tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arfakvuorenputkikuono

Arfakvuorenputkikuono ("Nyctimene cyclotis") on Indonesiassa elävä hedelmälepakoiden heimoon kuuluva lepakkolaji. Sitä on tavattu Länsi-Papuan Arfak-vuoristossa ja mahdollisesti myös Mansuarin saarella. Lajin taksonomia on epäselvää ja se saattaa kuulua samaan lajiin "Nyctimene certansin" kanssa. Randolph L. Petersonin vuonna 1991 julkaistun tutkimuksen mukaan lajit kuitenkin eroavat toisistaan morfologisesti niin paljon, että ne olisivat omia lajejaan.
Arfakvuorenputkikuono on pienikokoinen ja pitkäkarvainen. Selässä karvojen kärjet ovat rusehtavat, lisäksi lepakolla on ohut siima. Korvat ovat pyöreäkärkiset ja epätavallisen leveät.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on arfakvuorenputkikuono.
Paresh Rawal

Paresh Rawal (s. 30. toukokuuta 1950 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän on näytellyt hindinkielisissä Bollywood-elokuvissa.
Felicja Blumental

Felicja Blumental (28. joulukuuta 1908 Varsova – 31. joulukuuta 1991 Tel Aviv) oli puolalaissyntyinen, Brasilian kansalaisuuden saanut pianisti.
Blumental syntyi perheeseen, jossa isä oli viulisti ja sisko laulaja. Hän aloitti pianotunneilla käymisen 5-vuotiaana ja esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti 10-vuotiaana. Stipendillä hän pääsi opiskelemaan Varsovan konservatorioon Zbigniew Drzewieckin johdolla. Samalla hän sai sävellysopetusta Karol Szymanowskilta. Tämän jälkeen Blumental siirtyi Sveitsiin suorittamaan opintoja Józef Turczyńskin johdolla. Vuonna 1935 hän meni naimisiin, ja kolme vuotta myöhemmin hän asettui Nizzaan. Hän joutui kuitenkin pakenemaan perheineen Brasiliaan, jonka kansalaisuuden sai. Debytoituaan menestyksekkäästi Rio de Janeirossa Blumental teki laajoja kiertueita Latinalaisessa Amerikassa.
1950-luvulla Blumental palasi Eurooppaan, jossa teki Wigmore Hall -debyyttinsä ja saavutti menestystä Zürichissä. Vuonna 1962 hän muutti perheineen Milanoon, jossa tytär, sopraano Annette Céline opiskeli laulua. Äiti ja tytär pitivät useita yhteisiä esiintymisiä. Vuodesta 1954 Blumental matkusti usein Israeliin. Vuonna 1970 hän teki 22:n konsertin kiertueen orkesterin solistina Yhdysvalloissa. 1970-luvun alkupuolella hän asettui perheineen Lontooseen ja teki ensimmäisen paluunsa Puolaan toisen maailmansodan jälkeen. Siellä hän kantaesitti Krzysztof Pendereckin "Partitan cembalolle ja orkesterille" säveltäjän itsensä johdolla. Heitor Villa-Lobos omisti viidennen pianokonserttonsa Blumentalille. Vuonna 1978 Witold Lutosławski orkestroi säveltämänsä "Muunnelmat Paganinin teemasta" Blumentalia varten. Tämä kantaesitti teoksen Brian Priestmanin johdolla. Vaikka Blumentalin ohjelmisto koostui aluksi tunnetuista teoista, hän erikoistui 1960-luvulta alkaen vakiintuneen ohjelmiston ulkopuolisiin teoksiin. Hän esitti portugalilaisten ja brasilialaisten säveltäjien teoksia sekä konserttoja Muzio Clementiltä, Carl Czernyltä, Giovanni Paisiellolta, Giovanni Battista Viottilta, Leopold Koželuhilta, John Fieldiltä, Johann Nepomuk Hummelilta, Franz Anton Hoffmeisteriltä ja Ferdinand Riesiltä.
Vuodesta 1984 Blumental asui New Yorkissa. Hän kuoli matkalla Israelissa. Hänen levytyksiään on julkaistu lukuisilla levymerkeillä. Musiikillisen uransa ohella hän maalasi muotokuvia, maisemakuvia, asetelmia ja abstrakteja teoksia. Vuonna 1999 Tel Avivin taidemuseo nimesi kansainvälisen musiikkifestivaalinsa Blumentalin mukaan.
Kioxia

Kioxia on japanilainen puolijohdevalmistaja, joka on maailman toiseksi suurin NAND flash-muistien valmistaja.
Vuonna 2018 Toshiba muodosti Toshiba Memory Corporationin, joka muutti nimeksi Kioxia lokakuussa 2019. Toshiballa on Kioxiasta noin 40 prosentin osuus. Toshiba myi muistivalmistuksensa Bain Capitalin johtamalle konsortiumille mutta osti myöhemmin osuuden siitä takaisin.
Yhtiön nimi on sanaleikki japaninkielisestä muistia tarkoittavasta sanasta "kioku" ja kreikankielisestä arvoa tarkoittavasta sanasta "axia".
Maaliskuussa 2023 Kioxia kertoi kehittäneensä Western Digitalin kanssa yhteistyössä 218 kerroksen 3D NAND -tekniikkaa, jossa ohjauslogiikka valmistetaan erikseen. Tyypillisesti ohjauslogiikka ja solun logiikka valmistetaan yhdessä samalle piikiekolle. Kioxian ja Western Digitalin mukaan tekniikka on kustannustehokkaampaa kuin pelkkään kerroksien määrään keskittyminen.
Marek Kopelent

Marek Kopelent (28. huhtikuuta 1932 Praha – 12. maaliskuuta 2023 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä.
Kopelent opiskeli sävellystä Jaroslav Řídkýn johdolla Prahan esittävien taiteiden akatemiassa vuosina 1951–1955. Vuonna 1959 hän alkoi tutustua Wienin toiseen koulukuntaan ja 1950-luvun eurooppalaiseen avantgardeen, joista ammensi tyyliään. Hän alkoi saavuttaa kansainvälistä suosiota kolmannella jousikvartetollaan (1963). Hänen musiikkiaan esitettiin 1960-luvulla monilla festivaaleilla, kuten Varsovan syksyssä. Vuosina 1965–1973 Kopelent toimi Musica viva Pragensis -nykymusiikkiyhtyeen taiteellisena johtajana. Hän sävelsi sille useita kamarimusiikkiteoksia. Vuonna 1967 kokoonpanon ympärillä toimineet säveltäjät, musikologit ja esittäjät muodostivat oman nykymusiikkiverkostonsa. Vuonna 1969 Kopelent sai taiteilijaresidenssin Länsi-Berliinissä. Toisin kuin monet ajan tšekkiläistaiteilijat, hän palasi residenssin jälkeen Tšekkoslovakiaan. Poliittinen ilmapiiri oli kuitenkin muuttunut, joten Kopelent menetti työnsä editoijana Supraphonin kustantamossa eikä päässyt uuteen säveltäjäliittoon. Musica viva Pragensis ei saanut jatkaa konserttitoimintaansa. 
Vuonna 1976 Kopelent otti vastaan työpaikan säestävänä pianistina lasten tanssikursseilla. Tämä pysyi hänen päätoimenaan seuraavien viidentoista vuoden ajan. 1970-luvun vaikeina aikoina Kopelent sävelsi monia teoksia usein ulkomaisiin tilauksiin, mutta säveltäjällä ei ollut mahdollisuutta kuulla esityksiä. Samettivallankumouksen jälkeen Kopelent työskenteli lyhyesti musiikillisena neuvonantajana presidentti Václav Havelin toimistossa. Vuonna 1991 hän sai nimityksen sävellysprofessoriksi Prahan esittävien taiteiden akatemiaan. Hän toimi myös ISCM:n Tšekin-osaston puhemiehenä ja organisoijana sekä säännöllisenä luennoitsijana kansainvälisillä säveltäjien kesäkursseilla Český Krumlovissa. 
Vuonna 1991 Ranskan hallitus teki Kopelentista Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin. Vuonna 2001 hän sai Herder-palkinnon ja vuonna 2012 presidentin ansiomitalin.
Jules Sandeau

