tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Annika Becker

Annika Becker (s. 12. marraskuuta 1981, Rotenburg an der Fulda, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen seiväshyppääjä.
Becker voitti Ljubljanan nuorten EM-kisoissa 1997 kultaa tuloksella 400, Riian nuorten EM-kisoissa 1999 hopeaa tuloksella 420 ja Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 2000 hopeaa tuloksella 410. Seuraavana vuonna hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa hypättyään 425. Vuonna 2002 hän sijoittui neljänneksi sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 455 ja viidenneksi Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti yleisurheilun maailmancupin. Seuraavana vuonna hän voitti Saksan sisäratojen mestaruuden ja hyppäsi Euroopan sisäratojen cupissa toiseksi. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa hän sijoittui viidenneksi. Becker voitti samana vuonna Euroopan cupin ja MM-hopeaa Pariisin MM-kisoissa tuloksella 470. Kauden lopussa hän oli kuudes.
Becker hyppäsi vuonna 2002 Saksan-ennätyksen 477 cm. Ennätyksen rikkoi Martina Strutz heinäkuussa 2011 tuloksella 478 cm.
Lähde: IAAF
Heikki Aarva

Heikki Aarva (10. kesäkuuta 1936 Viipuri – 6. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja ja televisioalan vaikuttaja. Hän oli näyttelijä Sami Aarvan isä.
Laulajana Aarvan tunnetuin kappale on neuvostoliittolainen ”Tuulella ei ole ystävää”, jonka hän levytti vuonna 1963. Hänen levytysuransa sijoittui 1960-luvun alkupuoliskolle. Aarva myös keikkaili kolmisen vuotta muun muassa Åke Sjöblomin orkesterin solistina ja osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kappaleella ”Toisen kerran” vuonna 1964.
Aarva oli Yleisradion pitkäaikainen työntekijä ja työskenteli kameramiehenä, ohjaajana, linjapäällikkönä ja toimituspäällikkönä. Vuonna 1962 hän oli perustamassa Yleisradion lasten- ja nuortenohjelmien toimitusta aloittaen TV:ssä Joulukalenterin vuonna 1963. Hän oli myös ideoimassa ja ohjaamassa suosittua Sirkus Papukaijaa.
Aarva myös näytteli elokuvissa "Teerenpeliä" (1963) ja "Kastematojen aika" (1985).
Aarva sairastui maaliskuun 2020 lopussa koronaviruksen aiheuttamaan tautiin ja kuoli helsinkiläisessä sairaalassa saman vuoden huhtikuun alussa.
Ilmari Helenius

Ilmari Veikko Helenius (19. lokakuuta 1879 Kurkijoki – 22. marraskuuta 1944) oli Helsingin poliisimestari ja usean läänin maaherra. 
Elämä.
Helenius kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1900 ja valmistui Jelisavetgradin ratsuväen sotakoulusta 1902. Työuransa hän aloitti leskikeisarinnan Pihkovan henkirakuunarykmentin kornettina 1902–1909, toimi sitten Helsingin poliisilaitoksen opetusupseerina 1909–1911 ja oli Uudenmaan pankin palveluksessa kolme vuotta. Helenius otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan ja sodasta palattuaan hän oli Terijoen poliisimestari 1917, Helsingin virkaatekevä poliisimestari 1917 ja vakinaisena 1918. Uudenmaan läänin virkaatekevänä maaherrana hän oli 1920 ja 1922, erittäin lyhytikäisen Petsamon läänin ainoana maaherrana 1921, Turun ja Porin läänin maaherra 1922–1932 ja Uudenmaan läänin maaherrana 1932–1944. Lisäksi Helenius toimi vapaussotaa valmistelleen sotilaskomitean jäsenenä 1917, etsivän keskuspoliisin uudistuskomitean puheenjohtajana 1922 ja poliisiasiainneuvottelukunnan puheenjohtajana 1933–1934. Suomen armeijan everstiksi Helenius ylennettiin 1918 ja kenraalimajuriksi 1922.
Perhe.
Ilmari Heleniuksen vanhemmat olivat kamarineuvos Viktor Helenius ja Eine Matilda Lindh. Hän oli naimisissa vuodesta 1907 Bertha von Oelsenin kanssa.
Ilmari Heleniuksen kanssa samaan hautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle on haudattu hänen poikansa Hans-Günther Helenius (s. 1911), joka hukkui neitsytmatkallaan olleen "M/S Johanna Thordénin" haaksirikossa Skotlannin vesillä tammikuussa 1937. Aluksella olleista 38 henkilöstä pelastui vain kahdeksan, ja aluksen hylky löydettiin vasta vuonna 1969.
Lähteet.
Juho Lehmus

Johannes (Juho) Lehmus (vuoteen 1906 Lindgren, 19. joulukuuta 1858 Orivesi – 6. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Tampereen taistelun yhteydessä ammuttu Lehmus oli yksi viidestä sisällissodan aikana teloitetusta istuvasta sosialidemokraattien kansanedustajasta.
Elämä.
Oriveden Teerijoessa syntyneen Juho Lehmuksen vanhemmat olivat suutari Juha Kustaa Lindgren (1834-1897) ja Amanda Matintytär (1838-1899). Lehmus oli ammatiltaan suutari. Hän vaikutti työväenliikkeessä jo ennen sosialidemokraattisen puolueen perustamista. Lehmus perusti Oriveden suutareitten ammattiosaston ja vaihtoi ajatuksia verstaassaan reissumiehenä työskennelleen Eetu Salinin kanssa. Myöhemmin hän kiersi puolueen agitaattorina ympäri Pohjois-Hämettä ja työskenteli myös kenkätehtaalla. Lehmus toimi muun muassa Pappilankylän työväenyhdistyksen puheenjohtajana sekä Oriveden Työväen Osuuskaupan hallituksen puheenjohtajana. Lehmus valittiin kansanedustajaksi vuonna 1916 ja hän uusi paikkansa myös syksyn 1917 vaaleissa.
Sisällissodan aikana Lehmus toimi Oriveden vallankumousoikeuden puheenjohtajana Hugo Oksalan kanssa. Hän oli myös Oriveden toimeenpanevan komitean jäsen ja kiersi rintamalla puhujana. Valkoisten vallattua Oriveden Lehmus saapui pakolaisjoukon mukana Tampereelle. Kaupungin piirityksen aikana hän huolehti Orivedeltä saapuneiden pakolaisten ruokahuollosta. Taistelujen loppuvaiheessa Lehmus haki perheineen suojaa Hämeen Pohjan talon kellarista, josta hänet vangittiin 5. huhtikuuta. Lehmus kertoi valkoisille olevansa sosialidemokraattien kansanedustaja, jonka jälkeen hänet vietiin Tampereen tavara-aseman peltimakasiiniin ja ammuttiin seuraavana päivänä joukkoteloitusten yhteydessä paikalla olleiden orivesiläisten valkoisten kerrottua hänen olleen paikkakunnan pahin kiihottaja. Teloitettujen ruumit jätettiin lojumaan makasiinin seinustalle päiväkausiksi ennen kuin omaiset alkoivat korjaamaan niitä pois. Toisen kertomuksen mukaan valkoisten kenttäoikeus antoi Lehmukselle pikaisen kuolemantuomion ja hänet ammuttiin Tammelan sillan alla kolmen muun punaisen kanssa.
Perhe.
Juho Lehmuksen puoliso oli Kristiinankaupungissa syntynyt Hedvig (Heta) Sofia Sjöblomin (1855-1938), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1880. Perheessä oli viisi kasvattilasta. Pitokokkina vuosikymmenet työskennellyt Heta Lehmus vaikutti myös aktiivisesti työväenliikkeessä ja kunnalliselämässä. Hän oli muun muassa Pappilankylän työväenyhdistyksen kunniajäsen.
Pontus Artti

