tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valasvene

Valasvene on suuri monisoutuinen suurelle miehistölle tarkoitettu soutuvene.
Valasveneet ovat peräisin sotalaivastosta purjelaivakaudelta. Niitä kutsuttiin tuolloin eri nimillä: barkassi, isovene, pursi, loorinkivene. Nimitys riippui pitkälti veneen koosta ja käyttötarkoituksesta. Merkittävä osa veneiden roolia olivat erilaatuiset rynnäköt suojaisiin paikkoihin ankkuroituihin vihollislaivoihin tai linnakkeisiin, jotka pystyivät raskaamman tykistönsä avulla pitämään sotalaivat kauempana mutta olivat haavoittuvampia takaa tulevalle maahyökkäykselle. 
Sittemmin, höyrylaivojen aikakaudella, soutuveneiden tarve väheni ja käyttötarkoitukset painottuivat enemmän miesten ja tarvikkeiden siirtokuljetuksiin.
Käyttötarkoituksen muuttuessa veneet mukautuivat ja niiden muoto muuttui: syntyi malli, jota sittemmin alettiin kutsua nimellä valasvene. Nimitys syntyi varhaisesta valaanpyynnistä: tällaista monisoutuista venettä käytettiin valaanpyynnissä käsiharppuunoiden aikakaudella ennen harppuunatykin keksimistä. 
Valasveneessä on yleensä vähintään kahdeksan airoa, joista jokaiselle on - veneen koosta riippuen - 1-2 soutajaa. Valasveneen keulaosassa on yleensä tilaa n. kuudelle ylimääräiselle miehelle, koska veneen keulaan voidaan tarpeen vaatiessa asentaa pienehkö tykki, pääsääntöisesti ns. nikhaka. Käytäntö tosin hävisi purjelaivakauden päättyessä. 
Veneen peränpuolimmainen airopari toimii tahdinnäyttäjänä, lisäksi veneessä on erikseen perämies.
Jo Ruotsin vallan aikana valasveneet olivat merkittävässä asemassa laivastojen huoltoliikenteessä. Niiden merkitys väheni hiukan, kun laivastot alkoivat saada moottoriveneitä huoltokäyttöön, joskin silloin alkoi uusi yhä elossa oleva perinne: soutukilpailut. 
Sotavuosinakin laivaston miehet harjoittelivat soutamista valasveneillä, ja kilpailuja oli silloin tällöin sotatoimien salliessa. 
Perinne elää vielä nykyisinkin.
Suomen itsenäistyttyä Partioliikkeen vesipartiolippukunnat investoivat mielellään valasveneisiin: ne olivat erinomainen tapa kouluttaa nuoria poikia vesilläliikkumiseen ja siinä olennaiseen kuriin. Yhteen valasveneeseen mahtui mainiosti juuri yhtä vartiota vastaava venekunta eli 1 + 8 henkeä. 
Kun purjeveneiden saanti helpottui sodan jälkeen, ne syrjäyttivät pääosin tämän vanhan perinteen. Muutama perinteitä kunnioittava vanhin lippukunta vaalii edelleen valasveneen käsittelytaitoa.
Audrey Totter

Audrey Totter (20. joulukuuta 1917 Joliet, Illinois – 12. joulukuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa radiossa ja pääsi sitten elokuviin, joista ensimmäinen ilmestyi vuonna 1945. 
Tunnettuja roolisuorituksia Totterille kertyi muiden muassa elokuvista "Kohtalon tuomio" ("The Postman Always Rings Twice" 1946), "Nainen järvessä" ("Lady in the Lake" 1947), "Ei epäilty" ("The Unsuspected" 1947), "Viimeinen isku" ("The Set-Up" 1949) ja "Satimessa" ("Tension" 1950). Hän esiintyi myös television puolella muun muassa sarjoissa "Our Man Higgins" ja "Medical Center".
Khaled Azaiez

Khaled Azaiez (s. 30. lokakuuta 1976) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti, joka pelasi urallaan Club Africainissa ja AS Marsassa. Hän oli myös voittamassa Afrikan-mestaruutta vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Ura.
Azaiez aloitti uransa Club Africainissa, jossa hän pelasi kuusi kautta ennen siirtymistään AS Marsaan vuonna 2006. Uudessa joukkueessa Azaiez voitti ensimmäisellä kaudellaan Tunisian liigacupin. Turnaus lopettiin myös samaan kauteen 2006–2007. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta ennen uransa päättämistä.
Maajoukkueura.
Azaiez pelasi ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2001 ja oli kolme vuotta myöhemmin Tunisian jalkapallomaajoukkueen mukana voittamassa Afrikan–mestaruutta vuoden 2004 kisoissa. Samoissa kisoissa hän pelasi ensimmäisen arvokisaottelunsa Guineaa vastaan 1. helmikuuta 2004, ottelu päättyi 1-1. Yhteensä Azaiez pelasi 5 maaottelua Tunisian maalilla.
Valmennusura.
Pelaajauransa jälkeen Azaiez on toiminut vuodesta 2010 lähtien Tunisian maajoukkueen maalivahtivalmentajana.
Kyrylo Fesenko

Kyrylo Volodymyrovytš Fesenko (; s. 24. joulukuuta 1986 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan ja jatkoi siellä, kunnes pääsi myötä NBA:han. Hänet varasi Philadelphia 76ers, mutta hän aloitti NBA-uransa Utah Jazzissa. 
Fesenko edusti Utahia neljä kautta ja pelasi näiden aikana 132 ottelua runkosarjassa sekä kymmenen pudotuspeleissä. Runkosarjassa hän ei kuulunut missään vaiheessa Jazzin vakituiseen aloitusviisikkoon, mutta pudotuspeleissä hän sai keväällä 2010 paljon vastuuta Mehmet Okurin loukkaantumisen jälkeen. Maaliskuussa 2012, oltuaan pelaamatta alkukauden 2011–2012, hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Indiana Pacersin kanssa, jossa pelasi kolme ottelua runkosarjakauden lopulla. 
Fesenko on 216 senttimetriä pitkä ja hänen pelipaitansa numero oli 44.
Thurl Bailey

Thurl Lee Bailey (s. 7. huhtikuuta 1961) on entinen yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi NBA:ssa vuosina 1983–1999 seuroinaan Utah Jazz ja Minnesota Timberwolves. Välillä hän tosin pelasi ammattilaistasolla myös Italiassa ja Kreikassa.
Bailey syntyi Washington DC:ssa, opiskeli North Carolina State Universityssa ja lähti Utahiin uransa takia. Siellä hän tutustui mormoniliikkeeseen, johon tosin liittyi vasta vuonna 1995 mentyään naimisiin kirkon jäsenen kanssa. Hän on saavuttanut suosiota myös laulaja-lauluntekijänä ja näytellyt.
James Kelman

James Kelman (s. 9. kesäkuuta 1946 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen kirjailija.
Kelmanin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat "A Dissaffection" ja "How late it was, how late". Vuonna 1989 ilmestynyt "A Dissaffection" voitti James Tait Blackin muistopalkinnon ja oli ehdolla Booker-palkinnon voittajaksi. "How late it was, how late" voitti Booker-palkinnon ilmestyessään vuonna 1994, mikä aiheutti paljon polemiikkia. Erään palkintolautakunnan jäsenen mielestä kirja oli "häpeällinen" ja "suoraansanottuna roskaa". Kirjaa haukuttiin myös monissa lehdissä kuten The Timesissä. 
Kelman on myös tehnyt käsikirjoituksia televisioon ja kirjoittanut näytelmiä teatteriin sekä radioon.
Mel Hutchins

