tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jauhemetallurgia

Jauhemetallurgia on muotoilu- ja valmistustekniikka, jolla on kolme päävaihetta. Ensimmäiseksi raaka-aine jauhetaan haluttuun raekokoon. Seuraavaksi jauhe ruiskutetaan tai kaadetaan muottiin. Kolmantena vaiheena kuumennus joko siten, että kappale on yhä muotissa paineen alaisena tai ilman muottia normaalissa paineessa. Alle materiaalin sulamislämpötilan jäävän kuumennuksen aikana tapahtuu jauhettujen rakeiden välillä kylmähitsautuminen. Tuloksena on kappale, joka on valmiiksi halutuissa mitoissa tai hyvin lähellä niitä. 
Historia.
Jauhemetallurgian ("pulverimetallurgia") historia on ollut läheisessä suhteessa keraamisten esineiden polttoon, jossa kiviainesten hienot jakeet sintrautuvat yhteen. Sintraus metalliesineiden valmistusmenetelmänä on tunnettu jo vuosisatoja. Vanhimmat merkit sintratuista metalliesineistä ovat 1200-luvulta ennen ajanlaskun alkua, mutta teollisena valmistusmenetelmänä sintrausta on käytetty noin 100 vuotta. 
Jauhemetallurgiasta on tullut tärkeä teollinen valmistusmenetelmä, koska sillä pystytään tekemään esineitä paljon laajemmasta metallivalikoimasta kuin saostamalla metalleja sulatuksen kautta. Siinä vältetään metalliseoksissa ongelmalliset kiinteän ja sulan faasin erkaantumisongelmat. 
Metallisten tuotteiden valmistaminen jauhemetallurgisin menetelmin on kasvanut 1960-luvulta lähtien keskimäärin 10 % vuodessa.
Markkinat.
Jauhemetallurgisia tuotteita valmistetaan maailmassa noin 0,7 miljoonaa tonnia vuodessa. Suurin jauhemetallurgisten osien valmistaja on Yhdysvallat, jonka osuus markkinoista on noin 50 %. Euroopan osuus on noin 30 % ja Japanin 20 % (vuonna 2004). Kiinan tuotanto on nousemassa voimakkaasti. Suurin käyttökohde jauhemetallurgisille osille on autoteollisuus, noin 70 %. Metalleittain käyttömäärät suuruusjärjestyksessä ovat seuraavat:
Jauhemetallurgian edut ja rajoitukset.
Jauhemetallurgisilla valmistusmenetelmillä saadaan aikaan ominaisuuksia, joita ei muuten voida tehdä, kuten haluttu huokoisuus tai magneettikentän suuntautuneisuus. Pystytään myös tekemään esineitä kovista materiaaleista, joiden työstäminen on vaikeaa. Voidaan myös tehdä komposiittimetalleja sekoittamalla eri metallien jauheita ja saada aikaan materiaali, jota ei sulattamalla voida tehdä. Jauhemetallurgialla saavutetaan myös tasaisempi rakenne kuin sulatetuissa metalleissa. 
Jauhemetallurgisella valmistuksella säästetään kustannuksia, koska materiaalihukka on pientä ja saadaan valmis esine yhdellä työvaiheella.
Jauhemetallurgisilla valmistusmenetelmillä on muutama tekninen rajoitus. Jauhemetallurgia sopii yleensä vain pienille kappaleille, joiden paino on alle 4,5 kg. Jauhemetallurgisesti valmistetuilla kappaleilla on muokattuja osia heikommat mekaaniset ominaisuudet sekä niiden työkalukustannukset ovat korkeat.
Jauhemetallurgisia tuotteita.
Hallitusti huokoista rakennetta käytetään hyväksi itsevoitelevissa laakereissa, joiden huokosiin on imeytetty voiteluaine. 
Kovametalli on sintraamalla volframikarbidista ja yleensä koboltista valmistettu tuote.
Progress

Progress (, edistys) on venäläinen avaruusalus. Se on kertakäyttöinen, miehitettyjä avaruuslentoja tukeva rahtialus, joka laukaistaan Sojuz-kantoraketilla Baikonurista Kazakstanista. Vuoteen 2015 mennessä yli 140 alusta on laukaistu. Näistä kaksi epäonnistui kokonaan ja kaksi osittain. 
Progress on versio Sojuz-avaruusaluksesta, joka kehitettiin 1970-luvun alkupuolella neuvostoliittolaisen OKB-1-suunnittelutoimiston (nykyinen RKK Energija) Saljut-avaruusasemien käyttöön. 1986–2000 se huolsi Mir-avaruusasemaa. 1990-luvun jälkipuolelta alkaen venäläiset ovat huoltaneet sen avulla ISS-avaruusasemaa.
Rakenne ja toiminta.
Progress koostuu kolmesta moduulista, jotka on muunnettu Sojuz-avaruusaluksesta. Edessä sijaitseva pyöreähkö paineistettu moduuli on rahtiosio Progress GO (Gruzovoi otsek), jossa on ilmalukko. Keskellä sijaitseva ajoainemoduuli Progress OKD (Otsek komponentov dozapravki) ja huoltomoduuli Progress PAO (Priborno-agregatnyi otsek) muodostavat lopun aluksesta. 
Alkuperäinen Progress vei rahtia avaruusasemille ja se pudotettiin roskilla täytettynä alas, jolloin se paloi ilmakehässä. Siihen lisättiin Mirin aikana paluukapseli VBK-Raduga (VBK = Vozbraštšaemaja ballistitšeskaja kapsula), jolla voitiin palauttaa maahan 150 kg hyötykuorma.
Progress pystyy navigoimaan avaruusasemalle ja telakoitumaan siihen itsenäisesti. Kuitenkin aluksen ollessa alle 150 metrin päässä avaruusasemasta lennonjohto Moskovan lähellä ja ISS:n miehistö tarkkailevat lähestymistä ja telakointia.
Progress telakoi tavallisesti Zvezda-moduuliin, mutta se voi telakoida myös Pirs-moduuliin. 
Versiot.
1970-luvun puolivälissä kehitettiin Sojuz 7K-T -alus eli ensimmäinen Progress. Se lensi ensi kerran 20. tammikuuta 1978 avaruusasema Saljut 6:lle. 
1980-luvulla kehitettiin Progress M -versio, joka perustui Sojuz T -avaruusalukseen. Sitä käytettiin ensi kerran vuonna 1989 lennolla Mir-avaruusasemalle. Vuonna 2000 kehitettiin Progress M1 -versio, joka kuljettaa enemmän ajoainetta mutta vähemmän muuta rahtia. Sitä käytettiin ISS-aseman energiahuoltoon. Molemmat versiot M ja M1 ovat käytössä.
EEPROM

EEPROM tai E²PROM ( "sähköisesti pyyhittävä ohjelmoitava lukumuisti") on haihtumatonta puolijohdemuistia, joka voidaan uudelleenkirjoittaa n. 10 000–100 000 kertaa. EEPROM-muistia käytetään pääasiassa asetustietojen tallentamiseen mikroprosessorin tai mikrokontrollerin sisältävissä laitteissa. 
Tiedon tallentaminen EEPROMiin on suhteellisen hidasta ja voi kestää jopa sata kertaa kauemmin kuin tiedon lukeminen. EEPROMia ei kuitenkaan tarvitse tyhjentää lohkoittain (toisin kuin EPROM tai Flash-muisti), vaan uuden tiedon voi kirjoittaa vanhan päälle tavu kerrallaan.
Mikäli tarvitaan muutamaa sataa kilotavua suurempaa muistikapasiteettia, Flash-muisti on usein EEPROMia edullisempi vaihtoehto. Flash-muistisolut toimivat kuten EEPROMissa, mutta koska Flash tyhjennetään lohkoittain, sen logiikkaa on voitu yksinkertaistaa. Näin Flash-muisti vie vähemmän tilaa puolijohdealustalta ja on siten halvempaa.
Ahmed Bouchiki

