tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oi saavu jo, Immanuel

Veni, veni Emmanuel on keskiajalta juontuviin adventin ajan oi-antifoneihin pohjautuva virsi. Latinankieliset antifonit on ajoitettu 700-luvulle, Ranskasta peräisin oleva sävelmä 1400-luvulle. Laulu on julkaistu ensimmäisen kerran 1710. Sävelmä on löydetty 1400-luvun lopulta peräisin olevassa pariisilaisessa käsikirjoituksessa. Joulua edeltävien seitsemän iltajumalanpalveluksen antifonit esiintyvät virressä ajallisessa järjestyksessään sillä poikkeuksella, että viimeinen antifoni on siirretty ensimmäiseksi säkeistöksi.
Englantilainen pappi ja virsirunoilija John M. Neale on 1800-luvulla muokannut latinalaisen hymnin pohjalta englanninkielisen virren "Draw Nigh, Draw Nigh, Emmanuel", jossa toistuvat oi-antifonien puhuttelut (O come Emmanuel, Rod of Jesse, Dayspring, Key of David, Lord of Might). Virsi on englanninkielisen maailman adventtiajan perusvirsiä riippumatta kirkkokunnasta, ja virren nykyiset käännökset pohjautuvat Nealen tekstiin. Sen on laskettu kuuluvan kahdenkymmenen eniten levinneen virren joukkoon.
Hymnin on suomentanut Mikael Agricola. Se on Argricolan Rukouskirjassa otsikolla ”Se Rucous / O sapientia / ennen Saarnaa”, suorasanaisena tekstinä. 
Niilo Rauhala on kääntänyt hymnin Nealen tekstin pohjalta – Rauhalalla on itse asiassa kaksi eri käännöstä alkusanoilla "Oi saavu jo, Immanuel", vuosille 1995 ja 1996 päivätyt. Virsi on julkaistu vuoden 1996 käännöksenä Ruotsin kirkon virsikirjassa (numerolla 423) sekä Virsikirjan lisävihkossa (933). Vuoden 1995 suomennos on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa jumalanpalveluslaulujen osastossa (756) eri sävelmällä, keskiaikaisella saksalaisella sävelmällä vuodelta 1539. Perinteisellä sävelmällään se on Siionin lauluissa (1). Anssi Simojoen suomentamana "Oi saavu, saavu, oi Immanuel" virsi on kokoelmassa Luterilaisia virsiä (753). Helsingin katolisen hiippakunnan virsikirjassa Cantemus on oi-antifonit latinankielisinä ja suorasanaisesti suomennettuina numerolla 30, sekä Niilo Rauhalan virtenä, jonka sävelmä on saksalainen vuodelta 1852.
Edward Adrian Wilson

Edward Adrian Wilson (23. heinäkuuta 1872 – 29. maaliskuuta 1912) oli englantilainen tutkimusmatkailija, lintutieteilijä, lääkäri ja luonnonhistorioitsija. 
Vuonna 1913 Ison-Britannian Royal Geographical Society myönsi postuumisti Wilsonille mitalin (The Patron's Medal) hänen työstään Antarktiksella.
Rochester Hills

Rochester Hills on kaupunki Oaklandin piirikunnassa, Michiganin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 70 995. Kaupunki kuuluu Detroitin metropolialueeseen.
Oaklandin yliopisto sijaitsee Rochester Hillsissä. 
Väestö.
Kaupungin asukkaista 76,8 prosenttia on valkoisia, 11,9 prosenttia aasialaisia ja 4,53 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 90,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 41,8 vuotta.
Kameyama (Mie)

Kameyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Anraku- ja Suzukajokien varrella. Kaupungin alue ulottuu Suzukavuorten itärinteiltä Isen tasangolle. Pohjoisessa se rajautuu Shigan prefektuuriin. Kameyamassa on 49 660 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 191,04 neliökilometriä.
Kameyamaan perustettiin linna ja linnanaluskaupunki jo 1200-luvun puolivälissä. Nykyisellä paikallaan se on sijainnut kuitenkin vuodesta 1590 lähtien, ja Edo-kaudella se kehittyi Kameyaman daimiokunnan keskuksena ja yhtenä vilkkaan Tōkaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Kameyaman linnasta on nykyisin jäljellä vain yksi varastorakennus. Nykyisen kaupungin alueella sijaitsee myös kaksi muuta Tōkaidō-tien postiasemaa: Sakashita-shuku ja Seki-juku. Seki-juku oli erityisen merkittävä, sillä siellä Tōkaidōn kanssa ristesivät Iseen ja Igaan johtaneet tiet. Kaupunki onkin kasvanut pitkänomaisesti entisen Tōkaidōn varrelle. Meiji-kaudelta lähtien Kameyama oli tärkeä rautateiden risteysasema, ja sinne kehittyi silkin ja kynttilöiden valmistusta. Nykyisin merkittäviä elinkeinoja ovat korkeateknologinen elektroniikka- ja koneteollisuus sekä teen viljely. Kaupunkioikeudet Kameyamalle myönnettiin vuonna 1954 laajan kuntaliitoksen yhteydessä. Vuonna 2005 Kameyamaan liitettiin Sekin maaseutukaupunki. 
Kameyaman rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Sekin postiaseman historiallinen kaupunkimiljöö sekä Jion-jin ja Jizō-inin buddhalaiset temppelit. Osa kaupungin vuoristoalueista kuuluu Suzukan puolikansallispuistoon. Kameyamaa palvelevat JR Tōkain ja osin JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja ja Kisei-päälinja.
Tšeboksaryn tekojärvi

Tšeboksaryn tekojärvi (ven. Чебоксарское водохранилище, tšuvassiksi Шупашкар шыв усравĕ) on tekojärvi Venäjällä, Volgan keskijuoksulla. Sen muodosti Tšeboksaryn vesivoimalaitoksen padon rakentaminen Novotšeboksarskin kaupungin kohdalle. Voimala valmistui 1982.
Järvi on 341 km pitkä, sen pinta-ala on 2190 km2, ja suurin syvyys 21 m.. Se sijaitsee osittain Nižni Novgorodin alueella, osittain Marin ja Tšuvassian tasavalloissa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan järven vedenkorkeudeksi olisi tullut 68 m ja pinta-alaksi 2274 km2, mutta ympäröivien alueiden asukkaiden vastustuksen takia vedenkorkeus on jäänyt 63 m tasolle. Tämä haittaa vesiliikennettä ja heikentää vesivoimalan tehoa.
Tekojärven rantojen tärkeimmät kaupungit ovat Tšeboksary ja Kozmodemjansk. Siihen laskevista joista tärkeimmät ovat Vetluga ja Sura.
Moskovan kanava

Moskovan kanava (ven. Кана́л и́мени Москвы́), vuoteen 1947 asti Moskvan-Volgan kanava, on kanava Venäjällä, joka yhdistää Moskvajoen ja Volgan. Kanava yhtyy Moskvajokeen Tushinossa, Moskovan luoteispuolella. Kanava kulkee lähes pohjois-eteläsuunnassa ja yhtyy Volgaan Dubnan kaupungin alueella, heti Ivankovon tekojärven padon yläpuolella. Kanavan pituus on 128,1 kilometriä.
Moskovan kanava yhdistää Moskovan koko Venäjän laajuiseen joki- ja kanavaverkostoon, jota pitkin pääsee viidelle merelle: Vienanmeri, Itämeri, Kaspianmeri, Asovanmeri ja Mustameri. Lisäksi kanavan kautta saadaan lähes puolet Moskovassa käytettävästä talousvedestä. Kanavan matalin syvyys on 5,5 metriä, ja siinä on yksitoista sulkua, jotka ovat mitoiltaan 290 × 30 metriä.
Historia.
Kanava rakennettiin vuosien 1932 ja 1937 välillä osana Josif Stalinin suuria rakennusprojekteja. Sen rakentamisessa käytettiin vankityövoimaa, ja jopa 200 000 vankia osallistui rakentamiseen.
Against Me! -yhtyeen diskografia

