tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Posliininmaalaus

Posliininmaalaus tarkoittaa posliiniesineiden koristelemista maalauskuvioin. Koristelu voidaan tehdä joko lasitteen alle tai päälle.
Teollisuudessa siirtokuvakoristelu on suureksi osaksi korvannut posliininmaalauksen.
Posliinia voidaan maalata monilla eri tavoilla. Vaativinta ja arvostetuinta on sivellinmaalaus. Taitava siveltimen käyttäjä voi ottaa siveltimen toiseen laitaan tummempaa ja toiseen vaaleampaa väriä maalatakseen esimerkiksi kasviaiheen varret ja lehdet yhdellä vedolla valoineen ja varjoineen. Helpompia tapoja on käyttää posliinin pintaan kiinnitettävää paperimallia tai raaputtaa kuvio esiin väripinnasta.
Harrastuksena.
Posliininmaalauksessa harrastuksena voidaan käyttää työvälineinä esimerkiksi siveltimiä, sabloneita tai sieniä. Väreinä käytetään useimmiten värijauheita, jotka sekoitetaan öljyyn.
Öljyt voivat olla joko vesi- tai tärpättiliukoisia. Saatavilla on kahdentyyppistä, kuivuvaa ja kuivumatonta öljyä. Kuivumaton öljy tunnetaan myös nimellä avoin öljy ("wipe out medium"). Sivellintekniikkaan, pohjavärin maalaamiseen ja kuviomaalaukseen voidaan käyttää kuivuvaa öljyä, sillä avoin öljy valuu helposti. 
Amerikkalaisessa maalaustekniikassa käytetään yleensä avointa öljyä. Tällöin värit sekoitetaan paletille valmiiksi. Koska öljy ei kuivu, värit säilyvät paletilla jopa vuosia.
Maalattaessa posliinille värikerroksen pitää olla ohut, ja poltettaessa sen tulee sulautua lasitteeseen. Jos väriä on liian paksulti, se voi valua tai kiehua poltossa ja halkeilla. Silloin väri saattaa pilata myös lasitteen.
Posliininmaalauksessa käytetään myös lysterivärejä, jotka poltettaessa muuttuvat marmorinomaisiksi. Valkoista lysteriä voidaan myös sekoittaa värillisiin lystereihin ja näin saadaan uusia jännittäviä värisävyjä. Valuvilla lystereillä saadaan aikaan erilaisia valumiskuvioita, esinettä voidaan myös tuputtaa.
Jotta kuvio pysyy posliinissa, se tulee polttaa erityisessä poltto-uunissa. Uunin lämpötila tulee olla 780–820 astetta.
Gorgān

Gorgān () on Kaspianmeren kaakkoisnurkan lähellä sijaitseva Golestanin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee pienen Qarehjoen sivuhaaran varrella noin 37 kilometriä Kaspianmerestä.
Kaupunki nimettiin Gorgāniksi 1930-luvulla tapahtuneen tuhoisan maanjäristyksen jälkeen. Gorgānin nimi "Varkâna" tarkoitti muinaispersiassa "susien maata". Muinaiskreikassa alue oli Hyrkania. Gorgānista pohjoiseen sijaitsee Gorgānin tasanko, Dasht-e-Gorgan.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti 162 468 (1996), 188 710 (2001), 274 438 (2006) ja 329 536 (2011).
Myyttiset kaikkeuskäsitykset

Myyttisiä käsityksiä maailmankaikkeuden rakenteesta ja alkuperästä eri kansojen mytologioissa nimitetään myös myyttisiksi kosmologioiksi, vaikka ne eivät olekaan tiedettä eli fysikaalista kosmologiaa.
Joitakin mytologisia kaikkeuskäsityksiä:
Nicholas Kao Se Tseien

Nicholas Kao Se Tseien (; 15. tammikuuta 1897 – 11. joulukuuta 2007) oli Guinnessin ennätysten kirjan mukaan maailman vanhin katolinen pappi ja vanhin harmaakaihileikkauspotilas. 
Kao syntyi Fuzhoussa, Fujianin maakunnassa yhtenä neljästä veljeksestä. Hän kääntyi katolisuuteen 18-vuotiaana, jolloin hän kävi espanjalaisten dominikaanien hallinnoimaa koulua. Vaikka hän kouluttautui opettajaksi ja opiskeli myös lakia, hän päätti lopulta ryhtyä papiksi. 
Ura vei Kaon manner-Kiinasta Taiwaniin, Malesiaan ja lopulta Hongkongiin. Hän eli kolmella eri vuosisadalla ja kymmenen paavin ajalla. Hän täytti tammikuussa 2007 jo 110 vuotta, mutta menehtyi joulukuussa 2007. 
Kao kertoi pitkäikäisyytensä salaisuudeksi uskon, liikunnan ja välittämisen kissoista.
Kovanaama

Kovanaama on suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1954. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut Aarne Tarkas. Uljas Kandolin sai miessivuosasta Jussi-palkinnon.
Juoni.
Lasse Pöystin esittämä nuori toimittaja Esko Pekuri uskoo tehneensä jymyjutun lehteen mutta se julkaistaankin pikku-uutisena. Turhautuneena hän suostuu juttuideaan, jossa hän tekeytyy amerikkalaiseksi gangsteriksi Larry Petersiksi ja aikoo viettää kaksi viikkoa vankilassa juttua varten. Peitetarinan mukaan hän odottaa sähkötuolituomion täytäntöönpanoa ja saakin nimen ”Kovanaama”. Avukseen Pekuri ottaa valokuvaaja Evert Pinsiön alias Hakkelus-Billin (Pentti Viljanen). Rikollispomo Anders järjestää Pekurin eli Säilyketölkki-Larryn vapaaksi, sillä hän tarvitsee tätä avuksi seuraavaan keikkaan. Keikalla gangsterit saavat sanomalehden kuvasta selville Pekurin oikean henkilöllisyyden. Rikollisjoukkoon veljensä murhan kostamiseksi soluttautunut Miss Judith (Sirkka-Liisa Wilén) pelastaa Pekurin viime hetkellä saapumalla poliisit mukanaan.
Tuotanto.
Elokuvan juonessa on viitteitä Suomen Filmiteollisuuden elokuvaan "Radio tekee murron", joka puolestaan pohjautui toimittaja Usko Santavuoren radioreportaasiin.
Työnimiä olivat "Säilyketölkki-Jim", "Etusivun juttu", "Etusivun uutinen" ja "Tiirikka-Jim". Pienessä roolissa oli "Apu"-lehden toimittaja Matti Jämsä, joka teki kokemuksistaan kuvauksissa lehteen jutun.
Elokuvan ensi-ilta oli 29. tammikuuta 1954 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa. 
Arviot.
Kriitikoiden arvioissa pidettiin yleisesti näyttelijävalintoja osuvina, ja myös kuvaus ja äänitys saavat kiitosta. Juha Nevalainen ("Ilta-Sanomat") kuuli musiikissa myönteistä kokeilemisen halua mutta huomautti, ettei se aina tue juonenkulkua.
Törmänen

Törmänen (inarinsaameksi "Tiärmáš", pohjoissaameksi "Dearpmáš") on kylä Inarin kunnassa valtatien 4 varrella noin seitsemän kilometriä Ivalosta etelään. Vuoden 2006 lopussa kylässä oli 348 asukasta.
Törmäsessä valtatieltä 4 haarautuu tie Ivalon lentoasemalle. Törmäsessä sijaitsee myös nyt jo lakkautettu Törmäsen ala-aste.
The Blood Brothers