Pontus Kaarlo Artti (vuoteen 1896 Tegström; 1. tammikuuta 1878 Ylitornio – 30. heinäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija.
Pontus Artin vanhemmat olivat nimismies Karl Gustaf Tegström ja Mathilda Kajander. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1896 ja toimi aluksi teatteri- ja lehtimiehenä. Artti oli opiskellut yliopistossa estetiikkaa sekä taide- ja kirjallisuushistoriaa ja hän kirjoitti myös näytelmiä ja novelleja sekä toimi Päivälehden vakinaisena avustajana. Hän oli Tampereen teatterin johtajana 1905–1906 ja hän oli sitten Tampereen Sanomat-lehden toimittajana 1906–1910 ja Turun Sanomien päätoimittajana 1910–1917. Turussa hän oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Artti oli Hankkijan osastopäällikkönä 1918–1919 ja siirtyi sitten vuonna 1919 ulkoasianhallinnon palvelukseen. Hän toimi ulkoministeriön sanomalehtiosaston ja poliittisen osaston päällikkönä ja sen jälkeen kansliapäällikkönä 1921–1927. Hän oli Suomen lähettiläänä Moskovassa, Neuvostoliitossa 1927–1930 ja Roomassa, Italiassa 1931–1936. Artti oli muun muassa mukana neuvottelemassa kauppasopimuksia Turkin, Bulgarian ja Kreikan kanssa.
Pontus Artti oli naimisissa vuodesta 1906 Eeva Hilda Amanda Wentinin kanssa.
Työeläkekuntoutus

Työeläkekuntoutus on työ- ja ansioeläkelainsäädännön (yksityiset yritykset, valtio- ja kuntatyönantaja, kirkko) perusteella pääasiassa eläkepoliittisesta lähtökohdasta järjestettävää ammatillista kuntoutusta, johon eläkevakuutetulla on laissa säädetyin edellytyksin subjektiivinen oikeus. Kuntoutusta on järjestettävä vakiintuneesti työelämässä olevalle henkilölle, jos hänellä on sairaudesta tai vammasta johtuva riski joutua lähivuosina työkyvyttömyyseläkkeelle hyvästä hoidosta ja hänelle mahdollisesti annettavasta lääkinnällisestä kuntoutuksesta huolimatta. 
Työeläkekuntoutuksen tavoitteet.
Työeläkekuntoutusta koskeva lainsäädäntö uudistettiin vuonna 2004 tukemaan laajaa eläke- ja työvoimapoliittista uudistusta, jonka tarkoituksena on myöhentää eläkkeelle siirtymistä lähivuosikymmeninä muutamalla vuodella. Työeläkekuntoutusta koskevasta päätöksestä on hakijalla muutoksenhakuoikeus. Eläkelainsäädäntö yleisesti ottaen edellyttää, että henkilön kuntoutusmahdollisuudet selvitetään aina ennen eläkehakemuksen käsittelyä. 
Työeläkekuntoutuksen sisältö.
Työeläkekuntoutus on useimmiten työpaikalla tapahtuvaa kuntoutusta eli työkokeilua, työhönvalmennusta tai muuta työpaikalla tapahtuvaa kuntoutumista tukevaa toimintaa. Jos nämä ratkaisut eivät tunnu sopivilta tai riittäviltä, työeläkekuntoutuksena voidaan järjestää kurssimuotoista tai pitempää ammatillista uudelleenkoulutusta tai oppisopimuskoulutusta. Työssä tarvittavia apuvälineitä voidaan myöntää kuntoutuksena tai yrittäjälle ja ammatinharjoittajalle voidaan antaa elinkeinoapua. Edellä olevista osista koostuvan kuntoutusohjelman valmistelemiseksi ja tukemiseksi voidaan järjestää myös neuvontaa, ohjausta ja kuntoutussuunnitelman laatimiseksi tarpeellisia moniammatillisia palveluja esimerkiksi siihen erikoistuneissa kuntoutustutkimuslaitoksissa. 
Työeläkekuntoutuksen muodostaman kokonaisuuden toteuttamisessa keskeistä on työeläkelaitosten kuntoutussuunnittelijoiden ohjaus, neuvonta ja koordinointityö kuntoutujan, työpaikan ja muiden ammattihenkilöiden kesken. Kuntoutustoimenpiteiden aikana työeläkekuntoutuja saa toimeentulonsa kuntoutusrahana, kuntoutustukena tai kuntoutuskorotuksena tilanteesta riippuen. Lisäksi kuntoutuksen korvataan muita kuntoutukseen liittyviä kustannuksia kuten matkakuluja ja koulutuksen kuluja. 
Työeläkekuntoutuksen kehitys.
Työeläkevakuuttajat TELA on määritellyt työeläkekuntoutuksen kehittämisen painoalueet seuraavalla tavalla: 
Huomiota herättää tässä visiossa se, että työhallintoa ja sen kanssa mahdollisesti käytävää yhteistyötä ei mainita lainkaan.
Evergreen Marine

Evergreen Marine Corporation on taiwanilainen kontteja meritse kuljettava yhtiö, joka palvelee pääasiassa Aasian itärannikkoa ja Pohjois-Amerikan länsirannikkoa 150 konttilaivallaan. Se on osa Evergreen Group -konsernia, joka muodostuu kuljetusyrityksistä ja alaan liittyvistä yhtiöistä. Evergreen liikennöi 240 satamaan 80 maassa ja se on neljänneksi suurin konttiyhtiö A.P. Møller-Mærsk Gruppenin, Mediterraneanin ja CMA CGM:n jälkeen. Yhtiön alaa ovat laivaliikenne, konttien ja laivojen valmistus, satamapalvelut sekä kiinteistöjen kehittäminen. Evergreenin tytäryhtiöitä ovat muun muassa taiwanilainen Uniglory Marine Corp., brittiläinen Hatsu Marine Ltd. ja italialainen laivaliikenneyhtiö Italia Marittima S.p.A. Vuonna 2007 Hatsu, Italian Marittima ja Evergreen yhdistyivät yhdeksi Evergreen Line -yhtiöksi.
Useimmat Evergreenin konteista on maalattu vihreiksi ja niiden kylkiin on maalattu valkoisin kirjaimin sana Evergreen. Uniglory-yhtiön kontit on maalattu samalla tavalla, mutta sen kontit ovat väriltään kirkkaan oransseja. Evergreenin jäähdytetyissä konteissa on päinvastainen väritys: valkoiset kontit, joissa on vihreät kirjaimet.
Historiaa.
Yhtiön perusti 1. syyskuuta 1968 yhtiön hallituksen puheenjohtaja, miljardööri, tohtori Yung-Fa Chang. Siitä lähtien Evergreen Marine on laajentunut käsittämään muitakin laivaliikenneyhtiöitä kuten taiwanilaisen Uniglory Marine Corp. -yhtiön 1984, brittiläisen Hatsu Marine Ltd:n 2002 ja 1993 Italia Marittiman, joka aiemmin oli Lloyd Triestino, ja joka perustettiin 1835 nimellä Österreichischer Lloyd. Uniglorysta tehtiin 1999 yhtiön osasto. Evergreen Marine on myös 1989 perustetun EVA Airwaysin ja 1998 perustetun Uni Airin osakas.
Laivasto.
Vuonna 2005 Evergreen Marine (mukaan lukien Uniglory, Italia Marittima ja Hatsu) liikennöi 153 konttilaivalla, jotka pystyivät kuljettamaan 439 538 kappaletta 20 jalkaa (6 metriä) pitkiä kontteja (TEU, twenty-foot equivalent unit).
Evergreenin konttilaivat vuodesta 1975
Kategoria (filosofia)

