tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Helsinki Roosters

Helsinki Roosters on vuonna 1979 perustettu amerikkalaisen jalkapallon seura ja se on yksi Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton perustajajäsenistä.
Roosters on ainoana suomalaisena joukkueena osallistunut Vaahteraliigaan sen alusta alkaen vuodesta 1980 ja on historian menestynein amerikkalaisen jalkapallon joukkue Suomessa.
Roostersin menestys on ollut jatkuvaa ja joukkue on saavuttanut 22 Suomen mestaruutta, joista yksitoista 2000-luvulla. Suomen mestaruuksien lisäksi Roosters on ollut mitaleilla melkein joka vuosi ja vain kerran on pudotuspelejä pelattu Vaahteraliigassa ilman Roostersia. Seuran mitalikaapista löytyykin mestaruuksien lisäksi kuusi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Tappiottomia kausia Vaahteraliigassa Roosters on pelannut viisi; vuosina 1983, 1988, 1999, 2002, 2013. Edustusjoukkueen kotikenttänä on toiminut Helsingin Pallokenttä (vuoteen 1999 asti) ja 2000-luvulla Helsingin Velodromi. Joukkue pelasi yhden kotiottelun kaudella 2006 myös Finnair Stadiumilla. 
Kotimaisen menestyksen lisäksi Roosters on voittanut Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden, Eurobowlin vuonna 1988 ja saavuttanut pronssia 1989. Roosters on edustanut turnauksessa Suomea myös vuosina 1991, 1996, 1997, 1998, 1999 ja 2013. Vuonna 2014 Roosters voitti vastaperustetun mestarien liigan. Vuonna 1994 Roosters osallistui myös Euroopassa pelattuun puoliammattilaissarjaan nimeltä Football League of Europe (FLE). Vuosien varrella Roosters on kohdannut runsaasti ulkomaalaisia joukkueita harjoitusotteluissa ja pelannut yhdysvaltalaisia yliopistojoukkueita vastaan kuusi kertaa niin Suomessa kuin Yhdysvalloissa. 
Miesten edustusjoukkueen lisäksi Roostersissa toimii naisten joukkue, joka on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2003, 2006, 2007, 2011 ja 2016. Roostersissa toimii myös nuorten joukkueita viidelle eri ikäluokalle (20-, 17-, 15-, 13-, 11- ja 9-vuotiaat), jotka ovat myös keränneet runsaasti SM-mitaleita historian aikana.
Minä olen muistanut (Kim Lönnholmin albumi)

Minä olen muistanut on suomalaismuusikko Kim Lönnholmin soolouran debyyttialbumi vuodelta 1989. Albumi sisältää Lönnholmin tunnetuimman kappaleen ”Minä olen muistanut”, jolla Lönnholm osallistui vuoden 1989 Suomen euroviisukarsintoihin sijoittuen seitsemänneksi. Kappaleesta nousi kuitenkin vuoden 1989 soitetuin kappale.
Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 1998 albumi julkaistiin uudelleen CD-levynä.
Albumi kohosi elokuussa 1989 Suomen listaykköseksi ja pysyi ykkösenä kuukauden ajan. Albumi pysyi levylistoilla yhteensä 14 viikon ajan.
Albumista tuli suuri menestys. Albumi saavutti vuonna 1991 kulta-, platina- ja tuplaplatinarajat. Albumia on myyty yhteensä 114 034 kappaletta ja se on 45. myydyin kotimainen albumi. Albumilta julkaistua singleä ”Minä olen muistanut” myytiin 4 000 kappaletta.
The Incredible Flow of Life Show

The Incredible Flow of Life Show on suomalaisen rock-yhtye Moses Hazyn ensimmäinen pitkäsoitto. Se julkaistiin kesällä 2006. Levyn on äänittänyt ja miksannut Antti Tuomivaara LLAI-studiossa ja TootsTheBoogie-studiossa. Masteroinut Svante Forsbäck Chartmakers-studiossa.
Albumin kansikuvan piirsi Ristomatti Myllylahti. 
Albumin kannet väritti, suunnitteli ja toteutti Tuomas M. Mäkelä.
Minulla on koti

Minulla on koti on suomalaismuusikko Kim Lönnholmin soolouran toinen ja toistaiseksi viimeinen studioalbumi vuodelta 1990.
Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 1999 albumista julkaistiin uusi CD-painos, joka sisälsi myös kaksi bonuskappaletta.
Albumi kohosi parhaimmillaan Suomen levylistojen 29. sijalle ja pysyi listalla yhteensä neljän viikon ajan.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut E. Kaartamo sekä sanoittanut E. Kettunen, ellei toisin mainita.
Kirjalito

Egmont Kustannus / Kirjalito Oy Ab on Egmont-konsernin omistama julkaisutalo. Se julkaisee muun muassa lasten ja nuorten katselu- ja satukirjoja, äänisatuja, väritys- ja puuhakirjoja, tietokirjallisuutta, pelejä, kiiltokuvia ja muita puuhatuotteita. Suurin osa julkaisuista on käännöskirjallisuutta. Yhtiön kotipaikka on Helsinki.
Suomen Egmontiin kuuluu Kirjaliton lisäksi Tampereella lähinnä lehtiä ja sarjakuvia julkaiseva Egmont Kustannus.
Fernando Couto

Fernando Manuel Silva Couto (s. 2. elokuuta 1969 Espinho, Portugali) on portugalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2010 lähtien hän on toiminut SC Bragan urheilutoimenjohtajana.
Ura pelaajana.
Couto ehti edustaa urallaan myös kotimaansa FC Portoa, Famalicãoa ja Académicaa, espanjalaista FC Barcelonaa sekä italialaista Laziota. Hän on saavuttanut urallaan muun muassa kolme Portugalin mestaruutta, Espanjan mestaruuden ja Italian mestaruuden sekä UEFA Cupin voiton ja kaksi Cup-voittajien Cupin voittoa.
Portugalin maajoukkueessa Couto pelasi vuosina 1990–2004 110 ottelua ja teki niissä 8 maalia. Couto ehti olla kärkipaikalla eniten Portugalille maaotteluita pelanneena pelaajana, kunnes Luis Figo ohitti hänet kesällä 2005. Hän edusti Portugalia EM-kisoissa vuosina 1996, 2000 ja 2004 sekä MM-kisoissa vuonna 2002. MM-kisoissa hän pelasi joukkueen kapteenina kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Couto oli myös voittamassa Portugalin riveissä nuorten maailmanmestaruutta vuonna 1989.
Pelaajauran jälkeen.
Kesäkuussa 2010 Couto aloitti uransa Portugalin liigassa kakkoseksi sijoittuneen SC Bragan urheilutoimenjohtajana.
StarForce

StarForce on useissa tietokonepeleissä käytetty kopiointisuojausmenetelmä ja käyttöoikeuksien hallintamekanismi piratismin estämiseksi. 
Joidenkin arvostelijoiden mukaan StarForce toimii haittaohjelman tavoin aiheuttamalla tietokoneen epävakautta ja kaatumisia.
Ensti Pohjola

Ensti Emil Kullervo Pohjola (18. lokakuuta 1928 Ylistaro – 8. lokakuuta 2009) oli suomalainen kuoronjohtaja, sellisti ja lääkäri. 
Henkilöhistoria.
Pohjolan vanhemmat olivat muusikko Heino Jalmari Pohjola ja Elli Esteri Perttu. Hän oli Erkki Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Pohjolan puoliso vuodesta 1951 oli Eeva Emiilia Koskimaa. Heidän poikansa Pekka Pohjola tuli tunnetuksi jazz- ja popbasistina. Toinen poika viulisti Jukka Pohjola (s. 1963) on Radion sinfoniaorkesterin jäsen. Pohjola tuli ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseosta 1947, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954 ja erikoistui anestesiaan 1961, jolloin hänestä tuli myös Koskelan sairaskodin anestesialääkäri.
Toiminta kuoronjohtajana.
Pohjola johti useita kuoroja kuten Ylioppilaskunnan laulajat ja Suomen Laulu, joiden kanssa teki ulkomaan kiertueita ja saavutti voittoja kansallisissa ja kansainvälisissä kuorokilpailuissa. Pohjola toimi Sulasolin taiteellisena johtajana 2. kesäkuuta 1973 – 25. toukokuuta 1974.
Erkki Pohjola

