tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Theodor Lessing

Theodor Lessing (8. helmikuuta 1872 Hannover – 31. elokuuta 1933 Marienbad) oli saksalainen juutalainen filosofi, joka oli saksalaisen elämänfilosofian ("Lebensphilosophie") edustajia.
Lessing oli kulttuurikriitikko, filosofinen pessimisti ja tahdonmetafyysikko, joka kirjoitti Arthur Schopenhauerin, Friedrich Nietzschen, Oswald Spenglerin ja Ludwig Klagesin perinteessä. Hänen mukaansa ihmisten peruselämänkokemukset olivat hätä ja kärsimys. Päinvastoin kuin Schopenhauer, Lessing ei kuitenkaan reagoinut tähän kannattamalla vetäytymistä yksinäisyyteen, vaan kannattamalla aktiivista toiminnan filosofiaa.
Kansallissosialistinen salamurhaaja ampui Lessingiä 30. elokuuta 1933, ja hän kuoli vammoihin seuraavana päivänä.
Tallelokero

Tallelokero on lukittava ja tukevan rakenteen avulla murtosuojattu eräänlainen pieni kassakaappi, joka on pankeissa tai muissa tallelokeropalvelua tarjoavissa yrityksissä sijoitettu useiden samanlaisten kanssa pankkiholviin, kassakaappiin tai muuhun turvalliseen tilaan. Tallelokeroa käytetään yleensä erilaisten arvokkaiden omaisuuserien kuten jalokivien, arvometallien, valuutan tai tärkeiden asiakirjojen, kuten testamentin, osakekirjojen tai omistustodistusten säilyttämiseen, joiden muualla säilyttämistä tallettaja ei pidä turvallisena mahdollisen esimerkiksi varkauden, tulipalon, tulvan tai ilkivallan takia.
Yleensä asiakas maksaa pankille vuokraa tallelokeron käytöstä. Tallelokero voidaan avata vain vuokraajalle annetulla avaimella, pankin vartijan avaimella, oikeutetulla allekirjoituksella tai mahdollisella salasanalla tai koodilla. Lisäksi jotkin pankit ovat ottaneet käyttöön biometrisiä turvallisuusvarmenteita lisäämään turvallisuutta.
Tallelokerot hotelleissa.
Monet hotellit tarjoavat asukkailleen mahdollisuutta säilyttää passeja, matkalippuja, rahaa ja muuta arvokasta varkailta suojassa joko huoneissa sijaitsevissa tallelokeroissa tai hotellin vastaanoton kassakaapissa. Huoneiden tallelokerot on yleensä kiinnitetty vaatekomeroihin tai muihin kiinteisiin rakenteisiin. Tallelokeron lukko voi toimia erillisellä avaimella tai sähköisen koodin eli asukkaan valitseman numerosarjan avulla.
Pankkien tallelokerot Suomessa.
Pankkien konttoreissa tallelokeroita voi olla tarjolla erikokoisia, jolloin myös vuokrahinta riippuu lokeron tilavuudesta. Tallelokeron vuokrasopimuksen voi tehdä tilinkäyttösopimuksen tavoin myös useammalle henkilölle, kuten pariskunnalle, joko niin että kaikkien tai vain yhden heistä on oltava läsnä tallelokeroa avattaessa.
Kun pankin tallelokeron vuokraaja kuolee, tieto tallelokeron olemassaolosta kulkeutuu muiden asiakkuustietojen mukana omaisille ja tallelokeron sisältö lasketaan mukaan vainajan omaisuuteen. Kuolinpesän osakas tai osakkaat on oikeutettu luetteloimaan tallelokeron sisällön pankin toimihenkilöiden läsnä ollessa. Luetteloinnista laaditaan pöytäkirja, jonka allekirjoittavat paikalla olleet.
Pelkkien asiakirjojen säilytykseen ei välttämättä tarvitse vuokrata pankin tallelokeroa, vaan vaihtoehtona on pankin tarjoama asiakirjojen säilytyspalvelu. Muita pankkien tarjoamia talletuspalveluja ovat suljettu säilytys ja sinettisäilytys.
Muut lukittavat säilytyslokerot.
Tallelokeron kaltaisia vuokrattavia ja lukittavia säilytyslokeroita ovat myös muun muassa liikenneasemien matkatavaralokerot ja postitoimistojen postilokerot. Numerokoodeilla lukittaviin säilytyslokeroihin perustuu myös postin pakettiautomaattipalvelu, kuten Suomessa ja Virossa toimiva Smartpost.
Lukittavia lokeroita henkilökohtaisten tavaroiden pysyvään tai tilapäiseen säilytykseen on myös kouluissa, työpaikoilla, liikuntapaikkojen pukuhuoneissa sekä kauppojen ja julkisten palvelulaitosten auloissa. Myös kerros- ja rivitalojen postinjakelu tapahtuu monissa maissa asuntokohtaisten postilaatikoiden ja -luukkujen sijasta keskitetysti sijaitseviin, lukittaviin postilokeroihin.
Jean-Denis Bredin

Jean-Denis Bredin (17. toukokuuta 1929 Pariisi – 1. syyskuuta 2021) oli ranskalainen asianajaja ja kirjailija sekä Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
Hän on suorittanut Pariisin yliopistossa oikeustieteen (yksityisoikeus) tohtorin tutkinnon ja samassa yliopistossa filosofian maisterin tutkinnon. Hänen suoritti vuonna 1957 agregaatio-tutkinnon yksityisoikeudessa.
Vuonna 1950 hänet hyväksyttiin asianajajaharjoittelijaksi Pariisin tuomioistuimeen, ja seuraavana vuonna hän sai tehtäväkseen toimia harjoittelun pääsihteerinä. Vuonna 1957 hänet hyväksyttiin Rennesin yliopiston professoriksi, kun oli ensin suorittanut agregaatio-tutkinnon, joka sen opettajilta vaaditaan.
Hänet nimitettiin Lillen yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan professoriksi, ja vuonna 1968 hän aloitti yhteistyön Edgar Fauren kanssa yliopistojen opetusuudistuksen. Vuonna 1969 hänet nimitettiin Pariisin yliopiston, jossa hän opetti vuoteen 1993, jolloin hänet nimitettiin emeritusprofessoriksi.
Hän oli hallituksen luotettava erilaisten uudistusten edistäjä, siksi hänet nimitettiin vuonna 1981 Comission Moinot'n varapuheenjohtajaksi. Komission tavoitteena oli selvitellä ja pohtia audiovisuaalista toimintaa Ranskassa. Nimitys oli perusteena vuonna 1982 tapahtuneelle nimitykselle elokuvan uudistuskomitean puheenjohtajan tehtävään.
Vuodesta 1982 lähtien hän toimi Ranskan kansalliskirjaston hallituksen puheenjohtajana. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1986.
Vuonna 1989 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Yigael Yadin

