Positiivinen syrjintä

Positiivinen syrjintä, positiivinen diskriminaatio tai positiivinen erityiskohtelu tarkoittaa tietyn ryhmän asemaa ja olosuhteita parantavia toimia, jotka on katsottu tarpeellisiksi tosiasiallisen tasa-arvon lisäämiseksi.
Kaikkia tietyn ryhmän asemaa ja olosuhteita parantavia toimia ei ole pidetty positiivisena erityiskohteluna, ja monet niistä on sen takia kielletty. Koska yhdenvertaisuus on keskeinen perus- ja ihmisoikeus, se on kaventanut mahdollisuuksia positiiviseen erityiskohteluun. Joidenkin juristien mielestä perustuslaki asettaa positiiviselle erityiskohtelulle tiukat rajat ja korkeat vaatimukset, ja erityiskohtelu tulee kysymykseen vain hyvin poikkeuksellisissa olosuhteissa. Sen sallivia säännöksiä pitää myös tulkita suppeasti eikä väljästi. Toiset juristit ovat tulkinneet periaatetta huomattavasti väljemmin ja tulkitsevat esimerkiksi sotaveteraanien etuudet ja koko vammaislainsäädännön positiiviseksi erityiskohteluksi.
Suomen laissa käsite otettiin käyttöön perustuslakien perusoikeussäännösten muuttamisen yhteydessä annetussa hallituksen esityksessä HE 309/1993. 
Periaate esiintyy myös yhdenvertaisuuslain 9. pykälässä, jonka otsake on "Positiivinen erityiskohtelu". Pykälä kuuluu: "Sellainen oikeasuhtainen erilainen kohtelu, jonka tarkoituksena on tosiasiallisen yhdenvertaisuuden edistäminen taikka syrjinnästä johtuvien haittojen ehkäiseminen tai poistaminen, ei ole syrjintää".
Vastaavia periaatteita on myös muiden maiden lainsäädännössä. Yhdysvalloissa "affirmative action" tarkoittaa politiikkaa, jossa suositaan syrjintää kärsivän ja heikommassa asemassa olevaa ryhmää ja parannetaan sen oloja järjestämällä ryhmälle samat mahdollisuudet kuin etuoikeutetuilla enemmistöillä. Kanadassa periaate tunnetaan nimellä "employment equity", Intiassa nimellä "reservation" ja Britanniassa nimellä "positive action". Periaatteen käyttö alkoi Neuvostoliitossa, jossa sitä alettiin soveltaa vuonna 1929. 
Historia.
Positiivisen erityiskohtelu alkoi Josif Stalinin johtamassa Neuvostoliitossa vuonna 1929, jolloin osana "kulttuurivallankumousta" päätettiin antaa työläisperheiden lapsille etusija opiskelijapaikkoja jaettaessa. Ratkaisu nähtiin tarpeellisena, sillä harvalukuisen toimihenkilökerroksen lapset olivat aikaisemmin vieneet valtaosan kaikista nuorten opiskelupaikoista.
Yhdysvalloissa periaate on saanut nimen "affirmative action" (). Sen on katsottu esiintyneen ensimmäisen kerran presidentti John F. Kennedyn vuonna 1961 allekirjoittamassa määräyksessä nro 10925, joka edellytti, että työnantajien on "ryhdyttävä positiivisiin toimiin varmistaakseen, että hakijat työllistyvät - - riippumatta heidän rodustaan, uskonnostaan, ihonväristään tai kansallisesta alkuperästään." Yhdysvalloissa periaatteen soveltamisella on pyritty lisäämään historiallisesti sorrettujen ryhmien edustusta. Historiallisen taakan on katsottu liittyvän etenkin orjuuteen, rotusyrjintään, rasismiin ja köyhyyteen. Erityisesti tavoiteltiin naisten ja vähemmistöryhmien asemien parantamista työelämässä, koulutuksessa ja kulttuurissa, mistä heidät oli aikaisemmin suljettu pois.
Positiivinen erityiskohtelu Suomessa.
Lainsäädäntö.
Perustuslain esittelymuistio.
