tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Otto von Guericke

Otto von Guericke (30. marraskuuta 1602 Magdeburg – 21. toukokuuta 1686 Hampuri) oli saksalainen valtiomies, fyysikko ja insinööri. Hän kehitti tyhjiöpumppua ja oli varhaisia sähköilmiöiden tutkijoita.
Guericke opiskeli Leydenin yliopistossa lakia ja matematiikkaa. Vuonna 1627 hän aloitti poliittisen uransa Magdeburgissa, mutta joutui pakenemaan kolmikymmenvuotisen sodan aikana Ruotsiin, missä palveli insinöörinä Kustaa II Aadolfin armeijassa. Guericke palasi sodan jälkeen Magdeburgiin, ja vuonna 1646 hänet valittiin kaupungin pormestariksi. Hän toimi pormestarina 35 vuotta ja poliittisen uransa ohella tutki fysikaalisia ilmiöitä sekä rakensi kojeita.
Guericke oli tutustunut Gilbertin luonnonfilosofisiin teoksiin. Hän kiinnostui erityisesti tyhjiöön liittyvistä selityksistä. Vuonna 1650 Guericke kehitti tiettävästi ensimmäisen toimivan tyhjiöpumpun. Pumpulla hän järjesti kokeita, jossa tyhjiöön viedyt kynttilät sammuivat, hiiret kuolivat ja ääni vaimeni. Vuonna 1654 järjesti kuuluisaksi tulleen demonstraation, jossa kaksi pallonpuolikasta oli asetettu vastakkain ja niiden välille oli muodostettu tyhjiö. Pallonpuolikkaita ei saatu erotettua toisistaan edes kuudentoista hevosen voimilla.
Gilbertin tutkimus magnetismin ja kappaleiden ominaisuuksien osalta sai Guericken valmistamaan keinotekoisen pallon, jonka hän yritti saada vastaamaan maapalloa koostumukseltaan. Kokeella oli tarkoitus koettaa Gilbertin teoriaa taivaankappaleiden magneettisesta voimasta pysyä taivaalla. Guericke kiinnostui kuitenkin toisesta seikasta, hänen tekemänsä pallo sinkoili kipinöitä, kun sitä hieroi kuivalla kädellä. Hän päätti valmistaa uuden pallon, tällä kertaa puhtaasta rikistä. Rikkipallolla ilmiö voimistui, ja sillä saatettiin tehdä monia sähkökenttiin liittyviä kokeita, joita Guericke ei kuitenkaan pystynyt selittämään. 
Kokeissaan rikkipallon kanssa Guericke käytti höyheniä, lehtiä ja muita pieniä kappaleita sekä pellavalankaa. Hän totesi pallon tuottaman veto- tai karkotusvoiman siirtyvän lankaa pitkin. Näin Guericke oli huomaamattaan keksinyt ensimmäisen johtimen. Havaintojaan hän ei kuitenkaan osannut hyödyntää eikä antaa niille luotettavaa selitystä.
Guericke kirjoitti kokeistaan kirjan "Experimenta Nova Magdeburgica de Vacuo Spacio", joka ilmestyi 1672. Kirja käsittelee sekä tyhjiöön että staattiseen sähköön liittyviä havaintoja. Kirja sai laajaa huomiota aikanaan, ja rikkipallokokeita toistettiin. Francis Hauksbee kehitti rikkipalloa edelleen.
Galdr

Galdr oli muinaisskandinaavista loitsulaulua. Se laulettiin korkeassa diskantissa.
Galdreja on muuhun muinaisskandinaaviseen runouteen nähden säilynyt vähän; ne pyrittiin pitämään salassa voiman säilyttämiseksi. Snorri Sturluson on kuitenkin Hattatálissa kuvannut niiden runomittaa, joka oli erityisen vaikea ja johon kuului kolmenlaista riimittelyä. Muun muassa alkusointua käytettiin maagisen tehon lisäämiseksi.
Aldehydit

Aldehydit muodostavat orgaanisen yhdisteryhmän, jonka funktionaalinen ryhmä eli toiminnallinen ryhmä on terminaalinen karbonyyliryhmä -CHO, jota voidaan kutsua myös aldehydiryhmäksi.
Nimeäminen.
Aldehydit nimetään IUPAC:n sääntöjen mukaan lisäämällä alkaaniin "-aali"-pääte, esimerkiksi etaani : etanaali. Jos yhdisteessä on kaksi aldehydiryhmää, saa yhdiste päätteen "-diaali", esimerkiksi butaanidiaali. Alifaattiset eli avoketjuiset aldehydit nimetään pisimmän hiiliketjun mukaan. Aldehydeistä käytetään myös paljon niiden triviaalinimiä; esimerkiksi metanaali on formaldehydi ja etanaali asetaldehydi.
Suoraketjuisten aldehydien nimeäminen.
Suoraketjuiset aldehydit eli n-aldehydit nimetään niiden sisältämien hiiliatomien mukaan seuraavasti:
Valmistus.
Aldehydejä valmistetaan primäärisiä alkoholeja hapettamalla:
formula_1
Hapettumisen jatkuessa syntyy vastaava karboksyylihappo:
formula_2
Ihmisen nauttima alkoholi (etanoli) muodostaa elimistössä hitaasti aldehydejä, jotka aiheuttavat runsaan alkoholin käytön seurauksena epämiellyttävän tuoksun uloshengitysilmaan useita tunteja myöhemmin.
Reaktiot.
Koska aldehydien sisältämä karbonyyliryhmä on poolinen (elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa, jolloin happi saa osittaisen negatiivisen varauksen ja hiili positiivisen), siihen liittyy herkästi atomeja ja ioneja.
Aldehydit hapettuvat herkästi vastaavaksi karboksyylihapoksi.
formula_2
Hydrauksessa aldehydit pelkistyvät vastaavaksi primääriseksi alkoholiksi:
formula_4
Aldehydien hydraatit.
Vesikin voi vesiliuoksessa liittyä aldehydin karbonyyliryhmään, mutta tällöin on kyseessä tasapainoreaktio. Tässä reaktiossa syntyvässä "aldehydin hydraatissa" on samaan hiiliatomiin sitoutuneena kaksi hydroksyyliryhmää (OH), esimerkiksi asetaldehydin hydraatissa: CH3 ·CH(OH)2. Tällaisesta hydraatista vesi lohkeaa myös esimerkiksi tislattaessa. Koska vesi irtoaa hydraatista helposti ja liuos sisältää aina myös vapaata aldehydiä, nämä hydraatit reagoivat aldehydien tavoin, minkä vuoksi niitä ei niissä esiintyvistä hydroksyyliryhmistä huolimatta pidetä alkoholeina.
Jos kuitenkin aldehydin α-hiileen liittyvät vetyatomit on korvattu jollakin voimakkaasti elektroneja vetävällä substituutilla, aldehydin hydraatti on kestävä. Sellainen on esimerkiksi kloraalihydraatti CCl3 · CH(OH)2. Siitä vesi ei lohkea spontaanisti, mutta se voidaan irrottaa ja aldehydi, kloraali, vapauttaa esimerkiksi väkevän rikkihapon avulla.
Osip Mandelštam

