tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Isidoros Miletoslainen

Isidoros Miletoslainen (, ; eli 500-luvulla) oli bysanttilainen arkkitehti, insinööri ja geometrikko, joka keisari Justinianus I:n käskystä suunnitteli yhdessä Anthemios Tralleislaisen kanssa Hagia Sofian kirkon. He suunnittelivat mahdollisesti myös Konstantinopolissa sijainneen sittemmin tuhoutuneen Pyhien Apostolien kirkon. Kun Hagia Sofian kupoli romahti maanjäristyksessä vuonna 558, Isidoroksen veljen- tai sisarenpoika Isidoros nuorempi, joka oli myös kotoisin Miletoksesta, oli johtamassa kupolin jälleenrakennustöitä.
Isidoros Miletoslainen syntyi Miletoksessa, nykyisessä Turkissa 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa. Hänen varhaisista elämänvaiheistaan ei tiedetä paljoakaan, mutta oletettavasti hän sai arkkitehdin koulutuksen Bysantin pääkaupungissa Konstantinopolissa. Ennen Hagia Sofian suunnittelua hän opetti Aleksandriassa. Häntä arvostettiin paljon matemaatikkonakin, sillä hän korjasi Arkhimedeen tekemiä virheitä tämän teoksessa, sekä kirjoitti arvostelun Heron Aleksandrialaisen teoksesta.
Justinianus määräsi Isidoroksen ja Anthemios Tralleislaisen suunnittelemaan Konstantinopoliin uuden kirkon. Aiempi paloi vuonna 532. Arkkitehdit käyttivät täysin uutta arkkitehtuuria rakennuksen suunnitteluun, pendentiiviä eli kolmiomaista holvin osaa, jonka myötä monikulmiomaisesta rakennuksen pohjasta siirrytään kupoliin. Arkkitehtuurin myötä kirkko saatiin tilavantuntuiseksi. Kirkon kupolin korkein kohta kohoaa noin 158 metriin. Hagia Sofia valmistui hämmästyttävän nopeasti, noin viidessä vuodessa. Uudenlainen arkkitehtuuri ja nopea rakentaminen näkyi myöhemmin kirkon epävakaudessa. Isidoroksen vaikutus arkkitehtuuriin on suuri, sillä lähes kaikki 1900-luvulle saakka rakennetut kirkot ovat arkkitehtuurissaan saaneet vaikutteita häneltä.
Newark (Delaware)

Newark on kaupunki Delawaren osavaltiossa, Yhdysvalloissa, 15 kilometriä osavaltion suurimmasta kaupungista Wilmingtonista. Se sijaitsee suunnilleen Philadelphian ja Baltimoren puolivälissä. Vuonna 2010 kaupungissa asui 31 454 asukasta.
Newarkin perustivat skotit, irlantilaiset ja walesilaiset vuonna 1694. Kaupunkioikeudet se sai Yrjö II:n aikana 1758. 
Delawaren yliopisto toimii Newarkissa. Siellä on yli 16 000 perusopiskelijaa ja kolmetuhatta jatko-opiskelijaa.
Brahmaani

Brahmaanit (, ') eli bramiinit"' ovat hindulaisuudessa ylimmäisen "varnan" jäseniä. Brahmaanit ovat muinaisten Veda-kirjojen asiantuntijoita ja papistoa. Heidän korkea yhteiskunnallinen asemansa juontaa juurensa myöhäiselle Veda-kaudelle, jolloin Pohjois-Intiaa asuttaneet indoiranilaiset heimot jakaantuivat neljään luokkaan (varna). Veda-kaudelta brahmaanien asema yhteiskunnassa ei ole merkittävästi muuttunut, vaikka enää valtiovalta ei tunnustakaan heidän etuoikeuksiaan.
Brahmaanien korkean aseman perusteena on käsitys heidän rituaalisesta puhtaudestaan. Historiallisesti tämä takasi heille yksinoikeuden tiettyjen riittien suorittamiseen sekä pyhien kirjoitusten opiskeluun, resitointiin ja opettamiseen.
Monet brahmaanit harjoittavat pappeutensa rinnalla maallista ammattia. Kuuluisia ovat kultaseppäbramiinit ja ruukuntekijäbramiinit, mutta 2000-luvulla on myös syntynyt uusia ammattiryhmiä kuten ohjelmoijabramiinit ja professoribramiinit.
Hjalmarsonin osasto

Hjalmarsonin osasto alias Virtain osasto oli Suomen sisällissodan aikainen ryhmittymä Hämeen rintamaosalla. Osasto liittyi Hämeen ryhmään heti Kurun valtauksen jälkeen.
Osaston kokoaminen.
Harald Hjalmarson matkusti Ruotsista Suomeen, jossa hän sai Valkoisen armeijan päämajasta käskyn koota avustusretkikunta Porvoon suojeluskuntajoukkojen avustamiseksi 7. helmikuuta 1918. Hänen kantajoukkonsa koostui 40:stä Vöyrin koulun oppilaasta, joiden kanssa hän siirtyi Mäntyharjulle. Mäntyharjulta joukkoon liittyi kihlakunnan tuomari M. Eklundin johtama komppania (myöhemmin Savon Ryhmän Mikkelin I pataljoonan 2. komppania ).
Vöyrin pataljoona.
Pataljoona oli koottu Vimpelin sotakoulun käyneistä miehistä ja se siirtyi 11. maaliskuuta rintamalle (Virroille). Pataljoonan komppaniat 1.–4. olivat siirtyneet jo aikaisemmin rintamalle. Komentajana toimi Juho Henrik Heiskanen ja hänellä oli adjutanttina jääkäriluutnantti Bertel Abraham Petrelius myöh. Pertamo
5. komppania. Päällikkö jääkärivänrikki Vilho Aukusti Laakso, varapäällikkönä toimi Matti Aukusti Tolonen (haavoittui pahasti Lapinniemellä 28. maaliskuuta 1918)
6. komppania. Päällikkö jääkäriyliluutnantti Armas Kalervo Kohonen
7. komppania. Päällikkö jääkärivänrikki Gunnar Gustav Holmqvist
8. komppania. Päällikkö jääkärivänrikki Knut Allan Wegelius
Konekiväärikomppania. Päällikkö jääkärivänrikki Albert William Rosenholm
9. komppania. Päällikkö jääkärivääpeli Uuno Elias Järvinen (komppania muodostettiin myöhemmin kuin yllä olevat komppaniat). Joukkueenjohtajina: jääkärialiupseeri Viljo Feliks Laaksonen, jääkärialiupseeri Hannes William Riipinen.
Virtain pataljoona.
Komentaja Hallström
Vaasan komppania.
Päällikkö: Laurin, Pelander. Komppania oli alun perin tarkoitettu Satakunnan ryhmän Vaasan pataljoonaan täydennysmiehiksi (4. komppania), mutta se ohjattiinkin Virroille Hjalmarsonin käyttöön, koska se pääsi lähtemään rintamalle Vaasasta vasta 26. helmikuuta 1918 siis muutaman päivää myöhemmin kuin Vaasan pataljoona, johon sen piti alun perin yhtyä.
Alavuden pataljoona alias Pataljoona Fabritius.
Komentaja: kapteeni J. Fabritius
Ylisen komppania.
Liittyi osastoon 17. maaliskuuta Kurussa.
Tykistöjaosto.
1. Tykistödivisioonan esikunta, Komentaja: jääkärimajuri Lauri Malmberg
Kenttälennätinjaosto.
Päällikkö: luutnantti Larsson (Ruotsin armeijan insinöörijoukkojen entinen aliupseeri). Osasto järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja se lähetettiin Virtain rintamalle 7. maaliskuuta 1918.
1. räjähdyskomennuskunta.
Päällikkö: Jääkäriluutnantti Paul Emil Påhlson. Komennuskunta järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja lähetettiin Savon rintamalle 23. helmikuuta 1918, josta se myöhemmin siirtyi Virroille.
Virtain ambulanssi.
Päällikkö: Lavonius
Muodoslompolo

