tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikroilmasto

Mikroilmasto on pienen alueen paikallinen ilmasto, jota kuvataan säämuuttujista (lämpötila, sademäärä, tuulen nopeus ja suunta, ilman kosteus jne.) lasketuilla pitkän ajan keski- ja ääriarvoilla. 
Tarkastelualue on meteorologien kielenkäytössä mikä tahansa yhtenäinen pienehkö alue (koivumetsän mikroilmasto, takapihan mikroilmasto, jalkapallokentän mikroilmasto). Rakennustekniikassa voidaan puhua umpinaisten tilojen ilman tilasta ja jopa yksittäisen seinän mikroilmastosta. Biologiassa puolestaan voidaan puhua puun latvuksen eri osissa vallitsevasta mikroilmastosta.
Mikroilmaston vaikuttavia tekijöitä ovat
Lumipeitteen syvyys ja sen pysyvyys, veden kertyminen, tuulisuus, ja paikalliset lämpöolot voivat vaihdella maaston kohdan mukaan paljonkin. Paljaat kalliot varastoivat lämpöä päivän aikana, avoimen alueen laidalla tuulee enemmän, meren läheisyys voi aiheuttaa pärskeitä jne. 
Puutarhurit käyttävät hyväkseen tietoa mikroilmastosta sijoittelemalla arkoja kasveja suotuisiin paikkoihin sekä muokkaamalla olosuhteita esimerkiksi tuulensuojien ja kohopenkkien avulla tai parantamalla maaperän lämmönjohtokykyä. 
Jotta eri säähavaintoasemilla tehtävät havainnot olisivat vertailukelpoisia ja edustaisvat paikkakuntien eikä mikroilmastojen välisiä eroja, Maailman ilmatieteen järjestö WMO on suosittanut, että säähavaintoasemat sijoitetaan mahdollisimman samanlaisiin olosuhteisiin (ruohokentälle, tasainen maasto, lämpömittarit valkeaksi maalattuun kojuun, sadepöntön etäisyys puista vähintään puun korkeus ja niin edelleen).
Méav

Méav Ní Mhaolchatha, nykyisin usein lyhyemmin Méav, on irlantilainen laulaja. Hän on nykyään sooloartisti, mutta on ollut mukana monissa projekteissa. Hän laulaa englanniksi, iiriksi ja ranskaksi.
Varhaiset vuodet.
Méav tulee musikaalisesta perheestä Dublinista. Hän aloitti laulu-, harppu- ja piano-opinnot varhaisessa vaiheessa ja jatkoi niitä opiskellessaan oikeustiedettä Dublinin Trinity Collegessa.
Laulu-ura.
Méav on kiertänyt maailmaa laajasti nuoresta iästään huolimatta. Hän oli Lord of the Dance-ryhmän päävokalisti kolmen kuukauden ajan vuonna 2000 Etelä-Afrikan kiertueella. Vuosina 1996–1999 hän oli mukana kolmella "RTE Concert Orchestran" kiertueella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän on esiintynyt niin ikään Riverdance-yhtyeen kanssa kotimaansa lisäksi Lontoossa ja New Yorkissa. Méav lauloi myös Irlannin presidentin Mary McAleesen virkaanastujaisissa. Anúna-yhtyeen jäsenenä Méav kiersi maailmaa Kanadassa, Skandinaviassa, Marokossa ja Espanjassa sekä teki yhteistyötä mm. Elvis Costellon, Brian Kennedyn ja the Chieftainsin kanssa. Méav on lisäksi ollut Irlannin kansallisen kamarikuoron jäsen ja käynyt tämän kanssa kiertueella Brasiliassa ja useassa Euroopan maassa. 2002 hän lauloi pääesiintyjänä festivaaleilla Etelä-Koreassa (jossa hän on suosittu), osana
jalkapallon MM-kilpailujen juhlallisuuksia.
Luosto

Ukko-Luosto on Luostotuntureiden korkein laki, sen korkeus on 514 metriä merenpinnasta. Tunturi sijaitsee Suomen Lapissa, Sodankylän kunnassa 30 kilometriä Sodankylän keskustasta kaakkoon. Luostotunturit kuuluvat osittain Pyhä-Luoston kansallispuistoon. Luoston alueella sijaitsee Ilmatieteen laitoksen säätutka, kaksi laskettelukeskusta, kolme hotellia ja kylpylä.
Myös Lampivaaran ametistikaivos viiden kilometrin päässä tunturista liittyy Luoston matkailutoimintaan. Luostolta pääsee Lampivaaraan lumikulkuneuvolla tai ulkoilutietä pitkin kesällä jalkaisin ja talvella hiihtäen.
Luostotunturit muodostavat luoteis–kaakkoissuuntaisen kvartsiittiselänteen.
Tapahtumia.
Luosto on yksi viidestä PoroCupin Suomen Cupin osakilpailujen pitopaikasta.
Luoston alueella sijaitsevalla Ukko-Luoston sekä Aittakurun alueella järjestettiin vuosittain elokuun aikana LuostoClassic -tapahtuma. Tapahtuma oli klassisen musiikin tapahtuma, joka järjestettiin tunturiluonnossa. 2020-luvulla alkoi "Luosto soi!" -musiikkitapahtuma, joka järjestettiin ensimmäisen kerran heinä-elokuun vaihteessa vuonna 2021.
Jukolan viesti kilpailtiin Pyhä-Luoston maisemissa vuonna 1994.
Kolin kansallispuisto

Kolin kansallispuisto on yksi tunnetuimmista Itä-Suomen luontokohteista ja nähtävyyksistä, ja Suomen tunnetuimpia kansallismaisemia. Kansallispuiston pinta-ala on 3 000 hehtaaria (30 km²), ja se sijaitsee Joensuun ja Lieksan kaupunkien sekä Kontiolahden kunnan alueella. Joensuussa sijaitseva osa kuului aiemmin Enon kuntaan. Kolin kansallispuisto on perustettu lailla 10. huhtikuuta 1991, ja sitä on laajennettu vuonna 1996.
Kolin kansallispuisto oli vuonna 2024 Suomen neljänneksi suosituin kansallispuisto. Siellä kävi 249 800 kävijää.
Luonto.
Kolin kansallispuisto on jaettu kolmeen eri vyöhykkeeseen keskeisten suojelutavoitteiden mukaan. 
Kansallismaisemaa ja geologiaa huomioidaan vyöhykkeellä joka kattaa Kolin korkeimmat huiput. Kulttuurivyöhyke sijaitsee aivan kylän tuntumassa. Kulttuurivyöhykkeellä ylläpidetään perinnemaisemien monimuotoisuutta kaskeamalla, laiduntamalla ja hoitamalla ahoja mm. niittämällä. Pihapiirit vanhoine rakennuksineen, aholla ja hakamaalla laiduntavat kyytöt ja lampaat keskellä avointa koivikoiden reunustamaa kulttuurimaisemaa, ovat kaskikulttuurin helmiä. Erityisesti ahojen monimuotoinen kasvilajisto tarvitsee säilyäkseen vuosittaista ylläpitoniittoa. Luontovyöhykkeelle suojellaan vaarojen metsäluontoa. Kolin luonto on maastollisesti hyvin vaihtelevaa ja sen ansiosta pienelläkin alueella on suuri määrä erilaisia biotooppeja ja lajisto siten hyvin monimuotoista. Kallioiden laet ovat karuhkoja, varjoisat rinteet vanhojen kuusikoiden tai koivikoiden peitossa ja laaksojen alarinteiltä rehottavat varjoisan kosteat lehdot.
Nähtävyydet.
Tunnetuin näköalapaikka on Ukko-Koli, jolta aukeaa mahtava näkymä itään Pieliselle.
Huipun läheisyydessä sijaitsevat Kolin luontokeskus Ukko sekä Break Sokos Hotel Koli. Kolilla on kesäisin toiminnassa kaksi pitkää maisemahissiä etelä- ja pohjoispuolelle.
Kolin kansallispuisto rajautuu lännessä kahteen pieneen järveen, Jeroon ja Herajärveen.
Sauvosaari

