tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rannikkotykistörykmentti 2 (1919)

Rannikkotykistörykmentti 2 (RT2) oli Suomen rannikkopuolustuksen tykistörykmentti, joka perustettiin 1919.
Perustaminen.
II rannikkotykistöpataljoona nimettiin 19. huhtikuuta 1919 rannikkotykistörykmentti 2:ksi. Perustettaessa rykmentin esikunta ja varikkokomppania olivat Viipurissa Tervaniemellä, mistä ne siirrettiin 3. maaliskuuta 1921 keskuskasarmille. Rykmenttiin kuului lisäksi neljä patteristoa. I patteriston esikunta oli Rankissa ja siihen kuuluivat Rankin ja Kilpisaaren patterit. II patteriston esikunta Uuraassa ja patterit Uuraassa, Tuppurassa ja Härkölässä. III patteriston esikunta oli Humaljoella ja patterit Humaljoella ja Saarenpäässä, mikä oli vasta suunnitteilla. IV patteriston, joka lakkautettiin Tarton rauhansopimuksen nojalla, esikunta oli Inossa ja patterit Puumalassa ja Inossa.
Historia.
Rykmentti jaettiin 1. tammikuuta 1934, jolloin I patteristosta muodostettiin 2. erillinen rannikkopatteristo. Patteristosta oli kuitenkin jo 1. lokakuuta 1933 siirretty koulutusasioissa merivoimien komentajan alaiseksi.
Rykmentti lakkautettiin hieman ennen talvisodan liikekannallepanoa, kun siitä muodostettiin Viipurin lohko 14. lokakuuta 1939.
Soittokunta.
Rykmenttiin kuului lisäksi soittokunta 1920-1928.
Komentajat.
Rykmentinkomentajina olivat:
Rannikkotykistörykmentti 3 (1919)

Rannikkotykistörykmentti 3 oli Suomen rannikkopuolustuksen tykistörykmentti, jonka tehtävänä oli Laatokan puolustus.
Historia.
Perustettaessa vuonna 1919 rannikkotykistörykmentin esikunta oli Sortavalassa. Vuonna 1923 tehtiin päätös, jonka mukaisesti pääosa rykmentin henkilöstöstä siirtyisi Jaakkimaan Lahdenpohjan kauppalaan. Tiloiksi pakkolunastettiin 1930 Rauhalan kartano ja ensimmäisten kasarmien rakentaminen aloitettiin jo samana vuonna.
Tweede Divisie

 Tweede Divisie on Alankomaiden jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso.
Turun lohko (1939)

Turun lohko oli Suomen rannikkotykistöön kuuluva rannikkopuolustusyksikkö, joka muodostettiin 10. syyskuuta 1939 liittyen 1. syyskuuta 1939 Saksan valtakunnan Puolaan hyökkäämisen johdosta 3. syyskuuta 1939 Britannian ja Ranskan sodanjulistuksin laajenneeseen toiseen maailmansotaan. Turun Lohkon itäpuolella oli Hangon lohko, länsipuolella Ahvenanmaan lohko sekä pohjoispuolella Satakunnan lohko.
Tästä katsotaan Turun Rannikkorykmentin varsinaisen historian alkaneen. Sodan uhan kasvaessa linnakkeiden rakennustöitä kiirehdittiin, mutta määrärahojen puutteen takia oli linnakkeiden hoito laiminlyöty 1920- ja 1930-luvuilla. Tykkitilanne saatiin tyydyttäväksi rannikkotykkien osalta, mutta ilmatorjuntatykeistä oli huutava pula. Myös tulenjohto- ja viestikalustossa oli suuria puutteita.
14. joulukuuta 1939 Utön linnakkeelta havaittiin kello 11 kahden projekti-7-luokan hävittäjän lähestyvän. Noin 11½:n kilometrin päässä Utöstä ammuttiin kuuden tuuman Canet-rannikkotykkien pattereilla. Utöltä tehtyjen havaintojen mukaan toinen G-luokan hävittäjistä sai yhden osuman. Hävittäjät päästivät ilmaan savua ja irtautuivat. Savujen hälvettyä nähtiin vain yksi hävittäjä jäljellä: toisen uskottiin uponneen. Toinen hävittäjistä oli Gnevnyj 
Turun Lohkon kokoonpano oli seuraava:
Tykistötilanne Turun Lohkolla 10.11.1939
Castore-luokka

Castore-luokka oli Italian laivaston kahden vuosina 1889-1891 valmistuneen tykkiveneen muodostama alusluokka.
Sotaministeriön tilaamien alusten rakennustyöt aloitettiin 1888. Alukset luovutettiin laivastolle 1891-1892 Kruppin valmistamien 40 cm/32 -tykkien koealustoina. Tykki painoi 117 tonnia ja sen maksimi korotuskulma oli kolmetoista astetta. Tykin ammus painoi 1 980 naulaa ja sen nopeus oli etriä sekunnissa.
Navi Mumbain kansainvälinen lentoasema

Navi Mumbain kansainvälinen lentoasema ("Navi Mumbai International Airport") rakenteilla oleva lentoasema Mumbain metropolialueella. Se tulee olemaan toinen metropolialueen lentoasema Chhatrapati Shivajin kansainvälinen lentoaseman lisäksi. Lentokentälle tulee kaksi samansuuntaista 3 700 metrin pituista 60 metriä leveää kiitotietä jotka ovat toisistaan 1 550 metrin etäisyydellä.
Hankkeen käynnistymiseen menee vielä ainakin kaksi vuotta. Hanke vaatii kokonaisuudessaan 2 268 hehtaaria maata joista suurin osa on valtion omistamaa, mutta kiitotien kohdalla olevien 10 kylän maanomistajat eivät halua luopua maalueistaan. Sen vuoksi alueella on tehty vasta tasoitustöitä, mutta kiitotien ja lentoaseman rakentamista ei ole vielä aloitettu. Alun perin ensimmäisen lennon piti lähteä lentoasemalta vuoden 2020 joulukuussa.
Lentoasema on tarkoitus yhdistää hyperloopilla Mumbaihin ja Puneen.
Acciaio-luokka

Acciaio-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmentoista aluksen muodostama sukellusveneluokka, joka muodostaa viidennen alaluokan 600-tonnin rannikkosukellusveneistä. Luokan alusten valmistus aloitettiin 1940-1941 ja ne valmistuivat 1941-1942. Ne osallistuivat toiseen maailmansotaan, jonka aikana kahdeksan alusta tuhoutui ja yksi vallattiin. Lopuista kaksi jatkoi palvelustaan Italian merivoimissa ja yksi luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliitolle. 
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat paranneltuja versioita Adua- ja Perla-luokkien aluksista. Niissä oli muun muassa pienempi torni, mikä paransi alusten vakautta ja pienensi silhuettia. Luokan kolmestatoista aluksesta kuusi valmistettiin CRDA:n Monfalconen telakalla, neljä OTO:n Muggianon telakalla ja loput kolme Cantieri Tosilla Tarantossa.
Alusten uppouma pinta-ajossa oli 697 ja sukelluksissa 850 pitkää tonnia. Niiden pituus oli 60,18, leveys 6,44 ja syväys 4,78 metriä. Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Aseistusta täydensi 100 millimetrin 45 pituuskaliiperin kansitykki. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli yksi tai kaksi kappaletta 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä tai kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Luokan alusten propulsiojärjestelmä tuotti kahteen akseliin pinta-ajossa kahdella Fiat-dieselmoottorilla 1 400 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 14 solmun huippunopeuden. Sukelluksissa kaksi CRDA-sähkömoottoria tuotti vastaavasti 800 hevosvoimaa mahdollistaen 7,7 solmun huippunopeuden. Aluksilla oli tankeissa 78 tonnia polttoöljyä. Tosin valmistamilla aluksilla oli voimakkaammat dieselmoottorit kuin muilla, mikä mahdollisti 14,7 solmun nopeuden pinta-ajossa. Tosin aluksilla oli myös CRDA:n sähkömoottorit vaihdettu joko Ansaldon tai Marellin sähkömoottoreihin. Tehokkaamman propulsion seurauksena alusten perän torpedoputket poistettiin.
Adua-luokka

