tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Willy Mairesse

Willy Mairesse (1. lokakuuta 1928 Momignies, Vallonia, Belgia – 2. syyskuuta 1969 Oostende, Flanderi, Belgia) oli belgialainen kilpa-autoilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kausilla 1960–1963 ja 1965. Mairesse osallistui yhteensä 13 Grand Prix -kilpailuun, ja saavutti 7 MM-pistettä ja yhden palkintosijan vuoden Italian osakilpailusta. Toisen pistesijansa hän saavutti vuoden 1962 Italian osakilpailussa oltuaan neljäs. Mairesse ajoi kuudessa MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa, joista voitti kaksi.
Kaudella Mairesse kärsi loukkaantumisista, kun hän loukkaantui ensin Le Mansin 24 tunnin ajoissa ja Saksan osakilpailussa hänet lennätettiin kolarin jälkeen sairaalahoitoon. 
Mairesse loukkaantui Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1968 sattuneessa onnettomuudessa niin pahasti, että hänen piti lopettaa uransa. Tämän seurauksena Mairessen mielenterveys romahti ja hän teki itsemurhan hotellihuoneessaan Ostendissa syyskuussa 1969.
Mairessen viimeisen F1-kilpailun katsotaan olleen kauden 1965 Belgian GP, mutta hän ei lähtenyt kilpailussa.
Kilpa-ajajan uransa lisäksi Mairesse toimi myös myyntiedustajana, joka myi muun muassa Hondan mopoja ja moottoroituja työkaluja.
William Godwin

William Godwin (3. maaliskuuta 1756 Wisbech, Cambridgeshire, Englanti – 7. huhtikuuta 1836 Lontoo, Englanti) oli englantilainen journalisti, kirjailija ja yhteiskuntafilosofi.
Ajattelu.
William Godwin oli individualistinen anarkisti ja filosofinen anarkisti, joka sai vaikutteita valistusajasta ja kehitti monen mielestä ensimmäisen modernin anarkistisen koulukunnan. 
Pjotr Kropotkinin mukaan Godwin ”muotoili ensimmäisenä anarkismin poliittiset ja taloudelliset käsitteet vaikkei antanut ajatuksilleen tuota nimitystä ['anarkismi']”. Godwin oli utilitaristi, joka kuitenkin uskoi, että kaikki yksilöt eivät ole samanarvoisia, vaan enemmän sosiaalista hyvää tuottavat ovat arvokkaampia ja siksi heitä pitäisi suosia: siis kaikilla ei olisi samoja oikeuksia. Godwin vastusti valtiovaltaa, koska se puuttuu yksilön oikeuteen, ”yksityiseen harkintaan”, päättää, mikä hänen toimintansa maksimoisi utiliteetin (hyödyn). Hän tuomitsee muutkin yksilön harkintaa rajoittavat auktoriteetit. Muunnelman tästä kehitti Stirner poistamalla utilitarismin.
Godwin oli ääri-individualisti: kaikki yhteistyö työssä tulisi eliminoida. Godwinin individualismi oli niin radikaalia, että hän jopa vastusti yksilöiden yhteisesiintymistä orkestereissa. Hän kirjoitti teoksessaan "Political Justice", että ”kaikki, mitä käsitteellä yhteistyö ymmärretään, on jollain tavalla pahaa”. Ainoa poikkeus tähän hänellä on se spontaani yhteistyö, jota joskus syntyy, kun yhteisöä uhataan väkivallalla. Hänen mukaansa yksi syy vastustaa yhteistyötä on se, että se rajoittaa yksilön kykyä edistää suurempaa hyvää.
Vaikka Godwin vastusti valtiovaltaa, hänen mukaansa minimivaltio on toistaiseksi ”välttämätön paha”, joka ajan mittaan tiedon lisääntyessä tulisi yhä merkityksettömämmäksi ja jäisi vaille valtaa. Hän vastusti erityisesti demokratiaa pelätessään enemmistön sortavan yksilöä, joskin piti diktatuuria vielä demokratiaakin pahempana.
Godwin tuki yksityistä omistusoikeutta ja sanoi: ”jokainen on oikeutettu työnsä tuotosten hallitsemiseen”. Toisaalta hän suositteli, että yksilöt lahjoittaisivat tarpeetonta omaisuuttaan tarvitseville. Siis vaikka ihmisillä oli oikeus yksityisomaisuuteen, heidän tulisi olla altruisteja. Tämä perustui utilitarismiin. Lahjoittamiseen ei kuitenkaan saisi pakottaa, vaan sen tulisi olla yksilön ”vapaan harkinnan” varassa. Hän ei kannattanut yhteisomistusta, kuten kommunismissa, mutta silti anarkokommunistit saivat vaikutteita hänen suosituksestaan jakaa ylijäämää.
Godwinin näkemykset eivät täysin vastaa niiden ideologioiden näkemyksiä, jotka sanovat saaneensa häneltä vaikutteita. Historioitsija Albert Weisbord pitää Godwinia varauksetta individualistisena anarkistina. Osa muista utilitaristeista on arvioinut, että on parempi antaa ulkopuolisen vallan pakottaa ihmiset lahjoittamaan kuin sallia kunkin päättää omasta lahjoittamisestaan.
Yksityiselämä.
Godwin meni naimisiin 1797 radikaalin feministin Mary Wollstonecraftin kanssa. Heidän tyttärensä oli Frankensteinin kirjoittaja Mary Wollstonecraft Shelley.
Tarttila

Tarttila on kylä, joka sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Valkeakosken keskustasta etelään lähellä Akaan rajaa ja Helsinki–Tampere-moottoritietä (valtatie 3). 
Tarttilassa sijaitsee Visavuori, Emil Wikströmin taiteilijakoti. Tarttilassa toimii kyläyhdistys. Tarttilan koulussa on luokat 1–6. Lähellä Tarttilaa on Päivölän opisto.
Idänpää

Idänpää on Hämeenlinnan 16. kaupunginosa ja lähiö. Se sijaitsee noin kolme kilometriä keskustasta itään entisen Idänpään kylän paikalla. Kylä sijaitsi Katumajärven päässä kaupungin itäpuolella, mistä johtuu alueen nimi. Idänpään liikekeskustan tuntumassa valtatie 10 risteää keskustaan suuntautuvan Viipurintien kanssa. Alueella sijaitsevat muun muassa Idänpään terveysasema, Päivärinteen palvelutalo, S-Market, Alko, R-kioski, Idänpään Torppa sekä autoliikkeitä, huoltoasemia ja katsastuskonttori. Idänpään naapurikaupunginosia ovat Hätilä, Sairio, Ruununmylly, Kappola ja Katinen.
1800-luvun valtiopäivämies Juhana Idänpään-Heikkilä oli kotoisin Idänpäästä, mistä hänen lisänimensäkin on peräisin. Idänpään-Heikkilän mukaan nimetyssä Juhananpuistossa sijaitsee yhä hänen rakennuttamansa kivinen jyväaitta.
Skitsenkefalia

Skitsenkefalia (aivorakoiluhuokoistuma) on synnynnäinen aivoepämuodostuma. Oireina saattaa olla kehitysvammaisuutta, CP-vamma ja epilepsia. 
Skitsenkefalian aiheuttaa geenivirhe kymmenennen kromosomin pitkässä varressa. Oireyhtymästä tunnetaan muodot I ja II. II-tyyppi on vaikea-asteinen muoto, johon kuuluu toisinaan lihasvelttoutta, kävely- ja puhekyvyttömyyttä sekä sokeus. 
Skitsenkefalia kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1946. Oireyhtymän maailmanlaajuisesta esiintyvyydestä ei ole tarkoin tutkittua tietoa.
Sabahattin Ali