Against Me! on Floridan Napplesista kotoisin oleva, vuonna 1997 perustettu punk rock -yhtye.
Sleeps with Angels

Sleeps With Angels on Neil Youngin kahdeskymmenes studioalbumi ja seitsemäs albumi Crazy Horsen kanssa. Albumi on julkaistu vuonna 1994. Sen julkaisi hänen pitkäaikainen levy-yhtiönsä Reprise. "Sleeps With Angels" on ainoa albumi, jossa Young soittaa huilua.
Young sävelsi ”Sleeps With Angels” -kappaleen Kurt Cobainin kuoleman jälkeen, joka lainasi häntä itsemurhaviestissään.
Kokoonpano.
Neil Young – kitara, piano, haitari, huilu, laulu
Frank ”Poncho” Sampedro – kitara, flyygeli, sähköpiano, koskettimet, marimba, taustalaulu
Billy Talbot – basso, vibrafoni, marimba, taustalaulu
Ralph Molina – rummut, taustalaulu
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1939b

Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 1939 Helsingissä B-otteluna Helsingin Stadionilla 27. ja 28. heinäkuuta. Vain miehet kilpailivat.
Saratovin tekojärvi

Saratovin tekojärvi (ven. Саратовское водохрани́лище) on tekojärvi Venäjällä Volgan vesistössä, Samaran ja Saratovin alueilla. Sen pituus on 341 km, pinta-ala 1831 km2, ja tilavuus 12,9 km3.
Järven tärkeimmät rantakaupungit ovat Samara, Syzran ja Balakovo, missä sijaitsee järven sulkeva pato ja Saratovin vesivoimalaitos. Nimensä tekojärvelle ja voimalalle antanut Saratov sijaitsee alavirtaan Balakovosta. Volgan sivujoki Samara (joki) laskee Saratovin tekojärveen Samaran kohdalla.
Voimalaitoksen ja padon rakentaminen alkoi 1956. Pato valmistui 1967, jolloin alkoi järven täyttäminen. Lopullisesti voimalaitos valmistui 1971.
Volgogradin tekojärvi

Volgogradin tekojärvi (ven. Волгоградское водохранилище) on tekojärvi Venäjällä Volgan vesistössä, Volgogradin ja Saratovin alueilla. Se on Volgan tekojärvistä pinta-alaltaan kolmanneksi suurin Kuibyševin ja Rybinskin tekojärvien jälkeen, ja tilavuudeltaan toiseksi suurin Kuibyševin tekojärven jälkeen.
Vaikka järvi on saanut nimensä Volgogradin mukaan, kaupunki ei itse ole sen rannalla. Tekojärvi muodostui Volgan vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä vuosina 1958–1961. Tärkeimmät tekojärven rantakaupungit ovat Saratov, Engels ja Volžski.
Tsesarevitš

Tsesarevitš () oli Venäjän keisarin vanhimman pojan ja kruununperillisen arvonimi. Arvonimeä käytettiin 1800-luvun Venäjän keisarikunnassa.
Hakuhō Shō

Hakuhō Shō (s. 11. maaliskuuta 1985 Ulan Bator) alun perin Munkhbat Davaajargal, on mongolialaissyntyinen sumopainija. Hän on järjestyksessä 69. sumopainin suurmestari eli yokozuna. Hänen uransa alkoi maaliskuussa 2001, ja hän sai mestarin eli ozekin arvon toukokuussa 2006. Hakuho sai yokozunan arvon kesäkuussa 2007. Vuonna 2015 Hakuhō voitti 33. turnausmestaruutensa ja rikkoi siten legendaarisen yokozuna Taihō Kōkin hallussa olleen ennätyksen.
Hakuhō lopetti poikkeuksellisen pitkään kestäneen ja menestyksekkään uransa syyskuussa 2021. Hän oli yokozunana 14 vuotta ja voitti urallaan lopulta 45 turnausmestaruutta ja 1 093 ottelua ylimmällä sarjatasolla eli makuuchi-divisioonassa. Hakuhō sai Japanin kansalaisuuden vuonna 2019, ja japanilaisena hänellä on oikeus perustaa uransa päättymisen jälkeen oma painitalli.
Venezuelan kansallispuistot

Venezuelan kansallispuistot ovat luonnonsuojelualueita Venezuelassa. Ne kattavat yli viidesosan maan pinta-alasta. Canaiman kansallispuisto on myös Unescon maailmanperintökohde. 
2000-luvun talouskriisin aikana puistojen tila on huonontunut hälyttävästi, kun puistot menettävät sekä budjettirahoitusta että matkailutuloja. Puistoja tuohoavat laiton kaivostoiminta, metsänhakkuut, maanviljelys ja tienrakennus. Etenkin Yapacanan kansallispuisto on huonossa kunnossa kullankaivajien jäljiltä. Sissijoukot ja huumeiden salakuljettajat käyttävät joitakin puistoja suojapaikkoinaan.
Lähteet.
 (osavaltion, maastoluokittelun ja pinta-alan lähde)
Arja Renell

Arja Renell (aik. Lehtimäki, s. 1975) on suomalainen ympäristötaiteilija ja arkkitehti.
Taiteellinen työ.
Taiteessa Arja Renell keskittyy ekologisiin ja ympäristöaiheisiin. Hänen työnsä käsittävät installaatioita, tapahtumia ja performansseja. Hän tekee myös julkisia veistoksia.
Kalle Päätalon muistomerkki.
Arja Renell suunnitteli kirjailija Kalle Päätalon muistomerkin "Kirja" Päätalon syntymäkuntaan Taivalkoskelle. Vuonna 2005 valmistunut moniosainen teos on kunnan keskustassa Kalle Päätalon torilla. Teos jakaantuu kahteen osaan, toisen muodostaa avoinna oleva kirja ja toisen kirjan lehdistä muodostuva puisto.
"Kirja" sai vuonna 2014 sisarteoksen Tampereelle, jonne Päätalo muutti sodan jälkeen ja jossa hän asui kuolemaansa vuoteen 2000 asti. Teoksen nimi on "Maaltamuutto" ja se sijaitsee Alexandra Siltasen puistossa Tammerkosken vierellä. Teoksessa on osia, jotka ovat peräisin "Kirja"-teoksesta, mutta muuta yhtenevyyttä niillä ei ole. Osat on kiinnitetty louhittuun kallionpintaan ja betonimuuriin. "Maaltamuutto" on oma tulkintansa.
Pinnan alla.
Eräs Renellin teos oli monitaiteellinen tutkimus aiheenaan Talvivaaran/Terrafamen kaivos Sotkamossa tarkasteltuna paikallisten asukkaiden, aktivistien, kalastajien ja kalojen näkökulmasta. Kokonaisuuteen kuului muun muassa "Pinnan alla" -näyttely, jonka pääosan ottaa installaatio ammattikalastajan viimeisen kesän kalastuksesta Nuasjärvellä. Näyttelyyn kuuluivat Renellin videomuistiinpanot, jotka kertovat ihmisten ja kalojen näkökulmia. Näyttelyssä oli myös postikorttisarja, jonka avulla yleisö saattoi protestoida kaivosta vastaan. Näyttely oli esillä Lapinlahden Galleriassa Helsingissä syys–lokakuussa 2018 ja Taidekeskus KulttuuriKauppilassa Iin kunnassa kesä–heinäkuussa 2019. Helsingin näyttelyyn liittyi seminaari, joka järjestettiin Koneen Säätiön tiloissa Lauttasaaren kartanossa 12. lokakuuta 2018. Pinnan alla -taiteellista tutkimusta tukivat Koneen Säätiö ja Suomen Kulttuurirahasto.
Han Na-lae

