkukorkeudet ovat 10,5 metriä. Kanavan käyttö suoritetaan Joensuun kanavan kaukokäyttökeskuksesta. Kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
Kanavan aukioloajat:
Rakentaminen.
Kaukas ja Enso-Gutzeit sopivat vuonna 1953 Pielisen vesivoiman rakentamisesta. Kaltimon voimalaitoksen rakentaminen aloitettiin toukokuussa 1956. Rakentamisen ajaksi joen pääuoma erotettiin työpadolla ja kuivattiin, vesi johdettiin Nesterinsaaren itäpuolelle. Koneaseman viereen rakennettiin säännöstelypato ja uittosulku, Kaltimon uusi kanava. Kesällä 1958 työmaalla työskenteli noin 500 rakentajaa. Työpadot avattiin elokuussa ja Pielisjoki ohjattiin entiseen uomaansa. Nesterinsaaren itäinen haara suljettiin maapadolla.
Koneasema rakennettiin kahta koneistoa varten, joista ensimmäinen kytkettiin valtakunnan verkkoon syyskuussa 1958 ja toinen joulukuussa. Kaltimon voimalaitoksen suunnittelivat arkkitehdit E. Kråkström ja A. Korhonen. 
Kaltimon kanava korvasi samalla kohdalla joen itäisessä haarassa olleet Nesterinsaaren ja Saapaskosken kanavat. Nesterinsaaren kanava jäi joen itäiseen haaraan rakennetun maapadon ja patoaltaan alle. Veden pinnan nosto voimalan yläpuolelle syntyneessä patoaltaassa muutti yläjuoksun ympäristöä. Kaltimon vanha kanava ja Häihän kanava jäivät altaaseen ja menettivät merkityksensä. Pielisjoen ylittävä maantiesilta oli rakennettava uudelleen ja toiseen paikkaan. Kaltimon pahvitehdas räjäytettiin nousevan veden tieltä.
Pohjoiskorkia

Pohjoiskorkia on matalin Suursaaren neljästä huipuista sekä siellä sijaitseva majakka. Huipun korkeus Suomenlahden pinnasta on 106 metriä ja se sijaitsee Suurkylän luoteispuolella.
Pohjoiskorkian majakka perustettiin vuonna 1723. Majakka vaurioitui toisen maailmansodan aikaisissa taisteluissa, ja se korvattiin ensin ristikkorakenteisella tornilla. Nykyinen metallilevyrakenteinen torni pystytettiin vuonna 1965.
Majakan korkeus on 23 metriä maanpinnasta ja valo siten 132 metriä merenpinnasta. Se lähettää kolme sekuntia valkeaa valoa 7,5 sekunnin välein.
Pohjoisrivi

Pohjoisrivi oli majakka Suursaaren pohjoisosassa. Sinne rakennettiin kolme metriä korkea kivijalka, jonne laitettiin majakka merenkulkua varten 1807. Vuonna 1824 sai luotsiyhteisö pienen pyöreän rakennuksen, jossa oli sumuhälytin. Rakennus oli kellon muotoinen ja siitä tuli suosittu postikorttiaihe. Myöhemmin parannusten jälkeen 1861 se näkyi 11 merimailin päähän.
Historia.
Vuoden 1918 ensimmäisenä pääsiäispäivänä venäläinen majakkamestari ja venäläiset majakanvartijat korvattiin suomalaisella. Uudeksi majakkamestariksi asetettiin laivuri E. A. Penttilä, eikä ulkopaikkakuntalaisia enää käytetty. Majakan lyhtykoju siirrettiin 1922 Porkkalan majakalle ja Pohjoisriviin asennettiin uudet majakkavalot, joita käytettiin asetyleenillä. Majakkavalot sammutettiin suomalaisten poistuessa syksyllä 1939. Majakan lähellä oli myös sumumerkinantoasemana vuonna 1824 rakennettu, tiilistä ja kivistä muurattu pyöreä sumukellolla varustettu tapuli.
Vedanta

Vedanta (; , ') on hindulaisen filosofian koulukunta. Sana "Vedanta" muodostuu sanoista "veda" "tieto" ja "anta" "loppu, päätös", ja kuuluu käännettynä "tiedon huipentuma". Vedantaa kutsutaan myös nimellä Uttara Mimamsa, 'jälkimmäinen' tai 'korkeampi tutkimus', ja se rinnastetaan usein Purva Mimamsaan, 'edelliseen tutkimukseen'. Pūrva Mimamsa, yleensä yksinkertaisesti vain Mimamsa, käsittelee vedalaisten mantrojen (Samhita-Vedoissa) ja brahmanojen tuliuhreja, kun taas vedanta kehittelee Ārayakan ("metsäkirjoitusten"), esoteerisia opetuksia ja Upanishadeja.
Anson Williams

