tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Idhna

Idhna on kaupunki Palestiinan Länsirannalla. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 25 107.
Maantiede.
Idhna sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläosassa Hebronin kuvernoraatissa noin 15 kilometriä Hebronin kaupungista lounaaseen. Idhnan muita naapuripaikkakuntia ovat Tarqumiya pohjoisessa, Taffuh idässä ja Al Kum etelässä. Lännessä kaupunki rajautuu Israelin vastaiseen niin sanottuun vihreään linjaan. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 400–480 metriä. 
Idhnan vuotuinen sadanta on 410–440 mm ja vuoden keskilämpötila 19 °C.
Historia.
Idhnan nimi on johdettu kanaanilaisesta sanasta "Ishna", joka tarkoittaa lujaa tai vahvaa. Nykyisen nimensä se sai Rooman valtakunnan kaudella. Idhnaa on myöspidetty raamatullisena paikkana nimeltä Danna, joka mainitaan Joosuan kirjassa. Eusebios mainitsee paikan nimellä Onom.
Talous.
Idhnan työsäkäyvästä väestöstä 35 % työllistyi hallinnossa tai yksityisellä sektorilla. Israelin työmarkkinoilla työllistyi 20 %, kaupanalalla 20 %, maataloudessa 10 %, palveluissa 10 % ja teollisuudessa 5 %. Vuonna 2007 työikäisistä 11,5 % oli työttömiä.
Väestö.
Idhnan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2016 arvion mukaan 25 107. Vuonna 2007 vastaava luku oli 18 727.
Naisten Korisliiga-kausi 2019–2020

Korisliiga-kausi 2019–2020 oli 77. kausi, jolloin pelattiin Naisten koripallon Suomen mestaruudesta. Kausi keskeytettiin 12. maaliskuuta 2020 koronaviruspandemian vuoksi. Suomen mestaruutta tai muita mitaleita ei jaettu. Sarjasta putosi Hyvinkään Ponteva, koska sillä ei ollut sarjan keskeytyshetkellä enää mahdollisuutta säilyä sarjassa.
Edelliskaudella sarjasta pudonnut Torpan Pojat sai täydennysmenettelyssä sarjapaikkansa takaisin, koska I-divisioonan voittaja Tapiolan Hongan kakkosjoukkue kieltäytyi ottamasta vastaan sarjapaikkaa.
Samaisella kaudella Naisten Suomen Cup palasi kuvioihin kuuden vuoden tauon jälkeen. Keskiviikkona 23.11. 2019 pelattujen otteluiden jälkeen Suomen Cupiin selvisi kahdeksan parasta joukkuetta voittosuhteen perusteella. Suomen Cup huipentui 25.–26.1. 2020 pelattuihin Suomen Cupin finaaleihin. Cupin mestaruuden voitti Peli-Karhut.
Sarjataulukko.
Sarjataulukko sarjan keskeytyshetkellä.
Helga West

Helga West, koko nimeltään Helga Sofia West, pohjoissaameksi Biennaš-Jon Jovnna Piera Helga tai Doavtter-Piera Helga (s. 1986 Utsjoki), on suomensaamelainen teologian väitöskirjatutkija, toimittaja, runoilija ja esseisti. 
Tuotannosta.
West pitää kirjoittamisensa lähtökohtana tarinankerrontaa omalle saamelaisyhteisölleen. Hän on kiinnostunut kirjallisuuden mahdollisuuksista sanallistaa kipeitä kolonialistisia kokemuksia. Esseissään West on muun muassa yhdistänyt elementtejä saamelaisuudesta ja länsimaisesta popkulttuurista. Otava julkaisee hänen esikoisesseeteoksensa "Puhu nukke" maaliskuussa 2025.
West debytoi runoilijana vuonna 2018 pohjoissaamenkielisellä runokokoelmalla. Runokokoelman teemoihin lukeutuu avioliitto, jota kuvataan häistä avioeroon. Kirjan julkaisi saamelainen kustantaja ČálliidLágádus ("Kirjailijoiden kustantaja") Norjassa. Kirja oli osa Frankfurtin kirjamessujen vuoden vieraan Norjan saamelaisohjelmaa vuonna 2019.
West kirjoittaa sekä pohjoissaameksi että suomeksi. Hän määrittelee itsensä yhtä paljon suomalaiseksi kuin saamelaiseksi. West sanoo eri kulttuurien välisen risteämän olevan se tila, josta hän tarkastelee maailmaa ja synnyttää kertomuksia. West tavoittelee esseillään saamelaisia ja suomalaisia tyttöjä ja naisia ja sanoo haluavansa "olla tuottamassa tyttöyttä, joka sanoutuu irti tukahduttavasta hiljaisuudesta." West on kuvaillut saamelaisten historiaa pakkosulauttamisen ja kulttuurin tuhoamisen historiaksi. Hänen mukaansa suomalaisessa yhteiskunnassa ei ymmärretä, että taakkasiirtymät ovat saamelaisissa yhteisöissä yleisiä ja että ne jättävät jälkensä myös kehoihin. Saamelaisilta on Westin mukaan puuttunut tilaa ja aikaa vaikeista asioista puhumiseen, ja ymmärrys saamelaisuudesta on jäänyt kapeaksi ja vinoutuneeksi. West on kuvaillut tuntevansa asiat voimakkaasti ja herkästi ja kirjoittamisen olevan hänelle niin fyysinen prosessi, että hän ei voi hyvin, ellei pääse kirjoittamaan.
Elämä.
Helga West syntyi Outakosken kylässä Utsjoen Suomen puoleisessa osassa Saamenmaata. Hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2017. Westin gradun aiheena oli norjansaamelaisen Tore Johnsenin saamelainen teologia, jossa pyritään sovittamaan yhteen kristillistä uskoa ja saamelaista uskomusmaailmaa. Hänen tekeillä olevan väitöskirjansa tarkastelee sovinnon teemaa, saamelaisten kristillistämisen historian tutkimista, sen tunnustamista ja siitä oppimista. Akateemisen uransa lisäksi hän työskentelee freelance-toimittajana muun muassa YLE:lle. Lisäksi West on toiminut aktiivina Sukukansojen ystävät -yhdistyksessä.
Kreutzersonaatti

Kreutzersonaatti voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Araki

Araki on japaninkielinen sukunimi. Joitain Araki-nimisiä ovat:
Muita merkityksiä:
Rivitäpläkäärmeenpää

Rivitäpläkäärmeenpää ("Channa panaw") on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Prachya Musikasinthorn kuvaili lajin tieteelle vuonna 1998.
Ulkonäkö ja koko.
Sen väritys on ruskea. Rintaevä on punainen. Lajin pisin tavattu yksilö oli 17,1 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Sitä tavataan Aasian Myanmarissa.
Virun alavesistöalue

Virun alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen muodostaa Viron Suomenlahden valuma-alueen itäosan Venäjän rajalle asti, missä virtaa rajajoki Narvanjoki. Valuma-alueen länsiosa kuuluu Harjun alavesistöalueeseen, joka on osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Vesistöalueen eteläpuolelle jää vielä Peipsijärven alavesistöalue, mutta näiden välinen raja päättyy Peipsijärven rantaan. Siksi osa Peipsijärven valuma-alueesta kuuluu myös Virun alueeseen. Alueen lounaisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsin ja Harjun alueiden suuntiin.
Peipsijärven alavesistöalue