Han Na-lae (s. 6. heinäkuuta 1992 Incheon) on eteläkorealainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 149 kesäkuussa 2019 ja nelinpelissä sijalla 116 toukokuussa 2019. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Vuonna 2018 Han voitti Korea Open -WTA-turnauksen nelinpelin yhdessä Choi Ji-heen kanssa.
Han selvitti tiensä ensimmäiseen Grand Slam -turnaukseensa Australian avoimiin 2020 voittamalla Aasian ja Tyynenmeren alueen villin kortin. Hän on ensimmäinen eteläkorealainen naispelaaja Grand Slamin pääsarjassa 12 vuoteen. Turnauksen avauskierroksella hän hävisi Tamara Zidanšekille.
Erika Lust

Erika Lust (s. 1977 Tukholma) on ruotsalainen feministi sekä eroottisten filmien ohjaaja ja tuottaja.
Erika Hallqvist on opiskellut Lundin yliopistossa politiikan tutkimusta, feminismiä ja naistutkimusta.
Hän aloitti eroottisten filmien tuottamisen vuonna 2004 muutettuaan Barcelonaan. Hänen ensimmäinen filminsä "The Good Girl – a humorous statement of principles" pyrki haastamaan valtavirran pornografian vinoutumia. Filmi palkittiin saman vuoden Barcelonan filmijuhlilla (FICEB).
Alkumenestyksen siivittämänä Hallqvist perusti vuonna 2005 filmiyhtiön Lust Films. Yhtiö on tuottanut kolme palkittua pitkää elokuvaa: "Five Hot Stories for Her", "Life Love Lust" ja "Cabaret Desire". Lisäksi on valmistunut lyhytfilmejä, jotka syntyvät filmiryhmän yhteisen ideoinnin pohjalta.
M. G. Piipponen

Mauno (Magnus) Gustaf Piipponen (3. huhtikuuta 1860 Kiihtelysvaara − 7. kesäkuuta 1937 Joensuu) oli suomalainen Joensuussa vaikuttanut kauppias, laivanvarustaja ja kauppaneuvos.
Piipposen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Piipponen ja Riitta Vatanen. Hän pääsi 1874 Joensuun yläalkeiskoulusta ja kävi sitten Turun ruotsinkielisen kauppakoulun 1876. Hän oli aluksi konttoristina Pankakosken ruukilla 1876−1882 ja hän perusti oman kauppaliikkeensä Joensuuhun vuonna 1882. Piipponen harjoitti sitten tukku- ja vähittäiskauppaa sekä laivaliikennettä pääasiassa Joensuusta Pielisen suuntaan. Hän oli mukana perustamassa useita Joensuussa toimineita laivayhtiöitä ja oli yksi 1911 perustetun Joensuun Rullatehdas Oy:n perustajista ja osakkaista. Piipponen harjoitti voin vientiä ja hän oli osakkaana 1895 perustetussa joensuulaisessa Voinvientiyhtiössä. Hän oli Karjalattaren ja Karjalaisen kirjapaino Oy:n johtokunnan jäsen ja Kansallispankin hallintoneuvoston jäsen 1915−1927. Piipponen sai kauppaneuvoksen arvon 1912.
Piipponen oli useita vuosikymmeniä Joensuun kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin jäsenenä ja hän toimi myös valtuuston puheenjohtajana. Hän oli Joensuun kauppa- ja tehdasyhdistyksen perustaja ja hän oli jäsenenä Karjalan radan jatkamista Joensuuhun ajaneessa komiteassa ja muissa paikallisissa rautatiekomiteoissa. Piipposen aloitteesta Joensuuhun perustettiin 1909 kauppakoulu. 
Piipponen rakennutti 1890-luvulla Pyhäselän rantaan Hopealahden tilalle perheelleen kesäasunnon. Hän rakennutti tilalle myös pehtorin asunnon, ison kivinavetan ja muita talousrakennuksia. Hopealahden tila on ollut vuodesta 1990 alkaen Joensuun Työväenyhdistyksen omistuksessa. 
Mauno Piipponen oli naimisissa 1882−1919 Anna Mannisen (k. 1919) kanssa. Heillä oli yhdeksän lasta. Mauno Piipposen kuoltua hänen liikkeensä toiminta päättyi 1938 liikettä johtaneen pojan Tauno Piipposen (1886–1938) kuoltua.
Kumano

Kumano () on alue Japanin Honshūn saarella Kiin niemimaan eteläosassa. Se käsittää Mien ja Wakayaman prefektuurien eteläosat Tyynenmeren rannikolla. Hallinnollisen merkityksensä se menetti jo Taika-uudistuksissa vuonna 645. Sittemmin sitä on käytetty vanhana yleisnimenä entisen Meiji-restauraatiota edeltäneen Kiin provinssin Muron piirikunnalle. 
Edo-kaudelta Kumanon länsiosia on nimitetty suu- eli etu-Kumanoksi (), itäosia sisä-Kumanoksi (). Alueella sijaitsevia kaupunkeja ovat Mien prefektuurissa Kumano ja Owase, Wakayaman prefektuurissa Tanabe ja Shingū. Etelärannikkoa seurailee JR:n Kisei-rautatielinja. 
Kumano on Kiivuoriin kuuluvaa vuoristoista ja vaikeakulkuista aluetta, jota halkovat syvät, mutkittelevat jokilaaksot. Pohjoisessa maasto nousee 1 122 metriä korkealle Ōtōvuorelle. Suurimpia jokia ovat Kumano ja Koza. Myös alueen rannikko on pitkälti rikkonainen ja mutkitteleva. Ilmasto on Kuroshiovirran ansiosta subtrooppinen ja runsassateinen; vuorilla sataa jopa 4 000 mm vuodessa. Alueelta saadaankin hyvälaatuista sugi- ja japaninsypressipuuta. Metsätalouden lisäksi toinen merkittävä elinkeino on kalastus. 
Kumano tunnetaan erityisesti kolmesta šintolaisesta pyhäköstään ("Kumano sanzan"), joista tuli tärkeä pyhiinvaelluskohde jo Japanin klassisella kaudella. Ne ovat Hongū-taisha, Hayatama-taisha ja Nachi-taisha. Pyhäkköjen yhteydet Kiotoon olivat vanhastaan heikot, mutta muun muassa taitavan markkinoinnin avulla ne nousivat jo varhain aatelin, myöhemmin keskiajalla sotilasluokan ja sittemmin myös tavallisen kansan suosioon. Myös alueelle johtavat pyhiinvaellusreitit ovat hyvin vanhoja. Ne on hyväksytty yhdessä kolmen pyhäkön kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit”.
Augustín Malár

