tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Glenn Gould

Glenn Herbert Gould (25. syyskuuta 1932 Toronto, Ontario – 4. lokakuuta 1982 Toronto) oli kanadalainen pianisti. Erityisen tunnetuksi hän tuli Johann Sebastian Bachin teosten tulkkina, joita hän esitti hyvin omintakeisella tyylillä. Hän lopetti lavaesiintymiset vuonna 1964 ja keskittyi sen jälkeen levyttämiseen sekä radio- ja televisio-ohjelmien tekemiseen.
Gould syntyi Goldin perheeseen, mutta perhe muutti nimensä 1930-luvulla kasvaneen antisemitismin pelossa. Perhe oli kristitty, mutta Gold-nimen pelättiin leimaavan sen juutalaiseksi. Gouldin ensimmäinen pianonsoiton opettaja oli hänen äitinsä, jonka isoisä oli Edvard Griegin serkku. Kymmenvuotiaasta alkaen Gould opiskeli Toronton konservatoriossa pianonsoittoa Alberto Guerreron, urkujensoittoa Frederick C. Silvesterin ja musiikinteoriaa Leo Smithin johdolla.
Vuonna 1945 hän piti ensikonserttinsa soittimenaan urut. Seuraavana vuonna oli vuorossa ensimmäinen orkesterikonsertti Toronton sinfoniaorkesterin solistina. Ensimmäisen pianoresitaalinsa Gould piti vuonna 1947, ja radiokonserttien sarja alkoi Kanadan CBC-radioyhtiön lähetyksessä vuonna 1950. Vuonna 1955 hän teki ensilevytyksensä, josta on tullut ehkä hänen tunnetuimpansa, Bachin Goldberg-muunnelmat.
Gouldin omintakeinen soittotyyli jakoi yleisön mielipiteet. Hänen tekninen taituruutensa oli kiistaton, mutta rohkeat tulkinnat vakiintuneista klassisen musiikin teoksista herättivät vastalauseita. Gould ei koskaan soittanut kappaletta kahdesti samalla tavalla. Hänen maneerinaan oli hyräillä soittaessaan: tapa on taltioitunut monille äänitteille.
Vuonna 1957 Gould teki kuuluisan konserttikiertueen Neuvostoliittoon, ensimmäisenä pohjoisamerikkalaisena pianistina toisen maailmansodan jälkeen. Tarinan mukaan esityksen ensimmäisellä puoliskolla sali oli melko tyhjillään, mutta väliajan jälkeen sali oli täpötäynnä.
10. lokakuuta 1964 Gould antoi yllättäen viimeisen konserttinsa Los Angelesissa, syyksi konserttien lopettamiseen hän sanoi, että yleisö häiritsee häntä. Loppuelämänsä hän keskittyi tulkitsemaan musiikkia levytysstudiossa. Hän myös sävelsi sekä kirjoitti ja tuotti televisio- ja radio-ohjelmia. Hän tulkitsi viimeisinä vuosinaan uudestaan "tavaramerkkiteoksensa" Goldberg-muunnelmat. Vuoden 1981 versio eroaa suuresti alkuperäisestä, varsinkin tempojensa hitauden vuoksi.
Erakkomaista elämää viettänyt, eksentrisenä pidetty Glenn Gould kuoli vuonna 1982 aivohalvaukseen synnyinkaupungissaan Torontossa. Hänet on haudattu Toronton Mount Pleasant -hautausmaalle. Hän oli aiemmin sanonut lopettavansa pianonsoiton 50-vuotiaana. Näin hän tekikin, sillä hän kuoli joitakin päiviä 50-vuotispäivänsä jälkeen.
Gouldin muistoksi on perustettu The Glenn Gould Foundation, joka myöntää kolmen vuoden välein jaettavan Glenn Gould -palkinnon.
Tsui Hark

Tsui Hark (oik. Tsui Man-kong, s. 15. helmikuuta 1951) on hongkongilainen uuden aallon elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän syntyi Vietnamissa ja kasvoi Saigonissa kiinalaisten emigranttivanhempiensa ja 16 sukulaisensa parissa.
Valmistuttuaan Austinin yliopistosta Texasista vuonna 1977 hän on työskennellyt sekä ohjaajana, tuottajana, käsikirjoittajana, leikkaajana että näyttelijänä elokuvissaan. Ohjaajana hänen ensimmäinen elokuvansa oli "The Butterfly Murders" (1979), jonka sanotaan aloittaneen uuden aallon Hongkong-elokuvien teossa. Vuonna 1984 hän perusti yhdessä vaimonsa Shi Nansun kanssa tuotantoyhtiön Film Workshopin ja tuotti samana vuonna ensimmäisen elokuvansa "Shanghai Blues". Näyttelijänä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1980 elokuvassa "D Dangerous Encounters of the First Kind".
Hänen väliaikaiseksi tarkoitettu tuotantoyhtiönsä on tuottanut muun muassa Hongkong-klassikot "Chinese Ghost Story" 1-3 sekä "A Better Tomorrow", jossa näytteli Chow Yun-Fat.
Oric

Oric-1 ja Oric Atmos olivat brittiläisiä mikrotietokoneita, jotka tulivat markkinoille 1983 ja 1984. Ne perustuivat 1-megahertsiseen 8-bittiseen MOS 6502 -suorittimeen ja niissä oli mallista riippuen joko 16 tai 48 kilotavua keskusmuistia. Äänipiirinä oli myös MSX:ssä käytetty AY-3-8912.
Sijoittajien suosituksesta Tangerine Computer Systems perusti Oric Products International Ltd laitteiden kehittämiseen ja ensimmäinen julkaistu tietokone oli Oric-1 vuonna 1983. Tangerine oli aikaisemmin julkaissut Tangerine Microtan 65 -tietokoneen.
Oricia on verrattu etenkin ZX Spectrumiin samantyyppisen ulkonäkönsä ja ominaisuuksiensa vuoksi. Sen ehkä erikoisin piirre on näyttömuistin toteutustapa, jossa kuva on periaatteessa tallennettu kaksivärisenä, mutta välissä voi olla erityisiä kontrollitavuja, jotka vaihtavat näitä kahta väriä. Moniväriset kuvat on siis suunniteltava erityisellä tavalla, koska värialueiden rajoille vaaditaan usein muutaman pikselin mittaisia tyhjiä alueita. Oricille oli saatavilla myös levykeasema, joka käytti harvinaista 3 tuuman levykokoa Amstrad CPC:n tapaan.
Oric-mallit olivat suosittuja etenkin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa. Lisäksi Bulgariassa valmistettiin "Pravetz 8M" -nimisiä Oric-klooneja.
Minimi

Minimi (lyhenne min., matemaattisena merkintänä min ilman pistettä) on matemaattinen käsite. Joukon minimi on sen pienin alkio.
Käytännössä minimi on jonkin suureen, esimerkiksi jännitteen, matalin kohta. Jos jännite ohjaa vaikkapa lamppua, jänniteminimissä lamppu on himmein.
Eksaktimpi määritelmä: joukon S minimi on luku m, jos ja vain jos
formula_1 
Eli joukossa S on alkio, jonka arvo on m, ja m on joukon alkioista pienin. Erityisesti, jos joukolla on olemassa pienin alkio, joukon minimi on sama kuin joukon infimum; formula_2.
Kaikissa joukoissa ei ole minimiä; esimerkiksi joukossa
formula_3 
on suurin alkio, mutta siinä ei ole pienintä alkiota. Sen sijaan joukolla on infimum (suurin alaraja) ja supremum (pienin yläraja). Tässä tapauksessa 
formula_4
formula_5.
Äänilevy

Äänilevy on äänen tallentamiseen tarkoitettu pyöreä levy.
Erilaisia äänilevyjä ovat:
Musiikkituottajat