Osip Emiljevitš Mandelštam (), puol. Mandelstam; (14. tammikuuta 1891 Varsova, Puola, Venäjän keisarikunta – 27. joulukuuta 1938 Dalstroin kauttakulkupiste, Vladivostok, Neuvostoliitto) oli venäläinen runoilija. 
Suku ja koulutus.
Osip Mandelštam syntyi Varsovassa juutalaisen nahkakauppiaan poikana, mutta varttui Pietarissa ja piti sitä kotikaupunkinaan. Valmistuttuaan Teniševin kimnaasista hän kastatti itsensä kristityksi Viipurissa ja pääsi opiskelemaan ranskalaista filologiaa ja muinaisranskaa Pietarin yliopistoon, josta hän ei tosin koskaan valmistunut. Vuosina 1907–1910 hän opiskeli Sorbonnen yliopistossa Pariisissa, Heidelbergin yliopistossa Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa.
Kirjallinen ura.
Mandelštam aloitti runoilijana vuonna 1910 ja oli lähellä akmeistien koulukuntaa. Muita sen huomattavia edustajia olivat Anna Ahmatova ja Nikolai Gumiljov. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa Gumiljovin ja Sergei Gorodetskin toimittamassa "Apollon"-lehdessä. Hänestä tuli erittäin läheinen ystävä Ahmatovalle.
Mandelštam muutti vuonna 1918 Moskovaan ja työskenteli valistusasiain kansankomissariaatissa. Hänen kielteinen suhtautumisensa vallankumoukseen johti pidätykseen vuonna 1934, jonka varsinainen syy oli Stalinista kirjoitettu epigrammi eli satiirinen runo ja karkotukseen Tšerdyniin nykyiseen Permin aluepiiriin ja myöhemmin Voronežiin. Hän kirjoitti siellä runoja, joita hänen vaimonsa Nadežda Mandelštam (1899-1980) säilytti käsikirjoituksina. Hän myös opetteli runoja ulkoa voidakseen tilaisuuden tullen julkaista ne. Tällä tavoin säilyneitä runoja julkaistiin vuonna 1966 nimellä "Voronežkije tetradi" (Voronežin vihkot). Mandelštam pidätettiin toistamiseen vuonna 1938, ja hän kuoli ”Vtoraja retška” -siirtoleirissä lähellä Vladivostokia.
Ensimmäinen kokoelma "Kamen" (Kivi, 1913, laajennettu painos 1916) koostuu muodoltaan perinteisistä mutta kuvastoltaan omaperäisistä runoista. Pietarin kaupungilla ja sen klassisella arkkitehtuurilla on keskeinen sija Mandelštamin runoudessa. Nikolai Gumiljoville omistetussa "Pietarilaissäkeissä" (1913, suom. 1997) kuvataan Pietarin kaupunkia siten, että mukana ovat niin moderni kaupunkikulttuuri autoineen kuin Puškinin kuvaama Pietari. 
Toinen runokokoelma "Tristia" ilmestyi vasta vuonna 1922. Siinä antiikin teemojen ja maailmankulttuurin ohella esiin tulevat oman ajan mullistukset. Mandelštamin muistelmateos "Ajan kohina" (Šum vremeni, 1925, suom. 1972) on venäläisen kirjallisuuden merkittävimpiä muistelmateoksia. "Egyptiläinen postimerkki" (Jegipetskaja marka, 1928) on kokeellinen proosakokoelma. Proosakokoelma "Tšetvjortaja proza" (Neljäs proosa, 1930) käsittelee neuvostoyhteiskunnan byrokraattisuuden absurdiutta ja kulttuurin brutaalisuutta. Teos julkaistiin Venäjällä vasta vuonna 1989. Hänen teoksensa on myös eräs venäläisen 1900-luvun korkeakirjallisuuden tunnetuimmista matkakertomuksista "Putešestvije v Armeniju" (Matka Armeniaan), joka syntyi vuonna 1930 tehdyn matkan innoittamana.
Häntä on kutsuttu vuosisatansa valovoimaisimmaksi venäläiseksi runoilijaksi.
Suomennoksia.
Runoja muun muassa "Neuvostolyriikkaa 3"-antologiassa; laaja luettelo suomennoksista Lahden runotietokannassa.
Country Express

Country Express on Karjaalla elokuussa 1974 perustettu suomalainen kantriyhtye. Johtajanaan Göran Grönqvist yhtye sai vuonna 1976 hitin lainakappaleella "Daddy Frank" ja esikoisalbumi "Country Express" myi yli 25 000 kpl saaden kultalevyn. Kyseessä oli ensimmäinen suomalaiselle kantrilevylle myönnetty kultalevy. Seuraava albumi "Relax with Country Express" myi vielä kohtuullisesti, mutta myöhemmät levyt eivät ole menestyneet.
Vuonna 1975 Country Express voitti Göteborgissa pohjoismaisen kantrimestaruuden ja 1978 yhtye pääsi esiintymään Country Music Fan-Fair -tapahtumassa Nashvillessä ja soitti myös Grand Ole Opryssa.
Ennen suurempaa suosiota yhtyeen jäsenet olivat soitelleet mm. dixielandia 1960-luvun puolivälistä lähtien. Tyylinmuutoksen herätteenä oli Kulttuuritalolla vuonna 1969 järjestetty Travellin' Country -kiertue, jonka pääesiintyjiä olivat Bobby Bare ja George Hamilton. Muita innoituksen lähteitä olivat Merle Haggard, Tom T. Hall, Buck Owens ja Charley Pride.
Göteborgissa järjestetty kantrikilpailu oli tarkoitettu harrastajapohjalta toimiville yhtyeille. Kisassa oli yhtyeitä Norjasta, Ruotsista (lähes 30) ja Suomesta (yksi). Loppukilpailu oli 30. elokuuta 1975 ja sitä todisti noin 7000 kuulijaa. Country Expressin voitto oli yksimielinen ja tuomaristo kiitteli yhtyeen tasapainoista kokonaissointia, aitoa C&amp;W-tyyliä, taitavaa neliäänistä laulua ja pehmeää komppia. Palkintona oli esiintymismatka vuoden 1976 pääsiäisen tienoilla Lontoon Wembleyllä järjestetyille Euroopan suurimmille country &amp; western -festivaaleille. Voiton myötä yhtye sai Suomessa tehdä oman televisio-ohjelman.
Jäsenet.
Country Express 1974.
Rumpuihin tuli pian Jan Björklund joka oli mukana ensimmäisestä levystä lähtien. Benny Törnroos tuli lauluun Stig Töttermanin jälkeen 1977 julkaistun levyn jälkeen.
Carina (s.Juselius) Werle liittyi kokoonpanoon 1980-luvun alussa, olessaan laulaja myös.
Vuoden 1995 kokoonpano
Yhtye lopetti tilapäisesti 2000 luvun alussa.
Country Train toimi välillä. 
Göran, Ingmar , Guy ja Kim jatkoivat. Piano Pavel Mrowinski ja laulu ja akustinen kitara Kai Pärnänen.
Tv-ohjelma från Karis till Nashville jälkeen tehtiin keikkoja. 
Vuonna 2014 juhlavuonna, rumpuihin tuli Roger Liljestrand.
Kansainvälinen suvaitsevaisuuden päivä

Kansainvälinen suvaitsevaisuuden päivä on YK:n vuonna 1996 julistama kansainvälinen vuosipäivä, jota vietetään 16. marraskuuta. Edellinen vuosi 1995 oli YK:n "suvaitsevaisuuden vuosi", jolloin 16. marraskuuta hyväksyttiin YK:n suvaitsevaisuuden periaatteiden julistus.
Suvaitsevaisuuden päivänä YK muistuttaa kaikkia kunnioittamaan ihmisten moninaisuutta, vapautta ja tasa-arvoa ja kannustaa erilaisten kulttuurien, yhteiskuntien ja ihmisten väliseen yhteistyöhön, arvostukseen ja vuorovaikutukseen.
YK:n suvaitsevaisuuden periaatteiden julistus.
Päätös kansainvälisen suvaitsevaisuuden päivän viettämisestä tehtiin YK:n yleiskokouksessa 12.12. vuonna 1996. Päivän ajankohta juontuu siitä, että juuri 16. marraskuuta 1995 Unescon jäsenvaltiot hyväksyivät suvaitsevaisuuden periaatteiden julistuksen (Declaration of Principles on Tolerance).
Unescon julistuksen mukaan suvaitsevaisuus on "meidän maailmamme kulttuureiden, ilmaisutapojemme ja inhimillisten elämänmuotojen rikkaan moninaisuuden kunnioittamista, hyväksymistä ja arvostamista." Julistus myös tarkentaa suvaitsevaisuuden ja ihmisoikeuksien suhdetta:
- Ihmisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen mukaisesti suvaitsevaisuuden osoittaminen ei merkitse yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden sietämistä eikä omasta vakaumuksesta luopumista eikä sen heikentämistä. Se merkitsee, että ihminen saa vapaasti pitää kiinni vakaumuksestaan ja hyväksyy sen, että toiset pitävät kiinni omastaan. Se merkitsee sen tosiasian hyväksymistä, että ihmisillä, jotka ovat luonnostaan erilaisia ulkomuotonsa, asemansa, puhetapansa, käyttäytymismuotojensa ja arvojensa puolesta, on oikeus elää rauhassa ja olla sellaisia kuin ovat. Se merkitsee myös, ettei kukaan saa väkisin tyrkyttää näkemyksiään toisille.
Julistuksessa todetaan, että suvaitsevaisuus ei ole vain vaalittava arvo, vaan myös edellytys rauhalle sekä yleiselle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle.
System R