Positiivisen erityiskohtelun käsite tuli lainsäädäntöön perustuslakiuudistuksen yhteydessä vuonna 1999. Lain perustelumuistion (HE 309/1993) mukaan tarkoituksena oli pyrkiä turvaamaan paitsi perinteistä oikeudellista yhdenvertaisuutta myös tosiasiallisen tasa-arvon toteutuminen yhteiskunnassa. Perustuslain (731/1999) kuudes pykälä yhdenvertaisuudesta toteaa:
Lain perustelumuistio antaa tietyin ehdoin oikeuden poiketa tästä muodollisesta tasa-arvosta ”tosiasiallisen tasa-arvon” eli lopputuloksen tasa-arvon hyväksi. Muistio käyttää siitä nimitystä ”positiivinen erityiskohtelu”. 
Positiivinen erityiskohtelu tarkoittaa siten paitsi syrjinnän vaikutusten poistamista myös tietyn ryhmän asemaa ja olosuhteita parantavia toimia yleensä. 
Yhdenvertaisuuslaki.
Käsite esiintyy myös yhdenvertaisuuslaissa (1325/2014) ja Riikka Raskin mukaan periaate kuuluu lisäksi tasa-arvolakiin (609/ 1986) ja työsopimuslakiin (55/2001). Niissä itse käsite ei kuitenkaan esiinny. 
Yhdenvertaisuuslain esittelymuistio toteaa, että "”syrjintää ei ole sellainen oikeasuhtainen erilainen kohtelu, jonka tarkoituksena on tosiasiallisen yhdenvertaisuuden edistäminen taikka syrjinnästä johtuvien haittojen ehkäiseminen tai poistaminen... Yhteiskunnallisesti heikommassa asemassa olevien ihmisten, esimerkiksi vammaisten, tukeminen voi olla perusteltua silloinkin, kun heikomman aseman ei voida osoittaa johtuvan syrjinnästä."”
Yhdenvertaisvaltuutetun ohjeet.
Yhdenvertaisuusvaltuutettu on julkaissut periaatteen soveltamisesta oppaan, joka tarjoaa esimerkkejä periaatteen soveltamisesta. Yhdenvertaisvaltuutetun antamia esimerkkejä ovat:
Soveltaminen.
Työelämä.
Yhdenvertaisuusvaltuutetun mukaan työhönotossa on huomioitava seuraavat seikat: 
Yleisradion tekemän selvityksen mukaan lähes kaikki Suomen yliopistot ottavat työhönotossa huomioon vähemmistöasemaan kuulumisen. Suurimmalla osalla yliopistoista on maininta positiivisesta erityiskohtelusta yhdenvertaisuus- ja tasa-arvosuunnitelmassaan. Käytäntöä voidaan noudattaa, vaikka mainintaa ei olisi. Yliopistojen rekrytoinneissa tämä tarkoittaa, että kun tarjolla on kaksi tasavahvaa tai hieman eri tasoista hakijaa, voidaan suosia sitä, joka on ryhmänä aliedustettu. Turun yliopiston vararehtorin mukaan ”käytäntöä ei oikeastaan tarvita”, sillä tilanteita, joissa vastakkain olisi kaksi täysin tasavahvaa hakijaa, ei oikeastaan ole olemassa.
Sukupuoli.
Työhönotossa.
Riitta Raskin mukaan positiivista erityiskohtelua ovat toimet, joilla vähemmistössä olevan sukupuolen edustajat asetetaan etusijalle työhönotossa, ylennyksissä tai muissa valinnoissa. Tasa-arvolain (9 § 4) mukaan työhönotossa voidaan tietyin edellytyksin suosia aliedustettua sukupuolta. Tämä on myös Euroopan unionin oikeuskäytännön mukaan sallittua silloin, kun mies ja nainen ovat hakijoina yhtä päteviä tai lähes yhtä päteviä. 
Opiskelijavalinnassa.
Opiskelijavalinnassa tasa-arvolaki (8 b §) kieltää sukupuoleen perustuvan syrjinnän ja siten sukupuolikiintiöt. Tasa-arvovaltuutettu on tehnyt asiasta kiintiöt kieltäviä ratkaisuja 1980-luvulta lähtien. 
Yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunnan päätöksen mukaan vuonna 2022 sukupuoli ei saanut vaikuttaa opiskelijoiden valintaan, jonka tuli perustua vain yksilöllisiin seikkoihin, ei ryhmän jäsenyyteen. Tällä perusteella Jyväskylän yliopiston liikuntapedagogiikan opiskelijavalinnassa käytettyjen sukupuolikiintiöiden todettiin olevan tasa-arvolain vastaisia. Valintakokeen toiseen vaiheeseen oli valittu yhtä paljon mies- ja naishakijoita juridisen sukupuolen mukaan, joten korkeammat pisteet saanut hakija voitiin sivuuttaa sukupuolikiintiön perusteella. Kiintiötä oli käytetty vuodesta 1963, ja sitä sovellettiin keinona saada liikunnanopettajiksi yhtä paljon miehiä ja naisia.
Vuonna 2024 julkaistun tutkimuksen mukaan peruskoululaiset olivat hyötyneet opettajakoulutuksen mieskiintiöstä. Miesten opettamat koululaiset pääsivät muita useammin peruskoulun jälkeisiin opintoihin, ja nuorina aikuisina heillä oli muita korkeampi koulutus ja työllisyysaste. Ennen vuotta 1989 käytetyn 40 prosentin mieskiintiön ansiosta luokanopettajakoulutukseen pääsi miehiä, jotka eivät muuten olisi sinne päässeet. Kun kiintiö lakkautettiin, valmistuvien miesopettajien osuus puolittui 20 prosenttiin.
Jyväskylän yliopisto otti vuonna 2025 käyttöön maahanmuuttajakiintiöt muutamissa koulutusväylissä perusteena se, että yliopiston tuli pystyä "palvelemaan yhä moninaistuvia hakija- ja opiskelijaryhmiä sekä vastaamaan muuttuneisiin osaamisvaatimuksiin ja muutoksiin väestörakenteessa.” 
Kunnallishallinnon luottamushenkilöksi valinnassa.
Tasa-arvolain 4 a §:n 1 momentin nojalla kunnallishallinnon luottamushenkilöitä valittaessa toimielimiin on kumpaakin sukupuolta oltava edustettuna vähintään 40 % riippumatta ehdokkaiden vaaleissa saamasta äänimäärästä.
Etninen alkuperä.
Yhdenvertaisuusvaltuutetun mukaan erilainen kohtelu ei ole mahdollista etnisen alkuperän perusteella. Oppilaitos voi asettaa kiintiön jollekin syrjinnälle alttiille tai yhteiskunnallisesti heikommassa asemassa olevalle ryhmälle, mutta ryhmää ei saa identifioida sen etnisen alkuperän perusteella (esim. romanit). Ryhmä voidaan kuitenkin identifioida esimerkiksi kielen tai maahanmuuttaja-aseman perusteella.
Kieli.
Lääketieteellisessä ja oikeustieteellisessä koulutuksessa ruotsin kieltä osaaville on omat kiintiönsä, sillä kielilain nojalla tulee kouluttaa tietty määrä ruotsinkielentaitoisia lääkäreitä ja juristeja. Kyse ei tässä ole positiivisesta erityiskohtelusta vaan koulutustarpeesta. Yhdenvertaisuusvaltuutettu antaa esimerkin kieleen kohdistuvasta positiivisesta erityiskohtelusta: terveyskeskus voi tuottaa materiaalia myös muilla kielillä kuin suomeksi tai ruotsiksi edistääkseen vähemmistöryhmään kuuluvan asiakkaan tosiasiallista pääsyä palveluihin.
Yleisradion uutisen mukaan Lapin yliopistossa on kiintiö saamenkielisille opiskelijoille. Sen nojalla saamenkielinen hakija voi päästä positiivisen syrjinnän mukaisesti opiskelemaan muita pienemmällä pistemäärällä. Vuonna 2002 saamen ilmoitti Suomessa äidinkielekseen 1 734 henkilöä, eli 0,03 prosenttia väestöstä.
Yhdenvertaisuusvaltuutetun kanta.