Musiikkituottajat - IFPI Finland ry (26.8.2010 asti Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT) on Suomessa toimivien äänitetuottajien kattojärjestö, jonka päämääränä on varmistaa musiikkiteollisuuden toimintaedellytykset Suomessa. Se vastaa Suomessa mm. kulta- ja platinalevyjen jakamisesta, Suomen virallisesta listasta sekä Emma-gaalan järjestämisestä. Musiikkituottajat vastaa ISRC-tallennekoodien myöntämisestä ja rekisteröinnistä Suomessa. Musiikkituottajat on myös Suomen edustaja musiikkialan kansainvälisessä toimialajärjestö IFPI:ssä, sekä yksi kolmesta Gramex ry:n jäsenjärjestöstä.
Järjestöön kuuluu tällä hetkellä 19 musiikkialan yhtiötä sekä Suomen riippumattomien levy- ja tuotantoyhtiöiden yhdistys IndieCo. Järjestön jäsenten osuus vuoden 2021 äänitemyynnin kokonaismarkkinoista Suomessa oli 78,5 prosenttia. 
Jäsenet ovat: 
Toiminta.
Musiikkiteollisuuden toimintaedellytyksien varmistamiseksi Musiikkituottajat seuraa ja kehittää lainsäädäntöä ja oikeusoloja niin, että musiikkituottajilla on riittävä lainsäädäntösuoja, mahdollisuus reiluun ja oikeudenmukaiseen toimintaympäristöön sekä vapaaseen kilpailuun markkinoilla. Yhdistyksen toiminnan tarkoitus on parantaa tallennetuotannon kulttuuripoliittista asemaa ja oikeudellista suojaa, kehittää äänitteiden ja musiikkivideoiden tuotannon ja jakelun toimintaedellytyksiä sekä osallistua tuottajaoikeuksien hallinnointiin ja valvontaan. Musiikkituottajat on kansainvälisen tuottajajärjestö IFPI:n edustaja Suomessa. Se on myös yksi Gramexin kolmesta jäsenyhdistyksestä.
Yhdistys myös kokoaa viikoittain Suomessa myytyjen äänitteiden suosiota mittaavat viralliset listat:
Historia.
Musiikkituottajat on vastannut Suomen Virallisen Listan tuottamisesta vuodesta 1994 alkaen. Vuoden 2009 loppuun asti listaa tehtiin yhteistyössä Yleisradion kanssa. Yhdistys pitää luetteloa kaikkien aikojen myydyimmistä äänitteistä Suomessa sekä myöntää kulta- ja platinalevyt. Se hallinnoi myös Suomessa käytettyjä ISRC -tallennekoodeja.
Järjestö perustettiin vuonna 1970 nimellä Äänilevytuottajat. Tätä ennen alan toimijat olivat järjestäytyneet Soitinalan Tuottajaliittoon.&lt;br&gt;
1982 nimeksi muutettiin Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT, joka muutettiin nykyiseen nimeen 26. elokuuta 2010.
Vuosina 1994–2001 Musiikkituottajat julkaisi 11 kappaletta "Bonus CD" -nimisiä kokoelmia. CD:n sai kaupasta mukaansa ostamalla kaksi uutta levyä.
Tapahtumat.
Musiikkituottajat järjestää vuosittain Emma-gaalan vuoden menestyneimmille taiteilijoille ja alan ammattilaisille.
Järjestö on aiemmin jakanut myös Muuvi-palkintoa vuoden parhaille musiikkivideoille vuosina 1991-2009 ja Janne-palkintoa vuoden parhaimmille klassisen musiikin tuotannoille vuosina 1992-2002. Omien gaalojensa lakkauttamisen jälkeen palkinnot ovat saaneet vastaavat palkinnot Emma-gaalassa (Muuvi vuodesta 2010 ja Janne vuodesta 2006 lähiten).
Jäsenet:
* Joose Berglund (Stupido Productions Oy)
* Jannika Nyqvist (Sony Music Entertainment Finland Oy)
* Ramona Forsström (Warner Music Finland Oy)
*Katja Vauhkonen (IndieCo ry)
* Henri Lanz (Sony Music Entertainment Finland Oy)
* Riku Pääkkönen (Ranka Kustannus Oy)
Fatu Hiva

Fatu Hiva on saari Ranskan Polynesiassa. Se on Marquesas-saarten saariryhmän eteläisin saari. Fatu Hiva sijaitsee 22 kilometrin päässä Motu Naon saaresta. Fatu Hivan asukasluku oli 633 vuoden 2017 väestönlaskennassa. 
Saaren pinta-ala on 84 neliökilometriä. Sen ilmasto on sateisempi kuin muilla Marquesas-saarilla, ja kasvillisuus on rehevää. Suurin osa asukkaista elää Hanavaven, Omo’an ja Uian kylissä.
Fatu Hiva oli ensimmäinen Marquesas-saarista, jonka eurooppalaiset näkivät. Álvaro de Mendaña de Neira purjehti sen ohi vuonna 1595. Ensimmäiset eurooppalaiset rantautuivat saarelle vasta 1825. Katoliset lähetyssaarnaajat eivät onnistuneet saarelaisten käännyttämisessä ennen vuotta 1877. Norjalainen biologi Thor Heyerdahl asui saarella 1937–1938 vaimonsa kanssa ja kirjoitti kirjan "Fatuhiva" (1974).
Uhanalainen lintulaji fatuhivanmonarkki elää ainoastaan Fatu Hivan saarella. Niitä oli 1980-luvulla tuhansia, mutta vuonna 2006 enää 275 ja vuonna 2015 vain 50 yksilöä.
Timo Saarniemi

Timo Saarniemi (27. heinäkuuta 1942 Turku – 14. kesäkuuta 2005 Paimio) oli turkulainen rock-kulttuurin tallentaja ja äidinkielen opettaja. Turun Port Arthurissa asunut valtiotieteen lisensiaatti ja filosofian maisteri Saarniemi teki rock- ja pop-kulttuurin underground-piireistä persoonallisia, valokopioina levinneitä valokuvaraportteja ja kirjoitti ahkerasti musiikkilehti "Rumban" yleisönosastolle. Hän kirjoitti ahkerasti mielipidekirjoituksia myös "Turun Sanomiin", "Helsingin Sanomiin", "Turkulaiseen" ja "Åbo Underrättelseriin".
Saarniemi esiintyi toisinaan myös nimimerkeillä, joista ainakin Tim Holmnäs ja Kaleva Saares toisinaan saattoivat väitellä Timo Saarniemen kanssa käsiteltävästä teemasta.
Saarniemi julkaisi myös kaksi omakustannekirjaa. Ruotsinkielinen FST-televisiokanava esitti hänestä vuonna 1998 dokumentin "Natten är ännu ung".
Saarniemi työskenteli vuodesta 1970 äidinkielen opettajana Kaitaan lukiossa, Espoossa. Hän muutti takaisin Turkuun vuonna 1984. Opetustyön ja rock-antropologian harrastamisen ohella hän myös jatkuvasti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistoissa ja saavutti vuosituhannen vaihteen tienoilla valtiotieteen lisensiaatin oppiarvon, jo 1970-luvun alussa suorittamansa filosofian maisterin lisäksi. 
Saarniemi oli myös mukana perustamassa Äidinkielen opetustieteen seuraa.
Elokuussa 2006 turkulainen levy-yhtiö Solina Records julkaisi Saarniemen muistosinglen: "Mukavia turkulaisnuoria" -nimisen projektin levyllä on kappaleet ”Timo Saarniemi” ja ”I'm A Cult Hero”. Singlellä esiintyy joukko Timo Saarniemen valokuvareportaaseissa esiintyneitä muusikoita. Levyn tuotti Jori Sjöroos.
Elämää suuremmat elokuvat

