tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Halton Arp

Halton Christian Arp (21. maaliskuuta 1927 New York – 28. joulukuuta 2013 München, Saksa) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja astrofyysikko. Hän valmistui Harvardin yliopistosta ja California Institute of Technologysta.
Arpille myönnettiin Helen B. Warnerin tähtitieteen palkinto vuonna 1960.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1996.
Suomen Euroviisuklubi OGAE Finland

Suomen Euroviisuklubi OGAE Finland ry (lyhyesti OGAE Finland tai Euroviisuklubi) on suomalainen euroviisufanien yhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää Eurovision laulukilpailua Suomessa ja järjestää aiheeseen liittyviä tapahtumia. Joulukuussa 2004 OGAE Finland rekisteröityi yhdistykseksi. Vuosina 2005–2008 Suomessa toimi toinenkin faniyhdistys, Viisufanit ry. Se yhdistettiin OGAE Finlandiin vuonna 2008. Nykyään yhdistyksellä on noin tuhat jäsentä.
OGAE Finland on osa kansainvälistä pääjärjestö OGAE Internationalia, joka perustettiin Savonlinnassa vuonna 1984. Se on maailman ensimmäinen järjestäytynyt euroviisufanien yhdistys. Järjestön perustaja ja ensimmäinen toiminnanjohtaja 1984–2001 oli Jaripekka Koikkalainen. OGAE Finland järjestää Suomen jäsenten äänestykset OGAE Internationalin hallinnoimissa kansainvälisissä OGAE Poll, OGAE Second Chance Contest ja OGAE Song Contest -kilpailuissa.
OGAE Finlandin järjestämistä tapahtumista suurin on joka syksy vuodesta 2010 lähtien pidetty kansainvälinen euroviisuristeily The Eurovision Cruise. Se on myös toiseksi suurin euroviisutapahtuma koko maailmassa itse Eurovision laulukilpailun jälkeen. Alun perin risteily kulki Helsinki–Tallinna-väliä ja vuodesta 2023 lähtien se kulkee Helsinki–Tukholma-reittiä. Risteilyn ohjelma koostuu perinteisesti useiden kansainvälisten ja kotimaisten euroviisuedustajien keikoista sekä euroviisukaraokesta, -diskosta ja -drag-esityksistä.
Muita vuotuisia, Helsingissä järjestettäviä tapahtumia ovat pikkujoulut sekä keväinen esikatselutilaisuus. Pikkujoulujen perinteisiin on vuodesta 2009 lähtien kuulunut esityskilpailu, joka tunnetaan nimellä Eurovision Show Contest. Vuosina 2022–2023 se pidettiin karaokekilpailuna nimeltä Euroviisuklubin Viisutähti. Vuonna 2024 pikkujoulujen sijaan pidettiin Hengaillaan-vuosijuhlat, kun klubi täytti 40 vuotta. Esikatseluissa klubin jäsenet pisteyttävät muiden maiden edustuskappaleet euroviisutyyliin virallisten esikatseluvideoiden perusteella. Helsingin lisäksi klubilla on vastaavaa alueellista toimintaa Lieksassa (Itä-Suomi) ja Oulussa (Pohjois-Suomi) sekä Tampereen, Turun, Lahden, Seinäjoen ja Satakunnan seuduilla.
12 pistettä -palkinto.
Euroviisuklubin hallitus on jakanut 12 pistettä -palkinnon henkilölle, toimijalle tai taholle, joka on omalla työllään lisännyt Euroviisujen tunnettavuutta Suomessa, lisännyt mahdollisuuksia euroviisuharrastuksen toteuttamiseen tai vienyt positiivisesti eteenpäin Euroviisujen asemaa Suomen musiikkikulttuurissa. Palkinnon nimi tulee Euroviisujen pisteytysjärjestelmästä, jossa kukin osallistujamaa antaa eniten ääniä saaneelle maalle 12 pistettä.
Vera Rubin

Vera Cooper Rubin (23. heinäkuuta 1928 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 25. joulukuuta 2016 Princeton, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Elämänsä aikana hän tutki yli 200 galaksia ja teki uraa uurtavaa merkittävää työtä varsinkin pimeän aineen tutkimuksessa.
Lapsuus ja opiskelu.
Rubin syntyi Philadelphiassa Pennsylvaniassa vuonna 1928. Hänen isänsä Philip Cooper oli sähköinsinööri ja hänen äitinsä Rose Applebaum töissä Bell Telephone Companyllä. Rubinin ollessa 10-vuotias perhe muutti maan pääkaupunkiin Washingtoniin.
Rubin opiskeli Vassar Collegessa, jossa hän suoritti tähtitieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1948. Sen jälkeen hän pyrki Princetonin yliopistoon, mutta ei saanut sieltä vastausta koskaan, koska naisia ei hyväksytty sinne opiskelemaan ennen vuotta 1975. Sen vuoksi hän meni Cornellin yliopistoon, jossa tapasi vuonna 1948 Robert Rubinin, jonka kanssa hän avioitui. Suoritettuaan maisterin tutkinnon Cornellissa vuonna 1951 hän siirtyi Georgetownin yliopistoon, josta hän valmistui tohtoriksi vuonna 1954. Väitöskirjassaan hän osoitti, etteivät galaksit ole jakautuneet tasaisesti avaruuteen vaan muodostivat galaksijoukkoja ja pyörivät toistensa ympäri.
Ura.
Rubin oli vuonna 1954 ensimmäinen nainen, joka pääsi tekemään havaintoja Palomarin observatoriossa Etelä-Kaliforniassa. Hän teki siellä eräitä tunnetuimpia löytöjään 1970-luvun ja 1980-luvun alkupuolella. Rubin työskenteli vuodesta 1965 lähtien Carnegie Institution for Sciencen Washingtonin yksikössä. Elämänsä aikana hän tutki yli 200 galaksia ja teki uraa uurtavaa merkittävää työtä varsinkin pimeän aineen tutkimuksessa. 
Rubinille on myönnetty National Medal of Science (1993), hän sai toisena naisena Royal Astronomical Societyn kultamitalin (1996), ensimmäisen sai Caroline Herschel 1828. Hänelle myönnettiin Bruce-mitali (2003) ja James Craig Watson -mitali (2004). Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1981 lähtien.
Yksityiselämä.
Rubin oli naimisissa Robert Rubinin kanssa. Vera Rubin kuoli 25. joulukuuta 2016 88-vuotiaana. Hän kärsi viimeisinä vuosinaan dementiasta ja asui tuetun asumisen yksikössä.
New Musical Express

New Musical Express eli NME oli brittiläinen musiikkilehti. Sen paperiversio muuttui ilmaislehdeksi syyskuussa 2015 ja viimeinen painettu numero ilmestyi 9. maaliskuuta 2018. NME-brändi jatkaa Internetissä. Musiikin lisäksi lehti käsitteli elokuvaa, muotia, politiikkaa ja tekniikkaa.
"New Musical Express" alkoi ilmestyä vuonna 1952, ja se ilmestyi kerran viikossa. Verkkolehti perustettiin vuonna 1996. Kyseessä oli ensimmäinen brittilehti, jossa julkaistiin maan virallinen singlelista. Lehti teki muiden suurten musiikkilehtien tapaan monia "all-time listoja", joihin sen toimittajat kokosivat maailman parhaita levyjä, singlejä ja kappaleita.
Vuonna 2000 "NME:hen" sulautettiin sen pitkäaikainen kilpailija, vuonna 1926 perustettu "Melody Maker" -lehti.
Ennen ilmaislehdeksi muuttumista vuonna 2015 lehden levikki oli noin 15 000. Suurimmillaan levikki oli yli 300 000.
Phil Nimmons