Sauvosaari on Kemin kaupunginosa, joka käsittää kaupungin keskustan ulottuen rautatieasemalta meren rantaan. Sauvosaaresta pohjoiseen on Koivuharjun kaupunginosa ja etelässä Peurasaari. Sauvosaaren kaupunginosa kuuluu Sauvosaaren suuralueeseen.
Amerikansaksinokka

Amerikansaksinokka ("Rynchops niger") on sekä Pohjois- että Etelä-Amerikassa elävä rantalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Amerikansaksinokka on saanut nimensä suuresta saksien muotoisesta nokastaan, jonka alapuoli on lähes kaksi kertaa yläpuoliskoa pitempi. Linnun suora nokka myös toimii miltei saksien tapaan.
Linnun selkä, niska ja päälaki ovat mustia. Otsa, kaula ja höyhenpeitteen koko alapuoli ovat puolestaan valkoisia. Linnun jalat ovat väriltään kirkkaanpunaiset.
Levinneisyys.
Amerikansaksinokan levinneisyys ulottuu Pohjois- ja Etelä-Amerikassa Atlantin ja Karibianmeren rannikoille New Yorkista Argentiinaan ulottuvalla alueella, sekä Tyynenmeren rannikolla Kaliforniasta aina Etelä-Amerikkaan asti.
Esiintyminen.
Lajin tyypillisiä elinpaikkoja ovat, rannikoiden lisäksi, laguunit, jokisuistot, meret, hiekkasärkät ja merenrannikon tulvamaat.
Lisääntyminen.
Naaras munii kerrallaan 2–4 munaa, joita se sitten hautoo 21–26 vrk.
Ravinto.
Amerikansaksinokat syövät pääasiassa pieniä kaloja, kuten hopeakylkiä ja hammaskarppeja. Toisinaan linnut syövät myös äyriäisiä ja muita pieneliöitä.
Can

Can (vuoteen 1970 The Can) oli vuonna 1968 perustettu saksalainen kokeellista rock-musiikkia soittanut yhtye. Can oli yksi krautrockin tärkeimmistä yhtyeistä. Yhtyeen toiminta loppui 1970-luvun lopussa, joskin 1980-luvulla yhtye teki lyhyen comebackin albumillaan "Rite Time".
Canin tärkeimmät jäsenet olivat Holger Czukay, Michael Karoli, Jaki Liebezeit, Irmin Schmidt, Malcolm Mooney ja Damo Suzuki. 
Canin albumit "Tago Mago" (1971) ja "Future Days" (1973) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Punaolkaturpiaali

Punaolkaturpiaali ("Agelaius phoeniceus") lienee Amerikan runsaslukuisin lintulaji. Yksistään USA:ssa on arvioitu asustavan kaksi punaolkaturpiaalia jokaista ihmistä kohtaan. Laji sopeutuu muuttuviin oloihin helposti. Talvella turpiaalit kerääntyvät suunnattomiksi, jopa miljoonien yksilöiden jättiparviksi. Niitä pidetään pahoina tuholaisina viljapelloilla. Silloin unohtuu helposti se, että punaolkaturpiaalit myös auttavat pitämään kurissa tuhohyönteisten kantoja.
Koko ja ulkonäkö.
Aikuinen naaras sekä nuoret yksilöt sukupuolesta riippumatta ovat päältä ruskeita ja alta ruskea- ja ruskeankeltajuovaisia. Koiraalla höyhenpuku on kokonaan musta, lukuun ottamatta hartioiden punaista höyhenpeitettä jolla on merkitystä soidinmenoissa ja reviirikäyttäytymisessä.
Punaolkaturpiaalin pituus on 18-24 cm, siipiväli 33 cm ja paino 52 g.
Levinneisyys.
Punaolkaturpiaali pesii suuressa osassa Pohjois- ja Keski-Amerikkaa. Kanadassa ja USA:n pohjoisosassa pesivät linnut liittyvät syksyllä etelämpänä pesivien lajitoveriensa joukkoon.
Elinympäristö.
Kosteikot, ruohomaat ja suot.
Lisääntyminen.
Punaolkaturpiaalinaaraat saapuvat pesimäpaikoille noin viikon verran koiraita myöhemmin. Koiraat kosiskelevat naaraita laulullaan ja siipiään esitellen. Suotuisassa suoympäristössä koiras voi onnistua saamaan kumppanikseen jopa 15 naarasta. Vaikka koiras pariutuukin kaikkien niiden kanssa, se ei välttämättä ole kaikkien poikasten isä. Mikäli sen tarkkaavaisuus herpaantuu, muut koiraat voivat onnistua livahtamaan parittelemaan naaraiden kanssa. Naaras punoo pesämaljan, usein turvalliseen paikkaan veden ylle. Se munii 3-5 munaa. Poikaset kuoriutuvat 12 vrk kestävän haudonnan päätteeksi.
Erityistä.
Osassa USA:ta levisi 1970-luvulla suoranainen hysteria syksyisten turpiaaliparvien tuhotessa satoja. Lisäksi hengityselinsairautta aiheuttavan sienen havaittiin viihtyvän lintujen ulosteessa. Tämän vuoksi lepäileviä parvia myrkytettiin. Yletön vaino ei kokonaiskantaan kuitenkaan vaikuttanut.
Aribert Heim

Aribert Ferdinand Heim (28. kesäkuuta 1914 Bad Radkersburg, Itävalta – 10. elokuuta 1992 Kairo) oli itävaltalainen SS-lääkäri.
Heim syntyi poliisi-isän ja kotirouvan perheeseen. Hän opiskeli lääketiedettä ja suoritti tohtorin väitöksensä Wienissä, ennen kuin ilmoittautui vapaaehtoisesti SS-joukkoihin keväällä 1940. Lokakuussa 1941 hänet lähetettiin Mauthausen-Gusenin keskitysleirille, missä hän teki lääketieteellisiä kokeiluja vangeilla. Häntä syytettiin muun muassa vankien tappamisesta ilman puudutusta suoraan sydämeen annetuilla myrkkypistoksilla. Häntä kutsuttiin yhdeksi natsi-Saksan ”kuoleman tohtoreista”. Myöhemmin hänet lähetettiin SS-kenttäsairaalaan Wieniin.
Aribert Heim oli yksi etsityimmistä natsirikollisista. Saksassa on tullut esille tietoja, että Heim toimi toisen maailmansodan aikana SS-lääkärinä Pohjois-Suomessa, erityisesti Oulun alueella. Heimin komennus Saksan kuudennen SS-vuoristodivisioonan palvelukseen Pohjois-Suomeen alkoi helmikuussa 1942 ja jatkui asiakirjojen mukaan ainakin saman vuoden lokakuuhun. Natsien oman kantakortiston mukaan komennus Suomessa jatkui todennäköisesti pitempäänkin. Asiasta on kirjoittanut muun muassa saksalainen viikkolehti Der Spiegel ja tiedon vahvistavat myös televisio-ohjelman "A-piste" tekemät selvitykset.
15. maaliskuuta 1945 Yhdysvaltain sotilaat pidättivät Heimin ja lähettivät sotarikollisten leirille. Heim vapautui leiriltä jostain syystä ja jatkoi tohtorin toimiaan Baden-Badenissa aina katoamiseensa asti 1962. Hänelle oli vihjattu, että Itävallan poliisi tutkii hänen sodanaikaisia toimiaan.
Heimin on kansainvälisesti etsintäkuulutettu ja aina vuoteen 2009 asti hänen uskottiin mahdollisesti elävän. Heimin raportoitiin oleskelevan Etelä-Amerikassa, Espanjassa ja Balkanilla. Vielä heinäkuussa 2008 hänen uskottiin asuvan Argentiinan ja Chilen rajaseudulla. 
Tammikuussa 2009 saksalainen ZDF-kanava uutisoi, että Heim onkin ollut kuolleena jo useita vuosia – hän kuoli syöpään Kairossa vuonna 1992 nimellä Tarek Farid Hussein. Simon Wiesenthal -keskuksen johtaja Efraim Zuroff kuitenkin epäilee, että Heim on lavastanut kuolemansa. Hänen ruumistaan ei ole löytynyt. 
Syyskuussa 2012 Baden-Württembergin osavaltion alioikeus Landgericht Baden-Baden lopetti rikosprosessin Heimia vastaan julistettuaan hänet kuolleeksi. Oikeusviranomainen katsoi todistetuksi, että Heim on identtinen henkilön Tarek Hussein Farid kanssa, ja että tämä kuoli Kairossa vuonna 1992 syöpäsairauteen.
Michael Johnson (juoksija)

