tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Riikka Moilanen

Riikka Leena Moilanen (ent. "Moilanen-Savolainen", o.s. "Moilanen", s. 18. kesäkuuta 1970 Oulu) on suomalainen poliitikko. Vuodesta 2024 lähtien Moilanen on toiminut Janakkalan kunnanjohtajana.
Poliittinen ura.
Riikka Moilanen oli Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuosina 2003–2007 ja Oulun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1996–2021. Hän on toiminut myös yrittäjänä. Moilanen on toiminut Oulun kaupunginhallituksen sekä Pohjois-Pohjanmaan Sairaanhoitopiirin hallituksen puheenjohtajana. Hän ilmoitti huhtikuussa 2014 tavoittelevansa keskustan kansanedustajuutta vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Moilanen toimi kansanedustajakaudellaan vuosina 2003–2007 sosiaali- ja terveysvaliokunnan sekä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsenenä. Lisäksi hän oli varajäsen tulevaisuusvaliokunnassa ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Moilanen kuului myös Yleisradion hallintoneuvostoon vuosina 2003–2007.
Työelämä.
Moilanen toimi sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottaja Pihlajalinna Oulu Oy:n toimitusjohtajana 7. elokuuta 2017 − 11. syyskuuta 2018. 
Moilanen valittiin Oulaisten kaupunginjohtajaksi vuonna 2021. Vuonna 2024 hänet valittiin Janakkalan kunnanjohtajaksi.
Yksityiselämä.
Moilasella on yksi lapsi. Avioliitto päättyi eroon vuonna 2008.
Ihmisroska-kohu.
Riikka Moilanen kysyi Oulun kaupunginvaltuuston istunnossa 10. syyskuuta 2018: "”Mitä Oulun kaupunki aikoo tehdä sille ihmisroskalle, jota siellä on yllättävän paljon. Tarkoitan niitä vähäosaisia ihmisiä, jotka käyttävät ammattimaisesti alkoholia, huumeita, päihteitä ja ovat ottaneet Isokadun nyt kodikseen.”" Pihlajalinna Oulu erotti hänet seuraavana päivänä vedoten Moilasen lausunnon sopimattomuuteen.
Asista teki esitutkintapyynnön Oulussa teltassa asunut Markku Korhonen, mutta asiaa ei käsitelty pidemmälle. Sanomalehti Kaleva oli julkaissut Markku Korhoseen liittyvän kuvituskuvan Riikka Moilaisen lausumasta kertovassa artikkelissa. Näin ollen Korhonen katsoi tulleensa leimatuksi "ihmisroskaksi" Oulussa. Hän katsoi myös, että nimitystä käytetään Oulussa edelleen. Kun esitutkintapyyntö ei menestynyt, hän teki kanstelun eduskunnan oikeusasiamiehelle Oulun kaupunginvaltuuston valtuutettu Riikka Moilaisen lausumasta. 
Eduskunnan oikeusasiamiehen apulainen, apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin mainisti Helsingin Sanomien haastettalussa asiasta seuraavaa: ”Mielestäni kysymys ei ollut vain yksittäisestä leimaavasta sanavalinnasta, vaan myös siitä, että se esitettiin käsiteltäessä kävelykatupintojen puhdistamista ja roskaisuutta. Puheenvuoro oli kokonaisuudessaan tässä asiayhteydessä esitettynä epäasiallinen, epäkunnioittava ja loukkaava.”
John Akii-Bua

John Akii-Bua (3. joulukuuta 1949 Kampala, Uganda – 20. kesäkuuta 1997) oli ugandalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Akii-Bua oli yksi kahdeksanäitisen perheensä 43 lapsesta. Hän oli lahjakas urheilija ja hänen sanotaan olleen maansa huippuja kaikessa mihin ryhtyi, muun muassa koripallossa ja kymmenottelussa. Juoksu-uransa hän aloitti pika-aiturina ja epäonnistui pyrkimyksessään päästä mukaan Meksikon vuoden 1968 olympialaisiin, mutta britti Malcolm Arnoldin valmennettavana hän siirtyi pitkiin aitoihin. 
Brittiläisen kansainyhteisön kisoissa 1970 Akii-Bua sijoittui neljänneksi, ja vuonna 1971 hän juoksi Durhamissa Amerikan ja Afrikan välisessä maanosakamppailussa kauden kärkiajan 49,0. Münchenin vuoden 1972 olympialaisten aikaan David Hemeryn edellisissä olympialaisissa juoksemaa maailmanennätystä 48,1 pidettiin ilmiömäisenä, mutta Münchenin finaalissa sisäradalla juossut Akii-Bua juoksi uuden maailmanennätyksen 47,8 ja toi maalleen sen kautta aikain ensimmäisen olympiakultamitalin.
Akii-Bua hallitsi 400 metrin aitajuoksua vuonna 1973 mutta ei kyennyt enää edellisvuosien tuloksiinsa. Hän antoi vaikutelman, että pääasia oli hänen valkoihoisten kilpakumppaniensa, erityisesti päävastustajansa Ralph Mannin, ärsyttäminen.
Vuonna 1974 Akii-Bua kärsi malariasta vieraillessaan Euroopassa. Hän oli 2. heinäkuuta mukana vuoden nopeimmassa juoksussa, jonka kyseisen vuoden maailman paras aituri Jim Bolding voitti ajalla 48,1 Mannin tullessa toiseksi ajalla 49,0. Akii-Bua oli vasta kolmas juostuaan ajan 49,1. Hän ei päässyt Afrikan maiden boikotin vuoksi puolustamaan olympiavoittoaan Montrealissa 1976. Moskovan olympialaisissa 1980 hän oli mukana mutta jäi välierässään seitsemänneksi.
Akii-Bua käytti tuohon aikaan poikkeuksellista mutta toimivaa aitomistekniikkaa. Kun juoksijat yleensä juoksun alussa aitoivat aitojen välit 13 askeleella ja yrittivät askeleen lyhetessä loppua kohden muuttaa rytmiä 15-askelisiksi, teki Akii-Bua toisin. Hän aloitti juoksun normaaliin tapaan 13 askeleen välillä mutta oli opetellut ylittämään aidat myös vasen jalka edellä. Näin hän matkan edetessä ja askeleen lyhetessä kykeni vaihtamaan mullistavasti 14 askeleen rytmiin.
Kannaksen armeija

Kannaksen armeija ("Kan.A") oli suomalainen sotatoimiyhtymä talvisodassa. Sen vastuuna oli Karjalankannaksen puolustaminen ja se oli vahvuudeltaan Suomen armeijan suurin yksikkö. Armeijan esikunta sijaitsi Imatralla. Kannaksen armeijan vahvuus talvisodan alkessa oli 133 000 miestä. 
Komentajat.
Molempien esikuntapäällikkönä toimi koko talvisodan ajan eversti K. A. Tapola, joka jatkoi Erik Heinrichsin esikuntapäällikkönä talvisodan jälkeen perustetussa Maavoimien esikunnassa.
Organisaatio.
Talvisodan alkaessa.
Armeijan pääosan muodosti kaksi armeijakuntaa. Sodan alussa armeijan reservinä oli yksi divisioona. Neuvostoliiton rajan ja pääpuolustuslinjan väliin oli sijoitettu suojajoukkojen neljä ryhmää, joiden tehtävänä oli viivyttää vihollisen etenemistä.
Rajan ja pääpuolustuslinjan välille oli sijoitettu suojajoukkojen neljä ryhmää, jotka oli nimetty paikkakuntien mukaan:
II AK:n vastahyökkäys.
II AK suoritti 23. joulukuuta vastahyökkäyksen, jota varten sille alistettiin armeijan reservinä ollut 1. divisioona ja ylipäällikön reservinä ollut 6. divisioona, joka oli 19. joulukuuta alistettu Kannaksen armeijalle.
Uudelleenorganisointi.
Armeijan komentaja Hugo Österman sai eron tehtävästään 19. helmikuuta 1940 ja tilalle määrättiin samalla päivämäärällä kenraaliluunantiksi ylennetty III armeijakunnan komentaja Erik Heinrichs. III AK:n komentajaksi nimitettiin kenraalimajuri Paavo Talvela.
Täydennysyksiköistä muodostetuilla divisioonilla vahvistettiin Kannaksen puolustusta, 21. divisioona alistettiin III AK:lle ja 23. divisioona II AK:lle.
II armeijakunta jaettiin 25. helmikuuta 1940, jolloin muodostettiin uusi I armeijakunta. Sille alistettiin 1. divisioona ja 2. divisioona (aikaisemmin 11. divisioona) ja 4. prikaati. Komentajaksi nimitettiin 1. divisioonan komentaja kenraalimajuri Taavetti Laatikainen.
Vihollisen uhatessa Viipurinlahden suunnalla perustettiin Rannikkoryhmä (kooltaan armeijakunta) torjumaan lahden ylitystä. Komentajana toimi aluksi kenraalimajuri Kurt Wallenius, joka vapautettiin tehtävästään 3. maaliskuuta ja komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti K. L. Oesch.
Lakkautus.
Kannaksen armeija lakkautettiin 16. maaliskuuta 1940 ja sen esikunnasta muodostettiin uusi Maavoimien esikunta, jonka komentajana jatkoi kenraaliluutnantti Heinrichs.
Antti Rantakangas

