tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gianluigi Galli

Gianluigi "Gigi" Galli (s. 13. tammikuuta 1973) on italialainen ralliautoilija. Hän osallistui 67 rallin MM-sarjan kilpailuun, joista ensimmäinen oli Sanremon ralli 1998 ja viimeinen Saksan ralli 2008.
Ura rallin MM-sarjassa.
Mitsubishi (2004–2005).
Galli ajoi muun muassa N-ryhmän MM-sarjassa ja sai vuonna kaudelle 2004 tallipaikan rallin MM-sarjaan Mitsubishiltä joihinkin kisoihin. Galli sai jatkaa Mitsubishin tehdastallissa koko kauden 2005. Eräissä kisoissa Galli oli nopeampi kuin kokenut tallikaverinsa Harri Rovanperä. 
Suomen rallissa Gallista tuli kuuluisa, hänen ajettua Ouninpohjan kuuluisalle "keltaisen talon hyppyrille" peräti 171 km/h. Se on hyppyrin edelleen voimassa oleva nopeusennätys. Itse hyppy kantoi 55 metriä. Samalla Galli sai lempinimen "Hullu-Galli" jota myös hänen italialaiset fanit käyttävät.
Mitsubishin vetäydyttyä ennen kauden 2006 alkua, joutui Galli työttömäksi ja eteen tuli ajopaikan hankkiminen sponsorirahoilla.
Yksityistallien kuljettajana (2006–2007).
Galli ajoi yksityistallin Mitsubishillä Ruotsissa neljänneksi ja vaihtoi Peugeot'n talliin, jota sponsoroi italialainen rengasvalmistaja Pirelli. Peugeot 307 WRC:llä Galli ajoi uransa ensimmäisen palkintokorokepaikan Argentiinan rallissa 2006. Vuoden 2006 Neste Rallissa Galli ajoi Peugeot 307 WRC:llä viidenneksi. Suomen MM-rallin jälkeen Galli ei enää ajanut kaudella 2006 osakilpailuja.
Galli teki sopimuksen Pirellin sponsoroiman italialaisen yksityistallin kanssa ja hänen tarkoituksenaan oli ajaa kahdeksan MM-rallia Citroën Xsara WRC -autolla. Galli aloitti kautensa Ruotsin rallissa ja oli mukana kärkitaistossa, kunnes ajoi ulos ensimmäisen päivän puolivälissä ja menetti neljä minuuttia jääden pisteittä. Norjassa Galli otti pisteitä ajamalla kuudenneksi. Galli ajoi pisteille myös Portugalissa, mutta ilmoitti muutama viikko kisan jälkeen vetäytyvänsä kauden 2007 sarjasta rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Stobart (2008).
Jari-Matti Latvalan siirtyessä Marcus Grönholmin paikalle Fordin tehdastalliin, nousi Galli Latvalan paikalle Stobart -tallin kuljettajaksi. Gallin sopimus kattoi kaikki kauden 15 osakilpailua. Monte Carlossa hän ajoi pisteille, sijoittuen kuudenneksi. Ruotsin MM-rallissa Gigi ajoi kolmanneksi saavuttaen näin uransa toisen palkintokorokepaikan. 
Saksan MM-rallissa Galli ajoi rajusti ulos, jonka seurauksena häneltä murtui lonkka ja kausi päättyi hänen osaltaan. Onnettomuuden jälkeen Galli ei ole tehnyt paluuta MM-sarjaan.
Muuta.
Galli on harrastanut muun muassa laskettelua ja pyöräilyä.
Gallin kartanlukijoina ovat toimineen muun muassa Guido D´Amore ja viimeksi Giovanni Bernacchini.
Petru I

Petru I Mușat oli Moldavian voivodi vuosina 1375–1391. Hän piti valtakautenaan yllä hyviä suhteita naapurimaihin, erityisesti Puolaan.
Hän oli Costea Mușatin, ensimmäisen Mușat-sukuisen hallitsijan poika.
Vuonna 1387 Lvivissä hän alistui Puolan kuninkaan Vladislav II Jagiellon vasalliksi. Liittoa vahvisti se, että Vladislav ja Petru olivat naimisissa sisarusten kanssa.
Hänen hallintonsa sai vaikutteita Mircea cel Bătrânilta, Valakian voivodilta ja Petrun sukulaiselta.
Vera Holodnaja

Vera Vasiljevna Holodnaja (; 5. elokuuta 1893 – 16. helmikuuta 1919) oli venäläinen, ukrainalaistaustainen elokuvanäyttelijä ja yksi ensimmäisistä elokuvatähdistä. Hän näytteli vuosina 1915–1918 hieman yli 40 elokuvassa, joista vain neljä on säilynyt kokonaan. 
Ura.
Holodnaja syntyi Ukrainan Pultavassa Vira Levtšenko -nimisenä. Kaksivuotiaana hän muutti Moskovaan leskeksi jääneen äitinsä kanssa. Teini-iässä hän alkoi harrastaa näyttelemistä, otti tanssitunteja ja haaveili ammattinäyttelijän urasta. Vuonna 1910 hän avioitui asianajaja Vladimir Holodnyin kanssa. Perheeseen syntyi yksi tytär ja toinen adoptoitiin.
Holodnajan elokuvaura alkoi kesällä 1915 Aleksandr Hanžonkovin elokuvayhtiössä. Holodnaja pääsi välittömästi päärooleihin ja nousi nopeasti yhdeksi yhtiön suurimmista tähdistä. Holodnaja erikoistui traagisiin naispääosiin yhtiön pääohjaajien Jevgeni Bauerin ja Pjotr Tšardyninin elokuvissa. Hänen hahmokseen vakiintui surumielinen tumma kaunotar, joka lankeaa viettelyksiin.
16 Hanžonkovilla tehdyn elokuvan jälkeen Holodnaja vaihtoi vuonna 1916 Dmitri Haritonovin yhtiöön. Haritonovin elokuvissa hän nousi yhdeksi Venäjän tunnetuimmista ihmisistä, ja hänet nimettiin ”Valkokankaan kuningattareksi”. Hän esiintyi usein myös elävän yleisön edessä. Suosio jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen tsaarinajan elokuvateollisuus romahti nopeasti. 
Kesällä 1918 Holodnaja lähti yhtiön kuvausryhmän kanssa Odessaan kuvauksiin ja juuttui sinne sisällissodan vuoksi. Puoli vuotta myöhemmin Holodnaja sairastui äkisti ja kuoli 16. helmikuuta 1919. Kuolinsyyksi diagnosoitiin espanjantauti. Hänet haudattiin suuren ihailijajoukon saattelemana. Hautajaisista tuotettiin myös uutisfilmi, joka on säilynyt.
Jälkimaine.
Holodnajan kuoleman jälkeen useimmat hänen elokuvansa tuhoutuivat. Hänestä itsestään tuli kuitenkin folklore-hahmo. Hänen kuolemastaan kiersi villejä huhuja, joiden mukaan hän olisi todellisuudessa tehnyt itsemurhan, tullut murhatuksi ynnä muuta. Nämä sitkeät huhut pitkälti kumottiin 1970-luvulla, mutta niistä liikkuu edelleen versioita. Holodnaja päätyi myös sivuhenkilöksi ukrainalaisen Juri Smolitšin historialliseen romaaniin "Aamurusko meren yllä" (Свитанок над морем, 1951–1952), ja Nikita Mihalkov ohjasi hänen kohtaloonsa väljästi perustuvan elokuvan "Rakkauden orja" (Раба любви, 1975).
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen Holodnaja on saanut ympärilleen kulttipalvontaa. Moskovassa toimi 2000-luvun taitteessa hänen nimeään kantanut elokuvafestivaali, joka erikoistui naisten tekemään elokuvaan. Vuonna 2008 hänen kuolinpaikkansa lähelle Odessaan pystytettiin näköispatsas.
Oscar de la Renta

