tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Iranin kansallissosialistinen puolue

Iranin kansallissosialistinen puolue (; SUMKA) oli Iranin ulkopuolella muodostettu uusnatsipuolue, joka yritti kumota maan hallituksen ja pystyttämään uuden, ei-islamilaisen järjestelmän.
Puolueen tavoitteena oli palauttaa Iranin valtio nimeä ja kulttuuria myöten takaisin Persiaksi. Hallitusmuoto, jota puolue kutsui Persian demokraattiseksi tasavallaksi, olisi hylännyt länsimaista tulleet kapitalistiset arvot sekä islamilaisen šarialain. Puolue halusi tuoda esille iranilaisten ”todellisen arjalaisen luonnon”, jonka arabien valtaantulon jälkeen ajateltiin hiljalleen hukkuneen islamilaisuuden alle. Puolue tuomitsi jyrkästi Israelin ajaman sortopolitiikan Lähi-idässä, mutta väitteet antisemitismistä se kuitenkin epäsi ilmoittamalla, että se vastustaa ainoastaan juutalaisvaltiota, ei juutalaisia itsessään.
Iranin kansallissosialistinen puolue oli jäsen maailmanlaajuisessa uusnatsien verkostossa, panarjalaisessa kansallisessa rintamassa, joka hyväksyy joukkoihinsa europidejä myös länsimaiden ulkopuolelta.
Turkkilainen sauna

Turkkilainen sauna eli "hamam" () on Lähi-idän alueelta lähtöisin oleva höyrysauna. Nykyään hamam tunnetaan epävirallisesti turkkilaisena saunana. Turkkilaisessa saunassa ei ole kiuasta, eikä siellä ole erityisen kuuma, mutta siellä oleva ilma on varsin kosteaa ja höyryistä. Saunan lämmittämiseen käytetään yleensä puuta tai hiiltä. Turkkilainen sauna oli merkittävässä asemassa Osmanien valtakunnan kulttuurissa. Istanbulin historiallisia hamameja ovat Ağa, Büyük, Galatasaray, Çardaklı ja Sofular.
Rakenne.
Turkkilaisessa saunassa yhdistyvät roomalainen thermae-kylpylä ja bysanttilainen arkkitehtuuri sekä turkkilais-islamilainen kylpemisperinne. Aikoinaan jo arabit olivat rakentaneet omanlaisiaan versioita kreikkalais-roomalaisista kylpyhuoneista. Osmanien valtakunnassa turkkilaiset saunat olivat usein moskeijojen yhteydessä. Ehkä tunnetuin esimerkki on Istanbulissa sijaitseva, vuonna 1584 rakennettu "Çemberlitaş Hamamı". Tyypillisessä turkkilaisessa saunassa on kolme huonetta: kuuma ("sıcaklık"), lämmin ("tepidarium") ja viileä huone ("soğukluk").
Kuuma huone on yleensä kooltaan suuri, ja sinne tuovat hieman valoa pienet ikkunat. Keskellä on suuri marmorinen taso, jossa kylpijät makaavat. Huoneen nurkissa on syvennyksiä, joissa on suihkulähteitä. Lämpimässä huoneessa peseydytään vedellä ja saippualla, ja kylmässä huoneessa rentoudutaan, pukeudutaan ja juodaan virkistäviä juomia, ja monissa tapauksissa myös hieronnan jälkeen otetaan nokoset tarkoitusta varten rakennetuissa kopeissa. Joissakin Istanbulin turkkilaisissa saunoissa on saatavilla myös mikveh, joka alkujaan on juutalaisten naisten rituaalikylpy.
Turkkilaisen saunan kulttuuriset seikat.
Perinteisesti turkkilaisessa saunassa hierojina, "tellakeina", toimivat nuoret pojat. Tellakit myös auttoivat miehiä peseytymään. Monissa paikoissa pesijät eivät ainoastaan pesseet tai hieroneet, vaan he olivat suoranaisia seksityöläisiä. Tellak-järjestelmä kuihtui 1900-luvun alkupuolella varsinkin Kemal Atatürkin valtakaudella. Historialliset tietolähteet sisältävät tarkkoja kuvauksia turkkilaisten saunojen eroottisista tapahtumista.
Toisin kuin länsiroomalaiset tai bysanttilaiset kylpylät, turkkilaiset saunat oli tarkoitettu molemmille sukupuolille. Miehille ja naisille oli erilliset osastot. Turkkilaisen saunan kulta-aikana saunoja rakennettiin kaikkiin Osmanien valtakunnan suuriin kaupunkeihin. 
Saunojen merkitys turkkilaisessa kulttuurissa heikkeni, kun vesijohdot yleistyivät ja monissa kodeissa päästiin käyttämään juoksevaa vettä.
Frank J. Selke Trophy

Frank J. Selke Trophy on palkinto, joka annetaan vuosittain National Hockey Leaguen parhaalle puolustavalle hyökkääjälle. Valinnan suorittaa runkosarjan päätyttyä äänestämällä "Professional Hockey Writers' Association". Palkinto on nimetty Toronto Maple Leafsin ja Montreal Canadiensin managerin Frank J. Selken mukaan. Se jaettiin ensi kertaa kaudella 1977–1978.
Useimmin, kaikkiaan kuusi kertaa, palkinnon on voittanut kanadalainen Patrice Bergeron. Kaksi suomalaista on voittanut Frank J. Selke Trophyn: Jere Lehtinen sekä Aleksander Barkov kolmesti. Joukkueittain eniten palkintoja ovat voittaneet Montreal Canadiens, Detroit Red Wings sekä Boston Bruins, jokainen seitsemän kertaa. Detroitilla on myös eniten eri pelaajien saavuttamia Frank J. Selke Trophy -voittoja, neljä.
Frank J. Selke Trophyn voittajat.
Voittajat maittain: (1978-2025)
Hertfordshiren öljyvaraston palo

Hertfordshiren öljyvaraston palo syttyi aamulla 11. joulukuuta 2005 Buncefieldin maaöljyvarastolla Hertfordshiressä Englannissa lähellä Hemel Hempsteada. Palo sammutettiin kahta päivää myöhemmin. 43 ihmisen kerrotaan loukkaantuneen turmassa, ja muutama perhe menetti kotinsa.
Ensimmäisten räjähdysten kerrottiin kuuluneen 160 kilometrin päähän. Räjähdykset rikkoivat ikkunoita lähes kilometrin päässä. Räjähdyksiä pidetään suurimpina Britanniassa sitten toisen maailmansodan. Taivaalle nousi kilometrien korkuinen tumma savupilvi, joka kulkeutui satojen kilometrien päähän. 12. joulukuuta suuri savupilvi kulkeutui Ranskaan asti.
Poliisi tutki tapausta onnettomuutena, mutta esimerkiksi Italian televisio uutisoi tapauksen mahdollisena terrori-iskuna. Tutkintalautakunta ilmoitti, että onnettomuuden tutkinta oli poikkeuksellisen hankalaa, koska paikka tuhoutui niin totaalisesti. Räjähdyksen aiheutti tankki 912:n täyttyminen, joka aiheutti öljyvuodon ja räjähtävien kaasujen muodostumisen.
2A46M