Anson Williams (Anson William Heimlick; s. 25. syyskuuta 1949 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Warren "Potsie" Weberinä sarjassa "Onnen päivät". 
Williamsin hahmo esiintyi "Onnen päivissä" sen koko historian ajan, joskin esiintymistiheys väheni sarjan loppua kohden. Williams on tehnyt myös ohjaajantöitä muiden muassa sarjoissa "Sabrina, teininoita" sekä "Siskoni on noita" ja "Star Trekissä".
Williams oli vuonna 1983 ehdolla Golden Globen saajaksi. Hän on ollut kahdesti naimisissa, ja hänellä on viisi lasta; toinen avioliitto jatkuu yhä. Yhdysvaltalainen lääkäri Henry Heimlich on sukua hänelle.
Henry Heimlich

Henry Jay Heimlich (3. helmikuuta 1920 Wilmington, Delaware – 17. joulukuuta 2016 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen lääkäri. Hän kehitti niin kutsutun Heimlichin otteen, jota käytetään ensiavussa tukehtumisen estämiseksi.
Heimlich syntyi Wilmingtonissa Philip ja Mary Heimlichin pojaksi. Hänen keskimmäinen nimensä oli alun perin Judah, mutta hän muutti sen myöhemmällä iällään. Hän valmistui ensin Cornellin yliopistosta "Bachelor of Arts" -arvolla 1941 ja sitten lääketieteen tohtoriksi Weill Cornell Medical Collegesta vuonna 1943.
Heimlich meni 4. kesäkuuta 1951 naimisiin Jane Murrayn kanssa. Näyttelijä-ohjaaja Anson Williams on Heimlichin pikkuserkku.
Heimlich esitteli kehittämänsä ensiapumenetelmän kesäkuussa 1974, ja sen jälkeen menetelmän merkitys ensiavussa on kasvanut merkittäväksi. Sillä on pelastettu pelkästään Yhdysvalloissa yli 100 000 ihmistä.
Heimlich itse käytti kehittämäänsä otetta kahdesti tositilanteessa: Ensimmäinen tapaus sattui vuonna 2003, silloin hän pelasti ravintolassa erään miehen. Toinen kerta tapahtui toukokuussa 2016 Cincinnatissa sijaitsevassa vanhainkodissa, jossa eräs nainen oli tukehtua hampurilaisen palaseen. Heimlich oli tuolloin 96-vuotias ja asui itse samassa vanhainkodissa.
Gabriel París Gordillo

Gabriel París Gordillo (8. maaliskuuta 1910 – 21. maaliskuuta 2008) oli kolumbialainen kenraali ja poliitikko. 
París Gordillosta tuli Kolumbian ensimmäinen presidentti ja sotilasjuntan puheenjohtaja vallankaappauksen jälkeen, kun Gustavo Rojas Pinilla syrjäytettiin vuonna 1957. París Gordillo toimi virassa elokuuhun 1958.
París Gordillo syntyi Ibaguéssa Alberto París Montalvon ja Isabel Gordillo Díazin pojaksi. Hänen sotilasuransa alkoi kadettikoulussa vuonna 1928. Hän osallistui Perun vastaiseen sotaan vuonna 1933 luutnanttina. Hän meni 28. syyskuuta 1936 naimisiin puolisonsa María Felisa Quevedo Parísin kanssa. Pari sai neljä yhteistä lasta: Gabrielin, Jaimen, Glorian ja Ligian. María kuoli 17. kesäkuuta 1994.
París Gordillo oli kuollessaan 98-vuotias. Hän oli viimeinen juntan jäsen ja maailman iäkkäimpiä elossa olleita entisiä valtionpäämiehiä. Hänen edelleen kuitenkin meni 9. tammikuuta 1909 syntynyt Anthony Mamo Maltalla.
Nouhak Phoumsavanh