Adua-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston seitsemäntoista aluksen muodostama sukellusveneluokka, joka muodostaa neljännen alaluokan 600-tonnin rannikkosukellusveneistä. Luokan alukset valmistuivat 1930-luvun lopulla ja ne osallistuivat toiseen maailmansotaan, jonka aikana kuusitoista alusta tuhoutui. Ainoastaan "R.Smg. Alagi" selvisi sodasta.
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat toisintoja Perla-luokan aluksista. Luokan alusten uppouma oli pinta-ajossa 680 ja sukelluksissa 844 tonnia. Alusten pituus oli 60,18 metriä ja niiden leveys 6,45 ja syväys 4,7 metriä.
Aluksilla oli pinta-ajoa varten kaksi 600 hevosvoiman dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa akseleita pyörittivät kaksi 400 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset saavuttivat pinta-ajossa 14 ja sukelluksissa 7,5 solmun nopeuden. Pinta-ajossa 10,5 solmun nopeudella alusten toimintamatka oli 3 180 merimailia. Sukelluksissa neljän solmun nopeudella toimintamatka oli 74 merimailia.
Alusten aseistuksena oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, joista neljä oli keulassa ja kaksi perässä. Kuhunkin putkeen oli yksi torpedo aluksen varastossa eli aluksella oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Aluksilla oli lisäksi 100 millimetrin kansitykki. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi tai kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Oranssi Asunnot

Oranssi Asunnot on Oranssi ry:n omistama voittoa tavoittelematon osakeyhtiö, joka tarjoaa yhteisöllistä ja omatoimista asumista nuorille. Oranssi Asunnot peruskorjaa ja kunnostaa vanhoja rakennuksia kohtuuhintaisiksi nuorisoasunnoiksi. Asuminen eroaa tavallisesta vuokra-asumisesta selkeimmin asukkaiden aktiivisuuden vuoksi. Asukkaat osallistuvat talojen peruskorjaukseen sekä huolehtivat pitkälti itse talojen ylläpidosta.
Historia.
Nuorille asuntoja vaatinut Oranssi valtasi ensimmäiset talonsa Helsingin Kumpulassa vuonna 1990. Oranssi Asunnot perustettiin vuonna 1992 hallinnoimaan Oranssin asumistoimintaa. Alun perin talonvaltauksista alkunsa saanut toiminta vakiintui, kun Oranssi neuvotteli vuokrasopimuksen kahteen vanhaan purku-uhan alla olleeseen puutaloon Kumpulassa. Talot olivat huonokuntoisia ja peruskorjausta vailla. Asukkaat kunnostivat talot talkoovoimin, minkä vuoksi asuntojen vuokrataso kyettiin pitämään edullisena. Oranssi Asuntojen toiminta on vuosien mittaan laajentunut.
Kiinteistöt.
Oranssi Asunnoilla on kolmetoista nuorisoasumiseen tarkoitettua puutaloa eri puolilla Helsinkiä. Oranssin asuinyhteisöt sijaitsevat Kumpulassa, Arabiassa, Herttoniemessä, Tapanilassa, Pasilassa ja Pakilassa, joissa on yhteensä 74 vuokra-asuntoa. Taloissa asuu noin satakolmekymmentä asukasta. Yhtiön hallinnassa olevista kolmestatoista puutalosta yksitoista on Oranssi Asuntojen omistamia ja kaksi on vuokralla Helsingin kaupungilta. Kaikki talot yhtä lukuun ottamatta on suojeltu Museoviraston sr-2-suojelumerkinnällä..
The New Times

The New Times () on venäjänkielinen lehti, joka ilmestyy Venäjällä. Se ilmestyy nykyisin ainoastaan verkossa. Lehti suhtautuu kriittisesti venäläisiin vallanpitäjiin.
Lehti sai 22 miljoonan ruplan (300 000 euroa) suuruisen sakon, kun se moskovalaisen tuomioistuimen mukaan ilmoitti ulkomailta tulleesta rahoituksesta liian myöhään. Sakko vastaa lehden vuotuista budjettia. Lehden tueksi perustetulle pankkitilille tuli lukijoiden lahjoituksia yli sakon määrä. Lehden päätoimittajan Jevgenija Albatsin mukaan sakkojen tarkoitus oli kaataa lehti.
Lehden taustalla on säätiö, joka on saanut lahjoituksia venäläisiltä, mutta viranomaiset määrittelivät sen vuonna 2014 ”ulkomaiseksi agentiksi”, ja se määrättiin kesällä 2018 kertomaan rahoituksestaan. Päätoimittajan mukaan niin tehtiin. Tutkinta lopetettiin mutta aloitettiin uudestaan. Vaikka tuomari ilmoitti syksyllä syyteoikeuden vanhentumisesta, oikeus totesi lokakuussa toisin ja langetti sakon, josta lehti aikoo valittaa. Tilanteen arvellaan johtuvan kriittisestä Putin-juttusarjasta, jonka lehti julkaisi presidentinvaalien jälkeen.
Trietyyliortoformaatti

Trietyyliortoformaatti eli trietyyliortoformiaatti (C7H16O3) on ortoestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa trietyyliortoformaatti on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on havupuita muistuttava tuoksu. Trietyyliortoformaatti liukenee hieman veteen, mutta myös hydrolysoituu veden vaikutuksesta erityisesti happamissa olosuhteissa. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Trietyyliortoformaattia valmistetaan natriumetoksidin ja kloroformin välisellä reaktiolla. Myös etanolin ja vetysyanidin välistä reaktiota voidaan käyttää. Trietyyliortoformaattia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen etyyliasetaaleja, karboksyylihappojen kanssa muodostaen estereitä ja diolien kanssa muodostaen alkeeneja. Yhdisteestä valmistetaan myös hartseja ja syaniiniväriaineita.
Keskuskoulu (Raahe)

Keskuskoulu on Raahen keskustassa sijaitseva peruskoulun alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulu on taide- ja kulttuuripainotteinen.
Keskuskoulun koulurakennuksen suunnitteli arkkitehti Johan Jacob Ahrenberg, ja se valmistui vuonna 1912. Rakennuksessa on yhdistelty muun uusrenessanssia ja klassismia sekä doorilaisia ja joonialaisia pylväitä.
Nakkilan liikuntakeskus

Nakkilan liikuntakeskus on liikuntahalli Nakkilan kunnassa. Sen remontointi aloitettiin elokuussa 2017. Remontti saatiin valmiiksi joulukuussa 2018. Liikuntakeskuksen yhteydessä on muun muassa kuntosali, liikuntasali, juoksusuora ja kahvio. Ulkona on yleisurheilu- ja jalkapallokenttä. Liikuntakeskuksessa on myös nuorisotila. Liikuntakeskuksessa oli ennen myös uimahalli.
Malesian kansalliskirjasto