Ahmed Bouchiki () oli algerialaissyntyinen Marokon kansalainen, joka työskenteli tarjoilijana Lillehammerissa, Norjassa.
Israelilaiset Mossadin agentit murhasivat hänet 21. heinäkuuta vuonna 1973.
Ahmed murhattiin tämän raskaana olevan norjalaisen vaimon eteen heidän palatessaan elokuvista.
Kuusi Mossadin agenttia pidätettiin tapauksen johdosta. Ahmedia luultiin Mossadin etsimäksi palestiinalaiseksi terroristiksi Ali Hassan Salamehiksi, joka oli yksi Musta syyskuu -järjestön johtajista. Musta syyskuu tuli tunnetuksi Münchenin verilöylyn järjestämisestä.
Kaksi murhaan osallistunutta Mossadin agenttia, Dan Ert ja Marianne Gladnikoff, pidätettiin, kun he palauttivat omilla nimillään vuokraamaansa autot Oslon lentoasemalle. Kuulusteluissa he paljastivat Mossadin piilopaikan osoitteen ja neljä muuta agenttia pidätettiin. Yksi murhaan osallistuneista Mossadin agenteista käytti kanadalaisen Patricia Roxboroughin henkilöllisyyttä, jonka passi varastettiin Montrealissa muutamia kuukausia aiemmin. 
Bouchikin murha oli vahinko, mutta tämän omaiset luulivat sitä tahalliseksi. 
Vuonna 1996 Israelin hallitus maksoi korvausta Bouchikin perheelle, mutta Israel ei ole koskaan tunnustanut olevansa syyllinen tapahtuneeseen. Tuomioistuimen tuomiot oli tavallisuudesta huomattavasti poikkeavan lievät. Viisi Mossadin agenttia sai lyhyen tuomion ja yksi vapautettiin syytteistä. Salameh kuoli vuonna 1979 Beirutissa Mossadin järjestämään autopommi-iskuun.
International Karate

International Karate on System 3:n kehittämä vuonna julkaistu karateaiheinen tappelupeli. System 3 julkaisi sen ensin Euroopassa ja sitten Epyx Yhdysvalloissa nimellä World Karate Championship. Pelille julkaistiin vuotta myöhemmin jatko-osa nimellä "International Karate +".
Pelaaminen.
Viholliseen osuvan iskun onnistuessa pelaaja saa joko puolikkaan tai yhden pisteen. Kun pelaajalla on kaksi pistettä, hän voittaa sen erän. Kahden erän jälkeen maisema vaihtuu. Pelaaja käy läpi kahdeksan eri paikkaa ympäri maailmaa, kuten Sydneyssä ja New Yorkissa. Tarpeeksi pisteitä saatuaan pelaajalle myönnetään korkeamman asteen vyö. Vyöasteikko on valkoinen, keltainen, vihreä, purppura, ruskea ja musta.
Kaisa Kallio

Katariina (Kaisa) Kallio (o.s. Nivala; 28. toukokuuta 1878 Nivala – 24. marraskuuta 1954 Nivala) oli presidentti Kyösti Kallion puoliso. 
Kaisa Kallio teki elämäntyönsä pääosin kodissaan Heikkilä-Mehtälän suurtilan emäntänä Nivalassa. Hän oli silti myös pidetty "Maan äiti". Asiantila saattoi erityisesti korostua, koska hänen edeltäjäänsä Ellen Svinhufvudia pidettiin omanarvontuntoisena. Kaisa Kallio oli loppuun asti suuren maatalon emäntä ja suuren, kuusilapsisen perheen äiti. Tietynlaiseksi kaskuksi ja luonnekuvaksi on muodostunut tapaus, kun hän toi kangaspuut mukanaan Nivalasta ja asennutti ne presidentinlinnaan. Monta mattoa ja muuta tekstiiliä syntyi hänen käsissään kolmen asuinvuoden aikana. Joitakin niistä on edelleen olemassa ja erikoistilanteissa yhä käytössä presidentinlinnassa. 
Kaisa Kallion täyttäessä 60 vuonna 1938 järjestettiin kansalaislahjakeräys, joka tuotti 375 000 markkaa. Tällä summalla Kaisa Kallio perusti vuonna 1950 Kauniaisiin Kaisan­kodin naisille, jotka "elämän vaikeuksista ja ruumiillisista sairauksista masentuneina tai henkisesti väsyneinä kaipasivat tervehtymistä ja sielunrauhaa". Kaisankoti siirtyi vuonna 1958 Espoon Pakankylässä sijainneen Backbyn kartanon tiloihin, jossa se toimii edelleen. Kaisa ja Kyösti Kallio on haudattu Nivalaan; haudalla on heidän poikansa Kalervo Kallion vuonna 1949 suunnittelema muistomerkki.
Molnija (raketti)

Molnija (, "Salama") oli neuvostoliittolainen kantoraketti, jota käytettiin pääasiassa Molnija-tietoliikennesatelliitin laukaisuihin. Se kehitettiin R-7-kantoraketista, joka oli maailman ensimmäinen mannertenvälinen ohjus ja ensimmäisen satelliitin laukaissut kantoraketti. 
Molnija-raketin nk. GRAU-koodi on 8K78. Se on nelivaiheinen raketti, jota käytettiin ensi kertaa 10. lokakuuta 1960 laukaisemaan satelliitti Baikonurin kosmodromilta. 1960-luvun lopulta lähtien sitä käytettiin Molnija-tietoliikennesatelliittien laukaisemiseen ja sen lisäksi Neuvostoliiton Mars-, Venus-planeettaluotainten laukaisuihin. Sitä käytettiin myös Oko-ennakkovaroitussatelliittien laukaisuihin.
Molnija on hyvin luotettava - Vuodesta 1990 alkaen sen ensimmäinen epäonnistunut laukaisu tapahtui vasta 21. kesäkuuta 2005. Se kuitenkin korvautuu raskaammalla Sojuz-kantoraketilla.
Rakenne.
Molnijan kaksi ensimmäistä rakettivaihetta ovat kehitelmiä Vostok-raketin moottoreista. Kolmas vaihe kehitettiin erikseen - sitä käytettiin myöhemmin Voshod- ja Sojuz-raketeissa. Neljäs vaihe on 66700 Newtonin työntövoiman tuottava rakettimoottori. 
Vuonna 1964 tuotiin käyttöön Molnija-M (GRAU-koodi 8K78M). Lentoonlähtömassa oli 305 000 kg.
Svenska privatlyceum i Kuopio

Svenska privatlyceum i Kuopio (1875–1892), myöhemmin Privata svenska reallyceum för gossar och flickor i Kuopio (1886–1913) oli Kuopiossa toiminut ruotsinkielinen lyseo. Oppilasmäärältään se oli pieni, mutta aivan vuosisadan vaihteessa oppilaita oli jopa noin 200.
Perustaminen.
"Svenska privatlyceum i Kuopio" sai perustamisluvan 9. syyskuuta 1874. Hakemuksen allekirjoittajina olivat muun muassa lääkäri G. Avellan, kaupunginlääkäri K. P. Malmgren ja FM A. E. Frosterus. Ylioppilastutkintojen myöntämisoikeuden koulu sai 8. helmikuuta 1883. 
Oppilaitos toimi poikalyseona 14. tammikuuta 1886 asti, jolloin koulu sai luvan muodostua 8-luokkaiseksi realilyseoksi tytöille ja pojille. Tuossa yhteydessä nimi vaihtui "Privata svenska reallyceum för gossar och flickor i Kuopio"ksi.
Lakkauttaminen.
Realilyseo (yhteiskoulu) lakkautettiin vuonna 1913.
Yhdistys 9

