tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Luna

Luna-ohjelma oli sarja avaruusluotaimia, jotka Neuvostoliitto lähetti Kuuhun vuosina 1959–1976. Luotaimia oli useaa eri tyyppiä: kiertolaisia, laskeutujia, iskeytyjiä ja näytteenhakijoita. Luna 1 oli ensimmäinen kuuluotain. Joukkoon kuului myös kaksi kuukulkijaa.
Virallisesti Luna-ohjelmaan kuului 24 nimettyä luotainta, joista 15 oli menestyksellisiä. Luotaimia laukaistiin kuitenkin huomattavasti enemmän, monet tuheutuivat jo lähdössä tai lennon alkuvaiheessa. Ensimmäistä nimettyä 2. tammikuuta 1959 laukaistua Luna 1:tä edelsi kolme epäonnistunutta laukaisua vuonna 1958.
Luna-luotaimet.
Nimetyt Luna-ohjelman luotaimet:
Vinyyli

Vinyyli on eteenin substituenttinimi tai se voi olla myös orgaaninen yhdiste, joka sisältää vinyyliryhmän. Vinyylistä käytetään myös nimitystä etenyyli. Vinyyliryhmän kemiallinen rakenne on -CH=CH2. Esimerkiksi vinyylikloridi on toiselta nimeltä "kloori"-eteeni ja sen rakenne on "Cl"-CH=CH2. Vinyyli"asetaatin" rakenne on "CH3-COO"-CH=CH2.
Eteeni ja sen johdokset (vinyyliyhdisteet) polymeroituvat katalyytin avulla alkeenipolymeereiksi. Polymeroitaessa vinyylimonomeeria R-CH=CH2, polymeerin toistuva yksikkö on:
 / R H \
 | -C-C- |
 \ H H / n
Polymeroinnissa vinyyliryhmän kaksoissidos häviää kun hiili (C) muodostaa sidoksen seuraavan vinyylimonomeerin hiiliatomin kanssa.
Erittäin yleisesti käytetty vinyylipolymeeri on polyvinyylikloridi eli PVC, joka valmistetaan polymeroimalla vinyylikloridia. PVC:tä kutsutaan usein vinyyliksi, vaikka siinä ei ole vinyyliryhmiä.
Vinyylipolymeerien ehkä tunnetuin käyttö on EP- ja LP-äänilevyissä. Puhekielen ilmaisu "vinyyli" tarkoittaa vinyylilevyä ja "savikiekko" tarkoittaa 1900-luvun alkupuolen gramofonilevyä.
Unnukka

Unnukka (joskus myös "Unnukanjärvi") on Vuoksen vesistön Leppävirran reittiin kuuluva järvi Leppävirran ja Varkauden alueilla Pohjois-Savossa. Sen pinta-ala on 80 km², ja pinnankorkeus 81,3 m merenpinnan yläpuolella. Järvi saa vetensä pohjoisessa Kallavedestä, joka laskee järveen Konnuksenkanavan sekä Emä-, Pirtti- ja Koivukoskien kautta. Kallaveden reitin vesistä 70 % virtaa Unnukkaan. Unnukasta vedet laskevat Varkaudessa Ämmäkosken, Kämärinkosken, Taipaleen kanavan ja Huruskosken voimakanavan kautta Saimaaseen, Haukiveden Siitinselkään. Järven pituus luode–kaakkosuunnassa Leppävirralta Varkauteen on lähes 30 km.
Järveä luonnehtii rikkonaisuus ja erittäin runsas saarien määrä; sen yli 400 saaresta mainittavia ovat Leppäsalo, Timonsalo, Tiheänsalo, Tervassalo, Pöyhönsaari ja Tanskansaari. Leppäsalo, joka on pinta-alaltaan yli 10 km², erottaa pohjoiset Voipaanselän ja Saviveden altaat varsinaisesta Unnukan altaasta. Jos lähes samassa tasossa oleva Savivesi luetaan Unnukkaan, saadaan yhteispinta-alaksi noin 110 km². Suuria selkiä ovat Paloisselkä, Änäkänselkä ja Kinkamonselkä, joiden itäpuolella sijaitsee Soisalon laaja saari. Sokkeloisella järvellä on rantaviivaa 478 km. Matalahkon järven keskisyvyys on 6,3 m; suurin syvyys, 41 m, on mitattu järven länsiosasta Timonselältä.
Unnukan vedenlaatu on yleiseltä käyttökelpoisuusluokitukseltaan hyvä. Vain pohjoisessa Saviveteen luettava Konnuslahti on vedenlaadultaan tyydyttävä tai osin jopa välttävä. Unnukka on lievästi rehevöitynyt, mutta sen vesi on varsin kirkasta.
Kermankoski

Kermankoski on Heinäveden kunnassa, Kerman kylässä, Heinävedentiellä sijaitseva koski. Kermankoski on suosittu kalastus- ja freestylemelontapaikka. 2007–2008 tehdyn kalataloudellisen kunnostuksen myötä Kermankoskeen rakennettiin melojia varten kaksi freestylemelontaan soveltuvaa stopparia, jotka toimivat eri vedenkorkeuksilla. Kosken läheisyydessä sijaitsee vuosina 1903–1906 rakennettu Kerman kanava, joka on nykyisinkin toiminnassa. Toinen suosittu kalastuskoski Heinävedellä on Karvionkoski.
Kosken länsirannalla sijaitsee urheiluseura Heinäveden Hyrskeen kesäisin toimiva tanssipaikka Kermankosken lava.
TV-nytt

Yle Nyheter TV-nytt on Yle Femin ruotsinkielinen uutislähetys. Yle Nyheterillä on päivittäin yksi päälähetys, kello 19.30. Arkisin esitetään myös viisi minuuttia kestävä lähetys 17.55. Aikaisemmin esitettiin myös myöhäislähetys, jonka alkamisaika riippui muusta ohjelmistosta. Kaikki TV-nyttin lähetykset esitetään Yle Teema &amp; Femillä.
TV-nyttin kello 17.55 alkava lähetys ei näy arkisin pohjoisimmassa Lapissa, vaan sen paikalla näkyy saamenkielinen uutislähetys Ođđasat.
Historia.
Ensimmäinen lähetys lähetettiin nimellä "Från dag till dag" 5. huhtikuuta 1965. Vuoden 1975 alussa nimeksi tuli nykyinen TV-nytt.
TV-nyttin päälähetyksen alkamisaika on vaihdellut vuosien saatossa. Vuoteen 1990 TV-nyttin päälähetys alkoi kaikkina päivinä paitsi sunnuntaisin kello 18.00 ja lähetettiin maanantaisin TV2:ssa (toisinaan molemmilla kanavilla) ja muina päivinä TV1:ssä. Sunnuntain TV-nytt lähetettiin myöhään illalla kello 23:n tienoilla. 15. tammikuuta 1990 alkaen vuoden 1992 loppuun TV-nyttin päälähetys tuli nyt viikon jokaisena päivänä TV1:stä kello 18.00. Vuoden 1993 alusta TV-nyttin päälähetys alkoi maanantaista perjantaihin kello 18.10 TV2:ssa ja lauantaisin ja sunnuntaisin kello 17.45 TV1:ssä. Uudet lähetysajat saivat paljon arvostelua ja niinpä TV-nyttin alkamisajaksi tuli 23. elokuuta 1993 alkaen jälleen vanha tuttu 18.00 ja siitä lähtien TV-nyttin päälähetys tuli joka päivä TV1:stä. 28. lokakuuta 1996 TV-nyttin alkamisaikaa siirrettiin 15 minuuttia myöhemmäksi, kun FST:n alkuillan lastenohjelmat siirtyivät TV2:sta TV1:n puolelle. Vuosina 2001–2009 TV-nyttillä oli kaksi päälähetystä: ensimmäinen kello 18.15 TV1:ssä ja FST:n digikanavalla ja jälkimmäinen kello 20.00, joka nähtiin vain FST:n digikanavalla paitsi maanantaisin, jolloin se nähtiin myös analogisesti TV2:ssa. Syyskuusta 2007 alkaen TV-nyttiä on esitetty vain YLE FST5:ssä eli nykyisellä Yle Femillä.
Vuosina 1997–2005 oli Ykkösen aamu-TV:ssä kolme "Morgonnytt"-lähetystä. Toistaiseksi viimeinen Morgonnytt lähetettiin joulukuussa 2005. Yleisradio lopetti Morgonnyttin säästösyistä. 2010-luvun alussa Yle Nyheter lähetti kaksi uutislähetystä arkiaamuina, Min morgon-ohjelman yhteydessä. Vuonna 2016 ruotsinkieliset uutiset tekivät paluun Aamu-TV:hen.
TV-nyttin myöhäislähetys esitettiin nimellä "Kvällsnytt" 1990-luvulta vuoteen 2009. Myöhäislähetys esitettiin maanantaisin TV2:ssa sekä tiistaista perjantaihin TV1:ssä. Vuonna 2013 nimen alkuun lisättiin sanat Yle Nyheter.. Helmikuussa 2013 Ylen uutisten ja urheilun uudistuksessa TV-nytt sai samanlaisen visuaalisen ilmeen kuin suomenkielisetkin uutislähetykset, mutta tunnusmusiikilla on erilainen sovitus.
Medusa