Nouhak Phoumsavanh (9. huhtikuuta 1910 Mukdahan, Siam– 9. syyskuuta 2008 Vientiane, Laos) oli laosilainen poliitikko. Hän oli Laosin kansan vallankumouspuolueen kakkosmies 1950-luvulta 1990-luvulle Kaysone Phomvihanen jälkeen ja toimi puolueen puheenjohtajana ja Laosin presidenttinä vuosina 1992–1998. Hän oli aiemmin toiminut maansa varapääministerinä Kaysone Phomvihanen ollessa pääministerinä. 
Phoumsavanh oli perustamassa Laon vallankumouksellista liikettä (Pathet Lao) 1940 maan ollessa Ranskan siirtomaa. Liike nousi valtaan 1975 Pohjois-Vietnamin tuella. Nouhak nimitettiin tämän jälkeen varapääministeriksi. Vuonna 1989 hänet valittiin kansankokoukseen ja sen puhemieheksi. Hän johti komiteaa, joka kirjoitti uuden perustuslain, jossa presidentti sai laajat valtaoikeuden aseman oltua aiemmin seremoniallinen. Kun perustuslaki otettiin käyttöön 1991 Kaysone Phomvihane valittiin tähän tehtävään. 
Phoumsavanh, Kaysone Phomvihane ja Khamtai Siphandon kuuluivat kommunistisen Pathet Laon ydinryhmään. Heitä kutsuttiin "rautakolmioksi". Kaysone kuoli 21. marraskuuta 1992, ja 25. marraskuuta Phoumsavanhista tuli presidentti ja Siphandonista puoluejohtaja
Nouhakin kuoleman jälkeen hänen hautajaisiaan valmistelemaan nimitettiin 26-jäseninen komitea johdossaan presidentti Choummaly Sayasone ja maahan julistettiin viiden päivän suruaika. Nouhak Phoumsavanhille järjestettiin polttohautajaiset Vientianessa 14. syyskuuta 2008.
Olga Levenkova

Olga Levenkova (s. 11. tammikuuta 1984 Kemerovo, Neuvostoliitto) on venäläinen seitsenottelija.
Levenkova voitti 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa pronssia seitsenottelussa pistein 5712. Seuraavana vuonna hän voitti nuorten EM-kultaa tuloksella 5748. Saman vuoden Universiadeissa hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2005 hän oli Universiadeissa kahdeksas. Levenkova voitti 2006 Venäjän sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Hän voitti samana vuonna MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa tuloksella 4579. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Göteborgin EM-kisoissa seitsenottelussa kymmenenneksi tuloksella 6118. Seuraavana vuonna hän oli Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa kahdestoista viisiottelussa.
Alison Lurie

Alison Lurie (3. syyskuuta 1926 Chicago, Yhdysvallat – 3. joulukuuta 2020 Ithaca, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän sai vuonna 1985 Pulitzer-palkinnon romaanista "Ulkomaansuhteita"
Lurie syntyi Chicagossa, kasvoi New Yorkissa ja valmistui Radcliffe Collegesta vuonna 1947. Hän oli 1948–1985 naimisissa Jonathan Peale Bishopin kanssa. He saivat kolme poikaa ja lapsenlapsia. Lurie avioitui myöhemmin kirjailija Edward Howerin kanssa. Hän oli vuodesta 1989 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen.
Lurien ensimmäinen romaani "Love and Friendship" ilmestyi vuonna 1962. Hänen myöhempiä teoksiaan on muiden muassa "Real People" (1969), mutta "Ulkomaansuhteita" on pysynyt hänen "magnum opuksenaan". Hän oli Cornellin yliopistossa professori vuodesta 1976.
Lurie oli kiinnostunut myös lastenkirjallisuudesta ja on kirjoittanut aiheesta teoksen "Don't tell the Grown-ups: Subversive Children's Literature" (1990). Vuonna 2001 hän julkaisi muistelmateoksen "Familiar Spirits", jossa keskeisissä osissa ovat avoimesti homoseksuaali runoilija James Merrill ja hänen partnerinsa David Jackson. Lurie tunsi molemmat henkilökohtaisesti jo 1950-luvulta.
Juliana Juštšanka

Juliana Juštšanka (o.s. Žalnjaruk, s. 14. elokuuta 1984) on valkovenäläinen 400 metrin juoksija.
Juštšanka oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan 400 metrillä ajalla 51,53. Göteborgin EM-kisoissa samana vuonna hän oli mukana voittamassa EM-hopeaa pitkässä viestissä.
Júlia Liptáková

Júlia Liptáková (s. 8. huhtikuuta 1984) on slovakialainen malli. 
Liptáková syntyi ja kasvoi Nová Dubnicassa. Hän voitti jo vuonna 2000 "Miss dievča" -kilpailun kotikaupungissaan; vuonna 2004 hänet nimettiin "Miss Body Beautiful of the Worldiksi" Malesiassa. Hän sijoittui toiseksi Model of the Year -kilpailussa Koreassa syyskuussa 2005.
Liptáková on 174 cm pitkä. Hänellä on vaalea tukka ja sinivihreät silmät.
Dmitri Petrov