Antti Toivo Armas Rantakangas (28. helmikuuta 1964 Pulkkila – 22. marraskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja Suomen Keskustan kansanedustaja sekä puolueensa varapuheenjohtaja vuosina 2003–2010. 
Koulutus ja tausta.
Koulutukseltaan Rantakangas oli agrologi, ja ennen valintaansa eduskuntaan hän toimi maanviljelijänä sekä pankinjohtajana. Sotilasarvoltaan hän oli alikersantti.
Poliittinen ura.
Antti Rantakangas aloitti poliittisen uransa Pohjois-Pohjanmaan Keskustanuorissa (NKL), edeten Keskustan nuorisojärjestön varapuheenjohtajaksi. Hänet valittiin vuonna 1992 Keskustan Pohjois-Pohjanmaan piirin puheenjohtajaksi ja samana vuonna Pulkkilan kunnanvaltuustoon, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1997–2007. Muutettuaan Haapavedelle 2007 Rantakangas nousi siellä kuntapolitiikan kärkinimeksi ja toimi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2009–2015. Valtuustotyö jäi, kun hän keskittyi eduskuntatyöhön noustuaan eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa. Hän toimi Suomen Keskustan varapuheenjohtaja vuosina 2003–2010. Eduskunnassa hän toimi hallintovaliokunnan puheenjohtajana 2010–2011 ja valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtajana vuonna 2019. 
Järjestötoiminta.
Kansanedustajantyönsä ohella Rantakangas osallistui aktiivisesti järjestötoimintaan. Hän toimi muun muassa nuorisoseuroissa, Diabetesliitossa, UKK-instituutissa, Suomen Sopimuspalokuntien Liitossa sekä 4H-liitossa.
Kuolema.
Rantakangas kuoli tapaturmaisesti kaaduttuaan ja lyötyään päänsä 22. marraskuuta 2019 kotonaan Helsingissä. Rantakankaan tilalle eduskuntaan nousi Kuhmon kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Tuomas Kettunen.
Yksityiselämä.
Antti Rantakangas oli kotoisin Pulkkilasta Pohjois-Pohjanmaalta, mutta asui myöhemmin Haapavedellä. Rantakangas oli naimisissa ja hänellä oli kolme tytärtä.
Ihmiskeskeisyys

Ihmiskeskeisyys eli antroposentrismi (&lt; kr. άνθρωπος, "anthropos", 'ihminen', κέντρον, "kentron", 'keskus') on filosofinen näkökanta, jonka mukaan ihminen on maailman keskipiste tai sen tärkein itsenäinen kokonaisuus. Siinä ihminen nähdään luonnosta erillisenä ja sen yläpuolella olevana, ja ihmiselämällä katsotaan olevan luontaista arvoa siinä kun eläimet, kasvit ja mineraaliluonnonvarat ovat vain ihmisen hyödyksi käytettäviä resursseja.
Ihmiskeskeisyys on monen länsimaisen uskonnon ja filosofian perususkomus. Ajattelutavan juuret on nähty Raamatun luomiskertomuksessa, jossa ihminen luodaan Jumalan kuvaksi valtaamaan maan ja hallitsemaan muita olentoja. Tämä käsitys esiintyy paitsi juutalaisessa ja kristillisessä teologiassa, myös Aristoteleen "Politiikassa" ja Immanuel Kantin moraalifilosofiassa.
Arvostelijoiden mielestä ihmiskeskeisessä ajattelussa liioitellaan ihmisen merkitystä kaikkeuden osana. Sillä onkin usein perusteltu luonnovarojen vapaata riistoa. Joidenkin ympäristöetiikan kannattajien mukaan myös luonnonsuojelu ja luonnonvarojen säästäminen voidaan kuitenkin yhdistää ihmiskeskeiseen lähtökohtaan, sillä luonnon säästäminen parantaa ihmisten hengitysilman laatua ja tulevien sukupolvien elämää. Ympäristöeettiset ajattelijat ovat haastaneet ihmiskeskeisyyden 1970-luvulta lähtien myös kyseenalaistamalla ihmisen aseman muiden eliöiden yläpuolella sekä antamalla luonnolle itseisarvon, joka ei riipu sen hyödyllisyydestä ihmiselle. Tämän biosentrisen filosofian mukaan ihminen on vain yksi laji muiden joukossa.
Feministit ovat arvostelleet ihmiskeskeisyyttä patriarkaaliseksi, ja he ovat tuoneet sen vastineeksi ekofeminismin, joka korostaa naisen ja luonnon yhteyttä sorron kohteena.
Aktiviteettikaavio

Aktiviteettikaavio on UML-mallinnuksessa käytetty kaaviotyyppi, jossa kuvataan käyttötapauksien tai metodien toiminnallisuutta. 
Aktiviteettikaavio alkaa alkupisteestä. Se kuvaa ulkopuolista tilaa, josta siirrytään kaaviossa kuvattuun toimintaan.
Aktiviteettikaavio koostuu nimensä mukaisesti aktiviteeteista, jotka ovat jokin yksinkertainen toiminnallisuus järjestelmässä. 
Aktiviteetista siirrytään toiseen aktiviteettiin siirtymien avulla.
Aktiviteettikaavioihin voidaan myös lisätä loogista valintaa ns. päätöspisteiden kautta, jolloin päätöspisteestä voidaan haarautua useamman siirtymän kautta eri aktiviteetteihin riippuen päätöspisteessä määritellystä ehdosta. 
Synkronointipalkkien avulla voidaan kuvata sekä yhdenaikaista toimintaa (säikeiden luonti) että muiden aktiviteettien valmistumisen odottamista, ennen kuin voidaan edetä seuraaviin aktiviteetteihin.
Pekka Vilkuna