Medusa () oli kreikkalaisessa tarustossa hirviömäinen naispuolinen olento, gorgo. Medusa pystyi muuttamaan ihmisen kiveksi katseellaan tai jos häntä katsoi suoraan silmästä silmään. Medusan sisaret olivat Euryale ja Stheino, jotka Medusasta poiketen eivät olleet kuolevaisia.
Taru.
Roomalaisen Ovidiuksen "Muodonmuutoksissa" esiintyy tarinaversio, jonka mukaan Medusa oli alkujaan kaunis neito. Medusan kohtaloksi muodostui merenjumala Poseidon, joka raiskasi Medusan Pallas Athenen temppelissä. Pallas Athene vihastui, kun hänen pyhäkkönsä näin häpäistiin. Rangaistukseksi Pallas Athene muutti Medusan kultaiset hiukset käärmeiksi, koska ne olivat vietelleet Poseidonin. Joidenkin lähteiden mukaan Medusa oli ainoa olento, joka kykeni muuttamaan ihmisen kiveksi jos tätä katsoo. Toisaalta hän oli myös kuolevainen toisin kuin hänen sisarensa.
Perseuksen tehtävä: nouda Medusan pää.
Serifoksen kuningas Polydektes teeskenteli, että hän kerää myötäjäisiä Hippodameiaa varten, ja vaati tuomaan hevosia lahjaksi. Oikeasti häntä ei kiinnostanut Hippodameia vaan veljensä Diktyksen suojatti Danae, Perseuksen äiti. Perseus eli kalastaja Diktyksen suojissa, joten hänellä ei ollut hevosia. Niinpä Perseus lupasi tuoda kuninkaalle mitä tahansa muuta tämä vain tahtoisi. Polydektes halusi päästä Danaen aikuisesta pojasta eroon, joten hän lähetti miehen noutamaan Medusan päätä häälahjaksi Hippodameialle. Tehtävää varten jumalatar Pallas Athene antoi Perseukselle kiiltävän kilven: sen avulla tämä voisi katsoa Medusaa kivettymättä. Hermes taas antoi Perseukselle sirpin. Nymfit puolestaan varustivat miehen runsaskätisesti: Perseus sai siivekkäät sandaalit, laukun ja Haadeen näkymättömäksi tekevän kypärän.
Perseus löysi gorgot nukkumasta Tartessoksesta. Perseus käytti apuna kilpensä peilipintaa ja leikkasi Medusalta pään. Haavasta nousi sekä Khrysaor-jättiläinen että siivekäs hevonen Pegasos: myöhemmin juuri Pegasos auttoi Perseuksen takaisin jumalten luo. Perseus nappasi Medusan pään mukaansa ja pakeni henkensä edestä kahta jäljelle jäänyttä sisarusta: hän pääsi karkuun vain siksi, että hänen päässään oli näkymättömäksi tekevä kypärä.
Joidenkin lähteiden mukaan Perseus vei Medusan verta lääketaidon jumala Asklepiokselle: osa verestä oli tappavaa myrkkyä kun taas toinen osa herätti kuolleet eloon.
Kerrotaan että Perseus pelasti Andromedan: hän käytti apunaan Medusan päätä ja kivetti sillä merihirviö Ketoksen. Andromeda oli kahlehdittu kallioon kiinni, sillä oraakkelin ennustuksen perusteella hänet oli päätetty uhrata merihirviölle. Andromedasta tuli Perseuksen vaimo.
Perseus palasi takaisin Serifokseen jossa paljastui, että hänen äitinsä Danae ja kuninkaan veli Diktys olivat joutuneet piiloutumaan temppeliin: Polydektes oli ryhtynyt väkivaltaiseksi. Tämän seurauksena Perseus tappoi Polydekteen: hän esitteli tälle Medusan päätä. Tämän jälkeen Perseus asetti Diktyksen kuninkaaksi.
Ramses X

Ramses X (tai Ramesses X) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1108–1099 eaa. hallinnut faarao.
Ramses X:n hallituskaudelta ei ole säilynyt juurikaan monumentteja tai kirjallista dokumentaatiota. Ainoa maininta hänestä on Karnakin temppelin seinällä. Ramses hallitsi vain muutaman vuoden, ja tänä aikana Egypti oli suurissa taloudellisissa vaikeuksissa.
Ramses X:n hautapaikkaa ei varmuudella tiedetä, mutta hänet on saatettu haudata Kuninkaiden laaksoon hautaan KV18. Hauta on jäänyt keskeneräiseksi, ja sinne on murtauduttu todennäköisesti pian valmistumisen jälkeen. Haudasta ei ole löytynyt juurikaan esineistöä, mikä johtunee siitä, että hauta on ollut avoinna hyvin pitkään. Tulvat ovat myös tuhonneet kaikki hautakoristelut, mikäli niitä on koskaan ollutkaan. Howard Carter valkaisi haudan seinät, ja sinne asennettiin vuonna 1904 Kuninkaiden laakson valaistuksen sähkökeskus.
Nurmiajuruoho

Nurmiajuruoho ("Thymus pulegioides") on huulikukkaiskasveihin ("Lamiaceae") kuuluva monivuotinen ikivihreä maustekasvi. Se muistuttaa kangasajuruohoa, mutta nurmiajuruohon kukat ovat pitkulaisemmat ja varsi vähemmän karvainen.
Nurmiajuruoho sopii puutarhaan maanpeitto- ja kivikkokasviksi. Sitä käytetään mausteena, ja se on miedommanmakuista kuin tavallinen timjami.
Nurmiajuruoho on Suomessa tulokaskasvi, joka on levinnyt hyötykasvien siementen mukana. Sitä on myös viljelty koristekasvina. Sitä tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa mutta ei juuri Suomea idempänä.
Luettelo Hollywood Walk of Famen tähdistä

Tämä on luettelo Hollywood Walk of Famen tähdistä.
Z.
&lt;br clear="all"&gt;
Bobby Hull

