tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksi Bardy

Aleksi Bardy (s. 29. syyskuuta 1970 Helsinki) on suomalainen käsikirjoittaja, elokuvatuottaja ja elokuvatuotantoyhtiö Helsinki-filmin perustaja, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 2025 asti. Vuodesta 2013 hän on ollut elokuva- ja televisiotuotannon määräaikainen professori Aalto-yliopistossa.
Bardy valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2000. Hän on työskennellyt päätoimittajana Suomen Lukiolaisten Liiton "Improbatur"-lehdessä (1987–1992) ja Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) "Libero"-lehdessä (1991–1995) sekä toimittajana "Ylioppilaslehdessä" (1990–1991) ja Yleisradiossa (1991–1994). Vuodesta 1994 hän on ollut freelance-käsikirjoittaja ja vuodet 2002–2025 Helsinki-filmin tuottaja ja osakas.
Bardy on opettanut käsikirjoittamista ja elokuvatuotantoa mediakouluissa ja yliopistoissa Suomessa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2012 hänet nimitettiin elokuva- ja televisiotuotannon professoriksi (Professor of Practice) Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselle. Professuuri on viiden vuoden määräaikainen ja alkoi 1. tammikuuta 2013.
Bardy oli Suomen elokuvatuottajien keskusliiton (SEK ry) puheenjohtaja vuosina 2012–2015. Hän on Euroopan elokuva-akatemian äänestävä jäsen. Kolme Bardyn tuottamaa elokuvaa on saanut parhaan elokuvan Jussi-palkinnon: "Napapiirin sankarit" 2011, "He ovat paenneet" 2015 ja "Tove" 2021.
Bardy on ollut Vasemmistoliiton eduskuntavaaliehdokkaana ja toiminut aikoinaan Suomen demokraattisen nuorisoliiton perusosaston Helsingin sosialististen koululaisten (HSK) puheenjohtajana. Bardylla on kolme poikaa kahdesta eri avioliitosta.
Potkuri

Potkuri on siipipyörä, joka muuttaa lapojensa pyörivän liikkeen väliaineen nopeutta kasvattamalla työntövoimaksi. Potkurin voimanlähteenä on yleensä moottori, poikkeuksena esim. gyrokopterin roottori, jonka pyörimisen aikaansaa aluksen liike ilmassa. Potkureita käytetään esimerkiksi lentokoneiden, laivojen ja sukellusveneiden liikuttamiseen. Potkuri on useilla kielillä ”propelli”, joka tulee latinan sanasta "propellere", ajaa eteenpäin.
Potkuri muodostuu kahdesta tai useammasta samaan akseliin kiinnitetystä pienestä siivestä, "lavasta". Potkurin pyöriessä lapojen eri puolille muodostuu paine-ero ja väliaine kiihtyy suurempaan nopeuteen, joka aiheuttaa potkuriin eteenpäin suuntautuvan voiman.
William Froude kehitti vuonna 1878 lapaelementti-teorian laivojen potkureille, jonka avulla potkurin toiminta voidaan matemaattisesti mallintaa. Venäjällä toiminut puolalainen Stefan Drzewiecki kehitti vuoteen 1892 mennessä teorian ilmassa pyöriville potkureille ja kehitti mm. sukellusveneiden potkureita.
Potkuri luo työntövoimansa kuten lentokoneen siipi ja samalla syntyy vastusmomentti, jonka moottorin tehon tulee ylittää. Vedessä potkurin ongelmiin kuuluvat mm. kavitaatio. Ilmassa lentokonepotkureiden ongelma oli lavan kärjen suuret virtausnopeudet, joissa syntyy tiivistysaaltoja ja virtauksen irtoamista ja sitä kautta värähtelyjä.
Vanhimmat potkurit olivat ruuvimaisia ja niitä käytettiin veden pumppaamiseen.
Suomessa potkureita valmistaa laivateollisuuteen mm. Tevo Oy.
HIV-testi

HIV-testi on lääketieteellinen tutkimus, jonka tarkoitus on selvittää, onko henkilöllä HIV-tartunta.
Yleensä HIV-testissä etsitään verestä elimistön HI-virukselle valmistamia vasta-aineita tai itse viruksen RNA:ta. On olemassa myös yhdistelmätesti.
HIV-pikatestiä varten verinäyte otetaan sormenpäästä, laboratoriossa tavallisesti kyynärtaipeen laskimosta. Pikatestin tulos on valmis minuutti näytteenoton jälkeen, ja testi on yhtä luotettava kuin laboratoriossa otettava suoniverinäyte. Tartunta voidaan havaita verestä jo kuukauden päästä tartunnasta, varmasti viimeistään kolmen kuukauden kuluttua. HIV-testi on luotettava, kun suojaamattomasta seksistä, suuseksistä tai veritartuntatilanteesta on kulunut kolme kuukautta.
Testaus on maksuton, ja sen voi useissa terveyskeskuksissa tehdä halutessaan nimettömänä. Suomen Punaisen Ristin alaisuudessa toimiva Pluspiste tarjoaa maksutonta ja anonyymiä HIV-pikatestausta ilman ajanvarausta useilla paikkakunnilla.
Kotitesti.
Suomen markkinoille tuli elokuusta 2018 alkaen myyntiin HIV-kotitesti, jota myydään muun muassa apteekeissa. Testi on nimeltään Autotest VIH. Kertakäyttöinen kotitesti tehdään sormenpäästä otettavasta verinäytteestä ja testituloksen saa noin vartissa. HIV-kotitesti on luotettava, CE-merkitty tuote. Kun testi tehdään vähintään kolmen kuukauden kuluttua mahdollisesta tartunnasta, testin antamaan negatiiviseen tulokseen voi luottaa täysin. Autotest VIH on erittäin herkkä testi, mikä tarkoittaa, että joskus testi saattaa antaa väärän positiivisen tuloksen reagoidessaan liian herkästi. Väärää negatiivista tulosta testi ei tämän herkkyyden ansiosta anna. Positiivinen testitulos tuleekin aina varmistaa suoniverinäytteellä.
Japaninmakaki

Japaninmakaki ("Macaca fuscata") on makakeihin kuuluva apinalaji.
Tuntomerkit.
Japaninmakakeilla on tyypillisen punaiset, karvattomat posket, joita ympäröi pitkä, harjamainen turkki. Sen ruumis on 55–70 cm pitkä, ja häntä on lyhyt. Kahdella jalalla seisova makaki on 70–120 cm korkea. Painoa on yleensä 8–12 kg, joskus jopa yli 20 kg. Urokset ovat pienempiä.
Levinneisyys.
Japaninmakaki on maailman pohjoisimpana elävä apinalaji. Sitä tavataan luontaisesti Kyūshūn, Honshūn ja Shikokun saarilla Japanissa.
Joukko japaninmakakeja siirrettiin vuonna 1972 Yhdysvaltojen Texasiin, lähelle Laredon kaupunkia. Ne ovat runsastuneet alueella ja vieraslajina niistä on ollut siellä paikoitellen haittaa.
Elintavat.
Kun utelias japaninmakaki keksii jonkin uuden taidon, muut lauman yksilöt omaksuvat sen heti. Siten kaikki makakit ovat ajan myötä oppineet pesemään ruokansa vedessä, erottelemaan riisinjyvät hiekasta, pyydystämään ravintoa vedestä ja lämmittelemään talvella tulen äärellä tai kuumissa lähteissä.
Japaninmakakit elävät luonnossa noin 30-vuotiaiksi ja eläintarhoissa keskimäärin lähes 40-vuotiaiksi.
Henkilöstöala Hela