Muodoslompolo on 61 asukkaan (v. 2010) pientaajama () Ruotsin Lapissa, Pajalan kunnassa. Muodoslompolo sijaitsee noin 110 kilometriä Pajalan kuntakeskuksesta pohjoiseen Muonion korkeudella, noin 15 kilometrin päässä Muonion kirkonkylältä ja Muonionjokea ylittävästä sillasta.
Muodoslompolon kirkko on rakennettu vuonna 1925, jolloin se siirrettiin Muonionalustasta. Muodoslompolon kirkko toimi Muonionalustan seurakunnan kirkkona vuoteen 2005 asti, jolloin seurakunta yhdistettiin Pajalan seurakuntaan. Nykyään kirkko on yksi Pajalan seurakunnan seitsemästä kirkosta. Pajalan kirkon takana on Muodoslompolon nykyinen hautausmaa. Muita hautausmaita Muodoslompolon alueella ovat Muonionalustan vanha hautausmaa ja Akamellan hautausmaa.
Vuoden 2006 joulukuussa Muodoslompolon kyläläiset avasivat itse ylläpitämänsä kaupan aiemman kaupan lopetettua toimintansa. Kaupan yhteydessä on kirjalainaamo, kahvila ja bensa-asema. Vuonna 2007 Muodoslompolo valittiin Pajalan vuoden kyläksi.
Terrance Dicks

Terrance Dicks (10. toukokuuta 1935 East Ham, Essex – 29. elokuuta 2019) oli englantilainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten töistään televisioon sekä suosituista 1970- ja 1980-luvun lasten- ja nuortenkirjoistaan. Hän käsikirjoitti BBC:n sarjaa "Doctor Who" vuosina 1969–1983 ja toimi sarjan käsikirjoitusvastaavana 1968–1974. Dicks kirjoitti myös valtaosan Doctor Whon tv-tarinoihin pohjautuvista romaaniversioista.
Ngaio Marsh

Ngaio Marsh (synt. Edith Ngaio Marsh, 23. huhtikuuta 1895 Christchurch, Uusi-Seelanti – 18. tammikuuta 1982 Christchurch, Uusi-Seelanti) oli uusiseelantilainen kirjailija ja teatteriohjaaja.
Marsh muutti vanhempiensa kanssa Marton Cottageen vuonna 1907 (nykyisin Ngaio Marsh House) ja opiskeli St Margaret’s Collegessa Christchurchissa. Vuosina 1910–1913 hän opiskeli Canterbury College School of Artissa ja osallistui myöhemmin paikallisen taideyhdistyksen The Groupin näyttelyihin. Hänen ensimmäinen matkansa Englantiin oli vuonna 1927, ja seuraavana vuonna hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa "A Man Lay Dead". Vuonna 1934 Marsh ohjasi ensimmäisen näytelmänsä Canterbury-yliopiston draamayhteisölle, ja vuonna 1941 hän sai OBE-palkinnon. Hän sai kunniatohtorin arvonimen Canterbury-yliopistosta vuonna 1962 ja hänestä tuli Dame Commander of the Order of the British Empire.
Marsh kirjoitti vuosien 1934–1982 aikana kaikkiaan 32 rikosromaania, joissa rikoksia selvittelee Roderick Alleyn, jalosukuinen kirjailija ja Scotland Yardin ylitarkastaja. Tunnetuimmat suomeksi käännetyt Alleyn-romaanit ovat "Odottamaton onkimies" (suom. 1957) ja "Serenadi ruumiille" (suom. 1960).
Marsh ei aina pitänyt itseään kirjoittajana, vaan suunnitteli ensin uran taidemaalarina, ja hänen monissa romaaneissaan onkin myös teatterin ja maalaustaiteen elementtejä. Marshin rakkaus teatteriin ja maalaamiseen näkyy erityisesti teoksissa, jotka sijoittuvat teatterituotantojen ympärille, kuten "Enter a Murderer", "Vintage Murder", "Overture to Death" ja "Death at the Dolphin". Hänen tarinansa usein käsittelevät myös näyttelijöitä ja taiteilijoita, ja monissa myöhemmissä kirjoissa Alleynin vaimo, taidemaalari Agatha Troy, on keskeisessä roolissa.
Marsh oli teatteriohjaaja, mentori ja tukija, joka tunnetaan erityisesti Shakespearen teosten elvyttämisestä Uudessa-Seelannissa. Hän kirjoitti, tuotti ja ohjasi monia näytelmiä sekä oli mukana Uuden-Seelannin tärkeimmissä teatterilaitoksissa. Marsh toimi mentorina monille nouseville näyttelijöille, kuten Sam Neillille.
Marshin panos teatterin alalla oli merkittävä, sillä vuonna 1966 avattiin Canterburyn yliopistoon nimetty Ngaio Marsh Theatre, ja hän tuki myös Uuden-Seelannin suurimman teatteriyhtiön, Court Theatren, perustamista. Vuonna 1971 hän sai "The Grand Master" -palkinnon elämänsä saavutuksista. "Ngaio Marsh Crime Awards" -palkinnot, jotka tunnustavat erinomaisuutta rikoskirjallisuudessa, perustettiin vuonna 2010, ja Canterburyn yliopistossa sijaitseva Ngaio Marsh Theatre avattiin uudelleen vuoden 2011 Christchurchin maanjäristysten jälkeen.
Taisto Ahlgren

Taisto Olavi Ahlgren (15. helmikuuta 1943 Iitti – 7. kesäkuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen tangolaulaja, joka nousi suosioon vuoden 1970 tangollaan "Pettäjän tie". Ahlgrenin samanniminen esikoisalbumi oli hänen uransa myydyin. Hän levytti kaikkiaan neljä albumia, lisäksi hänen kappaleistaan on ilmestynyt kokoelma. Ahlgren oli asianajaja Heikki Lampelan isäpuoli ja laulaja Taisto Tammen serkku. 
Elämä.
Ahlgren aloitti työuransa automaalarioppilaana Kausalan Kiitokori Oy:ssa, josta siirtyi töihin Sirkus Sariolaan. Sirkuksessa hän esiintyi ensi kerran julkisesti. 1960-luvun alussa Ahlgrenista tuli Matti Lavin orkesterin solisti (yhtyeen hanuristi oli Heikki "Pedro" Hietanen). Ahlgren toimi solistina kaksi vuotta, ja hänet korvasi Tapani Kansa. Ahlgren sai levytyssopimuksen Finntone-yhtiöltä, mutta kokemattoman laulajan äänitykset epäonnistuivat. Hän alkoi opiskella laulua Ture Aran johdolla. Ahlgren esiintyi Kalle Palosen yhtyeessä ja samalla elätti itseään erikoisautomaalarina Oy Konela Ab:ssä. Loppuvuodesta 1967 hän voitti valtakunnallisen iskelmälaulukilpailun. Samoihin aikoihin hän sai pääosan Kuopion yhteisteatterin "Mustalaisoperetissa". Joulukuussa 1969 Ahlgren levytti Scandian studiossa valssit "Pettäjän tie" ja "Elon polkuja". Näistä "Pettäjän tie" nousi listoille, ja vuonna 1971 Ahlgren alkoi keikkailla ammattimaisesti Aaro Söderbergin yhtyeen solistina. 
Vuonna 1973 ilmestyi Ahlgrenin ensialbumi "Pettäjän tie". Sitä on myyty yli 60 000 kappaletta, vaikkakaan kultalevyä sille ei koskaan ole myönnetty. Seuraavana vuonna Ahlgrenilta ilmestyi kaksikin albumia. Hänen viimeinen oma orkesterinsa Eero Kurjen orkesteri lopetti vuonna 1979, jonka jälkeen hän esiintyi eri yhtyeiden vierailijana. "Surun kahleet" vuonna 1980 oli Ahlgrenin uran viimeinen studioalbumi. Hän jatkoi laulamista vuoteen 1985, jolloin sydäninfarkti ja sitä seurannut ohitusleikkaus veivät Ahlgrenin sairauseläkkeelle. Hän kuitenkin jatkoi esiintymisiä satunnaisesti Lasse Hoikan ja Souvareiden keikoilla. Hyväntekeväisyystilaisuuksissa hän esiintyi elämänsä loppuun asti. Hänen tarkoituksenaan oli vielä levyttää hyvin treenaamansa "Nature Boy".
Ahlgren kompastui irtokiveen Helsingin Kalliossa kotinsa lähellä Kolmannen linjan katutyömaalla ja löi takaraivonsa kadunreunukseen. Ahlgren kuoli saamiinsa vammoihin myöhemmin sairaalassa. Kuollessaan hän oli 65-vuotias.
Reflections (Apocalyptican albumi)