Phillip Rista "Phil" Nimmons OC (3. kesäkuuta 1923, Kamloops – 5. huhtikuuta 2024, Thornhill) oli kanadalainen jazz-klarinetisti ja -säveltäjä. 
Nimmons syntyi Brittiläisessä Kolumbiassa George Ristan ja Hilda Louise McCrumin pojaksi. Valmistuttuaan Lord Byng Secondary Schoolista vuonna 1940 hän opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa, Juilliard School of Musicissa ja Royal Conservatory of Musicissa Torontossa. 
Nimmons sai uransa ensimmäisen Juno-palkinnon vuonna 1976 albumista "Atlantic Suite". Hän työskenteli Toronton yliopistossa.
Nimmons oli Kanadan ja Ontarion ritarikuntien jäsen.
Diogo Freitas do Amaral

Diogo Pinto de Freitas do Amaral (21. heinäkuuta 1941 – 3. lokakuuta 2019) oli portugalilainen poliitikko ja professori. Hän toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1980–1981 ja 2005–2006. Hän syntyi Póvoa de Varzimissa. 
Freitas do Amaral oli 1970-luvulla neilikkavallankumouksen jälkeen Demokraattisen ja sosiaalisen keskustan perustajia. Hän johti puoluetta vuoteen 1985 ja jälleen vuosina 1988–1991. Hän oli parlamentin jäsenenä vuosina 1975–1983 ja 1992–1993.
Pääministeri Francisco Sá Carneiron kuoltua lento-onnettomuudessa Freitas do Amaral oli Portugalin tilapäisenä pääministerinä 1980–1981. Hän oli ehdolla vuoden 1986 presidentinvaaleissa ja hävisi niukasti vasemmiston Mario Soaresille. Freitas do Amaral sai 49 prosenttia äänistä. Vuonna 1995 hänestä tuli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja. Hän on kirjoittanut Alfonso I:n ja Viriatuksen elämäkerrat.
Charles Blackman

Charles Blackman (12. elokuuta 1928 – 20. elokuuta 2018) oli australialainen taidemaalari. Hän syntyi Sydneyssä ja loi tärkeimpinä teoksinaan "Schoolgirl"- ja "Alice in Wonderland" -sarjat 1950-luvulla.
Blackmanista tehtiin vuonna 1997 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri. Hän voitti uransa aikana useita taidepalkintoja, ja hänen töitään on ollut näytteillä myös kansainvälisesti. 
Jon Molvigin Blackmanista tekemä muotokuvamaalaus voitti vuonna 1966 Archibald-palkinnon.
Blackmanilla oli yli vuosikymmenen ajan muun muassa muistiin vaikuttava runsaaseen alkoholinkäyttöön liittyvä Korsakoffin oireyhtymä. Vuonna 1994 hänellä oli sydänkohtaus ja aivoverenkiertohäiriö.
Podori

Podori ("Parasitaxus usta") on podokarpuskasveihin kuuluvan "Parasitaxus"-suvun ainoa laji. Se on myös maailman ainoa tunnettu havupuihin tai yleensä paljassiemenisiin kasveihin kuuluva loiskasvi. Kasvi kuuluu Uuden-Kaledonian saaren endeemiseen lajistoon. Se on hyvin harvinainen ja melko vähän tutkittu.
Laji tunnetaan myös vanhalla nimellä "Podocarpus ustus" ja virheellisellä nimellä "Parasitaxus ustus".
Ulkonäkö.
Podori on noin 1,5–1,8 metrin korkuiseksi kasvava varpu tai pieni pensas. Sen lehdet ovat pienet ja suomumaiset muistuttaen lähinnä puutarhoissa kasvatettavien tuijien pieniä lehtiä. Väriltään kasvi vaihtelee kirkkaan viininpunaisesta punertavanviolettiin eikä siinä ole lainkaan vihreitä osia. Vaikka soluissa on viherhiukkasia, kasvi ei kykene lainkaan yhteyttämään.
Kudosvertailulla saadut tulokset viittaavat "Parasitaxuksen" olevan sukua "Lepidothamnus"-suvulle. Erityisen läheinen laji on eteläamerikkalainen "Lepidothamnus fonkii".
Esiintyminen.
Podoria esiintyy ainoastaan Uuden-Kaledonian pääsaaren Grande Terren tiheissä ja syrjäisissä vuoristometsissä, missä se kasvaa 400–1 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvi on harvinainen, minkä vuoksi sitä on päästy tutkimaan vain vähän. Pienen kokonsa ja erikoisen värinsä vuoksi se ei myöskään ole helposti havaittavissa. Koska kasvin mehevien varsien päälle astuminen tappaa sen, myös kasvupaikkojen tarkoituksellista etsimistä pyritään välttämään.
Loisiminen.
Podori on ainoa tunnettu paljassiemeninen, joka elää loisena. Sen isäntäkasvina toimii aina siipipodokki ("Falcatifolium taxoides"), joka on niin ikään podokarpuskasveihin kuuluva havupuu, ja esiintyy ainoastaan Uudessa-Kaledoniassa. Podorin loisimismekanismi on ilmeisesti kasvimaailmassa ainutlaatuinen ja se on herättänyt paljon keskustelua. Kasvilla ei ole lainkaan haustorioita, imurihmoja, joiden avulla useimmat loiskasvit imevät ravintoa isännästään. Sen sijaan se kasvattaa juuria isäntäkasvin sisään. Näiden kautta näyttää tapahtuvan vain veden siirtämistä.
Varsinaiset ravintoaineet podori siirtää ilmeisesti käyttämällä apunaan eräänlaista sienijuurta. Kyseessä ei kuitenkaan ole mäntykukkien kaltainen myko-heterotrofi vaan sekä podori että sen isäntä ovat sienirihmaston infektoimia ja sienijuuri kasvaa kokonaan podorin isäntään kasvattamien juurten sisällä. Sienen itiöitä löytyy myös podori omien siementen yhteydestä.
Nick Kuiper

Nick Kuiper (12. helmikuuta 1982 Beaconsfield, Québec, Kanada) on kanadalainen, hollantilaiset sukujuuret omaava entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi viimeksi kaudella 2013–2014 Hollannin jääkiekkoliigassa Heerenveen Flyersin joukkueessa. 
Kuiperin ammattilaisura alkoi vuonna 2004 AHL:n Norfolk Admiralsissa, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kaudella 2006–2007 Kuiper pelasi viidessä eri joukkueessa. Kausi alkoi kahdella ottelulla AHL:n Manitoba Moosessa, jonka jälkeen seuraavat seitsemän peliä hän pelasi Portland Piratesissa. Sitten hän siirtyi ECHL:n Augusta Lynxiin, jossa hän pelasi 33 ottelua, jonka jälkeen hän palasi takaisin AHL:ään ja pelasi 18 ottelua Springfield Falcons -joukkueessa. Kauden lopuksi hän pelasi vielä kaksi playoff-ottelua ECHL:n Johnstown Chiefsissä. Kaudella 2007–2008 hän pelasi 45 SM-liigaottelua Ässissä ja 12 Elitserien-ottelua Luleåssa. Seuraavat kolme kautta (2008–2011) hän pelasi Itävallan EC Grazissa. Kuiper oli kaudella 2011–2012 Belfast Giantsissa voittamassa Britannian EIHL-liigan mestaruutta. Belfastista Kuiper siirtyi seuraavalle kaudelle Serie A:n Allegheen, jossa pelasi 44 ottelua. Italiassa vietetyn vuoden jälkeen hän pelasi vielä yhden kauden Hollannin Heerenveenissä ennen kuin päätti uransa.
Ruissalon kylpylä