Michael Duane Johnson (s. 13. syyskuuta 1967 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija. Hän voitti urallaan neljä olympiakultaa ja kahdeksan maailmanmestaruutta. Hän juoksi 400 metriä 22 kertaa alle 44 sekunnin ja 200 metriä 17 kertaa alle 20 sekunnin (joista kuusi kertaa alle 19,80). Hänellä oli hallussaan 400 metrin maailmanennätys 43,18 vuosina 1999–2016. Johnson voitti viestit mukaan lukien jokaisen käymänsä MM- sekä olympiafinaalin. Hänen juoksutyylilleen tunnusomainen piirre oli voimakas takakeno.
Johnson valittiin vuosina 1996 ja 1999 .
Johnsson sai vuoden 2018 syyskuussa aivoinfarktin ja menetti muun muassa kävelykykynsä. Hän on kuitenkin toipunut siitä ja on antanut kasvonsa American Stroke Association- yhdistyksen kampanjalle, joka levittää tietoa aivoinfarktista.
Saavutuksia.
Johnson oli voittamassa myös pitkän viestin kultamitaleja 1999 Sevillassa ja 2000 Sydneyssä, mutta myöhemmin suoritukset hylättiin hänen joukkuetoveriensa Antonio Pettigrew'n sekä Alvin ja Calvin Harrisonin doping-tapausten myötä.
Maailmanennätykset.
Johnson juoksi uransa aikana kahdeksan virallista maailmanennätystä ja lisäksi epävirallisen maailmanennätyksen harvoin juostulla 300 metrin matkalla. Voimassa olevat maailmanennätykset lihavoituna.
Banaanikerttuli

Banaanikerttuli ("Coereba flaveola") on Latinalaisessa Amerikassa elävä varpuslintulaji. Banaanikerttuli luettiin aiemmin omaan banaanikerttulien heimoonsa, mutta luokitellaan nykyisin kuuluvaksi tangaroihin.
Koko ja ulkonäkö.
Banaanikerttulin vatsapuoli on kirkkaankeltainen, muu ruumis ja siivet ovat lähinnä tummanharmaat. Linnun nokka on pitkä, hoikka ja kaareva. Sen erittäin terävällä kärjellä lintu pystyy tekemään reiän kukan sivulle. Linnun pituus on 10,5–11,5 cm.
Levinneisyys.
Banaanikerttulin levinneisyysalue ulottuu Keski-Amerikasta ja Etelä-Amerikkaan, ja sitä tavataan Meksikosta Pohjois-Argentiinaan. Banaanikerttulin tapaa myös Karibianmeren saarilla sekä silloin tällöin Floridassa.
Elinympäristö.
Banaanikerttulin tapaa todennäköisimmin alangoilta, vaikkakin sitä on nähty myös 1 200 metrin korkeudelta. Elinympäristö on vaihteleva, sitä näkee savanneilla, kosteissa sademetsissä ja jopa joillain aavikoilla.
Lisääntyminen.
Naaras munii 2–3 vaaleaa munaa, joita se sitten hautoo noin kaksi viikkoa. Koiras rakentaa naaraan kanssa pesän, mutta munimisen jälkeen koiraasta tulee passiivisempi.
Ravinto.
Banaanikerttuli pitää makeasta ja se tulee välillä jopa ihmisten koteihin syömään sokeria. Se käyttääkin runsaasti aikaa ja energiaa meden ym. sokeripitoisen ravinnon etsimiseen. Se hallitsee monia tapoja, joilla pääsee siemailemaan kasvien mettä. Toisin kuin kolibrit, banaanikerttuli ei kykene leijumaan ilmassa. Sen sijaan se roikkuu yleensä oksista pää alaspäin. Nimensä banaanikerttuli on saanut mieltymyksestään kypsiin banaaneihin, tosin banaanikerttuli pitää myös muista hedelmistä. Kaikki banaanikerttulin ravinto ei kuitenkaan ole makeaa, sillä lintu syö myös hyönteisiä, joita se noukkii lehdiltä nokallaan.
Ympäristömuuttuja

Ympäristömuuttujat ovat prosessin käynnistyessään saamaa dataa. Ympäristömuuttujat ovat yksinkertaisia avain-arvopareja, jotka äitiprosessi välittää lapsiprosessille. Ympäristömuuttujia käytetään lukuisissa käyttöjärjestelmissä. Jokaisella prosessilla on oma ympäristönsä, joka kopioidaan lapsiprosessille sitä käynnistettäessä.
Esimerkki ympäristömuuttujasta on PATH-määritys. Tämä ympäristömuuttuja määrittelee hakupolun, luettelon hakemistoista, joista haetaan käynnistettävää ohjelmaa. Unix-ympäristössä yleisiä ympäristömuuttujia ovat:
Unixien bourne shellissä asetuskomento on 'export' ja ympäristön näyttää 'env'.
Web-ympäristössä käytettävässä CGI-tekniikassa kutsuttavan ohjelman parametrit (esimerkiksi codice_1) välitetään CGI-ohjelmalle (codice_2) yleisimmin QUERY_STRING-ympäristömuuttujassa (muuttujan arvona codice_3).
Windows- ja DOS-ympäristössä ympäristömuuttujia muutetaan ja näytetään komentotulkissa 'set'-komennolla. 
DOS-muuttujia ovat muun muassa:
Etelänkeiju

Etelänkeiju ("Oceanites oceanicus") on pieni Antarktiksen tuntumassa elävä merilintu. Heinrich Kuhl antoi lajille englanninkielisen nimen "Wilson's Storm-petrel" skotlantilaisen ornitologin Alexander Wilsonin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Yläperän valkea laikku paistaa räikeästi päältä muuten noenmustassa ja alta mustanruskeassa höyhenpuvussa. Lajista tunnetaan 2 alalajia, nimialalaji "O. o. oceanicus" ja eteläisempi "O. o. exasperatus". Aikuisen linnun pituus on noin 15–19 cm ja sen siipien kärkiväli on noin 38–42 cm. Aikuinen etelänkeiju painaa 34–45 grammaa.
Levinneisyys.
Etelänkeiju pesii Etelä-Atlantin syrjäisillä saarilla lähellä Etelämannerta. Muulloin sen tapaa enimmäkseen merellä. Eteläisen pallonpuoliskon talven lähestyessä etelänkeiju muuttaa päiväntasaajan yli Pohjois-Atlantin vesille. Maailman populaatio on kooltaan noin 6 miljoonaa yksilöä. Laji ei ole uhanalainen.
Elinympäristö.
Lajin elinympäristöä ovat valtameret ja niiden kallioiset pikkusaaret.
Lisääntyminen.
Etelänkeiju pesii yhdyskunnittain joko rantakallioille tai rinteiden hienojakoiseen maahan. Naaras munii 1 munan, jota molemmat puolisot hautovat noin 43 vrk. Ne myös ruokkivat ja hoitavat poikasta yhdessä. Laji liikkuu pesimäaikana öisin välttääkseen ryöstelevät kihut ja lokit.
Ravinto.
Etelänkeijujen ravintoa ovat krillit, pikkukalat ja nilviäiset.
Axtec