System R oli IBM:n vuosina 1973-1976 kehittämä maailman ensimmäinen relaatiotietokannan hallintajärjestelmä. Relaatiomallin teoretisoi vuonna 1970 matemaatikko Edgar F. Codd kirjoituksessaan "Relational Model of Data for Large Shared Data Banks". IBM:n San Jose Research laboratoriossa kehitettiin Coddin ajatuksen pohjalta prototyyppi relaatiomallin toteuttavasta tietokannasta. 
Ensimmäinen käyttäjä oli Pratt&amp;Whitney, jolle järjestelmä asennettiin vuonna 1977.
Kehitys oli tutkimusprojekti, josta julkaistiin kaikki vuoteen 1979 saakka.
Järjestelmää varten kehitettiin myös SQL-kieli.
System R oli pohjana IBM:n myöhemmille tietokannoille SQL/DS:lle ja DB2:lle, joista jälkimmäisellä nimellä toimiva tuote on käytössä ja kehityksen kohteena edelleen. Alun perin relaatiomallia suunniteltiin vain tiedon hakua varten, mutta System R todisti mallin sopivan mainiosti kaikenlaiseen tapahtumankäsittelyyn.
Drifting

Drifting on Japanissa alkunsa saanut autoharrastuksen muoto. Driftingin idea on ajaa sivuluisussa mahdollisimman suuressa kulmassa koko radan leveyttä hyödyntäen niin suurella nopeudella kuin mahdollista. Suomessa driftingissä on kilpailtu vuodesta 2006.
Drifting sai alkunsa Japanissa. Japanilainen kilpa-kuljettaja Kunimitsu Takahashi omasi 70-luvulla todella aggressiivisen ajotavan, jossa hän pyrki viemään auton ylikovaa mutkaan, joka puolestaan johti yliohjautumiseen minkä Takahashi piti yllä mutkan ajan. Takahashin suoritteiden innoittamana Japanin mutkaisilla vuoristoteillä ajetut laittomat Touge-kilpailut alkoivat matkia kyseistä ajotapaa. Tuolloin driftingiä ei kuitenkaan pidetty itsenäisenä kilpailulajina.
Nykymuodossa tunnetuksi kilpailulajiksi drifting muodostui vasta 2000-luvulla, kun Japanin ensimmäinen D1GP järjestettiin vuonna 2001. Tätä ennen kilpailut olivat keskittyneet yksilösuoritteisiin, kun D1GP toi mukaan pariajofinaalit, tandem-vaiheen. Samalla myös tuomarointiin kirjoitettiin selkeät kriteerit ja lajia voitiin alkaa pitämään vakavasti otettavana moottoriurheilun muotona. Lajina drifting rantautui Suomeen vuonna 2006. Vuonna 2011 AKK Motorsport tunnusti lajin virallisesti myöntämällä sille trophy-arvon. Vuodesta 2011 laji on omannut SM-arvon.
Suomessa järjestetään drifting-kilpailuja muun muassa FPDA:n ja Radalle.com-tapahtumissa.
Kilpaileminen.
Kilpailemisessa ei ratkaise kierrosaika tai maaliin saapumisen järjestys vaan voittajan ratkaisee tuomaristo. Tuomaristo tarkastelee neljää kriteeriä: nopeus ja sulavuus, luistokulma, ajolinjan valinta ja tyyli. Nopeus yksistään ei ratkaise, mutta suuremmalla nopeudella ajaneella on etu tuomariston päätöksessä.
Lähdöstä on tietty matka varattu kiihdytykseen ja merkityn alkukohdan jälkeen on ajettava sivuluisussa. Lisäksi on noudatettava oikeaa ajolinjaa, jonka tuomaristo osoittaa ennen tapahtumaa. Linjaa varten radalle on merkitty tyypillisesti neliskulmaisia alueita joko sisä- tai ulkoreunaan, joista kilpailijoiden on ajettava autoilla. Leikkauspaikoissa on ajettava mahdollisimman läheltä pylvästä.
Hidastaminen ei ole sallittua kuin tietyillä jarrutusalueilla. Jos johtoautoa seuraava auto ei voi väistää jarrutuksen vuoksi syy on tyypillisesti johtoauton. Tämän vuoksi autoissa on jarruvalot edessä ja takana tuomaristolle ja renkaissa on merkintä, josta nähdään pyöriikö rengas.
Karsinta-ajossa kilpailijat ajavat yksin, jolloin voi saada enintään sata pistettä. Ajolinjasta voi saada 60 pistettä, jonka lisäksi enintään 20 pistettä tulee ajokulmasta ja 20 pistettä tyylistä. Tähän vaikuttaa kolme seikkaa: aloittaminen, sulavuus ja päättäväisyys. Varsinainen kilpailu ajetaan pareittain, jossa kilpailijapari vuorottelee johtoauton ja seuraajan rooleissa. Johtoauto pyrkii toistamaan täydellisen karsinta-ajon, mutta ei saa haitata seuraajaa. Seuraajan on matkittava johtoauton liikkeitä täsmällisesti ja mahdollisimman lähellä. Pieni kontakti on myös sallittua.
Kilpailija voi menettää ajosuorituksen pisteet tietyistä virheistä kuten kahden pyörän ajautuessa ulos radalta.
Walesin cup

Walesin cup (, ) on vuosittainen walesilainen cup-muotoinen jalkapallokilpailu.
Cupin järjestää Walesin jalkapalloliitto. Cup on pelattu joka vuosi vuodesta 1876 maailmansotavuosia lukuun ottamatta.
Cupiin saavat osallistua nykyisin vain Walesin sarjoissa pelaavat joukkueet. Ennen vuotta 1996 cupiin saivat ottaa osaa myös Walesin rajan lähellä sijaitsevat englantilaisjoukkueet. Kuitenkin vain vuonna 1992 perustetun Walesin liigan joukkueilla oli mahdollisuus edetä kilpailun voiton kautta UEFA Cupiin (aikaisemmin Cup-voittajien Cupiin). Samalla kiellettiin myös Englannin sarjoissa pelaavien walesilaisjoukkueitten osanotto. Tämän vuoksi perustettiin erillinen FAW Premier Cup, johon Englannissa pelaavat walesilaiset ammattilaisjoukkueet saivat osallistua.
Loppuottelut.
Kausien 1961–1962 ja 1984–1985 välillä loppuottelu oli kaksiosainen. Kauteen 1970–1971 saakka voittaja ratkaistiin ainoastaan pisteiden, ei vierasmaalisäännön tai maalieron perusteella. Jos otteluiden jälkeen pisteet olivat tasan, pelattiin uusintaottelu.
Tuomiopäivä (sarjakuvahahmo)