Robert Marvin ”Bobby” Hull O.C. (3. tammikuuta 1939 Pointe Anne, Ontario, Kanada – 30. tammikuuta 2023) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä kautta aikain parhaista jääkiekkoilijoista. Hänet tunnettiin muun muassa kovasta ja tarkasta lyöntilaukauksestaan ja fyysisestä pelityylistään. Hull ja hänen joukkuekaverinsa Stan Mikita olivat ensimmäiset jääkiekon pelaajat, jotka käyristivät mailaansa.
Ura.
Hull aloitti NHL-uransa vuonna 1957 Chicago Black Hawksissa. "The Golden Jet" voitti urallaan Stanley Cupin mestaruuden kerran, vuonna 1961. Hän pelasi alun perin numerolla 16, Chicagon voittaessa Stanley Cupin numerolla 7 ja lopulta numerolla 9, jonka Black Hawks (vuodesta 1986 Blackhawks) jäädytti vuonna 1983. 
Vuonna 1966 Hullista tuli ensimmäinen NHL-pelaaja, joka on tehnyt enemmän kuin 50 maalia yhden runkosarjakauden aikana. Hän pelasi 23 kautta ammattilaisena vuodesta 1957 vuoteen 1980 ja teki NHL:ssä yhteensä 1170 runkosarjapistettä (610 maalia ja 560 syöttöä) 1063 ottelussa ja 129 pudotuspelipistettä (62 maalia ja 67 syöttöä) 119 ottelussa. 
Vuonna 1972 Hull siirtyi Blackhawksista Winnipeg Jetsiin NHL:n kanssa kilpailleeseen WHA-liigaan. Hän voitti seurassa kolme WHA:n mestaruutta (1976, 1978 ja 1979). Kun WHA lakkautettiin vuonna 1979, Hull palasi NHL:ään vielä kaudeksi 1979–1980, jolloin hän pelasi Winnipeg Jetsissä ja Hartford Whalersissa. Hän teki WHA:n runkosarjassa yhteensä 638 pistettä (303 maalia ja 335 syöttöä) 411 ottelussa ja pudotuspeleissä 80 pistettä (43 maalia ja 37 syöttöä) 60 ottelussa. 2000-vuosikymmenellä WHA:ta oltiin käynnistämässä uudelleen ja Hull nimettiin sen komissaariksi. Uuden WHA:n piti alkuperäisten suunnitelmien mukaan käynnistyä vuonna 2004, mutta liigan uusi alku ei lopulta toteutunut. 
WHA:han siirtymisen vuoksi Hullia ei valittu Kanadan joukkueeseen vuoden 1972 Summit Series -ottelusarjaan, jossa Kanada pelasi Neuvostoliittoa vastaan. Sen sijaan hän oli mukana WHA:n pelaajista koostuneessa Kanadan joukkueessa vuoden 1974 ottelusarjassa, jonka WHA hävisi 3–5. Hull oli maansa avainpelaajia Kanadan voittaessa Kanada-cupin 1976.
Perhe.
Hullin veli Dennis Hull pelasi 13 NHL-kautta (1964–1977) Chicago Black Hawksissa ja yhden (1977–1978) Detroit Red Wingsissä ja sai lempinimen "The Silver Jet". Bobby Hullin poika, vuonna 2005 NHL-uransa lopettanut Brett Hull ("The Golden Brett") on yksi NHL-historian parhaista maalintekijöistä. Myös Bobbyn kolme muuta poikaa, Bobby Hull jr., Blake Hull ja Bart Hull pelasivat jääkiekkoa alasarjoissa.
Barnenez

Barnenez (bretoniksi "Karn Barnenez", ranskaksi "Cairn de Barnenez") on muinainen kivistä ladottu, soikiomainen hautakumpu Ranskan Bretagnessa, Plouezoc'hin kunnassa. 
Hautakumpu on rakennettu kivikaudella ja liittyy megaliittikulttuuriin. Barnenezin hauta on eräs vanhimmista tunnetusta megaliiteista. Uskotaan, että kummun muoto muistuttaa pitkätaloa. Kivikauden ihmisillä oli tapana käyttää vanhoja taloja "kuolleiden taloina", vainajien tilapäisinä säilytyspaikkoina. Kiveä alettiin käyttää ehkä siksi, että haluttiin haudan säilyvän pidempään.
Barnenez on niin sanottu tumulushauta. Kumpu on 75 metriä pitkä, 25 metriä leveä ja 6 metriä korkea, ja siinä on 11 hautakammiota. Siinä on 13–14 miljoonaa kiloa kiviladosta. Yhden doleriitista ja graniitista rakennetun, 4 000 tonnin painoisen hautakammion rakentaminen on vienyt erään arvion mukaan kolme kuukautta 200 mieheltä, jos tehtiin 10-tuntisia työpäiviä.
Kumpu on rakennettu kahdessa vaiheessa: ensimmäiset viisi kammiota on rakennettu noin 4500–4400 eaa. ja loput kuusi kammiota noin 4100 eaa. Käytävät, joiden pituus on 7–12 metriä, osoittavat kaikki kaakkoon. Barnenezista on löydetty myös 7 000 vuoden ikäinen hauta, jossa on paljon dolmeneita. Kyseinen hauta on 80 metriä pitkä, 40 metriä leveä ja 7 metriä korkea. Sitä kutsutaan "kaksoisladokseksi".
Aluetta käytettiin louhoksena 1950-luvulle asti, jonka seurauksena osa kammioista oli osittain paljastuneita. Alue ennallistettiin vuosina 1954–1968. Kaivauksissa löydettiin neoliittisen kauden keramiikkaa, kirveitä ja nuolenpäitä sekä pronssikauden keramiikkaa. Osa näistä löydöistä on nähtävissä vierailukeskuksessa.
Mars Pathfinder

Mars Pathfinder on 1990-luvulla ainoana avaruusluotaimena onnistunut laskeutumaan Marsiin. Se vei Marsiin mukanaan ensimmäisen planeettakulkijan, Sojournerin. Pathfinder laukaistiin kohti Marsia 4. joulukuuta 1996. Vaikka Mars Global Surveyor -luotain laukaistiin ennen Pathfinderia, Pathfinder oli Marsissa ennen Global Surveyoria. Pathfinder laskeutui Marsiin Yhdysvaltojen kansallispäivänä 4. heinäkuuta 1997. Ennen Pathfinderia Marsiin olivat laskeutuneet onnistuneesti vain Viking 1 ja Viking 2 -luotainten laskeutujat.
Pathfinder kokeili uutta laskeutumistekniikkaa. Se iskeytyi Marsin ilmakehään suoraan planeettojenvälisestä avaruudesta, eikä kiertoradalta. Pathfinder käytti laskeutuessaan myös ilmatyynyjä, joiden avulla se pomppi pinnalla ennen pysähtymistään.
Toiminta Marsissa.
Pathfinder pysähtyi pinnalla sattumalta oikeaan asentoon, joten sen tarvitsi vain avata "terälehtensä", eikä se joutunut pinnistelemään kyljeltään pystyyn. Pathfinder oli laskeutunut Marsiin vähän ennen paikallista aamunkoittoa. Auringon noustessa Sojourner laskeutui ramppia pitkin pinnalle. Sen tarkoitus oli tutkia laskeutumisalueen kiviä. 
Sojournerin toiminta-ajaksi arvioitiin viikko ja Pathfinderin kuukausi. Luotaimet kuitenkin toimivat kokonaista kolme kuukautta, ennen kuin Pathfinderin akut loppuivat. Sojourneriin ei voitu pitää suoraa yhteyttä, joten kun Pathfinder hiljeni, ei Sojourneriinkaan voitu pitää yhteyttä.
Tutkimustuloksia.
Pathfinderin laskeutumisalueella lämpötila oli alimmillaan –70 °C ja ylimmillään –10 °C.
Pathfinder lähetti maahan kaiken kaikkiaan 16 000 kuvaa ja Sojourner 550. Lisäksi Sojourner analysoi ainakin 16 kiveä. Pathfinder lähetti kaikkiaan yli kahdeksan miljoonaa säämittausta paineesta, lämpötilasta tai tuulen nopeuksista. Ehkä merkittävimmät havainnot koskevat veden esiintymistä. Näyttää siltä, että Pathfinderin laskeutumispaikassa on joskus tulvinut vettä. Viimeisen kahden miljardin vuoden ajan laskupaikkaa ovat muokanneet tuuli ja pöly. Ne ovat kuluttaneet pinnasta 3–5 cm ainesta.
Ramses V

Ramses V (tai Ramesses V) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1147–1143 eaa. hallinnut faarao.
Ramses V hallitsi vain 2–3 vuotta, joten hänen hallitusajastaan ei tiedetä juuri mitään. Ainoat tältä ajalta säilyneet dokumentit kuvaavat hallinnossa tapahtunutta korruptiota. Ramseksen nimellä varustettuja esineitä on löydetty Siinailta ja muualta Länsi-Aasiasta, mikä viittaisi siihen, että Egypti kävi yhä ulkomaankauppaa.
Ramses V:n hautapaikasta ei ole täyttä varmuutta. KV9 oli mahdollisesti Ramsekselle rakennutettu hauta, mutta hänen seuraajansa Ramses VI valtasi sen itselleen. Ramses V saatettiin haudata myös johonkin muista tunnistamattomista haudoista. Hänen muumionsa löytyi, monien muiden tapaan, KV35:ssä sijainneesta muumiokätköstä. Ramseksen muumio on nykyisin Kairon egyptiläisessä museossa. Muumiossa on merkkejä isorokosta, johon Ramses on saattanut kuolla, sekä päähän kohdistuneesta iskusta.
Kellopikarikulttuuri

