tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Internet Information Services

Internet Information Services (joissakin tapauksissa myös "Server" tai "System", lyhennettynä "IIS") on Microsoftin kehittämä palvelinohjelmistokokonaisuus, joka on tarkoitettu käytettäväksi Windows-pohjaisissa palvelimissa.
Alun perin IIS toimitettiin Windows NT 4.0 mukana, ja myöhemmässä vaiheessa liitettiin osaksi Windows 2000, Windows XP Professional ja Windows Server 2003 -julkaisua ja Windows Vista-julkaisua. Versio 7.0 ei ole saatavilla kuin Windows Vistan yritysversioille ja Windows Server 2008:lle.
Nykyinen versio IIS 7.0 tarjoaa FTP, SMTP, NNTP ja HTTP/HTTPS -palvelut. Varhaisemmat IIS:n versiot sisälsivät myös Gopher -palvelinohjelmiston. IIS 5.1 on rajoitettu versio joka tukee vain yhtä web-sivua sekä rajoitettua määrää yhteydenottoja, ja se toimitetaan Windows XP Professionalin mukana. Windows Vistaa varten kehitettiin uusi versio, IIS 7.0 josta on poistettu yhteydenottojen määrän rajoitus ja siirrytty työperusteisiin rajoituksiin. Rajoitukseton versio toimitetaan Windows Server 2008:n mukana.
IIS on tukenut Active Server Pages (ASP) -teknologiaa versiosta 3.0 lähtien.
IIS on menettänyt suosiotaan ja vuonna 2021 kaksi suosituinta ovat Netcraftin mukaan Apache ja nginx. Vuonna 2024 IIS on viidentenä 4,9 prosentin osuudella.
Mikael Karvajalka

Mikael Karvajalka on Mika Waltarin toinen historiallinen suurromaani "Sinuhe egyptiläisen" jälkeen. Romaani kertoo Mikaelista ja tämän väkivahvasta ystävästä Antista, jotka seikkailevat 1520-luvun kuohuvassa Euroopassa tempautuen mukaan historiallisiin tapahtumiin. "Mikael Karvajalka" ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1948.
Juoni.
Mikael Karvajalka alkaa Suomen Turusta. Mikaelin perhe murhataan Mikaelin ollessa vielä lapsi, ja hän päätyy asumaan noitanakin pidetyn vanhanpiian Pirjon luokse. Mikael on lahjakas koulussa ja pääsee aikanaan lähtemään korkeaan yliopistoon Pariisiin. Mukaan päätyy myös Mikaelin ystävä Antti Tykinvalaja, joka on hieman hidasälyinen mutta ruumiinvoimiltaan hyvin vahva. Välillä he liikkuvat yhdessä, välillä ammattisotilas Antti lähtee vuosiksi omille sotaretkilleen. He kohtaavat ylä- ja alamäkiäkin monessa Keski-Euroopan maassa vuoteen 1527 asti. 
Antti on hahmona Sinuhen Kaptahin kaltainen: sivistymätön, mutta selviytyjä ajan myrskyissä. Samanlainen tyyppi on myös Manuel kirjassa Johannes Angelos.
Mikael muistuttaa paljon Sinuhea. Henkilönä molemmat ovat ruumiillisesti kohtalaisen heikkoja kirjanoppineita, käytännön asiat heidän on opittava kantapään kautta. Molemmat ovat helposti vietävissä ja varsinkin naiset koituvat molempien miesten turmioksi. Käytännössä kaikki kauniit naiset ovat jollain tavalla pahoja. Sen sijaan sivuhahmot tuovat tarinoihin arkista, käytännönläheistä realismia vastapainona päähenkilön henkisempään asenteeseen.
Mikaelin kasvatusäiti Pirjo ja Mikaelin rakastetuista Barbara ovat oikeastaan kirjan ainoat hyvät ja rehelliset naiset. Mikaelin kasvattaa yksin nainen. Tämä on peilattavissa Waltarin omaan elämään, jossa hänen isänsä kuoli hänen ollessaan viisivuotias. Ulkonäöltään vaatimaton Barbara tosin mahdollisesti lumosi Mikaelin ihastumaan ”noitakeinoin” (huumaavin yrtein, kuten hän ”todisti” kidutettuna), mutta lyhyt avioliitto oli kuitenkin onnellista aikaa Mikaelin elämässä. Barbara poltettiin noitana, kun häneltä oli ensin raa’asti kiduttamalla hankittu perätön tunnustus. 
Mikael vannoi Barbaran kuolinrovion roihutessa kostavansa näkemänsä vääryyden paaville saakka. Kirjan aikana tapahtuu Martti Lutherin teesien naulaaminen. Mikael tapaakin Lutherin. Lutheria ja katolista kirkkoa ei puolustella, vaan molemmat ovat melkein yhtä paljon väärässä kuin oikeassakin. Uskonnolliset riidat selvitetään raakaa väkivaltaa käyttäen. Kirjassa soditaan paljon. Keskiajan kuvaus on rikasta.
Kirja päättyy uskonpuhdistuksen kannattajien hyökkäykseen Roomaan ja kaupungin silmittömään hävitykseen. Mikael ja Antti lähtevät katuvaisina ja synnintuntoisina Roomasta laivalla pyhiinvaellusmatkalle Palestiinaan. Tarina jatkuu kirjassa "Mikael Hakim".
Historiallisia henkilöitä.
Historiallisia henkilöitä, joita Mikael tapaa kirjan edetessä:
Näytelmäsovitus.
Vuonna 1972 Veli Sandell ja Jukka-Pekka Rotko dramatisoivat romaanista näytelmän "Rovio".
For all tid

For All Tid on black metal -yhtye Dimmu Borgirin norjankielinen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Se äänitettiin ja miksattiin Stovner Rockefabrikissa. Uusiojulkaisu julkaistiin vuonna 1996 kahden bonuskappaleen kera.
Kappaleet.
Vuoden 1996 uusintapainos
Juhani Peltonen (kirjailija)

Raimo Jorma Juhani Peltonen (12. toukokuuta 1941 Helsinki – 25. helmikuuta 1998 Loppi) oli suomalainen kirjailija, jonka laajaan tuotantoon kuuluu proosaa, runoutta ja näytelmiä. Peltonen oli omaperäinen tyyliniekka, jonka tuotannon kaksi ominaispiirrettä ovat toisaalta romanttinen raskasmielisyys ja elämänpessimismi, toisaalta kielellinen keksintä ja ilottelu. Hänen tuotantoonsa kuuluvat muun muassa romaanit "Elmo" (1978), joka on parodinen tarina Elmo-nimisestä suomalaisesta urheilusankarista, ja "Salomo ja Ursula" (1967), kertomus kahdesta rakastavaisesta, jotka eivät tahdo millään löytää yhteistä kotia.
Peltonen julkaisi 1960-luvulta 1990-luvulla yltäneellä kirjailijanurallaan kaikkiaan 22 teosta ja otti haltuunsa kaikki kirjallisuudenlajit. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää seitsemän runokokoelmaa, seitsemän romaania, neljä novellikokoelmaa, neljä näytelmää ja yhden pakinakokoelman, ja lisäksi hän toimitti antologiat runoudestaan ja novelleistaan. Peltonen kirjoitti myös käsikirjoituksia televisioteatterille ja kuunnelmia radioteatterille.
Elämäkerta.
Juhani Peltonen syntyi Helsingissä mutta vietti lapsuutensa ja suurimman osan elämäänsä Vantaan Korsossa. Hänen vanhempansa olivat teollisuusvirkailija Jorma Peltonen ja konttoristi Kerttu Peltonen (o.s. Taivola). Peltosten sukutalo Villa Orrela sijaitsi Korson rautatieaseman vieressä, ja siellä oli myös suuri omenapuutarha. Peltonen työskenteli kouluaikanaan kesät laivapoikana rahtilaivoilla ja suunnitteli merikapteenin uraa. Suunnitelma kuitenkin kariutui, kun 19-vuotiaalla Peltosella todettiin punavihervärisokeus, mikä esti häntä saamasta kelpoisuustodistusta merimieheksi. Omien sanojensa mukaan hän päätti välittömästi tämän kuultuaan ryhtyä kirjailijaksi.
Peltonen kirjoitti ylioppilaaksi Keravan yhteiskoulusta 1961 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1962–1965 estetiikkaa, nykyiskansain kirjallisuutta ja taidehistoriaa. Opiskeluaikanaan hän liikkui ”hermeettisessä jengissä”, johon kuului joukko tulevia kulttuurivaikuttajia: tuleva kääntäjä Juhani Koskinen, tuleva ohjaaja Pentti Kotkaniemi, tuleva runoilija Pentti Saaritsa ja tuleva Yleisradion kulttuuritoimittaja Juha Virkkunen. Vuonna 1964 Peltonen voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun proosasarjan ja Virkkunen ja Saaritsa runosarjan. Samana vuonna Otava julkaisi Peltosen esikoisteoksen, runokokoelman "Ihmisiät" (1964). Menestyksen innoittamana hän keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Romaanista "Iloisin suru" (1986) hänen ennakoitiin saavan Finlandia-palkinnon, mutta sen sai Sirkka Turkka teoksestaan "Tule takaisin, pikku Sheba".
Manuel Mendes