Erkki Kalevi Pohjola (4. tammikuuta 1931 Ylistaro – 19. tammikuuta 2009 Espoo) oli professori ja arvostettu suomalainen musiikkipedagogi, kuoronjohtaja sekä kansainvälisen lapsi- ja nuorisokuoroliikkeen uranuurtaja.
Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta kiitetyn vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös käsite Tapiola Sound. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus. 
Vuonna 1971 Tapiolan kuoro voitti pääpalkinnon, The Silver Rose Bowlin, BBC:n Let the Peoples Sing -kilpailussa. Ulkomaisia konserttikiertueita kuoro teki Pohjolan johdolla kaikkiaan noin 50. 
Kuoro teki Erkki Pohjolan johdolla lähes 20 levytystä ja työskenteli monien suomalaisten ja ulkomaisten säveltäjien kanssa. 
Pohjolan kirja "Tapiola Sound" (toim. Matti Tuomisto) on julkaistu paitsi Suomessa (WSOY 1992) myös Yhdysvalloissa (Walton Music 1993) ja Japanissa (Ongaku no tomo 1994). 
Pohjola tunnettiin myös musiikin oppikirjasarjan "Musican" (Fazer) isänä sekä kolmen musiikkijuhlan taiteellisena johtajana (International Choral Sympaatti 1986, Joensuun laulujuhlat ja International Choral Espoo 1992). 
Jätettyään vuonna 1994 Tapiolan kuoron taiteellisen johtajuuden seuraajalleen Kari Ala-Pölläselle Erkki Pohjola jatkoi edelleen aktiivisesti maailmanlaajuista toimintaansa vierailevana kuoronjohtajana, luennoitsijana ja kuorokilpailujen tuomarina. Hän oli myös ISME:n (International Society for Music Education) johtajiston jäsen vuosina 1992–1996. Erkki Pohjola tunnettiin myös Songbridge-idean isänä.
Erkki Pohjola oli Ensti Pohjolan, Liisa Pohjolan ja Paavo Pohjolan veli. Hänen poikiaan olivat huilisti Olli Pohjola (1961–1998), sellisti Matti Pohjola (1963–2002) ja säveltäjä Seppo Pohjola (s. 1965).
Johannes Salminen

Gustav Johannes Salminen (21. kesäkuuta 1925 Hammarland, Ahvenanmaa – 23. toukokuuta 2015 Helsinki) oli ahvenanmaalainen, ruotsiksi kirjoittanut kirjailija, esseisti, filosofian tohtori sekä kustannusyhtiö Söderströmin kirjallinen johtaja.
Ura.
Salminen väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1955 aiheenaan "Jarl Hemmer. En studie i liv och diktning". Hän toimi kustannusyhtiö Söderströmin kirjallisena neuvonantajana 1956–1960 ja kirjallisena johtajana 1961–1991. Salminen vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1990, ja vuonna 1993 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Hän tuli tunnetuksi erityisesti esseistinä, mutta samalla myös kulttuurikriitikkona ja yhteiskunnallisena keskustelijana ja kriitikkona, muun muassa toimiessaan vakituisena kolumnistina "Hufvudstadsbladetissa", "Helsingin Sanomissa" ja "Dagens Nyheterissä".
Salminen oli uskonnoltaan katolilainen.
Tero Järvelä

Tero Järvelä (s. 1. tammikuuta 1972 Evijärvi) on suomalainen jääkiekkoilija. 
Järvelä pelasi Seinäjoen Hockey Teamissa, yli seitsemän peräkkäistä kautta. Järvelä on myös SHT:n entinen kapteeni, sekä varakapteeni. Hän pääsikin kapteenin ominaisuudessa nostamaan Suomi-sarjan mestaruuspokaalia kauden 2004–2005 päätteeksi. Nykyisin Järvelä toimii S-Kiekon juniorivalmennuksessa. SM-liigassa Järvelä on pelannut kauden 1992–1993 aikana Rauman Lukossa yhteensä 21 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Hän on pelannut myös Vaasan Sportin, KoMu HT:n, Kuusamon Pallo-Karhujen ja IFK Lepplaxin riveissä.
Paavo Pohjola

Paavo Pohjola (s. 22. helmikuuta 1934 Seinäjoki) on suomalainen viulutaiteilija ja kapellimestari ja opettaja. 
Pohjola opiskeli koulupoikana Arno Granrothin tunneilla ja jatkoi Sibelius-Akatemiassakin pari kuukautta tämän johdolla, mutta opetus ei soveltunut oppilaalle. Pohjola lähti Wieniin hakemaan oppia periodipohjalta. Hän sai opettajakseen Wienin musiikkikorkeakoulun opettajan ja Wienin filharmonikkojen viulistin Ernst Morawecin. Pohjolan ensikonsertti Sibelius-Akatemiassa 1955 oli menestys.
Työuransa Pohjola aloitti Radion sinfoniaorkesterin ykkösviuluryhmän jäsenenä 1954–1960, siirtyi sitten Saksaan Heidelbergin kaupunginorkesterin konserttimestariksi vuosiksi 1960–1962 ja jatkoi konserttimestarin työtä Hannoverissa Niedersachsenin orkesterissa 1962–1963. Saksasta Pohjola palasi Suomeen Radion sinfoniaorkesteriin nyt konserttimestarin paikalle vuosiksi 1963–1965. Seuraaviksi vuosiksi hän lähti Tukholman filharmonikkojen ja Drottningholmin oopperaorkesterin konserttimestariksi 1965 ja oli Ruotsissa vuoteen 1973. Ruotsissa Pohjolan soittoa alkoivat haitata käsivaivat, jotka saattoivat johtua jostakin tekniikkavirheestä, sillä hän oli opetellut viulunsoittoa paljolti itsekseen vailla opettajan valvovaa katsetta. Soittajan ura oli nyt ohi ja hänen täytyi hakeutua muihin töihin.
Paavo Pohjolan veli Erkki Pohjola työskenteli Tapiolan yhteiskoulussa ja Espoon musiikkiopistossa. Hän antoi vihjeen, että musiikkiopistossa olisi tarjolla viulunsoiton lehtoraatti, johon kuului myös Espoon kamariorkesterin kehittäminen. Kamariorkesterin taiteellisena johtajana toimimiseen liittyi myös kapellimestarina toimiminen. Espoon musiikkiopistossa Pohjola opetti 1974–1983 ja jatkoi opetustyötä Sibelius-Akatemiassa kamarimusiikin lehtorina 1982–1997. Eläkkeelle jäämisensä jälkeen hän jatkoi akatemiassa dosenttina ja tuntiopettajana sekä toimi myös Malmön musiikkikorkeakoulun vierailevana professorina 1997–2003.
Paavo Pohjola on Ensti Pohjolan, Erkki Pohjolan ja Liisa Pohjolan veli.
Jean-Luc Nancy