Axtec on sähköisesti ohjattu kaksikurkkuinen alaimukaasutin, jota käytettiin OAO AvtoVaz autotehtaan valmistamissa Lada-merkkisissä henkilöautoissa vuosina 1992–1995.
Vuonna 1992 voimaan tulleiden kiristyneiden pakokaasupäästöihin kohdistettujen säädöksien (US-83) myötä Ladan kaasutin muutettiin sähköohjatuksi Axtec-versioksi "21053-1107010-62".
Ilman ja polttoaineen seossuhdetta ohjataan Axtec kaasuttimessa sähköisesti Lambda-anturin antamilla viesteillä ja ilma-polttoaineseoksen ohjausyksiköllä. Tämä ohjausyksikkö tunnetaan paremmin nimellä Axtec AFR. Ohjausyksikkö ohjaa vastaanottamiensa viestien avulla kahta solenoidisuutinta, joilla annostellaan kaasuttimen polttoainevirtausta. Solenoidisuuttimet on asennettu kaasuttimen pääannostelu- ja tyhjäkäyntipiirille.
Uudet päästösäädökset edellyttivät myös katalysaattoria pakolliseksi varusteeksi. Vähäpäästöisessä Ladassa käytettiin lisäksi sytytysohjainlaitteella ohjattua kärjetöntä virranjakajaa ja pakokaasujen takaisinkierrätys- (EGR) ja puhdistusjärjestelmää. Puhdistusjärjestelmän tärkeimpänä komponenttina toimi kolmitoimikatalysaattori.
Malleekana

Malleekana ("Leipoa ocellata") on isojalkakanoihin kuuluva Australiassa elävä kanalintu. Malleekana on "Leipoa"-suvun ainut laji.
Koko ja ulkonäkö.
Malleekanan ruumis on pullea, kuten monilla muillakin kanalinnuilla. Linnun pyrstö on pitkä ja muutenkin kookas. Koiras nostaa ja levittää sen soidinmenoissaan näyttääkseen vielä todellista isommalta.
Pituus: 60 cm Paino: 1,5–2 kg
Levinneisyys.
Malleekana pesii Australian puolikuivissa osissa. Levinneisyysalue ulottuu Länsi-Australian eteläosasta itään aina Luoteis-Victoriaan sekä Uuden Etelä-Walesin keskiosiin asti.
Elinympäristö.
Rannikon nummet ja puolikuivat metsä- ja pensastoalueet.
Ravinto.
Malleekanat ovat kaikkiruokaisia, mutta niiden ravintoa ovat lähinnä siemenet, hedelmät, kukat, silmut ja selkärangattomat eliöt.
Ajos

Ajos on saari, kaupunginosa ja taajama Kemissä. Kaupunginosa on tunnettu Veitsiluodon teollisuusalueesta (Stora Enson Veitsiluodon tehtaat) ja Kemin satamasta. Ajoksen saari on myös pientalovaltainen asuinalue. Saarelle johtaa seututie 920.
Ajos kuuluu Hepolan suuralueeseen, johon kuuluvat myös Hepolan ja Rytikarin kaupunginosat. Ajoksen maapinta-ala on 13,39 km² ja väkiluku (). Työpaikkoja Ajoksessa oli vuoden 2019 lopussa 1 068, joista 833 oli teollisuudessa. Ajoksen taajaman väkiluku puolestaan oli vuoden 2021 lopussa 320 henkeä ja maapinta-ala 0,98 km².
Ajoksessa sijaitsee yksi Ilmatieteen laitoksen rannikkosääasemista.
Yhdysvaltojen kanssa joulukuussa 2023 solmitussa DCA-sopimuksessa annetaan Yhdysvaltojen käyttöön tarvittaessa Veitsiluodon tehdasalue, jonka satamana toimii Kemin Ajoksen satama. Veitsiluodon tehdasalue ja Tervolan varikko toimivat tarvittaessa materiaalin varastoina. Naton Immediate Response 24 ja Northern Forest 24 -harjoituksissa Yhdysvallat harjoitelli joukkojen siirtoa harjoitusalueille Lappiin. Puolustusvoimien tekemän päätöksen perusteella kemiläiset vapaa-ajan kalastajat eivät päässeet Kemin Veitsiluodon saarelle, koska aluetta käytettiin harjoitustoimintaa varten. Sotilaspoliisit esitvät sivullisten pääsyn Veitsiluotoon. Päätös oli voimassa huhtikuun puolivälistä ja heinäkuun 28. päivään 2024 asti. 
Ilmasto.
Ajoksen ilmasto on Perämeren vaikutuksesta leudompi kuin esimerkiksi mantereella sijaitsevan Kemin.
Täpläinterferometria

Täpläinterferometria on tähtitieteessä menetelmä, jolla parannetaan kaukoputken tarkkuutta poistamalla ilmakehän aiheuttama häiriö.
Periaate.
Kohteesta otetaan peräkkäin muutaman sekunnin aikana tuhansia kuvia, joista jokaisen valotusaika on 2–5 millisekuntia. Kuvat asetetaan päällekkäin tietokoneella siten, että niiden kirkkaimmat pisteet osuvat päällekkäin. Tämän jälkeen syntyneestä kuvasta häivytetään ylimääräinen informaatio tuottamalla siitä tietokoneella ns. keskimääräinen bispektri ja Fourierin spektri, josta tuotetaan lopullinen kuva.
Matemaattinen käsittely suodattaa pois kuvan leviämisen ilmakehän väreillessä eli ns. seeing-kiekon.
Seeing-kiekko koostuu kirkkaista läiskistä.
Näin päästään lähelle kaukoputken todellista erotuskykyä ja kaukoputken tarkkuus kasvaa noin 30-kertaiseksi.
Infrapunakuvalle voidaan käyttää pidempää 100 millisekunnin valotusaikaa.
Nykyään käytetään tähtitieteessä tavallisesti valokuvausfilmiä 10 kertaa herkempiä CCD-kennoja, jotka ottavat talteen 70 % tulevista valonsäteistä. Tekniikan edistymisen takia täpläinterferometria (speckle-interferometria) on käytössä nykyään laajalla alueella.
Historia.
Täpläinterferometrian keksi Antoine Labeyrie 1970. Täpläinterferometrian ajatus on eliminoida pois valonlähteestä yhtä kuvapistettä vastaavan ns. Airyn kiekon leviäminen laajalle alueelle, samaan tapaan kuin väreilevästä tai aaltoilevasta vedestä heijastuva valonlähteen kuva täplittyy.
Yhdessä alle 10 millisekunnin aikana otetussa kuvassa ilmakehän luontainen väreily on "jäätynyt" paikoilleen. Ilmakehä on silti levittänyt yksittäistä kuvaa eli aivan kaukoputken teoreettiseen erotuskykyyn ei tälläkään menetelmällä ylletä.
Täpläinterferometrian käyttöä rajoitti aluksi pienten valotusaikojen tarve: menetelmä ei sovi himmeille kohteille, jotka vaativat suuria valotusaikoja, tarvitaan myös suuria suurennuksia.
Toinen rajoittava tekijä oli suuren laskentatehon omaavien tietokoneiden harvinaisuus: Menetelmä vaati raskaita matemaattisia muunnoksia.
Tietokoneiden laskentakapasiteetti on tehostunut sitten 1970-luvun ja tehokkaat supertietokoneet yleistyneet.
Tutkimusapulainen

Tutkimusapulainen (engl. Research Assistant (myös tutkimusavustaja)) on yliopistossa, sairaaloissa tai muissa tutkimuslaitoksissa oleva tehtävä, jossa toimivat tyypillisesti korkeakoulun loppuvaiheen perusopiskelijat, mutta myös tehtävään koulutuksen saaneet 2. asteen tutkinnon suorittaneet henkilöt. Tehtävä voi olla osa-aikainen tai kokopäiväinen.
On tavallista, että tutkimusapulaisina toimivat perusopiskelijat työskentelevät osana tutkimusryhmää ja tekevät pro gradu -tutkielmansa (tai teknillisellä alalla diplomityönsä) tutkimusaiheestaan. Tutkimusapulaisen tehtävä voi olla luonnollinen ponnahduslauta jatko-opinnoille ja siihen liittyvään työtehtävään.
Tutkijakoulutettava