Elämää suuremmat elokuvat on Peter von Baghin tekemä radio-ohjelmasarja, jota esitettiin sadan jakson verran vuosina 1984–1993. Kussakin noin tunnin mittaisessa jaksossa esiteltiin yksi klassikkoelokuva. Muiden kirjoittamat tekstit aiheesta luki näyttelijä Rea Mauranen, ja lisäksi käsiteltävänä olleesta elokuvasta esitettiin alkuperäisiä ääninäytteitä. Pääosassa oli kuitenkin von Baghin oma arvioijan ääni.
Sarjan pohjalta on ilmestynyt kaksi kirjaa: "Elämää suuremmat elokuvat" (1989) ja "Elämää suuremmat elokuvat 2" (1993), jotka julkaistiin vuonna 1999 yhteisniteenä nimellä "Elämää suuremmat elokuvat". Von Bagh kertoi tehneensä radio-ohjelman jaksot ilman valmista käsikirjoitusta improvisoiden muistilappujen pohjalta, joten kirjojen sisältö ei ole identtinen niiden kanssa, vaan hiotumpi kuvaus kustakin elokuvasta.
Rapan kieli

Rapa on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Rapan saarella, Ranskan Polynesiassa. Kieli äärimmäisen uhanalainen, sillä sitä puhuu vain noin 300 ihmistä. Heistäkin suurin osa puhuu reo rapaksi kutsuttua tahitin ja rapan sekoitusta. Äidinkielisiä puhujia rapalla arvioidaan olevan alle 50.
Rapaa ei käytetä säännöllisesti missään yhteydessä. Sen sijaan reo rapaa käytetään kotikielenä ja kirkonmenoissa.
Ensimmäisen kuvauksen rapan kielestä, ja sen vanhasta versiosta, teki lontoolainen lähetyssaarnaaja James L. Green vuonna 1864. Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vain osia Raamatusta on käännetty rapaksi vuodesta 2008 lähtien.
Fonologia.
Kielen vanhemman muodon mukaan.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Sören Illman

Sören Arnold Illman (12. toukokuuta 1943 Helsinki – 31. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko. Hän on työskennellyt Hilbertin viidennen ongelman ja Lien-muunnosryhmien parissa.
Illman kirjoitti ylioppilaaksi 1962 (Nya Svenska Samskolan), suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1966 ja lisensiaatin tutkinnon 1970. Hän väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistossa Yhdysvaltain New Jerseyssä 1972 tutkielmalla "Equivariant algebraic topology".
Hän toimi Helsingin yliopiston matematiikan laitoksen virkaa tekevänä assistenttina 1965–1966, assistenttina 1968–1971, Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1971–1972 ja nuorempana tutkijana 1972–1975. Vuodesta 1975 Illman oli Helsingin yliopiston matematiikan professori (ruotsinkielinen virka). Urallaan hän on ollut vieraileva tutkija tai vieraileva professori muun muassa Princetonin, Michiganin ja Yalen yliopistoissa (Yhdysvallat) sekä Oxfordin yliopistossa (Britannia), ETH Zürichissä (Sveitsi), Kioton yliopistossa (Japani), Max-Plack instituutissa (Saksa). Hän toimi vierailevana professorina myös Cambridgen yliopistossa (2001–2002) ja Korea Advanced Institute of Science and Technologyssa (Etelä-Korea, 2005) sekä tutkijana Mittag-Leffler-instituutissa Ruotsissa (2006). Helsingissä Illmanin johdolla valmistui seitsemän tohtorinväitöskirjaa.
Illman oli perehtynyt erityisesti algebralliseen topologiaan.
Illman sai monia tunnustuksia työstään, muun muassa Oskar Löflundin säätiön suuren palkinnon (1993), Magnus Ehrnroothin säätiön palkinnon (1997) ja Helsingin yliopiston hopeamitalin. Hän oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1978 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1998.
Moorea

Moorea on saari Tyynellämerellä Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee noin 17 kilometrin päässä pääsaari Tahitista. Papeetesta, Tahitilta menee päivittäin lauttoja Moorealle. Lisäksi saaren lentoasemalta lennetään Papeeteen ja muualle Ranskan Polynesiaan. Saarta on aiemmin kutsuttu myös nimellä Aimeo. Moorea on yksi Tuulenpuoleisista saarista. Sen tärkeimpiä tuotteita ovat vanilja, kopra ja kahvi.
Moorean noin 20 000 asukasta ovat jakautuneet varsin tasaisesti kuuden kunnan alueelle.
Huahine

Huahine on pieni saaristo, joka on osa Ranskan Polynesiassa sijaitsevaa Seurasaarten saariryhmää. Huahine on myös yksi Ranskan Polynesian kunnista.
Huahinen pääsaaret ovat Huahine Nui (Iso Huahine) ja Huahine Iti (Pieni Huahine). Saaret on yhdistetty toisiinsa sillalla. Molemmilla saarilla on neljä kylää. Huahinen lentoasema sijaitsee pohjoisella saarella Faren kylän lähellä. Vuonna 2012 saarten asukasluku oli yhteensä 6 303.
Jompainen

Jompainen on erään suomalaisen kansanrunon henkilö, joka on ehkä samaa kantaa kuin Kalevalassakin esiintyvä Joukahainen. Jompaisen kertomus on ensimmäinen muistiinmerkitty samporuno vuodelta 1817. Kertomuksen taltioi Carl Axel Gottlund Ruotsin Taalainmaan metsäsuomalaiselta vanhukselta Maija Turpiaiselta (Maja Hindricksdoter Turpoinen).
Jompainen liittyy tavallisesta poikkeavaan, ehkä äärimmilleen tiivistettyyn sampokertomukseen. Väinämöinen ja Jompainen lähtevät Pohjanmaalle hakemaan "sammasta", joka on selvästi samaa sukua kuin muiden kertomusten sampo, mutta sammas tarkoittaa myös kirjaimellisesti pylvästä. Sankarit saavat sampaan kiinni, ja lähtevät sen kanssa merelle. Sammas kuitenkin pakenee pilveen. Jompainen lyö miekallaan sammalta kaksi varvasta poikki. Yksi varvas putoaa mereen, ja siitä tulee mereen suola. Toinen varvas putoaa maalle, ja siitä tulee maalle heinä. Jos Jompainen olisi onnistunut iskemään lisää varpaita, olisi vilja tullut kylvämättä.
Myöhemmin Karjalasta kerätyissä samporunoissa isketään myös varpaita irti, mutta ei sammolta, vaan siihen tarttuneelta Louhelta, joka on muuttautunut Kokko-linnuksi, ja on riistämässä sampoa takaisin itselleen. Varpaiden mukana saattaa pudota sammon osia, joista tulee rikkautta meriin tai maalle. Yksi vahingoittunut tai pieni varvas jää kuitenkin jäljelle, ja sen varassa Louhi kantaa sammon kannen Pohjolaan. Muutoin olisi saatu enemmän rikkautta.
Tahuata

Tahuata on saari ja kunta Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Marquesas-saarten saariryhmään. Tahuata on kooltaan pienin asutetuista Marquesassaarista. Saari sijaitsee Hiva Oasta 4 kilometriä etelään. Tahuatan asukasluku oli 671 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Suurin kylä on Vaitahu, joka sijaitsee saaren länsirannikolla. Vahuatun pohjoispuolella on suojaisa lahti, joka on hyvä ankkuripaikka ja kaunis valkea uimaranta.
Álvaro de Mendaña de Neira ankkuroitui Vaitahunlahdelle vuonna 1595, ja James Cook vuonna 1774. Ranskalainen amiraali Abel Dupetit-Thouras valtasi Marquesas-saaret Ranskalle vuonna 1842, ja rakennutti Tahuatalle linnoituksen.
Hiva Oa

