tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Markuksen salainen evankeliumi

Markuksen salainen evankeliumi () on synnyltään epäselvä versio kanonisesta "Markuksen evankeliumin" tekstistä. Evankeliumin olemassaolo ja sen sisältö tunnetaan pelkästään niin kutsutusta ”Mar Saban kirjeestä”, jonka aitous on kiistanalainen.
Historia.
Morton Smith väitti vuonna 1960 löytäneensä Länsirannalla sijaitsevasta Mar Saban luostarista aiemmin tuntemattoman Klemens Aleksandrialaisen kirjeen, joka oli kirjoitettu 1500-luvulla painetun Ignatios Antiokialaisen kirjeiden laitoksen loppusivuille. Käsikirjoitus on sittemmin kadonnut, ja sen tutkimus on perustunut pelkästään valokuviin ja Smithin tekemiin kopioihin, jotka hän julkaisi vuonna 1973.
Kirjeen julkaisu sai aikanaan paljon huomiota, mutta pian sitä väitettiin väärennökseksi. Uudemmat tutkimukset, joihin kuuluu suuriresoluutioisiin valokuviin perustuva käsiala-analyysi kopion tekstistä, ovat lisänneet epäilyksiä siitä, että teksti on väärennös ja että Smith on itse väärentänyt sen. Craig A. Evansin mukaan tähän viittaavat niin käsiala kuin sisältökin sekä se, ettei kirja ilmeisesti ole ollut alun perin Mar Sabassa vaan tuotu sinne myöhemmin. Smithillä oli myös motiivi huijaukselleen.
Tutkijat ovat kuitenkin edelleen erimielisiä tekstin aitoudesta tai ainakin sen kirjoittajasta. "Biblical Archaeology Review" pyysi vuonna 2010 kahta asiantuntijaa tutkimaan tekstiä. Toisen tutkijan mukaan käsiala ei muistuta Smithin käsialaa eikä kirje todennäköisesti ole hänen kirjoittamansa. Toisen tutkijan mukaan kirjeessä käytetty käsiala on 1700-luvun käsialan väärennöstä, jonka on tehnyt joko Smith tai joku hänen palkkaamansa. Jotkut tutkijat hyväksyvät kirjeen aidoksi. Tekstinpätkät voisivat olla osa tuntematonta "Markuksen evankeliumin" versiota, johon olisi lisätty kohtia "Johanneksen evankeliumin" vaikutuksen pohjalta.
Sisältö.
Mar Saban kirjeen kirjoittaja lainaa "Markuksen evankeliumista" kahta kohtaa, jotka eivät ole mukana "Raamatun" "Uudessa testamentissa" mukana olevassa kanonisessa evankeliumissa. Jos Klemensin kirjoitus hyväksytään aidoksi, se antaa ymmärtää, että toisen vuosisadan Aleksandriassa olisi ollut kierrossa erilainen versio "Markuksen evankeliumista".
Kirjeen mukaan "Markuksen evankeliumin" 10. luvun jakeiden 34 ja 35 välissä olisi ollut seuraava teksti:
Katkelman alkuosa on samanlainen kertomus kuolleen miehen henkiin herättämisestä kuin "Raamatussa" oleva kertomus Lasaruksesta. Klemensin mukaan Karpokrates olisi lisännyt tähän vielä sanat: ”alaston alastonta vasten”: Jeesus olisi alastomana opettanut Jumalan valtakunnan salaisuuden. Kohta on luonteeltaan homoeroottinen.
Lisäksi jakeen 10:46 alussa olevien sanojen: ”He tulivat Jerusalemiin” jäljessä olisi ollut seuraava katkelma:
Tämän jälkeen olisi seurannut kertomus Bartimeuksen parantamisesta sellaisena kuin se on kanonisessa "Markuksen evankeliumissakin".
Pyhän Kolminaisuuden katedraali (Oulu)

Pyhän Kolminaisuuden katedraali on Oulun ortodoksisen seurakunnan kirkko ja Oulun hiippakunnan pääkirkko eli katedraali. Oulun hiippakunta on perustettu vasta vuonna 1980, ja se on yksi kolmesta Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnasta. Hiippakunnan piispana toimi 2015–2024 metropoliitta Elia.
Kirkkorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Mikko Huhtela, ja se valmistui kesällä 1957. Suuri osa vanhan ikonostaasin ikoneista oli peräisin Korpiselän Ägläjärven kirkosta, joka jäi luovutettuun Karjalaan.
Robert Huber (urheilija)

Robert Waldemar Huber (30. maaliskuuta 1878 Helsinki – 25. marraskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia haulikkoammunnan joukkuekilpailussa Pariisin kesäolympialaisissa vuonna 1924. Hän oli ollut mukana samassa lajissa jo Tukholman kisoissa 1912, jolloin joukkueen sijoitus oli viides.
Robert Huber oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja työskenteli isänsä perustamassa vesijohtoliikkeessä. Isä oli Sveitsissä syntynyt (Jacob) Robert Huber, joka tuli Suomeen vuonna 1872 rakentamaan Helsingin vesijohtoverkkoa ja perusti samalla vesijohtoliikkeen, joka myöhemmin tunnettiin Huber-nimellä.
HeroQuest (lautapeli)

HeroQuest on lautapeli, jonka julkaisi MB-pelit Isossa-Britanniassa vuonna 1989. Se lainaa paljon piirteitä sen ajan roolipeleiltä.
"HeroQuestin" suunnitteli Stephen Baker, ja se on tarkoitettu 2–5 pelaajalle. Yksi pelaajista toimii pelinjohtajana, Morcarina, jonka tehtävänä on johdattaa muut pelaajat pelin mukana tulleiden seikkailujen läpi. Muut pelaajat ohjaavat barbaaria, velhoa, haltijaa tai kääpiötä, keräävät pelilaudalta löytyviä aarteita ja taistelevat pelinjohtajan ohjaamia hirviöitä vastaan tavoitteena läpäistä seikkailu. Peli oli suosittu, ja sille ilmestyi lukuisia lisätehtäväpakkauksia. Peli käännettiin useille kielille, myös suomeksi.
"HeroQuest" julkaistiin suomeksi Lollipopin kustantamana 1990 suuren mainoskampanjan saattelemana.
"HeroQuestista" kehitettynä versiona ilmestyi myöhemmin "Advanced HeroQuest", jonka julkaisi Games Workshop. Peli oli perusajatukseltaan sama, mutta säännöt olivat monimutkaisemmat ja yhteensopivat Games Workshopin "Warhammer Fantasy" -miniatyyristrategiapelin kanssa. Lisäksi pelin taustatarinat oli sijoitettu "Warhammerin" maailmaan.
Hahmot.
Pelaaja voi valita neljästä eri hahmotyypistä. Barbaari ja kääpiö sopivat lähitaistelutyyliin, kun taas velho ja haltija osaavat myös taikoa. Peli sisältää jokaista hahmoa koskevan kuvallisen hahmokortin ja miniatyyrin. Hahmoilla on hyökkäys- ja puolustustaito, ja lisäksi fyysistä ja henkistä kestävyyttä kuvaavat voima- ja älypisteet.
Barbaari on pitkä ja lihaksikas mies, jonka aloitusaseena on lyömämiekka. Hän on hahmoista vahvin ja hänellä on vahva hyökkäys sekä melko hyvä puolustus. Hänellä on paljon voimapisteitä, joten hän kestää paljon osumia. Hän ei kuitenkaan kykene taikomaan. 
Kääpiö on hyvin lyhyt, tanakka ja hyvin panssaroitu. Hän käyttää aseenaan taistelukirvestä, ja osaa ainoana hahmoista purkaa kentissä olevia ansoja ilman erityisvarusteita. Hän on erittäin hyvä puolustautumaan, muttei barbaarin veroinen iskijä eikä kestä myöskään aivan yhtä paljoa vahinkoa. Taikomaan hän ei pysty lainkaan.
Haltijalla käyttää aseenaan lyhyttä miekkaa, ja hänellä on yhtä hyvä hyökkäys kuin kääpiöllä, minkä lisäksi haltija voi käyttää kolmea eri taikaa yhdestä kategoriasta – ilma-, maa-, tuli-, ja vesitaioista. Hän ei ole fyysisesti yhtä kestävä kuin kääpiö, mutta korkeammat älypisteet parantavat hänen kestoaan taikoja vastaan. 
Velho on pitkä, sauvaa kantava, viittaan pukeutunut mies. Hänellä on heikoin hyökkäys, mutta hän voi käyttää yhteensä 9 eri taikaa kolmesta kategoriasta. Hän ei kestä paljoakaan fyysisiä vaurioita, mutta korkeat älypisteet tekevät hänestä pelin parhaan hahmon taikojen suhteen.
Eduskuntavaalit 1936