Tutkijakoulutettava (myös tohtorikoulutettava) on yliopiston jatkokoulutustehtävä, johon vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Kansainvälisissä yhteyksissä tutkijakoulutettavasta käytetään nimitystä "doctoral student".
Työtehtävät.
Tutkijakoulutettavien työtehtävät koostuvat pääosin itsenäisestä tai osana tutkimusryhmää suoritettavasta tutkimustyöstä sekä osaston tai laitoksen opetustoimintaa tukevasta työstä. Tohtorikoulutettavan keskeisimpiä tavoitteita ovat tieteellisten jatko-opintojen käyminen, väitöskirjan laatiminen ja lopulta itse tohtorintutkinnon suorittaminen. 
Asema.
Tutkijakoulutettavan nimike sijoittuu niin sanotun neliportaisen tutkijanurajärjestelmän ensimmäiselle portaalle. Tutkijakoulutettavat ovat kirjoilla jatko-opiskelijana siinä tiedekunnassa tai osastossa, jossa he työskentelevät. Osa tutkijakoulutettavista opiskelee tutkijakouluissa, jotka myöntävät myös rahoitusta. Aikaisemmin tutkijakoulut olivat kansallisia ja opetusministeriön alaisia, mutta nyttemmin ne ovat siirtyneet yliopistojen alaisuuteen. Muita jatko-opiskelijoille tarkoitettuja tehtäviä on mm. assistentti, mutta tästä nimikkeestä ollaan yleisesti luopumassa. Mikäli tutkijakoulutettava jatkaa tohtorintutkinnon suoritettuaan työtään yliopistossa, hänen nimikkeensä on yleensä tutkijatohtori.
Rahoitus.
Tutkijakoulutettavan rahoitus voi tapahtua esimerkiksi yliopiston omana rahoituksena, projektirahoituksena, apuraharahoituksena tai palkallisen tutkijakoulupaikan kautta. Palkkaus riippuu sekä työn vaativuusasteesta että tutkijan henkilökohtaisesta suoritustasosta.
Time Stranger Kyoko

Time Stranger Kyoko () on Arina Tanemuran luoma kolmiosainen shōjo-manga. Sarja sisältää runsaasti vaikutteita fantasiasta ja tieteisfiktiosta, vaikka Tanemura onkin sanonut ettei pidä kummastakaan tyylilajista. "Time Stranger Kyoko" julkaistiin alun perin japanilaisessa "Ribon"-lehdessä.
Egmont Kustannus julkaisi "Time Stranger Kyokon" kolmena pokkarina suomeksi syksyllä 2005. Sarja on ensimmäinen suomennettu shōjo-manga.
Juoni.
"Time Stranger Kyokon" tarina sijoittuu 2900-luvulle. Maapallo on yhdistynyt yhdeksi valtioksi. Maan kuningaskunnan prinsessa Kyoko Suomi haluaisi elää tavallista elämää, joten hänen täytyy herättää kaksoissiskonsa Ui. Uin herättämiseen tarvitaan kaksitoista Strangeria, joiden sijaintia ei tiedetä.
Arkhimedeen ruuvi

Arkhimedeen ruuvi on toiminut alkukantaisena vedennostokeinona muinaisen Egyptin ajoista lähtien.
Kaikessa yksinkertaisuudessaan Arkhimedeen ruuvi koostuu ruuvikierteestä, jonka ympärillä on vedenpitävä sylinteri. Laitteen toinen pää asetetaan veden alle ja ruuvikierrettä pyöritetään. Ruuvikierteen alapäässä oleva vesi kiertyy akselin ympärillä ylöspäin kunnes se pääsee valumaan ulos laitteen toisesta päästä.
Arkhimedeen ruuvin periaatetta on sen käytännöllisyyden vuoksi sovellettu vuosisatoja monissa erilaisissa laitteissa ja yhteyksissä kuten esimerkiksi lihamyllyissä, jätepuristimissa, öljynporauksessa ja maansiirrossa.
Ruuviturbiini.
Arkhimedeen ruuvin periaate toimii myös turbiinissa nesteen valuessa alaspäin. Vesivoimaruuvin (, ) periaatteella toimivat voimalaitokset ovat pieniä (teholuokka 10–100 kW, rakennevirtaama 0,1–10 m³/s, putouskorkeus 1–10 m). Laitoksia on käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Puolassa, Saksassa ja Sveitsissä.
Rujo, rampa ja perisokea

Rujo (myös ruho), Rampa ja Perisokea esiintyvät suomalaisissa loitsurunoissa. Nämä pahat veljekset tekevät noituuksia ihmisten vahingoksi. He ovat kolme Loviattaren (tunnetaan nimillä Louhi, Louheatar, Lovetar) eli Pohjolan emännän yhdeksästä pojasta. Heidän äitinsä hedelmöittyi tuulesta tai yhtymällä Tursaaseen tai piruun. 
Pistosanojen, noidannuolta parantavien loitsujen mukaan pojat ovat osaltaan vastuussa ensimmäisestä noidannuolesta. Veljet takovat noidannuolet maailmanpuun lastuista ja ampuvat ne umpimähkään: 
Ensimmäisen nuolistaan pojat ampuvat maahan, toisen taivaaseen. Kolmas noidannuoli osuu kallioon, ja kimpoaa siitä ihmisiin. Siitä lähtien noidannuolet ovat sairastuttaneet ihmisiä. ("katso myös:"noidannuolten synty) 
Joissain runoissa Loviatar tai vastaava hahmo synnyttää yhdeksän sairautta.
Lakeuden Ursa

Lakeuden Ursa ry on Etelä-Pohjanmaan alueella aktiivisesti toimiva tähtitieteellinen yhdistys, jonka tarkoituksena on paitsi yhdistää alan harrastajia maakunnan alueella, myös edistää tähtitieteen harrastusta, tehdä tunnetuksi tähtitaivaan ja ilmakehän ilmiöitä sekä tarjota tietoa aiheesta kiinnostuneille.
Yhdistys.
Lakeuden Ursa ry. on perustettu vuonna 1986 ja yhdistyksen jäsenmäärä on noin 150 jäsenen paikkeilla. Suurimmillaan Lakeuden Ursan jäsenmäärä oli vuoden 2009 alkupuolella, jolloin yhdistyksellä oli lähes 250 jäsentä. Lakeuden Ursan kotipaikka on Seinäjoki.
Lakeuden Ursalle valmistui syksyllä 2006 tähtitieteellinen havaintokeskus eli observatorio Honkakylän lähellä sijaitsevan Sahannevan laitamille. Observatorion nimenä on "Sahannevan observatorio" (). Sahannevan observatorion päähavaintovälineenä toimii toistaiseksi Meaden valmistama 14-tuumainen LX200GPS Schmidt-Cassegrain -teleskooppi. 
Päähavaintovälineen rinnalle hankittiin vuoden 2008 keväällä laajakenttäiseksi kuvauskaukoputkeksi Sky-Watcher Equinox 100 Pro 2 -linssiteleskooppi.
Kerhoiltoja vietetään joka toinen keskiviikko ja niiden yhteydessä pidetään tähti- tai aurinkonäytös, jotka ovat myös yleisölle avoimia (näytösmaksu).
Jäsenlehti Kassiopeja.
Lakeuden Ursa on julkaissut omaa jäsenlehteä jo 1980-luvun lopusta lähtien, joskin alkuaikoina lehti oli lähinnä parisivuinen A5-kokoinen tiedotuslehtinen. Tuolloin "lehden" nimenä oli "Tähtitaivas". Vuonna 1998 lehden nimeksi vaihtui "Kassiopeja", ja lehden sivumäärä kasvoi kahdeksaan.
Tärkein muutos "Kassiopeja"-lehden julkaisussa tapahtui vuonna 2004, kun lehden fyysiset mitat kasvoivat A4-kokoon ja sivumääräkin lisääntyi lähemmäs kahtakymmentä, jolloin lehti muistutti enemmän oikeaa lehteä kuin pelkkää tiedotuslehtistä.
Viime vuosina jäsenlehden julkaiseminen on kuitenkin jäänyt väliin, sillä sähköiset tiedotuskanavat ovat paljolti korvanneet paperilla julkaistavat aineistot.
Tskhinvali