Oscar de la Renta (22. heinäkuuta 1932 Santo Domingo – 20. lokakuuta 2014 Kent, Connecticut, Yhdysvallat) oli dominikaanilainen muotisuunnittelija. Häntä pidettiin yhtenä aikansa vaikutusvaltaisimmista muodin luojista.
De la Renta syntyi Dominikaanisessa tasavallassa. Hänen äitinsä oli dominikaanilainen, mutta isä puertoricolainen. 18-vuotiaana hän muutti Espanjaan, jossa opiskeli maalausta Madridin San Fernandon akatemiassa. Hän kuitenkin nopeasti vaihtoi suuntansa maalauksesta muotiin, ja toimikin pian harjoittelijana muutamissa Espanjan huippumuotitaloissa. Myöhemmin hän otti oppia lukuisten suunnittelijoiden suojattina ja avustajana Pariisissa sekä New Yorkissa.
Vuonna 1965 de la Renta alkoi työskennellä yhdysvaltalaisessa muotiyrityksessä nimeltä Jane Derby Ltd. Hänen suunnittelemansa vaatteet kantoivat nimeä "Oscar de la Renta for Jane Derby". Kun Jane Derby vuonna 1969 kuoli, de la Renta otti yrityksen hallintaansa ja nimesi sen uudelleen Oscar de la Rentaksi.
De la Renta oli naimisissa kahdesti. Hänellä oli myös adoptoitu poika.
Ely Ould Mohamed Vall

Ely Ould Mohamed Vall (; 1953 Nouakchott – 5. toukokuuta 2017 Zouérat) oli mauritanialainen sotilas, joka johti maata elokuun 2005 vallankaappauksen jälkeen 19. huhtikuuta 2007 asti, jolloin valta luovutettiin ensimmäiselle demokraattisesti valitulle hallitukselle.
Ranskan ja Marokon sotilasoppilaitoksissa koulutettu Vall osallistui sotaan Polisariota vastaan vuodesta 1979, ja hänet nimitettiin vain 27-vuotiaana Trazan sotilaspiirin komentajaksi. Hän oli pitkäaikaisen presidentti Ould Tayan liittolainen ja osallistui jo kaappaukseen, joka toi hänet valtaan joulukuussa 1984. Vuodesta 1985 hän johti maan poliisivoimia, Sûreté Nationalea.
3. elokuuta 2005 ryhmä sotilaita otti verettömästi vallan Ould Tayan ollessa ulkomailla Saudi-Arabian kuningas Fahdin hautajaisissa. Vall nimitettiin Oikeuden ja demokratian sotilasneuvoston johtoon. 
Väliaikainen johto siirsi maan demokratiaan 25. maaliskuuta 2007 järjestettiin demokraattiset parlamentti- ja presidentinvaalit sekä kansanäänestys perustuslaista, mikä huipentui Mauritanian historian ensimmäisen demokraattisesti valitun presidentin, Sidi Ould Cheikh Abdallahin virkaanastumiseen maaliskuussa 2007.
Sinooperi

Sinooperi on helakanpunainen mineraali, jota käytetään väriaineena. Kemiallisesti se on elohopeasulfidia (HgS). Sinooperia esiintyy luonnossa yleensä vulkaanisilla alueilla, ja sen väri vaihtelee hehkuvan punaisesta tiilenpunaiseen.
Sinooperi muistuttaa kvartsia niin symmetrialtaan kuin optisilta ominaisuuksiltaan. Kvartsin tavoin se on optisesti kahtaistaittava. Sillä on suurempi taitekerroin kuin millään muulla tunnetulla mineraalilla. Sinooperin kovuus Mohsin asteikolla on 2–2,5 ja sen ominaispaino on 8,998.
Luonnosta saatava sinooperimalmi on tärkein elohopean lähde. Siitä valmistetaan kuumentamalla murskattua malmia kiertoilmauunissa, jolloin talteen kerättävä elohopea höyrystyy.
Lourdes

 
Lourdes on kaupunki Ranskan lounaisosassa Hautes-Pyrénées-departementissa Oksitanian alueella. Kaupungin oksitaaninkielinen nimi on "Lorda". Siellä on vuoden 2006 tietojen mukaan 15 265 asukasta. Lourdesin pinta-ala on 37 neliökilometriä ja sen keskusta on noin 410 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunki sijaitsee Espanjan rajan läheisyydessä Pyreneiden juurella. Se on yksi tärkeimmistä ja suosituimmista katolisen kirkon pyhiinvaelluskohteista. 
Pyhä paikka.
Helmikuussa 1858 ranskalainen 14-vuotias paimentyttö Bernadette Soubirous koki Neitsyt Marian ilmestymisen Lourdesin lähellä olevassa luolassa ("Grotte de Massabielle", nykyään usein vain "Lourdesin luola"). Kaikkiaan Bernadette koki kevään kuluessa 18 ilmestystä. Katolinen kirkko hyväksyi ilmestykset joitakin vuosia myöhemmin, 1864 paikalle pystytettiin Pyhän Neitsyen patsas ja luolasta tuli välittömästi suosittu pyhiinvaelluskohde. Bernadette Soubirous meni luostariin ja kuoli 1879 Neversissä. Hänet kanonisoitiin 1933 nimellä Pyhä Bernadette, sairaiden ja köyhien ihmisten suojeluspyhimys. Ilmestysluolan luokse pystytettiin vanhan kappelin tilalle basilika pian pyhiinvaellusten alettua. 
Lourdes on hyvin suosittu pyhiinvaelluspaikka. Vuosittain siellä käy miljoonia pyhiinvaeltajia, jotka juovat luolasta virtaavaa vettä tai peseytyvät siinä, koska uskovat vedellä olevan pyhittäviä ominaisuuksia. Lourdesin kiinnostavuutta lisäävät oletetut ihmeparantumiset mitä erilaisimmista sairauksista, joita paikalla sanotaan tapahtuneen. Paikallinen lääkäriryhmä "The Medical Bureau" ja kansainvälinen "International Medical Committee of Lourdes (C.M.I.L.)" tutkivat ilmoitettuja ihmeparanemisia. Katoliselle kirkolle esitetyistä tapauksista on kirkko hyväksynyt ihmeiksi 67 ihmeparantumista (tilanne vuonna 2005). Toisaalta luku ei ole suuri, jos sitä verrataan siihen, että Lourdesissa käy päivittäin kymmeniätuhansia pyhiinvaeltajia, monet heistä etsimässä parannusta. Liikenne Lourdesiin on vilkasta maakulkuneuvoilla, ja sillä on myös kansainvälinen lentokenttä. Hotelleja kaupungissa on yli 200. Marian ilmestyksistä Lourdes on luultavasti kuuluisin, toinen tunnettu ilmestyspaikka on Fátima Portugalissa. Vuonna 2008, kun ilmestyksistä tuli kuluneeksi 150 vuotta, odotettiin Lourdesiin vielä tavallistakin suurempaa määrää matkailijoita.
Anton Collin