Melvin R. ”Mel” Hutchins (22. marraskuuta 1928 Sacramento, Kalifornia – 19. joulukuuta 2018 Encinitas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi yliopistotason koripalloa Brigham Youngin yliopistolla Utahissa. Vuosina 1951–1958 hän pelasi NBA:ssa seuroinaan Milwaukee Hawks, Fort Wayne Pistons ja New York Knicks. Hutchins pelasi neljästi ssa ja voitti vuonna 1952 sarjan levypallokuninkuuden.
Elämä ja ura.
Brigham Youngia yliopistokoripallossa edustanut Hutchins varattiin NBA:han toisella vuorolla . Hän pelasi NBA:ssa vuodet 1951–1958 edustaen Milwaukee Hawksia, Fort Wayne Pistonsia ja New York Knicksiä. Hutchins pelasi ssa neljästi (1953, 1954, 1956 ja 1957). Vuonna 1952 hän jakoi Larry Foustin kanssa sarjan levypallokuninkuuden.
Hutchins oli mormoni. Vuoden 1952 Miss America Colleen Kay Hutchins oli hänen siskonsa. C. K. Hutchinsin mies Ernie Vandeweghe ja poika Kiki Vandeweghe pelasivat myös koripalloa ammattilaisina. Hutchins kuoli 90-vuotiaana kotonaan Kalifornian Encinitasissa 19. joulukuuta 2018.
Leirilakki

Leirilakki eli "Väinämöisen lakki" on partiolaispäähine. Sitä käytetään pääasiassa leireillä ja retkillä. Partiolaisten kielenkäytössä sitä kutsutaan nimellä "väiski".
1960-luvulla se oli myös kolkkapoikien päähine, koska vaihtoehtoa eli keltaisin terein koristettua tummansinistä lipallista sudenpentulakkia vierastettiin ja leirilakki koettiin suomalaisempana. Vain ne lippukunnat, joissa kolkkapoikien sijaan oli sudenpentuja, käyttivät lippalakkia.
Leirilakki on perusmuodossaan neljästä sektorinmuotoisesta kankaanpalasta koottu kalotti, jonka reunat ja saumat on peitetty 10 mm leveällä kangasnauhalla, joka muodostaa ristikuvion päälaen yli. Leirilakkia pidetään niin, että yksi valkoisista nauhoista on otsan keskikohdan yläpuolella. Rukouksen aikana ja sisätiloissa leirilakkia kannetaan partiovyön alla. 
Leirilakin perusväri on Suomen lipun sininen ja nauhat valkoisia. Routavuosien aikana vuosina 1911–1917 toimineista lippukunnista alun perin helsinkiläisellä, nykyisin Kauniaisissa toimivalla kaksikielisellä Toimen Pojat -lippukunnalla ja vaasalaisella Vaasan Metsäveikot -lippukunnalla on oikeus käyttää väreiltään poikkeavaa leirilakkia: kauniaislaisilla se on khakivärinen tummansinisin nauhoin, vaasalaisilla tummansininen kirkkaanpunaisin nauhoin.
Myöhemmin Limingan Niittykärpät lanseerasivat omat mallinsa joita käyttävät vain omilla jäsenillään 
Leirilakista on olemassa myös talviversio: se on muuten samalla kaavalla tehty, paitsi materiaali on kudottu villa ja valkoinen alareunus on noin 10 cm leveä. Päähinettä käytetään talvileireillä ja -tapahtumissa. 
Vesipartiolippukunnat käyttävät purjehdus- ja leirilakkinaan niin sanottua jollaa eli kokovalkoista pystylieristä merimieshattua. Johtajilla on kiiltolippainen korkeakupuinen Vega-lakki, jossa purjehduskauden aikana 1.5.–30.9. on valkoinen päällinen. 
Lakista on olemassa myös ns. kansanpukuversio joka on tehty luonnonvalkoisesta pellavasta. Sen ristikuvio on yleensä punottua villalankaa ja pään ylittävät osat menevät yli kiertävän osion joka ei ole aivan reunassa kuten partiopäähineessä. Lakin tekivät tunnetuksi aikoinaan TV-kokit Veijo Vanamo ja Jaakko Kolmonen jotka pitivät sellaisia kesäisissä ohjelmissaan; heillä oli myös vastaavat piikkopaidat.
Euroopan ympäristökeskus

Euroopan ympäristökeskus (Euroopan ympäristövirasto) (, EEA) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka tehtävänä on tuottaa luotettavaa tietoa ympäristö- ja ilmastoasioista. Keskuksen päätoimipaikka on Kööpenhaminassa, ja sen johtaja on kesäkuussa 2023 viisivuotiskautensa aloittanut Leena Ylä-Mononen. Elokuussa 2023 virastossa työskenteli noin 260 henkilöä.
Euroopan ympäristökeskus aloitti toimintansa vuonna 1994. Se perustettiin Euroopan yhteisön säädöksellä 1210/1990, jota on muutettu säädöksillä 933/1999 ja 401/2009. Euroopan ympäristövirastolla on 32 jäsenvaltiota (27 EU:n jäsenmaata sekä Islanti, Liechtenstein, Norja, Sveitsi ja Turkki) ja kuusi yhteistyömaata (Albania, Bosnia ja Hertsegovina, Pohjois-Makedonia, Montenegro, Serbia ja Kosovo).
Joaquín Alonso

Joaquín Alonso González (s. 9. kesäkuuta 1956 Oviedo, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura.
Hän edusti koko 15-vuotisen ammattilaisuransa Sporting Gijónia ja pelasi siellä yhteensä 479 pääsarjaottelua, tehden niissä 65 maalia. Hän päätti pelaajauransa 36-vuotiaana.
Maajoukkue.
Joaquín oli mukana vuoden 1982 jalkapallon MM-kisoissa, jotka pelattiin Espanjassa. Hän pelasi yhteensä 18 maaottelua ja teki niissä yhden maalin.
Forum Nokia

Forum Nokia oli Nokian vuonna 1998 perustettu maailmanlaajuinen kehittäjäyhteisö ja tukiohjelma, jolla Nokia antoi kehittäjien käyttöön teknistä tietoa mobiilisovellusten kehitysalustoista sekä teknistä tietoa Nokian laitteista ja laitesimulaattoreista. Lisäksi sivustolla tarjottiin kehittäjille sovelluksia, sovelluskehittimiä ja ohjelmointirajapintoja sekä teknistä tukea ja teknisiä neuvontapalveluja.
Palvelu oli omana aikanaan merkittävä kommunikointiväline Nokian ja sovelluskehittäjien välillä, ja esimerkiksi Motorola pyrki vuonna 2006 kehittämään itselleen vastaavanlaista palvelua.
Forum Nokia korvattiin vuonna 2011 Nokia Developer -sivustolla.
Luettelo Formula 1 -maailmanmestareista

Tämä on luettelo Formula 1 -sarjan maailmanmestareista. F1-mestaruudesta on kilpailtu vuodesta 1950 lähtien. Eniten mestaruuksia on Michael Schumacherilla ja Lewis Hamiltonilla, molemmilla seitsemän. Iältään vanhin maailmanmestari on Juan Manuel Fangio (kaudella hän oli 46 vuoden 41 päivän ikäinen) ja nuorin on Sebastian Vettel (kaudella hän oli 23 vuoden 134 päivän ikäinen).
Anne Shelton

Anne Shelton, OBE (10. lokakuuta 1923 Dulwich, Lontoo – 31. heinäkuuta 1994 Herstmonceux, Englanti), syntyjään "Patricia Jacqueline Sibley", oli suosittu englantilainen laulaja.
Nimi Anne Shelton on sama kuin Kuningatar Anna Boleynin tädillä. 
Ura.
Anne Shelton kuului niihin laulajiin, jotka tulivat tunnetuiksi BBC:n sodanaikaisissa lähetyksissä sotilaiden moraalin kohottajana.
Vuonna 1990 Anne Sheltonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi ansioistaan.
Prusias II

