tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raimo Hudd

Raimo Hudd (s. 17. kesäkuuta 1940) on vaasalainen jalkapalloilija, jonka ura kesti 1950-luvun lopulta aina 1970-luvun alkuun asti. Hänen kasvattajaseuransa oli Vaasan Palloseura. Jalkapallouransa jälkeen hän oli myös jalkapallovalmentajana.
Ura.
Hudd aloitti uransa Vaasan Palloseuran mestaruussarjajoukkueessa kaudella 1958, jolloin hän teki 10 SM-sarjapelissä neljä maalia VPS:n pudotessa kuitenkin Suomisarjaan. Se jälkeen Hudd pelasi VPS:n edustusjoukkueessa aina vuoteen 1970 asti. Mestaruussarjapelejä kertyi kaikkiaan 119 ja maaleja 14. VPS-kausia kertyi kaikkiaan 13, joista SM-sarjassa kuusi kautta. Kaudella 1971 Hudd pelasi vielä Suomensarjassa Närpes Kraftin joukkueessa.
Pelaajauransa jälkeen Hudd aloitti VPS:n valmentajana yhdessä Pekka Mäkelän kanssa kaudella 1973 joukkueen pelatessa uudessa I divisioonassa. Työesteiden vuoksi Hudd joutui luopumaan valmennustehtävistä yhden kauden jälkeen. Uudelleen Hudd palasi VPS:n valmentajaksi seuran pelatessa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla eli II divisioonassa. 
Pitkäaikaisena VPS:n toimijana niin pelaajana kuin valmentajana Hudd nimettiin vuonna 2013 seuran kunniajäseneksi.
Hudd on myöhemmin toiminut kuvataiteilijana.
Perhe.
Myös Huddin poika Jari Hudd on jalkapalloilija. Hänen pelasi urallaan 1980- ja 1990-luvuilla niin Ruotsin kuin Suomen pääsarjoissa.
Morhad Amdouni

Morhad Amdouni (21. tammikuuta 1988 Porto Vecchio, Korsika) on tunisialaistaustainen ranskalainen kestävyysjuoksija ja 10 000 metrin juoksun Euroopan-mestari.
Urheilu-ura.
Amdouni debytoi arvokisoissa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006 Pekingissä, mutta ei päässyt finaaleihin. Vuoden 2006 maastojuoksun EM-kilpailuissa Amdouni oli juniorisarjassa henkilökohtaisessa kilpailussa 12:s ja voitti joukkuekilpailussa pronssia. 
Vuoden 2007 maastojuoksun MM-kilpailuissa hän oli alle 20-vuotiaissa 38:s. Samana vuonna hän voitti kultaa 5 000 metrillä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Amdouni voitti myös juniorisarjassa sekä henkilökohtaisen että joukkuekilpailun maastojuoksun EM-kilpailuissa 2007.
Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2008 hän oli alle 23-vuotiaiden sarjassa henkilökohtaisessa kilpailussa 8:s ja voitti joukkuekilpailussa pronssia.
Hänet valittiin vuoden 2009 Yleisurheilun MM-kilpailuihin Berliiniin, mutta ei päässyt finaaliin 5 000 metrillä. Samana vuonna hän juoksi alle 23-vuotiaiden 3 000 metrin Euroopan ennätyksen 7.37,50.
Vuonna 2010 Amdouni saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitslinsa kun Ranskan joukkue voitti kultaa Maastojuoksun EM-kilpailuissa Albufeirassa Portugalissa. Samoissa kisoissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa 5:s.
Vuonna 2011 hän voitti toistamiseen Ranskan joukkueessa kultaa maastojuoksun EM-kilpailuissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 7:s.
Vuonna 2015 hän pääsi Pekingin MM-kilpailuissa 1 500 metrillä välieriin. Hän voitti myös hopeaa joukkuekilpailussa maastojuoksun EM-kilpailuissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 9:s.
Vuonna 2016 hän pääsi finaaliin yleisurheilun EM-kilpailuissa sekä 1 500 metrillä että 5 000 metrillä. Finaaleissa hän oli 1 500 metrillä 13:s ja 5 000 metrillä 5:s. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän oli joukkuekilpailussa 4:s ja henkilökohtaisessa kilpailussa 17:s.
Vuonna 2018 hän voitti kultaa Berliinin EM-kilpailuissa 10 000 metrillä ajalla 28.11,22. 5 000 metrillä hän sai pronssia ajalla 13.19,14.
Amdouni sijoittui kahdeksanneksi puolimaratonin MM-kilpailuissa 2020 Ranskan ennätysajalla 59.40. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli 10 000 metrillä kymmenes ja maratonilla seitsemästoista. 
Amdouni sijoittui vuoden 2022 Pariisin maratonilla kolmanneksi Ranskan ennätysajalla 2.05.22. Hän voitti samana vuonna maastojuoksun joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdestoista. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän keskeytti maratonin.
Muuta.
Amdouni syyllistyi epäurheilijamaiseen käytökseen Tokion 2020 olympialaisten maratonilla kaataessaan 27 kilometrin kohdalla sijainneella tankkauspisteellä vesijuomapulloja.
Alfred Nybom