Anton Johannes Collin (12. lokakuuta 1891 Pihlajavesi – 30. toukokuuta 1973 Ähtäri) oli suomalainen hiihtäjä, ”Holmenkollenin kukistaja”.
Anton Collin ei saavuttanut huomattavaa menestystä olympia- tai maailmanmestaruuskisoissa, mutta hän on yksi niistä harvoista suomalaisista, jotka ovat edustaneet Suomea sekä talvi- että kesäolympialaisissa – vieläpä samana vuonna. Vuoden 1924 Chamonix'n talviolympialaisissa Collin keskeytti 50 kilometrillä ja 18 kilometrin hiihdossa hän sijoittui sijalle 16. Saman vuoden kesänä Pariisin olympialaisissa hän osallistui pyöräilyn 188 kilometrin maantieajoon, mutta joutui keskeyttämään puolimatkassa reisilihaksen revähdykseen.
Anton Collinin hiihtouran suurin voitto tuli jo pari vuotta ennen kuin talviolympialaisia tai hiihdon maailmanmestaruuskilpailuja oli alettu järjestää. Hänet muistetaan ”Holmen-Collinina”, ”Holmenkollenin kukistajana”, sillä hän oli vuonna 1922 ensimmäinen Norjan Holmenkollenin hiihtokilpailun (kisat järjestetty vuodesta 1892 alkaen) voittanut ei-norjalainen hiihtäjä. Matkana oli silloin 50 kilometrin murtomaahiihto, jossa Tapani Niku varmisti Suomelle kaksoisvoiton. Kerrotaan, että Norjassa ympäri maan vedettiin liput puolitankoon tämän kauhistuttavan hiihtotappion vuoksi.
Holmenkollenin kaksoisvoitolla oli myönteinen vaikutus Suomen hiihtourheilun kehittymiseen, sillä Lauri ”Tahko” Pihkalan ideoimana intouduttiin Suomeen kehittämään Holmenkollenia vastaavat jokavuotiset talviurheilukisat Lahden Salpausselälle. Lahden Hiihtoseura perustettiin ja Anton Collin houkuteltiin liittymään siihen tarjoamalla hänelle Lahdesta töitä. Ensimmäiset Salpausselän Kisat järjestettiin jo seuraavana talvena (1923). Näissä ensimmäisissä Salpausselän kisoissa Collin voitti 10 kilometrin hiihtomatkan ”satumaisena” pidetyllä ajalla 35.29, millä hän voitti toiseksi tulleen Matti Raivion yli kahdeksalla minuutilla. Järjestyksessään toiset olympialaisista erilliset hiihdon maailmanmestaruuskilpailut saatiin Salpausselälle jo vuonna 1926.
Anton Collin syntyi Pihlajavedellä, mutta perhe muutti jo 1893 Keuruun Liesjärvelle Hirvikylään Aittolampi-nimiselle metsänvartijatilalle, mikä myöhemmin rajamuutoksen seurauksena siirtyi Ähtärin kunnan puolelle. Metsänvartijaisänsä Kaarle Collinin apuna Anton tottui jo nuorena pitkiin ja raskaisiin hiihtomatkoihin. Anton Collin edusti hiihtourallaan ähtäriläisiä Myllymäen Voimistelu- ja Urheiluseuraa, Myllymäen Työntöä, Keuruun Kisailijoita 1916–1920, Ähtärin Urheilijoita 1921–1922 ja vuosina 1923–1931 Lahden Hiihtoseuraa. Hän osallistui keväällä 1918 Valkoisten joukoissa mm. Tampereen taisteluun, joissa hänen hiihtäjäkaverinsa Ilmari Halttunen kaatui Kalevankankaalla.
Can’t Stop the Music – Musiikin täytyy jatkua

Can’t Stop the Music – Musiikin täytyy jatkua on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut musikaalinen komediaelokuva. Elokuva kertoo kuvitteellisen version diskoyhtye Village Peoplen tarinasta. Village People ja diskomusiikki eivät olleet enää muodissa vuonna 1980, ja elokuva floppasi. Elokuva voitti historian ensimmäisen huonoimmalle elokuvalle myönnetyn Golden Raspberry -palkinnon.
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta vain yksi antoi elokuvalle yhden tähden, muut eivät ainuttakaan.
St. Louis Eagles

St. Louis Eagles oli kaudella 1934–1935 NHL:ssä pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura.
Ennen St. Louis Eaglesia.
Yhdysvaltojen seitsemänneksi suurin kaupunki St. Louis vaati itselleen NHL-seuraa jo vuonna 1932, kun NHL laajeni, mutta ehdotus hylättiin, koska kaupunki sijaitsi liian kaukana muista NHL-kaupungeista. Etäisyyden takia joukkueiden matkustuskustannukset olisivat nousseet liian korkeiksi. Kuluissa piti säästää muun muassa New Yorkin talouslaman vuoksi. Tilaisuus seuran saamiseksi St. Louisiin aukesi kuitenkin myöhemmin, kun aikaisemmin menestystä saavuttanut Ottawa Senators oli menossa konkurssiin. Kesällä 1934 seura siirrettiin St. Louisiin, mutta se säilytti paikkansa Kanadan divisioonassa. NHL:n johtohahmot olivat edelleen huolissaan korkeista matkustuskustannuksista. He eivät kuitenkaan halunneet sulkea toista NHL-organisaatiota Pittsburgh/Philadelphian sulkeuduttua rahapulan takia.
Kausi 1934–1935.
Seuran nimi vaihtui Senatorsista Eaglesiin, ja sen asuna oli patriootiset sini-valko-punaiset pelipaidat. Ottelunsa se pelasi St. Louis Arenassa. Eaglesin kausi ei ollut menestys, ja se päättyi liigan viimeiselle sijalle tuloksella 11-31-6, eli 28 pistettä. Huonon menestyksen lisäksi joukkuetta rasittivat korkeat matkustuskustannukset. Junaliput Keski-Lännestä Kanadaan ja Bostoniin kuluttivat ne vähätkin varat mitä Ottawasta St. Louisiin siirtyi. Junamatkat tuhosivat pienimmätkin selviytymisen mahdollisuudet mitä Eaglesilla oli. Kauden jälkeen seura ja sen oikeudet lakkautettiin.
NHL-seuran odotusta 1935–1967.
Eaglesin mentyä konkurssiin yritti St. Louisin kaupunki houkutella vuonna 1938 alasajetun Montreal Maroonsin joukkueen St. Louisiin pelaamaan. Vedoten Eaglesin nopeaan tuhoon NHL esti nämä aikeet, eikä NHL halunnut antaa St. Louisille uutta yritystä. Lopulta NHL:n joukkuemäärä putosi konkurssien kautta kuuteen. Tällä joukkumäärällä pelattiin 25 vuotta, kunnes NHL vuonna 1967 kaksinkertaisti joukkuemääränsä 12:een. Tuolloin St. Louis oli luonnollinen valinta uudeksi NHL-kaupungiksi. Laajennusjoukkue St. Louis Blues pelasi jopa samalla areenalla kuin Eagles vuoteen 1994 asti. Tuolloin Kiel Center syrjäytti St. Louis Arenan.
Porin satama

Porin satama (LOCODE: FI POR, "Port of Pori") on Porissa, Satakunnassa sijaitseva satama, joka rahtimääriensä puolesta kuuluu Suomen kymmenen suurimman sataman joukkoon. 
Sataman toimitusjohtaja on Vesa Mäkilä. Sataman Tahkoluodon väylän syvyys on 15,3 metriä.
Sataman osat ja resurssit.
Satama koostuu toiminnallisesti kolmesta eri satama-alueesta,
Satama voi vastaanottaa Cape-, Panamax-, Handy- ja Feeder-luokan aluksia. Sataman laiturien pituus on noin kolme kilometriä.
Mäntyluodon satamassa on laiturimetrejä noin 2 373, joista on korjauspaineessa 520 metriä. 
Rahdin määrä ja laatu.
Porin sataman vuosittainen rahtimäärä:
(*) Alkuvuoden 2012 tilastossa on vain ulkomaanliikenne. Kotimaan rahti tulee tämän lisäksi.
Perustuslaillinen monarkia