Peipsijärven alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen muodostaa Peipsijärven valuma-alueen länsiosan Peipsijärven keskellä kulkevalle Venäjän rajalle asti. Valuma-alueesta on jätetty lännessä pois Võrtsjärven valuma-alue, josta on muodostettu oma Võrtsjärven alavesistöalue. Tämä valuma-alue on kuitenkin pieni ja sen pohjoispuolella kulkee hallinnollinen länsiraja Länsi-Viron vesistöalueeseen, jossa sijaitsee Pärnun alavesistöalue. Etelässä kulkee vielä lyhyt Koivan vesistöalueen raja. Alueen luoteisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Virun ja Harjun alueiden suuntiin.
Võrtsjärven alavesistöalue

Võrtsjärven alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Se käsittää idässä sijaitsevasta Peipsijärven valuma-alueesta vain sen osan, joka kuuluu Võrtsjärven valuma-alueeseen ja valuma-alue loppuu Emajoen luusuaan. Hallinnolliset aluerajat ovat idässä Peipsijärven alavesistöalue, etelässä Koivan vesistöalue ja lännessä Länsi-Viron vesistöalueeseen kuuluva Pärnun alavesistöalue.
Läänesaarten alavesistöalue

Läänesaarten alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Siihen kuuluu Saarenmaa, Hiidenmaa, Muhu sekä näiden ympäröimät pikkusaaristot. Matsalun alavesistöalueen raja kulkee Väinämeren keskellä niin, että Vormsi ja sen saaristo jäävät rajan taakse. Etelämpänä raja halkoo Riianlahtea, minkä itäpuolella sijaitsee Pärnun alavesistöalue.
Matsalun alavesistöalue

Matsalun alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Länsi-Viron vesistöalueella sen pohjoispuolella sijaitsee Harjun alavesistöalue ja etelä- ja itäpuolella Pärnun alavesistöalue. Merellä sijaitsee vielä Läänesaarten alavesistöalue, joka käsittää kolmen pääsaaren Saarenmaan, Hiidenmaan ja Muhun saaren lisäksi osan Väinämeren alueella pääsaaria ympäröimät saaristot, mutta Vormsi ja sen lähisaaristo jää Matsalun alueelle.
Kreutzersonaatti (Leo Tolstoin romaani)

 
Kreutzersonaatti ("Крейцерова соната", "Kreitserova sonata") on Leo Tolstoin pienoisromaani vuodelta 1889. Teoksesta on ilmestynyt kolme suomennosta. Vilho Elomaan suomennos "Kreuzer-sonaatti" ilmestyi 1919, Valto Kallaman suomennos "Kreutzersonaatti" ilmestyi 1946 ja Eero Balkin suomennos nimellä "Kreutzer-sonaatti" 2011.
Teos herätti ilmestyessään runsaasti keskustelua. Kirjailija ja kirjallisuudentutkija Romain Rolland on sanonut: "Kuten usein tapahtuu suurille kyvyille, teos on lumonnut tekijän itsensä, taiteilija on voittanut ajattelijan. Tehon valtavuudessa, intohimoisuuden keskittymisessä, näkyjen raa'assa korostamisessa, muodon täydellisyydessä ja yksinkertaisen tyylin kypsyneisyydessä ei mikään muu Tolstoin teos vedä vertoja Kreuzer-sonaatille." Teoksen kertoja on Pollyanna Durbin, joka kuvailee kuinka tapahtumat johtivat hänen ystävättärensä Francesca murhaan. 
Teos on saanut nimensä Beethovenin sävellyksestä Kreutzer-sonaatti.
Pärnun alavesistöalue

Pärnun alavesistöalue () on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Länsi-Viron vesistöalueella sen pohjoispuolella sijaitsevat Harjun alavesistöalue ja Matsalun alavesistöalue. Riianlahdella kulkee raja Läänesaarten alavesistöalueen suuntaan. Itäpuolella kulkee Itä-Viron vesistöalueen raja, jonka takana ovat pohjoisessa Peipsijärven alavesistöalue ja etelässä Võrtsjärven alavesistöalue. Alueen koillisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsijärven alavesistöalueen ja Harjun alavesistöalueen suuntaan.
Tiina Ojutkangas

Tiina Ojutkangas (s. 1962 Savonlinna) on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut Keskipohjanmaan vastaavana päätoimittajana 2019–2023. Vuonna 2023 hän siirtyi päätoimittajan tehtävistä kehittämään Keskipohjanmaan ja Kainuun Sanomien viikonvaihdetuotantoa.
Ojutkangas siirtyi päätoimittajaksi KPK Yhtiöiden lehtien toimitusten kehittämispäällikön tehtävästä. Ojutkangas on toiminut myös Itä-Savon ja Länsi-Savon päätoimittajana sekä työskennellyt Keskipohjanmaan uutistoimittajana ja toimituspäällikkönä ja Yleisradion Kokkolan toimituksessa.
Ojutkangas opiskeli toimittajaksi Tampereen yliopistossa.
Koreansembra

Koreansembra ("Pinus koraiensis") on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Koreassa, Japanissa, Kiinassa ja Venäjällä.
Ulkonäkö.
Koreansembra on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 50 metriä korkeaksi. Sen kaarna on harmaanruskeaa, harmaata tai harmaanmustaa. Viiden kimpuissa kasvavat neulaset ovat noin 6–12 senttimetriä pitkiä. Kävyt kasvavat yksittäin tai viidenkin kävyn ryppäissä. Ne ovat munanmuotoisia ja noin 9–14 senttimetriä pitkiä. Siemenet ovat siivettömiä.
Levinneisyys.
Koreansembra kasvaa luonnonvaraisena Korean, Japanin, Kiinan pohjoisosien ja Venäjän Kaukoidän vuoristoissa.
Dohrniphora nitida

Dohrniphora nitida on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja ryhäkärpästen (Phoridae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran John Russell Malloch vuonna 1912. Sillä ei ole alalajeja.
Bassano del Grappa

Bassano del Grappa on kaupunki Vicenzan maakunnassa Veneton alueella koillisessa Italiassa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Venetsiasta luoteeseen ja 30 kilometriä Vicenzasta koilliseen.
Maantiede.
Bassano del Grappa sijaitsee Asiagon ylängöllä Brentan jokilaaksossa. Keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 129 metriä; korkeuserot ovat suuret: alimmat kohdat ovat 84 metriä mpy, ylimmät puolestaan 1 276 metriä mpy. Vuotuinen keskilämpötila on 12,7 °C. Kylmin kuukausi on tammikuu (2,3 °C) ja lämpimin puolestaan heinäkuu (22,6 °C).
Historia.
Roomalaiset asuttivat nykyisen Bassano del Grappan alueen todennäköisesti toisella vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Langobardien valtakaudesta 580-luvulta 770-luvulle ja sitä seuranneesta yli sadan vuoden frankkivallasta on jäänyt vain vähän jälkiä. Varhaisin maininta kaupunkimaisesta asutuksesta alueella on vuodelta 998. Keskiajalla Bassanoa hallitsi Ezzelinin suku. Bassanosta tuli osa Venetsian tasavaltaa kesäkuussa 1404. Tasavallan eli Serenissiman aikakausi oli rauhallista ja vaurasta. 1500-luvulla myös taide-elämä kukoisti, paikkakunnalla vaikutti muun muassa Jacopo Bassano. Napoleonin kausi vuodesta 1797 vuoteen 1813 oli sitä vastoin levotonta. Huhtikuussa 1815 alkoi lombardialais-venetsialainen valtakausi ja Bassano liitettiin Vicenzan maakuntaan. Vuonna 1866 Bassanosta tuli osa Italiaa. 1900-luvun alkupuoliskolla käydyt maailmansodat olivat tuhoisia Bassanolle; vuosisadan jälkipuolisko oli puolestaan myönteisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen aikaa. Bassano del Grappa laajeni historiallisen keskustansa ulkopuolelle, vaurastui ja väkiluku lisääntyi.
Bassano del Grappan historiallisesti merkittäviä rakennuksia ovat muun muassa renessanssiarkkitehti Andrea Palladio suunnittelema Villa Angarano 1500-luvun puolestavälistä ja uusklassinen Villa Rezzonico.
Talous ja liikenne.
Bassano del Grappa on tunnettu käsityöläisestä keramiikka- ja posliininvalmistuksestaan. Elintarvikealan yritys Nardini tuottaa kaupungissa grappa-nimistä alkoholijuomaa; juoman nimi ei kuitenkaan liity Bassano del Grappan nimeen. Toinen tunnettu Bassano del Grappaan liittyvä tuotemerkki on Diesel-farmarihousut.
Bassano del Grappan rautatieasema, Stazione di Bassano del Grappa, avattiin 1877. Se sijaitsee rataosuudella Trento–Venetsia. Maantieliikenteen keskeinen yhteys on Strada statale 47, joka kulkee Padovasta Trentoon.
Asayama Ichiden-ryū