Léonard Sylvain Jules Sandeau (19. helmikuuta 1811 Aubusson, Ranska – 24. huhtikuuta 1883 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hänen kirjailijanuralle ryhtymiseensä vaikutti Aurore Dudevant, johon hänellä oli niin henkilökohtainen kuin kirjallinenkin side. Dudevantin kirjailijanimi George Sand on peräisin tästä suhteesta. He nimittäin julkaisivat yhdessä salanimellä Jules Sand romaanin "Rose et Blanche" (1831). Sen jälkeen Sandeau kirjoitti suuren joukon ihastuttavia romaaneja ja novelleja, jotka kuvastavat hänen hienoa olemustaan. Hänen mestariteoksensa on "Mademoiselle de la Seiglière" (1848).
Sandeau kirjoitti näytelmiä yhteistyössä Émile Augierin kanssa, ja yhdessä he muokkasivat Sandeaun romaaneja näytelmiksi, joista etenkin "Mademoiselle de la Seiglière" (1851) menestyi hyvin. "Mariannessa" (1839) hän kuvaa Georg Sandia. Hänet valittiin 1858 Ranskan akatemian jäseneksi.
Timari

Timari on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Bah N’Daw

Bah N’Daw (s. 23. elokuuta 1950 San) on eläkkeellä oleva malilainen sotilas, joka toimi maan väliaikaisena presidenttinä vuosina 2020–2021.
N’Daw liittyi ylioppilastutkinnon jälkeen vapaaehtoisena Malin armeijaan. Hän valmistui Koulikoron sotakoulusta vuonna 1973, sai koulutusta Neuvostoliitossa ja valmistui Ranskan sotakorkeakoulusta vuonna 1994. N’Daw työskenteli muun muassa presidentti Moussa Traorén avustajana, Malin ilmavoimien apulaisesikuntapäällikkönä vuosina 1992–2002 ja veteraaniviraston johtajana vuosina 2008–2012. Jäätyään eläkkeelle ilmavoimien everstimajurina hän toimi maan puolustusministerinä vuosina 2014–2015.
Elokuussa 2020 vallan kaapannut sotilasjuntta nimitti N’Dawin Malin siirtymäkauden presidentiksi 21. syyskuuta 2020. Hän vannoi virkavalansa 25. syyskuuta. Maan varapresidenttinä aloitti samaan aikaan sotilasjuntan puheenjohtaja Assimi Goïta. N’Dawin virkakauden odotettiin kestävän 18 kuukautta. Hänen tärkeimpinä tehtävinään pidettiin Malin demokratian lujittamista, korruption vastaista taistelua ja maan turvallisuustilanteen parantamista.
N’Dawin ja Goïtan välit kiristyivät sen jälkeen kun Moctar Ouane oli nimitetty uudelleen pääministeriksi toukokuussa 2021. Uudesta hallituksesta pudotettiin sotilasjuntan jäsenet Modibo Koné ja Sadio Camara, jotka olivat aikaisemmin toimineet turvallisuus- ja puolustusministereinä. Sotilaat vangitsivat N’Dawin ja Ouanen, ja 26. toukokuuta presidentti ilmoitti eroavansa virastaan. Malin väliaikaiseksi presidentiksi nousi vallankaappauksen tehneiden sotilaiden johtaja ja varapresidenttinä toiminut Assimi Goïta. Kotiarestiin määrätyt N’Daw ja Ouane vapautettiin elokuussa 2021.
Jacopo Sannazaro

Jacopo Sannazaro, myös Iacobo Sannazzaro, kirjailijanimi Actius Sincerus, (28. heinäkuuta 1457 Napoli – 6. elokuuta 1530 Napoli) oli italialainen runoilija. Hän käytti Accademia Pontanianassa saamaansa runoilijanimeä Actius Sincerus.
Sannazaro syntyi vuonna 1457, vaikka varsinkin monissa vanhemmissa elämäkerroissa hänen syntymävuodekseen oli merkitty 1458. Sannazaro oli ylhäistä sukua, hyvin lahjakas ja perehtynyt humanistisiin tutkimusaloihin. Hän oli Aragonian hallitsijahuoneen ruhtinaiden suosiossa, etenkin Fredrik I:n, jolle hän oli uskollinen myös vastoinkäymisten aikoina, seurasi tätä maanpakoon Ranskaan ja oli tämän mukana vuoteen 1504, jolloin tämä kuoli. Sen jälkeen hän palasi Napoliin loppuiäkseen.
Sannazaro kirjoitti latinaksi ja italiaksi. Vuoden 1916 "Nordisk familjebok 24" pitää latinankielisiä elegioita ja epigrammeja hänen taiteensa parhaina. Hän kirjoitti myös suurellisen ja vaivalla luodun runon ”De partu Virginis”.
Italiankielisessä kirjallisuudessa hänellä on merkittävä asema paimenromaaninsa "Arcadia" ansiosta.
Mikael Collan

Mikael Collan (s. 25. helmikuuta 1975 Helsinki) on suomalainen kauppatieteilijä ja professori. Hän toimi Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen (VATT) ylijohtajana vuoden 2021 alusta vuoteen 2024. Hän on toiminut LUT-yliopiston strategisen rahoituksen professorina vuodesta 2013.
Collan kävi koulunsa Kuopiossa ja Turussa ja valmistui ylioppilaaksi Turun Klassillisesta Lukiosta. Hän opiskeli taloustiedettä Åbo Akademissa ja jatkoi väitöskirjaopinnoilla tietojärjestelmätieteiden parissa, myöskin Åbo Akademissa. Kauppatieteiden tohtoriksi Collan väitteli vuonna 2004 epävarmuuden mallintamisesta suurten teollisten investointien kannattavuuslaskennassa.
Collanin tutkimus on keskittynyt kannattavuuslaskentaan, erityisesti reaalioptioanalyysiin ja hän on kehittänyt sumean tuottojakaumamenetelmän (engl. fuzzy pay-off method) reaalioption arvon laskemiseksi yhdessä unkarilaisten matemaatikkojen Robert Fullérin ja Jozsef Mezein kanssa. Collan on myös tutkinut teknologian käyttöönottoa ja siihen vaikuttavia tekijöitä; hän on kehittänyt teknologiavalintoja käsittelevän "laiskan käyttäjän mallin" (Lazy User Model) yhdessä Franck Tetardin kanssa. 
Collan on ollut vuodesta 2015 Suomen Tiedeseuran jäsen.
Collan harrastaa filateliaa ja postihistoriaa ja julkaisee näihin liittyviä artikkeleja alan lehdissä sekä pitää aiheeseen liittyvää blogia.
Valtasaari