Harald Alfred Nybom (29. toukokuuta 1879 Helsinki – 3. toukokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja.
Nybomin vanhemmat olivat pankinjohtaja Fredrik Kristian Jeremias Nybom (1838–1927) ja Aina Johanna Maria Baeckman (1851–1923). Hän tutustui valokuvaukseen kouluaikanaan Fotografiamatörklubbenin vuodenvaihteessa 1893–1894 järjestämillä kursseilla. Hän opiskeli valokuvausta Saksassa Münchenissä 1900–1903 ja Itävallassa Charlottenburgissa 1904–1905. Nybomin ottamat henkilökuvat saivat ensimmäisen palkinnon Ateneumissa 1903 järjestetyssä ensimmäisessä avoimessa valokuvanäyttelyssä. Alfred Nybomin leski Gunvor Nybom lahjoitti 11 Nybomin kuvateosta Suomen valokuvataiteen museolle museon perustamisvuonna 1969.
Nybom oli Kunst Atelier Wertheimin muotokuvavalokuvaamon johtajana Berliinissä 1906–1907 ja sen jälkeen vastaavissa tehtävissä Wienissä. Nybom palasi Suomeen 1908. Hän omisti Helsingissä P. J. Bögelundin valokuvatarvikeliikkeen 1908–1933, Polyfoton 1933–1939 ja Atelier Apollon vuodesta 1939 alkaen.
Alfred Nybom oli naimisissa vuodesta 1907 sveitsiläisen Eugenia Gallatin (1883–1971) kanssa ja toisen kerran vuodesta 1961 Gunvor Jakobssonin (1910-2004) kanssa.
Nokian Uutiset

Nokian Uutiset on suomalainen, Nokialla julkaistava Sanoma Media Finland Oy:n omistama paikallislehti, joka ilmestyy pääsääntöisesti kolme kertaa viikossa. Vuonna 2019 lehden päätoimittajana aloitti Leena Hirvonen. Hirvonen nimitettiin kesäkuussa 2021 Kainuun Sanomien päätoimittajaksi. Nokian Uutisten vt. päätoimittajana toimi Jaana Hyyryläinen, kunnes uusi päätoimittaja oli valittu. Uudeksi päätoimittajaksi valittu Minna Ohtamaa aloitti työnsä lokakuun alussa 2021.
Nokian Uutiset on ilmestynyt nykyisellä nimellään vuodesta 1939 alkaen. Lehden edeltäjä oli vuosina 1913–1939 Nokialla ilmestynyt Pirkkalan Uutiset. 
Nokian Uutiset kuului vuoden 2020 maaliskuuhun saakka Alma Media -konserniin. Sen omistaa maaliskuusta 2020 lähtien Sanoma.
Kaksoiselämä