Sabahattin Ali, myös "Sabaheddin Ali", (1906 Gümülcine, Osmanien valtakunta – 1948 Kırklareli, Turkki) oli turkkilainen kirjailija ja saksan kielen opettaja.
Sabaheddin joutui vankilaan (1932–1933) kirjoitettuaan satiirisen runon vallanpitäjiä vastaan. Vuodesta 1938 hän toimi musiikinopettajana Ankaran konservatoriossa ja myöhemmin Ankarassa toimittajana. "Marko Paşan" -lehdessä toimittajana ollessaan hän joutui jälleen vankilaan ja kuoli hämärissä oloissa yrittäessään pakoa Bulgariaan. Sabaheddin aloitti realistisen kertomuksen Turkin kirjallisuudessa. Hän kuvasi erityisesti maaseudun epäkohtia.
Ranskan presidentinvaali 2007

Ranskan presidentinvaali 2007 järjestettiin huhti–toukokuussa 2007. Keskustaoikeistolainen Nicolas Sarkozy voitti vaalin ja hänestä tuli uusi presidentti viideksi vuodeksi. 
Ensimmäisen kierroksen suora kansanäänestys 12. ehdokkaan välillä järjestettiin sunnuntaina 22. huhtikuuta 2007. Yksikään ehdokas ei saanut 50 % tai suurempaa kannatusta, joten toinen kierros järjestettiin 6. toukokuuta 2007 kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välillä, jotka olivat Nicolas Sarkozy ja Ségolène Royal. 
Järjestyksessään vaali oli Viidennen tasavallan yhdeksäs.
Ensimmäisen kierroksen äänestysprosentti oli 83,77 ja toisen 83,97.
Ehdokkaat.
&lt;noinclude&gt;
Mannasuurimo

Mannasuurimot eli mannaryynit (vehnäsuurimot) ovat viljavalmiste. Mannasuurimot valmistetaan erottamalla vehnänjauhatuksen yhteydessä karkeat ydinrakeet mannasuurimoiksi. Niitä käytetään yleisimmin puurojen, vellien ja erilaisten jälkiruokien valmistukseen tai leivonnaisten kuohkeuttamisessa. Ne on säilytettävä kuivassa ja viileässä, suojassa voimakkailta hajuilta. 
Mannasuurimoiden keittoaika vaihtelee tyypeittäin ja on keskimäärin 5–10 minuuttia.
Mannaryyneiksi kutsuttiin alkuaan ojasorsimon jyvistä valmistettuja suurimoita, joita tuotettiin varsinkin Puolassa ja Itämerenmaakunnissa. Ojasorsimoa ei viljelty, vaan se kasvoi luonnonvaraisena kosteissa notkelmissa. Jyviä kerätessä alle levitettiin kangas ja kasveja ravisteltiin. Irronneet jyvät olivat pienempiä kuin hirssinjyvät, ja kun niiden ruskeat siemenkuoret poistettiin, saatiin niiden vaaleankeltainen hirssin kaltainen väri esiin. Suomessa 1920-luvulla mannaryynit tehtiin vehnästä.
Zetti

Armelino Donizetti Quagliato, pelaajanimeltään Zetti (s. 10. tammikuuta 1965 Capivari, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut eri joukkueiden valmentajana Brasilian Série A:ssa.
Zetti pelasi koko uransa Brasiliassa. Parhaat saavutukset hän sai pelatessaan São Paulo Futebol Clubessa vuosina 1990–1996. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 17 maaottelua. Zetti oli kakkosmaalivahti Brasilian joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa.
Gordini

Gordini oli Formula 1-talli vuosina 1950-1956.
Amédéé Gordini, autosuunnittelija perusti tallin 1950, ja jo vuonna 1952 Gordinin autot olivat ainoat, jotka pystyivät pistämään kampoihin Ferrarille. Alussa Gordini teki paljon yhteistyötä Simcan kanssa.
Gordinit olivat nopeita ja kevyitä, mutta harvemmin kestivät koko kisan pituutta. Positiivinen poikkeus oli MM-sarjaan kuulumaton Reimsin GP, jossa Jean Behra oli ylivoimainen Gordinilla.
MM-sarjassa Gordini saavutti muutaman palkintopallisijoituksen, mutta F1-autojen kehitysvauhti oli jo 1950-luvulla liian kovaa pienelle tallille. Amédéé Gordini myi tallinsa Renault'lle ja jäi firmaan tekemään kehitystyötä.
Formula 1 -saavutukset.
Palkintosijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Formula 1 -tulokset.
Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
† = Jaettu auto.
Hello Kitty

Hello Kitty () on joukko japanilaisen Sanrio-yhtiön hahmoja, joista tunnetuin on kuvitteellinen hahmo "Kitty White". Kitty esiintyy sarjakuvissa ja animaatiosarjoissa sekä on myös koristeaihe laajassa Hello Kitty -tuotesarjassa. Kitty on valkoinen, keltanenäinen kissamainen hahmo, jonka vasemmassa korvassa on yleensä punainen rusetti. Usein Hello Kitty -sanaa käytetäänkin virheellisesti viittaamaan itse Kitty White -hahmoon. Kitty White ei vastoin yleistä uskomusta ole kissa, vaan pieni tyttö. Hahmo on britti, rakastaa omenapiirakkaa ja hänen vanhempiensa nimet ovat George ja Mary White.
Kittyn suunnitteli Yūko Shimizu vuonna 1974 rahakukkaron koristekuvaksi Sanriolle. Hello Kitty -tuotevalikoima on sittemmin laajentunut kattamaan muun muassa koriste-esineet, vaatteet, nuket, tarrat, koulutarvikkeet, kortit, ilmapallot ja folioilmapallot. Kitty Whitesta on tullut Sanrion monista hahmoista maailmanlaajuisesti suosituin. Suomessa Egmont julkaisee "Hello Kitty" -lehteä. Hello Kitty on myös vakiosarja japanilaisessa shōjomangalehti "Ribonissa". Kitty Whitesta on tehty myös useita animaatiosarjoja, joista yhtä on näytetty Suomessa Sub Juniori- ja Sub-kanavilla.
Perhe.
Kittyn perheeseen kuuluu Kittyn lisäksi isä (George White), äiti (Mary White) ja Kittyn kaksossisko Mimmy. Kittyn ystäviä ovat muun muassa apinasisarukset Tim ja Tammy, Kathy-pupu, Fify-lammas, Tracy-majava ja Jody-koira. Kittyn pituus on viisi omenaa ja paino kolme omenaa. Kittyllä on myös kissa nimeltä Charmmy.
Evoluutio – kriittinen analyysi