Yigael Yadin (), syntyjään Yigal Sukenik () (20. maaliskuuta 1917 Jerusalem, Osmanien valtakunta – 28. kesäkuuta 1984 Jerusalem, Israel) oli israelilainen arkeologi, poliitikko ja Israelin puolustusvoimien toinen pääesikunnan päällikkö.
Yadin syntyi vuonna 1917 Jerusalemissa. Hänen isänsä oli arkeologi Eliezer Sukenik. Yadin liittyi Haganahiin vuonna 1933. Hänestä tuli järjestön merkittävä johtohahmo ja oli suunnittelemassa monia taktiikoita, joita käytettiin itsenäisyyssodassa. Vuonna 1949 Yadinista tuli Israelin puolustusvoimien toinen pääesikuntapäällikkö.
Yadin erosi puolustusvoimista 1952 ja jatkoi arkeologian opintoja Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja sai vuonna 1955 tohtorin arvonimen Kuolleenmeren kääröihin liittyvistä tutkimuksistaan. Vuonna 1970 Yadin valittiin Jerusalemin heprealaisen yliopiston Arkeologian instituutin johtoon. Yadin suoritti myös useita kaivauksia muun muassa Hazorissa, Masadassa ja Megiddossa. Hän työllisti tuhansia ihmisiä laajoissa kaivauksissaan ja vaikutti kokonaisuudessaan suhtautumiseen alaan.
Yadin siirtyi politiikan puolelle vuonna 1967, kun hänestä tuli pääministeri Levi Eshkolin sotilaallinen neuvonantaja. Hän pysyi armeijan palveluksessa vuoteen 1976, jolloin hän oli perustamassa Tenoa'a Demokratit le-Shinui -puoluetta, jonka päämääränä oli vaaliuudistus. Seuraavan vuoden vaaleissa puolue sai yhteensä 15 paikkaa knessetistä. Puolue hajosi jo vuonna 1979, mutta vuodesta 1977 apulaispääministerinä ollut Yadin jatkoi tehtävässä vuoteen 1981.
Yadin jätti politiikan vuonna 1981 ja jatkoi tutkimustyötä. Hän kuoli vuonna 1984.
Juhani Paasivirta

Juhani Paasivirta (12. maaliskuuta 1919 Kemi – 11. heinäkuuta 1993 Turku) oli suomalainen historiantutkija ja professori. 
Paasivirran vanhemmat olivat lehtori Yrjö Paasivirta ja Maija Ahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1937 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 sekä väitteli tohtoriksi 1947. Paasivirta oli naimisissa vuodesta 1953 keramiikkataiteilija Maija-Liisa Pääkkösen kanssa.
Paasivirta toimi Turun tyttölyseon historian ja yhteiskuntaopin vanhempana lehtorina 1949–1965 ja Helsingin yliopiston poliittisen historian dosenttina vuodesta 1951. Hän oli Turun yliopiston poliittisen historian professorina vuosina 1965–1983 ja toimi yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina 1969–1971. Paasivirta toimi myös luennoitsijana Työväen akatemiassa 1955–1962 ja ammattiyhdistysopistossa 1954–1958. Paasivirta oli Turun kaupunginvaltuutettuna 1951–1953, Suomen valtuuskunnan jäsenenä YK:n yleiskokouksessa 1961 ja Unescon yleiskokouksessa 1970. Hän oli ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä 1966–1974, "Nordisk samarbetskommitté för internationell politikin" jäsenenä vuodesta 1968 ja Neuvostoliittoinstituutin jäsenenä 1968–1974.
Teoksia.
Paasivirran tutkimuskohteita olivat muun muassa Suomen itsenäistyminen ja Suomen asema kansainvälisessä yhteisössä.
Johan Nykopp

Johan Albert Nykopp (27. toukokuuta 1906 Le Vésinet, Ranska – 28. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja vuorineuvos, joka siirtyi pitkän diplomaattiuran jälkeen 1950-luvun lopulla elinkeinoelämän palvelukseen toimien ensin Suomen Työnantajain Keskusliiton toimitusjohtajana ja sitten Oy Tampella Ab:n toimitusjohtajana vuosina 1962–1972.
Ura.
Johan Nykoppin vanhemmat olivat lähetystöneuvos Albert Olof Nykopp ja Anna-Lisa Tilgmann. Hänen veljiään teollisuusjohtajana tunnetut Marcus Nykopp ja Ruotsissa lehtimiehenä toiminut Carl-Adam Nycop. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1930 Bertha Marianne Achilles, jonka kanssa hänellä oli kolme lasta. Nykopp kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1928.
Nykopp toimi 1930-luvulla pitkään diplomaattina Neuvostoliitossa, ensin lähetystöavustajana Moskovassa vuosina 1931–1935 ja sen jälkeen varakonsulina Leningradissa vuosina 1935–1937. Helmi-maaliskuussa 1939 Nykopp oli jäsenenä suomalaisten kauppavaltuuskunnassa. Hän osallistui syksyllä 1939 J. K. Paasikiven mukana talvisotaa edeltäneisiin Moskovan neuvotteluihin suomalaisvaltuuskunnan sihteerinä. Nykopp osallistui Paasikiven luotettuna myös talvisodan päättymiseen johtaneisiin Moskovan rauhanneuvotteluihin maaliskuussa 1940 ja toimi sen jälkeen lähetystösihteerinä Moskovassa. Nykoppia arvostettiin Neuvostoliitossa. Josif Stalin tervehti häntä Moskovassa vuonna 1946 käytyjen kauppaneuvottelujen yhteydessä poikkeuksellisen lämpimästi ”vanhana ystävänä”.
Sotavuosien jälkeen Nykopp toimi ulkoministeriön kauppapoliittisen osaston apulaispäällikkönä vuosina 1945–1947 ja osastopäällikkönä vuoteen 1951 saakka. Hän palasi Moskovasta kauppaneuvotteluista 24. helmikuuta 1950, jolloin hänen tilalleen nimitettiin Uuno Takki. Nykopp oli Suomen Yhdysvaltain lähettiläs vuosina 1951–1954 ja suurlähettiläs vuosina 1954–1958 sekä samalla lähettiläänä Kuubassa 1951–1958, Kolumbiassa 1954–1958, Venezuelassa 1954–1958 ja Meksikossa 1951–1958.
Suurelle yleisölle Nykopp tuli tutuksi 1970-luvun lopulla esitetyssä "Sodan ja rauhan miehet" -televisiosarjassa, jossa häntä näytteli Ilmari Saarelainen.
Xiaolin Showdown

Xiaolin Showdown on yhdysvaltalainen Warnerin tuottama Daytime Emmy -palkittu animaatiosarja, jonka loi Christy Hui. Sarjasta tuotettiin yhteensä 52 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuosien 2003–2006 välisenä aikana.
Sarjassa seurataan nuoren taistelija nelikon (Omi, Raimundo, Kimiko ja Clay) harjoittelua ja taistelua pahuutta vastaan. Nelikon tehtävänä on kerätä kaikki muinaiset esineet nimeltä Shen Gong Wu heidän muotoa muuttavan lohikäärmeensä Dojo Kanojo Chon johdolla. Esineet pitävät hallussaan taianomaisia voimia, jotka heidän on löydettävä ennen vihollisiaan ja erityisesti Jack Spiceria. Jaksot keskittyivät usein muinaisien esineiden jahtaamiseen ja kun hyvä ja paha löysivät saman esineen yhtä aikaa, heidän täytyi haastaa toisensa kaksintaisteluun nimeltä Xiaolin Showdown, jonka voittaja saisi pitää muinaisen esineen.
Hahmot.
Omi hallitsee vesielementin ja oli ensimmäinen harjoittelija mestari Fungin opissa. Pienikokoisella Omilla on tapana olla hyväuskoinen, mutta kykenee myös olemaan itsekäs, jonka seurauksena Omi saa opetuksensa Fungilta.
Raimundo Pedrosa hallitsee ilmaelementin ja on ryhmänsä itsepäisin jäsen, mutta tekisi mitä vain pelastaakseen ystävänsä. Ryhmänsä kapinallisena Raimundo usein yllyttää hyväuskoista Omia tekemään typeriä temppuja. Huolimatta siitä hän rauhallinen vitsailija, joka on kotoisin Brasiliasta.
Kimiko Tohomiko hallitsee tulielementin ja on ryhmänsä ainut tyttö. Hänen isänsä on tunnettu japanilainen liikemies, jonka myötä Kimikolla on usein viimeisimmät elektroniset laitteen, kuten esimerkiksi uusin puhelin. Hänellä on myös tapana vaihtaa hiustyyliään sekä vaatetustaan lähes jokaisessa jaksossa. Kimiko käyttäytyykin Omille, kuin sisko ja saattaakin välillä hermostua hyvin äkkiä poikien loukkauksista ollessaan ryhmänsä ainut tyttö.
Clay Bailey hallitsee maaelementin ja on ryhmänsä vahvin jäsen. Teksasista kotoisin oleva Clay on ystävällinen ja huumorintajuinen, jolla riittää viisautta. Hän hallitsee taistelulajin nimeltä Tai Chi.
Flavio Caballero