Prusias II Kynegos ("Metsästäjä"; ; n. 220–149 eaa.) oli Bithynian kuningas vuosina 182–149 eaa. Hänen isänsä oli Prusias I.
Prusias soti Pergamonin kuningas Eumenes II:n rinnalla naapurivaltioitaan vastaan. Myöhemmin hän solmi ystävyyssopimuksen lankonsa ja Makedonian kuningas Perseuksen kanssa ja otti vaimokseen hänen siskonsa. Kun Perseus myöhemmin ajautui sotaan roomalaisia vastaan vuonna 171 eaa., Prusias ei kuitenkaan enää tukenut häntä ja liittoutui roomalaisten kanssa makedonialaisia vastaan. Sodan päätyttyä vuonna 168 eaa., roomalaiset rankaisivat ankarasti vihollisia ja jopa liittolaisiaan, koska näiden uskollisuus oli horjunut sodan aikana. Prusias halusi kiihkeästi pitää asemansa ja valtakuntansa, joten hän matkusti Roomaan pyytääkseen anteeksiantoa senaatilta. Hän heittäytyi vapautetun orjan asussa senaattoreiden eteen ja vertasi näitä jumaliin. Historioitsija Polybios piti hänen käytöstään häpeällisenä tekona. Prusias sai kuitenkin haluamansa, ja häntä ei rangaistu mitenkään.
Palattuaan Bithyniaan Prusias ajautui sotaan Pergamonia vastaan, mutta koki tappion. Myöhemmin hän riitaantui vanhimman poikansa kanssa, jonka seurauksena Prusias kivitettiin kuoliaaksi vuonna 149 eaa.
Aitolian liitto pystytti Delfoihin tunnetun muistomerkin Prusiaan kunniaksi.
Markus Schmidt

 
Markus Schmidt (s. 23. lokakuuta 1968) on itävaltalainen entinen ohjaskelkkailija, joka kilpaili vuosina 1987–1997.
Schmidtin suurin saavutus on olympiapronssi kaksikosta Albertvillessä 1992. MM-tasolla hän saavutti sekajoukkueesta kultaa Altenbergistä 1996 sekä hopeaa Winterbergistä 1991. EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia Siguldan kaksikosta 1996.
Ryhmä Pullman

Ryhmä Pullman () on brittiläinen television rikossarja. Siinä rikoksia ratkoo ryhmä jo eläkkeelle jääneitä poliiseja. Ensimmäisissä tuotantokausissa ryhmään kuuluivat Brian Lane (Alun Armstrong), John Alan "Jack" Halford (James Bolam) ja Gerald "Gerry" Standing (Dennis Waterman) ja heidän esimiehenään Sandra Pullman (Amanda Redman), jonka mukaan sarja sai suomenkielisen nimensä. Samaa nimeä käytettiin myös kolmessa viimeisessä kaudessa, vaikka ryhmää veti Sasha Miller (Tamzin Outhwaite). James Bolamin lähdettyä sarjaan tuli skotlantilainen Denis Lawson.
Sarjassa Pullmanin ryhmä ratkoo vanhoja, aikanaan selvittämättömiksi jääneitä rikoksia, usein uusien esiin tulleiden löydösten aktivoimana. Jaksoissa on tutustuttu myös henkilöiden yksityiselämään. Useimmissa jaksoissa näyttelee myös Brianin vaimo Esther (Susan Jameson). Sarjassa on muun muassa selvitetty, kuka oli vastuussa Jackin vaimon kuolemasta. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1 lauantai-iltaisin. Britanniassa sarjaa tuottaa BBC.
Sarja loppui Britanniassa 6. lokakuuta 2015.
Vuonna 2008 sarja oli Britannian suosituin televisio-ohjelma. Kymmenennellä tuotantokaudella sarjalla oli keskimäärin 8,14 miljoonaa katsojaa, mutta esiintyjävaihdosten jälkeen 11. kaudella vain 5,76 miljoonaa.
Real Madrid – intohimo

Real Madrid – intohimo ("Real, la película", kansainvälisessä levityksessä myös "Real: The Movie") on espanjalaisesta jalkapalloseurasta Real Madridista kertova elokuva. Elokuvan ohjasi Borja Manso ja sen ensi-ilta oli 25. elokuuta 2005 seuran kotistadionilla Santiago Bernabéulla. Sittemmin se on ollut teatterilevityksessä ainakin Espanjassa, Etelä-Koreassa, Kreikassa, Singaporessa, Japanissa, Thaimaassa ja Unkarissa. Elokuva oli vahvasti esillä myös vuoden 2005 Cannesin elokuvajuhlilla. Suomeksi tekstitettynä sen julkaisi DVD:llä Future Film vuonna 2007.
Elokuva on dokumentaarinen ja osin fiktiivinen kertomus seurasta, sen historiasta ja sen kannattajista ympäri maailmaa. Se koostuu viidestä Caracasissa (Venezuela), Madridissa (Espanja), New Yorkissa (Yhdysvallat), Tokiossa (Japani) ja Ziguinchorissa (Senegal) kuvatusta lyhytelokuvasta, jotka kertovat viiden erilaisen kannattajan tarinan. Tarinoiden lomassa nähdään leikkeitä Real Madridin otteluista ja seurataan pelaajien ja valmennushenkilökunnan valmistautumista Barcelonaa vastaan pelattavaan klassikko-otteluun ().
Näyttelijöiden lisäksi elokuvassa esiintyvät Florentino Pérez, Francisco Gento, Amancio Amaro, Alfredo Di Stéfano, Jorge Valdano, Míchel ja Emilio Butragueño sekä Real Madridin kauden 2004–2005 joukkue, mukanaan muun muassa David Beckham, Iker Casillas, Luís Figo, Raúl, Roberto Carlos, Ronaldo ja Zinédine Zidane.
Otto von Zedlitz und Trützschler

Otto Graf von Zedlitz und Trützschler (23. maaliskuuta 1873 Schwentnig, Sleesia – 4. joulukuuta 1927 Varberg, Ruotsi) oli saksalaissyntyinen kreivi, joka muutti Ruotsiin.
Von Zedlitz opiskeli ja suoritti asepalveluksensa Breslaussa. Nuoresta pitäen hän oli kiinnostunut urheilusta ja luonnonhistoriasta. Vuonna 1900 hän teki tutkimusretken Norjaan ja Huippuvuorille, ja selvitys retken tuloksista julkaistiin 1902. Hän matkusteli Tunisiassa vuosina 1904, 1905 ja 1906, ja keräsi huomattavan lintukokoelman, josta hän kirjoitti kuvauksen "Journal für Ornithologie"-lehteen 1909. Vuosina 1908 ja 1909 hän vietti joitakin kuukausia Punaisenmeren rannikolla Eritreassa ja Etiopiassa ja 1912 Siinaissa, jonka jälkeen hän kävi Algeriassa, missä tapasi ornitologit Ernst Hartertin ja Walter Rothschildin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen von Zedlitz muutti Ruotsiin, missä hän asui loppuelämänsä ajan.
Von Zedlitz liittyi Saksan lintutieteelliseen yhdistykseen 1907 ja toimi jonkin aikaa yhdistyksen varapuheenjohtajana. Hän kuvaili ja nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa afrikankalliopääskyn alalajin "pusilla".
Ennen kuolemaansa hän lahjoitti 7 000 nahan lintukokoelmansa Tukholman museoon.
Sean Faris