Ruissalon kylpylä on Turun edustalla sijaitsevassa Ruissalon saaressa toimiva kylpylähotelli. Kylpylän yhteydessä toimii myös kuntoutuskeskus.
Hotellia operoi Sunborn Hotels -ketju, johon kuuluvat myös Naantalin Kylpylä sekä Hotel Saga Excelsior Düsseldorfissa. Sunborn Hotels -ketju on osa kansainvälistä Sunborn Group -konsernia, jonka pääliiketoiminta-alueita ovat hotelli- ja vapaa-aika, terveys- ja hyvinvointipalvelut, laivanrakennustoiminta, maahantuonti ja myynti sekä kiinteistönkehitys- ja omistus. Konsernin omistavat yrittäjäpariskunta Ritva ja Pekka Niemi.
Historia.
Ruissalon Kylpylän alueelle valmistui arkkitehtitoimisto Lukander &amp; Vahteran suunnittelema ja Matkaravinto Oy:n rakennuttama hotellirakennus vuonna 1971. Tuolloin rakennuksessa oli 80 hotellihuonetta. Hotellirakennusta laajennettiin 50 huoneella vuonna 1975, ja kylpylätoiminta alkoi vuonna 1977. Kylpyläkiinteistöä saneerattiin ja laajennettiin vuosina 1995 ja 1996, ja vuonna 2003 kylpylään valmistui sviittejä sekä kokous- ja ryhmätiloja sisältänyt lisärakennus.
Hotelli.
Kylpylässä on 171 huonetta, joista 43 on uusia minisviittejä uudisrakennuksessa. Kaikissa huoneissa on televisio, sisäinen informaatiokanava, puhelin, suihku/kylpyamme ja WC. Useimmista huoneista on merinäköala. 
Kylpylässä on kaksi ravintolaa, kylpyläkahvila ja baari. Allasosastolla on kolme allasta ja ympärivuotinen pääsy uimaan mereen. Hotellin edustalla toimii Ruissalo Marina -niminen satapaikkainen vierasvenesatama.
Kuntoutus.
Kylpylällä on yli 20 vuoden kokemus työperäisten sairauksien ja työikäisten varhaiskuntoutuksesta. Sotainvalidien ja rintamaveteraanien kuntoutusta on tehty yli 30 vuoden ajan. Kylpylässä hoidetaan tuki- ja liikuntaelinten vammoja ja sairauksia sekä kroonisia kiputiloja
Mil Mi-26

Mil Mi-26 (, ) on raskas venäläisvalmisteinen sekä armeija- että siviilikäytössä käytettävä helikopteri. Se on raskain ja tehokkain koskaan tuotantoon asti päässyt helikopteri (suurin prototyyppi oli Mil V-12). Mi-26 suunniteltiin korvaamaan aiemmat Mi-6 ja Mi-12-helikopterimallit. 
Ensilentonsa Mi-26 lensi 14. joulukuuta 1977 ja otettiin neuvostoarmeijan käyttöön vuonna 1985. Vuonna 1986 helikopteria käytettiin Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudessa muun muassa säteilymäärien mittauksessa. Sitä käytettiin myös Afganistanissa sotilaskäytössä.
Mi-26:n suurin lentoonlähtöpaino on 56 000 kg. Suurimpia julkisuuteen tulleita nostoja on vuonna 1999 Siperian tundralla 25 tonnin painoisen jäälohkareen nostaminen. Jäälohkare sisälsi kokonaisen jäätyneen villamammutin, ja se kuljetettiin kopterilla suoraan tutkimuslaitokseen. 
Suunnittelu ja kehitys.
Mi-12 -prototyypin kehityksen jälkeen alkoi 1970-luvun alussa raskaan kuljetushelikopterin kehitys projektinimellä Izdelije 90. Helikopterilta vaadittiin tyhjäpainoa, joka on alle puolet suurimmasta lentoonlähtöpainosta. Helikopterin suunnitteli Mihail Milin suojatti Marat Tištšenko.
Mi-26 suunniteltiin raskaana helikopterina sekä sotilas- että siviilikäyttöön, sekä korvaamaan aiemmat Mi-6 ja Mi-12 -helikopterit. Mi-26:ssa on kaksi kertaa suurempi hyötykuorma kuin Mi-6:ssa, joka oli tuolloin suurin ja nopein tuotantohelikopteri.
Pääasiallinen käyttötarkoitus oli raskaan sotilaskaluston, kuten miehistönkuljetusvaunujen ja ballististen ohjusten kuljetus syrjäisiin paikkoihin, joihin raskailla kuljetuslentokoneilla (Antonov An-22, Iljušin Il-76) ei pääse.
Ensimmäinen lento tapahtui vuonna 1977, ja ensimmäinen Mi-26 valmistettiin tehtaassa 4. lokakuuta 1980. Kehitys valmistui vuonna 1983, ja Neuvostoliitto otti helikopterin palveluskäyttöön vuonna 1985.
Albert Szent-Györgyi

Albert Szent-Györgyi (16. syyskuuta 1893 Budapest – 22. lokakuuta 1986) oli unkarilainen fysiologi. Hänelle myönnettiin vuonna 1937 Nobelin lääketieteen palkinto, josta saadut palkintorahat hän lahjoitti Suomeen matkaaville unkarilaisille talvisodan vapaaehtoisille 1939. Hän toimi myös toisen maailmansodan aikaisessa vastarintaliikkeessä ja otti sodan jälkeen osaa Unkarin sisäpolitiikkaan.
Szent-Györgyi tutki 1940-luvulta alkaen lihaksen supistusmekanismia. Sitä ennen hän oli eristänyt heksuronihapon, jonka hän osoitti olevan identtinen c-vitamiinin kanssa.
Adam Ptáček

Adam Ptáček (s. 8. lokakuuta 1980) on tšekkiläinen seiväshyppääjä.
Ptáček voitti 1998 Annecyn nuorten MM-kisoissa pronssia tuloksella 520. Vuonna 2002 hän voitti Tšekin mestaruuden ja sijoittui Münchenin EM-kisoissa kuudenneksi tuloksella 570. Seuraavana vuonna hän karsiutui Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän voitti Tšekin sisäratojen mestaruuden ja MM-hopeaa Budapestin sisäratojen MM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa. 2005 hän hyppäsi toiseksi Euroopan cupissa ja 2006 kolmanneksi Euroopan cupin ykkösliigassa, mutta karsiutui samana vuonna Göteborgin EM-kisoissa. Hän karsiutui myös Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 2007.
Ptáček pitää ennätyksellään hallussaan seiväshypyn Tšekin-ennätystä.
Renato Balestra

Renato Balestra (1924 Trieste, Italia – 26. marraskuuta 2022 Rooma, Italia) oli italialainen muotisuunnittelija.
Aluksi Renato Balestra opiskeli insinööriksi. Taiteen harrastaminen kuten pianon soittaminen ja piirustus ja maalaus antoivat hänelle kimmokkeen kokeilla suunnittelua. Balestra suunnitteli ystävilleen vaatteita ja hänen tietämättään suunnitelmat lähetettiin Milanoon, josta tuli yllättäen kutsu suunnittelemaan haute couture -kokoelmaa. Tästä lähti Balestran ura muotimaailmassa.
Balestra perusti 1959 Roomaan ensimmäisen ateljeensa. Hän päätyi pian tekemään puvustuksia elokuvin ja vastasi muun muassa Ava Gardnerin vaatteista elokuvissa "Paljasjalkakreivitär" ja "Ja aurinko nousee" sekä Gina Lollobrigidan puvustuksesta elokuvassa "Ihana, mutta vaarallinen", Sophia Lorenin elokuvassa "On ihanaa olla nainen" ja Candice Bergenin elokuvassa "Hurjat seikkailijat". Hän oli myös muun muassa Elizabeth Taylorin, Claudia Cardinalen ja Carroll Bakerin lempisuunnittelijoita.
Balestra oli unisex-vaatteiden edelläkävijöitä, sillä hän toi vuonna 1970 naisten muotiesitykseen miesten tyyliä. Balestra tunnettiin maalauksista kirjailuista, kankaiden sekoituksesta sekä läpikuultavista vaatteista. Oman muotitalonsa lisäksi Balestra on suunnittelut kokoelmia muun muassa Isetanille, Saks Fifth Avenuelle, Bergdorf Goodmanille, Foley’sille, Neiman Marcusille ja Lord &amp; Taylorille.
Andrei Rudnitski