Hiva Oa on saari Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Marquesassaarten saariryhmään ja on sen kaakkoisosan suurin saari. Aiemmin saari jakautui kahteen provinssiin: Nukuun ja Pepaneen. Hiva Oan asukasluku oli 2 438 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Saaren jyrkät rinteet kohoavat suoraan merestä paikoin jopa 1 200 metrin korkeuteen. Saarella ei ole rannikkotasankoa, eikä sen ympärillä ole koralliriuttaa.
Hiva Oan eteläosassa sijaitseva Atuona oli aiemmin Marquesassaarten pääkaupunki. Atuonan lähellä sijaitsee saaren lentoasema.
Taidemaalari Paul Gauguin asui Hiva Oalla viimeiset vuotensa ja myös kuoli siellä. Belgialainen laulaja-lauluntekijä Jacques Brel asui myös pitkään Marquesassaarilla ja on haudattu Hiva Oaan, vaikka kuoli Pariisissa.
Virveli

Virveli on vavasta, kelasta ja siimasta muodostuva kalastusväline, jonka avulla viehe tai syötti voidaan heittää tai laskea kalan ulottuville ja koukkuun tarttunut kala voidaan väsyttää ja kelata kalastajan ulottuville.
Virveliä käytetään heittokalastuksessa, vetouistelussa ja joskus myös pilkkimisessä. Mato-onkea jossa on kela kutsutaan kelaongeksi.
Keskeisin ero perhokalastuksessa käytettäviin välineisiin ja heittotekniikkaan on siinä, että virvelissä ei hyödynnetä siiman painoa, vaan vieheen tulee olla niin raskas, että sen paino riittää purkamaan siimaa kelalta.
Virvelin osat.
Vapa.
Käyttötarkoituksesta riippuen vapa on yleensä 3-15 jalkaa (0,9-4,5 metriä) pitkä. Materiaaleina käytetään tavallisimmin lasi- ja hiilikuitua. Vavan paksummassa päässä on kiinnikkeet kelaa varten sekä korkilla, vaahtomuovilla tai muulla sopivalla materiaalilla pinnoitetut kahvat. Siimaa varten vavassa on ohjainrenkaita, joiden koko pienenee kohti vavan kärkeä.
Kela.
Virvelin keloja on kolmea perustyyppiä: umpikela, avokela eli haspeli ja hyrräkela. Umpikelassa siima keriytyy kotelon sisällä olevaan vavansuuntaiseen puolaan. Avokelassa siimaa keräävä puola taas on avoin. Molemmilla heitettäessä siima purkautuu kiinteältä puolalta. Hyrräkelassa puola on vapaan nähden poikittain ja siima purkaantuu pyörivältä puolalta, mikä vaatii erityistä tarkkaavaisuutta siimasotkujen välttämiseksi. Hyrräkelaa käytetäänkin pääasiassa vetouistelussa, jolloin viehe lasketaan veteen vetämällä eikä heittämällä.
Siima.
Siima valmistetaan nylonista tai muista vetolujuudeltaan hyvistä keinokuiduista. Virvelin siiman tulee olla liukasta, jotta se luistaa kitkatta vaparenkaiden läpi ja riittävän lujaa, jotta se kestää oletettujen saaliskalojen painon. Liian paksu siima saattaa purkautua puolalta itsestään ja vaikeuttaa kevyiden vieheiden heittämistä.
Tunnettuja kela- ja vapavalmistajia ovat ruotsalainen Abu Garcia sekä japanilaiset Shimano ja Daiwa. Muihin valmistajiin kuuluvat mm. Shakespeare.
Heittokalastus virvelillä.
Umpikelaisella virvelillä heittokalastetaan seuraavasti:
Kun kala nappaa uistimeen kiinni, tee vastaisku ja aloita kalan väsytys. Mitä suurempi kala on, sen enemmän se vaatii väsytystä. Ilman väsytystä vaarana on siiman katkeaminen, sillä kala alkaa vimmatusti tempoilla vastaan. Kalan väsytystekniikka on seuraava: Kalan koosta riippuen pitää kelan jarru säätää oikeaan kireyteen, yleensä kelan ala- tai yläpuolelta ruuvia kiertämällä. Nyrkkisääntönä on ettei siima saa hetkeksikään löystyä, vaan kelataan koko ajan tasaisella rauhallisella nopeudella. Kalan väsyttäminen kestää koosta riippuen kymmenistä sekunneista tunteihin. On mahdollista myös ohuella siimalla ja löysällä jarrulla väsyttää suurikin kala, mutta se vaatii taitoa ja eritoten kärsivällisyyttä, joten aloittelijan ei kannata kalastaa turhan ohuella siimalla.
Kun kala on saatu lähelle kalastajaa (tai venettä), se voidaan nostaa haavilla tai nostokoukulla, käsinkin se on mahdollista. Nostovaihe on erityisen riskialtis kalan irtipääsylle, koska kala rupeaa yleensä rimpuilemaan noustuaan vedestä.
Atuona

Atuona on kaupunki Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Hiva Oan saaren etelärannikolla, Marquesassaarten saariryhmässä. Atuona oli Marquesassaarten pääkaupunki, kunnes Tai o Hae korvasi sen. 
Taidemaalari Paul Gauguin eli Atuonassa elämänsä kolme viimeistä vuotta. Vuonna 2003 kaupungissa avattiin Paul Gauguin Cultural Center.
Paul Gauguinin ja laulaja Jacques Brelin haudat ovat hautausmaalla, rinteessä Atuonan kaupungin yläpuolella.
344

Vuosi 344 (CCCXLIV) oli Juliaanisen kalenterin karkausvuosi, joka alkoi sunnuntaina. Tuolloin se tunnettiin nimellä Leontiuksen ja Bonosuksen konsulivuosi (tai harvemmin 1097 Ab urbe condita). Tästä vuodesta on käytetty nimitystä 344 varhaiskeskiajalta lähtien, jolloin Anno Domini -kalenterivuodesta tuli Euroopassa yleinen tapa nimetä vuosia.
Imre Kertész

Imre Kertész (9. marraskuuta 1929 Budapest – 31. maaliskuuta 2016 Budapest) oli unkarilainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2002. Kertészin useimmat kirjat käsittelevät joko elämää keskitysleireillä tai keskitysleirikokemusten vaikutusta myöhemmissä elämänvaiheissa.
Kertész syntyi juutalaiseen perheeseen Budapestissä. Keväällä 1944 hänet pakkosiirrettiin 7 000 muun unkarinjuutalaisen kanssa Auschwitziin ja muutaman kuukauden kuluttua edelleen Buchenwaldiin. Keväällä 1945 liittoutuneet vapauttivat keskitysleirin ja Kertész palasi Unkariin, missä hän työskenteli toimittajana vuoteen 1951. Suoritettuaan kaksivuotisen asepalveluksen Kertész toimi kääntäjänä. Hän käänsi unkariksi muiden muassa Nietzschen, Hofmannsthalin, Schnitzlerin, Freudin, Wittgensteinin ja Canettin teoksia.
Kertész pysyi Unkarissa aina ulkopuolisena eikä samaistunut esimerkiksi juutalaiseen yhteisöön. Hänen esikoisteoksensa "Kohtalottomuus" (Sorstalanság) ilmestyi vasta vuonna 1975, sillä Unkarissa maan natsimenneisyydestä vaiettiin. Se kertoo teini-ikäisen pojan keskitysleirikokemuksista, joita kuvataan toteavalla tavalla. Kirjan pohjalta on vuonna 2005 tehty Kertészin käsikirjoittama elokuva "Fateless – ikuisesti merkitty".
"Kohtalottomuus" muodostaa yhdessä kirjojen "Kaddish syntymättömälle lapselle", "Tappio" ja "Lopetus" kanssa Kertészin pääteoksena pidetyn romaanisarjan. "Kaddish syntymättömälle lapselle" kuvaa keskitysleiriltä vapautuneen miehen tunnontuskia "luvattomasta" olemassaolostaan sekä kieltäymyksestään tehdä lapsia. "Tappio" on kafkamainen romaani, jonka päähenkilö joutuu keskitysleiriltä vapauduttuaan Unkarin kommunistibyrokratian pyörteisiin. "Lopetus" etsii vastausta kysymykseen, miksi keskitysleirillä syntynyt kirjailija tekee itsemurhan kommunistivallan päätyttyä. Kirjasarjan yhtenä keskeisenä teemana on kumota tunnettu väite "Auschwitzille ei ole selitystä".
Dario Fo