2A46 on neuvostoliittolais-venäläinen, 1960-luvun lopulta alkaen valmistettu automaattisesti ladattava panssarivaunukanuuna. Vuodesta 1981 sitä on valmistanut Motoviliha (Мотовилиха). Tehtaan aikaisemmat panssarivaunukanuunat olivat kaliiperiltaan 100 mm:n rihlattu D-10 (T-54:een) ja 115 mm:n rihlaamaton 2A20 (T-62:een).
Tykin alkuperäinen versio on T-64A:ssa käytetty 2A26 eli D-81, jonka jatkokehitelmä 2A46 on. Tykki on ollut eri versioinaan kaikkien sarjatuotantoon päässeiden neuvostoliittolaisten ja venäläisten taistelupanssarivaunujen pääase 1960-luvun lopulta nykypäivään. Uudempien kehitysversioiden mallimerkintöihin sisältyvä M-kirjain tarkoittaa modernisoitua. 2A46:sta käytetään myös merkintää D-81T, 2A46M:stä D-81TM ja niin edelleen. 2A46-, 2A46M-, 2A46M-1-, 2A46M-2, 2A46M-4 ja 2A46M-5-kanuunoilla on aseistettu muun muassa T-72-, T-80- ja T-90-panssarivaunut. Suomessa 2A46M-tykki tunnettiin nimellä 125 PSVK 84.
Ominaisuudet.
2A46M:llä ja 2A46M1:llä ja muilla uudemmilla malleilla on suurempi ammuksen lähtönopeus ja sen vuoksi läpäisykyky on suurempi kuin 2A46:lla. Uusin nykyinen tuotantomalli on esimerkiksi T-90A:ssa käytettävä 2A46M-5. Uudemmat versiot ovat myös noin 1/4:n tarkempia. Kanuunan massa on 2 500 kg ja se voi läpäistä 3BM-42M (Lekalo) APFSDS (panssariammus) -laukauksella noin 650 mm RHA:ta (tasalaatuista panssariterästä) kahden kilometrin etäisyydeltä.
2A46M-mallista lähtien on ollut myös mahdollisuus panssarintorjuntaohjusten laukaisuun. T-72:n modernisoiduimmat mallit, T-80- ja T-90-panssarivaunut käyttävät 9K-119 Refleks-sarjalaisia, kuten 9M-119 ja 9M-136 Refleksiä, sekä Invar ja uusia Invar-M ohjuksia. Osa T-72- ja T-64-panssarivaunumalleista käyttää 9K-120 Svir -sarjan ohjuksia, koska pitemmät Refleks-ohjukset eivät mahdu pituutensa vuoksi vanhoihin lataajiin. Nykyisin käytettävät ohjukset ovat lähinnä SACLOS (Semi-Automatic Command to Line of Sight)-ohjattuja eli niitä ohjataan pitämällä laseretäisyysmittarin laseria kohteessa ja ohjuksen hakupää hakeutuu laserin mukaan. Läpäisykyky uusimpien ohjuksien tandem-ontelokärjillä on 700 mm ja 900 mm välillä. Osumatodennäköisyys 5 km:n päähän on noin 80–90 %.
Automaattisesti ladattavana se ei tarvitse lataajaa, joten panssarivaunuun riittää tällöin kolmen hengen miehistö. Esimerkiksi Rheinmetall L44 edellyttää myös lataajaa.
Sileäputkinen panssarivaunukanuuna

Sileäputkinen panssarivaunukanuuna on panssarivaunukanuuna, jonka putki on sisäpinnaltaan rihlaton. Ensimmäisen tällaisen kanuunan kehitti toisessa maailmansodassa saksalainen Rheinmetall-tehdas (nimellä "8cm PAW 600", myöhemmin "8 H 63") Wehrmachtin tilauksesta.
Rihlaamaton putki mahdollistaa suuremmat lähtönopeudet tehostaen panssariammusten vaikutusta maalissa. Etu rihlattuihin aseisiin perustuu siihen, että suurempi osuus ajopanoksen energiasta voidaan muuntaa liike-energiaksi. Rihlatuissa aseissa osa ajopanoksen energiasta hukataan pyörimisenergiaksi. Ammuksessa on yleensä tällöin vakautusevät kuten nuolessa. 
Nykyään lähes kaikki panssarivaunukanuunat ovat sileäputkisia, mutta Britannia on pitäytynyt rihlatuissa putkissa myös Challenger 2:n kohdalla, jonka pääase on 120 mm BAE Royal Ordnance L30.
August Raatikainen (sosialisti)

August Aataminpoika Raatikainen (2. maaliskuuta 1884 Maaninka – 10. huhtikuuta 1952) oli suomalainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) ensimmäisenä puheenjohtajana vuonna 1920. Hän loi uransa lähinnä ammattiyhdistysliikkeessä.
Elämäkerta.
Raatikainen syntyi työmiehen poikana Maaningalla ja työskenteli nuorena maataloustöissä sekä ajomiehenä. Vuosina 1904–1908 hän oli kaivostyöläisenä Yhdysvalloissa Michiganin ja Montanan osavaltioissa ja Suomeen palattuaan jälleen sekatyöläisenä, muun muassa mielisairaanhoitajana Tampereella ja 1910–1912 Helsingissä vanginvartijan kesäsijaisena. Toimiessaan 1912–1917 osuusliike Elannon ajomiehenä Raatikainen tuli ammattiosaston kautta mukaan Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton (SKL) toimintaan, ja hänet palkattiin kesällä 1917 liiton järjestäjäksi.
Sisällissodan alkamispäivänä suojeluskuntalaiset pidättivät Käkisalmessa SKL:n asioilla olleen Raatikaisen, ja hän joutui olemaan vankileirillä syksyyn 1918 asti. Valtiorikosoikeuden langettama neljän vuoden vankeusrangaistus muutettiin pian ehdolliseksi ja Raatikainen vapautui syyskuun lopussa 1918, jolloin hän palasi järjestäjän työhönsä. Seuraavana vuonna hän kävi järjestämään satamalakkoja eri puolille Suomea, kannustaen ammattiosastoja erityisesti paikallisiin ja äkillisiin pistelakkoihin, mikä hankaloitti työnantajien harjoittamaa lakonmurtamista. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) johto vastusti tätä taktiikkaa, joka SKL:ssä kytkettiinkin vallankumouksellisuuteen. Raatikaiselle muodostui näin jo valmiiksi vasemmistoradikaali leima, kun hänet valittiin 1920 SKL:n puheenjohtajaksi.
Raatikainen oli mukana perustamassa uutta puoluetta SDP:n vasemmalle puolelle. Hän oli SSTP:n väliaikaisen puoluetoimikunnan jäsen 17. helmikuuta – 14. toukokuuta 1920 ja valittiin perustavassa kokouksessa 13. toukokuuta 1920 uuden puolueen puheenjohtajaksi. Seuraavana päivänä poliisi pidätti kokouksen johtajat ja heidät tuomittiin valtiopetoksesta, sillä SSTP oli päättänyt liittyä Kommunistiseen Internationaaliin. Raatikainen joutui istumaan vankilassa vuoteen 1925.
Vapauduttuaan Raatikainen toimi 1925–1930 Suomen Nahkatyöntekijäin Liiton sihteerinä, vaikkei hänellä ollut alan työkokemusta. Hän johti muutamaa poikkeuksellisen pitkäksi ja katkeraksi venynyttä lakkotaistelua, joista Nokian kumitehtaan lakko päättyi työntekijöiden kannalta surullisesti. Suomen ammattiyhdistysliikkeen johdon hajotessa vuonna 1929 Raatikainen siirtyi kommunisteista erkaantuneisiin "hoipertelijoihin". Hän kuului sosialistisen Suomen työväen vasemmistoryhmän keskustoimikuntaan. Nahka- ja Kumiteollisuustyöväen Liitto lakkautettiin ja Raatikainen pidätettiin jälleen keväällä 1930. Hän ei enää myöhemmin palannut näkyvään rooliin politiikassa tai ammattiyhdistysliikkeessä.
Erasmus Darwin

Erasmus Darwin (12. joulukuuta 1731 – 18. huhtikuuta 1802) oli englantilainen lääkäri ja luonnontutkija, joka kirjoitti suorasanaisia runoja ja asiateoksia, jotka herättivät aikalaisissa kiinnostusta ja keskustelua kehitysopillisten uusien ajatusten vuoksi. Erasmus Darwin oli naimisissa kahdesti ja hän sai yli kymmenen lasta. Hän oli myös kahden tunnetun tieteilijän, evoluutioteorian esittäjä Charles Robert Darwinin (1809–1882) ja monella alalla toimineen Francis Galtonin (1822–1911) isoisä.
Erasmus Darwin syntyi perheensä kuopukseksi Nottingshamshiressa. Hänen isänsä oli asianajaja Robert Darwin ja äiti Elizabeth Hill. Darwin opiskeli Cambridgen ja Edinburghin yliopistoissa. Hänen tieteelliseksi päätyökseen jäi "Zoonomia" (1794-1796) ja runouden saralta "The Botanic Garden" (1789-1792).
Darwin oli Lunar societyn perustajajäseniä, ja seura kokoontui aluksi hänen kotonaan.
Köli