Sean Hardy Faris (s. 25. maaliskuuta 1982 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.
Elämä ja ura.
Lapsuus ja nuoruus.
Faris syntyi Houstonissa, Texasissa. 12-vuotiaana hän muutti äitinsä kanssa Ohiossa sijaitsevaan Parmaan ennen vanhempiensa avioeroa. Hän opiskeli Padua Franciscan High Schoolissa ja valmistui maaliskuussa 2000. High schoolissa ollessaan Faris harrasti monia eri urheilulajeja kuten jalkapalloa, amerikkalaista jalkapalloa, baseballia, koripalloa ja lyhyen ajan myös uintia. Faris ei kuitenkaan tuntenut opiskelun olevan häntä varten.
Ura.
Sean Faris päätti ruveta näyttelijäksi ollessaan 17-vuotias. Hän aloitti uransa Clevelandissa, jossa hän opiskeli paikallisessa malli- ja elokuvakoulussa. Faris kilpaili myös kansainvälisessä miesmallikilpailussa. Pian valmistumisensa jälkeen Faris muutti parhaan ystävänsä kanssa Los Angelesiin ja alkoi saada useita rooleja elokuvista ja televisiosta. Hänen debyyttinsä oli pieni sivurooli Michael Bayn menestyselokuvassa "Pearl Harbor" (2001).
Faris on näytellyt suurempia rooleja elokuvissa, kuten "Sleepover" (2004), "Never Back Down" (2008) ja "Stash House" (2012). Hän esiintyi parissa lyhytikäisessä tv-sarjassa ja sai sen jälkeen sivuroolit mm. sarjoista "Vampyyripäiväkirjat" ja "Valehtelevat viettelijät".
Edward Charles Stuart Baker

Edward Charles Stuart Baker (1864 – 16. huhtikuuta 1944) oli brittiläinen lintutieteilijä ja poliisi.
Baker opiskeli Trinity Collegessa Stratford-upon-Avonissa. Vuonna 1883 hän seurasi isäänsä Intian poliisilaitokseen. Hän vietti suurimman osan työurastaan Intiassa Assamin poliisivoimissa. Vuonna 1911 hän palasi Englantiin, missä hän sai poliisipäällikön viran Lontoossa ("Port of London Police"). Tässä virassa hän pysyi, kunnes jäi eläkkeelle 1925.
Baker oli erinomainen tenniksenpelaaja ja suurriistanmetsästäjä. Hän menetti vasemman kätensä leopardille Assamissa, joutui gaurin viskomaksi ja intiansarvikuonon tallaamaksi.
Vapaa-aikanaan Baker tutki ja keräsi Intian lintuja. Käet olivat hänen intohimonsa. Hän keräsi lähes 50 000 intialaisen linnun munaa, jotka hän lahjoitti British Museumille. Hän vietti museossa pitkiä aikoja, tutkien ja järjestäen munakokoelmia Intiasta ja Thaimaasta. Baker toimi myös hallituksen asettamissa lintujensuojelukomiteoissa ja oli British Ornithologists' Unionin (BOU) kunniasihteeri ja lahjoittaja 1913–1936.
Baker nimesi linnuista muun muassa aasiankalliopääskyn alalajin "sintaungensis". Walter Rothschild nimesi ruskotöyhtöjuhinan ("Yuhina bakeri") hänen kunniakseen.
Kummitussammakko

Kummitussammakko ("Heleophryne natalensis") on sammakkolaji. Sitä tavataan Lesothossa, Swazimaassa ja Etelä-Afrikassa. Sen elinympäristöä ovat vuoristometsät ja ruohikot. Se kutee jokiin, jotka eivät kuivu kuivalla kaudellakaan, sillä nuijapään kehitys aikuiseksi kestää kaksi vuotta.
Kummitussammakko on noin kuusi senttiä pitkä ja mustavalkokirjava. Sen varpaiden päissä on isot tarttumakiekot, joiden avulla se kiipeilee kivillä.
Adeodato Giovanni Piazza

Adeodato Giovanni Piazza (30. syyskuuta 1884 – 30. marraskuuta 1957) oli italialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 19. joulukuuta 1908 ja piispaksi 24. helmikuuta 1930. Hän kuului paljasjalkaisten karmeliittojen sääntökuntaan.
Piazza toimi Beneventon arkkipiispana vuosina 1930–1935 ja sitten Venetsian patriarkkana 1935–1948. Hänestä tuli kardinaali 13. joulukuuta 1937. Hän oli aluksi kardinaalipappi, sitten vuodesta 1949 kardinaalipiispa. Hän oli myös Piispainkongregaation sihteerinä vuodesta 1948 kuolemaansa.
Piazza osallistui vuonna 1939 järjestettyyn konklaaviin, jossa valittiin uudeksi paaviksi Pius XII.
Neil Jordan

Neil Patrick Jordan (s. 25. helmikuuta 1950 Sligon kreivikunta, Irlanti) on irlantilainen elokuvantekijä ja kirjailija.
Jordan on opiskellut Irlannin historiaa ja englantilaista kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen työnsä elokuvien parissa oli käsikirjoituskonsulttina John Boormanin elokuvassa "Excalibur – sankarin miekka". Hänen ensimmäinen oma elokuvansa "Angel" sai ensi-iltansa 1982. 
Saatuaan kuuluisuutta ensimmäisillä teoksillaan Jordan siirtyi ohjaamaan Hollywoodiin, jossa hän ohjasi elokuvat "Haamuhotelli" ja "Emme ole enkeleitä", joista kumpikaan ei menestynyt. Hän palasi kotimaahansa ohjaamaan "The Crying Gamen". Se sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1992 ja voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin. Hän palasi jälleen Yhdysvaltoihin ja ohjasi Anne Ricen kirjaan perustuvan elokuvan "Veren vangit".
Jordan on myös kirjoittanut useita kirjoja. Hän sai The Guardian -lehden parhaan kaunokirjallisen teoksen palkinnon novellikokoelmastaan "Night in Tunisia" vuonna 1978.
Kōrli Stalte

Kōrli (Karl) Stalte (1870–1947) oli Mazirbessä syntynyt liiviläinen runoilija, kääntäjä ja toimittaja. Hän on ehkä tunnetuimpia liiviläisyyden esitaistelijoita. Hän toimi Mazirben kirkon lukkarina mutta julkaisi sen ohella useita liivinkielisiä runoja (runokokoelma "Livõd Lolõd"), kirjoitti liiviläisten kansallislaulun sanat sekä käänsi Uuden testamentin (Ūž testament) liiviksi. Hän osallistui myös tähän mennessä suurimman liivin kielen sanakirjan ("Livisches Worterbuch mit Grammatischer Einleitung", 1938) tekemiseen yhdessä Lauri Kettusen kanssa. Hän toimi myös Līvli-lehden päätoimittajana vuosina 1932–1939.
Koska Stalten vaimo oli baltiansaksalainen, hän lähti yhdessä tämän kanssa Saksaan Hitlerin baltiansaksalaisten evakuoimismääräyksen jälkeen vuonna 1939. Kōrli Stalte kuoli Saksassa vuonna 1947. Stalten tytär Margareta Stalte sävelsi liiviläistä musiikkia ja käytti monissa teoksissaan isänsä runoja sanoituksina. Nykyajan liiviläisiin kulttuurihenkilöihin lukeutuva Julgī Stalte kuuluu Kōrli Stalten kanssa samaan sukuun.
Technology Fast 50

Deloitte Technology Fast 50 on vuosittain järjestettävä kilpailu, joka listaa 50 nopeimmin kasvanutta yritystä. Suomessa kilpailu alkoi vuonna 2005. Vastaava globaali kilpailu järjestetään nimellä Deloitte Fast 500. 
Kilpailuun voivat osallistua kaikki suomalaiset teknologiayritykset, joilla on tilinpäätös vähintään viiden vuoden ajalta. Ensimmäisen vuoden liikevaihdon on oltava vähintään 50 000 euroa ja viimeisen vähintään 800 000 euroa. Kilpailun järjestää Deloitte yhteistyössä Suomen pääomasijoitusyhdistyksen kanssa.
Frederic Moore