Kategoria ("entiteettiluokka", "perusluokka") tarkoittaa filosofiassa (erityisesti ontologiassa) yleisimpiä todellisuuden olemuksia tai yleisimpiä käsitteitä, peruskäsitteitä. 
Filosofeilla on ollut hyvin erilaisia näkemyksiä siitä, mitä kategorioita on olemassa. Olevan kategorioina on pidetty esimerkiksi fyysisiä kappaleita, mieliä, ominaisuuksia, relaatioita, aikaa ja avaruutta sekä tapahtumia. 
Kategoriajärjestelmiä.
Aristoteleen kategoriat.
Aristoteelisessa perinteessä oleva on mitä tahansa, minkä voidaan sanoa "olevan" sanan 'oleminen' missä tahansa merkityksessä. Olevan kategorioita voidaan siis ajatella erilaisina olemisen tapoina. Täsmällisemmin kategoriat ovat asioiden kaikkein yleisimmän tason luokkia, eli luokkia joita ei voida enää palauttaa mihinkään muuhun yleisempään luokkaan.
Aristoteleen filosofiassa kategorialla ("summum genus" tai "genus generalissimum") tarkoitetaan olemusta, joka ei ole minkään suvun ("genus") laji ("species"), eli kaikkein ylimpänä hierarkiassa olevia käsitteitä. Hän esitteli teoksessaan "Kategoriat" seuraavat kymmenen kategoriaa:
Substanssin käsitteen sisältö on edelleen filosofisen keskustelun aihe.
Stoalaiset kategoriat.
Stoalaiset lukivat kategorioiksi seuraavat neljä:
Kantin kategoriat.
Immanuel Kant esitti teoksessaan "Puhtaan järjen kritiikki" seuraavan järjestelmän:
Muita järjestelmiä.
Charles S. Peirce, joka oli tutkinut sekä Kantin että Aristoteleen teorioita, esitti kolmen kategorian järjestelmän: "ensiys", "toiseus" ja "kolmannuus", jota hän käytti usein myöhemmissä teoksissaan. Edmund Husserl kirjoitti laajalti kategoriajärjestelmistä osana fenomenologiaansa.
Nykyaikaisia kategoriajärjestelmiä ovat esittäneet Wilfrid Sellars (1974), Reinhardt Grossman (1983), Ingvar Johansson (1989), J. Hoffman ja G. S. Rosenkrantz (1994), Roderick Chisholm (1996), sekä Barry Smith (2003). Gilbert Rylelle (1949) kategoria (erityisesti kategoriavirhe) oli keskeinen semanttinen käsite, mutta sillä on vain vähän yhteyksiä ontologisiin kategorioihin.
Albert Raitanen

Kustaa Albert Raitanen (12. lokakuuta 1886 Hinnerjoki – 1918 Lahti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917.
Elämä.
Raitasen vanhemmat olivat torppari Kustaa Vihtori Raitanen (s. 1857) ja Iida Sofia Erlandintytär (1861–1914). Hän työskenteli aluksi kotiseudullaan renkinä ja maatyömiehenä. Raitanen oli myös Hinnerjoen työväenyhdistyksen puheenjohtaja. Vuodesta 1912 lähtien hän toimi SDP:n Turun läänin pohjoisen vaalipiirin luennoitsijana. Raitanen valittiin eduskuntaan vuonna 1917.
Sisällissodan aikana Raitanen toimi Pääesikunnan tiedusteluosaston mukaan mahdollisesti Porissa punaisten asettaman rahatoimikamarin rahastonhoitajana. Huhtikuussa Raitanen pakeni Lahteen, jossa hän katosi kuun vaihteessa. Raitanen nähtiin kaupungissa vielä ennen Lahden taistelun alkua, mutta sen jälkeen hänen vaiheistaan ei ole varmuutta. Joidenkin tietojen mukaan Raitanen olisi kuollut Lahden vankileirillä. Hänet julistettiin kuolleeksi vuonna 1938.
Vincent de Paul

Pyhä Vincent de Paul (24. huhtikuuta 1581 Pouy – 27. syyskuuta 1660 Pariisi) oli ranskalainen roomalaiskatolinen pappi, pyhimys ja hengellisten yhteisöjen perustaja. Hän on hyväntekeväisyysyhteisöjen, hevosten, sairaaloiden, lepran, kadonneiden asioiden, vankien, vapaaehtoisten, hengellisen avun, Pyhä Vincent de Paul -yhteisöjen, Madagaskarin ja Virginian Richmondin hiippakunnan suojeluspyhimys. Pyhimyksen tunnuksia ovat 1500-luvun pappi tekemässä hyväntekeväisyyttä, kirja sydämen kanssa, orpokodin tai sairaalan malli, sekä pappi lapsi sylissään. Hänen kerrotaan kirjoittaneen elinaikanaan yli 30 000 kirjettä ja hän perusti vuonna 17. huhtikuuta 1625 yhteisön "Congregatio Missionis", jolla oli 2952 pappia, 3582 miessääntökuntalaista ja 508 seurakuntaa vuonna 2016, sekä vuonna 1633 yhteisön "Societas Filiarum Caritatis a S. Vincentio de Paulo" yhdessä pyhän Louise de Marillacin kanssa. Paavi Benedictus XIII julisti Vincentin autuaaksi 13. elokuuta 1729 Kirkkovaltion Roomassa ja paavi Klemens XII julisti hänet pyhimykseksi 16. kesäkuuta 1737 samoin Kirkkovaltion Roomassa. Katolisessa kirkossa miehen juhlapäivää vietetään 27. syyskuuta eli päivänä jona hän kuoli 79-vuotiaana.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Vincentiä on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
""Orémus."
"Deus, qui, ad evangelizándum paupéribus et ecclesiástici órdinis decórem promovéndum, beátum Vincéntium apostólica virtúte roborásti: præsta, quǽsumus; ut, cuius pia mérita venerámur, virtútum quoque instruámur exémplis.""
Pyhä Vincent eli seuraavien 12 paavin hallintoaikoina: Gregorius XIII, (1572-85) Sixtus V, (1585-90) Urbanus VII, (1590) Gregorius XIV, (1590-91) Innocentius IX, (1591) Klemens VIII, (1592-1605) Leo XI, (1605) Paavali V, (1605-21) Gregorius XV, (1621-23) Urbanus VIII, (1623-44) Innocentius X, (1644-55) ja Aleksanteri VII. (1655-67) 
Elämä.
Pyhä Vincent de Paul syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen Pouyn kylään 24. huhtikuuta 1581 ja sai varhaisen koulutuksensa fransiskaaneilta. Hän opiskeli teologiaa Toulousen yliopistossa ja valmistui papiksi vuonna 1600 jääden Toulouseen joksikin aikaa. Hän valmistui Toulousen yliopistosta vuonna 1604 ja väitetään, että hän joutui merirosvojen vangiksi ja myytiin orjaksi, mutta pääsi lopulta vapaaksi. Hän jatkoi opintojaan Roomassa ja muutti sitten pysyvästi Pariisiin, jossa Pierre de Bérulle toimi hänen hengellisenä ohjaajanaan ja uskoi pyhimykselle Clichyn seurakunnan. Pyhä Vincent toimi esimerkiksi hengellisenä ohjaajana. Hän vietti elämäänsä saarnaten missioita ja auttaen köyhiä, lopulta perustaen hengelliset yhteisöt "Congregatio Missionis" 17. huhtikuuta 1625 ja pyhän Louise de Marillacin kanssa "Societas Filiarum Caritatis a S. Vincentio de Paulo:"n vuonna 1633. Näistä jälkimmäinen oli ensimmäinen ei-luostaroitunut naisille tarkoitettu hengellinen instituutio, joka omistui aktiivisille hyväntekeväisyyden teoille. Pyhä Vincent teki hyväntekeväisyystyötä, kunnes lopulta kuoli 79-vuotiaana Pariisissa 27. syyskuuta 1660.
Elämänvaiheita.
Pyhän Vincent de Paulin elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Tatjana Šikolenko