Manuel Mendes (n. 1547 – 24. syyskuuta 1605) oli portugalilainen renessanssisäveltäjä ja musiikinopettaja. Hänen johdollaan opiskelivat muun muassa säveltäjät Duarte Lobo ja Manuel Cardoso. 
Mendes syntyi Lissabonissa ja opiskeli Évorassa. Myöhemmin hän pääsi "mestre de capelaksi" portalegrelaiseen katedraaliin. Vuonna 1575 Mendes palasi Évoraan, jossa hän toimi pappina loppuelämänsä ajan.
Amédée Ozenfant

Amédée Ozenfant (15. huhtikuuta 1886 Saint Quentin, Ranska – 4. toukokuuta 1966) oli ranskalainen taiteilija, joka perusti yhdessä Le Corbusierin kanssa purismiksi kutsutun taidesuuntauksen. Omissa maalauksissaan hän korosti selkeyttä, rauhallisuutta ja vähäeleisyyttä. Hän maalasi enimmäkseen asetelmia, joissa esineet on pelkistetty neutraalin värisiksi tasokuvioiksi. 
Ozenfant perusti Lontooseen ja sitten New Yorkiin kuuluisan Ozenfant-koulunsa ja toimi vuodesta 1938 alkaen opettajana.
Kirovsk (Murmanskin alue)

Kirovsk (), ent. Hibinogorsk () () on kaivoskaupunki Kuolan niemimaalla Murmanskin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Hiipinätunturien eteläosassa. Vuonna 2025 Kirovskissa oli 23 710 asukasta .
Kirovskin kaupunki on Kirovskin kaupunkipiirikunnan keskus ("gorodskoi okrug gorod Kirovsk s podvedomstvennoi territoriei"). Kaupunkipiirikuntaan kuuluu neljä asutuskeskusta (tässä väkiluvut vuodelta 2007):
Historia.
Paikkakunta perustettiin vuonna 1929 nimellä "Hibinogorsk" (Хибиногорск), kun akateemikko Aleksandr Fersmanin johtama tutkimusretkikunta oli löytänyt Hiipinätunturien alueelta runsaita mineraalivaroja. Siitä tuli kaupunki 1931 ja vuonna 1934 se sai nykyisen nimen "Kirovsk" murhatun Leningradin bolševikkijohtaja Sergei Kirovin mukaan.
Paikallinen yrittäjä ampui vuonna 2009 kaupungin pormestarin Ilja Kelmanzonin ja hänen apulaisensa sekä lopuksi itsensä.
Talous.
Kirovsk on kaivosalueen keskus. Siellä on apatiittia, nefeliiniä, nikkeliä, fosfaatti- ja alumiiniin perustuvaa teollisuutta. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat OAO Apatit, osa FosAgroa. Kirovskissa on Pohjois-Venäjän suurin laskettelukeskus ja maailman pohjoisin arktinen kasvitieteellinen puutarha. Kaupunki sijaitsee 368 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kirovskiin erkanee haararata (22 km) Muurmannin radalta.
Frankenstein (vuoden 1931 elokuva)

Frankenstein on James Whalen ohjaama kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1931. Elokuva pohjautuu löyhästi Mary Shelleyn kirjoittamaan romaaniin Frankenstein.
Juoni.
Henry Frankenstein on nuori tiedemies, jonka unelmana on luoda elämää keinotekoisesti. Hän apurinsa Fritzin kanssa on ryöstellyt ruumiita milloin mistäkin. Kun Henry lähettää apurinsa noutamaan aivoja sovitusta paikasta, Fritz kömpelyydessään tuhoaa oikeat aivot ja joutuu ottamaan tilalle "rikollisen aivot".
Eräänä iltana Henryn kihlattu Elizabeth, hänen ystävänsä Victor ja tohtori Waldman saapuvat Henryn luokse linnaan ja saavat todistaa kuinka nuori tiedemies onnistuu herättämään luomuksensa eloon.
He eivät onnistu pitämään hirviötä aisoissa vaan se karkaa ja alkaa kylvää kyläläisten keskuudessa pelkoa.
Elokuvan ja romaanin eroja.
Mary Shelleyn romaanissa hirviön luoja oli nimeltään Victor Frankenstein ja tämän paras ystävä oli Henry Clerval. Lisäksi Frankensteinin perheen alaisuudessa työskenteli nainen nimeltä Justine Moritz. Elokuvassa hirviön luoja on Henry Frankenstein ja hänen paras ystävänsä Victor Moritz.
Romaanissa hirviön raju käytös selitetään juontuvan sen kokemista kaltoinkohteluista ja laiminlyönneistä. Elokuvassa puolestaan sama selitetään johtuvan epänormaaleista aivoista, jotka Fritz joutui ottamaan kun alkuperäiset aivot tuhoutuivat. 
Elokuvassa hirviö ei osaa puhua, kun taas romaanissa se oppii jopa lukemaan. Kirjassa hirviö on traagisempi ja sympaattisempi hahmo. Myöhempi kuva Frankensteinin hirviöstä pohjautunee huomattavasti enemmän tähän elokuvaan kuin alkuperäiseen romaaniin.
Myöhempi arvostus.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Frankensteinin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Otto Syreeni

Otto Aksel Syreeni (vuoteen 1935 asti Syren; s. 4. maaliskuuta 1900 Honkilahti – 7. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli teuvalainen liikemies ja kemisti, joka saavutti palkintoja väriteknisillä keksinnöillään.
Honkilahdella syntynyt Syreeni muutti vanhempiensa mukana Teuvalle, Etelä-Pohjanmaalle. Hän kävi Kristiinankaupungin yhteiskoulun, minkä jälkeen hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa. Värialaa hän opiskeli Saksassa IG Farbenin tehtailla ja laboratorioissa.
Syreeni palasi Suomeen vuonna 1922 jatkaakseen vuonna 1916 kuolleen värimestari-isänsä aloittamaa liiketoimintaa.
Syreeni perusti Syreenin Tehtaat Oy:n valmistaakseen kehittelemiään värialan tuotteita. Tehtaan hän rakennutti v. 1929 Teuvan entistä kunnantalon vastapäätä sijaitsevalle tontille. Vuonna 1935 hän rakennutti suuremman talon tien toiselle puolen, joka toimi Syreenin asuntona, hänen perustamansa "Maan Sana" -sanomalehden konttorina (1936–1941), sekatavarakauppana kemikaali-, vaate- ja ruokaosastoineen sekä matkustajakotina ja ravintolana. Lopulta siitä tuli Teuvan entinen kunnantalo. Hän myös perusti Teuvalle ensimmäisen elokuvateatterin ennen toista maailmansotaa.
Sotien jälkeen Syreeni muutti Helsinkiin, jossa hän kuoli vuonna 1975.
Syreenin värialan keksintöjä on patentoitu kahdessakymmenessä maassa. Vuonna 1958 hänet palkittiin Brysselin keksintömessuilla vuosia kehittämästään värien määrittely- ja sekoitusjärjestelmästään.
Arnold Bax