Perustuslaillinen monarkia on valtiomuoto, jossa monarkki toimii valtionpäämiehenä perustuslain rajoittamana. Demokraattisessa järjestelmässä (parlamentaarinen monarkia) monarkin rooli on epäpoliittinen ja seremoniallinen, ja hän symboloi kansallista yhtenäisyyttä, jatkuvuutta ja perinnettä.
Monarkki nimittää hallituksen johtajan eli pääministerin, mutta ei saa itse valita tätä tai muitakaan ministereitä. Monarkki tekee nimityksiä pääministerin ja muiden hallituksen ministerien ehdotuksesta, eikä hän itse ole poliittisessa vastuussa. Pääministeri taas ei ole poliittisessa vastuussa monarkille vaan parlamentille.
Hallituksen ministerit laativat lakiehdotukset ja vastaavat hallitsemisesta, ja monarkin kuuluu vain allekirjoittaa lait, vaikka perustuslaki määritteleekin nämä lait poliittisesti neutraalin monarkin laeiksi.
Monarkilla on pääministerin nimitysoikeuden lisäksi myös oikeus hajottaa parlamentti. Hänellä on lisäksi joitain valtaoikeuksia perustuslaillisessa hätätilanteessa. Monarkki voi myös nimittää tuomareita, ohjata puolustusvoimia, julistaa sodan, tehdä sopimuksia ja ohjata virkamiehistöä. Lisäksi hänellä on etuoikeuksia, joista tärkeimpiä ovat oikeus tulla konsultoiduksi, oikeus kehottaa, ja oikeus varoittaa.
Perustuslaillinen monarkia kehittyi Euroopassa antiikin ja keskiajan monarkioiden pohjalta. Ennen demokratisoitumista Euroopassa oli kahdentyyppisiä monarkioita: aristokraattinen eli feodaalinen monarkia sekä absoluuttinen monarkia. Jälkimmäisessä monarkin valta oli suurempi, mutta siinäkin hänen valtaansa rajoitettiin joillain tavoin. Perustuslaillisen monarkian vallanjako kehittyi rinnakkain modernin valtion kehityksen kanssa 1600-luvun Ranskassa. Britanniassa perustuslaillinen monarkia kehittyi Henrik VIII:n ja Elisabet I:n aikana. Vuoden 1688 mainion vallankumouksen jälkeen monarkista tuli Britanniassa perustuslain periaatteiden rajoittama, eli parlamentin alahuone jakaa lainsäädäntövallan monarkin ja ylähuoneen kanssa. 1900-luvulla monarkkien perustuslaillista valtaa on edelleen vähennetty vaiheittain tärkeimmillä alueilla.
Nykyiset perustuslailliset monarkiat.
Euroopan demokraattiset perustuslailliset monarkiat 2000-luvulla ovat Yhdistynyt kuningaskunta, Espanja, Ruotsi, Tanska, Norja, Alankomaat, Belgia, Luxemburg ja Liechtenstein. Euroopan ulkopuolella perustuslaillinen monarkia on esimerkiksi Japanissa. Kansainyhteisön jäsenmaista viidentoista nimellinen valtionpäämies on sama henkilö, joka toimii Yhdistyneen kuningaskunnan monarkkina. Eri maiden välillä on joitain historiaan perustuvia eroja siinä, kuinka paljon vaikutusvaltaa monarkilla on.
Episode

Episode on power metal -yhtye Stratovariuksen albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Sillä esiintyvät ensi kertaa uusi kosketinsoittaja Jens Johansson ja rumpali Jörg Michael. Kappaleissa ”Eternity”, ”Season of Change”, ”Babylon” ja ”Forever” on mukana myös 40 laulajan kuoro ja 30 hengen jousiorkesteri. "Episode" oli myös ilmestymisaikanaan kalleimmalla budjetilla tuotettu suomalainen äänite. Rumpali Tuomo Lassilan poistuttua yhtyeestä, "Episode" on Stratovariuksen ensimmäinen albumi, jolla ei soita yksikään sen perustajajäsenistä.
Kappaleet.
Sävellykset: Timo Tolkki, paitsi 6 Timo Kotipelto.
Bonuskappaleet:
”Father Time”- ja ”Tomorrow”-kappaleet sanoittanut Richard ”Tipe” Johnson toimi albumilla taustalaulajana ja sanoituskonsulttina.
Lonkkamalja

Lonkkamalja () on kuppimainen nivelrakenne, joka sijaitsee lantiorenkaan lonkkaluussa. Lonkkaluun kolmen luun, istuinluun, suoliluun ja häpyluun, runko-osat yhtyvät muodostaen lonkkamaljan kuopan. Reisiluiden päät niveltyvät lonkkamaljoihin, ja reisiluun kaula saa verisuonituksensa lonkkamaljan kautta. Lihansyöjillä lonkkanivelen muodostumista auttavat erilliset lonkkamaljaluut.
Suurienergiaisissa vammoissa reisiluu voi mennä sijoiltaan, jolloin jopa lonkkamaljan murtuminen on mahdollista, joskin harvinaista. Synnynnäisessä lonkkaluksaatiossa lonkkamalja ei aina ole kunnolla muodostunut.
Lonkkaproteesileikkauksissa vaihdetaan tavallisesti myös lonkkamaljan puoleinen osa hyvän yhteensopivuuden aikaansaamiseksi. Joissakin tapauksissa voi tämän jälkeen myös lonkkamaljan puoleinen proteesin osa irrota, mutta se on suhteellisen harvinaista.
Sana "acetabulum" on latinaa (), jossa se tarkoittaa etikan säilyttämiseen käytettyä kuppia. Myöhemmin acetabulumia käytettiin myös tilavuuden mittayksikkönä, jolloin sen suuruus oli noin 270 ml.
Dysteismi

Dysteismi on usko jumalaan, joka ei ole kokonaan hyvä, ja on mahdollisesti jopa täysin paha. Dysteismin vastakohta on euteismi, joka on usko hyväntahtoiseen jumalaan (kuten kristinuskon tai islamin kuvaamaan Jumalaan). Kumpikin uskomus on teistinen, eli niissä uskotaan jumalan olevan olemassa, persoonallinen ja kaikkivoipa. 
Moni ateisti väittää pahan ongelman olevan suora todiste teismiä ja Jumalan olemassaoloa vastaan. Pahan eli teodikean ongelma ei kuitenkaan dysteismin esittämässä tapauksessa estä mahdollista Jumalan olemassaoloa.
Gewehr 43

Gewehr 43, vuodesta 1944 Karabiner 43 (G43, K43; Gew 43, Kar 43) on saksalainen itselataava kivääri, jota Walther alkoi valmistaa Wehrmachtille vuonna 1943. Kiväärissä yhdistettiin Waltherin aiempi G41 (W) kivääri neuvostoliittolaisen SVT 40:n kaasumäntämekanismiin. 
Kivääriä valmistettiin 402 713 kappaletta, joista 53 435 kappaletta oli varustettu neljä kertaa suurentavalla Zielfernrohr 43 (ZF 4) -kiikaritähtäimellä.
Mohammad Nosrati

Mohammad Nosrati (, s. 10. tammikuuta 1982, Teheran, Iran) on iranilainen jalkapalloilija, joka edustaa seuratasolla iranilaista Tractor Sazi FC:tä. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
180 senttimetriä pitkä Nosrati voitti Iranin mestaruuden joukkueensa kanssa vuonna 2004. Hän teki debyyttinsä Iranin jalkapallomaajoukkueessa 1. syyskuuta 2002 Jordaniaa vastaan. Hän pelasi maajoukkueessa Aasian mestaruuskisoissa 2002, kun Iran voitti turnauksen. Nosratin puskumaali ratkaisi Iranin selviytymisen Saksan MM-kisoihin 2006, kun joukkue voitti hänen maalillaan Bahrainin 1–0 ratkaisevassa karsintaottelussa. Hänet on valittu myös lopputurnaukseen osallistuvaan joukkueeseen. 
Lokakuussa 2011 Iranin jalkapalloliitto asetti Persepolista edustaneen Nosratin määräämättömäksi ajaksi pelikieltoon epäsopivan käytöksen vuoksi Damash Gilania vastaan käydyssä ottelussa. Nosratin pelikielto päättyi 26. joulukuuta 2011.
Franz Halder