Jean-Luc Nancy (26. heinäkuuta 1940 Caudéran – 23. elokuuta 2021) oli ranskalainen filosofi. Hän toimi vierailevana filosofian professorina monissa yliopistoissa eri puolilla maailmaa, muun muassa Kalifornian yliopistossa ja Berliinin Freie Universitätissä. Hän kirjoitti paljon aiemmasta filosofiasta, muun muassa Immanuel Kantista, René Descartesista, G. W. F. Hegelistä ja Martin Heideggeristä. Näiden lisäksi hän sai vaikutteita muun muassa Jacques Derridalta, Georges Bataillelta, Maurice Blanchotilta ja Friedrich Nietzscheltä.
Teoksissaan Nancy muun muassa arvosteli Jacques Lacanin psykoanalyysia ja sen käyttämiä käsitteitä ja kieltä, jotka sisältävät hänen mukaansa jäänteitä teologisesta ajattelusta.
Antonio Negri

Antonio Negri (1. elokuuta 1933 Padova, Italia – 16. joulukuuta 2023 Pariisi, Ranska) oli italialainen marxilainen moraali- ja poliittinen filosofi. Hän toimi filosofian professorina Padovan yliopistossa. Negri tunnetaan kenties parhaiten toisena teoksen "Imperiumi" kirjoittajista sekä Spinozaa koskevista teoksistaan. Negri käsitteli teoksissaan ennen kaikkea marxismia, demokratiaa, demokraattista globalisaatiota, antikapitalismia, postmodernismia ja uusliberalismia.
Negri perusti "Potere Operaio" -ryhmän sekä toimi erilaisissa marxilaisissa ryhmissä. 1970-luvulla häntä syytettiin osallisuudesta Aldo Moron kuolemaan päättyneeseen sieppaukseen. Myöhemmin hänet vapautettiin siihen liittyvistä syytteistä. Hänet tuomittiin kuitenkin 30 vuoden vankeusrangaistukseen yllyttämisestä poliittisen aktivistin Carlo Sanorion murhaan ja pankkiryöstössä surmatun karabinieerin tapon "moraalisesta puolustamisesta". Negri pakeni Italiasta Ranskaan ja alkoi opettaa Pariisin Vincennes–Saint-Denis'n (VIII) -yliopistossa ja Collège International de Philosophiessa yhdessä Jacques Derridan, Michel Foucault'n ja Gilles Deleuzen kanssa. Vuonna 1997 hän palasi vapaaehtoisesti osana syyteneuvottelua Italiaan kärsimään lyhennetyn rangaistuksensa loppuun. Negri eli ja työskenteli elämänsä aikana muun muassa Roomassa, Venetsiassa ja Pariisissa.
Spell of Iron

Spell of Iron on kuopiolaisen heavy metal -yhtye Tarotin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1986. Vuonna 2011 levystä julkaistiin uudelleenäänitetty versio The Spell of Iron MMXI.
Alkuperäinen versio.
Flamingo Music julkaisi albumin alkuperäispainoksen vinyylilevyllä ja c-kasetilla, ja Bluelight Records ja japanilainen Zero Corporation CD-levyllä vuonna 1994. Vuonna 2006 albumista ilmestyi uudelleenmasteroitu painos.
”Pharao”-kappale sisältää salaviestin, jonka voi kuulla soittamalla kappaleen takaperin.
Singlet.
Wings of Darkness.
Julkaistiin 12-tuumaisella vinyylilevyllä huhtikuussa 1986.
Love’s Not Made for My Kind.
Julkaistiin seitsemäntuumaisella vinyylilevyllä joulukuussa 1986.
Aargh, What’s Going On?
Albumin alkuperäisen vinyylipainoksen tuhannen ensimmäisen kappaleen mukana tullut seitsemäntuumainen single, jolla oli ainoastaan Pecu Cinnarin rumpusoolo. Kappale julkaistiin myöhemmin myös yhtyeen "Shining Black" -kokoelmalevyn 500 kappaleen rajoitetun kolmen levyn digipak-painoksen bonuslevynä.
Uudelleenäänitetty versio.
"Spell of Ironin" julkaisusta tuli vuonna 2011 kuluneeksi 25 vuotta, ja yhtye päätti juhlistaa merkkipäivää uudelleenäänittämällä albumin, mihin idea tuli Bluelight Recordsin Mika Myyryläiseltä. Alun perin tarkoitus oli julkaista tuplalevy, joka olisi sisältänyt sekä alkuperäisen että uudelleenäänitetyn version, mutta levy-yhtiöt King Foo Records ja Bluelight Records eivät päässeet sopuun asiasta. Albumi julkaistiin 6. huhtikuuta 2011.
Sitten esikoisalbumin julkaisun Tarotista oli lähtenyt kitaristi Mako H., mutta yhtyeen kokoonpano oli kasvanut kosketinsoittaja Janne Tolsalla ja laulaja Tommi Salmelalla. Albumin uudelleenäänittämisen yhteydessä kappaleiden sovitukseen on tehty suuria muutoksia. Myös sanoituksia on muutettu, ja kappale ”Pharao” on sanoitettu kokonaan uudelleen. "Imperiumi.netin" Mape Ollilan mukaan "The Spell of Iron MMXI" on alkuperäiseen verrattuna ”lähes eri levy” ja ”kuin coveralbumi”.
”Wings of Darkness” -kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo.
Kappaleet.
Jaako Niskavaara

Jaako Niskavaara (s. 3. huhtikuuta 1977 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisurallaan seitsemän kautta jääkiekon SM-liigassa ja kuusi kautta ulkomailla, lähinnä Itävallassa.
Niskavaaran on Oulun Kärppien kasvatti. Hän edusti seuraa I-divisioonassa ensimmäisen kerran kaudella 1995–1996. Niskavaara edusti urallaan Suomessa seuroja Kiekko-67, TPS, Lukko, Tappara, Pelicans ja JYP. Itävallassa hän pelasi Klagenfurtissa, Lustenaussa ja Salzburgissa. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Rouenissa Ranskan liigaa usean muun suomalaisen kanssa. Kaudella 2009–2010 hän edusti norjalaista seuraa Stavanger Oilers ja ruotsalaista divarijoukkuetta Mörrums GoIS.
Follow Me into Madness

Follow Me into Madness on Tarotin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. huhtikuuta 1988.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 8 viikkoa.
Rommel (D187)

Rommel (runkonumero D187) oli kolmas ja viimeinen Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Lütjens-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Yhdysvalloista, missä köli laskettiin 22. elokuuta 1967. Alus laskettiin vesille 1. helmikuuta 1969 kumminaan sotamarsalkka Erwin Rommelin leski Lucie Maria Rommel ja otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1970.
Aluksen kattila muutettiin 1970-luvun lopulla käyttämään kevyttä polttoöljyä ja 1980-luvun alussa asejärjestelmät uusittiin. Alus palasi palvelukseen modernisoinnin päätyttyä 26. heinäkuuta 1985.
Palvelus.
"Rommel" liitettiin palvelukseen otettaessa Kieliin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen (). Alus määrättiin 30. syyskuuta 1998 palveluksesta poistettavaksi. Se siirrettiin Wilhelmshaveniin, jossa sitä käytettiin sisaralusten "Lütjensin" ja "Möldersin" varaosina. Alus romutettiin 2004 Turkissa.
Mika Immonen