Augustín Malár (18. heinäkuuta 1894 Reitern, Itävalta-Unkari – 1945 Sachsenhausen, Saksa) oli slovakialainen kenraali. 
Ura upseerina.
Ensimmäisen Tšekkoslovakian aikana 1918–1938 Malár oli ollut maan harvoja korkea-arvoisia slovakkitaustaisia upseereita. Kun saksalaiset muodostivat Böömin-Määrin protektoraatin ja Slovakia itsenäistyi maaliskuussa, 1939 Malár oli uuden valtion armeijan korkea-arvoisin ja kokenein upseeri.
Kun Slovakia julisti vuonna 1941 sodan Neuvostoliitolle, Slovakian motorisoitu divisioona siirtyi itärintarintamalle. Malár nimitettiin divisioonan komentajaksi. Hän sai saksalaisilta rautaristin ritarin arvon, hänet ylennettiin kenraaliksi ja hän palveli rintamalla vuoden 1942 alkuun saakka. 
Rintamakomennuksensa jälkeen Malár oli Slovakian hallituksen sotilasasiamiehenä Italiassa ja Saksassa. Vuonna 1944 hän astui jälleen palvelukseen Slovakian eliittijoukkojen Itä-Slovakian armeijan komentajana. Joukkojen oli tarkoitus taistella eteneviä neuvostojoukkoja vastaan. Samaan aikaan Slovakian kansalliskomitea suunnitteli kansannousua Saksaa vastaan. Oletettiin, että slavofiilina tunnettu Malár antaisi neuvostojoukkojen tulla maahan ilman taistelua.
Kansannousu ja kuolema.
Kun huonosti ajoitettu kansannousu alkoi 29. elokuuta 1944, Malár ei siirtynyt odotetusti kansannousun puolelle. Hän piti radiopuheen, jossa totesi, että sotilaiden on mentävä takaisin kasarmeihinsa. Malárin mukaan "meidän aikamme ei ole vielä". Strategina Malár olisi halunnut toimia suunnitelmallisesti eikä hätiköiden. 
Malár oli puhunut julkisesti tulevasta taistelusta saksalaisia vastaan. Saksassa hänet nähtiin nyt vihollisena. Saksan viranomaiset vangitsivat Malárin ja siirsivät hänet Saksaan. Malár kuoli Sachsenhausenin keskitysleirissä oletettavasti kesken kuulustelun.
Orville Peck

Orville Peck on Torontossa Kanadassa asuva country-muusikko. Orville Peck on artistinimi.
Peck ei ole kertonut henkilöllisyyttään, mutta hänen sanotaan olevan vancouverilaisen Nü Sensae -yhtyeen rumpali ja Eating Out- yhtyeen laulaja Daniel Pitout. Hän on tunnettu siitä, että hän peittää kasvonsa Lone Ranger -kasvonaamiolla.
Peck on syntynyt eteläisellä pallonpuoliskolla ja asunut eri puolilla Pohjois-Amerikkaa ja Eurooppaa. Peckin isä on ääniteknikko ja äiti taiteilija. Hän kouluttautui balettiin ja steppitanssiin, opetteli soittamaan kitaraa ja pianoa ja alkoi soittaa rumpuja punk-yhtyeissä Pohjois-Amerikassa ennen näyttelijä- ja teatteriopintoja. Hän on näytellyt West Endissä Lontoossa ja opiskellut Jacques Lecoqin maskeja taiteen muotona. Vuonna 2017 hän alkoi esiintyä nimellä Orville Peck.
Single ”Dead of Night” ilmestyi 2017 ja albumi "Pony" 2019. Apple Music nimitti hänet Up Next -artistiksi tammikuussa 2020.
Maryna Litvintšuk

Maryna Viktarauna Litvintšuk (os Pautaran, , s. 12. maaliskuuta 1988) on valkovenäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Litvintšuk on kilpaillut kolmesti olympialaisissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa ja kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa. Kaksikossa hän oli yhdeksäs, mutta nelikossa hän saavutti olympiapronssia. Hän oli mukana myös neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa, kun Valko-Venäjän joukkue uusi kajakkinelikon olympiapronssin. Hän kilpaili myös kajakkiyksikön 500 metrin kilpailussa ollen neljäs ja kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa hän oli kuudes. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti hopeaa kajakkinelikon 500 metrillä sekä sijoittui kajakkikaksikon 500 metrillä kuudenneksi ja kajakkiyksikön 500 metrillä 22:nneksi.
Litvintšuk on voittanut maailmanmestaruuden kuudesti. Ensimmäiset kolme mestaruutta hän saavutti vuoden 2015 MM-kilpailuissa, kun hän voitti kajakkiyksikön viiden kilometrin kilpailun ja oli mukana voittamassa kajakkikaksikon 200 metrin kilpailua ja kajakkinelikon 500 metrin kilpailua. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän voitti kajakkikaksikon 200 ja 500 metrin kilpailun sekä 2021 kajakkimelikon 500 metriä. Hänellä on myös seitsemän MM-hopeaa ja kahdeksan MM-pronssia. Euroopan-mestaruuskilpailuista Litvintšuk on saavuttanut seitsemän mestaruutta, seitsemän hopeaa ja viisi pronssia.
Volha H’udzenka

Volha Sjarhejeuna H’udzenka (, s. 12. toukokuuta 1992) on valkovenäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
H’udzenka on kilpaillut kolmesti olympialaisissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa ja kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa. Kaksikossa hän oli yhdeksäs, mutta nelikossa hän saavutti olympiapronssia. Hän oli mukana myös neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa, kun Valko-Venäjän joukkue uusi kajakkinelikon olympiapronssin. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti kajakkinelikon 500 metrillä hopeaa sekä oli kajakkikaksikon 500 metrillä kuudes ja kajakkiyksikön 500 metrillä neljästoista.
H’udzenka on voittanut kuudesti maailmanmestaruuden. Ensimmäisen mestaruuden hän voitti vuonna 2015, kun hän oli mukana kajakkinelikon 500 metrin kilpailun voittaneessa joukkueessa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti kajakkiyksikön 500 metrin kilpailun. Vuonna 2019 hän oli voittamassa kajakkikaksikon 200 ja 500 metrin kilpailua sekä 2021 kajakkinelikon 500 metriä. Vuonna 2024 hän oli voittamassa neutraalina urheilijana sekajoukkueiden kajakkinelosen 500 metrin kilpailua. Hänellä on myös neljä MM-hopeaa ja kuusi MM-pronssia. Hänellä on myös kaksi EM-kultaa, kahdeksan EM-hopeaa ja kolme EM-pronssia.
Broken Arrow (albumi)

Broken Arrow on Neil Youngin 22 studioalbumi ja kahdeksas albumi yhdessä Crazy Horsen kanssa. Albumin viimeinen kappale "Baby" "What You Want Me to Do" on live-versio blueslaulaja Jimmy Reedin kappaleesta.
Albumin LP-versio sisältää yhden bonuskappaleen: "Interstate" – 6:24. Se on nauhoitettu Ragged Glory albumin yhteydessä.
Kokoonpano.
Neil Young – kitara, akustinen kitara, piano, huuliharppu
Frank "Poncho" Sampedro – kitara, taustalaulu
Billy Talbot – basso, tamburiini, taustalaulu
Ralph Molina – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Avorakkoinen kala

Avorakkoiset kalat ovat kaloja, joiden uimarakko on ohuen tiehyen kautta yhteydessä kalan ruuansulatuskanavaan. Tällöin kala kykenee nopeaan kaasunvaihtoon ilmakehän kanssa. Monet avorakkoisista kaloista elävät suhteellisen matalassa vedessä. Ne pystyvät umpirakkoisia kaloja paremmin mukautumaan paineen vaihteluihin ja säätelemään uimarakkonsa painetta. Jotkut avorakkoiset kalat voivat käyttää uimarakkoaan väliaikaisesti hengityselimenä.
Nadzeja Ljapeška