Arnold Edward Trevor Bax (8. marraskuuta 1883 – 3. lokakuuta 1953) oli englantilainen säveltäjä, jonka tyylissä yhdisteltiin romantiikan ja impressionismin vaikutteita. Bax oli myös pianisti, mutta hän esiintyi harvoin julkisesti. Säveltäjä kirjoitti uransa alkuvaiheissa lähinnä pianomusiikkia, mutta myöhemmin häntä kiinnosti enemmän sinfoninen musiikki. Bax lyötiin ritariksi vuonna 1937.
Vuonna 1953 Baxilta kysyttiin, mitkä ovat hänen pääteoksensa. Säveltäjä nimesi omiksi suosikeikseen teokset "The Garden of Fand" (1913), "Winter Legends" (1932), "The Tale the Pine Trees Knew" (1935) sekä kolmannen ja kuudennen sinfonian (1929 ja 1936).
Julen Guerrero

Julen Guerrero López (s. 7. tammikuuta 1974 Portugalete, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija, joka edusti koko pelaajauransa ajan Athletic Bilbaota. Nykyään hän toimii valmentajana.
Baskisukuinen Guerrero nousi Baskimaan suurseuran, Athleticin, edustusjoukkueeseen jo 18-vuotiaana menestyksekkäästä nuorten joukkueesta. Guerrero oli lojaali joukkueelleen, ja hyvien maajoukkuepelien myötä saadut tarjoukset suurseuroihin (Barcelona, Real Madrid) hän hylkäsi poikkeuksetta. Kannattajien suosikkipelaajana tunnetun Guerreron merkitys joukkueelle kuitenkin hiipui vuosien varrella. Hänet aikanaan edustusjoukkueeseen nostanut valmentaja Jupp Heynckeskin menetti välillä luottamuksensa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana pelanneeseen tähteensä ja Guerrero sai istua penkillä.
Guerrero oli kuitenkin yksi Athleticin kokeneimmista ja taitavimmista pelaajista, ja yksi joukkueen symboleista. Parhaina vuosinaan hän kuului myös Espanjan maajoukkueen pelaajistoon, pelaten 41 maaottelua ja tehden niissä 13 maalia. Guerrero oli mukana MM-kilpailuissa vuosina 1994 ja 1998 ja EM-kilpailuissa vuonna 1996.
Lopetettuaan uransa keväällä 2006 Guerrero siirtyi valmentajaksi Athleticin juniorijoukkueeseen.
Talirauhanen

Talirauhanen () on talia erittävä usein karvan juurituppeen avautuva verinahassa sijaitseva ihon rauhanen. Niitä on erityisen runsaasti kasvoissa ja rinnassa, mutta ei lainkaan kämmenissä eikä jalkapohjissa. 
Talirauhasten erite on rasvapitoista ja se sisältää bakteerien kasvua estäviä rasvahappoja ja entsyymejä. Erite tekee ihon sarveiskerroksen eli marraskeden notkeaksi ja vettä hylkiväksi. Sukupuolihormonien vilkastunut toiminta voi aiheuttaa murrosiässä talirauhasten aktivoitumista. Seurauksena voi olla talirauhasen tukkeutuminen eli komedo, sekä tulehdus, joka aiheuttaa märkänäppylän eli finnin.
Anton Stadler

Anton Paul Stadler (1753–1812) oli itävaltalainen klarinetisti ja basettitorven soittaja. 
Stadler syntyi Bruck an der Leithassa. Hän siirtyi vuonna 1773 Wieniin, jossa hän työskenteli loppuelämänsä ajan. Vuonna 1781 Stadler tutustui säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartiin, joka omisti tälle klarinettikonserttonsa sekä kvintettonsa klarinetille ja jousille.
Asier del Horno

Asier del Horno Cosgaya (s. 19. tammikuuta 1981 Barakaldo, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen baskisukuinen jalkapalloilija.
Vasempana puolustajana pelaava Del Horno oli monen vuoden ajan eurooppalaisen jalkapalloilun suurimpia puolustajalupauksia. Hän nousi kasvattajaseuransa bilbaolaisen Athleticin edustusjoukkueeseen 19-vuotiaana ja hyvät esitykset Primera Divisiónissa toivat maajoukkuepaikan ensimmäistä kertaa vuoden 2004 syyskuussa. Ensimmäinen maali maajoukkueessa syntyi pari kuukautta myöhemmin. Espanjan pääsarjassa hän pelasi viiden kauden aikana 108 ottelua ja teki 13 maalia. Del Horno valittiin myös vuoden 2006 MM-kilpailuihin, mutta nilkkavamma esti lopulta osallistumisen turnaukseen, ja hänen paikkansa otti argentiinalaissyntyinen Mariano Pernía.
Kesäkuussa 2005 lontoolainen Chelsea tarjosi Del Hornosta kahdeksan miljoonaa englannin puntaa, mistä Athleticilla ei ollut varaa kieltäytyä. Chelseassa Del Horno voitti Valioliigan mestaruuden kaudella 2005–2006, mutta siirtyi jo yhden kauden jälkeen takaisin Espanjaan ja Valenciaan. Loukkaantumiset ovat kuitenkin rajoittaneet hänen pelaamistaan, ja hän on käynyt hakemassa pelituntumaa lainalla kasvattajaseurassaan Athleticissa, Valladolidissa ja paikallisvastustaja Levantessa.
Osijek

Osijek on yksi Kroatian itäisimmistä kaupungeista Itä-Slavoniassa. Se on Osijek-Baranjan piirikunnan keskus. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 101 911 asukasta. Osijek sijaitsee Dravajoen varrella, 25 kilometriä Tonavan yhtymäkohdasta ylävirtaan, noin 160 kilometrin päässä Kroatian pääkaupungista Zagrebista.
Kaupungin nykyistä nimeä on käytetty ensi kerran vuonna 1196. Osijekin yliopisto perustettiin vuonna 1975. Serbien asejoukot tulittivat kaupunkia ankarasti Kroatian sodassa vuosina 1991–1994.
Ystävyyskaupungit.
Osijekin ystävyys- ja sisarkaupunkeja ovat:
Andoni Goikoetxea

Andoni Goikoetxea Olaskoaga (s. 23. toukokuuta 1956 Alonsotegi) on espanjalainen baskisukuinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Hän päätti pelaajauransa vuonna 1990.
Ura pelaajana.
Goikoetxea aloitti ammattilaisuransa baskiseura Athletic Bilbaossa vuonna 1974, jonne hän siirtyi pikkuseura Arbuyosta. Periksiantamattoman pelityylinsä ansiosta hänestä tuli pelaaja, jota kannattajat rakastivat ja vastustajat vihasivat. Myös lempinimellä "Bilbaon teurastaja" tunnettu Goikoetxea edusti Athleticia vuoteen 1987 asti, jolloin hän siirtyi pääkaupungin Atlético Madridiin pelaten siellä kolme kautta. Siellä uran hienoimmat saavutukset eivät enää saaneet jatkoa, ainoiksi titteleiksi jäivät vuosina 1982–1985 saavutetut kaksi Espanjan pääsarjan mestaruutta, yksi Espanjan cupin voitto ja yksi Espanjan supercupin voitto.
Goikoetxea pelasi Espanjan maajoukkueessa 39 ottelua vuosina 1983–1988 ja teki niissä neljä maalia. Hän pelasi joukkueensa kolme alkulohko-ottelua EM-kilpailuissa 1984 ja täydet minuutit joukkueensa kolmessa alkulohko-ottelussa ja voitokkaassa neljännesvälierässä MM-kilpailuissa 1986. Hän teki maalin MM-kilpailujen neljännesvälierässä Tanskaa vastaan.
Ura valmentajana.
Peliuran jälkeen Goikoetxea seurasi monen muun huippu-urheilijan jalanjälkiä ryhtyen valmentajaksi. Hän on valmentanut useaa Segunda Divisiónin seuraa kuten Salamancaa, Compostelaa, Rayo Vallecanoa, Numanciaa, Racing Santanderia ja Hérculesta. Valmennusuran suurin saavutus on Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen luotsaaminen ikäluokan EM-hopealle vuonna 1996 ja pronssille 1994.
Franz Xaver Süssmayr