Valtasaari tai Waltasaari on suomalainen sukunimi, joka on suomennettu nimestä Wallin. Nimi on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Francisque Sarcey

Francisque Sarcey, kirjailijanimi Satané Binet, (8. lokakuuta 1827 Dourdan, Ranska – 16. toukokuuta 1899 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän kävi École normalen ja aloitti sen jälkeen opettajana maaseudulla, mutta vapaamielisyytensä vuoksi hän joutui vainon kohteeksi ja erosi 1858. Sen jälkeen hän keskittyi journalismiin.
Sarcey aloitti "Le Figarossa", jossa hän kirjoitti myönteisesti vastaanotettuja kuvauksia maaseudulta kirjoittajanimellä Satané Binet. Sen jälkeen hän työskenteli useissa lehdissä. Jo 1859 hän oli löytänyt oman alansa: teatterikritiikin, jota hän alkuun kirjoitti "L’opinion nationaleen", sitten vuodesta 1867 kuolemaansa saakka "Le Tempsiin", ja sinä aikana hän saavutti suurimman maineensa ja nousi ainutlaatuiseksi auktoriteetiksi. Hän teki vaikutuksen suureen yleisöön mutta herätti sympatiaa kaikissa piireissä. Hän käytti mielellään henkilökohtaista sävyä, kertoi likinäköisyydestään ja muista ominaisuuksistaan ja oli ylipäänsäkin olemukseltaan, käytökseltään ja mielipiteiltään porvarillinen. Hän sai siitä nimityksen "Sarcey-setä".
Sarcey oli myös suosittu luennoitsija. Yleisö seurasi kiinnostuneena pyylevää, hyväntuulista vanhaa herraa, joka elehti vilkkaasti, puhui nokkelasti ja suorasukaisesti kaikesta mahdollisesta, ei aina aivan korrektisti mutta aina selkeäsanaisesti, ja itse hän uskoi olevansa oikeassa. Aikapulan vuoksi hän ei pyynnöistä huolimatta halunnut julkaista teatteriartikkeleitaan koottuina, ja siksi hänen elinaikanaan julkaistu tuotantonsa on aika suppea.
Springfield (Minnesota)

Springfield on kaupunki Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui arviolta 2 004 asukasta vuonna 2019 ja sen pinta-ala on 4,86 neliökilometriä.
Springfieldin kylä perustettiin vuonna 1881, vaikkakin siellä asuttiin jo vuonna 1865. Nykyisen Springfieldin alueen ensimmäisiä asukkaita olivat Skandinaviasta, Irlannista ja Saksasta saapuneet uudisasukkaat, joiden joukossa olivat muun muassa John Burns ja hänen veljensä Daniel. Vuonna 1873 alueelle rakennettiin taloja sekä rautatieasema, jolle annettiin nimeksi ”Burns”. Alue autioitui vuonna 1877, mutta kaksi vuotta myöhemmin siellä asui jo yli 250 asukasta. Alueella oli tuolloin neljä kauppaa, koulu, kaksi kirkkoa sekä lääkäri. Kaksi vuotta myöhemmin alue julistettiin kyläksi ja se sai nykyisen nimensä. Springfieldistä tuli kaupunki vuonna 1923.
Springfieldin väkiluku on pienentynyt vuosi vuodelta vuoden 2010 väestönlaskennan jälkeen, jolloin kaupungin väkiluku oli 2 152. Vuonna 2011 Springfieldin arvioitu väkiluku oli 2 133, jolloin siellä asui arvion mukaan 129 asukasta enemmän kuin vuoden 2019 arviossa.
Springfield esiintyy televisiosarjassa "Pieni talo preerialla" useassa jaksossa yhtenä Walnut Groven lähikaupungeista.
Sariola (Kalevala)

Sariola on suomalaisessa mytologiassa esiintyvä paikannimi. Erityisesti Sariola esiintyy Kalevalassa Pohjolan rinnakkaisnimenä ja tarkoittaa silloin Jäämerta, jota kuviteltiin jähmettyneeksi mereksi. Sana on väännös sanasta "sarajas", joka on vanhin meren nimitys suomensukuisissa kielissä ja on indoiranilaista alkuperää.
Turekin piirikunta

Turekin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 83 894. Piirikuntaan kuuluvat kahdeksan kuntaa ovat Brudzew, Dobra, Kawęczyn, Malanów, Przykona, Tuliszków, Turek ja Władysławów.
Vuoden 2019 lopussa Turekin piirikunnassa arvioitiin olevan 83 894 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 84 711 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 73 889 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,9 prosenttia ja eläkeikäisten 19,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,7 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 816 lasta.
Helen Wainwright

Helen E. Wainwright (myöh. Stelling; 15. maaliskuuta 1906 New York – 11. lokakuuta 1965 Hampton Bays) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä, uimari ja olympiamitalisti. Hän saavutti uimahypyissä yhden hopeamitalin Antwerpenin vuoden 1920 kesäolympialaisten 3 metrin ponnahduslaudassa ja uinnissa yhden hopeamitalin Pariisin vuoden 1924 kesäolympialaisten 400 metrin vapaauinnissa.
Häntäputkikuono

Häntäputkikuono ("Nyctimene vizcaccia") on Papua-Uusi-Guineassa ja Salomonsaarilla elävä hedelmälepakoiden heimoon kuuluva lepakkolaji. Sitä tavataan luonnotilaisissa trooppisissa metsissä, harvoin myös häirityissä metsissä ja plantaaseilla, päivänsä se viettää puissa tai tiheässä kasvillisuudessa.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on häntäputkikuono.
Wągrowiecin piirikunta

Wągrowiecin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 70 233. Piirikuntaan kuuluvat kuusi kuntaa ovat Damasławek, Gołańcz, Mieścisko, Skoki, Wągrowiec ja Wapno.
Wągrowiecin piirikunnan pinta-alasta noin 19 prosenttia on metsän peitossa.
Vuoden 2019 lopussa Wągrowiecin piirikunnassa arvioitiin olevan 70 233 asukasta, joista 50,4 prosenttia naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 69 444 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 66 378 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 20,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,8 prosenttia ja eläkeikäisten 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,7 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 728 lasta.
Kakkarapuut

Kakkarapuut ("Montanoa") on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 50 lajia, mutta mahdollisesti jopa noin 100 lajia.
Richard Savage (runoilija)