Nadzeja Mih’ilauna Ljapeška (os Papok, , s. 26. huhtikuuta 1989) on valkovenäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Ljapeška on kilpaillut kolmesti olympialaisissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän kilpaili kajakkinelosen 500 metrin kilpailussa, jossa hän saavutti olympiapronssia. Hän oli mukana myös neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa, kun Valko-Venäjän joukkue uusi kajakkinelikon olympiapronssin. Hän kilpaili myös kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa ollen kuudes. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti kajakkinelosen 500 metrillä hopeaa.
Ljapeška on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2015 ja 2021 kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa. Hänellä on myös yksi MM-hopea ja kolme MM-pronssia. Ljapeškalla on myös yksi EM-kulta vuodelta 2011, neljä EM-hopeaa ja kaksi EM-pronssia. Euroopan kisoista hänellä on yksi hopea.
Sorsk

Sorsk (, hakassiksi Сорығ, "Sorığ") on 12 143 asukkaan kaupunki Venäjän Hakassian tasavallassa.
Maantiede.
Kaupunki sijaitsee Kuznetsk Alataun ("Batenjowrücken"/ Батенёвский кряж) itäpuolella noin sata kilometriä luoteeseen tasavallan pääkaupungista Abakanista. Ilmasto on mantereinen.
Hallinnollisesti Sorskin kaupunki on suoraan tasavallan alaisuudessa. 1920-luvulla valmistuneen Atšinskin – Abakanin rautatieosuuden Erbinskajan asema sijaitsee kuuden kilometrin päässä kaupungista.
Historia.
Vuonna 1937 Sora-nimisen puron (Сора, myös Соря = Sorja) varrelta löydettiin molybdeenimalmiesiintymä, jota alettiin pian louhia. Vuonna 1940 alueelle perustettiin kaivoskylä, joka nimettiin Dzeržinskiksi bolševikkivallankumouksellisen Feliks Dzeržinskin mukaan. Vuonna 1966 kylä sai kaupunginoikeudet sekä uuden, puron nimestä johdetun nimen.
Talous.
Molybdeenin ja kuparin louhinta ja jatkokäsittely hallitsevat kaupungin taloutta. Kaupungissa on myös tiilitehdas.
Cauran kansallispuisto

Cauran kansallispuisto on luonnonsuojelualue Venezuelassa. Siihen kuuluu koko Caura-joen valuma-alue, joka on suurimpia yhtenäisiä vanhan metsän alueita Orinocon alueella. Alueen alkuperäiskansat ovat vastustaneet kansallispuiston perustamista. Puiston pinta-ala on 7,5 miljoonaa hehtaaria, mikä tekee siitä maailman laajimman kansallispuiston.
Cauran metsäalue yhdistää Amazonasin Guyanan ylänköön.
Vuonna 2011 alueella tehtiin kasvilajikartoitus, jossa löytyi 2902 putkilokasvilajia, joista 104 oli kotoperäisiä, sekä 222 orkidealajia. Siellä on luetteloitu kahdeksan uhanalaista eläinlajia: Amazonindelfiini ja rannikolla elävä "Sotalia guianensis", harpyija monnilaji "Sorubimichthys planiceps", pensaskoira, jättiläissaukko, lamantiini ja sinisirkkusiin kuuluva caroninsinisirkkunen "Amaurospiza carrizalensis" ).
Kansallispuisto perustettiin 21. maaliskuuta 2017, mutta suojelutoimet alkoivat Cauran metsänsuojelualueesta vuodelta 1968. Tällä seudulla metsänsuojelualueita on haluttu muuttaa tuottoisammiksi talousmetsiksi, ja kaivosteollisuus haluaa alueita käyttöönsä. Läheisellä Imatacan metsänsuojelualueella sallittiin kaivostoiminta vuonna 2004.
Satelliittikuvista nähdään, että kaivostoiminta on levinnyt myös Cauran kansallispuiston alueelle. Kaivosten jätteet samentavat alueen jokiveden.
Sergei Makarov (jääkiekkoilija, 1964)

Sergei Makarov (s. 19. kesäkuuta 1964 Moskova, Neuvostoliitto) on uransa päättänyt venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän ei tiettävästi ole sukua samannimiselle entiselle NHL-pelaajalle.
Makarovin kasvattajaseura oli Neuvostoliiton pääsarjassa pelannut moskovalainen ilmavoimien joukkue Krylja Sovetov. Makarov pelasi seurassa vuosina 1980–1991 käyden kahteen otteeseen pelaamassa muutaman ottelun 2-sarjassa Buran Voronežin ja Kristall Elektrostalin joukkueissa. Kaudella 1991–1992 Makarov pelasi 13 ottelua Torpedo Nižni Novgorodin joukkueessa ja jokusen pelin 4. sarjatasolla Tverissä. Seuraavalle kaudelle Makarov siirtyi pelaamaan Kroatian KHL Medveščak Zagrebin riveihin ja sieltä kaudeksi 1993–1994 Yhdysvaltoihin CHL-liigan Detroit Falconsiin.
Yksi kausi Yhdysvalloissa sai riittää ja Makarov palasi hiljattain perustettuun Venäjän Superliigaan Molot Permin joukkueeseen. Siellä hän pelasi kauden aikana vain 13 ottelua ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Saksan 2.Bundesliigaan Trierin joukkueeseen. Siellä hän pelasi 20 ottelua hieman yli yhden pisteen ottelukeskiarvolla. Kaudelle 1996–1997 Makarov siirtyi pelaamaan Suomeen, Kiekko-Espoon joukkueeseen, josta siirtyi ennen siirtorajan umpeutumista Rauman Lukkoon. Suomen vierailu jäi yhden kauden mittaiseksi ja 43 ottelussa Makarov teki tehot 3+6 ja istui 34 jäähyminuuttia.
Seuraavalla kaudella Makarov pelasi jälleen Venäjän superliigassa 18 ottelua Moskovan Spartakin joukkueessa. Kauden aikana tilille kertyi myös seitsemän ottelua 2-liigassa Spartakin 2-joukkueessa ennen siirtoa Italiaan HC Courmaostan joukkueeseen. Kauden 1998–1999 Makarov oli pelaamatta ja päätti sitten uransa Venäjän 3. sarjatasolla Titan Klinin joukkueessa.
Muuta.
KHL-joukkue Sibir Novosibirskissä pelaava Igor Makarov on Sergei Makarovin poika
Marharyta Tkatšova

Marharyta Ryhorauna Tkatšova (, ent. Mah’neva (Махнева), o.s. Tsiškevitš (Тишкевич), s. 13. helmikuuta 1992) on valkovenäläinen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Tkatšova on kilpaillut kolmesti olympialaisissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän kilpaili kajakkiyksikön 200 ja 500 metrin kilpailuissa ollen niissä 22:s ja 24:s. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa hän kilpaili kajakkinelikon 500 metrin kilpailussa, jossa Valko-Venäjän joukkue saavutti olympiapronssia. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai kajakkinelikon 500 metrillä hopeaa.
Tkatšova on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti, jotka kummatkin ovat vuoden 2015 MM-kilpailuista. Hän oli tuolloin mukana voitokkaassa kajakkinelikkojoukkueessa sekä kajakkikaksikon 200 metrin kilpailun voittaneessa parissa. Hänellä on myös yksi MM-hopea ja viisi MM-pronssia. Mah’nevalla on myös kolme EM-kultaa, kaksi EM-hopeaa ja kaksi EM-pronssia sekä Euroopan kisoista kultaa ja hopeaa.
Nioh 2