Flavio Caballero (s. 6. lokakuuta 1958 Cartagena, Kolumbia) on kolumbialainen näyttelijä.
Lapsena Caballero oli kiinnostunut sekä näyttelemisestä että psykologiasta. Lukiossa hän kiinnostui psykologiasta yhä enemmän ja meni collegeen lukemaan sitä. Lopulta hän kuitenkin alkoi menettää kiinnostuksensa siihen, vaikka psykologiasta oli tulossa hänen uransa ja alkoi sen sijaan miettiä mahdollisuuksiaan näyttelijänä. Hän aloitti näyttelijäopinnot Kolumbiassa "Instituto de Arte Dramatico Juana Sujossa".
Caballero muutti Caracasiin, Venezuelaan ja jatkoi näyttelijäopintojaan "Instituto Nacional de Teatro de Caracasissa". Hän opiskeli näyttelemistä myös Yhdysvalloissa ja Brasiliassa.
Vuonna 1971 Caballero esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan "Il Corsaro Nero", jonka tuotanto oli italialais-espanjalais-ranskalainen. Tämän jälkeen Caballero näytteli ainakin seitsemässä näytelmässä. Vuonna 1979 hän näytteli ensimmäistä kertaa venezuelalaisessa elokuvassa "El Rebaño de los Angeles". Vuonna 1982 hän esiintyi ensimmäisessä telenovelassaan "La Señorita Perdomo". Sen jälkeen hän näytteli ainakin kuudessatoista eri telenovelassa.
Caballeron uran tärkein vuosi oli 1989, jolloin hän esiintyi telenovelassa "Amanda Sabater", joka levisi kansainvälisesti muun muassa Meksikoon, Puerto Ricoon ja Yhdysvaltoihin.
Helge Seppälä

Helge Emil Seppälä (8. marraskuuta 1924 Jyväskylä – 1. toukokuuta 2017 Espoo) oli suomalainen upseeri, yleisesikuntaeverstiluutnantti ja sotahistorioitsija.
Seppälän vanhemmat olivat liikkeenhoitaja Emil Seppälä ja Elsa Irene Kuusela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja kävi Kadettikoulun 1951 sekä suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon Sotakorkeakoulussa 1960. Seppälästä tuli vänrikki 1950, luutnantti 1952, yliluutnantti 1955, kapteeni 1958, majuri 1964 ja everstiluutnantti 1971.
Seppälä osallistui Itä-Karjalan miehitykseen jatkosodan aikana, ja kirjoitti kokemustensa perusteella kirjan "Suomi miehittäjänä 1941-1944", joka ilmestyi 1989. Kirjassa Seppälä nostaa esille varsinkin sotilashallinnon harjoittaman suomalaistamispolitiikan, ja siihen liittyvät keskitysleirit.
Seppälä toimi Mikkelin läänin kansanhuoltopiirin tarkkailijana ja piiritarkastajana 1946–1949, tykistörykmentin koulutusupseerina 1951–1955, Tykistökoulun opettajana 1956–1958 ja sotahistorian opettajana Rannikkotykistökoulussa, Kadettikoulussa, Pioneerikoulussa, Viestikoulussa, Huoltokoulussa, Ilmatorjuntakoulussa ja Taistelukoulussa 1965–1976.
Seppälä oli pääesikunnan toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1960–1965, Sotahistorian tutkimuslaitoksen toimistopäällikkönä 1965–1967 ja Sotakorkeakoulun sotahistorian opettajana 1967–1974. Hän oli "Tiede ja ase" -julkaisun toimitussihteerinä 1965–1967 ja toimituskunnan jäsenenä 1968–1976 sekä Suomen sotatieteellisen seuran sihteerinä 1965–1967 ja seuran johtokunnan jäsenenä 1968–1975.
L. J. van Zyl

Louis Jacobus van Zyl (s. 20. heinäkuuta 1985 Bloemfontein) on eteläafrikkalainen pikajuoksija, joka kilpailee pääasiassa 400 metrin aitajuoksussa.
Hänen suurimpia saavutuksiaan 400 metrin aidoissa ovat MM-pronssi Daegussa 2011, alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus 2002, Kansainyhteisön kisojen kulta 2006 ja hopea 2010, Afrikan mestaruus 2006, 2008 ja 2010, Afrikan kisojen kultamitali 2007, Maailmancupin kakkossija 2006 sekä n kakkossija ja . Pitkässä viestissä hänen suurimmat saavutuksensa ovat Afrikan mestaruus 2008, MM-hopea 2011, Kansainyhteisön kisojen hopea 2006 ja alle 20-vuotiaiden MM-hopea 2004. Juniorien MM-kilpailussa hän sai pronssia sekaviestissä 2001. 
Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui 400 metrin aidoissa kuudenneksi. Kaksi vuotta myöhemmin Osakan MM-kilpailuissa hän karsiutui jo alkuerissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi. Ennen Berliinin MM-kilpailuja 2009 hänellä oli kauden kärkitulos 47,94 s, mutta Berliinissä hän karsiutui välierissä. Hän karsiutui alkuerissä Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013 sekä välierissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Hans Driesch

Hans Adolf Eduard Driesch (28. lokakuuta 1867 – 16. huhtikuuta 1941) oli saksalainen biologi ja filosofi. Hän toimi biologian professorina Heidelbergin yliopistossa. Filosofina hänet voidaan lukea saksalaisen elämänfilosofian ("Lebensphilosophie") edustajiin.
Driesch tutki muun muassa embryologiaa eli sikiöiden kehitystä. Hän osoitti vuonna 1895 kokeiden perusteella, että hedelmöittyneistä munasoluista oli mahdollista poistaa osia ilman että tämä vaikutti kehittyneisiin sikiöihin. Tätä pidettiin todisteena siitä, että mikä tahansa alkuperäisen munasolun osa kykeni muodostamaan minkä tahansa osan lopullisesta sikiöstä.
Filosofiassa Drieschin ajattelu oli vitalistista. Hän katsoi, että sikiönkin kehityksessä havaittava elämän autonomia ja organismissa vaikuttava muodon antava tekijä on Aristoteleelta lainatulla termillä "entelekheia", jotain jolla on oma päämääränsä itsessään. Hän käytti tästä myös nimitystä "psykoidi", jolla hän tarkoitti entiteettiä, jolla on psyykkistä potentiaalia, joka ilmenee ei-avaruudellisena, intensiivisenä ja kvalitatiivisena ennemmin kuin avaruudellisena, ekstensiivisenä ja kvantitatiivisena. Drieschin ajattelu kohtasi suurta vastustusta.
Lauri Korpela

Lauri Arnold Korpela (myös Lasse Korpela, 15. lokakuuta 1891 Lapinjärvi – 12. kesäkuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä. Varsinaiselta ammatiltaan Korpela oli rautatievirkailija ja näytteli harrastelijateattereissa 1910-luvulta alkaen sekä noin kolmessakymmenessä elokuvassa 1929–1956.
Korpela kävi keskikoulun ja hakeutui valtionrautateiden palvelukseen, toisen lähteen mukaan huolinta-alalle. Vuosina 1920–1943 hän toimi liike-elämässä, mutta palasi sitten rautateiden hallintoon. Hän toimi myös tulkkina ja kielenkääntäjänä. 1910-luvulla hän osallistui harrastajanäyttelijänä Aino Haverisen, Oskar Krabben ja Felix Borgin teatterikiertueisiin sekä Sonja Lerftin ruotsalaiseen turneeseen.
Korpela näytteli ensimmäisen elokuvaroolinsa Kalle Kaarnan elokuvassa "Työn sankarilaulu" (1929). Korpela teki tunnetuimmat roolinsa Teuvo Tulion elokuvissa, joiden vakiokaartiin hän kuului. Hän näytteli muun muassa Olavin isää elokuvassa "Laulu tulipunaisesta kukasta" (1938) ja Aarnen isää elokuvassa "Sellaisena kuin sinä minut halusit" (1944). Korpela oli kaksikielinen, ja hän näytteli pari kertaa myös elokuvien ruotsinkielisissä versioissa. Korpela nähtiin myös muun muassa elokuvissa "Laivan kannella" (1938), "Vieras mies tuli taloon" (1938), "Herra Lahtinen lähtee lipettiin" (1939) ja "Pikajuna pohjoiseen" (1947).
Korpela kuoli 62 vuoden ikäisenä vuonna 1954, mutta hänet nähtiin vielä postuumisti pienessä sivuroolissa Tulion elokuvassa "Olet mennyt minun vereeni" (1956).
James Merrill