Köli on veneessä tai laivassa aluksen pohjasta alaspäin jatkuva levynomainen rakenne. Sen tehtävä on rajoittaa purjehdittaessa sortoa eli aluksen ajautumista sivusuunnassa. Lisäksi köli pyrkii oikaisemaan veneen purjeista aiheutuvaa kallistumista. Moottorivoimalla kulkevat alukset eivät tarvitse pinta-alaköliä, kuten purjealukset. 
Kiintoköli on pinta-alaltaan suurempi ja huomattavasti painavampi, se myös vähentää aluksen kallistumista alatuuleen. Nostoköliä käytetään purjejollissa ja monirunkoveneissä, tämän kevytrakenteisen puu-, metalli- tai muovilevystä valmistetun kölin vaikuttavaa pinta-alaa voidaan vähentää tai poistaa se nostamalla köli osittain tai kokonaan kölilaatikon sisään myötätuuleen purjehdittaessa. Pohjarakenteiden kitka pienenee ja aluksen nopeus kasvaa. 
Laivan rakentaminen alkaa kölinlaskusta. Laivan köli on aluksen pitkittäisosista tärkein. Teräsrakenteisessa laivassa köli on keskilaivassa pituussuunnassa oleva vankka metallipalkki perästä keulaan, ja se tehdään metallilevyistä sekä rakennetta tukevista muotoraudoista. Kaaret ja pohjalevyt kiinnitetään köliin. Laivan keulassa ja perässä köli liitetään keula- ja perärankaan. Telakalla laivan koko paino on pääasiassa kölin päällä.
Pasaatituuli

Pasaatituulet ovat päiväntasaajan molemmin puolin kääntöpiirien välissä puhaltavia tuulia, jotka virtaavat subtrooppisilta korkeapaineen alueilta kohti päiväntasaajan matalapaineita. Ne puhaltavat pohjoisella pallonpuoliskolla koillisesta ja eteläisellä pallonpuoliskolla kaakosta.
Pasaatituuli on säännöllinen tuuli ja käytännössä näkyvin planetaarisen tuulijärjestelmän tuulista. Pasaatituulten nopeus on noin 5–10 m/s. 
Synty.
Päiväntasaajan seudulla, missä Auringon säteily maapallolla on voimakkainta, lämmin ilma nousee ylös noin 10–20 kilometrin korkeuteen ja kääntyy korkealla virtaamaan pohjoiseen tai koilliseen päiväntasaajalta. Ilmamassat viilenevät matkallaan ja laskeutuvat alas noin 30. asteen kohdalla pohjoista ja eteläistä leveyttä. Näille alueille syntyy hepoasteiksi nimitetty korkeapaineen alue. Täältä ilma kääntyy virtaamaan pasaatituulina alemmilla korkeuksilla takaisin kohti päiväntasaajan matalapaineen alueita. Tätä kiertoliikettä nimitetään Hadleyn soluksi
Kiertyminen.
Coriolis-ilmiö aiheuttaa sen, että tuulet pyrkivät pohjoisella pallonpuoliskolla kääntymään kulkusuunnastaan oikealle ja eteläisellä pallonpuoliskolla kulkusuunnastaan vasemmalle. Ilmiö perustuu siihen, että päiväntasaajan kohdalla maapallon pinnan pyörimisnopeus on fysiikan lakien mukaisesti huomattavasti suurempi kuin napa-alueilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla tuuli kääntyy pohjoisesta, jolloin sitä kutsutaan koillispasaatiksi, ja eteläisellä puoliskolla tuulee taas etelästä, seurauksena nimitys kaakkoispasaati.
Hyödyntäminen.
Merenkulkijat ovat kautta aikojen käyttäneet valtamerien pasaatituulia hyväkseen purjehtiessaan mantereelta toiselle. Kun entisaikojen merenkulkijat olivat ensin löytäneet pasaatituulet, he pystyivät purjehtimaan niitä noudattaen valtamerten poikki nopeasti ja luotettavasti.
Yangchuanosaurus

Yangchuanosaurus (nimen merkitys: ”Yangchuanin lisko”) on sukupuuttoon kuollut teropodeihin kuuluva dinosaurussuku, jonka fossiileja on löydetty Keski-Kiinasta. Suku eli keskijurakaudelta aina myöhäiselle jurakaudelle, ja se jaetaan kahteen lajiin. Näistä "Yangchuanosaurus shangyouensis" eli kauden Bathonia- tai Callovia-vaiheella ja "Yangchuanosaurus shangyouensis" hieman myöhemmin, luultavasti Oxford-vaiheella.
Ulkonäkö ja koko.
"Yangchuanosaurus" oli arviolta noin 11 metriä pitkä ja painoi kolmisen tonnia. Suurin löydetty kallo on noin 1,1 metrin pituinen. "Yangchuanosauruksella" oli harja pään päällä sekä pieni sarvi kuonon päällä. Sillä oli terävät pykäläreunaiset hampaat ja todella voimakkaat leuat. Hampaita oli enemmän kuin sen sukulaisella "Allosauruksella". "Yangchuanosauruksen" takaraajat olivat vahvat, ja sen häntä auttoi sitä tasapainon ylläpitämisessä. Eläimen selkärangan muodon perusteella on ehdotettu, että "Yangchuanosauruksella" on saattanut olla selässään kapea harja tai jopa matala purje. Se olisi luultavasti ollut kirkasvärinen, ja sitä olisi käytetty esittelyyn ja viestimiseen.
Löytöhistoria.
"Yangchuanosauruksen" ensimmäiset jäänteet löysivät Shagyoun patoa korjanneet työläiset Sichaunin maakunnasta, Kiinasta vuonna 1977. Heti fossiilin löydettyään työläiset kutsuivat paikalle Chungkingin luonnonhistoriallisen museon henkilökunnan tarkastelemaan löytöä. Löytö koostui lähes täydellisestä luurangosta, josta puuttuivat vain eturaajat, takajalat ja hännänpää. Se oli yksi suurimmista ja täydellisimmistä löydetyistä kiinalaisista teropodeista. Dinosaurus sai vuonna 1978 nimekseen "Yangchuanosaurus shangyouensis", löytöpaikan, Yangchuanin piirikunnan, mukaan. Myöhemmin lajista on löydetty lisää fossiileja, ja on myös kuvattu toinen laji, "Yangchuanosaurus zigongensis". Se tunnetaan kahden epätäydellisen luurangon perusteella.
Kuolinasento.
Kun "Yangchuanosaurs" löydettiin, se makasi oudossa asennossa. Se makasi kyljellään ja kallo oli taipunut taaksepäin. Häntä oli taipunut ylöspäin ja takaraajatkin olivat koukussa. Eturaajoja ei löydetty. Kuolinasennon on voinut selittää eläimen jäämisellä kiinni mutaan, kun se oli jahtaamassa saalista. Kyseisen yksilön kallo oli myös hyvässä kunnossa, mutta sillä oli todella lyhyt kuono.
Elintavat.
"Yangchuanosaurus" oli vahva, keskikokoinen lihansyöjä, joka luultavasti käytti ravinnokseen stegosaureja sekä alueen erilaisia sauropodeja, kuten "Mamenchisauruksia" ja "Shunosauruksia". Se on saattanut myös syödä raatoja. "Yangchuanosaurus" eli hyvin metsäisillä alueilla.
Luokittelu.
Monien muiden teropodien tapaan "Yangchuanosaurus" luokiteltiin alun perin megalosaureihin, mutta myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet sen kuuluvan Metriacanthosauridae-heimoon.
Fylogenia.
Kladogrammi vuodelta 2013:
Dorygnathus