Tskhinvali (, ) on kaupunki Georgian pohjoisosassa maasta irrottautuneen ja osittain tunnustetun Etelä-Ossetian alueella. Etelä-Ossetia pitää sitä pääkaupunkinaan, mutta Georgian aluejaon mukaan se on piirivapaa kaupunki Šida Kartlin hallintoalueella. Kaupunki sijaitsee Didi Liakhvi -joen varrella Gorin kaupungin luoteispuolella.
Vuosina 1934–1961 kaupungin nimi oli ”Staliniri” Josif Stalinin mukaan. Osseetit kutsuvat kaupunkia nimellä ”Cxinval”, jossa ei ole georgian kielen nominatiivisuffiksia ”-i”. Toinen osseetinkielinen nimi kaupungille on ”Tšreba”. Tskhinvali perustettiin vuonna 1922 ja liitettiin Georgian rautatieverkkoon 1940. Kaupunki oli aiemmin alueellinen teollisuuskeskus, ja siellä toimi sahoja, elintarvike-, tekstiili- ja kemiantehtaita. Vuonna 1989 asukkaista 74 % oli osseetteja, 16 % georgialaisia ja 9 % muita.
Suurin osa georgialaisista on jättänyt kaupungin. Etelä-Ossetian sodassa 1990–1992 kaupunki vaurioitui pahoin Georgian hallituksen ja ossetialaisten separatistien taistellessa keskenään. Se kärsi jälleen vahinkoja Venäjän–Georgian sodassa vuonna 2008.
Buick 8

Buick 8 () on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 2002. Kuten vuonna 1983 ilmestyneessä "Christine, tappaja-autossa", myös tässäkin tarina keskittyy yliluonnollisen auton ympärille auton ollessa tällä kertaa mallia Buick Roadmaster. Alkuperäinen nimi "From a Buick 8" on tullut Bob Dylanin vuoden 1965 albumin "Highway 61 Revisited" kappaleesta ”From a Buick 6”.
Kirjan suomennos julkaistiin vuonna 2004, ja sen on suomentanut Ilkka Rekiaro ja kustantanut Tammi.
Juoni.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat pennsylvanialaisen poliisiaseman D-yksikköön, jonka vajassa on vuodesta 1979 lähtien säilytetty tuntemattoman kuljettajan hylkäämän vuoden 1953 Buick Roadmaster. Autossa kaikki ei ole kuitenkaan aivan kohdallaan: esineet katoavat sen läheisyydessä, lämpötilat sen ympärillä laskevat ja nousevat, myöskään autoon ei tartu mikään lika eikä se naarmuunnu. Kenties kummallisin piirre Buickissa on, että auton sisältä ilmaantuu kasveja ja olentoja, jotka eivät ole tästä maailmasta. Asemalla vieraileva Ned Wilcox, jonka edesmennyt Curtis-isä toimi poliisina asemalla, saa kuulla tämän vuosikaudet ulkopuolisilta salatun tarinan D-yksikön johtajalta Sandy Dearbornilta, jonka jälkeen Ned päättää selvittää, onko Buickilla jokin mahdollinen yhteys isänsä kuolemaan.
Suunniteltu filmatisointi.
Kirjan elokuvasovituksesta ilmoitettiin ensi kertaa vuonna 2005 ja sen ohjaajaksi oli suunniteltu George A. Romero, mutta vuonna 2007 hänet korvattiin Tobe Hooperilla, joka oli aikaisemmin ohjannut myös parista Kingin tarinasta elokuvia, "Kauhujen kaupungin" ja "Luunmurskaajan". Projekti kumminkin kaatui vuonna 2009 rahoitusongelmiin.
Projektia on yritetty herätellä uudestaan henkiin ja William Brent Bell, joka on muun muassa ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvan "The Devil Inside", on suunniteltu hoitamaan "Buick 8":n ohjaamisen ja käsikirjoittamisen.
Vinssi

Vinssi tai vintturi on nosto- tai vetolaite, jossa vetävä vaijeri tms. kiertyy pyörivän telan ympäri. Vinssit voidaan jakaa karkeasti kahteen eri luokkaan, mekaanisiin, esimerkiksi käsi- tai akselivetoisiin, sekä erilaisilla "välittäjävoimilla" toimiviin, esimerkkinä hydrauli- tai sähkövinssi. Yksinkertaisissa vinsseissä on vain yksi pyörä ja sen yli kulkeva köysi, mutta monimutkaisissa laitteistoissa voi olla useiden pyörien ketjuttamisesta syntynyt vaihteisto. 
Nostokurki on toimintaperiaatteeltaan monimutkainen vinssi. Vinssejä käytetään paljon myös purjeveneissä ja laivoissa.
AMD K6-III

AMD K6-III on AMD:n valmistama x86-suoritin. Se julkaistiin 22. helmikuuta 1999, jolloin suoritin oli nopein markkinoilla oleva x86-suoritin. K6-III jäi viimeiseksi ja nopeimmaksi Socket 7 -suoritinkantaan valmistetuksi suorittimeksi.
K6-III oli käytännössä AMD K6-2, johon oli lisätty 256 kilotavua L2-välimuistia samalle piirille. Tämän takia piiristä tuli suuri (21,4 miljoonaa transistoria) ja vaikea valmistaa, eikä ydin toiminut vakaasti yli 500 megahertsin kellotaajuuksilla. K6-III oli kokonaislukusuorituskyvyltään erinomainen, mutta 3dnow! ei ollut riittävä apu huonohkoon liukulukusuorituskykyyn, joten K6-III ei pystynyt kunnolla kilpailemaan Intel Pentium III:n kanssa pelimarkkinoilla.
Työpöytäkäytössä, johon K6-III olisi suorituskykynsä puolesta sopinut erinomaisesti, Intelin maine taas oli niin paljon parempi, että yritykset halusivat ostaa Intelin suorittimia, vaikka AMD olisi tarjonnut selvästi paremman teho-hinta-suhteen. AMD keskittyikin saattamaan AMD Athlonin mahdollisimman nopeasti markkinoille, ja Athlonin julkaisun jälkeen AMD vähensi K6-III:n valmistusta, sillä Athlon korvasi K6-III:n AMD:n huippumallina; sen valmistus ei maksanut paljoa enempää, mutta suuremman kellotaajuuden ja erinomaisen liukulukusuorituskyvyn ansiosta sitä pystyttiin myymään ulos selvästi paremmalla hinnalla.
Huhtikuussa 2000 AMD julkisti uuden version K6-III:sta, K6-III+:n. Se oli valmistettu 180 nanometrin prosessilla ja suunniteltu alun perin kannettaviin tietokoneisiin. Suoritin nousi erityisesti ylikellottajien suosioon.
Merkittävä uusi ominaisuus K6-III+ssa oli PowerNow-nimellä kulkenut ominaisuus, joka tarkoitti, että suorittimen kellotaajuutta pystyttiin laskemaan silloin kun täyttä suorituskykyä ei tarvittu. Tämä mahdollisti selvästi pidemmän akunkeston kannettavalle tietokoneelle kevyessä käytössä.
Mike (kukko)