The Blood Brothers on englantilaisen näytelmäkirjailija ja säveltäjä Willy Russellin musikaali. Se
sai ensi-iltansa Lontoossa 1983, mutta ei ollut menestys ja näytökset lopetettiin pian. 
Tuottaja Bill Kenwright tuotti musikaalista uuden version v.1988 ja siirsi näytelmän Phoenix Theatreen. Musikaalista tuli yksi West Endin pitkäkestoisimmista ja suosituimmista esityksistä ja sitä esitetään edelleen täysille katsomoille. The Blood Brothersia on esitetty ympäri maailmaa, muun muassa Broadwayllä, Wellingtonissa, Soulissa, Amsterdamissa ja Tukholmassa.
Suomeksi The Blood Brothersin ovat kääntäneet Jukka Virtanen ja Reino Bragge. Musikaalia on esitetty nimellä Veriveljet Tampereen työväen teatterissa, Porin Kaupunginteatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa ja Helsingissä Teatteri Rujon esityksenä. Tuorein versio on Jyväskylän kaupunginteatterissa, suomentaja Reino Braggen ohjaamana.
Sulo Kolkka

Sulo "Simeoni" Kolkka (30. toukokuuta 1902 Helsinki – 26. helmikuuta 1986 Lammi) on 1900-luvun tunnetuimpia suomalaisia urheilutoimittajia. Hänelle myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi vuonna 1983.
Kolkka oli Helsingin Sanomien urheilutoimittaja 1928–1944. Tässä tehtävässä hän oli suomalaisen päivälehden ensimmäinen ja päätoiminen urheilutoimittaja. "Simeoni" toimi Helsingin olympiakisojen sanomalehtiosaston päällikkönä 1950–1952. Hän oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Valkeakosken tehtaiden tiedotuspäällikkö 1955–1967.
Pakinoitsijana hän käytti nimimerkkiä Simeoni.
Liane Haid

Liane Haid (16. elokuuta 1895 Wien, Itävalta – 28. marraskuuta 2000 Bern, Sveitsi) oli itävaltalainen näyttelijä. 
Haid opiskeli tanssia ja laulua. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli ensimmäisen maailmansodan propagandaelokuva "Mit Herz und Hand fürs Vaterland" (1916). 
Haidin merkittävimpiä elokuvia olivat muun muassa "Lady Hamilton" (1921), "Lucrezia Borgia" (1926) ja "Mustalaisruhtinatar" ("Die Czardasfürstin", 1927). Hän pakeni kansallissosialistisesta Saksasta Sveitsiin vuonna 1942.
Haid eli poikkeuksellisen pitkäikäiseksi: hän kuoli 105-vuotiaana.
Ordo Ad Chao

Ordo Ad Chao on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin neljäs albumi. Albumin nimi on latinaa, ja suomeksi se tarkoittaa "järjestys kaaokseen".
Madeleine Milhaud

Madeleine Milhaud (22. maaliskuuta 1902 Pariisi, Ranska – 17. tammikuuta 2008 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä ja libretisti. Hän oli säveltäjä Darius Milhaudin leski ja serkku.
Madeleine Milhaud syntyi Pariisissa. Hänen isänsä oli Aix-en-Provencesta ja äiti Belgiasta. Milhaud aloitti näyttelemisen jo nuorena, ja hänellä oli alalla pitkä työura. 
Milhaud meni naimisiin säveltäjämiehensä kanssa vuonna 1925. Parille syntyi vuonna 1930 poika, Daniel. Darius Milhaud on omistanut Madeleinelle pianosarjansa "La Muse Menagère". Madeleine Milhaud kirjoitti libretot miehensä oopperoihin "Médée", "Bolivar" ja "La mère coupable". Hän täytti maaliskuussa 2002 sata vuotta.
Choi Hong-hi

Choi Hong-hi (; 9. marraskuuta 1918 Myong Chun – 15. kesäkuuta 2002 Pjongjang, Pohjois-Korea) 
oli Etelä-Korean armeijan kenraali ja taistelulajien ammattilainen, joka oli tärkeä, vaikkakin hyvin kiistanalainen henkilö korealaisen taistelulajin taekwondon historiassa.
Monet pitävät Choita taekwondon perustajana - erityisesti näin ajattelee International Taekwon-Do Federation (ITF) -organisaatio ja siihen liittyvät
yhteisöt. Useat muut, kuten Etelä-Korean World Taekwondo (WT) -järjestö, pitävät Choita taekwondon-historian kannalta merkityksettömänä ja/tai epärehellisenä henkilönä, joka on jätetty pois WT-järjestön taekwondo-historiasta tai tuomittu selvin sanoin, koska hän loikkasi 1970-luvulla Pohjois-Koreaan.
Historia.
Choi Hong-hi syntyi 9. marraskuuta 1918. Hän oli lapsena sairaalloinen ja heiveröinen, mikä huolestutti hänen vanhempiaan. Choin isä lähetti poikansa oppiin erään Korean kuuluisimman kalligrafiaopettajan luokse. Hän opetti Choille myös tae kyonia, muinaista korealaista taistelulajia. Vuonna 1937 Choi lähetettiin Japaniin opintojensa vuoksi. Siellä hän opiskeli Shotokan-tyylistä karatea saavuttaen toisen danin mustan vyön. Toisen maailmansodan sytyttyä Choi pakkovärvättiin Japanin armeijaan ja tuomittiin pian seitsemäksi vuodeksi vankeuteen japanilaisvaltaa vastaan suuntautuneiden kapinointien vuoksi. Hän kuitenkin välttyi pitkältä vankeusajalta rauhan koittamisen ansiosta.
Tosen maailmansodan jälkeen elokuussa 1945 Choi vapautui ja alkoi opettaa lajiaan Etelä-Korean armeijassa ja eteni kovaa vauhtia sotilasurallaan.
 Choi perusti Oh Do Kwanin, ja hänellä oli kunniamerkki 4. danin sijoituksessa Chung Do Kwanissa. Myöhemmin epärehellisyydestä johtuvien syytösten vuoksi Chung Do Kwan otti Choilta vyönsä ja asemansa kyseissä harjoituspaikassa.
Vuonna 1959 perustettiin Korean Taekwondo-yhdistys tai KTA (silloisen Korean Tang Soo Do -yhdistys) helpottamaan Korean taistelulajien yhdistämistä. Choi halusi, että kaikki muut KTA:n jäsenkwanit omaksuisivat hänen oman "Taekwondon Chan Hon -tyylinsä" yhtenäisenä tyylinä. Tämä kohtasi kuitenkin vastustusta, koska muut kwanit halusivat ennemminkin, että luotaisiin yhtenäinen tyyli, joka sisältäisi kaikkien kwanien tyylin, perinteen ja ominaisuudet, eikä vain yhden kwanin tyyliä.
Vastauksena tähän sekä erimielisyyksiin Taekwondon opettamisesta Pohjois-Koreassa ja koko Korean niemimaan yhdistämisestä Choi erosi KTA:sta. Sitten vuonna 1966 hän perusti Kanadassa "International Taekwon-Do Federation (ITF)" -organisaation, joka on omistautunut levittämään hänen oman tyylistään taekwondoa. Choi jätti Kanadan vuonna 1972, minkä jälkeen hän siirtyi Pohjois-Koreaan.
Choi kuoli 84-vuotiaana 15. kesäkuuta 2002. Hänet haudattiin Pohjois-Koreaan Pjongjangiin.
Nunnia ja konnia

Nunnia ja konnia ("Sister Act") on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1992. Se on komedia kapakkalaulaja Deloris Van Cartiesta (Whoopi Goldberg), joka vahingossa joutuu todistamaan mafiosomiesystävänsä Vincen (Harvey Keitel) hankkiutumista eroon todistajasta. Sen seurauksena Deloris otetaan mukaan todistajansuojeluohjelmaan ja hänet sijoitetaan luostariin. Vauhtiin ja vapauteen tottunut laulaja joutuu sopeutumaan nunnaluostarin täsmälliseen aikatauluun ja kuriin.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen 
sanoi Ardolinon tehneen urallaan enimmäkseen roskaa, mutta kehui "Nunnia ja konnia" hauskaksi.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan pelaavan taidokkaasti gospelmusiikilla mutta halvasti uskonasioilla. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Olli Tiainen