Asayama Ichiden-ryū on vanha japanilainen bujutsu taistelulajikoulukunta. Se perustettiin joko Tensho-kauden (1573–1593) tai Keicho-kauden (1596–1615) aikana. Perustaja oli samurai Asayama Ichidensai Shigetatsu. Koulukunta harjoittelee kenjutsua, iaijutsua, bōjutsua, "kamajutsua" (sirpin käyttö aseena) ja jujutsua (jota kutsutaan tässä tyylisuunnassa nimellä "taijutsu"). 
Asayama Ichiden-ryūn bōjutsussa käytetään aseena "tansaibōta", joka on noin 24 cm pitkä kovasta puusta valmistettu keppi. Tällä aseella harjoittelua Asayama Ichiden-ryū kutsuu "bōgyakudorijutsu"ksi. Toinen tällaisella lyhyellä "bōlla" harjoitteleva koulukunta on Shindō Tenshin-ryū.
Suuri osa koulukunnan asetekniikoista on unohtunut, ja nykyisin harjoitellaan lähinnä "taijutsu"-osioa. Nykyaikana Asayama Ichiden-ryū on sangen vähän tunnettu ja harjoiteltu koryū koulukunta.
Ojutkangas

Ojutkangas on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Nankoku

Nankoku () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Tosanlahden rannikolla aivan prefektuurin pääkaupungin Kōchin itäpuolella. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Shikokuvuorille, joista merkittävin on 1 132 metriä korkea Sasagamine. Eteläosat sijaitsevat Kōchin tasangolla. Kaupungin itärajalla mereen virtaa Monobejoki. Nankokussa on 47 243 asukasta (syyskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 125,35 neliökilometriä. Asukasluvultaan se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki.
Nankokun keskusta sijaitsee Gomenin kaupunginosassa, joka alkoi kehittyä Edo-kaudella Tosan daimiokunnan Nonaka Kenzanin perustettua sinne verovapaan alueen maatalouden kehittämistä varten. Tästä on peräisin myös paikkakunnan nimi, joka merkitsee ’lupaa’ tai ’erivapautta’. Nykyinen Nankokun kaupunki perustettiin vuonna 1959 liittämällä yhteen silloinen Gomenin maaseutukaupunki ja neljä ympäristön kyläkuntaa. Kaupungissa on esimerkiksi ampuma-aseiden ja maatalouskoneiden valmistusta, maaseutualueilla harjoitetaan riisin ja vihannesten viljelyä. Suurin osa väestöstä on töissä kuitenkin palvelusektorilla. Nankoku tunnetaan myös "onagadori"-kanojen kasvatusalueena.
Nankokussa on kaksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Tosa Kokubun-ji (temppeli nro. 29) ja Zenjibu-ji (temppeli nro. 32). Muita nähtävyyksiä ovat erilaiset historialliset rauniot ja muistomerkit, kuten Okōn linna. Nantokua palvelevat JR Shikokun Dosan-linja, Tosa Kuroshio -rautateiden Asa-linja ja Tosadenin Gomen-raitiotielinja. Kaupungin eteläosassa sijaitsee Kōchin lentoasema.
Hamawiyya

Hamawiyya (myös "hamaliyya", "hamalliyya") on suufilainen veljeskunta Malissa ja sen naapurimaissa. Ahmad Hamahullahin perustamaa suuntausta kutsutaan usein "hamallismiksi".
Tidjaniyya-veljeskunnasta eronnut liike syntyi 1900-luvun alussa, kun Nioroon asettunut Muhammad bin Abd Allah al-Akhdar ryhtyi uudistamaan tidjaniittien rukouskäytäntöä. Hänen oppilaansa Ahmad Hamahullah sai lukuisia seuraajia ja otti šeikin arvonimen vuonna 1925.
Veljeskunnan rituaali poikkeaa tidjaniyyasta siten, että sen jäsenet lausuvat rukouksensa kahdentoista asemasta yksitoista kertaa. Hamallismi korosti naisten, alempikastisten ja orjien tasa-arvoa uskonnonharjoituksessa, ja siksi se sai näistä ryhmistä paljon radikaaleja kannattajia. Hamahullah kieltäytyi yhteistyöstä ranskalaisten siirtomaaisäntien kanssa, jolloin liike sai myös kolonialismin vastaisia piirteitä ja kannatusta sivistyneistön keskuudessa.
Hamallistien ja tidjaniittien vastakkainasettelu johti väkivaltaisiin yhteenottoihin, joiden seurauksena ranskalaiset karkottivat Hamahullahin ensin Mauritaniaan ja sitten Norsunluurannikolle. Hän sai palata Nioroon vuonna 1936. Konfliktit jatkuivat toisen maailmansodan aikana, ja vuonna 1943 ranskalaiset pidättivät 700 ja teloittivat 33 hamallistia, joiden joukossa oli Hamahullahin kolme poikaa. Hamahullah karkotettiin ensin Algeriaan ja sitten Ranskaan, jossa hän kuoli nälkälakon seurauksena. Vuoden 1946 jälkeen kolonialismin vastaisuus kanavoitui poliittisten puolueiden toimintaan, mutta levottomuudet jatkuivat vuoteen 1951 saakka.
Hamallismin kannattajia on varsinkin Nioron ja Yélimanén seuduilla sekä Malin kaupungeissa, Mauritanian Hodhissa, Burkina Fasossa, Senegaljoen laaksossa ja Niameyssa. Hamahullahin oppilas Yacouba Sylla sai paljon seuraajia Norsunluurannikolla, jonne hänet oli karkotettu. Hamahullahin kannattajiin liittyi 1930-luvun lopussa myös tunnettu mystikko Tierno Bokar.
Kuvapuskuri

Kuvapuskuri () on tietokoneen muistialue, joka sisältää väritiedon näytettävälle kuvalle. Kuvapuskuri on puskurimuisti, jonka sisällön näytönohjain näyttää näyttölaitteella. Kuvapuskuri toimii abstraktiona laitteistolle, jotta sovellusohjelmalle on hyvin määritelty rajapinta ilman tarvetta tietää laitteiston yksityiskohtia.
Varhaisissa grafiikkakorteissa kiihdytystoimintoja ei ollut ja voitiin puhua "tyhmistä" tai kiihdyttämättömistä kuvapuskurilaitteista.
Heli Kurjanen