Malesian kansalliskirjasto (; lyh. PNM; , lyh. NLM) on Malesian pääkaupungissa Kuala Lumpurissa toimiva kansalliskirjasto.
Malesiassa säädettiin vapaakappaleita koskeva laki vuonna 1966. Sen mukaan kirjojen julkaisijoiden tuli antaa kaksi julkaisemaansa teoskappaletta Malesian kansalliskirjastolle. Tästä syystä perustettiin samana vuonna aluksi Malesian kansallisarkiston osana toiminut kansalliskirjasto. Erillistä Malesian kansalliskirjastoa koskeva säädös annettiin vuonna 1972. Sittemmin (1986) säädettiin, että kansalliskirjastolle tuli antaa viisi kappaletta painettuja julkaisuja ja kaksi muuten julkaistua teosta. 
Hallinnollisesti kirjasto toimii Malesian turismi-, taide- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa. Kansalliskirjastoa johtaa Nafisah Ahmad.
Malesian kansalliskirjasto toimii maassaan kirjojen ja muiden erillisteosten kansainvälisen ISBN-standarditunnuksen sekä sarjajulkaisujen ISSN-tunnuksen myöntäjänä.
Malesialaisten lukutaito.
Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma UNEPin mukaan Malesian vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli lukutaitoisia 93,1 prosenttia vuonna 2010.
Ilmari Neronen

Toivo Ilmari Neronen (5. elokuuta 1902 Mouhijärvi – 2. kesäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria.
Ilmari Nerosen vanhemmat olivat kasööri Oskar Neronen ja Hilma Amanda Poussa ja puoliso vuodesta 1933 Kaisa Elisabet Rikkonen. Neronen tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1928. Valmistuttuaan hän oli vuoden ajan Pohjois-Satakunnan maatalousopiston opettaja, sitten Pienviljelijäin keskusliiton järjestökonsulentti ja apulaissihteeri 1929–1942. "Maaseudun Tulevaisuus" -lehden palvelukseen hän siirtyi 1942, ensin toimittajaksi, vuodesta 1943 toimitussihteeriksi ja myöhemmin toimituspäälliköksi. Lehden päätoimittaja hän oli 1960–1969.
Maxime Lajoie

Maxime Lajoie (s. 5. marraskuuta 1997 Québec, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesin organisaatiossa.
Pelityyli.
"The Sports Forecaster" -sivuston mukaan Lajoie on liikkuva alla around -puolustaja, joka luistelee ja tuo kiekkoa ylös hyvin. Hän pelaa hyvin hyökkäyssuuntaan, käsittelee hyvin mailaansa ja on käyttökelpoinen kaikissa pelitilanteissa. Lajoien tulisi kuitenkin käyttää runkoaan paremmin hyödyksi ja laukoa vielä useammin maksimoidakseen potentiaalinsa NHL-tasolla.
Ura.
Lajoie syntyi Québecin kaupungissa, mutta hän muutti perheineen lapsena isänsä töiden vuoksi ensin Montréaliin ja sittemmin Ontarion Torontoon. 7-vuotiaana Lajoie muutti Albertan Calgaryyn, jossa hän vietti loput lapsuusvuotensa ja suurimman osan juniorivuosistaan. 
Lajoie pelasi Calgary Royalsin paidassa, kun Swift Current Broncos varasi hänet 95. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2012. Lajoie pelasi kaksi seuraavaa kautta vielä AMHL-juniorisarjaa Royalsissa. Hän oli kaudella 2013–2014 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+10=17. Lajoie valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös ensimmäisen WHL-ottelunsa. WHL:n tulokaskaudellaan 2014–2015 Lajoie teki 72 runkosarjaottelussa tehot 7+33=40 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Kaudella 2015–2016 hän nousi Broncosin varakapteeniksi. Lajoie oli joukkueen tehokkain puolustaja ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 8+29=37.
Ottawa Senators varasi Lajoien viidennellä kierroksella 133. pelaajana . Hän teki jo saman vuoden lokakuussa seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän pelasi kauden 2016–2017 vielä Swift Current Broncosin WHL-joukkueessa, jossa Lajoie teki runkosarjassa 42 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän jakoi kahdeksalla syöttöpisteellään joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Aleksi Heponiemen kanssa. Kaudeksi 2017–2018 Lajoie siirtyi Ottawa Senatorsin organisaatioon. Hän pelasi lähes koko kauden farmijoukkue Belleville Senatorsissa, AHL:ssä, jossa tulokaskausi toi 56 runkosarjaottelussa tehot 1+14=15. Lajoie pelasi kauden aikana myös yhden ottelun ECHL-joukkue Brampton Beastissa.
Lajoie otti syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi paikan Ottawa Senatorsin NHL-kauden 2018–2019 avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 4. lokakuuta 2018 Chicago Blackhawksia vastaan. Lajoie sai ottelussa jääaikaa 18.53 minuuttia. Hän teki ottelussa myös NHL-uransa avausmaalin ja sai syöttöpisteen Colin Whiten tekemään ylivoimamaaliin. Lajoiesta tuli Wade Reddenin jälkeen Senatorsin seurahistorian toinen NHL-debyytissään maalinteossa onnistunut puolustaja. Hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi.
Muuta.
Lajoien ensisijainen äidinkieli on ranska, mutta hän puhuu Québecistä Calgaryyn muuttamisensa myötä äidinkielenään myös englantia.
Nordic ID

Nordic ID Oyj on suomalainen RFID-teknologiayhtiö.
Nordic ID:n kaupankäynti osakkeilla alkoi Helsingin pörssin First North -listalla 30. marraskuuta 2018.
Brady Sarl -niminen yritys teki ostotarjouksen yhtiön osakkeista, ja kaupankäynti osakkeilla päättyi joulukuussa 2021. 
Suurimmat osakkeenomistajat.
Marraskuun 2018 lopussa Nordic ID:n kahdeksan suurinta omistajaa olivat seuraavat:
Pyhän Klement Ohridialaisen yliopisto

Pyhän Klement Ohridialaisen yliopisto (, УКЛО, UKLO) on toinen Pohjois-Makedonian valtiollisista yliopistoista. Yliopiston toiminnot ovat pääasiassa Bitolassa, mutta sillä on myös toimintoja Prilepissä, Ohridissa, Velesissä, Kičevossa ja Skopjessa. 
Yliopisto perustettiin 1979, mutta nimettiin pyhimyksen mukaan vasta 1994.
Eeva Turunen (kirjailija)

Eeva Turunen (s. 1983 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on valmistunut arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä yliopistosta ja opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa.
Turusen esikoisromaani "Neiti U muistelee niin sanottua ihmissuhdehistoriaansa" voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon vuonna 2018. Hänen näytelmänsä "Muutama sana Ullasta" oli vuonna 2015 Lea-palkinnon finalistina ja voitti valtakunnallisen monologikilpailun. Näytelmä on käännetty myös saksaksi ja italiaksi.
Vuonna 2022 Turunen voitti Kalevi Jäntin palkinnon romaanistaan "Sivistynyt ja miellyttävä ihminen", joka oli myös yksi vuoden Finlandia-palkintoehdokkaista.
Jeanne Dielman