Henkilöstöala Hela ry (yhdistysrekisterissä "Henkilöstöala HELA ry") on henkilöstöä vuokraavien ja muita henkilöstöpalveluita (rekrytointi, ulkoistaminen, henkilöstön kehittäminen) tarjoavien yritysten työnantaja- ja toimialaliitto. Liiton nimi oli helmikuuhun 2023 asti Henkilöstöpalveluyritysten liitto HPL. Henkilöstöala Hela tekee henkilöstöyritysten edunvalvontaa työnantaja- ja elinkeinopoliittisissa asioissa, antaa lausuntoja sekä edustaa alaa eri viranomaisten ja sidosryhmien työryhmissä. 
Henkilöstöala Hela perustettiin vuonna 1989 nimellä Työvoiman vuokrausalan Työnantajayhdistys silloisen Liiketyönantajien Erityisalojen Työnantajaliiton alayhdistykseksi. Liiton perustivat työvoiman vuokrausta harjoittaneet yritykset ja ohjelmatoimistot, jotka vuokrasivat ravintoloille ja laivoille ravintolamuusikoita ja tiskijukkia. Liiton ensimmäinen toimitusjohtaja oli Ilkka Pohjanoksa.
Toiminta.
Henkilöstöala Helassa on jäsenenä yli 400 henkilöstöpalveluyritystä (2025). Jäsenyritykset ovat sitoutuneet noudattamaan Helan laatimia periaatteita. 
Henkilöstöala Hela neuvottelee Henkilöstöalan yleissitovan työehtosopimuksen yhdessä Toimihenkilöliitto ERTOn kanssa. Sitä sovelletaan henkilöstöalan yritysten omassa toimistossa työskentelevään henkilöstöön sekä vuokratyöntekijöihin silloin, kun nämä työskentelevät taloushallinto-, tietojenkäsittely- ja toimistotehtävissä. Vuokratyössä sovellettava työehtosopimus määräytyy työsopimuslain 2 luvun 9 pykälän mukaan.
Lisäksi Henkilöstöala Hela laatii alan yleiset sopimusehdot, teettää alaa koskevia tutkimuksia ja tilastoja ja antaa työsuhteisiin liittyvää neuvontaa ja koulutusta jäsenyrityksilleen.
Liiton toimitusjohtaja on Merru Tuliara.
Historia.
Yhdistyksen alkuaikoina siihen kuului 60 yritystä, jotka työllistivät yhteensä 8000 työntekijää. Liiton ensimmäisinä vuosina neuvoteltiin muun muassa ravintolamuusikoita ja tiskijukkia koskevasta työehtosopimuksesta. Sopimuksesta neuvoteltiin vuoteen 2014 saakka.
Yhdistyksen sääntöjä muutettiin vuonna 1993 siten, että jäseninä voivat olla myös yksityiset työnvälitys- ja headhunting-yritykset. Vuonna 1994 yhdistys muutti nimensä Työvoimanvuokrausalan työnantajayhdistyksestä Työvoimapalvelualan työnantajayhdistykseksi. Vuonna 2001 yhdistys muutettiin sääntömuutoksella liitoksi ja liitto erkani Erityisalojen Työnantajaliitosta omaksi liitokseen. Liiton tehtäviin lisättiin elinkeinopoliittiset asiat. Liiton nimi vaihtui vuoden 2002 alusta Henkilöstöpalveluyritysten Liitoksi. Vuonna 2005 Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto ja Palvelutyönantajat yhdistyivät muodostaen nykyisen Elinkeinoelämän keskusliiton, jonka jäseneksi myös Henkilöstöala Hela liittyi.
Liitto liittyi vuonna 2000 alan kansainväliseen kattojärjestöön Ciett:iin eli nykyiseen "World Employment Confederation WEC":iin.
Toimihenkilöliitto Erton kanssa HPL neuvotteli ensimmäistä kertaa alan työehtosopimuksesta vuonna 2000 ja tuorein sopimus neuvoteltiin vuonna 2025. Sopimus kattoi oman toimiston toimihenkilöt sekä vuokratut toimihenkilöt konttori-, taloushallinto- ja ATK-alalla.
Libero (aikakauslehti)

Libero oli suomalainen vasemmistolainen mielipide- ja kulttuurilehti, joka ilmestyi neljä kertaa vuodessa. Sitä julkaisi Libero ry. Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi Teemu Vaarakallio. Lehti tuli jäsenetuna Vasemmistonuorten jäsenille, ja sen pystyi myös tilaamaan.
Historia.
Lehti perustettiin vuonna 1945 nimellä "Terä". Vuonna 1981 Terä vaihtoi nimekseen "Uusi valta". Vuonna 1987 lehti uudistui "Libero"-nimiseksi tabloid-tyyppiseksi lehdeksi. "Libero" on Vasemmistonuorten (ent. Suomen demokraattinen nuorisoliitto) jäsenetulehti. Libero sai vuonna 2007 Kultti ry:n vuoden laatulehti -palkinnon. Vasemmistonuorten lakkauttaessa keväällä 2024 lehden tukemisen taloudellisista syistä, päätettiin samalla lehden julkaisemisen lopettaminen saman vuoden loppuun mennessä. Liberon viimeinen numero ilmestyy joulukuussa 2024.
Gorehound

Gorehound on vuosina 1990–2000 Suomessa julkaistu elokuva-alan aikakauslehti. Lehti keskittyi erityisesti kauhu-, kultti- ja underground-elokuviin. 
Lahtelainen elokuvalehti sai julkaisijakseen vuonna 1992 yhdistyksen nimeltä Dark Fantasy ry, joka toimi aktiivisesti silloista videosensuuria vastaan. Yhdistys luovutti vuonna 1998 Suomen hallitukselle sensuuria vastustaneen 20 000 nimeä sisältäneen adressin. 
Kun vuonna 2001 laki muuttui koskemaan enää vain aikuisille tarkoitettuja elokuvia, oli Gorehound saavuttanut osittain päämääränsä. Gorehoundin lopetettua jatkoivat osittain samat toimittajat valtavirran elokuviin enemmän keskittyneen elokuvalehti Hohdon julkaisemista.
Jiří Bubla

Jiří Bubla (s. 27. tammikuuta 1950 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Puolustaja Jiří Bubla oli yksi tunnetuimmista pelaajista Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1970-luvulla. Hän oli hyvä ylivoimapelaaja ja varma puolustaja. Hän pystyi pelaamaan tehokkaasti hyökkäyksessä ja puolustuksessa, hänellä oli tehokkaat ja tarkat laukaukset. Bubla pelasi NHL:ssä mutta ei oikein sopeutunut suhteellisen pienikokoisena puolustajana NHL:n suurten hyökkääjäpelaajien kovaotteiseen peliin. Hän pelasi kuitenkin yli 250 NHL-ottelua tehden 17 maalia ja 101 maalisyöttöä. Bubla pelasi NHL:ssä Vancouver Canucks -seurassa.
Vuonna 1987 Bubla pidätettiin Itävallassa järjestetyjen jääkiekon MM-kisojen yhteydessä heroiinin salakuljetuksesta ja tuomittiin useaksi vuodeksi vankilaan.
Bublan poika Jiří Šlégr on myös menestynyt jääkiekkoilija.
Erkki Koiso

Erkki Antero "Iivari" Koiso (13. huhtikuuta 1934 Tampere – 9. heinäkuuta 2000 Tampere) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti Tampereen Ilvestä aikana 1951–1961 ja kahden kauden ajan (65-66, 66-67) toimi joukkueen valmentajana. Koiso voitti pelaajana neljä SM-kultaa ja kerran myös valmentajana. Koiso puki maajoukkueen edustusasun päälleen viidessä arvoturnauksessa. Maaotteluita hänelle kertyi yhteensä 67. Koiso on aateloitu jääkiekkoleijonaksi sekä Ilves Hockey Legends -kunniagalleriaan. 
Erkki Koiso oli koulutukseltaan merkonomi. Jääkiekkouransa jälkeen Koiso toimi vuodesta 1970 tamperelaisen vaatetusliike Koiso Oy:n toimitusjohtajana. Liikkeen oli vuonna 1897 perustanut hänen isoisänsä, ja se toimi vuonna 1997 edelleen samalla paikalla Tampereen Keskustorin laidalla. Koiso Oy oli vuonna 1997 vanhin yksityinen vaatealan liike Suomessa.
Teppo Rastio