Olli Tiainen (1770–1833) oli Suomen sodan (1808–1809) sissipäällikkö ja rajakapteeni. Hän oli alkujaan nurmekselainen talonpoika, syntynyt nykyisen Rautavaaran Tiilikkajärven Tiilikanaution torpassa. Suomen sodan syttyessä valitsivat Nurmeksen ja Pielisjärven seudun talonpoikaississit hänet johtajakseen. Sissijoukkonsa avulla hän esti venäläisiä katkaisemasta Sandelsin ja Savon prikaatin peräytymistietä Ouluun. Tiaisen sissijoukko aiheutti muutenkin runsaasti vastoinkäymisiä ja hankaluuksia Pohjois-Karjalaan tunkeutuneelle viholliselle.
Olkijoen aselevon jälkeen Tiainen joutui hajoittamaan joukkonsa ja pakeni Ruotsiin. Hänet esiteltiin Tukholmassa kuningas Kustaa IV Aadolfille, joka antoi Tiaiselle kultaisen urhoollisuusmitalin ja lupasi hänelle vielä eläkkeenkin. Tiaisen elämä Ruotsissa oli kuitenkin hankalaa puuttuvan kielitaidon takia, ja lopulta hän päätyi rajavartijaksi Haaparannalle. Tiainen palasi Suomeen 1818, mutta hän säilytti itsellään Ruotsin kansalaisuuden eikä suostunut vannomaan uskollisuudenvalaa Venäjän keisarille. Tiainen kuoli 1833 kotitilallaan lavantautiin.
Hänen muistomerkkinsä on pystytetty Nurmekseen (1870) ja Joensuuhun (Bertel Jung, 1932). Joensuussa muistomerkki sijaitsee Tiaiselle nimetyssä Tiaisenpuistossa Tiaisenkadun ja Tikkamäentien kulmauksessa. Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö on nimennyt yhden hirsirakenteisen kokoontumis- ja juhlatilan Liperin Ylämyllyllä, Joensuun lähellä Olli Tiaisen majaksi. Kontiolahdella vanhan Kontiolahden varuskunnan alueella kulkee "Olli Tiaisentie"-niminen katu.
Heinäkuussa 2008 esitettiin Vuonislahdessa Heikki Turusen kirjoittamaa näytelmää "Olli Tiainen – Suomen sodan sankari".
Mauro Silva

Mauro da Silva Gomes paremmin tunnettu nimellä Mauro Silva (s. 12. tammikuuta 1968, São Bernardo do Campo Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Mauro Silva voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994.
Mauro Silva aloitti uransa Brasiliassa Guarani Futebol Clubessa vuonna 1988, josta siirtyi vuonna 1990 Clube Atlético Bragantinoon. Suurimman osan urastaan Mauro Silva edusti kuitenkin Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa (1992–2005). Siellä hän saavutti seurajoukkueuransa suurimman saavutuksen vuonna 2000, kun Deportivo voitti Espanjan-mestaruuden. Mestarien liigaan Mauro Silva osallistui seuran mukana viisi kertaa ja paras saavutus oli välieräpaikka kaudella 2003–2004.
Brasilian jalkapallomaajoukkuetta Mauro Silva edusti 46 kertaa vuosina 1991–2001. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa pelaten tärkeässä roolissa Brasilian kaikissa seitsemässä ottelussa sekä Etelä-Amerikan-mestaruuden vuonna 1997.
Pekanbaru

Pekanbaru on kaupunki Indonesiassa, Sumatran saarella. Se on Riaun provinssin pääkaupunki. Pekanbarun väkiluku on noin 1,2 miljoonaa. Kaupungin läpi virtaa Siak-joki. 
Kaupunki perustettiin 1700-luvun lopulla Siakin sulttaanikunnan aikana. Japanilaiset miehittivät sitä toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1945. He käyttivät liittoutuneilta ottamiaan sotavankeja ja indoneesialaisia rakentamaan rautatietä Pekanbarusta saaren länsiosaan. Radasta ei koskaan tullut täysin toimintakuntoista. Se otettiin kuitenkin käyttöön joitakin päiviä ennen sodan loppumista, mutta 2000-luvun alussa siitä ei ollut enää jäljellä kun joitakin pätkiä.
Kaupungissa on . Riaun yliopisto on yksi kaupungissa toimivista yliopistoista.
Vuonna 2010 Pekanbarussa oli noin 880 000 asukasta ja vuonna 2024 noin 1 168 000 asukasta.
Tiilikanautio

Tiilikanautio on entisöity torppa Tiilikkajärven itärannalla, Pohjois-Savon Rautavaaran kunnassa. Se on kuuluisan sissipäällikön Olli Tiaisen (1770 - 1833) syntymäpaikka. Olli Tiaisen suvun arvellaan asuttaneen torppaa jo ison vihan aikana (1713 - 1721). 
Tiilikanautiosta johtavaa polkua seuraamalla noin 2,7 kilometriä luoteeseen, voi rannalta erottaa kiikareilla noin 150 metriä lounaaseen Tiilikkajärvellä sijaitsevan pienehkön Täyssinän rauhan rajakiven.
Aerial

Aerial on Kate Bushin kahdeksas studioalbumi vuodelta 2005. Se koostuu kahdesta levystä, joista ensimmäinen on nimeltään "A Sea of Honey". Jälkimmäinen, "A Sky of Honey", on yhden päivän tarinan kertova teemalevy. Albumilla Kate Bush teki yhteistyötä muun muassa Michael Kamenin ja Rolf Harrisin kanssa. Sen julkaisuhetkellä Bushin edellisestä levystä oli ehtinyt vierähtää 12 vuotta. Äänitteen kannessa on mustarastaan laulua kuvaava ääniaalto. Tämä onkin sopivaa, sillä toisella levyllä linnunlaulua käytetään monessa kohtaa instrumenttina.
Ensimmäisellä viikollaan Britannian albumilistalla "Aerial" sijoittui kolmanneksi. Suomessa se oli parhaimmillaan virallisen listan kakkosena. Britanniassa "Aerial" on myynyt platinaa ja Suomessa kultaa.
"Aerial" on yksi kriitikoiden eniten arvostamista Kate Bush -albumeista, vaikka vastakkaisiakin mielipiteitä on esiintynyt. Brittiläinen musiikkilehti Mojo valitsi sen vuoden 2005 kolmanneksi parhaaksi albumiksi. 
Singlet.
Ensimmäinen levyltä julkaistu single oli ”King of the Mountain”, joka ilmestyi 26. lokakuuta 2005. Kappaleessa on viittauksia Elvikseen ja elokuvaan "Citizen Kane". Raita esitettiin ensimmäisen kerran BBC Radio 2 -kanavalla syyskuussa 2005. Kappale sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Ison-Britannian singlelistalla. Se oli siten Kate Bushin ensimmäinen kärkiviisikkoon yltänyt single 20 vuoteen ja kaikkiaan hänen kolmanneksi paras sijoituksensa Britannian listalla. 
Kappaleet.
Levy 1: A Sea of Honey
Levy 2: A Sky of Honey
Huomioita.
Kappaleessa ”formula_1” Kate Bush laulaa piin desimaaleja yli sata kappaletta. Fanit ovat kuitenkin havainneet, että hän jättää 22 desimaalia välistä. Viimeinen laulettu desimaali on järjestyksessään 137:s, joka on hienorakennevakion käänteislikiarvo. Ei ole tiedossa, onko kyseessä sattuma.
Kappale ”Bertie” on nimetty Kate Bushin pojan mukaan ja kertoo äidinrakkaudesta. ”Joannin” aiheena on puolestaan Jeanne d’Arc. 
Pianolla säestetty A Coral Room käsitellee Kate Bushin äidin kuolemaa. 
Albumin tekstilehtiön keskiaukeamalla oleva James Southallin nimiin merkitty maalaus on itse asiassa sopivaan kokoon rajattu ja peilikuvaksi käännetty Joseph Edward Southallin teos "Fishermen and Boat" vuodelta 1923. Kuvassa olevan veneen kylkeen on myös lisätty nimi ”AERIAL”.
Sven Hildén