Frederic Moore (13. toukokuuta 1830 Lontoo–10. toukokuuta 1907 Lontoo) oli brittiläinen hyönteistieteilijä ja lintutieteilijä.
Moore toimi apulaiskuraattorina, Thomas Horsfieldin apulaisena, Itä-Intian komppanian museossa Lontoossa aina vuoteen 1879 saakka, jolloin museo lakkautettiin.
Moore kirjoitti 12-osaisen teoksen Intian päiväperhosista "Lepidoptera indica" (1890–1913). Mooren kuoleman jälkeen teossarjan viimeisteli Charles Swinhoe. Moore nimesi lukuisia perhoslajeja.
Moore oli "Linnean Society of London"in ja "Entomological Society of London"in jäsen sekä "Entomological Society of Stettin"in ja "Entomological Society of the Netherlands"in kirjeenvaihtajajäsen.
Moore nimesi linnuista, yhdessä Horsfieldin kanssa, muun muassa räystäspääskyjen suvun "Delichon" ja tamariskipyrstötiaisen ("Aegithalos leucogenys").
Liiviläisten ystävät

Liiviläisten ystävät ry on liiviläisten ystävyysseura. Järjestö perustettiin vuonna 1998 Mazirbessä. Perustamiskokoukseen osallistui yhteensä 48 henkilöä, jotka olivat lähinnä suomalaisia, virolaisia ja latvialaisia, mutta myös muutama saksalainen ja norjalainen. Liiton jäsenet ovat lähinnä liivin kielen tutkijoita tai harrastajia. Järjestön tarkoituksena on edistää liiviläistä kulttuuria Latviassa ja ulkomailla. Järjestön puheenjohtajana on toiminut Tiit-Rein Viitso, joka oli Tarton yliopiston professori. Lisäksi järjestöllä on edustajat Latviassa ja Virossa.
Jean-Julien Weber

Jean-Julien Weber (13. helmikuuta 1888 – 13. helmikuuta 1981) oli Saint Sulpicen pappien yhteisön eli sulpisiaanien ranskalainen pappi, joka toimi Strasbourgin katolisena piispana vuosina 1945–1966. Vaikka Strasbourgista tuli arkkihiippakunta vasta vuonna 1988, sai Weber henkilökohtaisesti arkkipiispan arvon jo vuonna 1962.
Weber sai vihkimyksensä papiksi 29. kesäkuuta 1912 ja piispaksi 29. kesäkuuta 1945.
Ripa ruostuu

Ripa ruostuu on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Sam Huber ja Mari Vainio. Elokuvan ovat tuottaneet Klaus Heydemann ja Aki Kaurismäki. Käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastaa Christian Lindblad. Elokuva on mustavalkoinen.
Elokuvan englanninkielinen nimi on "Ripa Hits The Skids" ja saksankielinen "Der Höllenflug". Elokuva julkaistiin DVD-tallenteena vuonna 2021. 
Elokuva kertoo Ripasta, nuoresta elokuvaohjaajasta, jonka elämä näyttää menevän jatkuvasti enemmän ja enemmän alamäkeen. Velkaantunut ja alkoholisoitunut Ripa tapaa kauniin nuoren naisen, Tiinan, jonka kanssa alkaa seurustella, mutta parisuhde on täynnä ongelmia, eivätkä niskaan hengittävät verokarhut ja poliisit juuri vaikeata arkea helpota.
Antonio Caggiano

Antonio Caggiano (30. tammikuuta 1889 – 23. lokakuuta 1979) oli argentiinalainen katolinen kirkonmies. Hän toimi Rosarion piispana vuosina 1934–1959 ja Buenos Airesin arkkipiispana 1959–1975. Hän sai pappisvihkimyksensä 23. maaliskuuta 1912 ja oli kardinaalina vuodesta 1946. 
Caggiano oli myös Argentiinan armeijan piispa. Hän osallistui vuosien 1958 ja 1963 konklaaveihin, mutta vuonna 1978 ikä esti äänestämisen.
Mirko Celestino

Mirko Celestino (s. 19. maaliskuuta 1974 Albenga, Italia) on italialainen pyöräilijä. Hän kilpaili maantiepyöräilyssä ammattilaisena 1996–2007 ollen parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa.
Celestino voitti pyöräilyn monumentteihin kuuluvan Lombardian ympäriajon vuonna 1999 ennen Danilo Di Lucaa ja Eddy Mazzolenia. Hän voitti samana vuonna myös maailmancupiin kuuluneen HEW Cyclassicsin. Perinteisen Milano–Torino-ajon hän voitti vuosina 2001 ja 2003.
Maantiepyöräilyuransa jälkeen Celestino on kilpaillut maastopyöräilyssä. Hän saavutti maratonmatkalla MM- ja EM-hopeaa 2010.
Alle 23-v. maantieajon EM-kilpailu, kultaa
Coppa Placci, toinen
Italian ympäriajo, 11. etapilla kolmas
Milano–San Remo, kuudes
Giro dell'Emilia, voitto
Regio Tour, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Giro del Lazio, toinen
Coppa Placci, toinen
Pariisi–Bryssel, toinen
E3 Prijs Vlaanderen, kolmas
Lombardian ympäriajo, voitto
HEW Cyclassics, voitto
Coppa Placci, voitto
Giro del Lazio, kolmas
Giro dell'Emilia, kolmas
Tre Valli Varesine, voitto
Milano–Torino, voitto
Trofeo Laigueglia, voitto
Brixia Tour, 2B-etapin voitto
Liège–Bastogne–Liège, neljäs
Milano–Torino, voitto
Settimana internazionale di Coppi e Bartali, kokonaiskilpailun voitto
Milano–San Remo, toinen
Giro del Lazio, toinen
HEW Cyclassics, viides
Maailmancup, seitsemäs
Settimana internazionale di Coppi e Bartali, 2. etapin voitto
Maailmancup, yhdeksäs
Milano–Torino, toinen
Amstel Gold Race, kolmas
Giro dell'Emilia, kolmas
Liège–Bastogne–Liège, kahdeksas
Milano–Torino, kolmas
Clásica de San Sebastián, kuudes
Norman Thomas Gilroy

Norman Thomas Gilroy KBE (22. tammikuuta 1896 – 21. lokakuuta 1977) oli australialainen kirkonmies. Hän sai katolisen vihkimyksensä papiksi 24. joulukuuta 1923 ja piispaksi 17. maaliskuuta 1935. Hän toimi Sydneyn arkkipiispana vuosina 1940–1971 ja oli kardinaali vuodesta 1946. 
Gilroy osallistui konklaaveihin 1958 ja 1963. Hänet valittiin vuoden australialaiseksi 1970.
Daniel Mannix

Daniel Mannix (4. maaliskuuta 1864 Charleville – 6. marraskuuta 1963) oli irlantilaissyntyinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Cloynen hiippakuntaan William Joseph Walsh 9. kesäkuuta 1890. Hänet nimitettiin Melbournen koadjuuttoriarkkipiispaksi Australiaan sekä Pharsaluksen titulaariarkkipiispaksi 1. heinäkuuta 1912, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michael Logue, jota avustivat Robert Browne ja Michael Fogarty.
Vuonna 1916 Mannix ryhtyi vastustamaan Australian osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan. Hänellä oli merkittävä rooli pakollisen asevelvollisuuden kumoamisessa.
Mannixista tuli 6. toukokuuta 1917 Melbournen arkkipiispa. Vuodesta 1917 lähtien hän toimi lisäksi Australian sotilaspiispana. Hän kuoli 99-vuotiaana virassa.
Ariman lasitehdas