Tatjana Ivanovna Šikolenko () eli Tatsjana Ivanauna Šykalenka () (s. 10. toukokuuta 1968 Krasnodar, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen keihäänheittäjä.
Šikolenko edusti aluksi Valko-Venäjää, kunnes vaihtoi 1996 edustamakseen maakseen Venäjän. Hän voitti 1991 kultaa Universiadeissa. Vuonna 1998 hän voitti EM-hopeaa Budapestin EM-kisoissa ja oli kauden lopussa toinen GP-finaalissa. Seuraavana vuonna hän voitti MM-hopeaa Sevillan MM-kisoissa tuloksella 66,37. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli seitsemäs ja kauden lopussa GP-finaalissa neljäs. Hän sijoittui yhdeksänneksi Edmontonin MM-kisoissa 2001. Vuonna 2002 hän voitti Euroopan cupin sekä heitti Münchenin EM-kisoissa neljänneksi, GP-finaalissa kolmanneksi ja yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän-mestaruuden, MM-hopeaa Pariisin MM-kisoissa ja .
Šikolenkon isosisko Natalja Šikolenko oli myös menestynyt keihäänheittäjä.
Legio I Minervia

Legio I Minervia oli roomalainen legioona. Domitianus perusti sen vuonna 82 chatti-heimoa vastaan käymäänsä sotaa varten. Legioonan päätukikohta oli Bonn Germania Inferiorissa. Legioonan täydellinen nimi oli ilmeisesti "Legio I Flavia Minervia" Domitianuksen "gens" Flaviuksen ja hänen suosikkijumalattarensa Minervan mukaan. Legioonan tunnus oli Minervan patsas ja myös Oinas.
Pian perustamisensa jälkeen legioona oli mukana kukistamassa Lucius Antonius Saturninuksen kapinaa. Tästä hyvästä Domitianus antoi legioonalle lisänimen "Pia Fidelis Domitiana" (osapuilleen "Domitianuksen uskollinen ja luotettava"). Domitianuksen murhan jälkeen vuonna 96 "Domitiana" ja "Flavia" jätettiin pois legioonan nimestä. 
Legioona taisteli Trajanuksen Daakian sodassa ja sen komentajana toimi muun muassa tuleva keisari Hadrianus. Sodan jälkeen legioona palasi Reinille. Myöhemmin legioona taisteli Lucius Veruksen sodassa Parthiaa vastaan (161 - 166) ja Marcus Aureliuksen Markommannisodassa. Vuoden 193 sisällissodassa legioona tuki Septimius Severusta. 
200-luvulla legioona tuki Gallian keisarikuntaa. Legioona oli vielä Bonnissa 300-luvulla. Frankin valtasivat ja tuhosivat Bonnin noin 353, jonka jälkeen legioona häviää historiasta.
Luokka (filosofia)

Luokka on metafysiikan (erityisesti ontologian) käsite, joka erotetaan joskus tyypeistä ja (luonnollisista) luokista. On mahdollista puhua ihmisten "luokasta", samoin kuin ihmisten "tyypistä" tai "luonnollisesta lajista". Erona ei välttämättä ole se, että kyseessä olisivat erilaiset olevan kategoriat, vaan se, että vaikka kaikkia käsitellään tavallaan abstrakteina olioina, luokkia ei yleensä ajatella universaaleiksi, kun taas tyypit ajatellaan. Siitä, luetaanko luonnolliset lajit universaaleiksi, on erilaisia mielipiteitä.
Luokista, tyypeistä ja lajeista puhuttaessa puhetavoissa on kuitenkin eroja. Sanomme, että Sokrates on tyypin "token" tai luonnollisen lajin ”ihmisolento” "instanssi" eli esiintymä. Sen sijaan sanomme, että Sokrates on ihmisolentojen luokan "jäsen". Emme sanoisi, että Sokrates on tyypin ja ihmisten lajin jäsen, emmekä, että hän on luokan tyyppi (tai laji). Luokilla siis on jäseniä, kun taas tyypeillä ja lajeilla on tokeneita tai instansseja, vastaavasti.
Korkkitammi

Korkkitammi ("Quercus suber") on ainavihreä tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Lounais-Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa.
Korkkitammi voi kasvaa 20 metrin mittaiseksi, mutta on usein kitukasvuisempi, noin 6–15 metriä. Lehdet ovat 4–7 senttimetriä pitkät, heikosti liuskoittuneet tai karkeasti hammaslaitaiset. Terhot ovat 2–3 senttimetriä pitkiä. Korkkitammen kuoreen muodostuu paksu kerros korkkia.
Korkkitammia viljellään laajalti Välimeren alueella korkkiteollisuutta varten. Tärkein tuottajamaa on Portugali. Korkkia kerätään 9–12 vuoden välein samasta puusta. Korkinkeruu ei vahingoita puuta, vaan tilalle kasvaa uusi korkkikerros. Ensimmäinen korkinkeruu suoritetaan noin 25-vuotiaille puille. Työ tehdään ilman koneita. Korkkitammi elää 150–250-vuotiaaksi. Sitä käytetään joskus myös koristekasvina.
Korkkitammimetsät ovat myös tärkeitä elinpaikkoja monille uhanalaisille eläimille, kuten espanjanilvekselle ("Lynx pardinus") ja iberiankeisarikotkalle ("Aquila adalberti").
Osk. Huttusen säätiö

Osk. Huttusen säätiö on suomalainen yksityinen säätiö, joka tukee suomalaista kulttuuria jakamalla apurahoja tohtorin tutkintoon johtavia, ulkomaisessa yliopistossa suoritettavia tieteellisiä jatko-opintoja varten sekä ulkomailla tapahtuvaa väitöskirjan jälkeistä tutkimustyötä varten. Sen perusti kauppaneuvos Oskar Huttunen (1865–1955) testamentillaan. Säätiön toiminta käynnistyi vuonna 1957 ja sen varat on sijoitettu metsäomaisuuteen ja arvopapereihin.
Vuonna 1965, kun oli kulunut 100 vuotta Osk. Huttusen syntymästä, säätiön hallitus alkoi myöntää apurahoja enintään 25-vuotiaille suomalaisille tieteellisiin jatko-opintoihin Englannin vanhimmissa yliopistoissa (Cambridge ja Oxford; nykyään myös muut ulkomaiset yliopistot ja tutkimusinstituutit tulevat kyseeseen). Nämä "Osk. Huttusen säätiön apurahat" myönnetään kahdeksi vuodeksi ja lisähakemuksesta apurahakautta voidaan jatkaa yhdellä vuodella. Vuodesta 2004 alkaen säätiö on jakanut myös post-doc -apurahoja.
Ennen vuotta 2007 Osk. Huttusen säätiön apuraha oli myönnetty 114 suomalaiselle (näistä neljä oli post-doc -apurahoja).
Osk. Huttusen säätiö ja Cambridgen yliopiston Clare Hall -college ovat perustaneet Osk. Huttunen Fellowship -apurahan . Apuraha on tarkoitettu 6-12 kk tieteelliseen työskentelyyn Cambridgen yliopistossa.
Osk. Huttusen säätiön apurahan saaneita.
Osk. Huttusen säätiön apurahan ovat saaneet muiden muassa Alec Aalto (1966), Mauri Valtonen (1970), Risto Jääskeläinen (metropoliitta Ambrosius; 1970), Kirsti Simonsuuri (1970), Martti Häikiö (1972), Risto M. Nieminen (1972), Erkki Kourula (1973), Pekka Sauri (1978), Osmo Pekonen (1983), Ismo Dunderberg (1988), Heidi Liehu (1989), Markku Ruotsila (1994) ja Johanna Rusanen (1998).
M/S Stena Scanrail