Ilkka Pekka Väinämö Vilkuna (s. 20. huhtikuuta 1949 Nivala) on suomalainen maanviljelijä ja poliitikko. Hän oli Suomen Keskustan kansanedustaja vuosina 1999–2011. Tämän lisäksi hän on toiminut Nivala-seuran hallituksessa vuodesta 1987, vuosina 1987–1998 sen varapuheenjohtajana, sekä vuodesta 2005 Jokilaakson Ravikeskus oy:n puheenjohtajana.
Tausta.
Sotilasarvoltaan Vilkuna on kersantti (1969).
Poliittinen toiminta.
Vilkuna on tehnyt aloitteita vaihtoehtoisten energiamuotojen käytön edistämiseksi mm. bioenergian alalta.
17. huhtikuuta 2018 uutisoitiin eduskunnan aiemman talouspäällikön Pertti J. Rosilan kirjasta "Arkadianmäen kirstunvartija", jossa Ilta-Sanomien mukaan kerrotaan, miten Pekka Vilkuna ohjasi kaikki avustajan palkkaamiseen tarkoitetut rahat omalle tukiyhdistykselleen. Vilkuna jäi kiinni menettelystään pyydettyään Rosilalta apua verottajalta tulleeseen vaateeseen vastaamisessa. 
Yksityiselämä.
Vilkuna avioitui Riitta Mehtälän kanssa 1973. Heillä on neljä lasta: Ville (s. 1975), Maija (s. 1976), Hanna-Suoma (s. 1978) ja Matti (s. 1981).
Häirintäkohu.
27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat teki nimettömän kyselyn eduskunnan naiskansanedustajille ja siihen pohjautuen nimitti Pekka Vilkunan yhdeksi eduskunnan seksuaalisista häiritsijöistä. Julkisen sanan neuvosto antoi Vilkunan tapauksesta vapauttavan ja muiden kansanedustajien kohdalla langettavan tuomion. Helsingin Sanomien toimittajaa ja hänen esimiestään sekä toimituspäälliköitä vastaan nostettiin myös syyte törkeästä kunnianloukkauksesta, josta hovioikeus heidät kuitenkin elokuussa 2012 vapautti. Oikeus totesi, että lehtijutun väitteille esitettiin riittävät perusteet. Jutun aihe oli yhteiskunnallisesti merkittävä ja siksi sitä oli perusteltua käsitellä julkisuudessa.
Kuittikauppa

Kuittikauppa on talousrikos, jossa yritykset tuottavat toisilleen korvausta vastaan kuitteja olemattomista kaupoista tai palveluista. Liittämällä nämä kuitit kirjanpitoonsa ne voivat välttää veroja ja muita pakollisia maksuja. Kuittikauppa on yksi harmaan talouden keskeinen työkalu. Kuittikauppaan tarvitaan kaksi tekijää: ostaja ja myyjä. 
Kuitteja tarvitsee muun muassa sellainen yritys, joka on maksanut työntekijöilleen palkkaa pimeästi ilman veroja ja sosiaaliturvamaksuja. Tekaistujen kuittien avulla ostaja saa yrityksestä rahaa ulos maksamatta veroja. Rahalla voidaan maksaa esimerkiksi pimeitä palkkoja.
Esimerkki
Tekaistun kuitin myyjä laskuttaa olemattomasta kaupasta tai palvelusta esimerkiksi 1 000 euroa kuitin ostajan yritykseltä. Ostajan yritys maksaa laskun, ja maksusta jää kuitti. Myyjä pitää itsellään osuuden maksusta palkkiona, vaikkapa 10–15 prosenttia, ja palauttaa loput rahat käteisenä ostajalle. Kuitin ostaja liittää tekaistun kuitin yrityksensä kirjanpitoon tuhannen euron vähennettävänä kuluna, ja pitää käteisrahat itsellään. 
Suomi.
Asiantuntijoiden arvion mukaan vuonna 2007 valtio menetti yli 100 miljoonaa euroa verotuloja rakennusalan kuittikaupparikoksien takia. Rikollisesti toimivat rakennusalan yritykset ostavat tekaistuja kuitteja, joihin vedoten arvonlisäverot jätetään maksamatta. Huhtikuussa 2008 jo useampi kuin joka toinen talousrikospoliisi ja -syyttäjä selvitteli rakennusalan kuittikaupparikoksia. Veroviranomaiset vaativat Suomeen käännettyä arvonlisäverojärjestelmää, jolla rakennusurakoissa arvonlisäveron suorittaminen siirtyisi pääurakoitsijalle. Joidenkin arvioiden mukaan järjestelmällä voitaisiin estää kuittikaupparikollisuus lähes kokonaan. 
Rakennusteollisuus vastustaa käännettyä arvonlisäverojärjestelmää, koska se toisi heidän laskelmiensa mukaan rakennusalalle 50 miljoonan euron lisäkustannukset.
Helsingin syyttäjävirastossa työskentelevien syyttäjien korjausehdotuksia tilanteeseen ovat käännetty arvonlisävero, urakoitsijoista tehtyjen neljännesvuosi-ilmoitusten määrääminen pakollisiksi ja lähetettyjen työntekijöiden lähdeveron ja ennakonpidätyksen vastuun siirto ulkomaisen yrityksen edustajalle Suomessa. Vastaavia käytäntöjä on käytössä muissa markkinatalousmaissa.
Sven Aelgifunpoika

Sven Aelgifunpoika oli Norjan kuningas 1030–1035. Sven oli Tanskan kuninkaan Knuut Suuren ja englantilaista syntyperää olleen Aelfgifun (Elgyfu) poika. Svenin hallintokaudella todellinen valta oli hänen äidillään ja Trondheimin piispalla Sigurdilla. Vuonna 1035 tanskalaisvaltaan kyllästyneet norjalaiset ylimykset karkottivat epäsuositun Svenin ja valitsivat kuninkaaksi Pyhän Olavin pojan Maunu Hyvän.
Victor Garber

Victor Joseph Garber (s. 16. maaliskuuta 1949 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen, sukujuuriltaan venäjänjuutalainen elokuva-, teatteri- ja televisionäyttelijä. Hänen äitinsä Hope Garber oli myös näyttelijä ja laulaja.
Elämäkerta.
Garber aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana, ja liittyi Toronton yliopiston Hart Houseen viidentoista ikäisenä. Vuonna 1967 hän perusti folk-musiikkiyhtyeen nimeltään The Sugar Shoppe. Yhtyeen menestys oli keskinkertainen, ja se esiintyi muun muassa "The Ed Sullivan Show'ssa" ja "The Tonight Show'ssa" ennen hajoamistaan .
Näyttämöura.
Garber esiintyi myös Broadwayllä Deathtrapin, Sweeney Toddin ja Noises Offin ensituotannoissa. Hän on esiintynyt Broadwaylla yli 20 vuotta.
Aulis Ranta-Muotio

Aulis Verneri Ranta-Muotio (s. 29. toukokuuta 1946 Teuva) on suomalainen maanviljelijä, entinen Suomen Keskustan kansanedustaja ja Teuvan kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hän toimi kansanedustajana vaaleista 1995 vaaleihin 2007. 
Ranta-Muotion puoliso oli Anna Helena Jalkanen (1971–2005), jonka kanssa hänellä on neljä lasta. 
Sotilasarvoltaan Ranta-Muotio on kapteeni (2000).
John Walter Tewksbury

John Walter Beardsley Tewksbury (21. maaliskuuta 1876 Ashley, Pennsylvania – 25. huhtikuuta 1968 Tunkhannock, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka voitti Pariisin olympialaisissa 1900 viisi mitalia, joista kaksi kultaisia. 
Tewksbury opiskeli Pennsylvanian yliopistossa hammaslääkäriksi ja kilpaili yliopiston joukkueessa. Hän voitti vuonna 1898 Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruudet 110 ja 220 jaardilla vuosina 1898–1899.
Olympialaisissa Pariisissa Tewksbury osallistui viiteen lajiin. Sadalla metrillä hän sivusi alkuerissä olympiaennätystä ajalla 11,4. Frank Jarvis rikkoi ennätyksen myöhemmässä alkuerässä tuloksella 10,8. Tewksbury sivusi välierissä maailmanennätystä, mutta jäi finaalissa hopealle Frank Jarvisin voittaessa. Seuraavana päivänä hän sijoittui 60 metrillä toiseksi ajalla 7,1 Alvin Kraenzleinin takana. 
400 metrin aitajuoksuun Tewksbury osallistui vain puolitosissaan. Aitoja ei tuohon aikaan vielä Amerikan mantereelta ollut juostu, ja uusi, vasta lopullista muotoaan hakeva laji oli ensimmäistä kertaa olympialaistenkin kisaohjelmassa. Kilpailun ylivoimainen ennakkosuosikki oli isäntämaan Henri Tauzin, jolla ei kuitenkaan finaalissa ollut ajan 57,6 juossutta John Tewksburya vastaan minkäänlaisia mahdollisuuksia. Tewksbury teki alkuerissä olympiaennätyksen, jota Tauzin paranteli omassa alkuerissään lukemiin 1.00,2. Tewskbury otti olympiaennätyksen jälleen nimiinsä loppukilpailussa. 200 metrin aidoissa Tewksbury voitti vielä pronssia.
Viikkoa myöhemmin kisatussa 200 metrin finaalissa Tewksbury voitti toisen olympiakultansa peittoamalla selkeästi Norman Pritchardin ajalla 22,2. Aika oli 200 metrin juoksun ensimmäinen olympiaennätys.
Urheilu-uransa jälkeen Tewksbury toimi hammaslääkärinä Tunkhannockin kaupungissa Pennsylvaniassa. Hän kuoli vuonna 1968 92-vuotiaana.
Chris Shiflett