Ariman lasitehdas toimi Pusulan Arimaalla Uudellamaalla vuosina 1864–1918. Tehdas sijaitsi silloisen Pusulan kappelin Hyrkkölän kylässä Arimaa-järven rannalla Pusulan runsasmetsäisessä pohjoisosassa. Nykyään kulmakunnan ja tehtaan ympärille muodostuneen kartanon nimestä käytetään yleensä muotoa "Arimaa". 
Lasitehdas ja kartano.
Tehtaan historia alkoi vuonna 1857, kun Pusulan Hyrkkölän kylän Klemelän talon omistaja liikekumppaneineen anoi privilegiota lasitehtaan perustamiselle. Toiminta käynnistyi kuitenkin vasta vuonna 1864. Vuonna 1866 tehdas joutui konkurssiin ja sen osti Kiikalan Johannislundin lasitehtaan omistajan Sofia Alftanin poika Alfons Alftan. Samana vuonna Sofia Alftan menetti konkursissa Johannislundin ja Inkereen lasitehtaat, ja lasinpuhallus Inkereessä keskeytyi ja Johannislundkin oli vaikeuksissa. Arimalle tämä merkitsi tilaa markkinoilla. Alftan vaurastuikin niin, että saattoi 1870-luvulla laajentaa Ariman kartanoksi ostamalla vielä Hyrkkölän kylän Kollin ja Haikon perintötilat. 
Kun Johannislundin uusikin omistaja Karl Wilhelm von Torcken joutui vaikeuksiin, Alftan osti puolet Johannislundista ja myi sitten osuutensa takaisin voitolla. Vuonna 1893 Alftan luovutti Ariman lasitehtaan hoidon tehtaan konttoristille ja tulevalle vävylleen Karl Taxellille. Taxellista tuli tehtaan omistaja vuonna 1899. Alftanin omistukseen jäivät kalkkiuuni ja Patakosken saha Somerniemen Härjänojalla sekä Knuutilan tila Pusulan kirkonkylässä, jonka Alftan nimesi uudestaan Sohlbackaksi. Taxellin aikana tuotanto laajeni ja pullolasin tuotanto kasvoi, mutta ensimmäinen maailmansota aiheutti menekkivaikeuksia ja myös tehtaan tuotantomenetelmät alkoivat käydä vanhanaikaisiksi puoliautomaattisten pullokoneiden alkaessa yleistyä muualla. Vuonna 1918 tehdas lopetettiin Taxellin ja Oy Riihimäen lasin tekemän sopimuksen perusteella ja lasihytti ja kaikki uunit purettiin. Ariman kartanon Taxell myi paikalliselle maanviljelijälle ja metsät Fiskars-yhtiölle.
Kuten Johannislundissakin, Ariman lasitehtaalle perustettiin oma kansakoulu. Se aloitti toimintansa vuonna 1889 Alfons Alftanin aikana. Tehtaan lakattua myös koulun toiminta loppui.
Lasitehtaan jälkeen.
Lasitehdasvaiheen jälkeen Arimaan kartano jatkoi maanviljelystilana. 1930-luvulla sen omistajaksi tuli Yrjö Härmälä. Hänen aikanaan entinen koulu oli ainakin hetken aikaa nuorisoseurantalona.
Kirjailija Helvi Hämäläinen vietti kesiään Arimaalla kahteen otteeseen 1920- ja 1930-luvulla. Kesinä 1935–1936 hän kirjoitti siellä romaaninsa "Katuojan vettä". Hämäläinen myös keräsi itselleen kokoelman Ariman lasitehtaan lasiesineitä. Hänen kuolemansa jälkeen kokoelma lahjoitettiin Suomen Kansallismuseolle.
Aiheesta muualla.
Nokia 5310

Nokia 5310 XpressMusic on Nokian valmistama matkapuhelin. Se on tarkoitettu lähinnä musiikin kuuntelijoille. Nokia 5310 XpressMusic julkaistiin vuoden 2007 elokuussa. Markkinoille puhelin tuli saman vuoden lokakuussa. 
Ominaisuudet.
Nokia 5310 XpressMusic on 9,9 millimetriä paksu. Puhelimessa on musiikkisoitin, joka tukee MP3-, MP4-, AAC-, eAAc+- ja WMA-tiedostomuotoja, radiosovellus, taajuuskorjain sekä ääninauhuri. Lisäksi kännykässä on muun muassa kahden megapikselin kamera, Yahoo! Go -viihdepalvelu, Opera Mini -selain sekä pelejä.
Joseph Charbonneau

Joseph Charbonneau (31. heinäkuuta 1892 – 19. marraskuuta 1959) oli kanadalainen pappi. Hän toimi Montréalin katolisena arkkipiispana vuosina 1940–1950. Seuraajaksi astui Paul-Émile Léger.
Charbonneau vihittiin papiksi 24. kesäkuuta 1916 ja piispaksi 15. elokuuta 1939.
Austrian Death Machine

Austrian Death Machine on Tim Lambesiksen perustama crossover thrash -yhtye, joka perustettiin As I Lay Dyingin sivuprojektiksi. Yhtyeen kappaleet parodisoivat Arnold Schwarzeneggerin elokuvia.
Yhtye jäi tauolle vuonna 2014 Lambesiksen saatua kuuden vuoden vankilatuomion vaimonsa palkkamurhan organisoinnin yrityksestä.
Houston Aeros

Houston Aeros oli AHL-liigassa pelannut yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki oli Houston, Texas. Seura oli Minnesota Wildin farmijoukkue.
Aeros perustettiin vuonna 1994 ja se pelasi aluksi IHL:ssä. Nimensä se sai aiemman, WHA:ssa 1970-luvulla pelanneen seuran mukaan. Aeros voitti IHL-vuosinaan sarjan mestaruuden Turner Cupin kerran, kaudella 1998–1999. Sen päävalmentajana toimi tuolloin sittemmin NHL:ssä valmentanut Dave Tippett. Kaudella 1995–1996, toisellaan IHL:ssä, Aeros isännöi sarjan tähdistöottelua.
Vuonna 2001, IHL:n toiminnan päätyttyä, Aeros siirtyi AHL:ään. Samalla siitä tuli NHL-seura Minnesota Wildin farmijoukkue. Aeros voitti myös AHL:n mestaruuden Calder Cupin kerran, kaudella 2002–2003. Lisäksi se pelasi loppuotteluissa kaudella 2010–2011, mutta hävisi tuolloin mestaruuden Binghamton Senatorsille. Vuoden 2011 Aeros-joukkueen päävalmentajana toimi samana vuonna Minnesota Wildin päävalmentajaksi siirtynyt Mike Yeo. Yeo oli Aerosin entinen pelaaja, vuoden 1999 IHL-mestarijoukkueen kapteeni.
19. huhtikuuta 2013 Minnesota Wild ilmoitti että Minnesota Sports and Entertainment ei päässyt yhteisymmärrykseen Aerosin kotihallin Toyota Centerin vuokrahinnasta ja tämän vuoksi Houston Aeros siirrettiin Des Moinesiin Iowaan. Samalla ilmoitettiin seuran uudeksi nimeksi Iowa Wild.
Aerosissa pelasi sen historian aikana yhteensä neljä suomalaista: Tony Virta, Mikko Koivu, Mikael Granlund ja Erik Haula. Osa Granlundin Aerosissa pelaamista otteluista ajoittui kauden 2012–2013 alkuun, jolloin NHL:ssä oli käynnissä työsulku.
Chris Hester