Nioh 2 on Team Ninjan kehittämä ja Sonyn julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 4:lle. Pelistä julkaistiin Windows- ja PlayStation 5 -versiot helmikuussa 2021.
Pelin edeltäjä on "Nioh".
Peli paljastettiin E3 2018 -tapahtumassa.
Pelaaminen.
Pelin päähenkilö on pelaajan muokattavissa oleva Hide. Peli on nimestään huolimatta esiosa edeltäneelle ensimmäiselle pelille. Pelissä on yhdeksän asetyyppiä ja kolme asentoa (ylä, keski ja ala), sekä jokaiselle asetyypille oma kykypuu. Hahmon kykyjen ja tason nostoon käytetään vastustajilta saatavaa "Amritaa".
Pelissä on uutena "Yokai"-kyvyt kuten pomohahmojen pudottamista "Soul Coresta" saatavat kyvyt sekä "Burst Counter" vastaliikkeet tiettyjä vastustajien liikkeitä vastaan.
Lisäosat.
Ladattavana sisältönä julkaistut:
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Sue Merz

Suzanne Rose Merz (s. 10. huhtikuuta 1972 Greenwich, Connecticut) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja hopeaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä sekä kuusi MM-hopeaa vuosilta 1990, 1992, 1994, 1999, 2000 ja 2001.
Roya Sadat

Roya Sadat (s. 1983 Herat, Afganistan) on afganistanilainen elokuvantekijä, joka oli talibanien jälkeisen ajan ensimmäinen naiselokuvaohjaaja. Hän on myös tehnyt televisiodraamaa Tolo TV:lle ja perustanut naisten elokuvan festivaalin.
Nuoruus.
Sadat kasvoi maassa, joka oli ensin Neuvostoliiton valtaama ja sitten talibanien hallitsema islamilainen valtio. Talibanien valtakaudella tytöt eivät saaneet käydä koulua, ja siksi Sadatiakin opetti hänen äitinsä. Hän käsikirjoitti kuitenkin jo tuolloin ensimmäisen elokuvansa, vaikkei tiennyt voisiko kuvata sitä koskaan.
Elokuvaura.
Talibanien aikakauden päätyttyä vuonna 2001 Roya pääsi opiskelemaan oikeustiedettä ja politiikan tutkimusta Heratin yliopistoon. Hän julkaisi vuonna 2003 ensimmäisen islamilaisen valtion aikana käsikirjoittamansa elokuvan. "Se noghta"' oli lyhytelokuva, joka kertoi pakkoavioliitoista. Se palkittiin monilla kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Sadat valmistui yliopistosta vuonna 2005 ja sai seuraavana vuonna stipendin Aasian elokuva-akatemiaan Etelä-Koreaan.
Sadat perusti siskonsa Alkan kanssa vuonna 2006 ensimmäisen naisen johtaman elokuvayhtiön Talibanin jälkeisenä aikana. Toisen elokuvansa jälkeen Sadat kutsuttiin tekemään Tolo TV:lle Afganistanin ensimmäistä televisiodraamasarjaa sodan jälkeen. Sadat halusi tukea kulttuurintekijänä myös ihmisoikeuksien ja naistenoikeuksien kehitystä. Hän oli mukana vuonna 2013 perustamassa Heratiin kansainvälistä naisten elokuvien festivaalia.
Sadat kirjoitti jo vuonna 2009 käsikirjoituksen elokuvaansa "Namai ba rahis gomhor", joka ilmestyi vuonna 2017. Hän yritti pitkään hakea rahoitusta elokuvallensa kansainvälisistä tuottajilta, mutta kukaan ei uskaltanut turvallisuusuhkien takia rahoittaa Afganistanissa kuvattavaa elokuvaa. Hän pystyi kuitenkin miehensä ja siskonsa tuella aloittamaan tuotannon vuonna 2010. Elokuva valittiin lopulta Afganistanin ehdokkaaksi vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoon. Se oli toinen kerta, kun Afganistan lähetti naisen ohjaaman elokuvan. "Namai ba rahis gomhor" kertoo naisesta, joka joutuu vankilaan tapettuaan vahingossa väkivaltaisen aviomiehensä.
Kumano (Mie)

Kumano () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Kumanonmeren rannikolla prefektuurin eteläosassa. Kaupungin rannikon pohjoisosa on rikkonaista riasrannikkoa suppilomaisine lahtineen, eteläosassa on pitkä Shichirimihaman hiekkaranta. Valtaosa kaupungin alueesta kuuluu Kiivuoristoon, ja lähes 90 prosenttia siitä onkin metsän peitossa. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Naran prefektuuriin, lännessä Kumanojokeen ja Wakayaman prefektuuriin. Kumanossa on 16 641 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 373,35 neliökilometriä.
Kumanon kaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Kinomoton maaseutukaupunki ja seitsemän ympäristön kyläkuntaa. Se sijaitsee historiallisella Kumanon seudulla, jolta se on ottanut nimensä. Edo-kaudella Kinomoto kehittyi yhtenä Kishūn daimiokunnan paikallisista hallintokeskuksista. Ennen rautatieyhteyden valmistumista Kinomotosta itään päin vuonna 1959 paikkakunnan yhteydet Shingūn ja Wakayaman suuntaan olivat verrattain vahvat. Tärkeitä elinkeinoja ovat metsätalous, kalastus ja "mikan"-mandariinien viljely. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Kiwan maaseutukaupunki. 
Kumanon kaupungin nähtävyyksiä ovat useat kauniit luonnonalueet, joista monet kuuluvat Yoshino-Kumanon kansallispuistoon. Rannikolla sijaitsevat Shichirimihaman hiekkarannan lisäksi Onigajōn kalliot ja Shishi-iwan leijonanmuotoinen kivimuodostelma, sisämaassa Wakayaman prefektuurin rajalla Doro-kyōn jokilaakso ja Doro-hatchōn rotko. Kaupungin alueella kulkee Kumanon pyhiinvaellusreittien Iseen johtava haara, joka on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Kii-vuoriston pyhät paikat ja pyhiinvaellusreitit”. Kumanoa palvelee JR Tōkain Kisei-päälinja.
Intian tautienehkäisykeskus

Intian tautienehkäisykeskus eli "Intian tautikeskus" (, lyhennys NCDC; aiemmin: "National Institute of Communicable Diseases", NICD) on Intian kansallinen kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen. 
Tautikeskuksen päätoimipiste sijaitsee New Delhissä, jonka ohella keskuksella on monia johonkin teemaan keskittyvää teknistä tutkimuskeskusta (tai divisioonaa) ja kymmenkunta alueellista haaratoimistoa. NCDC toimii Intian terveyden ja perheiden hyvinvoinnin ministeriön alaisuudessa. Intian hallitus hyväksyi vuonna 2015 suunnitelman laajentaa tai hajasijoittaa tautikeskuksen toimintoja edelleen Intian jokaiseen osavaltioon vuoteen 2027 mennessä. Tautikeskusta johtaa tohtori Sujeet Kumar (2018-).
Keskuksen tehtäviin kuuluu seurata ja selvittää tartuntatautien etenemistä Intiassa yhdessä osavaltioiden viranomaisten kanssa. NCDC myös tarjoaa diagnostista apua alueellisille toimijoille tartuntatauteja aiheuttavien mikrobien tunnistamiseen ja vertailuun. NCDC myös valvoo erilaisten biologisten materiaalien, kuten rokotteiden, laatua, varastoi rokotteita, testaussarjoja ja reagenssiaineita, tekee hyönteistieteellisiä selvityksiä sekä arvioi torjunta-aineiden kemiallista koostumusta. Lisäksi Intian tautienehkäisykeskus järjestää koulutuksia ja asiantuntijatapaamisia toimialansa henkilökunnalle sekä laatii koulutus- ja tutkimusaineistoja. NCDC tekee monipuolisesti tartuntatauteihin ja niiden analytiikkaan liittyvä tutkimustyötä.
Kymmenen Intian tautienehkäisykeskuksen laboratoriota oli maaliskuussa 2020 sisällytetty koronaviruksen aiheuttaman covid-19-taudin sairastumisen todentavien laboratorioiden joukkoon Intiassa.
Nykyisen tautikeskuksen historiallisena alkuna pidetään vuonna 1909 Kasaulissa (Himachal Pradesh) perustettua malariatorjunnan toimistoa (Central Malaria Bureau). Siitä muodostettiin eri vaiheiden kautta vuonna 1963 Intian kansallinen tartuntatautilaitos (National Institute of Communicable Diseases, NICD), joka nimettiin vuonna 2009 Intian tautienehkäisykeskukseksi (National Centre for Disease Control).
Shelley Looney