Sven Gunnar Johannes Hildén (10. marraskuuta 1889 Helsinki – 1. joulukuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Häntä pidetään Suomen teatterihistorian kuuluisimpana operettisankarina. 
Elämä ja ura.
Hildénin ura näyttelijänä alkoi Tampereen Työväen Teatterissa 17-vuotiaana. Seuraavana vuonna ura tyssähti teatterin talousvaikeuksiin, ja sen jälkeen Hildén työskenteli vuoden verran Suomen Höyrylaiva Oy:n konttorissa. Vuonna 1909 hänet kiinnitettiin Tampereen Teatteriin. Sieltä hän siirtyi synnyinkaupunkiinsa Helsinkiin Kansan Näyttämölle 1910-luvun puolivälissä. Hän ystävystyi uraansa merkittävästi vaikuttaneen teatterinjohtajan Mia Backmanin kanssa. Sisällissodan lähestyminen politisoi kuitenkin Kansan Näyttämöä, jonka vuoksi Hildén ja myös Backman siirtyivät Tampereelle. 
Vuonna 1920 Hildén erotettiin Tampereen Teatterista, ja seuraavana vuonna hänestä tuli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä. Syksyllä 1922 Hildén palasi Kansan Näyttämön riveihin. Sitä johti Mia Backman, jota usein syytettiin Sven Hildénin suosimisesta näyttelijävalinnoissa. Hildén näytteli pääroolin muun muassa Pirandellon näytelmässä "Kustaa IV" sekä Ernst Tollerin tragediassa "Hinkemann". Helsingissä Hildén asui Backmanin alivuokralaisena Albertinkadulla.
Erityisen huomion sai Hildénin työskentely Eine Laineen kanssa. Heistä tuli kuuluisa näyttämöpari seitsemäksi vuodeksi. Suosikkiparin yhteisiä näytelmiä olivat muun muassa "Rouva Suorasuu", "Bajadeer" ja "Laitapuolella". 1920-luvulla operettitähti Hildén vieraili muun muassa Oulun Työväen Näyttämöllä. Vuosikymmenen lopulla hän siirtyi Viipurin Näyttämön apulaisohjaajaksi. Hän joutui eroamaan vuonna 1933 luottamuspulan takia ja kuoli seuraavana vuonna 45-vuotiaana.
Eine Laine kuvailee Hildéniä kirjassaan "Pitkä päivä paistetta ja pilviä" pitkäksi ja harteikkaaksi mieheksi, jolla oli erittäin pitkät jalat ja siniharmaat silmät. Hildén oli näyttämöllä toisinaan liiankin kiihkeä. Hän puristi eräässä operetissa Eine Lainetta ranteesta niin voimakkaasti, että tämän metallinen rannerengas murtui ja teki ihoon syvän haavan. Vastaavanlaisten ylikiihkeiden kohtausten jälkeen Hildénin työtoverit osasivat odottaa juomiskauden alkamista. Häntä ei näkynyt teatterilla pitkiin aikoihin, ja ohjelmistoa oli muutettava sen mukaisesti. Mia Backman oli kuitenkin pitkämielinen teatterinjohtaja. Töissä ollessaan Hildén pyrki korvaamaan hukatut viikot poikkeuksellisella paneutumisella työhön. Ulkoasustaan hän oli tarkka sekä näyttämöllä että sen ulkopuolella.
Sven Hildén näytteli muutamassa mykkäelokuvassa 1910- ja 1920-luvulla. Hänen ensiroolinsa valkokankaalla oli vuonna 1913 Lyyra Filmin 43-minuuttisessa mykkäelokuvassa "Verettömät", jonka ohjasi Kaarle Halme. Muita ovat "Suvinen satu" (1925), "Nuori luotsi" (1927), ja lyhytelokuva "Kesä" (1915).
Vuonna 1928 Hildén avioitui näyttelijä Aili Dagmar Kuutin kanssa.
Pärnunlahti

Pärnunlahti () on Riianlahden koillisosassa oleva merialue lounaisessa Virossa.
Pärnunlahden perukassa sijaitsevat Pärnun kaupunki ja Häädemeesten kunta.
Pinta-alaa lahdella on 411 km2. Suurin syvyys on vain 11 metriä.
Pärnunlahteen laskevista joista Pärnunjoki tuo vettä 80 prosenttia valuma-alueen vesistä. Lahden veden suolapitoisuus on vain 4 – 5 ‰.
Suomunjärvi

Suomunjärvi ("Suomusjärvi") on kirkasvetinen järvi Pohjois-Karjalassa Patvinsuon kansallispuistossa Lieksassa. Se kuuluu Koitajoen valuma-alueeseen. Järven pituus on viisi kilometriä ja leveys parhaimmillaan neljä. Siinä on useita saaria ja lahtia. Se sijaitsee harjualueella. Järvi on tunnettu hiekkarannoistaan, joita sillä on peräti 24 kilometriä. Järven syvyys vaihtelee eri osien välillä suuresti. Monin paikoin on matalikkoja ja jossakin kohdin taas on syvyyttä jopa 27 metriä.
Järvi on myös tunnettu kalaisuudestaan ja varsinkin muikuistaan. Suomun muikku on ollut kuulu runsaudestaan ja pehmeäruotoisesta laadustaan. Muikun lisäksi järvestä saadaan muun muassa siikaa ja säynävää eli säynettä. Joensuun yliopiston Karjalan tutkimuslaitos eli Mekrijärven tutkimusasema on tehnyt Suomunjärven kalastosta ja hydrologiasta laajan tutkimuksen vuosina 1973–1978, ja se jatkuu edelleen suppeampana. Vuosittain on seurattu kalaston ja varsinkin muikkukannan kokoa koenuottausten avulla. Järvi on valittu myös yhdeksi kolmesta pohjoiskarjalaisesta kohdejärvestä valtakunnalliseen vesistöseurantaan.
Järven ympäristössä on asuttu jo 1600-luvulla. Suomunjärvellä on ollut useita entisiä kalasaunoja ja -mökkejä, joista joitakin on jäljellä.
Järven rannalla on Patvinsuon kansallispuiston opastuskeskus Suomun luontotupa. Järven ympäri kulkee myös retkeilyreittejä telttailupaikkoineen.
Peugeot 605

Peugeot 605 on Peugeot’n vuosina 1989–1999 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi Peugeot 604- ja 505-mallit. Sen seuraajaksi tuli Peugeot 607.
Korkea varustelutaso, ylellinen sisusta ja hyvät ajo-ominaisuudet ovat 605:n vahvoja puolia, mutta kuten aiemminkin, Peugeot ei vieläkään pärjännyt suurten autojen markkinoilla Ranskan ulkopuolella.
Peugeot 605 perustuu erilaisesta korimallistaan huolimatta samalle pohjalevylle kuin samana vuonna esitelty Citroën XM. Muotoilultaan se oli hyvin samanlainen kuin vuonna 1987 markkinoille tullut pienempi 405. Tästä syntyi arvostelua, koska huomattavasti kalliimman 605:n katsottiin muistuttavan liian paljon luokkaa alemmaksi sijoittuvaa mallia. Auton mainetta heikensi alkuvuosien malleissa ilmenneet laatuongelmat, jotka liittyivät erityisesti sähköjärjestelmiin.
Vuonna 1995 malli sai uudelleenmuotoillut ajovalot ja uuden etupuskurin. Takavalojen laseista tuli aiempaa tummemmat. Samana vuonna esiteltiin 405-mallin korvannut 406, jolloin 605:n myyntiluvut putosivat huomattavasti.
Mauvais