Chris Shiflett (s. 6. toukokuuta 1971) on yhdysvaltalainen muusikko ja Foo Fighters -yhtyeen kitaristi. Shiflett liittyi Foo Fighters -kokoonpanoon "There Is Nothing Left to Lose" -albumin äänitysten jälkeen vuonna 1999. Foo Fightersin ohella hän soittaa kitaraa muun muassa Me First &amp; the Gimme Gimmes cover-yhtyeessä sekä Jackson United -nimisessä sivuprojektissa. Hän soitti myös kolme keikkaa Andy McCoyn The Real McCoy Bandissä, josta kuitenkin erosi nopeasti. Ennen Foo Fightersia Shiflett toimi kitaristina punkrock bändissä nimeltä No Use for a Name. Hän on useasti esiintynyt nimellä Jake Jackson.
Vuonna 2010 Shiflett julkaisi ensimmäisen soololevynsä taustakokoonpanon The Dead Peasants kanssa.
Soolotuotanto.
Chris Shiflett &amp; the Dead Peasants
Foo Fighters (albumi)

Foo Fighters on Dave Grohlin perustaman Foo Fighters -yhtyeen debyyttialbumi ja se julkaistiin 4. heinäkuuta 1995. Sen julkaisi Capitol Records. 
Foo Fighters ei ollut vielä yhtye levyn äänittämisen ja julkaisun aikoihin, vaan pikemminkin Grohlin sooloprojekti. Albumilla Grohl soitti itse kaikki instrumentit, poikkeuksena vain kappale "X-Static", jolla kitaraa soittaa Greg Dulli. Myöhemmin albumin julkaisun jälkeen Grohl kokosi ympärilleen yhtyeen konsertteja varten. Albumi äänitettiin samassa studiossa missä Dave Grohlin entisen yhtyeen Nirvanan (luultavasti viimeinen) kappale You Know You're Right äänitettiin. Albumi oli ilmestyessään Billboard 200 albumilistan #23. sijalla.
Albumilta on julkaistu singlet This Is a Call, I'll Stick Around, For All the Cows ja Big Me.
Greg Dulli

 
Greg Dulli (s. 11. toukokuuta 1965, Hamilton, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko, joka toimii laulajana The Afghan Whigs ja The Twilight Singers -yhtyeissä. Hän on soittanut kitaraa Foo Fightersin albumilla "Foo Fighters" kappaleessa "X-Static".
Afghan Whigs -yhtye on lopettanut toimintansa, Twilight Singers jatkaa voimissaan vieläkin. Molemmat yhtyeet ovat Dullin projekteja. Hän kirjoittaa musiikin, soittaa ja laulaa oman materiaalinsa.
Hän on myös näytellyt Ted Demmen elokuvissa Unelmien tytöt ja Monument Ave, ja tuottanut soundtrackit molempiin elokuviin.
Backbeat-elokuvan musiikkinauhoituksissa hän hoiti John Lennonin osuudet.
Afghan Whigs oli ehkä kriitikoiden eniten ylistämä yhtye Seattle-buumin aikoihin, mutta kaupallinen menestys jäi pienemmälle. Tästä huomimatta yhtyeellä on runsaasti faneja ympäri maailmaa.
Jari Leppä

Jari Juhani Leppä (s. 24. kesäkuuta 1959 Pertunmaa) on suomalainen poliitikko ja maanviljelijä. Hän toimi maa- ja metsätalousministerinä 5. toukokuuta 2017 alkaen kolmessa eri hallituksessa, kunnes erosi tehtävästä 29. huhtikuuta 2022. Leppä on ollut kansanedustaja vuosina 1999–2023. Pertunmaan kunnanvaltuustossa Leppä on istunut vaaleista 1992 lähtien, vuodesta 1997 puheenjohtajana. Pertunmaan ja Mäntyharjun yhdistymisen jälkeen Leppä on toiminut Mäntyharjun kunnanvaltuutettuna.
Ura.
Leppä on koulutukseltaan maanviljelysteknikko (1979). Hän on viljellyt maata vuodesta 1980. Vuonna 2011 Leppä oli eduskunnan eniten maataloustukea saanut edustaja.
Eduskunnassa Leppä on ollut muun muassa maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtaja ja puhemiesneuvoston jäsen vuosina 2007–2011 ja 2011–2015. Vuosina 2007–2015 hän oli myös eduskunnan kansainvälisten asiain foorumin jäsen. Hän oli myös Veikkauksen hallintoneuvoston jäsen. Tasavallan presidentti nimitti hänet maa- ja metsätalousministeriksi Sipilän hallitukseen perjantaina 5. toukokuuta 2017. Hän on toimi samassa tehtävässä myös Rinteen ja Marinin hallituksissa. Maaliskuussa 2022 Leppä kertoi luopuvansa poliittisesta urastaan, eikä asettunut uudestaan ehdolle vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Keskusta valitsi huhtikuun lopussa uudeksi maa- ja metsätalousministeriksi Antti Kurvisen.
Leppä oli ehdolla kunta- ja aluevaaleissa 2025 ja oli Etelä-Savossa sekä Mäntyharjussa Keskustan ääniharava.
Näkemyksiä.
Leppä painotti ministerikaudellaan Suomen oikeutta päättää itsenäisesti metsien käytöstä ja hoidosta sekä kritisoi Euroopan unionia liiallisesta puuttumisesta Suomen metsäpolitiikkaan.
Yksityiselämä.
Leppä on ollut vuodesta 2002 naimisissa agrologi ja opettaja Katriina Lepän kanssa. Heillä on yksi lapsi. Sotilasarvoltaan Leppä on majuri (2014). Leppä on innokas kesäteatterin harrastaja ja näyttelee joka kesä Koirakiven kesäteatterin lavalla.
Charles Bacon

Charles Joseph Bacon, Jr. (9. tammikuuta 1885 – 15. marraskuuta 1968) oli yhdysvaltalainen juoksija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja 1908 Lontoon kisoista.
Lontoon aitajuoksukilpailut käytiin nurmipäällysteisellä radalla. Ratamerkinnät olivat huonot eikä kunnollisia kalkkiviivoja ollut. Alkukilpailuja järjestettiin kaikkiaan kaksitoista, joista seitsemään osallistui vain yksi juoksija ja neljään seuraavaan kaksi. Aitojen korkeus oli ensimmäistä kertaa 91 senttimetriä. Bacon juoksi alkuerissä uuden olympiaennätyksen 57,0, mutta Harry Hillman paransi sitä välierissä aikaan 56,4. Loppukilpailussa Bacon kävi tiukan kamppailun neljä vuotta aikaisemmin Saint Louisin kisoissa 76 senttimetrin korkuisilla aidoilla juostun kilpailun voittanutta Hillmania vastaan. Viimeiselle aidalle Bacon ja Hillman tulivat tasatahtia, ja aivan loppusuoralla Bacon painoi ohi ja pysäytti kellot uuteen, ensimmäiseen viralliseen maailmanennätysaikaan 55,0 sekuntia. Maailmanennätys pysyi voimassa vuoteen 1920, jolloin Frank Loomis rikkoi sen.
Bacon itse kommentoi jälkeenpäin radan olleen ”suoraan sanottuna perunapelto”. Hän oli tuntenut itsensä voimakkaaksi entisenä 400 ja 800 metrin erikoismiehenä, mutta oli kuitenkin maalissa täysin lopussa.
Klaus Pentti