Franz Ritter Halder (30. kesäkuuta 1884 Würzburg, Saksan keisarikunta – 2. huhtikuuta 1972 Aschau im Chiemgau, Baijeri, Länsi-Saksa) oli saksalainen kenraali ja armeijan yleisesikunnan päällikkö vuodesta 1938 syyskuuhun 1942 asti, jolloin Adolf Hitler nimitti Kurt Zeitzlerin hänen tilalleen. Halder oli mukana suunnittelemassa operaatio Barbarossaa ja toimi itärintaman esikunnan päällikkönä hyökkäysvaiheen alussa 1941. Hitlerin salamurhayrityksen jälkeen heinäkuussa 1944 Hitler vangitutti Halderin mahdollisena salaliittolaisena, vaikka tämä ei ollutkaan osallistunut salamurhayritykseen. Halder oli sodan loppuun Flossenburgin ja Dachaun keskitysleireillä.
Halder vieraili Itä-Suomen varuskunnissa kesällä 1939 ja tapasi talvella 1940–41 Saksaan matkustaneet suomalaiset kenraalit Paavo Talvelan ja Erik Heinrichsin. Tapaamisissa oli kysymys Suomen liikekannallepanovalmiutta ja puolustusvoimien tilaa koskeneista tiedoista, jotka Halder esitteli Hitlerille.
Mbanza Kongo

Mbanza Kongo, joka tunnettiin välillä portugalilaisella nimellä São Salvador, on kaupunki ja kunta Pohjois-Angolassa. Se on luoteisen Zairen maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2019 arvion mukaan 211 907.
Mbanza Kongo oli entisen Kongon kuningaskunnan pääkaupunki ja se on yksi Unescon maailmanperintökohteista.
Historia.
Mbanza Kongon perusti Kongon kuningaskunnan ensimmäinen kuningas Ntinu Nimi ya Lukeni noin vuonna 1380. Se toimi kuningaskunnan pääkaupunkina ainakin vuoteen 1665 saakka, jolloin Portugali kukisti Kongon kuningaskunnan.
Kun ensimmäiset portugalilaiset tutkimusmatkailijat saapuivat alueelle 1480-luvulla, Mbanza Kongo oli jo kukoistava pääkaupunki ja väestömäärällään se veti vertoja tuon ajan Eurooppalaisille suurkaupungeille. Vielä 1500-luvun lopulla siellä asui noin 100 000 ihmistä.
Portugali kukisti vuonna 1665 Kongon kuningaskunnan ja sen kuningas sai surmansa. Tilannetta seurasi pari vuosikymmentä kestänyt vallanperimyskiista, jossa kilpailevat kuninkaat perustivat hovinsa muihin kaupunkeihin, Nkondoon, Lembaan ja Kibanguun. Mbanza Kongo hävitettiin vuonna 1678 ja väestö hylkäsi sen.
Vuonna 1705 hurmioitunut hengellinen johtaja nimeltä Ndona Kimpa Vita johti seuraajansa autioituneeseen pääkaupunkiin ja palautti katedraalin jälleen käyttöön. Vuonna 1709 kilpailijansa kukistanut kuningas Pedro IV palautti pääkaupungin takaisin Mbanza Kongoon, mutta se ei enää koskaan palannut entiselleen.
Vila Nova de Famalicão

Vila Nova de Famalicão on Portugalin kaupunki Bragan piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 202 neliökilometriä ja väkiluku 136 704 (vuonna 2024). Kaupungin väestötiheys on siten 677 asukasta neliökilometrillä.
Vila Nova de Famalicãon pormestari on Mário Sousa Passos. Kunnan juhlapäivä on 13. kesäkuuta.
Ilja Ehrenburg

Ilja Grigorevitš Ehrenburg (; 26. tammikuuta 1891 Kiova – 31. elokuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija, toimittaja ja propagandisti. Ehrenburg aloitti symbolistisena lyyrikkona, siirtyi sitten satiiriseen proosaan ja lopulta sosialistiseen realismiin. Hänen romaaninsa "Suojasää" (1954) antoi nimen Stalinin jälkeiselle Hruštšovin aikaiselle olojen vapautumiselle. 
Juutalaissyntyinen Ehrenburg osallistui jo koulupoikana poliittiseen toimintaan Venäjän keisaria vastaan. Hän pakeni maasta 1909 ja asui Pariisissa ja Berliinissä. 1930-luvulla hänet nimitettiin "Izvestija"-lehden ulkomaankirjeenvaihtajaksi, ja hän raportoi muun muassa Espanjan sisällissodasta.
Sodanajan propaganda.
Ehrenburg kirjoitti toisen maailmansodan aikana propagandaa muun muassa "Pravda"-lehteen, joskin hän ajoittain arvosteli rohkeasti Stalinia ja hänen hallintoaan. Sodan aikana Ehrenburg oli Juutalaisten antifasistisen komitean näyttävä jäsen ja kokosi sodan jälkeen "Mustan kirjan" () miehittäjien rikoksista juutalaisia vastaan miehitetyillä alueilla ja Puolan kuolemanleireillä. 
Ehrenburg oli yksi neuvostoliittolaisista kirjailijoista, jotka olivat mukana saksalaisiin kohdistetussa vihakampanjassa. Hänen vuonna 1942 julkaistu artikkelinsa ”Tapa” oli laajalle levinnyt esimerkki tästä kampanjasta:
Artikkelissa sanottiin, että saksalaiset eivät ole ihmisiä.
Fernando Távora

Fernando Luís Cardoso Meneses de Tavares e Távora (25. elokuuta 1923 Porto – 3. syyskuuta 2005 Matosinhos) oli portugalilainen arkkitehti ja "portolaisen koulukunnan" perustaja. Hän opiskeli Portossa ja Coimbrassa. Távoran entisiä oppilaita ovat muiden muassa Álvaro Siza Vieira ja Eduardo Souto de Moura. 
Távoralla oli kunniatohtorin arvonimi Coimbran yliopistossa. 
Távora suunnitteli esimerkiksi "Casa da Rua Novan" Guimarãesissa, Cedron ala-asteen Vila Nova de Gaiassa ja "Casa dos 24:n" Portossa.
Edvard I (Portugali)

Edvard I (port. "Duarte I o Eloquente, Duarte I o Rei-Filósofo"); (31. lokakuuta 1391, Viseu, Portugalin kuningaskunta – 13. syyskuuta 1438, Tomar) oli Portugalin ja Algarven kuningas. 
Suku.
Hän seurasi kuninkaana isäänsä Juhana I:stä vuonna 1433. Duarte oli vanhin Juhanan viidestä eri avioliitosta syntyneestä lapsesta. Hänen avioton velipuolensa Afonso sai isältä Bragançan herttuan tittelin ja huomattavan maaomaisuuden. Bragançan suvusta tuli myöhemmin varteenotettava vallantavoittelija ja Avizin kuningashuoneen kilpailija.
Kuningas.
Duarte oli tieteistä kiinnostunut, herkkä mies, jolla oli korkea moraalinen luonne. Hänet tunnettiin lisänimillä filosofi-kuningas ja O Leal Conselheiron (”Uskollinen neuvonantaja”). 
Hän nousi valtaistuimelle isänsä Juhana I:n jälkeen. Hän oli hyvin koulutettu oikeusopissa. Pian tämän jälkeen Edvard julkaisi "lei mental" lain 8. huhtikuuta 1434, mikä helpotti tiettyjen aiempien kuninkaallisten maalahjoitusten takaisinperimistä ja asetti toiset kuninkaallisen vahvistuksen alaisiksi jokaisen uuden hallituskauden alussa.
Edvard tuki veljensä Henrik Purjehtijan hankkeita Afrikan länsirannikon tutkimiseen, ja suostui suunnitelmaan, jossa Henrik yritti valloittaa Marokon hyökkäämällä Tangeriin. Sotaretki vuonna 1437 epäonnistui täydellisesti, ja Edvardin nuorin veli Fernando vangittiin. Surun vaivaama kuningas kuoli pian tämän jälkeen ruttoon.
Avioliitto.
Edvard avioitui vuonna 1428 Aragonian prinsessa Leonor de Aragonin (1402–1445) kanssa.
Heille syntyi yhdeksän lasta, joista viisi eli aikuiseksi asti. Vanhin poika oli Afonso V ja vanhin tytär oli Leonor de Portugal (1434–1467), joka avioitui vuonna 1451 Saksan kuningas Fredrik III:n kanssa, heidän lapsensa oli keisari Maksimilian I.
Perintö.
Edvard I hallitsi vain viisi vuotta ja kuoli ruttoon vuonna 1438. Häntä seurasi hänen kuusivuotias poikansa Afonso. Sijaishallitsijana toimi aluksi leskikuningatar Leonor de Aragon, joka korvattiin Edvardin veljellä vuonna 1440.
Varjakka (Lumijoki)