Dario Fo (24. maaliskuuta 1926 Sangiano, Varesen maakunta, Italia – 13. lokakuuta 2016 Milano) oli italialainen yhteiskuntakriittinen ja satiirinen näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1997.
Fo vieraili Suomessa useasti ja ohjasi teoksiaan muun muassa Kansallisoopperassa ja Lilla Teaternissa. Fo hyödynsi commedia dell’arten keinoja ja improvisaatiota. Hänen vasemmistolaiset ajatuksensa johtivat väkivaltauhkauksiin ja porttikieltoihin sekä TV-sarjan lakkauttamiseen. Töissään Fo kritisoi esimerkiksi katolisen kirkon aborttipolitiikkaa, järjestäytynyttä rikollisuutta, lahjontaa ja korruptiota. 
Fon tunnetuimpia näytelmiä ovat keskiaikaisiin monologeihin perustuva "Mysteerio Buffo" ("Mistero buffo", 1969) ja "Näillä palkoilla ei makseta" eli "Ei makseta, ei makseta" (1974).
Fo syntyi Pohjois-Italiassa ja oppi kunnioittamaan tarinankertojia kuunnellessaan isoisäänsä, lombardialaisia kalastajia ja lasinpuhaltajia. Vuonna 1940 Fo yritti aloittaa taideopinnot, mutta väliin tuli toinen maailmansota. Sodan jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja esiintyi pikkuteattereissa. 
Fo työskenteli yleensä yhdessä vuonna 2013 kuolleen vaimonsa Franca Ramen kanssa ja vieraili mielellään pienissäkin ulkomaalaisissa teattereissa. Italiassa hän kiersi työläiskaupunkien pikkuteattereissa.
Seamus Heaney

Seamus Justin Heaney (13. huhtikuuta 1939 – 30. elokuuta 2013) oli irlantilainen runoilija. Hän oli eräs oman aikansa tunnetuimmista englanninkielisistä runoilijoista. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1995.
Heaney syntyi Pohjois-Irlannissa 1939 katolilaiseen perheeseen. Hän opiskeli Belfastin yliopistossa englantia ja kirjallisuutta, ja valmistui 1961. Heaney toimi sen jälkeen ensin opettajana ja sitten luennoitsijana yliopistoissa. Hänen ensimmäinen runokokoelma julkaistiin 1966. Tämän jälkeen hän julkaisi lukuisia runoteoksia, joista läpimurtona pidetään erityisesti vuonna 1972 julkaistua "Wintering Out" -runokokoelmaa. Viimeinen Heaneyn teos julkaistiin 2010. Heaney sai Nobelin lisäksi työstään useita palkintoja kuten Whitbread-palkinnon runokokoelmasta "The Spirit Level". Heaney toimi Harvardin yliopistossa runouden professorina vuodesta 1982 lähtien. Hän opetti Harvardin ohella myös Oxfordin yliopistossa vuosina 1989–1994 ja luennoi runoudesta useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa kuten Berkeleyssä.
Heaneyn teokset kumpuavat Pohjois-Irlannissa vietetystä lapsuudesta ja Irlannin historiasta. Oman työnsä lisäksi hän käänsi vanhoja englanninkielisiä klassikoita nykyenglannille, muun muassa muinaisenglantilaisen eepoksen "Beowulfin", josta hän sai myös Whitbread-palkinnon 1999.
Elias Canetti

Elias Canetti (25. heinäkuuta 1905 Rustšuk, Bulgaria – 14. elokuuta 1994 Zürich, Sveitsi) oli bulgarialaissyntyinen brittiläinen Nobel-kirjailija, joka kirjoitti saksaksi. Hänen pääteoksenaan pidetään romaania "Sokeat".
Elämänvaiheet.
Canetti syntyi Rustšukissa Bulgariassa vauraan kauppiaan Jacques Canettin ja tämän vaimon Mathilden perheeseen. Canettin suku oli Espanjan sefardijuutalaisia, jotka olivat paenneet Iberian niemimaalta vuonna 1492 juutalaisvainoja. Perheen alkuperäinen nimi oli Cañete, ja se muutettiin Canettiksi.
Canettit asuivat Bulgariassa vuodet 1905–1911, kunnes perhe muutti isän työn takia Lontooseen. Perheen isä kuoli 1912, ja Canettit muuttivat Wieniin. Canetti puhui äidinkielenään ladinoa ja lisäksi bulgariaa, englantia ja ranskaa. Itävallassa asuessaan Canetti oppi saksaa, josta tuli hänelle lähes äidinkieli. Perhe asui 1916–1921 Zürichissä ja vuodesta 1924 Saksassa. Elias Canetti opiskeli kemiaa Wienin yliopistossa. Asuttuaan Itävallassa vuoteen 1938, jolloin Itävalta liitettiin natsi-Saksaan, hän muutti Lontooseen, jossa asui 1970-luvulle asti. Hänestä tuli Britannian kansalainen 1952. Viimeiset 20 elinvuottaan hän asui Sveitsissä.
Canetti sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1981.
Tuotanto.
Canetti käänsi 1930-luvulla saksaksi kolme Upton Sinclairin teosta. Canettin omaan tuotantoon kuuluu matkakertomus "Marrakešin ääniä", romaani "Sokeat" ("Die Blendung") ja filosofis-sosiaaliantropologinen tutkielma "Joukko ja valta" ("Masse und Macht") sekä omaelämäkerrallinen trilogia "Soihtu korvassa", "Pelastunut kieli" ja "Silmäpeli". Hän kirjoitti myös kolme näytelmää, mietelmiä sekä useita esseitä ja tutkielmia. Canetti julkaisi ensimmäiset omat teoksensa 1930-luvulla, mutta tuli laajemmin tunnetuksi vasta 1960-luvulta alkaen ja varsinkin Nobelin palkinnon jälkeen. Häneltä julkaistiin postuumisti muistelmatrilogian jatko-osa "Party im Blitz: Die englischen Jahre" (2003) sekä esseekokoelma "Aufsätze, Reden, Gespräche" (2005).
Kenzaburō Ōe

Kenzaburō Ōe (, 31. tammikuuta 1935 – 3. maaliskuuta 2023) oli japanilainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1994.
Ōe opiskeli ranskalaista kirjallisuutta, ja hänen varhaiseen tuotantoonsa vaikuttivat etenkin Ranskan ja Yhdysvaltojen nykykirjallisuus. Ōen tuotanto on usein syvästi henkilökohtaista; hän yhdistää japanilaiseen taruperinteeseen kokemuksiaan ja tunteitaan kehitysvammaisen, mutta musiikillisesti huippulahjakkaan esikoispoikansa Hikari Ōen isänä. 
Ōen arvot olivat vasemmistolaisia, hän oli aktiivinen sodanvastaisessa toiminnassa, ja oli sodanjälkeisen sukupolven merkittävimpiä ääniä. Hän ei kuitenkaan liittynyt mihinkään poliittiseen puolueeseen. Näkemystensä vuoksi hän joutui vanhoillisten piirien hyökkäysten kohteeksi, jopa fyysisesti vuonna 1961 luennoidessaan Tokion yliopistossa.
Ōe avioitui 1960 Yakari Itamin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Hikarin syntymä oli hänen elämänsä ja kirjallisen uransa käännekohta.
"M/T ja kertomus Metsän ihmeestä" sisältää isoäidin kertomuksia, joihin liittyy tyyppipari "matriarkka" ja "temppuilija", joita kuvaa kirjainyhdistelmä M/T. Jan Blomstedt kirjoittaa arviossaan, etteivät tarinat pudottaneet häntä tuolilta. Hän aistii kerronnassa tinkimättömyyttä. Tarinavyyhden lopussa mukaan tulee hänen poikansa Hikari perinteen jatkajana.
Bosniakit