Tuomiopäivä () on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supervoimakas hirviö. Dan Jurgensin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1992 "Superman: The Man of Steel" -sarjakuvalehden numerossa 17. Tuomiopäivä on kuvattu hirviömäisenä geenimanipuloituna olentona esihistoriallisen kryptonin syvyyksistä. Hänen luojansa vaikutti häneen harvoilla tunteilla, enimmäkseen vihalla ja tuhonhalulla, mikä johti hänen tuhoamiseensa ja lopulta maan löytämiseen, jossa hän tapasi Teräsmiehen. Tuomiopäivä kykeni parantamaan itsensä hyvin nopeasti, jonka ansiosta hän toipui useimmista vaurioista. Kun Teräsmies leikkasi hänen kylkensä plasmamiekalla, se sulkeutui hetkessä. Geenimanipulaation ansiosta Tuomiopäivän ei tarvinnut syödä, juoda, hengittää tai nukkua, ja hänen ruumiinsa oli lähes kiinteää massaa ilman sisäelimiä, ja hänen ruumiinsa peittävät luun kaltaiset massat toimivat todennäköisesti jonkinlaisena eksoluurankona.
Tuomiopäivä on ensisijaisesti Teräsmiehen vihollinen ja maineeseen hän nousikin oltuaan ensimmäinen olento, joka tappoi Teräsmiehen. Teräsmies ei tietenkään pitkään pysynyt kuolleena, vaan tuli takaisin jo pari kuukautta kuolemansa jälkeen. Mutta tapahtumana 1990-luvun sarjakuvatrilogia "Teräsmiehen kuolema" oli niin suuri, että se huomioitiin myös monissa valtamedioissa.
Tiku ja Taku

Tiku ja Taku (, johdannos sanasta Chippendale) ovat The Walt Disney Companyn piirroselokuvissa ja -sarjoissa sekä sarjakuvissa esiintyvät kaksi maaoravaa, jotka aiheuttavat kaikenlaista harmia Aku Ankalle, Mikki Hiirelle ja Plutolle. Ensimmäisen kerran maaoravat esiintyivät sotapropagandapiirroselokuvassa "Pluto vartiossa" (1943), tuolloin vielä nimettöminä ja täysin identtisinä mutta jo valmiiksi kehiteltyinä hahmoina.
Vuonna 1989 Tiku ja Taku pääsivät päätähdiksi sarjaan "Tikun ja Takun pelastuspartio", jossa heidän roolinsa on huomattavasti sankarillisempi.
Tikun () tunnistaa mustasta nenästä, kun taas Takun () nenä on punainen ja hänellä on myös pieni hiustupsu päälaella. Monissa jaksoissa Tiku näytetään enemmän järkeä käyttävänä kuin Taku. Omissa lyhyissä klassikoissaan maaoravakaksikko oli toisinaan hyvin ilkikurinen, mutta he eivät varsinaisesti tahtoneet pahaa kenellekään. 
Maailman nisäkkäille suomenkielisiä nimiä laatineen toimikunnan ehdotus maaoravien uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "tikutakut". Suomen kielen lautakunta piti muun muassa tätä nimiehdotusta kuitenkin "tyylilajiltaan häiritsevän poikkeavana".
Tikun ja Takun suomenkielisinä ääninä ovat toimineet Susanna Indrén (Tiku) ja Tom Wentzel (Taku) vuodesta 1990.
Jore Marjaranta

Jorma Olavi ”Jore” Marjaranta (s. 9. lokakuuta 1961 Kemijärvi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on soolouransa lisäksi tullut tunnetuksi yhtyeistä Leningrad Cowboys ja Guitar Slingers.
Muusikkoura.
Jore Marjaranta julkaisi ensimmäisen levynsä The Clap -yhtyeen kanssa 1980. Suuremmalle yleisölle hän tuli tunnetuksi Leningrad Cowboysin laulusolistina vuosina 1989–1996. Vuosina 1987–1991 Marjaranta toimi laulusolistina Albert Järvinen Bronxissa ja Albert Järvinen Bandissä, jossa hän lauloi Albert Järvisen kuolemaan (24.3.1991) asti. Pian Albert Järvinen Bronxiin liittymisen jälkeen Marjaranta aloitti myös Leningrad Cowboysin laulusolistina. Ennen soolouraansa hän lauloi myös Guitar Slingersissä (1991–1999).
Soolouralle Marjaranta siirtyi vuonna 2000, minkä jälkeen hän on julkaissut seitsemän sooloalbumia. Viides albumi julkaistiin vuonna 2011 ennen hänen keikkataukoaan. Kuudes levy "VI" julkaistiin keväällä 2015. Soolouralla Marjaranta on tehnyt osan kappaleista itse mutta on tehnyt yhteistyötä myös muiden lauluntekijöiden kanssa, esimerkiksi "VI"-levyn kappaleista suurin osa on Marjarannan ja Nalle Ahlstedtin säveltämiä. Lisäksi levyltä löytyy yksi Marjarannan ja Olli Ahvenlahden yhteissävellys. Marjaranta on sanoittanut kaikki levyn kappaleet Lasse Wikmanin kanssa. 
Marjaranta on laulanut useiden elokuvien ja televisiosarjojen tunnusmusiikkia:
Marjaranta voitti Leningrad Cowboys -yhtyeen kanssa Vuoden yhtye -Emman 1993 ja oli vuoden 2000 Emma-gaalassa ehdokkaana Vuoden pop-rock-tulokkaaksi.
Marjaranta tuli vuonna 2022 mukaan Ylen "Elämäni biisi" -viihdeohjelmasarjaan yhdeksi vakiosolistiksi.
Yksityiselämä.
Marjaranta on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kaksi tytärtä, yksi kummastakin avioliitosta. Hän asui Superiorin kaupungissa Coloradossa Yhdysvalloissa kaksi vuotta 2010–2012. Coloradossa hän oli koti-isänä ja kouluttautui joogaopettajaksi. Elokuussa 2012 Marjaranta muutti takaisin Helsinkiin ja sieltä 2020-luvun alussa Tampereelle. Hän työskentelee laulaja-lauluntekijänä, joogaohjaajana ja Asahi-ohjaajana. Lisäksi hän kuuluu myös Speakersforumin puhujiin.
Diskografia.
Sooloalbumit.
Jore Marjarannan soolouran tunnetuimpia lauluja ovat ”Haaveet kaatuu”, ”Miten pelko lähtee”, ”Ikävä”, ”Kävelet tähtiin päin” ja ”Niin kaunis on Helsinki nyt”.
Remscheid

Remscheid on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Düsseldorfista itään ja noin 35 kilometriä Kölnistä pohjoiseen. Kaupungissa oli vuoden 2016 lopussa 113 611 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 74,6 neliökilometriä.
Remscheid muodostaa oman kaupunkipiirinsä ("kreisfreie Stadt"), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Remscheidin ystävyyskaupunkeja ovat Quimper Ranskassa, Wansbeck Englannissa, Prešov Slovakiassa ja Pirna Saksin osavaltiossa.
Historia.
Remscheid on perustettu jo 1100-luvulla, mutta se pysyi pikkukylänä 1800-luvulle asti. Kaupungin nimen varhaisia kirjoitusmuotoja olivat remissgeid (1217), Rymscheyd (1351), Reymscheyd (1487) ja Rembscheid (1639). Koko Reinin-Ruhrin alueen talouskasvu johti Remscheidin väkiluvun kasvuun. Koneenrakennus ja työkalujen valmistus olivat kaupungin pääaloja.
Remscheid tuhoutui lähes täydellisesti ilmapommituksissa toisen maailmansodan aikana 31. heinäkuuta 1943. Sodan jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin.
Bioinformatiikka