Dmitri Petrov (, s. 4. tammikuuta 1982) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Petrov karsiutui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,66. Vuonna 2006 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän sijoittui matkan kuudenneksi ajalla 47,33. Hän oli samoissa kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Meinhardt Raabe

Meinhardt Raabe (2. syyskuuta 1915 Watertown, Wisconsin – 9. huhtikuuta 2010 Orange Park, Florida) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi vuoden 1939 elokuvassa "Ihmemaa Oz" yhtenä maiskisista.
Raabe syntyi Wisconsinissa ja valmistui Wisconsin-Madisonin yliopistosta vuonna 1937. Hänet tunnetaan lyhytkasvuisuudestaan: hän oli vain 140 senttimetrin pituinen. Hän oli naimisissa Marie Raaben kanssa vuodesta 1946 tämän kuolemaan liikenneonnettomuudessa 23. lokakuuta 1997.
Raabe vieraili huhtikuussa 2005 "Jimmy Kimmel Live!" -talk show’ssa ja saman vuoden lokakuussa "Entertainment Tonightissa". Hän asui viimeisinä vuosinaan Penny Farms Retirement Community -vanhainkodissa Floridassa.
Vicente Trueba

Vicente Trueba Pérez (16. lokakuuta 1905 – 10. marraskuuta 1986) oli espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän on tullut parhaiten tunnetuksi voitettuaan ensimmäisenä Ranskan ympäriajon "vuorten kuninkaan" -tittelin vuonna 1933. Samana vuonna hän sijoittui kokonaiskilpailussa kuudennelle sijalle.
Vuoden 1933 Tour de France.
Vasta vuonna 1933 kilpailtiin vuorten kuninkuudesta ja laskettiin virallisesti pisteet. Tällöin voittajaksi selviytyi espanjalainen Tureba, joka saavutti entinen vuorinousujen voittoja kilpailun aikana. Trueba oli kuitenkin erinomaisen huono mäkien alastulossa, joten hän ei voittanut muuta kuin vain nousut. Tämän kokemuksen innostamana Tour de Francen kilpailujohtaja Henri Desgrange päätti luoda järjestelmän, jossa ensimmäisenä vuorille nousseet saivat bonuspisteitä aikahyvityksen muodossa.
Jerry Herman

Gerald ”Jerry” Herman (10. heinäkuuta 1931 New York – 26. joulukuuta 2019 Miami) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi Broadway-musikaaleistaan, joista tunnetuimpia ovat "Hello, Dolly!" (1964), "Mame" (1966) ja "La Cage aux Folles" (1983).
Herman osoitti jo lapsena huomattavaa musikaalista lahjakkuutta ja hänen Broadway-debyyttinsä ("From A to Z") tapahtui 1960. Hermanin tunnetuin yksittäinen laulu on samannimiseen musikaaliin kuuluva ”Hello, Dolly!”, joka nousi vuonna 1964 Louis Armstrongin levyttämänä listaykköseksi.
Hermanille myönnettiin kaksi Tony-palkintoa: vuonna 1964 ja vuonna 1984. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja hänet nimettiin Songwriters Hall of Fameen 1982.
Herman eli yli kaksikymmentä vuotta HIV-positiivisena. Hän oli avoimesti homoseksuaali.
Katrin Cartlidge

Katrin Cartlidge (15. toukokuuta 1961 – 7. syyskuuta 2002) oli brittiläinen näyttelijä.
Cartlidge syntyi Lontoossa englantilaiselle isälle ja saksanjuutalaiselle pakolaisäidille. Hän opiskeli Parliament Hill Schoolissa Camdenissa. 
Cartlidge tuli alun perin tunnetuksi sarjasta "Brookside" 1980-luvulla. Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa "Ennen sadetta" (1994), "Merisairas" (1996), "Career Girls – uranaisia" (1997) ja "From Hell" (2001).
Keuhkokuume ja verenmyrkytys, jotka johtuivat feokromosytoomasta, veivät 41-vuotiaan Cartlidgen alkusyksystä 2002 erittäin huonoon tilaan, ja hän kuoli Lontoossa 7. syyskuuta 2002.
Henri Desgrange