Franz Xaver Süssmayr (1766 – 17. syyskuuta 1803) oli itävaltalainen säveltäjä. 
Süssmayr syntyi Schwanenstadtissa, Itävallassa. Süssmayr oli kuusivuotias, kun hänen äitinsä kuoli. Süssmayr lähti kotoa 13-vuotiaana. Hän opiskeli benediktiiniluostarissa vuosina 1779–1787. Tänä aikana hän aloitti myös musiikinharjoittamisen. Aluksi hän lauloi kuorossa, mutta äänenmurroksen jälkeen hän siirtyi orkesteriin soittamaan viulua. 
Vuonna 1787 Süssmayr muutti Wieniin, jossa hän sai opetusta Antonio Salierilta. Todennäköisesti Süssmayria opetti myös hänen ystävänsä Wolfgang Amadeus Mozart, mutta asiasta ei ole varmuutta. 
Süssmayr toimi Mozartin assistenttina tämän viimeisinä vuosina. On huhuttu Süssmayrin olleen Mozartin vaimon Constanzen rakastaja.
Mozartin kuoltua Süssmayr viimeisteli tältä keskeneräiseksi jääneen "Requiemin".
José Antonio Primo de Rivera

José Antonio Primo de Rivera y Sáenz de Heredia (24. huhtikuuta 1903 – 20. marraskuuta 1936) oli espanjalainen asianajaja, joka oli Espanjaa vuodet 1923–1930 diktaattorina hallinneen Miguel Primo de Riveran poika, ja Espanjan sisällissodan tärkeitä henkilöitä.
Primo de Riveran poliittinen ura alkoi jo nuorena, kun hän toimitti "El Fasciota", vahvasti oikeistolaista lehteä ja puolusti isänsä toteuttamaa politiikkaa. Tasavaltalaishallitus kuitenkin kielsi lehden julkaisun, ja Primo de Riveran oli siirryttävä aikakauslehti "ABC":n kirjoittajaksi. 
Isänsä kuoltua Primo de Rivera perusti 1933 fasistisen Falange Española -puolueen, joka ilmoitti tuomitsevansa sosialismin, marxismin, tasavaltalaisuuden ja kapitalismin ja pyrki luomaan Espanjasta Benito Mussolinin Italian kaltaisen totalitaristisen fasistivaltion. Vähitellen Falange kasvoi kymmenien tuhansien ihmisten yhteisöksi, mutta kun Espanjan kansanrintama voitti vaalit vuonna 1936, puolue kiellettiin ja Primo de Rivera pidätettiin.
Kuitenkin jo saman vuoden kesänä Falange oli jälleen mukana yhteiskunnallisissa tapahtumissa. Se tuki avoimesti sotilaskapinaa, joka johti sisällissodan lopulliseen syttymiseen. Primo de Rivera ei koskaan saanut tietää sodan lopputulosta, sillä hänet teloitettiin ilman oikeudenkäyntiä Alicantessa 1936. Myöhemmin hänen siskonsa Pilar Primo de Rivera perusti Falangen naisjaoksen.
John Dutton Frost

John Dutton ”Johnny” Frost (31. joulukuuta 1912 Pune, Intia – 21. toukokuuta 1993 Sussex, Britannia) oli brittiläinen kenraalimajuri. Hän palveli toisessa maailmansodassa laskuvarjojoukoissa, ja hänet tunnetaan toiminnastaan Operaatio Market Gardenissa.
John Frostin isä oli brittiläisen Intian armeijan upseeri, joten perheen asuinpaikka vaihtui nuoruusvuosina usein. Frost opiskeli Englannissa sisäoppilaitoksissa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa. Opintojen päätyttyä hänet nimitettiin vuonna 1932 upseeriksi cameronialaisjalkaväkirykmenttiin. Ennen toista maailmansotaa hän palveli Englannissa, Palestiinassa ja Irakissa.
Palattuaan Lähi-idästä Englantiin Frost palveli ensin 10. cameronialaispataljoonassa, mutta ilmoittautui sitten vapaaehtoiseksi laskuvarjojoukkoihin ja hänet siirrettiin 2. laskuvarjopataljoonaan. Frost osallistui komppanianpäällikkönä Operaatio Bitingiin, jossa laskuvarjojoukot hyökkäsivät Ranskassa sijaitsevalle saksalaisten tutka-asemalle ja onnistuivat sieppaamaan Würzburg-tutkan osia. Frost sai 2. laskuvarjopataljoonan komentajuuden juuri ennen yksikön siirtoa Pohjois-Afrikkaan, ja hänen pataljoonansa osallistui taisteluihin Tunisiassa, Sisiliassa ja Italiassa.
Operaatio Market Gardenissa syyskuussa 1944 Frost palveli everstiluutnanttina 1. laskuvarjodivisioonassa ja edelleen 2. laskuvarjopataljoonan komentajana johtaen noin 600 miehen osastoa, joka valtasi ja yritti pitää hallussaan Arnhemissa Reinjoen ylittävän sillan pohjoispäätä. Osasto piti siltaa hallussaan neljä päivää odottaen avuksi laskuvarjodivisioonaa lännestä ja panssaroituja joukkoja etelästä. Apua ei kuitenkaan tullut, ja Frost, joka oli haavoittunut, joutui miehineen antautumaan. Frost joutui sotavangiksi Spangenbergiin lähelle Kasselia ja myöhemmin sotavankisairaalaan Obermassfeldtiin. Hän vapautui, kun yhdysvaltalaiset joukot valtasivat alueen maaliskuussa 1945. 
Frost palasi sodan jälkeen 2. laskuvarjopataljoonaan ja toimi useissa eri tehtävissä urallaan edeten. Frost jäi armeijasta eläkkeelle 1968 kenraalimajurina, ja hänelle oli myönnetty useita kunniamerkkejä ja -osoituksia (CB, DSO kahdesti, MC).
Vuonna 1978 Arnhemissa Reinin ylittävä silta nimettiin hänen kunniakseen uudelleen John Frost -sillaksi, joskin hän suhtautui kunnianosoitukseen aluksi epäilevästi. Hänen osuutensa tuli tunnetuksi Cornelius Ryanin menestysteoksesta "A Bridge Too Far" (1974). Frost toimi sotilaskonsulttina Richard Attenboroughin tehdessä Ryanin teoksen pohjalta elokuvasovitusta "Yksi silta liikaa". Elokuvassa Frostia näytteli Anthony Hopkins. Frost on kirjoittanut kaksiosaisen omaelämäkerran.
N-ryhmä

