Väinö Malmivaara

Väinö Rafael Malmivaara (vuoteen 1906 Malmberg, 7. marraskuuta 1879 Kiuruvesi – 13. marraskuuta 1958 Kiuruvesi) oli suomalainen pappi, uskonnonopettaja, kansanopiston johtaja, kirkkoherra, piispa, kansanedustaja ja kirjailija. Malmivaara toimi Oulun hiippakunnan piispana 1943–1954. 
Varhainen elämä ja koulutus.
Väinö Malmivaara kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1899, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1907, suoritti teologisen erotutkinnon 1912, ja hänet vihittiin papiksi 1913. Aluksi Väinö Malmivaara toimi Lapuan yhteiskoulun uskonnonopettajana vuosina 1904–1908 ja vt. uskonnonlehtorina Oulun klassillisessa lyseossa 1908–1909.
Ura pappina.
Kansanopistotyö.
Malmivaara aloitti kansanopistotyön vuonna 1909. Hän oli Kainuun kansanopiston johtajana Paltamossa vuosina 1909–1913 ja Karhunmäen kristillisen kansanopiston johtajana Lapualla 1914–1926.
Seurakuntapappina.
Papin tehtäviä hän hoiti 1913–1914 ylimääräisenä pappina Paltamossa, Ristijärvellä ja Kiuruvedellä. Karhunmäen aikana Malmivaara toimi ylimääräisenä pappina Ylistarossa ja kenttäpappina valkoisessa armeijassa 1918. Kirkkoherraksi hänet valittiin Kiuruvedelle, jossa työkaudeksi tuli 1926–1943. 
Iisalmen lääninrovastiksi Malmivaara valittiin 1933, ja hän hoiti tehtävää, kunnes siirtyi Lapualle vuonna 1943. Kirkolliskokouksen jäsenenä hän oli 1927–1954. Vuosina 1937–1938 hän kuului virsikirjan tarkastuskomiteaan varajäsenenä. Kirkkokäsikirjakomitean jäsenenä hän myös oli sekä kotielämän ongelmia pohtivan komitean puheenjohtajana 1949–1951.
Oulun piispa (1943–1954).
Lapualle hänet valittiin kirkkoherraksi 1943, mutta ehti hoitaa virkaa puoli vuotta. Oulun hiippakunnan piispa Yrjö Wallinmaa oli 1943 tutustumismatkallaan pohjoisen Lapin seurakuntiin. Neuvostopartisaanien hyökkäyksessä tämä sai surmansa. Väinö Malmivaara valittiin Wallinmaan tilalle piispaksi. Oulun piispanvaalissa 1943 presidentti Risto Ryti nimitti Malmivaaran Oulun piispaksi aiemmin vastaavassa tilanteessa syrjäytetyn Malmivaaran ohi Olavi Heliövaaran.
Malmivaaran piispankausi osui sotien jälkeiseen aikaan, ja hän osallistui keskeisesti seurakuntien jälleenrakennustyöhön. Vuonna 1954 Malmivaara jäi eläkkeelle.
Herättäjä-Yhdistys.
Herännäisyys oli Malmivaaralle läheisin herätysliikkeistä. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan puheenjohtajuutta hän hoiti 1922–1954, kuului "Hengellisen Kuukauslehden" toimitukseen vuodesta 1906 vuoteen 1954, kaksi viimeistä vuotta lehden päätoimittajana, ja kirjoitti Herättäjä-Yhdistyksen muihinkin julkaisuihin. Hän oli Karhunmäen ja Portaanpään kansanopistojen johtokunnissa.
Kansanedustaja.
Malmivaaran tehtäväalue ulottui myös kunnallisiin ja yleisiin tehtäviin. Eduskunnan jäsenenä hän oli 1927–1933 Kuopion vaalipiiristä. Hän edusti Kansallista Kokoomusta ja kuului kulkulaitos-, perustuslaki- ja sivistysvaliokuntiin.
Malmivaara teki opinto- ja edustusmatkoja Yhdysvaltoihin 1925, Ruotsiin 1945, 1947 ja 1951. Norja oli vuorossa 1947 ja Tanska 1948.
Yksityiselämä.
Väinö Malmivaara syntyi rovasti Wilhelmi ja Karin Malmivaaran (o.s. Rajander) perheeseen. Wilhelmi Malmivaara oli silloin Kiuruveden pitäjänapulaisena, ja hän oli herännäisyyden eli körttiläisyyden johtohahmoja 1900-luvun alussa. Malmivaara avioitui Ellen Maria Gummeruksen kanssa. Perheeseen syntyi viisi lasta: Paavo Vilho (1906), Arvi Taneli ”Tatu” (1908), Heikki Tapani (1912), Kaisa Salome (1914) ja Väinö Juhani ”Jukka” (1916).
Huomionosoituksia.
Malmivaara sai rovastin arvon 1929 ja jumaluusopin kunniatohtorin arvon 1945. Hän sai Kansanopistoyhdistyksen kunniajäsenyyden 1952, Suomen Pyhäkouluyhdistyksen 1954 ja Oulun Diakonissalaitoksen 1956. Hänelle myönnettiin kunnia- ja ansiomerkit K.SVR 1 ja VR 4, Vapaussodan muistomitali sekä Suojeluskuntain ansioristi.
Kirjallisuudesta.
Väinö Malmivaara kirjoitti runoja, virsiä ja tietokirjallisuutta muiden tehtäviensä ohessa. 
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on viisi Malmivaaran kirjoittamaa virttäː 174 "Vielä, Herra, kutsut meitä"; 244 "Te murheelliset"; 467 "Oi Jeesus, siunaa äitiä"; 496 "Oi Jeesus, ota syliisi" sekä 504 "Ah vuodata, Herra, jo Henkesi". "Siionin virret" -kokoelmassa on kuusi hänen kirjoittamaansa virttä sekä "Hengellisiä lauluja ja virsiä" -kirjassa kaksi.