Dorygnathus eli ”harppuunaleuka” oli lentolisko, jonka siipien kärkiväli oli noin yhden metrin. "Dorygnathus" eli jurakaudella, 190 miljoonaa vuotta sitten, Euroopassa. Suvun latinankielisen nimen antoi Wagner vuonna 1860. "Dorygnathus" oli sukua "Rhamphorhynchus"-lentoliskoille.
Rucouskiria

Rucouskiria Bibliasta oli Mikael Agricolan kirjoittama rukouskirja. Se painettiin vuonna 1544. Kirja sisälsi Raamatusta ja perinteisistä katolisista sekä uudemmista hartauskirjoista koottuja ja suomennettuja rukouksia. Raamatun ulkopuoliset rukoukset olivat peräisin muun muassa "Missale Aboensesta", Tuomas Kempiläisen teoksesta "Kristuksen seuraamisesta", sekä Lutherin ja Erasmus Rotterdamilaisen teoksista. Ne olivat hengeltään melko katolisia ja ainoastaan pintapuolisesti sovitettuja luterilaisuuteen.
"Rucouskiria" sisälsi myös Agricolan oman esipuheen, jossa hän puolusti suomen kielen käyttöä kirjassa, sekä kalenterin, jossa oli myös astrologista, astronomista ja lääketieteellistä tietoa.
Kirjassa oli 877 sivua ja 17 puupiirroskuvaa.
Miellekartta

Miellekartta tai mind map tai ajatuskartta on ideointia ja asioiden jäsentämistä varten suunniteltu esitysmuoto, jonka nykyaikaisen muodon luojana ja popularisoijana pidetään englantilaista Tony Buzania (1974).
Miellekartan tarkoitus ja hyödyt.
Miellekarttaa voi käyttää opiskeltavan asian havainnollistamiseen, asian rakenteiden ja yhteyksien selkeyttämiseen, muistiinpanojen tekemiseen tai ideointiin. Miellekarttojen käyttäjien mielestä muistiinpanojen tekeminen tällä tavoin parantaa asioiden ymmärtämistä ja suuren asiakokonaisuuksien hahmottamista. Miellekarttaa tehdessä asiakokonaisuuden pystyy myös tiivistämään tehokkaasti, ja sitä luettaessa asiat palauttamaan mieliin helposti. Miellekarttoja käyttävien opiskelijoiden on myös todettu onnistuvan valintakokeissaan keskimäärin muita paremmin.
Tony Buzanin mukaan miellekartat ovat tehokkaita, koska ne eivät aiheuta ”hypnoosinkaltaista transsia” kuten muut muistiinpanotekniikat. Hänen mielestään miellekartan tekijä hyödyntää molempia aivopuoliskojaan tasapuolisesti ja käyttää aivojaan ja intuitiotaan tehokkaammin. Jotkut ovat kuitenkin pitäneet tällaisia ylisanoja markkinointipuheena. 
Tutkimuksen mukaan käsitekartat tuottavat laadukkaampaa ajattelua kuin miellekartat, mutta eivät raskautensa takia sovi kaikkiin tilanteisiin (esimerkiksi asioiden mieleenpalauttaminen koetilanteessa). 
Miellekartan tekeminen.
Tyhjän paperin keskelle kirjoitetaan tai piirretään kartan pääasia eli "avainsana", ja siihen liittyvät alakohdat piirretään haarautumaan siitä pensasmaisesti, muodostaen taas uusia alakohtia. Nämä alakohdat yhdistetään ylä- ja alakohtiinsa viivoilla ja muilla piirroselementeillä. Miellekartoissa on suotavaa käyttää rohkeasti värejä, erilaisia muotoja ja piirroksia. Kartan visuaalisen monimuotoisuuden tarkoitus on havainnollistaa asioiden keskinäisiä suhteita ja myös auttaa muistamaan miellekartta paremmin vahvojen visuaalisten mielleyhtymien kautta.
Miellekarttaohjelmia.
Tietokoneille on tehty ohjelmia, joilla voi tehdä miellekarttoja. Näitä ovat muun muassa ilmaiset FreeMind ja CmapTools (myös käsitekartoille). Ilmaisia selainpohjaisia miellekarttaohjelmia ovat mm. MindMeister, Mindomo, Mind42, Popplet ja Bubbl.us. Älypuhelimelle löytyy erilaisia sovelluksia. iPhone-puhelimissa toimivia sovelluksia ovat mm. Mindly ja MindNode.
Muuta.
"Mind Map" on myös rekisteröity tavaramerkki.
2029

2029 (MMXXIX) on tuleva normaalivuosi, jonka alkamis- ja päättymispäivä on maanantai. Se on 2020-luvun viimeinen vuosi.
Tasaviritys

Tasaviritys on soitinten viritysjärjestelmä, jossa oktaavi jaetaan tasaisesti joukkoon sävelaskelia niin että jokainen sävelten väli on yhtä suuri. Välien yhtäsuuruus tarkoittaa, että jokainen kahden peräkkäisen sävelen taajuuksien suhde on vakio. Puhuttaessa tasavireisyydestä tarkoitetaan yleensä, että oktaavi on jaettu 12 osaan (1/12 oktaavia on puolisävelaskel). Tämä merkitsee, että puoliaskelen päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on formula_1 ≈ 1,05946, jolloin esimerkiksi kvintin (seitsemän puoliaskelen) päässä toisistaan olevien sävelten taajuuksien suhde on formula_2 ≈ 1,49831. Tämä siis poikkeaa jonkin verran puhtaasta kvintistä, jossa suhde on 3/2 eli 1,5.
Tasaviritys on länsimaisessa musiikissa yleisin viritysjärjestelmä. Kaikki soittimet, joiden sävelten korkeutta ei voida soittaessa portaattomasti muuttaa, viritetään yleensä tasavireisiksi. Tällaisia instrumentteja ovat muiden muassa piano ja kitara.
Tasaviritys keksittiin Kiinassa 300-luvulla, mutta otettiin länsimaissa laajalti käyttöön vasta 1700-luvulla. Tasavirityksen hyviä puolia on se, että kaikki sävellajit kuulostavat samankaltaisilta ja musiikki voidaan transponoida sellaisenaan mihin tahansa sävelkorkeuteen. Tasavirityksen huonoja puolia taas on, ettei mikään intervalli, oktaaveja lukuun ottamatta, ole puhdas. Länsimaisen ihmisen sävelkorva on kuitenkin yleensä tottunut tähän epäpuhtauteen. Lisäksi enharmoniset sävelet, kuten fis ja ges, soivat samankorkuisina, vaikka puhtaasti viritettyinä niiden välillä olisi pieni korkeusero. Sävellajien samankaltaisuuden takia myös eri sävellajien ominaisluonteet hämärtyvät ja siten osa musiikin monimuotoisuudesta katoaa.
Salomon temppeli