James Ingram Merrill (3. maaliskuuta 1926 New York – 6. helmikuuta 1995 Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hänet palkittiin Pulitzer-palkinnolla teoksestaan "Divine Comedies" vuonna 1977. 
Merrill aloitti uransa nuorena: hän oli vasta 16-vuotias, kun hänen varhaisimpia kirjoituksiaan jo julkaistiin. Merrill opiskeli Lawrenceville Schoolissa ennen joutumistaan Yhdysvaltain armeijaan (1944), jossa hän palveli kahdeksan kuukautta. Palveluksen jälkeen hän jatkoi opintojaan Amherst Collegessa, josta hän valmistui vuonna 1947. 
Merrill oli avoimesti homoseksuaali ja eli vuosikymmeniä yhdessä kumppaninsa David Noyes Jacksonin kanssa. Merrillin eeppinen runoelma "The Changing Light at Sandover" (1976–1982), jonka ensimmäinen osa "The Book of Ephraim" voitti runouden Pulitzer-palkinnon, syntyi Merrillin ja Jacksonin ouija-lautasessioiden tuloksena. 
Merrill kuoli sydänkohtaukseen 68-vuotiaana.
Kauhsen

Kauhsen oli Willi Kauhsenin perustama saksalainen Formula 1 -talli, joka osallistui kahteen osakilpailuun kaudella . Molemmissa kilpailuissa tallin italialainen kuljettaja Gianfranco Brancatelli karsiutui Klaus Kapitzan suunnittelemalla WK-autolla.
Suurin osa tallin kalustosta myytiin Merzario-tallille.
Vladimír Holan

Vladimír Holan (1905 Praha, Böömi – 1980 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen runoilija. Hän kirjoitti poliittisia runoja, joissa on kielellisiä uudismuodosteita ja yllättäviä metaforia. Hänen tuotantonsa oli julkaisukiellossa 1948–1963. 
Holanin ilmaisu oli usein abstraktia. Hän kirjoitti jo 1930-luvulla tunnettuja poliittisia runoja.
Akira Mutō

Akira Mutō (, ) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraali toisessa maailmansodassa.
Sodan aikana Mutō toimi muun muassa huhtikuusta 1942 lokakuuhun 1944 2. Keisarillisen Kaartindivisioonan komentajana, sotilasasiain toimiston päällikkönä ja vuonna 1945 Filippiineillä esikuntapäällikkönä.
Mutō tuomittiin Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa kuolemaan sotarikoksista. Hänet todettiin vastuulliseksi sotavankien ja siviilien näännyttämisestä nälkään, kidutuksista, murhista ja yleensä "sodan lakien" rikkomisesta. Hän oli myös osavastuussa Nanjingin verilöylystä. Hänen omaa vakuutteluaan syyttömyydestä pidettiin "uskomattomana". Mutō teloitettiin hirttämällä.
William Langland

William Langland (noin 1330 – 1386 tai 1387) oli englantilainen kirjailija, joka julkaisi 1300-luvun kuuluisan kertomarunoteoksen "The Visions of Piers the Plowman" (kolme versiota: 1362, 1377 ja 1392). Tiedot Langlandin omista elämänvaiheista ovat miltei olemattomat. 
Langland oli saanut huolellisen teologisen sivistyksen ja siirtyi synnyinseudultaan Shropshiren kreivikunnasta Lontooseen, missä hän elätti itseään virsienlaulajana ja rukoilijana. Langlandin pääteos "Visions concerning Piers the plowman" on voimakas runoelma, jossa hän ivaa kaikkia säätyjä Pietari-kyntäjän kannalta. Langland ei ollut suuri taiteilija, mutta itsenäinen ja voimakas luonne, jonka vaikutus oli tuntuva, varsinkin Englannin reformaattoriin John Wycliffeen. Langlandin teosten laitoksen on toimittanut muun muassa Walter William Skeat (1886).
Runoteos on uudella englanninkielellä kirjoitettu allegorinen runo, jossa on käytetty alkusoinnullista runomittaa. Teoksessa yhdistyvät allegoria, teologia, yksinkertainen moralismi ja yhteiskunnallinen satiiri.
Edward Stettinius, Jr.

Edward Reilly Stettinius, Jr. (22. lokakuuta 1900 Chicago – 31. lokakuuta 1949 Greenwich) oli Yhdysvaltain ulkoministeri vuosina 1944–1945 Franklin D. Rooseveltin ja Harry S. Trumanin hallituksissa.
Stettiniuksella oli hyvä tausta aloittaa ulkoministerinä vaativassa maailmanpoliittisssa tilanteessa. Hän oli toiminut sotatuotannossa ja maanpuolustuksessa sekä Lend-Lease -ohjelman päällikkönä ja presidentin erityisavustajana.
Ulkoministerinä Stettinius seurasi presidentti Franklin D. Rooseveltia Jaltan konferenssiin helmikuussa 1945. He tapasivat Britannian Winston Churchillin ja Neuvostoliiton Josif Stalinin keskustellakseen sellaisista kysymyksistä kuin Tyynenmeren sota Japanin kanssa, Itä-Euroopan tuleva poliittinen asema. ja mitä pitäisi tehdä Saksan kanssa sen antautumisen jälkeen.
Stettinius johti Yhdysvaltojen valtuuskuntaa Yhdistyneiden kansakuntien konferenssissa, San Franciscossa 25. huhtikuuta - 26. kesäkuuta 1945, jossa perustettiin Yhdistyneet Kansakunnat 50 valtion edustajien voimin.
Stettinius erosi ulkoministerin tehtävästään 27. kesäkuuta 1945 ja siirtyi Yhdysvaltain ensimmäiseksi suurlähettilääksi Yhdistyneissä Kansakunnissa. Hän erosi kesäkuussa 1946, koska presidentti Harry S. Truman kieltäytyi käyttämästä Yhdistyneiden Kansakuntien foorumia ratkaisemaan kasvavat Neuvostoliiton ja Amerikan väliset jännitteet.
Graham Smith