Henri Desgrange (31. tammikuuta 1865 Pariisi – 16. elokuuta 1940 Beauvallon) oli ranskalainen kilpapyöräilijä, urheilujohtaja ja toimittaja, joka on tullut tunnetuksi perustettuaan vuosittain ajettavan Ranskan ympäriajon.
Hän teki urallaan 12 ratapyöräilyn maailmanennätystä, muun muassa tunnin aika-ajon ennätys 35,325 kilometriä tunnissa, jonka hän ajoi 11. toukokuuta 1893.
Elämäkerta.
Ennen urheilu- ja kilpapyöräilyuraansa Desgrange toimi notaaritoimiston virkailijana Place de Clichyllä Pariisissa. Hän kuitenkin luopui suunnittelemastaan urasta asianajajana ja omistautui kokonaan urheilulle. 
Hänen urheilu-uransa merkittävin saavutus oli vuonna 1893 Buffalo-velodromilla tehty tunnin ajon maailmanennätys vuonna 1893 (35 325 m). Ennätys säilyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Jules Dubois paransi sitä lähes kolme kilometriä. Radalla hän saavutti myös muita maailmanennätyksiä, esimerkiksi 50 ja 100 kilometrin matkoilla. Hän teki 1893 amatöörien 1 kilometrin seisovan lähdön maailmanennätyksen ajalla 1.37,0. Michel van den Eynde rikkoi ennätyksen kaksi vuotta myöhemmin ajalla 1.29,0. Hän saavutti mestaruuden vuonna 1893 myös kolmipyöräisillä.
Ennen toimittajaksi ryhtymistä hän toimi Parc des Princes'n urheiluareenan johtajana vuodesta 1897 ja myös katetun, pyöräilykisoihin tarkoitetun Auto vélodrome d'Hiver'n johtajana vuodesta 903 lähtien. Tämän elämänvaiheensa aikana hän julkaisi myös kaksi teosta: "La tête et les jambes" (1894) ja "Alphonse Marcaux" (1899). Hänestä tuli vuonna 1900 uuden urheilupäivälehden L'Auto-Vélo, vuodesta 1903 L'Auto, päätoimittaja ja johtaja.
Vuonna 1915 hän liittyi Ranskan asevoimiin tavallisena sotilaana mutta kohosi ensimmäisen maailmansodan taistelujen myötä upseeriksi. Vielä vanhanakin hän oli kiinnostunut urheilusta ja harrasti monipuoliesti pyöräilyä, erityisesti pyöräilymatkailua, sekä maastojuoksua.
Ranskan ympäriajo.
Géo Lefèvre oli toimittajana Henri Desgrangen lehdessä, ja hänen aloitteesta Desgrange perusti vuonna 1903 maantiellä ajettavan kilpailun, Tour de Francen. Hän pysyi kilpailun järjestäjänä ja johtajana ensimmäisen maailmansodan keskeytystä lukuun ottamatta vuoteen 1936. Hän jätti tehtävänsä Jacques Goddet'n hoidettavaksi kesken Tour de France -kilpailua Charlevillessä. 
Henri Desgrangelle on pystytetty muistomerkki Col du Galibier'n huipulle, ja joka vuosi Ranskan ympäriajossa jaetaan hänen nimeään kantava palkinto kilpailijalle, joka ensimmäisenä saavuttaa tämän huipun tai muun vastaavan nousun Alpeilla tai Pyreneillä.
Terve taas, Kotter

Terve taas, Kotter () oli yhdysvaltalainen vuosina 1975–1979 esitetty tilannekomediasarja. Se toi John Travoltalle ensimmäisen huomiota herättäneen roolin.
Yhdysvaltalaisen high schoolin koululuokan omintakeisia teinejä kuvaavassa sarjassa nimiosaa, opettaja Kotteria esittää Gabe Kaplan. Travolta esittää yhtä koululaisista.
Sarjaa alettiin esittää Suomessa 26. tammikuuta 1979. Jukka Kajava arveli "Helsingin Sanomien" tv-sivulla, ettei vuosia sitten tehtyä sarjaa olisi lainkaan hankittu Suomen televisioon ilman Travoltan hiljattaisia menestyselokuvia. Hän antoi "Kotterista" varsin murskaavan arvion ja kutsui sitä etäiseksi, eksoottiseksi ja koskettamattomaksi viihteeksi. Hän sanoi sarjan olevan Mainos-TV:n ”kaupallista ja laskelmoivaa ohjelmapolitiikkaa näkyvimmillään”.
Tom Berenger