Bioinformatiikka on monitieteinen tutkimusala, joka kehittää ja käyttää erilaisia matematiikan, tietojenkäsittelytieteen sekä tilastotieteen menetelmiä biologisten ongelmien ratkaisuun. Bioinformatiikan määritelmä ei kuitenkaan ole täysin vakiintunut. Usein katsotaan, että bioinformatiikalla on kolme pyrkimystä: Organisoida aineistoa, jotta se saadaan tutkijoiden saataville, kehittää työkaluja ja tietoresursseja näiden aineistojen analysointiin sekä käyttää tietoresursseja ja työkaluja biologisten aineistojen analysointiin siten, että tulokset voidaan tulkita biologisesti mielekkäästi.
Bioinformatiikan tutkimuskohteita ovat muun muassa perimä, geenisekvenssit, proteiinien ja geenien rakenne, ja geenien ilmeneminen sekä niiden toiminta. Bioinformatiikkaa sovelletaan myös evoluutiotutkimuksessa. Esimerkkejä bioinformatiikan menetelmiä soveltavista biologisista tutkimusongelmista ovat tautigeenien paikannus ihmisen genomista, eliöiden perimän kartoitus, eliöiden sukulaisuussuhteiden selvittäminen ja geenien ilmenemisen tutkiminen erilaisissa ihmisen taudeissa. Varsinaista bioinformatiikan tutkimusta leimaa tietokoneohjelmien kehitykseen osallistuminen, algoritmien ja mallien kehitys sekä tiedonlouhintamenetelmien soveltaminen biologisten aineistojen analysointiin.
Erona laskennalliseen biologiaan on se, että laskennallisessa biologiassa hypoteesin testaus on korostunut, kun taas bioinformatiikka asettaa enemmän painoa tiedon hallinnalle ja teknologialähtöisille ratkaisuille.
Opiskelu Suomessa.
Suomessa bioinformatiikkaa voi opiskella yliopistossa. Ainakin Helsingin, Turun ja Tampereen yliopistot ja Aalto-yliopisto tarjoavat mahdollisuuden bioinformatiikan maisteriopintoihin, ja suuntautumisvaihtoehtona bioinformatiikka on olemassa myös Itä-Suomen yliopistossa, biolääketieteen koulutusohjelmassa. 
Suomen ensimmäinen bioinformatiikan professuuri perustettiin Tampereen yliopistoon, Lääketieteellisen teknologian instituuttiin (Institute of Medical Technology) vuonna 1998. Nykyisin bioinformatiikan professoreita on Suomessa ainakin neljä ja alan tutkimusryhmiä parisenkymmentä. Suomessa toimivia bioinformatiikan alan yrityksiä ja tutkimusryhmiä on koottu Bioverkko-listaan.
Doriath

Doriath on kuvitteellinen "sindar"-haltioiden maa J. R. R. Tolkienin kirjassa "Silmarillion". Sitä kutsuttiin nimellä Aidattu Maa, koska sen kuningatar, Melian, kohotti suojaavan kilven, jonka läpi ei päässyt muuten kuin kuningas Elu Thingolin luvalla. 
Doriath oli metsäinen valtakunta lähellä Sirion-jokea ja sen alueella oli kolme metsää: Neldoreth (Taur-na-Neldor), Nivrim ja Region, päämetsä. Myös Brethilin ja Nan Elmothin metsät kuuluivat Doriathiin, mutta ne olivat suojaavan kilven ulkopuolella. Doriathin Elu Thingol, Sindarin Korkea Kuningas, katsoi koko Beleriandin omaksi maakseen, Gelionista Belegaeriin.
Haltioiden matkan aikana "vanyar" ja "noldor" ohittivat sen paikan ja heidät vietiin veden yli Tol Eressëaan, kun "teleri" saapuivat. Heidän kuninkaansa Elwë katosi Nan Elmothiin, ja kun Ulmo palasi hakemaan heitä, osa heistä jäi paikalleen. Heitä alettiin nimittää nimellä Sindar tai harmaahaltiat, ja kun Thingol palasi, hän ryhtyi heidän kuninkaakseen, ja hallitsi Doriathista. 
Doriathin nimi oli aluksi Eglador (Anteeksiannon maa tai Haltioiden maa), mutta Puiden Vuosien viimeisenä vuonna Melkorin örkit alkoivat lisääntyä Beleriandissa, Melian kohotti kilpensä, sulkien sisäänsä Neldorethin, Regionin ja Nivrimin metsät. Thingol kutsui kaikki Sindar-haltiat Doriathiin, mutta moni jäi Erämaahan. Beleriandin ensimmäisen taistelun jälkeen moni Laiquendi siirtyi Doriathiin.
Eöl mustahaltia osti Nan Emrothin Thingolilta, maksaen siitä Anglachel-miekan. Belegostin ja Nogrodin kääpiöt tekivät sopimuksen, jonka mukaan he rakensivat Menegrothin salit, joista tuli Thingolin pääkaupunki.
Kun "noldor" palasivat Keski-maahan Ensimmäisen Ajan alussa, Thingol ei päästänyt heitä Doriathiin, paitsi Finarfinin jälkeläiset, koska nämä olivat hänelle sukua hänen veljensä, Olwën, kautta. 
Kun myöhemmin ihmiset saapuivat Beleriandiin, heiltäkin kiellettiin pääsy Doriathiin, mutta Finrodin pyynnöstä Haladin sai asua Brethilissä. Beren, Barahirin poika, pääsi Melianin kilven läpi, kuten Melian oli ennustanut, ja saapui Neldorethiin. Siellä Thingolin tytär, Lúthien, rakastui tähän. Silmarilin palautuksen jälkeen suuri hukka Carcharoth saavutti myös kilven, mutta Thingol, Beren ja Thingolin kapteenit Beleg ja Mablung metsästivät ja tappoivat pedon.
Túrin lähetettiin Doriathiin, jotta hän eläisi siihen ikään, että voisi lähteä Keski-Maasta. Myöhemmin hänen äitinsä ja sisarensa, Morwen ja Nienor, asuivat siellä, ennen katoamistaan.
Húrin toi Nargothrondin aarteet Doriathiin, kun Finrodin valtakunta oli kaatunut, ja Thingol yhdisti Berenin ja Lúthienin Silmarilin Nauglamiriin, kääpiöiden valmistamaan kaulakoruun. Kääpiöt hyökkäsivät Thingolin kimppuun, surmaten tämän, ja varastivat kaulakorun Doriathin ensimmäisen ryöstön aikana. Tämän takia Melian lähti ja niin kilpi haipui.
Doriathin elvytti vähäksi aikaa Dior, Berenin ja Lúthienin poika, mutta hänet tappoivat Fëanorin pojat. Myöhemmin Doriath pysyi autiona, kunnes se upposi muun Beleriandin mukana.
Köli (tähdistö)

Köli (latinaksi Carina, lyhenne Car) on tunnettu runsastähtinen eteläisen tähtitaivaan tähdistö. Se kuuluu vanhempaan Argo-laivan (Argo Navis) suurtähdistöön. Tähdistö näkyy leveyasteiden +20° ja -90° välillä, eikä siis näy Suomessa. Se sisältää Canopuksen, tähtitaivaan toiseksi kirkkaimman tähden, ja Eta Carinaen, supermassiivisen tähden, joka sijaitsee Avaimenreikäsumun keskellä ja joka puhaltelee ulkokerroksiaan ulos ja muuttelee kirkkauttaan. Sen arvellaan räjähtävän supernovana tai hypernovana noin 10 000−20 000 vuoden kuluttua.
Chilessä olevalla Euroopan eteläisen observatorion ESOn VLT-teleskoopilla otetussa vuonna 2012 julkistetussa infrapunakuvassa näkyy Kölin sumussa aivan uusia tähtiä, jotka sumu on aiemmin peittänyt. Kölin sumu sijaitsee noin 7 500 valovuoden päässä Maasta Kölin tähdistössä.
Tähtiä.
Tähtiä nimineen:
Tähtiä Bayerin nimillä:
Tähtiä Flamsteedin nimillä:
Andy Cole