Yhdistys 9 oli Suomessa vuosina 1966–1970 toiminut järjestö, joka ajoi sukupuolten tasa-arvoa. Yhdistyksen taustalla oli 1960-luvun radikaali vasemmistolainen liikehdintä. Perinteisten naiskysymysten sijasta se keskittyi sukupuolirooleihin. Järjestö otti kantaa muun muassa abortti- ja päivähoitokysymyksiin. Yhdistys 9 oli ensimmäinen suomalainen järjestö, joka otti käyttöön ruotsalaisten määrittelemän sukupuolirooli-ideologian, jonka mukaan mieskin voi jäädä kotiin hoitamaan lapsia. Naisilla ja miehillä saattoi sen mukaan olla kaksi roolia, ansiorooli ja perherooli.
Historia.
Yhdistys 9:n perustaminen sai alkunsa Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla syksyllä 1965 pidetystä keskustelutilaisuudesta. Tilaisuuden jälkeen joukko aktiiveja päätti perustaa yhdeksänjäsenisen ”Ryhmä 9:n” kokouksessa, joka pidettiin silloisen opetusministeriön virkamiehen Kalevi Sorsan kotona. Yhdeksän perustajaa olivat Margaretha Mickwitz, Johan Mickwitz, Marja-Leena Mikkola, Klaus Mäkelä, Kati Peltola, Jertta Roos, Arvo Salo, Marina Sundström ja Ritva Turunen.
Yhdistys 9 perustettiin Ryhmä 9:n seuraajaksi helmikuussa 1966 ja sen johtokuntaan valittiin samat yhdeksän henkilöä. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Margaretha Mickwitz. Yhdistys oli ennen kaikkea akateeminen ja opiskelijaliike, ja sen jäsenistä kolmasosa oli miehiä. Vuonna 1970 jäsenmäärä oli noin 700.
Yhdistys 9 on joskus määritelty naisasialiikkeeksi, mutta yhdistyksen aktiivit ovat vastustaneet tätä tulkintaa. Perustellessaan jälkikäteen yhdistyksen tavoitteita Mickwitz on täsmentänyt, että yhdistyksen tavoitteena oli luopua sukupuolirooleista siten, että kumpikin sukupuoli saisi vapaasti järjestää ja rakentaa elämäänsä yksilöllisten taipumusten, ei sukupuolen perusteella.
Yhdistys 9 perusti työryhmiä, jotka lähettivät laatimiaan selvityksiä viranomaisille ja antoivat julkilausumia tiedotusvälineille. Yhdistyksen toiminta-aikana työryhmiä oli kaikkiaan 18. Yhdistyksen jäsenet edustivat eri puolueita, mutta sillä oli läheisimmät yhteydet vasemmistopuolueisiin ja niiden naisjärjestöihin.
Kaupanvahvistaja

Kaupanvahvistaja on virkamies tai Maanmittauslaitoksen määräämä henkilö, jolla on oikeus vahvistaa kiinteistön omistusoikeuden siirtoa koskeva oikeustoimi, esimerkiksi kauppa tai lahja. Kiinteistön luovutus on tehtävä kirjallisesti. Myyjän ja ostajan tai heidän asiamiehensä on maakaaren mukaan allekirjoitettava kauppakirja olemalla läsnä samaan aikaan kaupanvahvistajan kanssa, koska muutoin ei kaupan laillisuudelle välttämätön muotovaatimus toteudu.
Kaupanvahvistajan on vahvistettava luovutus kaikkien kauppakirjan allekirjoittajien läsnä ollessa. Kaupanvahvistamisen tarkoituksena on estää sopimaton painostus tai muu epäasiallinen menettely kiinteistökaupassa. Kaupanvahvistajan ilmoituksen perusteella kiinteistön sijaintikunta voi käyttää sillä olevaa etuosto-oikeutta eli oikeutta lunastaa kiinteistön kunnalle. Kunnat voivat lunastaa vähintään 3 000 neliömetriä laajan kiinteistön Espoossa, Helsingissä, Kauniaisissa ja Vantaalla tai lunastaa suunnittelutarvealuetta varten muissa Suomen kunnissa yli 5 000 neliömetriä laajan alueen (etuostolaki 5 §).
Julkisia kaupanvahvistajia.
Kaupanvahvistajia ovat kaupanvahvistajista annetun lain (573/2009) perusteella:
Jos kaupanvahvistajan palveluiden saatavuus sitä edellyttää, muu kuin edellä mainittu henkilö voidaan hakemuksesta määrätä toimimaan kaupanvahvistajana.
Kaupanvahvistajan on ennen kiinteistön luovutuksen vahvistamista tarkistettava luovutuskirjan allekirjoittajien henkilöllisyys ja se, että luovutuskirja on tehty maakaaressa säädetyllä tavalla. Luovutusta ei saa vahvistaa, jos on perusteltua aihetta epäillä luovutuksen pätevyyttä. Kaupanvahvistaja vahvistaa kiinteistön luovutuksen merkitsemällä todistuksen luovutuskirjaan. Todistuksesta tulee käydä ilmi luovutuskirjan allekirjoittajien nimet sekä luovutuskirjan vahvistamispaikka ja -aika. Kaupanvahvistajan on allekirjoitettava todistus ja merkittävä siihen kaupanvahvistajan tunnus. Kaupanvahvistajan on kahden työpäivän kuluessa luovutuksen vahvistamisesta ilmoitettava luovutuksesta sähköisesti kiinteistönluovutusilmoituksella.
George Thomson

George Morgan Thomson, Monifiethin paroni Thomson (16. tammikuuta 1921 – 3. lokakuuta 2008) oli brittiläinen poliitikko.
Thomson palveli Royal Air Forcessa vuosina 1941–1946 ja toimi "Forward"-lehden toimittajana vuosina 1946–1956. Hän aloitti poliittisen uransa Työväenpuolueessa, mutta siirtyi 1980-luvulla siitä eronneeseen Sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, joka yhdistyi vuonna 1988 Liberaalipuolueen kanssa Liberaalidemokraattiseksi puolueeksi.
Thomson otettiin Privy Councilin jäseneksi vuonna 1966, ja hän sai elinikäisen päärinarvon vuonna 1977.
Thomson oli parlamentin jäsenenä vuodesta 1952–1973. Hän toimi mm. Lancasterin kreivikunnan kanslerina (1966–1967, 1969–1970), Kansainyhteisön suhteista vastaavana ministerinä (1967–1968) ja salkuttomana ministerinä (1968–1969).
Kuopion suomalainen tyttökoulu

Kuopion suomalainen tyttökoulu oli vuosina 1879-1928 Kuopiossa toiminut, Suomen neljänneksi vanhin (Jyväskylä 1864, Helsinki 1869 ja Hämeenlinna 1878) suomenkielinen tyttökoulu. Koulu toimi ensin yksityiskouluna (1879–1886) ja oli syyskaudesta 1886 lähtien valtion omistuksessa. 
Syyskuun alussa 1928 tyttökoulu muutettiin Kuopion tyttölyseoksi. Koulun perinteitä jatkoi vuodesta 1973 Kallaveden yhteislyseo ja vuodesta 1975 lähtien Kallaveden yläaste ja Kallaveden lukio. Nykyisin Kallaveden lukion ja Kuopion aikuslukion käytössä oleva, arkkitehti Magnus Schjerfbeckin suunnittelema, alkujaan nelikerroksinen punatiilinen koulurakennus valmistui Piispanpuiston pohjoislaidalle (Maaherrankatu 2) vuonna 1924. 
Perustaminen.
Koulun perustamislupa saatiin 19. kesäkuuta 1879. Hakijoina olivat kuvernööri Karl von Kraemer ja tuomiorovasti A. G. Borg ja koulu toimi aluksi yksityisin varoin. Koulu siirtyi valtion omistukseen 27. marraskuuta 1885 annetun asetuksen perusteella 31. elokuuta 1886, mikä oli koulun perustajien tavoitteenakin. 
Rahoitus.
Kuopion suomalainen tyttökoulu turvasi toimintansa muiden suomalaisten tyttökoulujen tavoin alkuvuosinaan vahvasti alueella kiertäneeseen kolehtiin. Valtiollistaminen vuonna 1886 vakiinnutti sen talouden.
Snellmanilaisessa sivistyshengessä toiminut koulu sai alkuvuosina tukea myös paikalliselta Kalevala-seuralta.
Rehtorit.
Lisäksi opettajistoon kuului muun muassa Hilda Asp.
Juhani Seppänen