Mika Ilari Immonen (17. joulukuuta 1972 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 28. syyskuuta 2025 New York, Yhdysvallat) oli suomalainen poolbiljardin ammattilainen. Immonen asui Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän aloitti biljardin pelaamisen Ritz Biljardissa Helsingissä 1980-luvun loppupuolella, pelimuodoksi vakiintui poolbiljardi. Hän voitti useita poolbiljardin eri pelimuotojen (8-pallo, 9-pallo ja Straight Pool) Suomenmestaruuksia. Immosen kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1992, jolloin hän voitti ensimmäistä kertaa järjestetyn 9-pallon EuroTourin osakilpailun. Samana vuonna hän saavutti myös koko EuroTour-kiertueen ykköstilan. 
Immonen valittiin vuonna 2006 Suomen Biljardiliiton vuoden pelaajaksi, ja hänet palkittiin kultaisella ansiomerkillä. Hän oli ensimmäisenä suomalaisena Billiard Congress of American Hall of Famen jäsen (vuodesta 2014).
Mika Immonen voitti biljardin 10-pallon maailmanmestaruuden 30. marraskuuta 2009. Manilassa pelatussa finaalissa Immonen voitti Filippiinien Lee Van Cortezan 11–6.
Immosella diagnosoitiin joulukuusssa 2023 neljännen asteen paksu- ja peräsuolen syöpä. Sairaus esti hänen kilpailemisensa joksikin aikaa. Syöpä uusiutui kesällä 2024 ja Immonen menehtyi syyskuussa 2025.
Sähköinen asiointi

Sähköisellä asioinnilla ("electronic services, e-services") tarkoitetaan organisaation palvelujen käyttämistä tieto- ja viestintätekniikan keinoin. Sähköistä asiointia kehitettäessä kehitetään koko asiointiprosessia, joka muodostuu asiakkaan käyttöliittymästä palveluun sekä palvelun tuottamiseen liittyvistä prosesseista organisaatiossa (taustaprosessit). Asiakkaita voivat olla kansalaiset, yritykset ja viranomaiset.
Laissa sähköisestä asioinnista viranomaistoiminnassa (13/2003) sanotaan, että lakia sovelletaan mm. hallintoasian “sähköiseen vireillepanoon, käsittelyyn ja päätöksen tiedoksiantoon”. Tätä voidaan pitää sähköisen asioinnin suppeana määrittelynä.
"Nykysuomen sanakirjan" (WSOY 1978) mukaan asiointi tarkoittaa asioiden hoitamista tai toimittamista pankin tai muun vastaavan organisaation kanssa. Julkisen hallinnon piirissä asiointi on siis hallinnon asiakkaan omien asioiden hoitamista viranomaisen kanssa. Sähköinen asiointi on vaihtoehto perinteiselle asioiden hoitamiselle, jonka muotoja ovat olleet tiskipalvelu, kirjeenvaihto ja puhelinpalvelu. Hallinnon asiakkaan näkökulmasta sähköinen asiointi on asioiden hoitamista viranomaisen kanssa sähköisiä kanavia ja tietojärjestelmiä käyttäen.
Hyödyt.
Sähköisen asioinnin ja sähköisen asianhallinnan hyödyntämisen syitä ovat yleensä:
Asioiden hoitamisella asiakkaan haluamasta paikasta hänen toivomanaan aikana (itsepalveluna) säästetään yleensä kustannuksia hallinnon manuaalityön vähentymisen seurauksena. Asiakkaalle itsepalvelusta on yleensä etuna asian seuraamisen mahdollistuminen ja usein myös nopeutunut palvelu.
Sähköinen asianhallinta

Sähköinen asianhallinta on hallinnon sisäisten asioiden ja asiakirjojen käsittelyn hallinta. Tämä mahdollistaa käsittelyprosessin kehittämisen, jolloin voidaan siirtyä jopa kokonaan paperittomaan toimintatapaan.
Esimerkkejä.
Muun muassa Kansaneläkelaitos käyttää vastaavaa SAHA-järjestelmää. Järjestelmä toimii niin, että kaikki Kelaan tulevat hakemukset liiteasiakirjoineen skannataan järjestelmään, minkä jälkeen ne voidaan lähettää käsiteltäviksi sellaiselle paikkakunnalle, jolla on kapasiteettia ja/tai erikoisasiantuntemusta kyseisen kaltaisten asioiden ratkaisemiseen (esimerkkinä korkeakoulujen opintotukiasiat, jotka ohjautuvat Kelan Opintotukikeskukseen). Paperit arkistoidaan heti skannauksen jälkeen ja niitä käytetään vain tarvittaessa. Kelan sähköinen asianhallintajärjestelmä on noin kolmella tuhannella samanaikaisella käyttäjällään yksi Suomen suurimmista.
To Live Forever

To Live Forever on Tarotin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 8. helmikuuta 1993. Levy on yhtyeen ensimmäinen, jolla kosketinsoittaja Janne Tolsa on mukana. Albumi on julkaistu ensimmäistä kertaa LP-levymuodossa helmikuussa 2020.
Doug Harvey

Douglas Paul Harvey (19. joulukuuta 1924 Montreal, Québec, Kanada – 26. joulukuuta 1989) oli jääkiekkoilija ja National Hockey Leaguen (NHL) tähtipuolustaja. 
Hänen NHL-tilastonsa runkosarjassa käsittävät 1113 ottelua, 88 maalia, 452 syöttöä ja 540 tehopistettä sekä 1216 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä Harveyn saldoksi muodostui 137 ottelua, 8 maalia, 64 syöttöä, 72 tehopistettä ja 152 jäähyminuuttia. 
Harvey tunnettiin erityisesti siitä, ettei pyrkinyt keräämään tehopisteitä niin kuin muut kenttäpelaajat vaan hoiti puolustamisen, mikä kuului hänelle.
Käikälä

Käikälä on Hämeenlinnan 40. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kuusi kilometriä Hämeenlinnan keskustasta etelään. Käikälä rajoittuu etelässä ja lännessä Vanajaveteen ja pohjoisessa Turun valtatiehen. Idässä rajana on Harvialantie.
Käikälä on enimmäkseen pientaloaluetta, mutta siellä on myös suuri teollisuusalue, jossa sijaitsevat muun muassa SSAB:n Hämeenlinnan tehdas (aiemmin Rautaruukki Oyj), Huhtamäki Oyj:n Hämeenlinnan tehdas, Sisu Akselit Oy ja Patria Vehicles Oy.
Käikälässä toimii Kirkonkulman koulu (alakoulu) ja yksityinen päiväkoti. Palveluihin kuuluu päivittäistavarakauppa K-Market sekä Sale.
Matti Lehtelä

Matti Jalmari Johannes Lehtelä () oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistettaneen parhaiten Juutas Käkriäisen osasta Roland af Hällströmin ohjaamassa elokuvassa "Putkinotko" (1954), joka perustuu Joel Lehtosen samannimiseen romaaniin. Lehtelä loi myös huomattavan teatteriuran Tampereella ja Helsingissä.
Matti Lehtelä syntyi Hausjärven Riihimäellä 1906 Riihimäen SDP:n johtoon kuuluneen maalari Juho Heikki Lehtelän ja Olga Maria Niemisen perheeseen. Hän harrasti jo lapsena näyttelemistä ja esitti jo parikymppisenä suuria rooleja Riihimäen Työväen Näyttämöllä. Lehtelällä oli kiinnitykset Tampereen Työväen Teatteriin 1927–1935, Tampereen Teatteriin 1935–1941 ja Helsingin Kansanteatteriin 1942–1946. Hänen merkittävimmät näyttämöroolinsa olivat Othello sekä "Kustaa Vaasa" -näytelmän kuningas Erik XIV. 1950-luvulla Lehtelä esiintyi revyyteatteri Punaisessa Myllyssä, teatterikiertueilla ja radiossa.
Lehtelä teki lähes sata elokuvaroolia vuosina 1934–1969. Hän näytteli koomisten renkien lisäksi usein poliisia, konnaa tai juoppoa. "Putkinotkon" lisäksi Lehtelän suurimpia rooleja olivat muun muassa "Siltalan pehtoorin" Aaretti-renki, "Kaikki rakastavat" -elokuvan Hiski-renki, "Rakuuna Kalle Kollolan" nimiosa ja "Varjoja Kannaksella" -elokuvan miespääosa kirjailija Somero. Kenties tunnetuimman retkuroolinsa hän teki vuoden 1948 elokuvassa "Ihmiset suviyössä" Mettälän Jukkana. "Ryysyrannan Joosepissa" (1955) Lehtelä oli poliisi Pirhonen sekä "Nummisuutarien" kolmannessa filmatisoinnissa eno Sakeri.
Lehtelän viimeiseksi elokuvarooliksi jäi valokuvaaja Risto Jarvan elokuvassa "Ruusujen aika" (1969). Hän näytteli 1960-luvulta alkaen muutamissa televisiosarjoissa, kuten "Pekka Lipposen seikkailut" (1964) ja "Mummoni ja Mannerheim" (1971).
Lehtelä oli vuodesta 1938 avioliitossa näyttelijä Sylva Rossin kanssa. Hän kuoli 64-vuotiaana vuonna 1971 ja hänet on haudattu Riihimäelle.
Michel Serres