Teppo Edvard Rastio (ent. Rindell, 15. helmikuuta 1934 Naantali – 29. toukokuuta 2023 Rauma) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa aikana 1950–1971 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta sekä kaksi hopeaa ja pronssia. Rastio edusti pitkän ja menestyksekkään uransa Lukkoa sekä kahden kauden ajan Ilvestä. Rastio pelasi hyökkääjänä ja puolustajana. Maajoukkueessa Rastio esiintyi 105 kertaa ja pelasi myös seitsemästi MM-kisoissa sekä vuoden 1960 talviolympialaisissa. Lukko on jäädyttänyt Rastion pelinumeron #4.
Rastio pelasi myös jalkapalloa mestaruussarjassa sekä osallistui Suomen jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 1958.
Jääkiekko.
Teppo Rastio, lempinimiltään "Edi" tai "Eetu", oli ensimmäinen raumalainen huippupelaaja. Hän oli myös ensimmäinen maajoukkueen arvokisapelaaja, joka tuli joukkueeseen Helsingin, Tampereen tai Turun ulkopuolelta.
Rastio aloitti SM-uransa Lukon edustusjoukkueessa 16-vuotiaana kaudella 1950–1951. Ilveksessä hän pelasi kaudet 1956–1958 maajoukkueestakin tuttujen Raimo Kilpiön ja Jorma Salmen kentällisessä. Ilveksen vuodet olivat menestyksekkäät, sillä tuloksena oli molempina kausina Suomen mestaruus. Tämän jälkeen Rastio palasi Lukkoon vielä 13 kaudeksi. 1960-luvun alusta hän pelasi puolustajana. Vuonna 1963 voitettu kulta oli seuran ainoa vuoteen 2021 mennessä. Rastio pelasi kokonaisuudessaan 244 SM-ottelua tehopistein 112+107=219.
A-maajoukkueessa Rastio pelasi yhteensä 105 ottelua tehden 46 maalia. Mukaan mahtuvat myös seitsemät MM-kisat ja vuoden 1960 talviolympialaiset.
Rastio toimi myös Lukon joukkueenjohtajana. Hän sai seuran kultaisen ansiomerkin.
Tepon poika Jari Rastio pelasi Lukossa aikana 1975-1984.
Jalkapallo.
Rastio pelasi jalkapallon Mestaruussarjassa 36 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 1957–1958 edustaen Ilves-Kissoja. Suomensarjassa Rastio edusti Iiroja kaudella 1956 ja Lukkoa vuosina 1961–1962.
Rastio pelasi yhden ottelun Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1958.
Työura.
Ammatiltaan Teppo Rastio on rakennusmestari. Hän työskenteli Rauma-Repolan palveluksessa Suomessa, Kanadassa ja Neuvostoliitossa. Päätoimensa lisäksi Rastio toimi Turun ja Porin läänin sekä Länsi-Suomen läänin liikuntapaikkarakentamisen tarkastajana yli kolme vuosikymmentä ja jäi eläkkeelle 71-vuotiaana.
AIFF

Audio Interchange File Format (AIFF) on audiotallennusmuoto (tiedostomuoto), jota käytetään tietokoneissa. AIFF itse ei pakota pakkausta audiodatalle vaan se voi olla pakkaamattomana PCM tai LPCM koodattuna.
Tiedostomuoto tukee ääntä useassa eri formaatissa, jossa voi olla vaihtuva määrä kanavia, näytteenottotaajuus ym. Tallettavan ohjelman on kerrottava tiedot tiedoston "metadatalohkoissa" ("chunks").
Apple suunnitteli AIFF-formaatin IFF-formaatin pohjalta (EA IFF 85), joka on säilöjämuoto AIFF:lle. AIFF-tiedostomuotoa käytetäänkin yleisimmin Apple Macintosh-tietokoneissa.
AIFF-C tai AIFC on pakattu muoto, jossa on tukea eri koodekeille (kuten ulaw). Pakatussa muodossa on codice_1-lohko, jossa kerrotaan mikä pakkausmuoto äänelle on käytössä.
Tiedostomuoto.
AIFF-tiedoston aloittavan lohkon tunniste on codice_2, jonka jälkeen tulee codice_3-tyyppi. Lohko codice_1 kertoo kanavien määrän, näytteen koon (bittien määrän näytteessä) sekä näytteenottotaajuuden tiedostossa olevalle äänidatalle. Varsinainen äänidata on lohkossa codice_5.
AIFF-C-muodossa tunnisteen codice_3 sijaan käytetään tunnistetta codice_7 ja "Common"-lohko (codice_1) on laajennettu sisältämään pakkaustiedon (tyyppitunniste ja nimi).
Rauno Meriö

Rauno Martti Meriö (s. 22. lokakuuta 1933 Käkisalmi) on suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi Ilmavoimien komentajana vuosina 1975–1987.
Sotilasura.
Meriö valmistui Kadettikoulusta vuonna 1955. Hän sai Vampire-suihkukonekoulutuksen. Vuosina 1959–1960 Meriö toimi lennonopettajana Ilmasotakoulussa Kauhavalla. Kapteeniksi ylennetty Meriö opetti ilmasotatekniikkaa Sotakorkeakoulussa vuosina 1962–1966 suorittaen samalla diplomi-insinöörin tutkinnon. SKK:n ilmasotalinjan hän kävi itse vuosina 1966–1967 edeten tätä kautta Ilmavoimien Esikuntaan. Totaalisen maanpuolustuksen kurssin Meriö suoritti vuonna 1972 yleten everstiksi. Meriö toimi Ilmasotakoulun johtajana vuosina 1972–1973 sekä Lapin Lennoston ensimmäisenä komentajana Rovaniemellä vuosina 1973–1975.
Kenraalimajuriksi ylennetty Meriö nimitettiin ilmavoimien komentajaksi vuonna 1975. Meriö ajoi Draken-hävittäjien lisähankintoja Lapin Lennostolle ja Satakunnan Lennostolle. Hän myös puolsi Hawk-harjoitushävittäjien lisähankintoja. Meriö ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1980. Hänen komentajakauteensa sattui vuodenvaihteen 1984–1985 ohjusvälikohtaus, jossa Inarinjärveen putosi harhautunut neuvostoliittolainen ilmamaaliohjus. Sen puitteissa pohdittiin, onko Suomen ilmavalvonta tarpeeksi tehokas.
Sotilasuran jälkeen.
Meriö oli Karjalan Liiton puheenjohtajana vuosina 1990–1995. Hän puolusti julkisuudessa Karjalan palautusta ja on 2000-luvun alusta ollut ProKarelian toisena puheenjohtajana.
Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa Meriö oli Nuorsuomalaisten ja europarlamenttivaaleissa Kokoomuksen ehdokkaana.
Muuta.
Sotilasuransa aikana Meriö seurasi tiiviisti ufotutkimusta ja hän myös suomensi jonkin verran ulkomaista ufokirjallisuutta. Yksi tällaisia kirjoja on "Humanoidit" (1972). Tätä ennen hän käänsi saksan- ja englanninkieliset teokset "Waffe und Wirkung bei der Fliegerabwehr" (1966), "Fighters" (1968), "Bombers" (1968) ja "Fighters 1914–1919" (1969).
Remu plays Hurriganes