Reflections on suomalaisen sellometalliyhtye Apocalyptican neljäs studioalbumi, vuodelta 2003. Merkittävin muutos albumin soundissa edelliseen on rumpujen mukanaolo; rumpuja albumilla soittavat eri kappaleissa vuorotellen Dave Lombardo (Slayer) ja Sami Kuoppamäki (Kingston Wall). Yhtyeen sellistivakiojäsenet albumilla ovat Eicca Toppinen, Perttu Kivilaakso ja Paavo Lötjönen. Albumin kappaleet ovat Toppisen ja Kivilaakson käsialaa.
Albumista julkaistiin samana vuonna DVD-erikoisversio "Reflections Revised", joka sisältää viisi bonusraitaa sekä yhtyeen livemateriaalia.
Reflections ylsi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Eicca Toppinen, ellei toisin mainittu.
Annelise Coberger

Annelise Coberger (s. 16. syyskuuta 1971 Christchurch, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen alppihiihtäjä. Cobergerista tuli ensimmäinen eteläiseltä pallonpuoliskolta kotoisin oleva talviolympialaisten mitalisti, kun hän ylsi hopeaan pujottelussa Albertvillen olympialaisissa vuonna 1992. Kyseinen hopea oli vuoden 2018 talviolympialaisiin saakka ainoa Uuden-Seelannin talviolympialaisissa saavuttama mitalisijoitus.
Coberger saavutti pronssia junioreiden MM-kisojen pujottelussa vuonna 1990. Pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1991–1992 viidenneksi ja kaudella 1992–1993 toiseksi. Uransa ainoan osakilpailuvoiton Coberger saavutti Hinterstoderissa tammikuussa 1992. Lisäksi hän sijoittui maailmancupin pujottelukilpailuissa kolme kertaa toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi.
Coberger lopetti uransa alppihiihdon maailmancupissa Bormion osakilpailuun maaliskuussa 1995.
Tausta.
Coberger kasvoi vahvasti lasketteluun suuntautuneessa perheessä: hänen isänsä Anton voitti urallaan maansa mestaruuden, ja sekä Annelisen veli Nils että hänen sisarensa Adele kilpailivat Uuden-Seelannin hiihtomaajoukkueessa. Annelisen isoisä Oscar oli alkujaan kotoisin Baijerista, Saksasta, mutta muutti siirtolaisena Uuteen-Seelantiin 1926. Hän oli 1940-luvulla ensimmäisiä hiihtovälineitä Uuteen-Seelantiin maahantuoneita yrittäjiä, ja pyöritti omaa hiihtoliikettä Arthurinsolan alueella.
Veitsikalat

Veitsikalat (Gymnotiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Siihen kuuluu noin 150 lajia, jotka jaetaan 32 sukuun ja edelleen viiteen heimoon. Suurin laji on sähköankerias.
Veitsikalat ovat aktiivisia yöaikaan. Ne käyttävät sähköaistia saaliin löytämiseen ja viestintään lajitoverien kanssa sekä reviirin ilmaisemisessa että soidinkäyttäytymisessä. Jotkut lajit käyttävät sähköä myös saaliin tainnuttamiseen. Sähköankeriaan 650 voltin isku voi tainnuttaa jopa hevosen.
Veitsikaloja tavataan luonnossa makeassa vedessä Keski- ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa. Joitakin lajeja, kuten veitsikalaa ja mustaveitsikalaa, pidetään joskus akvaarioissa.
Veitsikalojen vatsanpuoliset evät ovat kasvaneet koko kalan pituiseksi liehukkeeksi, ja kala liikkuu pääasiassa tätä liehuketta hulmuttamalla.
Delawarenlahti

Delawarenlahti on suuri Delawarejoen estuaari Yhdysvaltain itärannikolla. 2 030 km² kokoinen lahti toimii maantieteellisenä rajana Delawaren ja New Jerseyn osavaltioiden välillä. Atlanttiin kurottuu lahden suulta kaksi niemeä: Cape Henlopen ja Cape May.
Lahden yli on laivayhteys Cape Mayn ja Lewesin kaupunkien välillä. Valtaosa Delawarenlahden rannikosta on soistunutta, minkä vuoksi siellä ei ole paljoa asutusta. Useat joet ja purot laskevat lahteen, luoden ainutlaatuisia kosteikkoja alueelle. Lahdessa elää molukkirapuja ja useita simpukkalajeja.
Hovioikeuden presidentti

Hovioikeuden presidentti on hovioikeuden päällikkötuomari.
Hovioikeuden presidentti johtaa hovioikeuden toimintaa ja tässä tarkoituksessa muun muassa huolehtii hovioikeuden tulostavoitteiden toteutumisesta, valvoo oikeusperiaatteiden soveltamisen ja laintulkinnan yhdenmukaisuutta hovioikeuden ratkaisuissa, määrää hovioikeuden lainkäyttöhenkilökunnan osastojaosta sekä huolehtii siitä, että hovioikeus asianmukaisesti valvoo alaisiaan tuomioistuimia.
Hovioikeuden presidentti toimii hovioikeuden täysistunnon puheenjohtajana. Lisäksi hän osallistuu ratkaisutoimintaan toimimalla hovioikeuden osaston istunnon puheenjohtajana siinä määrin kuin hänen muut tehtävänsä sen sallivat.
Suomen hovioikeuksien presidentteinä toimivat Asko Välimaa (Helsingin hovioikeus), Pekka Määttä (Turun hovioikeus), Sakari Laukkanen (Vaasan hovioikeus), Antti Savela (Itä-Suomen hovioikeus) sekä Jyrki Kiviniemi (Rovaniemen hovioikeus).
Vanhoissa Turun ja Viipurin hovioikeuksissa oli aiemmin myös varapresidentti.
Mia Smiles

Mia Smiles (s. 21. syyskuuta 1977) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on etnisesti korealainen.
Smiles otettiin lapsena adoptioon. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1997. Erään tunnetuimmista esiintymisistään hän teki rap-artisti Snoop Doggin kohutussa musiikki- ja seksielokuvassa "Snoop Dogg's Doggystyle" (2000).
Smiles voitti vuonna 2007 AVN-palkinnon. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
La Rosaleda

Estadio La Rosaleda on jalkapallostadion, joka sijaitsee Málagassa Espanjassa. Se toimii Espanjan pääsarjajoukkueen Málaga Club de Fútbolin kotikenttänä. Ensimmäinen ottelu stadionilla pelattiin CD Malacitanon ja AD Ferroviarian välillä. 
Stadion toimi yhtenä pelipaikkana Espanjan jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1982.
1982 MM-kilpailuiden ottelut stadionilla.
Stadionilla pelattiin alkulohkon kuusi otteluita Neuvostoliiton, Skotlannin ja Uuden-Seelannin välillä.
Esko Oikarinen