Suomen 16. eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1936.
Vaalit päättyivät toisen kerran peräkkäin sosialidemokraattien voittoon puolueen saadessa viisi lisäpaikkaa. Suurin häviäjä oli Edistyspuolue, joka menetti neljä paikkaa. Vuosikymmenen alun pula-aikana syntyneille kääpiöpuolueille, Suomen pienviljelijäin puolueelle ja Kansanpuolueelle jäi enää yksi paikka kummallekin. Näiden puolueiden tappio ei kuitenkaan koitunut entisen emäpuolueen Maalaisliiton hyväksi, vaan se sai tyytyä entiseen paikkalukuunsa. Isänmaallisen kansanliikkeen mahtipontinen propaganda voittavasta liikkeestä ja ainoasta todellisesta vaihtoehdosta kommunismille paljasti onttoutensa, kun myös IKL:n paikkaluku säilyi ennallaan. Selkeästi parlamentarismia kannattamaan asettunut Kokoomus voitti kaksi paikkaa. 
Voittonsa jälkeen SDP päätti pohjoismaisten veljespuolueidensa tavoin pyrkiä hallitukseen, mikä olisi ollutkin parlamentarismin periaatteiden mukaista. Ennen kuin SDP ehti tehdä välikysymyksen Etsivän Keskuspoliisin syyskuussa 1936 julkisuuteen tulleista muistioista, pääministeri Toivo Kivimäki päätti antaa lähes neljä vuotta istuneen hallituksensa kaatua mielestään arvokkaammalla tavalla tekemällä kuolemanrangaistuksen palauttamisesta luottamuskysymyksen. Presidentti P. E. Svinhufvud kieltäytyi kuitenkin hyväksymästä sosialidemokraatteja uuteen hallitukseen, minkä vuoksi SDP asetti tavoitteekseen Svinhufvudin uudelleenvalinnan estämisen tulevassa presidentinvaalissa. 
Ensikertalaisina valittiin mm. SDP:n Kalle Jokinen, Mauri Ryömä, Cay Sundström ja Atos Wirtanen, Maalaisliiton Urho Kekkonen ja Eemil Luukka, Kokoomuksen Eemeli Harja ja Väinö Kokko, RKP:n Ralf Törngren, sekä IKL:n Yrjö R. Saarinen ja Kaarlo Salovaara. Eduskuntaan palasivat SDP:n ikäpuhemieheksi noussut Miina Sillanpää ja Samuli Tervo, Maalaisliiton Antti Junes ja Juho Niukkanen, Kokoomuksen Oskari Lehtonen, sekä Edistyspuolueen Aimo Kaarlo Cajander. 
Eduskunnasta putosivat mm. Maalaisliiton Kaarle Ellilä, IKL:n Yrjö Kivenoja, Edistyspuolueen Aleksanteri Fränti, sekä Hilda Herrala. Eduskunnan jättivät mm. SDP:n Matti Paasivuori, Kokoomuksen Taave Junnila ja Paavo Virkkunen, RKP:n Axel Palmgren, sekä Edistyspuolueen Eljas Erkko ja Eero Rydman. Myös pitkäaikaisimmaksi kansanedustajaksi noussut Kyösti Kallio jätti eduskunnan seuraavana vuonna siirryttyään tasavallan presidentiksi.
Parlamentarismista poiketen istunut Kivimäen hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Tulokset.
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat
!style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet
!style="background:#e3e3e3" colspan=2|
!style="background:#e3e3e3" colspan=2|
Air New Zealand

Air New Zealand on uusiseelantilainen lentoyhtiö. Sen solmukohta on Aucklandin lentoasema. Aucklandissa sijaitsee myös yhtiön päämaja. Air New Zealandilla on kohteita Oseaniassa, Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Air New Zealand on Star Alliancen jäsen.
Laivasto.
Laivaston keski-ikä lokakuussa 2022 on 8,6 vuotta.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1984

Vuonna 1984 järjestettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailut Rovaniemellä yhdistetyn joukkuekilpailussa ja Engelbergissä mäkihypyn joukkuekilpailussa, jotka eivät olleet saman vuoden Sarajevon talviolympialaisten ohjelmassa.
Mäkihyppy.
Joukkuemäki K120.
Kilpailu hypättiin Engelbergissä Sveitsissä 26. helmikuuta.
Yhdistetty.
Joukkuekilpailu.
Kilpailu käytiin Rovaniemellä 17.–18. maaliskuuta.
Dazed and Confused

Dazed and Confused on rockyhtye Led Zeppelinin vuonna 1969 levyttämä kappale, jonka katsotaan perustuvan folkmuusikko Jake Holmesin samannimiseen sävellykseen vuodelta 1967.
Jimmy Pagen soittaessa The Yardbirdsissä yhtye esitti kappaletta nimellä "I'm Confused". Led Zeppelinin keikoilla kappale sisälsi runsaasti improvisointia, ja sen kesto venyi jopa 30 minuutin mittaiseksi. 
Juuri tässä kappaleessa Pagen erityispiirre, kitaran soittaminen jousisoittimen jousella, pääsi oikeuksiinsa.
Vuonna 2010 Jake Holmes haastoi Led Zeppelinin oikeuteen kappaleen plagioinnista.
Ritari Siniparta

Ritari Siniparta on ranskalainen tarina, joka kertoo aatelisesta sarjamurhaajasta ja hänen liian uteliaasta vaimostaan. Tarina julkaistiin kirjallisena ensimmäisen kerran Charles Perrault’n kokoelmassa "Histoires ou contes du temps passé" (1697).
Juoni.
Tarinan päähenkilö Siniparta on murhannut kaikki aiemmat vaimonsa. Hän antaa uudelle vaimolleen avaimen ”kiellettyyn huoneeseen” testatakseen vaimonsa tottelevaisuutta. Vaikka Siniparta on kieltänyt vaimoaan menemästä huoneeseen, vaimo ei uteliaisuuttaan malta olla sitä tekemättä, ja hän löytää huoneesta miehensä entisten vaimojen jäännökset. Vaimon käynti paljastuu avaimeen jääneestä pienestä veritahrasta, mutta hänen veljensä pelastavat hänet mieheltään ja tappavat tämän.
Tarina on tunnettu kansansatuna monessa paikassa eri puolilla maailmaa. Salaisen huoneen sisältö vaihtelee versiosta toiseen: joskus huoneessa on vaimovainajien sijaan muita ruumiita tai ruumiinosia, prinssi, tai jopa portti Helvettiin. Myös vaimon pelastumistapa vaihtelee.
Historia.
”Ritari Siniparran” teemoja ovat kielto ja sen rikkominen, uteliaisuuden palkka, ja auvoisan avioliiton kritiikki. Tarinan elementit – paha puoliso, kielletyn ja kalliiksi tulevan tiedon havitteleminen, salainen huone sekä naisten uteliaisuus – ovat yleisiä teemoja länsimaisissa myyteissä ja kertomuksissa. Perraultin käyttämää lähdettä ei tiedetä. Tarinan yksi ehdotettu lähde ovat Euroopassa 1500-luvulla kiertäneet balladit nuorten naisten kaappaajista. Englannista tunnettiin samankaltainen satu nimeltä ”Mr. Fox”. Perraultin on myös arvioitu saattaneen saada tarinaansa innoituksen Pyhän Gildan legendasta. Historiallisista henkilöistä tarinan esikuvaksi on useimmin nostettu 1400-luvulla elänyt sarjamurhaaja Gilles de Rais. Hahmon nimi ”Siniparta” tarkoitti 1500-luvulla ranskan kielessä mustapartaista viettelijää.
Tarinasta tuli ensijulkaisunsa jälkeen hyvin suosittu Euroopassa, ja muun muassa Grimmin veljekset sisällyttivät sen satukokoelmansa ensimmäiseen painokseen vuonna 1812. Tarinasta on sittemmin tehty lukuisia mukaelmia kirjallisuudessa, oopperassa ja elokuvissa. Feministisissä mukaelmissa painopiste on ollut tabun rikkovassa vaimossa eikä miehen rikoksissa.
Glenn Tipton