Klaus Arvo Aksel Pentti (s. 17. maaliskuuta 1943 Hämeenlinna) on suomalainen maanviljelijä, poliitikko ja maanviljelysneuvos (2000). Hän oli keskustan kansanedustaja vuosina 2003–2011.
Koulutus.
Pentti suoritti keskikoulun Hämeenkyrön yhteiskoulussa 1960 ja valmistui Ahlmanin maanviljelijäopistosta vuonna 1964. 
Poliittinen ura.
Hän oli Hämeenkyrön kunnanvaltuuston jäsen 1981–2008 ja valtuuston puheenjohtaja 1989–2004. Kunnanhallituksessa hän istui 1975–1984.
Eduskunnassa Pentti oli ensimmäisellä kaudella (2003–2007) jäsen perustuslakivaliokunnassa ja talousvaliokunnassa. Toisella kaudella (2007–2011) hän toimi tarkastusvaliokunnan varapuheenjohtajana sekä maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsenenä. Hän ei asettunut ehdolle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa.
Yksityiselämä.
Pentti avioitui vuonna 1965 ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Myös Pentin isä Arvo Pentti oli keskustan kansanedustaja (1958–1970).
Jaana Ylä-Mononen

Jaana Maria Ylä-Mononen (s. 5. helmikuuta 1961 Pohjaslahti) on suomalainen terveyskeskuslääkäri ja Suomen Keskustan entinen kansanedustaja eduskuntavaaleista 1999 lähtien vuoteen 2007. Hän on myös toiminut Virtain kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Ylä-Mononen valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Tampereen yliopistosta 1985. Hänen puolisonsa on Kari Koivulahti.
Huhtikuussa 2006 Ylä-Mononen ilmoitti, että ylläpitääkseen ammattitaitoaan lääkärinä hän ei enää asettuisi ehdolle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa.
Sergei Hatšatrjan

Sergei Hatšatrjan (, engl. translitterointi Sergey Khachatryan; s. Jerevan 5. toukokuuta 1985) on armenialaissyntyinen viulisti. Hän aloitti viuluopintonsa Josef Rissinin johdolla kolmen vuoden ikäisenä. Vuodesta 1993 lähtien hän on asunut Saksassa. 
Vuonna 2000 hän voitti kansainvälisen Jean Sibelius -viulukilpailun historian nuorimpana voittajana. Lisäksi hän sai erikoispalkinnon parhaasta Sibeliuksen viulukonserton esityksestä. Vuonna 2005 hän voitti Brysselissä Kuningatar Elisabet -viulukilpailun.
Päiväys

Päiväys eli päivämäärä (lyhenne pvm.) on vakiintunut tapa ilmaista tietty päivä jonkin ajanlaskukäytännön mukaisesti. Päiväyksellä viitataan käytetyn kielen tai kulttuuripiirin valta-ajanlaskuun, länsimaissa gregoriaaniseen kalenteriin.
Gregoriaanisen ajanlaskun päiväys.
Gregoriaanisessa ja juliaanisessa kalenterissa päiväyksessä ilmoitetaan yleensä päivä, kuukausi ja vuosi. Seuraavassa on lueteltu erilaisia päiväyksen merkitsemistapoja (p = kuukauden päivän järjestysnumero, k = vuoden kuukauden järjestysnumero, v = kuluva vuosi):
Suomessa päiväyksen muotoja ovat:
Numeroin ilmaistu päivämäärä kirjoitetaan koodinluonteisuutensa takia kokonaan ilman välilyöntejä (ei: ”23.5. 2004” eikä: "23. 5. 2004"). Päiväyksissä ei käytetä etunollia: ”04.08.2013” (pitää olla: 4.8.2013).
Päivämäärän numeerisessa muodossa piste on tulkittava järjestysluvun osoittavaksi merkiksi, ei lukuerottimeksi. Nykyään näkee varsin usein käytettävän väärää merkintätapaa, esimerkiksi "23.5" ilman kuukauden jäljessä olevaa pistettä. Tämä lienee omaksuttu amerikkalaisten tietokoneohjelmien tavasta merkitä päivämääriä ottamatta huomioon kansallisia standardeja.
Amerikkalainen päiväys on muotoa:
Kansainvälinen ISO 8601 -standardi määrittelee päiväyksen muotoon:
Pandora (kuu)

Pandora (kreikaksi Πανδώρα) on Saturnuksen kuu. Se löydettiin vuonna 1980 Voyager-luotaimen kuvista ja sille annettiin alun perin nimeksi S 26. Vuonna 1985 viralliseksi nimeksi valittiin Kreikan mytologiasta otettu nimi Pandora. Kuusta käytetään myös nimeä Saturn XVII.
Pandora on Saturnuksen F-renkaan ulkoreunan kiertolainen. Sen pinnalla on myös huomattavasti enemmän kraattereita kuin läheisellä kuulla Prometheusella. Kuussa on ainakin kaksi yli 30 km:n levyistä kraatteria, mutta ei yhtään harjua tai syvännettä.
Kuun harvasta koostumuksesta ja suuresta heijastavuudesta on päätelty, että Pandora koostuu huokoisesta jäästä. Asiasta ei kuitenkaan olla aivan varmoja.
Juha Rehula

Juha Tapani Rehula (s. 3. kesäkuuta 1963 Hollola) on suomalainen poliitikko, joka toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1996–2019, Sipilän hallituksen perhe- ja peruspalveluministerinä vuosina 2015–2017 sekä Vanhasen II hallituksen ja Kiviniemen hallituksen sosiaali- ja terveysministerinä vuosina 2010–2011.
Ura.
Rehula valmistui ylioppilasmerkonomiksi Lahden kauppaoppilaitoksesta vuonna 1986 ja sosionomiksi Tampereen yliopistosta vuonna 1990.
Ennen eduskuntauraa hän työskenteli Valkealan vs. kunnankamreerina (1990–1991), omalla toiminimellään (1992–1994), Pukkilan vs. kunnansihteerinä (1995–1996) ja Padasjoen hallintojohtajana (1996–1999).
Helmikuussa 2020 Rehula valittiin Pukkilan vs. kunnanjohtajaksi. Lokakuussa 2021 hän ilmoitti eroavansa virastaan. Helmikuussa 2024 Rehula valittiin Padasjoen kunnanjohtajan virkaan. Ennen vakinaiseen virkaan valitsemista hän hoiti kunnanjohtajan tehtävää määräaikaisena elokuusta 2023 alkaen.
Politiikka.
Rehula on ollut Hollolan kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1985 ja puheenjohtaja vuosina 1997–1998 sekä 2001–2010. Eduskuntaan hän nousi ensimmäisen kerran varasijalta Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä marraskuussa 1996, kun Sirkka-Liisa Anttila valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi.
Vuosina 2006–2010 Rehula oli keskustan eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja. Hänet valittiin tehtävään arvalla hänen ja Kyösti Karjulan saamien äänien mentyä varsinaisessa äänestyksessä tasan. Rehula toimi vuosina 2007–2010 eduskunnan sosiaali- ja terveysvaliokunnan puheenjohtajana. Hän palasi valiokunnan johtoon ministerikautensa jälkeen kesäkuussa 2011.
Suomen Keskustassa Rehula oli vuosina 1991–1994 ja 2010–2012 puoluevaltuuskunnan ja vuosina 1995–2000 puoluehallituksen jäsen. Vuosina 1994–2000 hän oli Päijät-Hämeen piirin puheenjohtaja.
Toukokuussa 2010 Rehula aloitti Vanhasen II hallituksen sosiaali- ja terveysministerinä edeltäjänsä Liisa Hyssälän tultua nimitetyksi Kelan pääjohtajaksi. Hän jatkoi tehtävässä Kiviniemen hallituksessa kesäkuuhun 2011.
Vuodesta 2012 Rehula on ollut yksi puolueen kolmesta varapuheenjohtajasta.
Rehula putosi eduskunnasta vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja tuli valituksi varasijalle. Myös vuoden 2023 eduskuntavaaleissa hän tuli valituksi varasijalle.
Yksityiselämä.
Rehula on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän on raviurheilun ja curlingin ystävä.
Vuosina 1998–2007 Rehula oli Päijät-Hämeen Liikunta ja Urheilu ry:n puheenjohtaja ja vaikutti vuosina 1998–2006 Lahden hevosystäväin seuran johtokunnassa. Vuodesta 2018 alkaen hän on toiminut Suomen Hippoksen hallituksen puheenjohtajana.
Sotilasarvoltaan Rehula on kapteeni (2011).
Seppo Lahtela