M/S Stena Scanrail () on ropax-rahtilaiva, jolla Stena Line -varustamo liikennöi Ruotsin Göteborgin ja Tanskan Frederikshavnin väliä. Matka-aika on 3 tuntia 15 minuuttia. Laivan kotisatama on Göteborg ja se liikennöi Ruotsin lipun alla. Laiva voi kuljettaa 65 matkustajaa ja sen rahtikapasiteetti on 900 kaistametriä.
Laivan valmistuttua se luovutettiin Stena Ab:lle ja vuokrattiin Seatrader nimisenä Kanadaan Marine Atlantic -varustamolle vuosiksi 1973–1976. Vuonna 1976 laivaa pidennettiin 32 metriä Saksassa ja se vuokrattiin Välimerelle kyproslaiselle Bahjah Navigation -varustamolle. Tällöin se sai nimekseen Bahjah. Vuonna 1982 vuokralainen vaihtui ja laiva sai nimekseen Stena Searider ja seuraavana vuonna Searider. Vuonna 1984 laiva siirtyi Stena Ab:lle, jolloin se sai nimekseen Trucker. Stena Searider nimen laiva sai 1985 ja usean lyhytaikaisen vuokraajan ja reitin jälkeen laiva sai 1987 nykyisen nimensä Stena Scanrail ja nykyisen Göteborg–Frederikshavn-reittinsä.
Ċensu Tabone

Vincent "Ċensu" Tabone (30. maaliskuuta 1913 – 14. maaliskuuta 2012) oli maltalainen nationalistisen puolueen poliitikko ja maansa entinen presidentti (1989–1994).
Tabone syntyi Rabatissa eli Victoriassa Gozon saarella. Hän oli yksi Niccolò Tabonen ja Elisa o.s. Callejan kymmenestä lapsesta. Hän aloitti opinnot Maltan yliopistossa vuonna 1930 ja hankki lääkärin koulutuksen. Hän erikoistui silmätauteihin saatuaan vuonna 1946 oftalmologian diplomin Oxfordin yliopistosta. 
Tabone jatkoi lääkärintyötä vielä poliittisen uran alettua. Hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran vuonna 1966, ja hän toimi muun muassa työministerinä 1966–1971 ja ulkoministerinä 1987–1989. Tabone oli Maltan neljäs presidentti. Hänen edeltäjänsä oli siirtymävaiheen presidentti Paul Xuereb ja seuraaja Ugo Mifsud Bonnici.
Näyttelijä Joseph Calleia oli Ċensu Tabonen serkku.
Guido de Marco

Guido de Marco (22. heinäkuuta 1931 – 12. elokuuta 2010) oli maltalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1999–2004. De Marco oli keskeinen hahmo Maltan liittymisessä Euroopan unioniin. 
Hän kuului Nationalistiseen puolueeseen. 
Marco valmistui Maltan yliopistosta ja työskenteli varsinaisena ammattinaan lakimiehenä. Hän toimi useaan otteeseen ministerinä ennen nousemistaan presidentiksi. Hänet valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1966.
Guido de Marco toimi vuosina 1987–1999 Maltan varapääministerinä ja vuosina 1990–1991 YK:n yleiskokouksen puheenjohtajana.
Anton Buttiġieġ

Anton Buttiġieġ (19. helmikuuta 1912 – 5. toukokuuta 1983) oli maltalainen kirjailija ja Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1976–1981. 
Elämäkerta.
Buttiġieġ syntyi Qalassa, Gozolla, ja valmistui Maltan yliopistosta. Varsinaiselta koulutukseltaan hän oli lakimies; lisäksi hän työskenteli mm. "Times of Maltan" ja "The Voice of Maltan" toimittajana. Hän toimi vuosina 1959–1961 Maltan Työväenpuolueen puheenjohtajana ja vuosina 1962–1976 varapuheenjohtajana. Vuonna 1971 hänestä tuli saarivaltion varapääministeri. 
Buttiġieġ pääsi Maltan edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1955. Hän erosi lokakuussa 1976 aloittaakseen presidenttinä. Hän kuoli 71-vuotiaana 5. toukokuuta 1983. 
Kirjailijana.
Buttiġieġ oli myös menestyksekäs kirjailija. Erityisesti hän tuli tunnetuksi runoilijana. Hän kirjoitti tuotantonsa maltan kielellä ja voitti teoksillaan useita Maltan merkittävimpiä kirjallisuuspalkintoja. Hän julkaisi omaelämäkertansa "Toni tal-Bahrin" ensimmäisen osan vuonna 1978.
Tyyppi ja token

Tyyppi on ontologiassa eräs olevan kategoria. Esimerkiksi ihminen on eräs olioiden tyyppi. Tyypin yksityistä esiintymää kutsutaan englanninkielisellä nimellä token.
Tyypin ja tokenin ero tehdään olioiden tai ilmiöiden yleisten tyyppiesiintymien ("tyyppi") ja yksityisten, konkreettisten esiintymien ("token") erottamiseksi. Esimerkiksi kysyttäessä, kuinka monta eri numeroa on lukujonossa 2200999, oikeita vastauksia on kaksi. Jos lasketaan merkki"tokenit" (merkkien esiintymät), eri numeroita on seitsemän. Jos lasketaan merkki"tyypit", oikea vastaus on kolme.
Tyypin ja tokenin erottelua on sovellettu useilla filosofian aloilla, muun muassa mielenfilosofiassa ja taiteenfilosofiassa. Mielenfilosofiassa erottelua on käytetty identiteettiteorian ja muiden fysikalististen tietoisuusteorioiden selventämisessä. Klassinen identiteettiteoria eli tyyppi-identiteettiteoria samastaa mielen tilojen tyypit neuraalisten tilojen tyyppeihin, eli jokainen mentaalinen ominaisuus on samalla jokin fysikaalinen ominaisuus, kun taas esiintymäidentiteettiteoria (esimerkiksi Donald Davidsonin anomaalinen monismi) katsoo, että jokainen mentaalinen ominaisuus toteutuu "jossain" fyysisessä oliossa.
Tyyppi–token-termiparin esitteli Charles S. Peirce vuonna 1906 ("Prolegomena to an Apology for Pragmaticism"). Vuonna 1908 hän siirtyi käyttämään seuraavia nimityksiä:
Cillian Murphy

Cillian Murphy (/ˈkɪliən/; s. 25. toukokuuta 1976 Cork) on irlantilainen Oscar-palkittu näyttelijä, joka aloitti elokuvauransa vuonna 1998. Murphy tunnetaan muun muassa rooleistaan Christopher Nolanin "Yön ritari" -elokuvatrilogiassa (2005–2012) ja rikossarjassa "Peaky Blinders – gangsteriklaani" (2013–2022) sekä Robert Oppenheimerin roolistaan elämäkertaelokuvassa "Oppenheimer" (2023), josta hänet palkittiin parhaan miespääosan Golden Globella ja Oscar-palkinnolla.
Vuonna 2020 "The Irish Times" nimesi Murphyn yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmista irlantilaisnäyttelijöistä.
Nuoruus.
Murphy syntyi Irlannissa vuonna 1976. Hänen isänsä oli koulutarkastaja ja äitinsä ranskanopettaja.
Teinivuosinaan Murphy soitti yhtyeissä kuten The Sons of Mr. Green Genes, jossa hän soitti rytmikitaraa.
Murphy kävi collegea Corkissa ja suunnitteli lakimiehen uraa. Kiinnostuttuaan näyttelemisestä neljäntenä collegevuonnaan Murphy jätti lakiopinnot ja ryhtyi näyttelijän uralle.
Elokuvaura.
Murphyn ensimmäinen elokuva oli "Sweety Barrett" (1998), jota seurasi komediallinen draama "Sunburn". Murphyn mainetta kasvattivat roolit elokuvissa "How Harry Became a Tree" (2001), "Disco Pigs" (2001), "28 päivää myöhemmin" (2002), "Intermission" (2003) ja "Tyttö ja helmikorvakoru" (2003). Kasvavasta kansainvälisestä elokuvamenestyksestään huolimatta Murphy jakoi yhä aikansa elokuvan ja teatterin välillä.
Murphyn myöhempiä rooleja ovat esimerkiksi Linnunpelätin supersankarielokuvassa "Batman Begins" (2005) ja sen kahdessa jatko-osassa, Patrick ”Kitten” Braden draamakomediassa "Aamiainen Plutolla" (2005), Robert Michael Fischer tieteistoimintatrillerissä "Inception" (2010), sotilas sotaelokuvassa "Dunkirk" (2017) sekä gangsteri Thomas Shelby television rikosdraamasarjassa "Peaky Blinders – gangsteriklaani" (2013–2022).
Vuonna 2023 Murphy esitti fyysikko Robert Oppenheimeria elämäkerrallisessa trillerissä "Oppenheimer". Elokuva on Murphyn ja Christopher Nolanin kuudes yhteistyö sekä ensimmäinen, jossa Murphy on pääosassa. "Oppenheimer" tuotti yli 955 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti ja sai ylistävän vastaanoton, erityisesti Murphyn roolisuoritusta kehuttiin. Murphy sai roolistaan parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen ja Oscarin.
Yksityiselämä.
Murphy on ollut naimisissa Yvonne McGuinnessin kanssa vuodesta 2004 lähtien. He tapasivat kahdeksan vuotta aiemmin Murphyn yhtyeen konsertissa. Heillä on kaksi lasta. Perhe asui Lontoossa vuoteen 2015 asti ja muutti sitten Dubliniin Irlantiin. Heillä on vuonna 2005 ja 2007 syntyneet pojat.
Sonkakoski