Bosniakit (bosniaksi "Bošnjaci") ovat slaavilainen kansa, joka pääasiassa muodostuu Bosnia ja Hertsegovinan muslimeista. Bosniakit muodostavat Bosnia ja Hertsegovinan väestöstä 51 prosentin osuuden. Heitä asuu vähemmistönä myös muun muassa Serbiassa, Montenegrossa, Kosovossa ja Pohjois-Makedoniassa kuten myös muissa entisen Jugoslavian maissa. Nykyään bosniakkien kieltä kutsutaan bosnian kieleksi (serbokroatiankieli).
Länsimaissa bosniakkeja kutsutaan usein Bosnian muslimeiksi, mikä on virheellinen nimitys, sillä kaikki bosniakit eivät ole muslimeja eivätkä kaikki Balkanin muslimit bosniakkeja. Suurin osa (noin 90 prosenttia) bosniakeista on islaminuskoisia, mutta uskonto ei heille ole kovinkaan määräävässä asemassa ja jotkut ovat kääntyneet takaisin kristinuskoon. Bosniakkien kansallistunne ei ole koskaan ollut yhtä voimakas kuin alueen serbien tai kroaattien. Toisessa maailmansodassa bosniakit olivat monesti Saksan puolella. Titon Jugoslavia voimisti muslimien asemaa, mikä herätti serbeissä vastustusta.
1990-luvun alkupuolella Bosnia ja Hertsegovinan muslimit joutuivat Bosnian sodassa ankaran vainon kohteeksi. Heitä surmattiin joukoittain. Jugoslavian aikoina bosniakkien ja muiden muslimikansojen kansallisuudesta käytetty nimitys oli muslimi tai katsottiin sukujuuret sitten kansallisuus oli serbi tai kroaatti. Ennen ensimmäistä Jugoslaviaa, jota kutsuttiin serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnaksi sekä ortodoksit, katoliset että muslimit käyttivät itsestään nimitystä bosniakit. Myöhemmin serbien painostuksesta Jugoslaviassa pyrittiin tuhoamaan bosniakkilainen kansallinen identiteetti mm. kieltämällä heidän nimensä perustuslaissa.
COTS

COTS (, "hyllytavara") tarkoittaa kaupallisesti "suoraan hyllyltä" ostettaviin komponentteihin perustuvaa järjestelmää. Tällöin vertailukohtana on käyttötarkoitusta varten erityisesti kehitetty ratkaisu. Termiä käytetään hankinnoissa tietotekniikassa ja puolustusvälineissä.
Esimerkiksi puolustusvälinemateriaalin hankinnoissa siviilikäytössä olevan materiaalin mahdollisimman laaja käyttö mahdollistaa kustannustehokkaammat hankinnat ja suuremman materiaalimäärän kuin erikoistilauksesta yleensä pienempinä määrinä valmistettava varsinainen puolustusvälinemateriaali, mille ei ole niin laajaa kaupallista kilpailua.
Eri maiden puolustusvoimat lisäävät COTS tai MOTS () tyyppisten ratkaisujen käyttöä.
General Motors

General Motors Company, tunnetaan myös lyhenteellä GM, on yhdysvaltalainen monikansallinen korporaatio, joka suunnittelee, valmistaa ja myy autoja. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Renaissance Centerin rakennuskompleksissa Detroitissa, Michiganissa. Sillä on autoja ja kuorma-autoja valmistavia tehtaita 35 maassa. Vuonna 2016 GM myi 10 miljoonaa ajoneuvoa ympäri maailmaa. General Motors valmistaa Buick, Cadillac, Chevrolet, GMC ja Wuling -merkkistä autoja. Aiemmin GM on myös myynyt autoja Daewoo, McLaughlin, Oakland, Oldsmobile, Pontiac, Hummer, Saab, Holden ja Saturn -brändien alla. Opel ja Vauxhall myytiin Groupe PSA:lle vuonna 2017.
Historia.
William C. Durant perusti yhtiön 16. syyskuuta 1908. Se oli maailman suurin autonvalmistaja vuosina 1931–2007.
Chevrolet- ja GMC-osiot tekevät kuorma-autoja henkilöautojen lisäksi. Konserniin sisältyvät myös ACDelco, Allison-vaihteistovalmistaja ja sähködivisioona, joka valmistaa dieselsähköisiä laitteistoja. GM:llä on myös yhteisyritys AvtoVAZin kanssa Venäjällä. Jouluna 2003 yhtiö osti Etelä-Afrikasta Delta-yhtiön, josta se oli ostanut 45 % jo vuonna 1997. Siitä GM teki General Motors South Africa’n. Se omisti myös Electronic Data Systemsin vuodesta 1984 vuoteen 1996. Toinen omistettu yhtiö oli DirecTV ennen kuin se myytiin News Corporationille. GM omisti Frigidairen vuodesta 1918 vuoteen 1979.
Nykyinen yhtiö, General Motors Company (”uusi GM”) perustettiin 2009, kun General Motors Corporation (”vanha GM”) oli ajautunut konkurssiin ja vaihtanut nimensä Motors Liquidation Companyksi. Uusi yhtiö osti pääosan vanhan yhtiöstä, mukaan lukien ”General Motors” -nimen.
Yhtiö oli vuoden 2012 Fortune 500 -listalla viidennellä sijalla.
Marraskuussa 2018 General Motors tiedotti irtisanovansa 15 prosenttia työvoimasta. Yhdysvalloista yhtiö irtisanoo 14 700 työntekijää.
Lokakuussa 2023 General Motors ja Honda kertoivat, että suunniteltu yhteistyö sähköautojen valmistuksessa on peruttu. Aiemmin kerrottiin, että Honda alkaisi valmistaa sähköautoja, jotka käyttäisivät General Motorsin Ultium-akkuja ja ensimmäiset autot julkaistaisiin vuonna 2027. Yhteisessä lausunnossa Honda ja GM kertoivat, että markkinat olisivat vaikeita edullisille sähköautoille ja yritykset etsivät ratkaisua erillään. GM julkaisi LG Chemin kanssa kehitetyt litium-ioni -tekniikkaan perustuvat Ultium-akut vuonna 2020 ja niiden piti olla valmiita sarjatuotantoon, mutta GM:llä ja LG Chemillä on ollut tässä vaikeuksia. GM on syyttänyt akkuvalmistuksen ongelmista nimeämätöntä automaatiojärjestelmien toimittajaa.
Motu One

"Samannimisestä saaresta Seurasaarilla katso Motu One (Seurasaaret)."
Motu One tarkoittaa kahta Ranskan Polynesiassa sijaitsevaa saarta. Ne ovat Marquesas-saarten saariryhmän pohjoisimmat saaret. Saaret sijaitsevat 30 kilometriä koilliseen Eiaosta ja 15 kilometriä koilliseen Hatutusta. Saari on asumaton.
Ukkoetana