Glenn Raymond Tipton (s. 25. lokakuuta 1947 Blackheath, Englanti) on Judas Priest -yhtyeen kitaristi. Uransa alkuvaiheessa Tipton käytti Fender Stratocaster -kitaraa ja myöhemmin Gibson SG:tä. Nykyään hän soittaa Hamer-kitaralla. Tipton on julkaissut kaksi soololevyä. Tipton jäi sivuun Judas Priestin kiertueilta 2018 sairastuttuaan Parkinsonin tautiin. 
Uran alkuajat.
Glenn Tipton soitti nuorella iällä pianoa äitinsä opetuksella, mutta kitaransoiton hän aloitti vasta 21-vuotiaana. Tipton soittaa pianoa Judas Priestin kappaleessa "Epitaph".
Tiivistyminen

Tiivistyminen eli kondensaatio on aineen olomuodon muutosprosessi, jossa kaasumainen aine muuttuu nesteeksi. Kaasumainen aine on joko kaasua tai höyryä. Höyryn ero kaasuun on se, että höyry voidaan tilavuutta muuttamalla muuttaa nesteeksi. Kaasussa liike-energia on niin suurta, ettei kaasu voi muuttua nesteeksi, ellei lämpötila laske.
Tiivistymiseen liittyviä luonnonilmiöitä ovat muun muassa sade ja kaste. Tiivistymistä ja muita olomuodon muutoksia hyödynnetään monissa teknisissä laitteissa kuten jääkaapeissa ja ilmastointilaitteissa.
Aineen tiivistyessä aine luovuttaa lämpöenergiaa, tiivistymisessä vapautuva energia on kullekin aineelle ominainen ja se on sama kuin höyrystymislämpö. Tiivistymisessä aineen lämpötila ei muutu, vaan pysyy koko prosessin ajan vakiona.
Aineen tiivistymislämpötila riippuu paineesta. Paineen ollessa korkea, aineen höyrystymislämpötila on korkea eli samalla aineen tiivistymislämpötila nousee.
Kastepiste.
Ilman jäähtyessä riittävästi vesihöyry muuttuu kylläiseksi ja tiivistyy sumuksi tai kasteeksi esimerkiksi autojen tuulilasiin. Tällöin ilman suhteellinen kosteus on 100% ja kastepistettä vastaava kylläisen vesihöyryn paine on yhtä suuri kuin ilmassa olevan vesihöyryn osapaine. Kastepisteen ollessa veden jäätymispistettä alempi vesihöyry härmistyy jääksi. Kastepisteessä vettä ei haihdu avoimesta astiasta ilmaan ja esimerkiksi pyykki ei kuivu.
K. K. Downing

K. K. Downing, koko nimeltään Kenneth Keith Downing Jr. (s. 27. lokakuuta 1951 West Bromwich, Englanti) on brittiläinen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Judas Priestin entisenä jäsenenä. Downing muodosti kitaristi Glenn Tiptonin kanssa yhtyeen tärkeän kitara-aisaparin, joka on vaikuttanut Judas Priestin musiikilliseen antiin ratkaisevalla tavalla lähes koko yhtyeen olemassaolon ajan. Downing on myös yhtyeen toinen perustajajäsen, toisen ollessa basisti Ian Hill. Nykyisin hänellä on oma yhtye nimeltä KK´s Priest.
Biografia.
K. K. Downing syntyi 27. lokakuuta 1951 West Bromwichissa, Englannissa. Downingin vanhemmat eivät hyväksyneet poikansa uravalintaa rockmusiikin parissa, eivätkä he ole olleet puheväleissä tämän lähdettyä 16-vuotiaana kotoaan. 
Teini-ikäisenä 1960-luvun lähestyessä loppuaan Downing soitti jo myöhemmin Judas Priest -muotoon muovautuneessa yhtyeessä basisti Ian Hillin kanssa. 
Laulaja Rob Halfordin sekä kitaristi Glenn Tiptonin liittyminen yhtyeeseen ennen sen esikoisalbumin levytystä muodostikin lopulta yhtyeen ytimen, joka oli kasassa neljä vuosikymmentä.
Downingin suurimpina musiikillisina vaikuttajina jo nuoresta iästä lähtien on mainittu esimerkiksi Jimi Hendrix, John Mayall ja Eric Clapton.
Downing jätti Judas Priestin huhtikuussa 2011 eikä osallistunut yhtyeen Epitaph-kiertueelle . Lähdön syynä olivat erimielisyydet yhtyeen jäsenten ja managerien kanssa. Downingin mukaan yhtye ei toimi enää demokraattisesti ja jäsenten soolourat menevät yhtyeen edelle.. Myöhemmin Downing kommentoi loukkaantuneensa, kun häntä ei pyydetty sairauden vuoksi lopettaneen Glenn Tiptonin korvaajaksi. Hän keskittyy nykyään työskentelemään omistamansa golfkentän parissa.
Downingin omaelämäkerta "40 vuotta Judas Priestiä, Kitarasankarin muistelmat" ilmestyi Suomessa lokakuussa 2018.
K.K. Downing palasi tauon jälkeen vuonna 2019, jolloin hän soitti kaksi live-keikkaa Englannissa ja perusti oman yhtyeen KK´s Priest, jonka debyyttialbumi- "Sermons of the Sinner" -ilmestyi lokakuussa 2021. Yhtyeessä soittavat Downingin lisäksi 
Tim "Ripper" Owens (laulu), A.J.Mills (kitara), Tony Newton (basso) ja Sean Elg (rummut).
Eisbrecher I