Richard Savage, e. "Smith" (1698–1743) oli englantilainen runoilija. Hän oli luultavasti vaatimatonta syntyperää, mutta hänen itsensä edesauttamana levisi 1719 romanttinen tarina, jonka mukaan hän olisi ollut jaarli Riversin ja lady Macclesfieldin poika, ja 1718 hän vaati oikeuksiaan. Tarina ei todennäköisesti pidä paikkaansa, mutta Samuel Johnson liitti sen teokseensa "Life of Savage" (1744) ja herätti kiinnostuksen runoilijaan, josta tuskin muuten olisi ollut aihetta kirjoittaa. Julkaistuaan vuonna 1728 runon ”The Bastard” Savage sai skandaalin välttämiseksi väitetyiltä sukulaisiltaan taloudellista tukea. Savage pidätettiin 1727 syytettynä taposta, jonka hän oli tehnyt juovuspäissään, ja hän vältti kuolemanrangaistuksen vain siksi, että kreivitär Hertford puolusti häntä. Hänen elämäntyylinsä oli kevytmielinen, ja ystävät, joihin kuului myös Alexander Pope, hylkäsivät hänet. Hän kuoli velkavankeudessa.
Savage on ollut usean romaanin aiheena, muun muassa Charles Whitehead on kirjoittanut romaanin "Richard Savage" (1842), J. M. Barrie ja H. B. Marriott Watson (1891) sekä Karl Gutzkow ovat kirjoittaneet samannimiset näytelmät. Savagen merkittävin runo on ”The Wanderer” (1729), joka on saanut vaikutteita James Thomsonin vähän aiemmin ilmestyneestä runosta ”Seasons”. Samuel Johnson julkaisi hänen teoksensa 1775.
Hiivola

Hiivola on Riihimäen läntisessä osassa sijaitseva kylä. Kylän asukasluku oli vuonna 2015 noin 90. Paikalla on kuninkaankartaston mukaan sijainnut kylä sekä nykyisen Riihimäen alueen laajimmat pellot 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa. Hiivolaan muodustui maatila 1860-luvun lopulla Hunsan ja Heikkilän rälssitiloista sekä Marttilan ratsutilasta. Nykyisen tilakeskuksen paikkeilla oli 1600-luvun lopulla kylä, jossa oli noin 26 rakennusta.
Hiivolaan valmistui syksyllä 1897 koulurakennus. Viereen valmistui vuonna 1958 arkkitehti Martti Jaatisen suunnittelema uudempi koulurakennus, jota laajennettiin pohjoispäädystä vuonna 1987. Samana vuonna purettiin myös J. E. Valorinnan suunnittelema, vuonna 1923 valmistunut alakoulurakennus. Hiivolan koulu lakkautettiin keväällä 2010, jonka jälkeen koulukiinteistö laitettiin myyntiin.
Oddfellows (albumi)

Oddfellows on superyhtyeen Tomahawk neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2013.
Neferkare Neby

Neferkare Neby ("Kaunis on Ren Ka"), myös Neferkare Nebi tai Neferkare III, oli muinaisen Egyptin faarao 7. ja 8. dynastian aikana, noin 2175–2165 eaa. Hänen vanhempansa olivat faarao Pepi II ja kuningatar Ankhesenpepi II. Neferkare Neby mainitaan Abydoksen kuningasluettelossa nimellä Neferkare Neby yhdessä synnyinnimensä Nebin (Suojelija) kanssa. Hänet mainitaan myös Ankhesenpepi II:n sarkofagissa ja tämän haudan valeovessa. Neferkare haudattiin luultavasti keskeneräiseen pyramidiin Sakkarassa.
Global Rock

Global Rock on heavy metal -yhtye Waltarin neljästoista studioalbumi, joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2020.
Moirang

Moirang on Intian Manipurin osavaltiossa sijaitseva noin 20 000 asukkaan kaupunki, joka kuuluu Bishnupurin piirikuntaan. Se sijaitsee noin 45 kilometrin päässä Manipurin pääkaupunki Imphalista. Intian itsenäisyyskamppailun aikana vuonna 1944 Moirang oli ensimmäinen intialainen kaupunki, jossa Subhas Chandra Bosen johtama kansallisarmeija nosti salkoon vapaan Intian lipun. Kaupunki toimi myös Azad Hindin hallituksen tukikohtana. Nykyisin Moirangissa sijaitsee Intian kansallisarmeijan historiaan keskittynyt museo, joka avattiin vuonna 1969. Intian kansallisarmeijan entinen päämaja sijaitsee museon lähistöllä olevassa rakennuksessa, joka on nykyisin rapistunut ja yksityisomistuksessa oleva asuinrakennus.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Moirangin väkilu on 19 893 henkeä. Asukkaista 95 prosenttia on hinduja ja yksi prosentti kristittyjä.
Agrínion arkeologinen museo

Agrínion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Agrínion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee Aitolia-Akarnaniasta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu 1960-luvulla ja avautui vuonna 1969. Se toimii Papastrátoksen tupakkatehtailijaveljesten lahjoittamassa rakennuksessa. Aiemmin osassa rakennusta toimi myös kirjasto, mutta nykyisin koko rakennus on museon käytössä. Museossa on kahdeksan salia.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu eri puolilta Aitolia-Akarnanian aluetta löydettyä esineistöä neoliittiselta kivikaudelta 7000-luvulta eaa. roomalaiselle kaudelle 300-luvulle jaa. Esineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, arkipäiväisiä esineitä ja työkaluja, metalliesineitä ja hautakiviä.
Löydöksiä on muun muassa Alyzeian eli Alyzian, Kalydonin ja Stratoksen kaupunkien kaivauksista. Merkittävimpiin yksittäisiin esineisiin lukeutuvat muun muassa Ágios Ilíaksesta Mesolóngin läheltä löydetty mykeneläisaikainen geometrisilla kuvioilla ja kukilla koristeltu kannu 1400-luvulta eaa.; Kalydonin heroonin protome-koristeet, jotka esittävät Heraklesta, Afroditea, Erosta, Zeusta ja Meleagrosta; sekä Alyzeian heroonin marmorinen akroterion-koriste 100-luvulta jaa.
Aíginan arkeologinen museo

Aíginan arkeologinen museo () on arkeologinen museo Aíginan kaupungissa Aíginan saarella Kreikassa. Se esittelee antiikin Aiginan kaivauksista ja muualta saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Historia ja rakennus.
Aíginan arkeologinen museo on Kreikan ensimmäinen ”kansallismuseo”. Sen perusti Ioánnis Kapodístrias 21. lokakuuta 1829 osana vastaitsenäistyneen Kreikan valtion organisoimista. Museo toimi alun perin Aíginan orpokodin rakennuksessa yhdessä eräiden muiden julkisten toimintojen kanssa. Vuonna 1837 suuri osa kokoelmasta siirrettiin Ateenaan. Paikallinen museo perustettiin uudelleen vuonna 1898. Se toimi alun perin vanhassa Kapodístriaksen hallinnon rakennuksessa. Vuosina 1926–1981 museo toimi keskuskoulun talossa. Vuodesta 1981 lähtien se on toiminut nykyisissä tiloissaan antiikin Aiginan ja Apollonin temppelin arkeologisen alueen eli niin kutsutun Kolónan arkeologisen alueen yhteydessä.
Museorakennus on yksikerroksinen ja rakennettu suuren hellenistisen kauden yksityistalon muotoon. Siinä on useita saleja ja keskuspiha (atrium). Museorakennusta pidetään tilapäisenä, sillä museon on tarkoitus siirtyä takaisin alkuperäiseen paikkaansa vanhaan orpokodin rakennukseen.
Kokoelmat.
Museossa on esillä löytöjä pääosin Kolónan arkeologiselta alueelta. Ne ajoittuvat esihistorialliselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Esihistoriallisen kauden löytöihin lukeutuu pääasiassa keramiikkaa neoliittiselta, helladiselta ja mykeneläiseltä kaudelta. Geometrisen ja arkaaisen kauden keramiikka, jota on tuotu muun muassa Argoksesta, Korintista ja Attikasta, kertoo saaren kauppayhteyksistä.
Kokoelmiin kuuluu myös veistoksia arkaaiselta ja klassiselta kaudelta 600–400-luvuilta eaa. Saari oli tuohon aikaan yksi kreikkalaisen kuvanveiston keskuksia. Museon merkittävimpiä veistoksia ovat vanhan, arkaaisen kauden Apollonin temppelin koristeosien jäänteet, mukaan lukien temppelin päätykolmioveistosten osat, kuten Heraklesta esittävä veistos (n. 570–560 eaa.), sekä sfinksiä esittävä veistos (n. 460 eaa.). Museossa on myös joitakin Afaian temppelin veistoskoristelujen osia, pääosan ollessa kuitenkin Saksassa.
Aígion arkeologinen museo