Evoluutio – kriittinen analyysi on saksalaisten Siegfried Schererin ja Reinhard Junkerin kirjoittama oppikirja, jonka Weyel-kustannusyhtiö julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1998. Matti Leisolan toimittama suomennos julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kirjan kirjoittajat omaksuvat näennäistieteellisen käsityksen "älykkäästä suunnittelusta" – nimittäin, että elämästä näkyy todisteita siitä, että sen olisi suunnitellut kirjassa erikseen nimeämätön älyllinen toimija. Aatteen kannattajat kuitenkin ymmärtävät, että tämä viittaa kristinuskon Jumalaan. Kirjan kirjoittajat esittävät lukuisia väitteitä evoluution tieteellistä teoriaa vastaan.
Suomennokselle julkaistiin vuonna 2014 "Evoluutio ja biologinen informaatio" -niminen jatko-osa.
Julkaisuhistoria.
Kirjan taustalla on noin viidentoista vuoden työ. Kirjan ensimmäiset versiot ilmestyivät saksan kielellä kolmena eri painoksena (1986, 1988, 1992) nimellä "Entstehund und Geschichte der Lebewesen" ja vuonna 1998 täysin uudistettuna nimellä "Evolution – ein kritisches Lehrbuch", joka muodostaa suomenkielisen teoksen rungon.
Aino-lehdessä julkaistun artikkelin mukaan Matti Leisola perusti Datakirjat-kustannusyhtiön vuonna 2000 koska suomalaiset kustantamot kieltäytyivät julkaisemasta hänen suomentamaa versiota "Evolution – ein kritisches Lehrbuch" -kirjasta. Datakirjat julkaisi "Evoluutio – kriittinen analyysi" -nimisen suomennoksen ensimmäisen painoksen vuonna 2000 ja toisen, täydennetyn painoksen vuonna 2007.
Vuonna 2014 Datakirjat julkaisi 125-sivuisen "Evoluutio ja biologinen informaatio" -nimisen jatko-osan "Evoluutio – kriittinen analyysi" -kirjalle. Jatko-osa perustui myös "Evolution – ein kritisches Lehrbuch" -nimiseen kirjaan. Suomenkielisen version toimittivat Matti Leisola ja Pekka Reinikainen.
Vastaanotto.
Kirjalle myönnettiin "Deutscher Schulbuchpreis" -palkinto vuonna 2002. Saksalainen lautakunta on myöntänyt palkinnon vuodesta 1990 asti teoksille, jotka välittävät "kunnioitusta Jumalaa kohtaan".
Vuonna 2006 Jussi K. Niemelä ja Osmo Tammisalo kirjoittivat Skeptikko-lehdessä, että kirja oli täynnä harhaanjohtamista ja näennäistieteelle ominaista "kiemurtelua". Heidän loppupäätelmä oli, että "luomisoppi on pahassa kriisissä, jos hyväntahtoiset professoritkin joutuvat harrastamaan näin kieroja temppuja, harhauttamista, valheellisuutta ja yhteydestään irrotettuja sitaatteja".
Euroopan neuvoston "Committee on Culture, Science and Education" -lautakunnalla vuonna 2007 ollut Anne Brasseur viittasi kirjaan negatiivisena esimerkkinä siitä, miten joissakin Euroopan maissa on esiintynyt vastustusta Darwinin teorian opetusta kohtaan.
Tekijät.
Suomeksi toimittanut:
Avustajina:
Amon (Formula 1 -talli)

Amon oli kilpa-ajaja Chris Amonin epäonnistunut yritys perustaa oma Formula 1 -talli.
Hän rahoitti suurimman osan projektista itse, ja hänelle jäi yrityksestä suuret velat. Gordon Fowell suunnitteli Amon-Ford AF101:n perinteisen kaavan mukaan, joskin autossa oli eräitä myöhemmin yleistyneitä ratkaisuja, kuten polttoainetankin sijoittaminen kuljettajan ja moottorin väliin sekä titaanin käyttäminen auton ripustuksissa.
Ensiesiintyminen Formula 1:ssä oli 1974 Espanjan GP:ssä, jossa Amon selviytyi 23. lähtöruutuun. Kilpailussa hän keskeytti jarruvian vuoksi. Yritykset päästä mukaan seuraaviin viiteen kilpailuun epäonnistuivat ja talli päätti sulkea ovensa.
Lin Yutang

Lin Yutang, myös Lin Jutang (10. lokakuuta 1895 – 26. maaliskuuta 1976) oli kiinalainen kirjailija, joka kirjoitti sekä kiinaksi että englanniksi. Hänen tuotantonsa käsittää mietekirjoja, romanttisesti Kiinaa kuvaavia romaaneja ja Kiinaa käsitteleviä kirjoja. Hän myös käänsi klassisia kiinalaisia tekstejä englanniksi.
Linin merkittävimmpiä teoksia on vuonna 1937 ilmestynyt "Maallinen onni". Siitä oli Linin kuollessa otettu englanniksi yli 40 painosta, ja se oli silloin käännetty ainakin 15 kielelle.
Lin toimi Singaporen yliopiston ensimmäisenä rehtorina. Hän erosi huhtikuussa 1955, koska hänen kommunismin vastaista vakaumustaan oli arvosteltu.
Taiwanin hallitus tarjosi Linille useita kertoja korkeaa hallinnollista asemaa, mutta Lin kieltäytyi. Hän vietti elämänsä loppupuolen vuoroin Hongkongissa ja Taiwanissa. Hän kuoli Hongkongissa Queen Maryn sairaalassa vuonna 1976.
Lin oli naimisissa, ja pariskunnalla oli kaksi tytärtä.
Aiheesta muualla.
R.E.X. Records

R.E.X. Records oli itsenäinen levy-yhtiö, joka toimi 1980-luvun lopulta lähtien, kunnes ajautui taloudellisiin vaikeuksiin vuonna 1995.
Yhtiö oli erityisen aktiivinen kristillisen metallimusiikin parissa, vaikka sen tiettyjen yhtyeiden kuten Circle of Dustin tuotantoa myytiin erityisesti maallisissa levykaupoissa. Tytäryhtiöitä olivat Storyville Records ja Street Level Records, jotka perusti Randy Stonehill.
Diamante Music Group jakeli yhtiön levyjä kristillisillä markkinoilla vuoteen 1994 saakka, kunnes jakelija vaihdettiin Light Distributioniin, jonka omisti Platinum Entertainment. Valtavirran markkinoilla yhtiön tuotantoa jakeli R.E.D., jonka omisti Relativity Records.
R.E.X. Recordsin entinen työntekijä Alex Parker perusti Flying Tart -yhtiön vuonna 1990.
Connaught Engineering

Connaught Engineering (tai lyhyemmin Connaught) oli Formula 1 -autoja ja urheiluautoja valmistava yritys, joka esiintyi Formula 1 -sarjassa vuosina –.
Tallin perustivat suunnittelija Rodney Clarke ja insinööri Mike Oliver. Auton ajettavuus oli hyvä, mutta moottoritehoissa se jäi paljon jälkeen aikansa parhaista. MM-sarjan ulkopuolella talli saavutti voittojakin, mutta MM-sarjassa paras saavutus oli Ron Flockhartin kolmas sija Italian GP:ssä 1956.
Formula 1 -saavutukset.
Palkintosijat
Paalupaikat
Nopeimmat kierrokset
Formula 1-tulokset.
‡ = Jaettu auto.
Blade of the Immortal

Blade of the Immortal () on japanilaisen Hiroaki Samuran vuosina 1994–2012 julkaistu toimintapainotteinen manga-sarjakuva. Se on voittanut lukuisia palkintoja, joista merkittävin on kenties Eisner-palkinto parhaasta ulkomaisen sarjakuvan yhdysvaltalaisjulkaisusta vuodelta 2000.
Sarjakuvan tapahtumat sijoittuvat Tokugawa-kauden Japaniin, tarkemmin sanottuna 1780-luvulle. Sarjakuvan päähenkilö on Manji, joka on liki kuolematon soturi. Hänen naispuolinen toverinsa on Rin Asano. Muita keskeisiä hahmoja ovat Kagehisa Anotsu ja Taito Magatsu.
"Blade of the Immortal" ilmestyi englanniksi Dark Horse Comicsin kustantamana. Lehtiversioista koottuja albumeita ilmestyy yhteensä 31 kappaletta.
Takashi Miike ohjasi vuonna 2017 mangaan perustuvan elokuvan. Pääosaa esitti elokuvassa Takuya Kimura. Loppuvuonna 2019 ensi-iltansa sai mangaan perustuva animesarja.
EuroBrun