Eisbrecher I oli Euroopan ensimmäinen varsinainen jäänmurtaja, jonka hampurilaiset kauppiaat rakennuttivat, jotta laivat voisivat liikkua Elbellä ympäri vuoden. Jäänmurtajien historiaan kuuluva Eisbrecher I, joka myöhemmin sai nimekseen Eisfuchs, valmistui vuonna 1871. Elben jäitä murtamaan rakennettiin myöhemmin nimiä Eisbrecher II ja Eisbrecher III kantaneet alukset.
Talvi 1870–1871 oli poikkeuksellisen ankara. Itämeri jäätyi Tanskan salmia myöten pitäen Kööpenhaminan ja Hampurin satamat suljettuina 60 päivää. Elbellä ajelehtivat jäälautat kasautuivat röykkiöiksi estäen näin laivojen kulun tehokkaasti. Hampurilaiset halusivat kuitenkin harjoittaa kauppaa ja merenkulkua ympäri vuoden. Siksi he asettivat komitean tutkimaan keinoja miten jäätä voisi murtaa laivareiteiltä.
Komitean julistamaan kilpailuun tuli runsaasti ehdotuksia ja parhaana ehdotuksena pidettiin Hampurin teknisen opiston opettajan, laivanrakennusinsinööri Ferdinand Steinhausin (1826–1899) ehdotusta. Hän ehdotti rakennettavaksi tukevarunkoisen aluksen, jossa olisi tehokas höyrykone. Alus kulkisi vauhdilla päin jäätä, sen kaareva keula nousisi jään päälle ja murtaisi jään painollaan. Alus olisi melko pullea muodoiltaan, jotta se kestäisi jään paineen ja tekisi riittävän leveän uoman jäähän. Pullea muoto teki aluksesta merenkäynnissä helposti vaappuvan, joten alus soveltui hyvin vain jäänmurtamiseen. Alus oli tukeva eli kallis rakentaa, siinä ei ollut lastitiloja ja se kulutti paljon hiiliä eli se oli kallis käyttää.
Alus kuitenkin rakennettiin ja rakennettiin pian, sillä se valmistui joulukuussa 1871. Eisbrecher I oli ensimmäinen varsinainen jäänmurtaja Euroopassa ja se osoittautui onnistuneeksi luomukseksi. Se työskenteli pääasiassa Elbellä Hampurin ja Cuxhavenin välillä. Seuraava ankara talvi Itämerellä oli 1876–1877 ja siitä Eisbrecher I selviytyi hyvin, eikä laivaliikenteeseen tullut pitkiä katkoksia.
Alkuaikojen jäänmurron kustansivat kauppiaitten järjestöt, mutta pian se siirtyi Hampurin valtion hoitoon. Elben laivaliikenteen kasvaessa murtajia rakennettiin lisää. Vaikean jäätalven jälkeen Eisbrecher I sai seurakseen voimakkaamman toverin, Eisbrecher II:n, ja myöhemmin Elben jäitä mursi vielä Eisbrecher III.
Ian Hill

Ian Frank Hill (s. 20. tammikuuta 1951, West Bromwich Englanti) on Judas Priest -yhtyeen basisti ja yksi perustajajäsenistä. Hän oppi basson soiton isältään, joka soitti paikallisissa jazz-yhtyeissä. 
Vuonna 1968 hän perusti koulutoverinsa K.K. Downingin kanssa Judas Priest -yhtyeen. Hill on tunnettu tanakasta kompistaan sekä vähäeleisestä lavaesiintymisestään. 
Hänellä on myös poika Rob Halfordin siskon kanssa.
Musiikkilaitteisto.
Hill käyttää Spectorin ja Hamerin 4- ja 5 -kielisiä bassokitaroita. Hän on myös käyttänyt Fender Jazz Bass, Epiphone EB-2 ja Gibson EB-3 -bassokitaroita.
Spectorin ja Hamerin bassoissa hän käyttää EMG P-J -mikrofonisettejä, tai vaihtoehtoisesti EMG 40CS tai 40DC -mikrofoneja.
Hill käyttää SWR SM-1500 ja SM-900 -nuppeja, ja SWR Triad -kaappeja joissa on neljä kaiutinta.
Hän on käyttänyt myös seuraavia laitteita:
Hill käyttää DR Black Beauties BKB-45 ja Red Devils RDB-45 -kieliä.
Tanskan salmet

Tanskan salmet -termiä käytetään Kattegatin ja varsinaisen Itämeren välisistä salmista, jotka sijaitsevat Jyllannin niemimaan ja Etelä-Ruotsin sekä merialueen saarten välissä. Merkittävimmät salmet ovat:
Juutinrauman itärannalla sijaitsee Ruotsin Skånen maakunta ja länsirannalla Tanskan Sjællandin saari. Samsøn Belt sijaitsee Sjællandin ja Samsøn saaren välissä sekä Iso-Belt Sjællandin ja Fynin saaren välissä. Langelandin Belt on Lollandin ja Langelandin välissä. Fehmarnin Belt on Lollandin ja saksalaisen Fehmarnin saaren välillä. Vähä-Belt erottaa toisistaan siitä itään sijaitsevan Fynin ja salmen länsipuolella olevan Jyllannin niemimaan.
Suurimmat salmien läpi mahtuvat Baltimax-alukset ovat syväykseltään maksimissaan 15 metriä.
Scott Travis

Scott Travis (s. 6. syyskuuta 1961 Norfolk, Virginia, Yhdysvallat) on metalliyhtyeiden Judas Priest, Fight ja Racer X rumpali, joista jälkimmäisessä hän soitti jo ennen Priestiä. Kesällä 2019 Travis oli mukana Thin Lizzyn juhlakiertueella. 
Debyyttinsä Judas Priestissä Scott Travis teki vuonna 1990 albumilla Painkiller, kun Judas Priestin entinen rumpali Dave Holland erosi bändistä albumi Ram It Downin jälkeen.
Kossi

Kossi on yksi Burkina Fason provinsseista. Se sijaitsee maan länsiosassa Boucle du Mouhounin hallintoalueella Malin vastaisella rajalla. Siellä on vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 272 233 asukasta ja sen pinta-ala on 7 324 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Nouna, joka on myös suurin kaupunki. Toiseksi suurin kaupunki on Djibasso, viimeinen merkittävä kaupunki Nounasta Maliin menevän tien varrella.
Kossi on Burkina Fason vähiten kehittyneitä provinsseja. Siellä ei ole juurikaan päällystettyjä teitä.
Impilahti (Karjalan tasavalta)

Impilahti () on taajama ja entinen maalaiskunta Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan pohjoisrannalla 27 kilometriä maanteitse Pitkärannasta luoteeseen. Taajamassa oli 900 asukasta vuonna 2012.
Impilahden kunta lakkautettiin vuoden 2023 huhtikuussa, jolloin Pitkärannan piirin paikallishallinto uudistettiin. Kunnassa oli vuoden alussa 589 asukasta.
Maantiede ja asutus.
Impilahden kunnan pinta-ala oli 427,2 neliökilometriä tai ilman Laatokan vesialuetta 194 neliökilometriä. Se rajoittui luoteessa Pitkärannan piirin Läskelän ja koillisessa Suojärven piirin Loimolan kuntiin, idässä Pitkärannan kaupunkiin sekä etelässä ja lännessä Laatokan kautta Sortavalaan. Maapinta-alasta valtaosa oli metsää.
Entisen kunnan alueella virtaavat Syskyänjoki, Mustaoja, Pokamonjoki ja Hiihnijoki. Suurimmat järvet ovat Laatokan ohella Ruokojärvi, Satisenjärvi (ven. "Andronino") ja Hippolanjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, gneissigraniitti, amfiboliitti, liuskekivi, hiekka ja sora. Seudulle suunnitellaan Laatokan saariston kansallispuistoa.
Impilahden taajaman lisäksi kuntaan kuului kahdeksan kylää: Kirkonkylä, Kitelä, Leppäsilta, Metsäkylä, Sumeria, Syskyä, Tervanselkä ja Vuorilampi. Keskustaajaman jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 60 asukkaan Leppäsilta. Vuorilammella ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 74 % oli kansallisuudeltaan venäläisiä, 9 % valkovenäläisiä, 7 % karjalaisia, 3 % ukrainalaisia ja 2 % suomalaisia.
Historia.
Ennen talvi- ja jatkosotaa alue kuului Suomeen. Venäjän Impilahden kunta käsitti suunnilleen entisen Suomen Impilahden kunnan länsiosan.
Liikenne, talous ja palvelut.
Impilahden kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen A130-maantie sekä Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pitkärantaan ja Sortavalaan. Rautatiellä on Leppäsillan asema sekä Impilahden ja Kitelän pysäkit.
Alueella toimii vuonna 2003 perustettu Stora Enson saha, kaksi kalanviljelylaitosta, karjatila, ompelimo ja rakennustarviketeollisuutta. Impilahdella on metsänhoitoalueen konttori, Pietarin yliopiston geologian tiedekunnan ja Venäjän tiedeakatemian limnologian tutkimusinstituutin tutkimusasemat.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja joukko kauppoja. Taajamassa on kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu.
Leppäsillan itäpuolella sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Impilahden taajamalla on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat suomalaisajalta säilyneet Impilahden pappila, koulutalo, pankki ja hotelli sekä kaksi asuintaloa. Seudulla on talvi- ja jatkosodassa kaatuneiden neuvostoliittolaisten ja suomalaisten sotilaiden sekä neuvostoliittolaisten sotavankien hautapaikat.
Seudulla on useita lomakyliä ja metsästysmajoja.
Harlu (Karjalan tasavalta)