Thomas "Tom" Michael Berenger, alkujaan "Moore", (s. 31. toukokuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Berenger syntyi Chicagossa ja opiskeli journalismia Missourin yliopistossa. Hän halusi näyttelijäksi ja muutti 1970-luvulla New Yorkiin, jossa hän sai roolin sarjasta "One Life to Live".
Berenger voitti vuonna 1987 parhaan miessivuosan Golden Globen työstä elokuvassa "Platoon – nuoret sotilaat". Hän oli lisäksi ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on ollut myöhemminkin rooleja lukuisissa kansainvälisesti tunnetuissa elokuvissa, joista mainittavimmat ovat "Syntynyt 4. heinäkuuta" (1989) "Training Day" (2001) ja "Inception" (2010).
Berengerillä on ollut neljä avioliittoa. Kolmannen avioliiton Patricia Alvaranin kanssa hän solmi 1998. Näyttelijällä on kaikkiaan kuusi lasta.
Huey Lewis and the News

Huey Lewis and the News on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 1979 lähtien. Yhtye saavutti 1980-luvulla useita Yhdysvaltain listaykkössijoituksia albumeillaan ja singleillään.
Historia.
Huey Lewis and the Newsin juuret ovat kahdessa 1970-luvulla toimineessa kalifornialaisessa yhtyeessä Cloverissa ja Soundholessa. Sanfranciscolaisessa country rock -yhtyeessä nimeltä Clover lauloi Huey Lewis ja soitti koskettimia Sean Hopper. Yhtye muutti Englantiin vuonna 1976 kun Nick Lowe uskoi heidän sopivan brittiläiseen pubrock-skeneen. Lowe tuotti yhtyeen esikoissinglen ”Chicken Funk”. Clover julkaisi kaksi albumia, jotka eivät menestyneet, ja yhtye hajosi ja muutti takaisin Kaliforniaan. Siellä Lewis ja Hopper muodostivat yhtyeen nimeltä American Express, jonka muut jäsenet olivat Soundholessa yhdessä soittaneet Mario Cipollina (basso), Johnny Colla (saksofoni ja kitara) ja Bill Gibson (rummut). Mercury julkaisi yhtyeen ensisinglen, coverin nimeltä ”Exodisco”. Kitaristi Chris Hayes liittyi yhtyeeseen vuonna 1980. Se sai levytyssopimuksen Chrysalisilta ja vaihtoi nimekseen Huey Lewis and the News.
Huey Lewis and the News julkaisi esikoisalbuminsa "Huey Lewis &amp; the News" vuonna 1980, mutta sen menestys oli vielä vaatimaton. Toinen albumi "Picture This" (1982) jo menestyi top-10-listalle nousseen singlen ”Do You Believe in Love” ansiosta, ja yhtye alkoi konsertoida ahkerasti. Kolmas albumi "Sports" (1983) myi moninkertaista platinaa ja nousi Yhdysvaltain listaykköseksi seuraavana vuonna. Myös albumin singlet ”Heart and Soul”, ”I Want a New Drug”, ”The Heart of Rock &amp; Roll” ja ”If This Is It” pyörivät tiheään MTV:llä ja nousivat kaikki singlelistan top-10:een.
Huey Lewis haastoi ”Ghostbusters”-kappaleen tekijän Ray Parker Jr.:n oikeuteen vuonna 1984 kappaleensa ”I Want a New Drug” plagioimisesta. Juttu sovittiin oikeuden ulkopuolella.
Huey Lewis and the Newsin ensimmäinen listaykkössingle oli ”The Power of Love” elokuvan "Paluu tulevaisuuteen" soundtrackilta.
Yhtyeen neljäs albumi "Fore!" (1986) nousi listaykköseksi, kuten myös siltä otetut singlet ”Stuck with You” ja ”Jacob’s Ladder”. Myös kolme muuta singleä albumilta nousi top-10:een.
Yhtyeen seuraava albumi "Small World" (1988) oli aiempaa enemmän tyyliltään juurimusiikkia. Siltä nousi top-10:een single ”Perfect World”, mutta albumi jäi listasijalle 11 ja myi vain yksinkertaista platinaa.
Albumi "Hard at Play" (1991) julkaistiin EMI:n kautta ja jäi top-10:n ulkopuolelle. Yhtye konsertoi sen jälkeen harvakseltaan ja julkaisi vuosikymmenen aikana enää vain cover-albumin "Four Chords &amp; Several Years Ago" (1994), joka ei myynyt edes kultaa. Yhtye on jatkanut levyttämistä albumeillaan "Plan B" (2001), "Soulsville" (2010) ja "Weather" (2020).
Erika Slezak

