tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kishinami

Kishinami (, "kishinami", ’ranta-aalto’) oli keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1942 hankintoja Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 29. elokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1943 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 3. joulukuuta.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin koulutettavaksi 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen päällikkönään Mifune Toshirou. Alus oli 3.–7. helmikuuta 1944 purjehduksella Kuresta, minkä aikana alus suojasi vaurioituneen "Unyōn" matkan Yokosukaan. Se liitettiin 10. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. hävittäjäviirikköön. Alus suojasi 26. helmikuuta – 8. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Ujinasta Saipanille ja Guamille. Alus osallistui Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Troutin" tuhoamiseen. Se palasi 16. maaliskuuta Japaniin. Alus suojasi 20.–28. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Jokosukasta Trukille, josta se suojasi 29. maaliskuuta – 2. huhtikuuta kuljetusalus "Sanyomarua" Saipanille. Alus suojasi 3.–19. huhtikuuta tankkerisaattuetta Saipanilta Tarakanin kautta Balikpapanille, josta se siirtyi 29. huhtikuuta – 1. toukokuuta Linggaan.
Alus suojasi 12.–15. toukokuuta laivastoa Linggasta Tawitawille. Alus suojasi 19.–20. kesäkuuta amiraali Takeo Kuritan osastoa Filippiinienmeren taistelussa. Se suojasi 8.–16. heinäkuuta laivastoa joukkojensiirroissa Kuresta Okinawalle ja edelleen Linggaan, josta se suojasi 18.–20. lokakuuta laivaston siirron Bruneihin.
"Kishinami" suojasi 23.–25. lokakuuta Leytenlahden taistelussa amiraali Kuritan 1. harhautuslaivastoa. Alus pelasti 23. lokakuuta uppoavalta lentotukialus "Atagolta" 530 eloonjäänyttä, joiden mukana oli amiraali Kurita, joka siirrettiin myöhemmin "Yamatolle". Alus kärsi taistelussa vain vähäisiä vaurioita ilmahyökkäyksissä.
Hävittäjä tankattiin 27. lokakuuta Coronissa, jonka jälkeen se matkasi Bruneihin. Alus kärsi 28. lokakuuta riutalle ajaessaan vaurioita, joiden seurauksena sen nopeus laski 12 solmuun. Alus saapui 29. lokakuuta määränpäähänsä, josta se seuraavana päivänä suojasi "Myōkōn" matkan Singaporeen. "Kishinami" siirrettiin 3. marraskuuta Singaporessa telakalle korjattavaksi.
Palvelukseen palattuaan "Kishinami" suojasi 26. marraskuuta – 1. joulukuuta tankkeri "Hakkomarun" matkan Singaporesta Manilaan, josta se suojasi 2.–4. joulukuuta tankkerin paluumatkan Singaporeen. Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Flasher" upotti 4. joulukuuta torpedoimalla "Kishinamin" Palawanin länsipuolella. 90 miehistön jäsentä kuoli, mukaan lukien komentaja Mifune. 150 miehistönjäsentä pelastettiin miinanraivaaja "Yurijimalle" ja saattaja "CD-17":lle.
Lagrangen interpolaatiopolynomi

Lagrangen interpolaatiopolynomi on numeerisessa analyysissä polynomimuotoinen funktio, joka kulkee annettujen pisteiden kautta. Polynomi on nimetty Joseph-Louis Lagrangen mukaan, vaikka sen keksi ensimmäisenä Edward Waring vuonna 1779 ja myöhemmin Leonhard Euler vuonna 1783.
Määritelmä.
Olkoon annettu joukko "k" + 1 havaintoja
formula_1
missä kaikki "x""j":t ovat keskenään erisuuria. Tällöin Lagrangen interpolaatiopolynomi on lineaarikombinaatio
formula_2
Lagrangen kantapolynomeja
formula_3
Todistus.
Hakemamme funktio on astetta "k" oleva polynomifunktio "L"("x"), jolle
formula_4
Stonen–Weierstrassin lauseen mukaan tällainen funktio on olemassa ja yksikäsitteinen. Lagrangen polynomi on ratkaisu kyseiseen interpolaatio-ongelmaan.
Kuten helposti nähdään, 
Siten funktio "L"("x") on astetta "k" oleva polynomi ja 
formula_7
Siten "L"("x") on hakemamme yksikäsitteinen interpolaatiopolynomi.
Polynomin idea.
Interpolaatio-ongelman ratkaisu johtaa lineaariseen matriisimuotoiseen yhtälöön. Valitsemalla interpolaatiopolynomin kannaksi monomit saadaan usein hyvin monimutkainen Vandermonden matriisi. Sen sijaan valitsemalla kannaksi Lagrangen kannan päädymme paljon yksinkertaisempaan yksikkömatriisiin, jonka ratkaisu voidaan lukea välittömästi suoraan matriisista.
Käyttö.
Esimerkki.
Haluamme interpoloida funktiota formula_8 pisteissä 
Nyt kantapolynomeiksi saadaan:
formula_9
formula_10
formula_11
formula_12
formula_13
Siten interpolaatiopolynomi on
formula_14
formula_15
formula_16
formula_17
Huomaa.
Lagrangen polynomi osoittaa sen, että polynomi saadaan aina kulkemaan annettujen pisteiden kautta, ja että tämä polynomi on yksikäsitteinen pienintä mahdollista astetta oleva kiinnitettyjen pisteiden kautta kulkeva polynomi. Kuitenkin jos solmut "x""k" vaihtuvat, joudutaan kaikki Lagrangen kantapolynomit laskemaan uudelleen. Käytännön laskuissa on parempi käyttää Newtonin polynomeja.
Lagrangen- ja muut interpolaatiopolynomit oskilloivat kiinnitettyjen arvojen välillä. Oskillointia voidaan pienentää kun interpolointipisteiksi valitaan Tšebyševin solmut.
Lagrangen kantapolynomeja käytetään numeerisessa integroinnissa johtamaan Newtonin–Cotesin kaavat.
Lagrangen interpolaatiota käytetään paljon äänen digitaalisessa signaalinkäsittelyssä määrittämään FIR-filtterit.
Edgar Barreto

Edgar Osvaldo Barreto (s. 15. heinäkuuta 1984 Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Keskikentällä pelaava Barreto siirtyi kotimaansa Cerro Porteñosta Alankomaitten NEC Nijmegeniin ja vuonna 2007 Serie A:ssa pelaavaan Regginaan. Sittemmin hän on Italiassa edustanut Atalantaa, Palermoa ja vuodesta 2015 Sampdoriaa.
Barreto oli mukana vuoden 2001 alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa ja vuoden 2003 nuorten MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän oli mukana voittamassa olympiahopeaa Ateenan kesäolympialaisissa. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pelasi kahdessa ottelussa ja vuoden 2010 MM-kisoissa kolmessa ottelussa. Hän pelasi myös vuosien 2004, 2007 ja 2011 Copa Américassa. Barreton ensimmäinen maaottelu oli 8. heinäkuuta 2004 Costa Ricaa vastaan ja viimeinen 11. lokakuuta 2011 MM-karsintaottelu Uruguayta vastaan.
Tilataide