Heli Kurjanen (s. 1980 Tampere ) on suomalainen sarjayrittäjä. Hän on perustanut Lune Groupin ja kehittänyt sen valmistaman Lunette-kuukautiskupin. Hänen toinen yrityksensä Augusta Nordic Oy on keskittynyt vaihdevuosi-ikäisille suunnattuihin tuotteisiin. Kurjanen on koulutukseltaan suunnitteluassistentti.
Ura.
Käytyään kuvataidelukion Kurjanen muutti Juupajoelle miehensä kotikylään ja hänestä tuli äiti parikymppisenä. Hän aloitti Oriveden ammattiopistossa suunnitteluassistentin koulutuksen ja harjoitteli siellä tietokoneen käyttöä: nettisivujen tekoa ja markkinointimateriaalien laatimista. Koulutuksen aikana hän sai toisen lapsensa ja suunnitteli hoitavansa lapsiaan pitkään kotona. Saadakseen muita haasteita kotiäitiyden rinnalle hän perusti vuonna 2004 verkkokaupan kestovaipoille naapurinsa Johanna Putkosen kanssa, joka pyörittää yhä Myllymuksut-verkkokauppaa.
Vuonna 2005 tuolloin 25-vuotias Kurjanen koki, etteivät hänen käyttämänsä kuukautiskupit tuntuneet mukavilta käyttää: ne olivat liian pitkiä ja hankalia puhdistaa. Siksi hän päätti alkaa miehensä innostamana valmistaa itse parempia. Kurjanen oli piirtänyt koulussa lvi- ja sähköpiirustuksia ja tällä kokemuksella hän piirsi ruutupaperille silikonikupin. Turun läheltä hän löysi alihankkijan, joka käytti lääketieteellistä silikonia. Lunette-kuukautiskupit tulivat myyntiin puolisen vuotta myöhemmin. Lune Groupin hän perusti joulukuussa 2005. Yhtiö halusi kansainvälistyä ja vuonna 2006 sen nettisivut oli tehty suomen lisäksi englanniksi, ruotsiksi, ranskaksi, saksaksi ja venäjäksi. Suomessa tuotteita myytiin Tamron kanssa tehdyn sopimuksen ansiosta apteekeissa.
Vuonna 2014 yrityksen liikevaihto oli noin miljoona euroa. ja vuoteen 2016 liikevaihto oli yli kolminkertaistunut 3,5 miljoonaan euroon. Kurjanen toimi perustamansa yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön tuotteita myytiin Saksassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Jakelusopimukset Saksaan ja Ranskaan tehtiin vuonna 2007, Yhdysvaltoihin vuonna 2010. Yhdysvalloissa tuotetta myytiin esimerkiksi Target-myymälöissä. Miljoonan euron liikevaihto ylittyi vuonna 2014.
Yhtiön vaikeudet alkoivat vuonna 2017, kun markkinoille alkoi tulla halpoja kiinalaisia kopiotuotteita. Juristien lähettämistä varoituskirjeistä ei ollut apua, sillä uusia kopioijia tuli lisää, kun yksi lopetti. Vuonna 2020 Kurjanen myi yhtiönsä ruotsalaiselle lääkealan yritykselle Peptonicille. Hän jatkoi pörssiyhtiön palveluksessa, mutta ilman päätäntävaltaa. Vuonna 2022 hän yritti ostaa yhtiön takaisin, mutta tarjous hylättiin.
Maaliskuussa 2024 Lunette ajatui konkurssiin. Siihen mennessä yhtiö oli myynyt yli kolme miljoonaa tuotetta yhteensä yli sataan maahan. Jälleenmyyjiä sillä oli 50 maassa. Puolalaiset yrittäjät ostivat brändin konkurssipesästä ja jatkavat sen toimintaa.
Vuonna 2024 Kurjanen perusti siskonsa Mira Mäkelän kanssa Augusta Nordic Oy:n. Yhtiö on keskittynyt vaihdevuosi-ikäisille naisille tarkoitettuihin intiimihyvinvoinnin tuotteisiin. Myynnissä on kosteuttavia voiteita, geelejä ja pesunesteitä. Yhtiö toimii myös Lunette-kuukuppien jakelijana Suomessa.
Yksityiselämä.
Kurjanen asuu Juupajoella Kopsamon kylässä. Hänellä on kaksi lasta.
Revonhäntämänty

Revonhäntämänty ("Pinus balfouriana") on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa vain Yhdysvalloissa Kalifornian vuoristoissa. Monet kasvitieteilijät erottelevat lajista kaksi alalajia, pohjoisen alalajin "P. balfouriana" subsp. "balfouriana" ja eteläisen alalajin "P. balfouriana" subsp. "austrina".
Ulkonäkö.
Revonhäntämänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 22 metriä korkeaksi. Kaarna on harmahtavaa tai punertavaa ja halkeilee epäsäännöllisiksi levyiksi. Haarat ja silmut ovat punaruskeita. Silmut ovat munanmuotoisia ja kärjestään pitkäsuippuisia. Latvus on leveän kartiomainen tai epäsäännöllinen. Neulaset ovat viiden kimppuina. Ne ovat 1,5–3,5 senttimetriä pitkiä, kärjestään ylöspäin kaartuvia ja tumman sinertävän tai kellertävän vihreitä. Hedekävyt ovat 6–10 millimetriä pitkiä ja punaisia. Kävyt ovat munanmuotoisia, tavallisesti 6–9 senttimetriä pitkiä ja kypsänä punaruskeita.
Levinneisyys.
Revonhäntämänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvalloissa Kalifornian vuoristoissa. Alalaji "P. balfouriana" subsp. "balfouriana" kasvaa Pohjois-Kaliforniassa 1 525–1 830 metrin korkeudella. Alalaji "P. balfouriana" subsp. "austrina" kasvaa Etelä-Kaliforniassa 2 750–3 650 metrin korkeudella. Kahden eri alalajin esiintymisalueita erottaa noin 500 kilometrin välimatka.
Bougainvillen kansanäänestys itsenäisyydestä 2019

Bougainvillen kansanäänestys itsenäisyydestä 2019 on neuvoa-antava kansanäänestys, joka pidettiin Bougainvillen autonomisella alueella 23. marraskuuta – 7. joulukuuta 2019. Siinä bougainvilleläiset äänestivät selvästi itsenäisyyden puolesta.
Papua-Uuden-Guinean hallinto lupasi vuonna 2001 kansanäänestyksen toteuttamisesta sen jälkeen kun vuosikymmenen kestänyt Bougainvillen sisällissota saatiin päätökseen. Kansanäänestys toteutettiin vuonna 2019. Se alkoi 23. marraskuuta alueen suurimmista kaupungeista Bukasta ja Arawasta. Äänestys eteni sen jälkeen seuraavien kahden viikon aikana maaseudulle. Bougainvilleläisillä oli mahdollisuus äänestää myös muualla Papua-Uudessa-Guineassa, Australiassa ja Salomonsaarilla.
Tulokset.
Äänestystulokset julkistettiin 11. joulukuuta, ja itsenäisyys sai yli 98 prosenttia kaikista äänistä. Laajempaa itsehallintoa Papua-Uuden-Guinean yhteydessä kannatti vain alle kaksi prosenttia äänestäneistä. Kansanäänestys oli vain neuvoa-antava eikä siten väistämättä johda itsenäisyyteen. 
Seuraukset.
Bougainvillen ja Papua-Uuden-Guinean hallinnot keskustelevat seuraavaksi autonomisen alueen kohtalosta. Papua-Uuden-Guinean Bougainvillen asioista vastaava ministeri Puka Temu kommentoi tuloksen tultua ilmi, että äänestys oli vakuuttava mutta Papua-Uuden-Guinean parlamentilla on asian viimeinen päätäntävalta. Itsenäisyysprosessi saattaa pahimmassa tapauksessa kestää vuosikymmenen, sillä Papua-Uusi-Guinean hallinto ei halua valtion hajoamista eikä muiden itsenäisyyttä haluavien alueiden rohkaisemista.
Heinäkuussa 2021 alueen itsenäistymiselle asetettiin takarajaksi 2027. Asiasta ilmoittivat Papua-Uuden-Guinean pääministeri James Marape ja Bougainvillen presidentti Ishmael Toroama.
Meksikonpähkinämänty