Christopher Dwayne ”Chris” Hester (s. 19. syyskuuta 1979) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Takamiehenä pelannut Hester oli kilpaurallaan 192 cm pitkä.
Pelaajaura.
Hester pelasi kaudet 2001–2002 ja 2002–2003 NCAA-koripallosarjassa Eastern Washington Eagles -joukkueessa. Jälkimmäisellä kaudella Hesterin pistekeskiarvo sarjassa oli 13,9 ja levypallokeskiarvo 4,8. Yliopistouransa jälkeen Hester loukkasi vakavasti polvensa, ja hänen koripalloilijanuransa oli vaakalaudalla. Kahden välivuoden jälkeen hän pystyi kuitenkin jatkamaan uraansa ja siirtyi kaudeksi 2005–2006 Saksan 2. Bundesliigassa pelanneen SG Braunschweigin joukkueeseen. Hester teki ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan keskimäärin 19,6 pistettä ja 4,6 levypalloa ottelua kohden.
Kaudeksi 2006–2007 Hester siirtyi Korisliigassa pelaavaan Porvoon Tarmoon. Hän teki pelaamissaan 43 runkosarjan ottelussa keskimäärin 18,0 pistettä, mikä riitti sarjan korintekijätilastossa yhdeksännelle sijalle. Tarmo selviytyi runkosarjan päätteeksi pudotuspeleihin, joissa Hester teki kolmessa pelaamassaan ottelussa keskimäärin 14,0 pistettä ja otti 6,7 levypalloa. Kauden 2007–2008 puolivälin tienoilla hänet kiinnitettiin Korisliiga-kauden heikosti aloittaneen Team Componentan joukkueeseen. Hester teki runkosarjan aikana koreja 22,3 pisteen keskiarvolla, jolla hän sijoittui liigan pistetilastossa jaetulle toiselle sijalle. Kauden 2008–2009 alkupuolella Hester siirtyi Tampereen Pyrintöön korvaamaan joukkueesta erotetun Kevin Smithin. Hester pelasi Pyrinnössä kahden kauden ajan saavuttaen ensimmäisellä kaudella SM-pronssia ja cup-hopeaa. Kaudella 2009–2010 Hester voitti Pyrinnössä Suomen mestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Hester siirtyi Kauhajoen Karhuun, jossa hän loukkaantui toisessa ottelussaan. Akillesjännevamman vuoksi Hester ei kyennyt pelaamaan koko kaudella, ja Kauhajoki hankki hänen korvaajakseen Walter Baxleyn. Kaudeksi 2012–2013 Hester teki sopimuksen kouvolalaisen Kouvojen kanssa.
Predator of the Empire

Predator of the Empire on ruotsalaisen power metal -yhtye Steel Attackin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 15. huhtikuuta 2003 ja julkaisijana toimi Arise Records.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Steel Attack ja sanoittanut Steel Attack ja Ronny Bengtsson.
Trifenyylifosfiini

Trifenyylifosfiini eli trifenyylifosfori (C18H15P) on yleisesti käytetty orgaaninen fosforiyhdiste. Ainetta käytetään laajasti orgaanisten ja organometalliyhdisteiden synteesissä. Trifenyylifosfiini kirjoitetaan yleisesti lyhennettynä muotoon PPh3 tai Ph3P. Huoneenlämpötilassa trifenyylifosfiinin on veteen liukenemattomia värittömiä kiteitä. Trifenyylifosfiini voidaan liuottaa poolittomiin liuottimiin kuten bensiiniin tai dietyylieetteriin. Trifenyylifosfiinin metallijohdannaisia käytetään usein katalyytteinä.
Reaktioita.
Trifenyylifosfiinin hapettuminen.
Trifenyylifosfiini reagoi hitaasti ilmassa muodostaen trifenyylifosfiinioksidia
2 PPh3 + O2 → 2 OPPh3
Yksi tapa hapettaa trifenyylifosfiinia on myös sen reaktio orgaanisten peroksidien kanssa.
PPh3 + RO2H → OPPh3 + ROH
Staudinger-reaktio.
Staudinger-reaktiossa atsideista tehdään amiineja usean katalyytin avulla. Trifenyylifosfiini muodostaa atsidin kanssa fosfatsidin, jonka menettäessä typpimolekyyli syntyy iminofosforaani. Iminofosforaaniin lisättäessä vettä se hajoaa muodostaen amiinin.
PPh3 + PhN3 → PhNPPh3 + N2
PPh3 + RN3 + H2O → OPPh3 + N2 + RNH2
Appel-reaktio.
Appel-reaktiossa trifenyylifosfiini hapettuu ensin trifenyylifosfiinioksidiksi, joka katalysoi alkoholin reaktiota alkyylihalidiksi yleensä bromidiksi tai kloridiksi.
PPh3 + CBr4 + RCH2OH → OPPh3 + RCH2Br + HCBr3
Turvallisuus.
Trifenyylifosfiini ärsyttää hengitysteitä ja silmiä. Aine on palavaa ja voi muodostaa myrkyllisiä palokaasuja kuten fosfiinia sekä fosforin oksideja.
Aarniluppo

 
Aarniluppo ("Bryoria nadvornikiana") on tummaluppojen sukuun kuuluva pensasjäkälä.
Ulkonäkö.
Aarniluppo on kooltaan pienehkö, sillä vain ani harvoin sen sekovarsi kasvaa yli 10 senttimetrin pituuteen. Jäkälän rangat ovat ohuita ja suhteellisen niukasti haarovia. Yleensä kiinnittymiskohta on suppea. Päärangoilla on lyhyitä, teräväkärkisinä sivulla harittavia ohuita sivuhaaroja eli fibrillejä. Jäkälän väri on yleensä himmeän vaalean- tai harmaanruskea. Muistuttaa ulkonäöltään harmaaluppoa
Aarnilupon jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy barbatolihappoa (C18H14O10) ja alektoriaalihappoa (C18H16O9), joskus atranoriinia (C19H18O8) ja soraaleissa fumaariprotoketraarihappoa (C22H16O12).
Levinneisyys ja elinympäristö.
Laji on epifyytti, se suosii avoimia, valoisia männiköitä sekä suo- ja kalliometsiä. Se on erityisen arka ilmansaasteille. Suomessa laji elää vain Etelä- ja Keski-Suomen vanhoissa luonnonmetsissä. Lapissa niitä ei tavata. Suomessa laji luokitellaan silmälläpidettäväksi. Maailman kokonaislevinneisyydeltään se on boreaalinen.
The Edge of Love

The Edge of Love on vuonna 2008 julkaistu John Mayburyn ohjaama elokuva. Se kertoo kuuluisasta walesilaisesta runoilijasta Dylan Thomasista (Rhys), tämän vaimosta Caitlin MacNamarasta (Miller) sekä heidän ystäväpariskunnastaan Killickeistä (Knightley ja Murphy).
Tarina.
Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumiin. Toisen maailmansodan aikaisessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa Vera Phillips tapaa uudelleen ensirakkaansa, walesilaisen runoilijan Dylan Thomasin. Molempien tunteet heräävät, vaikka Thomas on jo naimisissa. Kilvasta huolimatta Thomasin vaimosta Caitlin MacNamarasta ja Phillipsistä tulee ystävykset. 
Ystävyyteen tulee säröjä, kun Philips nai sotilas William Killickin. Thomas käy mustasukkaiseksi tulokkaalle, minkä MacNamara huomaa. Killick määrätään kuitenkin pian ulkomaille ja trio muuttaa Walesiin maaseudulle. Siellä Phillipsin tunteet Thomasin kohtaan voimistuvat. Lopulta sodan raunioittama Killick palaa sodasta.
Annika Urvikko

Annika Urvikko (s. 17. marraskuuta 1990 Tampere) on suomalainen telinevoimistelija, joka edustaa Tampereen Voimistelijoita.
Urvikko aloitti voimisteluharrastuksen vuonna 1997. Hän nousi juniorien maajoukkueeseen vuonna 2004 ja A-maajoukkueeseen vuotta myöhemmin. Hänen valmentajansa ovat venäläinen Igor Tšerepov ja Riitta Taipale. Urvikon koreografiat tekee Maiju Missokia. 
Maailmancupin osakilpailujen palkintokorokkeelle Urvikko on noussut viidesti, minkä lisäksi hän on yltänyt useasti kahdeksan parhaan voimistelijan loppukilpailuihin. Kansainvälisissä arvokisoissa Urvikon paras sijoitus on 20. sija neliottelussa Birminghamin EM-kilpailuista 2010 ja hypyssä Berliinin EM-kilpailuista 2011. Århusin MM-kisoissa 2006 hän oli mukana 26:nneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa. Vuoden 2011 kesäuniversiadeissa hän oli hypyn karsinnassa kuudes ja neliottelun karsinnassa 17:s, mutta vetäytyi loppukilpailuista loukkaantumisen takia.
Oltuaan paras suomalaisnainen vuoden 2011 MM-kilpailuissa Urvikko saavutti ainoana suomalaisena jatkokarsintapaikan Lontoon kesäolympialaisiin. Jatkokarsintakilpailusta hän saavutti henkilökohtaisen olympiapaikan. Ennen Urvikkoa suomalaisista telinevoimistelijoista viimeisin olympiatasolla kilpaillut on Mauno Nissinen, joka voimisteli Münchenissä 1972. Suomalaisia naistelinevoimistelijoita puolestaan kilpaili edellisen kerran kesäolympialaisissa Tokiossa 1964. Urvikko sai naisten neliottelun karsinnassa 48,815 pistettä, mikä ei riittänyt finaalipaikkaan.
Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Urvikko on voittanut kolme kultaa, yhden hopean ja kolme pronssia. Pohjois-Euroopan mestaruuskisoista Urvikko on voittanut kaksi kultaa, kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Urvikon isoisän isä, painija Vihtori Urvikko osallistui Tukholman vuoden 1912 kesäolympialaisiin. Annika Urvikon isä Jouko Urvikko pelasi jääkiekkoa kansallisella pääsarjatasolla, ja tämän isä pelasi jalkapalloa.
Urvikko opiskelee liikuntapedagogiikkaa Jyväskylässä.
Arvokisat ja saavutukset.
SM-kilpailut.
Yhteensä 27 SM-mitalia, joista 17 kultaa, kahdeksan hopeaa ja kaksi pronssia. Lisäksi viisi joukkue-SM -kilpailujen kultamitalia.
Enocellin tehdas