Kellopikarikulttuuri vallitsi Länsi-Euroopassa noin 2900/2400 – 1800/1700 eaa. riippuen alueesta. Se oli kivikautinen kulttuuri, johon liittyi liikkuva, kansainvälinen, meriyhteyksiin perustuva elämäntyyli. Kulttuurille tyypillistä olivat pikarin muotoiset saviastiat sekä hautaukset pyöreisiin kumpuihin. Se toi mukanaan alkoholin ja hevosen. Väärin päin käännettyä kirkonkelloa hieman muistuttavista pikareista juotiin simaa muistuttavaa ainetta. Astioiden piirtokoristelu oli vaakariveissä. Kumpuhaudoissa oli aseita vainajan mukana. Aiemmin kellopikarikulttuurin katsottiin levinneen Iberian niemimaalta. Tällöin levittäjät saattoivat olla minolaisten sukuisia "pelasgeja" tai muita Iberian niemimaalle saapuneita tai siellä alkujaan asuneita ihmisiä. Tämä pohjautuu muutamaan kiistanalaiseen ajoitukseen. Nykyään ajatellaan pikemminkin, että kellopikarikulttuuri levisi jostakin päin Itä-Eurooppaa ja oli indoeurooppalainen eli sen ydinjoukko on ollut kielellisesti sukua nykyisille indoeurooppalaisille. Monet pitävätkin kellopikarikulttuuria esikelttiläisenä. 
Kellopikarikulttuuri alkoi myöhemmällä neoliittisella kivikaudella ja jatkui varhaiselle pronssikaudelle. Aiemmin kulttuurin ajateltiin kehittyneen nuorakeraamisesta kulttuurista Keski- ja Pohjois-Euroopassa, mutta se lienee ollut tämän kulttuurin aikalainen. Kulttuuria pidetään monesti esikelttiläisenä, mahdollisesti italo-kelttiläisenä tai esi-itaalisena. Kellopikareita oli monenlaisia, muun muassa kokonaan ornamentoitua AOO-tyyppiä ja mereistä tyyppiä, joka kytkeytyy megaliitteihin. Molemmat olivat nuorapainanteisia.
Aiemmin ajateltiin, että kellopilarikulttuuri olisi levinnyt Espanjasta muualle Eurooppaan. Aluksi saviastiat olivat nuorapainanteisia, nykyään arvellaankin kulttuurin olevan lähtöisin Reinin alueen nuorakeramiikasta. Haudoista on löydetty tikareita ja kolmiomaisia piinuolenkärkiä sekä rannesuojia ja muita jouseen liittyvää välineistöä. Kulttuurin vanhimmat tikarit olivat piitä, myöhemmät kuparisia ja pronssisia aseita. Tyypillisiä kellopikariesineitä löytyi noin 1500-3000 ekr. ympäri läntistä Eurooppaa. Kellopikarikulttuuri vaikutti läntisessä Euroopassa samanaikaisesti kun nuorakeraaminen kulttuuri vaikutti idempänä ja Saksan alueella nämä kaksi kulttuuria yhtyivät limittäin. Näillä kulttuureilla oli jonkinlainen vuorovaikutteinen suhde. 
Kulttuuri oli alussa yhtenäinen eriytyen myöhemmin paikallisiin muunnoksiin. Kellopikarikulttuuria seurasivat pronssikaudella monet siitä eriytyneet kulttuurit, mm. Keski-Euroopan Únětice-kulttuuri.
Ramses VI

Ramses VI (tai Ramesses VI) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1143–1136 eaa. hallinnut faarao.
Ramses VI:n noustessa valtaan, Egypti oli niin taloudellisesti kuin poliittisestikin erittäin heikossa asemassa. Se oli menettänyt hallinnoimiaan alueita Nubiassa ja Siinailla toimivat kaivokset oli lakkautettu. Koko valtakunta oli sortumisen partaalla ja Ramses VI:n arvovalta kyseenalainen. Ramses VI yritti kohentaa asemaansa kirjoituttamalla nimensä Ramses III:n poikien luetteloon Medinet Habussa, mutta se ei tuottanut haluttua tulosta.
Ramses rakennutti lyhyen hallituskautensa aikana patsaan Heliopoliihin, steelan Thebaan ja pylvään Memfikseen. Kuningasta esittäviä patsaita pystytettiin ainakin Bubastikseen, Koptokseen ja Tanikseen.
Ramses VI haudattiin Kuninkaiden laakson hautaan KV9, jonka hän mahdollisesti otti itselleen edeltäjältään. Hautaan murtautui kuitenkin varkaita, jotka hautakaluston varastamisen lisäksi tuhosivat Ramseksen muumion. Papit yrittivät korjata muumiota kasaamalla luita muumion kääreisiin. He eivät kuitenkaan olleet kovin huolellisia, sillä joukkoon joutui myös muiden henkilöiden luita.
Kercado

Kercadossa Ranskassa Morbihanissa Bretagnessa on hyvin vanha käytävähauta ja dolmen (). Se on yksi Ranskan vanhimmista megaliittihaudoista. Paikka sijaitsee noin kilometrin Carnacista etelään hyvin lähellä rannikkoa. Kumpuhaudan läpimitta on noin 30–40 metriä, kivet ovat noin puoli metriä korkeita ja harvoin välein.
Kercadon dolmen on joko kumpuhaudan sisäänkäynti tai kammio. Kercadossa on myös kivikehä ja iso menhir eli pystykivi.
Samanlaisia rakenteita ovat seuraavat:
Mané-Kerioned, Mont d’Arzon ja Locmariaquer.
Shelta

Shelta eli "sheldru", joka tunnetaan myös nimellä "gammon" tai "cant", on Britteinsaarten niin sanotun irlantilaisen kulkuriväestön (engl. "travellers, itinerants, tinkers", iir. "tincéirí, tincleoirí, lucht siúil") puhuma slangi. Nykyisessä muodossaan shelta on pelkästään sanavarasto, jota käytetään englannin kieliopin kehyksessä, vaikka se usein mainitaan erilliseksi kieleksi.
Suurin osa sheltan sanoista on alkujaan iiriä, mutta ne on ranskalaisen verlan-slangin tapaisesti muunnettu tunnistamattomiksi esimerkiksi vaihtamalla tavujen tai äänteiden järjestys päinvastaiseksi, esimerkiksi "roddas" "ovi", iir. "doras"; "lakeen" "tyttö", iir. "cailín"; "tobar" "tie", iir. "bóthar"; "malya" "käsi", iir. "lámh". Shelta on ilmeisesti hyvin vanha salakieli, koska muun muassa sellaisia sanoja kuin "tobar" ja "malya" ei olisi voitu muodostaa vastaavien iirinkielisten sanojen nykyisen ääntämisen perusteella: esimerkiksi bóthar äännetään nykyään [bo:hər] tai [bo:r], eikä siinä ole ollut selvää ja kuuluvaa [t]-äännettä vuosisatoihin. Shelta sisältää myös nykyiiristä kokonaan kadonneita muinaisiirin sanoja, mutta niiden merkitys on muuttunut.
Lyhyt sheltan sanasto.
Sanat on kirjoitettu englannin oikeinkirjoituksen mukaan. Ääntäminen on pääteltävä tästä.
Kirjallisuutta.
Ó hAODHA, Mícheál: "Caint nó" Cant: "Teanga an Lucht Siúil", teoksessa "Bliainiris 2001", toim. Ruairí Ó hUiginn ja Liam Mac Cóil, Carbad, Ráth Cairn 2001.
Seven Barrows