Erika Alma Hermina Slezak (s. 5. elokuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen juurensa ovat Keski-Euroopassa, ja hän on näyttelijä Walter Slezakin lapsi ja tenori Leo Slezakin lapsenlapsi.
Slezak syntyi Hollywoodissa. Hän opiskeli Sacred Heart High Schoolissa Connecticutissa ja pääsi 17-vuotiaana Royal Academy of Dramatic Artiin Lontooseen. Hän on esittänyt jo useamman vuosikymmenen Victoria "Viki" Lordin osaa saippuasarjassa "One Life to Live"; ensimmäistä kertaa hänet nähtiin 17. maaliskuuta 1971.
Slezak kohdisti keväällä 2007 avointa kritiikkiä käsikirjoittaja Dena Higleyyn, joka ilmoitti pian eroamisestaan. 
Slezak on voittanut uransa aikana kuusi Emmy-palkintoa vuosina 1984, 1986, 1992, 1995, 1996 ja 2005. Hän asuu New Yorkissa miehensä Brian Daviesin kanssa (naimisissa vuodesta 1978). Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Porfyrion

Porfyrion (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka oli joko Gaian poika, joka sai alkunsa Uranoksen kuohitsemisessa maahan tippuneista veripisaroista, tai Ereboksen ja Nyksin poika.
Gigantomakhian, giganttien ja Olympoksen jumalien välisen taistelun, aikana Porfyrion yritti maata Heran väkisin, mutta saatuaan tämän vaatteet jo revittyä Zeus löi häntä salamallaan ja Herakles tappoi hänet nuolillaan.
Kolilemppaus

Kolilemppaus, virallisesti hiilensiirto tai hiilenlastaus, on höyrylaivojen aikakauden väistyttyä jo käytöstä poistunut laivatyön muoto.
Historia.
Höyrylaivojen tärkein polttoaine oli kivihiili. Laivojen koon kasvaessa myös polttoaineen kulutus kasvoi ja suuremmat hiilivarastot synnyttivät uuden ammatin. Hiilenlastaajan eli hiilensiirtäjän, puhekielessä "trimmarin", "kolilempparin" tai "hiilikuskin" tehtävänä oli yleensä työntökärryjen avulla siirtää hiiltä kaukaisemmasta varastosta lämmittäjille tai tarvittaessa muutenkin siirtää hiiliä laivan hiilivarastosta toiseen jos aluksen vakaus sitä vaati. 
"Trimmari" toimi myös lämmittäjän apumiehenä kaikissa tämän töissä, erityisesti höyrykattiloiden puhdistuksessa ja kuonanpoistossa. Joillakin laivoilla ei konemiehistöllä ollut erillistä messipoikaa vaan "trimmarit" hoitivat näiden tehtävät eli ruuan tarjoilun, tiskauksen ja siivouksen. Lisäksi trimmarit huolehtivat nestehukan täydennykseen käytetyn kylmän kauraliemen valmistuksesta. Tätä käytettiin suuria määriä työvuoron mittaan, koska pelkkä vesi olisi vienyt voimat. Jäänmurtajilla tarkoitukseen käytettiin kotikaljaa, kylmää teetä tai puolukkamehua.
Sotalaivoilla hiilensiirtoa kattilahuoneessa käytettiin pitkään kurinpitorangaistuksena. Iso-Britannia oli tässä ensimmäinen. Royal Navyn perinteinen kurirangaistus, julkinen ruoskiminen, korvattiin Krimin sodan aikana tällä työllä. Menettely osoittautui toimivammaksi kuin ruoskiminen, koska vuorokaudenkin raataminen lapionvarressa vahingoitti miestä ruumiillisesti ja henkisesti paljon vähemmän kuin selän nahattomaksi ruoskiminen. Lisäksi saatiin hyöty työstä, joka oli tarpeen, sillä esimerkiksi dreadnoughtit polttivat vuorokaudessa 100–120 tonnia hiiltä taloudellisimmalla nopeudellaan ja seistessäänkin jopa 90 tonnia. Kurinpidon kannalta tärkeä pelotusvaikutuskin osoittautui ajan myötä paremmaksi.
Ammatin loppu.
Trimmarin ammatti hävisi hiilipolton mukana. Viimeiset trimmarit saivat uuden ammattinimen "vaippari" (engl. wipe = pyyhkiä, puhdistaa) ja toimivat eräänlaisina yleisapumiehinä öljypolttoisten höyrylaivojen konehuoneissa. 
Tämäkin ammatti katosi lopulta höyrylaivojen myötä.
Kolilemppaus Suomessa.
Suomen laissa on voimassa oleva määräys siitä, että höyrylaivan lämmittäjäksi tai hiilenluojaksi ei saa palkata alle 18-vuotiasta henkilöä. Määräys oli jo vuoden 1924 merimieslaissa, joka tuli voimaan vuoden 1925 alussa. Sama ikäraja oli kansainvälisen työjärjestön sopimuksessa, joka vahvisti alimman ikärajan hiilenkantajina tai lämmittäjinä aluksella käytettäville nuorille henkilöille. Sopimus tuli Suomessa voimaan 1925. 
Suurissa laivoissa, kuten s/s Kotkassa, trimmareita saattoi olla jopa kymmenkunta.
Dick Bruna