Jeanne Dielman ("Jeanne Dielman, 23 quai du Commerce, 1080 Bruxelles") on Chantal Akermanin käsikirjoittama ja ohjaama belgialais-ranskalainen kokeellinen draamaelokuva vuodelta 1975. Yli kolmituntinen elokuva seuraa kolmea päivää keski-ikäisen ja keskiluokkaisen leskirouvan kotiin sidottua elämää apaattisen teinipojan äitinä ja kuvaa pedanttisen tarkasti naisen kotiaskareita, jotka keskeytyvät iltapäivisin maksullisen seksin tarjoamiseen. Kolmantena päivänä Jeannen elämä murtuu. Nimiosaa esittää Delphine Seyrig.
Elokuvan kerronta perustuu kiinteään kameraan, pitkiin kuviin ja vain harvoihin leikkauksiin. Elokuvan tyylin määrittely on ollut tutkijoille hankalaa, sitä on luonnehdittu muun muassa feministiseksi ja etnografiseksi. Monet 1970-luvun avantgarde-elokuvantekijät sanoutuivat irti sen tyylistä. Suurelle yleisölle elokuva on jäänyt vieraaksi, mutta elokuvatutkijat etenkin Ranskassa, Espanjassa ja englanninkielisissä maissa ovat käsitelleet sitä laajasti.
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti "Jeanne Dielmanin" kaikkien aikojen 20 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Joulukuussa 2022 "Jeanne Dielman" nousi kaikkien aikojen parhaaksi elokuvaksi Britannian filmi-instituutin (BFI) kerran vuosikymmenessä tekemässä "Sight &amp; Sound" -elokuvalehden kyselyssä. Jeanne Dielman syrjäytti vuodesta 2012 kyselyn kärkipaikalla olleen Alfred Hitchcockin "Vertigo – punaisen kyyneleen". Sitä ennen listakärjessä oli "Citizen Kane" neljänkymmenen vuoden ajan.
Sendain metro

Sendain metro () on Japanin Sendain kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Sendain kaupungin liikennelaitos (). Järjestelmään kuuluu kaksi linjaa, Nanboku-linja ja Tōzai-linja, joiden yhteispituus on 28,7 kilometriä ja joilla on 29 asemaa. Vuonna 2016 Sendain metro kuljetti noin 84 miljoonaa matkustajaa; päivittäin matkustajia oli keskimäärin 229 000. 
Historia.
Sendain kasvaessa toisen maailmansodan jälkeen sen kaupunkialue laajeni ja liikenne autoistui, mikä johti pahenevaan ruuhkautumiseen. Kaupunki perusti vuonna 1963 komitean, jonka tehtävänä oli löytää kaupungille nopea ja tehokas julkisen liikenteen järjestelmä. Komitea ehdotti pohjois–eteläsuuntaisen metrolinjan rakentamista. Kaupungin raitioliikenne lakkautettiin vuonna 1976. Nanboku-linjan rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1981 ja valmiiksi linjan ensimmäinen osa saatiin vuoden 1987 heinäkuussa. Nykyisen pituutensa linja saavutti vuoden 1992 laajennuksen myötä. Toisen linjan eli Tōzai-linjan rakentaminen käynnistyi vuonna 2006 ja se avattiin joulukuussa 2015. 
Linjat.
Sendain metroon kuuluu kaksi linjaa, pohjois–eteläsuuntainen Nanboku-linja ja itä–länsisuuntainen Tōzai-linja. Ne kohtaavat toisensa kaupungin keskustassa Sendain rautatieasemalla, josta on vaihtoyhteys JR Higashi-Nihonin rautatielinjoille ja Tōhoku Shinkansen -suurnopeusjunalinjalle. Metrolinjat muodostavat ristin muotoisen joukkoliikenteen runkoverkon, joka palvelee kaikkia neljää ilmansuuntaa.
Mohinga

Mohinga tai mondi on riisinuudeleista, sekä kala- ja kookoscurrykastikkeesta valmistettava myanmarilainen eli burmalainen ruokalaji. Mohingaa pidetään usein maan kansallisruokana.
Mohingan vermiselliä muistuttavat nuudelit valmistetaan hieman hapatetusta riisijauhosta. Nuudelien kanssa on kala- ja kookoscurrykastiketta, joka on rakenteeltaan ohutta ja lähes keittomaista. Annoksen lisukkeena voidaan tarjoilla useita erilaisia vaihtoehtoja, kuten keitettyjä kananmunia, paahdettua valkosipulia, pillisipulia, kikherneitä, chilipaprikoja, banaanipalmun ydintä ja esimerkiksi katkaravuista valmistettuja pihvejä.
Mohingaa pidetään usein Myanmarin eli Burman kansallisruokana. Burmassa se on tyypillinen etenkin aamiaisena. Mohinga on suosittu katuruoka, jota myydään laajalti esimerkiksi kaupunkien torien ja katuvarsien kojuista.
Self Inflicted

Self Inflicted on Chelsea Grinin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. heinäkuuta 2016. Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 105. Albumi on yhtyeen viimeinen, jolla Alex Koehler, Jake Harmond ja Dan Jones ovat mukana ennen yhtyeestä lähtöään vuonna 2018.
AllMusicin mukaan albumin soundi on deathcorea, mutta soittotyyliä on kuvailtu myös djentmäiseksi.
Vastaanotto.
AllMusic palkitsi albumin kolmella ja puolella tähdellä viidestä, ja huomauttaa, että ""Self Inflicted" on yhtä uhkaava ja armoton kuin kaikki muu, mitä Chelsea Grin on julkaissut tähän mennessä; raivokasta taontaa, joka on yhtä lailla teknisen lujaa kuin rankaisevaa".
Assadin kansalliskirjasto

Assadin kansalliskirjasto () on Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa toimiva, maan hallitsijasuvun mukaan nimetty kansalliskirjasto. Kirjaston johtajana toimii tohtori Ali al-Aydi. Kansalliskirjaston rakennuksen suunnitteli kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittanut puolalainen arkkitehti. Se rakennettiin vuosina 1979–1983 ja avattiin 1984. 
Tätä ennen kansalliskirjastona toimi osaltaan Damaskoksessa sijaitseva, sulttaani Baibarsin perustama madrasa, vuosina 1277–1281 aiemmasta yksityisasunnosta oppilaitokseksi ja mausoleumiksi muutettu Madrasa al-Zahiriyya, joka tunnetaan myös al-Zahiriyyan kirjastona ().
Syyriassa toimii myös vuonna 1924 alkujaan tieteelliseksi kirjastoksi perustettu Aleppon kansalliskirjasto.
Syyrian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 80,84 prosenttia (vuonna 2004). Naisten lukutaidottomuus oli vuonna 2004 yli 14 prosenttiyksikköä miehiä yleisempää, sillä yli 15-vuotiaitten naisten lukutaitoprosentti oli 73,63 % ja miesten 87,76 % (2004).
Porin seitsemän ilmapalloa

Porin seitsemän ilmapalloa on suomalainen ufotapaus vuodelta 1969. Tapauksessa havaitun seitsemän pallon muotoisen esineen mysteeri on yhä selvittämättä. 
Porin lentokentän yllä havaittiin 12. päivä huhtikuuta 1969 seitsemän keltaista, pallon muotoista esinettä. Ilmavoimissa palvellut Jouko Kuronen oli lähdössä Porin lentokentältä suorittamaan lentäjätoverinsa kanssa Kuopioon aiottua suunnistuslentoa. Ollessaan rullaamassa koneellaan lennonjohdon antamien ohjeiden mukaisesti kiitotielle lentoon noustakseen hän kuuli radiosta, että täysharjoituksia suorittavien Fouga Magister -koneiden valvoja kehotti taistelulentäjä Tarmo Tukevaa keskeyttämään syöksynsä ja käyvän katsomassa, mitä lentokentän yläpuolella havaitut ”ilmapallot” olivat. Ne olivat paikallaan arviolta 1 500 – 3 000 metrin korkeudessa. Kuronen halusi nähdä myös itse, mitä pallot olivat, ja käänsi koneensa niin, että näki seitsemän pallon tai levyn muotoista esinettä leijuvan lentokentän yläpuolella. Hän näki myös Fouga Magisterin, joka lähestyi esineitä. Myös Kurosen koneen oma tutka sekä lennonjohto havaitsivat kohteet. Saatuaan kohteet näköetäisyydelle Kuronen totesi ne yleismuodoltaan pyöreiksi, mutta etäisyyttä hän ei voinut arvioida kiintopisteiden puuttuessa. Sitten kohteet asettuivat muodostelmaan ja kiihdyttivät kohti pohjoista, eikä kovalla vastatuulella ollut mitään vaikutusta niiden valtavaan kiihtyvyyteen. Valvoja ilmoitti Tukevalle, ettei hän voi saada kohteita enää kiinni, ja niitä 700 kilometrin tuntinopeudella lähestynyt kone vaikutti ikään kuin jäävän paikoilleen, kun kohteet hävisivät kohti pohjoista. Kohteiden valtavasta nopeudesta kertoi sekin, että ne havaittiin saman minuutin aikana vajaa 200 kilometrin päässä Vaasassa.
Myöhemmin muun muassa Lappeenrannan lentoaseman päällikkönä toiminut Jouko Kuronen vahvisti tarinan todenperäisyyden Ylelle.
Porin tapaus on ainoa ufo-tapaus, jonka todenperäisyyden Suomen ilmavoimat on myöntänyt. Siinä yhteistä ulkomaalaisiin vastaaviin tapauksiin ovat käynnissä ollut sotilasharjoitus ja vesistön läheisyys.
Perla-luokka