Juhani Seppänen (15. toukokuuta 1957 Espoo – 5. syyskuuta 2024) oli suomalainen kirjailija ja työterveyslääkäri. 
Seppäsen tunnetuin kirja lienee vuonna 2006 julkaistu "Selvästi juovuksissa". Se kertoo, miten aiemmin runsaasti alkoholia käyttänyt Seppänen lopetti juomisen vuodeksi, ja kritisoi läpikotaisin ”alkoholisoitunutta” yhteiskuntaa, jossa juomattomuutta joutuu selittelemään, mutta juomista ei. Seppänen väittää, että alkoholia juodaan yksinomaan päihtymyksen vuoksi ja pitää muun muassa viiniharrastusta itsepetoksena. Seppänen tyrmäsi myös ajatuksen yhtenäisistä eurooppalaisista juomatavoista. 
Aiemmin Seppänen on kirjoittanut nykyajan työelämää ja kuluttamista ironisoivan kirjan "Hullu työtä tekee" (2004) ja isän tärkeyttä perheessä korostavan kirjan "Ensimmäinen sana on isä" (2000). 1980-luvulla Seppänen kirjoitti ravintolajuttuja "City"-lehteen. Kesällä 2010 hän juonsi "Kuningas Alkoholi" -keskusteluohjelmaa Yle TV1:ssä. Alkuvuodesta 2013 Seppänen juonsi Yle TV1:ssä nähdyn kymmenosaisen sarjan "Suomi on ruotsalainen". Vuonna 2015 Seppänen jatkoi samaa teemaa kymmenosaisella sarjalla "Suomi on venäläinen" ja vuonna 2017 kymmenosaisella sarjalla "Suomi on suomalainen".
Seppänen asui Etelä-Helsingissä, oli eronnut ja hänellä on kaksi lasta. Hänen isänsä oli sosiologi Paavo Seppänen, ja hänen veljensä on kirjailija ja "Talouselämä"-lehden entinen päätoimittaja Pekka Seppänen.
Medborgarbladet

Medborgarbladet (lyh. Med, ) on Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) pää-äänenkannattaja ja jäsenlehti. Se ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja päätoimittaja on RKP:n puoluesihteeri Ulla Achrén. Lehti lähetetään kaikille puolueen jäsenille, levikki on 35 000 kpl.
Lehti perustettiin vuonna 1943 RKP:n Helsingin paikallisosaston lehtenä, mutta myöhemmin siitä tuli koko puolueen lehti.
Jim (televisiokanava)

Jim (, kirjoitetaan myös JIM) on suomalainen valtakunnallinen, kaupallinen televisiokanava, joka aloitti digitaalisena Nelonen Plus -kanavan tilalla 26. helmikuuta 2007. Jim on osa Nelonen Media -mediayksikköä, joka kuuluu Sanoma-konsernin Suomen mediatoimintojen liiketoimintaryhmään, Sanoma Media Finlandiin. Jim näkyy maksutta, ja sillä ei esitetä uutisia.
Vuosina 2007–2009 Jimin ohjelmisto oli jaettu pääasiassa kuuteen aihealueeseen, jotka olivat tee-se-itse, matkalla, asiaviihdettä, dokumentit, sarjat ja game show. Silloin, kun Kutonen oli vielä The Voice ja se oli kanavapaikalla 10 ja YLE Teema kanavalla 9, Jim näkyi kanavalla 11. Nykyisin Jimin kanavapaikka on päinvastainen. 
Jim-kanavan kaikkien aikojen katsojaennätys tehtiin 26. joulukuuta 2009, kun "Tsunami"-dokumenttia seurasi 472 000 katsojaa. Tapaninpäivä osoittautui Jimille ennätykselliseksi myös koko päivän katselussa, sillä kanava tavoitti päivän aikana yli 1,4 miljoonaa katsojaa.
Kanavan ohjelmatarjonta koostuu pääasiassa ulkomaalaisista televisiosarjoista, mutta televisiokanavalla lähetetään myös kotimaisia sarjoja. Suurimmaksi osaksi Jim-kanavalla esitetään matkailu- ja ruokaohjelmia, luonto-ohjelmia, harrastusohjelmia, viihteellisiä asiaohjelmia, dokumentteja ja autoiluun liittyvää ohjelmistoa. Jim esittää myös julkkis- ja ajankohtaisohjelmia.
Vuoden 2009 menestysohjelmia Jim-kanavalla olivat "JIM D" -dokumentit sekä dokumentaarinen "Poliisit"-sarja. Syksyn 2009 aikana kotimainen "Poliisit"-tositelevisiosarja rikkoi Jimin katsojaennätyksen moneen kertaan. Vuoden 2012 suosituin ohjelma oli "Nykäsen Matti", joka rikkoi "Poliisit"-sarjan ennätykset. "Nykäsen Matti" -sarjan ensimmäinen jakso keräsi 492 000 katsojaa, mikä päihitti "Poliisit"-sarjan ennätyksen yli 100 000 katsojalla.
Jim on lähettänyt vain teräväpiirtosisältöä 30. kesäkuuta 2025 lähtien HD-siirtymän myötä (DVB-T2-lähetys).
Nelonen Plus.
Ennen Jim-kanavan aloittamista kanavapaikalla toimi Nelosen digitaalisessa televisioverkossa Nelonen Plus -kanava. Kanava kuitenkin lakkautettiin, ja tilalle tuli televisiokanava Jim. Nelonen Plus -kanavan ohjelmisto koostui pääasiassa tv-peleistä, ostosruudusta ja chateista, mutta silloin tällöin kanavalla nähtiin myös uutisia, elokuvia, motoGP:tä, speedwaytä, golfia, tennistä, koripalloa, Jalkapalloilun mestarien liigaa sekä veikkausliigaa, tulosurheilua, dokumenttisarjaa "Malesian matkaajat" sekä komediasarja "Kellarin kunkkua". Kanava toimi vuosina 2002–2007.
Jim-kanavan ohjelmia.
Ohjelmia on mahdollista katsoa myös Ruudussa.
Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu

Kuopion kaupungin työväen tyttökoulu ("Arbetareklassens Flickskola i Kuopio stad"), joka tunnettiin myös "köyhien tyttöjen kouluna", perustettiin 1. kesäkuuta 1846. Siitä tuli myöhemmin muutosten kautta Kuopion ensimmäinen kansakoulu. Työväen tyttökoulun perustajina toimivat kaupungin säätyläisnaiset (Kuopion rouvasväenyhdistys, nykyään Kuopion Muotoiluakatemian ylläpitäjä) ja sen johtokunnan sihteerinä ja tukijana toimi J. V. Snellman. Samana vuonna oli perustettu myös Fredrika Runebergin johdolla vastaavat Porvoon rouvasväenyhdistys ja tyttökoulu.
Valtion perustamia tyttökouluja voitiin perustaa vuoden 1843 koulujärjestyksen perusteella, ja vuonna 1844 aloittikin toimintansa valtion tyttökoulu Helsingissä ja Turussa. Jo sitä ennen säätyläistyttöjä oli koulutettu yksityisissä kouluissa muutamissa kaupungeissa. Jo 1700-luvulla Vanhan Suomen alueella oli tyttökouluja, jotka toimivat Pietarin saksalaisen kouluhallinnon alaisuudessa. Saksankielisiä kouluja toimi samaan aikaan myös Haminassa, Käkisalmessa ja Savonlinnassa. 
Aikansa kouluille ja erityisesti yksityiskouluille tyypillisesti varoja toimintaan hankittiin kolehdilla, talkoilla ja myyjäisillä.
Kansakouluasetukseen (1866) pohjautuvat kansakoulut tulivat Kuopioon vuonna 1872, kun kaupungin työväen tyttökoulu ja vastaava poikien koulu eli "köyhien koulut" muutettiin alhaisemmaksi tyttö- ja poikakansakouluksi eli alemmiksi kansakouluiksi.
Pohjois-Karjalan Sosialidemokraattinen Piiri