Seven Barrows on englantilaisen Lambournin kylän lähellä sijaitseva ryhmä hautakumpuja, joista vanhimmat ovat kivikautisia noin vuodelta 3800 eaa. Suurin osa matalista kummuista on pronssikautisia ajalta 2400-1200 eaa. Kumpuja on yli 36, joista 7 kulhoa tai kelloa muistuttavia, 2 kiekkomaista. Kaksi on kaksoiskumpuja. Pronssikautiset kummut ovat riveissä, jotka ovat viistossa kulmassa toisiinsa nähden. Vanhin kumpu on pitkänomainen "Long Barrow".
Île Bono

Île Bono () on Sept-Îlesin saariryhmään kuuluva saari Ranskan Bretagnen alueen pohjoisrannikolla. Se sijaitsee saariryhmän keskiosassa ja kuuluu Sept-Îlesin luonnonpuistoon.
Saari tunnetaan dolmenistaan, joka on rakennettu neoliittisella kaudella.
Aamuposti

Aamuposti on Hyvinkään, Riihimäen, Lopen, Nurmijärven ja Hausjärven alueen paikallislehti. Se perustettiin 3. marraskuuta 2003, jolloin Hyvinkään Sanomat ja Riihimäen Sanomat yhdistyivät. Aamupostia julkaisee Etelä-Suomen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin.
Lehden päätoimittaja on tammikuusta 2015 alkaen Laura Ääri.
"Aamupostin" koko muuttui broadsheetistä tabloidiksi 24. helmikuuta 2015.
Heinäveden lehti

Heinäveden lehti on Heinävedellä torstaisin ilmestyvä tilattava paikallislehti, jonka päätoimittaja on Päivi Konttinen.
Heinäveden lehden mukaan sillä oli 4 300 lukijaa vuonna 2022. Vuonna 2007 lehti ilmoitti lukijamääräkseen noin 7 000.
Michael Biehn

Michael Connell Biehn (s. 31. heinäkuuta 1956 Anniston, Alabama) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Biehn eli lapsuutensa Lincolnissa, Nebraskassa, ja 14-vuotiaana hän muutti perheensä kanssa Lake Havasuun, Arizonaan. Siellä hän sai stipendin näyttelypuolelle Arizonan yliopistoon, mutta lopetti opiskelut kaksi vuotta ennen valmistumista tähtäimenään ura Hollywoodissa. 
1970-luvulla Biehn esiintyi lähinnä televisioelokuvissa ja hänen todellinen debyyttinsä tapahtuikin vuonna 1981 elokuvassa "Rakas neiti Ross", jossa hän esitti laulajatähteä jahtaavaa Douglas Breeniä. Pääosaa esitti Lauren Bacall, mutta elokuva ei menestynyt tarpeeksi hyvin tehdäkseen Biehnistä tunnettua. 
James Cameronin ohjaama "Terminator – tuhoaja" (1984) oli Biehnin suuri läpimurto. Siinä hän esittää tulevaisuudesta Sarah Connoria suojelemaan saapuvaa sotilasta, Kyle Reeseä. Yhteistyö Cameronin kanssa jatkui vuoden 1986 elokuvassa "Aliens – paluu", jossa Biehn esittää korpraali Hicksiä. 
Vuonna 1989 Biehn pääsi jälleen työskentelemään Cameronin kanssa merenalaisessa tieteiselokuvassa "Abyss – syvyys". Hänen roolisuorituksensa elokuvassa oli lähellä tuoda hänelle Oscar-ehdokkuuden, mutta sen sijaan hänet palkittiin Saturn Awardin erikoispalkinnolla. Biehn oli ollut parhaan näyttelijän ehdokkaana Saturn Awardeissa myös vuonna 1986 elokuvasta "Aliens – paluu". 
1990-luvulla Biehnin ura jatkui elokuvissa "Tombstone" (1993) ja "The Rock – paluu helvettiin" (1996). Televisiosarjassa "Seitsemän rohkeaa miestä" hän näytteli Chris Larabeen roolissa (1998–2000). 2000-luvulla hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Tuntematon vihollinen" (2000) ja "" (2001). Vuonna 2005 Biehn teki debyyttinsä Aasian markkinoilla näytellessään hongkonglaisessa elokuvassa "Dragon Squad".
Biehn on saanut Yhdysvaltain laivaston SEAL-erikoisjoukoilta erikoispalkinnon hienoista suorituksistaan erikoisjoukkojen sotilaana kolmessa elokuvassa, "Abyss – syvyys", "Navy Seals – erikoisjoukot" ja "The Rock – paluu helvettiin".
Vuonna 2006 Biehn näytteli elokuvissa "The Insatiable" ja "You Are Here". Vuoden 2006 lopulla Biehn esiintyi vierailevana tähtenä "Kova laki" -rikossarjan jaksossa ”The War At Home”. 
Biehn on esikuvana "Metal Gear" -pelisarjasta tutulle Solid Snakelle.
Intiaanien pakkomuutot

Intiaanien pakkomuutot on yleisnimitys toimille, joilla Yhdysvallat siirsi intiaaniheimoja Mississippijoen itäpuolelta länsipuolelle. Toimenpiteisiin sisältyi sopimuksia, maakauppaa ja pakkosiirtoja, jopa aseellista sodankäyntiä. Muodollisesti toiminta perustui ”Asetukseen intiaanien siirtämisestä” ("Indian Removal Act") vuodelta 1830, vaikka vastahakoisten intiaanien työntäminen yhä lännemmäs oli alkanut jo aikaisemmin. Kuuluisin ”toimenpiteistä” on Kyynelten polku -nimellä tunnettu cherokee-intiaanien pakkomuutto, joka johti tuhansiin kuolonuhreihin.
Viiden ”sivistyneen” heimon pakkomuutto.
Thomas Jeffersonin presidenttikaudesta alkaen Yhdysvaltojen politiikkana oli antaa intiaanien asua Mississipin itäpuolella, jos he sopeutuivat yhteiskuntaan. Tämä tarkoitti asumista yhdessä paikassa, maan viljelemistä, yksityistä maanomistusta ja demokratian hyväksymistä.
Vuonna 1830 viisi niin sanottua sivistynyttä heimoa asui edelleen Mississipin itäpuolella: chickasawit, choctawit, creekit, seminolit ja cherokeet. Monet heistä olivat omaksuneet useita euro-amerikkalaisen kulttuurin piirteitä, muun muassa kristinuskon. Cherokeilla oli oma kirjoitusjärjestelmänsä, ja he julkaisivat sanomalehteä sekä cherokeen että englannin kielillä.
Kulttuurin mukautumisesta huolimatta heimojen asema ei ollut turvattu: jotkut eurooppalaissyntyiset kokivat heimojen läsnäolon uhkana rauhalle ja turvallisuudelle, koska monet intiaanit olivat taistelleet aiemmissa sodissa Yhdysvaltoja vastaan, usein Espanjan ja Yhdistyneen kuningaskunnan aseistamina. Toiset uudisasukkaat taas himoitsivat heimojen asuttamaa maata.
Vuoden 1830 asetuksen jälkeen valtio teki eri heimojen kanssa ”sopimuksia”, joiden mukaan nämä suostuivat muuttamaan länteen, muun muassa Oklahomaan ja Kansasiin. Cherokeet ilmoittivat, että heidän kanssaan tehty sopimus ei ole pätevä, sillä se ei ollut yhdenkään päätösvaltaisen cherokeen allekirjoittama. Georgialaisten himo päästä eroon cherokeista kiihtyi, sillä heidän maaltaan löytyi kultaa. Cherokeet julistivat maansa itsenäiseksi cherokee-valtioksi. Asiasta käytiin oikeutta Korkeimmassa oikeudessa asti. Cherokeiden muutolle asetettiin määräaika. Sen umpeuduttua 7 000 sotilasta pakotti 17 000 cherokeeta kulkemaan, enimmäkseen kävellen, pieni joukko jokilaivoilla, 1 200 mailia (1 800 kilometriä). Arviot kuumuuteen, vatsatauteihin ja nälkään kuolleiden määrästä vaihtelevat 424:stä (hallituksen silloinen virallinen luku) jopa 8 000 henkeen. 4 000 on yleisimmin kuultu arvio.
Vuonna 1835 seminolit kieltäytyivät lähtemästä Floridasta. Tästä syttyi toinen seminolisota, joka jatkui vuoteen 1842 ja päättyi Yhdysvaltojen voittoon.
Samoin vuonna 1835 noin 15 000 creek-intiaania pakotettiin muuttamaan Alabamasta ja Georgiasta Canadian River -intiaanireservaattiin.
Muita muuttoa vastustaneita heimoja olivat shawneet, ottawat, potawatomit, saukit ja foxit.
Premissi (elokuvataide)