Salomon temppeli (, "Beit HaMikdash") oli Raamatussa kuvattu Jerusalemin Temppelivuorella sijainnut juutalaisten pyhäkkö, jossa säilytettiin liitonarkkia. Temppelin rakennutti Israelin kuningas Salomo isänsä, kuningas Daavidin sekä Jumalan toiveesta. Temppelin rakentamisesta kerrotaan ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa ja toisessa aikakirjassa. Temppeli tuhottiin vuonna 586 eaa. eikä siitä ole jäänyt mitään jäljelle.
Historia.
Temppelin rakentaminen aloitettiin Salomon neljäntenä hallitusvuonna. Rakennustyöt kestivät seitsemän vuotta. Temppelin vihkiäisjuhlissa uhrattiin 22 000 härkää ja 120 000 lammasta.
Temppelin mitat olivat 30 × 12 metriä, ja sen katto oli 18 metrin korkeudella. Temppelin arkkitehtuurin mallina oli ilmestysmaja eli teltta, jossa liitonarkkia oli aiemmin säilytetty. Temppeli rakennettiin kivestä, paneloitiin setripuulla ja kullattiin. Temppelin sisäseinät koristeltiin kaiverruksin ja sisätiloissa oli muun muassa kultaisia lampunjalkoja, suitsukealttari ja kaksi pronssista pilaria. Ulko-ovet oli tehty norsunluusta. Temppelin ympärille rakennettiin piha ja sivuhuoneita.
Kun temppeli oli valmistunut, Salomo siirrätti liitonarkin uuden temppelin länsiseinustalla olevaan erityiseen kammioon, ”kaikkeinpyhimpään”, joka oli mittasuhteiltaan 6 × 6 × 6 metriä. Vain ylipapilla oli oikeus mennä tähän huoneeseen.
Raamatun mukaan temppeli ryöstettiin useita kertoja sen historiassa (vuosiluvut ovat arvioita):
Kun babylonialaiset olivat tuhonneet temppelin vuonna 586 eaa., myös liitonarkki katosi lopullisesti. Kun juutalaiset saivat palata Jerusalemiin vuosikymmeniä myöhemmin, he rakensivat temppelin paikalle toisen temppelin.
Salomon temppelistä ei ole löydetty mitään jäänteitä. Se tunnetaan vain Raamatun kuvauksista, ja jotain on myös yritetty päätellä samaan aikaan samalla seudulla rakennettujen muiden pyhäkköjen jäänteistä.
Kumpuaminen

Kumpuaminen on oseanografinen ilmiö, jossa tiheää, yleensä ravinteikasta vettä kohoaa meren pintaa kohti. Kumpuamista tapahtuu yleensä rannikoiden läheisyydessä, mutta tuuli voi aiheuttaa kumpuamista myös keskemmällä valtamerta tai se voi liittyä merenpohjan topografiaan. Vastakkaista ilmiötä, jossa vesi painuu kohti pohjaa, kutsutaan painumiseksi.
Parhaiten tunnetaan rannikon lähettyvillä tapahtuva kumpuaminen, ja kalastuksen kannalta siitä on ihmiselle eniten hyötyä. Kumpuaminen tuo pintaan ravinteikasta vettä, jonka perässä tulevat planktonia ravintonaan käyttävät merenelävät. Kumpuamista tapahtuu etenkin Perun, Arabianmeren ja Kalifornian rannikoilla sekä eteläisen Afrikan länsirannikolla ja Uuden-Seelannin itärannikolla.
Avaintekijä rannikon lähellä tapahtuvassa kumpuamisessa on Coriolis-ilmiö, joka kääntää merivirtoja pohjoisella pallonpuoliskolla virtaussuunnasta oikealle ja eteläisellä vasemmalle. Kun tuuli puhaltaa rannikon suuntaisesti, Coriolis-ilmiö aiheuttaa joko rannikolta poispäin tai rannikkoa kohti suuntautuvan virtauksen eli Ekmanin kuljetusvirran. Jos vesi kulkeutuu rannikolta poispäin, sen korvaa syvemmältä nouseva tiheämpi vesi. Päinvastaisessa tapauksessa tapahtuu painumista.
Myös konvektio voi aiheuttaa veden nousemisen kohti pintaa, mutta tällöin ei tarkkaan ottaen ole kyse kumpuamisesta. Konvektiota tapahtuu myös muissa fluideissa, esimerkiksi Maan vaipan magmassa tai tähden plasmassa.
Biologiset seuraukset.
Kumpuaminen nostaa pintaan ravinteikasta vettä, jossa on runsaasti nitraatteja ja fosfaatteja, jollin yksisoluiset levät eli fytoplankton lisääntyy runsaasti. Vaikutus näkyy koko ravintoketjussa, jonka viimeinen lenkki plankton on. Esimerkiksi merenalaisen vuoren lähellä tapahtuvat merivirtojen poikkeamat voivat aiheuttaa paikallista kumpuamista, mikä näkyy eliöiden runsautena keskellä muuten tuottamatonta valtamerta.
Perhosuinti

Perhosuinti on yksi uintitekniikoista ja kilpailulaji. Perhosuinti on fyysisesti ja teknisesti vaativin ja vapaauinnin jälkeen toiseksi nopein uintilaji yhdessä selkäuinnin kanssa. Perhosuinnissa molemmat kädet heitetään eteenpäin veden pinnan yläpuolella yhdessä kahden potkun kanssa.
Perustekniikka.
Perhosuintia uidaan vatsallaan. Vauhti tuotetaan käsivedoilla ja jaloilla.
Käsivedon alussa uimarin kädet osuvat veteen pään etupuolella lähellä toisiaan. Tämän jälkeen käsiä yleensä viedään hieman sivulle ja sitten ne laitetaan koukkuun ja niitä ryhdytään viemään taaksepäin kämmenten osoittaessa varpaita kohti. Käsiä viedään kohti reisiä ja vedon loputtua ne nostetaan vedenpinnan yläpuolelle ja tuodaan takaisin eteen. Vedon palautuksen alussa uimari kääntää päätään eteenpäin tai sivulle voidakseen tarvittaessa hengittää.
Yhden käsivedon aikana tehdään kaksi ns. delfiinipotkua, jossa molemmat jalat tekevät pystysuuntaista potkuliikettä. Ensimmäinen potku eli ns. ykköspotku tehdään käsien tullessa veteen ja ns. kakkospotku käsien tehdessä lopputyönnön. Nilkat pidetään suorina ja polviakin koukistetaan vain vähän.
Perhosuinti kilpailulajina.
FINAn hyväksymiä virallisia kilpailulajeja ovat 50, 100 ja 200 metrin perhosuinti.
Perhosen sääntöjä on ajoittain muokattu vastaamaan ajan vaatimuksia. Esimerkiksi Tero Välimaa nousi perhosuimarina Suomen huipulle hyödyntämällä tehokasta delfiinipotkua pysytellen veden pinnan alapuolella lähes koko uintisuorituksen ajan. Myöhemmin FINA kuitenkin päätti katsojaystävällisyyttäkin ajatellen, että lähdön tai käännöksen jälkeen uimarin pään on noustava veden pinnan yläpuolelle ennen 15 metrin merkkiä.
Yleisimpiä hylkäyssyitä perhosessa ovat:
Mark Spitzin Münchenin olympialaisissa 1972 voittamiin seitsemään kultamitaliin sisältyivät sekä 100 että 200 metrin perhosuinnit. Kaikkien aikojen menestynein olympiauimari Michael Phelps voitti myös useita kultamitaleja perhosuinneissa. Naisten viime vuosien menestyksekkäin perhosuimari on Ruotsin Sarah Sjöström.
Suomalaisista Jere Hård on voittanut kolme Euroopan-mestaruutta 50 metrin perhosuinnissa, kaksi pitkällä radalla ja yhden lyhyellä. Matti Rajakylä saavutti samalla matkalla lyhyen radan EM-pronssin vuonna 2005.
Perhosuinnin fyysinen vaativuus.
Perhosuinti on kuluttavin ja fyysisesti vaativin uintilaji mutta lyhyillä matkoilla toiseksi nopein. Verrattaessa perhos- ja selkäuinnin maailmanennätyksiä ero on suurimmillaan sadalla metrillä, mutta lähes olematon kahdellasadalla. Lähtö ja käännökset tosin vaikuttavat vertailuun, sillä selkäuinnissa lähdetään liikkeelle vedestä, jolloin sukellukseen saa pienemmän voiman kuin muissa uintilajeissa.
Aloitteleville uimareille perhosuinnin oppiminen on usein vaikeaa, ja kilpailusääntöjen mukaisen tekniikan hallitseminen vaatii monilta pitkään kestävää harjoittelua. Osa kilpauimareista tosin pitää rintauintia perhosta raskaampana uintimuotona. Erityistä merkitystä tekniikan oppimisessa on hartiaseudun lihasten liikkuvuudella. Vaativuudestaan johtuen perhosuintia ei juuri käytetä kuntoilumuotona.
Oratorio