Pohjois-Karjalan Sosialidemokraattinen Piiri oli yksi SDP:n piirijärjestöistä. Vuonna 2013 piiri yhdistyi Pohjois-Savon Sosialidemokraattien kanssa Savo-Karjalan demareiksi. Piirillä on kaksi vaalipiirin kuudesta kansanedustajasta: Riitta Myller ja Merja Mäkisalo-Ropponen. 
Piirijärjestö on toiminut vuodesta 1906. Aikaisemmin se on tunnettu nimillä SDP:n Kuopion itäisen vaalipiirin piirijärjestö ja Joensuun Sos.dem. piirijärjestö.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi

Soinnillinen velaarinen frikatiivi eli soinnillinen velaarifrikatiivi eli soinnillinen velaarispirantti on konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on ɣ, joka on muunnelma kreikkalaisen kirjaimiston gammasta. Uralilaisessa foneettisessa aakkostossa äänteen merkkinä on kreikkalainen pienaakkonen gamma, γ.
Ääntäminen.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi äännetään suun takaosassa. Kielen takaosaa nostetaan kitapurjetta kohti siten, että syntyy kapeikko, jonka kautta kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Äänihuulet värähtelevät äänteen tuottamisen aikana. Soinnillinen velaarinen frikatiivi ääntyy samoin kuin suomen kielen vierassanojen soinnillinen velaarinen klusiili [] paitsi, että kieli ei pysäytä ilmavirtausta, vaan ilma pääsee purkautumaan vapaasti ulos äänteen tuottamisen ajan.
Esiintyminen.
Soinnillinen velaarinen frikatiivi esiintyy useissa eri kielissä. Nykyään äänne esiintyy muiden muassa arabiassa, azerissa, gaelissa, iirissä, kreikassa, marissa, navajossa ja persiassa.
Nykysuomesta ɣ on kadonnut, mutta vielä 1500-luvulla se esiintyi ainakin osassa murteita. Mikael Agricolalla on äänteen merkkinä gh tai g, joita hän käyttää muun muassa Abckirian sanoissa "warghasta" [] ’varasta’, "roghalle" [] ’ruoalle’ ja "wlgos" [] ’ulos’.
Paavo Pitkänen

Paavo Pitkänen (13. heinäkuuta 1926 Joensuu – 10. elokuuta 1994 Joensuu) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovaikuttaja.
Paavo Pitkänen pelasi puolustajana seitsemän kautta (1952–1959) Joensuun Kiekko-Karhuissa ja teki pelaajauran jälkeen pitkään töitä jääkiekkovaikuttajana. 
Pitkänen oli Suomen Jääkiekkoliiton liittohallituksen jäsen vuosina 1962–1971 ja Pohjois-Karjalan piirin jääkiekkojaoston puheenjohtaja 15 vuotta. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Pitkäsen Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 57 ansioistaan jääkiekkovaikuttajana.
Sekvenssikaavio

Sekvenssikaavio () eli viestiyhteyskaavio on UML-mallinnuksessa käytettävä olioiden välistä vuorovaikutusta kuvaava kaavio. Sekvenssikaavio kuvaa vierekkäisinä pystysuorina viivoina samaan aikaan elävien olioiden elämänviivat ja vaakasuuntaisina nuolina niiden välillä kulkevat viestit tapahtumajärjestyksessä. Aika kulkee kaaviossa ylhäältä alaspäin.
Sekvenssikaavion osat.
Sekvenssikaavio kuvaa olioiden välistä vuorovaikutusta ajan kuluessa. Oliota kuvaava symboli on suorakaide, johon on merkitty olion ja sitä vastaavan luokan nimet muodossa olionNimi:luokanNimi. Suorakaiteesta piirretään katkoviiva alaspäin kuvaamaan olion elämänviivaa. Olioiden välisen vuorovaikutuksen kuvaamiseen käytetään viestejä, joita merkitään vaakasuuntaisilla nuolilla. Nuolien yläpuolelle merkitään viestin nimi. Viestit voidaan myös numeroida suoritusjärjestyksessä. Paluunuolia merkitään katkonuolilla, mutta ne jätetään usein kaaviosta pois. Kaavion ulkopuolelta tuleva viesti voidaan merkitä lähteväksi mustatusta ympyrästä.
Olion aktivaatiota merkitään sen elämänviivan päälle piirretyllä suorakaiteella. Suorakaiteen pituus kuvaa aktivaation pituutta: tyypillisesti olio aktivoituu ottaessaan viestin vastaan, ja aktivaatio päätyy paluunuoleen. Olio voi lähettää viestin myös itselleen, ja aktivaatiota kuvaavia suorakaiteita voi olla useita päällekkäin. Kun olio tuhotaan, sen elämänviiva päättyy ja päätekohtaan merkitään rasti. Tuhoamisen voi suorittaa joko olio itse tai jokin muu olio välittämällä viestin tuhottavalle oliolle.
Vítor Baía

Vítor Manuel Martins Baía (s. 15. lokakuuta 1969 São Pedro da Afurada, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Baía edusti urallaan kotimaansa SuperLigan Portoa sekä Espanjan Primera Divisiónin Barcelonaa. Hän saavutti urallaan muun muassa yhdeksän Portugalin-mestaruutta ja yhden Espanjan-mestaruuden sekä Mestarien liigan, UEFA Cupin, Cup-voittajien cupin ja Intercontinental Cupin voiton.
Portugalin maajoukkueessa Baía pelasi 80 ottelua vuosina 1990–2002. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002. Vuoden 2000 kisoissa hän oli joukkueen kapteeni.
Baía ilmoitti pelaajauransa päättämisestä kesäkuussa 2007. Jatkossa hän aikoo toimia markkinointitehtävissä vanhassa seurassaan Portossa.
36 kuuta &amp; Saturnuksen renkaat

36 kuuta &amp; Saturnuksen renkaat on Ressu Redfordin vuonna 2002 "Musiikin mestareita" -sarjassa julkaistu kokoelmalevy.
Kappaleet.
"CD 1"
" CD 2"
Hammastus (konetekniikka)

Hammastus on mekaanisen voimansiirtoelimen yksi osa. Mekaanisia voimansiirtoelimiä ovat mm. hammasrattaat. Hammastuksen tehtävänä on siirtää pyörimisnopeutta ja momenttia akselilta toiselle.
Hammastuksen historia ja kehitys.
Voimansiirron toteutus hammastuksen avulla on keksitty jo tuhansia vuosia sitten. Egyptiläisten vedensiirtolaitteet oli varustettu alkeellisilla, puusta valmistetuilla hammaspyörillä. Myös roomalaiset käyttivät aikoinaan puuvalmisteisia voimansiirtoelimiä mm. myllyissä, joiden toiminta perustui veden virtauksen muuttamiseen pyörimiseksi.
Englannissa valmistettiin vuonna 1335 kello, jonka runko ja voimansiirtoelimet olivat rautaa. James Watt rakensi 1700-luvulla hammaspyörän, jossa oli suorakaiteen muotoiset hampaat. Vuonna 1754 Leonhard Euler piirsi evolventtihampaan ja perusteli mielipiteenään sen olevan paras hammaskyljen muoto.
Evolventtihampaita alettiin kuitenkin valmistaa vasta 1840-luvulla, aluksi valettuina ja noin kolmekymmentä vuotta myöhemmin koneistettuina. Vuonna 1838 Cambridgen yliopiston professori Willis laati evolventtihammastuksen työpiirustuksen. Hampaan ryntökulma oli 14½ astetta, ja tämä kulma on edelleen käytössä Englannissa ja Yhdysvalloissa hammaspyörien standardikulmana. Piirustus näyttää vielä nykypäivänäkin moitteettomalta.
Hammasvälitys.
Vuosien saatossa tapahtunut hammasvälityksen tuotekehitys on mahdollistanut tarkan valmistustekniikan ansiosta hiljaisen käynnin ja hyvän hyötysuhteen. Kehänopeus voi olla jopa 100 m/s ja tehonsiirtokyky yhden voimansiirtoelimen kautta 60 MW. Hammasvälitys on välttämätön koneenelin koneenrakennuksessa keveytensä ja edullisuutensa vuoksi, ja lisäksi hammasvälitys vaatii vain puolet ketju- tai hihnavälityksen vaatimasta tilasta.
Käsitteet.
Hammasvälitysten laskemiseen liittyy käsitteitä, joita ovat
Evolventtihammastus.
Evolventtihammastus on yleisin teollisuudessa valmistettu ja käytetty hampaanmuoto. Valmistuksen helppous ja laadunvalvonnan kannalta tarkastettavuus sekä pienen akselivälivirheen vähäinen vaikutus välityssuhteeseen ovat tehneet ympyrän evolventista parhaan hampaankylkimuodon.
Suoran vieriessä liukumatta ympyräsylinterin kehällä jokainen suoran piste piirtää uranaan evolventtikäyrää. Lieriön vierintäympyrä on evolventtikäyrän lähtöpiste, josta hampaan kylkiviiva alkaa.
Sykloidihammastus.
Sykloidihammastuksen etuina evolventtihammastukseen pidetään edullisia ryntöolosuhteita pintapaineen ollessa pienempi. Tämän ansiosta voidaan käyttää pienempiä hammaslukuja. Sykloidihammastuksen haittoina ovat valmistuksen vaikeus ja hammasvälityksen huono akselivälivirheen sieto. Lisäksi akselivälin säätö profiilinsiirtoa käyttäen ei ole sykloidilla mahdollista.
Wienin kansainvälinen lentoasema