EuroBrun oli pieni Formula 1 -talli, joka toimi F1-kausilla 1988–1990 vaatimattomalla budjetilla. EuroBrun-talli osallistui kaikkiaan 46 osakilpailuun saavuttamatta MM-pisteitä.
Italialaisen Paolo Pavanellon Formula 3 -sarjassa menestyneen Euroracingin ja sveitsiläisen Walter Brunin urheiluautosarjoissa hyviä tuloksia saaneen tallien yhdistämisestä syntyi EuroBrun. Debyyttikaudella tallin kuljettajina toimivat Oscar Larrauri ja Stefano Modena. EuroBrun oli kärkiautoja noin 5 sekuntia hitaampi kierrosajoissa ja tallin parhaaksi tulokseksi jäi Modenan 11. sija Unkarin GP:stä 1988. Kanadan GP:ssä EuroBrun ajoi aika-ajoissa 15. lähtöruutuun, joka oli tallin paras aika-ajosuoritus sen F1-historian aikana.
Kaudella 1989 ajatettiin vain yhtä EuroBrunia, muttei talli päässyt osallistumaan yhteenkään GP:hen, vaan karsiutui tai esikarsiutui niissä kaikissa. Kuljettajana toimi Gregor Foitek.
Kausi 1990 jäi EuroBrunin viimeiseksi. USA:n GP:n 13. sija jäi kauden ainoaksi sijoitukseksi ja talli vetäytyi F1-sarjasta Espanjan GP:n 1990 jälkeen.
Walter Lippmann

Walter Lippmann (23. syyskuuta 1889 New York – 14. joulukuuta 1974 New York) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija.
Lippmann opiskeli filosofiaa ja valtiotiedettä Harvardin yliopistossa ja ryhtyi sitten lehtimieheksi. "The New Republic" -lehden ohella Lippmann tunnettiin "New York Herald Tribunen" liberaalina kolumnistina, josta tuli esikuva monille kansainvälisen politiikan toimittajille ympäri maailman. Muun muassa Max Jakobson ilmaisee teoksessaan "Pelon ja toivon aika" suurta arvostusta Lippmannia kohtaan.
Lippmann oli mukana valmistelemassa Versailles’n rauhankonferenssia. Hän arvosteli kolumneissaan hyvin voimakkaasti Vietnamin sotaa. Hän sai Pulitzer-palkinnon vuosina 1958 ja 1962 kolumnistina.
Lippmannin kolumneja julkaisi myös "Helsingin Sanomat". Lehtitekstiensä ohella Lippmann julkaisi kymmeniä kansainvälistä politiikkaa kuvaavia kirjoja, joista vuoden 1947 "The Cold War" antoi nimen kylmän sodan aikakaudelle."
BOOTP

BOOTP ("Bootstrap Protocol") on tietoliikenteessä UDP-verkkoprotokollaa hyödyntävä protokolla, jolla palvelin voi jakaa verkon asiakkaalle IP-osoitteen automaattisesti. Protokolla määritellään :ssa. BOOTP käyttää UDP-portteja 68 ja 67.
BOOTP:n tarkoitus on jakaa IP-osoite jo koneen käynnistyessä (bootstrap-vaiheessa), jonka jälkeen levytön työasema voi hakea käyttöjärjestelmän ytimen TFTP-palvelimelta. Myöhemmin myös eräät PC:n verkkokortit, kuten 3Comin 3c905c, jos siihen on asennettu tarvittava BIOS-piiri, hyödynsivät BOOTP:tä ja osasivat hakea koneen käynnistyslevykettä vastaavan sisällön verkosta.
BOOTP:n käyttötarkoitus on lähes sama kuin RARP:n, mutta RARP on sidottu Ethernet-verkkoihin. DHCP on perustaltaan hyvin samankaltainen kuin BOOTP, mutta monimutkaisempi, ja suurin osa DHCP-palvelimista osaa toimia myös BOOTP-palvelimina. Myöhemmin Intel kehitti oman PXE-prokollan toteuttamaan samanlaisen koneen verkkokäynnistyksen mahdollistavan tekniikan.
Pesuhuone

Pesuhuone on yleensä nimenomaan peseytymistä varten tarkoitettu huonetila. Tältä osin se eroaa kylpyhuoneesta, johon voi sisältyä muitakin toimintoja, kuten WC. Pesuhuone on usein sijoitettu saunan yhteyteen, jolloin nimitystä "pesuhuone" käytetään erotukseksi "löylyhuoneesta". Pesuhuone toimii joskus myös pukeutumistilana. 
Pesuhuoneessa on yleensä vähintään lattiakaivo sekä suihku tai muu peseytymismahdollisuus. Pesuhuoneessa saattaa olla myös kylpyamme tai poreamme. Pesuhuone on yleensä laatoitettu tai päällystetty muovimatolla. Pesuhuoneessa saattaa olla myös paneloituja osia (esimerkiksi katto). 
Piirustusmerkintänä käytetään lyhennettä PH, PSH tai PESUH.
OSCA

OSCA () oli italialainen kilpa-autojen valmistaja, joka kilpaili Formula 1 -sarjassa kausilla – (ja Cooperin asiakastallina 1959).
Maseratin veljekset olivat myyneet perustamansa Maseratin tehtaan ja nimen jo 1930-luvulla Orsin suvulle, joten he perustivat uuden tehtaan ja merkin, Oscan. Osca rakensi pieniä urheiluautoja, joista osa muutettiin formula-kakkosiksi. 
Osca osallistui F1-sarjaan ensimmäistä kertaa vuonna , jolloin tallin kuljettaja Franco Rol ajoi kotikilpailussaan Italian GP:ssä yhdeksänneksi, mikä jäi tallin historian parhaaksi suoritukseksi. Veljekset koettivat myös päästä F1:iin omilla F2-autoillaan, kun F1-luokkaa ajettiin F2-autoilla ja . Oscan autojen menestys oli kuitenkin kehno, ja veljekset myivät tallin myöhemmin MV Agustan moottoripyörätehtaalle.
Järjestysrelaatio

Järjestysrelaatio on jossakin joukossa määritelty relaatio, joka "järjestää" sen alkiot suuruusjärjestykseen. Järjestysrelaatiolle käytetään merkintöjä x &lt; y (x on pienempi kuin y) tai y &gt; x (y on suurempi kuin x). Joukossa E määritelty relaatio &lt; on järjestysrelaatio, jos se toteuttaa seuraavat ehdot:
Joukko, jossa on määritelty järjestysrelaatio, on "järjestetty joukko".
Järjestetty kunta.
"Järjestetty kunta" on kunta, jossa on määritelty järjestysrelaatio, joka edellisten lisäksi toteuttaa myös seuraavat ehdot:
Järjestettyjä kuntia ovat esimerkiksi rationaalilukujen joukko formula_3 ja reaalilukujen joukko formula_4. Sitä vastoin kompleksilukujen kunnassa formula_5 ei järjestysrelaatiota voida määritellä niin, että se toteuttaisi kaikki nämä ehdot.
Järjestettyihin joukkoihin liittyviä relaatioita.
Järjestykseen ja samastukseen liittyviä relaatioita ovat lisäksi:
x "pienempi tai yhtäsuuri kuin" y
x≤y "ei päde x&gt;y"
x "suurempi tai yhtäsuuri kuin" y
x≥y "ei päde x&lt;y"
x "erisuuri kuin" y
x≠y "ei päde x=y"
Riko Eklundh