Varjakka, yleisesti tunnettu nimellä Lumijoen Varjakka, on noin 200 asukkaan kylä ja kalastus- sekä venesatama Lumijoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee Perämeren rannalla, luonnostaan ja linnustostaan tunnetun Liminganlahden länsiosassa.
Kylä sijaitsee noin 12 kilometrin ajomatkan päässä Lumijoen keskustaajamasta, ja noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen seututieltä 813. Linnuntietä matkaa Ouluun on noin 20 kilometriä, autolla noin 50 kilometriä.
Kylällä toimii vuonna 1992 perustettu kyläyhdistys, jonka tarkoitus on kehittää Varjakkaa asuin- ja virkistysalueena sekä veneilykohteena. 
Nimen alkuperä.
Nimen "varjakka" on sanottu perua olevan viikinkien antamalle "varjagi"-nimelle. Varjakkalaisten mukaan nimi on peräisin sanasta "varj´akka" eli "varjojen akka", Pohjan akka.
Sebastian I (Portugali)

Sebastian I (; 20. tammikuuta 1554 Lissabon – 4. elokuuta 1578 Alcazarquivir) oli Portugalin ja Algarven kuningas vuosina 1557–1578.
Suku ja hallitsijakausi.
Sebastião seurasi valtaistuimelle vuonna 1557 isoisäänsä Juhana III:tta. Sebastianin isä, Portugalin prinssi João Manuel (1537–1554) kuoli muutama viikko ennen poikansa syntymää. Hänen äitinsä oli prinsessa Juana de Austria (1535–1573), joka oli keisari Kaarle V:n ja keisarinna nuorin tytär.
Sebastian I tuli Portugalin kuninkaaksi kolmevuotiaana. Hän oli kasvanut vastauskonpuhdistuksen ja maan sotilaallisen ylimystön vaikutuspiirissä ja omaksunut ajatuksen Pohjois-Afrikan valtaamisesta. Vuonna 1574 hän vieraili Ceutalla ja Tangerissa, mikä vahvisti hänen haluaan toteuttaa ristiretki islamilaiseen Marokkoon. Marokon sisäpoliittiset tapahtumat antoivat tekosyyn puuttua Marokon asioihin. Maata hallinneen Saadi-dynastian hallitsija Muhammad al-Mutawakkil oli menettänyt asemansa osmanien tukemalle Abd al-Malikille. Vuonna 1576 Al-Mutawakkil tuli Iberian niemimaalle pyytämään tukea valtaistuimensa palauttamiseksi. Espanjan Filip II kieltäytyi, mutta Sebastian otti ehdotuksen innostuneesti vastaan.
Sebastian I kuoli 24-vuotiaana Ksar el-Kebirin taistelussa vuonna 1578 ilman perillistä, jolloin häntä seurasi hänen 66-vuotias setänsä, kardinaali Henrik.
Sebastianismi.
Kuolemansa jälkeen Sebastianista tuli kaivattu kuningas. Hänen ruumiinsa tunnistettiin taistelukentällä ja tuotiin joulukuussa 1578 haudattavaksi Portugaliin. Kuitenkin monet uskoivat, että Sebastian ei ollut kuollut vaan piiloutunut kärsittyään tappion taistelussa. 
Sebastianin odotuksesta tuli tärkeä osa Portugalin identiteettiä. Kansalaiset odottivat hänen paluutaan, joka aloittaisi uuden kukoistuksen ajan. Kun Bragançan herttuaJuhana julistettiin kuninkaaksi joulukuussa 1640, joutui hän vannomaan, että luovuttaisi valtaistuimensa Sebastianille, jos tämä tulisi sitä vaatimaan.
Fantasporto

Fantasporto eli Porton kansainväliset elokuvafestivaalit on Portossa, Portugalissa vuosittain pidettävä elokuvafestivaali. 
Ensimmäinen Fantasporto-festivaali pidettiin vuonna 1981.
Seppo Laine (näyttelijä)

Seppo Juhani "Sämpy" Laine (1. heinäkuuta 1947 Nurmijärvi – 8. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen koomikko ja näyttelijä. Laine valmistui vuonna 1969 Tampereen yliopiston toiselta ammattinäyttelijäkurssilta.
Laine työskenteli vuodesta 1973 lähtien Suomen Kansallisteatterissa. Lempinimensä ”Sämpy” Laine sai jo lapsuudessaan 1950-luvun alussa "Sarjakuvalehti"-nimisen lehden sivuilla seikkailleen ”apusheriffi Sämpylän” mukaan. Laineen uran myötä Sämpy-nimi päätyi 1970-luvulla myös nimeksi Laineen yhdessä Jyrki Kovaleffin kanssa tähdittämälle tv-sarjalle. 
Sämpy Laine näytteli myös uutisreportteri Forth Robinsonia kuunnelmasarjassa "Knalli ja sateenvarjo" sekä kisajärjestäjäselostajana ja toisena mieshaastattelijana Juhani Peltosen kuunnelmassa "Elmo, urheilija". Lisäksi hän esitti Menninkäismikkoa "Noita Nokinenä" -kuunnelmasarjassa. Hänet muistetaan myös kuunnelmista "Kosto, Muistileikki, Linnunradan käsikirja liftareille, Maata etsimässä, Kolme miestä mökissä" ja "Toivo tulee kaupunkiin", sekä lukuisista jännityskuunnelmista. Hän kirjoitti kuunnelman nimeltä "Kiusaaja-Janson ja Loma-Liimatainen" (1979), jonka on ohjannut Rauni Ranta.
Laine esitti suomen kielen unohtanutta Tossavaista elokuvissa "Viu-hah hah-taja" (1974) ja "Lottovoittaja UKK Turhapuro" (1976) sekä televisiosarjassa "Spede Show". Ne jäivätkin hänen suurimmiksi elokuvarooleikseen. Laine nähtiin vuosina 1974–1994 parissakymmenessä elokuvassa, joista suurin osa oli Spede Pasasen tuottamia.
Laine menehtyi 64-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana Helsingin Kirurgisessa sairaalassa. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Lissabonin metropolialue

Lissabonin metropolialue () on Lissabonia ympäröivä suurkaupunkialue Portugalissa. Se käsittää kahdeksantoista kuntaa.
Lissabonin metropolialue on Portugalin suurin asutuskeskus. Vuonna 2001 sen väkiluku oli 2 641 006. NUTS II:n määrittelemä Lissabonin alue on käytännössä lähes sama kuin metropolialue. Kaikki metropolialueen kunnat kuuluvat joko Lissabonin tai Setúbalin piiriin.
Suur-Lissabon

"Suur-Lissabonilla voidaan viitata myös Lissabonin metropolialueeseen."
Suur-Lissabon () on yksi NUTS III:n määrittelemistä Lissabonin alueen ala-alueista Portugalissa. Sen pinta-ala on 1 048 km² ja väkiluku 2 042 477 (2011).
Suur-Lissabonin alueella sijaitsee yhdeksän kuntaa.
Kari Haapala