Mauvais on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä voimakas superroisto. Hän esiintyi ensimmäisen kerran "Wolverine"-lehden numerossa 161. Mauvais on velho, joka saa voimaa kannibalismista ja on taistellut sekä Alfa-lentuetta että Wolverinea vastaan.
Historia.
Mauvais oli ranskalainen velho 1700-luvulla ja taisteli Ranskan ja Intian välisessä sodassa. Tämän sodan aikana hän joutui konfliktiin Pohjolan jumalten kanssa. Mauvais oli oppinut imemään voimaa syömästään ihmislihasta, ja hänestä tuli lähes kuolematon. Useita vuosia myöhemmin jumalat kuitenkin voittivat Mauvaisin ja vangitsivat tämän liikuntakyvyttömänä autiolle saarelle.
1900-luvulla Yhdysvaltain hallitus päätti rakentaa vankilan supervoimia omaaville rikollisille ja se rakennettiin tälle samalle saarelle. Myös Wolverine ja Peto olivat vangittuina tähän vankilaan. Vankilan vartijat löysivät jähmettyneen Mauvaisin ja jumalten kirous rikkoutui. 
Vartijat lupasivat Mauvaisille vapauden, jos tämä tappaisi Wolverinen. Mauvais suostui ja lähti vangitun Wolverinen kimppuun alkaen syödä tämän lihaa. Saatuaan voimansa takaisin Mauvais teleporttasi pois paikalta, mutta Wolverine selviytyi Sapelihampaan ansiosta.
Useita viikkoja myöhemmin Wolverine sattui näkemään Mauvaisin televisiossa. Tämä oli soluttautunut "Stay Alive" -televisiosarjaan (käytännössä "Selviytyjät" pohjoisessa) tappaen ja syöden kaikki kilpailijat. Wolverine matkusti välittömästi pysäyttämään Mauvaisin. 
Hän joutui kuitenkin Wendigon hyökkäyksen kohteeksi, minkä Mauvais oli suunnitellut halutessaan itselleen Wendigon voimat. Wolverine sai avukseen Alfa-lentueen, jonka kanssa hän voitti Wendigoksi muuttuneen Mauvaisin. Jumalat päättivät rangaista Mauvaisia ja lähettivät tämän Suurten Petojen valtakuntaan.
Matti Huutola

Matti Ilmari Huutola (s. 21. helmikuuta 1959 Rovaniemen mlk) on suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi Vasemmistoliiton kansanedustajana 1998–2003 ja SAK:n varapuheenjohtajana 2004–2020. Hän oli myös puolueensa varapuheenjohtaja 2001–2004.
Elämä.
Rovaniemen maalaiskunnan Lehtojärvellä varttunut Huutola valmistui kirvesmieheksi 1976 Rovaniemen teknisestä ammattioppilaitoksesta, jonka jälkeen hän työskenteli kirvesmiehenä Rovaniemellä vuoteen 1989 ja Rakennusliiton Lapin aluetoimitsijana 1990–1997. 
Kesäkuussa 1998 Huutola nousi eduskuntaan varasijalta Asko Apukan siirtyessä Kansaneläkelaitoksen johtoon. Hänet valittiin jatkokaudelle seuraavissa vaaleissa keväällä 1999. Samana vuonna Huutola toimi myös Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana. Kansanedustajana hän puolusti uskollisesti Vasemmistoliiton politiikkaa Lipposen II hallituksessa puolueensa oppositioita vastaan. Huutola kuului myös eri puolueista koottuun salaiseen ryhmään, joka Teollisuuden Voiman johdolla lobbasi eduskuntaa Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakennushankkeen kannalle. Vuoden 2003 vaaleissa hän putosi eduskunnasta oltuaan vaalipiirinsä kolmanneksi eniten ääniä saanut vasemmistoliittolainen Esko-Juhani Tennilän ja Markus Mustajärven jälkeen. Marraskuussa 2003 Huutola valittiin SAK:n varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2020 hän jäi eläkkeelle SAK:n varapuheenjohtajan ja järjestöjohtajan tehtävästä. 
Huutola oli Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja vuosina 2001–2004. Hän oli myös Rovaniemen maalaiskunnan kunnanvaltuuston jäsen 1993-2004. Eläkkeelle jäätyään Huutola on toiminut Eläkeläiset ry:n puheenjohtajana vuodesta 2021. Toukokuussa 2024 hänet valittiin järjestön johtoon toiseksi kolmivuotiskaudeksi. Vesa Sompin kirjoittama Huutolan elämäkerta ilmestyi vuonna 2020.
Perhe.
Matti Huutola on naimisissa. Perheessä on kolme lasta.
Rypypaikka

Rypypaikka on kanalintujen ja monen muunkin linnun, kuten varpusten, kylpemiseen käyttämä maapaljastuma. Linnut pyrkivät hiekkakylpyä käyttämällä pääsemään eroon höyhenpeitteensä loisista. Metsässä lintujen luontaisia rypypaikkoja ovat kaatuneen puun juurakon alle muodostuneet hiekkapaljastumat. Riistanhoidossa voidaan kanalinnuille tehdä maapaljastumia rikkomalla maankamara sopivista kohdista, missä on hienojakoista maa-ainesta. Eräät kulttuurimaisemat tarjoavat linnuille runsaasti hiekkapaikkoja hiekkakylpyjen ottamiseen. Esimerkiksi varpunen on innokas hiekkakylpijä.
Western Hemisphere Institute for Security Cooperation

Western Hemisphere Institute for Security Cooperation (WHISC tai WHINSEC), aikaisemmalta nimeltään School of the Americas (SOA), on Yhdysvaltain armeijan vuonna 1946 perustama koulutuskeskus. Vuoteen 2001 mennessä se oli kouluttanut yli 60 000 latinalaisamerikkalaista sotilasta tai poliisia. Laitos sijaitsee Fort Benningissä, Georgiassa.
Laitoksen mottona oli Libertad, Paz y Fraternidad (Vapaus, Rauha ja Veljeys) ja laitos toimi latinalaisamerikkalaisten antikommunististen hallintojen ja sissien tukijana ja kouluttajana. Useissa tapauksissa tukea voidaan pitää vähintäänkin kyseenalaisena, sillä kyseiset sissit ja hallinnot olivat tunnettuja ihmisoikeusrikkomuksistaan Latinalaisessa Amerikassa.
Ihmisoikeusrikkomukset.
Monia sissiryhmiä opastettiin kidutuksen käyttöön ja "pehmeisiin kohteisiin" kohdistuvan terrorin käyttöä "anti-kommunistisessa taistelussa". Ajatuksena oli että havaitessaan että vasemmistolainen hallitus ei kykene suojelemaan omia kansalaisiaan, kansa äänestäisi hallituksen pois demokraattisissa vaaleissa. Näkyvin esimerkki tästä ovat Nicaraguan Contra-sissit jotka terrorisoivat väestöä ja katolisia pappeja koko 1980-luvun kunnes 1990-luvun alussa Ortegan johtamat sandinistit menettivät valtansa vaaleissa.
Myös huomiota herättäneeseen San Salvadorin arkkipiispan Oscar Romeron murhaan otti osaa SOA:ssa koulutuksen saaneita sissejä. SOA:n roolia San Salvadorissa selvitti myös YK:n totuuskomissio.
SOA:ta vastaan on ihmisoikeusaktivistien toimesta järjestetty mielenosoituksia myös Yhdysvalloissa.
Aktiivisinta SOA:n toiminta oli Kylmän sodan aikaan.
MM-rallikausi 1995