Oratorio (ital. "rukoushuone") on musiikkiteos orkesterille, kuorolle ja laulusolisteille. Se poikkeaa oopperasta siten, että siitä puuttuu näyttämötoiminta ja lavasteet ja että sen libretto käsittelee tavallisesti raamatullisia tai muita uskonnollisia aiheita – joskus myös antiikin tarustoa.
Oratorio syntyi rinnan oopperan kanssa, ja sen tyyli on yleensä ollut hyvin lähellä saman ajan oopperatyyliä. Oopperassa keskeinen narratiivinen ja dramaattinen tapahtumien kulku saattaa kuitenkin oratoriosta puuttua kokonaan . Keskeinen musiikillinen ero on kuoro-osuuksien selvästi vahvempi osuus oratorioissa. Barokin aikana samat säveltäjät sävelsivät usein molempia teoslajeja siten, että uskonnollisiin aiheisiin keskittyneitä oratorioita esitettiin paastonaikana, jolloin ei ollut sopivaa esittää maallisia aiheita käsitteleviä viihteellisiä oopperoita. Oratorioita sävellettiin eniten 1600-luvun loppupuolella ja 1700-luvulla.
Passiot, joissa kuvataan Kristuksen kärsimysnäytelmää, ovat yksi oratorion alalaji. Pienimuotoisia passioita voidaan tosin pitää ennemminkin kantaatteina.
Oratoriossa on:
Tunnetuimpia oratorioita ovat Georg Friedrich Händelin "Messias", Johann Sebastian Bachin "jouluoratorio", Joseph Haydnin "Luominen" ja "Vuodenajat" sekä Felix Mendelssohnin "Elias".
Hyde Park

Hyde Park on Lontoon suurin kuninkaallinen puisto. Alun perin se oli kuningas Henrik VIII:n metsästysmaa, jonka hän hankki Westminster Abbeyn munkeilta vuonna 1536. Puistossa on 137 hehtaaria puita ja ruohoa, mahdollisuus veneillä ja uida Serpentine-järvessä sekä ratsastaa Rotten Row’lla. Puistossa sijaitsevat myös Speakers’ Corner ja kaunis puutarha, joka ympäröi edesmenneen Walesin prinsessa Dianan asuntoa, Kensingtonin palatsia.
Hyde Park ulottuu Serpentine-järveen, jonka länsipuolella ovat Kensingtonin palatsin puutarhat. Itse järvi luotiin 1730-luvulla Yrjö II:n vaimon kuningatar Carolinen käskystä. Puistossa on muistomerkki prinsessa Dianalle ja Holocaust-muistomerkki. Myös nykytaiteen Serpentine Gallery -museo sijaitsee Serpentinen rannalla.
Puistossa sijaitsee tunnettu alue ”Speakers’ Corner”, jossa kuka tahansa voi sunnuntaisin pitää puheen.
Tapahtumia.
Puistossa on järjestetty monia tilaisuuksia. Siellä juhlittiin vuonna 1814 Napoleonin kukistumista ja pidettiin Lontoon maailmannäyttely vuonna 1851, jolloin Crystal Palace pystytettiin puiston maille.
Hyde Parkissa on myös järjestetty monia rock-konsertteja. Esiintyjinä ovat olleet muun muassa Jethro Tull (1968), Blind Faith (1969), The Rolling Stones (1969), King Crimson (1969), Pink Floyd (1970), Roy Harper (1971), The Who (1973), Eric Clapton (1996), Bon Jovi (2003), Red Hot Chili Peppers (2004), Queen ja Paul Rodgers (2005) ja Foo Fighters (2006). Queenin konsertissa vuonna 1976 oli yli 150 000 kuuntelijaa. Myös The Beatles on esiintynyt Hyde Parkissa. Live 8 -konsertti järjestettiin Hyde Parkissa 2. heinäkuuta 2005.
Puistossa on järjestetty useita mielenosoituksia aina naisten äänioikeuden vaatimisesta Irakin sodan vastustamiseen.
Muuta.
Hyde Park on keskeisessä asemassa John Galsworthyn romaanitrilogiassa "Forsytein taru", jossa se toimii yhtenä Forsytein mahtisuvun tragedian näyttämönä. Kirjassa sanotaan, että suvun vanhin sukupolvi vartioi kuninkaallista puistoa asuessaan Hyde Parkin joka laidalla.
Gordion

Gordion oli muinaisen Fryygian pääkaupunki. Se sijaitsi nykyisessä Ankaran maakunnassa noin 70 km Ankarasta lounaaseen. 
Kaupunki on nimetty myöhemmin Fryygian ensimmäisen kuninkaan Gordioksen mukaan ja siitä tuli fryygialaisten pääkaupunki noin 1100-luvulla eaa. Gordioksen kuoleman jälkeen koko valtakunta jäi hänen pojalleen, nimestään kuuluisalle Midakselle.
Kaupunki.
Kaupunki oli rakennettu tasangon keskelle laakealle Yassi Hoyuk -nimiselle vuorelle. Se oli vahvasti linnoitettu ja sitä ympäröi koko matkalta korkea muuri. Kaupungin keskellä kohosi kuninkaallinen palatsi, jolla oli omat muurinsa. Mahdollisten hyökkääjien oli yritettävä päästä kaupunkiin jykevän 9 metriä korkean ja 23 metriä pitkän porttimonumentin läpi, jota edelsi jyrkkää ja pitkä luiska. Rakennelman tarkoitus oli saada vastustaja unohtamaan hyökkäysaikeensa ja menettämään rohkeutensa. Muureilta puolustajat saattoivat valita maalinsa rauhassa.
Historiaa.
Fryygian valtakunta kukoisti 700-luvulla eaa. Midaksen ollessa hallitsijana, noin 700 eaa., pääkaupunki tuhoutui valtakuntaan tapahtuneen hyökkäyksen yhteydessä suuressa tulipalossa. Hyökkääjinä on useimmiten pidetty Kaukasus-vuorilta peräisin olevaa kimmerialaisten paimentolaisheimoa.
Tämän jälkeen Gordion ja koko valtakunta joutui Lyydian vallan alle. Kun persialaiset kukistivat Lyydian 547 eaa., tuli Gordionista osa heidän hallitsemaansa Fryygian maakuntaa. 
Vuonna 334 eaa. makedonialaiset kuitenkin valloittivat Gordionin. Ollessaan Gordionissa Aleksanteri Suuren sanotaan ratkaisseen niin sanotun "Gordionin solmun". Aleksanterin kuoleman jälkeen Gordionia hallitsivat aluksi seleukidit, mutta galatialaiset valtasivat sen heiltä. Myöhemmin se joutui Pergamonin Attalidien valtaan ennen kuin roomalaiset valtasivat sen.
Gordionin kaupunki löydettiin kaivauksissa vuonna 1900 Gustav ja Alfred Körten tekemissä kaivauksissa. Kaivauksissa ei saavutettu varhaisimpia, noin vuoden 800 eaa. aikaisia kerroksia, mutta he löysivät hautoja, joiden esineistö ajoitettiin 700-luvulle eaa. Löydösten joukossa oli esimerkiksi keramiikkaa sekä puu- ja metalliesineitä. Vuosina 1950-1973 Rodney S. Young Pennsylvanian yliopistosta johti Gordionin kaivauksia ja vuonna 1988 kaivaukset kaupungin alueella käynnistettiin uudelleen.
Mi-la-ras-pa

Rje-btsun Mi-la-ras-pa (myös "Jetsun Milarepa", n. 1040–1123) oli tiibetiläinen kirjailija, mystikko ja runoilija, lamalainen erakkojoogi. 
Teoksissaan hän kuvasi vuoristoisen maansa Tiibetin ihmisten elämää ja luontoa sekä mystisiä kokemuksia. Hän kuvaa säkeissään myös erakon kehittymistä noidasta pyhäksi mieheksi. Milarepa on tunnetuin Tiibetin runoilijoista. Hän on keskeinen tiibetinbuddhalaisen kagyu-koulukunnan historiassa. Hänen opettajansa Marpa toi opetukset Intiasta. Milarepan pääoppilaat olivat Gampopa ja Rechung Dorje Drakpa.
Tasaday-heimo