Remu plays Hurriganes on Remu Aaltosen johtama yhtye, joka soittaa Hurriganesin musiikkia. Yhtye oli toiminnassa ensimmäisen kerran 1990-luvulla. Aaltonen perusti yhtyeen uudelleen vuonna 2019.
Historia.
Aaltonen perusti yhtyeen vuonna 1993. Projekti alkoi hämeenlinnalaisen musiikkivaikuttajan Arno Carstedtin ideasta. Aluksi Aaltosen säestäjäksi tuli Hurriganes-tyylistä rockia soittava hämeenlinnalainen yhtye Mama Grande. Remun lisäksi kokoonpanoon kuuluivat Timo ”Häkä” Mann (basso), Patti Patoila (rummut) ja Willie Devone (kitara). 
Aluksi yhtyeen oli tarkoitus tehdä vain yksittäisiä esiintymisiä, mutta suuren kysynnän vuoksi yhtye päätti tehdä kokonaisen kiertueen. Kokoonpanoa vahvistettiin Jarkko Evellä ja Tatu Mannbergilla. Tällä kokoonpanolla yhtye toimi vuosina 1993–1994. Suomen lisäksi Remu plays Hurriganes esiintyi Ruotsissa, missä sitä markkinoitiin Hurriganes-nimellä. Eve erosi yhtyeestä vuoden 1994 lopussa.
Myöhemmin kokoonpano muuttui vuosien aikana useasti: yhtyeessä vaikuttivat eri aikoina muun muassa Rocka Merilahti, Jukka Orma, Mikko Löytty sekä useat muut suomalaiset rock-muusikot. 
Remu plays Hurriganes -projekti julkaisi vuonna 1994 live-albumin "Roadrunner Tour". Projekti lopetti toimintansa 1990-luvun lopulla, jolloin Remu Aaltonen ryhtyi esiintymään Harri ja Rocka Merilahden kanssa nimellä Remu &amp; Hurriganes.
Uudelleenperustaminen.
Remu Aaltonen jatkoi esiintymistä Remu plays Hurriganes -nimellä vuonna 2019 sen jälkeen, kun Remu &amp; Hurriganes oli lopettanut. Vuonna 2019 kokoonpanoon kuuluivat Aaltosen lisäksi kosketinsoittaja Mikko Rintanen, basisti Rude Rothstén ja kitaristi Juho Pitkänen. Vuodesta 2021 lähtien kokoonpanossa ovat Aaltosen ja Pitkäsen lisäksi soittaneet basisti Hannu Sormunen ja rumpali Kari Välimäki.
Vuonna 2021 Emsalö Music julkaisi yhtyeen livealbumin "Live In Mariehamn". Sen kappaleet on äänitetty Maarianhaminassa 29. joulukuuta 1993.
Eino Laihiala

Eino Laihiala (22. marraskuuta 1916 Terijoki – 10. lokakuuta 1991 Jyväskylä) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari ja sotilas.
Luutnantti Laihiala nimitettiin 21. joulukuuta 1944 Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi numero 172. 
Myöntämisen perusteina mainitaan Laihialan kunnostautuminen jatkosodan hyökkäysvaiheessa 1941 Onkamuksen järvikapeikkoja aukaistaessa. Tuolloin Laihiala asettui miehistönsä kanssa vapaaehtoisesti mottiin, aiheutti mottia puolustaessaan viholliselle suuret tappiot ja mahdollisti omien päävoimien murtautumisen kapeikkojen läpi. Myöhemmin samana vuonna Laihiala valtasi Äänisen Suurlahdella vihollisen proomuryhmän runsaine lasteineen. Suurhyökkäyksen torjuntataisteluissa vuonna 1944 Laihialan komppania viivytti vihollista Mainila-Joutselän suunnassa 16 tunnin ajan aiheuttaen viholliselle satojen miesten tappion ja antaen omille joukoille aikaa puolustuksensa järjestämiseen.
Pitkän uran puolustusvoimissa tehnyt Laihiala siirtyi reserviin majurina vuonna 1971.
Raimo Kilpiö

Raimo Olavi Kilpiö (s. 2. helmikuuta 1936 Parikkala) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, aikansa hyökkääjätähtiä. Kilpiö aloitti sarjauransa Ilveksessä vuonna 1953 ja lopetti Ässien riveissä vuonna 1977. Kilpiö voitti kuusi Suomen-mestaruutta. Maajoukkueessa hän pelasi 168 ottelua ja esiintyi myös MM-kilpailuissa sekä olympialaisissa. Kilpiö sai neljästi parhaan hyökkääjän palkinnon ja oli kahdesti Vuoden jääkiekkoilija. SM-liiga jakaa vuosittaista Raimo Kilpiö -tunnustuspalkintoa. 
Jääkiekon ohella Kilpiö pelasi jalkapalloa ja voitti vuonna 1962 SM-hopeaa TaPan riveissä.
Ura.
Kilpiön pitkä ja menestyksekäs ura sijoittuu ajalle 1953–1977. Kilpiö edusti Ilvestä vuoteen 1962, jonka jälkeen siirtyi RU-38:n riveihin ja lopulta Ässiin.
Kilpiö oli aikansa suurimpia hyökkääjätähtiä. Hänet valittiin muun muassa neljä kertaa SM-sarjan parhaaksi hyökkääjäksi. Suomen mestaruuden Kilpiö voitti kuusi kertaa, joista neljä ensimmäistä tuli Ilveksessä, yksi RU-38:ssa ja yksi Ässissä. SM-sarja ja -liiga urallaan Kilpiö teki 459 ottelussa tehot 261+231 = 492. Joulukuussa 1972 Kilpiöllä tuli ensimmäisenä pelaajana täyteen 300 SM-ottelua.
Maajoukkueessa Kilpiö pelasi 168 ottelua, joissa teki tehot 58+40 = 98. MM-kilpailuissa Kilpiö esiintyi kahdeksan kertaa ja myös kahdesti olympialaisissa.
SM-liiga jakaa nykyään vuosittain Raimo Kilpiö -palkinnon, joka jaetaan liigan herrasmiespelaajalle.
Ässät on jäädyttänyt Kilpiön pelinumeron 11. Pelipaita on nostettu Isomäen jäähallin kattoon RU-38:n väreissä.
Jalkapallo.
Kilpiö voitti jalkapallossa SM-hopeaa TaPa:n riveissä vuonna 1962. Samana vuonna hän pelasi myös yhden B-maaottelun. Vuonna 1956 Kilpiö voitti A-nuorten piirimestaruuden TaPan joukkueessa, jossa pelasi myös jalkapalloilija Matti Mäkelä, sekä Kilpiön ketjukaveri Ilveksestä, Räshid Hakimsan.
Leo Gudas

Leo Gudas (s. 20. toukokuuta 1965 Bruntal, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Gudas aloitti uransa Sparta Prahassa, jossa hän pelasi kaudet 1987–1990. Tämän jälkeen hän siirtyi SM-liigan JYPiin, jossa pelasi kaudet 1990–1992. Ensimmäisen kautensa päätteeksi hänet valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Lisäksi hän voitti runkosarjan tehotilaston. Seuraavalla kaudella hän pelasi Saksassa Hedos Münchenissä, kunnes siirtyi loppukaudesta takaisin Sparta Prahaan. Hän aloitti Prahassa myös kauden 1993–1994, mutta siirtyi kesken kauden Sveitsiin EHC Bieliin. Kauden 1994–1995 Gudas pelasi Norjassa ja kauden 1995–1996 Tšekissä Kometa HC Brno -joukkueessa. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi Ruotsin 1. divisioonassa IF Troja Ljungby -joukkueessa. Seuraavaksi hän pelasi kaudet 1998–2000 Saksan DEL-liigassa Augsburger Pantherissa ja kaudet 2000–2002 Saksan 2. Bundesliigassa Heilbronner EC -joukkueessa. Uransa viimeisen kauden 2002–2003 hän pelasi Tšekissä HC Berounsti Medvedi -joukkueessa.
Calgary Flames varasi Gudaksen NHL:ään 1990 varaustilaisuuden 12. kierroksella numerolla 251, mutta hän ei ikinä pelannut NHL:ssä. Maajoukkueurallaan Gudas edusti Tšekkoslovakiaa vuoden 1991 Kanada Cupissa ja 1992 talviolympialaisissa, jossa joukkue saavutti olympiapronssia. Hän oli mukana myös vuosien 1989, 1990, 1991 ja 1992 MM-kisoissa sekä Tšekin joukkueessa vuoden 1993 MM-kilpailuissa. Saldona MM-turnauksista oli neljä pronssia.
Leon poika Radko Gudas on jääkiekkoilija, joka pelaa NHL:ssä.
Cromwell