Harlu () on taajama ja entinen maalaiskunta Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jänisjoen varrella 47 kilometriä Pitkärannasta maanteitse luoteeseen. Taajamassa oli 828 asukasta vuonna 2012.
Harlun kunta lakkautettiin vuoden 2023 huhtikuussa, jolloin Pitkärannan piirin paikallishallinto uudistettiin. Kunnassa oli vuoden alussa 987 asukasta.
Maantiede ja asutus.
Harlun kunnan pinta-ala oli 261 neliökilometriä. Se rajoittui koillisessa Suojärven piirin Loimolan, kaakossa Pitkärannan piirin Läskelän, lounaassa Sortavalan ja lännessä Sortavalan piirin Kaalamon kuntiin. Pinta-alasta valtaosa oli metsää.
Entisen kunnan alueella virtaavat Jänisjoki, Alatsoja ja Pirokanoja. Suurimmat järvet ovat Laatokan ohella Jänisjärvi ja Suistamonjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, gneissigranitti, liuske ja rakennuskivi. Seudulle suunnitellaan Laatokan saariston kansallispuistoa .
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuului Jänisjärven asema sekä kolme kylää: Alattu, Rautalahti ja Ulmalahti. Hämekosken kylä lasketaan osaksi Harlun taajamaa. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 400 asukkaan Rautalahti. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 79 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 10 % valkovenäläisiä, 3 % karjalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Historia.
Harlun kunta käsitti ennen talvi- ja jatkosotaa Suomeen kuuluneen Harlun kunnan pohjoisosan. Harlun kirkonkylä tunnettiin myös nimellä Leppäkoski. Siellä oli Läskelän paperitehtaan yhteyteen kuulunut sellu- ja paperitehdas, joka lopetti toimintansa 1980-luvun lopussa. Vuonna 1959 Harlun taajamassa oli 4 000, vuonna 1979 2 000 ja vuonna 2002 1 100 asukasta. Neuvostoaikana sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut.
Entisen kunnan läpi kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen A130-maantie. Harlusta on linja-autoyhteydet Pitkärantaan, Petroskoihin, Suojärvelle ja Sortavalaan. Rautalahdessa on huoltoasema.
Jänisjärven asemalla yhtyvät Lotinapeltoon, Suojärvelle ja Hiitolaan johtavat rautatiet. Radoilla on myös Harlun asema sekä Alatun ja Hämekosken pysäkit.
Seudun pääelinkeinot ovat metsäteollisuus ja maatalous. Alueella toimii kaksi puunjalostuslaitosta, kalanviljelylaitos ja leipomo. Jänisjoella on vuonna 1903 rakennettu Hämekosken ja vuonna 1936 valmistunut Harlun vesivoimalaitos.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kansantaiteen talo, poliklinikka, yleinen sauna, posti, ruokala ja muutama kauppa. Taajamassa on helluntailaiskirkko.
Nähtävyydet ja matkailu.
Harlun taajamalla on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkejä ovat 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettu pappila sekä 1800-luvun loppupuolelta peräisin oleva asuintalo ja lastentarhan talo. Taajamassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka. 
Rautalahden lähistöllä on lomakylä sekä kalastus- ja metsästysmaja ja Jänisjärven asemalla lomakylä. Matkailijoita houkuttelee Jänisjoen melontareitti.
Soinlahti (Iisalmi)

Soinlahti on kylä Iisalmen kaupungissa Pohjois-Savossa noin kahdeksan kilometriä keskustan pohjoispuolella. Kylä sijaitsee valtatien 5 sekä Iisalmi–Kontiomäki-rautatien varrella, Iso-Ii-järven itärannalla. 
Soinlahti on yksi Iisalmen Pohjoiskylistä, muut kylät ovat Lapinniemi ja Ryhälänmäki. Pohjoiskylien alueella asuu noin 800 asukasta. Vuoden 2018 lopussa Soinlahdessa asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 281 henkilöä.
Soinlahdessa toimii Soinlahden koulu (alakoulu). Kylässä sijaitsee myös Lunawoodin lämpöpuutehdas ja Anaika woodin saha. Aiemmin Soinlahdessa oli lisäksi tiilitehdas, jonka omisti Soinlahti Oy vuosina 1950–1975 ja myöhemmin Kymi Kymmene Oy 1976–1980. Vuonna 1980 Soinlahden tiilitehdas myytiin Perusyhtymälle ja lakkautettiin 1990-luvulla. Nykyään entisissä tiilitehtaan rakennuksissa toimii Lunawood. Kylässä on myös rautatieliikennepaikka, jolla ei kuitenkaan ole matkustajaliikennettä.
Lauhdutin

Lauhdutin on lämmönsiirrin, jossa virtaava höyry tai kaasu lauhdutetaan nesteeksi siirtämällä lämpöenergiaa fluidista toiseen virtaavaan aineeseen tai ympäristöön. Tavallisimpia käyttökohteita ovat voimalaitokset ja kompressorikylmäkoneet.
Voimalaitoslauhdutin.
Lauhduttimen tehtävä voimalaitosprosessissa on turbiinista tulevan matalapaineisen höyryn lauhduttaminen vedeksi, jotta sitä voidaan pumpata kiertoprosessissa takaisin höyrystimeen. Höyryn tiivistyessä lauhduttimeen muodostuva alipaine lisää turbiinin hyötysuhdetta. 
Lauhdutinta käytetään sekä lauhdevoimalaitoksissa että ydinvoimalaitoksissa. Näissä voimalaitoksissa tuotetaan vain sähköä, joten sen tuotannon hyötysuhde pyritään saamaan mahdollisimman suureksi, tavallisesti lauhdevoimalaitoksissa päästään noin 44 %:iin ja ydinvoimalaitoksissa noin 33 %:iin. Turbiiniin menevästä tuorehöyrystä saadaan eniten energiaa siirrettyä turbiinin pyörittämiseen ja siten sähkön tuotantoon generaattorissa, kun höyry paisuu mahdollisimman pieneen paineeseen. Tyypillisesti turbiinista tulevan höyryn paine on selvästi alle ilmanpaineen, joten lauhduttimessa pitää olla käytännössä tyhjiö höyryn virtaamisen aikaansaamiseksi. Tämä tuotetaan nk. ejektoreilla. Matalassa paineessa höyry tiivistyy vasta noin 20 °C:n lämpötilassa, joten lauhtumisessa vapautuva lämpö tulee johtaa vesistöön erityisellä lämmönvaihtimella eli lauhduttimella. Mikäli riittävän viileää vettä ei ole tarjolla, joudutaan käyttämään jäähdytystorneja, joissa lämpö siirretään ilmaan höyrystettävään veteen. Suomen oloissa jäähdytystorneja ei tavallisesti tarvita, sillä viileää vettä on tavallisesti riittävästi tarjolla. Lämpimämpien alueiden suurissa voimaloissa jäähdytystornit ovat tavallisia.
Ruskeala (Karjalan tasavalta)