Donald Graham Smith (s. 9. toukokuuta 1958, Edmonton, Alberta) on entinen kanadalainen uimari ja olympiahopeamitalisti.
Ura.
Smith aloitti uinnin harrastamisen isänsä Donin valmennuksessa vuonna 1964. Hän voitti ensimmäisen nuorten Kanadan-mestaruutensa kymmenvuotiaana. Ensimmäisiin kansainvälisiin aikuisten arvokilpailuihinsa hän osallistui vuonna 1975, jolloin käytiin pitkän radan MM-kilpailut Kolumbian Calissa.
Smith voitti olympiahopeaa 4×100 metrin sekauintiviestistä kesäolympialaisissa 1976, jotka järjestettiin Smithin kotimaassa Kanadassa. Viestissä uivat myös Stephen Pickell, Clay Evans ja Gary MacDonald. Smith osallistui kilpailuissa myös 100 ja 200 metrin rintauinteihin, joissa hän sijoittui kummassakin neljänneksi, sekä 400 metrin sekauintiin, jossa hän sijoittui viidenneksi.
Smith rikkoi uransa aikana kaksi kertaa 200 metrin sekauinnin maailmanennätyksen, ensimmäistä kertaa 23. elokuuta 1975, Kansas Cityssä, ajalla 2.06,08. Neuvostoliittolainen Aleksandr Sidorenko kuitenkin rikkoi ennätyksen elokuussa 1977. Smith sai ennätyksen uudelleen haltuunsa, uituaan ajan 2.04,39, The Woodlandsissa, Texasissa. Smithin ja Sidorenkon välissä ennätystä oli ehtinyt pitää myös yhdysvaltalainen Steve Lundquist. Smith ehti kuitenkin hallita ennätystä toistamiseen vain 24 päivää, jolloin sen rikkoi yhdysvaltalainen Jesse Vassallo.
Vuoden 1978 Kansainyhteisön kisoissa, kotikaupungissaan Edmontonissa, Smith voitti ensimmäisenä uimarina kuusi kultamitalia; hän voitti 100 ja 200 metrin rintauinnit, 200 ja 400 metrin sekauinnit, sekä oli jäsenenä Kanadan voitokkaissa 4×100 metrin seka- ja vapaauintiviesteissä. Samana vuonna hän voitti pitkän radan MM-kilpailuissa, Berliinissä kultaa 200 metrin sekauinnissa, ja hopeaa 100 metrin rintauinnissa.
Srečko Kosovel

Srečko Kosovel (18. maaliskuuta 1904 – 26. toukokuuta 1926) oli slovenialainen runoilija, joka edusti jokseenkin tyyliltään avantgardismia.
Kosovel kirjoitti ilmeisesti hyvin varhaisesta iästä lähtien, ja lyhyeksi jääneestä elämästään huolimatta hän loi hyvin laajan tuotannon; tärkeä osa siitä julkaistiinkin postuumisti. Hän opiskeli Ljubljanan yliopistossa.
Kosovelin 22-vuotiaana kärsimä paha vilustuminen aiheutti aivokalvontulehduksen, joka johti nuoren kirjoittajan kuolemaan.
Lihakeitto

Lihakeitto on yleensä naudanlihasta valmistettu keittoruoka. Se sisältää perinteisesti lihan lisäksi perunaa ja muita juureksia sekä kasviksia.
Kuvaus.
Perinteinen lihakeitto valmistetaan lihasta, joka voi olla potkaa, lapaa, rintaa, kylkeä tai etuselkää ja jossa on lihan mukana luuta antamassa makua. Liha voidaan kypsentää kokonaisena ja paloitella keittoon vasta perunoiden ja kasvisten kypsentämisen kanssa. Nopeampi tapa kokonaisen luisen lihan keittämisen asemesta on käyttää jauhelihaa. Keitto maustetaan yleensä suolalla, pippurilla ja erilaisilla yrttimausteilla.
Lihakeitto nautitaan kuumana, perinteisesti voileivän ja maidon kanssa.
Lihavelli ja muita suomalaisia muunnelmia.
Lihavelli on suomalainen perinneruoka, joka yleensä tarkoittaa ohraryyneillä höystettyä tai jollakin jauholla suurustettua lihakeittoa. Suomenlahden Lavansaaressa se oli lihalla höystettyä riisivelliä. Kauhavalainen lihavelli muistuttaa klimppisoppaa, Temmeksellä lihavelli suurustetaan vehnäjauholla ja siihen laitetaan kauraryynejä.
Lihakeiton muunnelmia ja nimityksiä eri puolilla Suomea ovat myös muun muassa klimppisoppa ja -velli, tappaiskeitto, lihaperunat, pohjoispohjalainen rössypottu, keskipohjalainen juustopaisti, pohjoissavolainen mykyrokka sekä palvilihapotut ja luusoppa.
Lihakeittoja muualla maailmassa.
Lihakeiton kaltaisia ruokia ovat muun muassa saksalainen "Eintopf" ja muut lihapullakeitot, venäläinen lihaseljanka, unkarilainen gulassi, kreikkalainen sisälmyskeitto "patsás", häränhäntäkeitto, pekonikeitto ja monet muut runsasliemiset, lusikalla syötävät liharuoat. Joskus lihakeiton tai -padan liemi syödään erikseen, kuten ranskalaisessa "pot-au-feu"-lihapadassa, tai juodaan erikseen, kuten vietnamilaista phở-keittoa ja monia muita aasialaisia liharuokia syödessä.
Kalakeitto

Kalakeitto on keitto, joka on valmistettu kalasta ja muista aineksista, kuten perunasta ja kasviksista. Kalakeitossa usein käytettyjä kalalajeja ovat muun muassa ahven, lohi ja seiti. Myös madekeitto on arvostettu. Kalakeitto on perinneruoka useissa eurooppalaisissa maissa. 
Suomessa vietetään kansallista kalakeittopäivää vuosittain helmikuun toisena tiistaina. Ensimmäistä kertaa päivää vietettiin 13. helmikuuta 2018.
Kalakeittoja eri kulttuureista.
Suomalaisia kalakeittoja.
Suomalaisessa kalakeitossa yleisesti käytettäviä kalalajeja ovat etenkin lohi, made ja seiti. Keittoon lisätään tavallisesti perunaa, porkkanaa, sipulia, tilliä, suolaa, mustapippuria ja kermaa tai maitoa. Lohikeitto on nimetty Vantaan, Pyhtään, Asikkalan, Imatran ja Kokemäen pitäjäruoiksi, madekeitto taas Pieksämäen ja Pylkönmäen pitäjäruoiksi.
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat perinneruoat. Pielaveden nimikkoruoaksi valittiin kalamykykeitto, jossa on mädistä ja kalanmaksasta tehtyjä mykyjä, lisukkeena keitettyä kananmunaa. 
Järvi-Suomessa yleinen rantakala on yksinkertainen, yleensä muikuista valmistettu kirkaslieminen kalakeitto, johon lisätään vettä, suolaa ja voita, joskus myös perunaa, sipulia ja tilliä. 
Pellingin saaressa tehdään omanlaistaan kalakeittoa, joka on runebergintortun ohella toinen Itä-Uudenmaan maakuntaruoista.Pellingin kalakeitto suurustetaan voi-vehnäjauhoseoksella. Kalat tarjotaan erikseen. Syömiseen käytetään lusikan ohella haarukkaa ja veistä.
Karjalankannaksella kalakeittoa on kutsuttu nimellä "uuhka" tai "uhka", joka tulee venäjän kalakeittoa tarkoittavasta sanasta "uha". Pohjois-Suomessa tuoreesta kalasta tehtyä keittoa on kutsuttu nimellä "tauro", joka tulee saamen tuoretta kalaa tarkoittavasta sanasta.
Kanakeitto

Kanakeitto on keitto, joka on valmistettu kanasta tai broilerista ja muista ruoka-aineista, kuten perunasta tai riisistä ja kasviksista.
Eri kulttuureissa käytettyjä aineksia:
Muinaiset egyptiläiset käyttivät kanakeittoa lääkkeenä vilustumiseen. On tutkittu, että kanakeiton ominaisuudet lieventävät ylempien hengitysteiden sairauksia ja sillä on myös muita terveydellisiä vaikutuksia.
Year Zero Remixed