Tasaday on vuonna 1971 Mindanaolta, Filippiinien toiseksi suurimmalta saarelta, löydetty ihmisheimo, joka eli eristyksissä sademetsässä kivikauden tasolla. Koko heimo saattoi kuitenkin olla keksitty.
Heimon löytyminen ja huijaus.
1970-luvulla tasaday-heimo herätti laajaa mielenkiintoa eri puolilla maailmaa. Antropologeja ja muita tutkijoita kiinnostivat heimon keräilyelämäntapa, heidän tuntematon kielensä ja eristäytynyt elämäntapansa. Heimo ei käyttänyt vaatteita, sillä ei ollut aseita eikä sen kielessä ollut vastinetta sanalle "sota". Vuonna 1972 kontaktit ulkomaailmaan lopetettiin täysin.
Länsimaiset toimittajat tapasivat heimon jäseniä uudelleen vuonna 1986. Tällä kertaa heimolaiset asuivat majoissa ja pukeutuivat länsimaisiin vaatteisiin. Koko heimon epäillään olleen hallituksen poliittisista syistä keksimä huijaus. Vuonna 2005 tasaday-heimolaisten lukumäärä oli 160.
Vuorovesiporras

Vuorovesiporras eli vuoksiaalto on ilmiö, jossa vuorovesi aiheuttaa virtausta vastaan liikkuvan, aallon kaltaisen portaan esimerkiksi jokeen. Vuorovesiportaita esiintyy vain harvoissa paikoissa maailmassa, usein siellä missä vuoroveden vaihtelu on erityisen voimakasta ja missä vesi joutuu kapenevaan jokeen tai lahteen, jollaista kutsutaan nimellä estuaari. Suuret portaat voivat aiheuttaa vaaraa laivoille, mutta tarjoavat myös mahdollisuuden lainelautailuun.
Jokia, joissa on havaittu vuorovesiportaita:
Nimeä "vuoksiaalto" on aikaisemmin käytetty harhaanjohtavasti tsunamista.
Rikkidioksidi

Rikkidioksidi (SO2) on väritön, pistävänhajuinen, ärsyttävä ja syövyttävä kaasu. Se on rikin ja hapen yhdiste, jota syntyy muun muassa rikin tai rikkipitoisten aineiden palaessa, esimerkiksi eräitä fossiilisia polttoaineita käytettäessä sekä tulivuorenpurkausten yhteydessä. Kivihiiltä poltettaessa kaikki kivihiilen sisältämä rikki hapettuu rikkidioksidiksi. Rikkidioksidi esiintyy ulkoilmassa hiukkasina tai kaasumaisena aerosolina. 
Rikkidioksidia pidetään ongelmallisena ilmansaasteena, koska se reagoi herkästi veden kanssa muodostaen rikkihapoketta (SO2 + H2O → H2SO3), joka muuntuu edelleen rikkihapoksi H2SO4 tai sulfaatiksi eli rikkihapon suolaksi SO42−. Rikkihappoa liukenee pilvien sisältämiin vesipisaroihin, jotka satavat alas maaperää ja vesistöjä happamoittavana ja rakennusmateriaaleja syövyttävänä happamana sateena. Hapan sade syövyttää myös erilaisia materiaaleja sekä aiheuttaa haittaa ihmiselle ja muille eliöille. 
Rikkidioksidi on vesiliukoista, ja sen takia suurin osa hengityselimistöön joutuneesta rikkidioksidista jääkin ylähengitysteiden kosteisiin limakalvoihin. Osa siitä kuitenkin päätyy keuhkorakkuloihin asti, ja aiheuttaa kudosvaurioita. Se ärsyttää hengitysteitä ja suuria keuhkoputkia. Tyypillisiä äkillisiä oireita ovat yskä, nuha, hengenahdistus ja keuhkoputkien supistuminen. Erityisesti astmaatikot ovat herkkiä rikkidioksidille, ja pakkanen pahentaa rikkidioksidista aiheutuneita oireita. Rikkidioksidi aiheuttaa myös silmien ärsytystä. Pitkäaikainen altistuminen rikkidioksidille vaurioittaa hengitysteiden lisäksi hammaskiillettä.
Rikkidioksidi vaurioittaa suurina pitoisuuksina puiden lehtiä ja neulasia. 
Rikkidioksidipäästöillä on toisaalta huomattava ilmaston lämpenemistä hidastava vaikutus, koska rikkihappo- ja sulfaattihiukkaset viilentävät ilmakehää. 
Puhdistusmenetelmät ovat kehittyneet viime vuosikymmenien aikana, EU on päätöksillään pyrkinyt vähentämään rikkidioksidipäästöjään mahdollisimman paljon, ja esimerkiksi Suomessa rikkidioksidipäästöt ovatkin vähentyneet tehokkaasti. Nykyään Suomen rikkidioksidipäästöt ovat enää noin kymmenes siitä, mitä ne olivat 1980-luvulla.
Rikkidioksidin CAS-numero on 7446-09-5. 
Rikkidioksidia käytetään elintarvikkeiden säilöntäaineena ja sen merkintä tällöin on E220.
Nostava runko

Nostava runko on ilma-aluksen rakenne, jossa koneen runko tuottaa merkittävän osan nostovoimasta. Lentävä siipi ei käytä juuri lainkaan rungoksi määriteltyä osaa kun taas nostava runko ei käytä juuri lainkaan siiviksi määriteltävää osaa.
Muotoilu voidaan toteuttaa siten, että kone on ylhäältä kuperampi kuin alhaalta, jolloin syntyy noste. Nostavan rungon avulla siipiä voidaan pienentää tai ne voidaan poistaa kokonaan. Nostavaa runkoa ollaan käytetty hävittäjissä pienemmän koon takia ja avaruussukkuloissa painon vähentämiseksi.
Venäjän avaruusjärjestön suunnitteleman Kliper-nostavan rungon on tarkoitus korvata ballistinen Sojuz-avaruusalus. Lisäksi NASA on tutkinut mahdollisuutta käyttää nostavia runkoja avaruusaluksissa ja lentokoneissa.
Australian jalkapallomaajoukkue

Australian jalkapallomaajoukkue on Australian jalkapalloliiton ("Football Federation Australia") kokoama Australiaa jalkapallossa edustava maajoukkue. Sen virallinen lempinimi on "Socceroos". Australia on esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa kuudesti: vuosina 1974, 2006, 2010, 2014, 2018 ja 2022. Vuoden 2006 turnauksessa Australia eteni neljännesvälieriin asti, kunnes Italia löi sen niukasti maalein 1–0.
Australian maajoukkueen päävalmentajana toimii lokakuussa 2013 tehtäväänsä nimitetty Ange Postecoglou. 
Tunnetuimpia australialaispelaajia ovat muun muassa Harry Kewell, Mark Viduka, Tim Cahill ja Aaron Mooy.
Historia.
Australian jalkapallomaajoukkue koottiin ensimmäisen kerran vuonna 1922 Uudessa-Seelannissa pelattuun turnaukseen. Seuraavien 25 vuoden ajan Australian vakiovastustajia olivat Uusi-Seelanti, Kiina ja Etelä-Afrikka. Lentolippujen halpenemisen jälkeen vastustajien määrä kasvoi. Kuitenkin Australian maantieteellinen eristyneisyys on aina vaikuttanut maan jalkapalloelämään.
Vuoden 2006 jalkapallon MM-kisoissa nähtiin Australian historian toinen esiintyminen MM-tasolla. Edellinen vierailu nähtiin vuoden 1974 MM-kisoissa. Seuraavina 32 vuotena Australia koki useita niukkoja karsiutumisia. Vuosien 1970, 1978, 1982 ja 1986 karsintalohkoissa pelasivat Australian ja muiden OFC:n jäsenten lisäksi poliittisista syistä Taiwan, Iran ja Israel sekä muita maantieteellisesti eristäytyneitä maita. Australia pärjäsi näissä karsinnoissa hyvin, mutta lohkovoiton jälkeen seurasi aina jatkokarsinnat muutamaa UEFAn tai CONMEBOLin maata vastaan, mikä osoittautui toistuvasti liian kovaksi tehtäväksi.
Vuoden 1998 karsinnoissa OFC:lle tarjottiin helpotusta, sillä kisojen pääsyyn vaadittiin liiton lohkovoiton lisäksi vain yhden jatkokarsintavastustajan voittaminen. Karsittaessa vuoden 1998 ja 2002 MM-kisoihin Iran ja Uruguay pudottivat Australian, mutta vihdoin vuoden 2006 MM-karsinnoissa Australia onnistui lyömään Uruguayn rangaistuspotkuilla.
Vuonna 2006 Australia siirtyi Oseanian liitosta OFC:stä Aasian maanosaliiton AFC:n jäseneksi. Näin ollen Australia siirtyi MM-karsinnoissakin pelaamaan Aasian ryhmään. Vuoden 2010 MM-turnaukseen karsittaessa Australia voittikin komeasti tappioitta neljännen karsintakierroksen voittamalla 8 ottelua ja pelaamalla kaksi tasapeliä. Lopputurnauksessa maa hävisi Saksalle 0-4, pelasi Ghanaa vastaan 1-1 tasapelin ja voitti Serbian 2-1. Lopulta se putosi jatkopeleistä maalieron turvin.
Australia pitää hallussaan jalkapallon historian suurimaalisinta maaotteluvoittoa (31–0 Amerikan Samoasta) vuoden 2002 MM-karsinnoista.
Swissair