Perla-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kymmenen aluksen muodostama sukellusveneluokka, joka muodosti kolmannen alaluokan 600-tonnin rannikkosukellusveneistä. Luokan alukset valmistuivat 1930-luvun lopulla ja ne osallistuivat toiseen maailmansotaan, jonka aikana kuusi alusta menetettiin.
Suunnittelu.
Luokan alukset olivat toisintoja Sirena-luokan aluksista. Muutoksina olivat lähinnä tornin muotoilu, kehittyneemmät moottorit, kaikuluotain ja ilmanvaihtojärjestelmä, joka mahdollisti suuremman polttoainetäytön. Luokan uppoumaltaan pinta-ajossa 695 tonnia ja sukelluksissa 855 t. Pituus oli 60,20 metriä, leveys 6,4 m ja syväys 4,70 m.
Aluksilla oli pinta-ajoa varten kaksi 675–750 hevosvoiman dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa akseleita pyörittivät kaksi 400 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset saavuttivat pinta-ajossa 14 solmun ja sukelluksissa 7,5 solmun nopeuden. Pinta-ajossa kahdeksan solmun nopeudella alusten toimintamatka oli 5 200 merimailia (9 600 km). Sukelluksissa neljän solmun nopeudella toimintamatka oli 74 merimailia.
Aseistuksena oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, joista neljä keulassa ja kaksi perässä. Kukin putki oli varustettu yhdellä aluksen varastoon sijoitetulla torpedolla, eli aluksella oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Luokan sukellusveneet oli lisäksi varustettu 100 millimetrin kansitykillä. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi tai kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Kolme etsivää ja naurava varjo

Kolme etsivää ja naurava varjo on 3 etsivää -kirjasarjan 11. osa. Kirjan on kirjoittanut Robert Arthur ja suomentanut Laura Tetri.
Helge Ingstad

Helge Marcus Ingstad (30. joulukuuta 1899 Meråker, Pohjois-Trøndelagin lääni, Norja – 29. maaliskuuta 2001 Oslo, Norja) oli norjalainen juristi, kirjailija ja arkeologi. Vuosina 1922–25 hän toimi Huippuvuorten kuvernöörinä.
Ingstad löysi yhdessä vaimonsa Anne Stine Ingstadin kanssa tuhat vuotta vanhan muinaisnorjalaisen asuinpaikan Newfoundlandin L’Anse aux Meadowsista. Löydön ansiosta Amerikan historia sai uusia ulottuvuuksia. Kun hän täytti sata vuotta vuoden 1999 lopussa, hänen työnsä oli innoittanut lukuisia kirjailijoita, historioitsijoita ja arkeologeja. Ingstad julkaisi retkistään Pohjois-Amerikkaan tietokirjoja ja romaaneja, joita on myös suomennettu. 
Ingstad opiskeli oikeustiedettä Kristianiassa Kuninkaallisessa Frederikin yliopistossa (nyk. Oslon yliopisto) ja valmistui 1922. Alan valintaan saattoi vaikuttaa se, että hänen isoisänsä Marcus Pløen Ingstad oli ollut yliopiston roomalaisen oikeuden professori. Ingstad kuoli 101-vuotiaana.
Palkinnot ja tunnustukset.
Ingstadin mukaan on nimetty fregatti "KNM Helge Ingstad" ja asteroidi 8993 Ingstad.
Isoflavonoidit

Isoflavonoidit on ryhmä heterosyklisiä orgaanisia yhdisteitä, joita tavataan eräissä kasveissa. Isoflavonoidit ovat flavonoidien isomeereja ja niiden fenyyliryhmä on 3-asemassa, kun se flavonoideilla on 2-asemassa. Isoflavonoideihin kuuluvia yhdisteitä tunnetaan yli 600.
Isoflavonoideihin kuuluvia yhdisteryhmiä ovat muun muassa isoflavaanit, joiden rakenne on 3-fenyylikromaanirakenne, isoflavonit, joiden rakenteessa on tyydyttymätön kaksoissidos ja karbonyyliryhmä, pterokarpaanit, joissa on fuusioituneita rengasrakenteita ja rotenoidit. Isoflavonoideissa voi olla hydroksyyliryhmä 2-asemassa olevaan hiiliatomiin liittyneenä. Esimerkkejä isoflavoinoideihin kuuluvista yhdisteistä ovat muun muassa genisteiini ja daidtseiini. Isoflavonoideja muodostuu flavonoideista sytokromi P450-entsyymiryhmään kuuluvan entsyymin katalysoimana.
Isoflavanoideja esiintyy erityisesti hernekasveissa. Muita heimoja, joiden lajeissa niitä on tavattu, ovat muun muassa ruusukasvit, mulperikasvit, revonhäntäkasvit, podokarpuskasvit, sypressikasvit, kurjenmiekkakasvit ja muskottikasvit. Isoflavonoideilla on biologista aktiivisuutta. Ne sitoutuvat eläimissä estrogeenireseptoreihin ja tämän vuoksi niitä kutsutaan usein kasviestrogeeneiksi.
Kolme etsivää ja Tulinen silmä

Kolme etsivää ja Tulinen silmä (engl. "The Three Investigators in The Mystery of the Fiery Eye") on 3 etsivää -kirjasarjan yhdeksäs osa, jonka kirjoitti Robert Arthur. Kirjan on suomentanut Inkeri Pitkänen.
Juoni.
Jupiter Jonesin ystävä Gus on saanut salaperäisen perinnön: suvun vanhan arvoituksen, jonka ratkaisija löytää mittaamattoman arvokkaan intialaisen rubiinin. Etsivät päättävät auttaa arvoituksen ratkaisemisessa, koska aarre kuuluu oikeuden nimessä Gusille. Mutta pojat saavat vastaansa vaarallisen joukon kokeneempia aarteenmetsästäjiä, jotka ovat saman aarteen jäljillä. Kuka löytää ensimmäisenä salaperäisen Tulisen silmän?
Erkki J. Anttila

Erkki Johannes Anttila (s. 1959 Tampere) on suomalainen tietokirjailija, tutkija, kouluttaja, free-lancer-toimittaja ja free-lancer-kääntäjä sekä yrityskonsultti. 
Anttila on toiminut 15 vuotta Tampereen teknillisessä yliopistossa Rakentamistalouden luennoitsijana ja laajojen tutkimushankkeiden vetäjänä.
Kolme etsivää ja kuiskaava muumio