N-ryhmä eli tuotantoautoluokka on FIA:n luokitus autoille, joita on valmistettu 12 kuukauden aikana vähintään 2 500 kappaletta. Aikaisemmassa numeroluokituksessa N:ää vastasi ryhmä 1. N-ryhmän autot ovat lähempänä normaaleja tuotantoautoja kuin vapaammin viritetyt A-ryhmän autot. 
N-ryhmän autoilla on kilpailtu rata-autoilussa ja rallissa, mutta sen suurin suosio on ollut rallisarjoissa.
N-ryhmän autot ovat kehittyneet kilpa-automaisempaan suuntaan, ja näissäkin autoissa muun muassa takaistuimet ja -turvavyöt sekä verhoilut ja usein myös ääntä vaimentava materiaali poistetaan. Lisäksi autoon asennetaan turvakehikko ja sekä kuljettajan että matkustajan istuimet ja turvavyöt vaihdetaan kilpakäyttöön soveltuviin. Useasti myös ohjauspyörä vaihdetaan, kojetaulu ja keskikonsoli sen sijaan säilytetään alkuperäisinä.
Suomessa N-ryhmän autoilla kilpaillaan rallissa tavallisimmin kahdessa sarjassa: isossa ja pienessä N-ryhmässä. Isossa N-ryhmässä ajetaan nelivetoisilla ahdetuilla ja pienessä N-ryhmässä kaksivetoisilla ahtamattomilla autoilla. Iso N-ryhmä on vuosia ollut Mitsubishin eri evoluutioversioiden hallitsema ja pientä N-ryhmää taas on hallinnut Honda.
Rally3-autot ovat suunnattu korvaamaan N-ryhmä rallin Euroopan-mestaruussarjassa.
La vida breve

La vida breve () on espanjalaisen Manuel de Fallan vuonna 1905 säveltämä kaksinäytöksinen ooppera. Oopperan espanjankielisen libreton kirjoitti Carlos Fernández Shaw. Teoksen ensiesitys oli Nizzassa 1. huhtikuuta vuonna 1913. La vida breve esitettiin myös Espanjassa pian tämän jälkeen.
Luettelo Suomen ortodoksisista kirkoista

Tämä on luettelo Suomen ortodoksisista kirkkorakennuksista. Sijainti-sarakkeessa on määreenä ensiksi kirkon nykyinen sijaintikunta, sen jälkeen paikkakunta tai entinen kunta. Luettelossa on mainittu Suomessa sijaitsevat ortodoksisten seurakuntien tai luostarien omistamat kirkkorakennukset, ei yksityisiä tsasounia tai rukoushuoneita.
Venäjän ortodoksisen kirkon kirkkorakennukset.
Seuraavat kirkot kuuluvat Moskovan patriarkaattin alaisille seurakunnille, jotka muodostavat Venäjän ortodoksisen kirkon Suomessa.
Shimoni

Shimoni on kylä ja satama Shimonin niemimaalla Keniassa noin 80 kilometriä Mombasasta etelään, lähellä Tansanian rajaa. Shimonin niemimaan eteläpuolella sijaitsee Wasinin saari ja Kisite-Mpunguti Marinen kansallispuisto.
Shimoni on tunnettu swahilien raunioista ja luolista, joita paikallinen väestö on käyttänyt turvapaikkana ryöstelevien heimojen hyökkäyksiltä. Arabien harjoittaman orjakaupan aikana 1700–1800-luvulla luolat toimivat vankilana, missä orjat odottivat laivakuljetuksia. Luolien sanotaan olevan useita kilometrejä pitkiä. Shimoni toimi myös brittiläisen Itä-Afrikan komppanian alkuperäisenä päämajana jo ennen kuin Keniasta tuli brittien siirtomaa.
Easton Helsinki

Easton Helsinki on kauppakeskus Helsingin Itäkeskuksessa. Se yhdistyy kauppakeskus Itikseen Hansasillalla. Easton Helsinki valmistuu vaiheittain, ja sen ensimmäinen osa avautui 26. lokakuuta 2017. Kauppakeskusta on mahdollista laajentaa rakentamalla kakkosvaihe, mutta sen rakentamisesta ei ole päätetty.
Historia.
Easton Hansakäytävä tunnettiin City-Jättinä ennen vuoden 2017 uudistusta. City-Jätissä oli K-Citymarket ja muun muassa apteekki, Kimene Kebab, Carrols, Hesburger, Musta Pörssi, Vaatehuone, Pikkujätti lasten ja nuorten lääkäriasema, Picnic, Tiimari Outlet, Pelikauppa, Thai Asian Food Shop kioski, kotileipomo ja Saiturinpörssi.
Vuonna 2022 Easton Hansakäytävällä toimi mm. valokuvausliike, sisustusliike, pientavaraliike, hiustuoteliike, korujen ja arvometallien kierrätykseen erikoistunut liike, sekä vaateliikkeitä.
Nykyisin K-Citymarketin ja Saiturinpörssin paikalla toimii Itäkeskuksen Puuilo. Nykymuotoisen Easton Hansakäytävän tulevaisuus riippuu Easton-uudistuksen toisen vaiheen toteutumisesta.
Easton Helsinkiin suunniteltiin alun perin vetonaulaksi IMAX-elokuvateatteria, mutta se tuli Itikseen.
Liikkeet.
Easton Helsingin ensimmäisessä vaiheessa avautui yli 30 liikettä. Kauppakeskuksen ankkuriliikkeenä on Keskon K-Citymarket, joka alun alkaen aloitti Itäkeskuksessa vuonna 1977. Sen lisäksi keskuksessa on muun muassa Alko, apteekki, Musti ja Mirri, Perusterveys-lääkäriasema ja useita ravintoloita.
Madison (Wisconsin)

Madison on Suurten järvien alueella Yhdysvalloissa sijaitsevan Wisconsinin osavaltion pääkaupunki Mendotajärven ja Mononajärven rannalla 120 kilometriä Milwaukeesta länteen. Kaupungin väkiluku on 243 433 (2013). Kaupungin asukkaista 84 % on valkoihoisia, 6 % afrikkalaista alkuperää olevia ja 6 % aasialaisia; 18 % asukkaista on alle 18-vuotiaita. Eteläisessä Wisconsinissa sijaitseva kaupunki on Milwaukeen jälkeen osavaltion toiseksi suurin metropoli. Kaupungin pinta-ala on 219,4 km², josta vettä on 41,4 km². Kaupungissa sijaitseva luonnonkaunis Mendotajärvi on merkittävä muun muassa purjelautailun ja muun virkistystoiminnan kannalta.
Madisonissa on Wisconsinin yliopiston päärakennus ja yliopistollinen sairaala, sekä yliopiston asuinalueet Eagle Heights ja University Houses. Siellä on paljon muitakin tieteellisiä laitoksia ja suuri kirjasto. Kaupungissa on monipuolista teollisuutta. Madisonissa on paljon amerikansuomalaisia ja Finnish-American Society of Madisonin järjestämää toimintaa. Kaupungissa sijaitsee myös Fiskars-tuotteita valmistavan "Fiskars Brands Inc." -yhtiön pääkonttori. Madison on ympäröivän maatalousalueen keskus.
1836 perustettu kaupunki on nimetty samana vuonna kuolleen Yhdysvaltain presidentin James Madisonin mukaan.
Urheilu ja kulttuuri.
Madisonin tärkeimpiä urheiluseuroja ovat:
Lanunaukio