 
Ruskeala on Karjalan tasavallan Sortavalan piirin Kaalamon maalaiskunnassa sijaitseva maaseututaajama Venäjällä. Taajama on entinen Suomen Ruskealan kirkonkylä, joka sijaitsee noin 30 kilometriä Sortavalasta pohjoiseen. 
Kansainvälinen matkailutie, Sininen tie, Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle Äänisen rannalle, kulkee Ruskealan kautta. 
Eläintarha.
Ruskealassa on eläintarha, jossa on jo yli 45 eläinlajia. Eläintarhan erikoisuuksia ovat esimerkiksi kissaeläimiin lukeutuva servaali, Afrikasta peräisin oleva antilooppi ja koiran kokoinen hirvieläin kiinanmuntjakki.
Luterilaisen kirkon toiminta.
Ruskealassa toimii luterilainen seurakunta, joka kuuluu Inkerin kirkkoon. Vanhan, 1940 palaneen kirkon raunioiden viereen on rakennettu uusi 150-paikkainen kirkko, joka vihittiin kesällä 2010. Seurakunta on jo 1990-luvulta asti ylläpitänyt myös majoitus- ja ruokalatoimintaa vanhassa pappilassa puuhamiehensä ja pappinsa Kalevi Keinosen johdolla. Kirkko tuhoutui tulipalossa 18. maaliskuuta 2013.
Ruskealan kyläneuvostoalue.
Aiemmin Ruskeala oli Sortavalan kaupunkihallinnon alaisuuteen kuulunut kyläneuvostoalue, joka käsitti suunnilleen entisten Ruskealan ja Pälkjärven kuntien alueet Jänisjärven ja Suomen rajan välisellä alueella. Tämän Ruskealan asukasluku vuonna 1987 oli noin 3 000. Kuntauudistuksen jälkeen alueella on Kaalamon maalaiskunta.
Ruskealan kyläneuvostoalueen kylät.
Pääosa asukkaista asui Kaalamossa, Matkaselässä, Ruskealassa ja Puikkolassa. Muut alueet ovat autioituneet ja jääneet asumattomiksi.
Skanssi

Skanssi () on Turun kaupunginosa aivan Kaarinan rajalla. Skanssi sijaitsee valtatien 1 ja seututien 110 välissä. Kaupunginosan pinta-ala on 85 hehtaaria ja väkiluku vuonna 2012 oli 120. Alue on maastonmuodoiltaan vaihtelevaa soraharjua, peltomaata ja metsäistä mäkeä. Vuonna 2009 paikalle avattiin kauppakeskus Skanssi.
Ympäristö.
Alueella sijaitseva Skanssin harju on seutukaavan mukaan ainoa luonnontilainen osa 95 kilometriä pitkästä Laitilan–Mynämäen harjujaksosta, joka jatkuu Paraisten kautta Kemiöön. Harju muodostaa alueen maisemallisen selkärangan kulkien sen halki luoteis-kaakkoissuunnassa. Harju ei ole kuitenkaan hyvin nähtävissä ja sitä on turmeltu muun muassa soranotolla ja maastoajolla. Alueella sijaitsevassa sorakuopan pohjavesipaljastumassa pesii mustakurkku-uikku ja pikkutylli. Paikassa on myös rauniokoirien harjoittelurata.
Eteläosassa sijaitseva noin 3,4 hehtaarin kosteahko harjupohjainen Kaarningon metsikkö koostuu järeistä männyistä ja suurista koivuista sekä pihlajista. Alueen linnustotiheys vetää vertoja Etelä-Suomen parhaimmille lehdoille. Pensaskerros on tiheää.
Väestö ja rakennuskanta.
Vuoden 2009 huhtikuussa alueella valmistui Skanssin kauppakeskus, joka on merkittävin itäisen Turun liikekeskittymä ja Turun alueen kolmanneksi suurin kauppakeskus. Suurin osa alueesta on vielä rakentamatonta pelto- ja metsämaata, mutta Turun kaupunki suunnittelee alueesta 5 000–8 000 asukkaan modernia ja ekologista kaupunginosaa. Alue on yksi Turun tärkeimmistä hankkeista ja asteittain toteutettava rakentaminen saisi mahdollisesti päätöksensä vuonna 2030. Vuonna 2013 alueesta oli noin 2 500 asukasta koskeva osayleiskaava ja ensimmäiset kerrostalot Skanssin kauppakeskuksen viereen ovat valmistumassa.
Kauppakeskuksen vieressä sijaitsee seikkailuhuvipuisto Flowpark, joka koostuu erilaisista kiipeilyradoista.
Tšingiz Aitmatov

Tšingiz Aitmatov (, ; 12. joulukuuta 1928 Sheker, Kirgiisien SNT – 10. kesäkuuta 2008 Nürnberg, Saksa) oli Kirgisian tunnetuin kirjailija. Hän opiskeli eläinten hoitoa, ja hän kuvaa kirjoissaan usein ihmisten ja eläinten välisiä suhteita. Aitmatovin tunnetuin teos on "Hyvästi, Gulsary" vuodelta 1966. Hänen teoksensa "Ensimmäinen opettaja" sovitettiin elokuvaksi, ja siitä tuli neuvostoelokuvan klassikko. Hän kirjoitti sekä venäjäksi että kirgiisiksi.
Aitmatovin isä teloitettiin Stalinin vainoissa. Aitmatov lähti opiskelemaan karjataloutta Frunzeen, mutta opinnot vaihtuivat kirjallisuuteen Moskovassa Maksim Gorki -instituutissa. Opintojensa jälkeen hän työskenteli kahdeksan vuotta Pravdassa. Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin 1952 venäjäksi ja 1954 kirgiisiksi. Aitmatov sai kokoelmasta "Povesti gor i stepei" 1963 Leninin palkinnon ja "Hyvästi, Gulsarysta" Neuvostoliiton valtionpalkinnon. Hän sai mainetta 1958 ilmestyneellä teoksella "Džamilja", joka kertoo sota-aikana perheensä toisen miehen vuoksi hylkäävästä kirgiisinaisesta. Muslimiyhteiskunnassa aihe herätti keskustelua. Aitmatov suhtautui kriittisesti elämään Neuvostoliitossa ja puolusti ei-venäläisten kulttuurien ja kielten säilyttämisen merkitystä.
Aitmatov oli Kirgisian suurlähettiläänä Euroopassa, Natossa ja Unescossa ja toimi ennen kuolemaansa Kirgisian suurlähettiläänä Belgiassa. Hänen poikansa Askar Aitmatov oli myöhemmin Kirgisian ulkoministeri.
Aitmatov kuoli 10. kesäkuuta 2008 79-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Boulogne-Billancourt

Boulogne-Billancourt (tavallisesti Boulogne) on kunta ja Pariisin esikaupunki 8,2 kilometrin päässä Pariisin keskustasta lounaaseen. Siellä on arviolta 116 927 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 6,17 neliökilometriä. Asukastiheys on 18 950,9 asukasta neliökilometrillä. Boulogne-Billancourt on Pariisin esikaupungeista kaikista väkirikkain, ja se on yksi Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Boulogne-Billancourt on Neuilly-sur-Seinen ja Levallois-Perret’n ohella yksi Pariisin seudun rikkaimpia alueita. Kunnan alueella toimii lähes 12 000 yritystä, mikä on Pariisin jälkeen eniten koko alueella. Kunnassa sijaitsevat muun muassa Renault’n ja Bouygues Telecomin pääkonttorit.
Boulognesta kotoisin ovat esimerkiksi Renault'n perustaja Louis Renault, poliitikot Ségolène Royal ja François Hollande sekä rap-artisti Booba.
Boulognen kohdalla Seine tekee mutkan, ja se on Boulogne-Billancourtin rajana sekä kaakossa, etelässä että lännessä. Välittömästi Boulognen pohjoispuolella on laaja viheralue, Bois de Boulogne ("Boulognen metsä"), joka kuitenkin nimestään huolimatta kuuluu Pariisiin, ei siis Boulogneen.
Boulogneen kulkee kaksi Pariisin metrolinjaa, 9 ja 10. Asemia ovat esimerkiksi Marcel Sembat, Billancourt ja Boulogne-Jean Jaurès.
John Stainer