Esko Johannes Oikarinen (s. 13. kesäkuuta 1949 Kajaani) on suomalainen lakimies, joka toimi Rovaniemen hovioikeuden presidenttinä.
Esko Oikarinen syntyi kirvesmies Lauri Oikarisen ja Linnea Kemppaisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1970 on toimialajohtaja Kerttu Pyykkönen. Oikarinen tuli ylioppilaaksi 1968 ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1971, varatuomarin arvon hän sai 1974. Oikarinen oli Kajaanin tuomiokunnan notaari 1973, käräjätuomari 1976–1981, kihlakuntatuomari 1990–1993 ja käräjäoikeuden laamanni 1993–1997. Itä-Suomen hovioikeuden esittelijänä Oikarinen toimi 1973–1975, Pieksämäen tuomiokunnan käräjätuomarina 1975–1976 ja Rovaniemen hovioikeuden hovioikeusneuvoksena 1981–1989. Hovioikeuden presidentiksi hänet nimitettiin 1997. Oikarinen jäi eläkkeelle vuonna 2013, hänen seuraajakseen valittiin 1.1.2014 alkaen Marianne Wagner-Prenner.
Ed Powers

Mark Arnold Krinsky eli Ed Powers (s. 25. lokakuuta 1954) on yhdysvaltalainen pornoelokuvien ohjaaja, tuottaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin "Dirty Debutantes" -sarjasta, jonka parissa hän on työskennellyt 1980-luvun lopulta. 
Powers on myös juontanut seksiaiheista radio-ohjelmaa "Bedtime Stories". Pitkä ura alalla on tuonut hänelle paikan AVN Hall of Famessa.
Howard Reig

Howard Reig (31. toukokuuta 1921 – 12. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen televisio- ja radiopersoona. Hän toimi vakituisena uutistenlukijana "NBC Nightly News" -ohjelmassa vetäytymiseensä vuonna 2005. Hänen ääntään kuitenkin käytettiin vielä joulukuuhun 2007, jolloin seuraajaksi nimitettiin näyttelijä Michael Douglas. 
Kaikkiaan Reig työskenteli NBC:lle ja General Electricille yli puolen vuosisadan ajan.
Labyrintti (vuoden 1986 elokuva)

Labyrintti ("Labyrinth") on vuonna 1986 ilmestynyt fantasiaelokuva, joka jäi Jim Hensonin viimeiseksi suureksi ohjaustyöksi. Elokuvan pääosia näyttelivät tuolloin 14-vuotias Jennifer Connelly ja muusikko David Bowie. Elokuvan tuotti George Lucas ja sen yhtenä käsikirjoittajana oli Monty Python -yhteyksistään tunnettu Terry Jones.
Elokuva sai ristiriitaisia arvosteluja. Ohjaaja Jim Hensonin vuoksi katsojat odottivat että elokuva olisi jotain Muppettien tapaista. Se on kuitenkin paljon synkempi tarina jonka juoni on lähempänä Grimmin- ja Hans Christian Andersenin satuja kuin Muppetteja. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa heikosti, minkä vuoksi se vedettiin pois teattereista melko pian, mutta siitä on tullut kulttiklassikko.
Juoni.
Elokuva kertoo peikkokuninkaasta (David Bowie), joka on rakastunut Sarah-nimiseen nuoreen tyttöön (Jennifer Connelly). Peikkokuningas Jareth kidnappaa poikavauvan todellisuudesta omaan valtakuntaansa, tarkoituksenaan houkutella pojan vahdiksi jätetty Sarah omaan valtakuntaansa. Sarah lähtee hakemaan veljeään takaisin, ja Jareth antaa hänelle 13 tuntia aikaa ratkaista labyrintti, jonka keskellä odottaa peikkokuninkaan linna, jossa peikkokuningas pitää Sarahin veljeä. Matkan varrella Sarah tutustuu useisiin erilaisiin olentoihin, joista osa on ystäviä ja osa Jarethin apulaisia.
Agostino Cacciavillan

Agostino Cacciavillan (14. elokuuta 1926 – 5. maaliskuuta 2022) oli italialainen kirkonmies. Hän johti vuosina 1998–2002 Pyhän istuimen omaisuudenhallintoa.
Cacciavillan sai pappisvihkimyksensä 26. kesäkuuta 1949. Hän hoiti uransa aikana useita Vatikaanin diplomaattisia virkoja ja toimi Amiternumin titulaariarkkipiispana. Hänestä tehtiin 21. helmikuuta 2001 kardinaali, joten hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa. 
Täytettyään 80 vuotta elokuussa 2006 Cacciavillan menetti mahdollisuutensa äänestää tulevissa konklaaveissa. 1. maaliskuuta 2008 hänestä tuli kardinaaliprotodiakoni.
Victor

Victor on latinalaisperäinen miehen nimi, joka tarkoittaa "voittajaa". Nimeä on käytetty läpi historian eri puolilla maailmaa. Joissakin maissa, kuten Saksassa ja Pohjoismaissa, se esiintyy myös muodossa "Viktor", jota suomen kielessä käytetään myös nimen venäläisen vastineen (Виктор) translitteraationa. Nimen suomenkielinen vastine on Vihtori. 
Suomenruotsalaisen ja vuodesta 2020 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan Viktorin nimipäivä on 22. maaliskuuta, samoin kuin Vihtorin suomenkielisessä kalenterissa. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Viktor on Suomessa annettu 13 634 miehelle sekä noin kymmenelle ennen vuotta 1920 syntyneelle naisellekin. Muodossa Victor nimi on annettu 2675 henkilölle.
Nimen naispuolinen vastine on Victoria tai Viktoria.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Etunimet]]
Avon (joki Canterburyssa)

Avon () on Christchurchin kaupungin läpi virtaava joki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se saa alkunsa Avonheadin alueelta ja laskee Pegasuksenlahteen lähellä Sumnerin kyläntapaista esikaupunkia. Joki nimettiin vuonna 1848 Falkirkissa, Skotlannissa sijaitsevan Avonjoen mukaan. Maorin kielellä joki tunnetaan joko nimellä "Otakaro" tai "Putare Kamutu". Veneily ja gondolit ovat suosittuja joella.
Joost Posthuma

Joost Posthuma (s. 8. maaliskuuta 1981 Hengelo) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2012. Hän edusti Rabobank-tallia 2004–2010, jonka jälkeen siirtyi luxemburgilaiseen Team Leopard-Trek -joukkueeseen 2011 sekä edelleen RadioShack-Nissan-Trekiin 2012. Hän oli parhaimmillaan etappikilpailuissa ja aika-ajossa.
Olympia's Tour, kokonaiskilpailun voitto
Tour de Normandie, prologin voitto
Circuit des Mines, kokonaiskilpailun ja 8. etapin (aika-ajo) voitto
GP Jef Scherens, voitto
Pariisi–Nizza-ajo, 6. etapin voitto
Sachsen Tour, kokonaiskilpailun ja 4. etapin (aika-ajo) voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, kokonaiskilpailussa toinen
De Pannen kolmen päivän ajo, kokonaiskilpailun ja 3 b -etapin (aika-ajo) voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailun voitto
Vuelta a Andalucía, kokonaiskilpailun voitto
De Pannen kolmen päivän ajo, kokonaiskilpailussa toinen
Itävallan ympäriajo, 7. etapin (aika-ajo) voitto
Radio Corporation of America