Riko Knut Henrik Eklundh (s. 17. maaliskuuta 1965 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä.
Elämäkerta.
Riko Eklundh suoritti ylioppilastutkintonsa Gymnasiet Lärkanissa Helsingissä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1989. Eklundh on esiintynyt yli kuudessakymmenessä teatteriproduktiossa ja myös elokuvissa ja TV-sarjoissa. Hän esiintyi muun muassa "Hovimäessä" toisesta neljänteen tuotantokauteen.
Eklundh aloitti uransa Åbo Svenska Teaterissa, jossa teki läpimurtoroolinsa "Amadeus"-näytelmän nimiosassa. Muita tärkeitä roolitulkintoja ovat seuraavien esitysten pääosat: "Topelius, Peer Gynt, Den dansande prästen", "Kungens Tal, Vi är bara mänskor, Röda rummet" ja musikaalit "Pieni kauhukauppa" (Seymour), "La cage aux folles" (Albin/Zaza), "Cabaret" (Seremoniamestari)ja Matilda (Trunchbull). Eklundh on tehnyt myös äänirooleja.
Riko Eklundh on toiminut luottamustehtävissä, erityisesti teatterialan järjestöissä kuten Näyttelijäliiton ja Teatterimuseon hallituksissa. Finlands Svenska Skådespelarförbundetin hallituksessa Eklundh istui melkein neljännes vuosisataa, 1994-2018, ja yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 2003–2007 ja 2014-2018. Hänet valittiin Näyttelijäliiton ansioituneeksi jäseneksi 2018 ja FSSn kunniajäseneksi 2020. Eklundh on liikuntayhdistys Friin perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja 2011.
Eklundh on tehnyt paljon yhteistyötä kuorojen ja orkestereiden kanssa, sekä juontajana että laulusolistina. Vuonna 2018 Riko Eklundh debytoi kirjailijana, ”"Flickan skall uppleva historia"” (”Tytön on koettava historiaa”) perustui Kerstin Eklundhin muistiinpanoihin vuosilta 1891–1918. Toisen kirjansa ”Gunvors lilla ABC” Eklundh julkaisi 2021. 
Vuonna 2013 Eklundhille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki. Vuonna 2018 Eklundh valittiin Åbo Svenska Teaterin kunniajäseneksi. Eklundh sai Folktingetin ansiomitalin vuonna 2019.
Eklundh asuu koreografin Antton Laineen kanssa Töölössä. Eklundhin kesäpaikka on Nauvossa jossa häntä kutsutaan nimikkeellä Sandholmin kreivi ("ruots. Greven af Sandholm"). 2024 Yle tuotti dokumentin nimeltä ”Riko Eklundh - teatterin ja todellisuuden rajamailla”, ohjaajana Mikaela Weurlander.
San Franciscon kansainvälinen lentoasema

San Franciscon kansainvälinen lentoasema on kansainvälinen lentoasema San Franciscossa Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2019 se oli Yhdysvaltain seitsemänneksi vilkkain lentoasema. Lentoasema sijaitsee 13 kilometriä etelään San Franciscosta Millbraen ja San Brunon kaupunkien läheisyydessä San Mateon piirikunnassa. Lentoasema on yhdysväylä kaikkialle Amerikkoihin, Eurooppaan, Aasiaan, ja Australaasiaan.
Ekologisuus ja melutason pienentäminen.
San Franciscon lentoaseman tavoitteena on alentaa kentän aiheuttamia kasvihuonekaasuja 25 % alemmas kuin ne olivat vuonna 1990. Kentän uskotaan saavuttavan tavoitteensa pian, sillä kasvihuonekaasujen tuotanto oli vuonna 2010 laskenut jo 17 % vuoden 1990 tason alapuolelle. Lentoasemalla on myös alettu käyttämään ekologisempia ajoneuvoja, kuten sähköautoja. Lisäksi kentän aiheuttamia saasteita on pyritty vähentämään istuttamalla lentokentän läheisyyteen tuhansia puita.
Sähkön ja veden osalta San Franciscon lentoasema on pyrkinyt vähentämään aseman vaatimaa sähkön- ja veden kulutusta sekä käyttämään enemmän uusiutuvia luonnonvaroja sähkön tuottamiseksi. Vuonna 2010 lentoaseman sähkönkulutus oli laskenut noin 6,3 % vuoden 2004 kulutukseen verrattuna. Aseman veden kulutus oli vuonna 2010 laskenut muun muassa vuotavien vesijohtojen korjaamisen ansiosta 14 % vuoteen 2004 verrattuna.
Lentoasema on pyrkinyt vähentämään myös aiheuttamiaan meluhaittoja lentokentän lähellä asuville ihmisille. Valtaosa lentokentän lentoliikenteestä ohjataan nykyisin nousemaan ja laskeutumaan San Franciscon lahden yli, minkä ansiosta lentokoneet eivät aiheuta niin suurta melua tiheään asutuilla alueilla. Lisäksi lentoasema on kustantanut vuodesta 1983 lähtien yli 15 000 kentän lähellä sijaitsevan omakotitalon äänieristyksen.
HMS M27

HMS M27 (Monitor N:o 27) oli Britannian kuninkaallisen laivaston M15-luokan monitori.
Valmistus.
Alus tilattiin Raylton Dixonilta Teesistä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1915. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta ja otettiin palvelukseen marraskuussa.
Palvelus.
Joulukuusta 1915 joulukuuhun 1918 alus oli Doverin partiolaivastossa. Alus uudistettiin Chathamin telakalla kolmiputkisella 4 tuuman tykillä, jotta se kykenisi palvelemaan Vienanmerellä. Alus lähti toukokuussa 1919 Arkangeliin monitorien "HMS M23", "HMS M24" ja "HMS M25" kanssa. Alus jouduttiin upottamaan Vienajoella 16. syyskuuta 1919 räjäyttämällä, jotta se ei olisi joutunut neuvostojoukkojen haltuun. Miehistö evakuoitiin "M25:een".
Mapocho

Mapocho on Andeilta Tyyneenmereen laskeva pieni joki, joka kulkee Chilen pääkaupungin Santiagon halki heti ydinkeskustan pohjoispuolelta. Joki on pahoin saastunut. Mapocho on noin 110 km pitkä. Joen vesimäärä vaihtelee hyvin suuresti vuodenaikojen mukaan, mutta sen virtaus on voimakas ympäri vuoden. Joen nimen uskotaan olevan kirjoitusvirheellinen muoto paikallisen intiaaniväestön, mapuchejen, nimestä.
Samppalinnan kesäteatteri

Samppalinnan Kesäteatteri on Turun Samppalinnanmäellä sijaitseva kesäteatteri, joka ohjelmistossaan on keskittynyt erityisesti musikaaleihin ja musiikkinäytelmiin. Samppalinnan ohjelmisto toteutetaan täysin ammattilaisten voimin. Teatterin omistaa Samppalinnan Kesäteatterin Kannatusyhdistys r.y. Samppalinnan katsomoon mahtuu kerrallaan 882 hengen yleisö.
Ensimmäiset ensi-illat kautta aikojen Samppalinnalla olivat Hemmo Airamon ohjaama "Isännän ääni" 17. kesäkuuta 1960 ja Veikko Uusimäen ohjaama "Kullervo" 31. heinäkuuta 1960. Kullervoa näytteli 19-vuotias Esko Salminen.
Yli 40 vuotta keskeinen henkilö Samppalinnan kesäteatterin toiminnassa oli teatterineuvos Aulis Ruostepuro. Hän toimi siellä näyttelijänä, ohjaajana ja vuodesta 1968 toimitusjohtajana, kunnes jäi eläkkeelle 2005.. Hänen ohjaamansa "Viulunsoittaja katolla" keräsi kesällä 1968 yli 30 000 katsojaa, mikä oli teatterin siihenastinen yleisöennätys.
Myöhempiä Samppalinnan yleisömenestyksiä ovat olleet kesän 2000 "My Fair Lady" 63 000 katsojalla ja kesän 2012 "Housut pois" 30 000 katsojalla.
2000- ja 2010-luvuilla Samppalinnan kesäteatterin keskeisiä hahmoja ovat olleet ohjaaja Heikki Sankari ja kapellimestari Jussi Vahvaselkä.
Joachim Thibblin