Year Zero Remixed (levyn kannessa kirjoitettu leetspeak-muodossa Y34RZ3R0R3M1X3D, tunnetaan myös nimellä Halo 25) on Nine Inch Nailsin vuonna 2007 julkaisema remixalbumi, joka pohjautuu samana vuonna julkaistuun "Year Zero" -albumiin.
"Year Zero Remixed" oli viimeinen Interscope Recordsin kautta julkaistu albumi.
Kappaleet.
Albumi julkaistiin kolmessa muodossa: vinyylilevynä, CD/DVD-ROM yhdistelmänä ja digitaalisessa muodossa.
Vinyyli.
Puoli 1
Puoli 2
Puoli 3
Puoli 4
Puoli 5
CD/DVD-ROM -yhdistelmä.
Albumin CD/DVD-julkaisu sisältää samat kappaleet kuin ladattavassa versiossa, mutta tavallisten kappaleiden lisäksi se sisältää multi-track -tiedostot koko "Year Zero" -albumista GarageBandille ja Ableton Livelle. Kappaleista voi siis tehdä itse omia remixversioita sekä Mac OS- että Windows-pohjaisilla tietokoneilla. DVD-ROM sisältää myös demoversion Ableton Livestä.
Suomen Kuvalehden journalistipalkinto

Suomen Kuvalehden journalistipalkinto on "Suomen Kuvalehden" vuodesta 1975 alkaen vuosittain jakama journalistipalkinto ”vaikuttavasta journalistisesta toiminnasta tai merkittävistä kansallisia tai yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevistä kirjoituksista tai ohjelmista mediassa”.
Vuodesta 2013 palkintosumma on ollut 10 000 euroa.
Pelurin virhepäätelmä

Pelurin virhepäätelmä tai uhkapelaajan harha (engl. "Gambler's fallacy") on tilasto- ja argumentaatiovirhe, jossa nojataan taikauskoisesti tai toiveajattelun luonteisesti "todennäköisyyksien lakeihin" ajatellen, että kun jokin on tapahtunut tietyllä aikavälillä normaalia useammin, se tulee tapahtumaan tulevaisuudessa harvemmin. Etenkin jos on kyse tapahtumista, jotka ovat joka kerralla yhtä satunnaisia, on kyseessä yksiselitteisesti virhepäätelmä.
Formaalimmin ilmaistuna virhepäätelmä voidaan esittää seuraavanlaisena kaavana:
Pelurin virhepäätelmä tapahtuu seuraavanlaisissa muodoissa:
Esimerkkejä pelurin virhepäätelmästä argumentaatiovirheenä:
Asia saattaa olla jopa täysin päinvastoin. Esimerkiksi useat Japaniin iskeneet tsunamit voivat viitata siihen, että Japani on tsunamiherkkä maa, kenraali Rommelin menestys voi viitata siihen, että hänen sotataitonsa ovat hyvät ja lottopallojen arvonta on joka kerran käytännössä yhtä satunnainen, joten edelliset tulokset eivät vaikuta tuleviin ja se, joka saa kielten kokeista erittäin paljon huonoja numeroita, ei ilmeisesti ole hyvä kielissä. Kokeen oikeaa tai väärää vastausta ei myöskään voi päätellä siitä kuinka monta samaa monivalinnan vaihtoehtoa on valinnut peräkkäin, vaan ainoastaan tietämällä oikean vastauksen.
Lillian Board

Lillian Barbara Board MBE (13. joulukuuta 1948 Durban – 26. joulukuuta 1970) oli Etelä-Afrikassa syntynyt brittiläinen yleisurheilija, jonka päälajit olivat 400:n ja 800 metrin juoksu. Hän menehtyi 22-vuotiaana suolistosyöpään.
Board saavutti 19-vuotiaana 400 metrin juoksun hopeaa Méxicon 1968 olympialaisissa. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa 800 metrillä ja 4 × 400 metrillä.
Vaikka Board alkoi osoittaa vakavia sairastumisen oireita jo touko–kesäkuussa 1970, päädyttiin oikeaan diagnoosin vasta elokuussa. Hän sai erilaisia hoitoja ja matkusti marraskuussa Keski-Eurooppaan etsimään apua kuuluisan vaihtoehtolääkäri Josef Isselsin luota.
Hoidoista huolimatta Boardin sairaus levisi ja aiheutti kuoleman 26. joulukuuta.
Kaj Linna

Kaj Linna (s. 24. tammikuuta 1971 Helsinki ) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Pelaajaura.
Linna pelasi juniorivuosinaan helsinkiläisessä Karhu-Kissojen joukkueessa. Pelipaikkaa HIFK:sta ei löytynyt, joten hän lähti 1990-luvun alussa Bostonin yliopistoon pelaamaan ja opiskelemaan. Linna pelasi yliopistojoukkueessa neljän kauden ajan (1991–1995) ja herätti tänä aikana NHL-joukkueiden kiinnostuksen. Ottawa Senators varasi Linnan kevään kahdeksannella kierroksella (183. varaus) ja teki samalla vuoden sopimuksen.
Linna kävi Ottawan harjoitusleirillä, mutta pelipaikkaa NHL-joukkueesta ei auennut, vaan hänet ohjattiin AHL:ssä pelanneeseen Prince Edward Island Senatorsiin. AHL:ssä Linna oli joukkueensa tehokkain puolustaja, mutta kutsua NHL-joukkueeseen ei silti tullut. Kauden päätyttyä P.E.I. Senatorsin joukkue lakkautettiin ja Linna palasi Suomeen ja HIFK:hon.
HIFK:ssa Linna pelasi seuraavat kaksi kautta (1996–1998), joista jälkimmäinen päättyi HIFK:n mestaruuteen. Seuraavaksi kaudeksi Linna siirtyi takaisin Pohjois-Amerikkaan, nyt IHL:ssä pelanneeseen Nashville Predatorsin farmijoukkue Milwaukee Admiralsiin.
Tavoitteena oli saavuttaa paikka Predatorsissa, mutta Linna ehti pelata kaudella vain 11 ottelussa kunnes koko ura päättyi kovasta kyynärpäätaklauksesta seuranneeseen vakavaan aivotärähdykseen. Taklaaja Joe Frederick sai teostaan neljän ottelun pelikiellon. Aivotärähdys oli Linnalle jo uran neljäs ja siihen mennessä pahin. Lääkärit suosittelivat jääkiekon pelaamisen lopettamista.
Uran jälkeen.
Pelaajauransa jälkeen Linna on muun muassa työskennellyt sijoitusalalla Bostonissa. Hän harkitsi myös paluuta pelaajaksi, mutta luopui sittemmin aikeista. Hän meni naimisiin keväällä 1999 yhdysvaltalaisen naisystävänsä kanssa. Myöhemmin Linna palasi Suomeen ja tällä hetkellä hän työskentelee suuressa lääkealan yrityksessä toimialueenaan markkinointi ja viestintä.
Wimshurstin influenssikone