Andrei Rudnitski (, s. 12. marraskuuta 1979) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Rudnitski sijoittui 2003 Euroopan sisäratojen cupissa 400 metrillä kolmanneksi ajalla 47,31. Seuraavana vuonna hän oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Vuonna 2005 hän juoksi Euroopan cupissa 400 metrillä kolmanneksi ajalla 46,06.
Pentti Unho

Pentti Aarne Ilmari Unho (3. heinäkuuta 1928 Helsinki – 15. toukokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen tunnustettu elokuvaaja ja valokuvaaja. Hän toimi Suomi-Filmi Oy:lle vuodesta 1946 alkaen.
Unhon isä oli ohjaaja-näyttelijä Ilmari Unho ja äiti näyttelijä Kaisu Leppänen. Unho siirtyi elokuva-alalle vuonna 1946 toimien alun perin kuvaajana muun muassa lyhytelokuvissa, etenkin Finlandia-katsausten parissa.
Ensimmäinen Unhon kuvaama pitkä elokuva oli "Lakeuksien lukko" (1951). Vuosina 1951–1958 Unho toimi kymmenien elokuvien kuvaajana. Hänen tunnetuin kuvaustyönsä lienee "Tuntematon sotilas" (1955), missä hän työskenteli elokuvan pääkuvaajana Osmo Harkimon rinnalla. Kuvausuransa jälkeen Unho työskenteli toimittajana. Hän oli kuvaajana omaa laatuaan. Hän toimi myös muutamien elokuvien käsikirjoittajana.
Unho kuoli äkillisesti 41-vuotiaana 15. toukokuuta 1970. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Dorothy Dandridge

Dorothy Jean Dandridge (9. marraskuuta 1922 – 8. syyskuuta 1965) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli vuonna 1954 ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi. 
Yksi afroamerikkalaisen näyttelijän tunnetuimmista esiintymisistä tapahtui elokuvassa "Carmen Jones" (1954). Hän syntyi Clevelandissa, Ohiossa, ja oli vuosina 1942–1951 naimisissa tanssija Harold Nicholasin kanssa. Hän meni uusiin naimisiin 22. kesäkuuta 1959.
Dandridge kuoli lääkkeiden yliannostukseen 42-vuotiaana; yksimielisyyttä ei ole siitä, oliko kyseessä itsemurha. Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Christopher Daniel Barnes

Christopher Daniel Barnes (s. 7. marraskuuta 1972 Portland, Maine) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Näyttelijäuransa 1980-luvulla aloittanut Barnes esiintyi jo 13-vuotiaana ensimmäistä kertaa pääroolissa televisiosarjassa "Starman", sekä vuonna 1988 televisiosarjassa "Day by Day". Näistä roolisuorituksista hän sai kaksi Young Artist -palkintoehdokkuutta vuosina 1988 ja 1989. Sittemmin Barnes on tehnyt enimmäkseen vierailevia rooleja televisiosarjoissa ja muutamia äänirooleja, joista tunnetuin on 1990-luvulla animaatiosarjassa "Hämähäkkimies". Hän esiintyi myös hetken aikaa televisiosarjassa "Malcolm &amp; Eddie".
2000-luvulla Barnes on vierailevien roolien lisäksi tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten "Law &amp; Order: Dead on the Money" ja "Kingdom Hearts II". Hän myös uusi Hämähäkkimies roolinsa vuosina 2010 ja 2011 videopeleissä ja "".
Näyttelemisen lisäksi Barnes kirjoittaa runoja, soittaa kitaraa ja harrastaa eri kamppailulajeja.
H. R. F. Keating

Henry Reymond Fitzwalter Keating (31. lokakuuta 1926 – 27. maaliskuuta 2011) oli brittiläinen rikoskirjailija. 
Keating teki toimittajantöitä "Daily Telegraphiin" ja "The Timesiin", ja hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi vuonna 1959. Monissa teoksissa päähenkilönä on Intiassa asuva ja työskentelevä kuvitteellinen poliisi Ganesh Ghote.
Keating voitti Gold Dagger -palkinnon kahdesti: vuosina 1964 ja 1980 teoksillaan "The Perfect Murder" ja "The Murder of the Maharaja". Hän julkaisi 1980-luvulla kirjoja myös pseudonyymillä Evelyn Hervey. Hän oli Royal Society of Literaturen jäsen.
Keatingin kaikki tuotanto ei ole rikoskirjallisuutta, vaan hän julkaisi myös oppaita; "Writing Crime Fiction" (1986) perehdyttää lukijan dekkarin kirjoittamisen saloihin. 
Keatingin teoksista on suomennettu "Maharadjamurha" (Jalava 1987).
Yvonne De Carlo

Yvonne De Carlo (1. syyskuuta 1922 British Columbia, Kanada – 8. tammikuuta 2007 Woodland Hills, Kalifornia) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Lily Munsterin osan "Me hirviöt" -sarjassa vuosina 1964–1966 ja tuli tunnetuksi myös useista elokuvarooleistaan.
De Carlo syntyi Margaret Yvonne Middleton -nimisenä Brittiläisen Kolumbian Vancouverissa. Hän sai vuonna 1941 sopimuksen Paramountilta, mutta varsinaisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1945 nimiroolissa elokuvassa "Salome, tanssijatar", josta yleisö piti mutta kriitikot eivät. Ennen Lily Munsterin roolia "Me hirviöt" -sarjassahän, hän oli ehtinyt näytellä noin 100:ssa elokuvassa joista monet olivat miekka ja sandaali- tai lännenelokuvia.
De Carlon elokuvien joukkoon lukeutuu "Kymmenen käskyä" (1956). Hän vietti viimeiset vuotensa heikkenevässä terveydentilassa "Motion Picture &amp; Television Country House and Hospitalissa" Kaliforniassa, jossa hän kuoli 84-vuotiaana. Näyttelijällä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Patricia Ann Priest

Patricia Ann ("Pat") Priest (s. 15. elokuuta 1936) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Marilyn Munsterin osa televisiosarjassa "Me hirviöt" vuosina 1964–1966.
Priestillä oli vuonna 1967 rooli myös elokuvassa "Kalifornian paratiisi". Sen ohjaus oli John Richin työtä, ja elokuvan tähti oli Elvis Presley. 
Priest syntyi Utah'ssa. Hän on ollut kahdesti naimisissa ja saanut kaksi lasta.
Superfuzz Bigmuff

Superfuzz Bigmuff on grungeyhtye Mudhoneyn EP, joka on yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Se julkaistiin lokakuussa 1988 Sub Popin kautta. EP julkaistiin vuonna 1990 yhtyeen kokoelma albumilla "Superfuzz Bigmuff Plus Early Singles".
Albumin nimi tulee kahdesta yhtyeen suosikki kitara efektipedaalista, Super Fuzzista ja Big Muffista, joiden avulla yhtye saa särön kappaleihinsa. Albumin kannen valokuva on otettu yhtyeen keikalta ja kuvassa ovat nokkamies Mark Arm (vasemmalla) ja kitaristi Steve Turner (oikealla).
ISO 10303