Lanunaukio on kuvanveistäjä Olavi Lanun kunniaksi kävelykaduksi muutettu Vapaudenkadun ja Aleksanterinkadun välinen osa Lahden Rautatienkatua kaupungin ydinkeskustassa.
Aukiolla on suihkulähde Aleksanterinkadun puoleisessa päässä ja aukio pidetään sulana talvellakin lämmittämällä. Suihkulähde suljetaan talveksi puisella kannella.
Lanunaukion ja Lahden kauppatorin välissä on Kansallis-Osake-Pankin 1900-luvun alkupuolelta oleva klassista tyyliä oleva Leijonalinna-nimellä aiemmin kutsuttu harmaagraniittinen rakennus, josta poistettiin Rautatienkadun nykyksen Lanunaukion puoleiset itäiset osat 1960-luvulla, joiden tilalle rakennettiin samankorkuinen funktionalistinen uudempi jatko-osa Kansallis-Osake-Pankin toivomuksesta. 
Lanunaukion Rautatienkadun ja Lahden pääkadun, Aleksanterinkadun, risteyksessä oli "Mediakulmaksi" nimitetty kokonaisuus, jossa sijaitsivat useiden medioiden katutoimitukset. Rautatienkadulta Aleksanterinkadulle johti sähköinen uutispalvelu, missä näkyivät päivän uutiset oikealta vasemmalla juoksevana tekstirivinä katutason ikkunoiden yläreunassa. Mediakulman paikalla on keväästä 2018 lähtien toiminut Olavi-niminen viinikahvila.
Rautatienkadun jatko Aleksanterinkadun risteyksestä Hämeenkadun risteykseen on myös muutettu pihakaduksi missä ainoastaan huoltoajo on sallittu. Rautatienkadun osuuden kautta huolletaan mm. Lahden Sokos-tavarataloa. Näin ollen kokonaisuutena kävelykatuajattelusta on se, että Vapaudenkadun ja Aleksanterinkadun välinen ajoyhteys on suljettu Lanunaukiolla samoin kuin sen aikaisempi jatke Aleksanterinkadun ja Hämeenkadun välistä. Tämä on vaikuttanut vähittäiskaupan sijoittumiseen. Toisesta kohtaa suora yhteys Aleksanterinkadulta Hämeenkadulle on poistettu Mariankadulla, jossa entiselle ajoväylälle on tehty yhtenäinen jalkakäytävä, sekä siirretty Hakkapeliittojen paluu -patsas entisen liittymän kohdalle keskelle Mariankatua, jolla toimivat ennen muun muassa A-halli, valokuvausliike Helios, Salpausselän Säästöpankki ja Päijät-Hämeen Osuuspankiksi muuttunut entinen Lahden seudun osuuspankki.
Vicky Vette

Vicky Vette (s. 12. kesäkuuta 1965 Stavanger) on norjalais-kanadalainen pornonäyttelijä ja alastonmalli. Hän aloitti uransa aikuisviihdealalla 38-vuotiaana. Vicky Vette on esiintynyt yli sadassa elokuvassa ja hänen kuviaan on ollut useissa erotiikkalehdissä, kuten "Hustlerissa" ja "High Societyssa". Hän on esiintynyt myös indonesialaisessa elokuvassa "Pacar Hantu Perawan". Elokuvien lisäksi hän johtanut verkkokameraan erikoistunutta aikuisviihdesivustoa sekä valmistanut seksivälineitä. 
Vicky Vette syntyi Norjassa, mutta muutti lapsena perheineen Kanadaan. 32-vuotiaasta lähtien hän asui aviomiehensä kanssa Atlantassa, Yhdysvalloissa, kunnes parisuhde päättyi eroon ja aviomiehen kuolemaan vuonna 2006. 
Norjalainen "Verdens Gang" –sanomalehti nimesi Vetten eniten seuratuksi norjalaiseksi Twitter-käyttäjäksi vuonna 2012. Vetten kannattajat ovat muodostaneet "Vette Nation Army" (VNA) -nimisen yhteisön, jota hän on pitänyt menestyksensä osatekijänä ja johon hän on pitänyt aktiivisesti yhteyttä.
Hustler

Hustler on yhdysvaltalainen pornolehti. Hustlerin perusti Larry Flynt ja lehden julkaisu aloitettiin vuonna 1974. Hustler on siitä lähtien ilmestynyt kuukausittain. Eroottisten kuvien lisäksi Hustlerissa on muun muassa seksuaalissävytteisiä sarjakuvia. Lehdestä on myös suomenkielinen painos.
Hustlerin tyyli on perustajansa tahdosta tarkoituksellisen rivo ja roisi. Flynt tapasi julkisesti kerskailla kohonneensa "”katuojasta”" korostaakseen eroaan "”kultalusikka suussa syntyneeseen”" Playboyn perustajaan Hugh Hefneriin. Hustlerin perustamalla hän halusi luoda tarkoituksellisen vastakohdan elegantille ja hienostelevalle Playboylle.
Suomen Hustler.
Suomenkielisen Hustlerin julkaisuoikeudet omistaa Canal d'Amour. Suomen lehden päätoimittajana toimii Vesa Riihinen.
Hustler tarjosi Suomen pääministerin entiselle naisystävälle Susan Kuroselle 5 000 euroa alastonkuvista heti kun tämä oli ottanut eron pääministeri Vanhasesta. Kuronen kuitenkin kieltäytyi.
Julkisuudesta tunnetuista henkilöistä mm. Martina Aitolehti on esiintynyt lehdessä alastomana.
Moana Hotel

Moana Surfrider Hotel "("nykyään The Westin Moana-Surfrider")" on hotelli Havaijilla. Se sijaitsee Kalakaua Avenuella Honolulussa. Hotelli rakennettiin 1800-luvun lopulla, ja se avasi ovensa vieraille vuonna 1901. Se on siten Havaijin vanhin hotelli. Hotellin nimi tulee havaijin kielen merta tarkoittavasta sanasta. Hotellista käytetään usein nimitystä "First Lady Of Waikiki".
Historia.
Hotellin rakennutti Walter Chamberlain Peacock, honolululainen maanomistaja. The Moana Hotel valmistui 11. maaliskuuta 1901, jolloin se sai maailmanlaajuista tunnustusta arkkitehtuuristaan. Hotellissa oli valmistuessaan 75 huonetta, jotka olivat siihen aikaan poikkeuksellisen hyvin varusteltuja. Huoneista löytyi muun muassa puhelin ja oma kylpyhuone. Hotellissa oli myös alueen ensimmäinen sähköllä toimiva hissi.
1920-luvulla Waikikin alue kävi läpi dramaattista rakennemuutosta. Vuonna 1928 valmistunut Ala Wai Canal kuivatti vaaralliseksi julistetut vetiset alueet rakennustoiminnan mahdollistamiseksi. Kuivatut alueet jaettiin 5 000 neliöjalan (465 m²) kokoisiin tontteihin, mikä muutti hiljalleen Waikikin alueen asumalähiöksi. The Moana Hotel jäi tämän asuinalueen keskelle.
"Hawaii Calls" oli Yhdysvalloissa suosittu, maanlaajuinen radio-ohjelma, joka teki Havaijin musiikkia tunnetuksi. Radio-ohjelmaa lähetettiin The Moana Hotelin piha-alueelta 40 vuoden ajan vuosina 1935–1975.
Hyökkäys Pearl Harboriin ja toinen maailmansota keskeyttivät turistivirran Waikikille. Alueesta tuli kuitenkin levähdys- ja rentoutumispaikka sotilaille. Alue ja The Moana Hotel oli monelle sotilaalle viimeinen pysähdyspaikka ennen sotaan joutumista ja taas ensimmäinen pysähdyspaikka sodasta palattaessa. Hotelli oli pääasiassa sotilaiden käytössä vuosina 1941–1945.
Turismi kasvoi jälleen 1940- ja 50-lukujen taitteessa, jolloin saarelle aloitettiin säännölliset lennot Yhdysvaltojen länsirannikolta. Paikasta tuli jälleen nopeasti tasokas lomakohde. Elvis Presleyn kolme elokuvaa kuvattiin Oahulla, ja Presley oli yksi hotellin vakiovieraista.
Vuonna 1952 hotellin itäpuolelle rakennettiin toinen hotelli, ”itäsiipi”, jonka nimeksi tuli The Surfrider Hotel. Vuonna 1959 The Moana Hotel myytiin Sheraton-ketjulle, joka rakennutti hotellin ”länsisiiven” eli hotellin nimeltä Sheraton Surfrider. Vuonna 1989 hotelliin tehtiin 50 miljoonan dollarin restaurointi, joka on palkittu monilla palkinnoilla.
Nykyään hotellissa on 793 huonetta, joista 46 on sviittiä. Vuonna 2007 hotelli myytiin Westin-ketjulle, joka aloitti hotellissa mittavan remontin. Hotellin virallinen nimi on nykyään The Westin Moana-Surfrider.
Vlado Tšernozemski