Mike (1945–1947) oli kukko, joka eli 18 kuukauden ajan ilman päätä.
Maanantaina 10. syyskuuta vuonna 1945 maanviljelijä Lloyd Olson Fruitassa, Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa oli kutsunut anoppinsa päivälliselle. Olson meni vaimonsa kehotuksesta tappamaan kanaa ruuaksi, mutta yrittäessään katkaista 5 ja puolen kuukauden ikäisen Mike-kukon kaulaa hän epäonnistui, ja jäljelle jäi toinen korva sekä osia aivoista. Se jäi henkiin, ja Olsonit söivät päivälliseksi jotain muuta. 
Päätön Mike kykeni suoriutumaan normaaleista kanalle kuuluvista toiminnoista ilman päätä. Koska Lloyd Olson ei ollut saanut kanaa tapetuksi, hän päätti pitää sen hengissä. Mike jopa kasvoi kokoa, kun sille syötettiin maidon ja veden sekoitusta pipetillä suoraan kaula-aukkoon. Kerrotaan, että Mike olisi syönyt jopa maissin jyviä. Syödessään se oli kuitenkin tukehtua omaan limaansa, ja Olsonit päättivät jatkaa ruokintaa käyttäen apunaan ruiskua.
Mike ei kuitenkaan pystynyt kiekumaan normaalin kukon lailla, vaan tuottamaan ainoastaan korisevaa ääntä. Päättömyydestään huolimatta se kasvoi 1,1 kilogrammasta lähemmäs 3,6 kilogramman painoiseksi.
Päätön kukko saavutti kuuluisuutta, ja Mikeä alettiin kierrättää ympäri maata erilaisissa näytöksissä muiden eläinkummajaisten kuten kaksipäisen vasikan kanssa. Mike pääsi myös joidenkin sanomalehtien etusivulle. Monet eläinaktivistit esittivät Olsonia kohtaan kritiikkiä.
Miken näkeminen maksoi 25 senttiä, ja kuukaudessa esiintymistulot kohosivat peräti 4 500 dollariin. Miken rinnalla esitettiin myös irrallista kukon päätä, joka ei kuitenkaan ollut Miken oma pää, jonka oli kissa syönyt. Myöhemmin viranomaiset tutkivat Mikeä ja totesivat, ettei se tuntenut kärsimystä.
Maaliskuussa 1947 eräässä motellissa Phoenixissa paluumatkalla esitysmatkalta, Mike tukehtui keskellä yötä. Olsoneilla ei ollut käytössään ruiskua, jolla Miken kurkku oli tavallisesti puhdistettu, eikä mitään ollut tehtävissä. Jostakin syystä herra Olson väitti pitkän aikaa myyneensä Miken ja kertoi tarinoita, että se olisi jatkanut kiertue-elämää vielä vuonna 1949.
Myöhemmin asiaa on tutkittu, ja todettu, että yrittäessän teurastaa Mikeä, terä ei ollut leikannut kaulalaskimoa, ja verisuonen tukoksen seurauksena verenvuoto oli estynyt, eikä Mike ollut vuotanut kuiviin. Vaikka Miken pää oli lähes kokonaan irti, sen toinen korva ja osia aivorungosta oli kiinni vartalossa. Kanalinnun refleksejä ohjailee suurimmilta osin aivorunko, ja tämän johdosta Mike kykeni jatkamaan suhteellisen normaalia kukon elämää.
Aivoverenvuoto

Aivoverenvuoto (aivohemorragia) tarkoittaa veren vuotamista aivokudokseen tai johonkin muuhun kallonsisäiseen tilaan. Tärkein syy on kauan kestänyt ja huonosti hoidettu tai hoitamaton verenpainetauti. Aivovaltimoihin syntyy tällöin rappeutumamuutoksia ja seinämän heikkouksia. Aivoverenvuotoriskiä lisäävät veren hyytymistä ehkäisevä lääkehoito, verenvuototaudit ja aivokasvaimet. Etenkin nuorilla syynä voi olla poikkeama verisuonen rakenteessa.
Aivoverenvuodot muodostavat 10–15 prosenttia kaikista aivoverenkiertohäiriöistä. Suomessa siihen sairastuu vuosittain noin 2 000 henkilöä.
Verenvuototyypit sijainnin mukaan.
Aivoverenvuodot on käytännöllistä jakaa sijainnin perusteella erityisesti aivokalvojen suhteen, koska näiden riskitekijät poikkeavat toisistaan ja hoito suoritetaan eri tavalla.
ICH.
Varsinaisesta aivoverenvuodosta eli intraserebraalivuodosta käytetään useimmiten lyhennettä ICH (intracerebral hemorrhage). Tällöin vuoto syntyy johonkin aivokudoksessa kulkevaan verisuoneen ja veri purkautuu aivokudokseen (kuten nimikin viittaa). Intraserebraalivuodot voivat olla kooltaan millimetreistä aina useisiin senttimetreihin. Ventrikkeleiden (aivokammioiden) lähelle syntyneet tai suuremmat vuodot purkautuvat usein ventrikkeleihin (intraventrikulaarinen vuoto) ja aiheuttavat näin ollen usein aivo-selkäydinneste- eli likvorkierron häiriöitä.
Aivoalueesta riippuen ICH aiheuttaa erilaisia oireita aina päänsärystä, lievistä tuntupuutoksista tai halvausoireista aina syvään tajuttomuuteen ja elintoimintojen häiriintymiseen. Suurissa ja esimerkiksi elintoiminnoista vastaaville aivoalueille sijoittuvissa vuodoissa leikkaushoidosta usein pidättäydytään ja vuoto johtaa lähes aina kuolemaan.
SAV.
Subaraknoidaalivuoto purkautuu aivojen lukinkalvonalaiseen tilaan. Vuoto näkyy tietokonekerroskuvauksessa aivojen reuna-alueilla sirppimäisenä alueena, joten se voi olla vaikeampi havaita kuin aivokudokseen purkautuva vuoto. Subaraknoidaalivuoto hoidetaan akuutissa vaiheessa yleensä kirurgisesti, krooninen (pitkittynyt, ei-akuutti) vuoto voidaan hoitaa kirurgisesti tai konservatiivisesti (ei kirurgisia hoitotoimenpiteitä).
Oireet ja tutkimukset.
Vuoto alkaa usein valveilla ollessa. Päässä voi tuntua äkillinen humahdus, kipu tai risahdus. Alkuoireita seuraa voimakas päänsärky, johon liittyy pahoinvointia ja oksentelua. Ylä- ja/tai alaraajojen halvaantuminen joko tois- tai molemminpuolisesti on tavallinen oire. Se voi ilmetä pelkästään lihasten halvaantumisena tai siihen voi liittyä tuntohäiriöitä.
Pikkuaivojen lisäksi verenvuodossa syntyy halvausten asemasta liikkeiden yhteistoimintahäiriöitä. Verenvuoto aivojen alempiin osiin aiheuttaa usein tajuttomuutta ja häiriöitä hengityksen säätelyssä. Vuoto kohottaa yleensä painetta kallon sisällä, ja verenpaine nousee. Aivoverenvuoto varmistetaan ja erotetaan aivoinfarktista tietokonekerroskuvauksella.
Ennaltaehkäisy.
Vuonna 2018 julkaistun laajan kiinalaistutkimuksen mukaan kananmunan päivässä syövien riski kuolla aivoverenvuotoon on 28 prosenttia muita alhaisempi.
Banshee