Aígion arkeologinen museo () on arkeologinen museo Aígion kaupungissa Kreikassa. Se esittelee seudun esihistoriallisia ja antiikin aikaisia löytöjä.
Museo on avattu vuonna 1994. Se toimii Ernst Zillerin suunnittelemassa, vuonna 1890 valmistuneessa uusklassisessa rakennuksessa, joka toimi aiemmin Aígion kunnallisena agorana eli kauppahallina. Museo kärsi vaurioita maanjäristyksessä vuonna 1995 ja avattiin uudelleen korjausten jälkeen vuonna 1999. Museorakennuksessa on kuusi salia.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Esineet ovat peräisin nykyisen Aigiáleian seudun antiikin aikaisista kaupungeista, kuten Aigionista, Aigeirasta, Keryneiasta ja Rhypesistä, sekä monista muista seudun arkeologisista kohteista.
Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, figuriineja eli pienoispatsaita, arkiesineitä ja työkaluja, keramiikkaa, pronssi-, lasi- ja norsunluuesineitä, piirtokirjoituksia sekä koruja. Merkittävimpiä esineitä ovat muun muassa keskiseltä neoliittiselta kaudelta noin 6000 eaa. peräisin oleva maalauskoristeltu malja; kolmikahvainen pithos-amfora 1400-luvulta eaa; kaulakoru 1300/1200-luvulta eaa.; korinttilainen krateeri noin vuodelta 690 eaa.; Aigeirasta peräisin oleva temppelin maalauskoristeltu antefiksi noin vuodelta 500 eaa.; sekä Aigiokhos-patsas eli aigista kantava Zeuksen tai nuorukaisen marmoripatsas ensimmäiseltä vuosisadalta jaa.
Antiikin Eleuthernan museo

Antiikin Eleuthernan museo () on arkeologinen museo Archaía Eléfthernan kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee antiikin Eleuthernan arkeologisen alueen lähellä ja esittelee kaupungin kaivauksissa tehtyjä löydöksiä.
Museon rakentaminen alkoi vuonna 2012 ja se avautui vuonna 2016. Se on Kreetan ensimmäinen museorakennus, joka toimii suoraan arkeologisen alueen yhteydessä, ja rakennettiin sen jälkeen, kun alueelta oli tehty merkittäviä löytöjä. Moderni museorakennus on kooltaan noin ja käsittää kolme salia.
Kokoelmat.
Museo esittelee Eleuthernan kaupungin vaiheita esihistoriasta noin ajalta 3000 eaa. aina keskiajalle noin vuoteen 1300 jaa. saakka, sekä paikan kaivauksia. Sali 1 esittelee erityisesti Eleuthernan julkista ja yksityistä elämää ja kaupungin kauppayhteyksiä. Sali 2 esittelee erityisesti kaupungin uskonnollista elämää ja kultteja. Sali 3 esittelee kaupungin hautausmailta nykyisin nimellä Orthí Pétra tunnetusta paikasta tehtyjä löytöjä.
Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, pronssiesineitä, keramiikka, pienoispatsaita, koruja ja rahoja. Merkittävimpiä veistoksia on niin kutsuttu "Eleuthernan kore", joka liittyy läheisesti tunnettuun, Louvressa olevaan "Auxerren koreen". Merkittävimpiä esiteltyjä hautalöytöjä ovat papittarien hautojen löydöt lukuisine koruineen sekä sotilaan polttohauta, joka vastaa monin tavoin kuvausta Patrokloksen hautauksesta Homeroksen "Iliaassa".
Momčilo Gavrić

Momčilo Gavrić (Момчило Гаврић, 1. toukokuuta 1906 Loznica – 28. huhtikuuta 1993 Belgrad) oli jugoslavialainen sotilas. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vasta kahdeksanvuotiaana, eli hän on kaikkien aikojen nuorin sotilas.
Varhainen elämä.
Gavrić syntyi 1. toukokuuta 1906 Trbušnicassa Loznican lähellä Gučevo-vuoren rinteillä Alimpije ja Jelena Gavričin perheeseen. Hän oli kahdeksas kaikkiaan 11:stä lapsesta.
Antiikin kreikkalaisen tekniikan museo

Antiikin kreikkalaisen tekniikan museo () on museo Katákolon kylässä Pýrgoksen kunnassa Kreikassa. Se esittelee nimensä mukaisesti antiikin Kreikan tekniikkaa.
Museon on perustanut Kóstas Kotsanás. Nykyisin sitä ylläpitää Pýrgoksen kunta.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu noin 200 toimivaa mallia antiikin kreikkalaisista teknisistä keksinnöistä. Mallit ovat Kostanáksen itse tekemiä ja perustuvat hänen tutkimuksiinsa ja kokeiluihinsa. Mallien yhteydessä on audiovisuaalista aineistoa.
Näyttely on järjestetty aiheittain, ja sen aiheita ovat muun muassa: Arkhimedeen tekemät keksinnöt; automaatit ja varhaiset ”robotit”, kuten ihmisenkokoinen juomia kaatava ”automaattinen palvelijatar”; teatterilaitteistot, kuten "mekhane"-nosturit ja pyörivistä prismoista tehdyt lavasteseinät; automatisoidut nukketeatterit; viestintä- ja kuuntelulaitteet, kuten ”akustinen tutka”; maanviljelyskoneet; kudontakoneet; urheilulaitteistot, kuten "hyspleks"-lähetyskoneisto juoksijoita varten; kellokoneistot, kuten vesikellot ja herätyskellokoneisto; raha-automaatit, kuten ensimmäinen rahalla toimiva vesiautomaatti; mittauslaitteet, kuten ensimmäinen matkan pituutta mittaava laite "hodometer"; rakennusnosturit; hydrauliikkakoneet ja vesipumput; sota- ja piirityskoneet, kuten "helepolis" ja katapultit; sekä laivatekniikan kehitys.
Antiikin Messenen arkeologinen museo