John Stainer (6. kesäkuuta 1840 Lontoo, Britannia – 31. maaliskuuta 1901, Lontoo, Britannia), Sir, oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja musiikintutkija. 
Stainer syntyi Lontoossa vuonna 1840. Hän lauloi lapsena poikakuorossa ja sai ensimmäisen viran urkurina 16-vuotiaana. Vuodesta 1889 lähtien hän toimi musiikin professorina Oxfordin yliopistossa. Stainer kuoli Lontoossa vuonna 1901. Stainerin tuotantoon kuuluu muun muassa hengellistä musiikkia, kuten kantaatti "The Crucifixion".
Jiří Fischer

Jiří Fischer (s. 31. heinäkuuta 1980, Hořovice, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka edusti koko uransa NHL-liigan Detroit Red Wingsiä. Fischerin pelipaikka oli puolustaja.
Fischer oli isokokoinen puolustava puolustaja, joka taklasi kovaa ja oli hyvin liikkuva. Hän oli Detroitin yksi eniten taklaavista pelaajista. Fischerin ura katkesi vuonna 2005 sydänvaivoihin.
Marraskuun 21. päivänä vuonna 2005 Fischer lyyhistyi maahan hänen sydämensä pysähdyttyä yhtäkkisesti ottelussa Nashville Predatorsia vastaan. Fischer saatiin elvytettyä hänen oltuaan 6 minuuttia elottomana, jonka jälkeen hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Ottelu keskeytettiin Fischerin kohtauksen vuoksi ja siirrettiin myöhempään päivämäärään.
Fischerin sydänviaksi todettiin joko kammiotakykardia tai kammiovärinä, ja Fischerin piti välttää kaikkia fyysisiä aktiviteettejä kuusi viikkoa.
Fischer on tätä nykyä Detroit Red Wingsin palkkalistoilla pelaaja-asioissa. Hän toimii johtajana pelaajien kehityspuolella.
Argenteuil

Argenteuil [aʁ.ʒɑ̃.tœj] on Ranskan kunta ja Pariisin esikaupunki 12,3 kilometrin päässä Pariisin keskustasta luoteeseen. Val-d’Oisen departementissa sijaitsevan kaupungin pinta-ala on 17,22 neliökilometriä ja väkiluku 102 683 (vuonna 2006). Asukastiheys on 5 963 asukasta neliökilometrillä.
Argenteuiliä ovat tehneet teoksissaan tunnetuksi useat taiteilijat, kuten Claude Monet, Jean-Étienne Delacroix ja Georges Braque.
Metsätähti

Metsätähti ("Lysimachia europaea", syn. "Trientalis europaea") on monivuotinen metsän pohjakerroksen ruohovartinen ja valkokukkainen kasvi. Nykyisin se luokitellaan kuuluvaksi alpien ("Lysimachia") sukuun, esikkokasvien (Primulaceae) heimoon; aiemmin se luokiteltiin metsätähtien ("Trientalis") sukuun ja myrsikkikasvien (Myrsinaceae) heimoon.
Metsätähti on Ruotsin Värmlannin maakuntakukka.
Ulkonäkö ja koko.
Metsätähti kasvattaa hennon, 5–20 cm korkean, kaljun ja useimmiten haarattoman varren. Kasvin juurakko on hoikka ja suikerteleva, ja jopa 2–3 m pituiset maarönsyt, joiden avulla kasvi leviää, voivat muodostaa laajoja kasvustoja. Lehdet ovat lähes ruodittomia ja suikeita tai puikeita, yleensä ruskeanvihreitä. Varren keskivaiheilla olevat suuremmat lehdet ovat ruusukkeena, alemmat pienet lehdet ovat kierteisesti ruusukkeen alla tai puuttuvat kokonaan.
Valkoisia tai joskus vaaleanpunaisia, ratasmaisia kukkia on tavallisesti yksi tai kaksi, ja ne sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Kukat ovat pitkä- ja hentoperäisiä. Teriö on 11–19 mm ja yleensä 5–9-, tavallisimmin seitsemänliuskainen. Heteitä on seitsemän. Emiö on yhdislehtinen ja yksiluottinen. Verhiön teräväkärkiset kapeat liuskat ovat monesti punertavia.
Metsätähti kukkii Suomessa touko-heinäkuussa. Kukissa käy kuitenkin vain niukasti pölyttäjiä, mutta kasvullinen lisääntyminen on tehokasta. Yhdessä metsätähtiyksilössä on jopa 2–3 metrin mittaisia rönsyjä, joiden avulla kasvi leviää. Yksi metsätähden harvoista pölyttäjistä on "Melanostoma mellinum" -niminen kukkakärpänen.
Metsätähden hedelmä on pieni, pallomainen, siniharmaa, verkkokuvioinen ja liuskaisesti avautuva kota. Läheltä katsottuna se muistuttaa suuresti pienikokoista jalkapalloa.
Erikoisen, seitsenterälehtisen kukkansa takia metsätähti on tunnettu Suomessa myös nimellä seitsentähti. Kasveilla seitsemän on erittäin harvinainen kukkalehtien määrä. Suomalaiset ovat antaneet myös monia muita nimiä metsätähdelle, joista yleisimpiä ovat "aamutähti"," tähtikukka" ja "päivänkämmen".
Levinneisyys.
Metsätähteä tavataan yleisenä koko Pohjois- ja Keski-Euroopassa. Sitä esiintyy Karpaateille, Alpeille, Ranskan itäosiin asti sekä Britteinsaarilla, koko Fennoskandiassa ja Islannissa. Levinneisyysalue ulottuu idän suuntaan läpi Venäjän ja Siperian Japaniin saakka, sekä edelleen Alaskan ja Kanadan läpi Kalliovuorille Yhdysvaltain pohjoisrajan tienoille. Etelämpänä ja idempänä Pohjois-Amerikassa esiintyy lähilajeja. Pohjois-Amerikan ja Tyynenmeren alueen metsätähdet kuuluvat alalajiin "arctica", Euroopan ja Siperian metsätähdet alalajiin "europaea". Suomessa metsätähti on hyvin yleinen koko maassa. Se on yksi Suomen runsaslukuisimmista kasveista.
Elinympäristö.
Metsätähti kasvaa monenlaisissa metsissä kuivista kangasmetsistä rämeille, mutta yleisimmin kosteahkoissa kangasmetsissä. Sitä tavataan myös metsäniityillä, pientareilla ja puurajan yläpuolella tunturikankailla.
Christian Hauschild

Eberhard Christian Hauschild (16. syyskuuta 1939 Leipzig, Saksa – 13. huhtikuuta 2010 Dresden, Saksa) oli saksalainen kuoronjohtaja. Hän toimi suomalaisen Cantores Minores -poikakuoron johtajana vuosina 1987–2004. 
Laulettuaan itse Dresdenin maineikkaassa Kreuzkuorossa hän jatkoi opintoja Dresdenin Carl Maria von Weber -musiikkikorkeakoulussa sekä Berliinin Humboldt-yliopistossa. Jo opiskeluaikanaan vuonna 1969 Hauschild valittiin Dresdenin Beethoven-kuoron johtajaksi. Hänen johtajuutensa aikana kuorosta tuli yksi Itä-Saksan parhaita. Vuosina 1985–1990 Hauschild toimi myös uudelleen perustetun Dresdenin Singakademien johtajana. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin kuoronjohdon professorin arvonimi.
Vuonna 1987 Christian Hauschild kutsuttiin johtamaan Helsinkiin Cantores Minores -poikakuoroa. Hän toimi kuoronjohtajana ja myöhemmin myös Cantores Minores -musiikkiopiston rehtorina vuoden 2004 loppuun asti. Hauschildin kaudella Cantores Minores -kuoron ohjelmisto painottui suurteoksiin ja laulajiston arvostus varsinkin ulkomailla kasvoi entisestään eri maanosiin suuntautuneiden pitkien konserttikiertueiden myötä. Hyvänä esimerkkinä suurteosten osuudesta oli vuosi 2004, jolloin Cantores Minores esitti 5 mestariteosta: J. S. Bachin Johannes-passion, Matteus-passion ja Jouluoratorion, Mozartin Requiemin sekä Brahmsin Ein deutsches Requiemin. Professori Hauschild jäi tehtävistään eläkkeelle vuoden 2004 lopussa, ja hän vietti eläkepäivänsä kotiseudullaan Dresdenissä.
Maaliskuussa 2000 tasavallan presidentti myönsi professori Hauschildille Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin.
Hauschild jatkoi kuoronjohtotyötään elämänsä viimeisiin päiviin asti Saksassa, Dresdenissä hänen vanhan kuoronsa Chorus 116:n kanssa.
Sonny Perdue