Andrew Alexander ”Andy” Cole (s. 15. lokakuuta 1971 Nottingham, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Colen vanhemmat ovat lähtöisin Jamaikalta.
Ura.
Andy Cole pelasi urallaan Arsenalissa, Fulhamissa, Bristol Cityssä, Newcastle Unitedissa, Manchester Unitedissa, Blackburn Roversissa, Manchester Cityssä, Portsmouthissa, Birmingham Cityssä, Sunderlandissa, Burnleyssä ja Nottingham Forestissa. Vuonna 1995 hän siirtyi Newcastle Unitedista Manchester Unitediin 7 miljoonalla punnalla, mikä tuohon aikaan oli suurin koskaan englantilaispelaajasta maksettu summa.
Valioliigan ensimmäisellä kaudella 1992–1993 Cole oli yksi Newcastlen avainpelaajista nostamassa seuraa Englannin terävimpään kärkeen. Seuraavalla kaudella hän voitti Valioliigan maalikuninkuuden 34 osumallaan. Siirryttyään Manchester Unitediin hän voitti Valioliigan mestaruuden viisi kertaa, FA Cupin kahdesti ja Mestarien liigan kerran. Kaudella 2001–2002 hän voitti Liigacupin uuden seuransa Blackburnin paidassa. Heinäkuussa 2004 hän siirtyi Fulhamiin. Siirron taustalla olivat erimielisyydet Blackburn-manageri Graeme Sounessin kanssa. Kauden 2005–2006 hän aloitti Manchester Cityssä kahden vuoden sopimuksella. Kaudelle 2006–2007 Cole siirtyi Portsmouthiin. Kauden aikana hän kävi myös lainalla Birmingham Cityssä. Kesällä 2007 Cole vapautettiin Portsmouth-sopimuksestaan. Kaudeksi 2007–2008 Cole siirtyi Sunderlandiin entisen Manchester United -aikaisen pelikaverinsa Roy Keanen valmentamaan joukkueeseen. Joukkueen pelaajistossa oli myös toinen Colen entinen pelikaveri Dwight Yorke. Kevääksi 2008 Cole siirtyi lainalle Mestaruussarjaan Burnleyyn.
Heinäkuussa 2008 Cole teki sopimuksen Mestaruussarjassa pelanneen Nottingham Forestin kanssa, mutta sopimus purettiin yhteisymmärryksessä jo saman vuoden lokakuussa ja 11. marraskuuta 2008 Cole ilmoitti pelaajauransa päättämisestä. Hän teki Valioliigassa yhteensä 187 maalia, mikä on Alan Shearerin 260 maalin jälkeen toiseksi eniten.
Maajoukkue.
Cole teki ensiesiintymisensä Englannin maajoukkueessa vuonna 1995, ja yhteensä hän pelasi 15 maaottelua. Jäätyään ulkopuolelle 2002 MM-kisoista hän ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa. Maajoukkueessa Cole teki vain yhden maalin, MM-karsinnassa Albaniaa vastaan maaliskuussa 2001.
Valkoinen fosfori

Valkoinen fosfori on fosforin eräs allotrooppinen muoto. Se koostuu neliatomisista P4-molekyyleistä. Se on pehmeää, vahamaista ainetta, jonka sulamispiste on 44 °C ja CAS-numero 12185-10-3. Se on hyvin reaktiivista ainetta, joka syttyy herkästi itsestään palamaan ja liukenee orgaanisiin liuottimiin. Se on hyvin myrkyllistä ja aiheuttaa iholla vaikeita palovammoja.
Valkoista fosforia on käytetty muodostamaan savuverhoja tai merkitsemään ja osoittamaan kohteita. Fosforista voidaan tehdä palopommeja sekoittamalla valkoista fosforia ja kautsua.
Valkoista fosforia käytettiin aikoinaan myös tulitikuissa, mutta työsuojelullisista ja turvallisuussyistä sen käyttö tähän tarkoitukseen lopetettiin ja kiellettiin monissa maissa jo 1800-luvulla. Sen sijasta alettiin käyttää huomattavasti vähemmän vaarallista punaista fosforia
Käyttö savuverhona.
Valkoinen fosfori on tehokkain tunnettu savunmuodostusaine, koska se imee ilmasta tarvittavat ainesosat. Tästä syystä pienehkö fosforimäärä pystyy tuottamaan suuria määriä savua, mistä on ymmärrettävästi hyötyä sotilaskäytössä. Savu muodostuu hyvin nopeasti. Savuverhokäytössä fosforin haittapuolena on se, että koska reaktio tuottaa lämpöä ja lämmin ilma pyrkii nousemaan ylöspäin, lähtee valkoisella fosforilla muodostettu savu helposti nousemaan ylöspäin muodostaen savupilareita, eikä savuverhoja.
Käyttö ihmisiä vastaan.
Itse savu ei ole erityisen myrkyllistä ja vaikka sen hengittäminen ei olekaan suotavaa, ei savu tyypillisesti aiheuta kuolemantapauksia sotilaskäytössä. Fosforikranaatin sirpaleet aiheuttavat ihmisessä syviä ja kivuliaita palovammoja. Palavaa fosforia on erittäin vaikea sammuttaa, sillä se palaa vedessäkin. Ainoa tapa sammuttaa se on eristää paloalue hapesta. Useimmiten käytetty tapa on haudata se palamattomaan ja hapettomaan aineeseen, kuten hiekkaan.
Laillisuus sotilaskäytössä.
YK:n "Sopimus eräistä perinteisistä aseista" kielsi napalmin ja muiden polttavien aseiden käytön siviilihenkilöitä vastaan vuonna 1980, mutta useat maat, mukaan lukien Venäjä ja Yhdysvallat, ovat ratifioineet sopimuksen vain osittain ja pidättävät itsellään oikeuden käyttää polttavia aseita. 15. marraskuuta 2005 Yhdysvaltain hallitus myönsi Yhdysvaltain armeijan käyttäneen valkoista fosforia useamman kerran Irakin Fallujahissa linnoittautuneita kapinallisia vastaan. Ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watchin mukaan Israel on käyttänyt valkoista fosforia Gazan kaistalla muun muassa 2008/2009 ja Libanonissa.
Eräät kriitikot ovat myös esittäneen näkemyksen, että valkoinen fosfori olisi kemiallinen ase, joiden käyttö on kansainvälisten sopimusten vastaista.
Susi (tähdistö)

Susi (Lat. "Lupus", genetiivi "Lupi", lyhenne "Lup")
on tähdistö suunnilleen Vaa'asta etelään.
Se ei näy Suomessa, vasta leveyspiirillä +35. Tähtikuviossa ei ole aivan kirkkaita tähtiä, kirkkaimmat ovat 2. suuruusluokan tähtiä niin kuin alfa Lupi 2,3 magnitudia.
Lupus on ollut antiikissa Kentaurin tähtikuvion osa, jokin eläin, joka tappoi Kentaurin. Suurin osa kirkkaimmista tähdistä Suden tähtikuviossa ovat suuria jäseniä läheisestä Skorpionin ja Kentaurin tähtiyhdistelmästä.
Kirkkaita tähtiä suden tähtikuviossa.
Nimettyjä tähtiä:
Tähtiä Bayerin nimillä:
 γ Lup 2.80; δ Lup 3.22; ε Lup 3.37; ζ Lup 3.41; η Lup 3.42; θ Lup 4.22; ι Lup 3.55; κ1 Lup 3.88; κ2 Lup 5.70; λ Lup 4.07; μ Lup 4.27; ν1 Lup 4.99; ν2 Lup 5.65; ξ1 Lup 5.14; ξ2 Lup 5.59; ο Lup 4.32; π Lup – double 3.91, 4.82; ρ Lup 4.05; σ Lup 4.44; τ1 Lup 4.56; τ2 Lup 4.33; υ Lup 5.36; 5/χ Lup 3.97; φ1 Lup 3.57; φ2 Lup 4.54; 3/ψ1 Lup 4.66; 4/ψ2 Lup 4.75; ω Lup 4.34; a Lup 5.39; b Lup 5.22; c Lup 5.38; d Lup 4.55; e Lup 4.83; 2/f Lup 4.35; g Lup 4.64; h Lup 5.23; 1/i Lup 4.91; k Lup 4.60
Etelän vesikäärme