Vlado Georgiev Tšernozemski (; syntyjään Velitško Dimitrov Kerin, ; käytti myös nimiä "Vlado Dimitrov Tšernozemski" ja "Vlado Šofjora") (19. lokakuuta 1897 Kamenitsa, Bulgaria – 9. lokakuuta 1934 Marseille, Ranska) oli bulgarialainen vallankumouksellinen ja nationalisti. Hän murhasi Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n vuonna 1934.
Tšernozemskin vanhemmat olivat kotoisin Bulgarian Makedonian maakunnasta. Hän liittyi vuonna 1922 Makedonian vallankumousliikkeeseen. Tšernozemski oli vallankumousliikkeen johtajan Ivan Mihailovin autonkuljettaja.
Tšernozemski oli kokenut tarkka-ampuja. Tšernozemski murhasi 1924 bulgarialaisen kansanedustajan, joka oli Bulgarian kommunistisen puolueen jäsen. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta armahdettiin vuonna 1932.
Tšernozemski murhasi 9. lokakuuta 1934 Ranskan Marseillen satamassa Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n ja autonkuljettajan. Myös autossa ollut Ranskan ulkoministeri Louis Barthou kuoli saatuaan osuman ranskalaispoliisin aseesta ja hoito epäonnistui. Ratsupoliisi löi Tšernozemskia miekallaan, ja yleisö ryhtyi pieksemään häntä. Yleisön hajaannuttua poliisin käskystä Tšernozemski oli kuollut.
Bulgariassa Velingradin kaupungissa on hänen muistoaan kunnioittava kivi ja siinä laatta. Useissa kaupungeissa on hänen mukaansa nimettyjä katuja.
Louis Barthou

Jean Louis Barthou (25. elokuuta 1862 Oloron-Sainte-Marie, Ranska – 9. lokakuuta 1934 Marseille, Ranska) oli ranskalainen poliitikko. Barthou toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1913. 
Barthou toimi Ranskan ulkoministerinä, kun Jugoslavian kuningas Aleksanteri I tuli valtiovierailulle Ranskaan vuonna 1934. Aleksanterin saapuessa Marseilleen Louis Barthou otti kuninkaan vastaan satamassa. Kun heidän autonsa lähti satamasta kohti keskustaa, bulgarialainen Vlado Tšernozemski astui esille ja ampui Aleksanterin ja autonkuljettajan. Barthou kuoli välikohtauksessa saamiinsa vammoihin, mahdollisesti ranskalaispoliisin harhaluotiin.
Hussein (Jordania)

Hussein bin Talal (, 14. marraskuuta 1935 – 7. helmikuuta 1999) oli Jordanian kuningas vuodesta 1952 kuolemaansa asti.
Hussein syntyi ja kävi koulunsa Ammanissa, opiskeli Egyptissä ja Englannissa ja sai sotilaskoulutuksensa Sandhurstin sotilasakatemiassa Englannissa.
Husseinin valtaannousu tapahtui dramaattisesti. 20. heinäkuuta 1951 Abdullah ibn Husain vieraili pojanpoikansa prinssi Hussein kanssa Jordanian puoleisessa Jerusalemissa. Abdullahin mennessä Al-Aqsan moskeijaan Temppelivuorella jerusalemilainen räätäli Mustapha Shukri Usho ampui hänet. Salaliittolaiset pelkäsivät kuninkaan tekevän erillisrauhan Israelin kanssa. Pääepäillyt pakenivat Egyptiin.
Nuori Hussein itse haavoittui. Husseinin isä, kuningas Talal nousi valtaistuimelle, mutta joutui pian luopumaan vallasta sairastettuaan skitsofreniaa. Hussein kruunattiin kuninkaaksi vain 16-vuotiaana, ja hänestä tuli yksi Lähi-idän pisimpään hallinneita johtajia.
Husseinin hallituskaudella Jordania kehittyi yhdeksi arabimaailman liberaaleimmista maista. Toisaalta hän määräsi PLO:n tukahdutettavaksi raa'alla väkivallalla syksyllä 1970. Persianlahden sodassa Hussein asettui Saddam Husseinin puolelle, kun useimmat muut arabimaat tukivat Yhdysvaltoja. Hussein allekirjoitti rauhansopimuksen Israelin kanssa vuonna 1994.
Hussein teki valtiovierailun Suomeen lokakuussa 1987.
Hussein oli neljä kertaa naimisissa ja sai 11 biologista lasta ja adoptoi yhden. Hussein kuoli non-Hodgkin-lymfoomaan, jota oli hoidettu pitkään Yhdysvalloissa.
Paquito D’Rivera

Paquito D’Rivera (s. 4. kesäkuuta 1948) on kuubalainen klarinetisti, saksofonisti ja säveltäjä. Hän on soittanut sekä jazzia että klassista musiikkia. D’Rivera aloitti uransa soittamalla klarinettia ja saksofonia Kuuban kansallisessa sinfoniaorkesterissa. Vuonna 2002 D’Riveralta tilattiin huilukonsertto ”Gran Danzón”.
D’Rivera aloitti soittamaan saksofonia jo lapsena viiden vanhana, kun hänen isänsä soitti klassista saksofonia ja hänellä oli tapana viihdyttää poikaansa soittamalla mm. Duke Ellingtonin ja Benny Goodmanin musiikin pauhatessa taustalla. Tästä Paquito ajautui aina Havanan klubeihin, kuten Tropicanaan. 1960 D’Rivera aloitti opiskelut Havanan konservatoriolla, missä hän alkoi myös soittamaan klarinettia ja tapasi Chucho Valdesin, jonka kanssa he perustivat Irakere yhtyeen vuonna 1973.
Vuonna 1980 kesken Espanjan kiertuereissun D'Rivera pyysi turvapaikkaa poliittisista syistä ja loikkasi USA:n konsulaatin kautta Yhdysvaltoihin. Asiassa häntä avusti jazz-muusikko Dizzy Gillespie. Hän asettui asumaan New Yorkiin.
Sortavalan pyhän Johannes Teologin kirkko

Pyhän Johannes Teologin kirkko on ortodoksinen kirkko Sortavalassa luovutetussa Karjalassa. Kirkko sijaitsee entisen Suomen ortodoksisen kirkkokunnan talon pihassa ja se toimi pappisseminaarin harjoituskirkkona.
Johannes Teologin kirkon paikalla oli vuosina 1765-1877 Sortavalan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko, joka jäi käytöstä jo 1872 Apostolien Pietarin ja Paavalin kirkon valmistuttua. Paikalle rakennettiin myöhemmin Valamon luostarin alainen tiilinen rukoushuone. Tämä rukoushuone muutettiin arkkitehti Juhani Viisteen suunnitelmien mukaan Johannes Teologin kirkoksi vuonna 1932. Kirkko rapattiin valkoiseksi. Kirkko on 16,6 metriä pitkä, 7,6 metriä leveä ja 6-8 metriä korkea. Kellotornissa oli yhdeksän kelloa. 
Kirkko ei kärsinyt vaurioita talvisodan ilmapommituksissa. Rauhan tultua Sortavala oli luovutettava Neuvostoliitolle. Kirkosta evakuoitiin vain alttariesineistö. Sodan jälkeen venäläiset tuhosivat kirkon sisustuksen. Jatkosodassa Suomi valloitti Sortavalan takaisin ja kirkko korjattiin vuonna 1943. Vuonna 1944 kirkko jäi kuitenkin Neuvostoliitolle. Nykyisin se palvelee jälleen ortodoksisena kirkkona Sortavalan nykyisiä asukkaita.
Painkiller