Kaksoiselämä (, ”Yksi monista”; myös Двойная жизнь, "Dvoinaja žizn") on vuonna 1916 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman melodraaman pääosaa esittää Vera Holodnaja. Elokuva ei ole säilynyt.
Juoni.
Opiskelijatyttö Nataša Baryševa on rakastunut asuintoveriinsa Nikolaihin. Kerran Nataša kuulee naapurihuoneesta häntä koskevan kyynisen keskustelun, johon myös Nikolai osallistuu. Loukkaantunut Nataša muuttaa heti pois ja eristäytyy ihmisistä. Opiskelijatyttö Irina Verhovskaja huomaa Natašan ja saa hänet alistumaan tahtoonsa. He alkavat viettää paheellista elämää ihailijoiden ympäröiminä. Kerran Nataša tapaa hieman vanhemman Juri Aleksejevitš Vorontsovin, jonka hellä ja osaaottava käytös saa tytön ymmälleen. Nataša suostuu Jurin kosintaan, vaikka menneisyyden haamut herättävät epäilyksiä. Häiden jälkeen pari muuttaa maalle, ja Nataša tuntee vapautuneensa uuteen elämään. Silloin maatilalle saapuu Jurin veli Adrian, jonka Nataša on tuntenut entisessä elämässään. Menneisyyden kipeät muistot kohoavat jälleen Natašan mieleen ja hän tekee itsemurhan.
Tuotanto ja vastaanotto.
Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama "Kaksoiselämä" esittää prostituution melodramaattisena kertomuksena suurkaupungin miesten uhriksi ajautuvasta naisesta, joka on pohjimmiltaan viaton. Tällaisten elokuvien pääosia esittivät usein Vera Holodnajan kaltaiset kauniit ja viehättävät näyttelijät, joiden henkilöhahmoja katsoja kykeni säälimään heitä tuomitsematta. 
Uransa huipulla olleen Holodnajan Hanžonkoville "Kaksoiselämän" aikaan tehtailemat elokuvat eivät useinkaan olleet mitään mestariteoksia, mutta kuuluisa näyttelijä herätti silti suurta ihastusta katsojien keskuudessa. Elokuvatutkija Veniamin Višnevski kuvaa teosta ”latteaksi”.
Elokuva sai Suomen ensi-iltansa helsinkiläisessä Maxim-teatterissa marraskuussa 1916. Lehtimainoksessa vedottiin Holodnajan aikaisempiin menestyselokuviin "Taivaan tuli" ja "Rakkauden korkea veisu" ja todettiin näyttelijän nyt saavuttaneen ”taiteensa huippukohdan”: ”Tässä on hänen esityksensä suurta, ylevää ja tosi-inhimillistä”.
Sinchi Roca

Sinchi Roca oli toinen Sapa Inca, joka nousi valtaan noin vuonna 1230. Hän kuului Húrin dynastiaan.
Sinchin Rocan isä oli Manco Cápac ja äiti kuningatar Mama Ocllo (Mama Uqllu). Hänen lapsensa oli Lloque Yupanqui. 
Sinchi Roca on tunnettu Teuotihin tarinasta. Teuotihi oli inka-diplomaatti, joka lähetettiin läheiseen valtakuntaan antamaan tärkeää viestiä. Hänet kuitenkin tapettiin välittömästi saapuessaan. Sota päättyi Sinchin ratkaisevaan voittoon Mauedipin taistelussa. Vaikka inka-legendan mukaan tämä johti Cuzcon hallitsevuuteen ympäröivien laaksojen ympärillä.
Pirkkalan Uutiset

Pirkkalan Uutiset oli suomalainen Pirkkalan pitäjässä ja Pohjois-Pirkkalan kunnassa vuosina 1913–1938 kerran viikossa ilmestynyt paikallislehti. 
Lehden seuraajaksi tuli vuonna 1939 Nokian Uutiset.
Miltiádis Tentóglou