MM-rallikausi 1995 oli järjestyksessään 23. MM-rallikausi. Kuljettajien mestaruuden voitti Colin McRae, josta tuli ensimmäinen brittiläinen ralliautoilun maailmanmestaruuden voittanut kuljettaja. Valmistajien mestaruuden voitti ensimmäisen kerran Subaru.
Kilpailukalenteri.
Kaudella 1995 osa tavallisista kilpailuista puuttui edellisenä vuotena aloitetun vuorottelukierron johdosta. Kaudella oli vain kahdeksan kilpailua, mutta ne kaikki laskettiin mukaan valmistajien mestaruussarjaan ja valmistajien oli osallistuttava jokaiseen kilpailuun. Kuljettajat pystyivät jättämään heikoimmat tuloksensa pois pistelaskusta. Safari-rallissa, Akropolis-rallissa, Argentiinan rallissa, 1000 järven rallissa (Suomessa) ja Sanremon rallissa ajettiin vain in kilpailut (FIA 2L Cup).
Tapahtumat.
Katalonian rallin jälkeen Subarulla tallikavereina ajaneet Colin McRae ja Carlos Sainz olivat tasapisteissä kauden viimeiseen kilpailuun lähtiessä. Katalonian rallissa Subaru käytti tallimääräystä kolmoisvoiton varmistamiseksi kun McRae oli seitsemän sekuntia Sainzin perässä.
Ennen Uuden-Seelannin rallia Sainz loukkasi oikean kätensä jänteet ja joutui jättämään rallin väliin leikkauksen vuoksi. Korsikan rallissa Bruno Thiry joutui keskeyttämään kilpailun johtopaikalta.
Kausi 1995 oli nykyisiin kausiin verrattuna lyhyt. Kauden suurimpana yllätyksenä voidaan pitää Toyota-tallin kiinnijäämistä laittoman turbon kuristimen käytöstä Katalonian rallissa. Mekanismilla kuristin siirtyi viisi millimetriä kauemmaksi moottorista ja ilmaa pääsi kuristimen ohi moottoriin. Rangaistuksena talli ja sen kuljettajat menettivät kaudella saavuttamansa pisteet. Kauden ennakkosuosikit Juha Kankkunen ja Didier Auriol jäivät ilman MM-pisteitä.
Muista tehdastalleista Mitsubishi ajatti Kenneth Erikssonia sekä Tommi Mäkistä, ja Fordilla ajoivat François Delecour ja Bruno Thiry.
Tulokset.
Kuljettajien mestaruus.
Hylätyt: Juha Kankkunen 62 p (3.), Didier Auriol 51 p (4.) ja Armin Schwarz 3 p (7.)
Valmistajien mestaruus.
Hylätyt: Toyota 86 p (3.)
Phonokol Records

Phonokol Records () on israelilainen levy-yhtiö. Se perustettiin vuonna 1982. Sen erikoisalaa ovat trance ja muu elektroninen musiikki. Yksi tunnetuimpia Phonokolille levyttäneitä artisteja on Astral Projection.
Depotlaastari

Depotlaastari on iholle liimattava lääkesäiliö. Sillä annostellaan lääkeainetta ihon kautta (transdermaalisesti). Sitä käytetään, kun halutaan lääkeaineen pitkäaikaista ja tasaista vaikutusta potilaaseen. 
Depotlaastarin kautta voidaan antaa esimerkiksi voimakkaita kipulääkkeitä tai nikotiinia. 
Eräs ihon kautta annettava voimakas kipulääke on Durogesic, joka on opioidi ja jonka vaikutusaika on noin 72 h / laastari. Durogesicin vaikuttava aine on synteettinen, voimakas opioidi fentanyyli.
Pekka Ravi

Pekka Tapani Ravi (s. 26. marraskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2003 ja 2007–2015.
Ravi valmistui peruskoulun luokanopettajaksi vuonna 1973 Joensuun korkeakoulusta ja humanististen tieteiden kandidaatiksi kaksi vuotta myöhemmin. Hän hoiti työuransa alussa opettajan sijaisuuksia Lieksassa vuosina 1969–1970 ja Liperissä 1973–1974 ennen siirtymistä lukion vakituiseksi tuntiopettajaksi Enoon vuonna 1975. Hän työskenteli Enon lukiossa vuoteen 1976, minkä jälkeen hän toimi vuodet 1976–1977 peruskoulun yleisaineiden opettajana Joensuussa ja 1977–1990 luokanopettajana samassa kaupungissa. Ravi toimi joensuulaisen Karsikon koulun rehtorina vuodesta 1990 vuoteen 2009.
Ravi valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1999 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Hän toimi ensimmäisellä edustajakaudellaan varsinaisena jäsenenä kahdessa valiokunnassa, hallintovaliokunnassa vuodesta 1999 ja perustuslakivaliokunnassa vuodesta 2000. Hän oli perustuslakivaliokunnan varajäsen huhtikuusta 1999 syyskuuhun 2000 ja lakivaliokunnan varajäsen koko vaalikauden. Ravi putosi eduskunnasta eduskuntavaaleissa 2003, joissa kokoomus menetti ainoan paikkansa Pohjois-Karjalassa, mutta palasi eduskuntaan eduskuntavaaleissa 2007. Hän toimi huhtikuusta 2007 kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana edellisen ryhmäjohtajan Jyri Häkämiehen aloitettua puolustusministerinä. Kesäkuussa 2011 Ravi valittiin eduskunnan 1. varapuhemieheksi. Ravi putosi eduskunnasta toistamiseen eduskuntavaaleissa 2015, joissa oli ehdolla kahden vaalipiirin yhdistämisen myötä syntyneessä Savo-Karjalan vaalipiirissä.
Ravi toimi Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1985–2012 ja puheenjohtajana 2005–2008. Joensuun kaupunginhallituksen puheenjohtaja hän oli vuodet 1986–1999. Ravi on Joensuun kaupunginhallituksen pitkäaikaisin puheenjohtaja. Hänelle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 2006. 
Ravi on ollut Kuntaliiton valtuuston jäsen 1993–1999 ja hallituksen jäsen 2001–2013. Hän on toiminut myös muun muassa Suomen museoliiton hallituksen puheenjohtajana.
Ravi on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Lightning to the Nations

Lightning to the Nations on Diamond Headin vuonna 1980 julkaisema studioalbumi. "Lightning to the Nations" on alun perin nimetön, ja sitä kutsutaan myös ”White Albumiksi”. Albumi tunnetaan heavy metal -yhtyeiden piirissä erittäin hyvin, esimerkiksi Metallica on tehnyt cover-versiot kappaleista ”The Prince”, ”Sucking My Love”, ”Am I Evil?”, ”It’s Electric” ja ”Helpless”. Levy julkaistiin Independentin nimissä, ja levy on nauhoitettu Old Smithy Recording Studiossa, Worcesterissä, Englannissa. 
”Am I Evil?”.
”Am I Evil?” on levyn kenties tunnetuin kappale, ja sitä pidetään todellisena mestariteoksena koko NWOBHM-genressä. Se on suosittu myös yhtyeen fanien keskuudessa ja kenties yhtyeen tunnetuin kappale. Kappale kertoo lapsesta, jonka äiti on poltettu elävältä noitavainon uhrina. Kun hän kasvaa aikuiseksi, hän lähtee kostamaan äitinsä tappaneille ihmisille.
Kappale on melko monimutkainen ja se jakautuu neljään osaan: hidas ja painostava, monumentaalinen intro on Gustav Holstin innoittama, ja se jatkuu Brian Tatlerin tapping-tekniikalla soittamaan sooloon. Tämän jälkeen kappale jatkuu normaaleilla heavy metal -riffeillä ja päättyy niin ikään kitarasoolo-osuuksilla.
Hoyt Corkins