Ukkoetana ("Limax cinereoniger") on harjaetanoihin kuuluva Euroopan suurin maaetana. Se on nimestään huolimatta suurempi kuin lähisukulaisensa jättietana ("Limax maximus"). Ukkoetanan voi joskus sekoittaa myös jopa 14 cm pitkäksi kasvavaan espanjansiruetanaan ("Arion vulgaris").
Koko ja ulkonäkö.
Ukkoetana on hyvin kookas ja voi kasvaa jopa 20 cm pituuteen. Ruumiin väri vaihtelee harmaan tai ruskean eri sävyissä, mutta myös täysin mustia tai hyvin vaaleita yksilöitä tunnetaan. Tavanomaisessa värityksessä selän keskellä on vaalea ja kyljillä mustat pitkittäisjuovat. Kilpi on aina yksivärinen, takaosastaan teräväkärkinen ja sen pinnassa on sormenjälkeä muistuttava uurrekuvio. Hengitysaukko on kilven takaosassa eläimen oikealla kyljellä. Selässä on peräpään kärjestä selän puoleenväliin ulottuva harjanne. Tärkeänä tuntomerkkinä täysikasvuisen yksilön antura on keskeltä jyrkästi vaalea ja reunoilta tumma, mutta nuorilla yksilöillä yksivärinen. Lima on sitkeää ja kirkasta.
Levinneisyys.
Suomessa ukkoetana on yleinen, ja sitä tavataan Tornio–Suomussalmi-linjan eteläpuolella. Ukkoetanaa tavataan myös laajasti muualla Euroopassa, mutta se puuttuu Islannista, Skandinavian pohjoisosista, Espanjan eteläosista ja Euroopan eteläisimmistä osista.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin elinvoimaiseksi. Myös Suomessa laji on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Ukkoetanat elävät enimmäkseen luonnonmetsissä, ja laji suosii erityisesti mustikkatyypin sekametsiä. Se ei ole kulttuuriympäristöissä viihtyvä laji, kuten vaikkapa jättietana, eikä siihen siksi törmää kovin herkästi. Laji on myös liikkeellä lähinnä öisin. Etenkin sateisina ja sumuisina aikoina etanat saattavat kuitenkin liikkua myös epätavallisissa paikoissa. Ukkoetanoita löytää varmimmin sammalikosta sekä maahan kaatuneiden puunrunkojen tai irtonaisen kaarnan alta. Joskus ne voivat myös kiipeillä puissa. Ravinnokseen ukkoetana käyttää lahoavaa kasvimateriaalia, pinnoilla kasvavia leviä, sieniä sekä tilaisuuden tullen myös eläinten raatoja.
Ukkoetana kuuluu niihin etanalajeihin, jotka kykenevät tarvittaessa hedelmöittämään itse itsensä. Normaalisti parittelu tapahtuu alkukesällä usein puussa. Kukin yksilö tuottaa kesän aikana 400–800 munaa, jotka se laskee 40–250 munan ryhminä muutaman viikon välein heinä-lokakuussa. Munat asetetaan sammalten alle, ei maaperään. Poikaset alkavat kuoriutua muutaman viikon kuluttua munimisesta ja saavat tyypillisen värityksensä muutaman kuukauden ikäisinä, viimeistään vuoden vanhoina. Etana saavuttaa sukukypsyyden 1,5–2 vuoden iässä ja voi elää kolmivuotiaaksi.
Ravinto.
Ukkoetanat syövät lähinnä lahonneita lehtiä, sieniä ja raatoja, joten ne eivät juurikaan aiheuta tuhoa ihmisten viljelyksille, kuten eräät muut etanalajit.
Rosalyn Tureck

Rosalyn Tureck (14. joulukuuta 1914 Chicago – 17. heinäkuuta 2003 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti, cembalisti ja kapellimestari, joka tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin tuotannon tulkitsijana.
Rosalyn Tureck syntyi Chicagossa vuonna 1914 ja aloitti pianotunnit jo nuorena konsertoiden ensimmäistä kertaa julkisesti vain yhdeksänvuotiaana. Chicagossa hänen opettajinaan toimivat Jan Chiapusso ja Sophia Brilliant-Liven, joka itse oli ollut Anton Rubinsteinin oppilas. Vuonna 1931 hän aloitti opinnot Juilliard School of Musicissa opettajanaan Olga Samaroff. 18-vuotiaana Tureck opetteli Bachin Goldberg-muunnelmat viidessä viikossa ja esitti ne ulkomuistista. 23-vuotiaana hän piti viikoittaisten resitaalien sarjan, jossa hän tulkitsi Bachin Das Wohltemperierte Klavierin kaikki fuugat, Goldberg-muunnelmat, Italialaisen ja Englantilaisen sarjan, Partitat sekä Italialaisen konserton vain kuuden viikon sisällä. Tureck debytoi Carnegie Hallissa vuonna 1935 soittamalla thereminiä, esitti Johannes Brahmsin b-molli-pianokonserton Philadelphian orkesterin kanssa vuonna 1936 ja teki Euroopan-kiertueen jo vuonna 1947.
Tureck vastusti jyrkästi ajatusta, että Bachin musiikkia tulisi soittaa vain niin sanotuilla autenttisilla soittimilla, ja kerrotaankin hänen vastanneen cembalisti Wanda Landowskalle aiheesta käydyssä keskustelussa: ”Sinä soitat sen omalla tavallasi, minä Bachin tavalla”. Vuonna 1997 Tureck Bach Research Foundation piti symposiumin, jossa haastettiin musiikkimaailmaa edellisen neljännesvuosisadan hallinnut ajatus musiikin esittämisen historiallisesta autenttisuudesta, näkemys, joka Tureckin mukaan oli pohjimmiltaan virheellinen.
Tureck aloitti kapellimestarina vuonna 1956 ja johti uransa aikana muun muassa Lontoon filharmonista orkesteria, New Yorkin filharmonikkoja sekä omaa orkesteriaan "Tureck Bach Playersiä". Hän julkaisi lukuisia artikkeleita ja kirjoja, kuten kolmiosaisen teoksen "An Introduction to the Performance of Bach". Hän perusti kansainvälisen Bach-instituutin vuonna 1966 ja myöhemmin "Tureck-Bach-instituutin" ja sen seuraajan "Tureck Bach Research Foundationin".
Rosalyn Tureck toimi opettajana Philadelphian konservatoriossa (1935–1942), Juilliardissa (1943–1955) ja Columbia Universityssä (1953–1955). Hänestä tuli St. Hilda’s Collegen elinikäinen "fellow" 1970 ja vieraileva "fellow" Wolfson Collegeen 1973.
Nikolaus

Nikolaus, myös "Nicolaus", on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Nikolaus tulee alkujaan kreikankielisestä nimestä "Nikolaos", joka tulee sanoista "nikē" (”voitto”) ja "laos" (”kansa”). Nimen monine muun­nel­mi­neen on tehnyt laajalti suosituksi varsinkin Pyhä Nikolaus, Myran piispa 300-luvulla, joka on kristi­kunnan tunnetuimpia pyhimyksiä. Nimi on ollut myös viidellä paavilla.
Nikolaus-nimisiä oli ollut Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 238. Nimeä ei alku­peräisessä muodossaan ole suomalaisessa almanakassa, mutta sen monien muunnosten kuten Niilon, Nikon ja Nikolain nimipäivät ovat 6. joulukuuta, jota vanhastaan on vietetty Pyhän Nikolauksen muisto­päivänä.
Nico

Nico on miehen etunimi. Nico-nimisiä oli ollut Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä noin 3 370.
Nico on lyhentymä nimestä Nicolaos. Nicolaos on alkuperältään kreikkalainen nimi ja tarkoittaa voittoisaa kansaa. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Nicon nimipäivä on vuodesta 2015 lähtien 6. joulukuuta.
Setaaniluku