Shelley Looney (s. 21. tammikuuta 1972 Michigan) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja hopeaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä sekä yhden MM-kullan 2005 ja seitsemän MM-hopeaa vuosina 1992, 1994, 1997, 1999, 2000, 2001 ja 2004.
Pikkuturska

Pikkuturska ("Trisopterus minutus") on turskien (Gadidae) heimoon kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji. 
Koko ja ulkonäkö.
Pikkuturskan tavallinen pituus on 20 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi kasvaa 40 senttimetrin mittaiseksi. Sen ruumis on sivusuunnassa litteä ja korkea. Leuassaan sillä on pitkä viiksisäie. Pikkuturskan silmät ovat suuret. Sillä on kolme selkäevää ja kaksi peräevää. Ensimmäisessä selkäevää on 12–13 haarautunutta nivelruotoa ja ensimmäisessä peräevässä 27–30 haarautunutta nivelruotoa. Muuten samannäköisestä partaturskasta se eroaa hoikemman ja yleensä myös pienemmän ruumiinsa ansiosta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkuturskaa tavataan Atlantin valtameressä alueella Trondheimista aina Gibraltariin asti sekä Välimeren länsiosissa. Se elää yleisenä lännessä myös Britteinsaarilla. Pikkuturskan elinympäristöjä ovat avovesien muta- ja hiekkapohjat 10–300 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Nuoret yksilöt viettävät aikaansa lähempänä rannikkoa.
Ravinto ja elintavat.
Pikkuturskan ravintoa ovat pääasiassa pienet kalat ja äyriäiset kuten kymmenjalkaiset. Se saavuttaa sukukypsyyden 1–2 vuoden ikäisenä, milloin se tavallisesti on 15–20 senttimetrin mittainen. Pohjanmeressä lajin kutu ajoittuu maalis-toukokuuhun veden lämpötilan ollessa kahdeksan astetta. Mätimunat ovat noin yhden millimetrin mittaisia ja niitä voi yhdellä naaraalla olla miljoonia.
Merkitys ja kalastus.
Pikkuturska on tärkeää ravintoa muun muassa turskalle, piikkikampelalle, koljalle, valkoturskalle, hylkeille ja delfiineille. Se on aiemmin ollut ihmisen kannalta merkityksetön laji, mutta viime aikoina sitä on alettu kalastamaan etenkin kalajauhon ja -öljyn takia. Sillä voidaan myös korvata vähentyneet turska- ja koljasaaliit. Pikkuturskaa pyydetään pääosin pienisilmäisillä trooleilla.
Meroles anchietae

Meroles anchietae on sisiliskojen (Lacertidae) heimoon kuuluva matelijalaji. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran portugalilainen José Vicente Barbosa du Bocage vuonna 1867.
Koko ja ulkonäkö.
"Meroles anchietae" on noin 12 senttimetrin mittainen sisilisko. Sen pää on melko leveä verrattuna vartaloon. Laji on väriltään vaalea lukuun ottamatta kullankeltaista päätä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan Namibiasta ja Angolasta. Se on sopeutunut hyvin kuiviin oloihin, ja sen yksi luontaisista elinympäristöistä ovat Namibin aavikot. Laji käyttää ravinnokseen pääosin hyönteisiä mutta joskus myös siemeniä. "Meroles anchietae" lisääntyy yleensä hiekalla. Naaras munii yleensä enintään 4 munaa.
Labynkyr

Labynkyr (ven. Лабынкыр) on järvi Oimjakonin piirissä, Sahan tasavallassa Venäjällä. Se on osa Indigirka-jokea ja sijaitsee lähellä Habarovskin aluepiiriä. Järvi on pinta-alaltaan 44,7 neliökilometriä.
Venäläisen kansantarun mukaan järvessä asuu kauhea Labynkyr-hirviö.
Trisopterus

Trisopterus on turskien (Gadidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen luetaan seuraavat neljä lajia:
Amurinsiili

Amurinsiili ("Erinaceus amurensis") on siilien (Erinaceidae) heimoon ja varsinaisten siilien (Erinaceinae) alaheimoon kuuluva nisäkäslaji.
Amurinsiiliä tavataan Kiinassa noin Jangtsejoen kohdalta pohjoiseen Amurin altaalle ja Koreaan asti. Se elää erilaisissa elinympäristöissä lukuun ottamatta ylänköalueita, laajoja rajamaita ja viljeltyjä alueita. Se viihtyy erityisesti laaksoissa ja alangoilla havu- ja lehtimetsissä.
Amurinsiilin ravintoa ovat Crassiclitellata-nivelmadot ja muut maassa elävät selkärangattomat. Se syö myös joskus harvoin hedelmiä ja pieniä selkärankaisia. Amurinsiili on aktiivinen pääosin pimeän aikaan. Sen on havaittu voivan elää vankeudessa enintään kahdeksanvuotiaaksi.
David Driskell

David Clyde Driskell (7. kesäkuuta 1931 Eatonton, Georgia – 1. huhtikuuta 2020 Washington DC) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, taidekirjoittaja, taidehistorioitsija ja kuraattori. Hän oli merkittävä afroamerikkalaisen taiteen puolestapuhuja ja sponsori. Taiteilijana hänet tunnetaan parhaiten maalauksestaan "Behold Thy Son" (1956), joka esittää Mississippissä vuonna 1955 lynkatun 14-vuotiaan mustan Emmett Tillin ruumista. Teos on esillä Smithsonian Institutionin Afroamerikkalaisen historian ja kulttuurin kansallismuseossa.
Driskell syntyi vanhempiensa neljästä lapsesta nuorimpana ja ainoana miespuolisena. Hän opiskeli Howardin yliopistossa, jossa suuntautui kohti uraa historianopettajana, kunnes tapasi oppilaitoksessa taidemaalari Howard Porterin. Porter ryhtyi Driskellin mentoriksi ja suostutteli tämän vaihtamaan pääainettaan. Driskell tapasi Howardin yliopistossa myös Thelma Deloatchin, jonka kanssa meni naimisiin vuonna 1952. Driskell pääsi opettamaan taidetta Alabaman Talladega Collegeen, mutta palasi Washingtonin seudulle ja sai maisterin arvon taiteessa Amerikan katolisesta yliopistosta vuonna 1962. 
Driskell teki opetustyötä myös Howardin yliopistossa ja vuosina 1966–1977 Fiskin yliopistossa, Tennesseessä. Fiskin yliopistossa opettaessaan hän toimi kuraattorina ja katalogien laatijana neljässäkymmenessä näyttelyssä, joissa oli esillä töitä sellaisilta taiteilijoilta kuin Aaron Douglasilta, Jacob Lawrencelta, Palmer Haydenilta ja Alma Thomasilta. Vuosina 1977–1998 Driskell työskenteli Marylandin yliopistossa, jossa hänen kunniakseen nimettiin vuonna 2001 perustettu afroamerikkalaisten ja afrikkalaisen diasporan kuvataiteiden ja kulttuurin tutkimuksen keskus.
Driskell keräsi kattavan enimmäkseen afroamerikkalaisen ja afrikkalaisen taiteen kokoelman. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja afroamerikkalaisesta taiteesta ja pääsi Bill Cosbyn sekä tämän vaimon Camillen taiteelliseksi neuvonantajaksi, joka suositteli näiden yksityiskokoelmaan lukuisia mustien taiteilijoiden teoksia. Driskell laati lasimaalaukset Talladega Collegen kappeliin sekä Peoples Congregational United Church of Christiin (Washington), jonka kävijä itse oli. Hän sai useita kunniatohtorin arvoja ja vuonna 2000 National Humanities Medalin.
Driskell kuoli 88-vuotiaana sairaalassa vuosien 2019–2020 koronaviruspandemiassa tartunnan saatuaan. Hänen elossa olleisiin läheisiinsä kuuluivat leskeksi jäänyt Thelma-vaimo ja kaksi tytärtä.
Keski-Suomen rykmentti (1919–1939)