Yhdenvertaisuusvaltuutettu on antanut oikeusoppineiden ja poliitikkojen lausuntoja rajoitetumpia esimerkkejä positiivisesta erityiskohtelusta. Sotaveteraanietuuksien tai vammaispalveluiden asemesta yhdenvertaisvaltuutettu esittää seuraavat viisi tapausesimerkkiä:
Perustuslain esittelymuistion mukaan positiiviseen erityiskohteluun ei saa sisältyä toisiin kohdistuvaa syrjintää. Yhdenvertaisuusvaltuutettu tarkentaa, että positiivinen erityiskohtelu ei sisällä yksilöön kohdistuvaa syrjintää, sillä syrjintä kohdistuu korkeintaan toiseen ryhmään: ”Monissa tapauksissa positiivisella erityiskohtelulla pyritään parantamaan heikommassa asemassa olevan ryhmän asemaa esimerkiksi siten, että heihin sovelletaan lievempiä kriteereitä kuin muihin. Käytännössä tämä voi tarkoittaa muiden ryhmien asettamista epäedullisempaan asemaan. Positiivinen erityiskohtelu on kuitenkin eri asia kuin suosinta, jossa kyse on etuoikeuksien antamisesta toisia syrjivällä tavalla”.Jos työtehtävään valitaan kahdesta tasaveroisesta hakijasta vähemmistöryhmään kuuluva hakija, ja valinnan tarkoituksena on parantaa heikommassa asemassa olevan ryhmän asemaa, ratkaisua ei pidetä syrjintänä valintakilpailussa hävinnyttä henkilöä kohtaan. Riitta Rask toteaakin, että "Työntekijän perusoikeus on tulla kohdelluksi yhdenvertaisesti samanlaisissa tilanteissa. Yhdenvertaisuus on keskeinen perus- ja ihmisoikeus, jota toteutetaan keskeisesti syrjinnän kielloilla".
Helsingin kaupunki.
Helsingin kaupunki hyväksyi vuonna 2004 asiakirjan ”"Rasismin ja etnisen syrjinnän ehkäiseminen"”. Sen mukaan työhönotossa voidaan ottaa huomioon hakijan etninen tausta palkkaamalla tehtävään työmarkkinoilla aliedustettuun ryhmään kuuluva henkilö, vaikka tämä ei olisi aivan yhtä pätevä kuin paremmin edustettuun ryhmään kuuluva. Yhdenvertaisvaltuutettu kuitenkin kielsi tämän syrjintänä, jolloin linjaus muutettiin niin, että voidaan suosia ”maahanmuuttajaa”, jos hakijana on kaksi ansiokkuudeltaan tasaveroista hakijaa. Asiaa perusteltiin sillä, että positiivinen erityiskohtelu on mahdollista, jos sillä pyritään edistämään tosiasiallista yhdenvertaisuutta.
Suomalaista keskustelua.
Perussuomalaisten julkilausuman herättämä keskustelu.
Vuonna 2011 perussuomalaisten eduskuntaryhmä antoi syrjintää ja suosintaa vastustavan julkilausuman. Siinä ei suoraan esiintynyt positiivisen erityiskohtelun käsitettä vaan todettiin: ”Tuomitsemme kaiken etniseen taustaan, kieleen, kulttuuriin, uskontoon tai vastaavaan seikkaan perustuvan syrjinnän tai suosimisen työmarkkinoilla, koulutuksessa ja muissa yhteyksissä... julkisen vallan on kohdeltava jokaista ihmistä yksilönä, ei etnisen, kulttuurisen tai muun vastaavan ryhmän edustajana”"." Myös Kokoomuksen Nuorten Liitto ja Perussuomalaiset Nuoret ottivat pian tämän jälkeen kantaa suosimista ja syrjintää vastaan. Kokoomuksen Nuorten liiton mukaan ”Tiettyjen ryhmien suosimisella ja kiintiöillä Suomeen on luotu rakenteellista eriarvoisuutta, joka lisää jännitteitä eri ryhmien välille - - Kokoomusnuoret vaatii, että yksilöitä kohdellaan Suomessa yksilöinä eikä erilaisten vähemmistö- tai enemmistöryhmien jäseninä.”
Perussuomalaisten vaatimus kohdella ”jokaista ihmistä yksilönä” herätti keskustelua ja laajaa paheksuntaa tiedotusvälineissä.
Kannanoton arvostelijat katsoivat siten, että perussuomalaisten julkilausuma hylkäsi sosiaalipolitiikan yleensä sekä muun muassa maanviljelijöiden saamat tuet. Perussuomalaisten kannanoton kirjoittanut Jussi Halla-aho vastasi väitteisiin kahdessa blogikirjoituksessa.
Muuta keskustelua.
Positiivisen syrjinnän arvostelu on kaikkialla ollut hyvin samankaltaista. Suomessa Jari Ehrnrooth on tiivistänyt sen niin, että tasa-arvo voi koskea vain yksilöitä. Ryhmät eivät ole subjekteja, joten niiden tasa-arvosta puhuminen on harhaanjohtavaa.