Setaaniluku on polttoaineen syttymisherkkyyttä ilmaiseva luku. Se kuvaa dieselöljyn laatua polttoaineena vastaavasti kuin oktaaniluku kuvaa bensiinin laatua. Yleensä yhdisteellä, jolla on korkea setaaniluku, on matala oktaaniluku ja toisin päin. Setaaniluku ei kuvaa kaikkien polttoaineiden, esim. alkoholien, kohdalla syttyvyyttä oikein. Muita syttyvyyttä kuvaavia tunnuslukuja ovat diesel-indeksi ja setaani-indeksi. 
Suuri setaaniluku tarkoittaa, että polttoaine syttyy moottorissa nopeasti palotilaan ruiskuttamisen jälkeen. Jos setaaniluku on pieni, polttoaine syttyy hitaasti. Liian pieni setaaniluku kuormittaa moottoria ja aiheuttaa ylimääräisiä päästöjä.
Setaaniluku mitataan vertaamalla polttoainetta setaanin eli n-heksadekaanin ja 1-metyylinaftaleenin seokseen. Helposti syttyvän setaanin setaaniluku on 100 ja vaikeasti syttyvän 1-metyylinaftaleenin setaaniluku on 0. Jos polttoaineen setaaniluku on 40, se syttyy yhtä herkästi kuin seos, jossa on 40 tilavuusprosenttia setaania ja loput 1-metyylinaftaleenia. Dieselpolttoaineen setaaniluku on yleensä 40–55, bensiinin 0–20. Setaaniluku mitataan erityisellä CFR-moottorilla. Mittauksissa 1-metyylinaftaleenin tilalla voidaan käyttää heksadekaanin isomeeria 2,2,4,4,6,8,8-heptametyylinonaania eli isosetaania. Isosetaanin setaaniluku on 15.
Setaaniluvun määrittelyyn on otettu kantaa ASTM International standardissa D613 ja kansainvälinen standardisoimisjärjestön ISO standardissa ISO 5165.
EU:n alueella myytävän dieselpolttoaineen setaaniluvun tulee olla vähintään 51 vuodesta 2011 lähtien kuten on määritelty direktiivissä 2009/30/EY.
Jotkin premium dieselpolttoaineet omaavat vielä korkeamman setaaniluvun. Suomessa myytävät St1:n Diesel Plus, Shellin Diesel powered by GTL ja ABC:n Smart Diesel omaavat setaaniluvun joka on vähintään 60, tyypillisen arvon ollessa 63. Neste MY uusiutuvan dieselin setaaniluku on vähintään 70.
Auguuri

Auguuri () oli roomalainen ennustajapappi. Joko virkamiehet tai auguurit suorittivat ensin "auspiciumin", merkkien tarkkailun, jonka pohjalta auguurien kollegio tulkitsi jumalten tahtoa. Erityisesti tarkkailtiin lintujen lentoa, ääntelyä ja käyttäytymistä. Muita kohteita olivat esimerkiksi taivaan merkit. Virka oli elinikäinen, ja sen merkkinä oli käyrä sauva (lat. "lituus)" 
Roomalainen yhteiskunta oli taikauskoinen, ja tärkeisiin toimiin ryhdyttiin yleensä ainoastaan, jos enteiden katsottiin olevan suosiollisia. Epäsuosiolliset enteet tarkoittivat, että toimista oli luovuttava. Tämä antoi ennustajille merkittävää poliittista valtaa.
Kun roomalainen auguuri ennusti, hänellä oli kasvot etelään päin. Kreikkalaisessa käytännössä kasvot olivat puolestaan aina pohjoiseen päin.
Gaia

Gaia (, ”Maa”) on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, maaemo, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti.
 Hesiodoksen mukaan Gaia syntyi jumalista toisena heti Khaoksen jälkeen.
Gaia oli alun perin muinainen esihelleenisen ajan jumalatar, jota palvottiin lähinnä Attikan alueella. Gaia on maan alkukantainen olemus, yksi alkuolentojen, Aitherin ja Hederan luomuksista. Eroksen yllyttämänä Gaia synnytti omatoimisesti Pontoksen (meri), Uranoksen (taivas) ja vuoret. Uranoksen kanssa Gaia sai titaanit, kykloopit ja satakätiset, kun taas Gaian ja Tartaroksen (manala) liitosta syntyi hirviömäinen Tyfon. Uranoksen veren hedelmöittämänä Gaia synnytti erinykset, gigantit ja saarninymfit. Pontoksen hedelmöittämänä Gaia synnytti merenjumalat Nereuksen, Thaumaksen, Forkyksen, Keton ja Eurybian.
Gaialla oli muinoin Delfoissa oraakkeli ennen Apollonia. Helleenisellä ajalla Gaista tuli Demeter, viljan jumalatar. Gaia samaistettiin myös Välimeren ikivanhaan hedelmällisyyttä edustaneeseen äitijumalattareen, joka esiintyi Demeterin, Heran, tai Isiksen hahmoissa. 
Roomalaisessa mytologiassa Gaiaa vastaa Tellus.
Ranskan avoin tennisturnaus

Ranskan avoin tennisturnaus, virallisesti "Tournoi de Roland-Garros", on toinen tenniskauden neljästä "Grand Slam" -turnauksesta. Se järjestetään vuosittain touko-kesäkuussa Pariisissa Ranskassa.
Turnaus pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1891 kansallisena turnauksena ja Ranskan ulkopuolelta tulevien pelaajien osallistuminen sallittiin vuonna 1925. Turnauksen alkuaikoina pelattiin vielä ruohoalustalla. Vuoden 1928 Davis Cupia varten rakennettiin uusi tennisstadion Stade Roland-Garros, joka nimettiin ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautuneen sotasankari Roland Garrosin mukaan, koska se oli yksi kaupan ehdoista, kun stadionia varten ostettiin maa-alue. Pelialusta muuttui ruohoalustasta massa-alustaksi. Vuonna 1968 turnaus muuttui ”avoimeksi” eli ammattilaispelaajien osallistuminen turnaukseen sallittiin.
Massakenttä on vuosien varrella osoittautunut vaikeaksi useille maailman huipuille. Muun muassa Jimmy Connors, John McEnroe, Boris Becker ja Pete Sampras eivät voittaneet Ranskan avoimia kertaakaan. Heistä Connors, Becker ja Sampras eivät koskaan pelanneet edes loppuottelussa. 1990-luvulla, 2000-vuosikymmenellä ja 2010-luvulla turnauksessa ovat menestyneet miehistä erityisesti espanjalaiset ja eteläamerikkalaiset massakenttäspesialistit. Näinä vuosikymmeninä miesten kaksinpelin voittaja on ollut espanjalainen viisitoista kertaa ja loppuottelun häviäjä on ollut espanjalainen kuudesti. Etelä-Amerikasta miesten kaksinpelin voittaja on tullut näinä vuosikymmeninä viisi kertaa. Naistähdistä Ranskan avoimia eivät ole pystynyt voittamaan muun muassa Martina Hingis, Venus Williams ja Lindsay Davenport. Heistä Davenport ei ole pelannut koskaan turnauksen loppuottelussa. 
Miesten kaksinpelissä Ranskan avoimissa parhaiten menestynyt pelaaja kautta aikain on espanjalainen Rafael Nadal, joka on voittanut turnauksen neljätoista kertaa. Nadal pelasi Ranskan avoimissa ensimmäistä kertaa vuonna 2005 ja voitti turnauksen tästä eteenpäin neljä kertaa peräkkäin. Vuosien 2005–2008 lisäksi Nadal on voittanut turnauksen myös vuosina 2010–2014 ja 2017–2019 sekä 2022. Naisten kaksinpelissä menestynein on yhdysvaltalainen Chris Evert, joka vei turnauksen voiton seitsemänä vuonna. Lähimmäksi Evertin saavutusta on päässyt Steffi Graf kuudella mestaruudellaan. Kaiken kaikkiaan eniten turnausvoittoja Ranskan avoimissa ottanut pelaaja on Margaret Smith Court, joka 1960- ja 1970-luvuilla vei kaksinpelimestaruuden viidesti ja voitti lisäksi neljästi sekä nelinpelin että sekanelinpelin mestaruuden.