Keski-Suomen rykmentti oli Suomen maavoimien joukko-osasto, joka perustettiin 15. maaliskuuta 1919 annetulla sotaministeriön käskyllä. Rykmentin toiminta päättyi talvisodan liikekannallepanossa.
Historia.
Sotaministeriön 15. maaliskuuta 1919 annetun käskyn mukaan rykmentti perustettiin Savon jääkärirykmentin I pataljoonasta, jonka tuli erota rykmentistään 25. maaliskuuta mennessä ja siirryttävä Hämeenlinnaan Suomen kasarmeille. Perustettavan kolmipataljoonaisen rykmentin tuli olla valmiina 1. toukokuuta. Rykmenttiin kuului lisäksi aliupseerikoulu. Perustettaessa rykmentti liitettiin 1. divisioonaan.
Itärajan rauhattomuuden vuoksi rykmentin I ja II pataljoona lähetettiin lokakuussa Karjalan kannakselle. Rykmentti koottiin Lappeenrannan leirialueelle kesällä 1920. Tarton rauhan solmimisen jälkeen lokakuussa 1920 rajatilanne rauhoittui ja rykmentti palasi Hämeenlinnaan. Savon Jääkärirykmentin poistuttua Kouvolasta siirtyi Keski-Suomen rykmentti Kouvolaan vuoden 1921 alussa.
Talvisodan liikekannallepanossa lokakuussa 1939 rykmentti muodosti 2. prikaatin II pataljoonan.
Komentajat.
Joukko-osaston komentajat:
Ase- &amp; varusmuseo Kajaani

Ase- ja varusmuseo Kajaani on vuonna 2016 toimintansa aloittanut yksityinen museonäyttely. Museon kokoelmiin kuuluu yhteensä reilut 2000 esinettä ja noin 3000 painettua kirjaa tai muuta nidettä. Valtaosa museon kalustosta ajoittuu 2. maailmansodan tapahtumiin.
Museotoiminta päättynyt 3. elokuuta 2020.
Stina Stoor

Stina Maria Silene Ericson Stoor (o.s. Johansson, s. 6. tammikuuta 1982 Bjurholm, Ruotsi) on ruotsalais-saamelainen kirjailija.
Stoor kasvoi Bjurholmin lähellä. Murrosiässä hän joutui vaikeaan kasvukriisiin, johon kuului kotoa pakeneminen ja itsemurhayritys. Kriisi johti varhaiseläkkeeseen jo ennen hänen 25-vuotispäiväänsä. 30-vuotiaana hänellä oli kaksi lasta ja sairasteleva perhe.
Stoorin elämän käännekohta oli vuonna 2012 osallistuminen Uumajan novellikilpailuun, johon hänen osallistui nopeasti kirjoittamallaan saamenkielisellä tekstillä "För vår del". Hän voitti kilpailun. Novellikokoelmat "Ojura" (2013) ja "Bli som folk" (2015) voittivat useita palkintoja ja niiden sanottiin uudistaneen ruotsinkielistä novelli-ilmaisua.
Manakish

Manakish ( "manāqīsh; tai" معجنات "mu'ajjanāt" 'leivonnainen') on suosittu levanttilainen ruoka. Se koostuu taikinasta, jonka päälle ripotellaan za'atar-mausteseosta, juustoa tai jauhelihaa. Täytteitä voi pizzan tapaan varioida.
Perinteisesti naiset leipoivat taikinan yhdessä aamuisin yhteisessä uunissa. Taikina jaettiin pienempiin osiin, josta naiset valmistivat aamiaisen perheelleen erilaisin täyttein. 
Manakishin arvellaan olevan peräisin joko Libanonista tai Palestiinasta. Nykyään se on suosittu ruoka koko Levantin alueella.
Stacy Wilson

Stacy ”Stacey” Wilson (s. 12. toukokuuta 1965 Moncton, New Brunswick, Kanada) on kanadalainen pääosin 1990-luvulla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa neljät maailmanmestaruuskilpailut, joista jokaisessa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Wilson pelasi myös vuoden 1998 talviolympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa, jonka loppuottelussa Kanada hävisi Yhdysvaltain joukkueelle.
Wilson asuu Duluthissa Yhdysvalloissa.
Lori Dupuis

Lori Dupuis (s. 14. marraskuuta 1972 Ontario, Kanada) on kanadalainen 1990-, 2000- ja 2010-luvuilla pelannut jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan naisten jääkiekkomaajoukkueessa kolmet maailmanmestaruuskilpailut, joista jokaisessa hänen joukkueensa saavutti kultaa. Dupuis pelasi myös olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa kahdesti saavuttaen ensin 1998 hopeaa Naganossa ja sitten 2002 kultaa Salt Lake Cityssä.
Dupuis asuu Bramptonissa Kanadassa.
M. K. Arjunan

M. K. Arjunan (; 25. elokuuta 1936 – 6. huhtikuuta 2020 Palluruthy, Kochi) oli intialainen lauluntekijä.
Arjunan syntyi neljästätoista lapsesta nuorimpana. Hän menetti isänsä vain kuuden kuukauden ikäisenä ja sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa, kun äiti lähetti hänet veljensä kanssa Palanissa toimineeseen ashramiin. Arjunan aloitti uransa näytelmiin säveltämällä ja tuli pian kysytyksi hahmoksi Keralan harrastelijateatteriryhmien keskuudessa. Hän teki lauluja satoihin eri näytelmiin. Teatterista Arjunan siirtyi malajalaminkielisen elokuvateollisuuden pariin. Ensimmäinen elokuva, johon hän sävelsi musiikin, oli "Karuthapurnami" (1968). Hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään sanoittaja Sreekumaran Thampin kanssa. Arjunan sävelsi yli 700 laulua pariinsataan elokuvaan, joista lähes viidessäkymmenessä hän työskenteli Thampin kanssa.
Arjunan sai vuonna 2018 Keralan osavaltion elokuvapalkinnon työstään elokuvassa "Bhayanakam". Hän kuoli huhtikuussa 2020 kotonaan.