Meksikonpähkinämänty ("Pinus cembroides") on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva ainavihanta puulaji. Yhdysvaltain maatalousministeriö USDA on luokitellut sen olevan kestävä . Meksikonpähkinämänty on hidaskasvuinen, ja siitä tulee noin 5–8 metrin korkuinen. Laji on yksikotinen, eli sen heteet ja emit sijaitsevat samassa kasviyksilössä. Meksikonpähkinämänty viihtyy pH-arvoltaan happamassa tai neutraalissa kosteassa maaperässä, mutta sietää myös kuivuutta.
Meksikonpähkinämänty kukkii toukokuusta kesäkuuhun. Sitä tavataan Pohjois-Amerikan eteläosissa Arizonasta Texasiin ja sieltä etelään Meksikoon. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokituksen mukaan meksikonpähkinämänty on elinvoimainen laji.
Mauri Backman

Mauri Kalevi Backman (10. syyskuuta 1934 Hyvinkää – 11. joulukuuta 2006) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän hallitsi Suomessa kevyttä keskisarjaa 1950-luvun lopulla ja nyrkkeili ammattilaisena 1960-luvun alkupuoliskon.
Backman nousi nuorten sarjassa Suomen-mestariksi vuonna 1953. Seuraavana vuonna hän voitti aikuisten Suomen-mestaruuden välisarjassa. Tämän jälkeen hän nousi kevyeen keskisarjaan (alle 71 kg), jossa hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1955 ja 1957–1960 sekä TUL:n mestaruuksia. Hän edusti Hyvinkään Pontevaa sekä huippuvuosinaan Hämeenlinnan Kisaa ja Hämeenlinnan Pallokerhoa.
Prahan EM-kilpailuissa 1957 Backman hävisi ainoassa ottelussaan itäsaksalaiselle Rolf Carolille. Luzernin EM-kilpailuissa 1959 hän voitti tanskalaisen Leif Hansenin pistein 5–0 mutta hävisi toisessa ottelussaan samoin pistein mestaruutensa uusineelle italialaiselle Giovanni Benvenutille. Backman voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 1957 ja saavutti PM-pronssia vuonna 1959. Hän otteli maaotteluissa 15 kertaa ja voitti otteluistaan yhdeksän.
Backman otteli ammattilaisena ensimmäisen kerran 24. lokakuuta 1960 ranskalaista Robert Martinezia vastaan. Kaikkiaan hän otteli vuosina 1960–1965 ammattilaisena 30 kertaa ja saavutti 20 voittoa sekä hävisi kahdeksan kertaa ja päätyi kahdesti ratkaisemattomaan. Hän oli Euroopan rankinglistalla sarjassaan parhaimmillaan kuudes.
Backman pelasi jalkapalloa Suomensarjassa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa ja kilpaili myös hiihdossa.
Jug K. Marković

Jug K. Marković (s. 25. joulukuuta 1987 Belgrad) on serbialainen säveltäjä.
Marković valmistui filosofian ja musiikin tiedekunnista Belgradissa. Hänen pääasiallinen opettajansa oli Vlastimir Trajković. Lisäksi hän on opiskellut Michael Finnissyn johdolla ja osallistunut mestarikursseille, joita ovat pitäneet Enno Poppe, Georges Aperghis, Mark Andre, John Corigliano, Fabien Levy, Raphael Cendo ja Richard Barret.
Marković sai vuonna 2019 ISCM:n nuorten säveltäjien palkinnon sekakuorolle säveltämästään teoksesta "Nirvana" (2017), joka perustuu Vladislav Petković Disin samannimiseen runoon. Kaspars Ādamsonsin johtama Latvian radion kuoro esitti teoksen Tartossa ISCM:n World Music Daysilla vuonna 2019. Marković on saanut useita muitakin palkintoja. Hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Ensemble InterContemporain ja Klangforum Wien.
Crossvallia

Crossvallia on pingviinien (Spheniscidae) heimoon kuulunut, paleoseenikaudella elänyt suku. Ensimmäinen laji, "C. unienwillia" löydettiin vuonna 2000 Etelämantereelta. Vuonna 2019 harrastelijapaleontologi Leigh Love löysi uudelle pingviinilajille kuuluneen jalkaluun fossiilin, joka sittemmin sai tieteellisen nimen "Crossvallia waiparensis". C. waiparens oli todennäköisesti 160 senttimetrin mittainen ja painoi 80 kilogrammaa.
Karbetosiini

Karbetosiini (C45H69SN11O12) on peptideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä synnytyksenjälkeisen verenvuodon hoitoon ja se muistuttaa rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan oksitosiinia. Karbetosiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Karbetosiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky etikkahappoliuoksessa on -69 Yhdiste muistuttaa rakenteeltaan oksitosiinia. Se sitoutuu oksitosiinin tavoin oksitosiinireseptoreihin ja aiheuttaa kohdun supistuksia. Karbetosiinin etuna oksitosiiniin verrattuna on, että sen vaikutus on pitempikestoinen ja se on stabiili korkeammissa lämpötiloissa. Karbetosiinia käytetään lääketieteessä synnytyksenjälkeisen verenvuodon hoitoon erityisesti keisarinleikkausten yhteydessä.
Haittavaikutukset.
Karbetosiinin haittavaikutukset ovat samankaltaisia oksitosiinin kanssa. Niihin kuuluvat pääkipu, huonovointisuus, kuumeilu ja vilunväristykset.
Jarmo Berglöf