Antiikin Messenen arkeologinen museo () on arkeologinen museo antiikin Messenen kaupungin arkeologisen alueen yhteydessä Messínin kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museo rakennettiin vuosina 1968–1972 ja kunnostettiin vuosina 1992–1998. Museorakennus sijaitsee noin 500 metrin päässä Mavrommátin kylästä. Rakennuksessa on kolme näyttelysalia. Siihen kuuluu myös säilytys- ja ennallistustiloja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Messenen arkeologisilta kaivauksilta. Merkittävimpiä esineitä kokoelmassa ovat hellenistis-roomalaisen kauden marmoriveistokset, kuten Artemis Lafria, Andros-Farnesen tyyppiä oleva Hermes, Polykleitoksen "Doryforoksen" kopio sekä messenestä kotoisin olleen Damofonin veistosten osat. Museon atriumissa ja ulkosuojissa on rakennusten koristeosia sekä piirtokirjoituksilla varustettuja veistosten jalustoja.
Riihimäen voimala

Riihimäen voimala (ent. Paloheimon sähkölaitos) on Riihimäen keskustassa, lähellä rautatieasemaa sijaitseva käytöstä poistunut sähkölaitos. Voimalan paikalla toimi saha vuodesta 1904 lähtien, jonka yhteyteen rakennettiin sahausjätteistä sähköä kehittävä sähköasema vuonna 1910. Sähköasema oli aikanaan ainoa laatuaan Suomessa. Sahatoiminnot siirtyivät toisaalle sodan jälkeen ja sähköaseman rooli laajeni. Voimalan tiilinen savupiippu rakennettiin 1934. Vuonna 1949 valmistui arkkitehti Toivo Paatelan suunnittelema pohjoissiipi. Arkkitehti Veli Valorinnan suunnittelmat itäsiipi ja tehdassali valmistuivat 1949 ja kaasuturbiiniosa vuonna 1959.
Voimalaitostoiminta loppui rakennuksessa 2007, mutta vuoden 2006 asemakaavan muutoksessa voimalaitos savupiippuineen suojeltiin ja rakennus on oleellinen osa Riihimäen asemanseudun kaupunkikuvaa sekä tärkeä maamerkki. Voimalan viereen valmistui vuonna 2007 kauppakeskus Atomi, jonka tieltä purettiin voimalan eteläpuolella sijainnut tiilitehdas. Voimalan omistaa nykyisin YIT, mutta se on tällä hetkellä tyhjillään ja odottaa uutta käyttöä.
Archánesin arkeologinen museo

Archánesin arkeologinen museo (; myös "Archánesin arkeologinen kokoelma", Αρχαιολογική Συλλογή Αρχανών, "Archaiologikí Syllogí Archanón") on arkeologinen museo Archánesin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee lähialueen minolaisaikaisia löydöksiä.
Museo on perustettu vuonna 1993. Se toimii uusklassisessa rakennuksessa, entisessä koulutalossa, Archánesin Tzamín kaupunginosassa. Museon pinta-ala on noin .
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä erityisesti Archánesin palatsista, Anemóspiliasta sekä Fournín hautausmaalta. Kokoelmat koostuvat pääasiassa keramiikasta sekä kivestä kaiverretuista esineistä. Monet merkittävimmät löydöt, kuten kultakorut, sinettileimasimet ja metalliesineet, ovat turvallisuussyistä Iraklionin arkeologisessa museossa.
Bandyliigakausi 2020–2021

Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2020–2021 ratkaistiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisen runkosarjarjan jälkeen kahdeksan parhaan joukkueen kesken pelattavilla pudotuspeleillä. Suomen mestaruudesta pelattiin 111. kertaa. Bandyliigan järjestää Suomen Jääpalloliitto. 
Porvoon Akilles voitti toisen perättäisen Suomen mestaruuden.
Taustaa.
LRK Tornio ilmoitti toukokuussa, ettei se aio osallistua sarjaan.
Lajilegenda Sami Laakkonen päätti mittavan peliuransa 12.2.2021 WP-35:n kotiottelussa Mikkelin Kamppareita vastaan.
Porin Narukerä pelasi koko kauden paidoissa, joiden rintaan oli kirjattu numero 4 kesäkuussa 2020 menehtyneen Heikki Koiviston muistoksi.
Tärkeimmät pelaajasiirrot.
&lt;br&gt;
Televisiointi.
Yle TV2 televisioi loppuottelun. Ottelun selosti Jarmo Lehtinen ja kommentaattorina toimi Esko Tammilehto.
Runkosarja.
Kaksinkertainen runkosarja alkoi 20.11. ja päättyi 14.2.
Koronaviruspandemia aiheutti ottelusiirtoja kauden aikana. HIFK vetäytyi pandemian vuoksi sarjasta kahden viikon ajaksi joulukuussa.
Kaksinkertaisen runkosarjan päätteeksi pelattavat ylempi- ja alempi jatkosarja päätettiin jättää pelaamatta koronaviruspandemian aiheuttamien ottelusiirtojen vuoksi.
Puolivälierät.
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -periaatteella.
Välierät.
Välierät pelattiin paras viidestä -periaatteella.
Suomen mestarit.
Porvoon Akilleksen joukkue 2020–2021: Isak Skog (mv), Olli Lappalainen (mv), Joel Niittyvuopio (mv) Raoul Karlqvist, Dylan Lindblad, Jonathan Hyttinen, Joakim Nordström, Andreas Flinck, Casper Hänninen, Akseli Laakkonen, William Skog, Juuso Johansson, Rasmus Fridolfsson, Rolf Larsson, Akseli Pursio, Aapo Pursio, Rasmus Kettunen, Andreas Lindfors, Matti Vainio, Ilia Sokolov, Denis Sadakov, valmentajat: Jari Hyttinen (päävalm.), Johan Lönnqvist, valmentajat: Harri Hiukka huoltajat: Roger Johansson, Peter Tukiainen, Christian Linden joukkueenjohtaja: Peter Tallberg, Harri Heinonen
Palkitut.
Pelaajien valinnat&lt;br&gt;
Liigan paras pelaaja
All Stars -kentällinen
Paras erotuomari: Petri Kuusela &lt;br&gt;
Runkosarjan pistepörssin voittaja
Runkosarjan paras maalintekijä
Pudotuspelien pistepörssin voittaja
Pudotuspelien paras maalintekijä
Liiton valinnat
Bandyliigan paras pelaaja:
Rembów

Rembów voi tarkoittaa ainakin seuraavia paikkoja:
Astypálaian arkeologinen museo

Astypálaian arkeologinen museo () on arkeologinen museo Astypálaian kylässä eli Chórassa Astypálaian saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydetty esihistoriallista, antiikin aikaista ja myöhempääkin esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1994 ja avautui vuonna 1998.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä varhaiselta pronssikaudelta 2000-luvulta eaa. keskiajalle 1400-luvulle saakka. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia, koruja ja hopearahoja. Keramiikka on pääosin peräisin haudoista muun muassa Kátsaloksesta ja Kylíndrasta, ja ajoittuu geometriselta roomalaiselle kaudelle. Piirtokirjoituksiin kuuluu muun muassa votiivipiirtokirjoituksia sekä patsaiden jalustoja. Veistokset ovat pääasiassa klassiselta, hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Ne ovat pääasiassa reliefejä sekä patsaiden torsoja. Bysanttilaisen keskiajan löytöihin kuuluu erityisesti varhaisten basilikakirkkojen koristeosia ja lattiamosaiikkeja 400- ja 500-luvuilta.
Haminan lukio