Premissi on elokuvan tai käsikirjoituksen ydinajatus, johtolause, kuningasajatus tai pääväittämä. Hyvänä premissinä pidetään yhtä lausetta tai virkettä, johon koko elokuvan sisältö voidaan tiivistää. Päälauseen käyttö on lähtöisin teatterin piiristä.
Esimerkkejä lyhyistä premisseistä:
Elokuvaa, jolla on helppo ja vetoava premissi, kutsutaan termillä "high-concept". Vastakohta "low-concept" puolestaan tarkoittaa elokuvaa, jonka vetoavuus riippuu enemmän toteutuksen tasosta kuin perusidean mielenkiintoisuudesta.
Grip

Grip on elokuva-alalla toimiva työntekijä, joka huolehtii muun muassa lamppujen jalustoista, varjostimista, lavasteiden siirtämisestä tai kameravaunun (dolly) liikuttamisesta. Erityisesti Hollywoodin tuotannoissa on tarkkaan määritelty, että gripit eivät saa koskea lamppuihin, ainoastaan niiden jalustoihin ja kiinnityksiin.
Suomessa gripit vastaavat kameran asentamisesta erikoisiin paikkoihin, eli dollyyn, kraanaan (engl. "crane", erityinen kameranosturi) tai muualle tapahtuvaan rigaukseen, esimerkiksi auton ulkopuolelle. Grip myös rakentaa ja tasapainottaa radan dollya varten. Myös erityisen vaativat rigaukset valoille ovat gripin toimenkuvaa. Suomessa gripit voivat osallistua myös muutenkin valaisuun valomiehen ominaisuudessa.
Grip-nimityksen arvellaan tulevan sirkusajoilta, slangitermistä työkalulaukulle, joita teknikot kantoivat mukanaan.
Intiaanisodat

Intiaanisodat olivat sarja yhteenottoja eurooppalaisperäisen väestön ja Pohjois-Amerikan intiaanien välillä. Sodat, jotka ulottuivat uudisasukkaiden maahantulosta 1600-luvulla Wounded Kneen joukkomurhaan 1890, johtivat Pohjois-Amerikan alkuperäisten asukkaiden alistamiseen ja pakkomuuttoon.
Intiaanisodat on huono termi, koska se antaa ymmärtää, että intiaanit olisivat taistelleet yhtenä joukkona. Intiaanit ovat kuitenkin iso joukko kansoja, joilla on erilliset historiat. Nämä kansat tai heimot olivat eri lailla organisoituneita ja yleensä tekivät päätökset sodasta tai rauhasta paikallistasolla, vaikka toisinaan perustivat kansainliittoja, kuten Irokeesiliitto.
On myös vaikeaa rajata, mitkä sodat olivat intiaanisotia. Intiaanit osallistuvat aktiivisesti Yhdysvaltain vapaussotaan ja vuoden 1812 sotaan, ja näillä sodilla oli suuri vaikutus intiaanien elämään, mutta niitä ei silti yleensä lasketa intiaanisodiksi. Myös kuvitelma siitä, että ”kalpeanaamat” ja ”punanahat” olivat aina vastakkain, on yksinkertaistus: useat eurooppalaissyntyiset taistelivat intiaanien puolella, ja intiaanit taistelivat toisiaan vastaan.
On arvioitu, että intiaanisodat vaativat vuosien 1775 ja 1890 välillä 45 000 intiaanin ja 19 000 eurooppalaisen hengen. Laskelmissa ovat mukana naiset ja lapset, sillä siviileitä tapettiin usein rintamalla.
Vielä vuoden 1890 jälkeen sattui useita yksittäisiä konflikteja intiaanien ja valkoihoisten kanssa. Viimeinen intiaanisotiin kuuluvaksi katsottu yhteenotto tapahtui 1924 Arizonassa.
Suuret intiaanisodat.
Suurina intiaanisotina pidetään yleensä vuosien 1862–1890 sotia Suurilla tasangoilla, missä intiaanit viettivät liikkuvaa elämää asuen yleensä tiipiissä ja metsästäen biisoneita. Toisen laskutavan mukaan suurten intiaanisotien aika olisi alkanut vuoden 1854 Grattanin verilöylystä. Lopullisen sysäyksen suurille intiaanisodille antoivat Coloradon kultaryntäys ja se, että valkoiset metsästivät tasankojen biisoneita pois. Suurille intiaanisodille oli ominaista intiaanien tahallinen tuhoaminen tappamalla tarkoituksella myös naisia ja lapsia. Kenraali Philip Sheridanin väitetään sanoneen kuuluisan lauseen ”ainoa hyvä intiaani on kuollut intiaani”.
Intiaanisodat.
Sodat voidaan jakaa kolmeen osaan:
Intiaanien pakkomuuttojen jälkeen Mississippin itäpuolella ei ollut merkittäviä määriä intiaaniasutusta, joten sotiakin käytiin vain lännessä.
Apulaisohjaaja

Apulaisohjaaja on ohjaajan apulainen (”oikea käsi”) elokuvan tekovaiheessa. Hän varmistaa, että ihmiset ja välineistö ovat saatavilla silloin kun tarvitaan.
Apulaisohjaaja vastaa muun muassa elokuvan kuvausten päivittäisestä aikatauluttamisesta ja kuvausryhmän käytännön johtamisesta kuvauspaikalla. Apulaisohjaaja antaa valmistautumis-, käynnistys- ja toimintakäskyt kuvausten aikana. 
Elokuvan ennakkosuunnittelun aikana apulaisohjaaja tekee, yhdessä muun muassa tuotantopäällikön kanssa, käsikirjoituksen tuotannollisen purun, jonka perusteella kuvauspäiviä, järjestelyitä, näyttelijöiden kiinnityksiä ynnä muuta sellaista voidaan ryhtyä suunnittelemaan ja toteuttamaan. Ennen kuvauksia apulaisohjaaja pitää tuotannon osastovastaavien (kuvaaja, valaisija, järjestäjä, äänittäjä, lavastaja, rekvisiitta, erikoisefektit sekä tarvittaessa myös puku ja maski) yhteispalaverin, jossa elokuva käydään kohtauksittain läpi ja katsotaan mitkä asiat millekin osastolle kuuluvat ja että kaikki tulee hoidettua kuvauksiin mennessä. Tämä palaveri on mahdollisesti reccen jälkeen, jolloin apulaisohjaajalla on käytetävissään reccemuistio, johon hän on merkinnyt muistiin erilaisia asioita, joita kuvauspaikkakäynnillä on tullut ilmi, sekä ohjaajan ja muiden taiteellisesti vastaavien toiveita ja vaatimuksia.
Toinen apulaisohjaaja työskentelee ensimmäisen apulaisohjaajan apuna erityisesti suurissa avustajakohtauksissa. Toinen apulaisohjaaja vastaa esimerkiksi siitä, että kuvauspaikalla on tarvittava määrä avustajia silloin kun heitä tarvitaan ja hän ohjaa esimerkiksi kuvan taustalla tapahtuvaa toimintaa.
Apulaisohjaaja on useimmiten henkilö, joka huutaa ennen ottoa ”hiljaisuus!” ja käskee kameraoperaattoria käynnistämään kameran.
Ramses IX