Kolme etsivää ja kuiskaava muumio (engl. "The Three Investigators in the Mystery of the Whispering Mummy") on 3 etsivää -kirjasarjan kolmas osa, jonka on kirjoittanut Robert Arthur. Kirja julkaistiin alun perin Yhdysvalloissa vuonna 1965. Kirjan on suomentanut Laura Tetri ja julkaissut Suomessa muun muassa Gummerus.
Thomas Henry Ismay

Thomas Henry Ismay (7. tammikuuta 1837 Cumberland, Englanti – 23. marraskuuta 1899 Merseyside, Englanti) oli englantilainen laivanvarustaja, jonka omistaja-aikana brittiläisestä White Star Line -varustamosta kasvoi yksi huomattavimmista Pohjois-Atlantilla liikennöivistä laivanvarustamoista. Hänen poikansa oli J. Bruce Ismay.
Ismay on yksi aikansa kuuluisimmista laivanvarustajista. Kuuluisuuden taustalla vaikutti muun muassa, että hän loi tuhansia kauppamerenkulun ja meriteollisuuden työpaikkoja. Hänelle myönnettiin City of Belfastin vapaakansalaisuus vuonna 1899. Tämän lisäksi hän oli tarjonnut koko laivastoaan kuningatar Viktorian palvelukseen ensimmäisessä buurisodassa. Sen lisäksi Ismay toimi Lancashiren ja Cheshiren kreivikuntien rauhantuomarina, armeijan ja merivoimien järjestämistä käsittelevän lordi Hartingtonin komission jäsenenä, Cheshiren varapäällikköluutnanttina ja yliseriffinä. Vuonna 1897 Ismaylle tarjottiin baronetin arvoa, josta hän kuitenkin kieltäytyi. Ismayn kieltäytymistä aatelisarvosta ylistettiin englantilaisissa sanomalehdissä. 
1890-luvun lopulla Ismay huolestui J. P. Morganin hankkeesta ostaa kaikki Pohjois-Atlantilla liikennöivät varustamot International Mercantile Marine -yhtiölle ja samalla Morganin aloittavan mahdollisen tariffisodan. Ismay yritti saada myös muita brittiläisiä laivanvarustajia perustamaan kanssaan konsortiota, jolla brittiläinen Inman Line ostettaisiin takaisin IMM:ltä, mutta hän epäonnistui vakuuttamaan muut laivanvarustajat siitä, että Morgan oli tosissaan. Tätä pidetään vain yhtenä harvoista Ismayn uran epäonnistumisista. 
Ismay kuoli Dawpoolin kartanossa Merseysidessa 23. marraskuuta 1899. Hänen leskensä Margaret Ismay lahjoitti miehensä kuoleman jälkeen muun muassa 10 000 sterlingpuntaa Liverpoolin katedraalin rakentamista varten. Lahjoituksella kustannettiin Thomas Henry Ismayn nimikkoikkuna.
Kolme etsivää ja huokaavan luolan arvoitus

Kolme etsivää ja huokaavan luolan arvoitus (alkuperäinen teos: "Alfred Hitchcock and the three investigators in the mystery of the moaning cave") on 3 etsivää -kirjasarjan kahdeksas osa, jonka kirjoitti William Arden. Sen on suomentanut Inkeri Pitkänen ja julkaissut Gummerus ().
Fred Johnson

Fred Johnson (6. elokuuta 1899 Dublin – 4. joulukuuta 1971 Lontoo) oli irlantilainen näyttelijä.
Fred Johnson teki eri rooleja pitkän uransa mittaan.
Huomattavan osan rooleistaan hän teki nimenomaan TV:lle. 
Maininnan arvoisia ovat Saiturin joulu (1951), Poltettujen noitien hotelli (1960) ja Martti Luther (1953). 
Seth Holtin elokuvassa Pelon tunne hän esitti päähenkilön isää, joka oli tuolloin tosiasiassa kuollut.
Katolinen kirkko Skotlannissa

Katolinen kirkko Skotlannissa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä.
Skotlannissa on kaksi katolista arkkihiippakuntaa ja kuusi hiippakuntaa. Seurakuntia oli vuonna 2010 yhteensä 452. Samana vuonna katolisia arvioitiin olevan Skotlannissa 667 017, joita palveli yhteensä 740 pappia. Messuun osallistui viikoittain keskimäärin 185 608 henkeä. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan katolisiksi määritteli itsensä noin 841 000 skotlantilaista, mikä tarkoitti 16 % väestöstä. Saman laskennan mukaan uskonnottomia oli 37 % ja Skotlannin kirkon omaksi vakaumuksekseen ilmoittavia oli 32 %.
Kehä (yhtye)

Kehä on vuonna 2008 Laitilassa perustettu yhtye, joka soittaa suomenkielistä poprockia. Yhtye on julkaissut neljä kokopitkää albumia ja 19 singleä.
Kehä on saavuttanut urallaan kaksi kultalevyä singleillään Rakkaus Ennen Muita (kesäkuu 2023) ja Setämies (elokuu 2024). Rakkaus Ennen Muita on ylittänyt vuonna 2024 myös platinalevyyn oikeuttavan 4 miljoonan striimauksen rajan.
Yhteensä yhtyeen musiikkia on striimattu suoratoistopalveluissa yli 15 miljoonaa kertaa.
Setämies -singleen kuvattu musiikkivideo on ollut yli 100 päivää Suomen katsotuimpien musiikkivideoiden listalla Youtubessa. 
Vuonna 2014 yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Nummelalaisen VL-Median kanssa, jonka alla se julkaisi yhden albumin. Yhtye kuitenkin päätti irtisanoa sopimuksen vuoden 2016 lopulla ja julkaisee musiikkia nykyään oman levy-yhtiönsä kautta.
St Bride’s Church (Glasgow)

St Bride’s Church on episkopaalinen kirkkorakennus Glasgow’ssa Skotlannissa, jonka rakentaminen aloitettiin 1903. Se B-luokan suojelukohde.
Saarnastuoli ja kastemalja ovat tammea.
Bernex

Bernex on kaupunki Sveitsissä Geneven kantonissa. Kaupungissa on 10 000 asukasta. 
Maantiede.
Bernex sijaitsee Rhônejoen eteläpuolella Genevestä viitisen kilometriä lounaaseen. Sen naapurikuntia ovat lännessä Aire-la-Ville, Cartigny ja Laconnex, etelässä Soral, idässä Perly-Certoux, Confignon ja Onex ja pohjoisessa Vernier ja Satigny.
Liikenne.
Moottoritie A1 kulkee Bernexin kautta.
Turun Muna

Turun Muna Oy oli suomalainen rehujen valmistaja. Nykyisin Turun Muna on yksi Hankkija Oy:n aputoiminimistä.
Turun Munan perusti vuonna 1926 Niilo Näsänen, joka toimi yrityksen toimitusjohtajana kuolemaansa 1963 saakka. Yritys toimi vuonna 1932 ostamassaan Linnunpään kartanossa Piikkiössä ja 1957 hankitulla Munkkilan tilalla Paimiossa, jossa toimi Turun Munan koe- ja testauslaitos.
Turun Munan päätuotteita olivat Sampo-rehut. Se aloitti siipikarjanrehuista ja laajeni vähitellen muihin karjanrehuihin ja kalarehuihin. Munkkila ja Linnunpää olivat Suomen ensimmäisiä viherjauhotehtaita.
1970-luvun alussa Turun Muna rakennutti rehutehtaan Turun Kärsämäkeen. 1970-luvun lopulla Turun Muna perusti Mikkeliin nautakarjanrehua tuottavan tehtaan SOK:lta ostamaansa myllyyn.. Vuodesta 1976 Turun Munan tytäryhtiönä oli Jaakko-Tehtaat Euran Paneliassa, joka valmisti kanalakalusteita, viljankuivaamoja ja viljasiiloja.
Vuonna 1981 Turun Muna ja sen vuonna 1978 ostama Kariniemi myytiin Suomen Sokerille. Tuolloin yhtiöllä oli Turun ja Mikkelin lisäksi tehdas myös Tampereella. Myöhemmin Cultor-konsernin osana Turun Muna toimi nimellä Rehu-Sampo Oy. Kun Danisco vuonna 1999 osti Cultorin sokeriliiketoiminnan, rehuliiketoiminta myytiin Avenalle ja Kemiralle. 
Turun Munan entisessä toimistokiinteistössä Turun Ratapihankatu 53:ssa ovat myöhemmin toimineet muun muassa Turun taiteen ja viestinnän oppilaitos Tutvo (nyk. Turun taideakatemia) sekä Turun seudun musiikkiopiston rytmimusiikin opetus.
Deltarune