George Ervin "Sonny" Perdue III (s. 20. joulukuuta 1946) on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Georgian osavaltion 81. kuvernöörinä 13. tammikuuta 2003 – 10. tammikuuta 2011. Hän oli Georgian ensimmäinen republikaanikuvernööri 130 vuoteen. Huhtikuussa 2017 Perdue nimitettiin Donald Trumpin hallitukseen Yhdysvaltain maatalousministeriksi.
Perdue on koulutukseltaan eläinlääkäri ja toimi ammatissa, kunnes perusti kolme pienehköä yritystä. Hän on sotilasarvoltaan kapteeni. Hän on naimisissa, ja hänellä on neljä lasta.
Eksogamia

Eksogamia ("gamos", 'avio') eli ulkoryhmäavioliittoisuus on järjestelmä, jossa aviopuolisoa ei saa valita omasta heimosta tai sosiaalisesta ryhmästä. Joissain kulttuureissa on nimenomaisesti määritelty ne ulkoryhmät, joista puoliso pitää ottaa.
Eksogamia perustuu yleensä sukulaisuuteen pikemminkin kuin etnisyyteen, uskontoon tai yhteiskuntaluokkaan. Se on yleisintä ryhmissä, joissa sukulinja määritellään vain joko isä- tai äitilinjan kautta. Tällöin omaan klaaniin naiminen on kielletty insestinä. Tietynlaiset serkusavioliitot saattavat kuitenkin olla hyväksyttyjä, ja monissa eksogaamisissa yhteisöissä ne ovat jopa suositeltavia.
Eksogamian noudattamista saatetaan valvoa rangaistuksilla, jotka ovat vaihdelleet eri kulttuureissa paheksunnasta kuolemanrangaistukseen.
The Road (yhtye)

The Road on Kankaanpäästä lähtöisin oleva ja nykyään Kangasalla vaikuttava gospelyhtye, joka soittaa kristillistä rockia. Yhtyeessä soittavat Raikka Hakamäki (laulu, kitara), Timo Vettenranta (basso, laulu), Ari Vettenranta (rummut) ja Jussi Pyysalo (kosketinsoittimet, laulu). The Road on soittanut käytännössä samassa kokoonpanossa vuodesta 1981. Ainoa merkittävä muutos on ollut Jussi Pyysalon liittyminen yhtyeeseen vuonna 1985, jolloin yhtyeen jäsenet opiskelivat Kauniaisten Raamattuopistolla kirkon nuorisotyön ohjaajiksi. 
The Roadia pidetään suomalaisen gospelin piirissä evankeliointiin suuntautuneena yhtyeenä. Yhtyeen laululuilla pyritään vaikuttamaan erityisesti niihin, joille kristinusko on jäänyt vieraaksi. Tekstit ovat yleensä suoria ja yksinkertaisia. Vastaavaa tyyliä The Roadin rinnalla edustaa myös Pro Fide.
Yhtyeen syntyyn vaikutti Kankaanpään seurakunnan nuorisotyönohjaajana perustajajäsenten nuoruusvuosina toiminut Antti Saarenketo, joka on myös useiden yhtyeen kappaleiden sanoitusten takana. Saarenketo toimi yhtyeen alkuaikoina myös muuten vahvasti bändin taustajoukoissa miksaajana, keikkajärjestäjänä ja kuljettajana.
Diskografia.
Yhdentoista albumin lisäksi yhtye on julkaissut C-kasettiformaatissa akustisen albumin "Siihen maahan" 1993, varhaisnuorille suunnatun kasetin "Siipijengi" 1993 sekä Riemumessun swahilinkielisen version vuonna 1997.
Ahmas

Ahmas on kylä ja entinen rautatieasema Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Kylä sijaitsee noin 15 kilometriä kaakkoon Utajärven kuntakeskuksesta. Käytännössä kylä on muodostunut Ahmasjärven ympärille. Valtatie 22 kulkee kylän itälaidalla.
Ahmaksen kalevalainen perinnekylä.
Ahmaksen kalevalainen perinnekylä käsittää useita vanhoja rakennuksia ja historiallisia kertomuksia. Kylä on rakennettu pääasiassa talkoovoimin. Perinnekylässä esitellään elämää Ahmaksella vainovuosien aikana sekä vanhoja elinkeinoja.
Montreuil

Montreuil on Pariisin esikaupunkialue, hallinnollisesti kunta ("commune"), 6,6 kilometrin päässä Pariisin keskustasta Île-de-Francen alueella Seine-Saint-Denis’n departementissa. Sen pinta-ala on 8,92 neliökilometriä ja asukasluku 101 587. Asukastiheys on 11 388,7 asukasta neliökilometrillä. Montreuil on yksi Euroopan tiheimmin asutuista esikaupunkialueista.
Montreuil’n nimi oli alun perin "Monasteriolum", joka on keskiajan latinaa ja tarkoittaa "pientä munkkiluostaria". Montreuil’n asutus alkoikin ensin kehittyä juuri munkkiluostarin ympärille. Se on kuuluisan Bois de Vincennes -puiston lähellä.
Suurin osa Montreuil’n asukkaista on pied-noireja, jotka ovat lähinnä Algeriassa syntyneitä ranskalaisia. Montreuil’ssä on kolme metroasemaa. Montreuil kehittyi Ranskan kuninkaiden Ludvig XIV:n ja Ludvig XVI:n aikana, jolloin se oli ylhäisön asuinaluetta. Myöhemmin siitä tuli taiteilijoiden alue. Lumièren veljekset ja Georges Méliès ovat asuneet Montreuil’ssä. 
Montreuil’n naapurikunnat ovat etelässä Vincennes, lounaassa Pariisi, lännessä Bagnolet, luoteessa Romainville, pohjoisessa Noisy-le-Sec, idässä Rosny-sous-Bois ja kaakossa Fontenay-sous-Bois.
Nanterre

Nanterre on Pariisin läntisiä esikaupunkialueita, 11,1 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Nanterre on Hauts-de-Seinen departementin pääkaupunki. Siellä on arviolta 93 509 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 12,19 neliökilometriä.
Yksi Euroopan tärkeimmistä liikekeskuksista, La Défense, sijaitsee osittain Nanterressa. Myös Université Paris-Nanterre, yksi Pariisin alueen suurimmista yliopistoista, sijaitsee Nanterressa.
Nanterressa on kolme RER-asemaa sekä lähiöjuna Saint Lazaren rautatieasemalle.
Romuna

Romuna on Zen Cafén esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Vaikkei levy ollut varsinainen myyntimenestys, se sai esimerkiksi Rumba-lehdessä myönteiset arvostelut (4½ tähteä). Levyn single "Sella" soi radiossa hyvin ja oli Radiomafian soittolistan ensimmäinen pitkään. "Romuna" on nykyään huomattavasti tunnetumpi kuin vuonna 1997, koska yhtyeen fanit ovat olleet kiinnostuneita sen historiasta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Zen Café, sanoittanut Samuli Putro sekä sovittanut Martti Salminen ja Zen Café.