Etelän vesikäärme (lat "Hydrus, Hydri", lyh "Hyi") eli "Pieni vesikäärme" on etelässä sijaitseva tähdistö.
Siinä sijaitsee mm Beta Hydri, jonka arvellaan muistuttavan tulevaisuuden Aurinkoa, tämä tähti on Aurinkoa kirkkaampi ja suurempi.
Etelän vesikäärmettä ei tule sekoittaa Vesikäärmeeseen.
Etelän vesikäärmeen lyhenne ei ole "HyA". koska se ei ole lyhenne tähdistön nimestä "Hydrus" (vertaa Etelän kolmio "TrA") vaan "Hyi". "HyA" sekoittuisikin Vesikäärmeen lyhenteeseen "Hya".
Marbod

Marbod (, k. 37 Ravennassa) oli sveebeihin kuuluneiden markomannien kuningas. Marbod syntyi ylimyssukuun ja vietti nuoruutensa Italiassa, jossa sai roomalaisen koulutuksen. Palattuaan Germaniaan hän nousi markomannien päälliköksi.Roomalainen sotapäällikkö Drusus pakotti 9 eaa. markomannit vetäytymään nykyisen Böömin alueelle. Marbod perusti sinne vahvan kuningaskunnan ja pyrki liittoutumaan naapuriheimojen kanssa.
Roomalaiset pitivät markomannien valtakuntaa uhkana, ja vuonna 6 Augustus lähetti useita legioonia markomanneja vastaan. Illyriassa puhjennut sota kuitenkin esti laajamittaisemmat sotatoimet.
Marbod hylkäsi Teutoburgissa roomalaiset lyöneen Arminiuksen yhteistyötarjouksen, ja vuonna 17 markomannit sotivat Arminiuksen keruskeja vastaan. Arminiuksen joukot voittivat lopulta Marbodin. Sota Arminiusta vastaan sekä markomannien ylimystön kasvava tyytymättömyys johtivat Marbodin kukistumiseen vuonna 19, jolloin gootteihin kuulunut Catualda syrjäytti hänet. Marbod pakeni Ravennaan, jossa hän kuoli vuonna 37.
Heilurikello (tähdistö)

Heilurikello (lat. "Horologium, Horologii, Hor") on tähdistö eteläisellä tähtitaivaalla. Tämä pieni ja himmeätähtinen 
tähdistö ei näy Suomessa. Eräällä heilurikellon tähdistä, Iota Horologiilla, on eksoplaneetta. Alfa Horologiin, kirkkaimman tähden kirkkaus on vain 3,85.
Heilurikellon aikaisempi latinankielinen nimi oli "Horologium pendulum" eli sananmukaisesti "heilurikello", mutta nykyään se on lyhennetty "Horologiumiksi" eli "kelloksi".
Tähdet.
eksoplaneetta
Verkko (tähdistö)

 
Verkko () on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva Suomessa näkymätön hyvin pieni tähdistö, joka muistuttaa vinoneliötä.
Verkkoon kuuluva Zeta Reticuli on kaksoistähti, jonka toisiaan hyvin kaukaa kiertävät tähdet muistuttavat aurinkoa. Tähteen on liitetty ufospekulaatioita.
Verkon nimesi tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille kiitoksena kaukoputkensa verkkolaitteelle, jolla hoidettiin tarkennusta.
Tähtiä.
Tähtiä Bayerin nimillä kirkkauksineen:
Kyyhkynen (tähdistö)

Kyyhkynen (lat "Columba, Columbae, Col") on eteläisellä tähtitaivaalla Isosta Koirasta etelään sijaitseva pieni tähdistö, joka ei näy Suomessa. Sen erotti Isosta Koirasta Augustin Royer 1679. kirkkain tähti Alfa columbae, Phact, kirkkaus 2,6.
Kirkkaita tähtiä.
Nimillä:
Bayerin nimi:
Flamsteedin nimillä:
Riikinkukko (tähdistö)

Riikinkukko (lat. "Pavo, Pavonis, Pav") on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva Suomessa näkymätön keskisuuri tähdistö. Delta Pavonis on hieman aurinkoa muistuttava tähti, mutta sitä vanhempi ja kirkkaampi.
Riikinkukon tähtiä.
Nimillä:
Riikinkukko:
Hepatiitti

Hepatiitti eli maksatulehdus on maksakudoksen tulehdustauti. Sitä aiheuttavat hepatiittivirukset ja eräät muut virukset sekä alkoholi, lääkkeet ja myrkyt.
Hepatiitti voi olla luonteeltaan akuutti tai krooninen. Krooniseksi kutsutaan hepatiittia, joka on jatkunut vähintään puoli vuotta.
Oireet.
Osa hepatiittipotilaista on täysin oireettomia, ja hepatiitin oireet vaihtelevat myös taudin aiheuttajan mukaan. Väsymys lienee yleisin oire. Suurentunut maksa voi myös aiheuttaa epämiellyttävää tunnetta tai jomotusta oikealla ylävatsassa. Muita hepatiitin oireita ovat muun muassa nivelkipu, vatsakipu, oksentelu, ruokahaluttomuus, virtsan värin tummuus, kuume, hepatomegalia ja ihon keltaisuus.
Hepatiitin alaryhmät.
Yleisin hepatiitti on alkoholinkäytöstä riippumaton krooninen steatohepatiitti eli NASH (engl. non-alcoholic steatohepatitis), joka yleistyy ikääntymisen myötä siten, että yli 40 prosenttia yli 40-vuotiaista sairastaa sitä, mutta vain 5 prosenttia teini-ikäisistä. On arvioitu, että 50–100 prosenttia alkoholista riippumatonta hepatiittia sairastavista potilaista on ylipainoisia, ja puolella on suurentunut maksa. Suurin osa alkoholista riippumatonta kroonista hepatiittia sairastavista potilaista on oireettomia, ja tauti paljastuu usein suurentuneen ALAT-arvon tai kaikututkimuksessa todetun runsaskaikuisen maksan perusteella. Vasta kirroosiasteella sairaus aiheuttaa muita kroonisen maksasairauden oireita ja löydöksiä kuten ikterusta, enkefalopatiaa, verioksentelua, hämähäkkiluomia, palmaarieryteemaa ja askitesta.
Rasvamaksa voi aiheuttaa kroonisen maksatulehduksen. Alkoholimaksasairaus saattaa edetä alkoholin suurkuluttajilla rasvamaksan kautta alkoholihepatiittiin ja alkoholimaksakirroosiin. Kroonista hepatiittia voivat aiheuttaa myös mm. injektoitavat huumeet, hyvin harvinainen Wilsonin tauti ja autoimmuunihepatiitti. Kolangiohepatiitissa maksa ja sappitiet ovat tulehtuneina. Niin sanottua orientaalista kolangiohepatiittia tavataan endeemisenä Kaakkois-Aasiassa.
Virusten aiheuttamat hepatiitit.
Suurin osa akuuteista hepatiiteista johtuu viruksista. Akuutti hepatiitti jaetaan alatyyppeihin sen aiheuttaneen viruksen mukaan. Virologisesti eri hepatiitin alatyypit poikkeavat huomattavasti toisistaan, ja siksi myös erityyppisten hepatiittien hoidossa tarvitaan erilaisia keinoja.
 Hepatiitti A -virus voi levitä ihmiseen elintarvikkeiden välityksellä tartunnan saaneen ihmisen käsistä tai käytettäessä ulosteen saastuttamaa vettä marjojen tai vihannesten kasteluun tai jos tällaista vettä käytetään juomana tai jääpaloina. Tyypillisiä virustartunnan lähteitä ovat myös raakana syödyt osterit ja simpukat. Taudin leviämistä estetään huolehtimalla elintarvikkeita käsitellessä hyvästä käsihygieniasta, kuumentamalla elintarvikkeet muutamaksi minuutiksi yli +85 °C:een. Kantaja ei saa käsitellä pakkaamattomia elintarvikkeita. Riskielintarvikkeita ja keittämätöntä vettä tulee välttää huonon hygienian maissa.
Liitännäissairaudet.
Krooninen maksatulehdus saattaa johtaa maksakirroosiin tai -syöpään.
Kari Levola