Hoyt Corkins (s. Glenwood, Alabama) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Corkins on voittanut sekä World Series of Pokerissa että World Poker Tourilla. Hänet tunnetaan pelipöydässä käyttämästään cowboy-hatusta ja aggressiivisesta pelityylistään. Corkinsin lempinimiä ovat "Alabama Cowboy" ja "Nightmare Corkins". Phil Hellmuth on kutsunut häntä nimellä "Mr. All-In".
Corkins voitti WSOP-rannekkeen ja 96 000 dollaria vuoden 1992 $5,000 Pot Limit Omaha -turnauksessa. Sen jälkeen hän oli poissa pokeripöydistä 11 vuotta palaten vuonna 2003, jolloin Corkins voitti 1 089 200 dollaria WPT:n finaaleissa. Summa oli tuolloin kaikkien aikojen suurin WPT:ssä maksettu ykköspalkinto.
Alkuvuodesta 2004 Corkins sijoittui toiseksi Gus Hansenin jälkeen PokerStarsin Caribbean Poker Adventure -turnauksessa ansaiten 290 065 dollaria. Marraskuussa 2005 hän oli myös toinen World Series of Poker Tournament of Champions -kutsuturnauksessa Mike Matusowin voittaessa. Elokuussa 2006 Corkins oli WPT 2006 Legends of Poker -turnauksen kolmas (palkintosumma 381 540 dollaria) ja tammikuussa 2008 Gold Strike World Poker Openin WPT-turnauksen kakkonen (458 267 dollaria). Tammikuussa 2010 Corkins voitti WPT Southern Poker Championship turnauksen joka toi 739.486 dollarin ykköspalkinnon.
Vuoden 2007 WSOP:ssa Corkins voitti toisen rannekkeensa 2500 dollarin kuusikätisenä pelatussa no limit hold'em -turnauksessa. Ykköspalkinto oli 515 065 dollaria. 
Tammikuussa 2010 Corkinsin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5 miljoonaa dollaria. Pokerinpeluun lisäksi Corkins kasvattaa karjaa Alabamassa.
Terry Butcher

Terence Ian (”Terry”) Butcher (s. 28. joulukuuta 1958 Singapore) on englantilainen entinen maajoukkuetason jalkapalloilija ja nykyinen Skotlannin jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja. Pelaajaurallaan puolustajana pelannut Butcher muistetaan erityisesti ajastaan Ipswich Townissa, Rangersissa ja Englannin maajoukkueessa.
Butcher debytoi Ipswichissa vuonna 1978. Hyviä otteita seurajoukkueessaan esittänyt puolustaja debytoi Ron Greenwoodin valmentamassa Englannin maajoukkueessa vuonna 1980 ottelussa Australiaa vastaan. Seuraavana vuonna Ipswich voitti UEFA Cupin ja oli myös lähellä voittaa ensimmäisen liigamestaruuden 19. vuoteen, mutta Aston Villa vei lopulta voiton. Vuonna 1982 hänet valittiin nuorimpana pelaajana Englannin joukkueeseen vuoden 1982 MM-kisoihin Espanjaan. Hänet valittiin myös neljä vuotta myöhemmin 1986 MM-kisoihin, jossa Englannin tie katkesi puolivälierissä kun Argentiina voitti Diego Maradonan kahdella maalilla. 
Samana vuonna Ipswich joutui putoamiskarsintaan ja Butcherista tuli ensimmäisiä englantilaisia pelaajia ulkomailla, kun hän siirtyi Rangersiin. Joukkueen kapteeniksi nostettu puolustaja johdatti Rangersin kolmeen liigamestaruuteen neljän kauden aikana. Skotlannin liigacupia joukkue juhli kahdesti. Vuonna 1987 Butcher loukkaantui ja eikä voinut edustaa Englantia vuoden 1988 EM-kisoissa. Hänen poissaolonsa pakotti valmentaja Robsonin tekemään huomattavia muutoksia joukkueeseensa ja päätyi lopulta käyttämään puolustusparia Tony Adams ja Mark Wright. Englanti jäi alkulohkonsa viimeiseksi.
Vuoden 1990 MM-kisoihinkin valittu Butcher muodosti Wrightin, Des Walkerin, Stuart Pearcen, Gary Stevensin ja myöhemmin turnauksessa Paul Parkerin kanssa Englannin viiden miehen puolustuksen. Englanti selvisi aina välieriin saakka, jossa
Länsi-Saksa pudotti Englannin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Pronssiottelussakin Italia kaatoi Englannin.
Butcher pelasi kaikkiaan 77 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän lopetti maajoukkueuransa MM-kisojen 1990 jälkeen. Hän jätti Rangersin 15. marraskuuta 1990 ja ryhtyi Coventry Cityn pelaaja-manageriksi. Kuukautta vaille 32-vuotias Butcher oli nuorin sopimuksen tehnyt liigavalmentaja. Hän pelasi kuusi liigaottelua ennen kuin lopetti pelaajana. 
Helmikuussa 1993 Butcher ryhtyi Sunderlandin manageriksi. Putoamisvaaran vuoksi Butcher sai potkut joulukuussa. Butcher toimi vielä Motherwellin managerina ennen kuin Sydney FC palkkasi hänet 17. toukokuuta 2006, tehden kahden vuoden sopimuksen. Butcher sai potkut, kun Sydney jäi ulos finaalisarjasta 3–2 tappiolla Newcastle Jetsista.
Huhtikuussa 2007 Brentford ilmoitti palkanneen Butcherin managerikseen, mutta sai lähteä seurasta heikon menestyksen seurauksena jo joulukuussa. Muutamaa kuukautta myöhemmin Skotlannin jalkapallomaajoukkue nimitti Butcherin apuvalmentajaksi.
Seppo Vesiluoma

Seppo Vesiluoma (s. 1960) on suomalainen käsikirjoittaja.
Vesiluoma on kirjoittanut pääasiassa komediallisia sarjoja televisiolle, kuten "Pappa rakas" (1993), "Hyvien ihmisten kylä" (1993–1994) ja "Trasselirakastaja" (1999). 2000-luvulla Vesiluoma on tehnyt tiivistä yhteistyötä Mika Ripatin kanssa, mm. sarjojen "Siperian nero" (2000) ja "Seitsemän" (2001) parissa. Yhdessä Ripatin kanssa Vesiluoma on kirjoittanut myös ainoan pitkän elokuvansa "Vieraalla maalla" (2003). Vesiluoma on ollut mukana myös "Elämän suola" (1996–1998) -sarjan käsikirjoittajatiimissä.
Vesiluoma on opiskellut kauppatiedettä Vaasan yliopistossa, ja tehnyt ennen elokuva- ja tv-uraansa töitä mainostoimistossa.
Vesiluoma on perheensä esikoinen ja hänellä on pikkuveli.
Jussi Ahlroth

Jussi Ahlroth (s. 1973) on suomalainen kulttuuritoimittaja ja kriitikko. Hän on työskennellyt "Helsingin Sanomissa" vuodesta 2003 lähtien. Ahlroth arvioi muun muassa science fictionia, fantasiaa, uskontoihin liittyvää kirjallisuutta ja angloamerikkalaista sarjakuvaa. Ahlroth on kirjoittanut "Helsingin Sanomien" Nyt-liitteeseen "Game of Thrones" -televisiosarjan jaksoarvioita ja spekulaatioita.
Ahlroth on opiskellut yliopistossa yleistä kirjallisuustiedettä, teoreettista filosofiaa, semiotiikkaa ja folkloristiikkaa.
Ahlroth soitti Amorphiksen esimuodossa Abhorrencessa bassoa vuosina 1989–1990. Myöhemmin Ahlroth on soittanut rock-yhtye Spihassa, joka vaikutti vuosina 1999–2005. Vuonna 2006 ilmestyi Ahlrothin kirjoittama teos "Mie oon Lordi", joka kertoo suomalaisen Lordi-yhtyeen historiasta yhtyeen jäsenten lapsuudesta nykypäiviin saakka.
Ahlroth harjoittaa Tiibetin buddhalaisuuteen kuuluvaa Aro gTér -perinnettä. Hänen hengellinen nimensä on Ngakpa Trømtsal Dorje.
Genbölen lentokenttä