Wimshurstin influenssikone on James Wimshurstin 1880-luvulla kehittämä sähköstaattinen generaattori. Laite kerää staattista sähköä influenssin avulla ja synnyttää hyvin voimakkaan, jopa kymmenien kilovolttien suuruisen tasajännitteen. Jännite riittää aiheuttamaan sähköstaattisen purkauksen toisistaan useiden senttimetrien etäisyydellä olevien metallisten elektrodien välille, mikä ilmenee voimakkaana sähkökipinänä.
Koneen muodostaa kaksi pyöreätä lasi- tai muovilevyä, jotka on laakeroitu ja asetettu akselille pystyasentoon muutaman millimetrin päähän toisistaan. Ne on päällystetty johtavilla sektoreilla. Levyjen ulkopuoleen on kiinnitetty sarja tinapaperilohkoja, ja erillisissä telineissä on neljä noin kymmenen sentin mittaista riviä sukakärkiä. Ne ovat tavallisimmin noin tuuman pituisia nuppineuloja, jotka on asennettu pidikkeisiinsä noin puolen millimetrin välein. Neulojen kärjet ovat tasaisesti noin puolen millimetrin päässä tinapaperisuikaleista. Sukakärkien kannattimet on yhdistetty takasivulla oleviin elektrodi- eli johdinpuikkoihin, jotka päättyvät metallipalloihin; tätä kautta koneen tuottama sähkö hyödynnetään. Lisäksi kummankin levyn yhteyteen on asennettu tasoittajat: ne ovat neljä jäykkää metallilankaa, jotka on asennettu akselinkannattimiin ja ylettyvät lasilevyjen reunan ja tinapaperilohkojen puoliväliin; päissä on levyihin nojaavat metallilankaluudat. 
Konetta käytetään käsikammella, jonka käyttöhihnat on asennettu niin että levyt pyörivät vastakkaisiin suuntiin. Levyjen pyöriessä syntyy hankaussähköä, joka kerätään talteen sukakärjillä ja johdatetaan edelleen johdinpuikkojen avulla. Hankaussähkö kerätään talteen esimerkiksi Leidenin pullojen avulla. Kiekkoja vastakkaisiin suuntiin pyöritettäessä kiekkojen johtaviin sektoreihin muodostuu influessi-ilmiön vaikutuksesta vastakkaisia sähkövarauksia, jotka kerätään johtavilla harjoilla eräänlaisiin kondensaattoreihin, Leidenin pulloihin. Varaus johdetaan metallitankojen päissä oleviin metallipalloihin, jotka ovat sopivalla etäisyydellä toisistaan muodostaen nk. kipinävälin. Jännitteen aiheuttaman sähkökentän noustessa yli ilman läpilyöntikeston, sähkövaraus purkautuu kipinänä. Jännitteen suuruus ja siitä johtuvan kipinän pituus riippuu paitsi pyörivien kiekkojen halkaisijasta, myös pallojen halkaisijasta. Varausten kertymisnopeus, sähkövirta, taas riippuu kiekkojen pyörimisnopeudesta.
Koneella ei ole sähköenergian tuotannon kannalta kaupallista merkitystä, vaan sitä käytetään staattisen sähkökentän havainnollistamistarkoituksissa mm. kouluissa. Konetta voidaan käyttää mm. pienten röntgenputkien suurjännitelähteenä ja erilaisissa fysikaalisissa kokeissa.
Seishirō Itagaki

Seishirō Itagaki (, "Itagaki Seishirō"; 21. tammikuuta 1885 Morioka, Japani – 23. joulukuuta 1948 Tokio, Japani) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja sotaministeri Toisessa maailmansodassa.
Itagaki oli aktiivinen toimija Japanin sotaan johtaneessa liittoutumassa. Sotaministerinä hän oli vuosina 1938–1940. Huhtikuusta 1945 lähtien hän toimi muun muassa Jaavalla, Sumatralla, Malaijissa, Borneolla, Andamaaneilla ja Nikobaareilla olleiden japanilaisten joukkojen komentajana. Itagaki tuomittiin Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa kuolemaan sotarikoksista. Hänet todettiin syylliseksi sotavankien ja internoitujen siviilien kuolemiin ja aliravitsemukseen. Itagaki teloitettiin hirttämällä.
Gioconda Belli

Gioconda Belli (s. 9. joulukuuta 1948) on nicaragualainen kirjailija. Hän kirjoittaa kolumneja Nicaraguan päälehtiin. 
Belli käyttää "Asuttu nainen" -romaanissaan (1988, suom. Auli Leskinen) lähihistorian tapahtumia ja todellisia henkilöitä osana jännitystarinaa. Sen lisäksi hän on julkaissut kolme muuta romaania, kuusi runokokoelmaa ja lastenkirjan. Hän osallistui aktiivisesti sandinistiliikkeen taisteluun Somoza-suvun diktatuuria vastaan ja joutui 1970-luvulla maanpakoon .
Hal Foster

Harold "Hal" Rudolf Foster (18. elokuuta 1892 Halifax, Nova Scotia, Kanada – 25. heinäkuuta 1982) oli kanadalais-yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, jonka tunnetuin sarjakuva on Prinssi Rohkea. Foster piirsi myös Tarzania.
Elämä.
Fosterin isä kuoli, kun hän oli neljävuotias. Kahdeksan vuotta myöhemmin äiti avioitui uudestaan. Vuonna 1906 perhe joutui muuttamaan Winnipegiin Manitobaan. Hal Foster kävi peruskoulun loppuun 13-vuotiaana ja alkoi opiskella itse. 18-vuotiaana vuonna 1910 hän alkoi työskennellä piirtäjänä Hudson Bay Companyssä. Kanadan lama pakotti hänet freelanceriksi vuonna 1913. Vuonna 1915 hän avioitui Helen Wellsin kanssa.
Sarjakuvapiirtäjäksi.
Elokuun 28. päivä vuonna 1919 Foster muutti Chicagoon opiskelemaan taiteilijaksi. Hän opiskeli Chicagon taideoppilaitoksissa ja päätyi työskentelemään mainospiirtäjänä. Vuonna 1929 hän alkoi piirtää Edgar Rice Burroughsin Tarzanista sarjakuvaversiota. Alun jälkeen Foster palasi mainosalalle mutta suuren laman tultua hän alkoi taas vuonna 1931 piirtää Tarzania.
Myöhemmin hän kehitti oman sarjakuvansa, jonka nimi oli aluksi "Derek, Son of Thane" (Derek, Thanen poika). Myöhemmin hän muutti sen nimeksi "Prince Arn" (Prinssi Arn). Vuonna 1936 hän tarjosi sitä United Features Syndicatelle, joka hylkäsi sen. Kuitenkin King Features Syndicaten omistaja William Randolph Hearst halusi Fosterin sarjakuvan tekijäkseen. King Featuresin Joseph Connelly nimesi sarjan "Prince Valiant"iksi. Näin ensimmäinen Prinssi Rohkea -strippi ilmestyi helmikuussa 1937.
Prinssi Rohkean lisäksi Foster teki vuonna 1943 sarjakuvan "The Song of Bernadette", vuonna 1945 kuvitti kirjan "The Young Knight" ja teki sarjakuvaa "The Medieval Castle".
Vuonna 1971 ilmestyi viimeinen kokonaan Fosterin itse tekemä Prinssi Rohkean sivu. Hän jatkoi tarinan kirjoittamista ja suunnitteli vielä ulkoasua. Viimeinen Fosterin kirjoittama Prinssi Rohkea ilmestyi 1980. Hal Foster kuoli vuonna 1982, kolme viikkoa ennen 90. syntymäpäiväänsä.
Palkinnot.
Hal Foster sai Prinssi Rohkeasta paljon palkintoja:
Lucian Blaga

Lucian Blaga (1895 Lancrăm, Romania – 1961 Cluj, Romania) oli romanialainen runoilija, näytelmäkirjailija, filosofi ja kääntäjä. Hän kuului Romanian akatemiaan vuodesta 1937. Hän oli vuonna 1956 ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Blaga opiskeli Wienin yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi. Hän toimi 1926–1939 diplomaattina. Vuosina 1939–1948 hän oli Clujin yliopistossa filosofian professorina ja työskenteli sen jälkeen Romanian akatemian historian tutkimuslaitoksessa Clujissa. 
Blagan tuotannossa oli filosofisia teoksia, runoja, näytelmiä ja esseekokoelmia. 
Suomennettu teos.
Virpi Leppäsen suomentamia runoja julkaistu: "Taite: runouslehti" 1995, nro 1, s. 8–9.
Dámaso Alonso

Dámaso Alonso y Fernández de las Redondas (22. lokakuuta 1898 Madrid, Espanja – 25. tammikuuta 1990 Madrid, Espanja) oli espanjalainen runoilija, kirjallisuudentutkija, filologi ja kirjallisuuskriitikko. Hän kuului niin kutsutun Sukupolvi 27:n jäseniin.
Alonso opiskeli oikeustieteen kandidaatiksi mutta väitteli kirjallisuustieteestä. Hän opetti espanjan kieltä ja kirjallisuutta useissa yliopistoissa, muun muassa Valencian yliopistossa 1933–1939 ja Madridin yliopistossa vuodesta 1939, sekä myös ulkomailla Oxfordissa.
Alonso valittiin Espanjan kuninkaalliseen akatemiaan vuonna 1945. Hän toimi sen johtajana vuosina 1968–1982. 
Alonsolle myönnettiin vuonna 1978 espanjankielisen kirjallisuuden Cervantes-palkinto.
Shayol Ghul