Ramses IX (tai Ramesses IX) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1126–1108 eaa. hallinnut faarao.
Ramses IX:n katsotaan usein olleen menestynein Ramses III:n kuoleman jälkeen hallinneista faaraoista. Hän pyrki palauttamaan Egyptin taloudellista ja poliittista asemaa matkustamalla Länsi-Aasiaan solmiakseen kauppasuhteita sekä laajennuttamalla Heliopoliin ja Karnakin temppeleitä. 
Ramses IX:n hallituskaudella hautojen ryöstely oli hyvin yleistä ja hän määräsikin Kuninkaiden laakson haudat tarkistettaviksi yhdeksäntenä ja kuudentenatoista hallitusvuonnaan. Tarkastuksen ja sitä seuranneiden tutkimusten seurauksena useita haudanryöstäjiä saatiin kiinni ja tuomittiin. Useita kuninkaallisia muumioita siirrettiin tuhotuista haudoista pieneen hautaan (TT 320) Deir el-Bahrin lähistölle. 
Ramses IX haudattiin Kuninkaiden laaksoon hautaan KV6. Hänen muumionsa vietiin sieltä 21. dynastian aikaan Pinedjem II:n hallituskaudella Deir el-Bahrin muumiokätköön. Hänen poikansa Mentuherkhepeshef haudattiin Kuninkaiden laaksoon hautaan KV19.
Kalifaatti

Kalifaatti (arab. خِلَافَة "khilafa") on islamilainen valtio, jonka johdossa on kalifin arvonimeä käyttävä islamilainen hallitsija. Oppi kalifista ja hänen tehtävistään on säädetty shariassa eli Jumalan antamassa laissa ihmiskunnalle. Ylin valta kuuluu Jumalalle, mutta toimeenpanovaltaa käyttää kalifi, joka korkeimpana uskon puolustajana valvoo, että Jumalan laki toteutuu. Kalifin valtaa sharialain mukaan rajoittaa se, että islamilainen papisto eli "ulama" tulkitsee lain sisältöä, kun taas kalifille jää vain toimeenpanovalta. 
Oppi kalifaatista vakiintui 800-luvulla abbasidikalifien valtakunnassa. Siihen kuului, että islamilainen "umma" oli yhtenäinen ja kalifaatteja on vain yksi. Jos kalifeja oli kaksi, kummankaan valta ei ollut pätevä. Yhtenäinen kalifaatti oli kuitenkin ihanne, joka murtui jo 900-luvulla, kun fatimidit vuonna 909 julistivat Egyptissä oman kalifaattinsa ja Espanjan umaijadit pian sen jälkeen vuonna 929 Córdoban kalifaatin. 
Abbasidien arvovalta ainoina laillisina kalifeina oli kuitenkin niin voimakas, että he säilyttivät symbolisen asemansa oikeauskoisten puolustajina vielä satoja vuosia sen jälkeen, kun heidän tosiasiallinen valtansa oli murtunut. Kalifaatin idea nousi uudelleen pinnalle 2000-luvulla ISIS-terroristijärjestössä. Se julistautui kalifaatiksi ja toimi ennen kukistumistaan Syyriassa ja Irakissa vuosina 2014–2019 pyrkien elvyttämään klassisen islamin instituutioita.
Ensimmäinen historiankirjoituksen tunnistama hallitsija, joka käytti nimitystä "Khalifat Allah" ("Jumalan puolestapuhuja") oli umaijadihallitsija Abd al-Malik ibn Marwan (685–705). Kalifi-nimityksen poimi historiasta uudelleen käyttöönsä sata vuotta myöhemmin abbasidihallitsija al-Mamun (813–833). Nimitys vakiintui sen jälkeen eli vasta 800-luvulla.
Erkki Laatikainen

Erkki Laatikainen (6. elokuuta 1946 Kaavi – 15. helmikuuta 2013 Jyväskylä) oli suomalainen professorin arvonimen saanut journalisti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän oli Jyväskylässä ilmestyvän "Keskisuomalainen"-sanomalehden pitkäaikainen päätoimittaja ja vahva alueellinen vaikuttaja kotimaakunnassaan Keski-Suomessa. Laatikainen toimi "Keskisuomalaisen" päätoimittajana vuosina 1975–2008, ja hän oli lopulta eräs Suomen seuratuimpia sanomalehtimiehiä. Laatikainen sai kesällä 2009 valtion journalistipalkinnon.
"Keskisuomalaisen" nykyisen päätoimittajan Pekka Mervolan mukaan Laatikaisen johdolla "Keskisuomalainen" nousi vaikuttavaksi valtakunnalliseksi sanomalehdeksi. Laatikainen toimi voimakkaasti journalistiikan oppiaineen saamiseksi Jyväskylän yliopistoon. "Keskisuomalainen" oli ensimmäinen sanomalehti, joka alkoi vaatia kaikilta toimittajiltaan korkeakoulututkintoa.
Laatikainen toimi Keski-Suomen Osuuspankin hallituksessa vuodesta 1975 lähtien 34 vuoden ajan. Loppuajan hän toimi myös puheenjohtajana. Hän oli vuosina 1996–2008 Osuuspankkikeskuksen hallintoneuvoston jäsenenä ja OKO:n hallintoneuvostonjäsenenä vuodet 1997–2006.
Laatikainen sanoi puoluekannakseen ”riippumaton keskustalainen”. Hän ei ollut päätoimittaja-aikanaan keskustapuolueen jäsen. Laatikainen otti kantaa politiikkaan ja keskustan puheenjohtajavalintoihin, esimerkiksi Anneli Jäätteenmäen puolesta 2002 ja Paavo Väyrysen puolesta 2012. Päätoimittajana tapahtuneen erittäin aktiivisen vaikuttamisen vuoksi entinen pääministeri Paavo Lipponen viittasi Laatikaiseen ja Seinäjoella ilmestyvän sanomalehti "Ilkan" silloiseen päätoimittajaan Kari Hokkaseen käsitteellä ”maakuntaansa terrorisoiva satraappi”. 
Laatikaisella oli läheiset suhteet Martti Ahtisaareen tämän presidenttikaudella. Yhteys syntyi Ahtisaaren esikuntaan kuuluneen Alpo Rusin välityksellä.
Eläkkeelle jäätyään Laatikainen toimi verkkokolumnistina Radio Keski-Suomessa. Hän herätti vuonna 2009 huomiota ehdottamalla rikoslakiin pykälää, joka kieltäisi ”kiihottamisen kansanvaltaa ja sen vastuunkantajia kohtaan”. Ehdotus sai aikaan voimakasta kritiikkiä. Sitä pidettiin jopa sananvapauden vastustamisena.
Ramses XI

Ramses XI (tai Ramesses XI) oli muinaista Egyptiä vuosina 1099–1069 eaa. hallinnut, Egyptin 20. dynastian viimeinen faarao.
Ramses XI:n noustessa valtaan Egypti oli luhistumisen partaalla. Haudanryöstelystä oli tullut päivittäinen riesa eikä siihen pystytty enää puuttumaan. Perättäiset huonot Niilin tulvat aiheuttivat katovuosia, joiden seurauksena maassa vallitsi nälänhätä, joka johti sisällissotaan. Ei tiedetä, selviytyikö tuolloin ylipappina toiminut Amenhotep murhayrityksestä, mutta hän on yrittänyt pyytää Ramses XI:n suojelusta mikä on johtanut entistä laajempaan sisällissotaan. Paneshyn joukot marssivat pohjoiseen päästäen Hardaihin valtaan väli egyptissä. Paneshy olisi tietojen mukaan tuhonnut Hardain kaupungin vetäytyen tämän jälkeen takaisin Nubiaan.
Kenraali Piankh johti tällä välin armeijansa Thebesiin, jossa hän anasti faaraolta vallan tehden itsestään Egyptin visiirin.
Amonin papit, joilla oli paljon valtaa, ottivat Ramses XI:n hallituskaudella eteläisen Egyptin hallintaansa ja Ramses XI hallitsi näin vain aivan maan pohjoisosassa. Myös pohjoinen osa oli kuitenkin jakautunut niin, että Ramses hallitsi todennäköisesti vain pientä aluetta oman hallituskaupunkinsa (Taniksen) ympärillä. Ramses ei myöskään ilmeisesti osallistunut suuremmin hallitsemiseen, sillä visiiri ja kenraalit suorittivat useimmat hallitsijan tehtävistä. Hallituskautensa loppupuolella Ramseksella ei enää edes ollut minkäänlaista valtaa, vaikka hän sai pitääkin kuninkaalliset tittelinsä. Etelässä hallitsi Amonin pappi Herihor ja pohjoisessa Smendes I, joka oli mahdollisesti Ramses XI:n poika.
Jossain vaiheessa Ramses XI:n hallituskautta Panehsyn joukot marssivat pohjoiseen. Syytä tähän ei tiedetä: Joko se tapahtui Ramses XI:n pyynnöstä tai sitten ylipappina toiminut Amenhotep oli pyytänyt joukkoja saapumaan. 
Ramses XI:n hautapaikkaa ei tiedetä, mutta Kuninkaiden laakson hauta KV4 katsotaan usein hänelle valmistetuksi. Hauta on jäänyt keskeneräiseksi, eikä sen seiniä koristavia maalauksia ole saatu valmiiksi. Se on ollut avoinna muinaisista ajoista asti ja siellä onkin huomattava määrä eri aikakausien vierailijoiden kirjoituksia. Howard Carter käytti hautaa varastona ja Tutankhamonin haudan kaivauksiin osallistuneet työntekijät käyttivät sitä ruokasalina.
Ramses XI:n muumiota ei ole löydetty.
Aller