Tilataide on taiteilijan esimerkiksi näyttelytilaan tai ulos luoma kokonaistaideteos. Tilateokset saattavat olla hyvin vaihtelevia, koska niihin voidaan yhdistää erilaisia elementtejä, kuten maalattuja tai veistettyjä osia, ääniä tai valoa. Olennaista niille on katsojan mahdollisuus astua sisälle taiteilijan luomaan tilaan.
Tilataide kehittyi varsinaisesti toisen maailmansodan jälkeen, mutta sen edeltäjänä on pidetty muun muassa venäläissyntyistä konstruktivistia El Lisitskiä. 1950-luvun lopussa Allan Kaprow liitti tilateoksiinsa happeningit ja että ideana oli saada katsojat ”astumaan sisään” taideteokseen ja osallistumaan tapahtumien kulkuun.
Ympäristötaide on luontoon tai rakennettuun ympäristöön, esimerkiksi arkkitehtuurimiljööseen tehtyä taidetta. '
Tilan ehdoilla.
Tilataiteessa teosta ja sitä ympäröivä tila muodostaa kokonaisuuden. Tilataiteen ja ympäristötaiteen ero on siinä, että tilataidetta voi olla rajatuissa, rakennetuissa ympäristöissä, rakennusten sisällä tai ulkopuolella, kun taas ympäristötaide ottaa kokonaisvaltaisempaa suhdetta luontoon tai ihmisen luomaan ympäristöön. Esimerkiksi Kaarina Kaikkonen edustaa sekä tila- että ympäristötaidetta, hän on tehnyt tilallisia teoksia jo 80-luvun puolivälistä alkaen, 
Modernismin aikana kuvanveistosta katosi distanssi, juhlallinen etäisyys teoksen ja sen ympäristön välillä, joka saatiin muun muassa veistosten jalustojen avulla sekä teosten dominanssi eli hallitsevuus, jolla veistokset olivat hallinneet ja valloittaneet julkisia ja virallisia tiloja. Modernismille oli myös tyypillistä, että taiteilijat alkoivat työstää itse ja suoraan käyttämiään materiaaleja.
Aikaisemmin taideteos oli taiteilijan jättämä hallitseva merkki ympäristöön, paikan täyttäminen tai valloitus, jossa teoksella oli vähän tai ei ollenkaan tekemistä sijoitusympäristönsä kanssa. Tila- ja ympäristötaiteen lähtökohtana on tavallisesti teoksen sijoitusympäristön ja tilan edellyttämän vaatimukset. Jotkut ympäristötaiteilijat ovat luopuneet kokonaan oman henkilökohtaisen tyylin esittelystä ja he pyrkivät saamaan kaikki teoksen piirteet ja ominaisuudet ympäristön ehdoilla toimiviksi. 
Tämä fenomenologiseksi kuvanveistoksi kutsuttu taiteen ajattelutapa alkoi yleistyä länsimaissa 1960-luvulla. Suomessa tila- ja ympäristötaide vakiintui osaksi nykytaidetta 1980-luvulta alkaen.
Aluksi oli "Environment".
Tilataide tuli Suomeen 1960-luvun lopulla. Aluksi käsitteellä ei ollut kunnollista suomenkielistä vastinetta, joten kriitikot käyttivät uudesta taidesuunnasta yleisesti englannin sanaa "environment" ’ympäristö’. Esimerkiksi Ars 69 -näyttelyn yhteydessä Markku Komonen kirjoitti, että ”…tilan tuntua tehostavat ja laajentavat environment -teokset.”
Ideakävely.
Kuusi teosta, jotka juhlistavat saksalaisia ideoita, paljastettiin keväällä 2006 Berliinissä FIFAn jalkapallo-ottelun kunniaksi.
Ympäristötaide

Ympäristötaide on rakennettuun kulttuuriympäristöön tai luonnonympäristöön tehtyä taidetta. Ympäristötaideteos voi olla myös teko, tapahtuma tai prosessi. Ympäristötaiteeksi voidaan sanoa myös ekologisia asioita käsittelevää taidetta.
Ympäristötaide sai alkunsa 1960- ja 1970-luvuilla Yhdysvalloissa. Aluksi ympäristötaide assosioitui selkeimmin veistoksiin, varsinkin maataiteessa ja paikkasidonnaisessa taiteessa (site-specific art). Aiempi kuvanveisto nähtiin vanhanaikaisena. Lisäksi katsottiin, ettei se ollut harmoniassa luonnon kanssa.
Lähellä ympäristötaidetta on tilataide, joka tarkoittaa erilaisiin paikkoihin tehtyjä kolmiulotteisia teoksia. Esimerkiksi Kaarina Kaikkosen installaatiot ovat usein myös ympäristötaidetta.
Suomessa.
Suomeen ympäristötaide tuli kesänäyttelyiden rinnalla. Taiteilija saattoi muokata ympäristöä teokseksi sen sijaan että tuo valmiita objekteja puistoihin. Helsingin juhlaviikot oli tässä uranuurtaja.
Helsingin taidemuseossa Meilahdessa järjestettiin ensimmäinen suomalaisen ympäristötaiteen näyttely "Siirrettävä tuonela" vuonna 1983. Myös rakennusta ympäröivä puisto on ollut näyttelykäytössä.
Mellinin muunnos

Mellinin muunnos on matematiikassa integraalimuunnos, joka voidaan tulkita multiplikatiivisena versiona kaksipuoleisesta Laplacen muunnoksesta. Tämä integraalimuunnos liittyy läheisesti Dirichlet'n sarjoihin, ja muunnosta käytetään paljon lukuteoriassa ja asymptoottisissa kehitelmissä. Mellinin muunnos liittyy läheisesti Laplacen- ja Fourier'n muunnoksiin sekä gammafunktioon.
Funktion "f" Mellinin muunnos on
formula_1
mikäli integraali on olemassa. Sen käänteismuunnos on
formula_2
Merkintätavasta seuraa, että tämä on viivaintegraali pystysuoraan kompleksitasossa. Ehdon käänteismuunnoksen olemassaololle antaa Mellinin inversiolause.
Muunnos on nimetty suomalaisen matemaatikon Robert Hjalmar Mellinin (1854–1933) mukaan.
Suhde muihin muunnoksiin.
Kaksipuolinen Laplacen muunnos voidaan määritellä Mellinin muunnoksen avulla:
formula_3
ja toisaalta Mellinin muunnos voidaan määritellä kaksipuolisen Laplacen muunnoksen avulla asettamalla
formula_4
Mellinin muunnos voidaan ajatella integroimalla "x""s":n ydintä formula_5 multiplikatiivisen Haarin mitan suhteen, joka on invariantti dilaation formula_6 suhteen, jolloin
formula_7. Tämä kaksipuolinen Laplacen muunnos integroidaan additiivisen Haarin mitan formula_8 suhteen, joka on translaatioinvariantti, joten formula_9.
Fourier'n muunnos voidaan myös määritellä Mellinin muunnoksen avulla ja päinvastoin: määrittelemällä kaksipuolinen Laplacen munnos kuten yllä saadaan
formula_10
jolloin
formula_11
Mellinin muunnos yhdistää Newtonin sarjan ja binomimuunnoksen toisiinsa yhdessä Poissonin generoivan funktion kanssa. Tämä tunnetaan nimellä Poissonin–Mellinin–Newtonin sykli.
Cahenin-Mellinin integraali.
Kun formula_12, formula_13 ja formula_14 on valittu päähaarasta, on 
formula_15
Missä formula_16 on gammafunktio. Tämä integraali tunnetaan nimellä Cahenin–Mellinin integraali.
Hayanami

Hayanami (, "hayanami", ’nopea aalto’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Maizurun laivastoarsenaalilta. Se laskettiin vesille 19. joulukuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1943.
Palvelus.
Kesällä 1944 alus osallistui 32. hävittäjäviirikön mukana Mariaanien taisteluihin.
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Harder" upotti 7. kesäkuuta 1944 torpedoimalla "Hayanamin" lähellä Tawitawia, 65 kilometriä Borneosta itään. Laiva räjähti ja upposi nopeasti, jolloin 208 miehistönjäsentä sai surmansa. "Urakazen" miehistö pelasti 45 eloonjäänyttä.
Jarl Fahler

Jarl Ingmar Jungar Gunnarsson Fahler (27. joulukuuta 1925 Maarianhamina – 17. toukokuuta 1990) oli parapsykologi sekä hypnologi 1960-luvulta saakka. Fahler oli myös Suomen Hypnoosiyhdistyksen perustajajäseniä, ja hän muun muassa piti kouluissa hypnoosinäytöksiä. Fahler oli myös tunnettu parapsykologian tutkija, joka piti psi-ilmiöitä todellisina. 
Elämä ja ura.
Maarianhaminassa syntynyt Fahler vietti lapsuutensa itäisen Suomenlahden Tytärsaaressa ja kouluvuotensa Kotkassa ja Helsingissä. Hän osallistui jatkosotaan ilmatorjuntamiehenä ja pääsi sodan jälkeen ylioppilaaksi vuonna 1946. Valtiotieteen kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1952, minkä jälkeen hän teki jatko-opintoja Helsingin ja Turun yliopistojen filosofisissa tiedekunnissa. Läpi 1950-luvun Fahler työskenteli Helsingin kaupunginviskaalin virastossa, Poliisilaitoksen passitoimiston ulkomaalaisosastolla ja sisäministeriön ulkomaalaistoimiston sihteerinä.
Vuosina 1949–1957 Fahler toimi Sällskapet för psykisk forskning -seuran puheenjohtajana. Vuonna 1957 hän tutustui parapsykologiseen tutkimukseen Alankomaiden Utrechtin yliopistossa ja eri korkeakouluissa Yhdysvalloissa.
Elämänkatsomukselliset teokset.
Teoksissaan "Harhan oivaltaminen" ja "Saatanaa haastattelemassa" Fahler pyrki osoittamaan, että ihminen itsessään on paha ja itse vastuussa teoistaan. 
Uskonnolliset järjestöt ostivat "Saatanaa haastattelemassa" -teoksen lähes koko painoksen ja polttivat sen. Tämän vuoksi teosta ei ollut saatavissa kymmeniin vuosiin. Vasta Fahlerin kuoltua kuolinpesästä löytyi lukuisia kappaleita mainittua kirjaa. "Harhan oivaltaminen" oli myös kadoksissa lähes samalla tavoin, mutta tietoa sen hävittämisyrityksistä ei ole.
Paiste

Paiste on sveitsiläinen symbaaleja ja muita metallisia lyömäsoittimia valmistava yhtiö, joka kuuluu maailman suurimpiin symbaalien valmistajiin.
Historia.
Virolainen muusikko Michail Toomas Paiste valmisti ensimmäiset Paiste-symbaalit 1906 Pietarissa. Venäjällä syttynyt sisällissota ajoi Paisten vuonna 1917 Tallinnaan, missä Paiste yhdessä poikansa Michael M:n kanssa aloitti laajamittaisemman symbaalien valmistuksen ja viennin. Vuonna 1940 Paiste siirsi tuotantonsa Puolaan ja vuonna 1945 Saksaan. Vuonna 1957 tuotanto siirtyi Sveitsiin, missä yhtiön pääkonttori ja tuotantolaitokset ovat nykyäänkin. Yhtiön toimintaa jatkoivat Michael M. Paisten lapset Robert ja Toomas. Vuodesta 2003 lähtien yritystä on johtanut Toomaksen poika Erik Paiste.
Artisteja.
Useat kuuluisat rumpalit käyttävät Paisten symbaaleja rumpusetissään, mm.:
Rautapiha

Rautapiha ("Isengard") on fiktiivinen paikka J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa.
Rautapiha on suuri, pyöreä, halkaisijaltaan tasan virstan levyinen alue, joka sijaitsee Rohanin länsilaidalla. Sen keskellä kohoaa mustasta kivestä tehty korkea torni, jonka huipulla on neljä terävää kärkeä. Orthanc. Númenorilaiset rakensivat Rautapihan ja Orthancin, jonne sijoittivat yhden palantírin. Myöhemmin Rautapiha jäi tyhjäksi, mutta Saruman Valkoinen otti sen omakseen rohanilaisten luvalla ja linnoitti sen. Kolmannen ajan lopulla Sarumanin käännyttyä pahaan hän rakensi sen täyteen pyöriviä rattaita, nostureita, kuoppia sekä muuta erittäin suurikokoista teknologiaa. Entit tuhosivat viimeisellä marssillaan Rautapihan hobittien Merrin ja Pippinin avustuksella ja lukitsivat Sarumanin Orthanciin.
Sykloalkaanit

Sykloalkaanit ovat hiilivetyjä, joissa on hiiliatomeista (C) muodostunut yksi tai useampi rengasrakenne. Renkaan hiilet ovat alkaanien tapaan kytkeytyneet toisiinsa yksinkertaisella kovalenttisella sidoksella. Etuliite "syklo" kuvaa yhdisteen rengasrakennetta. Rakenteeltaan yksinkertaisin sykloalkaani on kolmesta hiiliatomista muodostunut rengasrakenne eli syklopropaani C3H6. Sykloalkaanien yleiskaava on sama kuin alkeeneilla CnH2n.
Useita viisi- ja kuusihiilisiä rengasyhdisteitä tunnettiin jo 1800-luvun lopulla, mutta niitä pienempiä tai suurempia rengasyhdisteitä ei yrityksistä huolimatta ollut havaittu tai kyetty valmistamaan. Saksalainen kemisti Adolf von Baeyer esitti 1885 jännitysteoriassaan, että pienet ja suuret rengasrakenteet olisivat mahdottomia hiilen tetraedrisen tavan vuoksi muodostaa noin 109° kulmia. Esimerkiksi kolme hiiltä sisältävän syklopropaanin hiilien väliset kulmat ovat vain 60°, joten sillä olisi valtavasti kulmajännitystä. Koska kulma poikkeaa "109°-60°=49°" suuresti ideaalikulmasta, yhdiste olisi äärimmäisen helposti reagoiva. Myös syklobutaanilla ("109°-90°=19°") olisi voimakkaasti kulmajännitystä, mutta syklopentaanilla käytännössä ei ("109°-108°=1°"). Sykloheksaaninkin kulmajännitys ("109°-120°=11°") olisi vielä melko pieni, mutta sykloheptaani ("109°-128°=19°") ja sitä suuremmat sykloalkaanit olisivat suurten kulmajännitystensä vuoksi mahdottomia. 
Baeyerin teoria oli osittain oikeassa pienisyklisten yhdisteiden suhteen – syklopropaani esimerkiksi on hyvin herkästi reagoiva yhdiste. Baeyer oli kuitenkin väärässä väittäessään pienten ja suurten hiiliyhdisteiden olevan mahdottomia. Hän oletti virheellisesti isojenkin hiiliyhdisteiden olevan pienten tapaan tasomaisia. Yli 14 hiiltä käsittävissä sykloalkaaneissa kulmajännitys todellisuudessa häviää. 2000-luvulla tunnetaan rengasrakenteita, joissa on hiiliä kolmesta yli kolmeenkymmeneen. 
Sykloalkaanien konformaatioisomeriaan vaikuttaa kulmajännityksen lisäksi torsionaalinen jännitys ja steerinen jännitys. Pysyvimmässä konformaatiossa näiden yhteisvaikutus on mahdollisimman pieni.
Peter Kolosimo

Peter Kolosimo oli italialaisen journalistin ja kirjailijan Pier Domenico Colosimon (1922-1984) salanimi. Yhdessä Erich von Dänikenin kanssa häntä pidetään yhtenä pseudoarkeologian kuuluisimmista edustajina. 
Kolosimo syntyi Modenassa ja asui Bolzanossa suurimman osan elämästään. Vuonna 1969 hän voitti Premio Bancarellan, Italian arvostetuimman kirjallisuuspalkinnon teoksellaan "Toisilta tähdiltä". Hänen kirjojaan on julkaistu 60 maassa.
Kolosimo kuoli Milanossa vuonna 1984.
Pyry

Pyry on suomalainen miehen etunimi. Pyryn nimipäivä on 1. marraskuuta, jolloin on myös Lylyn nimipäivä. Toukokuuhun 2025 mennessä nimi Pyry on Suomessa annettu yli 4 300 miehelle ja ainakin 40 naiselle. Valtaosa Pyry-nimisistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Yrjö Karilas suositteli nimeä jo vuonna 1919. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 1995.
Ääniraita

Ääniraita () tarkoittaa elokuvan, televisiosarjan tai videopelin ääniosuutta, joka koostuu musiikista, dialogista ja äänitehosteista. 
Myös elokuvan musiikkikappaleista koottua myytävää äänilevyä saatetaan kutsua soundtrackiksi. Englannista tuleva lyhenne OST tarkoittaa tässä yhteydessä yleensä alkuperäistä tai virallista levytystä eli ”original / official soundtrack”.
Liisa Akimof

Liisa Tuulikki Akimof (s. 14. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, tuottaja ja Production House -yhtiön toimitusjohtaja.
Liisa Akimof kirjoitti lauluja jo lapsena musiikinopettajansa Kari Rydmanin kannustamana. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Kallion lukiosta hän aloitti sosiologian opinnot Helsingin yliopistossa. Kun opiskelijajuhliin kaivattiin ohjelmaa, Akimof perusti opiskelukaveriensa kanssa vuonna 1982 Tavaramarkkinat-yhtyeen, joka sijoittui vielä samana vuonna neljänneksi rockyhtyeiden SM-kilpailussa. Menestys johti levytyssopimukseen Johanna-levymerkin kanssa, ja seuraavana vuonna ilmestyi yhtyeen esikoisalbumi "Tilikirja". Samaan aikaan Akimof juonsi Ylellä "Kultiveera"-radio-ohjelmaa. 1980-luvun loppupuolella hän teki Liisa Rimpiläisen ja Leo Frimanin kanssa Yle TV1:lle "Studio, studio" -nuortenohjelmaa. 1990-luvun alussa Akimof tuotti nuorten aikuisten asiaohjelmia Yle TV1:n Mediakomppania-toimituksessa.
Akimof on säveltänyt "Kotikatu"-televisiosarjan musiikin ja tuottanut useita televisiosarjoja sekä Ylelle että Neloselle. Suurelle yleisölle tunnetumpi hän on kuitenkin lauluistaan. Hän on esittänyt niitä yksin, Akimowskaja Sisters &amp; Bros ja Tavaramarkkinat-yhtyeiden kanssa sekä antanut kappaleita muiden levytettäviksi. Akimofin tunnetuin kappale lienee vuonna 1985 Tavaramarkkinoiden levyttämä ”Kevät”, jonka laulaa Elisa Korjus. Heidi Kyrö teki kappaleen tunnetuksi iskelmäkappaleena. Kappaleesta on tehnyt cover-version muun muassa Kotiteollisuus.
Liikeura.
Akimof perusti 1996 Harri Saukkomaan kanssa televisiotuotantoyhtiö Production Housen. Vuonna 2009 sen osake-enemmistö myytiin Moskito Groupille, josta puolestaan 87 prosenttia myytiin 2013 ruotsalaiselle Modern Times Groupille 84 miljoonalla eurolla.
Production House on tuottanut muun muassa televisiosarjat "Iltalypsy" (1993–2001), "Pulkkinen" (1999–2002), "Tahdon asia" (2005), "Harvoin tarjolla" (2008) ja "Arto Nyberg" (2004–2024).
Muuta.
Akimof omistaa Huopalahden rautatieaseman asemarakennuksen. Hän on rakennuttanut aseman ympärille rivitalon ja kahvilan.
Akimof harrastaa myös veteraaniurheilua, lajinaan kestävyysjuoksu. Sosiologian opintonsa Akimof suoritti loppuun vasta vuonna 2012 valmistuttuaan valtiotieteiden maisteriksi gradullaan "Naisten ulkonäkötyö: sosioekonomiset erot ja erottautuminen Suomessa 2008".
Thengel

Thengel on kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin luoman fantasiamaailma Eän "Keski-Maassa".
Thengel Fengelin poika oli Rohanin kuudestoista kuningas ja Théodenin isä. Thengel eli vuosina 2905–2980 Kolmatta aikaa. Thengel lähti Rohanista miehen ikään päästyään ja eli Gondorissa niittäen mainetta käskynhaltija Turgonin palveluksessa. Kun Fengel kuoli, kutsuivat "rohirrim" Thengelin takaisin, ja hän palasi vastahakoisesti. Hän otti vasta myöhään itselleen vaimon, ja vuonna 2943 Kolmatta Aikaa hän vietti häitä Lossarnachin Morwenin kanssa, vaikka Morwen oli häntä 17 vuotta nuorempi. Morwen synnytti Thengelille kolme lasta, joista toinen, Théoden, oli ainoa poika. Thengelin aikana julisti Saruman itsensä Rautapihan valtiaaksi ja alkoi aiheuttaa ikävyyksiä Rohanille loukaten sen rajoja ja tukien sen vihollisia.
Roberto Acuña

Roberto Miguel Acuña Cabello (s. 25. maaliskuuta 1972 Avellaneda, Argentiina) on paraguaylaisille vanhemmille Argentiinassa syntynyt ja lapsuutensa siellä viettänyt paraguaylainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Acuña muutti nuorena Paraguayhin, koska ei saanut Argentiinassa riittävästi peliaikaa. Paraguayssa hänen ensimmäinen seuransa oli Club Nacional. Sen jälkeen hän edusti kolmea argentiinalaisseuraa kunnes siirtyi Espanjaan Real Zaragozaan. Hän edusti Espanjassa myös Deportivo de La Coruñaa. Vuonna 1995 Acuña voitti Independientessä Supercopa Sudamericanana ja 2001 Real Zaragozan kanssa Copa del Reyn. Vuonna 2001 hänet valittiin Paraguayn vuoden jalkapalloilijaksi.
Acuñan ensimmäinen maaottelu oli 3. maaliskuuta 1993 Boliviaa vastaan. Hän on pelannut vuosien 1998, 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Acuña pelasi 100 maaottelua, joissa teki viisi maalia. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2011. 
Acuña on kuulunut myös Paraguayn beachfutismaajoukkueeseen, jonka kapteenina hän on toiminut. Hän aloitti beachfutiksen vuonna 2014 ja oli joukkueessa mukana myös vuoden 2015 MM-kilpailuissa.
Acuñan lempinimi on "El Toro" (”Härkä”).
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto

Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto on Pohjoismaiden neuvoston myöntämä vuosittainen palkinto kaunokirjalliselle teokselle, joka on kirjoitettu jollakin Pohjoismaiden kielistä.
Palkinnonsaajalle myönnetään Nordlys-palkintopatsas ja 300 000 Tanskan kruunua (noin 40 000 euroa). Palkinnon saaja julkistetaan neuvoston istunnon yhteydessä Kööpenhaminassa.
Palkitut.
Lähde
Viivästynyt lihaskipu

Viivästynyt lihaskipu () on lihaskipua, joka tuntuu harjoitetussa lihaksessa 1-3 vuorokautta harjoituksen jälkeen. Kipu tai lihaksen arkuus lakkaa yleensä muutamassa päivässä. Viivästynyt lihaskipu on tavallisinta kun on harjoitettu uutta liikettä ja harjoitus on ollut kuormittavaa. Myöhemmillä kerroilla vastaavaa arkuutta ei enää esiinny, mitä nimitetään englanninkielisellä termillä "repeated bout effect".
Hoito.
Helpottavana toimenpiteenä voidaan käyttää kylmä- tai kuumahaudetta. Myös kevyttä venyttelyä suositellaan lihaskipuihin, liiallinen voi pahentaa oireita ja viivyttää niiden poismenoa.
Diego Gavilán

Diego Antonio Gavilán Zarate (s. 1. maaliskuuta 1980, Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Gavilán aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Cerro Porteñossa, josta siirtyi tammikuussa 2000 kahden miljoonan punnan siirtosummalla Newcastle Unitediin. Tällöin hänestä tuli ensimmäinen Valioliigassa pelannut paraguaylainen. Gavilán ei kuitenkaan päässyt pelaamaan Newcastlessa kuin seitsemässä ottelussa ja niin hänet lainattiin vuonna 2002 Meksikoon UAG Tecosiin. Sen jälkeen hän pelasi SC Internacionalissa Brasiliassa ja oli myös Italiassa Udinesessa, jossa ei kuitenkaan päässyt pelaavaan kokoonpanoon.
Gavilán edusti vuosina 2005–2007 argentiinalaista Newell's Old Boysia. Sen jälkeen hän pelasi muun muassa Brasiliassa Grêmion, Flamengon ja Portuguesan joukkueissa.
Gavilánin ensimmäinen maaottelu oli 28. huhtikuuta 1999 Meksikoa vastaan. Gavilán pelasi vuoden 2002 MM-kisoissa kolmessa ottelussa, hän kuului miehistöön myös vuoden 2006 kisoissa, mutta ei saanut peliaikaa. Gavilán pelasi kaikkiaan 43 maaottelua, joista viimeisen vuonna 2007.
Diego Gavilánin lempinimi on "Pampero".
Derlis Gómez

Derlis Venancio Gómez (s. 2. marraskuuta 1972) on paraguaylainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa tällä hetkellä kotimaansa Club Sportivo Luqueñoa. 
Gómez pelasi ensimmäisen maaottelunsa 4. toukokuuta 2005 Ecuadoria vastaan. Maajoukkueessa hän on viime vuodet toiminut pääasiassa varamaalivahtina Justo Villarin ollessa maajoukkueen ykkösvahti. Hän oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa (jossa ei päässyt pelaamaan) ja turnauksen karsintaotteluista torjui yhden (lokakuussa 2005 Venezuelaa vastaan). Gómez on pelannut viisi maaottelua .
Rooman olympiastadion

Rooman olympiastadion eli Stadio Olimpico on Roomassa sijaitseva urheilustadion. Se on kahden jalkapalloseuran, AS Roman ja SS Lazion, kotikenttä, mutta sitä käytetään myös yleisurheilukilpailuissa. Stadion sijaitsee Foro Italicon liikuntakeskuksessa.
Historia.
Rooman olympiastadionin rakennustyöt aloitettiin 1928. Rakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Enrico Del Debbio, ja se avattiin osittain vuonna 1932. Stadionin nimi oli tuolloin Stadio dei Cipressi eli Sypressistadion.
Toinen maailmansota keskeytti rakennustyöt, ja sitä käytettiin sodan aikana muun muassa liittoutuneiden sotilaiden parkkipaikkana. Rakennustöitä jatkettiin taas 1950-luvulla, ja stadion avattiin 17. toukokuuta 1953. Ensimmäisenä otteluna oli Italian ja Unkarin välinen ottelu. Stadionille mahtui tuolloin 100 000 katsojaa.
Stadion sai nykyisen nimensä, kun Rooma sai vuoden 1960 olympialaiset. Stadionin kapasiteettia myös pienennettiin, ja sitä uusittiin. Laajamittaiset peruskorjaukset tehtiin jalkapallon MM-kilpailuja 1990 varten. Sisätiloja parannettiin 2008 Uefan uusien vaatimusten mukaisiksi. Katsojakapasiteetiksi muodostui tuolloin 72 698 paikkaa. Stadion sijaitsee Foro Olimpicon liikuntakeskuksessa, suunnilleen Vatikaanin ja Rooman historiallisen keskustan puolivälissä.
Käyttö.
Rooman olympiastadionia käyttää kaksi roomalaista jalkapalloseuraa, AS Roma ja SS Lazio. Se täyttää Uefan korkeimman stadionvaatimuksen, joten siellä voidaan pelata Mestarien liigan ja Eurooppa-liigan loppuotteluita sekä EM-kilpailujenotteluita. AS Roman kannattajat ovat Curva Sudissa ja Lazion kannattajat Curva Nordissa. 
Olympiastadionia on käytetty säännöllisesti myös muuhun urheiluun kuin jalkapallon. Siellä on pidetty erityisesti yleisurheilutapahtumia, muun muassa vuosittainen Golden Gala. Euroopan tärkein rugby union -kilpailu Six Nations Championshipin otteluita on pidetty stadionilla vuodesta 2012.
Olympiastadion on toiminut päänäyttämönä muun muassa vuoden 1960 kesäolympialaisissa, vuoden 1990 jalkapallon MM-kisoissa ja vuoden 1987 yleisurheilun MM-kilpailuissa. Stadionilla järjestettiin myös Mestarien liigan loppuottelu 2009
Olympiastadionilla on järjestetty myös useita konsertteja, ja siellä ovat esiintyneet muun muassa Iron Maiden, Madonna, Rolling Stones, Muse ja U2.
Wishpoosh

Wishpoosh oli Chinook-intiaanien tarun mukaan jättiläismajava, joka ei sallinut kenenkään kalastaa järvestään. Wispoosh kuoli lopulta pitkän taistelun jälkeen, kun taikurijumala Kojootti leikkasi pedon sydämen irti. Wispooshin ruumiin osista syntyi eri intiaaniheimoja, kun Kojootti paloitteli sen taistelun jälkeen.
Lähteet.
Luoteis-Amerikan intiaanien myyttejä ja legendoja
Damanhur

Damanhur on kaupunki Egyptissä Niilin suiston länsiosassa. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 244 043.
Maantiede.
Damanhur sijaitsee Ala-Egyptissä Niilin suiston länsiosassa. Kaupunki on al-Buhairan kuvernementin hallinnollinen keskus.
Historia.
Vanha aika.
Damanhurin nimi on vanhaa perua. Se on johdettu muinaisen Egyptin aikaisesta paikannimestä "Timinhor", eli Horuksen kaupunki. Aikanaan samalla nimellä tunnettiin useita eri paikkakuntia. Hellenistisellä kaudella Ptolemaiosten hallitsemassa Egyptissä paikkakunnasta tuli nomoksen hallinnollinen keskus. Antiikin aikana kaupunki tunnettiin kreikaksi nimellä "Hermopolis Mikra" (lat. "Hermopolis Parva").
Myöhempi historia.
Egyptin arabivalloituksen jälkeen paikkakunnan mainitsevat muutamat arabialaiset historialliset lähteet. Ibn Mammati mainitsee sen nimen olleen Damanhur al-Wash ja paikalla olleen saman nimisen kanavan. Egyptin mamelukkisulttaani Barquq jälleenrakensi sen vanhoja kaupunginmuureja beduiinien jatkuvien hyökkäysten takia. Vuonna 1302 sitä oli hävittänyt myös maanjäristys. Mamelukkien kaudella kaupungissa oli perjantaimoskeija, karavaaniseralji, sekä postireitti Kairosta Aleksandriaan. 
Napoléon Bonaparten Egyptin sotaretken aikiana huhtikuussa 1799 egyptiläinen sotilasosasto surmasi joukon ranskalaisia sotilaita Damanhurissa. Tätä seurasi ranskalaisten tuhoisa kosto.
Talous ja liikenne.
Damanhur on nykyisin oman alueensa huomattava taloudellinen keskus ja rautateiden solmukohta. Kaupungin kautta kulkee esimerkiksi Kairon ja Aleksandrian välinen rautatie, sekä sen haaroja. Rautateitä pitkin kuljetetaan ympäröivällä maaseudulla kasvatettavaa puuvillaa, viljaa ja kasviksia. Itse kaupungissa on maatalouteen liittyvää teollisuutta ja tekstiiliteollisuutta.
Väestö.
Damanhurin asukasluku oli vuonna 2006 yhteensä 244 043.
Carlos Humberto Paredes

Carlos Humberto Paredes Monges (s. 16. heinäkuuta 1976 Asunción) on paraguaylainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan useita eri joukkueita, kuitenkin suurimmaksi osaksi Club Olimpiaa, jonka riveissä voitti neljästi Paraguayn mestaruuden. Hän voitti myös kahdesti Portugalin cupin, vuonna 2001 FC Porton ja vuonna 2007 Sporting CP:n riveissä. Paredes ilmoitti uransa päättämisestä maaliskuussa 2015.
Paredes edusti Paraguayn maajoukkuetta 74 ottelussa, joissa teki 10 maalia. Hän edusti Paraguayta kolmesti maailmanmestaruuskisoissa (1998, 2002 ja 2006). Hän teki debyyttinsä maajoukkueessa 29. maaliskuuta 1998 Kolumbiaa vastaan.
Transavantgarde

Transavantgarde vastasi pitkälti eurooppalaista uusekspressionismia 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Vaikutusvaltainen italialainen kriitikko ja kuraattori Achille Bonito Oliva perusti 1970-luvun lopulla taiteilijaryhmän, johon kuuluivat muun muassa italialaiset Enzo Cucchi, Sandro Chia ja Mimmo Paladino. Transavantgarde tarkoitti Olivan mukaan avantgarden ylittävää, sen tuolla puolen olevaa taidetta. 
Suhtautuminen kriittisesti perinteiseen modernismin toimintastrategiaan, avantgardeen, oli yleistä 1980-luvun taideasenteelle. Oliva väitti, että silloiselle (1970-luvun lopun) yhteiskunnalliselle tilanteelle oli ominaista se, että avantgarden ilmentyminen traditionaalisessa merkityksessä on mahdotonta. Hänen näkemyksensä mukaan perinteinen avantgarde on ollut riippuvainen lineaarista yhteiskunnallisesta kehityksestä, kehitysoptimismista, joka heijastui 1950- ja 1960-lukujen kokeellisesta ja laajenevasta taiteesta.
Transavantgarde oli käytännössä italialainen versio muualla suosioon tulleesta uusekspressionismista. Transavantgarden taiteilijat tekivät teoksiaan traditionaalisella medialla (maalauksia ja veistoksia), ja heidän kuvastonsa oli eklektistä ja epäpoliittista. Useita transavantgardisteja kiinnostavat historia ja populaarikulttuurin teemat.
Suomessa transavantgarde oli laajan yleisön nähtävillä Ars 83 -näyttelyssä, jossa olivat mukana teoksillaan Sandro Chia, Francesco Clemente, Nicola de Maria ja Mimmo Paladino.
Kiyonami

Kiyonami (, "kiyonami", ’puhdas aalto’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus.
"Kiyonami" otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Arima Tokiyoshi. Alus liitettiin 25. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. hävittäjäviirikköön. Se suojasi kolme päivää myöhemmin joukkojenkuljetussaattuetta Jokosukasta Trukille, jonne alus saapui 8. maaliskuuta. Alus suojasi 12.–17. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattueen Trukilta Tarawalle, josta se purjehti 20.–25. maaliskuuta Kwajaleinin kautta takaisin Trukille. Alus suojasi 14.–20. huhtikuuta saattueen Trukilta Kaviengiin ja takaisin. Se suojasi 3.–13. toukokuuta saattueen Trukilta Rabauliin ja Kaviengiin sekä takaisin.
Alus saattoi 4.–21. kesäkuuta "Unyōa" ja "Chūyōa" Trukilta Yokosukaan. Alus kuljetti 12. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan. Kolombangaran taistelussa "Kiyonami" laukaisi useita torpedoja yhdessä muiden laivojen kanssa, jotka upottivat Yhdysvaltain laivaston hävittäjä "USS Gwinin" sekä vahingoittivat risteilijöitä "USS Honolulu" ja "USS St. Louis".
"Kiyonami" kuljetti 19. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan, kun se 20. heinäkuuta uudella kuljetusmatkalla Kolombangaraan pysähtyi pelastamaan hävittäjä "Yūguren" miehistöä. Tällöin Yhdysvaltain ilmavoimien B-25-pommittaja hyökkäsi ja upotti "Kiyonamin". Alus upposi 78 kilometriä Kolombangarasta luoteeseen, vieden mukanaan sekä "Kiyonamin" että "Yūguren" miehistöt, yhteensä 468 miestä.
Perunasalaatti

Perunasalaatti on kylmä lisäke, jota voi nauttia alkuruokana tai lisukkeena. Yleisesti perunasalaattia nautitaan uudenvuodenjuhlissa ja vappuna keitettyjen nakkien kera. Perunasalaattia voi valmistaa itse, mutta sitä löytyy ympärivuotisesti myös kauppojen eineshyllyiltä. 
Perunasalaattiin kannattaa valita kiinteämaltoinen, ei-jauhoinen perunalajike, joka merkitään suomalaisissa perunapusseissa vihreällä merkinnällä.
Perunasalaatti valmistetaan keitetyistä ja kuutioiduista kylmistä perunoista, hakatusta kelta- tai punasipulista, kuutioidusta suolakurkusta, purjosipulista, omenasta, kapriksesta tai näiden yhdistelmistä. Perusainesten sekaan lisätään kastike. Kastike on yleensä kermaviili- tai majoneesipohjainen, johon voi lisätä mausteeksi silputtua persiljaa, mustapippuria, yrttisuolaa tai sinappia mieltymysten mukaan. Sekoittamisen jälkeen perunasalaatin annetaan maustua kylmässä vähintään tunnin, mielellään yön yli. Tarjoilua varten salaatin voi koristella ruohosipulin varsilla.
Dryadit

Dryadit (Δρυάδες) olivat kreikkalaisessa mytologiassa nymfejä tai luonnonhenkiä, jotka olivat omistautuneet puiden suojelemiseen. Dryadit elivät joko itse puussa tai sen lähettyvillä. Uskomusten mukaan dryadi eli niin kauan kuin puu oli elossa. Jos puu kaadettiin, sen dryadi kuoli. Alun perin dryadit olivat nimenomaan tammen nymfejä, sillä kreikan kielen sana "drys" tarkoittaa tammea. Sittemmin sana "dryadi" on yleistynyt tarkoittamaan kaikkia puiden hengettäriä. 
Ulkonäkö.
Dryadit ottivat nuoren naisen hahmon. Niillä on yleensä kihara ja ruskea tukka ja siniset silmät, mutta joillakin dryadeilla voi myös olla keltaiset hiukset ja vihreät silmät.
Bill Joy

William Nelson Joy (s. 8. marraskuuta 1954 Farmington Hills), yleisemmin Bill Joy, on yhdysvaltalainen ohjelmistokehittäjä, yrittäjä ja yksi Sun Microsystemsin perustajista.
Joy johti yhtiön tutkimusosastoa sen perustamisesta vuodesta 1982 vuoteen 2003.
Elämä.
Bill Joy opiskeli sähkötekniikkaa Michiganin yliopistossa ja tietojenkäsittelytiedettä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Joy oli yksi Berkeley Software Distributionin (BSD) pääasiallisista kehittäjistä. Joy sai tehtäväkseen integroida ARPANETiin kehitetty TCP/IP-protokolla BSD-käyttöjärjestelmään mutta päätyi kirjoittamaan toteutuksen uusiksi. 
Hän sai 1986 Association for Computing Machineryn (ACM) Grace Murray Hopper -palkinnon.
Joy on myös kirjoittanut muun muassa robotiikan ja nanoteknologian kehitystä kritisoivan artikkelin ”Why the Future Doesn’t Need Us” (”Miksi tulevaisuus ei tarvitse meitä”), joka julkaistiin Wired-lehdessä vuonna 2000.
Sun Microsystems.
Sun Microsystems oli alun perin laitteistoyritys, Bill Joy pyydettiin mukaan yritykseen, kuuden kuukauden työskentelyn jälkeen Joy ansaitsi täyden perustajastatuksen. Bill Joyn liittymisen jälkeen yritys alkoi myös kehittämään tietokoneohjelmistoja. Joy tuotiin yritykseen rakentamaan ohjelmistoa halvalle, mutta tehokkaalle järjestelmälle nimeltään SUN-työasema.
Bill joy oli yksi aikansa johtavista Unix-kehittäjistä, jonka ansiosta hän on osallistunut C-shell, vi-editorin ja TCP/IP: ja BSD (Berkeley Software Distribution) Unix-käyttöjärjestelmän kehittämiseen. Joy oli myös inspiraationa NFS:n, SPARC mikroprosessorien, Java ohjelmointikielen, Jini-teknologian ja JXTA:n kehittämiselle. Työskenneltyään neljä vuotta Joy ansaitsi Grace Murray Hopper palkinnon, hänen työstään Berkeley Unix käyttöjärjestelmän parissa. Joy lähti Sun Microsystemsin palveluksesta vuonna 2003. Myöhemmin samana vuonna hän perusti pääomasijoitusyhtiön HighBar Venturesin kahden entisen Sunin kollegan kanssa.
Sun Microsystemsin jälkeistä toimintaa.
Kaksi vuotta lähtönsä jälkeen vuonna 2005 Joy liittyi riskipääomayhtiöön Kleiner Perkins. Kyseisessä yrityksessä hän auttoi tekemään päätöksiä vihreästä teknologiasta. Joy kuitenkin lähti yrityksestä vuonna 2014. Nykyään Joy on Water Street Capitalin johtava tutkija ja tiedemies.
Vuosien aikana Joy on ansainnut monia kunnianosoituksia. Vuonna 2011 Joy nimitettiin Computer History Museumin jäseneksi hänen työstään Sun Microsystemsissä ja Berkeley Software Distribution Unix-järjestelmän parissa. Joy on myös National Academy of Engineeringin ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen sekä Aspen Instituten elinikäinen toimitsija.
Phil Katz

Phillip W. Katz (3. marraskuuta 1962 – 14. huhtikuuta 2000), tunnetaan yleensä nimellä Phil Katz, oli ohjelmoija, joka kehitti alkuperäisen PKZIP-tiedostopakkausohjelman.
Katz opiskeli tietojenkäsittelytiedettä Wisconsinin yliopistossa Madisonissa.
Hän kehitti 1980-luvun puolivälissä PKARC-tiedostonpakkausohjelman, joka oli yhteensopiva tuolloin suosituimman ARC-ohjelman kanssa. PKARC oli kuitenkin esikuvaansa huomattavasti nopeampi, joten se muodostui nopeasti suositummaksi. ARCin kehittäjä System Enhancement Associates (SEA) huomasi kuitenkin Katzin kopioineen suoraan ARCin lähdekoodia ja haastoi hänet oikeuteen tavaramerkki- ja tekijänoikeusrikkomuksesta. Katz julkaisi pian PKPAK-ohjelman, joka oli nimeä lukuun ottamatta samanlainen, ja sen jälkeen sharewarena täysin uudelleenkirjoitetun PKZIPin, joka pakkasi paremmin ja oli nopeampi kuin ARC. ZIP-tiedostomuoto oli kuitenkin avoin, joten siitä tuli myöhemmin standardi.
Katzista tuli yksi menestyneimmistä varhaisista sharewarejulkaisijoista, ja PKWAREsta tuli miljoonayritys. 
Katz kärsi pitkään alkoholismista, ja hänet pidätettiin useita kertoja rattijuopumuksesta. Katz löydettiin huhtikuussa 2000 kuolleena milwaukeelaisesta motellihuoneesta, jonne hän oli kuollut alkoholismin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Brian Kernighan

Brian Wilson Kernighan (s. 1942, Toronto) on tietojenkäsittelytieteilijä, joka työskentelee Bell Labsilla ja vuodesta 2000 Princetonin yliopiston tietojenkäsittelytieteen professorina.
Kernighan opiskeli teknistä fysiikkaa Toronton yliopistossa ja sähkötekniikkaa Princetonin yliopistossa.
Kernighan työskenteli Fernando J. Corbatólle Project MAC:ssa MIT:ssä. Kernighan ohjelmoi Compatible Time-Sharing Systemillä ja keräsi tietoa Multics-projektia varten.
Bell Labsilla hän on kehittänyt matemaattista AMPL-ohjelmointikieltä.
Kernighan ehdotti Unix-käyttöjärjestelmälle sen nimeä (muodossa UNICS, vastineeksi Multicsille), mutta ei muista mistä "X"-kirjain nimeen on peräisin. Kernighan myös popularisoi käyttöjärjestelmän työkaluohjelmien filosofian, kehitti erikoistuneita kieliä kuten ratfor, eqn, AWK ja pic. Kernighan kehitti troff:ia Joe Ossannan jälkeen.
Kernighan tunnetaan Dennis Ritchien kanssa kirjan "The C Programming Language" (1978, ) kirjoittajana. Kirjan ensimmäisen laitoksen mukaan C-ohjelmointikielen ANSI C -standardia edeltänyt versio tunnetaan nimellä K&amp;R C. Kernighanin mukaan hänellä ei kuitenkaan ollut osaa C:n suunnittelussa, vaan se on täysin Ritchien käsialaa.
Kernighan on tehnyt myös kirjoja Rob Piken kanssa: "The Practice of Programming" () ja "The Unix Programming Environment" ().
The Legend of Kyrandia

The Legend of Kyrandia on Westwood Studiosin kehittämä kolmiosainen seikkailupelisarja. Sarjan pelien tapahtumat keskittyvät Kyrandian maahan, jonka ongelmia peleissä ratkotaan.
Sarjan jokainen osa keskittyy eri hahmon ympärille. Ensimmäisessä osassa ("The Legend of Kyrandia: Fables &amp; Fiends") pelaaja ohjaa nuorta sankaria Brandonia. Toisessa pelissä ("The Legend of Kyrandia, Book Two: The Hand of Fate") päähenkilö on naispuolinen kuninkaallinen mystikko nimeltä Zanthia ja viimeisessä osassa ("The Legend of Kyrandia, Book 3: Malcolm's Revenge") ohjattavana on aikaisempien osien pääpahis Malcolm.
Vastaanotto.
Mikrobitin Petri Teittinen antoi sarjan ensimmäisen osan DOS-versiolle 91 pistettä sadasta ja Pelit-lehden Niko Nirvi 90 pistettä.
Paul Vixie

Paul Vixie on Internet-protokollien ja Unix-järjestelmien suunnittelija ja ohjelmistoarkkitehti, joka aloitti uransa 1980-luvulla. Hän on laatinut yli tusinan RFC:ita ja useita Unix-ohjelmia, joista merkittävämmät ovat SENDS, proxynet, rtty ja Vixie cron. Hän on useiden ICANN:n työryhmien jäsen.
Työskennellessään DECillä 1998 hän oli BIND-ohjelmiston pääasiallinen ylläpitäjä ja kehittäjä sen versiosta 4.9 lähtien. Hän oli ohjelman pääasiallinen kehittäjä versioon 8 asti.
Vixie perusti 1994 lähdettyään DECiltä UUNETin rahoituksella Internet Software Consortiumin Rick Adamsin ja Carl Malamudin kanssa tukemaan BINDiä ja kehittämään Internetin ohjelmistoa. Sen ohjelmistoihin kuuluvat BIND, DHCP ja INN. Internet Software Consortiumin toiminnot siirtyivät tammikuussa 2004 Internet Systems Consortiumille. ISC pitää yllä Internetin F-juurinimipalvelinta.
Vuonna 1995 Vixie oli perustamassa Internetin liikenteenvälityspiste PAIXia (Palo Alto Internet Exchange), joka myytiin 1999 AboveNetille, joka nimesi Vixien teknologiajohtajakseen. Vixie oli 1998 mukana perustamassa MAPSia (Mail Abuse Prevention System).
Vixie kirjoitti Frederick Avolion kanssa kirjan "Sendmail: Theory and Practice" (Digital Press, 1995).
Humoristisesti Vixie on nimetty suurimmasta määrästä CERT-hälytyksiä vastuussa olevaksi henkilöksi. ("most CERT advisories due to a single author").
Takao Aoki

Takao Aoki (, s. 20. joulukuuta 1961 Tochigi) on japanilainen mangaka, jonka tunnetuin manga-teos on Beyblade, jota hän alkoi tehdä syyskuussa vuonna 1999. Sen suosion myötä Aoki kertoi Beybladen olevan hänen ikimuistoisin teoksensa, jonka päähahmon "(Takao Kinomiya)" Aoki nimesi oman etunimensä mukaan.
Ura.
Suurin osa hänen tekemistään mangoista on perustunut leluihin ja videopeleihin. Aoki työskentelee Shogakukan-yhtiön kustantamassa Coro Coro -mangalehdessä, joka on myös julkaissut muun muassa "Pokémon"- ja "Duel Masters" -mangoja. Hänen ensimmäinen manga-teos oli "Tokkō! Zoid Shōnen Tai", joka julkaistiin tammikuussa 1989. Useat Aokin mangat ovat kestoltaan hyvin lyhyitä, joista poikkeuksellisesti "Miniyon Fighter V" ja "Beyblade" ovat kestäneet yli viiden numeron verran. Lisäksi Aoki on tehnyt Coro Coro -lehteen muutamia lyhytsarjoja, kuten "Fantasy Grand Prix" (1989), "Star Fox" (1993) ja "X-Zone" (2006). 
Hänen viimeisin teoksensa oli vuosina 2007–2008 ilmestynyt "Mr. Maric Super Magic Boy Group", jonka päähahmo perustuu japanilaiseen taikuriin Mr. Mariciin. Coro Coro aloitti mangan julkaisemisen 28. maaliskuuta 2008. Samalla lehti julkaisee Aokin tekemää "X-Zone" tarinaa, jonka ensimmäinen osa julkaistiin Japanissa 22. elokuuta 2007. Toinen osa ilmestyi 28. elokuuta 2008.
Vuoden 2008 keväällä Takara ilmoitti tuovansa Beybladen takaisin markkinoille, mutta sarjan luonut Aoki ei ollut uuden sarjan kanssa tekemisissä. Tilalle oli palkattu mangan piirtäjä Takafumi Adachi, joka loi uuden "Metal Fight Beyblade" mangan syyskuussa 2008. Lisäksi sarjaa esitetään animena Japanissa huhtikuusta 2009 lähtien.
Loki (rekisteri)

Loki tarkoittaa jostain toiminnasta pidettävää tapahtumarekisteriä, eräänlaista päiväkirjaa. Erityisesti laivoilla puhutaan "lokikirjasta", johon kirjataan matkantekoon liittyvät tapahtumat. Tietotekniikassa taas lokiin kirjataan, mitä palvelimella, laitteessa tai sovelluksessa tapahtuu. Usein näillä loeilla jäljitetään virheitä tai parannetaan suorituskykyä. 
Loki tietotekniikassa.
Erilaiset tietokoneohjelmistot keräävät tapahtumahistoriansa normaalien tallennustiedostojen rinnalla erityiseen lokitiedostoon. Lokeja käytetään erityisesti usean käyttäjän tietojärjestelmissä.
Tyypillinen lokitiedosto sisältää tietoja kuten:
Käyttötarkoitukset.
Virheenjäljitys.
Loista löytyvin tiedoin voidaan löytää ongelmakohta, mikä auttaa ohjelmiston korjaamisessa. Tämä on yksi lokien pääkäyttötarkoituksista tietotekniikassa. 
Verkkosivujen optimoiminen.
Verkkosivuja voidaan optimoida lokiin kirjatuin tiedoin esimerkiksi verkkosivun käytön ajankohdasta ja käyttäjän sijainnista. 
Talousrikosten jäljittäminen.
Loit ovat tärkeitä rahaliikenteeseen liittyvillä sektoreilla, eli esimerkiksi verkkokaupoissa ja pankeissa. Näillä sektoreilla lokia käytetään usein varkauksien tai varkauden yritysten lähteiden löytämiseen. Loilla on siis suuri merkitys talousrikoksiin valmistautumisessa.
Ålandsparken

Ålandsparken oli huvipuisto Maarianhaminassa, Ahvenanmaalla. Alueella on ollut joitakin huvipuistolaitteita vuodesta 1984 lähtien, mutta lopullisessa mittakaavassa se toimi vasta 1990-luvun alusta lähtien sulkemiseensa asti. Puisto oli yksityisessä omistuksessa.
Ålandsparkenin yhteydessä toimi myös ratagolf-rata sekä pelihalli, jossa oli noin 60 peliautomaattia. Huvipuistossa vieraili vuosittain noin 40 000 henkilöä. 
Ålandparken on lopettanut toimintansa 2000-luvun alussa, ja puiston tilalle tuli erilaisia tapahtumia tarjoava huvittelukeskus Mariepark. Tarjolla on erilaisia tapahtumia lastenteatteriesityksistä aina rockfestivaaleille asti. Alue on kooltaan 1 500 neliömetriä, ja vieraita puistoon mahtuu kerralla noin 5 000. Ålandsparkenin ajoilta olevia ajolaitteita puistossa on jäljellä vielä muutamia, mutta ne eivät ole enää käytössä ja niistä on maalikin jo kulunut.