Cromwell on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Nimi Cromwell voi viitata myös seuraaviin:
Stamford Bridge

Stamford Bridge on lontoolaisen Chelsea Football Club -jalkapalloseuran kotistadion. Stamford Bridge avattiin virallisesti 28. huhtikuuta 1877. Ensimmäisen 28 vuoden aikana Stamford Bridgellä ei kuitenkaan pelattu lainkaan jalkapalloa, vaan kilpakentällä järjestettiin "London Athletic Clubin" urheilutapahtumia.
Alun perin Stamford Bridgen stadionia tarjottiin Fulham Football Clubin käyttöön, mutta seura kieltäytyi mahdollisuudesta. Vuonna 1905 perustettiin uusi seura, Chelsea Football Club, joka siirtyi uudelle Stamford Brigde -stadionille. Vuodesta 1905 lähtien Stamford Bridge on ollut Chelsea Football Clubin jalkapallostadion.
Stadionin suunnitteli Archibald Leitch, ja se käsitti alun perin 120 metriä pitkän katsomon, johon mahtui 5000 katsojaa. Stamford Bridgellä suurin yleisömäärä saavutettiin 12. lokakuuta 1935, kun stadionilla seurasi jalkapallo-ottelua Arsenalia vastaan 82 905 katsojaa. Nykyään stadionille mahtuu 41 837 katsojaa.
Stadionin nimen uskotaan syntyneen useista paikallisista paikannimistä. 1700-luvun kartasta voi nähdä, että paikalla, jossa Stamford Bridge -stadion nykyään sijaitsee, Fulham Road ja Kings Road risteytyivät Stanford Creek -nimisen joen kanssa. Silta, jossa Stamford Creek -joki risteytyi Fulham Roadin kanssa, on merkitty karttaan nimellä Little Chelsea Bridge (pieni Chelsea-silta). Paikalliset kutsuivat siltaa alun perin kuitenkin Stanford Bridgeksi. Silta, joka ylitti Stanford Creekin Kings Roadin kohdalla, tunnettiin nimellä Stanford Bridge. Uskotaan, että näiden kahden sillan nimet, Stanford Creek ja Little Chelsea Bridge sulautuivat vähitellen ensin Stanford Bridgeksi, sitten Stamford Bridgeksi (kuuluisan Stamford Bridgen taistelun vaikutuksesta), ja lopulta stadionin nimeksi.
Cuanza Norte

Cuanza Norte on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 20 500 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2019 arvion mukaan 509 969 asukasta. Maakunnan hallintopaikaksi on asetettu on Cazengon kunta aiemman Ndalantandon kaupungin sijasta. Käytännössä hallintopaikka säilyi ennallaan, sillä Ndalantando on vuoden 2024 lain mukaan Cazengon kunnanosa.
Cuanza Norte sijaitsee Cuanzajoen pohjoisrannalla. Naapurimaakuntia ovat Uíge pohjoisessa, Malanje idässä, Huambo etelässä ja Bengo lännessä. Cuanza Norten ilmasto on trooppinen ja kostea. Keskimääräinen lämpötila vaihtelee 22 °C ja 24 °C välillä. Lämpimintä on lokakuusta huhtikuuhun, jolloin sateet ja sumu ovat yleisiä.
Ndalatando sijaitsee linnuntietä 192 kilometriä pääkaupunki Angolan Luandan keskustasta itäkaakkoon. Useat valtakunnalliset maantiet kulkevat maakunnan kautta. Maanteitse matkaa on 248 kilometriä. Ndalatandon kautta kulkee myös Luandan rautatienä tunnettu ratalinja pääkaupunki Luandasta Malanjeen.
Kunnat.
Cuanza Norte on vielä 2024 alussa jaettu kymmeneen kuntaan. 
Kunnat 2024-.
Vuoden 2024 aluehallintouudistuksessa maakunta jaettiin paikallishallintoa varten 17 kuntaan (municípios) ja osa näistä aluehallinnon kolmannella tasolla edelleen 24 kunnanosaan (comunas). Uudistuksessa aiempia kunnanosia kohotettiin paikallishallinnollisesti itsenäisiksi uusiksi kunniksi. Muutoksen seurauksena kuntien lukumäärä kasvoi. Useiden kuntien pinta-ala ja asukasluku supistui merkittävät aluemenetysten johdosta. Vuonna 2025 kunnat ovat kuntaluokittelun mukaan (A on korkein ja E alin kuntaluokka):
Cuanza Sul

Cuanza Sul on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan länsiosassa. Sen pinta-ala on 55 660 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2022 arvion mukaan noin 2,4 miljoonaa ihmistä. Inhimillisen kehityksen indeksin (HDI= 0,454 eli matala) mukaan Cuanza Sul oli vuonna 2022 Angolan vähiten kehittynyt maakunta. Maakuntakeskus on Sumben kaupunki.
Maakunnassa asuu erityisesti kahden bantukansan väestöä: mbunduja ja ovimbunduja. Heidän käyttämiä paikallisia kieliä ovat kimbundu ja umbundu.
Cuanza Sul sijaitsee Cuanzajoen etelärannalla. Naapurimaakuntia ovat Bengo ja Cuanza Norte pohjoisessa, Malanje koillisessa, Bié idässä sekä Huambo ja Benguela etelässä. Lännessä Cuanza Sulia rajaa Atlantin valtameri. Maakunnan maasto vaihtelee rannikolta sisämaan noin 1 500 metriä korkeisiin vuoriin. Ilmasto on trooppinen ja kuiva. Vuoden keskimääräinen lämpötila vaihtelee 24 °C ja 28 °C välillä. Rannikolla on sisämaata viileämpää.
Kunnat.
Ennen Angolan vuoden 2024 aluehallinnollista uudistusta, Cuanza Sul oli jaettu 12 kuntaan (municípios). Aluehallinnon kolmannella tason paikallishallintoalueita (comunas) oli 36. 
Kunnat 2024-.
Vuoden 2024 aluehallintouudistuksessa maakunta jaettiin paikallishallintoa varten 24 kuntaan (municípios) ja aluehallinnon kolmannella tasolla edelleen 23 kunnanosaan (comunas). Uudistuksessa aiempia kunnanosia kohotettiin paikallishallinnollisesti itsenäisiksi uusiksi kunniksi. Muutoksen seurauksena kuntien lukumäärä kasvoi. Useiden kuntien pinta-ala ja asukasluku supistui merkittävät aluemenetysten johdosta. Vuonna 2025 kunnat ovat kuntaluokittelun mukaan (A on korkein ja E alin kuntaluokka):
Sant’Agata Bolognese

Sant’Agata Bolognese on kunta Bolognan metropolikaupungissa Emilia-Romagnan alueella Italiassa. Se on kuuluisa Lamborghinin autotehtaastaan. 
Vuoden 2015 lopulla kunnassa oli 7 291 vakituista asukasta.
Lamborghini-museo.
Audi AG osti vuonna 1998 Automobili Lamborghini SpA:n ja vuonna 2001 vattiin Lamborghini museo jossa on esillä muun muassa tehtaan tuotantoa ja prototyyppejä jotka eivät koskaan päässeet tuotantoon.
Aggregaatti