Wienin kansainvälinen lentoasema () on Itävallan suurin ja tärkein lentoasema. Se sijaitsee Wienin keskustasta noin 18 kilometriä kaakkoon. Lentoasema palvelee Wienin lisäksi myös läheistä Slovakian pääkaupunkia Bratislavaa.
Lentoasema toimii Austrian Airlinesin tukikohtana. Sen toinen nimi "Schwechat" tulee läheisestä kaupungista. Lentoasemaa käytti vuonna 2007 lähes 19 miljoonaa matkustajaa.
Lentoasemalla on kolme matkustajaterminaalia. Lentoasemalle liikennöivä CAT (City Airport Train) vie Wienin keskustasta lentoasemalle 16 minuutissa. Lisäksi lentoasemalle liikennöi Wienin S-Bahnin linja S7. Lentoasemalta on lisäksi suorat bussiyhteydet Bratislavaan.
Historia.
Lentoasema rakennettiin alkujaan sotilaskentäksi vuonna 1938. Yhdistynyt kuningaskunta otti sen käyttöönsä vuonna 1945. Aluksi kentällä oli vain yksi kiitotie, joka pidennettiin vuonna 1959 3 000 metriin. Uuden matkustajaterminaalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1960.
Lentoaseman erikoisuus oli Harrods, mutta se suljettiin vuonna 2003.
FON

FON Technology S.L. on Espanjasta käsin toimiva teknologiayritys, jonka perustaja on Martin Varsavsky. Vuoden 2006 alussa FON sai 18 miljoonan euron rahoituksen muun muassa Googlelta ja Skype Technologiesilta. Vuoden 2007 alussa FON sai 13 miljoonaa euroa lisää rahoitusta useilta yhtiöiltä. Suomessa FONin toiminnan edistäjänä toimii Marko Ahtisaari.
Yrityksen tavoitteena on muodostaa maailman kattavin langattomien WLAN-tukiasemien verkosto, jonka luomiseksi se myy omaa tukiasemaansa. Tukiasemia on myös jaettu ilmaiseksi erilaisten kampanjoiden yhteydessä. FONin tavoin toimii Suomessa Saunalahti Groupin Wippies-yhteisö.
Historia.
Idea WLAN-tukiasemasta syntyi vuonna 2005 Varsavskyn reissatessa Pariisissa. Hän kaivoi PDA-laitteensa taskustaan pikaista Internetin selailua varten ja koitti löytää verkkoa, johon yhdistää laitteen. Verkkoja löytyi kymmenittäin, mutta ne kaikki olivat salattuja.
FON-verkko.
FON-verkon käyttäjäksi eli niin sanotuksi foneroksi voi ryhtyä kuka hyvänsä rekisteröitymällä FONin kotisivuilla. FON-tukiaseman ("La Fonera") hankkiminen ja hyödyntäminen vaatii käyttäjältä lisäksi laajakaistayhteyden internetiin. FON-palvelun idea on, että käyttäjät jakavat oman internet-yhteytensä langattomasti muidenkin käyttöön. FON huolehtii muiden käyttäjien tunnistuksesta ja käyttöoikeuksista ja hoitaa mahdollisen laskutuksen.
FON-tukiasemien käyttö yksityisten ADSL-yhteyksien jakamiseen on harvoin suoranaisesti sallittu palveluntarjoajien käyttöehdoissa. Tästä huolimatta tukiasemia on runsaasti käytössä sekä Suomessa että muualla maailmassa.
Kaikki rakastavat Raymondia

Kaikki rakastavat Raymondia () oli yhdysvaltalainen sitcomsarja, jota esitettiin CBS-kanavalla vuosina 1996–2005. Suomessa sarjaa esitti Nelonen. Sarja sai Yhdysvalloissa suuren suosion ja voitti monia Emmy- ja Golden Globe -palkintoja. Yhdysvalloissa katsojaluvut olivat parhaimmillaan noin 20 miljoonaa.
Sarja kertoo amerikanitalialaisesta urheilutoimittajasta Ray Baronesta, joka asuu vaimonsa Debran, tyttärensä Allyn ja kaksospoikiensa Geoffreyn ja Michaelin kanssa Long Islandilla New Yorkissa. Rayn vanhemmat ja veli vaimoineen eivät anna Raylle tai hänen perheelleen hetkeäkään rauhaa.
Maatuska

Maatuska on Suomessa vakiintunut nimitys matkamuistona tunnetulle venäläiselle matrjoška-puunukelle, joka koostuu useista avattavista, sisäkkäisistä hahmoista. 
Nimityksistä.
Venäläisperäinen sana "maatuska" (ven. матушка, "matuška" ‘äitikulta’) tarkoittaa suomen murteissa ’vanhahkoa, varsinkin venäläistä naista’. Suomessa se on ilmeisesti mennyt sekaisin nuken alkuperäisen venäläisen nimityksen матрёшка, "matrjoška" kanssa. Nimi on alun perin lempinimimuoto naisennimestä Matrjona, joka palautuu latinan sanaan "matrona." Tämä etunimi oli suosittu Venäjän maaseudulla 1800-luvulla, siis tyypillinen maalaistytön tai -naisen nimi. 
Muuallakin kuin Suomessa alkuperäinen "matrjoška"-nimi on voinut sekaantua muihin samansointisiin sanoihin tai nimiin. Saksassa sekä englanninkielisissä maissa nukkea voi nähdä kutsuttavan myös nimellä "babushka/Babuschka" (ven. бабушка "babuška" ’mummo’, saksaksi joskus myös virheellisesti "Babutschka") tai "Mamuschka", Itävallassa nimellä "Piroschka" (unkarilaisesta naisennimestä "Piroska"). 
Historia ja symboliikka.
Sisäkkäisten rasioiden tai nukkejen valmistusperinteen arvellaan saaneen alkunsa Kiinasta ja Japanista. Venäjällä maatuskanukkeja on valmistettu 1800-luvun lopulta lähtien, kun kehittyvä matkamuistoteollisuus kohtasi uuden kiinnostuksen perinteiseen kansantaiteeseen. Ensimmäisen venäläisen Matrjoška-nuken valmistivat tehtailija Savva Mamontovin tilauksesta vuonna 1892 kaksi kansantaiteilijaa: Vasili Zvjozdotškin sorvasi ja Sergei Maljutin maalasi nuken. Mamontovin veli Anatoli, joka omisti leluliikkeen, oli saanut idean nähtyään Japanissa perinteisiä sisäkkäisiä nukkeja. 
Alun perin nuket kuvasivat perinteisiä maaseudun naisia tai tyttöjä värikkäissä venäläisissä kansanpuvuissa. Perinteisesti uloin nukkehahmo on nainen, sen sisällä olevat hahmot voivat olla tyttöjä tai poikia ja sisimpänä on pieni vauva. Sittemmin maatuskanukeissa on kuvattu muitakin hahmoja, eläimiä, satuolentoja tai poliittisia karikatyyrejä, esimerkiksi Venäjän johtajia Pietari Suuresta Putiniin. 
Vaikka maatuskanukke on verrattain uusi keksintö, se on usein haluttu nähdä vanhana venäläisyyden tai "Äiti Venäjän" symbolina. Sen on ajateltu symboloivan hedelmällisyyttä ja jatkuvaa elämää. Toisaalta nuken suosio matkamuistona ja muuttuminen halvaksi tehdastuotteeksi on verottanut sen arvostusta, ja perinteisten naishahmojen vaihtuminen esimerkiksi nykypoliitikkoihin on Venäjällä koettu myös halventavaksi. 
Maatuskanukkea on käytetty symboloimaan arvoituksellisuutta ja todellisuuden monikerroksisuutta. Amerikkalaisessa tv-sarjassa "Russian Doll," joka sai ensi-iltansa Netflixissä 2019, maatuskanukkeen viittaava nimi liittyy juoneen, jossa päähenkilö joutuu loppumattomaan aikasilmukkaan, kuolee ja elää yhä uudelleen saman päivän. Ukrainalaisen tuotantoyhtiön venäjänkielisessä videosarjassa "Тайная жизнь матрёшки" (‘Matrjoškan salainen elämä’) maatuskanukke symboloi Putinin Venäjän propagandaa ja poliittista todellisuutta, jonka sisällä piilee fasismi.
Curta