Joachim Christer Fredrik Thibblin (s. 11. huhtikuuta 1975 Espoo) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Thibblin on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1999. Hän on osaomistajana yhtiössä W&amp;T Comedy. Hänen teatterirooleihinsa lukeutuvat muun muassa Cosmo McMoon komediassa "Glorious!" sekä herra Thénardier musikaalissa "Les Misérables". Hän on myös näytellyt Bertel Södermania Åke Lindmanin ohjaamassa elokuvassa "Etulinjan edessä".
Thibblin on toiminut Svenska Teaternin teatterinjohtajana vuodesta 2017. Vuosina 2006–2013 hän toimi Åbo Svenska Teaterin ja 2014–2017 Espoon kaupunginteatterin johtajana. Tasavallan presidentti myönsi hänelle Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitalin vuonna 2022.
HMS Cochrane (1905)

HMS Cochrane oli Britannian kuninkaallisen laivaston Warrior-luokan panssariristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 24. maaliskuuta 1904. Alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1905 ja valmistui 18. helmikuuta 1907.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. risteilijäviirikköön, mistä se siirrettiin 1909 2. risteilijäviirikköön. Alus oli kuninkaallisen jahdin "HMS Medinan" saattajana 1911-1912.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa "Cochrane" liitettiin elokuussa 1914 Suureen laivastoon () Scapa Flowhun, minkä mukana se osallistui Skagerrakin taisteluun. Alus siirrettiin 1917 Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle ja se osallistui Pohjois-Venäjän interventioon toukokuusta syyskuuhun 1918. Alus tuki brittijoukkojen taistelua suomalaisia vastaan toukokuussa 1918 Petsamossa.
Alus ajoi karille 14. marraskuuta 1918 Merseyssä tuhoutuen täysin. Hylky hävitettiin kesäkuussa 1919.
Askold

Askold () oli Venäjän keisarikunnan laivaston saksalaisvalmisteinen panssarikansiristeilijä. Alus oli laskettu vesille 2. maaliskuuta 1900.
Venäjän-Japanin sota 1904-1905.
"Askold" osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja osallistui 10. elokuuta 1904 osana Venäjän Tyynenmeren laivastoa Keltaisen meren taisteluun. Alus internoitiin taistelun jälkeen Shanghaihin. Aluksesta tehtiin vuonna 1906 Siperian laivaston lippulaiva. Alus matkasi 55 000 merimailia ollessaan palveluksessa Venäjän kaukoidässä.
Ensimmäinen maailmansota.
"Askold" oli Välimerellä vuosina 1914–1916 osallistuen Dardanellien operaatioihin. Alus määrättiin 21. lokakuuta 1916 Arktisille asemalle, minkä vuoksi se huollettiin Toulonissa ja Britteinsaarilla 1916–1917 ennen siirtoa. Huolloissa keulan kaksi 75 millimetrin ja kaikki aluksen 47 ja 30 millimetrin tykit korvattiin kaksiputkisilla 47 millimetrin ilmatorjuntatykeillä. Aluksen torpedoputket muutettiin nelipatterisiksi 18 tuuman torpedoputkiksi. Alukseen asennettiin myös miinakiskot ja syvyyspommilaukaisimet. Alus saapui uudelle asemapaikalleen syyskuussa 1917, jossa miehistö nousi kapinaan joulukuussa bolševikkiaatteen seurauksena.
Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 14. heinäkuuta 1918 Arkangelissa neuvostovenäläisiltä joukoilta nimeten sen uudelleen 3. elokuuta "HMS Glory IV:ksi".
Sodan jälkeen.
"Glory IV" palautettiin 1921 punaisille, jotka myivät sen seuraavana vuonna Saksaan romutettavaksi.
Sumuisten vuorten gorillat

Sumuisten vuorten gorillat ("Gorillas in the Mist: The Story of Dian Fossey") on Michael Aptedin ohjaama elämäkertaelokuva vuodelta 1988. Se kertoo apinoita tutkivan Dian Fosseyn elämästä Ruandassa, Afrikassa. Fosseyta esittää Sigourney Weaver ja muita pääosanäyttelijöitä ovat Julie Harris, Bryan Brown ja John Omirah Miluwi. Elokuvan ovat tuottaneet Universal Studios ja Warner Brothers.
Suomessa elokuva sai ensi-iltansa helmikuussa 1989. Elokuva on julkaistu VHS-kasettina ja DVD:nä. 
Juoni.
Fossey saapuu Afrikkaan vuonna 1966 tutkiakseen Keski-Afrikan vuorigorilloja. Vuosien varrella Fossey kokee monia muutoksia. Täysin kokemattomasta ja naiivin innokkaasta amatööristä kasvaa huolellinen tutkija ja lopulta kuuluisuus, kunnes tiedemiesmäiset piirteet alkavat väistyä Fosseyn todistaessa ihmisten toimien moninaiset vaikutukset Afrikan luontoon.
Fosseyn kamppailu salametsästäjiä vastaan tuo hänelle myös paljon vihamiehiä samalla, kun erakoituva Fossey alkaa saada yhä fanaattisempia luonnonsuojelijan piirteitä. Väliin mahtuu myös romanssi australialaisen valokuvaajan (Bryan Brown) kanssa.
Annie Hall

Annie Hall on Woody Allenin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 1977. Se kertoo kahden erisuhtaisen neurootikon (Woody Allen ja Diane Keaton) suhteesta. "Annie Hall" nosti Allenin eturivin ohjaajaksi.
Tuotanto.
Woody Allenin tarkoituksena oli alun perin tehdä monipolvinen itsetutkiskelu ja murhamysteeri nimeltä ”Anhedonia”, joka sisälsi monia aikatasoja ja takaumia. Käydessään sekalaista materiaalia läpi vakioleikkaajansa Ralph Rosenblumin kanssa he huomasivat, että ylivoimaisesti parhaiten toimivat kohtaukset olivat nykyaikaan sijoittuvat ihmissuhdekoukerot Allenin ja Keatonin hahmojen välillä. Allen päätti unohtaa alkuperäisen käsikirjoituksen ja suuren osan jo kuvatusta materiaalista ja tehdäkin elokuvasta romanttisen komedian.
Vastaanotto.
"Annie Hallin" sanotaan usein ”varastaneen” vuoden 1978 Oscar-gaalassa parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ajan kuluessa merkityksellisemmäksi osoittautuneelta "Tähtien sota" -elokuvalta, joka kuitenkin sai muista sarjoista kuusi Oscaria. Myös "Annie Hall" tuotti kolme muutakin Oscaria: paras alkuperäiskäsikirjoitus (Woody Allen ja Marshall Brickman), paras ohjaus (Woody Allen), ja paras naispääosa (Diane Keaton).
Elokuva sai suurmenestyksen sekä teattereissa että arvosteluissa. St. James Encyclopedia of Popular Culture -teoksessa Rick Moody pitää elokuvaa amerikkalaisen 1960-luvulla alkaneen seksuaalisen ja poliittisen vallankumouksen eräänlaisena kulminaatiopisteenä, joka antoi äänen kokonaisen sukupolven turhaumille ihmissuhteissa ja yhteiskunnallisissa asioissa. Kriitikot pitivät myös elokuvan myötä ”aikuistuneesta” Woody Allenista, jonka siihenastiset elokuvat olivat olleet farssimaisia hölmöilyjä, mutta joka nyt todisti kykenevänsä realistiseen ihmissuhdetarinaan huumoria unohtamatta.
"Annie Hall" valittiin vuonna 1992 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Annie Hallin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Annie Hallin" kaikkien aikojen kolmanneksi hauskimmaksi komediaksi.
Palkinnot.
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet:
Lunastus (elokuva)