Radio Corporation of America (RCA) oli yhdysvaltalainen vuosina 1919–1986 toiminnassa ollut radiolaitteita valmistanut yritys. Sen perusti General Electric Yhdysvaltain hallituksen pyynnöstä, tarkoituksena säilyttää radiolaitepatentteja yhdysvaltalaisessa omistuksessa. Itsenäinen yritys RCA:sta tuli 1930-luvulla. Vuonna 1986 yrityksen alkuperäinen perustaja General Electric hankki sen takaisin omistukseensa. RCA-tuotemerkki on nykyään ranskalaisen Vantivan (ent. Technicolor, Thomson) omistuksessa, ja se lisensoi sitä muiden yritysten käyttöön.
Yritys oli pioneeri CMOS-tekniikan käytössä alhaisen virrankäytön integroituihin piireihin.
Yrityksellä oli myös tietotekniikkaan liittyviä tuotteita kuten BIZMAC, RCA 501 ja RCA Spectra 70 -tietokoneet sekä RCA 1802 mikroprosessori. 
Vuonna 1971 tietokoneosasto myytiin Sperry Randille (Univac). RCA merkitsi myynnin kertaluontoisella 250 miljoonan dollarin tappiolla. Myynnin myötä noin sai mahdollisuuden liittyä Sperrylle, joka otti tammikuussa 1972 haltuunsa tilat ja noin tuhannen asennuskohteen ylläpitosopimukset.
Tammikuussa 1977 yhtiö julkaisi RCA Studio II pelikonsolin.
Vuonna 1982 yhtiö julkaisi "Capacitance Electronic Disc" (CED) / "SelectaVision" -videotoistojärjestelmän.
Zvečan

Zvečan (, , myös Zveçani) on kylä ja kunta Kosovossa Mitrovican piirissä. Kunnan väkiluku oli vuonna 2006 noin 16 600. Näistä 350 oli albaaneja, kun heidän määränsä oli vielä tammikuussa 1999 ollut 2 261. Selvä enemmistö asukkaista on serbejä, albaaneja on noin 500, bosniakkeja 300. Vuoden 2018 epävirallisen arvion mukaan kokonaisväkiluku oli 16 000. Virallista lukua ei ole voitu ilmoittaa, sillä väestönlaskentaa ei ole vuonna 2011 tehty pohjoisissa kunnissa.
Kunnanvaltuustoon valittiin vuoden 2017 vaaleissa Serbilistalta 13 edustajaa (69,3 %), GIZNZ-listalta viisi edustajaa (24,27 %) ja Vetëvendosjen (Itsenäisyysliike) listalta yksi edustaja (2,66 %).
Victor Talking Machine Company

Victor Talking Machine Company (1901−1929) oli yhdysvaltalainen yhtiö, joka oli elinaikanaan Yhdysvaltojen johtava gramofonien ja gramofonilevyjen tuottaja ja eräs alan merkittävimmistä yhtiöistä maailmassa. Sen päämaja oli New Jerseyn Camdenissa. Yhtiön perusti Eldridge R. Johnson. 
Victor Talking Machine Companyn levymerkki Victor Records tuotti lukuisia levytyksiä vuodesta 1901 alkaen. Vuodesta 1902 lähtien His Master’s Voice -levymerkin levyetikeissä oli Nipper-terrieri. Victor omisti tavaramerkin oikeudet Yhdysvalloissa ja Latinalaisessa Amerikassa.
Johnson myi vuonna 1926 osakkeensa yrityksestä pankkiiriliike Seligman &amp; Spyerille, joka myi osakkeet edelleen vuonna 1929 Radio Corporation of Americalle. Tästä muodostui Radio-Victor Division of the Radio Corporation of America ja levymerkki RCA Victor.
Maxime Du Camp

Maxime Du Camp (8. helmikuuta 1822 Pariisi, Ranska – 9. helmikuuta 1894 Baden-Baden, Saksa) oli ranskalainen kirjailija, valokuvaaja ja Ranskan akatemian jäsen.
Elämä.
Maxime Du Camp oli menestyvän kirurgin poika. Valmistuttuaan yliopistosta, hän tyydytti voimakasta matkusteluhaluaan, joka tuli hänelle isän perintönä. Du Camp matkusteli Euroopassa ja itämailla vuosina 1844– 1845 ja lähti jälleen matkoille vuosiksi 1849–1851 yhdessä Gustave Flaubertin kanssa. Palattuaan kotimaahansa Du Camp kirjoitti matkoillaan karttuneista kokemuksista.
Vuonna 1853 hänestä tuli Kunnialegioonan upseeri. Du Camp palveli vapaaehtoisena Garibaldin kanssa vuonna 1860, ja teki selkoa näistä kokemuksistaan teoksessaan "Expédition des deux Siciles" (1861). Vuonna 1870 hänet asetettiin ehdolle senaatiin, mutta toisen tasavallan romahtaminen ehkäisi hänen läpimenonsa. Hänet valittiin jäseneksi Ranskan akatemiaan vuonna 1880. Pääsyyksi akatemiaan valitsemiseen on esitetty du Campin Pariisin kommuunin historiasta kertovan teoksen "Les Convulsions de Paris" (1878–1880) julkaisemista.
Du Camp kirjoitti merkittävän teoksen pariisilaisesta elämästä, "Paris, ses organes, ses fonctions, sa vie dans la seconde moitié du XIX siècle" (1869–1875). Hän julkaisi myös useita kirjoituksia yhteiskunnallisista kysymyksistä. Hänen teoksensa "Souvenirs littéraires" (2 osaa, 1882–1883) sisältää runsaasti tietoa aikalaiskirjailijoista, erityisesti Gustave Flaubertista, joka oli du Campin pitkäaikainen ja hyvä ystävä.
Du Camp oli eräs varhaisista amatöörivalokuvaajista, jonka matkakirjat olivat eräitä ensimmäisiä valokuvin kuvitetuista teoksista.
Maxime Du Camp kuoli vuonna 1894 ja hänet on haudattu Cimetière de Montmartrelle Pariisiin.
Kirjallinen tuotanto.
Lukuisia matkakertomuksia:
Taidekritiikkejä:
Romaaneja:
Kirjallisia tutkielmia:
Upernavik

Upernavik on pieni kaupunki Grönlannin länsirannikolla. Upernavikin kunnassa asuu noin 1 181 ihmistä (2013). Nykyisin kaupunki on osa Qaasuitsupin kuntaa. Kaupunki perustettiin vuonna 1772.
Air Greenland lentää Upernavikiin.
Future Echoes of the Past

Future Echoes of the Past on Uriah Heepin vuonna 2000 julkaistu livealbumi.
Kappaleet.
CD 1
CD 2
Christine Orban

Christine Orban (s. 3. lokakuuta 1954) on ranskalainen kirjailija.
Orban vietti lapsuutensa Casablancassa Marokossa ja kuvasi tätä aikaa omaeläkerrallisessa esikoisteoksessaan "Les Petites filles ne meurent jamais", joka ilmestyi vuonna 1986 nimellä Christine Rheims. Toinen teos "L'âme sœur" ilmestyi vuonna 1998, minkä jälkeen hän on julkaissut tasaiseen tahtiin. Muita Orbanin tunnettuja teoksia ovat muun muassa "J' étais l'origine du monde" (2000), "Fringues" (2002), "Mélancolie du dimanche" (2004) ja "Petites phrases pour traverser la vie en cas de tempête... et par beau temps aussi" (2007). Orbanin teokset sisältävät runsaasti omaeläkerrallista aineistoa.
Bernard Teyssèdre

Bernard Teyssèdre (1930 – 29. joulukuuta 2021) oli ranskalainen taidehistorian professori ja kirjailija.
Teyssèdre kirjoitti romaaneja ja tieteellisiä muun muassa taidehistoriaa ja estetiikaa ja geologiaa käsitteleviä teoksia.
Tunnettuja Teyssèdren teoksia ovat muun muassa Gustave Courbet'n kuuluisaa maalausta "L’Origine du monde" ("Maailman alkuperä") (1866) käsittelevä romaani "Le roman de l'Origine", jonka ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1996 ja uusittu laitos vuonna 2007.
SS-Stabsscharführer