Enocellin tehdas eli Enocell on Stora Enso -konserniin kuuluva sulfaattisellutehdas Uimaharjussa Pohjois-Karjalassa. Tehdas on perustettu vuonna 1967 osittain korvaamaan paikkakunnalta vuonna 1952 lopetettua Kaltimon pahvitehdasta. Tehtaan kapasiteetti on 630 000 t/a koivu- ja mäntysellua. Henkilökuntaa tehtaalla on 160. Tehtaalla on kaksi kuitulinjaa kuivauskoneineen. Havupuusta valmistetaan valkaistua sellua, ja koivusta liukosellua. Liukosellusta valmistetaan tekstiilejä ja erikoistuotteita ja sen kysyntä on kasvussa.
Historiaa.
Uimaharjun sellutehtaan suunnittelu aloitettiin 1962 ja rakentaminen syksyllä 1963. Pieni tehdas oli 1980-luvulla lakkautusuhan alla, kunnes 1988 syntyi päätös suomalais-neuvostoliittolaisen sellutehtaan perustamisesta Uimaharjuun ja samalla tehtaan laajentamisesta käyttämään rajan takaa tuotavaa koivupuuta. Vuonna 1990 aloitti toimintansa Ladenso-niminen yhteisyritys puunhankintaa varten. Uimaharjun sellutehtaan omistajaksi perustetun Enocell-yhteisyrityksen oli tarkoitus olla 80-prosenttisesti Enso-Gutzeitin ja 20-prosenttisesti venäläisten omistama, mutta käytännössä venäläisosuus jäi pienemmäksi. Uudistettu tehdas käynnistyi marraskuussa 1992 kun Neuvostoliitto oli jo hajonnut.
Neuvostoliiton ajan loputtua puun tuonti Venäjältä Suomeen kasvoi nopeasti, niin että tehtaita myös Imatralla, Lappeenrannassa, Joutsenossa ja Kymenlaaksossa kyettiin laajentamaan venäläispuun turvin. 2000-vuosikymmenen lopulla Venäjä asetti puuntuonnille kuitenkin uusia tulleja, jotka vaikeuttivat Enocellinkin toimintaa.
Tehtaan kuivauskoneet.
Tehtaan vieressä toimii Stora Enson Uimaharjun saha.
Tehtaan voimalaitos.
Stora Enso omistaa kuorikattilan ja sähköntuotantolaitteet. Voimalaitos, jonka alun perin rakennutti ja omisti Imatran voima Oy, tuottaa prosessihöyryä noin 750 GWh/a Enocell Oy:n sellutehtaalle ja sähköä noin 700 GWh/a. Kuorikattila on leijukerroskattila, jonka tuottamaa höyryä johdetaan turbiiniin sähköteho 106 MW. Ylimäärä sähköstä (noin 40 %) toimitetaan valtakunnan sähköverkkoon. Sähköstä noin 97 % tuotetaan biopolttoaineilla. Saha ostaa käyttämänsä lämmön ja sähkön sellutehtaalta. Turbiinilaitos hyödyntää myös Enocell Oy:n soodakattilan höyryä sähkön tuotantoon 364 MW, jonka jälkeen sitä käytetään edelleen teollisuushöyrynä. Kuorikattilan teollisuushöyry otetaan turbiinin väliotosta. Savukaasut puhdistetaan kaksikammioisella sähkösuodattimella ja johdetaan maanpinnasta 58,6 metriä korkeaan savupiippuun. Soodakattilan piippu on 92 metriä korkea. Sähkö jakaantuu 390 GWh omakäyttöön ja 170 GWh myydään valtakunnan verkkoon.
Uimaharjun tehdaspalokunta.
Tehdasalueella toimii myös vuonna 1966 perustettu Uimaharjun tehdaspalokunta, jolla on kaksi sammutusautoa (RPK341 ja RPK3412) ja kaksi miehistönkuljetusautoa (RPK347 ja RPK3472). 
Pohjois-Karjalan pelastuslaitos ja sairaanhoitopiiri ostavat Uimaharjun tehdaspalokunnalta apua sammutus- ja ensivastehtäviin. TPK osallistuu myös tehtaan ulkopuolisiin hälytyksiin.
Tony Lazzeri

Anthony Michael "Tony" Lazzeri (6. joulukuuta 1903 San Francisco – 6. elokuuta 1946 San Francisco) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (toinen pesämies). Hän pelasi Major League -tasolla vuosina 1926–1939. Hänen ammattilaisseuranaan oli pisimpään New York Yankees. 
Lazzeri kuului All-Star-kokoonpanoon vuonna 1933. Hän oli New York Yankeesin kanssa viisinkertainen World Series -mestari. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1991.
Lazzeri syntyi italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Hän sairasti epilepsiaa. Hän löytyi kuolleena kotoaan 42 vuoden ikäisenä.
Alan Faneca

Alan Joseph Faneca, Jr. (s. 7. joulukuuta 1976) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, jonka pelipaikka on sisempi hyökkäyksen linjamies. Hän sai NFL-varauksensa vuonna 1998 pelattuaan aiemmin yliopistotasolla Louisiana Statessa. Fanecan alkuperäinen NFL-seura oli vuoteen 2007 Pittsburgh Steelers. Kaudella 2008 hän pelasi New York Jetsin riveissä.
Faneca on pelannut Pro Bowlissa useaan otteeseen. Hän sairastaa epilepsiaa, joka alkoi aiheuttaa kohtauksia hänen ollessaan 15-vuotias.
Grover Cleveland Alexander

Grover Cleveland ”Old Pete” Alexander (26. helmikuuta 1887 – 4. marraskuuta 1950) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi Major League -tasolla vuosina 1911–1930 ja pääsi Baseball Hall of Fameen 1938. Ammattilaisseuroinaan hänellä olivat Philadelphia Phillies, Chicago Cubs ja St. Louis Cardinals. Hän kuuluu ns. "300:n voiton klubiin". 
Grover Cleveland Alexander oli epileptikko.
Samari Rolle

Samari Toure Rolle (s. 10. elokuuta 1976) on entinen yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän sai NFL-varauksensa vuonna 1998. Hänen ammattilaisseuroinaan olivat Tennessee Oilers/Titans ja Baltimore Ravens. Rolle kuului Pro Bowl -joukkueeseen vuonna 2000.
Yliopistotasolla Rolle pelasi Floridan valtionyliopistossa, ja hänet valittiin vuoden 1998 NFL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella, 46. pelaajana. Rolle ilmoitti 5. toukokuuta 2010 lopettavansa peliuransa niskavammojen takia.
Rolle sairastaa epilepsiaa.