Curta on maailman pienin, käteen sopiva mekaaninen laskukone (laskin), jolla voidaan suorittaa kymmenjärjestelmässä yhteen- ja vähennyslaskuja, kerto- ja jakolaskuja sekä muita funktioita, jotka voidaan muuntaa tai likiarvoistaa (estimoida) edellä mainituiksi laskutehtäviksi.
Laskukone perustuu sylinterimuotoiseksi rakennettuun yhteen/vähennys-rumpulaskuriin.
Curtan suunnitteli Curt Herzstark ollessaan vankina Buchenwaldin keskitysleirillä. Herzstarkin perhe toimi laskukoneiden ja muiden toimistotarvikkeiden valmistuksessa ja myynnissä ennen toista maailmansotaa, ja yleinen toive oli jotain pienempää, mutta tarkempaa kuin laskutikku. Herzstark aloitti suunnittelun käteen mahtuvalle laitteelle, ja suunnitteli käyttötavan ennen itse sen mekanismia. Sodan sytyttyä Herzstark pidätettiin ja laitettiin aluksi tehdastöihin, mutta hän sai jatkaa laskukoneen suunnittelua.
Curta-koneita valmisti liechtensteinilainen Contina AG Mauren -yhtiö. Curta-laskukoneiden valmistuksen päättyessä marraskuussa 1970 niitä oli valmistettu arviolta 140 000 kappaletta; 80 000 Type I- ja 60 000 Type II -mallia. Curta ei siis ole ollenkaan harvinainen, mutta muista laskimista poiketen kiinnostaa myös tavallisia ihmisiä. Tästä syystä Curtan myyntihinta on sen mekaniikkaan nähden korkea. Erityisesti alemmissa kuntoluokissa hinnat ovat tosin alkaneet laskea 2010-luvulle tultaessa.
Curtaa käyttivät Suomessakin monet kannettavaa laskinta tarvitsevat, kuten rallikuskien kartanlukijat, metsäarvioijat ja vakuutustarkastajat.
Tyypit ja mallit.
Curta-laskimet voidaan jakaa kahteen päätyyppiin niiden laskentakapasiteetin mukaan. Tyyppi I:n lukurekisteri (kerrottava) on 8 numeroa, kierroslaskuri (kertoja) 6 numeroa ja tuloslaskuri 11 numeroa, kun tyyppi II:ssa vastaavat ovat 11, 8 ja 15 numeroa. Molemmat tyypit jakautuvat vielä erilaisiin malleihin värin ja materiaalin mukaan.
Konya

Konya on kaupunki Turkissa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki, ja siellä oli n. 2 206 000 asukasta vuoden 2020 lopussa. Konya sijaitsee noin 200 kilometriä Ankarasta etelään ja noin 300 kilometriä Antalyasta koilliseen. Konyan ja Antalyan välillä sijaitsee hyvin paljon vuoria, mikä hidastaa sekä pidentää matkaa. Osittain Konyan alueella sijaitseva Tuz gölu on suosittu turistikohde. 
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana nykyisen Konyan paikalla sijaitsi Ikonionin kaupunki (lat. "Iconium"). Se oli Vähän-Aasian merkittäviä kaupunkeja, ja mainitaan usein "Uudessa testamentissa". Nykyisen kaupungin nimi on muuntunut antiikin aikaisesta.
Myöhempi historia.
Konya oli 1200-luvulla seldžukkien Rumin sulttaanikunnan pääkaupunki. Seldžukit jättivät huomattavan jäljen alueen arkkitehtuuriin. Tyylisuunta muistuttaa telttaa kahdeksan- tai kymmenkulmaisine rakenteineen. Puukaiverruksiin perustuvassa koristelussa päästiin korkealle tasolle ja samaa tyyliä sovellettiin stukko- ja kivityössä. Sisäosissa käytettiin sinisävyisiä fajanssikaakeleita, josta myöhemmin kehittyi turkkilainen kaakelikoristelu. Moskeijoissa käyettiin kaakeliin maalattuja tai marmoriin kaiverrettuja "Koraanin" lauseita. Konyasta on lähtöisin myös derviššien tanssikulttuuri. Kaupunkiin on haudattu runoilija Rumi.
Hyundai Trajet

Hyundai Trajet on eteläkorealaisen Hyundai Motor Companyn vuosina 1999–2008 valmistama seitsenpaikkainen tila-auto. 
Sen moottorivaihtoehdot olivat 2,0- ja 2,7-litraiset bensiini- ja 2,0-litrainen dieselmoottori, käsivalintainen tai automaattivaihteisto.
Esipuhdistaja

Esipuhdistaja on maataloudessa ja erityisesti viljanviljelyssä käytettävä laite, joka sijaitsee useimmiten kuivurin yhteydessä. Sillä saadaan poistettua viljan joukosta erilaisia epäpuhtauksia, kuten pölyä, roskia, akanoita ja piensiemeniä. Sitä käytetään varsinkin silloin, kun käsiteltävä viljaerä myydään teollisuuteen. 
Vanhemmassa koneistetussa maataloudessa esipuhdistajan tehtävät hoidettiin tuultajalla eli viskurilla. Seuloilla varustettu viskuri on esipuhdistajaa monipuolisempi laite, sillä esipuhdistin ei lajittele viljaa.
Karikkoselkä

Karikkoselkä on kraatterijärvi Petäjävedellä Keski-Suomessa. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Jyväskylästä länteen ja noin viisi kilometriä Petäjäveden kirkolta kaakkoon. Järvi kuuluu Päijänteen vesistöalueeseen ja Petäjäveden reittiin.
Karikkoselkä eroaa muista alueen järvistä selvän pyöreähkön muotoisena. Muut järvet ovat tyypillisiä jääkauden muovaamia luode–kaakko-suuntaisia. Karikkoselän eteläpää on meteoriittikraatteri ja pohjoisosa pitkänomainen Petäälahti. Järvi on Autionsalmen kautta yhteydessä Petäjävesi-järveen länteen ja sieltä etelään Suoliveden suunnan eli Petäjäveden reitin ja edelleen Jämsän kautta Päijänteeseen.
Karikkoselkä on pienin Suomen tunnetuista törmäyskraattereista. Sen läpimitta on 1,4 kilometriä ja syvyys 150 metriä, mutta kraatterin pohjalla on yli sadan metrin paksuinen sedimenttikerros. Kraatterin iäksi on määritelty 250–450 miljoonaa vuotta. Järven suurin syvyys on 26 metriä ja kokonaispinta-ala on noin 2,5 km².
Järven syntytapa oli mahdollista päätellä jo sen muodosta ja sen ympäriltä löydetyistä pirstekartioista. Myös magneettiset mittaukset osoittivat poikkeamia järven kohdalla. Lopullinen varmistus saatiin järven pohjan porauksin ja vuonna 1996 Karikkoselkä voitiin virallisesti määritellä Suomen seitsemänneksi meteoriittikraatteriksi.
Sebastian Sorsa