Jarmo Tapani Berglöf (8. joulukuuta 1941 Helsinki – 30. huhtikuuta 1994) oli suomalainen nyrkkeilijä, joka voitti 1960-luvun alkupuoliskolla yhteensä kolme Suomen-mestaruutta kevyessä välisarjassa ja välisarjassa ja siirtyi sitten ammattilaiseksi.
Viipurin Nyrkkeilijöitä edustanut "Jarkki" Berglöf voitti Suomen-mestaruuden kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg) vuosina 1960 ja 1963 sekä välisarjassa (alle 67 kg) vuonna 1962. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa kevyessä välisarjassa vuonna 1961 ja välisarjassa vuonna 1964. Moskovan EM-kilpailuissa 1963 hän hävisi kevyessä välisarjassa ainoan ottelunsa skotlantilaiselle Richard McTaggartille pistetuomiolla. Samana vuonna Berglöf voitti Pohjoismaiden-mestaruuden. Kaikkiaan Berglöf otteli kuudessa maaottelussa.
Jarmo Berglöf otteli ammattilaisena yli 30 ottelua. Ensimmäisen ammattilaistappionsa hän koki huhtikuussa 1965 välisarjan ottelussaan Conny Rudhofia vastaan, joka oli edellisenä vuonna kokenut tappion Olli Mäelle kevyen keskisarjan EM-ottelussa. Vuonna 1966 Berglöf voitti seuraavana vuonna Euroopan-mestariksi nousseen itävaltalaisen Johann Orsolicsin ja otteli ratkaisemattoman kevyen sarjan maailmanmestaruutta aiemmin hallussaan pitäneen Joe "Old Bones" Brownin kanssa.
Aktiiviuran jälkeen Berglöf jatkoi nyrkkeilyharrastusta valmentajana. Aluksi hän ohjasi Viipurin Nyrkkeilijöiden poikanyrkkeilijöitä. Muutettuaan Kirkkonummelle hän osallistui Kirkkonummen Nyrkkeilykerhon valmennustoimintaan.
Jarmo Berglöf kuoli liikenneonnettomuudessa huhtikuun lopussa 1994. Hänet on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle.
Jarmo Berglöfin veli Harri Berglöf otteli nyrkkeilijänä maaotteluissa ja saavutti yhden SM-mitalin.
Diva of Finland

Diva of Finland on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maria Veijalainen. Elokuvan pääosissa ovat Suvi-Tuuli Teerinkoski, Linda Manelius, Jutta Myllykoski, Sonja Sippala, Meri Nenonen, Mikko Neuvonen ja Lauri Tilkanen.
"Diva of Finland" sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019.
Juoni.
Elokuvan tarina sijoittuu pohjoispohjalaisen Pudasjärven kunnan alueelle. Henna (Suvi-Tuuli Teerinkoski) odottaa pääsevänsä pois tuppukylästä ylioppilaskirjoitusten jälkeen. Naapuriin muuttaa vantaalainen Silja (Linda Manelius), joka on Hennaa kauniimpi ja lahjakkaampi. Silja vaikuttaa saavan kaiken, mistä Henna voi vain haaveilla, joten Henna alkaa seuraamaan Siljaa sosiaalisessa mediassa ja oikeassa elämässä, ja kateus sokaisee hänet, kirjaimellisesti.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" kriitikko piti elokuvaa raikkaana nuortenelokuvana. Erityisesti pääosanesittäjiä Suvi-Tuuli Teerinkoskea ja Linda Maneliusta kiiteltiin erinomaisiksi ja karismaattisiksi. "Keskisuomalainen" antoi elokuvalle neljä tähteä, piti sitä ”lajityypissään erinomaisen taiturimaisena” ja luonnehti elokuvaa ”itsevarmaksi, eheäksi ja kummallisella tavalla vetovoimaiseksi”. Episodin toimittaja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä perustellen: ”Teinidiivailu on sympaattinen tarina aikuisuuden kynnyksen haasteista, mutta elokuvana se on levoton ja poukkoileva kuin teinin mieliala.”
Patopäänsaaret

Patopäänsaaret on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa.
Maantietoa.
Saari on 350 metriä pitkä, 280 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,0 hehtaaria . Ne sijaitsevat Asikkalanselän pohjoisosassa Isosaaren eteläpuolella samalla matalikolla sen kanssa. Saaret ovat hyvin matalat ja osassa pääsaarta on Päijänteen vedenpinnan vaihtelun synnyttämää kosteikkoa. Kummassakin päässä pääsaarta on kallioinen mäki, jonka korkeus ylittää 80 metriä mpy. Pääsaaren korkein kohta kohoaa siten vain noin kahden metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaren lounaispäässä kalliolla on vapaa-ajan asunto.
Historiaa.
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa on Isosaari piirretty näkyviin nimellä ”Ylinnäsaari”. Isosaaren eteläpuolelta kuitenkin puuttuu Patopäänsaaret, vaikka ne esiintyvätkin myöhemmissä kartoissa. Eräs selitys ilmaantumiselle saattaa olla saarien matala profiili. Kun Päijänteen pintaa laskettiin vuosien 1820–1832 aikana noin 120 senttimetriä perkaamalla Kalkkistenkoskea ja muita Kymijoen yläosien matalia kohtia, saattoi matalikon kiviä ja järvenpohjaa paljastua vedestä. Kalmbergin kartasto on piirretty ennen maastotöitä käyttäen pohjana vanhoja pitäjänkarttoja, jotka ovat yleensä peräisin 1800-luvun alkupuoliskolta. Patopääsaarten puuttuminen johtuu varmaan tästä työvaiheesta, sillä rannoilta katsellen matalat saaret on todennäköisesti jääneet huomiotta. Samalla voidaan arvioida, että Patopääsaaret ovat hyvin nuoria saaria.
Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 on saaret piirretty ja nimetty karttoihin. Vuonna 1920 saaria on piirretty kolme ja niiden karttanimi on ”Patapäänsaaret”. Vuoden 1942 kartassa erilliset saaret on piirretty yhdeksi suuremmaksi saareksi .
Vuoden 1965 peruskartassa ”Patapäänsaarilla” on kaksi pääsaarta ja lisäksi kahdeksan pikkuluotoa. Saaren kasvillisuudeksi on merkitty pensaikkoa ja suomaata. Suurten saarten korkeimmilla paikoille on merkitty mäntymetsää. Vuonna 1980 on tilanne sama, mutta läntisellä saarella on mökki. Saarien nimi on nyt ”Patopäänsaaret”. Viimeisessä painetussa kartassa on pääsaarien välinen alue piirretty kannakseksi.
Takeo Kurita