Sonkakoski on kylä Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savossa.
 Kylä on saanut nimensä kylän läpi virtaavan Matkusjoessa olevan kosken mukaan. Sonkakoskelta on kahdeksan kilometriä Sonkajärven kirkonkylälle, 12 kilometriä Sukevalle ja seitsemän kilometriä Viitostielle. Kylässä risteävät tie 5862 Poromäentie/Jyrkäntie, tie 5863 Sonkakoskentie, tie 16295 Hirvijärventie ja tie 16288 Tetrikoskentie. 
Sonkakoskella toiminut Sonkakosken koulu on lakkautettu vuonna 2010. Sittemmin tiloissa on toiminut Sonkakosken nuorisoseura, ja rakennus kantaa nimeä Koskela. Sonkakoskella toimii yhä muun muassa Sonkakosken mylly ja myllyn vesivoimalaitos sekä Sonkakosken tanssilava (Sonkakosken huvilava).
Pehr Cerelius Rettig

Pehr Cerelius Rettig (14. elokuuta 1811 Gävle, Ruotsi – 21. elokuuta 1871 Hampuri, Saksan keisarikunta) oli ruotsalaissyntyinen, Suomessa vaikuttanut tupakkatehtailija ja kauppaneuvos. 
Elämä.
Pehr Cerelius Rettig syntyi Gävlessä vuonna 1811. Hän opiskeli kauppakoulussa Göteborgissa ja harjoitteli kaupankäyntiä sekä Ruotsissa että ulkomailla. Vuonna 1845 hän muutti Turkuun johtamaan sukunsa perustamaa tupakkatehdasta. Liiketoimintansa ohella hän harjoitti useiden tuon ajan porvarien tapaan runsaasti hyväntekeväisyyttä. Rettig muun muassa rakennutti Turkuun Samppalinnan ravintolapaviljongin ja sen ympärille puistoalueen, jotka hän lahjoitti Turun kaupungille vuonna 1866. Samana vuonna hänelle myös myönnettiin kauppaneuvoksen arvo.
Koska Rettigillä ei ollut lapsia, suvun tupakkatehtaan seuraavaksi johtajaksi Turkuun tuli hänen veljenpoikansa Fredric von Rettig.
Pääruoka

Pääruoka eli lämminruoka tai "lämmin ruoka" on lämpimänä tarjottava ateria keskeisin ruokalaji. Se voi muodostaa koko aterian tai olla sen osa. Pääruoka tarjotaan alkuruoan jälkeen ennen jälkiruokaa. Suurimmalla osalla aterioista pääruoka muodostaa koko aterian jälkiruuan kanssa.
Nimensä mukaisesti pääruoka muodostaa aterian selkärangan; yleensä pääruokana tarjottavalla ruoalla on kaikkein täyttävimmät ruokakokonaisuudet, ja alku- ja jälkiruoka ainoastaan tukevat pääruokaa. Pääruoka on yleensä lihaa tai kalaa, kasvisaterialle se usein muistuttaa ulkonäöltään jompakumpaa. Juhla-aterialla sitä voi edeltää useampi alkuruoka, jotka valmistajat ruokailijoita aterian huipennukseen, pääruokaan.
Iole

Iole () oli kreikkalaisessa mytologiassa Eurytoksen, Oikhaliaan kuninkaan, tytär.
Herakles oli rakastunut Ioleen urotöidensä jälkeen, ja pyysi tämän isältä hänen kättään. Apollodoros kertoo, että Eurytos järjesti jousiammuntakilpailun, jossa palkintona olisi hänen ja hänen poikiensa voittamisesta Iole. Herakles osoittautuikin parhaaksi jousiampujaksi, mutta Eurytos kieltäytyi antamasta tytärtään tälle vaimoksi peläten Herakleen jälleen tappavan lapsensa kuten hän oli tehnyt ollessaan naimisissa Megaran kanssa.
Myöhemmin Herakles hyökkäsi Eurytoksen kimppuun armeijan kanssa haluten rangaista tätä. Hän tappoi koko Iolen suvun ja sieppasi Iolen vangikseen. Deianeiran kuultua tästä hän huolestui miehensä uskollisuudesta ja antoi tälle Nessoksen viitan.
Veitsiluodon Vastus

Veitsiluodon Vastus on kemiläinen, vuonna 1930 perustettu urheiluseura. Seura keskittyi 1970-luvulta lähtien jääpalloon. Seuran lajeina ovat aiemmin olleet myös palloilulajeista pesäpallo 1960-luvulle ja jalkapallo 1970-luvulle asti. Veitsiluodon Vastus oli aina 1950-luvulle asti myös painiseura. Menestynein vastuslainen painija on ollut Euroopan mestari ja olympia-nelonen Väinö Perttunen.
Vastus on voittanut jääpallon miesten Suomen mestaruuden vuosina 1969, 1972, 1973 ja 1974. Tuolloin joukkueeseen kuuluivat muun muassa maajoukkuepelaajat Seppo Jolkkonen, Pertti Tammilehto, Juha Eklund ja Asko Eskola. Jolkkonen toimi myös seuran puheenjohtajana vuosina 1971–1973. Vastus nousi SM-sarjaan kaudeksi 1954–1955 ja pelasi ylimmällä sarjatasolla 53 peräkkäistä kautta, kunnes syksyllä 2007 se joutui luopumaan sarjapaikastaan pelaajapulan vuoksi. Seura on pelannut vuodesta 2009 lähtien jääpallon Suomisarjaa.
Vastus voitti naisten jääpallon ensimmäisen Suomen mestaruuden vuonna 1979 ja uusi mestaruutensa seuraavana vuonna. Kaikkiaan seura on voittanut 28 jääpallon Suomen mestaruutta eri sarjoissa.
Saavutukset.
Miehet
Yhteensä
C. J. von Heideken

Carl Johan von Heideken (23. elokuuta 1832 Tukholma – 27. maaliskuuta 1888 Turku) oli ruotsalainen arkkitehti, joka toimi koko ammattiuransa ajan Suomessa. Hän toimi Porin kaupunginarkkitehtina vuosina 1853–1858, jonka jälkeen von Heideken työskenteli Helsingissä 1858–1865. Vuonna 1865 hänet nimitettiin Turun kaupunginarkkitehdiksi ja 1868 Turun ja Porin läänin lääninarkkitehdiksi.
Heidekenin suunnittelemia ovat muiden muassa Sippolan kirkko, Pakka- ja vaakahuone 1858 (nykyinen Porin taidemuseo), Kullaan kirkon kunnostustyöt (1878), Keski-Porin kirkko ja Kauvatsan kirkko. Von Heidekenillä oli erittäin suuri merkitys Porin kaupunkikuvan jälleenrakentamisessa vuoden 1852 suurpalon jälkeen.
Luonnollinen luokka