ISO 10303 on ISO-organisaation standardi teollisen tuotetiedon siirtämiseksi tietokone- ja ohjelmistoriippumattomasti. Standardi tunnetaan Suomessa paremmin nimellä STEP-standardi. STEP-lyhenne tulee englanninkielisestä sanoista "Standard for the Exchange of Product model data". Standardin virallinen nimi on kuitenkin "Industrial automation systems and integration – Product data representation and exchange".
Standardin tavoitteena on mahdollistaa tapa kuvata neutraalisti tuotetiedot tuotteen koko elinkaaren ajan riippumatta tuotteen eri vaiheessa olevista yksittäisistä tietojärjestelmistä.
STEPiä voi käyttää tiedonsiirrossa CADin, CAMin, PDM:n, EDM:n ja muiden CAx-järjestelmien välillä.
STEPiä kehittää ja ylläpitää ISOn tekninen komitea TC 184, Technical Industrial automation systems and integration, ja sen alakomitea SC4 Industrial data. Kuten muutkin ISO- ja IEC-standardit STEP on ISOn tavaramerkki, eikä tuote ole vapaasti saatavilla.
STEP-yritykset.
STEP-standardiin erikoistuneita yrityksiä Suomessa
Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko

Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. "United Latter-day Church of Jesus Christ", tunnetaan myös lyhenteellä "ULDC" ja nimillä "United Latter-day Church of Jesus Christ International", "United Latter-day Church" ja "United Latter-day Church International") on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva fundamentalistinen yhteisö. Tällä hetkellä yhteisö toimii neljässä Yhdysvaltain osavaltiossa ja kolmessa muussa maassa. 
Vuodesta 2007 kirkon johtajana on toiminut Steven H. Tucker, joka valittiin virkaansa Heber G. Smithin kuoleman jälkeen. 
Jäsenistö.
Yhdistyneeseen myöhempien aikojen pyhien kirkkoon kuuluu 100–200 jäsentä. Jäseniä asuu Utahissa, Kaliforniassa, Arizonassa ja Wyomingissa sekä kolmessa muussa valtiossa. 
Opit.
Kirkko opettaa moniavioisuuden periaatetta. Sen mukaan miehellä on oltava useita vaimoja päästäkseen Jumalan välittömään läsnäoloon eli "korotukseen". Fundamentalistisen myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin yhdistynyt kirkko opettaa, että miehellä on oltava vähintään kolme vaimoa päästäkseen korotukseen. Useimpien muiden mormoniryhmittymien tavoin Yhdistynyt myöhempien aikojen pyhien kirkko opettaa ihmiselle olevan mahdollista kehittyä kuolemansa jälkeen Jumalaksi, mikäli hän on ollut uskollinen Jumalan kanssa solmimilleen liitoille. 
Kirkko soveltaa "sijoituksen lakia" (engl. "Law of Placing"). Sen mukaan liikkeen jäsenet eivät itse valitse puolisoaan, vaan kirkon johtajat valitsevat heille puolison rukoiltuaan asian puolesta. Kirkon johtajat voivat myös ottaa kirkkoon kuuluvan miehen vaimon ja antaa hänet "arvokkaammalle" jäsenelle.
Kirkko kehottaa myös jäseniään soveltamaan "pyhityksen lakia" eli jakamaan omaisuutensa jäsenten kesken. Tämä merkitsee siis eräänlaisessa yhteistaloudessa asumista. Pyhityksen laki ei kuitenkaan ole kirkon jäsenille pakollinen, ja osa jäsenistä elääkin yksityistalouksissa ja hallitsee omaa omaisuuttaan.
Sekä miehet että naiset seuraavat tarkkaa pukukoodia. Naisia kehotetaan käyttämään hametta tai mekkoa ja kasvattamaan pitkät hiukset. Miehillä on yleensä yksinkertaiset vaatteet, yleensä paita ja suorat housut. Useimmat yhteisön jäsenet käyttävät kotona tehtyjä vaatteita. Lisäksi jäsenet käyttävät 1800-luvun mallista garmenttia. Jäsenet eivät saa käyttää tatuointeja eivätkä lävistyksiä, ja naisten make-upin tulisi olla huomaamatonta. 
Yhdistynyt kirkko opettaa kaikkien olevan tervetulleita Herran työhön, rodusta, kansallisuudesta ja taustasta huolimatta. Kuitenkaan kirkko ei suostu vihkimään mustaihoisia jäseniään pappeuteen. Sen mukaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko oli väärässä avatessaan pappeuden 1978 myös mustaihoisille.
Mudhoney (albumi)

Mudhoney on grungeyhtye Mudhoneyn albumi vuodelta 1989. Se on yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi.
Kappale "Magnolia Caboose Babyshit" on cover versio Blue Cheerin kappaleesta "Magnolia Caboose Babyfinger", vaikka kappale onkin merkitty Mudhoneyn omaksi.
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset)

Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. "Reorganized Church of Jesus Christ") oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Kirkko erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta vuonna 1907. Kiista elämän luonteesta tuhatvuotisen valtakunnan aikana hajotti Jeesuksen Kristuksen kirkon, ja lopulta puolet yhteisön kahdentoista apostolin koorumista erosi siitä ja perusti oman yhteisön, Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon.
Jeesuksen Kristuksen kirkon tavoin Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko piti Joseph Smithiä Jumalan profeettana ja ilmoituksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan he pitivä Sidney Rigdonia ja tämän seuraajana taas William Bickertonia.
Reorganisoitu Jeesuksen Kristuksen kirkko sulautui myöhemmin yhteen toisen Jeesuksen Kristuksen kirkosta eronneen ryhmän, Jeesuksen Kristuksen alkuperäisen kirkon kanssa. Näin syntyneen yhteisön toiminta kuitenkin hiipui.
Aigis

Aigis (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa puolustautumiseen tarkoitettu suoja. Se kuvattiin joko kultaiseksi vuohen vuodaksi tai joskus myös kilveksi tai sen tapaiseksi esineeksi, jonka keskellä oli kuva gorgon päästä. Aigista käytti Zeus, välillä myös Pallas Athene tai Apollon rintapanssarina. Lisäksi sitä käytettäessä tapahtui rajuilman tapaisia ilmiöitä: maa tärähteli ja taivaalla salamoi ja ukkosti ja kuolevaiset joutuivat pelon valtaan.
Homeros kertoo, että Zeuksen aigiin valmisti Hefaistos taisteluun titaaneja vastaan. Aigis kerrottiin koristellun kultaisin tupsuin ja sen keskustaa koristi gorgoneion, Medusan pää. Attikalaiset taiteilijat pitivät kiinni arkaaisesta perinteestä ja kuvasivat aigiin tupsut käärmeiksi alkuperäisten esikuvien mukaisesti.
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (bickertonilaiset)

Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko (engl. "Primitive Church of Jesus Christ") oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut uskonnollinen yhteisö. Se erosi Jeesuksen Kristuksen kirkosta, eräästä toisesta mormonistisesta yhteisöstä, vuonna 1914. 
Kirkon hajottaneen kiistan aiheena oli kysymys kirkon johtamisesta. Eräs Jeesuksen Kristuksen kirkon apostoleista, James Caldwell, katsoi, että kirkon johdossa tulisi olla vain kahdentoista apostolin koorumin. Apostolien yläpuolella oleva "ensimmäinen presidenttikunta", johon kuului kirkon profeetta sekä tämän kaksi neuvonantajaa, oli hänestä luopumista Jeesuksen Kristuksen aikoinaan perustaman kirkon alkuperäisestä hallintomallista, johon ei kuulunut apostolien yläpuolella olevaa hallintoelintä. Lopulta kiista sai sellaiset mittasuhteet, että Caldwell seuraajineen perusti oman kirkon, jossa noudatettiin Jeesuksen antamaa "alkuperäistä" hallintomallia.
Caldwellin johtama kirkko piti Jeesuksen Kristuksen kirkon tapaan Joseph Smithiä kirkon alkuperäisenä profeettana ja ilmestyksensaajana. Hänen oikeana seuraajanaan se piti Sidney Rigdonia, tämän taas William Bickertonia.
Vaikka Caldwellin johtama kirkko pitikin Smithiä profeettana ja Mormonin kirjaa Jumalan sanana, se ei uskonut ensimmäisen näyn, siis Smithin alkuperäisen kutsumusnäyn, historiallisuuteen.
Jeesuksen Kristuksen alkuperäinen kirkko sulautui myöhemmin yhteen Reorganisoidun Jeesuksen Kristuksen kirkon kanssa. Näin syntyneen ryhmän toiminta kuitenkin lamautui enne pitkää.
Kolmas Intian–Pakistanin sota

Intian–Pakistanin sota vuoden 1971 joulukuussa liittyi Bangladeshin itsenäistymiseen. Varsinaiset sotatoimet kestivät kaksi viikkoa 3.–16. joulukuuta ja päättyivät Pakistanin tappioon. Bangladeshin itsenäisyyssodassa Intia asettui Bangladeshin (silloisen Itä-Pakistanin) puolelle. Länsipakistanilaisten arveltiin murhanneen kolme miljoonaa ihmistä, ja kymmenen miljoonaa pakolaista vyöryi Intiaan. 
Intian Indira Gandhi yritti koota kansainvälistä painostusta Euroopan matkallaan. Yhdysvaltain tiedettiin tukevan Länsi-Pakistania, Neuvostoliiton Itä-Pakistania. Intialaiset siirsivät joukkojaan lähemmäs rajaseutuja ja odottivat talven tuloa, mikä tukkisi Himalajan solat ja estäisi Kiinan sekaantumisen sotatoimiin.
Joulukuun 3. päivän iltana pakistanilaiset tekivät ilmaiskun Pohjois-Intian sotilaslentokentille. Intialaiset iskivät takaisin seuraavana päivänä, ja hyökkäisivät Itä-Pakistanissa olevien länsipakistanilaisten joukkojen kimppuun maalta, mereltä ja ilmasta. Länsi-Pakistanin armeija antautui kahdessa viikossa, ja intialaiset saivat 90 000 sotavankia.
Cinema Bizarre

Cinema Bizarre oli Berliinissä Saksassa vuonna 2005 perustettu glam-pop- ja rockyhtye. Siihen kuuluivat laulaja Strify, basisti Kiro, kosketinsoittaja Romeo, kitaristi Yu ja rumpali Shin. Yhtyeen jäseniä kiinnostaa japanilainen visual kei -tyyli, mikä saattaa olla huomattavissa yhtyeen androgyynisestä ulkonäöstä. Laulaja Strify sanookin, että Cinema Bizarrea ei ole tarkoitettu vain kuultavaksi, heidän on tarkoitus myös näkyä. 
Jäsenet tapasivat toisensa manga-foorumilla vuonna 2005, jossa heidän yhteinen kiinnostuksensa musiikkiin sai heidät perustamaan yhdessä bändin. Cinema Bizarrea on vertailtu toiseen saksalaiseen bändiin, Tokio Hoteliin, johtuen siitä, että molemmat ovat saksalaisia rockyhtyeitä, ja jäsenet suurin piirtein samaa ikäluokkaa. Musiikillisia samankaltaisuuksia ei kuitenkaan juuri ole.
Cinema Bizarre osallistui Saksan Euroviisujen karsintoihin vuonna 2008. Yhtye selvisi finaaliin asti, mutta ei päässyt edustamaan Saksaa. He sijoittuivat karsinnoissa kolmansiksi.
Yhtye konsertoi Suomessa 18. syyskuuta 2008 osana heidän "Final Attraction World-Tour 2008" -kiertuettaan. Keikka siirtyi noin kuukaudella teknisten ongelmien vuoksi. Keikka pidettiin Helsingin Nosturissa.
7. marraskuuta 2008 yhtyeen kosketinsoittaja Luminor ilmoitti eroavansa yhtyeestä, koska hän ei ollut tarpeeksi hyvässä kunnossa jatkaakseen siinä. Pian tämän jälkeen Romeo tuli hänen tilalleen, ja Cinema Bizarre onnistui jatkamaan hyvin ilman Luminoriakin.
Elokuussa 2009 yhtye julkaisi toisen albuminsa, nimeltä "toyZ". Alun perin levyn piti ilmestyä maaliskuussa, mutta sitten se ei ollutkaan vielä valmis. Julkaisu siirrettiin toukokuulle, josta levy-yhtiön virheen takia tulikin kesäkuu. Loppujen lopuksi levy tuli ulos elokuussa, koska levy-yhtiö oli jälleen tehnyt virheen ja laittanut ”My Obsession” -singlen ladattavaksi liian aikaisin. Lopputulos oli, että kappale levisi laittomasti Internetiin ja oli julkaistava toinen single. ”I Came 2 Party” ilmestyi 7. elokuuta. Se tehtiin yhteistyössä mm. Lady Gagalle miksanneen Space Cowboyn kanssa, tämä esiintyy myös kappaleen videolla.
Vuoden 2009 keväällä Cinema Bizarre myös konsertoi Amerikassa, Lady Gagan lämmittelybändinä. Lady Gaga oli henkilökohtaisesti kutsunut heidät lämmittelijäbändikseen ihastuttuaan heidän musiikkiinsa. Syksyllä 2009 Cinema Bizarre kiersi Euroopassa, mutta kiertue ei yltänyt Suomeen asti.
Tammikuussa 2010 yhtye hajosi bändin jäsenien tahdottua jatkaa omia polkujaan. Kaikki ovat aloittelemassa uusia projekteja.
M/S Envik

M/S "Envik" () on Puolalaisen SMT Shipping -varustamon tytäryhtiön SMT Eureka Cementin omistuksessa oleva ainoa Suomen lipun alla oleva sementinkuljetusalus. Laivan isännöinnin ja miehityksen hoitaa ASP Ship Management Scandinavia Oy. Alus on rakennettu vuonna 1983 Leirvik I Sognissa, Norjassa. Kuollutta painoa Envikillä on 3 683 tonnia ja jääluokitus on 1A1. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Alusta voidaan kutsua rakenteensa puolesta tankkilaivaksi. Sillä on neljä ruumaa johon sementti varastoidaan, ja mikäli lasti kuljetettaisiin säiliöautoilla, tarvittaisiin yhden lastin kuljettamiseen jopa sata tankkiautoa. Laivan miehistö on suomalainen ja se tekee noin kolmen viikon työjaksoja.
Käyttöhistoria.
Alus rakennettiin vuonna 1983 norjalaisella telakalla. Valmistuttuaan alus luovutettiin Finnsementin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Vuodesta 1983 vuoteen 2004 saakka laiva oli nimeltään Envik, jonka jälkeen alus päätyi 
ahvenanmaalaisen Klaveness Cement Logistics AB:n haltuun ja sai nimen KCL Ballerina. Nimi vaihdettiin takaisin Envikiksi vuonna 2010 kun Puolalainen SMT Eureka Cement osti aluksen. Aluksella ei tällä hetkellä ole enää vakituisella sopimuksella olevaa henkilökuntaa, ja se onkin jäämässä pois Suomen liikenteestä helmikuussa 2014.
Reitti.
Alus ajaa pääsääntöisesti Suomen sisäistä rahtia Paraisilta Finnsementin tuotantolaitokselta eri puolille Suomea, muun muassa Ouluun, Pietarsaareen ja Kirkkonummen Kantvikiin. Toisinaan alus hakee sementtiä myös ulkomaisilta tuottajilta mm. Virosta ja Tanskasta.
Salla Tuomivaara