Takeo Kurita (28. huhtikuuta 1889 Ibarakin prefektuuri, Japani – 19. joulukuuta 1977) oli japanilainen vara-amiraali, joka toimi eri komentajantehtävissä toisen maailmansodan aikana. Hän kärsi tappion yhdysvaltalaisille suuressa Leytenlahden taistelussa lokakuussa 1944.
Kurita valmistui keisarillisesta laivastoakatemiasta vuonna 1910 ja laivaston esikuntakoulusta vuonna 1917. Hän kouluttautui torpedoasiantuntijaksi ja palveli useilla hävittäjillä. Kurita oli vuosina 1920–1921 "Shiguren", 1921 "Oiten", 1925–1926 "Hagin", 1926–1927 "Hamakazen" ja 1927–1928 "Urakazen" päällikkönä. Sen jälkeen hän oli muun muassa torpedokoulun opettajana, hävittäjädivisioonan komentajana, 1934–1935 risteilijä "Abukuman" ja 1937–1938 risteilijä "Kongōn" päällikkönä sekä 1938–1940 hävittäjälaivueen komentajana. Hän sai 1938 kontra-amiraalin arvon. Tyynenmeren sodan puhjetessa vuonna 1941 Kurita oli risteilijädivisioonan komentajana. Hänen aluksensa osallistuivat Filippiinien valtaukseen 1941–1942, maihinnousuun Jaavalle helmikuussa 1942 ja hyökkäykseen Intian valtamerelle. Hänet ylennettiin toukokuussa 1942 vara-amiraaliksi ja hän osallistui Midwayn meritaisteluun Nobutake Kondōn alaisuudessa. Guadalcanalin taistelun aikana Kurita johti Hendersonin lentokentän pommitusta lokakuussa 1942.
Oltuaan vuoden taistelulaivadivisioonan komentajana Kurita nimitettiin elokuussa 1943 Japanin 2. laivaston komentajaksi. Hän osallistui kesäkuun 1944 tappiolliseen Filippiinienmeren taisteluun liikkuvan laivaston C-osaston komentajana. Yhdysvaltojen aloitettua lokakuussa 1944 maihinnousun Leyten saarelle Filippiineillä Kurita johti vastahyökkäystä, joka kulminoitui monivaiheisessa Leytenlahden taistelussa 23.–25. lokakuuta. Syöttinä toiminut Jisaburō Ozawan laivasto houkutteli William F. Halseyn komentaman Yhdysvaltain 3. laivaston kääntymään pohjoiseen ja jättämään San Bernardinon salmen suojattomaksi, jolloin Kurita pääsisi iskemään maihinnousujoukkojen huoltosaattueeseen. Amerikkalainen sukellusvene upotti Kuritan alkuperäisen lippulaivan "Atagon" jo matkalla, joten hän teki taistelulaiva "Yamatosta" uuden lippulaivansa. Menetettyään Sibuyaninmerellä ilmahyökkäyksessä myös taistelulaiva "Musashin" ja kaksi muuta alusta Kurita kääntyi takaisin 24. lokakuuta, mutta palasi seuraavana päivänä Leytenlahdelle Shōji Nishimuran ryhmän tukemana. Kurita kohtasi nyt Samarin saaren taistelussa Clifton Spraguen alivoimaisen ja heikosti aseistetun ryhmän, mutta erehtyi luulemaan sen saattuetukialuksia Halseyn laivastoksi ja perääntyi uudelleen.
Kurita siirtyi tammikuussa 1945 laivastoakatemian johtajaksi. Hän vetäytyi palveluksesta sodan päätyttyä lokakuussa 1945 ja vietti sen jälkeen vaatimatonta elämää. Hänen jälkimaineensa on ollut ristiriitainen: toisaalta Japanin tappio Leytenlahdella on pantu hänen syykseen, toisaalta hänen sanottu toimineen pätevästi epäedullisessa tilanteessa, jossa vihollisella oli ilmaherruus. Kurita väitti itse myöhemmin perääntyneensä tarkoituksella säästääkseen sotilaansa turhalta kuolemalta.
The Adventures of Rocky and Bullwinkle and Friends (videopeli)

The Adventures of Rocky and Bullwinkle and Friends on Nintendo Entertainment Systemille Radical Entertainmentin ja muille alustoille Imagineeringin kehittämä tasohyppelyvideopeli. T•HQ Software julkaisi pelin NES:ille ja Game Boylle vuonna 1992, Super Nintendo Entertainment Systemille vuonna 1993 ja Absolute Entertainment julkaisi pelin Sega Mega Drivelle vuonna 1994. Peli perustuu samannimiseen TV-sarjaan.
Juoni.
Pelin NES-versiossa Bullwinkle saa tietää, että hän on perinyt valtavan omaisuuden. Rockyn ja Bullwinklen on päästävä erilaisten tasojen läpi rahojen luokse kahden vihollisen - Borisin ja Natashan - yrittäessä estää heitä matkallaan. Pelin Game Boy, SNES, ja Mega Drive versioissa Rockyn ja Bullwinklen on saatava kolme museosta varastettua artifaktia takaisin.
Akio Kaminaga

Akio Kaminaga (, 22. joulukuuta 1936 – 21. maaliskuuta 1993) oli japanilainen judon olympiamitalisti.
Kaminaga voitti olympiahopeaa avoimessa painoluokassa Tokiossa 1964 hävittyään finaalissa hollantilaiselle Anton Geesinkille. Kaminaga oli ainoa japanilainen judoka, joka ei voittanut kultaa näissä olympialaisissa omassa painoluokassaan, mistä japanilainen media kritisoi häntä ankarasti. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1960, 1961 ja 1964. Hän myös voitti hopeaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa vuonna 1958.
Shane Duffy

Shane Duffy (s. 1. tammikuuta 1992 Derry, Pohjois-Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kaudella 2023–2024 Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä.
Duffy kuului vuoteen 2014 saakka Evertonin omistukseen mutta pelasi edustusjoukkueessa vain Valioliigassa viisi ottelua, Eurooppa-liigassa kaksi ottelua sekä cupien otteluita. Muutoin hän pelasi Evertonin reservijoukkueessa sekä lainalla Burnleyssä, Scunthorpe Unitedissa ja Yeovil Townissa. Vuosina 2014–2016 hän pelasi Blackburn Roversin joukkueessa Englannin mestaruussarjaa 63 ottelua, joissa hän teki viisi maalia.
Duffy siirtyi elokuussa 2016 Brighton &amp; Hove Albioniin, jossa hän ensimmäisellä kaudella pelasi mestaruussarjassa 31 ottelua ja teki kaksi maalia. Keväällä 2017 Brighton nousi Valioliigaan. Duffy pelasi kaudella 2017–2018 Valioliigassa 37 ottelua. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 35 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kauden 2020–2021 hän pelasi lainasopimuksella skotlantilaisseura Celticissä, jossa hän esiintyi 18 kertaa Skotlannin Valioliigassa ja teki kolme maalia. Hän pelasi Eurooppa-liigassa neljä ottelua, ensimmäisensä sitten kauden 2009–2010. Kaudella 2021–2022 Duffy pelasi Brightonissa 18 valioliigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi Fulhamiin, aluksi lainasopimuksella. Hän pelasi kauden aikana viidessä ottelussa muutamia minuutteja otteluiden lopussa. Kesällä 2023 hän siirtyi sarjatasoa alempana pelaavaan Norwich Cityyn.
Duffy pelasi sekä Pohjois-Irlannin että Irlannin nuorisomaajoukkueissa. Aikuisten tasolla hän on edustanut Irlannin maajoukkuetta ja pelannut kesäkuun 2023 loppuun mennessä 55 maaottelua, joista ensimmäisen kesäkuussa 2014. Hän on tehnyt maalin syyskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Georgiaa vastaan, marraskuussa 2017 MM-jatkokarsinnassa Tanskaa vastaan, kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa jälleen Tanskaa vastaan, syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Bulgariaa vastaan, syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan, lokakuussa 2021 ystävyysottelussa Qataria vastaan ja marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.
Robert Lichton

Robert Lichton (Lichtone) (7. heinäkuuta 1631 Porvoon pitäjä – 8. tammikuuta 1692 Rörstrand Ruotsi) oli kuninkaallinen neuvos, Turun hovioikeuden presidentti, kenraaliluutnantti ja kreivi. 
Robert Lichtonin vanhemmat olivat eversti Johan Lichton ja Katarina Guthrie ja puoliso vuodesta 1662 Beata Rosenstierna (k. 1684). Lichton kuului skotlantilaiseen paronisukuun, mutta oli äitinsä puolelta suomalaisia Jägerhorneja. Nuoruutensa Lichton vietti Tervikin kartanossa Pernajassa. Jo lapsena muskettisoturiksi ryhtynyt Lichton ylennettiin luutnantiksi 1652 ja kansalaistettiin ruotsalaiseksi aateliseksi. Oltuaan maanpaossa tekemänsä surmatyön takia Lichton sai armahduksen 1664 ja astui uudelleen Ruotsin armeijan palvelukseen. Lundin taistelussa hän kunnostautui everstinä, joskin haavoittui pahasti. Vuonna 1679 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja 1685 kenraaliluutnantiksi. Vuodesta 1660 valtiopäivätyöhön osallistuneesta Lichtonista tuli 1675 vapaaherra, Kronobergin ja Jönköpingin läänien maaherraksi hänet nimitettiin 1685 ja kuninkaalliseksi neuvokseksi ja Turun hovioikeuden presidentiksi 20. tammikuuta 1687, joskin hän astui virkaansa vasta 23. joulukuuta. Kreivin arvon Lichton sai 1687. Lichton omisti Tervikin kartanon ohella Iitin Perheniemen ja Tammisaaren maalaiskunnan Kopparön, samoin kuin läänityksiä Äyräpään kihlakunnassa ja tilan Ruotsin Rörstrandissa.
Philip Billing