Dick Bruna (23. elokuuta 1927 Utrecht – 16. helmikuuta 2017 Utrecht) oli alankomaalainen kirjailija, kuvittaja ja graafinen suunnittelija.
Bruna aloitti piirtämisen vuonna 1940 ja lähti toisen maailmansodan jälkeen Lontooseen. Sieltä hän siirtyi vuoden kuluttua Pariisiin, jossa hän sai merkittäviä vaikutteita Pablo Picasson, Henri Matissen ja Georges Braquen kaltaisten nykytaiteilijoiden työstä. Brunan ensimmäinen kirja on vuodelta 1953; hänen kuvakirjojaan on kaikkiaan käännetty kymmenille eri kielille. 
Brunan tunnetuin luomus on kuvakirjoista ja televisiosta tuttu Milla-jänis (, ), jonka ensimmäisen version hän kehitti vuonna 1955. Hän on sekä kuvittanut että kirjoittanut Millasta kertovat kirjat. Bruna on lisäksi suunnitellut Georges Simenonin Maigret-kirjojen kansia.
Johan Oldenburg

Johan Oldenburg (22. elokuuta 1797 Näsby, Itä-Götanmaa, Ruotsi – 7. tammikuuta 1861 Tammisaari) oli Oulun läänin ensimmäinen lääninarkkitehti.
Oldenburg palveli Ruotsin kuninkaallisessa henkivartiorykmentissä 1812–1832 ja kuninkaallisessa laivastossa 1832–1842 insinööriupseerina. Erotessaan palveluksesta Oldenburg oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri. Hän muutti Suomeen 1841 ja sai Suomen kansalaisuuden 1844.
Oldenburg suoritti rakennustaiteen tutkinnon Tallinnassa vuonna 1848. Järventauksen mukaan on myös mahdollista, että Oldenburg on saanut koulutusta arkkitehtuuriin jo Tukholman taideakatemiassa, jossa arkkitehtien lisäksi koulutettiin myös linnoitusupseereita.
Ernst Lohrmannin tultua Yleisten rakennusten intendentinkonttorin esimieheksi päätettiin Suomen lääneihin perustaa lääninarkkitehtien virat. Ensimmäisiksi lääninarkkitehdeiksi nimitettiin vuonna 1849 Wilhelm von Karm Viipurin lääniin ja Johan Oldenburg Oulun lääniin. Myöhemmin vuonna 1852 nimitettiin Turun lääninarkkitehdiksi Georg Theodor von Chiewitz ja Vaasan lääninarkkitehdiksi Carl Axel Setterberg.
Oldenburg toimi siis Oulun lääninarkkitehtina ensin virkaatekevänä vuodet 1849–1852 ja sitten vakinaisena 1852–1855. Oldenburgia voidaan Järventauksen mukaan pitää Suomen uusrenessanssiarkkitehtuurin yhtenä edelläkävijöistä. Hänen Ouluun suunnittelemansa Öbergin talo sekä Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Oulun vanhan pappilan julkisivun muutostyöt on molemmat suunniteltu jo vuonna 1850. Kumpikin rakennus voidaan lukea uusrenessanssityylisinä.
Oldenburg muutti Helsinkiin vuonna 1860.
Ariel (elokuva)

Ariel on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut Aki Kaurismäen elokuva. Se on toinen osa Kaurismäen neliosaisessa työläistrilogiassa, jonka muut osat ovat "Varjoja paratiisissa" (1986), "Tulitikkutehtaan tyttö" (1990) ja "Kuolleet lehdet" (2023). Kaurismäki on kertonut kirjoittaneensa elokuvan käsikirjoituksen 22 tunnissa, noin kahta päivää ennen Suomen elokuvasäätiön tuotantotuen hakuajan päättymistä. Tyylillisesti elokuva on Kaurismäen mukaan runollisen realismin ja mustan komedian välimaastossa.
Juoni.
Elokuva kertoo rautakaivosmies Taisto Kasurisesta, jonka työpaikka lakkautetaan ja jonka isä tekee itsemurhan. Taisto tottelee isänsä ajatuksia omasta tulevaisuudestaan ja suuntaa autollaan Helsinkiin.