Salla Maria Tuomivaara (s. 13. elokuuta 1975 Sotkamo) on suomalainen sosiologi ja eläinoikeusaktivisti. Hän on työskennellyt Animalian toiminnanjohtajana.
Tuomivaara oli perustamassa Oikeutta eläimille -yhdistystä vuonna 1995 ja oli alkuaikoina sen näkyvimpiä aktiiveja. Hän oli toiminut jo 1980-luvulla perinteisissä eläinsuojeluyhdityksissä, kuten Animaliassa. Tuomivaara on ollut myös perustamassa Maan ystäviä, ja hän on lisäksi ollut aktiivisesti mukana "Muutoksen kevät"- ja "Voima"-lehtien taustaryhmissä.
Tuomivaara on ollut Vihreiden eläintyöryhmän puheenjohtajana ja ympäristötyöryhmän sihteerinä. Espoossa teini-ikänsä asunut Tuomivaara oli ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1999 Uudenmaan vaalipiirissä, minkä jälkeen hän työskenteli kansanedustaja Anni Sinnemäen eduskunta-avustajana vuodet 1999–2004.
Tuomivaara on valmistunut Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi pääaineenaan sosiologia. Hän väitteli sosiologian eläinkäsitysten historiasta Tampereen yliopistossa keväällä 2018. Tuomivaara työskenteli vuosina 2020–2021 Elisa Aaltolan johtamassa Voiko eläintä kertoa? -tutkimushankkeessa.
Luettelo Suomen aatelissuvuista

Tämä on luettelo Suomen aatelissuvuista. Suomen aateliin on kaikkiaan introdusoitu 357 sukua, joista 282 aatelisia, 63 vapaaherrallisia, 11 kreivillisiä ja yksi ruhtinaallinen. 145 sukua on säilynyt mieslinjaisena ja 16 naislinjaisina. Säilyneistä mieslinjaisista suvuista kreivillisiä on kolme, vapaaherrallisia 26 ja aatelisia 115. Ainoa ruhtinassuku on jo sammunut. Suvuista ilmeisesti viisi edustaa Vanhan Suomen aatelia.
Eri aatelisarvoja edustavat suvut on numeroitu erikseen introdusoimisjärjestyksessä, ensimmäisinä vuonna 1818 Suomen ritarihuoneen perustamisen yhteydessä esitellyt.
Suvut.
Tässä luettelossa aateloimisvuodeksi (tai korkeampaan aatelisarvoon korottamisvuodeksi) on merkitty se vuosi, jolloin aateloinnista tai naturalisoinnista on ilmoitettu. Ritarihuoneelle merkitseminen eli introduktio saattoi tapahtua huomattavasti myöhemmin, minkä vuoksi sukujen numerojärjestys ei täysin vastaa aateloimisjärjestystä. Koska Suomen aateli luotiin erottamalla se Ruotsin aatelista vuoden 1809 jälkeen, on luettelossa ennen vuotta 1809 aateloitujen sukujen kohdalla ilmoitettu se vuosi, jolloin suku on aateloitu tai naturalisoitu Ruotsissa. Naturalisoiduilla suvuilla saattoi olla paljon vanhempi jossain muussa maassa myönnetty aatelisarvo, jota ei ole tässä huomioitu. Vanhimpien kotimaisten rälssisukujen kohdalla alkuperäiset aateloimisvuodet eivät ole enää tiedossa. Jos uusi suku peri vanhemman suvun numeron adoption, muun poikkeusjärjestelyn tai sekaannuksen seurauksena, on luetteloon merkitty sekä alkuperäisen että uuden suvun aateloimisvuosi.
Luettelossa mieslinjaisina elävien sukujen nimet on lihavoitu, mieslinjalta sammuneiden mutta naislinjalla jatkuvien nimet on kursivoitu; loput ovat kokonaan sammuneita tai ulkomaille kadonneita ja todennäköisesti sammuneita.
Suomessa eläviä aatelissukuja, joita ei ole introdusoitu Suomen ritarihuoneeseen.
Lisäksi ritarihuoneen aatelisluettelosta puuttuu osa sellaisista suomalaisista suvuista, joiden edustajalle Suomen Suuriruhtinas on autonomian aikana myöntänyt periytyvän aatelisarvon sotilasansioista. Näitä ovat esimerkiksi:
De Geer

De Geer (myös de Geer) on ruotsalainen aatelissuku, jolla on useita haaroja. Osa haaroista on vapaaherrallisia ja osa kreivillisiä.
Perimätiedon mukaan suku on lähtöisin Liègen ruhtinaspiispakunnasta Brabantista. Nimen on sanottu tulleen Maasin sivujoesta Geeristä, joka virtaa Maastrichtin läpi. Ruotsiin vuonna 1627 muuttanut kauppias ja ruukinomistaja Louis De Geer aateloitiin elokuussa 1641 ja hänen sukunsa esiteltiin Ruotsin ritarihuoneelle seuraavana vuonna aatelisena sukuna numero 291. Suomen aateliin on kuulunut suvusta kaksi haaraa, De Geer (Suomen ritarihuoneen aatelinen suku nro 26) ja de Geer till Tervik (kreivillinen suku nro 3). Ensin mainittu sammui Suomessa vuonna 1925, jälkimmäinen jo 1855. Aatelisen suvun nro 26 jälkeläisiä saattaa kuitenkin elää yhä Yhdysvalloissa. Ruotsissa suvusta on elossa kaksi vapaaherrallista haaraa, de Geer af Finspång ja de Geer till Leufsta.
__notoc__
Schildt

Schildt on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku. Se on mahdollisesti lähtöisin Regensburgista Saksasta. Suvun varhaisin nimeltä tunnettu esi-isä on 1500-luvun lopulla Liivinmaalla elänyt Christoffer Schildt. Hänen pojanpoikansa, eversti Jürgen Schildt introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1642 numerolla 282. Suomen Schildtit kuuluvat sukuhaaraan, joka tuli Suomeen Inkerinmaalta vuonna 1700, ja jonka sukulaisuutta Jürgen Schildtiin ei ole voitu osoittaa. Suku immatrikuloitiin Suomen ritarihuoneseen sen järjestäytyessä vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 24. Sukua edusti tuolloin Suomessa kapteeni Christoffer Schildt.
Aiheesta muualla.
Soisalon-Soininen

Soisalon-Soininen on suomalainen aatelissuku. Soisalon-Soininen on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Wuorenheimo

Wuorenheimo on suomalainen aatelissuku, joka on osa Bergbom-sivistyssukua.
Bergbom-suvun vanhin varmuudella tunnettu esi-isä on Porissa syntynyt ja 1700-luvulla Kruunupyyssä asunut henkikirjoittaja Erik Bergbom. Aatelissuvun kantaisä, senaattori Ossian Bergbom aateloittiin vuonna 1903 nimellä "Wuorenheimo". Suku introdusoitiin seuraavana vuonna ritarihuoneelle aatelisena sukuna nro 276.
Jäseniä.
Äitinsä puolelta sukuun kuuluu historiantutkija Kari Selén.
Cronstedt

Cronstedt on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena sukuna numero 50. Marten Gavelius, Axel Oxenstiernan tilanhoitaja aateloitiin nimellä "Cronstedt" 17. joulukuuta 1686. Suomessa suku on omistanut muun muassa Herttoniemen kartanon.
Antell