Lunastus on Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen linjalla opiskelleen Olli Saarelan ohjaama esikoiselokuva vuodelta 1997. Lyhytelokuvan budjetilla tehtyä pitkää elokuvaa esitettiin yhdellä kopiolla pienessä helsinkiläisessä elokuvateatteri Illusionissa. Siellä sen näki vain runsaat kolmetuhatta ihmistä, mutta televisiossa "Lunastuksen" katsoi 741 000 katsojaa.
"Lunastus" kertoo papista Suomen sisällissodan pyörteissä. Elokuva sai kuusi Jussi-palkintoa.
Anne Fried

Anne Antoinette Fried (26. huhtikuuta 1903 Wien, Itävalta-Unkari – 11. joulukuuta 1998 Helsinki) oli Suomessa pitkään vaikuttanut itävallanjuutalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija, kriitikko, esseisti ja saattohoidon uranuurtaja. Oppiarvoltaan hän oli filosofian tohtori. 
Anne Friedin kirja "Avoimin silmin" valittiin Suomessa vuonna 1997 vuoden kristilliseksi kirjaksi.
Fried muutti Suomeen 1969. Hän kirjoitti saksaksi ja englanniksi. Hänen poikansa oli professori Risto Fried.
Tuberoosiskleroosi

Tuberoosiskleroosi on taudinkuvaltaan vaihteleva oireyhtymä, jonka piirteisiin saattaa kuulua esimerkiksi hyvänlaatuisia hamartoomia, kehitysvammaisuutta ja epilepsiaa. Kyseessä on vallitsevasti periytyvä sairaus, jonka aiheuttaa geenivirhe kromosomissa 9, 11, 12 tai 16.
Tuberoosiskleroosin kuvasi ensimmäisenä ranskalainen neurologi Désiré-Magloire Bourneville vuonna 1880. Sairaudesta kärsivillä esiintyy myös autismia tavallista useammin. 
Vuonna 2004 esitetyn arvion mukaan sairauden esiintymistiheys sijoittuisi suunnilleen väliin 1/5 800 ja 1/30 000. Esiintyvyydessä eri sukupuolten välillä ei ole merkittävää eroa. Suomessa on arvioitu olevan noin 300–500 tuberoosisklerootikkoa. Yksilön selviytymisennuste riippuu suuresti oireiden vaikeusasteesta.
Japaninterrieri

Japaninterrieri () on pieni japanilainen terrieri. Sen uskotaan polveutuneen erilaisten kettuterrierityyppien, pointtereiden ja alkuperäisten japanilaisten koirien jälkeläisistä. Se tunnetaan englanninkielisissä maissa nimillä Japanese Terrier ja Nippon Terrier. Rotu on harvinainen jopa Japanissa.
Ulkonäkö.
Japaninterrieri on tasapainoinen, neliömäinen koira. Sen karvapeite on kolmivärinen, jossa pääväri on valkoinen. Sen korvat ovat korkealle kiinnittyneet ja eteenpäin taittuneet. Sen karva on lyhyttä, sileää ja hienoa. Sen häntä typistetään Japanissa, mutta Suomessa ja monissa muissa Euroopan maissa typistäminen on kielletty. Japaninterrierin pieni koko ja lyhyt karvapeite tekevät siitä helppohoitoisen lemmikin, mutta se ei pärjää kylmässä ilmastossa.
Luonne ja käyttäytyminen.
FCI:n rotumääritelmä kuvailee rotua "luonteeltaan eloisaksi, vikkeläksi ja hyväntuuliseksi".
Alkuperä.
Yleisesti uskotaan, että japaninterrierin esi-isät tuotiin hollantilaisilla kauppalaivoilla Nagasakiin, joka oli 17. vuosisadalla Japanin ainoa länsimaille avoin satama. On epäselvää, oliko Alankomaissa kehittynyt oma kettuterrierityyppi vai olivatko englantilaiset merimiehet tuoneet nämä koirat maahan. Toisin kuin muut kettuterrierin jälkeläiset, japaninterrieri näyttää kehittyneen pelkäksi seurakoiraksi. Koirista tuli Nagasakin, Koben ja Jokohaman kaltaisissa satamissa hyvin suosittuja sylikoiria.
Japanin kennelklubin mukaan Japaninterrierin suunnitelmallinen jalostus alkoi vasta 1920-luvulla, kun rodun ihailijat aloittivat sen valikoivan jalostuksen sen kantaisällä kobenterrierillä. JKC hyväksyi japaninterrierin roduksi vuonna 1930. Sitä rekisteröidään sen lisäksi myös FCI:ssä. Se on melko tuntematon Japanin ulkopuolella, mutta sillä on silti ihailijoita Euroopassa.
Suomen ensimmäinen pentue syntyi kesällä 2025.
Brent Carter


Brent R. Carter on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Carter on urallaan voittanut kaksi World Series of Poker (WSOP) -ranneketta.
Carter otti ensimmäisen WSOP-voittonsa vuonna 1991 1 500 dollarin No Limi Hold'em -turnauksesta. Seuraava voitto tuli huhtikuussa 1994 1 500 dollarin Limit Omaha -kisasta. Tämän lisäksi hänellä on useita WSOP:n finaalipöytäsijoituksia, pääturnauksessa Carter oli kolmas vuonna 1995 ansaiten 302 750 dollaria. Pitkän uran tehnyt Carter menestyy edelleen: heinäkuussa 2006 hän oli WSOP:n 3 000 dollarin Omaha Hi/Lo -turnauksen kolmas.
Vuonna 1995 Carter nimettiin Four Queens Poker Classic -turnauksen parhaaksi yleispelaajaksi.
Elokuussa 2007 Carterin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria. Hän asuu Oak Parkissa, Illinoisissa.
Kishunkoira