Luonnollinen luokka tai luonnollinen laji tarkoittaa filosofiassa sellaista asioiden luokittelua, joka on luonnollinen, ei keinotekoinen. Luonnolliseen luokkaan kuuluvilla asioilla (olioilla, tapahtumilla jne.) on jotain yhteistä, joka erottaa ne "todellisena joukkona" muista asioista, sen sijaan että ne olisivat vain joukko jonkun ihmisen tai ryhmän satunnaisesti yhteen luokkaan luokittelemia asioita. Niillä on siis on jotain muutakin yhteistä kuin se, millä perusteella luokitus on tehty.
Filosofit ovat väitelleet siitä, onko mitään luonnollisia luokkia olemassa vai ei. Essentialismin mukaan luonnollisia luokkia on olemassa, konventionalismin mukaan taas kaikki luokat ovat konventionaalisia eli perustuvat pelkkään tapaan tai käytäntöön. Esimerkiksi biologian filosofit ovat väitelleet siitä, ovatko biologiset lajit luonnollisia luokkia. Toiset filosofit taas ovat keskustelleet siitä, ovatko esimerkiksi rotu, sukupuoli ja sukupuolinen suuntautuminen luonnollisia luokkia. Meteorologit luokittelevat erityyppisiä pilviä, mutta on epäselvää, missä määrin ne ovat todella eri luokkia, vai heijastelevatko luokitukset vain ihmisten tarpeita tai mielenkiinnon kohteita.
Jos luonnollisia luokkia on olemassa lainkaan, fysikaaliset partikkelit kuten kvarkit, alkuaineet ja luonnossa esiintyvät kemialliset yhdisteet saattavat olla hyviä ehdokkaita. Ne olisivat olemassa omana ryhmänään riippumatta siitä, onko kukaan luokittelemassa niitä. Esimerkiksi ”vesi” nimeää luonnollisen luokan, johon kuuluu kaikki aine jolla on tietty molekyylirakenne. Sen sijaan ”juoma” nimeää pelkästään konventionaalisen luokan. Luonnollinen luokka voidaankin määritellä ”entiteeteiksi, joilla on luonnonlakien sitomia ominaisuuksia”. Tällaiset luokittelut ovat yhteneväisiä kaikille inhimillisille kulttuureille niiden tehdessä luokitteluja niitä ympäröivästä luonnollisesta todellisuudesta.
Termiä ”luonnollinen luokka” käytti ensi kertaa William Whewell vuonna 1847, mutta ensimmäisenä varsinaisena luonnollisten luokkien teorian esittäjänä pidetään John Stuart Milliä. W. V. O. Quine on kirjoittanut luonnollisista luokista tärkeän esseen ”Natural Kinds” (1969). Hänen mukaansa joukko olioita muodostaa luokan jos se on ”projisoitavissa”, eli jos joukon joitakin jäseniä koskevat arvostelmat voidaan laajentaa koskemaan muita jäseniä tieteellisellä induktiivisella päättelyllä.
Kylmävesiallas

Kylmävesiallas on avantoon verrattavissa oleva vesiallas. Kylmävesialtaassa käytetyn veden lämpötila vaihtelee allaskohtaisesti, useimmiten lämpötila on 4–10 °C. Lämpötilan nousemista estetään vaihtamalla vesi säännöllisesti. Kylpylöissä ja uimahalleissa on virkistyskäyttöön tarkoitettuja kylmävesialtaita. Kylmävesiallas on tärkeä palautuskeino kovan urheiluharjoitteen jälkeen. Palautuminen alkaa heti ravinnon ja levon jäädessä toissijaisiksi vaihtoehdoiksi. 
Kylmässä vedessä ihminen jäähtyy nopeasti eli joutuu hypotermiaan. Normaalisti esimerkiksi +4-asteisessa vedessä ihminen voi hypotermian seurauksena menettää toimintakykynsä muutamassa minuutissa ja tajuntansa noin 15 minuutissa. Kylmävesiuinnin harjoittajien on kuitenkin havaittu tottuvan kylmäaltistukseen niin, että elimistön reaktiot kehittyvät hitaammin.
Myös meripelastusharjoituksissa voidaan käyttää kylmävesialtaita.
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2007

Vuoden 2007 lentopallon Euroopan mestaruuskilpailut järjestettiin Moskovassa ja Pietarissa, Venäjällä 6.–16. syyskuuta. Kisoissa oli mukana 16 joukkuetta.
Ottelujärjestelmä.
Joukkueet jaettiin neljään neljän joukkueen alkulohkoon. Kussakin alkulohkossa kukin joukkue pelasi kerran kaikkia muita saman lohkon joukkueita vastaan. Kunkin alkulohkon kolme parasta pääsivät jatkolohkoihin. Jatkolohkossa E pelasivat alkulohkojen A ja C jatkoon päässeet joukkueet ja jatkolohkossa F alkulohkojen B ja D jatkoon päässeet joukkueet. Jatkolohkoissa kukin joukkue pelasi kerran niitä oman jatkolohkonsa joukkueita vastaan joita se ei kohdannut alkulohkossa.
Molempien jatkolohkojen kaksi parasta pääsivät välieriin, joissa kumpikin jatkolohkon voittaja kohtasi jommankumman jatkolohkon kakkosen (otteluparit arvottiin). Välierien voittajat pelasivat loppuottelussa ja välierien häviäjät pronssiottelussa.
Turnauksen kulku.
Alkulohkot.
A-lohko (Pietari).
6. syyskuuta 2007
7. syyskuuta 2007
8. syyskuuta 2007
9. syyskuuta 2007
B-lohko (Moskova).
6. syyskuuta 2007
7. syyskuuta 2007
8. syyskuuta 2007
9. syyskuuta 2007
C-lohko (Pietari).
6. syyskuuta 2007
7. syyskuuta 2007
8. syyskuuta 2007
9. syyskuuta 2007
D-lohko (Moskova).
6. syyskuuta 2007
7. syyskuuta 2007
8. syyskuuta 2007
9. syyskuuta 2007
Jatkolohkot.
E-lohko (Pietari).
11. syyskuuta 2007
12. syyskuuta 2007
13. syyskuuta 2007
F-lohko (Moskova).
11. syyskuuta 2007
12. syyskuuta 2007
13. syyskuuta 2007
Välierät.
15. syyskuuta 2007
Pronssiottelu.
16. syyskuuta 2007
Loppuottelu.
16. syyskuuta 2007
Filip

Filip on miehen etunimi. Nimi on lyhentymä kreikkalaisesta nimestä "Filippos" ("Φίλιππος"), joka merkitsee 'hevosystävää', 'hevosten ihailijaa'. Suomessa nimestä on käytössä myös muunnos Vilppu.
Suomessa nimi Filip on maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 2 138 henkilölle, joista suurin osa on vuoden 1980 jälkeen syntyneitä. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Filipin nimipäivä on 8. maaliskuuta.
Filip -nimisiä hallitsijoita.
Nimeä Filip käytetään suomen kielessä vakiintuneesti useista hallitsijoista, joiden varsinaisena nimenä on ollut jokin tämän nimen muunkielinen muoto, esimerkiksi Philip, Philippe tai Felipe. Antiikin Makedonian Philippos-kuninkaista käytetään kuitenkin nimeä Filippos.
Irlanti Eurovision tanssikilpailussa

Irlanti osallistui historiansa ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Irlannin tanssipari Nicola Byrne ja Mick Donegan sijoittuivat 3. sijalle.
Irlannille pisteitä antoivat seuraavat maat: Kreikka (1), Sveitsi (1), Saksa (3), Portugali (3), Espanja (5), Suomi (6), Itävalta (6), Alankomaat (7), Ruotsi (7), Venäjä (10), Puola (10) ja Tanska (12).
Guamin jalkapallomaajoukkue