Aggregaatti eli sähkövoimakone (myös "polttomoottori-generaattori" tai pelkkä "generaattori") on laitteisto, joka tuottaa sähköä esimerkiksi bensiini- tai dieselmoottorin voimalla. Laitteistossa polttomoottori tuottaa mekaanista energiaa, jonka generaattori muuttaa edelleen sähköenergiaksi. Aggregaatti on usein siirrettävä ja sen tyypillisiä käyttökohteita ovat alueet, joihin sähköverkko ei ulotu tai sähkön jakeluhäiriön varalta tarvitaan nopeasti varavirtaa. Tällaisia paikkoja ovat esimerkiksi työmaa-alueet, kesämökit, maatilat, omakotitalot, sairaalat sekä sotilasjärjestelmät ja yleisötilaisuudet maasto-olosuhteissa. Junissa käytetään vaunujen tarvitseman sähkön tuottamiseen erityisiä aggregaattivaunuja esimerkiksi ajettaessa sähköistämättömällä radalla. Aggregaatteja käytetään myös akustojen lataamiseen esimerkiksi kesämökeillä tai sotilasjärjestelmien asemakäytössä. 
Aggregaatti voi toimia itsenäisenä varavirtayksikkönä, mikäli siinä on automaattinen jännitteensäätö ja herätystoiminto sähkökatkon sattuessa. Aggregaatin tuottama virta voi olla standardin mukaista verkkosähköä vastaavaa yksi- tai kolmivaiheista virtaa, mutta sähkön laatu saattaa vaihdella hieman aggregaatin laadusta sekä teknisistä ratkaisuista riippuen. Erityisiin käyttötarkoituksiin on myös esimerkiksi 12 V, 24 V tai 48 V tasavirtaa tuottavia aggregaatteja. Käydessään normaali aggregaatti pitää suhteellisen kovaa, "säksättävää" ääntä, mutta esimerkiksi elokuvatuotantoa varten on saatavilla myös hiljaisempia aggregaatteja. Hyvin suuri aggregaatti on saatettu sijoittaa ajoneuvon perävaunuun tai pakettiauton / kuljetuskontin sisään, jotta sen siirtäminen olisi helppoa.
Traktorigeneraattori.
Sähköä voidaan tuottaa traktorikäyttöisellä generaattorilla. Nämä generaattorit tuottavat sähköä tyypillisesti muutamia kymmeniä kilowatteja. Traktorigeneraattorit ovat yleisiä maatalouskäytössä ja 27–60 kVA tuottavat mallit ovat suosituimpia (v. 2006). Generaattori saa voimansa traktorin voiman ulosotosta nivelakselin välityksellä, eli traktorin moottori toimii aggregaatin polttomoottorina. Traktorikäyttöinen generaattori voi olla kiinnitettynä traktorin kolmipistenostolaitteisiin tai se voi olla traktorista irrallinen, omilla jaloilla oleva generaattori. Generaattorissa on hammasvaihde, jolla kierrosnopeus nostetaan 1500 tai 3000 kierrokseen minuutissa.
Mississippinalligaattori

Mississippinalligaattori eli amerikanalligaattori ("Alligator mississippiensis") on suurin alligaattorilaji. Sen pituus on noin 3 m koirailla, naarailla vähemmän, mutta pisin tavattu yksilö on ollut 5,8 m pitkä. Sillä on vaalea vatsa, jossa ei ole luutumia tai sarveistumia, ja sitä on metsästetty nahkansa vuoksi.
Lisääntyminen.
Touko–heinäkuussa alligaattorinaaras laskee 20–70 munaa jopa metrin korkuiseen ja parin metrin levyiseen pesään, jonka se rakentaa savesta, mullasta ja kasveista. Se vartioi pesää herkeämättä 9–10 viikkoa, kunnes 20 cm pitkät poikaset kuoriutuvat. Emo auttaa ne ulos niiden piipityksen ohjaamana. Se kaivaa poikasilleen uuden, suuremman onkalon, jonka halkaisija on yleensä yli 3 m. Poikaset pysyvät emonsa luona 1–3 vuotta.
Elintavat.
Nuoret alligaattorit syövät enimmäkseen selkärangattomia eläimiä, mutta aikuiset voivat käydä myös suurien nisäkkäiden, kuten koirien ja kauriiden kimppuun. Ne eivät ole yleensä vaaraksi ihmisille, ja kömpelyytensä vuoksi ne eivät onnistu tekemään eläinlaumassa suurta tuhoa.
Mississipinalligaattorit ovat krokotiilieläimistä kaikkein kylmänkestävimpiä- ne voivat selvitä jonkin aikaa jopa nollaa kylmemmässä vedessä. Silloin ne pitävät kuononsa vedenpinnan yläpuolella, jotta sen ympärille jäisi aukko vedenpinnan jäädyttyä. Talven aikana ne eivät syö mitään.Kaikki nämä sopeutumat ovat tarpeen, sillä alligaattorin levinneisyysalueen pohjoisosissa talvet saattavat olla suhteellisen kylmiä.
Mississippinalligaattorit ovat matelijoiksi varsin älykkäitä. Niiden on havaittu keräävän kuonoilleen risuja houkuttaen niiden avulla pesämateriaaleja etsiviä haikaroita.Ne pystyvät ilmeisesti myös ymmärtämään, että saalistustapa on tehokas vain haikaroiden pesimäkauden aikana, koska ne käyttävät sitä vain harvoin haikaroiden pesimäajan ulkopuolella.Lisäksi niiden on huomattu kalastavan ryhmissä, kun osa ryhmän jäsenistä ajaa kalaparvea kohti matalikkoa, missä toinen ryhmän osa odottaa.
Alligaattorit elävät keskimäärin 56-vuotiaiksi.
Villafranca-vaihe

Villafranca-vaihe oli nisäkäsfossiilien perusteella määritelty geologinen ajanjakso noin 3–1 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden lopussa ja pleistoseenikauden alussa Euroopassa. Se on saanut nimensä luoteisitalialaisen kylän Villafranca d'Astin kylän mukaan. 
Villafranca-vaiheessa kehittyi nopeasti useita uusia nisäkäslajeja. Vaihe on merkittävä myös siksi, että silloin elivät varhaisimmat sellaiset hominidit, joista myöhemmin kehittyi nykyihminen ("Homo sapiens").
Koiratutka

Koiratutka on laite, jolla seurataan lemmikkieläintä maastossa. Yleisin eläinten seurantalaitteiden käyttäjäryhmä on metsästäjät, joille suunnatut tuotteet on kehitetty toimimaan ääriolosuhteissa. Kaupunkeihin on erilaisia tuotteita lemmikkikissojen ja -koirien seuraamiseen.
Termi "tutka" kuvaa hyvin toimintaa, vaikka sinällään näillä koiranpaikantimilla ei ole mitään tekemistä varsinaisen tutkan kanssa. Paikannustapoja on käytössä kaksi: radiosuuntima ja GPS-paikannus
Radiosuuntima.
Koiran pannassa oleva radiolähetin lähettää signaalia, jota vastaanotetaan metsästäjällä olevalla vastaanottimella. Vastaanottimessa on suunta-antenni, jonka ansiosta vastaanotinta pyörittämällä voidaan kuulla ja nähdä, mistä suunnasta signaali kuuluu voimakkaimmin – koira on siinä suunnassa. Etäisyyden arviointi perustuu signaalin voimakkuuden arviointiin. Uusimmissa tuotteissa on automaattinen signaalin suunnan ja voimakkuuden määritys, jolloin vastaanotin näyttää suoraan kompassisuunnan koiraan ja antaa karkean etäisyysarvion.
GPS-paikannus.
Toinen yleinen paikannustekniikka on koiran pannassa oleva GPS-vastaanotin. Se lähettää tietonsa matkapuhelinverkon kautta metsästäjällä olevaan matkapuhelimeen, jossa on paikannusohjelma. Koiran paikka näkyy tämän ohjelman kartalla. Tällaisia laitteita on ollut markkinoilla vuodesta 2001.
2000-luvun alkupuolella laitteet olivat GPS-matkapuhelimista muokattuja laitteita, joissa koiralla oleva laite oli valjaissa olevassa kotelossa.
2000-luvun puolivälin jälkeen tulivat markkinoille koiratutkat, jotka on integroitu kaulapantaan. GPS-vastaanottimien epäherkkyyden vuoksi GPS-antenni sijoitettiin keskelle koiran niskaa. Koiran kaulan alle asetetussa kotelossa oli virtalähde ja muuta elektroniikkaa.
2000-luvun lopulla GPS-vastaanottimien herkkyydet paranivat, jolloin GPS-vastaanotin ja kaikki muu elektroniikka on ollut mahdollista siirtää yhteen kokonaisuuteen, joka roikkuu koiran kaulassa. Tällöin koiran pantaosaan ei tarvitse laittaa johtoja, jotka voisivat rikkoutua. Toteutuksessa on eroja eri valmistajien välillä.
Pantaan integroidut koiratutkat ovat kevyitä, eivätkä tartu risuihin niin helposti kuin valjaat. Valjaissa on kuitenkin myös etunsa: Ne näkyvät selvästi metsässä ja lisäävät koiran turvallisuutta ampumatilanteissa ja liikenteessä. Valjaassa oleva laite on ihanteellisimmalla paikalla GPS- ja GSM-signaalin suhteen, joten valjaassa oleva laite toimii parhaiten huonoissa oloissa. Muutamien merkkien paikanninosia voi käyttää sekä valjaissa että pannassa.
Nykyiset laitteet ovat vesitiiviitä, joten koira voi tarvittaessa myös uida. Nykyisissä GPS-pohjaisissa pannoissa paikannus saadaan metsästäjän matkapuhelimeen GPRS-yhteydellä tai tekstiviestillä. Ohjelmat ja laitteet sisältävät monia hyödyllisiä ominaisuuksia koiran seuraamiseen. Laitteesta saa tietoja muun muassa haukkutiheydestä, nopeudesta, akkujen tilasta ja koiran kulkemasta matkasta. Kehittyneimmissä laitteistoissa on mahdollisuus seurata laitteen kulkua myös internetistä, jolloin nähdään koko metsästysporukan sijainnit samalla kartalla. Tällöin edellytyksenä on kuitenkin saman valmistajan laitteiden ja ohjelmistojen käyttö.
Carl Philip (Ruotsin prinssi)