Arvosteluun on vastannut käräjätuomari Riikka Rask. Hän torjuu ajatuksen, että positiivinen syrjintä voisi olla yksilöön kohdistuvaa syrjintää. Rask kirjoittaa: ”Erityistoimille on tyypillistä, että ne asettavat eri asemaan tietyn ryhmän – eivät ketään nimenomaista yksilöä.” Dosentti Liisa Niemisen mukaan kokemus yksilötason syrjinnästä on näköharha: "Ensi näkemältä positiivinen erityiskohtelu voi johtaa syrjintään yksilötasolla samalla, kun se edistää tosiasiallista yhdenvertaisuutta ryhmän tasolla".
Positiivinen syrjintä eri maissa.
Positiiviseen erityiskohteluun kuuluva vähemmistöryhmien suosinta on johtanut vaihteleviin ratkaisuihin. Yleensä sen käyttöä on rajoitettu, ja joskus sen soveltamista on vähennetty. 
Amerikkalaista keskustelua.
Periaatteellinen kritiikki.
Periaate sai Yhdysvalloissa osakseen arvostelua, kun sen nojalla alettiin harjoittaa rotuun ja sukupuoleen perustuvaa suosintaa valintatilanteissa. Keskustelu on koskenut etenkin sitä, pitääkö afro-amerikkalaisia ja latinoja suosia yliopistojen pääsykokeissa, koska heidän suhteellinen osuutensa yliopisto-opiskelijoista on pienempi kuin koko väestössä. Erityiskohtelun kannattajien mukaan nämä ryhmät olivat kärsineet tai kärsivät yhä syrjinnästä ja ovat sen takia muita huonommassa asemassa. Vastustajien mielestä rotu oli liian karkea mittari erottelemaan ihmisiä aseman huonouden suhteen. Ryhmään kohdistuva suosinta muuttuu sen takia yksilöiden syrjinnäksi. Vastustajat ovat väittäneet, että positiivinen syrjintä on epäreilua ja loukkaa perustuslain tasa-arvoperiaatetta, aiheuttaa sosiaalisia ja poliittisia erimielisyyksiä, ei ole parantanut asioita, leimaa hyödynsaajat ja heikentää heidän itsekunnioitustaan.
Samuel P. Huntington kirjoittaa, että länsimaisen sivilisaation arvoja ovat individualismi ja oikeusperiaate, jotka edellyttävät, että yksilöitä tulee kohdellaan samanarvoisina, mutta positiivinen syrjintä korvaa ne ryhmien tasa-arvoisuudella, mihin pyritään suosimalla heikommaksi jäävää ryhmää. Antropologi Philip Carl Salzman katsoo, että positiivinen syrjintä liittyy monikulttuurisuuden ihanteeseen, jossa tavoitellaan sopusointuista, mutta ryhmäidentiteetteihin jakautunutta yhteiskuntaa. Hän näkee ryhmien korostamisessa siirtymisen eräänlaiseen klaaniyhteiskuntaan, missä universalismin ja individualismin tilalle tulevat ryhmäidentiteetit. Ryhmien suosinnan kääntöpuolena on siten nähty yksilöön kohdistuva syrjintä.
Kiintiöiden vaikutukset.
Monet organisaatiot ovat halunneet valita virkoihin alkuperäiskansaan kuuluvia henkilöitä oikaistakseen menneisyyden vääryyksiä. Erityisesti akateemisessa maailmassa niin sanotuista rodun vaihtajista ("raceshifters)" on tullut suuri ongelma. 
Oppilaitosvalinnoissa positiivinen syrjintä on johtanut siihen, että valkoiset hakijat kertovat olevansa ei-valkoisia. Yhdysvalloissa 34 % collegeen pyrkineistä valkoisista hakijoista ilmoitti olevansa ei-valkoinen. Tavallisinta (48 %) oli ilmoittautua Amerikan alkuperäisasukkaaksi. Tiedot väärentäneistä 77 % pääsi haluamansa oppilaitokseen.
Vuonna 2023 Yhdysvaltain korkein oikeus kielsi positiivisen syrjinnän korkea­koulujen pääsy­kokeissa. Edistysmieliset olivat tyrmistyneitä päätöksestä. Presidentti Joe Biden ilmaisi heti vakavan pettymyksensä päätökseen.