SS-Stabsscharführer oli Waffen-SS:n käyttämä virkanimi, joka myönnettiin yleensä yksikkönsä virkaiältään vanhimmalle aliupseerille. Virkanimi vastaa suurin piirtein komppanian vääpeliä. Se oli käytössä vuodesta 1938 toisen maailmansodan loppuun asti. 
SS-Stabsscharführer ei ollut varsinainen sotilasarvo, vaan virkanimi, jonka saajan täytyi olla vähintään Unterscharführerin arvon omaava aliupseeri. Stabsscharführeriä puhuteltiin joko Stabsscharführeriksi tai varsinaisen arvonsa mukaisesti. Virkanimi oli pelkästään Waffen-SS:n, ei Allgemeine SS:n käytössä.
Arvomerkkinä olivat normaalit aliupseerin kaulusarvolaatat, mutta Stabsscharführerillä oli lisäksi alas osoittava hakanen vasemmassa hihassa, ilman mustaa tai muun väristä keskustaa.
Xiben kieli

Xiben kieli on tunguusikieli, jota puhuvat Kiinan Xinjiangissa asuvat xibet. Xibe ja mantšun kieli ovat keskenään ymmärrettäviä ja joidenkin sinologien mukaan (esim. Jerry Norman) xibe on mantšun murre, kun taas jotkut pitävät sitä erillisenä kielenä. Xibe poikkeaa mantšun kielestä mm. siinä, että siinä on kahdeksan vokaalia, kun taas mantšussa on vain kuusi vokaalia. Myös morfologia poikkeaa mantšun vastaavasta ja vokaalisointujärjestelmä on monimutkaisempi. Lisäksi xibessä on vähemmän kiinalaisperäisiä lainasanoja kuin mantšussa. Xibeä kirjoitetaan xiben kirjaimistolla, joka juontaa juurensa mantšun kirjaimistosta.
Qapqalin xibejen autonomisessa piirikunnassa oli vuonna 1998 kahdeksan koulua, jossa opetetaan xibeä. Koulukieli on näissä kouluissa siis kiina, mutta xiben kielen oppitunnit olivat pakollisia. Vuodesta 1946 lähtien on julkaistu myös maailman ainoaa xibenkielistä sanomalehteä, Qapqal Newsiä. Qapqalissa xibeä käytetään myös radiossa (15 minuuttia per päivä) ja televisiossa (15-30 minuutin pituisissa tv-ohjelmissa, joita näytetään 1-2 kertaa kuukaudessa). Sitä opetetaan myös toisena kielenä Ili kazakkien autonomisessa prefektuurissa sijaitsevassa Ilin normaaliyliopistossa. Qapqalin piirikunnassa on käynyt myös mantšun kielen harrastelijoita, joita kiinnostaa vierailla alueella, jossa mantšulle (joka on siis sammumassa) läheistä sukua olevaa kieltä puhutaan ihmisten äidinkielenä.
Uussuomalainen

Uussuomalainen tarkoittaa vakituisesti Suomessa asuvaa maahanmuuttajaa. Termiä käytetään erottamaan pysyvästi Suomessa asuvat ulkomaalaistaustaiset henkilöt väliaikaisesti maassa oleskelevista. Uussuomalainen kuvaa maahanmuuttajien jälkeläisiä paremmin kuin termi 'maahanmuuttaja', joka on ristiriitainen puhuttaessa ihmisistä, jotka ovat eläneet koko elämänsä Suomessa ja ovat vain syntyneet muualta maahan muuttaneiden perheeseen.
Uussuomalaiseksi luettavia asukkaita Suomessa ei ole laskettu, mutta heitä löytyy seuraavista tilastoista vuodelta 2008 
Uussuomalaisuus kulttuurissa.
Monet ensimmäisen ja toisen polven maahanmuuttajat ovat tunnettuja kulttuurivaikuttajia Suomessa. Uussuomalaisia kirjailijoita ovat mm. Toivo Flink, Neil Hardwick, Alexis Kouros, Zinaida Lindén, Harri István Mäki, Hella Wuolijoki, Jutta Zilliacus, Arvi Perttu, Ranya Paasonen, Jim Thompson, Umayya Abu-Hanna ja Wilson Kirwa. Esimerkiksi kirjailija Sofi Oksanen käsittelee kirjoissaan ja näytelmissään näkymättömien uussuomalaisten naisten asemaa. Suomalaiseksi tai virolaiseksi hän ei halua itseään määritellä. Äidinkieli on kirjailijalle kuitenkin tärkeä.
Uussuomalainen festivaali.
Uussuomalaiset ovat ottaneet omakseen Maailma kylässä -festivaalin, joka sai alkunsa Vaasan Kehitysmaaseurassa 1980-luvun puolivälissä kansalaistoiminnassa syntyneestä Mahdollisuuksien torista, joka pian levisi ympäri Suomea. Uussuomalaiset ovat olleet kantavana voimana Mahdollisuuksien toreilla ja Maailma kylässä -festivaalissa alusta pitäen. Helsingin Mahdollisuuksien torista kasvoi ensimmäinen täysmittainen Maailma kylässä -festivaali vuonna 1995, josta on tullut suurin uussuomalaisten tapahtuma Suomessa.
Arvostelua.
Monikulttuurisuuteen tutkijantyössään perehtynyt valtiotieteiden tohtori Iivi Anna Masso on arvostellut verkkolehti Uuden Suomen kolumnissaan termiä uussuomalainen sanahirviönä, jonka avulla puolueet vain värväävät maahanmuuttajaedustajia kalastelemaan maahanmuuttajien ääniä. Hänen mukaansa toisen polven suomalainen on suomalainen ja ”poliittisten puolueiden 'maahanmuuttajaosasto' kuulostaa juuri sellaiselta Kafkan apinahäkiltä, johon 'uussuomalaiset' laitetaan näytille samaan aikaan, kun oikeat ihmiset hoitavat oikeita asioita.”
Oberscharführer

Oberscharführer (lyh. Oscha, ) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puolisotilaallisten järjestöjen käyttämä arvo. Se oli käytössä vuodesta 1932 toisen maailmansodan loppuun asti. 
Arvo tuli ensimmäiseksi SA-joukkojen käyttöön. Arvo siirtyi samalla myös SS:lle, koska järjestöjen hierarkkinen järjestelmä oli vielä sama. Pitkien puukkojen yönä 1934 SS:n kukistaneen väitteiden mukaan vallankaappausta natsi-Saksassa suunnitelleen SA:n, jonka rivit harvenivat nopeasti poliittisen vaikutusvallan myötä. Koska SS jäi järjestöistä voitolle, sen arvojärjestelmää muutettiin. Aiemmin Truppführer oli ollut Oberscharführeria korkeampi arvo, mutta nyt SS-Oberscharführer vastasi SA-Truppführeria. 
SA-joukoissa Oberscharführer toimi ryhmänjohtajana. SS:n riveissä tehtävät vaihtelivat riippuen siitä palveliko Oberscharführer Allgemeine SS:a, Waffen-SS:a vai SS-Totenkopfverbändessä.
Franz Xaver Schwarz