Carl Philip (koko nimeltään Carl Philip Edmund Bertil, s. 13. toukokuuta 1979 Tukholma, Ruotsi) on Ruotsin prinssi ja Värmlannin herttua. Hän on kuningas Kaarle XVI Kustaan ja kuningatar Silvian toinen lapsi ja ainoa poika.
Carl Philip syntyi kruununprinssiksi, mutta kun kruunun­perimys­järjestystä muutettiin vuoden 1980 alussa sukupuolesta riippumattomaksi, Carl Philip on isosiskonsa kruununprinsessa Victorian ja tämän lasten jälkeen Ruotsin kruununperimysjärjestyksessä tällä hetkellä neljäntenä.
Elämäkerta.
Carl Philip syntyi Tukholman kuninkaanlinnassa 1979 kuningas Kaarle XVI Kustaan ja kuningatar Silvian toisena lapsena. Hänen sisaruksensa ovat Victoria ja Madeleine. Synnytys oli kaksi viikkoa ennenaikainen. Lapsen kummit ovat prinssi Bertil, prinsessa Birgitta, Tanskan kuningatar Margareeta ja Baijerin prinssi Leopold.
Carl Philip oli syntyessään kruununperijä, mutta lakimuutoksen jälkeen hänen isosiskostaan Victoriasta tuli vuoden 1980 alusta kruununperijä, ja Carl Philip oli kruununperimysjärjestyksessä toinen. Sittemmin myös Victorian kaksi lasta ovat ohittaneet Carl Philipin kruununperimysjärjestyksessä.
Carl Philip kärsi koulussa oppimisvaikeuksista, kuten isänsä ja isosiskonsakin olivat kärsineet. Hänellä oli voimakas sanasokeus, ja kirjoittamiseen lisäongelmia toi vasenkätisyys. Carl Philipiä on pidetty myös luonteeltaan ja kiinnostusten kohteiltaan paljon isänsä kaltaisena.
Viron rojalistinen puolue ilmoitti vuonna 1992 toivovansa tuolloin 13-vuotiaasta Carl Philipistä Viron kuningasta. Asiaan ei kuitenkaan ole sen jälkeen palattu.
Carl Philip opiskeli Connecticutissa Yhdysvalloissa 15-vuotiaana yhden lukukauden ajan. Palattuaan Ruotsiin hän ryhtyi kilpailemaan kartingissa ja saavutti lajissa menestystä. Lukion prinssi kävi Lundsbergin sisäoppilaitoksessa, kuten moni muukin prinssi ennen häntä. Armeijan hän kävi merivoimissa, ja hänellä on neljän vuoden armeijakoulutus. Carl Philip on nykyisin Ruotsin kuninkaallisen laivaston reserviupseeri, ja hän on työskennellyt Ruotsin puolustusvoimien pääesikunnan operatiivisessa komentokeskuksessa vuodesta 2020 alkaen.
Armeijan jälkeen Carl Philip opiskeli graafista suunnittelua Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi hän suoritti maatalousalan tutkinnon.
Perhe.
Carl Philip seurusteli pitkään Emma Pernaldin kanssa. He erosivat vuonna 2009. Sen jälkeen prinssi alkoi seurustella Sofia Hellqvistin kanssa. Heidän kihlautumisensa julkistettiin vuonna 2014, ja he menivät naimisiin kesäkuussa 2015. Heille on syntynyt kolme poikaa, Alexander (2016), Gabriel (2017) ja Julian (2021). Pojat ovat kruununperimysjärjestyksessä viidentenä, kuudentena ja seitsemäntenä. Pariskunnan tytär Ines syntyi 7. helmikuuta 2025.
Kuningas päätti syksyllä 2019 että prinssi Alexanderilla ja prinssi Gabrielilla, kuten ei myöhemmilläkään Carl Philipin ja hänen pikkusiskonsa Madeleinen lapsilla, ole enää kuninkaalliseen perheeseen kuuluvia oikeuksia, eivätkä he tulevaisuudessa osallistu hovin edustustehtäviin. Heille jo aiemmin myönnetyt herttuoiden tittelit kuitenkin säilyvät heillä edelleen.
Kiinanalligaattori

Kiinanalligaattori ("Alligator sinensis") on huonosti tunnettu ja harvinainen laji. Se elää Jangtse-joen alajuoksulla Kiinassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kiinanalligaattori kasvaa yleensä korkeintaan kaksimetriseksi, mutta vankeudessa se on kasvanut jopa nelimetriseksi. Kiinanalligaattori muistuttaa hyvin paljon mississippinalligaattoria, ja kuuluu samaan sukuun. Kiinanalligaattorin ruumis on litteä ja sen leuat ovat voimakkaat, mutta melko lyhyet. Pää on verraten pieni ruumiin kokoon nähden. Päässä on silmien yläpuolella samantapaiset sarveislevyt, kuten monilla kaimaaneilla. Häntä on lyhyt. Jalat ovat pienehköt ja niistä puuttuu varpaita yhdistävä räpyläpoimu. Kiinanalligaattori liikkuu maalla kömpelösti.
Väritykseltään laji on selkäpuolelta mustanvihertävä ja vatsassa saattaa olla vaaleita tai harmaita raitoja. Nuorilla alligaattoreilla on keltaisia ja mustia täpliä, ja niiden ruumiin poikki kulkee keltaisia raitoja, joita vartalon alueella on viisi ja pyrstössä kahdeksan.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kiinanalligaattoria tavataan vain Jangtse-joen alajuoksun laaksoalueella lähellä Shanghaita. Se elää soilla, järvillä ja hitaasti virtaavissa jokialueilla ja pienissä joissa. Alueella on talvella niin kylmää, että laji viettää suuren osan vuodesta talvihorroksessa. Kiinanalligaattoreita on luonnossa enää alle 200 ja laji on äärimmäisen uhanalainen. Useimmat kiinanalligaattorit elävätkin jo vankeudessa. Laji on rauhoitettu.
Ravinto.
Kiinanalligaattori saalistaa yleensä öisin. Saaliseläimet ovat pääasiassa kotiloita, simpukoita ja kaloja, mutta tilaisuuden tullen ne nappaavat myös muita eläimiä kuten rottia, kilpikonnia ja ankkoja. Lajin ei tiedetä hyökänneen ihmisen kimppuun.
Lisääntyminen.
Kiinanalligaattorinaaraat rakentavat pesänsä muutaman metrin päähän vesirajasta, puiden varjoon. Pesäkeko koostuu kuolleista lehdistä, pohjamudasta ja muusta orgaanisesta aineksesta. Takaraajoillaan naaras kaivaa pesän huipulle syvennyksen, johon se munii 20–40 munaa. Sen jälkeen se peittää munat ja vartioi niitä pesärosvoilta. Naaras lepää usein pesän luona pitäen päätään ja kaulaansa pesään nojaten, välillä se pulahtaa veteen ja kastelee pesän, jolloin munat säilyttävät kehitykselleen tarpeellisen kosteuden ja lämpötilan. Kuoriuduttuaan poikaset suuntaavat veteen valon ja kosteuden ohjaamina. Poikaset tulevat sukukypsiksi 5–7-vuotiaina. Ne kasvavat nuorina nopeasti. Ne elävät luonnossa korkeintaan 50 vuotta ja vankeudessa 70 vuotta.
Yo-Yo