Shayol Gul on Robert Jordanin Ajan Pyörä -kirjasarjasta tunnetun Pimeän valtiaan, Shai'tanin, vankila. Luoja vangitsi hänet sinne maailman luomisen alussa.
Vankila on suljettu seitsemällä cuen'dillarista valmistettulla sinetillä. Sinetit kuitenkin heikkenevät ja murtuvat vähitellen, ja kun viimeinenkin sinetti murtuu, silloin alkaa "Tarmon Gaidon", viimeinen taistelu Uudestisyntyneen Lohikäärmeen ja Pimeän valtiaan välillä. 
Sitä mukaa kun sinetit murtuvat, Hyljätyt vapautuvat vankilasta. Vankilan sisällä sijaitsee myös Tuhon Kuilu, paikka joka palaa tulesta ja ulottuu maan sisuksiin. 
Kuilun olemassaolon syy on epäselvä.
Kuniaki Koiso

Kuniaki Koiso (; 22. maaliskuuta 1880 Utsunomiya, Japani – 3. marraskuuta 1950 Tokio, Japani) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraali, Korean kenraalikuvernööri ja Japanin pääministeri toisessa maailmansodassa.
Koiso toimi maansa 41. pääministerinä 22. heinäkuuta 1944 – 7. huhtikuuta 1945.
Hänet tuomittiin Tokion kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa elinkautiseen vankeuteen sotarikoksista. Hänet todettiin syylliseksi "tietoisesta velvollisuutensa täyttämättä jättämisestä". Syyte pohjautui siihen, että Koison pääministerikaudella oli tiedossa japanilaisten joukkojen syyllistyminen julmuuksiin rintamilla ja miehitysalueilla. Muun muassa lokakuussa 1944 hänen ulkoministerinsä oli kertonut liittoutuneiden sotavankien kohtelussa olleen "paljon toivomisen varaa". Hän kuoli vankeudessa.
Angelit

Angelit on saamelainen yhtye, joka on levyttänyt yhdeksän albumia vuosina 1992–2003; näistä neljä ensimmäistä nimellä Angelin tytöt. Yhtyeessä laulavat sisarukset Ursula ja Tuuni Länsman. He esiintyivät yhdessä ensimmäisen kerran 1982. 
Yhtye on saanut nimensä tyttöjen kotikylän Angelin mukaan, ja alkuperäisessä kokoonpanossa lauloi muitakin angelilaisia nuoria, kuten soolourallaan menestynyt Ulla Pirttijärvi. Soololevyn he julkaisivat 1992.
Angelit ovat vierailleet Waltari-yhtyeen levyillä "So Fine!" ja "Big Bang". Vuonna 2000 Angelit levyttivät yhtyeen kanssa yhteisalbumin "Channel Nordica".
Yhteistyöt.
Kaikki paitsi Final Fantasy -yhteistyö on tehty yhdessä Waltari-yhtyeen kanssa.
José Rujano

José Humberto Rujano Guillen (s. 18. helmikuuta 1982 Santa Cruz de Mora, Merida) on venezuelalainen maantiepyöräilijä.
Rujano sijoittui vuoden 2005 Italian ympäriajossa kolmanneksi vain 45 sekuntia voittaja Paolo Savoldellille hävinneenä, Gilberto Simoni oli kilpailun toinen, 17 sekuntia Rujanoa nopeampana. Venezuelalainen oli kolmas kilpailun 13. ja 14. etapilla, toinen 17. osuudella ja voitti 19. etapin. Lisäksi hän voitti mäkikilpailun, maglia verden sekä sai yritteliäimmän ajajan tunnustuksen.
Italian ympäriajossa 2011 hän voitti 13. etapin ja nousi myös 9. etapin voittajaksi, kun Alberto Contador hylättiin dopingkäryn vuoksi. Kokonaiskilpailussa Rujano sijoittui kuudenneksi.
Rujano on voittanut Vuelta Al Tachira -etappiajon vuosina 2004, 2005 ja 2010, Clasico Banfoandes -etappikilpailun 2005, Kolumbian ja Venezuelan ympäriajon 2009 sekä Tour de Langkawi -etappiajon vuonna 2010. Lisäksi hän voitti Venezuelan maantieaika-ajomestaruuden 2007, 2009 ja 2013.
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut, alle 23-v. maantieajossa hopeaa ja aika-ajossa pronssia
Vuelta al Táchira, etapin 13 voitto
Clásico RCN, etapin 4 voitto
Vuelta al Táchira, kokonaiskilpailun sekä etappien 5 ja 13 (aika-ajo) voitto
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut, aika-ajossa hopeaa
Vuelta al Táchira, kokonaiskilpailun sekä etappien 6, 7 ja 13 (aika-ajo) voitto
Tour de Langkawi, kokonaiskilpailussa toinen
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas, mäkikirikilpailun ja etapin 19 voitto, etapilla 17 toinen, etapeilla 13 ja 14 kolmas
Clasico Banfoandes, kokonaiskilpailun sekä etappien 4. 7 ja 8 voitto
Aika-ajon Venezuelan-mestaruus
Vuelta al Táchira, etappien 7, 10 ja 11 (aika-ajo) voitto
Aika-ajon Venezuelan-mestaruus
Kolumbian ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä etappien 6, 8, 10 ja 14 (aika-ajo) voitto
Venezuelan ympäriajo, kokonaiskilpailun sekä etappien 8 ja 9 voitto
Vuelta al Táchira, kokonaiskilpailun ja etapin 8 (mäkiaika-ajo) voitto
Tour de Langkawi, kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
Venezuelan ympäriajo, etapin 7 voitto
Kolumbian ympäriajo, etapin 9 voitto
Italian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes, mäkikirikilpailussa toinen, pistekilpailussa kolmas, etappien 9 ja 13 voitto, etapilla 20 toinen, etapilla 16 (aika-ajo) kolmas
Tour de Langkawi, kokonaiskilpailussa toinen
Aika-ajon Venezuelan-mestaruus
Vuelta al Táchira, kokonaiskilpailun ja etapin 6 voitto
Balian Buschbaum

Balian Buschbaum (alun perin Yvonne Buschbaum, s. 14. heinäkuuta 1980 Ulm) on entinen saksalainen seiväshyppääjä.
Buschbaum on nuorten Euroopan mestari vuodelta 1999. Aikuisten Euroopan-mestaruuskilpailuista hänellä on kolme mitalia, kaksi pronssia ulkoradoilta ja hopeaa hallista 2002. 
Buschbaumin ennätys on 470 cm kesäkuulta 2003.
Marraskuussa 2007 Buschbaum ilmoitti lopettavansa uransa, koska hän halusi korjata sukupuolensa naisesta mieheksi. Sukupuolenkorjausoperaation myötä hän alkoi käyttää etunimeä Balian. Nimen hän otti "Kingdom of Heaven" -elokuvassa esiintyvältä Balian-hahmolta.
Mike Kosgei

Mike Kosgei on kenialainen yleisurheiluvalmentaja. Hän toimi kestävyysjuoksun päävalmentajana muun muassa Keniassa sekä Suomessa.
Valmentajaura.
Kosgei toimi Keniassa valmentajana 1986–1994, jolloin maa nousi kestävyysjuoksun huipulle. Vuosina 1995–1998 Kosgei toimi Suomen Urheiluliiton kestävyysjuoksun päävalmentajana. Tämän jälkeen Kosgei palasi Keniaan ja toimi maan yleisurheiluliiton palveluksessa, kunnes hänet erotettiin vuoden 2005 alussa. Helmikuussa 2005 hän siirtyi Mosambikiin valmentajaksi.