Painkiller on heavy metal -yhtye Judas Priestin vuonna 1990 ilmestynyt kahdestoista studioalbumi. 
Levyn raskaaseen soundiin vaikutti monta tekijää: pitkäaikainen tuottaja Tom Allom oli korvattu mm. Black Sabbathia ja Thin Lizzyä 80-luvulla tuottaneella Chris Tsangaridesilla. Myös Priestin pitkäaikainen rumpali Dave Holland oli eronnut vuonna 1989 fyysisen ja henkisen rasituksen vuoksi. Uudeksi rumpaliksi löytyneen amerikkalaisen Scott Travisin kehittynyt tekniikka mahdollisti uudenlaisen soundin tavoittelun mm. nopeilla tuplabassorumpu-kompeilla. Myös Rob Halfordin laulu sai uusia ulottuvuuksia.
Levy ylsi Britannian listalla sijalle 24. ja Billboardissa sijalle 26. Levyn nimikkoraita "Painkiller" on myös lisätty Rock Band 2- ja Guitar Hero: Van Halen-peleihin. Kappaleista "Painkiller" ja " A Touch of Evil" on tehty musiikkivideot.
Albumi sai Grammy-palkinnon parhaasta metalliesityksestä vuonna 1991.
Kappaleet.
Vuoden 2001 remasteroidun version bonusraidat
Eero Puolanne

Eero Puolanne, MMT, (s. 15. syyskuuta 1947) on Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan elintarvike- ja ravitsemustieteiden laitoksen lihateknologian professori. Puolanne on toiminut professorin virassa helmikuusta 1983 lähtien, alussa vuoden viranhoitajana ja 1.3.1984 lähtien varsinaisena professorina. Puolanne siirtyi 1.8.2011 eläkkeelle, mutta jatkaa vielä yliopistossa professorisopimuksella 31.5.2022 asti..
Koulutus.
Puolanne kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Normaalilyseosta 1966. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan lihateknologiaa Helsingin yliopistoon, jossa hän on suorittanut sekä perus- että jatko-opintonsa. Vuonna 1971 hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi (tutkintonimike muutettiin myöhemmin maisteriksi). Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1974, hän valmistui lisensiaatiksi ja tästä kolmen vuoden päästä maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi.
Työura.
Puolanteen työura on vahvasti akateeminen. Hän toimi opintojensa ohella lihateknologian tutkimusassistenttina 1970–1972. Tämän jälkeen hän siirtyi Suomen Akatemian palvelukseen, jossa hän ensin toimi tutkimusassistenttina vuosina 1972–1976, sen jälkeen nuorempana tutkijana 1976–1981 ja vanhempana tutkijana 1981–1983.
Puolanteen toimiessa vielä Suomen Akatemiassa nuorempana tutkijana hänet nimitettiin myös lihateknologian dosentin virkaan Helsingin yliopistoon. Tässä virassa hän toimi vuodesta 1978 vuoteen 1983, jolloin hänet määrättiin lihateknologian vt. professoriksi. Hänen hoidettuaan professuuria vuoden verran hänet nimitettiin lihateknologian varsinaisen professorin virkaan 1984. Tästä tehtävästä hän siirtyi eläkkeelle 1.8.2011 lukien. Puolanne on toiminut myös maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1992–1994 ja 1995–1998.
Luottamustoimet.
Puolanne toimi yliopistomaailmassa muun muassa Helsingin yliopiston Ruralia-instituutin hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston työsuojelutoimikunnan ja ruokailutoimikunnan puheenjohtajana 2006 loppuun asti sekä osallistui Helsingin yliopiston kirjastolaitoksen kehittämiseen. Professoriliiton hallituksen jäsenenä hän oli 1990–1994 ja 2004–2008 ja liiton valtuuston puheenjohtaja 2011–2012 ja 2013–2014. Hänet on myös nimitetty 1.1.2006 ja 1.1.2011 alkaen viisivuotiskaudeksi Affiliated professoriksi Tanskan Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskolen, nykyisin Kööpenhaminan yliopiston, elintarviketieteen laitokselle.
François Delecour

François Delecour (s. 30. elokuuta 1962 Hazebrouckissa, Ranskassa) on ranskalainen ralliautoilija, joka on erityisesti pärjännyt asvalttipintaisissa ralleissa.
Ura MM-sarjassa.
Delecour aloitti rallin ajamisen vuonna 1981 Fiat 131 Abarthilla. 1980-luvun jälkipuolella hän ajeli joitakin MM-sarjan ralleja, pääasiassa Monte Carlon rallia Peugeot'lla. Suuren yleisön tietoisuuteen hän nousi vasta kaudella 1991 tehtyään sopimuksen Fordin tehdastallin kanssa. Heti kauden avauskilpailussa Monte Carlossa Delecour kaikkien yllätykseksi johti kisaa ennen Carlos Sainzia, mutta jousitus hajosi legendaarisella Col de Turinin erikoiskokeella ja Delecour sai lopulta tyytyä kolmanteen sijaan. Kauden loppupisteissä Delecour sijoittui seitsemänneksi. 
Delecour jatkoi Fordilla kauteen 1995 saakka. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti kaudella 1993 Portugalin rallissa. Samalla kaudella hän voitti vielä Korsikan ja Katalonian rallit ja saavutti kaikkiaan kuusi palkintopallisijaa sijoittuen kauden kuljettajien yhteispisteissä kakkoseksi. Kauden 1994 Delecour aloitti voitolla Monte Carlosta. Hän ajoi kauden aikana viisi kilpailua ja sijoittui loppupisteissä kahdeksanneksi. Kaudella 1995 Delecourin kartanlukijana toimi Daniel Grataloupin sijasta Cathy François. Delecour oli Monte Carlossa ja Korsikassa toinen ja sijoittui loppupisteissä neljänneksi. 
Kaudeksi 1996 Delecour siirtyi Grataloupin kanssa Peugeot'lle ja ajoi Ranskan rallisarjaa, missä sijoittui kolmanneksi. Kaudella 1999 Delecour ajoi Monte Carlon rallin Ford Escort WRC:llä, mutta ajoi loppukauden kisoja Peugeot'n uudessa tehdastallissa. Tätä ennen hän oli kiertänyt MM-sarjaa yksityistallin Peugeot 306 Maxilla parhaana sijoituksenaan Korsikan rallin kakkossija 1998. 2000 hän oli Korsikalla ja Sanremossa toinen ja loppupisteissä kuudes. 2001 hän siirtyi takaisin Fordille, ajoi kymmenessä rallissa, saavutti yhden palkintosijan ja oli loppupisteissä yhdeksäs. Vielä kaudeksi 2002 hän siirtyi Mitsubishille, mutta ei saavuttanut mainittavampaa menestystä. 
Ura MM-sarjan jälkeen.
Kausilla 2003 ja 2005 Delecour ajoi muutamissa Euroopan paikallisralleissa. Vuonna 2008 Delecour ilmoitti siirtyvänsä Rally Raid sarjaan SMG V8 buggy -kilpa-autolla. Siirrolla Delecour haki uusia haasteita uralleen.
Vuonna 2011 Delecour osallistui Peugeot 207 Super 2000 autolla Monte Carlo ralliin. Ralli oli Monten juhlavuosi, ensimmäisestä kisasta tuli kuluneeksi 100 vuotta. Delecour ajoi rallissa yhden pohja-ajan valittuaan oikeat renkaat lumiselle ek:lle ja sijoittui lopulta viidenneksi.
Vuonna 2012 Delecour kilpaili Ford Fiesta WRC:llä Monte Carlon rallissa, joka palasi MM-sarjaan. Delecour ajoi muutamalla erikoiskokeella kolmen nopeimman joukkoon ja sijoittui lopulta kuudenneksi. Samana vuonna Delecour voitti myös Romanian rallimestaruuden.
Vuonna 2013 hän kilpailee Kronos Racing-tallissa rallin Euroopan-mestaruussarjassa Peugeot 207 Super 2000:lla, sekä Romanian rallisarjassa.