Guamin jalkapallomaajoukkue edustaa Guamia kansainvälisissä jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Joukkuetta hallinnoi Guamin jalkapalloliitto, joka kuuluu FIFAn Aasian maanosaliittoon AFC:hen. Joukkue perustettiin vuonna 1975 ja tuli FIFAn jäseneksi vuonna 1996. Joukkue ei ole koskaan voittanut peliä FIFAn jäsentä vastaan.
Guam on toistaiseksi osallistunut MM-karsintoihin vain kerran, vuonna 2002. Aasian mestaruuskilpailujen karsintoihin joukkue on osallistunut kolmesti. Guam selviytyi "AFC Challenge Cup"in lopputurnaukseen vuonna 2006 pudoten kuitenkin jatkosta ensimmäisellä kierroksella. Eteläisen Tyynenmeren kisoissa joukkue on pelannut neljästi, tuloksena joka kerta putoaminen ensimmäisellä kierroksella.
Pint

Pint [ˈpaɪnt], suomalaisittain "pintti" tai "paintti", on yleisemmin Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa käytössä oleva tilavuusmitta. Sitä käytetään nesteitä tai kuivia aineksia mitattaessa. Pint on 1/8 gallonaa.
Pintin käyttö Suomessa.
Suomessa puolen litran oluttuopit ovat yleensä pintin vetoisia, mutta ne täytetään yleensä hieman vajaiksi toisin kuin Britanniassa. Suomessa useat panimot ovat lisäksi tuoneet markkinoille pintin kokoisia olutjuomapakkauksia.
Saksa Eurovision tanssikilpailussa

Saksa osallistui historiansa ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 1. syyskuuta 2007.. Saksan tanssipari Wolke Hegenbarth ja Allan Frank sijoittui 8. sijalle.
Saksa oli koko kilpailun kahdeksas pistemäärällä 59. Saksalle pisteitä antoivat seuraavat maat: Itävalta (10), Sveitsi (10), Espanja (7), Tanska (7), Alankomaat (6), Portugali (6), Puola (5), Venäjä (5), Ruotsi (2) ja Ukraina (1).
Saksa ei osallistunut vuonna 2008.
Tanska Eurovision tanssikilpailussa

Tanska osallistui historiansa ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Tanskan tanssipari Mette Skou Elkjær ja David valittiin edustamaan maatansa Tanskan Eurotanssien karsinnassa, joka järjestettiin 24. elokuuta 2007. Elkjær ja Jørgensen sijoittuivat 9. sijalle.
Tanska sai pisteitä seuraavilta mailta: Itävalta (1), Saksa (1), Ukraina (2), Espanja (2), Irlanti (3), Suomi (4), Puola (4) Kreikka (6), Liettua (7) ja Ruotsi (8).
Identiteetti (filosofia)

Identiteetti tarkoittaa filosofiassa sitä, mikä tekee oliosta tai muusta entiteetistä määriteltävän ja tunnistettavan, antamalla sille joitakin ominaisuuksia tai piirteitä, jotka mahdollistavat sen erottamisen muista olioista. Identiteetti tekee asioista samoja asioita tai eri asioita.
Identiteetti logiikassa: identiteetin laki.
Logiikassa identiteetti määritellään yleensä kaksisuuntaisena relaationa joka pätee vain asian ja sen itsensä välillä. Identiteetti on siis kaksipaikkainen predikaatti "=", niin että kaikille "x" ja "y" ""x" = "y"" on totta jos ja vain jos "x" on sama kuin "y". Identiteetti on transitiivinen, symmetrinen ja refleksiivinen relaatio. Useimpien normaalien modaalilogiikoiden aksiooma on, että kaikille "x", jos "x" = "x" silloin välttämättä "x" = "x".
Identiteetti ontologiassa.
Ontologit sekä mielen- ja kielenfilosofit kysyvät sellaisia kysymyksiä kuin:
Perinteinen vastaus on ollut Gottfried Leibnizin näkemyksen mukainen: Kaksi oliota ovat samat jos ja vain jos ne jakavat samat ominaisuudet; tai: Jos kahdella oliolla on samat ominaisuudet, kyseessä on sama olio (Leibnizin laki). Muodollisesti: "x" on sama kuin "y" jos ja vain jos jokainen predikaatti joka on tosi "x":lle on tosi myös "y":lle. Leibnizin laki on vaikuttanut matematiikan filosofiaan ja predikaattikalkyylin kehitykseen.
G. W. F. Hegel katsoi, että asiat ovat luontaisesti ristiriitaisia itsensä kanssa, ja että ajatus jostakin itseidenttisenä olisi mielekästä vain jos se ei olisi myös epäidenttistä tai erilaista itsensä suhteen. Hegelin sanoin, ”identiteetti on identiteetin ja epäidentiteetin identiteettisyyttä”.
Nykyaikana ontologit ovat keskustelleet identiteetistä suhteessa mahdollisiin maailmoihin — voiko sama olio olla olemassa useissa erilaisissa mahdollisissa maailmoissa?
Kvalitatiivinen ja numeerinen identiteetti.
Satunnaisten olioiden "a" ja "b" voidaan sanoa olevan "kvalitatiivisesti" identtisiä jos "a" ja "b" ovat kaksoiskappaleita, eli jos "a" ja "b" ovat täysin samanlaisia kaikilla tavoilla, eli jos "a":lla ja "b":llä on kaikki samat kvalitatiiviset eli laadulliset ominaisuudet. Esimerkiksi kaksi juomalasia, jotka ovat valmistuneet saman lasitehtaan samalta tuotantolinjalta, ja ovat käytännössä samanlaisia; tai kaksi hiiliatomia, joista toinen sijaitsee tietyn henkilön oikeassa ja toinen vasemmassa kädessä, ja ovat samanlaisia tiukempienkin mittapuiden mukaan.
Vaihtoehtoisesti olioiden "a" ja "b" voidaan sanoa olevan "numeerisesti" identtisiä jos "a" ja "b" ovat yksi ja sama asia; jos "a" on "b", eli jos on olemassa yksi asia, jota kutsutaan vuoroin "a":ksi ja vuoroin "b":ksi. Esimerkiksi Clark Kent on numeerisesti identtinen Teräsmiehen kanssa sikäli, että on vain yksi henkilö, jolla on välillä päällään eri vaatteet. Siis "a" = "b", tai Clark Kent = Superman.
Venäjä Eurovision tanssikilpailussa

Venäjä osallistui historiansa ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Venäjän tanssipari Vladislav Borodinov ja Maria Sittel sijoittuivat 7. sijalle.
Venäjä sai pisteitä seuraavilta mailta: Itävalta (3), Alankomaat (3), Espanja (4), Puola (4), Irlanti (5), Liettua (6), Saksa (7), Portugali (8), Iso-Britannia (10), Suomi (10) ja Ukraina (12).
Evansville

Evansville on kaupunki Vanderburghin piirikunnassa Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on 121 582 asukkaallaan () Indianan kolmanneksi väkirikkain kaupunki. Lisäksi se toimii piirikuntansa pääkaupunkina. Kaupungin pinta-ala on 105,6 neliökilometriä, josta 0,2 neliökilometriä on vettä ja 105,4 neliökilometriä maata.
Ohio-joen varrella sijaitsevan Evansvillen asutushistoria alkaa vuodesta 1812. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1847. Kaupungissa toimii kaksi yliopistoa, University of Evansville sekä University of Southern Indiana. Evansvillen kulttuurielämän merkittävyyksiin lukeutuu muun muassa Evansville Philharmonic Orchestra -orkesteri ja kaupungin keskustassa järjestettävä katufestivaali West Side Nut Club Fall Festival.