Swissair (lyhenne nimestä Swiss Air Transport Company Limited, saks. "Schweizerische Luftverkehr AG") oli Sveitsin kansallinen lentoyhtiö 71 vuoden ajan 1931–2002.
Swissair syntyi lentoyhtiöiden Balair ja Ad Astra Aero fuusioituessa. Suurimman osan eliniästään Swissair oli tunnettu taloudellisesta vakaudestaan, ja se tunnettiinkin "lentävänä pankkina". Swissairia pidettiin Sveitsin kansallissymbolina.
Valtio omisti Swissairista noin 30 %, romahtaessaan yrityksen omistivat holdingyhtiö SAirGroup ja lentoyhtiöt Crossair ja Balair. Swissairin tärkeimmät kentät olivat Geneven ja Zürichin kansainväliset lentokentät.
Swissairin konkurssi.
1990-luvulla Swissair aloitti suuren laajennusohjelman, joka tunnettiin "metsästysstrategiana". Ohjelman avulla yritys pyrki laajentumaan ostamalla omistusosuuksia pienistä lentoyhtiöistä sen sijaan, että se olisi liittoutunut muiden yhtiöiden kanssa. Swissair hankki 49,5 prosentin osuuden Sabenasta, Belgian kansallisesta lentoyhtiöstä, ja osti kaksi pienempää ranskalaista lentoyhtiötä, Air Libertéen ja AOM:n.
Strategia osoittautui kuitenkin liian kalliiksi, ja vuonna 2001 raskaasti tappiollinen Swissair haettiin osittaiseen konkurssiin. Sveitsin suurinta pankkia UBS AG:tä syytettiin siitä, ettei se enää myöntänyt Swissairille luottoa. Vuonna 2002 Swissairin lentokoneet ja kannattavat reitit liitettiin tytäryhtiö Crossairiin, ja muut osat lakkautettiin tai myytiin. Crossair sai uuden nimen vuonna 2002: Swiss International Air Lines eli Swiss.
Tukiranka

Tukiranka on eliön ruumista sisä- tai ulkopuolisesti tukeva elimistön osa. Selkäjänteisillä on sisäinen tukiranka, ja esimerkiksi niveljalkaisilla on ulkoinen tukiranka. Nivelmadoilla on hydrostaattinen tukiranka, jossa tuki muodostuu kudosnesteestä. Solulla taas on solun tukiranka. Luiden lisäksi tukirankaan lasketaan rustot ja tietyssä mielessä myös lihakset, jänteet ja nivelsiteet.
Joulutähti

Joulutähti ("Euphorbia pulcherrima") eli tähtilatva on tyräkkikasvien heimoon kuuluva kasvilaji. Laji on kotoisin Väli-Amerikasta ja sitä käytetään laajasti koristekasvina. Joulutähti ei ole myrkyllinen, mutta syötynä paikallisesti ärsyttävä.
Ulkonäkö ja koko.
Varret ja lehdet.
Joulutähti on ikivihreä pensas tai pieni puu joka saattaa kasvaa noin 3–4 metriä korkeaksi. Tummanvihreät lehdet ovat suuria, muodoltaan soikeita tai vinoneliömäisiä ja yleensä teräväkärkisiä. Tyvestä lehdet ovat usein suurihampaisia. Oksien kärkien suojuslehdet ovat huomiota herättävän kirkkaanpunaisia ja ne säilyvät kuivan kauden ajan kasvin ollessa muuten lehdetön. 
Kukinto.
Sillä on pienet viherstävänkeltaiset tyräkeille ominaiset valekukat ("cyathium") jotka ovat suojuslehtien keskellä. Kukinnoissa on punaisia hedetuppoja ja niiden välissä keltaisia sarvimaisia mesiäisiä. Luonnonvaraisenakin joulutähden kukinta ajoittuu talviaikaan.
Joulutähti ei ole myrkyllinen, mutta syötynä paikallisesti ärsyttävä.
Levinneisyys.
Joulutähti on alkujaan kotoisin Väli-Amerikasta ja Meksikosta.
Jalostus.
1960-luvulla norjalaiset kehittivät joulutähdestä matalia ja väriltään joulunpunaisia kasveja. Kasvia oli sitä ennen käytetty vain leikkokukkana, koska se teki pitkät varret eikä sopinut sellaisena ruukkukasviksi. 1990-luvulla joulutähdestä jalostettiin minimuotoja, jotka ovat suosittuja erilaisissa istutuksissa. Pääosa viljellyistä joulutähdistä ovat punasuojuslehtisiä, mutta siitä on jalostettu myös muun muassa valkosuojuslehdellisiä lajikkeita.
Joulutähti koristekasvina.
Joulutähteä kasvatetaan luonnollisilla esiintymisaluillaan koristekasvina ulkona puistoissa ja pihoilla koristepensaana tai -puuna. Laji on kuitenkin parhaiten tunnettu joulunajan koristekasvina. 
Joulutähti on Suomen suosituin joulukukka: sitä myydään 1,8 miljoonaa ruukkua. Sitä myydään vuosittain 10– 15 miljoonalla eurolla Suomessa. Joulutähdet kasvatetaan myyntiin Suomessa koska se ei kestä hyvin kuljetusta ja päivän pituuden eroa. Jonkun verran niitä on tuotu Virosta koska sieltä tuonti onnistuu läheisen sijainnin vuoksi. Se on myös arka kylmälle ja vedolle ja saattaa pudottaa lehtensä tai kuolla alle 14 °C lämpötilassa.
Joulutähden kasvatus on taloudellisesti tärkeää etenkin Alankomaissa ja Yhdysvalloissa.
Joulutähti ostetaan yleensä joulunajan kaunistukseksi, mutta sitä voidaan kasvattaa myös monivuotisena huonekasvina. Joulutähti on lyhyenpäivänkasvi, joten kukkiakseen se tarvitsee 6–8 viikon jakson, jolloin päivän valoisa aika ei saa ylittää kymmentä tuntia.
Muuta.
Yhdysvalloissa 12. joulukuuta vietetään kansallista joulutähtipäivää ("Poinsettia Day"). Päivä on valittu joulutähden Yhdysvaltoihin tuoneen Meksikon suurlähettilään ja kasviharrastajan Joel Roberts Poinsettin (1779–1851) kuolinpäivän mukaan.