Seppo Tapio Lahtela (s. 16. kesäkuuta 1947 Vehkalahti) on suomalainen maanviljelijä, yrittäjä, entinen kansanedustaja ja kunnallispoliitikko. Kansanedustajana hän toimi vuosina 1999–2007 keskustan ja kokoomuksen eduskuntaryhmissä. Kunnallispolitiikassa Lahtela oli Vehkalahden kunnanvaltuustossa vuosina 1996–2002 ja Vehkalahden ja Haminan kuntaliitoksen jälkeen Haminan kaupunginvaltuustossa 2003–2004.
Eduskuntaan Lahtela valittiin vuoden 1999 vaaleissa keskustan listalta. Hän ilmoitti 16. kesäkuuta 2006, ettei lähde ehdolle keskustan listalta vuoden 2007 vaaleihin, koska häntä mustamaalataan Kymen vaalipiirissä, ja muiden puolueiden tunnustelujen vuoksi. Lahtela ilmoitti 25. kesäkuuta 2006, että jättää eduskunnan kokonaan ainakin seuraavaksi vaalikaudeksi ja että hän pysyy keskustan jäsenenä. Kokoomuksen eduskuntaryhmään Lahtela ilmoitti siirtyvänsä 26. lokakuuta 2006. Lahtela oli ehdokkaana kevään 2007 vaaleissa kokoomuksen listoilta Kymen vaalipiirissä, muttei tullut valituksi.
Lahtela avioitui 1977 Tuula Takin kanssa. Heillä on kaksi lasta: Juho, 1981 ja Ville, 1984. Lahtela on sotilasarvoltaan majuri (ylennetty 1996). Koulutukseltaan hän on maanviljelysteknikko.
Eero Lämsä

Eero Hannu Lämsä (s. 23. joulukuuta 1951 Kiuruvesi) on suomalainen maanviljelijä ja Suomen Keskustan entinen kansanedustaja vuosilta 1995–2007. 
Lämsän puoliso on lastenhoitaja Liisa Anneli Jauhiainen (1976). Heillä on kolme lasta: Sampo 1978, Samuli 1980 ja Anna-Saara 1985.
Sotilasarvoltaan Lämsä on alikersantti. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Kiuruveden kaupunginvaltuustoon. Hän oli Keskustapuolueen ääniharava.
Rage for Order

Rage for Order on yhdysvaltalaisen Queensrÿche-yhtyeen vuonna 1986 julkaisema toinen kokopitkä albumi. "Rage for Orderia" pidetään Queensrÿchen ensimmäisenä progressiivisena studioalbumina "Queensrÿche"-EP:n ja ensimmäisen "The Warning" -levyn oltua suurimmaksi osaksi perinteisempää heavy metalia. Albumi sisältää cover-version Lisa Dalbellon kappaleesta ”Gonna Get Close to You”.
Tatja Karvonen

Tatja Marushka Karvonen (s. 18. toukokuuta 1974 Kuusamo) on suomalainen Suomen Keskustan entinen kansanedustaja. Hän nousi eduskuntaan Lapin vaalipiiristä, kun Hannu Takkula valittiin europarlamenttin 2004. Vuonna 2007 häntä ei enää valittu.
Karvonen on kouluttautunut kasvatustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta 2001. Hän oli Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOLin puheenjohtaja vuosina 1999–2001. Karvonen toimii nykyään Peräpohjolan Opiston rehtorina.
Karvosen aviopuoliso on toimittaja Risto Pyykkö.
Simo Rundgren

Simo Arttur Rundgren (s. 28. kesäkuuta 1953 Kolari) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Hän oli kausilla 2003–2007 ja 2011–2015 kansanedustaja Lapin vaalipiiristä.
Ura.
Rundgren on koulutukseltaan teologian maisteri Helsingin yliopistosta (1982). Vuosina 1985–1994 Rundgren työskenteli Kolarin kirkkoherrana ja vuosina 1993–1996 Ylitornion kristillisen kansanopiston rehtorina. Vuosina 2001–2003 ja 2007–2008 hän toimi Tarvasjoen kirkkoherrana.
Politiikka.
Vuosina 1997–2000 ja uudelleen vuoden 2012 vaalien jälkeen Rundgren on ollut Kolarin kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Hän on Lapin liiton valtuuston ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 2013.
Rundgren valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2003 vaaleissa. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän jäi varasijalle. Rundgren nousi uudestaan eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän sai 3 825 ääntä. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi.
Eduskunnassa Rundgren oli sivistysvaliokunnan jäsen sekä Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja. Hän on ollut hallintoneuvoston jäsen Alkossa vuodesta 2012 ja vuosina 2007–2011 Kemijoki Oy:ssä.
Yksityiselämä.
Rundgren avioitui vuonna 1975 kielten lehtori Marja Elisabet Rundgrenin kanssa. Heillä on kuusi lasta, joista Paulus Rundgren on jääkiekkoilija.
Sonia O’Sullivan

Sonia O’Sullivan (s. 28. marraskuuta 1969 Cork, Irlanti) on irlantilainen juoksija, joka on keskittynyt kestävyysmatkoille.
O’Sullivanin vahvin matka on 5 000 metriä. Vuoden 1995 MM-kisoissa Göteborgissa hän voitti matkan maailmanmestaruuden. 1998 maastojuoksun MM-kisoissa Marrakechissa hän voitti sekä pitkän että lyhyen matkan maailmanmestaruudet. Euroopan-mestaruuden hän voitti 3 000 metrillä vuonna 1994 sekä 5 000:lla ja 10 000 metrillä vuonna 1998.
O’Sullivan on saavuttanut arvokisoista viisi hopeamitalia: 1993 Stuttgartin MM-kisoissa 1 500 metrillä, 1997 sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä, 2000 Sydneyn olympialaisissa 5 000 metrillä sekä 2002 Münchenin EM-kisoissa 5 000 sekä 10 000 metrillä.
Vuodesta 2006 lähtien O’Sullivanilla on ollut Irlannin ja Australian kaksoiskansalaisuus. Hänellä on mahdollisuus edustaa Australiaa Kansainyhteisön kisoissa, mutta muuten hän edustaa Irlantia. O’Sullivan valittiin Australian joukkueeseen Kansainyhteisön kisoihin 2006.
Antikoagulantit