Michel Serres (1. syyskuuta 1930 Agen – 1. kesäkuuta 2019) oli ranskalainen filosofi. Hän opiskeli filosofiaa, mutta työskenteli myös Ranskan laivaston upseerina. Väiteltyään vuonna 1968 Serres alkoi opettaa filosofiaa Pariisissa. Hän on opettanut myös Stanfordin yliopistossa. Vuonna 1990 hänet nimitettiin Ranskan akatemiaan. Serres on vaikuttanut muun muassa Bruno Latouriin ja Steven Connoriin.
Matti Aulos

Matti Aulos (aik. Matti Vilander, 21. helmikuuta 1909 Joutsa – 4. heinäkuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Yleisradion Radioteatterin vakioäänenä vuosina 1952–1968 sekä noin 120 elokuvaroolista vuosina 1935–1962.
Aulos oli tunnettu näyttelijä niin televisiossa, elokuvissa kuin teatterissa. Hän toimi alun perin 1930-luvun alussa kansakoulunopettajana Valkeakoskella, mutta kiinnostui näyttelijän urasta ja sai kiinnityksen Jyväskylän Työväen Teatteriin. Tämän jälkeen Aulos teki muistettavan uran Helsingin Kansanteatterissa 1936-1947, Suomen Työväen Teatterissa 1948–1950 ja Radioteatterissa 1950–1968. Auloksen merkittävimpiin näyttämörooleihin kuuluivat muiden muassa "Loppiaisaaton" Malvolio, "Macbethin" Macduff, "Luulosairaan" Argan ja pehtorin osa "Niskavuoren leivän" kantaesityksessä 1939.
Aulos muistetaan lähinnä komediarooleistaan 1950- ja 1960-luvun elokuvissa (muun muassa rillumarei-elokuvissa). Hänen ensimmäiset huomattavammat elokuvaroolinsa olivat puusuutari Jaakko vuoden 1938 "Nummisuutarit"-filmatisoinnissa ja Juhana Theudenius elokuvassa "Jumalan myrsky" (1940). Myöhemmän vaiheen merkittäviä elokuvarooleja olivat shahi Abdul Illad-Irzan elokuvassa "En ole kreivitär" (1945), muurari-Martsu hupailussa "Muhoksen Mimmi" (1952), johtaja Kehvelinin osa rillumarei-ilottelussa "Hei, rillumarei!" (1954) sekä näyttelijä ”Alarik” komediassa "Taape tähtenä" (1962), mikä jäi Auloksen viimeiseksi elokuvaesiintymiseksi. Aulos nähtiin myöhemmällä iällään useimmiten tukevanpuoleisten, hyvässä asemassa olevien tuomareiden, pappien, upseerien ja johtajien rooleissa. Hänet muistetaan myös sivurooleistaan "Pekka ja Pätkä -elokuvissa".
Aulos nähtiin vuosina 1957–1966 myös muutamissa televisiotuotannoissa. Hän toimi myös näytelmäkirjailijana, jonka huomattavimpiin teoksiin kuuluivat muun muassa satunäytelmät ”Tuulasjärven kuningas” ja ”Joulu karhunpesällä”. 
Aulos kuoli 61 vuoden ikäisenä Helsingissä vuonna 1970. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon Helsinkiin.
Lakshmi Mittal

Lakshmi Niwas Mittal (s. 15. kesäkuuta 1950 Sadulpur, Intia) on intialainen liikemies. Mittal on Arcelor Mittal -teräsyhtiön toimitusjohtaja ja sen merkittävä omistaja. Vuonna 2006 hän oli "Guardian"-lehden mukaan maailman kolmanneksi rikkain ihminen. Yritys on tehnyt tappiota ja vuonna 2014 Mittal oli Forbesin listalla sijalla 66. Syyskuussa 2018 hän oli Forbesin mukaan maailman 62. rikkain ihminen.
Mittal asuu 18–19 Kensington Palace Gardensissa Lontoossa. Talo jossa hän asuu on vanha uuspalladialainen asunto, jonka hän osti Formula 1 -moguli Bernie Ecclestonelta vuonna 2004 noin 57 miljoonalla punnalla. Myöhemmin hän on ostanut lähistöltä kaksi muuta taloa aikuisten lastensa käyttöön.
Joulukuussa 2007 Mittal osti 20 prosentin osuuden jalkapalloseura Queens Park Rangersistä.
Mittalilla on kaksi lasta, Vanisha ja Aditya.
Team Milram

Team Milram (UCI-tunnus MRM) oli saksalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Vuosina 2003–2006 se tunnettiin italialaisen sponsorinsa mukaan nimellä Domina Vacanze. Sen jälkeen pääsponsori oli saksalainen meijerialan yritys Nordmilch, jonka tuotemerkki MILRAM on. Tallin johtajana toimi Gerry van Gerwen. Talli osallistui UCI ProTour -sarjaan vuosina 2006–2010.
Milram oli vuoden 2007 loppuun asti rekisteröity italialaiseksi joukkueeksi. Vuoden 2008 alusta se oli saksalainen joukkue.
Vuodesta 2006 joukkue oli rakennettu pitkälti kiritähtiensä Erik Zabelin ja Alessandro Petacchin ympärille. Petacchi kuitenkin irtisanottiin joukkueesta hänen saatuaan dopingtuomion toukokuussa 2008. Zabel puolestaan päätti lopettaa pitkän uransa kauden 2008 jälkeen.
Kaudella 2006 tallin ajaja Christian Knees voitti Rund um Köln -kilpailun. Alessandro Petacchi voitti Niedersachsenrundfahrt-kilpailun kaikki etapit ja kokonaiskilpailun ja Erik Zabel voitti parhaan kiriajajan palkinnon Saksan ympäriajossa.
Zabelin ja Petacchin poistuttua joukkueesta Milram pyrki uudistumaan kaudelle 2009. Se mm. palkkasi 11 ajajaa toisesta saksalaistallista, toimintansa lopettaneesta Gerolsteinerista. Lisäksi Milram hankki kapteeneikseen kaksi nuorta saksalaislupausta, Gerald Ciolekin ja Linus Gerdemannin Team Columbia-joukkueesta.
Talli lopetti toimintansa kauden 2010 jälkeen, koska tallipäällikkö Gerry van Gerwen ei onnistunut löytämään joukkueelle uutta sponsoria.
"Tilanne 1. tammikuuta 2010
Sylva Rossi

Sylva Rossi (oik. Olga Sylvia Lehtelä, o.s. Saastamoinen, 23. lokakuuta 1908 Lappeenranta – 9. marraskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan monista sivurooleistaan suomalaisista elokuvista 1932–1978 ja Pyynikin kesäteatterista.
Rossi oli naimisissa näyttelijä Matti Lehtelän kanssa. 
Rossi kuoli 84-vuotiaana Laakson sairaalassa. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Kodak Brownie