Kari Tapio Levola (s. 9. tammikuuta 1957 Pori) on suomalainen kirjailija, kriitikko ja freelancetoimittaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1975 ja suoritti opintoja Tampereen yliopistossa. Hän on toiminut vapaana kirjailijana vuodesta 1980 lähtien vuosia 1994–1998 lukuun ottamatta. Tuolloin hän toimi Turun ja Porin läänin kirjallisuuden läänintaiteilijana.
Levola on saanut esikoisrunokokoelmastaan "Avovedet" J. H. Erkon palkinnon, nuortenromaanistaan "Tahdon" Finlandia Junior -palkinnon sekä kirjastaan "Kirjolohikäärme" Arvid Lydecken -palkinnon. Levola on kirjoittanut näytelmiä ja tv-käsikirjoituksia sekä runoja ja proosaa aikuisille sekä lapsille. 
Levola on toiminut myös opetustehtävissä muun muassa Räisälän kansanopistossa ja Turun yliopistossa. Syksyllä 2002 Levola valittiin Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 2008 loppuun.
Kirjasto (tietotekniikka)

Tietotekniikassa kirjastot (mm. ohjelmakirjasto, luokkakirjasto) ovat kokoelmia, aliohjelmia, luokkia ja/tai ohjelmia, joita käytetään tietokoneohjelmien modulaarisessa kehittämisessä sekä ohjelmien suorittamisen aikana. Kirjastoissa olevia (ali)ohjelmia ei yleensä suoriteta itsenäisesti, vaan niissä olevia palveluita käytetään itsenäisesti suoritettavien ohjelmien apuna.
Erityyppisiä kirjastoja ovat:
Kirjastot pääasiassa jakautuvat kahteen tyyppiin: osana ohjelmaa kiinteästi oleva staattinen kirjasto ja dynaamisesti linkitettävä jaettu kirjasto. Staattinen kirjasto on käännöksen yhteydessä linkitettävä ohjelmamoduuli. Jaettujen kirjastojen tyyppi riippuu tyypillisesti käyttöjärjestelmästä, mutta myös kielen suoritusympäristön (virtuaaliympäristön) ratkaisuista.
Kirjastoihin sijoitettavia ohjelmatoimintoja voi olla yhtä paljon kuin sovellusratkaisujakin: lähes mikä vain ohjelmointiteknisesti mahdollinen toiminto on mahdollista sijoittaa ohjelmakirjastoon.
Kirjastoissa olevia "symboleita" käytetään päättelemään mitkä muuttujat tai ohjelmakoodi on jaettua. Symbolit voivat olla suojattuja käytöltä.
Jaettu kirjasto.
Jaettu kirjasto tai ajonaikainen kirjasto on tietotekniikassa useiden käyttöjärjestelmien tapa jakaa ohjelmakoodia useiden ohjelmien kesken.
Jaettujen kirjastojen etuna on keskusmuistin ja levytilan säästö. Levytilaa säästyy koska samaa ohjelmakoodia ei tarvitse linkittää jokaiseen ohjelmaan erikseen, vaan ne ladataan ajonaikana yhteisestä kirjastosta. Keskusmuistia säästyy jos käyttöjärjestelmä osaa jakaa kirjaston myös keskusmuistissa. Tällöin kahden tai useamman ohjelman käyttäessä samaa kirjastoa, ladataan siitä jaettuun muistiin vain yksi kopio ja kaikki käyttävät samaa jaettua muistialuetta.
Jaettujen kirjastojen kanssa voi käyttää kahta tapaa:
Linuxissa on mahdollista:
Ongelmat.
Jaetun kirjaston menetelmällä on haittavaikutuksia liittyen saman kirjaston eri versioiden hallintaan. Eri käyttöjärjestelmät käyttävät eri strategioita kirjastojen hallintaan. Mikäli kirjaston rajapinta muuttuu on säilöttävä sekä edeltävä että seuraava versio, jotta eri ohjelmaversiot voivat jatkossakin käyttää samaa kirjastoa.
Windowsin DLL-kirjastojen toteutustavan johdosta siihen liitetään usein termi "DLL-helvetti" (). Eräs syy ongelmaan on kirjastojen epämääräinen versiointi.
Ongelmaan esitetty ratkaisuja, mutta ne eivät ole aukottomasti välttäneet ongelmia. Ratkaisutavat muun muassa ovat lisänneet levytilan tarvetta, joka oli yksi syy jaettujen kirjastojen käytölle.
Ratkaisuna esitetään DLL-kirjastojen sijaan staattisten kirjastojen käyttöä.
Staattinen kirjasto.
Staattinen kirjasto on yksinkertaisesti joukko objektitiedostoja. Staattisilla kirjastoilla ei ole jaettujen kirjastojen etuja.
Kääntäjän tuottamat objektitiedostot liitetään yhteen tarkoitukseen sopivalla komennolla kuten "ar".
Staattista kirjastoa tarvitaan vain ohjelman käännöksen aikana sen linkitysvaiheessa (ks. linkkeriohjelma): tämän jälkeen kirjaston sisältämä koodi on ohjelman sisällä. Staattisella linkityksellä jokaisella ohjelmalla on oma kopionsa kirjastosta.
Ylimarkku

Ylimarkku () on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Kunnan asukasluku oli sen lakkautushetkellä 1 575. Ylimarkun kunta liitettiin vuonna 1973 Närpiöön. Sen naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Korsnäs, Närpiö, Petolahti, Pirttikylä ja Teuva. 
Ylimarkun vaakunan suunnitteli G. Lindström ja se vahvistettiin vuonna 1968. 
Maantiede.
Ylimarkku sijaitsee Närpiönjoen keskijuoksun varrella eikä entisen kunnan alue ulotu aivan merenrantaan saakka. Maisemakuvaa luonnehtii pohjalaispitäjille tyypillinen ero viljavan jokilaakson ja sitä ympäröivien melko karujen vedenjakajaseutujen välillä. Korkeuserot ovat kuitenkin vähäisiä lukuun ottamatta eräitä itä- ja koillisosan kallioita. Närpiönjokeen yhtyy Ylimarkun alueella Brännback å, joka alkaa Horonjokena Teuvan puolelta. Kylän asutus on keskittynyt Närpiönjoen laaksoon, muutoin alue on hyvin harvaan asuttu. 
Ylimarkun väkiluku väheni 1960-luvulla voimakkaasti suurempiin asutuskeskuksiin ja Ruotsiin suuntautuneen muuttoliikkeen vuoksi.
Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan Ylimarkun ammateissa toimivista asukkaista 53 prosenttia sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta, 21 prosenttia teollisuudesta ja rakennustoiminnasta sekä 21 prosenttia palveluammateista.
Liikenne.
Ylimarkun kautta kulkee valtatie 8, jota pitkin on Poriin noin 130 kilometriä ja Vaasaan noin 60 kilometriä. Närpiön keskustaan on Ylimarkun kirkonkylästä noin 15 kilometriä.
Historia.
Ylimarkku muodostettiin Närpiöön kuuluvaksi rukoushuonekunnaksi vuoden 1720 tienoilla ja siitä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1871. Ylimarkun puukirkko on vuodelta 1878 (Theodor Granstedt).
Ylimarkun kunta oli yksikielisesti ruotsinkielinen; vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 96,5 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Ylimarkun alueella oli Martensin vihannestutkimusasema 2011 asti.
Ylimarkun pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla suolavedessä keitetystä lampaan- ja naudanlihasta sipulin ja maustepippurin kanssa paistettu uunipaisti.
Kyliä.
Ylimarkku (Övermark), Överträsk
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Ylimarkun ainoa taajama oli kirkonkylä, jossa oli 563 asukasta vuonna 1960 ja 667 asukasta vuonna 1970.
Väestö.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Ylimarkun väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1890–1970.