Antikoagulantit eli "verenohentajat" ovat lääkeaineita, jotka hidastavat veren hyytymiseen johtavia kemiallisia reaktioita. Ne eivät vaikuta mitenkään veren viskositeettiin. Nämä lääkkeet eivät hajota jo muodostuneita hyytymiä, mutta ehkäisevät niiden kasvua ja uusien muodostumista. Antikoagulantit ovat antitromboottien alaluokka.
Antikoagulanttilääkitys saatetaan aloittaa tilanteissa, joissa potilaalla on kasvanut taipumus verihyytymien muodostumiseen, valtimonkovettumatauti tai juuri läpikäyty leikkaus. Usein syy pysyvään antikoagulanttilääkitykseen on pitkäaikainen eteisvärinä. Myös sydämen mekaaninen keinoläppä vaatii pysyvää antikoagulanttilääkitystä. Sydämen bioläppä taas vaatii lyhytaikaisemman lääkekuurin.
K-vitamiinien toiminnan estoon perustuvia antikoagulantteja käytetään myös joissain rotanmyrkyissä, ja muissa vastaavissa käyttötarkoituksissa, joissa myrkytys perustuu eläimen sisäiseen verenvuotoon.
Joitakin esimerkkejä antikoagulanteista ja niiden toimintamekanismeista:
Suorat antikoagulantit.
Suoraan vaikuttavia antikoagulantteja ovat
Nummitatti

Nummitatti ("Suillus bovinus") on syötäväksi kelpaava sieni. 
Koko ja ulkonäkö.
Nummitatin lakki on 3–12 cm leveä ja muodoltaan kupera. Väriltään se on ruskeankellertävä, usein punertava. Lakin pinta on märkänä limainen, muuten aivan kiiltävän sileä. Sienen kellanvalkoinen malto on pehmeää, joustavaa ja sitkeää. Hyvänä lajituntomerkkinä on, etteivät pillikerroksen kaikki pillit ole yhtä pitkiä. Siten osittain johteinen pillikerros antaa epätasaisen vaikutelman. Väriltään pillistö on harmahtavan keltainen ja kulmikkaat pillit ovat väljäaukkoisia.
Nummitatin jalka on myös sileäpintainen ja pitkä, väriltään se on lakin kaltainen. Muodoltaan jalka on usein käyrä. Nummitatin maku on hyvin mieto, eikä siinä ole juurikaan havaittavaa tuoksua.
Samankaltaiset lajit.
Nummitatin voi usein helposti sekoittaa kangastattiin ("Suillus variegatus"), josta sen kuitenkin erottaa pillien muodon avulla. Myös ruskotatti ("Boletus badius") ja samettitatti ("Boletus subtomentosus") voivat myös joskus muistuttaa nummitattia.
Kasvuaika ja -paikka.
Nummitatin kasvuaika on elokuusta lokakuun loppuun. Sientä tavataan männyn seuralaisena kuivissa, hiekkapitoisissa kangasmetsissä sekä kalliojäkäliköissä ja sammaleisissa kallion painanteissa. Se muodostaa usein tiheitä, jalan tyveltä yhteenkasvaneita ryhmiä, usein yhdessä punanuljaskan ("Gomphidius roseus") kanssa. Ryhmässä kasvaessaan nummitattien lakit usein peittävät toisensa. Sieni on hyvin yleinen koko maassa. Sen pillit ovat kulmikkaat, kerrotut.
Käyttö ravinnoksi.
Nummitatti on satoisa ja hyvä ruokasieni. Keitettäessä se muuttuu punertavaksi. Kenties makunsa vuoksi nummitattia ei aina pidetäkään kangas- ja voitatin veroisena. Nummitatti sopii kuitenkin hyvin erilaisten muhennosten ja kastikkeiden raaka-aineeksi.
Eero Reijonen

Eero Juhani Reijonen (s. 10. syyskuuta 1947 Polvijärvi) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Keskustan kansanedustaja ja on saanut rakennusneuvoksen arvonimen.
Reijonen toimi kansanedustajana vuosina 2003–2015 ja Elsi Katainen siirryttyä Euroopan parlamenttiin uudelleen 1.3.2018 alkaen vuoteen 2019. Hän oli eduskunnassa useiden valiokuntien ja jaostojen jäsen. Hän on ollut Liperin kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1985 ja kunnanhallituksen jäsen vuosina 1992–1996, valtuuston puheenjohtajana vuosina 2001–2025. Lisäksi hänellä on muitakin yhteiskunnallisia luottamustoimia. Reijonen oli ehdolla eduskuntavaaleissa 2019 mutta ei tullut valituksi.
Reijonen on koulutukseltaan rakennusmestari ja on työskennellyt aikaisemmin parissa rakennusyrityksessä. Hän on naimisissa, ja perheessä on neljä lasta.
Hepola

Hepola on yksi Kemin kaupunginosista. Hepolan alue syntyi valtionyhtiö Veitsiluoto Oy:n (nykyisin Stora Enso) rakentaessa asuntoja työntekijöilleen Hepolaan. Hepolassa on () asukasta ja vain noin 80 työpaikkaa. Hepolassa sijaitsee yksi Kemin kolmesta yläasteesta, yksi kuudesta ala-asteesta. Hepola on suurimmaksi osaksi omakotitalovaltaista aluetta ja alueella sijaitsee myös rivitaloja.
Hepola on myös yksi Tilastokeskuksen määrittelemistä tilastollisista taajamista. Taajama käsittää Hepolan kaupunginosan lisäksi viereisen Rytikarin kaupunginosan. Vuoden 2011 lopussa Hepolan taajamassa oli 1 942 asukasta ja sen maapinta-ala oli 3,31 neliökilometriä.
Matti Väistö

Matti Kalervo Väistö (s. 14. marraskuuta 1949 Kitee) on suomalainen Joensuun Kiihtelysvaarassa asuva Suomen Keskustan entinen kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa 1987–2007. Vuoden 2007 vaaleissa hän ei enää ollut ehdokkaana. Väistö oli valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1988.
Poliittinen toiminta.
Koulutukseltaan Väistö on vuonna 1976 Helsingin yliopistosta valmistunut agronomi. Hän on työskennellyt toimittajana "Karjalan Maassa". Väistö sai valtiopäiväneuvoksen arvonimen vuonna 2007.
Yksityiselämä.
Väistön aviopuoliso on kasvatustieteen maisteri ja lastentarhanopettaja Reija Eevi Aulikki Väistö o.s. Hämäläinen. Heillä on kolme lasta. Väistön sotilasarvo on yliluutnantti (2004).
Deadwood

Deadwood on yhdysvaltalainen HBO-yhtiön tuottama televisiosarja. Sen tapahtumapaikkana on todellinen etelädakotalainen Deadwoodin kaupunki Yhdysvalloissa 1870-luvulla. Suurella osalla sarjan päähenkilöistä, kuten Calamity Jane ja Wild Bill Hickok, on todellinen historiallinen vastineensa ja useat sarjan tapahtumista liittyvät todellisiin tapahtumiin. Sarjan varsinainen sisältö on kuitenkin käsikirjoittajien luomaa fiktiota.
Pääosaa Seth Bullockia esitti Timothy Olyphant. Al Swearengeniä esitti Ian McShane. Sarjaa ohjasi David Milch. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen ja ensiesitys oli tammikuussa 2006. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta.
Koivunpunikkitatti