Brownie-kamera tai Kodakin Brownie oli Eastman Kodakin vuonna 1900 markkinoille tuoma valokuvauskamera, joka oli tarkoitettu lapsille. Sen filmirulla voitiin ladata valossa. Kodak Brownie No. 1 -kamera maksoi yhden dollarin ja Kodak myös kehitti kuvat edullisesti. Helppokäyttöistä kameraa alkoivat käyttää pian myös aikuiset.
Kodakin perustaja George Eastmanin tavoitteena oli tehdä valokuvauksesta arkipäiväistä. Tuohon aikaan käytetyt lasilevy- ja laakafilmitekniikat olivat monimutkaisia. Eastman oli patentoinut jo vuonna 1884 rullafilmikameran. Uuden kameratyypin suunnittelijaksi hän palkkasi kanadalaisen Frank Brownellin (1859–1939). Miehet saivat valmiiksi Kodakin ensimmäisen kameran, "Kodak No. 1", vuonna 1888. Se maksoi 25 dollaria ja oli useimmille liian kallis. Seuraavaksi tavoitteena oli tehdä lapsille sopiva kamera. Tuloksena syntyi vuonna 1900 "Kodak Brownie No. 1". Siinä filmi oli kelattu taustapaperin kanssa rullalle, joten filmirulla voitiin vaihtaa valossa. Kamera maksoi yhden dollarin. Vuonna 1901 markkinoille tuotiin "Kodak Brownie No. 2", joka maksoi 2 dollaria. Tätä kameraa valmistettiin vuoteen 1933 saakka. Hintansa ansiosta kamerat olivat suurmenestys. Brownie No. 2:ssa oli kaksi optista etsintä, toinen päällä ja toinen sivulla, kameran vaaka- ja pystyasentoja varten. Näistä näki peilin ja linssin kautta kohteen. Kuuden kuvan filmin siirto tapahtui manuaalisesti. Kamerassa ei ollut mitään säätöjä, ei tarkennusta, valotusaikaa tai etäisyyttä. Kameralla pystyi ottamaan hyviä kuvia ulkovalossa sopivalta etäisyydeltä eli sillä sai hyviä lomakuvia.
Setä Tuomon tupa

Setä Tuomon tupa () on Harriet Beecher Stowen 1800-luvun puolivälissä kirjoittama Yhdysvaltain orjuutta käsittelevä esikoisromaani. Tarina kertoo Tuomo-nimisen orjan kohtalosta eri isäntien alaisuudessa. Kirja aiheutti paljon kiistelyä Yhdysvalloissa ja sen on sanottu vaikuttaneen orjuuden lakkauttamiseen.
Romaani julkaistiin ensin "National Era" -nimisessä sanomalehdessä 5. kesäkuuta 1851 alkaen. Kirjaksi se painettiin 20. maaliskuuta 1852. Kirja myi ensimmäisen vuotensa aikana 300 000 kappaletta pelkästään Yhdysvalloissa ja oli 1800-luvun myydyin romaani. Kirjan vaikutus oli niin suuri, että kun Abraham Lincoln tapasi Beecher Stowen Yhdysvaltain sisällissodan alussa, hänen kerrotaan huudahtaneen: "Te siis olette se pieni nainen, joka kirjoitti tämän suuren sodan aiheuttaneen kirjan!"
Juoni.
Vanhan orjan Setä Tuomon isäntä Shelby joutuu rahapulassaan myymään tämän orjamarkkinoilla. Tuomo saa hyvän isännän St. Claren ja ystävystyy tämän tyttären kanssa, sillä molemmat ovat hartaita kristittyjä. Tyttö kuolee pian sairauteen ja isä lupaa tytölle tämän kuolinvuoteella, että vapauttaa setä Tuomon. Isä ehtii kuitenkin kuolla ennen kuin voi täyttää lupauksensa.
Miehen itsekäs leski ei välitä lupauksesta vaan myy Tuomon orjamarkkinoilla. Ostaja on raakalainen Simon Legree, joka hakkaa Tuomon, kun tämä ei suostu ruoskimaan toista orjaa. Lopulta Legree pieksee vanhuksen hengiltä, kun Tuomo ei suostu kertomaan, mihin karanneet orjat ovat menneet. Kuolemaisillaan oleva Tuomo antaa tappajille anteeksi. Auttajat tulevat myöhässä.
Kirjassa on rinnakkain tarina Elisa ja Yrjö Harriksen pakomatkasta Kanadaan ja sieltä edelleen Liberiaan. Yrjö on karannut Shelbyltä jo aiemmin ja Elisa karkaa myyntinsä jälkeen, koska pelkää menettävänsä poikansa.
Halloween H20

Halloween H20 ("Halloween: H20: 20 Years Later") on Steve Minerin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1998. Se jatkuu käytännöllisesti katsoen Halloween 2:sta eikä tämän johdosta ota huomioon muiden jatko-osien tapahtumia. Elokuva onkin ohjaaja Minerin näkemys siitä, miten elokuvasaagan tulisi päättyä, koska lukuisat jatko-osat olivat hänen mielestään ongelma. Kuitenkin neljän vuoden päästä myös H20 sai jatkoa, tosin eri tekijöiltä.
Tarina.
20 vuotta myöhemmin Haddonfieldin teurastuksen jälkeen Langdonissa, edesmenneen tohtori Loomisin kollegan Marion Chambersin taloon on murtauduttu, ja hän soittaa poliisit. Kun hän menee naapuriin, hän näkee kaksi nuorta kuolleena, ja lopulta Michael Myers tappaa hänet, vieden mukanaan siskonsa Laurie Strodea käsittelevän kansion. Sillä välin Kaliforniassa Keri Tate -nimellä elävä Laurie Strode näkee painajaisen Myersin kirjoituksista "Laurie Strode". Myöhemmin naisen ja lapsen mennessä vessaan naisen auto varastetaan. Sillä välin Laurie lähettää teini-ikäisiä retkelle. Osa nuorista livahtaa taloon viettämään Halloween-yötä. Kaksi nuorta tapetaan, ja Michael pääsee puukottamaan Laurien 17-vuotiasta poikaa jalkaan. Nämä lähtevät pakoon, ja kun nämä lukitsevat oven, avaimet putoavat. Juuri kun Michael on saamassa oven auki, Laurie ja Will tulevat ulos. Laurie ja Will lähtevät etsimään Myersiä ja ampuvat miestä, joka ei olekaan Myers vaan koulun vartija. Will joutuu Michaelin uhriksi, ja Laurie lähtee pakoon. Laurie lähtee oven taakse piiloutuneiden nuorten kanssa portille ja käskee näitä soittamaan ambulanssin ja poliisin. Laurie lähtee kirveen kanssa etsimään Myersiä ja piiloutuu pöytien alle Myersiltä, kun Laurie löi tätä kirveellä. Myers on pöydän päällä vahtimassa Laurieta, ettei tämä lähtisi pois. Laurie kierii pöytien alle Michael perässä. Pitkän taistelun jälkeen Laurie pääsee lyömään Myersiä veitsellä, ja tämä putoaa pöydän päälle. Laurie lähtee viemään ruumista jonnekin, ja ruumis alkaa liikkua. Lopuksi Laurie lyö kirveellä miehen pään poikki.
Stigmata (Tarotin albumi)

Stigmata on Tarotin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 1995. Se on tuplalevy, jonka toisella levyllä on samoja kappaleita kuin vuonna 1994 julkaistulla "To Live Again" -livelevyllä. Zero Corporation on julkaissut Japanissa levystä myös yhden CD:n version.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 31, ja pysyi listalla yhteensä 4 viikkoa.
For the Glory of Nothing

For the Glory of Nothing on kuopiolaisen heavy metal -yhtye Tarotin viides studioalbumi, joka julkaistiin 6. helmikuuta 1998.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 19.
Noob Saibot