Franz Xaver Schwarz (27. marraskuuta 1875 Günzburg, Baijeri, Saksa – 2. joulukuuta 1947) oli SS-Oberstgruppenführer ja kansallissosialistisen puolueen varainhoitaja lähes koko puolueen olemassaolon ajan.
Schwarz syntyi leipurimestarin kahdeksanlapsiseen perheeseen. Hän kävi kansa- ja oppikoulun Günzburgissa. Vuonna 1899 hän meni naimisiin Berta Breherin kanssa. Hän työskenteli Günzburgin piirioikeudessa ja hänestä tuli notaari. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän palveli vänrikkinä jalkaväessä, mutta hänet vapautettiin kenttäpalveluksesta ruoansulatuselimistön ongelmien vuoksi 1915.
Vuonna 1922 Schwarz liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen ja osallistui epäonnistuneeseen oluttupavallankaappaukseen seuraavana vuonna. Vuonna 1925 hänestä tehtiin puolueen päätoiminen varainhoitaja.
Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan tammikuussa 1933 Schwarzista tuli Saksan valtiopäivien jäsen. Seuraavana vuonna Adolf Hitler antoi hänelle täydet valtuudet puolueen varojen hoitamiseen. Kesäkuussa 1933 Schwarz liittyi SS:ään ja heinäkuun alussa hänet nimitettiin SS-Obergruppenführeriksi (SS-kenraali). 20. huhtikuuta 1942 Hitlerin syntymäpäivänä Schwarz sai ylennyksen SS-Oberstgruppenführeriksi. Tämä arvo myönnettiin Schwarzin lisäksi vain kolmelle muulle henkilölle. Vuoteen 1945 mennessä Schwarz oli kerännyt puolueen kassaan yli miljardi Saksan markkaa. 
Sodan viimeisinä päivinä Schwarz johti Volkssturm-yksikköä. Saksan antauduttua hän jäi vangiksi Yhdysvaltain asevoimille. Kuulustelujen ja terveysongelmiensa vuoksi Schwarz kuoli liittoutuneiden sotavankileirillä lähellä Regensburgia. Koska Schwarz oli polttanut kaikki puolueen varoja koskevat paperit ja koska hän kieltäytyi puhumasta kuulusteluissa, moni kansallissosialistisen puolueen rahoittaja jäi nimettömäksi. Hänet julistettiin kuolemansa jälkeen sotarikolliseksi oikeudenkäynnissä Münchenissä.
Andreas Carlgren

Andreas Carlgren (s. 8. heinäkuuta 1958 Upplands-Bro, Ruotsi) on Ruotsin keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Ruotsin ympäristöministerinä vuosina 2006–2011.
Carlgren on ollut Keskustapuolueen nuorisojärjestön liittopuheenjohtaja vuosina 1984–1987, Ekerön kunnanhallituksen puheenjohtaja (kunnanneuvos) 1990–1994, puolueen varapuheenjohtaja 1992–2000 ja kansanedustaja 1994–1998. Tammikuusta 2000 lokakuuhun 2006 hän toimi Ruotsin integraatioviraston (Integrationsverket) johtajana.
Carlgren kertoi vuonna 1995 julkisesti olevansa homoseksuaali. Hän oli keskustapuolueen ensimmäinen julkisesti homoseksuaali korkea-arvoinen edustaja. Yhdessä Tobias Billströmin kanssa hän on myös Ruotsin ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen ministeri.
George Alec Effinger

George Alec Effinger (1947 Cleveland, Ohio – 2002 New Orleans, Louisiana) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija.
Kolme Effingerin tarinaa julkaistiin ensimmäisessä Clarion-kirjoitustyöpajan kokoelmassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa "What Entropy Means to Me" vuodelta 1972 oli Nebula-palkintoehdokkaana. Hän sai 1980-luvun lopulla Nebula- ja Hugo-palkinnon pienoisromaanistaan "Schrodinger’s Kitten". Varhaiskautenaan Effinger käytti myös useita salanimiä.
Effingeriltä on suomennettu yksi romaani, "Kun painovoima pettää" ("When Gravity Fails", 1986, suom. Ossi Hiekkanen. TK-kustannus 1993). Teos oli Nebula-palkintoehdokkaana vuonna 1987 ja Hugo-palkintoehdokkaana vuonna 1988.
Effinger varttui köyhässä perheessä Clevelandissa. Hänen isänsä oli laivaston sotaveteraani ja äiti prostituoitu. Viimeiset yli kymmenen elinvuottaan hän kärsi terveys- ja alkoholiongelmista. Hän oli 1970-luvun puolivälistä 1980-luvun puoliväliin naimisissa taiteilija Beverly K. Effingerin kanssa sekä muutamia vuosia ennen kuolemaansa tieteiskirjailija Barbara Hamblyn kanssa.
Hannelore Anke

 
Hannelore Anke (s. 8. joulukuuta 1957 Bad Schlema) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Itä-Saksaa. Hän voitti urallaan kaksi olympiakultaa, Montréalissa 1976 100 metrin rintauinnista sekä 4 × 100 metrin sekauintiviestistä.. Hän rikkoi urallaan kaksi maailmanennätystä, ja kolme Euroopan ennätystä.
Anke voitti urallaan myös kolme maailmanmestaruutta, Calissa 1975. Siellä hän voitti kullat sekä 100 ja 200 metrin rintauinnit, kuten myös 4 × 100 metrin sekauintiviestistäkin. Kaksi vuotta aiemmin Belgradissa Anke oli jo voittanut 200 metrin rintauinnista hopeaa.
Anke valittiin "International Swimming Hall of Famen" jäseneksi vuonna 1990. Itä-Saksan entinen joukkueenjohto ja valmentajat ovat myöhemmin kertoneet pakottaneensa Anken käyttämään dopingia, monen muun itäsaksalaishuipun ohella.
Santeri Rissanen

Aino Aleksanteri (Santeri) Rissanen (21. lokakuuta 1880 Iisalmi – 12. marraskuuta 1939 Iisalmi) oli suomalainen toimittaja, kansakoulunopettaja ja kirjailija, joka käytti nimimerkkiä "Sav'ojan Samppa".
Elämä.
Santeri Rissasen vanhemmat olivat nimismies, sotakamreeri August Rissanen ja Laura Gustava Collan. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin yhteiskoulusta 1904 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1906. Rissanen toimi Iisalmessa ilmestyneessä "Salmetar"-lehdessä aputoimittajana 1907–1909 ja päätoimittajana 1909–1911 sekä 1919–1928. Rissanen oli Kuopion Sanomalehtimiesyhdistyksen kunniajäsen.
Rissanen oli kansakoulunopettajana Säämingin Vuoriniemessä 1911–1919 ja Iisalmessa 1921–1938. Hän opetti myös liikeapulaisten iltakoulussa, vapaassa opistossa ja Iisalmen keskikoulussa sekä toimi Iisalmen kansalaisopiston johtajana.
Rissanen julkaisi yli 30 näytelmää, kaunokirjallisia kertomuskokoelmia ja savolaisjuttuja. Hän kirjoitti pariin operettiin libretot sekä toimi paikallisena historiankirjoittajana.
Rissanen oli naimisissa 1908–1937 prokuristi Alina Sofia Tervon (k. 1937) kanssa.
Norstedts Förlag

Norstedts Förlag on ruotsalainen kirjankustantamo. Kustantamon perusti 1823 Per Adolf Norstedt, ja se rekisteröitiin nimelle P. A. Norstedt &amp; Söner. Norstedts on Ruotsin vanhin toiminnassa oleva kustantamo. Se on nykyisin Ruotsin suurimpia kustannustaloja. Yritys kuuluu rypääseen Norstedts Förlagsgrupp. Vuonna 1997 ruotsalainen osuuskuntaliitto KF (Kooperative Förbundet) osti Norstedtsin. Kaupan myötä KF:n aiemmin ostama toinen ruotsalainen kustantamo Rabén &amp; Sjögren on sulautettu Norstedts Förlagsgruppiin. Rabén &amp; Sjögren on nykyisin Norstedts Förlagsgruppin lastenkirjoihin keskittyvä osio. Norstedts Förlagsgrupp on vuodesta 2016 lähtien ollut äänikirjapalveluja tuottavan Storytelin omistuksessa.
Norstedtsin pääkonttori sijaitsee Tukholman Riddarholmenilla, vuonna 1882 rakennetussa Norstedtsin talona (Norstedtshuset) tunnetussa rakennuksessa.
Lorraine Baines McFly

Lorraine Baines McFly on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy sivurooleissa "Paluu tulevaisuuteen" -elokuvatrilogiassa. Hahmoa esittää Lea Thompson.
Lorrainen syntyi vuonna 1938 Hill Valleyssa, Kaliforniassa. Hän oli vanhin Sam Bainesin ja Stella Bainesin lapsista. Heillä on 5 muuta lasta, Milton (s. 1942), Sally (s. 1947), Toby (s. 1949) sekä Joey (s. 1954).
Lorraine meni naimisiin George McFlyn kanssa ja he saivat kolme lasta, David, Linda ja Marty McFly. Hän on esiintynyt trilogian kaikissa elokuvissa.
Unterscharführer