Kishunkoira () on melko harvinainen japanilainen koirarotu. Se on yksi maan kuudesta alkuperäisestä pystykorvarodusta, ja kuuluu keskikokoisiin "shika inu" -rotuihin. Japanissa se on kaikkein suosituin shika inu, mutta muualla maailmassa harvinainen.
Ulkonäkö.
Kishu on keskikokoinen pystykorva, joka muistuttaa muista shika inuista eniten shikokua. Se on voimakas, lihaksikas, tiivisrakenteinen, jalomuotoinen, hyväluustoinen ja tasapainoinen. Kirsu on yleensä musta, mutta myös lihanvärinen sallitaan valkoisilla koirilla. Purenta on leikkaava, kuten pystykorvilla yleensä. Tummanruskeat silmät ovat kolmiomaiset ja melko pienet. Pystyt korvat ovat eteenpäin suuntautuneet ja pienet. Se on lyhytselkäinen, syvärintainen ja leveälanteinen. Vatsaviiva on ylösvetäytynyt. Häntä voi olla joko sirpinmuotoinen tai selän päälle kiertynyt. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 49–55 cm (ihanne 52 cm) ja narttujen 46–52 cm (ihanne 49 cm) välillä.
Alun perin esiintyi useita värejä, kuten monivärinen seesamin, brindlen tai punaisen värisin merkein, mutta myöhemmin vain yksivärisyys sallittiin. Nykyisin esiintyy lähinnä vain valkoisia koiria, mutta rotumääritelmä hyväksyy myös punaisen ja seesamin. Suomessa on rekisteröity valkoisten lisäksi myös seesameita ja punaseesameita yksilöitä.
Luonne.
Kishu on tyyni, rauhallinen, omanarvontuntoinen, uskollinen ja valpas. Japanin karuilla vuoristoseuduilla vaadittu sitkeys näkyy yhä sen luonteessa. Se on yhden miehen koira, ja omistajalleen uskollinen. Kishut ovat hyvin itsepäisiä, dominoivia, omapäisiä ja valppaita, joten ne tarvitsevat johdonmukaisen koulutuksen. Vieraisiin ne suhtautuvat varautuen. Rotu on hyvin rohkea ja ketterä, mutta myös siisti ja hiljainen. Se sopii kuitenkin myös vahtikoiraksi. Kishuilla on tapa pitää silmällä mitä ympärillä tapahtuu, joten ne saattavatkin kavuta mahdollisimman korkealle paikalle tarkkailemaan ympäristöään.
Alkuperä.
Kishut polveutuvat vanhoista, keskikokoisista koirista, joita oli entisaikoina Japanissa. Rotu muotoutui Kishun vuoristoalueella Wakayaman ja Mien maakunnissa. Kishu on erittäin vanha rotu ja monien lähteiden mukaan jopa vanhempia kuin akita tai shiba. Alkuaikoina näiden koirien karvapeitteessä oli selvät värimerkit esim. punainen, seesami ja juovikas (brindle). Kuitenkin vuodesta 1934 lähtien tälle rodulle hyväksyttiin vain yksivärinen karvapeite. Värimerkilliset karvapeitteet katosivat rodusta vuoteen 1945 mennessä, eikä niitä enää ilmennyt. Kishuja käytetään metsästykseen, nykyisin pääasiassa villisian, mutta aikoinaan myös peuran. Rotu sai nimensä alueen mukaan, jossa se oli kehittynyt. Se nimettiin ”kansallisaarteeksi” vuonna 1934.
Kishu Suomessa.
Kishu on neljästä shika inu -rodusta Suomessa toiseksi yleisin, käytännössä lähes yhtä yleinen kuin yleisin eli kainkoira. Ensimmäinen yksilö tuotiin Suomeen vuonna 2010 Alankomaista. Ensimmäinen suomalainen pentue syntyi vuoden 2012 lopulla.
Inno (televisio-ohjelma)

Inno on Livillä ja Nelosella näytettävä sisustukseen ja remontointiin liittyvä ohjelma.
"Inno" on Metronome Film &amp; Televisionilla kehitetty kokonaan suomalainen ohjelmaformaatti. Ensimmäinen "Innon" jakso on kuvattu 2003 ja se esitettiin televisiossa tammikuussa 2004. Innon jokaisessa jaksossa tehdään muutos yhteen sisustuskohteeseen. Sisustuskohteen omistajat ovat voimakkaasti esillä ohjelmassa.
Ohjelman juontajana toimi sarjan alkaessa Minna Cheung ja sisustusarkkitehtina Marko Paananen. Puolen tunnin mittaiset jaksot alkoivat kohteeseen tutustumisella, minkä jälkeen kuvattiin Paanasen perehtymistä asiakkaan makuun. Tämän jälkeen jasoissa siirryttiin melko suoraan kohteen viimeistelyyn ja asiakkaalle esittelyyn.
Keväällä 2008 Innon tekijöihin liittyi toinen sisustussuunnittelija, Anita Koponen. Paananen ja Koponen tekivät sisustussuunnitelmia Innon tutulla kaavalla vuoroviikoin. Kahden suunnittelijan Innoa nähtiin kuitenkin vain puolen vuoden ajan.
Syksyllä 2008 Inno venytettiin tunnin mittaiseksi ja ohjelman painopiste siirtyi enemmän sisustussuunnittelmiin ja niiden käytännön toteutukseen. Muutoksen myötä Minna Cheung poistui sarjasta ja Marko Paanasesta tuli jälleen sarjan ainoa sisustussuunnittelija. Samalla Paanasesta tehtiin myös sarjan juontaja ja hänen rinnalleen suunnitteluprosessia selostamaan nostettiin sisustuskoordinaattori Johanna Sippala sekä remonttimiehet Kerkko Halme ja Ville Heino.
Keväällä 2009 Marko Paananen ilmoitti jättävänsä hyvästit ohjelmalle. Syksyllä 2009 Markon tilalle ohjelman uusiksi suunnittelijoiksi tulivat sisustussuunnittelija Jaana Ahokoski sekä sisustusarkkitehti Mikko Vesanen. Markon lisäksi myös sisustuskoordinaattori Johanna Sippala poistui sarjasta.
Syksyllä 2011 Inno koki taas uudistuksia, kun ohjelma siirtyi Liv-kanavalle ja sitä alettiin esittää tiistaista perjantaihin puolen tunnin jaksoissa. Suunnittelijana jatkoi Mikko Vesanen, ja uudeksi juontajaksi tuli Saija Palin. Jaana Ahokoski, Ville Heino ja Kerkko Halme eivät enää jatkaneet ohjelmassa.
Rakennussuunnittelu

Rakennussuunnittelu käsittää rakennuksen rakennesuunnittelun, arkkitehtisuunnittelun ja taloteknisten järjestelmien suunnittelun. Arkkitehtisuunnittelussa määritetään "rakennuksen muoto, ulkoasu ja tilaryhmittely", sekä rakenteiden perusratkaisut. Rakennesuunnittelu määrittää ja mitoittaa rakennuksen "rakenteet ja yksityiskohdat". Taloteknisiä järjestelmiä ovat muun muassa "lämpö-, vesi-, ilmanvaihto- ja sähköjärjestelmät", sekä esimerkiksi "turvajärjestelmät". 
Rakennussuunnittelun tarkoitus on luoda suunnitelmat, jossa rakennuksen sijainti, ulkoasu, rakenteet, tilat, tekniikka ja varustetaso vastaavat niiden käyttötarkoitusta ja haluttua laatutasoa, sekä täyttävät lakien ja määräysten asettamat vaatimukset.
Eri suunnittelualoille kuuluvat asiakirjat ja suunnitelmat eritellään alakohtaisilla tunnuksilla. Rakennesuunnitelmista käytetään tunnusta RAK, arkkitehtisuunnitelmista tunnusta ARK, ja lämpö-, vesi-, ilmanvaihto- ja sähköjärjestelmistä vastaavasti tunnuksia L, V, I ja S. Muista taloteknisistä järjestelmistä käytetään tunnusta TEK.
Rakennussuunnittelussa on otettava huomioon, millaisia ratkaisuja rakennuksessa voidaan tehdä niin, että lainsäädännön vaatimat laatuvaatimukset täyttyvät. Laatua määräävät lait ja asetukset koskevat muun muassa turvallisuuteen ja terveellisyyteen liittyviä seikkoja. Rakennusten laatuun kuuluvia seikkoja ovat myös ympäristön kannalta tärkeät asiat. Hyvin onnistuneessa rakennussuunnitelmassa on huomioitu koko rakennuksen käyttöajan tarpeet.
Kaarlo Isotalo

Kaarlo Kustaa Isotalo (20. syyskuuta 1918 Pyhäjoki – 2. heinäkuuta 1989) oli suomalainen kirjailija.
Ura.
Isotalo kävi kansakoulun ja opiskeli myöhemmin työväenopistossa. Hän työskenteli muun muassa hitsaajana, veturinlämmittäjänä ja telakkatyöläisenä vuosina 1944-1960. Vuodesta 1960 lähtien Isotalo oli vapaa kirjailija. Isotalo asui vuodesta 1945 lähtien Turussa asuttuaan sitä ennen Oulussa ja Raahessa.
Isotalo kuului jäsenenä kirjailijaryhmä Kiilaan ja hän esiintyi myös lausujana ja näyttelijänä.