 
Miltiádis Tentóglou (, s. 18. maaliskuuta 1998 Grevená) on kreikkalainen pituushyppääjä ja lajin kaksinkertainen olympiavoittaja, ulkoratojen maailmanmestari, sisäratojen kaksinkertainen maailmanmestari sekä kolminkertainen ulko- ja sisäratojen Euroopan-mestari.
Urheilu-ura.
Tentóglou sijoittui viidenneksi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015 tuloksella 766 cm. Seuraavana vuonna hän saavutti hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bydgoszczissa Puolassa tuloksella 791 cm. Samana vuonna käydyissä Rio de Janeiron olympialaisissa Tentóglou oli pituushypyn karsinnassa 27:s tuloksella 764 cm, eikä näin ollen päässyt finaaliin.
Vuonna 2017 Tentóglou voitti Grosettossa italiassa käydyissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa tuloksella 807 cm. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli karsinnan 19:s tuloksella 779 cm. 
Vuonna 2018 Tentóglou oli 9:s maaliskuussa Birminghamissa järjestetyissä sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 782 cm. Saman vuoden elokuussa hän voitti pituushypyn Euroopan-mestaruuden Berliinissä tuloksella 825 cm. Tentóglou voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019 Kreikan halliennätystuloksella 838 cm. Hän voitti samana vuonna alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Gävlessä tuloksella 832 cm. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän oli kymmenes tuloksella 779 cm. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden jälleen Toruńissa 2021 tuloksella 835 cm. Tokion olympialaisissa 2021 Tentóglou voitti olympiakultaa tuloksella 841 cm. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Belgradissa 2022 Kreikan halliennätystuloksella 855 cm. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa tuloksella 832 cm häviten neljällä senttimetrillä hänet viimeisellä hyppykierroksella ohittaneelle Kiinan Wang Jiananille. Samana vuonna hän voitti Münchenin EM-kilpailuissa kultaa kisaennätyksellä 852 cm. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023 tuloksella 830. Hän voitti samana vuonna ulkoratojen maailmanmestaruuden Budapestissa viimeisen kierroksen hypyllään 852 cm. Ennen viimeistä hyppyään hän oli tasatuloksella 850 toisena Wayne Pinnockin jälkeen. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa 2024 tuloksella 822 ja ulkoratojen Euroopan-mestaruuden Roomassa ennätystuloksellaan 865. Hän voitti toisen olympiakultansa Pariisissa 2024 tuloksella 848.
Tentóglou voitti pituushypyn Kreikan-mestaruuden vuosina 2017–2019 ja 2021–2024 sekä sisäratojen Kreikan-mestaruuden vuosina 2019–2024.
Atikamekw (kieli)

Atikamekw () on Lounais-Quebecin atikamekw-kansan puhuma algilainen kieli. Sitä puhuvat lähes kaikki atikamekwit ja siten se on yksi vähiten uhanalaisista alkuperäisasukkaiden kielistä.
Äännerakenne.
Atikamekwin äännerakenne on seuraavanlainen:
Näytteitä.
Kwei - Hei
Ki miro matisin ia? - Voitko hyvin?
Awin ni kir? - Kuka olet?
Molto calmo

Molto calmo on italialaisen poplaulaja Neffan seitsemäs albumi, joka ilmestyi 18. kesäkuuta 2013.
Baldi’s Basics in Education and Learning

Baldi's Basics in Education and Learning (lyhyesti Baldi's Basics) on Micah McGonigalin kehittämä ja julkaisema selviytymiskauhupeli. Peli on julkaistu vuonna ennakkojulkaisuna.
Peli on ottanut vaikutteita "" -pelistä.
"Baldi's Basics" parodioi 1990-luvun opetuspelejä ja on tarkoituksellisesti ohjelmoitu huonosti. Pelin lopullisen version julkaisu on suunniteltu vuodelle 2019. Pelille on suunnitteilla jatko-osa.
Pelaaminen.
Pelaajan täytyy kerätä ystävänsä unohtamat kotitehtävät Baldin koulusta ja tämän jälkeen paeta rakennuksesta. Tehtäviä on yhteensä seitsemän, jonka aikana pelaaja saa ratkaistavakseen helppoja matematiikan yhtälöitä. Yhtälöistä viimeinen on aina mahdotonta ratkaista, ja vastatessaan väärin pelaaja suututtaa Baldia entisestään. Vain ensimmäisessä vihkossa kaikki kolme laskutoimitusta on mahdollisia ratkaista. Pelaajan täytyy edetä rakennuksessa tarkkaillen omaa hengästymistään juoksemisesta, sekä Baldin liikkeitä. Rakennuksessa on muitakin hahmoja jotka tavalla tai toisella estävät pelaajan etenemistä.
Pelaaja voi ostaa limonadiautomaateista soodaa, jolla estää hetkellisesti vihollisten pääsyn lähelle. Tämä voi myös lukita ovia lukoilla.
Camp Verde (Arizona)

Camp Verde on pikkukaupunki Yavapain piirikunnassa Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 11 239. Camp Verden pinta-ala on 111,7 neliökilometriä.
Gregorius Arctopolitanus