Banshee (, ) on irlantilaisessa ja kelttiläisessä kansanperinteessä yliluonnollinen olento, jonka yöllisen läpitunkevan vaikerruksen ja ulvonnan uskottiin ennustavan äänen kuulleen henkilön perheenjäsenen kuolemaa. Irlannissa bansheen uskottiin varoittavan vain puhdasverisiä irlantilaisia sukuja. Walesissa on oma vastineensa bansheelle, "gwrach y Rhibyn" eli Rhibynin noita, joka vieraili vain vanhojen walesilaisisten sukujen luona. Kirjailija Walter Scottin mukaan myös joissakin Skotlannin ylämaan perheissä uskottiin eräänlaisiin kodinhaltijoihin tai bansheehen.
Banshee ennustaa itkien ja valittaen erittäin kovaäänisesti omaisen tai läheisen kuolemaa. Se esiintyy useimmiten nuoren naisen, ylvään rouvan tai vanhan ruman naisen hahmossa. Banshee saattaa näyttää hyvinkin irvokkaalta: sillä voi olla terävä kieli, torahammas tai vain yksi sierain. Perimätiedon mukaan banshee ilmoittaa vain viiden suuren irlantilaissuvun jäsenten kuolemista. Banshee voi pohjautua muinaiseen kolmihahmoiseen kelttiläiseen sodan- ja kuolemanjumalattareen (Badhbh, Macha ja Mor-Rioghain), johon viittaisi myös bansheen kyky esiintyä kolmessa hahmossa. Nykyfiktiossa ja elokuvissa banshee kuvataan yleensä kirkujana, joka tappaa ihmisiä kammottavalla äänellään, joka pirstoo jokikisen lasin ympäriltään.
Kuolemat.
Jos henkilö kuulee bansheen ulvontaa, hänen läheisensä tulee kuolemaan. Bansheen ulvonta kuuluu aina kolme kertaa. Jos bansheen näkee tai jos tämän itkun kuulee, on itse tuomittu kuolemaan. Jos bansheita on useampia, ne saattavat varoittaa vaarasta.
Autiotupa

Autiotupa (lyhenne "at") on avoin lyhytaikaiseen majoittumiseen tarkoitettu maksuton asumus. Autiotuvat sijaitsevat yleensä erämaissa, kansallispuistoissa ja retkeilyreittien varrella. Kaikille kulkijoille avoimia maksuttomia rakennuksia ei juuri muualla maailmassa ole kuin Suomessa sekä vähäisemmässä määrin Ruotsissa, Norjassa ja Isossa-Britanniassa. Suomen Lapissa on yli 450 autiotupaa.
Historiaa.
Autiotupaperinne on alkanut 1700-luvun loppupuolella, jolloin kulkureittien varrelle alettiin rakentaa majoitustiloja kulkijoille. Viranomaiset alkoivat 1800-luvulla rakentaa näitä tupia. Myöhemmin 1900-luvulla autiotupia alettiin rakentaa matkailukäyttöön. Autiotupia ja -kotia on rakennettu myös poronhoidon ja metsästyksen tarpeisiin. 
Ylläpito, sijainti ja tupien koot.
Tuvat voidaan karkeasti jakaa virallisiin ja epävirallisiin tai huollettuihin ja huoltamattomiin tupiin. Virallisia autiotupia ylläpitää pääasiassa Metsähallitus. Pääosa Suomen autiotuvista sijaitsee Pohjois- ja Itä-Suomessa. Autiotupien koko voi vaihdella melkoisesti. Muotkatunturin erämaassa on hädin tuskin kahden hengen majoitukseen riittävä Lahtisen kämppä ja Urho Kekkosen kansallispuistossa 16 hengen Luirojärven kämppä, jota kutsutaankin myös "Luirojärven Hilttoniksi". Myös Karhunkierroksen varrella Oulangan kansallispuistossa on kaksi noin 20 nukkumapaikan tupaa: Jussinkämppä ja Ansakämppä. Muita kansallispuistojen ja erämaiden tupatyyppejä ovat varaustupa, vuokratupa ja päivätupa. Lisäksi retkeillessä voi majoittua kammissa, kodassa tai laavulla.
Kirjoittamattomat ja kirjoitetut käyttösäännöt.
1900-luvun puolivälissä Lapin läänin autiotupatoimikunta kirjoitti aikaisemmin kirjoittamattomat kulkijan käskyt muistiin. Näissä säännöissä opastetaan tulisijan käytössä, puuhuollossa ja ennen kaikkea muiden matkaajien huomioimisessa. Etusija majoitukseen on aina väsyneemmällä ja myöhemmin tuvalle tulleella kulkijalla kuin siellä jo levänneellä matkaajalla.
Reumakuume

Reumakuume on A-ryhmän streptokokkibakteerin laukaisema vasta-aine- ja tulehdusreaktio, joka vahingoittaa sidekudosta yleisesti mutta erityisesti niveliä ja sydäntä. Sydämessä vahingoittuvat kaikki kolme kerrosta: sydänpussi, sydänlihas ja sydämen sisäkalvo. Useat reumakuumeen pitkäaikaisseuraukset johtuvat sydämen läppävaurioista, joiden syynä on sydämen sisäkalvon tulehdus. Reumakuumeen muita piirteitä ovat niveltulehdukset monessa nivelessä yhtä aikaa.
Harvinainen reumakuumeeseen liittyvä sairaus on korea eli "tanssitauti", jolle ovat ominaisia pakkoliikkeet. Sitä on yleensä lapsilla ja nuorilla. Reumakuume alkaa useimmiten nieluinfektiosta eli angiinasta. Syynä voi olla myös tulirokko. Reumakuume on kuitenkin muuttunut harvinaiseksi streptokokki-infektioiden antibioottihoidon ansiosta.
Oireet ja hoito.
Potilaalla on yleensä kuumetta ja tulehduskipuja. Laboratoriokokeista lasko, CRP ja veren valkosolut ovat koholla tulehduksen merkkinä. Vasta-ainereaktio streptokokkeja kohtaan (AST-koe) on poikkeava. Potilaalla saattaa olla ihonalaisia kyhmyjä sekä punaisia tai sinipintaisia ihottumaläiskiä vatsassa tai rintakehän sivulla.
Streptokokkibakteeri hoidetaan antibiootilla, yleensä penisilliinillä tai kefalosporiinilla. Pitkäaikainen vuosia kestävä tai tarvittaessa toistuva antibioottihoito on tarpeen uusien tulehdusten ehkäisemiseksi. Tulehdusoireita lievitetään tulehduskipulääkkeillä. Muu hoito määräytyy tilanteen mukaan.
MP3-soitin

MP3-soitin () on laite, joka kykenee toistamaan MP3-ääniformaattia ja mahdollisesti muita tiedostoformaatteja. MP3-soitin voi olla erillinen kannettava soitin (, PAP). 
Nykyisin erillisen laitteen sijaan MP3-soittimena käytetään älypuhelimen sovellusta. MP3-musiikkia voi toistaa myös esimerkiksi tietokoneilla, DVD-soittimella ja pelikonsolilla. 
MP3-soittimet yleistyivät nopeasti vuosituhannen alussa ja niiden myynti oli huipussaan 2000-vuosikymmenen loppupuolella. Soitinten valmistajia oli monia, joista tunnetuimmat lienevät Apple (iPod) ja Creative. Muodin mukaisesti useita soittimia oli saatavina eri värisinä. Älypuhelinten yleistyminen päätti erillisten MP3-soitinten suosion, koska älypuhelin voi toistaa mp3 tiedostoja ja ne mahdollistivat myös musiikin streamaamisen internetistä ja videoiden katselun, jotka eivät olleet mahdollisia MP3 soittimilla.
MP3-soittimeen ladataan musiikkia USB-yhteyden välityksellä, joissakin laitteissa voi olla paikka erilliselle muistille kuten USB-muistitikulle tai SD-muistikortille jolloin soittimeen mahtuvan musiikin määrä voi riippua myös erillisen muistin koosta. Sisäänrakennettujen muistien koot ovat tosin nykyisin useimpiin tarkoituksiin riittävät. 
MP3-tiedostoja voi ladata verkosta käyttämällä vertaisverkko-ohjelmia tai verkkokauppoja. Niitä voi myös tallentaa CD-levyiltä tarkoitukseen sopivalla ohjelmalla. Varhaisimmat CD-soittimet eivät tukeneet MP3-formaattia. Yleensä soittimessa on teksti MP3, mikäli soitin toistaa myös MP3-tiedostoja. Tällöin yhdelle CD-levylle mahtuu paljon enemmän musiikkia koska MP3-tiedosto on pakattu.