Haminan lukio on Haminan kunnassa sijaitseva suomenkielinen lukio. Lukio perustettiin vuonna 1894 nimellä Haminan Suomalainen Yhteiskoulu. Yhteiskoulun lisäksi se on tunnettu historiansa aikana nimillä Haminan Yhteislyseo ja Linnoituksen lukio. Vehkalahden lukion lakkauttamisen jälkeen se on toiminut Haminan ainoana lukiona. Lukiossa on noin 300 päätoimista opiskelijaa. Nykyään lukion tilat sijaitsevat Etelä-Kymenlaakson ammattiopiston tiloissa. Lukion siirtäminen hallinnollisesti ammattiopiston alaisuuteen kirvoitti kritiikkiä lukion henkilökunnalta. Yhdistämisestä vastanneet poliitikot perustelivat päätöstään säästösyillä ja väittivät yhdistämisen mahdollistavan lukiokoulutuksen jatkumisen Haminassa. Entisessä lukiorakennuksessa toimii nykyään Pappilansalmen kouluna tunnettu yhtenäiskoulu, johon on yhdistetty lakkautetut Haminan keskuskoulu ja Uuden-Summan koulu.
Atalántin arkeologinen museo

Atalántin arkeologinen museo () on arkeologinen museo Atalántin kaupungissa Lokroín kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii 1930-luvulla rakennetussa vanhassa kaksikerroksisessa koulutalossa. Kunta luovutti sen museokäyttöön vuonna 1992. Tämän jälkeen rakennus kunnostettiin, ja sen organisointi museoksi alkoi vuonna 1998. Museorakennuksessa on kolme näyttelysalia sekä muita tiloja.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Lokroín ja koillisen Fokiin alueelta tehdyistä arkeologisista kaivauksista, joista osa on ollut suunnitelmallisia ja osa pelastuskaivauksia. Löydöt ajoittuvat esihistorialliselta ajalta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin lukeutuu veistoksia, hautakiviä, keramiikkaa, pienoisfiguriineja, työkaluja, koruja ja rahoja. Museon ulkotiloissa on esillä rakennusten koristeosia.
Museon kokoelmat on järjestetty aikajärjestyksessä ja teemoittain. Kokoelmiin kuuluu muun muassa astioita sekä kivi- ja luuesineitä neoliittiselta kaudelta; varhaisen pronssikauden löytöjä Proskynáksen asutuksesta; keskisen pronssikauden löytöjä, mukaan lukien minolaisia esineitä, eri asutuksista ja haudoista; myöhäishelladisen eli mykeneläisen kauden astioita, pronssiaseita, kultakoruja ja sinettikiviä haudoista; myöhäishelladisen kauden LH IIIG löytöjä Kýnoksen asutuksesta; varhaisen rautakauden hautalöytöjä, kuten vaaseja ja pronssikoruja; arkaaisen ja klassisen kauden mustakuvio- ja punakuviokeramiikkaa; sekä hellenistisen ja roomalaisen kauden keraamisia, lasisia, rautaisia ja kuparisia astioita.
Rembów (Świętokrzyskien voivodikunta)

Rembów on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 275 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 44,7 prosenttia oli naispuolisia ja 55,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 26,5 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 57,8 prosenttia ja eläkeläiset 15,6 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 4,7 prosenttia asuu Rembówissa.
Chalkidikín kristillinen näyttely

Chalkidikín kristillinen näyttely (), myös "Ouranoúpolin kristillinen näyttely" (Χριστιανική Έκθεση Ουρανούπολης, "Christianikí Ékthesi Ouranoúpolis"), on museo Ouranoúpolin kylässä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se esittelee nimensä mukaisesti kristillistä aineistoa eri puolilta Chalkidikía.
Museo toimii Vatopédin luostarin entisessä, 1700-luvulla rakennetussa "arsanáksessa" eli venesuojassa bysanttilaisaikaisen Prosfórion tornin vieressä, lähellä Athoksen yhteysalusten satamaa.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä varhaiskristilliseltä, bysanttilaiselta ja jälkibysanttilaiselta ajalta. Kokoelmissa on muun muassa Nikítin Pyhän Sofronioksen ja Pyhän Georgioksen varhaiskrillisten basilikakirkkojen osia, kuten joonialaisia kapiteeleja; Pyhän Anastasia myrkytyksestä vapauttajan luostarin Pyhän Kolminaisuuden kappelin seinämaalauksia 1500–1600-luvuilta; sekä 11 suurempaa ja kolme pienempää ikonia, jotka ovat peräisin Chalkidikín kirkoista ja luostareista, ja joista vanhimmat ovat 1700-luvulta. Kokoelmiin kuuluu myös keramiikkaa, öljylamppuja, rahoja ja koruja.
Cretaquarium

Cretaquarium eli Thalassókosmos (, ”Merimaailma”) on yleisöakvaario Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Goúrnesin kylässä Chersónisoksen kunnassa noin 15 kilometriä itään Iraklionista.
Akvaario on perustettu vuonna 2005. Se toimii Kreikan merentutkimuskeskuksen yhteydessä entisellä yhdysvaltalaisen sotilastukikohdan alueella, ja se rakennettiin Kreikan valtion ja Euroopan investointipankin tuella. Akvaario on Kreikan suurin ja myös yksi Euroopan tärkeimpiä.
Akvaariossa on 60 vesisäiliötä, noin eri meressä elävää eläinlajia ja noin eläinyksilöä, joista suurimpia ovat hait.
Życiny

Życiny on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 413 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 49,6 prosenttia oli naispuolisia ja 50,4 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,1 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 57,6 prosenttia ja eläkeläiset 21,3 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 7,1 prosenttia asuu Życinyssä.
Pągowiec

Pągowiec voi tarkoittaa ainakin seuraavia paikkoja:
Egeanmeren luonnonhistoriallinen museo

Egeanmeren luonnonhistoriallinen museo () on luonnontieteellinen museo Mytilinioín kylässä Sámoksen saarella Kreikassa. Se esittelee erityisesti Sámoksen ja muun Egeanmeren alueen luonnonhistoriaa.
Museo on perustettu vuonna 1994 Konstantínos ja María Zimáliksen säätiön varoilla. Se toimii rakennuksessa, jonka pinta-ala on noin .
Kokoelmat.
Museon kokoelmat on jaettu viiteen osaan: paleontologia, eläintiede, kivet ja mineraalit, merielämä sekä kasvitiede. Paleontologiseen kokoelmaan kuuluu sámoslaisia fossiileja, joiden ikä on noin 8–10 miljoonaa vuotta. Eläinkokoelmaan kuuluu täytettyjä maaeläimiä ja lintuja Sámokselta sekä muualta Egeanmeren alueelta, sekä myös muun muassa australialaisia eläimiä, joita ovat lahjoittaneet Australiaan muuttaneet sámoslaiset. Kivilajikokoelmassa on noin 300 eri kivilajia. Merielämän kokoelmiin kuuluu erityisesti simpukankuoria. Kasvitieteellinen kokoelma käsittää Sámoksen ja muun Egeanmeren alueen kasveja. Kokoelmaan kuuluu myös muun muassa merenkulkuun ja kansatieteeseen liittyvää aineistoa.
Pągowiec (Świętokrzyskien voivodikunta)