Philip Anyanwu Billing (s. 11. kesäkuuta 1996 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa FC Midtjyllandia.
Billing siirtyi syksyllä 2012 kotimaastaan englantilaisseura Huddersfield Townin junioreihin. Hän pääsi edustusjoukkueessa mestaruussarjan otteluun ensimmäisen kerran huhtikuussa 2014 mutta enemmän peliaikaa hän sai vasta kaudella 2015–2016. Kausina 2017–2019 hän pelasi Huddersfieldin joukkueessa Valioliigaa 43 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Billing siirtyi heinäkuussa 2019 Bournemouthiin, jossa hän kuului pitkän aikaa vakiokokoonpanoon. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 34 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kahdella seuraavalla kaudella Bournemouth pelasi mestaruussarjassa. Kaudella 2020–2021 Billing teki 34 ottelussa kahdeksan maalia ja seuraavalla kaudella 40 ottelussa kymmenen maalia. Kaudella 2022–2023 Billing pelasi Valioliigassa 36 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hänen peliaikansa väheni kauden 2023–2024 aikana, jolloin hän pelasi 29 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 13, ja teki kaksi maalia. Kaudella 2024–2025 hän pelasi tammikuun alkupuolelle mennessä kymmenessä valioliigaottelussa, joista yhdessä hän oli avauskokoonpanossa, yhteensä 176 minuuttia. Loppukauden hän oli lainalla Italian-mestaruuden voittaneessa Napolissa, jossa pelasi niin ikään kymmnen liigaottelua, joista yhdessä hän oli avauskokoonpanossa. Hän siirtyi Tanskan Superliigan FC Midtjyllandiin viiden miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2025.
Billing on pelannut Tanskan alle 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Tanskan kaikki kolme ottelua muutamaa minuuttia vaille kokonaan. Hän pääsi Tanskan A-maajoukkueen mukaan vuonna 2019 ja ensimmäisen kerran pelaamaan ystävyysottelussa Färsaaria vastaan lokakuussa 2020. Hän pääsi vaihdosta kentälle ystävyysottelussa Serbiaa vastaan maaliskuussa 2022, Kansojen liigan ottelussa Itävaltaa vastaan kesäkuussa 2022 sekä EM-karsintaotteluissa Suomea ja Kazakstania vastaan maaliskuussa 2023.
Malcolm Troup

Malcolm Troup (22. helmikuuta 1930 Toronto – 8. joulukuuta 2021) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi.
Troupin opettajien joukossa olivat Kanadassa Norman Wilks ja Alberto Guerrero. Walter Giesekingiltä hän sai opetusta Saksassa vuosina 1954–1956. Hän debytoi 17-vuotiaana solistina Anton Rubinsteinin neljännen pianokonserton esityksessä ja sai vuonna 1955 Harriet Cohenin Commonwealth-mitalin. Troup on esiintynyt Kanadassa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Australiassa. Orkestereita, joiden kanssa hän on kansainvälisesti soittanut, ovat olleet Lontoon sinfoniaorkesteri, Hallé-orkesteri, Berliinin sinfoniaorkesteri, George Enescu -filharmonikot ja BBC:n sinfoniaorkesteri. Ensimmäistä kertaa Troup kiersi Etelä-Amerikassa vuonna 1961, ja vuonna 1967 hän sai Chilen yliopiston kunniaprofessorin arvon. 
Vuonna 1968 Troup sai musiikkitieteessä filosofian tohtorin arvon Yorkin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa oli "Messiaen and the modern mind".
Vuosina 1970–1975 Troup toimi Guildhall School of Music and Draman musiikillisena johtajana. Vuonna 1981 hän sai professorin aseman Lontoon kaupunginyliopistossa, jossa toimi myös residenssipianistina ja musiikkijaoksen johtajana. Troup kuului monien kilpailujen tuomaristoihin. Vuonna 1978 hänestä tuli Euroopan pianonsoitonopettajien liiton puheenjohtaja.
Klaus Glahn

Klaus Glahn (s. 23. maaliskuuta 1942) on saksalainen judon olympiamitalisti.
Glahn voitti olympiapronssia avoimessa painoluokassa Tokiossa 1964. Judo oli tällöin ensimmäistä kertaa olympialaisten lajina. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän voitti hopeaa Münchenissa 1972 raskaassa sarjassa. Hän saavutti viisi mitalisijaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti Euroopan mestaruuden vuosina 1963, 1968 ja 1970. Hän saavutti judossa 9. danin mustan vyön.
Rio Lobo

Rio Lobo on Howard Hawksin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1970. Elokuvan pääosissa esiintyvät John Wayne, Jorge Rivero, Jennifer O’Neill, Christopher Mitchum ja Jack Elam. "Rio Lobo" on Howard Hawksin ja John Waynen viides yhteinen elokuva. Se jäi myös ohjaajalegenda Hawksin viimeiseksi elokuvaksi. Elokuva kuvattiin pääosin Tucsonissa, Arizonassa.
"Rio Lobo" on Hawksin kolmas muunnelma samasta teemasta, jossa joukko suljettuun tilaan linnoittautuneita miehiä puolustautuu ylivoimaisia lainsuojattomia vastaan. Muut kaksi elokuvaa ovat "Rio Bravo" (1959) ja "El Dorado" (1966). Kaikkien näiden pääosassa nähdään John Wayne.
Juoni.
Etelävaltioiden sissit tekevät uskaliaan ryöstön Pohjoisvaltioiden junaan. Eversti Cord McNally (John Wayne) saa kiinni kaksi kultajunan ryöstöön osallistunutta vihollisjohtajaa (Jorge Rivero ja Chris Mitchum). Vapauttaan vastaan miehet lupaavat paljastaa tietolähteensä. Yhdessä he lähtevät jahtaamaan liittovaltion pettureita, jotka ovat vastuussa junaryöstöjen sarjasta. Tehtävä huipentuu raivoisaan tulitaisteluun lainsuojattomien hallitsemassa Rio Lobon pikkukaupungissa.
Arvostelut.
Aikana, jolloin spagettiwesternit ja Sam Peckinpahin karut ja realistiset kuvaukset olivat uudistaneet lännenelokuvaa, "Rio Lobo" oli vanhanaikainen ja perinteinen western, Tv-maailman kriitikon mukaan jopa väsähtäneen oloinen. Elokuvan ilmestyessä se sai enimmäkseen negatiivisia arvosteluja. Toisaalta The New York Timesin kriitikko Roger Greenspun luonnehti sitä myönteisesti todeten, että elokuva oli "tarpeeksi lähellä suuruutta pysyäkseen kuluvalla kaudella toistaiseksi kaikkien muiden edellä". Sittemmin elokuva on kasvattanut painoarvoaan.