Noob Saibot on hahmo Mortal Kombat -pelisarjassa.
Mortal Kombatin maailmassa Noob Saibot on haamu Netherealmista ja on itse asiassa alkuperäinen Sub-Zero, nuoremman Sub-Zeron veli Bi-Han. Scorpion tappoi hänet tämän kostaessa klaaninsa puolesta. Noob Saibot on sydämetön ja kylmäverinen murhaaja, joka on valmis tappamaan jopa oman veljensä. Noob Saibot on toiminut Shao Kahnin ja Shinnokin palvelijoina. Noob Saibot oli haavoittanut Goroa kuolettavasti taistelussa. "" -pelissä Noob Saibot toimi yhdessä veljensä vanhan liittolaisen, Smoken, kanssa löytäen tämän kyborgiruumiin ja ohjelmoiden hänet palvelemaan häntä. -pelissä Noob Saibot kohtasi Tavenin Lin Kuein päämajassa ja taisteli tätä vastaan, mutta Taven kukisti hänet, minkä jälkeen Noob pakeni. Myöhemmin Noob Saibot osallistui Armageddonin taisteluun, jossa hän taisteli Sindeliä vastaan. Noob Saibot sai myöhemmin taistelussa surmansa. Noob Saibotin vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen ja joutui pimeään paikkaan, jossa Sub-Zero kohtasi hänet vaatien sieluaan takaisin. Noob Saibot ja Sub-Zero taistelivat keskenään voittamatta toisiaan ja myöhemmin he yhdistyivät keskenään tuntemattomaksi olennoksi. 
Vuoden 2011 "Mortal Kombat" -pelissä Quan Chi luo Noobin vanhemmasta Sub-Zerosta Scorpionin tapettua hänet. Noob Saibot kohtasi Liu Kangin ja Kung Laon, joka kyseenalaisti tämän henkilöllisyyden sanoen hänessä olevan jotakin tuttua. Noob pakeni Kung Laon taistellessa Goroa vastaan. Myöhemmin Noob Saibot taisteli yhdessä Mileenan kanssa Kabalia vastaan, mutta hävisi tälle. Noob Saibot myöhemmin avusti Quan Chitä Soulnadon luomisessa ja kohtaa myöhemmin kyborgiksi muutetun nuoremman veljensä Cyber Sub-Zeron todeten tälle, etteivät he enää ole veljeksiä vaikka jakavat saman veren. Noob Saibot taisteli veljeään vastaan häviten tälle taistelussa. Myöhemmin Nightwolf kukisti Noobin taistelussa ja heitti tämän Soulnadoon, joka räjähtää Noob mukanaan. Noobin kohtalo pelin lopussa on jäänyt epäselväksi, mutta hänen uskotaan elävän, koska Goro on jopa hukuttanut Noobin, eikä hän ole siitäkään kuollut.
Noob Saibot teki paluun Mortal Kombat 11 -pelissä, jossa paljastettiin hänen selvinneen ja toimivan Kronikan hyväksi. Noob Saibot kohtaa Scorpionin ja Sub-Zeron Cyber Lin Kuein tehtaassa ja toteaa heille, etteivät Quan Chin luomukset kuole helposti ja Kronikan luvanneen hänelle oman varjoklaanin hallittavaksi Uudessa Ajassa. Noob Saibot taisteli Scorpionia ja Sub-Zeroa vastaan, mutta hävisi heille ja pakeni. Myöhemmin Noob Saibot vartioi Sielujen kaivoa Shang Tsungin saarella ja taisteli Jaxia ja Jacquita vastaan, mutta hävittyään heille hän joutui pakenemaan. Noobin kohtalo jäi epäselväksi tämän jälkeen. Pelin Aftermath-lisäosassa Noob Saibot taisteli Fujinia vastaan Shang Tsungin saarella, mutta Fujin kukisti hänet, minkä jälkeen Noob pakeni. Noob Saibotia ei tämän jälkeen enää nähty.
Noob Saibot esiintyi lyhyesti -elokuvassa, jossa hän avusti Ermacia taistelussa Sonya Bladea vastaan, mutta Sonya onnistui kukistamaan molemmat taistelussa. Hahmon nimi tulee takaperin käännetyistä Mortal Kombat -pelin luojien Ed Boonin ja John Tobiasin sukunimistä.
Shining Black

Shining Black on kuopiolaisen heavy metal -yhtye Tarotin uran ensimmäinen kokoelma-albumi. Levystä on julkaistu myös 500 kappaleen rajoitettu kolmen CD:n digipak-painos, jonka bonuslevyllä on ainoastaan Pecu Cinnarin rumpusoolo ”Aaaargh, What's Goin' On Here”.
Zero Corporation on julkaissut Japanissa 23. joulukuuta 1998 samalla nimellä yhden levyn version kokoelmasta.
Torre del Mangia

Torre del Mangia on vuosina 1325–1348 rakennettu, 88 metriä korkea torni Sienassa, Italiassa. Se sijaitsee kaupungin keskusaukiolla Piazza del Campolla, goottilaisen Palazzo Pubblicon yhteydessä. Sen rakensivat Minuccio ja Francesco di Rinaldo vuosina 1338–1348.
Torni on saanut nimensä ensimmäiseltä kellonsoittajaltaan vuonna 1347, Giovanni di Ducciolta, jonka lempinimi oli ”Mangiaguadagni” (). Tornin nykyinen kello on laitettu paikoilleen vuonna 1666: sen valmistaminen San Francescon luostarissa kesti lähes kymmenen kuukautta, ja kellon paikalleen laittamiseen tarvittiin kaksi suurta, yhteensä 53 miehen käyttämää vinssiä. Tornin huipulle johtaa 400 porrasta. Tornin juurella on kappeli, jonka nimi on Capella di Piazza. Se on vuoden 1348 rutosta selvinneiden kiitollisuudenosoitus Neitsyt Marialle.
Christian Karembeu

Christian Karembeu (s. 3. joulukuuta 1970 Lifou, Uusi-Kaledonia) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Karembeu edusti urallaan seuratasolla kotimaassaan Nantesia ja Bastiaa, Italiassa Sampdoriaa, Espanjassa Real Madridia, Englannissa Middlesbroughia, Kreikassa Olympiakosia ja Sveitsissä Servetteä. Hän saavutti Nantesin riveissä Ranskan mestaruuden, Real Madridin riveissä kaksi Mestarien liigan voittoa ja Olympiakosin riveissä kaksi Kreikan mestaruutta. 
Maajoukkueura.
Ranskan maajoukkueessa Karembeu pelasi 53 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Ranskaa 
MM-kisoissa vuonna 1998 sekä EM-kisoissa vuosina 1996 ja 2000. Karembeu saavutti Ranskan riveissä MM-kultaa vuonna 1998 ja EM-kultaa vuonna 2000.
Robin van Aggele

Robin van Aggele (s. 30. heinäkuuta 1984) on alankomaalainen uimari, joka on erikoistunut sekauintiin ja rintauintiin. Hän teki kansainvälisen debyyttinsä aikuisten tasolla lyhyen radan EM-kisoissa 2004 Wienissä.
Lyhyen radan EM-kisoissa 2005 Triestessä van Aggele oli neljäs 100 metrin sekauinnissa, vain sadasosan kolmanneksi sijoittunutta Liettuan Vytautas Janušaitisia jäljessä.
Hän voitti EM-pronssia lyhyeltä radalta 4×50 metrin vapaauintiviestistä Helsingissä 2006 ja 4×50 metrin sekauintiviestistä Debrecenissä 2007. Manchesterin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2008 hän sai hopeaa 4×100 metrin vapaauintiviestistä.
Van Aggele voitti 100 metrin rintauinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2009 ajalla 56,29. Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 hän sai kultaa 50 metrin rintauinnissa ajalla 26,44 ja pronssia 100 metrin rintauinnissa.
Työturvallisuus