Gregorius (Grels) Arctopolitanus (22. huhtikuuta 1672 Pori – 10. huhtikuuta 1745 Lohja) oli suomalainen kirkkoherra ja runoilija.
Arctopolitanuksen vanhemmat olivat Ulvilan kirkkoherra Gabriel Arctopolitanus (k. 1682) ja Kristina Udnie. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1686 tai 1687 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1697.
Arctopolitanus oli eversti Liewenin rakuunoiden pataljoonansaarnaajana vuodesta 1697 ja toimi samalla Teijon ruukinsaarnaajana Perniössä. Hänestä tuli Turun linnansaarnaaja 1698. Isovihan aikana Arctopolitanus pakeni Ruotsiin 1713. Arctopolitanus nimitettiin Lohjan kirkkoherraksi 1720 ja hän astui virkaan 1721 toimien myös lääninrovastina. Pikkuvihan aikana Arctopolitanus pakeni Ruotsiin 1742 ja palasi sieltä Lohjalle elokuussa 1743. Hän oli puhujana pappeinkokouksessa Turussa vuonna 1698.
Arctopolitanus teki lahjoituksia Lohjan Pyhän Laurin kirkolle (muun muassa alttaritaulu 1738) ja ylläpiti omalla kustannuksellaan koulumestaria Lohjan seurakunnassa. Hän kirjoitti ja julkaisi latinan- ja suomenkielisiä hautajais-, muisto-, onnittelu- ja häärunoja. 
Gregorius Arctopolitanus oli naimisissa vuodesta 1700 Elisabet Petrejuksen (k. 1746) kanssa. Heidän poikansa oli filosofian maisteri Gabriel Arctopolitanus (1705–1732).
Malan Marnersdóttir

Malan Marnersdóttir (s. 25. tammikuuta 1952 Klaksvík, Färsaaret) on färsaarelainen tieteilijä ja tietokirjailija.
Malan Marnersdóttirin vanhemmat ovat tohtori Marner Andreas Simonsen ja Anna Kristina Godtfred. Klaksvíkissa syntynyt Malan Marnersdóttir asui lapsena useilla paikkakunnilla Färsaarilla ja Tanskassa. Hän valmistui lukiosta Tórshavnista ja suoritti tutkinnon ranskan kieli pääaineena Aarhusin yliopistossa ja tanskan kieli pääaineena Kööpenhaminassa. Vuosina 1979–1981 hän opetti Tórshavnin lukiossa, vuosina 1981–1983 hän toimi tanskan ja fäärin kielen opettajana Frankfurtissa Goethe-yliopistossa. Vuonna 1983 hän aloitti färsaarelaisen ja pohjoismaisen kirjallisuuden ja viestinnän opettajana Färsaarten yliopistossa. Hänen tutkimusalaansa on naiskirjailijat ja naisten rooli Färsaarten yhteiskunnassa. Hän on toiminut kolme vuotta Färsaarten yliopiston rehtorina..
Marnersdóttir on ollut toimittajana ja toisen päätoimittajana färsaarelaisessa kirjallisuuslehdessä "Brá", joka ilmestyi 1982–1992. Hän on kirjoittanut färsaarelaisesta kirjallisuudesta eri lehtiin. Näyttelijä Lauru Joensenin kanssa hän on kirjoittanut näytelmän "Logi, logi, eldur mín" färsaarelaisesta kirjailijasta Jóhanna Maria Skylv Hansenista. Hän on kirjoittanut färsaarelaisista naiskirjailijoita myös teokseen "Nordisk kvindelitteraturhistorie". Hän on ollut organisoimassa International Association of Scandinavian Studiesin Färsaarilla järjestämiä konferensseja.
Malan Marnersdóttir on saanut Färsaarten kirjallisuuspalkinnon tietokirjapalkinnon 1993.
Malan Marnersdóttir avioitui 1981 Hans Laurengin kanssa, ja he erosivat 1985.
Lähteet.
Jens Pauli Heinesen

Jens Pauli Heinesen (12. marraskuuta 1932 Tórshavn, Färsaaret – 19. heinäkuuta 2011) oli färsaarelainen kirjailija.
Heinesen löi läpi vuosina 1962–1966 ilmestyneellä romaanitrilogialla "Tú upphavsins heimur". Trilogiassa hän kuvaa seikkaperäisesti, miten färsaarelainen talonpoikaiskulttuuri on meidän aikanamme muuttunut.
Heinesen oli färsaarelaisen kirjallisuuden uudistaja. Färsaarelaisen kirjallisuudentutkijan ja professorin Malan Marnersdóttirin mukaan hän toi Färsaarten kirjallisuuteen yksilön sisäisen problematiikan nyky-yhteiskunnassa ja myös taiteilijanäkökulman. Vuonna 1973 ilmestyneessä kirjassaan "Frænir eitur ormurin" Heinesen toi färsaarelaiseen romaanitaiteeseen monimutkaisempaa kerrontaa. Hän kirjoitti 1980–1992 seitsenosaisen romaanisarjan. Niillä on yhteisnimi "Á ferð inn í eina óendaliga søgu".
Heinesen sai Färsaarten kirjallisuuspalkinnon neljä kertaa.
Naisten Superpesiksen kausi 2018

