John Ruskin

John Ruskin (8. helmikuuta 1819 Lontoo, Englanti – 20. tammikuuta 1900 Coniston) oli englantilainen professori, kirjailija, runoilija, taidemaalari ja taidekriitikko.
Elämä.
Ruskin oli sherrytehtailijan poika, ja hän suoritti opintonsa Oxfordissa. Omaisuutensa ansiosta hän saattoi matkustella ympäri Eurooppaa ja käydä museoissa opiskelemassa maalaustaidetta.
Toiminta.
Ruskin kuului prerafaeliitteihin. Ryhmä syntyi 1800-luvun puolivälissä esteetikkojen (fin de siècle) ja kirjallisten piirien yhteiseksi järjestöksi. Ruskin kirjoitti teoksen "The Stones of Venice" (1853), joka oli eräänlaisen törmäys viktoriaaniseen yhteiskuntaan, ja sen tarkoituksena oli tuoda yhteen taide, luonto, moraali ja ihminen. Tämä teos teki hänestä eräänlaisen arts and crafts -liikkeen perustajan, kun William Morris, jonka ohjaaja hän oli, nousi liikkeen kärkihahmoksi. Kirjoitustensa ja kuulijoidensa kautta hän herätteli henkiin kuoleman kielissä ollutta englantilaista käsityötaitoa. Hän on myös jugendin edelläkävijöitä.
Vuodesta 1870 lähtien Ruskin vastusti ranskalaisen arkkitehdin Viollet-le-Ducin näkemyksiä, joiden mukaan arkkitehtuurin tuli olla yhtenäinen kokonaisuus, historiasta ja historiallisen monumentin kokonaisuudesta välittämättä. Teoksessaan "The Seven Lamps of Architecture" (1849) Ruskin määritteli arkkitehtuurin inhimilliseksi olioksi, jota tulee tukea ja siten restauroida sitä mahdollisimman vähän. Mutta monumentin pitää saada myös kuolla luonnollinen kuolema. Näin oli muodostunut kaksi erilaista näkemystä kansallisten aarteiden säilyttämiseksi. Ruskin sai tukea William Morrisilta, joka suositteli, että kohteita ei restauroitaisi lainkaan. Morris perustikin vanhojen rakennusten suojeluun erikoistuneen järjestön.
Ruskinin taidemaku sai hänet ihailemaan yhtä lailla Italian alkukantaista taidetta kuin englantilaista taidemaalaria William Turneria. Hän oli myös suuri taiteen propagandisti. Hänen ajatuksensa kansantajuistivat taidetta ja hänen kirjansa vaikuttivat voimakkaasti "arts and crafts" -liikkeeseen. Se edusti selkeästi paluuta luontoon -ajatusta, joka taiteessa merkitsi viehkeitä, aaltomaisia muotoja ja hillittyä charmia, jotka löydetään kasvien, kukkien, hyönteisten, kalojen, lohikäärmeiden, seireenien ja lintujen muodoista ja niiden väreistä kaikessa loistossaan.
Ruskin avasi Cambridge School of Art'n vuonna 1858, jonka perustuksille on rakennettu nykyinen Anglia Ruskin University. Cambridgessä, Chelmsfordissa, Peterboroughssa ja Lontoossa toimiva Anglia Ruskin University on nimetty Ruskinin mukaan. 
Ruskin toimi taiteen professorina Oxfordin yliopistossa. 
Ruskin vaikutti kirjailija Leo Tolstoin, kirjailija Marcel Proustin, esseisti Thomas Carlylen ja Intian itsenäisyysliikkeen johtaja Mahatma Gandhin ajatuksiin.
Käännöksistä.
Ruskin ei elinaikanaan antanut lupaa teostensa kääntämiseen muille kielille. Hän kommentoi käännöksiä: "Jokaisella kansalla on riittävästi omalla kielellään kirjoitettuja hyviä kirjoja, mutta jos tahdotaan oppia toisten seutujen kirjailijoilta, pitäisi käyttää heidän omaa kieltään." Käännöksiä päästiin kustantamaan vasta kun Ruskin kuoli tammikuussa 1900.
Ruskinin aikoinaan suositun teoksen "Sesame and Lilies" on ranskantanut kirjailija Marcel Proust. Käännös ilmestyi nimellä "Sésame et Lys" (1906). Proust kirjoitti siihen esipuheeksi laajan esseen "Sur la lecture", jonka taas on suomentanut Sampsa Laurinen. Suomennos on julkaistu nimellä "Lukija", ja siihen liittyy Laurisen essee "Proust Ruskinin poluilla", jossa hän käsittelee Proustin suhdetta Ruskinin ajatteluun ja tuotantoon.
Proust ryhtyi työhön, aluksi äitinsä avustamana, sillä hänen englannintaitonsa oli vähäinen. Silti käännöksiin jäi merkittäviä virheitä, varsinkin ensimmäiseen, joka oli "La Bible d'Amiens". Toinen ja viimeinen Proustin tekemä ranskannos "Sésame et Lys" on tarkempaa työtä. Häneltä pyydettiin muitakin Ruskin-ranskannoksia, mutta oma kirjailijatyö oli alkanut itää, ja terveyden hekentyessä hän halusi käyttää aikansa siihen.