Työturvallisuus on työpaikan oma-aloitteista turvallisuuden hallintaa. Työturvallisuus on osa yritysturvallisuutta. Yritysturvallisuuden muita osa-alueita ovat esimerkiksi ympäristöturvallisuus, tietoturvallisuus, henkilöturvallisuus, toimitilaturvallisuus ja rikosturvallisuudesta. Työturvallisuutta toteutetaan työsuojelun avulla ja toimintaa ohjaavat muun muassa työturvallisuuslaki ja työterveyshuoltolaki. 
Kaikki työntekijät ovat toteuttamassa työsuojelua. Jokaisen on toimittava sääntöjen mukaisesti, jotta työturvallisuus toteutuisi. Työsuojelutoimintaa työpaikalla edistetään työsuojeluyhteistyön avulla. Laki työsuojelun valvonnasta ja työpaikan työsuojeluyhteistoiminnasta (20.1.2006/44) ohjaa eri tahojen osallistumista tähän toimintaan. 
Turvallinen työskentely on suunnitelmallista ja perustuu ennakolta hyviksi todettuihin käytäntöihin. Keskeistä työturvallisuudessa on riskienhallinta. Jokaisen työntekijän ammattitaitoon kuuluu, että tuntee työnsä vaarat ja haitat ja osaa edistää työturvallisuutta. 
Suomessa on kehitetty työturvallisuuden parantamiseksi työpaikoille ns. Työturvallisuuskortti-koulutus, joka saatiin laajasti käyttöön 2003. Työturvallisuuskortti on jo 618 700 henkilöllä (13.8.2010).
Työturvallisuuslaki edellyttää työpaikkoja perehdyttämään työntekijät työpaikan haitta- ja vaaratekijöihin sekä käyttämään turvallisia työtapoja. Erityisesti esimiehille on koulutettava myös heidän vastuunsa ja tehtävänsä, jotta he voivat käytännössä johtaa alaistensa työturvallisuutta. Suomessa työturvallisuuskoulutusta järjestävät Työterveyslaitos, Työturvallisuuskeskus, ammattijärjestöjen koulutuskeskukset, aikuisoppilaitokset sekä asiantuntijayritykset. Perehdytys ja koulutus voidaan toteuttaa myös tietokoneavusteisesti. Suomessa on kehitetty Euroopan laajin työturvallisuuden ja -terveyden opetusmultimedioiden valikoima.
Lainsäädäntö Suomessa.
Lainsäädäntö on jaettu Suomessa noin 60 erilliseen säädökseen. Jokaisen yrityksen pidettävä yllä omaan toimintaansa liittyvää säädöstietokantaa. Keskeinen lainsäädäntö Suomessa käsittää:
Cesare Perdisa

Cesare Perdisa (21. lokakuuta 1932 − 10. toukokuuta 1998) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui seitsemään Grand Prix -kilpailuun. F1-urallaan hän saavutti kaksi palkintosijaa (2 kolmossijaa), yhden viitossijan ja 5 MM-pistettä. Aika-ajoissa Perdisa oli parhaimmillaan kuudes. 
Formula 1 -tulokset.
"* jaettu"
Juotostina

Juotostina on juottimella sulatettava metalliseos, jolla juotetaan metallikappaleita toisiinsa.
Elektroniikassa.
Elektroniikan kytkennöissä juotostinalla juotetaan yhteen elektroniikassa käytettäviä osia, joiden halutaan olevan sähköisessä yhteydessä toisiinsa. Tavallisessa juotostinassa on noin 60 % tinaa ja noin 40 % lyijyä. Seossuhde vaikuttaa juotostinan sulamislämpötilaan. Kun seos on tarkasti (tina) Sn 62,13 p-% (lyijy) Pb 37,87 p-%. on sulamispiste alhaisimmillaan eli 183 °C. Tällaista seosta kutsutaan eutektiseksi seokseksi, ja se muuttuu sulamispisteessä suoraan sulasta kiinteäksi. Muilla seossuhteilla on tietty lämpötila-alue, jossa juotostina on tahnamainen, eli seossuhteella voidaan vaikuttaa kuinka kauan kestää sen muuttuminen sulasta kiinteäksi.
Useimmat elektroniikassa käytetyt juotemetalliseokset ovat sulamislämpötilaltaan matalia, sillä elektroniikkakomponenttien kotelomateriaalit ja niiden rakenteet eivät kestä juurikaan korkeampia lämpötiloja kuin 260 °C. Tyypillisin juoteseos on ollut tina-lyijy (Sn-Pb), jossa niiden keskinäinen suhde vaihtelee käyttökohteesta riippuen. Yleisin käytetty koostumus on tinaa 63 painoprosenttia ja lyijyä 37 painoprosenttia. 
1. heinäkuuta 2006 alkaen EU-maissa on rajoitettu tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa RoHS-direktiivillä. Tämän vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista Sn 96,5-Ag 3-Cu 0,5 on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina-kupari Sn 99,3-Cu 0,7. Myös uudemmat mikroseostetut lejeeringit ovat tulleet markkinoille (esimerkiksi Stannol FLOWTIN). Mikroseostuksella pyritään parantamaan lyijyttömien tinaseosten käsiteltävyyttä ja juotettavuutta.
Juotostina myydään yleensä 0,2–1,5 millimetrin paksuisena lankana. Sopiva paksuus riippuu käyttötarkoituksesta. Juotoslangan sisällä on 1–5 % hartsia (juoksutetta, fluksia) sisältävää kanavaa. Hartsi puhdistaa liitoskohdan juottamista haittaavasta oksidi- ja sulfidikerroksesta sekä helpottaa tinan leviämistä juotettavaan kohteeseen.
Sulkurannan siirtolapuutarha

Sulkurannan siirtolapuutarha on Jyväskylän ainoa siirtolapuutarha. Se perustettiin Jyväsjärven etelärannalle 1948, lähelle nykyistä Kuokkalan keskustaa. Puutarhan vuokrapalstoilla on 136 mökkiä. Mökkejä voivat ostaa vain Jyväskylän kaupungin asukkaat. Alueen yhteisiä asioita hoitaa 
Sulkurannan siirtolapuutarhayhdistys. Alueella järjestetään muun muassa talkoita, kirpputoreja, rantakirkko, kesämatka ja monia juhlia. 
Vuonna 2008 Jyväskylän kaupunki lahjoitti siirtolapuutarhan 60-vuotisjuhlan kunniaksi keskusaukiolle Pertti Karjalaisen teoksen Aurinkoportti.
Ljahovinsaaret

Ljahovinsaaret () on Uuden-Siperian saarten eteläisimmän osan muodostava saariryhmä Pohjoisella jäämerellä Sahan tasavallan alueella Venäjällä. Ljahovinsaaret sijaitsevat lähinnä mannerta Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä. Mantereesta saariston erottaa noin 60 kilometriä leveä Dmitri Laptevin salmi ja Uuden-Siperian saarten pääsaariryhmästä Anžusaarista noin 50 kilometriä leveä Sannikovinsalmi. Saariston pinta-ala on noin 6 100 km².
Saariston saaret ovat:
Saaristoon kuului vielä 1900-luvun alkupuolella myös pieni Semjonovinsaari (о. Семёновский), joka kuitenkin mureni ja vajosi veden pinnan alapuolelle 1960-lukuun mennessä. Vuonna 1823 saaren pinta-ala oli vielä 5 km², 1945 enää 0,2 km².
Ljahovinsaaret on nimetty niitä vuonna 1773 tutkineen Ivan Ljahovin mukaan.
Keväällä 2013 saarilta löydettiin pehmytkudostensa osalta ennennäkemättömän hyvin säilynyt mammutin ruumis.