Kari Haapala on suomalainen artisti-lauluntekijä. Hänet tunnettiin aiemmin erityisesti gospelartistina, mutta hän on kirjoittanut sekä julkaisut myös pop/rockmusiikkia. Haapala on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita muun muassa Annika Eklundille, Laura Voutilaiselle, Katri Helenalle ja Einille.
Haapalan säveltämät ja sanoittamat kappaleet kuten ”Tie, totuus ja elämä”, "Kulmakivi" ja ”Minne tie vie” ja ”Tulipatsas” ovat monille rippikoulun käyneille tuttuja laulukirjoista "Nuoren seurakunnan veisukirja" ja "Elämän siiville". 
Haapala aloitti soolouransa jo 1980-luvulla, mutta soololevytykset jäivät pikällä tauolle 1990-luvun puolivälissä Mustarastas-yhtyeen perustamisen jälkeen. Mustarastaan kappaleet ovat pääosin Haapalan käsialaa. Vuonna 2013 Haapala julkaisi 17 vuoden tauon jälkeen sooloalbumin pop/rockhenkisen "Ansa." Tuorein sooloalbumi "on ”Draama on taikaa” -albumi vuodelta 2022" sekä samana vuonna julkaistu single "Ukrainan tytär." . Haapalan kappaleista on julkaistu Suomen Lähetysseuran kustantama nuottikirja "Laulut jäävät elämään (2002) sekä" Kirjapajan julkaisema nuottikirja "Elämän Lanka (2024)."
Jānis Sprukts

Jānis Sprukts (s. 31. tammikuuta 1982 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2017–2018 Latvian liigassa HK Kurbadsin joukkueessa. Sprukts on keskushyökkääjä, mutta hän pystyy pelaamaan myös laitahyökkääjän paikalla.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Sprukts tuli nuorena Suomeen Rauman Lukon juniorijoukkueeseen kehittymään. Hän pelasi kaksi kautta Lukon junioreissa ja pääsi kokeilemaan myös liigavauhtia yhdeksän ottelun ajaksi. Suomesta Sprukts siirtyi Kanadaan QMJHL-juniorisarjan Acadie-Bathurst Titaniin, jossa oli 35 maalillaan joukkueen paras maalintekijä. Sprukts pelasi vuoden Kanadassa, minkä jälkeen palasi Suomeen. Mestis-seura Vaasan Sport teki sopimuksen latvialaisen kanssa syksyllä 2002. Sportissa kaikki ei sujunut kuitenkaan aivan toiveiden mukaan, joten Sprukts teki kesken kauden täyskäännöksen ja jatkoi loppukaudeksi takaisin Acadie-Bathurstiin.
Syksyllä 2003 Sprukts palasi jälleen Eurooppaan. Seuraavien kahden kauden aikana hän pelasi tanskalais- ja latvialaisjoukkueissa. Tanskan pääsarjassa Oddset Ligaenin Odense Bulldogsissa Sprukts pelasi kaksi ottelua. Latvialaisia ASK/Ogrea ja HK Riga 2000:tta Sprukts edusti Itä-Euroopan, Valko-Venäjän ja Latvian liigoissa.
Kaudeksi 2005–2006 Sprukts siirtyi SM-liiga-seura HPK:on käytyään aiemmin Moskovan Dynamon leirillä. Sprukts oli tärkeä osa HPK:n menestystä, joka huipentui finaalisarjaan, jossa joukkue otti ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Sprukts oli pitkään HPK:n paras pistemies ennen loukkaantumistaan, minkä takia latvialaishyökkääjä joutui jäämään sivuun runkosarjan lopusta.
Hyvin sujuneen kauden jälkeen Sprukts teki vuoden mittaisen sopimuksen NHL-seura Florida Panthersin kanssa. Sprukts aloitti kauden AHL-joukkue Rochester Americansissa, mutta pääsi pelaamaan ensimmäisen NHL-pelinsä jo lokakuussa. Yhteensä Sprukts pelasi 13 NHL-ottelua saldolla 1+1. Farmisarjassa otteluita kertyi 58 tehoin 18+41. Kauden jälkeen Florida ei tarjonnut yhden suunnan sopimusta. Sprukts teki syyskuussa 2007 vuoden loppuun asti kestävän sopimuksen SM-liigan Lukkoon, joka joutui hankkimaan uuden pelaajan keskushyökkääjä Greg Jacinan loukkaantumisen takia. Syksyllä 2008 Sprukts palasi kahden suunnan sopimuksella Floridaan. Pääosin kausi kului AHL-liigassa. Floridan NHL-joukkueen rosteriin Sprukts merkittiin vain yhdessä ottelussa.
Kesällä 2009 Sprukts teki sopimuksen KHL:ssa pelaavan latvialaisseura Dynamo Riian kanssa.
Maajoukkueessa.
Sprukts pelasi ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailunsa Pietarissa vuonna 2000. Tämän jälkeen hän on edustanut Latviaa myös vuoden 2003, 2005, 2006, 2007 ja 2008 MM-kilpailuissa.
Kye

Kye on Colin Garbuttin vuonna julkaisema pulmapeli. Pelistä on tehty useampia klooneja - alkuperäisen version tuotot menivät Pelastakaa Lapset -järjestölle.
Pelissä ohjataan Kye-nimistä vihreää palloa, jonka tehtävänä on kerätä ympäri suorakaiteen muotoista karttaa sijaitsevat timantit. Kun timantit on kerätty, pääsee seuraavalle tasolle. Pelin tekevät mielenkiintoiseksi useat kentissä olevat ongelmat, mm. magneeteilla avattavat reitit, ajastimella varustetut katoavat palikat, liikkuvia palloja vapauttavat tykit, viisi erilaista pelaajan tappamiseen kykenevää olentoa ja erilaiset labyrintit, joissa kulkiessaan vapauttaa tien tukkivia liikkuvia palikoita. Peli on siis tavallaan sekoitus toimintaa ja ongelmanratkaisua. Se on saatavissa freewarena, ja mukana tulevan ohjelman avulla kuka tahansa voi tehdä omia kenttiä peliin.
Memorial (albumi)

Memorial on Moonspellin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2006.
Memorial valittiin "Metalhammer" -lehdessä toukokuussa 2006 kuukauden albumiksi. Metal Heartin ja Rock Hardin arvosteluissa se sai yhdeksän pistettä kymmenestä.
Hilselp

Hilselp (kansikuvassa koko nimi ”Hilselp – Suomen suursuosikit samalla levyllä”) oli Miettisen omistaman Hilse-levymerkin vuonna 1979 julkaisema kokoelma-LP. Sillä oli mukana suuri osa sen ajan merkittävistä suomalaisista punk-yhtyeistä. Albumin mukana tuli kaksi lehteä: Super-Hilse ja Pahkasika nro 6 (Musiikki-Pahkasika). Albumin kannen suunnitteli Jyrki Siukonen. 
Hilselp uudelleenjulkaistiin CD:nä vuonna 2002.
Hockey Hall of Fame