Koivunpunikkitatti ("Leccinum versipelle") on Boletaceae-heimoon kuuluva hyvä ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö.
Koivunpunikkitatin lakki on 5–20 cm leveä. Nuoren sienen lakki on muodoltaan puolipallomainen, mutta myöhemmin se muuttuu laakeaksi ja kuperaksi. Lakin himmeä pintakelmu ei muutu märkänäkään tahmeaksi toisin kuin monilla muilla tateilla ja se ulottuu erityisesti nuoremmissa itiöemissä selvästi lakin reunan yli. Väriltään lakki on oranssi tai punaruskea, tiilenpunainen, mutta vanhemmiten lakin väri haalistuu hieman. Pillit ovat vaaleanharmaita.
Pitkä ja tanakka jalka on pohjaväriltään valkoinen, ja siinä kasvaa tummia nukkatupsuja. Tyvestään se on usein huomattavan paksu, jopa tynnyrimäinen. Malto on valkoista, mutta leikkauspinnoissa väri muuttuu nopeasti harmaan lilaksi ja myöhemmin mustaksi.
Samankaltaiset lajit.
Koivunpunikkitatin voi helposti sekoittaa haavanpunikkitattiin ("Leccinum aurantiacum") ja männynpunikkitattiin ("L. vulpinum"), joista sen kuitenkin erottaa muun muassa kasvupaikan avulla. Haavanpunikitatti on nimensä mukaisesti haavan, ja männynpunikkitatti männyn seuralainen. Haavanpunikkitatin jalka on myös kuvioinniltaan erilainen. Männynpunikkitatilla puolestaan pintakelmu on tummempi, eikä sen malto tummu yhtä voimakkaasti.
Taksonomian ongelmia.
Koivunpunikkitatti vaikuttaa olevan itsessäänkin eräänlainen lajiryhmä, johon kuuluisivat nimilajin lisäksi pohjanpunikkitatti ("L. atrostipitatum"), nukkapunikkitatti ("L. callitrichum"), keltapunikkitatti ("L.cerinum") ja kalvaspunikkitatti ("L. roseotinctum"). Vuonna 2008 ilmestyneen Funga Nordica luvussa Leccinum esittävät tutkijat Henning Knudsen ja Andy Taylor DNA-tutkimuksiin perustuen, että nämä ovat yhden ja saman lajin synonyymeja. Suomalainen kokenut tattien tutkija Mauri Korhonen pitää näitä morfologisesti sekä mikroskooppisiin että makroskooppisiin tuntomerkkeihin perustuen kyseisten taksonien olevan varsin selkeästi niin eriytyneitä, että niitä olisi pidettävä eri lajeinaan. Nordic Macromycetes vuodelta 1992, luvun kirjoittajana Olle Persson, tunnistaa näistä koivunpunikkitatin lisäksi kalvaspunikkitatin nimillä Leccinum roseotinctum ja Leccinum percandidum. Ilmeisesti tähän sienilajiin, mahdollisesti muihinkin punikkitatteihin viittaa vanha kansanomainen nimitys oravikko.
Kasvuaika ja -paikka.
Sientä tavataan koivun seuralaisena rehevähköissä koivikoissa ja koivusekametsissä kesästä syksyyn. Suomessa sitä tavataan koko maassa yleisenä.
Käyttö ravinnoksi.
Punikkitatit ovat satoisia ja hyviä ruokasieniä. Keittämistä tai liottamista ei suositella, sillä näin käsitelty koivunpunikkitatti muuttuu pehmeäksi. Punikkitatit on kuitenkin kypsennettävä hyvin vatsavaivojen välttämiseksi, myös säilöttäessä. Sienet voi säilöä kuivaamalla tai pakastaa esikäsiteltyinä. Sienestä valmistettu ruoka muuttuu myös mustaksi, mutta se ei vaikuta makuun.
Haavanpunikkitatti

Haavanpunikkitatti ("Leccinum aurantiacum", syn. "Leccinum rufum") on hyvä ruokasieni. Se on Ruokaviraston suosittelemia sieniä. 
Kuvaus.
Haavanpunikkitatin lakki on 8–25 senttimetriä leveä ja kupera, ja väriltään se on oranssin punaruskea, mutta väri haalistuu sienen iän myötä. Lakin pintakelmu kääntyy sen alapuolelle. Pillit ovat kellertävän valkoisia ja myöhemmin harmaantuvia. Jalan pituus on noin 8–20 senttimetriä pitkä, ja se on noin 2–5 senttimetriä paksu. Sen malto on valkoista, leikkauspinnoissa väri vaihtelee harmaan liilan ja mustan välillä. Suomessa haavanpunikkitatti kasvaa haavan seuralaisena yleisenä koko maassa Lappia myöten.
Haavanpunikkitatti ja lehtopunikkitatti sattavat olla sama laji, mutta niitä käsitellään erillisinä koska ne pystyy erottamaan toisistaan ulkoisten tuntomerkkien perusteella. Kaikki punikkitatit ovat syötäviä, mutta huonosti kypsennettyinä niistä saattaa tulla vatsanväänteitä ja pahoinvointia.
Haavanpunikkitattia muistuttavia lajeja ovat esimerkiksi koivunpunikkitatti, lehmäntatti ja männynpunikkitatti.
Isohapero

Isohapero ("Russula paludosa") on haperoihin kuuluva syötävä ruokasieni.
Ulkonäkö ja koko.
Isohaperon lakki on 8–20 senttimetriä leveä ja kupera, joskus puolipallomainen. Väriltään se on heleän- tai verenpunainen ja vanhemmiten haalistuva. Haalistuessaan sienestä voi tulla jopa aivan valkoinen. Jalka on valkoinen, 10–15 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä paksu. Malto on valkeaa ja nuorena kiinteää, mutta vanhemmiten hauraampaa. Heltat ovat hieman kellertäviä.
Samankaltaiset lajit.
Isohaperoa muistuttavia sieniä ovat kangashapero ("Russula decolorans"), viinihapero ("Russula vinosa"), tulipunahapero ("Russula emetica"), punajalkahapero ("Russula rhodopoda") ja koivunlehtohapero ("Russula intermedia"). Isohaperon erottaa näistä suuren koon, miedon maun ja valkosen mallon avulla.
Kasvupaikka.
Isohapero kasvaa hyvin yleisenä koko Suomessa. Sieni kasvaa kangasmetsissä, rämeillä, korpimetsissä ja tunturikoivikoissa havupuiden ja kouvun seuralaisena. Kasvuaika on heinäkuusta syyskyyhun.
Käyttö ravinnoksi.
Isohapero on syötävä ruokasieni.Sen haju ja maku on mieto. Haperoa ei tarvitse ryöpätä. Sen voi joko kuivata, pakastaa tai syodä sellaisenaan.
Keltahapero

Keltahapero ("Russula claroflava") on haperoihin kuuluva ruokasieni. 
Koko ja ulkonäkö.
Keltahaperon lakki on 4–10 cm leveä ja laakeneva. Väriltään se on kirkkaankeltainen, lakin keskeltä joskus hieman oranssinsävyinen. Sienen vanhetessa väri haalistuu. Malto ja jalka ovat valkeat, mutta ne harmaantuvat murtumakohdista ja sienen iän mukana. Heltat ovat vaaleankeltaiset, vanhemmiten nekin muuttuvat harmahtaviksi. 
Samankaltaiset lajit.
Keltahaperoa muistuttavia lajeja on muutamia. Munahapero ("Russula lutea") on pieni ja kellertävä laji, jonka heltat ovat tumman keltaiset ja jonka jalka ei harmaannu. Sinappihapero ("R. ochroleuca") on puolestaan helppo erottaa keltahaperosta polttavan kirpeän makunsa ja ruskean keltaisen värinsä avulla. Myös kangashapero ("R. decolorans") voi toisinaan olla kellertävä, mutta sen kasvupaikat ovat huomattavasti karumpia.
Kasvuaika ja -paikka.
Sieni kasvaa koivun seuralaisena ranta- ja korpimetsissä kosteilla paikoilla heinä-syyskuussa. Suomessa sitä tavataan yleisenä koko maassa.
Käyttö ravinnoksi.
Sienen maku on mieto. Sen voi syödä raakana tai paistaa, mutta laji soveltuu myös kuivattavaksi ja pakastettavaksi.
Pikkusormi

Pikkusormi (tai pikkurilli, latinaksi "digitus minimus", "digitus quintus" tai "digitus V") on ihmisen sormista tavallisesti ohuin ja peukalon kanssa lyhin ihmisestä riippuen. Pikkusormi sijaitsee kauimpana peukalosta. Joillakin ihmisillä pikkusormi, varsinkin sen viimeisestä nivelestä, on kämmeneen nähden sisäänpäin vinossa asennossa.