Antell on suomalainen sivistyssuku, jonka tunnetuin haara on aateloitu 1800-luvulla. Samannimisiä sukuja on Suomessa useita muitakin, sillä varsinkin nimen Anttila ruotsintaminen Antelliksi on aikanaan ollut yleistä. Suvun varhaisimmaksi edustajaksi on katsottu 1500-luvun puolivälissä Saloisten pitäjän Piehingin kylän Anttilan talon isäntänä toiminut Antti Pekanpoika. Hänen jälkeläisekseen oletettu 1600-luvun puolivälissä elänyt Paltamon kirkkoherra Johan Matthiae Antilius (myös Anthelius tai Anttelius) on suvun varsinainen kantaisä. Hänen pojanpoikansa alkoivat käyttää nimestä lyhyempää muotoa Antell. Kuopion läänin maaherra Samuel Henrik Antell aateloitiin vuonna 1866 ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1868 numerolla 242. Aatelissuvun tunnuslause on "Labora" (”Tee työtä!”).
Suvun jäseniä.
Taiteen keräilijä ja suurlahjoittaja Herman Antell (1847–1893) on eri sukua.
Rehbinder

Rehbinder on vanha aatelinen suku, joka on saanut alkunsa Westfalenin kuningaskunnasta 1400-luvulla lyödystä kalparitariston ritarista. Suku on sittemmin levittäytynyt Kuurinmaalle sekä muualle Baltiaan. Ruotsin palvelukseen se tuli vuonna 1601. Suomen kuvernöörinä toimineen kenraalimajuri Henrik Rehbinderin sukuhaara introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneneeseen vuonna 1668 aatelisena sukuna numero 713 nimellä Rehbinder till Uddrich ja korotettiin paronin arvoon vuonna 1680 vapaaherrallisena sukuna numero 77. Yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena aatelissukuna numero 3. Suku on aateloitu myös Baltian maissa ja Venäjän keisarikunnassa, Venäjällä kreivilliseen arvoon. Suku on hallinnut muun muassa Virossa Udrikun kartanoa () ja perustanut Saku-oluttehtaan.
Suku on kuulunut myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan aateliin.
Uutiskukko

Uutiskukko oli kerran viikossa ilmestyvä puolueista riippumaton kaupunkilehti. Ilmaislehtenä ilmestyvän lehden jakelulevikki oli 52 500, jakelualue Kuopio ja Siilinjärvi, ilmestymispäivä lauantai. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Heli-Marjatta Sormunen. Lehteä julkaisi Uutis-Kukko H. Sormunen Ky. Lehti ilmestyi viimeisen kerran kesäkuussa 2007 ja se ilmoitti lopettavansa toimintansa talousvaikeuksien vuoksi marraskuussa 2007. 
Uutiskukko oli vielä ilmestyessään maan toiseksi vanhin kaupunkilehti, ja maan pitkäaikaisimpiin päätoimittajiin kuulunut Sormunen oli sen päätoimittaja 1960-luvun puolivälistä alkaen vuoden 2007 lopettamiseen asti.
Itä-Suomen läänin toimittajapalkinnon Uutiskukko sai 2006 perhearvoja esillä pitävästä ja ihmisläheisestä toimitustyöstä.
Elmer Bernstein

Elmer Bernstein (4. huhtikuuta 1922 – 18. elokuuta 2004) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän tuli maailmankuuluksi elokuvamusiikistaan, erityisesti seikkailu- ja sotaelokuvista; hänen säveltämiään ovat muiden muassa "Kymmenen käskyä" (1956), "7 rohkeata miestä" (1960) "Suuri pakoretki" (1963), "Hei, me lennetään" (1980) ja "Hei, taas me lennetään!" (1982). Bernstein on säveltänyt myös National Geographic Societyn tv-dokumenteissa käytetyn tunnusmusiikin. Joissain elokuvissaan, kuten Haamujengissä (1984) ja Hiidenpadassa (1985), Bernstein käytti erikoiselta kuulostavaa varhaista elektronista soitinta, Ondes Martenot'ia. 
Bernstein syntyi New Yorkissa ja sai varhaista pianonsoiton opetusta muun muassa Henriette Michelsonilta. Aaron Copland ihastui pojan improvisaatiotaitoihin ja esitteli tämän tämän tulevalle opettajalle, Israel Citkowitzille. 
Bernstein sävelsi elokuvamusiikkinsa ohella kaksi musikaalia. "How Now, Dow Jones" sai kantaesityksensä Broadwaylla 1968 ja "Merlin" 1983. Säveltäjä voitti uransa aikana useita palkintoja, joista tunnetuimpia ovat yksi Oscar-palkinto ja kaksi Golden Globea. Hän kuoli syöpään Kaliforniassa 82-vuotiaana.
Dominic Frontiere

Dominic Frontiere (17. kesäkuuta 1931 New Haven, Connecticut – 21. joulukuuta 2017) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sävelsi "Äärirajoilla"-sarjan teeman ja musiikin lukuisiin elokuviin. 
Frontiere soitti lapsena useita soittimia mutta päätti keskittyä harmonikkaan. Aloitettuaan big band -muusikkona hän muutti Los Angelesiin ja aloitti opinnot Kalifornian yliopistossa.
Frontiere voitti vuonna 1980 parhaan elokuvamusiikin Golden Globe -palkinnon työstä elokuvassa "The Stunt Man – henkensä kaupalla" (1980).
David Amram

David Amram (s. 17. marraskuuta 1930) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tunnetuimmat saavutuksensa lienevät elokuvamusiikin alalla – hänen säveltämänsä on esimerkiksi teema elokuvaan "Mantshurian kandidaatti" (1962).
Amram syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja perehtyi jo lapsena klassiseen musiikkiin ja jazziin. Hän opiskeli pianon-, trumpetin- ja tuubansoittoa, mutta valmistui George Washingtonin yliopistosta pääaineenaan Euroopan historia vuonna 1952. Uransa varhaisessa vaiheessa hän soitti käyrätorvea Kansallisessa sinfoniaorkesterissa.
Amram vietti pari vuotta Euroopassa ennen palaamistaan Yhdysvaltoihin vuonna 1955. Hänet valittiin opiskelemaan Manhattan School of Musiciin.
Amram oli New Yorkin filharmonikkojen nimikkosäveltäjänä vuosina 1966–1967. Hän on uransa aikana työskennellyt monenlaisen musiikin parissa ja ollut aktiivinen paitsi elokuvamusiikin säveltäjänä, myös varsinkin jazzmuusikkona.
Luis Bacalov

Luis Enríquez Bacalov (30. maaliskuuta 1933 Buenos Aires, Argentiina – 15. marraskuuta 2017 Rooma, Italia) oli argentiinalaissyntyinen italialainen säveltäjä, joka tuli tunnetuksi varsinkin elokuvamusiikillaan. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1967 ja voitti palkinnon 1996.
Bacalovin tunnetuimpia töitä ovat "Matteuksen evankeliumi" (1964) ja "Il Postino – Posteljooni" (1994). Quentin Tarantino käytti Bacalovin musiikkia Django Unchained- ja Kill Bill -elokuvissa. Säveltäjä työsti musiikkia myös elokuvien ulkopuolella; häneltä valmistui esimerkiksi teoksia orkesterille ja kuorolle.
Bacalov syntyi Buenos Airesissa. Vuodesta 1959 alkaen hän asui Italiassa. Bacalov jatkoi aktiiviuraansa 1960-luvulta aina 2000-luvulle. Hän esiintyi kansainvälisesti pianistina.
Richard Rush

Richard Rush (15. huhtikuuta 1929 – 8. huhtikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen ohjauksiaan on muun muassa"The Stunt Man – henkensä kaupalla" (1980).
New Yorkissa syntynyt Rush oli kaksinkertaisena Oscar-ehdokkaana vuonna 1981.