Yo-Yo (oik. Yolanda Whittaker, s. 4. elokuuta 1971) on yhdysvaltalainen rap-artisti, joka tunnettiin pääasiassa hip hop -fanien ja musiikkikriitikoiden keskuudessa 1990-luvun aikana.
Yo-Yo oli vierailevana artistina Ice Cuben albumilla "AmeriKKKa's Most Wanted" vuonna 1990. Hänen debyyttialbuminsa oli vuonna 1991 julkaistu "Make Way for the Motherlode". Albumin suosituin kappale oli "You Can't Play With My Yo-Yo", joka tehtiin yhteistyössä Ice Cuben kanssa. Vuonna 1992 julkaistu albumi "Black Pearl" sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Se keskittyi positiivisiin ajatuksiin ja nosti aiheen vastakohdaksi gangsta rap -tyylille. Yo-Yo äänitti ja julkaisi lisää hittejä, kuten vuonna 1993 julkaistun kappaleen "You Better Ask Somebody". Vuonna 1993 julkaistiin myös albumi "Total Control". Vuonna 1998 Yo-Yo sai valmiiksi hänen viidennen ja viimeisimmän albuminsa nimeltä "Ebony", mutta sitä ei koskaan julkaistu.
Endre Ady

Endre Ady (22. marraskuuta 1877 Érmindszent – 27. tammikuuta 1919 Budapest) oli yksi Unkarin merkittävimmistä runoilijoista. 1900-luvun alussa, kun muut nuoret unkarilaiset runoilijat seurasivat Sándor Petőfia ja jäljittelivät kansanrunouden tyyliä ja poljentoa, Ady toi modernin runouden tuulia unkariin. Myös Adyn ensimmäisissä kirjoissa näkyy Petőfin vaikutus selvänä. Myöhemmin Ady sai vaikutteita Baudelairelta ja Verlainelta. 
Ady tunnetaan parhaiten rohkeista eroottisista runoistaan, mutta hän kirjoitti myös uskonnollisia ja vallankumouksellisia runoja. Hänen ilmaisunsa oli muodoltaan, kieleltään ja sisällöltään radikaalia, ja siinä sekoittuivat erotiikka, politiikka, raamatullinen tyyli ja maailmanlopun näyt. 
Adya on verrattu aikalaiseensa Eino Leinoon muun muassa kansanlaulujen rytmiikan käytön takia. 
Suomennetut teokset.
Adyn runoja on julkaistu suomennoksina lehdissä. Lisäksi Adyn runoja on julkaistu seuraavissa antologioissa::
Autuansaari

Autuansaari () on historiallinen kaupunginosa ja kunnallishallintoalue Pietarin kaupungin Kirovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin keskustan lounaisosassa.
Paikalla on sijainnut keskiaikainen "Lahden" suurkylä, joka vuoden 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan nimellä "Lahta u morja" (suomeksi "Lahti meren rannalla") erotuksena pohjoisemmasta Lahden kylästä. 1600-luvun loppupuolella kylän nimeksi tuli "Auhtua", joka perustuu maaperän laatua kuvaavaan sanaan "auhta" ’hiekkaperäinen, kuohkea’. Asukkaina oli ortodoksisia inkerikkoja ja Suomesta siirtyneitä inkeriläisiä. Myöhemmin Autuansaaren suomalaiset kuuluivat Pyhän Marian seurakuntaan.
1800–1900-lukujen vaiheessa Autuansaari oli Pietarin teollista laitakaupunkia. Suurin osa asukkaista työskenteli Putilovin eli nykyisessä Kirovin tehtaassa. Alueen uudelleenrakentaminen alkoi 1920-luvulla. Vuosina 1937–1941 rakennettiin Statšekin prospektin ja Krasnoputilovskaja-kadun välinen asuinalue. Leningradin piirityksen aikana rintamalinja kulki kaupunginosan eteläpuolitse. Asuntorakentamista jatkettiin 1940-luvun lopulla. Vuonna 1955 avattiin Avtovon metroasema.
Magnetohydrodynamiikka

Magnetohydrodynamiikka (MHD) on tieteenala, joka tutkii sähköä johtavien nesteiden dynamiikkaa. Tällaisia nesteitä ovat esimerkiksi plasma, nestemäinen metalli ja suolavesi. 
Sana magnetohydrodynamiikka on johdettu sanoista magneettikenttä (magneto), neste (hydro) ja liike (dynamiikka).
Alan tutkimuksen aloitti Hannes Alfvén, joka sai työstään Nobelin fysiikanpalkinnon 1970.
Magnetohydrodynamiikkaa kuvaavat yhtälöt ovat yhdistelmiä Navier-Stokesin nesteiden dynamiikkaa kuvaavista yhtälöistä ja Maxwellin sähkömagnetismia kuvaavista yhtälöistä.
Perinteinen magnetohydrodynamiikka kuvaa plasmaa yksikomponenttisena sähkömagneettisena nesteenä. Yhtenä tärkeänä tutkimuksessa on kehittää mahdollisimman hyviä johteita, joilla olisi vastus mahdollisimman alhainen. 
Tähtitieteessä MHD on tuttu, koska on esitetty, että jopa 99% tai ylikin maailmankaikkeuden aineesta olisi plasmaa.
Petr Hrbek

Petr Hrbek (s. 3. huhtikuuta 1969 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Ura.
Hrbek aloitti uransa Tšekkoslovakian liigassa Sparta Prahassa kaudella 1988–1989. Seuraavan kauden hän pelasi Dukla Jihlavassa, kunnes palasi Sparta Prahaan kausiksi 1990–1992. Detroit Red Wings varasi hänet NHL:ään 1988 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 59. Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan syksyllä 1992 ja pelasi AHL-joukkue Adirondack Red Wingsissä, mutta siirtyi kesken kauden takaisin Sparta Prahaan. Seuraavalla kaudella hän siirtyi kesken kauden Saksan Star Bulls Rosenheimiin, jossa pelasi loppukauden lisäksi myös kauden 1994–1995. Kaudet 1995–2001 Hrbek pelasi Tšekin Extraliigaa Sparta Prahassa ja HC Chemopetrol Litvinovissa. Kaudella 2001–2002 hän pelasi Ruotsin ja Saksan toiseksi korkeimmilla sarjatasoilla. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Extraliigaan HC Havirov Panthersiin. Vuodesta 2003 lähtien hän on pelannut Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Maajoukkueurallaan Hrbek edusti Tšekkoslovakiaa vuoden 1992 MM-kisoissa sekä talviolympialaisissa. Molemmista kisoista tuloksena oli pronssia. Hrbek valittiin 1992 MM-kisojen tähdistökentälliseen. Tšekin paidassa hän pelasi 1993 MM-kisoissa, joissa saavutuksena oli taas pronssi, sekä 1994 talviolympialaisissa, missä Tšekki sijoittui viidenneksi.