Deltarune on Toby Foxin kehittämä ja julkaisema roolipeli. Pelin ensimmäinen osa julkaistiin 31. lokakuuta 2018 Windowsille. Peli on tehty "vaihtoehtoisena aikajanana" edeltäjänsä Undertalen multiversumissa. Pelissä pelaajan teot vaikuttavat vain dialogeihin.
Pelin kulku.
Pelin alussa ihmislapsi Kris herää kotoaan, ja hänen pitää kiirehtiä kouluun, tai myöhästyy. Koulussa hänen pitää etsiä projektia varten pari, ja yhtäkkiä toinenkin myöhässä oleva oppilas, hirviö Susie paiskaa oven auki. Kris ja Susie pian hakevat lisää taululiitua, ja kun he ovat poistuneet, Susie paljastaa syöneensä viimeisen liidun, eikä halua, että Kris paljastaa asian ja joutuu erotetuksi. Susie haluaa, että jos hänet erotetaan, hänet erotetaan hyvästä syystä, ja hän uhkaa syödä Krisin naaman. Hän kuitenkin muuttaa mielensä, ja he hakevat yhdessä liitua varastosta. Varasto kuitenkin johtaa heidät Dark Worldiin, pimeään versioon todellisesta maailmasta. Myöhemmin he tapaavat mystisen Ralsein, joka kertoo heille Dark Worldin tarinan. Selviää, että Kris ja Susie ovat sankareita, joiden täytyy pelastaa Dark World pahalta kuninkaalta. Kuninkaan poika, Lancer, yrittää estää heitä tässä tehtävässä.
Useiden juonenkäänteiden, hirviötaisteluiden ja tapahtumien jälkeen he lopulta saapuvat pahan kuninkaan luokse Lancerin (jonka kanssa he ystävystyivät) kanssa. Paha kuningas ei siedä sitä, että hänen poikansa on ystävystynyt hyvien kanssa ja uhkaa tappaa Lancerin. Sankarit pelastavat Lancerin ja tuhoavat kuninkaan. He pääsevät lähteelle, jonka avulla he pääsevät takaisin oikeaan maailmaan. Ralsei riisuu naamionsa ja selviää, että hän muistuttaa Krisin veljeä, Undertalesta tuttua Asrielia. Kris ja Susie palaavat kouluun koulupäivän ollessa jo päättynyt. He ovat huoneessa täynnä viittauksia Dark Worldiin. Kris ja Susie hyvästelevät ja sopivat uudet leikit huomiselle. Tämän jälkeen Kris voi vapaasti kulkea kaupungilla ja voi keskustella Undertalesta tuttujen hahmojen, kuten Sansin kanssa. Kun pelaaja palaa kotiinsa nukkumaan, Kris nousee keskellä yötä sängystä, ottaa sielunsa irti ja heittää sen häkkiin. Krisin silmät alkavat hohtaa punaisena ja hän ottaa veitsen käteensä. Pelin ensimmäinen osa on päättynyt.
Liedon seurakunta

Liedon seurakunta on Liedon kaupungissa ja Auran kunnassa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Paimion rovastikuntaan.
Lieto mainitaan itsenäisenä seurakuntana jo vuonna 1311. Siitä on myöhemmin erotettu Auran seurakunta. Liedon ja Tarvasjoen kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2015 Tarvasjoen seurakunta liitettiin Liedon seurakuntaan. Tarvasjoesta muodostettiin tällöin kappeliseurakunta, joka kuitenkin lakkautettiin jo vuonna 2021 samalla, kun Auran seurakunta liitettiin Lietoon.
Liedon seurakunta jakautuu neljään kirkkoalueeseen: Lieto, Littoinen, Tarvasjoki ja Aura. Seurakunnan toimintaa jäsennetään kirkkoalueiden mukaan.
Laitilan seurakunta

Laitilan seurakunta on Laitilan kaupungissa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Historia.
Laitilan seurakunta perustettiin 1400-luvun puolivälissä. Siitä ovat myöhemmin eronneet Pyhämaan, Hinnerjoen ja Kodisjoen seurakunnat.
Vuoden 1926 alussa Laitilan seurakunnalla oli 9 524 jäsentä. Vuonna 1929 jäseniä oli 9 639. Rippikoululaisia oli 190 ja kinkerikuntia 26. Seurakunnan kirkkokuoroon kuului 30 henkeä. Vuoden 1943 alkuun mennessä jäsenmäärä oli 9 808 henkeä. Vuoden 1946 lopussa oli jäsenmäärä noussut 10 039 henkeen. Vuonna 1953 seurakunnan jäsenmäärä oli 10 777. Tällöin mainitaan seurakunnassa olleen sen pohjoisosassa rukoilevaisuuden, eteläosassa evankelisen herätysliikkeen kannatusta. Vuonna 1968 seurakunnan jäsenmäärä oli laskenut 9 698 henkeen. Seurakunnan väestö oli pääosin maatalousväestöä. Kinkeripiirejä oli 25. Seurakunnassa mainitaan seurakunnassa olleen sekä rukoilevaisuuden että vähän myös evankelisen herätysliikkeen kannatusta. Kirkkokuorossa oli 40 jäsentä.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Laitilan seurakunnan kirkkoherroina:
Pyhärannan seurakunta

Pyhärannan seurakunta on Pyhärannan kunnassa Varsinais-Suomessa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan.
Pyhärannan seurakunta perustettiin vuonna 1688 Pyhämaan seurakuntaan kuuluneena Rohdainen -nimisenä kappeliseurakuntana. Vuonna 1782 se muutettiin itsenäiseksi seurakunnaksi ja Pyhämaa siihen kuuluneeksi kappeliseurakunnaksi. Vuonna 1908 myös Pyhämaa muutettiin jälleen itsenäiseksi seurakunnaksi, ja samalla Rohdaisten seurakunnan nimi muutettiin Pyhärannaksi.
Vuoden 2025 heinäkuussa Pyhärannan seurakuntaan kuului 1 417 jäsentä, mikä vastasi noin 74,1 prosenttia Pyhärannan väestöstä. Jäsenmäärä on ollut 2000-luvulla laskussa: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 2 170, vuoden 2010 lopussa 1 970 ja vuoden 2020 lopussa 1 570.
Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli on määritellyt Pyhärannan seurakunnan taloudellisesti kriisiseurakunnaksi, ja selvitteillä on seurakunnan liittäminen joko Rauman seurakuntaan tai Uudenkaupungin seurakuntaan.
Westminsterin tunnustus