Sebastian Sorsa (s. 25. tammikuuta 1984 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisenä pelivuotenaan Veikkausliigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Aikaisemmin urallaan Sorsa pelasi enimmäkseen oikeana laitalinkkinä.
Sorsa aloitti jalkapallon Malmin Palloseurassa. Pian hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubin kaupunginosajoukkueeseen ja lopulta ikäluokkansa edustusjoukkueeseen. B-juniorina Sorsa pelasi Pallokerho-35:ssä sekä FC Jokereissa. Kaudeksi 2002 hän palasi HJK:n A-junioreihin. Vuonna 2003 Sorsa siirtyi yhteistyösopimuksen turvin Kakkosessa pelanneeseen FCK Salamoihin, jota valmensi entinen HJK-pelaaja Aki Hyryläinen. Hän pelasi menestyksekkään kauden, voittaen muun muassa Suomen Cupin maalikuninkuuden ja tehden pikkufinaalissa viisi maalia 0-7–voitossa Järvenpään Palloseuraa vastaan.
HJK:sta Sorsa siirtyi tammikuussa 2008 kahden vuoden sopimuksella englantilaiseen Leeds Unitediin.. Sorsa ei kuitenkaan murtautunut pelaavaan kokoonpanoon ja siirtyi kesällä 2008 Skotlannin Valioliigassa kaudella 2008–2009 pelanneeseen Hamilton Academicaliin.
7. tammikuuta 2009 Sorsa vapautettiin Hamilton-sopimuksestaan. Sorsa ehti edustaa Hamiltonia vain kolmessa pelissä syksyn 2008 aikana. 
Sorsa siirtyi takaisin HJK:hon 2009 tammikuussa 2+1-vuotisella sopimuksella. Sorsan sopimus HJK:n kanssa päättyi kauteen 2016. 11. marraskuuta 2016 Sorsa allekirjoitti kaksivuotisen pelaajasopimuksen KuPS:n kanssa, mutta lopetti kuitenkin ammattilaisuransa sarjakauden 2017 jälkeen.
Younès Kaboul

Younès Kaboul (s. 4. tammikuuta 1986, Saint-Julien-en-Genevois) on ranskalainen jalkapalloilija, joka pelaa nykyisin Watfordin joukkueessa Englannin Valioliigassa. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.
Kaboul siirtyi loistavan kauden 2006–2007 jälkeen AJ Auxerresta pohjoislontoolaiseen Tottenhamiin 8 miljoonan punnan siirtosummalla. Kaboul oli tarkoitus hankkia Tottenhamiin tulevaisuuden pelaajaksi. Mutta hän joutui heti tositoimiin ja suureen rooliin kun Ledley King oli loukkaantuneena kauden alussa. Muutamat kohtalokkaat henkilökohtaiset virheet peleissä ajoivat hänet lopulta pois Tottenhamin pelaajistosta. Pelattuaan vain kauden 2007–2008 Tottenhamissa, Kaboul siirtyi elokuussa 2008 Portsmouthiin. Tammikuussa 2010 Kaboul palasi takaisin Tottenhamiin.
Kaboul nimettiin syyskuussa 2014 Tottenhamin uudeksi kapteeniksi entisen kapteenin Michael Dawsonin siirryttyä Hull Cityyn. Vuonna 2015 Kaboul siirtyi Sunderlandiin ja vuonna 2016 edelleen Watfordiin.
Steyr

Steyr [ˈʃtaɪ̯ɐ] on kaupunki Ylä-Itävallan osavaltiossa Itävallassa. Kaupungin asukasluku on 38 324 (2017).
Steyrillä on hyvin kaunis sijainti kahden joen, Enns ja Steyr -jokien yhtymäkohdassa. Sen keskusta kuuluu Itävallan parhaiten säilyneisiin vanhoihin kaupunkeihin. Vanhin muuri kaupungissa on Rooman valtakunnan ajoilta.
Teollisuus.
Kaupungissa toimii BMW:n dieselmoottoritehdas jossa valmistetaan 70 % Euroopassa myydyistä BMW:n dieselautojen moottoreista. SKF:n kuulalaakeritehdas toimii samassa kaupungissa. Toisen maailmansodan aikana sama tehdas valmisti Messerschmitt Bf 109 -hävittäjälentokoneiden moottoreita, jotka vietiin junalla Wieniin Wiener-Neustadtin lentokentälle, jossa toimi hävittäjien kokoonpanotehdas. Samasta tehtaasta muun muassa Suomi sai Me 109 G-2 -koneita kesällä 1943.
Kaupunki on tunnettu laadukkaista metallituotteista jo vuosisatoja.
Helsinki Freezeout

Helsinki Freezeout on Suomen ainoan kasinon, Casino Helsingin talvisin järjestämä kansainvälinen pokeriturnaus. Pelimuotoina ovat olleet texas hold 'em no limit (unlimited rebuys for 90 min + add-on), omaha pot limit, seven card stud limit, texas hold 'em no limit (freezeout, pääkilpailu) ja sökö pot limit. Lisäksi pääkilpailuun on satelliittiturnaus.
Vuoden 2009 pääkilpailussa voittajan voittosumma (201 096 euroa) oli suurin Suomessa jaettu ykköspalkinto. Edellinen ennätys oli vuoden 2008 pääturnauksesta (160 825 euroa)..
Voittajat.
2005.
Turnaus pelattiin 12.–17.12.
2007.
Turnaus pelattiin 7.–13.1.
2008.
Turnaus pelattiin 7.–13.1.
2009.
Turnaus pelattiin 10.–18.1.
Tomi Markkola

Tomi Markkola (oik. Tomi Teuho-Markkola) (s. 7. tammikuuta 1976 Nokia) on suomalainen iskelmälaulaja.
Koko ikänsä Nokialla asunut Tomi Markkola aloitti harmonikan soiton 13-vuotiaana. Sittemmin hän kouluttautui puutarhuriksi, mutta lopulta musiikista tuli hänelle ammatti. Hän osallistui Seinäjoen tangomarkkinoille ensimmäisen kerran vuonna 1995, mutta sillä kerralla tie nousi pystyyn Raisiossa pidetyssä semifinaalissa.
Markkola nousi koko Suomen kansan kuuluisuuteen vuonna 1996, kun hänet kruunattiin tangokuninkaaksi Seinäjoen tangomarkkinoilla. Samana vuonna tangokuningattareksi kruunattiin Saija Varjus.
Markkola on lunastanut asemansa suomalaisen iskelmän huipulla upean äänensä ansiosta. Hänen harrastuksiinsa kuuluu muun muassa golf. Hänen vaimonsa, Virve Parkkosen, veli on Idols-tähti Pete Parkkonen.
Tomi Markkolan ensimmäinen levytys oli Reino Markkulan säveltämä ja Juha Vainion sanoittama tango "Kerro, jos luoksesi tulla mä saan""", jonka oli ensimmäisenä levyttänyt Eino Grön vuonna 1966. Vuonna 1997 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa, jota myytiin parin vuoden aikana kultalevyyn oikeuttava määrä. Markkolan ainoaksi levytykseksi vuonna 1999 jäi singlenä julkaistu humoristinen ralli "Ei mennä Turkuun""".
Yhtye.
Tangokuninkuuden myötä Markkola lähti kiertämään Suomea Sylvia-orkesterin kanssa. Elokuussa 1997 Sylvia vaihtui Boleroon. Boleron kanssa hän keikkaili vuoden 2000 lokakuulle asti, jonka jälkeen Suomea lähdettiin kiertämään Fernetin kanssa.