 
Unterscharführer (lyh. Uscha, ) oli SS:n arvo, joka oli käytössä 1934–1945. Se vastasi Wehrmachtin arvoa Unterfeldwebel ja Suomen armeijan arvoa alikersantti. 
Keskitysleireillä jaetuista parakkialueista vastasi "Blockführer", jonka SS-arvo oli yleensä SS-Unterscharführer. Allgemeine SS:n Unterscharführer johti 7–15 miehen ryhmää. Arvon haltijoita löytyi myös Gestaposta, Sicherheitsdienstistä ja Einsatzgruppeista. Waffen-SS:n Unterscharführerit toimivat niin ikään ryhmänjohtajina, jollaisia täysivahvuisessa joukkueessa oli useampia.
Manavjit Singh Sandhu

Manavjit Singh Sandhu (s. 3. marraskuuta 1976 Amritsar) on intialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Manavjit Singh Sandhu on saavuttanut MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 henkilökohtaisen maailmanmestaruuden ja joukkuehopean trapissa.
Angelo Bagnasco

Angelo Bagnasco (s. 14. tammikuuta 1943) on italialainen pappi. Hän sai vihkimyksensä Genovassa 29. kesäkuuta 1966. Hänestä tehtiin kardinaali 24. marraskuuta 2007.
Bagnasco sai nimityksen Pesaron piispaksi vuonna 1998, arkkipiispaksi vuonna 2000. Italian armeijan arkkipiispa hänestä tehtiin 2003. Vuonna 2006 hän seurasi Tarcisio Bertonea Genovan arkkipiispana. Hän nousi Italian piispainkonferenssin johtoon vuonna 2007.
Bagnasco joutui kielteiseen julkisuuteen keväällä 2007 tuomittuaan homoliitot ankarin sanakääntein: hän rinnasti ne insestiin ja pedofiliaan. Hän sai tappouhkauksiakin.
Daniele Masala

Daniele Masala (s. 12. helmikuuta 1955) on italialainen entinen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Masala saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 kultaa henkilökohtaisesta kisasta ennen Svante Rasmusonia ja Carlo Massulloa oteltuaan pisteet 5469. Joukkuekisassa hän oli Massullon ja Pier Paolo Cristoforin kanssa Italian joukkueen jäsenenä voittamassa kultaa pistein 16 060 – hopeaa sai Yhdysvallat ja pronssia Ranska. Neljä vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa hän voitti Gianluca Tibertin ja Massullon kanssa jälleen joukkuemitalin, väriltään hopeisen. Henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui kymmenenneksi.
Masala voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuonna 1982. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1981 ja 1986 sekä MM-pronssia 1979.
Mauri Muurinen

Mauri Muurinen (30. kesäkuuta 1926 Uusikirkko – 11. marraskuuta 2009 Lahti) oli suomalainen opettaja, radiotoimittaja ja nuortenkirjailija.
Muurinen valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman opettajaseminaarista. Hän oli opettajana ensin vuoden verran Viialassa ja sitten Lahdessa. Viimeksi Muurinen toimi Lahden Vuorikadun koulun johtajana.
Muurinen toimi myös "Raitis Häme" -lehden päätoimittajana ja Yleisradion Lahden studion ensimmäisenä ohjelmapäällikkönä sekä Lahden kouluvirastossa av-päällikkönä. Hän toimitti useita vuosia eläkeradio-ohjelmaa ja esiintyi koulu- ja messuradio-ohjelmissa.
Susan Nattrass

Susan Nattrass (s. 5. marraskuuta 1950 Alberta) on kanadalainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Susan Nattrass on saavuttanut MM-kilpailuissa trapissa seitsemän maailmanmestaruutta (1974, 1975, 1977, 1978, 1979, 1981 ja 2006), neljä hopeaa (1971, 1982, 1991 ja 2001), kaksi henkilökohtaista pronssia (1983 ja 1986) ja yhden joukkuepronssin (1985).
Karen Asrjan

Karen Asrjan (; 24. huhtikuuta 1980 – 9. kesäkuuta 2008) oli armenialainen shakin suurmestari. Hän voitti Armenian-mestaruuden vuosina 1999, 2007 ja 2008. Hän saavutti voiton myös 37. shakkiolympialaistapahtumassa Torinossa 2006. 
Asrjan kuoli sairauskohtaukseen 28-vuotiaana.
Algis Budrys

Algirdas Jonas "Algis" Budrys (9. tammikuuta 1931 – 9. kesäkuuta 2008) oli syntyjään liettualainen, vuodesta 1936 Yhdysvalloissa asunut tieteiskirjailija. Hän sai useita Hugo- sekä Nebula-ehdokkuuksia ja oli kunniavieraana Worldconissa 1997.
Budrys oli myös aktiivinen toimittaja. 
Tuotanto.
Fiktiota:
Suzanne Balogh

Suzanne Balogh (s. 8. toukokuuta 1973 Queanbeyan) on australialainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Suzanne Balogh on saavuttanut trapissa olympialaisissa kultaa Ateenassa 2004 ja MM-kilpailuissa joukkuepronssia Kairossa 2001.
Godfried Danneels

Godfried Maria Jules Danneels (4. kesäkuuta 1933 – 14. maaliskuuta 2019) oli belgialainen pappi. Hän sai vihkimyksensä 17. elokuuta 1957. Hänestä tuli vuonna 1977 Antwerpenin piispa ja vuonna 1979 Mechelenin–Brysselin arkkipiispa.
Danneelsista tehtiin katolisen kirkon kardinaali 2. helmikuuta 1983. Siten hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa. 
Belgian hyväksikäyttökohun aikana hän käski uhreja vaikenemaan, kunnes enonsa ja hyväksikäyttäjä piispa Roger Vangheluwe olisi eronnut. Myöhemmin hän ilmoitti toimineensa väärin asiassa.
Kimberly Rhode

Kimberly ”Kim” Rhode (s. 16. heinäkuuta 1979 Whittier) on yhdysvaltalainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Kimberly Rhode on saavuttanut olympialaisissa kaksoistrapissa kultaa Atlantassa 1996 ja Ateenassa 2004, sekä pronssia Sydneyssä 2000 ja skeetissä kultaa Lontoossa 2012, hopeaa Pekingissä 2008 ja pronssia Riossa 2016. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa useita mitaleita kaksoistrapissa ja skeetissä.
Roland Matthes

Roland Matthes (17. marraskuuta 1950 Pößneck – 20. joulukuuta 2019 Wertheim, Baden-Württemberg) oli saksalainen uimari, joka voitti kahdeksan olympiamitalia edustaessaan Itä-Saksaa. Hän voitti näiden lisäksi viisi mitalia MM-kilpailuista. MM-mitaleista kolme oli kultaisia. ”Uinnin Rolls-Royce” valittiin Itä-Saksan parhaaksi miesurheilijaksi peräti seitsemän kertaa. 
Matthes ui ensimmäisen kerran maailmanennätyksen 16-vuotiaana 11. syyskuuta 1967. Méxicon olympialaisissa 1968 hän voitti kultaa 100 metrin ja 200 metrin selkäuinnissa sekä saavutti hopeaa 4 × 100 metrin sekauinnin avausosuuden uimarina. Neljä vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa hän voitti jälleen kultaa 100 ja 200 metrin selkäuinnissa sekä hopeaa sekauintiviestissä ja lisäksi pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Montrealin olympialaisissa 1976 hän saavutti vielä 100 metrin selkäuinnissa pronssia.
Matthes avioitui uinnin olympiavoittaja Kornelia Enderin kanssa vuonna 1978. Hänet valittiin uinnin Hall of Fameen vuonna 1981.