Westminsterin tunnustus ("Westminster Confession of Faith") on reformoitu vuonna 1647 laadittu tunnustuskirja. Vaikka se laadittiin alkujaan Englannin kirkon tunnustukseksi, tuli siitä Skotlannin kirkon tunnustus ja se on vaikuttanut presbyteriaanisiin ja muihin reformoituihin kirkkoihin ympäri maailmaa.
Syntyhistoria.
Westminsterin tunnustuksen synty liittyi puritaanien pyrkimyksiin muuttaa Englannin kirkko haluamansa kaltaiseksi. Reformoitujen puritaanien hallussa ollut Englannin parlamentti määräsi piispanvirat sekä käytössä olleet jumalanpalvelusjärjestykset lakkautetuiksi vuonna 1642. Tämän jälkeen parlamentti kutsui koolle Westminsterin synodin, joka oli kalvinististen teologien hallitsema kokous. Tämä laati vuosien 1645–1652 aikana useita kirkon uudistamiseen pyrkineitä asiakirjoja. Näistä merkittävin oli vuonna 1647 valmistunut Westminsterin tunnustus. Sen syntyyn vaikuttaneisiin teologeihin kuuluivat muiden ohella Alexander Henderson, John Lightfoot sekä James Ussher.
Vaikutus.
Vaikka tunnustus laadittiin Englannissa omaksuttiin se suuremmalla innolla Skotlannissa, sillä Skotlannin kirkon synodi hyväksyi sen tunnustuskirjakseen heti samana vuonna kuin se laadittiin ja Skotlannin parlamentti hyväksyi sen vuonna 1649. Englannin kirkko puolestaan hyväksyi sen lisäyksin ja raamattuviittein varustettuna vuonna 1648. Kuningasvallan palattua vuonna 1660 se kuitenkin menetti asemansa Englannissa ja siitä tuli siellä vain pienten vapaakirkkojen tunnustus. Skotlannissa tekstin asema kuitenkin säilyi, ja vuonna 1690 anglikaanien hallussa ollut Englannin parlamenttikin joutui tunnustamaan sen Skotlannin kirkon tunnustukseksi.
Westminsterin tunnustuksesta muodostui myös Pohjois-Amerikan presbyteeristen kirkkojen keskeinen tunnustus, jota käyttivät myös kongregationalistit ja jotkut baptistit. Nämä laativatkin tunnustuksesta muokattuja versioita soveltaakseen sitä omaan perinteeseensä.
Toivo Nykänen (päätoimittaja)

Toivo Nykänen (28. lokakuuta 1910 Oulujoki – 16. syyskuuta 1986) oli suomalainen päätoimittaja ja ohjelmapäällikkö. 
Toivo Nykäsen vanhemmat olivat työmies Antti Nykänen ja Johanna Korhonen ja puoliso vuodesta 1939 Edit Kirsi Kyllikki Nauha (k. 1970). Nykänen kävi viisi luokkaa oppikoulua ja työskenteli uutistoimittajana 1938–1946, toimitussihteerinä 1945–1958 ja "Pohjolan Työn" päätoimittajana 1958–1963. Yleisradion ohjelmapäällikkö Oulussa hän oli 1965–1975. Puoluekannaltaan sosiaalidemokraattinen Nykänen oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen 1946–1947 ja kaupunginhallituksen jäsen 1964–1969.
Olli Ohtomies

Olli Paavo Immanuel Ohtomies, vuoteen 1939 Bergh (30. lokakuuta 1914 Räisälä – 8. heinäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Ohtomiehen vanhemmat olivat kruununvouti Franz Otto Bergh ja Onerva Soikkanen ja puoliso vuodesta 1940 Kaija Eira Kauppila. Ohtomies tuli ylioppilaaksi 1935 Käkisalmen yhteiskoulusta ja työskenteli sitten "Käkisalmen Sanomissa". "Helsingin Sanomien" ulkomaanosaston toimittaja hän oli 1940–1943, "Suomen Kuvalehden" toimittaja 1943–1946 ja toimitussihteeri 1946–1947. "Seuran" päätoimittaja Ohtomies oli 1948–1954, "Kuva-Postin" päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1955. Tässä tehtävässä Ohtomies toimi vuoteen 1964, "Seuran" päätoimittajaksi hän palasi vuosiksi 1965–1975.
QUIC

QUIC (uick DP nternet onnections) on verkkoprotokolla, joka toteuttaa HTTP/2:n ja TLS-salauksen UDP-liikenteellä TCP-liikenteen sijaan. Aiemmin tunnettu nimellä "HTTP-over-QUIC" protokolla tunnetaan jatkossa nimellä HTTP/3 ja IETF suunnittelee protokollan seuraavan HTTP/2 versiota. Google on ollut merkittävässä osassa protokollan kehityksessä, mutta IETF suunnittelee protokollasta yleisempää standardiversiota. Yhdistämällä eri protokollakerrokset voidaan pienentää latenssia ja kommunikointiviiveitä edestakaisessa liikenteessä merkittävästi.
Suorituskykymittauksissa on todettu eroja eri QUIC-toteutuksissa. QUIC tarjoaa etuja latenssin kannalta, mutta samalla vaatii enemmän toteutukselta, joka johtaa epäjohdonmukaisuuksiin suorituskyvyssä toteutuksien välillä.
Pornaisten kotiseutumuseo

Pornaisten kotiseutumuseo on vuonna 1936 Pornaisten kirkonkylään avattu kotiseutumuseo, jota ylläpitää Pornainen-seura. Museo on auki kesäsunnuntaisin ja sinne on vapaa pääsy.
Historia.
Pornaisten kotiseutumuseon syntysanat lausuttiin Kivistön nuorisoseurantalolla pidetyssä esitelmätilaisuudessa lokakuussa 1917. Esitelmän piti Suomen Kansallismuseon amanuenssi, FL A. M. Tallgren, joka ehdotti museotilaksi kellotapulia. Kesällä 1936 pitäjäläiset keräsivät vanhoja esineitä museota varten. Keruutyön organisoi Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta yhdessä Pornaisten nuorisoseurojen kanssa. Pornaisten Museoyhdistys perustettiin 2.8.1936 Laukkosken seuratalossa pidetyssä kokouksessa, jossa katsottiin tyhjilleen jäänyt vanha kellotapuli sopivaksi tilaksi museolle. Kerätyt esineet järjestettiin sinne näyttelyksi ja avajaiset vietettiin 11.10.1936.
Museo sijaitsi kellotapulissa vuoteen 1993 saakka, jolloin kellotapuli tuhoutui tulipalossa. Museoesineitä oli siirretty vuodesta 1988 lähtien kirkon vieressä sijaitsevan huoltorakennuksen yläkertaan, mutta suurin osa talonpoikaisesineistöstä tuhoutui kellotapulin palossa. Esineitä alettiin kerätä uudelleen ja varastotilaksi alun perin ajatellusta tilasta tuli varsinainen museotila. 
Näyttelyt.
Museolla on vaihtuvan näyttelyn tila, johon vuosittain kootaan uusi paikallishistoriaan liittyvä näyttely. Vuonna 2017 esillä oli Pornaisten vuosiin 1917 ja 1918 liittynyt näyttely ja vuonna 2018 Pornaisten postitoiminnasta kertonut näyttely.
Albert Edelfeltin ateljeemuseo

Albert Edelfeltin ateljeemuseo on perustettu vuonna 1951 ja se sijaitsee Porvoon Haikkoossa.
Albert Edelfeltin äiti Alexandra Edelfelt vuokrasi Haikon kartanon mailla sijaitsevan kesähuvilan taiteilijalle kesäkodiksi vuonna 1879. Albert Edelfelt rakennutti sinne itselleen vuonna 1883 kattoikkunallisen ateljeen, jota hän piti kuolemaansa saakka. Hän vietti siellä 26 kesää ja maalasi yli 220 teosta. Hän kuoli Haikkoossa elokuussa 1905.