Pągowiec on kylä Etelä-Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 90 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa. Asukkaista 48,9 prosenttia oli naispuolisia ja 51,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 66,7 prosenttia ja eläkeläiset 13,3 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 1,5 prosenttia asuu Pągowiecissa.
Wolsztynin piirikunta

Wolsztynin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57 446. Piirikuntaan kuuluvat kolme kuntaa ovat Przemęt, Siedlec ja Wolsztyn.
Vuoden 2019 lopussa Wolsztynin piirikunnassa arvioitiin olevan 57 446 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 56 464 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 694 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 21,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,2 prosenttia ja eläkeikäisten 18,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 738 lasta.
Egeanmeren merenkulkumuseo

Egeanmeren merenkulkumuseo () on museo Mýkonoksen kaupungissa eli Chórassa Mýkonoksen saarella Kreikassa. Se esittelee Egeanmeren alueen merenkulkuhistoriaa ja erityisesti kauppalaivaston historiaa ja perinteitä.
Museo on perustettu vuonna 1983 ja avautui vuonna 1985. Se toimii Mýkonoksen kaupungin keskustassa perinteisessä 1800-luvulla rakennetussa talossa.
Kokoelmat.
Museo esittelee Egeanmeren alueen merenkulkua antiikin ajoita nykypäiviin saakka. Sen kokoelmiin kuuluu merenkulkuun liittyvää esineistöä, navigointivälineitä, laivojen pienoismalleja ja karttoja sekä piirroksia, valokuvia ja muita dokumentteja. Museon puutarhassa on antiikin aikaisia hautakiviä, jotka ovat peräisin Mýkonokselta ja Delokselta ja kertovat haaksirikoista.
Elefthérios Venizéloksen kotimuseo

Elefthérios Venizéloksen kotimuseo () on museo Chanián kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se toimii Elefthérios Venizéloksen entisessä kotitalossa ja esittelee hänen elämäänsä.
Talon rakennutti Elefthérios Venizéloksen isä Kyriakós Venizélos vuonna 1880. Elefthérios asui siinä tämän jälkeen vuoteen 1910 saakka sekä jälleen ajoittain vuosien 1927–1935 välillä. Talo sai nykyisen muotonsa hänen aikanaan vuonna 1927 tehdyissä muutostöissä. Vuodesta 2000 rakennuksessa toimii Kansallinen Elefthérios K. Venizélos -säätiö. Kreikan valtio osti talon vuonna 2002 ja lahjoitti sen säätiölle. Säätiön aikana rakennus on muutettu museoksi. Sen kunnostustyöt alkoivat vuonna 2012 ja museo avautui uudelleen vuonna 2015.
Rakennuksen huoneista viisi esittelevät Venizéloksen elämää aiheittain vallankumouksellisena, poliitikkona, diplomaattina, ihmisenä ja myyttinä. Osa näyttelystä on omistettu hänen vaimolleen Élenalle. Mourniésissa sijaitsee toinen kotimuseo, Venizéloksen synnyintalo. Lisäksi Venizélokseen liittyy kolmantena museo, joka toimii Thérisossa hänen entisessä päämajassaan.
Wrześnian piirikunta

Wrześnian piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 77 994. Piirikuntaan kuuluvat viisi kuntaa ovat Kołaczkowo, Miłosław, Nekla, Pyzdry ja Września.
Vuoden 2019 lopussa Wrześnian piirikunnassa arvioitiin olevan 77 994 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 76 093 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 69 756 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,5 prosenttia ja eläkeikäisten 19,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 842 lasta.
Íoksen arkeologinen museo

Íoksen arkeologinen museo () on arkeologinen museo Íoksen kylässä eli Chórassa Íoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museon alku on yksityisessä arkeologisessa kokoelmassa, joka sai alkunsa vuonna 1904. Sitä on täydennetty kaivauslöydöillä 1980-luvulta lähtien. Museo toimii nimellä "Amoiradákeio Mégaro" tunnetussa uusklassisessa kartanossa kylän keskusaukion laidalla.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä eri puolilta saarta. Varhaisimmat esihistoriallisen kauden löydöt ovat Skárkoksesta. Niihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, kiviastioita, työkaluja ja figuriineja Skárkoksen varhaiskykladisesta asutuksesta, sekä keskisen ja myöhäisen helladisen kauden löytöjä samalla paikalla olleelta hautausmaalta.
Antiikin aikaiset eli historiallisen kauden löydöt ovat pääosin peräisin Chóran paikalla sijainneesta antiikin Ioksen kaupungista. Näihin lukeutuu muun muassa keramiikkaa, veistoksia ja piirtokirjoituksia.
Boris Tištšenko

Boris Ivanovitš Tištšenko (; 23. maaliskuuta 1939 Leningrad – 9. joulukuuta 2010) oli venäläinen säveltäjä.
Tištšenko soitti lapsesta saakka pianoa. Sävellysopetusta hän sai ensin Galina Ustvolskajalta, Leningradin konservatoriossa (1957–1962) muiden muassa Vadim Salmanovilta ja lopulta kolmen vuoden ajan Dmitri Šostakovitšilta. Tištšenkon välit Šostakovitšiin muodostuivat läheisiksi, ja hän oli tämän suojatti. Opintojensa jälkeen Tištšenko liittyi Leningradin konservatorion henkilökuntaan. Šostakovitšin lisäksi hänen musiikkiinsa vaikutti nuorempi säveltäjien sukupolvi, jota edustivat Alfred Schnittke, Edison Denisov, Sofija Gubaidulina, Arvo Pärt, Valentin Silvestrov ja Leonid Hrabovski. Tištšenko esimerkiksi omaksui epätavallisia soitinyhdistelmiä ja teosrakenteita. Tästä esimerkkeinä ovat ensimmäinen (1963) ja toinen (1969) konsertto sellolle. Ensimmäisen hän sävelsi Mstislav Rostropovitšia varten. Teoksen vaatima orkesteri sisältää 17 puupuhallinsoitinta, lyömäsoittimet ja harmonin. Toisessa konsertossa orkesteri muodostuu 48 sellosta, kahdestatoista kontrabassosta ja lyömäsoittimista.
Tištšenko sävelsi seitsemän numeroitua sinfoniaa vuosina 1961–1994. Tuotantoon kuuluu myös useita numeroimattomia sinfonioita, ja vuosina 1998–2005 säveltäjä laati viiden kuorosinfonian sarjan Dante Alighierin innoittamana. Tarkoitus oli alun perin tehdä "Jumalaisesta näytelmästä" baletteja, mutta kunnianhimoiseen hankkeeseen valmista koreografia ei löytynyt, joten säveltäjä tyytyi laatimaan konserttiteokset. Tištšenkon kamari- ja soolosoitinmusiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi jousikvartettoja ja pianosonaatteja. Ystävänsä Joseph Brodskyn johdatuksella Tištšenko syventyi Anna Ahmatovan runouden pariin ja laati tämän "Requiem"-runoteoksesta vuonna 1966 valmistuneen teoksen kahdelle lauluäänelle ja orkesterille. Sinfoniassaan "Hronika blokadi" (1984) säveltäjä kuvasi Leningradin piiritystä. 
Tištšenko oli kolmesti naimisissa ja sai kolme poikalasta. Hän kuoli syöpään 71-vuotiaana joulukuussa 2010.