Hockey Hall of Fame (HHOF) on jääkiekon historiaa ja kuuluisia pelaajia sekä lajin vaikuttajia esittelevä galleria, joka sijaitsee Torontossa Kanadassa. Myös Stanley Cup -pokaalia ja muita, pienempiä palkintoja (kuten Lady Byng Memorial Trophy ja Maurice 'Rocket' Richard Trophy) säilytetään samassa rakennuksessa.
Pelaaja, tuomari tai seura- tai sarjatoiminnassa mukana oleva toimitsija tai vaikuttaja voi uransa jälkeen päästä Hockey Hall of Famen jäseneksi, jos hän on yltänyt uransa aikana johonkin suureen saavutukseen, ollut merkittävä pelaaja tai on edistänyt jollakin tavalla jääkiekon kehittymistä.
Kesäkuussa vuonna 2010 yhdysvaltalainen Cammi Granato ja kanadalainen Angela James valittiin ensimmäisinä naisjääkiekkoilijoina mukaan Hockey Hall of Fameen.
Valintamenettely.
Päästäkseen Hockey Hall of Fameen henkilön täytyy saada 18-jäsenisessä valintakomiteassa ainakin 15 jäsenen puolto. Kunakin vuonna korkeintaan neljä pelaajaa, kaksi toimitsijaa ja yksi päätuomari tai linjamies voidaan ottaa Hockey Hall of Fameen. Tullakseen asetetuksi ehdolle kiekkosuuruuden tulee olla päättänyt uransa kiekkotoiminnan parissa ainakin kolme vuotta ennen ehdolle valitsemista. Tämä muihin urheilulajeihin varrattuna lyhyehkö "koetusaika" on saanut osakseen arvostelua, koska esimerkiksi Gordie Howe, Guy Lafleur ja Mario Lemieux ovat jatkaneet peliuraansa sen jälkeen, kun he ovat päässeet Hockey Hall of Fameen.
Erityisen suuri kunnia on tulla valituksi heti uran päätyttyä ilman kolmen vuoden "karenssia". Tällaisen nopean menettelyn kautta Hall of Fameen on otettu seuraavat kymmenen pelaajaa:
Luokittelu.
Hall of Fameen valittavat pelaajat luokitellaan kolmeen eri luokkaan: pelaajiin (), rakentajiin () ja toimitsijoihin (). Pelaajiin kuuluu vuonna 2010 perustettu alaluokka naispelaajille, toimitsijoihin taas pää- ja linjatuomareita. Rakentajat-luokka taas sisältää muun muassa valmentajia, toimitusjohtajia, seuranomistajia ja kommentaattoreita.
Ei-kanadalaiset.
Muutamat muutkin kuin Kanadan kansalaiset ovat aikojen saatossa saaneet kunnian tulla valituksi HHOF:ään pelaajana. Kansallisuusrajojen ylityksiä on aikojen saatossa kuitenkin tapahtunut suuntaan jos toiseenkin: esimerkiksi Slovakiassa natsi-Saksan vaikutuspiirissä olleen nukkevaltion aikana syntynyt Stan Mikita muutti lapsena Kanadaan, ja Bryan Trottier ja Tony Esposito ovat edustaneet niin Kanadaa kuin Yhdysvaltojakin. Seuraavat ovat ei-kanadalaisia:
Kritiikki.
Kiekkoilun Hall of Famen kanadalaispainotteisuus on saanut kritiikkiä, ja esimerkiksi Neuvostoliiton jääkiekkoilijoista vain viisi on päässyt sen jäseniksi. Useissa maissa on perustettu kansallisia kunniagallerioita ansioituneita pelaajia tai toimitsijoita varten. Myös Kansainvälisellä jääkiekkoliitolla on oma kunniagalleriansa IIHF Hall of Fame.
Peneda-Gerêsin kansallispuisto

Peneda-Gerêsin kansallispuisto (), usein myös pelkkä Gerês, on Portugalin ainoa kansallispuisto.
Peneda-Gerêsin kansallispuisto avattiin 8. toukokuuta 1971. Se sijaitsee Melgaçon, Arcos de Valdevezin, Ponte da Barcan, Terras de Bouron ja Montalegren kuntien alueilla. Puiston pinta-ala on 702,90 km².
Puisto on saanut WWF:n PAN Parks sertifikaatin.
Darkness and Hope

Darkness and Hope on portugalilaisen dark metal -yhtye Moonspellin vuonna 2001 ilmestynyt viides albumi. Sen kustansi Century Media Records.
"Darkness and Hopesta" julkaistiin muutamia versioita, joista kukin sisälsi coverversion eri kappaleesta: Madredeuksen ”Os senhores da guerra”, Ozzy Osbournen ”Mr. Crowley” ja Joy Divisionin ”Love Will Tear Us Apart”.
Kappaleet.
Bonuskappaleet
Äijälänsalmi

Äijälänsalmi on Jyväskylässä sijaitseva, noin 700 metriä pitkä salmi, joka yhdistää Jyväsjärven Päijänteeseen. Aikaisemmin paikalla oli Äijälänjoki, jota pitkin Jyväsjärvi laski Päijänteeseen, mutta vuosina 1839, 1840, 1856 ja 1859 suoritettujen ruoppausten vaikutuksesta entinen Äijälänjoki muuttui Äijälänsalmeksi ja Jyväsjärven pinta laski Päijänteen pinnan tasolle. Tästä seurasi, että Jyväskylän ja Päijänteen välille avautui laivayhteys, joka on vieläkin käytössä. Jyväskylän satama, joka oli aiottu rakentaa ulkosatamaksi Päijänteen puolelle, voitiin toteuttaa kaupungin ruutukaava-alueelle Jyväsjärven rannalle. Satama on 1990-luvulla siirretty Rantaväylän tieltä Lutakkoon. 
Äijälänsalmen yli menee kaksi siltaa. Jalankulun ja pyöräilyn siltana toimii Äijälänsalmen vanha silta, joka on yksi Suomen vanhimmista teräsbetonisilloista ja jota pitkin kulkee Tahvosentie, ja autoliikenteelle uusi silta, jota pitkin kulkee Kuokkalantie. Matti-elokuvassa Matti Nykänen hyppää veteen Äijälänsalmen toiselta sillalta. Äijälänsalmi oli Jyväskylän ja Jyväskylän maalaiskunnan rajana vuonna 1965 tapahtuneesta alueliitoksesta vuonna 2009 tapahtuneeseen kuntaliitokseen (Päijänteen puolelta uuteen siltaan asti).
Paraisten kaupunginkirjasto

Paraisten kaupunginkirjasto on Paraisilla sijaitseva yleinen kirjasto. Se kuuluu Blanka-kirjastoihin, joka on Paraisten ja Kemiösaaren kunnankirjastojen yhteinen kirjastokimppa. 
Paraisten kaupunginkirjastolla on useita toimipisteitä; kesäkuussa 2021 niitä oli kuusi: Houtskarin kirjasto, Iniön kirjasto, Korppoon kirjasto, Nauvon kirjasto, Paraisten kirjasto ja Utön kirjasto. Paraisten kirjasto on kaupunginkirjaston päätoimipiste. Paraisten kirjaston toiminta sai alkunsa jo vuonna 1861. Kiinteiden toimipisteiden ohella Paraisten kaupunginkirjasto ylläpitää laivakirjastoiksi kutsuttuja kirjakokoelmia neljällä yhteysaluksella (M/S Fiskö, M/S Nordep, M/S Karolina ja M/S Satava) Houtskarin, Iniön, Korppoon ja Nauvon yhteysaluksilla pääsaarten ja ulkosaarten välillä. 
Paraisten kaupunginkirjastoon voi tulla tekemään koulutehtäviään, lainaamaan kirjoja, odottamaan bussia tai oleskelemaan.
Santa Maria da Feira

Santa Maria da Feira on Portugalin kaupunki Aveiron piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 216 neliökilometriä ja väkiluku 137 961 (vuonna 2022). Kaupungin väestötiheys on siten 639,1 asukasta neliökilometrillä. Santa Maria da Feira kuuluu Porton metropolialueeseen.
Santa Maria da Feiran pormestari on sosiaalidemokraattisen puolueen Amadeu Albergaria.
H’K Sokil Kiova

H’K Sokil Kiova () on Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa pelaava jääkiekkoseura.
Historia.
Neuvostoaikana Sokil pelasi vuodet 1963-1965 ja 1971-1978 Pervaja Ligassa ja vuodet 1965-1970 ja 1978-1991 Neuvostoliiton mestaruussarjassa.
Neuvostoliiton kaaduttua Sokil osallistui Kansainväliseen liigaan. Samalla Sokol pelasi myös vastaperustetussa Ukrainan pääsarjassa. Venäjän kansallistettua jääkiekkosarjansa 1996 keskittyi Sokol ainoastaan Ukrainan sarjaan.
Vuodesta 2004 eteenpäin Sokil on pelasi enimmäkseen naapurimaan Valko-Venäjän Ekstraligassa. Poikkuksia olivat kaudet 2007–2008 ja 2008–2009, jolloin joukkue pelasi ainoana ukrainalaisena seurana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa. Sokilin kakkosjoukkue Sokil-2 pelasi samaan aikaan Ukrainan pääsarjassa.
Sokil voitti myös ensimmäisen Tampere Cupin vuonna 1989.
Seura on viime aikoina kärsinyt talousvaikeuksista, eikä sen edustusjoukkuetta saatu kasaan kaudelle 2014–2015.