Aller eli Carl Allers Etablissement A/S on kaikissa Pohjoismaissa toimiva yli 135-vuotias tanskalainen kustannusyritys, jonka omistaa Allerin perhe. Yrityksen kustantamien lehtien yhteenlaskettu levikki Pohjoismaissa on yli 5 miljoonaa ja ne tavoittavat yli 16 miljoonaa lukijaa joka viikko.
Historia.
Carl Allers Etablissement A/S on tanskalainen kustantamo, jonka perustivat Carl Julius Aller ja hänen vaimonsa Laura Aller 1873. Kustantamon ensimmäinen lehti oli "Femina"-nimisenä ilmestyvä Skandinavian suurin naisten viikkolehti, joka aloitettiin 1874 "Nordisk Mønster Tidende" -nimisenä. 1877 perustettiin Laura Allerin päätoimittama "Illustreret Familie Journal", josta alkoi ilmestyä myös ruotsalainen painos 1894. Vuonna 1897 lehdestä alkoi ilmestyä myös norjalainen painos.
1939 alkoi ilmestyä "Det Ny Radioblad (Uusi Radiolehti)," jota voidaan pitää alkuna "Se og Hør" -lehdelle"," joka ilmestyy Suomessa "Seiska"-nimisenä, sekä saman omistajan sille muiden kustantamojen kilpailua vaikeuttamaan perustamana kilpailijana, "Oho!"-lehtenä. 1978 Se og Hør:istä alkoi ilmestyä norjalainen painos. Vuonna 2006 Aller osti "Katso!"-lehden A-lehdiltä.
Axel ja Valdemar Aller perustivat Svenska Aller AB yhtiön Ruotsiin 1894 ja Norsk Aller A/S yhtiön Norjaan 1897. Vuonna 1992 perustettiin Aller Julkaisut Oy ja "7 Päivää" -lehti Suomeen. Muut 100 % omistamat tytäryhtiöt ovat Aller Press A/S ja Aller International A/S Tanskassa.
Yhtiön äänivaltaisista osakkeista 56,0 % omistaa vuonna 1981 perustettu The Aller Trust, jonka äänivallasta 51,3 % omistavat Svend Aller, Carl Erik Aller ja Joergen Aller. The Aller Trustin omistus on 14 % koko osakekannasta. Koko osakekannasta 51,3 % omistaa Rella Holding A/S ilman äänivaltaa. Johtokunnan puheenjohtajana toimii Richard Sand.
Pekka Ervasti

Veli-Pekka Yrjänä Ervasti (s. 28. huhtikuuta 1955 Rovaniemi) on suomalainen politiikan toimittaja.
Hän työskenteli Yle Uutisten politiikan erikoistoimittajana toukokuuhun 2016 ja oli politiikan toimituksen päällikkö lokakuusta 2012 maaliskuuhun 2015. Hän lopetti Yleisradiossa "yhteisestä sopimuksesta" ja siirtyi vapaaksi toimittajaksi syyskuusta 2016. Hän kirjoittaa muun muassa Suomen Kuvalehteen.
Ervasti valmistui ylioppilaaksi vuonna 1975 ja kävi Sanoman toimittajakoulun 1977–1978. Hän opiskeli journalismia Yhdysvalloissa Etelä-Dakotan valtionyliopistossa 1981–1982. Ervasti työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1979–1990, Ilta-Sanomien politiikan toimituksen esimiehenä 1990–2004 ja Nelosen uutisten politiikan toimittajana 2001–2002. Hän oli Suomen Kuvalehden toimituspäällikkö 2004–2010 ja politiikan toimittaja 2010–2012.
Ervastin paljastusuutisilla oli merkittävä osuus siihen, että eduskuntavaalien 2003 jälkeen pääministeriksi noussut keskustan Anneli Jäätteenmäki jätti eroanomuksensa kesäkuussa 2003. Ervasti uutisoi Ilta-Sanomissa, että Jäätteenmäki oli käyttänyt vaalikeskusteluissa salaiseksi luokiteltuja tietoja Paavo Lipposen ja George W. Bushin tapaamisesta Valkoisessa talossa. Ervasti paljasti myös, että tietoja oli vuotanut presidentti Tarja Halosen neuvonantaja Martti Manninen, jonka presidentin kanslia sittemmin erotti. Ilta-Sanomista pitämällään vapaalla Ervasti kirjoitti tapahtumasta kertovan kirjan "Irakgate", jossa käytiin läpi Ilta-Sanomien osuutta pääministerin eroon. Kirjan julkaisun jälkeen 2004 Ervasti erosi Ilta-Sanomien palveluksesta ja siirtyi Suomen Kuvalehteen.
Vuonna 2003 Ervasti palkittiin Suomen Kuvalehden ja Ilta-Sanomien journalistipalkinnoilla ja Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla. Vuonna 2004 hän sai Bonnierin suuren journalistipalkinnon.
Valaisija

Valaisija eli gaffer () on elokuvan kuvauspaikalla toimiva pääsähköteknikko, joka tekee valaistussuunnitelman, koordinoi sekä vastaa lamppujen valinnasta ja sijoittamisesta. Valaisija toimii läheisesti kuvaajan ja gripien kanssa. 
Nimitys "gaffer" on vakiintunut käyttöön varhaisten elokuvatuotantojen ajoilta, jolloin valaisuun käytettiin pelkästään luonnonvaloa ja valaisijat säätelivät valon määrää muuttamalla studiotilojen kattoikkunoiden ja peilipaneelien asentoa pitkillä kepeillä, "gaffeilla". Kun keinovaloa alettiin käyttää, vanhempia valaisijoita kutsuttiin edelleen gaffereiksi ja keinovalolla valaisijoita teknikoiksi. Lopulta gaffer vakiintui päävalaisijan titteliksi.
Päävalaisijan apulaisia kutsutaan joskus myös "spark"eiksi.
Te Vaka

Te Vaka on oseanialainen yhtye, joka soittaa paikallista kansan- ja nykymusiikkia. Opetaia Foa'i perusti sen vuonna 1995 Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Yhtyeen kaksitoista jäsentä ovat kotoisin useista eri Oseanian maista. Perustaja Opetaia Foa'i syntyi Länsi-Samoalla ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Tokelausta ja Tuvalusta. Yhtyeen sanoitukset ovat useimmiten tokelaun kielellä. Yhtyeen nimi tarkoittaa tokelaun kielellä kanoottia. Te Vaka on esiintynyt 30 maassa ja julkaissut neljä albumia ja yhden DVD:n. Te Vakan ensimmäinen albumi, "Te Vaka", ilmestyi vuonna 1997. 
Yhtye on voittanut Pacific Music Awards -tapahtumassa parhaan albumin palkinnot levyillään "Tutuki" (2004) ja "Olatia" (2007). Samalla kun "Olatia" nimettiin vuoden albumiksi Pacific Music Awards -tilaisuudessa 2008, yhtye itse valittiin Oseanian parhaaksi.
Te Vaka kirjoitti laulun "Sei Ma Le Losa" Greenpeacen perustaja David McTaggartille, joka kuoli auto-onnettomuudessa 23. maaliskuuta 2001. Laulu julkaistiin onnettomuutta seuranneena vuonna albumilla "Nukukehe".
Albumit.
Yhtyeen albumit ovat: