tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eva Bindere

Eva Bindere (s. 1974 Riika) on latvialainen viulisti.
Bindere opiskeli ensin Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa ja sitten Anete Zvaigznen, Uldis Sprūdžsin sekä Andris Baumaniksen johdolla Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa. Vuonna 1997 hän pääsi stipendillä opiskelemaan vuodeksi Dallasiin Eduard Schmiederin johdolla. Päätettyään opintonsa Riiassa hän jatkoi niitä Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa, Sveitsissä, jossa oli viulisti Raphaël Olegin oppilas ja opiskeli myös kamarimusiikkia Walter Levinin sekä Hatto Beyerlen johdolla. Näistä opinnoista Bindere valmistui vuonna 2003.
Bindere on toiminut muun muassa Kremerata Baltican ensiviulistina vuosina 1997–2012, monesti myös sen solistina ja Gidon Kremerin duoparina. CD-levy "After Mozart", jolla Bindere toimi solistina, sai Grammy-palkinnon. Bindere on esiintynyt myös lähes kaikkien muiden latvialaisorkestereiden sekä monien ulkomaalaisten orkestereiden solistina. Kaudella 2013/2014 hän toimi solistina Magnus Lindbergin ja Kurt Weillin viulukonserttojen Latvian-ensiesityksissä Riiassa. Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin kanssa hän myös piti Latvian-ensiesityksen John Tavenerin teoksesta "The Ikon of Eros".
Bindere oli vuonna 2004 mukana perustamassa "Euphonia"-jousikvartettia, joka sai Latvian suuren musiikkipalkinnon vuonna 2006. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Pierre Amoyal, Renaud Capuçon, Lukas Hagen, Boris Garlitski, Maksim Rysanov, Antoine Tamestit, Wolfram Christ, Veronika Hagen, Gérard Caussé, Vladimir Mendelssohn, Yo-Yo Ma, Clemens Hagen, Gautier Capuçon, Mario Brunello, Boris Pergamenštšikov, Katia Skanavi, Martin Stadtfeld, Martin Helmchen, Katrine Gislinge, Leif Ove Andsnes ja Aleksandr Melnikov. 
Vuonna 2008 Bindere liittyi Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemian henkilökuntaan. Hän on pitänyt mestarikursseja Latviassa, Virossa ja Saksassa. Vuonna 2016 hän toimi Kansainvälisen Andrea Postacchini -viulukilpailun tuomariston jäsenenä Italian Fermossa. Maaliskuussa 2017 hänelle myönnettiin Latvian suuri musiikkipalkinto.
Triin Ruubel

Triin Ruubel (s. 1988 Tallinna) on virolainen viulisti.
Ruubel aloitti viulutunneilla käymisen 6-vuotiaana ja pääsi Tallinnan musiikkilukioon. Hän sai taiteilijadiplominsa Rostockin musiikki- ja teatteriyliopistosta, jossa opiskeli Petru Munteanun johdolla. Ruubel on tullut palkituksi useissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten Romanian "Remember Enescu" -kilpailussa "Grand Prixillä" (2007).
Ruubel on soittanut Viron kansallisen sinfoniaorkesterin ja monien muiden orkestereiden solistina sellaisten kapellimestarien kuin Neeme Järven, Arvo Volmerin ja Justus Frantzin johdolla. Ruubelin solistisessa ohjelmistossa nykymusiikki on ollut keskeisellä sijalla. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneisiin säveltäjiin ovat kuuluneet Wolfgang Rihm, Peter Ruzicka ja Jörg Widmann. Ruubel on vieraillut säännöllisesti Pärnun musiikkifestivaalilla ja esiintynyt muillakin festivaaleilla, kuten Helsingin Bach-viikolla. Pärnun musiikkifestivaalilla hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Ivri Gitlis ja Paavo Järvi.
Huhtikuussa 2015 Ruubel sai nimityksen Viron kansallisen sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Hän on myös vieraillut Deutsche Kammerphilharmonie Bremenin konserttimestarina. Hän liittyi Viron musiikki- ja teatteriakatemian henkilökuntaan syyskuussa 2015. Hänen instrumenttinsa on François Piquen viulu (Pariisi, 1820), jonka hänen käyttöönsä on lainannut Thomas J.C. &amp; Angelika Matzen Stiftung.
Sybil Danning

Sybil Danning (s. 24. toukokuuta 1952 Wels, Itävalta) on itävaltalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja tuottaja. Hänet tunnetaan useiden 1970- ja 1980-lukujen B-elokuvien tähtenä.
Danning syntyi Itävallassa mutta muutti nuorena Yhdysvaltoihin tehdäkseen uraa Hollywoodissa. Hänellä on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa "Vaarojen planeetta" (1980), "Chained Heat" (1983), "Hercules" (1983), "Malibu Express" (1985), (1985), "Reform School Girls" (1986), "Warrior Queen" (1987) ja vielä 2000-luvulla pitkän tauon jälkeen elokuvissa (2007) ja "Halloween" (2007). Hänet tunnetaan myös televisiosarjoista.
Kirke Karja

Kirke Karja (s. 18. syyskuuta 1989) on virolainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän on esiintynyt useimmissa Euroopan maissa itsensä mukaan nimetyn kvartetin kanssa. Kvartetissa ovat hänen lisäkseen toimineet Karl-Juhan Laanesaar (rummut), Kalle Pilli (kitara) ja Martin-Eero Kõressaar (kontrabasso). Karja on esiintynyt myös Captain Kirke and the Klingons -nimisen kokoonpanon kanssa. Tämän kvintetin muina jäseninä ovat olleet Mikko Innanen (saksofoni), Liudas Mockūnas (saksofoni), Étienne Renard (kontrabasso) ja Hans Kurvits (rummut).
Karja sai vuonna 2014 Noor Jazzitalent -palkinnon. Hän on säveltänyt musiikkia European Jazz Orchestralle ja johtanut sitä. Hän julkaisi keväällä 2015 kvartettinsa kanssa debyyttialbumin "Turbulence". Captain Kirke and the Klingons -kvintetin kanssa Karja levytti vuonna 2018 debyyttialbumin keväällä 2019 julkaistavaksi.
Pikkuliekomuurahainen

Pikkuliekomuurahainen ("Temnothorax interruptus") on muurahaisiin kuuluva hyönteislaji, jonka kuvasi ensimmäisenä Schenck vuonna 1852. Pikkuliekomuurahainen on ehkä Suomen pienin muurahainen ollen kooltaan vain 2–3 millin mittainen.
Yhdyskunta.
Muista suomalaisista muurahaisista eroavat pikkuliekomuurahaiset rakentavat pesänsä paahteiseen turpeeseen. Pikkuliekomuurahaisia on hankala huomata, sillä ne elävät pienissä 50-100 yksilön yhdyskunnissa. Yksi kuningattarellinen pesä synnyttää ehkä koko Suomen pienintä muurahaislajia.
Ain Anger

Ain Anger (s. 17. kesäkuuta 1971 Kihelkonna, Saarenmaa) on virolainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan basso. Hän on saavuttanut kansainvälistä suosiota saksan-, italian- ja venäjänkielisten oopperoiden roolien tulkitsijana.
Elämä ja ura.
Anger opiskeli ensin Tallinnan pedagogisessa yliopistossa fysiikkaa vuosina 1990–1992, sitten vuosina 1992–1996 laulua Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa Ivo Kuuskin, Virgilijus Noreikan ja Matti Pelon johdolla. Anger osallistui myös mestarikursseille, joita pitivät André Orlowitz Tanskassa, Nicolas Christou Belgiassa, Matti Lehtinen Suomessa, Hans Georg Ahrens Saksassa ja Sena Jurinac Itävallassa. Vuosina 1993–2001 Anger työskenteli Viron kansallisoopperassa ensin kuorolaulajana, vuodesta 1996 solistina. Vuosina 2001–2004 hän toimi solistina Leipzigin oopperassa. Kaudella 2004/2005 hän liittyi Wienin valtionoopperaan, jossa debytoi "Rigoletton" esityksessä vuonna 2004.
Wienin valtionoopperassa Angerin roolien joukossa ovat olleet Dosifei, Kuningas Henrik ja Filip II. Hän on esiintynyt myös muun muassa Baijerin valtionoopperassa, Deutsche Oper Berlinissä, Savonlinnan oopperajuhlilla, Luzernin festivaalilla, Saarenmaan oopperapäivillä, Pariisin oopperassa ja Teatro Realissa. Royal Opera House -debyyttinsä Anger teki vuonna 2016 Pimenin roolissa. Bayreuthin juhlilla Anger debytoi Fafnerina "Reininkullassa" ja "Siegfried" Christian Thielemannin johdolla. La Scalassa hänet nähtiin ensi kertaa Dalandin roolissa "Lentävässä hollantilaisessa" Hartmut Haenchenin johdolla. Yhdysvalloissa Anger esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2002 Rodion Štšedrinin oopperan "Otšarovannii strannik" kantaesityksessä New Yorkin Avery Fisher Hallissa.
Angerin konserttiohjelmistoon ovat kuuluneet Antonín Dvořákin Stabat Mater, Gustav Mahlerin kahdeksas sinfonia, Ludwig van Beethovenin Missa solemnis ja Giuseppe Verdin Requiem. Hän on konserttilaulajana esiintynyt sellaisten kapellimestareiden kuin James Conlonin, Charles Dutoit'n, Mariss Jansonsin, Lorin Maazelin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Seiji Ozawan, Esa-Pekka Salosen ja Christian Thielemannin johdolla.
Anger on esiintynyt myös virolaisissa oopperoissa. Näitä ovat olleet Eino Tambergin "Cyrano de Bergerac" ja Raimo Kangron "Süda". Vuonna 2008 Anger kantaesitti Wienissä Ülo Krigulin teoksen "Kolme laulua Indrek Hirvin runouteen".
Rajuilma (albumi)

Rajuilma on samannimisen yhtyeen albumi vuodelta 1990. Albumin on miksannut Mikko Karmila. Rajuilma LP:n kannet on kuvannut valokuvataiteilija Juha Metso.
Edvin Titus Feodor Reuter

Edvin Titus Feodor Reuter (26. marraskuuta 1824 Oravainen – 2. marraskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja rehtori sekä ensimmäisen lastenlehden toimittaja.
Reuterin vanhemmat olivat Kimon ruukin kirjanpitäjä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabet von Essen. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1845. Reuter opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853. Hän työskenteli Turun lukion saksan kielen opettajana vuodesta 1852 ja sai vakinaisen viran vuonna 1857. Reuter nimitettiin lukion uskonnon lehtoriksi vuonna 1872 ja Turun ruotsalaisen klassillisen lyseon uskonnon, logiikan ja ruotsin kielen lehtoriksi vuonna 1875. Hän toimi lyseon rehtorina vuodesta 1876. Erottuaan palveluksesta vuonna 1886 Reuter asui maatiloillaan Ispoisissa ja Paraisten Lofsdalissa.
Reuter toimi erilaisissa luottamustehtävissä sekä kasvatustieteellisissä ja uskonnollisissa järjestöissä. Hän kuului Suomen talousseuran hallitukseen vuosina 1863–1870. Reuter toimitti Suomen ensimmäistä lastenlehteä "Eosia" vuodesta 1854. Hän osallistui yhteiskunnalliseen kerkusteluun sanomalehtien sivuilla ("Åbo Underrättelserissä" nimimerkillä -ut-) ja toimi "Pedagogisk Tidskriftin" ja "Finsk Tidskriftin" avustajana.
Reuter oli naimisissa Turun hovioikeuden presidentin Karl Robert Procopén tyttären Aline Procopén kanssa. Heidän poikiaan ovat professorit Odo Morannal Reuter, Julio Nathaniel Reuter ja Enzio Rafael Reuter sekä agronomi Arno Reuter.
Johan Mauritz von Essen

Johan Mauritz von Essen (25. toukokuuta 1830 Oravainen – 1. elokuuta 1872 Turku) oli suomalainen virkamies ja toimittaja.
Essenin vanhemmat olivat Pohjanmaan jalkaväkirykmentin luutnantti Otto Mauritz von Essen ja tämän toinen puoliso Lovisa Charlotta Asp. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1849. Essen opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853.
Essen työskenteli Turun tuomiokapitulin amanuenssina ja sai vakinaisen viran vuonna 1863. Vuodesta 1865 aina kuolemaansa saakka hän oli tuomiokapitulin varanotaari. Essen toimi myös Suomen talousseuran notaarina vuosina 1854–1857, kirkolliskomiteoiden ja raamattuseuran sihteerinä vuodesta 1861, pappissäädyn notaarina vuoden 1863 valtiopäivillä ja sihteerinä vuoden 1864 pappeinkokouksessa.
Essen työskenteli lastenlehti "Eosin" toimittajana. Hän liittyi "Åbo Underrättelserin" toimitukseen vuonna 1860, oli sen päätoimittaja vuosina 1867–1868 ja jatkoi uutistoimittajana kuolemaansa saakka. Essen oli vuodesta 1864 myös yksi lehden kustannusyhtiön omistajista.
Essen kirjoitti humoristis-satiirisia runoja, mutta ei koskaan julkaissut niitä. Hän on toimittanut runovalikoiman "Svenska skaldeprof för barn och ungdom".
Professori Carl Gustaf von Essen oli Johan Mauritz von Essenin veli.
No Time to Die (kappale)

No Time to Die on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billie Eilishin kappale, joka julkaistiin singlenä 13. helmikuuta 2020. Se on syksyllä 2021 ensi-iltansa saaneen "007 No Time to Die" -elokuvan tunnuskappale. Eilish on toistaiseksi nuorin henkilö, joka on tehnyt tunnuskappaleen "James Bond" -elokuvasarjaan.
Kappaleen kirjoittivat Eilish ja hänen veljensä Finneas O’Connell, joka myös tuotti kappaleen yhdessä Stephen Lipsonin kanssa. Sen orkesterisovituksesta vastasivat Hans Zimmer ja Matt Dunkley.
”No Time to Die” debytoi ensimmäisellä sijalla sekä Ison-Britannian että Irlannin singlelistoilla. Eilish esitti kappaleen ensimmäistä kertaa Brit Awards -gaalassa 18. helmikuuta 2020.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 1. lokakuuta 2020. Daniel Kleinmanin ohjaama video yhdistelee mustavalkokuvaa Eilishista laulamassa kappaletta sekä elokuvan katkelmia, joissa esiintyvät James Bond (Daniel Craig) ja Madeleine Swann (Léa Seydoux).
Christian Evert Barck

Christian Evert Barck (8. syyskuuta 1795 Örebro – 12. toukokuuta 1855 Oulu) oli ruotsalaissyntyinen kirjanpainaja, joka perusti Oulun ensimmäisen kirjapainon.
Barck oli työskennellyt latojana ja painajana Lundströmin kirjapainossa Jönköpingissä ja saanut täysinoppineen kirjaltajan todistuksen vuonna 1817. Vuonna 1819 hänet palkattiin faktoriksi Suomen Pipliaseuran kirjapainoon Turkuun. Pipliaseuran kirjapainon siirryttyä Christian Ludvig Hjeltin haltuun Barck sai vuonna 1826 luvan kirjapainon perustamiseksi Ouluun. Se aloitti toimintansa kesällä 1827.
Barckin kirjapaino toimi nykyisten Saariston- ja Isonkadun kulmauksessa sijainneessa rakennuksessa. Sen ensimmäiset julkaisut olivat syksyllä 1827 ilmestynyt suomenkielinen hartauskirjanen ja kolme arkkiveisua. Vuonna 1828 Barck sai luvan ryhtyä julkaisemaan "Oulun Wiikko-Sanomia" ja perusti seuraavana vuonna kirjakaupan. Valmisteilla olleet Jakob Bonsdorffin Vanhan testamentin selitysteos ja heprean sanakirja, joita varten oli hankittu kreikkalaiset, heprealaiset ja arabialaiset kirjakkeet, jäivät ilmestymättä tekijän kuoleman takia. Barck joutui luopumaan myös Carl Axel Gottlundin teoksen julkaisusta ja käräjöimään Johan Christopher Frenckellin kanssa suomalaisen aapisen ja hartauskirjojen jälkipainoksista.
Barckin kirjaliike menestyi huonosti ja "Oulun Wiikko-Sanomia" ilmestyi katkonaisesti tilaajien vähyyden takia. Vuosina 1836–1837 Barck painoi Elias Lönnrotin "Mehiläistä", joka osoittautui sekin kannattamattomaksi. Kirjoja painettiin 1850-luvulle saakka vuosittain vain 5–7 nimikettä, mutta varsinkin uskonnollisten kirjasten painokset olivat suuria, jopa 5 000 kappaletta. Kirjapainon tuotteisiin kuuluivat myös arkkiveisut, lääninhallituksen kuulutukset ja kiertokirjeet, kaupungin ohjesäännöt, talousseuran tiedonannot ja erilaiset tilapäistyöt.
Barck työskenteli kirjapainossan itse parin oppipojan avustamana. Hän ei juurikaan viihtynyt Oulussa, eikä ruotsinkielisenä osallistunut paikkakunnan yleisiin rientoihin. Barckin kuoltua liike siirtyi hänen poikansa Christian Evert Barck nuoremman (1826–1898) käsiin, mutta sen toiminta pysyi edelleen vaatimattomana. Barck nuoremman kuoltua kirjapainon osti toimittaja Juho Raappana.
Alfons Eder

Alfons Eder (27. marraskuuta 1927 Uttendorf – 8. marraskuuta 2019 Wels) oli itävaltalainen graafikko, joka työskenteli pitkään Suomessa. Wienin taideakatemiassa opiskellut Eder saapui Suomeen työharjoitteluun vuonna 1952, jonka jälkeen hän työskenteli muun muassa Elannon mainostoimistossa sekä WSOY:n graafikkona. 1970-luvun alussa Eder muutti perheineen takaisin Itävaltaan, mutta vietti kesät edelleen Suomessa.
Ederin tunnetuimpia töitä ovat Karjala-oluen alkuperäinen etiketti sekä Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian kirjojen kansikuvat. Eder suunnitteli kirjankansia kaikille suurimmille suomalaisille kustantajille, erityisesti WSOY:lle ja Otavalle. Hän teki kansikuvat muun muassa useisiin WSOY:n Kolibri-kirjaston ja Weilin+Göösin Weilin+Göösin kirjaston sekä joihinkin Tammen Keltaisen kirjaston kirjoihin. Hän voitti vuonna 1963 Edinburghissa järjestetyssä kansainvälisessä kilpailussa palkinnon suunnittelemastaan kansikuvasta Alphonse Daudet’n novelli­kokoelmaan "Kirjeitä myllyltäni". Lisäksi Eder suunnitteli muun muassa teatterijulisteita Suomen Kansallisteatterille ja Tampereen Työväen Teatterille.
Ederin puoliso on tanssitaiteilija ja -pedagogi Raija Eder (os. Tahvanainen).
MacOS Catalina

MacOS Catalina (versio 10.15) on kuudestoista versio Applen macOS-käyttöjärjestelmästä Macintosh-tietokoneille. Sitä edelsi macOS Mojave. Uusi käyttöjärjestelmä esiteltiin WWDC:ssä 3. kesäkuuta 2019 ja julkaistiin 7. lokakuuta 2019. Catalina on ensimmäinen macOS-versio, joka tukee vain 64-bittisiä sovelluksia, ja ensimmäinen, joka sisältää aktivointilukon. 
Käyttöjärjestelmä on ottanut nimensä Santa Catalina Islandilta, joka sijaitsee eteläisen Kalifornian rannikolla, lähellä Los Angelesia. 
macOS Catalina toimii uusimmilla iMac- ja MacBook-tietokoneilla. Catalina tarvitsee toimiakseen vähintään 4GB muistia.
DEC Rainbow 100

DEC Rainbow 100 oli Digital Equipment Corporationin vuonna 1982 julkaisema mikrotietokone. Tietokone tarkoitettiin yrityskäyttöön. Digital oli yksi johtavia minitietokoneiden valmistajia ja osallistui henkilökohtaisten tietokoneiden markkinoille 1980-luvun alussa.
Tietokone sisälsi kaksi mikroprosessoria: Intel 8088 ja Zilog Z80. Tietokoneessa oli 64–256 kilotavua RAM-muistia.
Tietokoneeseen oli saatavilla kolme käyttöjärjestelmää: MS-DOS, CP/M-86 (16-bittinen) ja CP/M-80 (8-bittinen). Käyttäjä valitsi käyttöjärjestelmän koneen käynnistysvaiheessa. Tietokoneen käyttämä versio MS-DOS:sta ei ollut täysin IBM PC -yhteensopiva ja ohjelmat eivät olleet täysin yhteensopivia.
Tietokone toimi myös VT-100- tai VT-220-yhteensopivana päätteenä.
Francisco Blanco García

Francisco Blanco García (1864−1903) oli espanjalainen kirjallisuushistorioitsija, munkki ja professori. Hän on kirjoittanut Espanjan kirjallisuushistorian "La literatura espanola en el siglo XIX" (1891−1894), joka kyllä on epäkriitillinen teos, mutta ainesvarastonsa vuoksi tärkeä lähdekirja.
Jules Breton

Jules Adolphe Aimé Louis Breton (1827 Courrières, Pas-de-Calais, Ranska − 1906) oli ranskalainen taidemaalari ja runoilija. Maalauksissaan hän kuvasi ihannoivaan sävyyn ranskalaista maalaiselämää erityisesti Bretagnen seuduilla. Hän julkaisi muun muassa runokokoelmat "Les champs et la mer" (1875) ja "Jeanne" (1880) sekä suorasanaisessa muodossa omaelämäkerralliset "La vie d’un artiste" (1890) ja "Un peintre paysan" (1896) sekä "La peinture" (1904).
Karelian Hills

Karelian Hills on jyväskyläläisen melodista metallia esittävän Psycheworkin toinen albumi.
Manuel Bretón de los Herreros

Manuel Bretón de los Herreros (1796−1873) oli espanjalainen kirjailija, alkuaan sotilas, sittemmin virkamies, joka lopulta kohosi Madridissa kansalliskirjaston ylikirjastonhoitajaksi. Bretón oli 1800-luvun alkupuolella Espanjan merkittävin ja tuotteliain näyttämökirjailija. Hänen komedioissaan, joissa hän pilkkaa aikansa pikkuheikkouksia, on runsaasti koomisia tyyppejä, ja niiden dialogi on eloisaa. Niistä merkittävimpiä ovat "Marcela" ja "Á Madrid me vuelvo". Bretón on kirjoittanut myös historiallisia näytelmiä sekä julkaissut lyyrikkona
The Dragon’s Year

The Dragon’s Year on jyväskyläläisen melodista metallia esittävän Psycheworkin debyyttialbumi.
Karson Kuhlman

Karson Kuhlman (s. 26. syyskuuta 1995 Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Ruotsin SHL-liigan Rögle BK:ta. Kuhlman on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hän laukoo oikealta.
Kuhlman teki Boston Bruinsin kanssa sopimuksen varaamattomana pelaajana huhtikuussa 2018. Lokakuussa 2020 Kuhlman teki Boston Bruinsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,45 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Tammikuussa 2022 Bruins asetti Kuhlmanin siirtolistalle, josta Kraken poimi hänet joukkueeseensa.
Kaudella 2018-2019 alkaneella NHL-urallaan Kuhlman on pelannut 147 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 12 maalia ja 18 syöttöä eli 30 tehopistettä. 17 NHL-pudotuspeliottelussa Kuhlman on tehnyt yhden maalin ja kolme syöttöä eli neljä tehopistettä.
Heinäkuussa 2023 Kuhlman teki vapaana pelaajana New York Islandersin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Kaudeksi 2024–2025 Kuhlman siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kaudeksi 2025–2026 Kuhlman siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Rögle BK:hon.
Rapapalli

Rapapalli (myös tuohipallo, meätshä tai meätshy) on tuohesta tehty pallo, jota on käytetty soittimena ja helistimenä, leikeissä pallona sekä kivillä täytettyinä kalaverkkojen painoina.
Lakutin

Lakutin on muinainen merkinantolaite ja soitin. Sillä on esimerkiksi hätistelty petoja asumusten läheltä. Lakutin muodostuu kädensijasta ja sen jatkeena olevasta ontosta soikiosta. Soitinta vasten olevan narun päässä oleva puupallo lyö lakutinta puolelta toiselle heilutettaessa, mikä aiheuttaa kovaa ääntä.
Parkland

Parkland on kaupunki Yhdysvaltain Floridan osavaltion Browardin piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 23 962. Parkland on osa Miamin metropolialuetta, jossa asui vuonna 2015 arviolta 6 012 331 ihmistä. Parkland tunnetaan kaavoituslaeistaan, joiden tarkoituksena on suojata kaupungin "puistomaista" luonnetta. Parklandissa ei ollut kauppoja tai liikennevaloja ennen 1990-luvun puoliväliä ja 2000-luvun alkua, jolloin rakennettiin suuria naapuruston rakennuksia (Heron Bay ja Parkland Island). 
Parklandin koordinaatit ovat 26 ° 18′55 ″ N 80 ° 14′26 ″ W. Yhdysvaltojen väestölaskentatoimiston mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 12,8 neliökilometriä (33,2 km2), josta 12,3 neliökilometriä (31,9 km2) on maata ja 0,50 neliökilometriä (1,3 km2) (3,97%) vettä. Parklandin pohjoinen raja on samanlainen kuin Browardin ja Palm Beachin kreivikuntien välinen raja. Länsi-Boca Raton, joka on jäsentämätön Palm Beach Countyn alue, joka ulottuu länteen Boca Ratonin kaupunginrajoista, sijaitsee pohjoisessa. Coconut Creek sijaitsee itään, Coral Springs sijaitsee etelään ja länteen rajoittavat Everglades. Vuodesta 2010 lähtien kaupungissa on ollut 8 292 kotitaloutta, joista 7,4% oli tyhjiä. Vuonna 2000 kaupungin väestö jakautui seuraavasti: 35,1 prosenttia alle 18-vuotiaita, 4,3 prosenttia 18–24-vuotiaita, 32,8 prosenttia 25–44-vuotiaita, 24,0 prosenttia 45–64-vuotiaita ja 3,8 prosenttia 65-vuotiaita tai vanhempia. Mediaani-ikä oli 36 vuotta. Jokaista 100 naista kohden oli 99,0 urosta. Jokaista yli 18-vuotiasta 100 naista kohden oli 93,7 miestä.
Vuoden 2016 arvion mukaan kaupungin kotitalouden mediaanitulot olivat 131 340 dollaria ja arvioitu keskimääräinen talon arvo oli 596 212 dollaria. Miesten mediaanitulot olivat 103 942 dollaria, kun taas naisilla se oli 81 425 dollaria. Kaupungin tulot henkeä kohti olivat 56 793 dollaria. Noin 2,0% perheistä ja 0,4% väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella, mukaan lukien 3,2% alle 18-vuotiaista eikä kukaan yli 65-vuotiaista.
Vuodesta 2000 alkaen valkoisten osuus kaupungin väestöstä oli 82,79 prosenttia. Espanjankielisten osuus oli 11,48, italialaisten 2,03 prosenttia, kun taas saksalaisten osuus oli vain 1,20 prosenttia. Broward County Public Schools ylläpitää Parklandin julkisia kouluja.
Rafflesia arnoldii

Rafflesia arnoldii on rafflesiakasvien (Rafflesiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se tunnetaan sen suurikokoisista kukista, jotka ovat maailman suurimpia yksittäisiä kukkia. "Rafflesia arnoldii" valittiin vuonna 1993 yhdeksi Indonesian kolmesta kansalliskukasta. Sen tieteellinen lajinimi "arnoldii" on annettu luonnontieteilijä Joseph Arnoldin mukaan, joka yhdessä Stamford Rafflesin kanssa löysi kasvin.
"R. arnoldiin" kukat ovat väritykseltään punertavia. Sillä on viisi terälehteä, ja niissä on valkoisia kuvioita. Kukat voivat olla kahden sentin paksuisia ja halkaisijaltaan jopa metrin mittaisia. Ne voivat parhaimmillaan painaa 11 kilogrammaa. "R. arnoldii" -lajilla ei ole juuria, lehtiä, eikä vartta.
"R. arnoldii" -kasvia tavataan Malesiassa ja Indonesiassa. Indonesiassa sen levinneisyysalue rajoittuu Bengkulun provinssiin. Lajin elinympäristöjä ovat varjoisat sademetsät.
"R. arnoldii" on yksineuvoinen. Sen mätänevän lihan haju houkuttelee raatokärpäsiä pölyttämään sitä. Jyrsijät levittävät sen hedelmiä. "R. arnoldii" loisii kastanjaviineissä ("Tetrastigma"), joista se imee kaiken ravintonsa. Kasvin elinkaari kestää kolmesta ja puolesta vuodesta viiteen vuoteen.
S/S Karhula

S/S Karhula oli suomalainen Ragnar Nordströmin varustamon rahtilaiva joka upposi sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta 1950 Pohjanmerellä Alankomaiden rannikolla lähellä Den Helderiä. Onnettomuudessa kuoli 11 ja pelastui 16 henkilöä.
"Karhula" oli rakennettu 1909 Flensburgissa Saksassa ja sen vetoisuus oli 2 103 bruttorekisteritonnia. Laivan pituus oli 93 metriä, leveys 12,9 metriä ja syväys 5,8 metriä. Laivan kolmisylinterinen kompoundihöyrykone oli teholtaan 192 hevosvoimaa ja laivan nopeus oli 10,5 solmua. Nordströmin varustamon omistukseen laiva tuli 1932. Aiemmin se oli saksalaisessa omistuksessa 1909–1920 nimillä "S/S Gluckauf" ja "S/S Franz Dahl" sekä sen jälkeen Englannin hallituksen omistuksessa vuoteen 1927 ja cardiffilaisen Stranaghan J. S. &amp; Co. Ltd-varustamon omistuksessa nimellä "S/S Clyne Rock", kunnes Nordström osti laivan.
"Karhula" oli puumassalastissa matkalla Hangosta ranskalaiseen St. Louis de Rhonen satamaan Välimerellä. Laiva sai myrskyn aikana vuodon ja kallistui sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta noin kello 10 aikaan niin paljon, että kahta pelastusvenettä ei voitu laskea vesille. Yksi pelastusvene saatiin laskettua ja muutamat miehistön jäsenet hyppäsivät mereen ja pääsivät sitten tähän veneeseen. Laivan komentosillalla oli vielä muutamia henkilöitä, kun laiva katkesi kahtia ja upposi sitten. Hukkuneista kymmenen kuului laivan miehistöön ja yksi oli laivaan Hangosta tullut salamatkustaja. Pelastuneista 14 oli suomalaisia ja 2 saksalaisia.
Jorma Svanström

Jorma Antero Svanström (20. maaliskuuta 1929 – 18. joulukuuta 2017) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkineuvos. Hänen oma soittimensa oli pasuuna.
Svanström pääsi Helsingin poliisisoittokunnan kapellimestariksi vuonna 1967 ja toimi tässä tehtävässä vuoteen 1971. Hän johti kaudellaan klassisen ohjelmiston esityksiä ja esimerkiksi marssinäytöksiä.
Svanström toimi Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina Onni Kelon seuraajana vuosina 1977–1980. Hän keskittyi kaudellaan pitkälti suomalaiseen ohjelmistoon, kuten Jean Sibeliuksen, Aulis Sallisen, Joonas Kokkosen, Erkki Salmenhaaran ja Helvi Leiviskän tuotantoihin. Svanströmin kaudella orkesteriin liittyivät sen ensimmäiset ulkomaalaiset jäsenet. Svanström haki paikkaa myös seuraavalle kaudelle, mutta hänen tilalleen valittiin Kyösti Haatanen.
Sappijuurekas

Sappijuurekas ("Rhodocollybia fodiens") on Suomessa esiintyvä säiejuurekaslaji. Sen ensisijaiset elinympäristöt ovat kangasmetsät. Sappijuurekkasta on Suomessa 18 näytettä ja 16 havaintoa.
Culex hainanensis

Culex hainanensis on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Chen vuonna 1977. Lajia tavataan Kiinasta. Sillä ei ole alalajeja.
Bretonilaiset romaanit

Bretonilaiset romaanit eli Artur-romaanit ovat ritarirunouteen kuuluvaa kirjallisuutta. Romaaniryhmällä tarkoitetaan sitä kertovaa kirjallisuutta, jonka aineksia ovat tarinat Arthur-kuninkaasta ja hänen ritareistaan ja jonka historiallisina lähtökohtina on pidettävä Nenniuksen latinankielinen kronikka 900-luvulta, Galfred Monmouthilaisen "Historia regum Britanniæ" (noin 1135) ja Robert Wacen "Roman du Brut" (noin 1155). Niiden antamat aiheet sulautuivat ensiksi Ranskassa osaksi omiin, karolingilaisen (Kaarle Suuren) tarinapiirin aineksiin, osaksi alkuperäisiin bretagnelaisiin kelttiläismuistoihin, osaksi ajan kehittynyt loistelias ritarihenki antoi niille väritystään. Näistä aineksista loi Chrétien de Troyes vuosien 1160 ja 1175 välillä romaaninsa "Erec", "Cligès", "Tristan", "Ywain", "Lancelot", "Perceval", jotka vasta oikeastaan loivat sen tarinapiirin, jota nykyisin nimitetään bretonilaiseksi. Varsinaista alkuperäistä kelttiläistä ei näissä sanottavasti liene, ainoastaan arkaiseeraavaa taidollista kelttiläis-väritystä.
Chrétien de Troyes’n aiheet olivat niin ajan hengen mukaisia, että hänen romaanejaan jäljiteltiin ja muokattiin runsaasti ja niiden aiheita kehiteltiin itse Ranskassa ja samoin varsinkin Saksassa, jossa Hartmann von Aue kirjoitti "Erecin" ja "Iweinin", Gottfried von Strassburg "Tristanin", Wolfram von Eschenbach "Parcifalin". Italiankin runouteen nämä bretonilaisromaanit ovat vaikuttaneet, Danten kuuluisa episodi Francesca da Riministä on kirjoitettu Artur-tarinain henkeen, ja myöhemmät Luigi Pulci, Matteo Maria Boiardo ja varsinkin Ludovico Ariosto käyttävät hyväkseen tämän tarinapiirin aiheita. Rabelais’n "Pantagruelissa" ja "Gargantuassa" voi nähdä Artur-tarinain jälkiä, ja myöhemmässäkin kirjallisuudessa on tämän tarinapiirin aiheita käsitelty: esimerkkeinä Christoph Martin Wielandin "Oberon", Karl Immermannin "Tristan und Isolde", Carl Jonas Love Almqvistin "Kung Arturs jagt", Richard Wagnerin oopperat ynnä muut.
Jan ten Brink

Jan ten Brink (1834–1901) oli alankomaalainen kirjailija ja kirjallisuushistorioitsija. Hän oli alkuaan koulunopettaja, sittemmin professori. Hän kirjoitti uudemman kirjallisuuden alalta sarjan tutkielmia, joita kuitenkin haittaa yksipuolinen vihamielisyys ajan uusia suuntia vastaan. Kaunokirjailijana hän kirjoitti runsaasti romaaneja ja novelleja. "Romans en novellèn" ilmestyi koottuna 1885 ja "Litterarische schetsen en kritiken" 1882–1888.
William Lind

William Lind (s. 1985) on ruotsalainen suunnistaja. Tarton MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia pitkällä matkalla ja viestissä sekä pronssia viestissä Strömstadin MM-kilpailuissa 2016. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 Lind voitti viestin maailmanmestaruuden. Suunnistuksen EM-kilpailuissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kuudenneksi pitkällä matkalla Palmelassa vuonna 2014. Suunnistuksen maailmancupissa hänellä on yksi osakilpailuvoitto ja hän on sijoittunut kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Vuonna 2012 hän sijoittui Jukolan Viestissä toiseksi Malungsin joukkueessa.
Uranet

Uranet on Suomessa kehitetty digitaalinen alusta verkkovalmennuspalveluiden, kuten esimerkiksi verkkokurssien tuottamiseen digipalveluna. Uranet poikkeaa muista verkkovalmennusympäristöistä siten, että siinä on opettajalta-opettajalle toiminto. Se mahdollistaa digipalvelun siirtämisen organisaatiosta toiseen. Uranet on suunniteltu toimimaan samalla tavalla kuin Netflix tai Spotify, joissa teknologia on maksutonta ja ainoa kustannus on sisältöjen käyttö.
Uranet-digialusta on perustettu vuonna 2018 Suomessa Matkailudiili -hankkeen yhteydessä. Vuonna 2019 joulukuussa Uranetissa oli 500 käyttäjätunnusta yli 50:stä organisaatiosta.
15. helmikuuta 2021 Uranetiin integroitiin älykkäät ominaisuudet, jotka toimivat älyavaimilla. Niiden avulla Uranetissa toimivat verkkovalmennuspalvelut muuttuvat älykkäiksi palveluiksi, jossa älykäs palvelu ymmärtää eri palvelun käyttötarkoituksen, verkostot, sisällöt, valmentajat ja käyttökohteet riippumatta siitä missä palveluita käytetään. Yksi älyavain on 9-18 merkkiä pitkä koodi, joka voi sisältää esimerkiksi verkokurssin tai kokonaisen koulutusohjelman. Koodien avulla voidaan palveluita missä ja koska tahansa käyttöön ilman, että pitäisi tehdä verkkovalmennuspalveluita uudestaan, koska älyavaimiin rakennettu äly ymmärtää käyttötarkoituksen. Älykkäät palvelut ensi esitellään Hyvinkään Yritysvoimalan webinaarissa
Tomi Niku

Tomi Niku (s. 3. lokakuuta 2001 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä.
Ura.
Seuraura.
Niku on JYPin kasvatti. Hän oli kaudella 2017–2018 B-nuorten Mestiskarsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+15=19.
Kesäkuussa 2019 Niku teki JYPin kanssa kaksivuotisen juniorisopimuksen. Hän oli kaudella 2019–2020 tehoilla 3+33=36 JYPin A-nuorten paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Samuel Valkeejärven jälkeen. Niku jakoi koko A-nuorten SM-liigan alkusarjan ja runkosarjan yhteenlasketun puolustajien pistepörssin neljännen sijan TPS:n Olli Kaskisen kanssa. Hän voitti myös JYPin sisäisen tehotilaston lukemalla +14. Tammikuussa 2020 seura lainasi Nikun Mestis-joukkue KeuPa HT:hen, jossa hän pelasi kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Niku sai tililleen ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa JYPissä 14. helmikuuta 2020 vieraissa KalPaa vastaan. Hänet merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Niku jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa.
Maaliskuussa 2020 Niku teki JYPin kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen, jossa Niku pelasi 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3, kunnes tammikuussa 2021 hän palasi JYPin organisaatioon Mestiksen ollessa keskeytettynä koronaviruspandemian vuoksi. Niku sai uransa ensimmäiset peliaikansa SM-liigassa kauden ensimmäisessä ottelussaan 8. tammikuuta 2021 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Niku sai ottelussa jääaikaa 3.45 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Niku pelasi loppukauden pääasiassa JYPin U20-junioreissa.
Kaudeksi 2021–2022 Niku siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Kaudeksi 2022–2023 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella KeuPa HT:hen. Kaudeksi 2023–2024 Niku siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Forssan Palloseuraan. Joulukuussa 2023 hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin yhteisymmärryksessä, kun Niku ei seuran tiedotettiin mukaan löytänyt joukkueesta sellaista roolia, jota sopimusta tehdessä suunniteltiin. Viikkoa myöhemmin hänen vahvistettiin palaavan loppukauden kattavalla sopimuksella Kajaanin Hokkiin.
Tammikuussa 2025 Niku palasi loppukauden 2024–2025 kattavalla sopimuksella KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Muuta.
Nikun isoveljet Juho ja Sami pelaavat myös jääkiekkoa. Juho pelaa maalivahtina Suomi-sarjajoukkue Lapuan Virkiässä ja Sami pelaa puolustajana Sveitsin National Leaguen EHC Klotenissa. Sami Niku on pelannut urallaan myös yhteensä 67 NHL-ottelua.
Varpasen rautatieasema

Varpasen rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Mäntyharjulla. Se avattiin liikenteelle 9. lokakuuta 1889. Vuonna 1941 Varpaseen rakennettiin uusi puinen ja vaatimaton rakennus. Samanlainen rakennettiin myös Vuohijärvelle. Miehitys lopetettiin 1. lokakuuta 1976, ja henkilöliikenne lakkautettiin 27. toukokuuta 1990. Ratapihaa käytettiin vuoteen 2000 saakka tavaravaunujen säilytyspaikkana, mutta varsinainen tavaraliikenne oli lakkautettu jo 1976. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 18. lokakuuta 2001. Asema-alueen rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille 2007.
Marjatta Nissinen

Salme Marjatta Nissinen (s. 6. toukokuuta 1954 Kuopio) on suomalainen pukusuunnittelija. Hän sai vuonna 2016 Jussi-palkinnon parhaasta pukusuunnittelusta työstään Mika Kaurismäen elokuvassa "Tyttökuningas". Sama elokuva toi hänelle vuonna 2017 Canadian Screen Awards -ehdokkuuden. Muita elokuvia, joissa Nissinen on työskennellyt pukusuunnittelijana, ovat olleet muiden muassa "Tali-Ihantala 1944" ja Aku Louhimiehen "Tuntematon sotilas". Vuoden 2018 itsenäisyyspäivänä Nissinen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Nissinen muutti 18-vuotiaana Helsinkiin ja työskenteli aluksi "Anna"- sekä "Muoti + Kauneus" -lehdissä. Vuonna 1973 hän lähti työskentelemään malliksi Pariisiin ja Milanoon yli vuosikymmenen ajaksi. Hän kävi Diorin mallikoulun, ja hänen kuviaan oli esimerkiksi "La Mode International" - ja "Vogue Paris" -lehdissä. Uransa elokuvissa Nissinen aloitti kuvaussihteerinä ja puvustoharjoittelijana Edvin Laineen elokuvassa "Viimeinen savotta". Hän pyrki epäonnistuneesti Taideteolliseen korkeakouluun ja päätti palata Italiaan teatteritöihin. Suomessa hän pääsi pukusuunnittelijaksi Timo Linnasalon elokuvaan "Aurinkotuuli". Hän myös pääsi Taideteolliseen korkeakouluun ja sai valmistumisensa yhteydessä vuonna 1986 stipendin parhaasta lopputyöstä.
Nissinen johtaa vuonna 1987 perustettua White Dot Oy -suunnittelutoimistoa. Elokuva-alan ulkopuolella Nissinen on suunnitellut puvut esimerkiksi Veli-Matti Puumalan "Anna Liisa" -oopperaan.
Rusotäpläjuurekas

Rusotäpläjuurekas ("Rhodocollybia maculata") on Suomessa esiintyvä säiejuurekaslaji. Sen kasvupaikkoja ovat kangasmetsät. Rusotäpläjuurekkaasta on tehty Suomessa 48 havaintoa ja otettu 12 näytettä. Lajista on kaksi muunnosta: ("Rhodocollybia maculata var. maculata") ja ("Rhodocollybia maculata var. scorzonerea").
Georg Albert Hellström

Georg Albert Hellström (27. syyskuuta 1869 Pietari – 9. kesäkuuta 1926 Viipuri) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Hellströmin vanhemmat olivat kauppa-asiamies, kollegineuvos Thomas Leonard Hellström ja Carolina Fredrika Charlotta Synnerberg ja puoliso vuodesta 1903 Ljubov Klaudijevna Fley. Hellström suoritti Pietarissa 1. kadettikoulun 1888, jatkaen opintojaan Nikolain ratsuväkiopistossa. Sieltä valmistuttuaan hänet määrättiin kornettina Suomen Rakuunarykmenttiin Lappeenrantaan 1890. Seuraavana vuonna Hellström komennettiin 4. Pihkovan, H.M. Keisarinnan henkivartiorakuunarykmenttiin, josta hän kuitenkin palasi Suomen Rakuunarykmenttiin ja sai ylennyksen luutnantiksi 1894 ja aliratsumestariksi 1897. Hellström toimi rykmenttinsä ase-esimiehenä 1896–1898. Kouluttajaksi upseerien ratsuväkikouluun Pietariin hänet siirrettiin 1900 ja edelleen 1902 3. Kirsanovin reserviratsuväkirykmenttiin, mutta pysytettynä upseerien ratsuväkikoulun palveluksessa. Hellström osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja ylennettiin jälkimmäisenä vuonna ratsumestariksi. Hänet määrättiin pysyvästi upseerien ratsuväkikoulun 1907 ja nimitettiin 1909 koulun kirjastonhoitajaksi, everstiluutnantiksi ylennettynä. Vuonna 1912 Hellström siirrettiin 1912 armeijaratsuväkeen ja asetettiin Suomen Kenraalikuvernöörinkanslian käytettäväksi. Hän toimi siellä vt. nuorempana kielenkääntäjänä 1912–1913 ja kielenkääntäjänä 1913–1914. Eron sotapalveluksesta Hellström sai kenraalimajurina 1914, mutta työskenteli vielä reservissä Suomen Kenraalikuvernöörinkanslian kassanhoitajana helmikuun vallankumoukseen 1917 saakka.
Kortesjärvi (järvi Kauhavalla)

Kortesjärvi on järvi Kauhavan Kortesjärvellä Etelä-Pohjanmaalla. Se on osa Purmonjoen vesistöä.
Petter Honoldt

Petter Honoldt (7. helmikuuta 1810 – 9. marraskuuta 1879 Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Petter Honoldtin isä oli tittelineuvos J. Honoldt. Petter Honoldt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1823 ja määrättiin sieltä valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Liettuan sapööripataljoonaan 1830. Hän osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1831–1832, ylennettiin luutnantiksi ja siirrettiin 2. sapööripataljoonaan 1833. Alikapteeniksi 1834 ylennettynä hänet komennettiin vuoden 1835 alussa kouluttajaksi Novgorodin kadettikouluun ja vakinaistettiin 1836. Vuonna 1845 hänet määrättiin siellä komppanianpäälliköksi kapteeniksi ylennettynä. Hänet ylennettiin majuriksi 1848. Everstiluutnantiksi 1852 ylennettynä Honoldt siirrettiin komppanianpäälliköksi Moskovan kadettikouluun ja määrättiin siellä pataljoonankomentajaksi 1853. Everstiksi Honoldt yleni 1856 ja kenraalimajuriksi 1863, jolloin hän sai myös eron sotapalveluksesta.
Carl Gustaf von Brinkman

Carl (Karl) Gustaf von Brinkman, myös: "Brinckman", kirjailijanimi Selmar (25. helmikuuta 1764 Nacka − 25. joulukuuta 1847 Tukholma) oli ruotsalainen diplomaatti ja runoilija. Hän kirjoitti myös saksan kielellä. Oleskeltuaan nuoruutensa ajan Saksassa hän esiintyi ensiksi saksalaisena runoilijana ja kirjoitti muun muassa kokoelmat "Elegien", "Gedichte". Vasta 1821 hän julkaisi ensimmäisen ruotsinkielisen runoelmansa "Snillets värld". Ruotsinkieliset runoelmansa hän julkaisi kokoelmanimellä "Vitterhetsförsök" (1842), joiden painokkain osa on "Tankebilder". Runoilijana Brinkman on huomattavampi muototaiteilijana, tarkkana runoseppänä kuin varsinaisena runoilijana. Hänen taiteellisena esikuvanaan oli antiikkinen runous. Diplomaattina Brinkman toimi Berliinissä ja Lontoossa. Hänellä oli suuri kirjasto, jonka hän lahjoitti Uppsalan yliopistolle, sekä laaja käsikirjoituskokoelma, jota säilytetään nimellä "Brinkmanin arkisto" Trolle-Ljungbyn linnassa Ruotsissa.
Brinkman valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1828.
Venantius Fortunatus

Venantius Honorianus Clementianus Fortunatus (noin 540 Valdobbiadene, Treviso, Italia – noin 600 Poitiers, Ranska) oli Poitiersin piispa, latinankielinen runoilija ja hymnirunoilija.
Elämä.
Venenatinus Fortunatus kasvoi Italiassa ja kääntyi kristityksi jo nuorena. Hän opiskeli Ravennassa logiikkaa, retoriikkaa ja lakitiedettä. Hän tutustui klassisiin roomalaisiin kirjailijoihin kuten Vergilius ja Ovidius, sekä kristilliseen kirjallisuutten. Hän oli kansliakirjuri ja runoilija frankkien kuninkaan hovissa. Vuonna 565 hän lähti pyhiinvaellusmatkalle Toursiin pyhän Martin haudalle, kiitollisena siitä, että hän oli parantunut silmäsairaudesta. Venantius jäi Ranskaan, missä kierreltyään hän asettui asumaan Potiers'n alueelle, lähelle Pyhän Ristin nunnaluostaria. Siellä hän otti vastaan pappisvihkimyksen, ryhtyi luostarin rippi-isäksi ja jäi asumaan luostarin lähistölle. Pappistehtävien lisäksi Venantius toimi luostarin taloudenhoitajana, neuvonantajana ja sihteerinä ja monin eri tavoin auttoi sitä myös hädän hetkellä hyvien suhteittensa kautta. 
Hänen kuningatar Radegundaan välille syntyi lämmin ystävyys. Raegunda oli Thüringenin kuninkaan Berthariusin tytär ja frankkien kuninkaan Klotar I:n leski Radegunda, joka tuolloin asui Poitiersissa, oli perustanut sinne Pyhän Ristin luostarin. Lopulta Raegeundan kuoleman jälkeen vuonna 597, vihittiin Fortunatus Poitersin piispaksi vähän ennen kuolemaansa vuonna 609.
Fortunatus tunnetaan ennen muuta hymnirunoilijana. Hän on myös tuonut runomitan latinankieliseen hymnirunouteen. Hänet tunnetaan hymnien """Vexilla Regis prodeunt", "Crux fidelis, inter omnes" ja "Pange, lingua, gloriosi" kirjoittajana. Kaksi jälkimmäistä ovat saman hymnin eri säkeistöjen alkusanoja. Pitkää hymniä on jaettu osiin eri tavalla ja osia käytetty eri tilanteissa. Se on alkuaan kirjoitettu tilanteeseen, kun kuningatar Radegundalle tuotiin pala Jeesuksen ristiä vuonna 570, joka sijoitettiin hänen perustamaansa luostariin. Lahja innoitti Venantinusta kirjoittamaan kolme ristin salaisuutta käsittelevää hymniä. Niistä ”Crux Fidelis” hymni on liittynyt Pitkänperjantain jumalanpalveluksiin. Hymniä on katolisessa kirkossa käytetty hiljaisen viikon hetkipalveluksissa ja ristin muistopäivinä.
Fortunatuksen hymnit suomenkielisissä virsikirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Cantemus
Luigi Pulci

Luigi Pulci (1432−1484) oli italialainen kirjailija, Lorenzo de’ Medicin ja Angelo Polizianon ystävä. Hänen maineensa perustuu koomiseen eepokseen "Il Morgante maggiore" (1481), joka sisältää 28 laulua. Runo, jonka päähenkilöitä ovat Roland ja hänen aseenkantajansa, jättiläinen Morgante, kertoo paladiinien taisteluista saraseeneja vastaan. Kertomukseen liittyy myös tarina Kaarle Suuren rinnalla taistelleista Haimonin pojista ja muita (myös kelttiläisiä) tarinoita. Sävy on lähes kauttaaltaan ironinen ja parodioiva. Vaikuttaa siltä kuin Pulci olisi halunnut antaa tyrmäysiskun italialaisille runoeepoksille, niin kuin Cervantes sittemmin antoi proosamuotoisille ritariromaaneille. Eepoksen kieli on vanhaa toscanalaista kansankieltä jokseenkin puhtaana.
Laurentius Paulinus Gothus

Laurentius Paulinus Gothus (Lars Paulsson, 10. marraskuuta 1565 Söderköping, Ruotsi – 29. marraskuuta 1646 Uppsala) oli ruotsalainen professori, Uppsalan yliopiston rehtori, Skaran ja Strängnäsin hiippakunnan piispa ja Uppsalan arkkipiispa.
Elämä.
Laurentius Paulinus Gothus oli Ruotsin 1600-luvun alun merkittävimpiä kirkonmiehiä ja kulttuurivaikuttajia. Hänen isänsä, kultaseppä, pormestari Påwel Pedersson oli Ruotsin ensimmäisen luterilaisen arkkipiispan Laurentius Petri Gothuksen veli. Hän opiskeli Saksassa, Rostockissa, jossa hän tutustui Philipp Melanchtonin ajatuksiin. Hän suoritti maisterin tutkinnon Helmstedtin yliopistossa 1592 ja toimi Uppsalan kokouksessa 1593 aktuaarina, sihteerinä. Hänet vihittiin papiksi 1598 ja 1601 hänet nimitettiin teologian professoriksi ja Uppsalan yliopiston ensimmäiseksi "rector magnificukseksi". 
Hän esitti tohtorinväitöskirjansa Uppsalan yliopiston ensimmäisessä teologisen tiedekunnan promootiossa 1617 yhdessä kolmen muun opiskelijan kanssa. Hän toimi Uppsalan yliopistossa logiikan, matematiikan, astronomian ja lopuksi teologian professorina. 1608 hänet nimitettiin Skaran ja 1609 Strängnäsin piispaksi. Sieltä hänet vielä valittiin Uppsalan arkkipiispaksi 1637, kun hän oli 71-vuotias. Hän johti hiippakuntaansa tarmokkaasti. Vielä 77-vuotiaana hän teki piispantarkastusmatkan Norrlantiin, aina Tornioon saakka.
Hänen kirjallinen tuotantonsa oli laaja. Tärkein hänen teoksistaan oli yli 3700-sivuinen kristillinen etiikka, "Ethica Christiana", joka oli katekismuksen kommentaari ja tarkoitettu pappien käyttöön. Se ilmestyi 1631. Toinen hänen merkittävimmistä teoksistaan oli "Clenodium", joka oli etiikan kirjan ”kansanpainos”; se oli samalla virsikirja, rukouskirja ja evankeliumikirja. Se ilmestyi 1633 ja siinä oli hänen kirjoittamiaan virsiä. Niistä on säilynyt virsi "”"Lof prijs och tack ske tigh, o Fader käre”. Se on Suomen kirkon virsikirjassa virsi 326 ”Sinulle kiitos, Isä maan ja taivaan”. Se on tavallaan kirjoittajansa nimikkovirsiː akrostikon, sen alkutekstin 11 säkeistön alkukirjaimista muodostuu nimi L. Paulinus G-s. Virsi on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 702. Virsi on suomennettu vuoden 1701 virsikirjaan. Nykyinen teksti on uudistettu 1880 ja 1937.
Carl Liander

Carl Gotthard Liander (1. marraskuuta 1847 Morakarla, Uplanti, Ruotsi – 25. toukokuuta 1916 Bollnäs) oli ruotsalainen opettaja, opettajaseminaarin johtaja, virsirunoilija.
Elämä.
Liander valmistui kansakoulunopettajaksi Upsalassa 1874 ja seuraavana vuonna hänestä tuli Bollnäsin seminaarin opettaja sekä viisi vuotta myöhemmin seminaarin johtaja. Hän jätti johtajan tehtävät 1908.
Liander oli etevä koulumies ja otti osaa kristilliseen toimintaan, Ruotsin Evankelisen Isänmaasäätiön (Evangeliska Forsterlandsstifelsen) toimintaan saarnaajana ja piiriasiamiehenä.
Yksi hänen kirjoittamansa ja säveltämänsä virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 77 ”Käy yrttitarhasta polku” (Från örtagården leder). Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 715, mutta ei Ruotsin kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa..
Ocean Eyes (Billie Eilishin kappale)

Ocean Eyes on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billie Eilishin kappale ja ensimmäinen single hänen ensimmäiseltä EP-levyltään "Don’t Smile at Me". Eilish julkaisi kappaleen ensimmäistä kertaa SoundCloudissa 19. marraskuuta 2015 ja se julkaistiin singlenä 18. marraskuuta 2016. Kappaleesta tuli SoundCloud-julkaisun seurauksena viraalihitti ja sitä pidetään Eilishin läpimurtokappaleena.
Tausta.
Eilishin veli, Finneas kirjoitti ja tuotti ”Ocean Eyes” -kappaleen. Hän oli alun perin tehnyt sen omaa yhtyettään varten, mutta ajatteli sisarensa äänen sopivan siihen hyvin. He päätyivät nauhoittamaan kappaleen, kun Eilishin tanssinopettaja toivoi heidän kirjoittavan kappaleen, johon hän voisi tehdä koreografian. ”Ocean Eyes” tuotettiin lyyristä nykytanssia ajatellen. Kappaleeseen tehty tanssi oli tarkoitus esittää myöhemmin, mutta kappaletta ei ollut tarkoitettu julkaistavaksi muuten. Sisarukset jakoivat sen SoundCloudissa vain tanssinopettajaa varten. Ennen tätä he olivat julkaisseet siellä kaksi muuta kappaletta huvin vuoksi.
Julkaisu ja vastaanotto.
Eilish julkaisi kappaleen SoundCloudissa 19. marraskuuta 2015. ”Ocean Eyes” kiinnitti nopeasti palvelun käyttäjien huomion ja sitä kuunneltiin ensimmäisen vuorokauden aikana tuhat kertaa. Julkaisupäivänä uuden musiikin etsimiseen erikoistunut Hillydilly-sivusto julkaisi kappaleesta ensimmäisen artikkelinsa, jossa Eilishin laulutaitoa ylistettiin. Musiikkivideo kappaleelle julkaistiin maaliskuussa 2016 ja ”Ocean Eyes” julkaistiin singlenä Darkroomin kautta 18. marraskuuta 2016.
"Vogue" kuvaili kappaletta toisaalta kypsäksi, mutta silti jollain tavalla lapselliseksi. Julkaisun aikaan noin 14-vuotias Eilish laulaa syvällisesti rakastumisesta, mutta samalla pitää rakkautta lapsenomaisesti epäreiluna. Hänen nuoresta iästään huolimatta kappale onnistui kuitenkin vakuuttamaan Eilishiä itseään huomattavasti vanhemmat kuuntelijat. Zane Lowe piti Eilishiä kappaleen perusteella ihmeellisenä tulokkaana. 
Marraskuuhun 2024 mennessä ”Ocean Eyes” oli kerännyt noin 67 miljoonaa kuuntelukertaa SoundCloudissa ja yli 1,5 miljardia kuuntelukertaa suoratoistopalvelu Spotifyssa.
Óscar Zafra

Óscar Zafra (myös Óscar Sánchez Zafra, 1969 – 5. kesäkuuta 2021) oli espanjalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa teatteriryhmissä, televisiotuotannoissa ja muutamassa valkokangaselokuvassa.
Ura.
Zafran teatteritausta oli vahva. Hän oli mukana perustamassa ryhmäteatteri Thiasosta ja tuonnempana hän työskenteli Teatro Meridionalissa ohjaajana, muusikkona ja näyttelijänä. Zafra näytteli myös useissa televisiosarjoissa, kuten "Viva la banda" (1996), "Querido maestro" (1997–1998), "El porvenir es largo" (2009), "La república - tasavalta" (2011) ja "Paratiisi" (2020).
Zafran elokuvaura alkoi vuonna 1989 sivuosalla teoksessa "Si me las dan me las tomo". Vuonna 2009 hän näytteli keskeisen roolin kauhuelokuvassa "REC 2". Vuonna 2014 Zafra näytteli sivuosan asianajajana draamaelokuvassa "Flow".