Genbölen lentokenttä on lentokenttä Genbölen kylässä Dragsfjärdin saaristossa Kemiönsaaren kunnassa. Kenttää ylläpitää Saariston ilmailukerho, jolla on oma lentokonehalli ja sen yläkerrassa kerhotila, jossa on mahdollista myös majoittua. Kenttä on yksityinen ja tarkoitettu vain ultrakevyille lentokoneille.
Genbölessä on yksi 630 metriä pitkä nurmipäällysteinen kiitotie.
Jyrki Mikkonen

Jyrki Aapeli Mikkonen (7. elokuuta 1909 Oulu – 15. tammikuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen kirjailija ja päätoimittaja, joka heti sodan jälkeen herätti huomiota julkaisemallaan "Vuoroloma"-romaanilla sekä "Punainen kyynel" -salapoliisiromaanilla. Hän käytti nimimerkkejä "Jahvetti" ja "Peilaaja".
Mikkosen vanhemmat olivat ylitarkastaja Aapo (Aapeli) Mikkonen ja opettaja Anni (Anna) Ryynänen. Hän asui vuoteen 1939 saakka Kuopiossa ja sen jälkeen Lappeenrannassa. Mikkonen meni naimisiin 1948 filosofian kandidaatti Eila Tellervo Lyytikäisen kanssa. 
Mikkonen oli Kuopiossa ilmestyneen Pohjois-Savo-lehden toimittajana ja toimitussihteerinä 1926–1937 ja lehden päätoimittajana 1938. Tämän jälkeen hän oli Lappeenrannassa ilmestyvän Etelä-Saimaa-lehden päätoimittajana 1939–1948 ja pakinoi sitten nimimerkillä "Peilaaja".
Mikkonen julkaisi myös tietokirjallisuutta, pakinoita ja lehtiartikkeleita.
Syyrusto

Syyrusto on yksi elimistön rustokudostyypeistä eli se kuuluu tukikudoksiin. Muita rustokudostyyppejä ovat lasirusto ja elastinen rusto. Syyrusto on tiivistä sidekudosta, jossa on soluväliaineen ympäröimänä rustosoluryhmiä. Syyrustoa esiintyy muun muassa nikamien välilevyissä, polven nivelkierukassa ja lantioliitoksessa. Syyrusto on ainoa rustotyyppi, joka sisältää tyypin 2 kollageenisäikeiden lisäksi tyypin 1 säikeitä.
Fourier'n luku

Fourier'n luku on dimensioton suure ja se kuvaa aineen lämmönjohtokykyä. Sitä käytetään erityisesti epästationäärisissä lämmönsiirtolaskuissa. 
formula_1
Biotin luku

Biotin luku on dimensioton suure ja se kuvaa materiaalin sisäisen lämmönsiirtymisvastuksen suhdetta ulkopinnan lämmönsiirtymisvastukseen.
formula_1
Ilse Rautio

Ilse Aulikki Rautio (s. 13. toukokuuta 1943 Jääski) on suomalainen toimittaja, näytelmäkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.
Rautio on työskennellyt toimittajana muun muassa "Helsingin Sanomissa" sekä kirjoittanut kuunnelmia ja näytelmiä. Suurelle yleisölle Rautio on kuitenkin tutuin televisiokäsikirjoituksistaan. "Rivitaloelämää" (1988) on kaksilapsisen perheen lähiöelämää kuvaava komediallinen sarja, jonka pääosissa näyttelivät Ismo Kallio ja Sinikka Sokka. Komediallinen linja jatkui myös "Ottaako sydämestä?" -sarjassa (1995–1996), joka sijoittuu terveyskeskukseen ja kertoo sen henkilökunnasta ja asiakkaista.
Draamasarja "Onnea vai menestystä" (1995) kuvaa kirjailija-avioliittoa. Vakavimmillaan Rautio on ollut sarjassa "Hurja joukko" (2002). Se on tarina teini-ikäisestä tyttöjoukosta, joka päättää kostaa ystävänsä raiskaajalle. Sarjan nimi viittaa Sam Peckinpahin samannimiseen elokuvaan, ja sen ohjasi Titta Karakorpi.
Ilse Raution puoliso on pakinoitsija Seppo Ahti. Heillä on kaksi lasta.
Fredric Jameson

Fredric Jameson (14. huhtikuuta 1934 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 22. syyskuuta 2024 Killingworth, Connecticut , Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuden- ja kulttuurintutkija ja marxilainen politiikan teoreetikko. Hänet tunnetaan parhaiten nykyajan kulttuuristen trendien analysoijana. Vaikutusvaltaisessa näkemyksessään hän kuvaa postmodernismin kulttuurin herpaantumiseksi globaalisti organisoidun kapitalismin paineen alla. Toisaalta Jameson katsoo, että tilannetta saattaa olla mahdollista kääntää ”kognitiivisen kartoituksen” keinoin utooppiseen suuntaan, jossa keskeistä olisi globaali luokkatietoisuus.
Jameson syntyi 1934 Clevelandissa Ohiossa ja muutti nuorena New Jerseyyn. Hän suoritti 1954 alemman korkeakoulututkinnon Haverford Collegesta ja maisterin tutkinnon Yalen yliopistosta 1956. Kolme vuotta myöhemmin hän valmistui tohtoriksi Yalesta.
Jamesonin ensimmäinen julkaisu "Sartre. The Origins of a Style" (1961) perustui hänen väitöskirjaansa, ja se sai vaikutteita hänen opettajaltaan Erich Auerbachilta. Hän keskittyi siinä Jean-Paul Sartren tyyliin, kerrontatapaan, arvoihin ja visioihin, eikä siinä ollut vielä Jamesonin myöhemmistä töistä tuttua marxilaisuutta.
Jameson kiinnostui marxilaisesta kirjallisuudesta Kuuban vallankumouksen ja Vietnamin sodan vastaisen liikkeen sekä uusvasemmiston nousun myötä. Häneen vaikuttivat erityisesti Ernst Bloch, Theodor Adorno, Walter Benjamin, Herbert Marcuse ja Georg Lukács.
Jameson tutki koko 1960-luvun marxilaista kirjallisuutta ja julkaisi 1971 teoksen "Marxism and Form. Twentieth Century Dialectical Theories of Literature", joka toi dialektisen uusmarxilaisen perinteen englanninkieliseen kirjallisuuteen. Jamesonin seuraavia merkittäviä teoksia olivat muun muassa "The Prison-House of Language" (1972), "Fables of Aggression: Wyndham Lewis, the Modernist as Fascist" (1979) ja "The Political Unconscious: Narrative as a Socially Symbolic Act" (1981).
Jamesonin luento ”Postmodernismi ja kulutusyhteiskunta” julkaistiin 1983 Hal Fosterin antologiassa "The Anti-Aesthetic". Luennon pohjalta laajennettu teos "Postmodernism, or, The Cultural Logic of Late Capitalism" ilmestyi 1991. Siinä hän tutkii postmodernismia marxilaisen kapitalismin teorian kautta. Hänen mukaansa postmodernismi on ”kapitalismin uusi kulttuurilogiikka”. Sirpaloitunut kuvakulttuuri ja estetisoituminen ovat osa uutta globaalin kapitalismin järjestelmää, ja siten postmodernismista on tullut valtakulttuuri.
Vuonna 1985 Jameson sai viran Duken yliopiston romaanisen filologian ja kirjallisuuden professorina. Vuonna 2013 hänestä tuli vielä vertailevan kirjallisuudentutkimuksen professori. Jameson kirjoitti viimeisiin vuosiinsa asti, ja vuonna 2024 hän julkaisi teoksen "Inventions of a Present: The Novel in its Crisis of Globalization".
Jameson sai uransa aikana useita tunnustuksia. Vuonna 2008 hänet palkittiin Holberg-palkinnolla.