Naisten Superpesiksen kausi 2018 oli Suomen pesäpallon naisten pääsarjan Superpesiksen 29. kausi. Kausi alkoi 21. huhtikuuta ja päättyi 9. syyskuuta 2018. Suomen mestaruuden voitti Jyväskylän Kirittäret, hopeaa tamperelainen Manse PP ja pronssia Porin Pesäkarhut. Yksikään joukkue ei pudonnut sarjasta, kun viimeiseksi jäänyt Lappajärven Veikot säilytti sarjapaikkansa voittamalla karsinnassa Pöytyän Urheilijat.
Koko runkosarjan yleisökeskiarvo oli 515 katsojaa.
Lopulliset sijoitukset.
Kaudeksi 2019 sarjaan nousee Ykköspesiksen runkosarjan voittaja Mynämäen Vesa.
Televisiointi.
Kauden televisioinnista vastasi Nelonen Median Ruutu-palvelu. Ensimmäistä kertaa myös kaikki naisten Superpesiksen ottelut sarjakarsintoja lukuun ottamatta olivat katsottavissa Ruutu+-palvelussa.
Edgard Sečinski

 
Edgard Sečinski on liettualainen karateka. Hän on Kyokushinin WKO-liiton kolminkertainen Euroopan-mestari ja MM-mitalisti.
Kilpaura.
Sečinski saavutti 2012 ensimmäisen kerran menestystä edettyään EM-kilpailuissa loppuotteluun. Hän hävisi kuitenkin ottelunsa Valeri Dimitroville.
2014 Sečinski voitti EM-pronssia Azerbaidžanissa. 2015 marraskuussa hän sijoittui MM-kilpailujen avoimessasarjassa seitsemänneksi.
Sittemmin Sečinski siirtyi superraskaaseensarjaan ja voitti EM-pronssia 2016 Georgiassa ja 2017 Tanskassa. Heinäkuussa 2017 hän sijoittui myös MM-kilpailuissa kuudenneksi. Myöhemmin syyskuussa Sečinski saavutti pronssia Britannian Openissa.
Sečinski saavutti 2019 kotikisoissaan ensimmäisen Euroopan mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Anatoliy Zhuravelin.
Huhtikuussa 2023 Sečinski saavutti EM-hopeaa hävittyään alle 95-kiloisten loppuottelun Marek Wolnylle. Lokakuussa hän saavutti MM-pronssia painoluokattomassa sarjassa.
Gagauzian tasavalta

Gagauzian tasavalta (gag. "Gagauz Respublikası", , ) oli tunnustamaton valtio nykyisen Moldovan eteläosassa. Alue julistautui itsenäiseksi Moldavian sosialistisesta neuvostotasavallasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1990 ja liittyi osaksi Moldovaa vuonna 1994.
Historia.
Etelä-Moldovassa asuva vähemmistö gagauzit vaativat oikeuksia jo neuvostoaikana. Vuonna 1986 maassa sallittiin gagauzinkielinen lehdistö. Marraskuussa 1989 Moldavian sosialistisessa neuvostotasavallassa tuli voimaan laki, joka teki romaniasta maan ainoan virallisen kielen. Gaugazit järjestäytyivät ja alkoivat valmistella oman neuvostotasavallan perustamista.
Itä-Euroopan levottomuudet vaikuttivat myös Moldaviassa ja neuvostojärjestelmää alettiin purkaa vuonna 1990. Maa alkoi valmistella itsenäistymistä Neuvostoliitosta ja muun muassa otti käyttöön uuden lipun. Gagauzit puolestaan ilmaisivat halunsa pysyä osana Neuvostoliittoa. Elokuussa gagauzit julistivat eroavansa Moldaviasta ja perustavansa Gagauzian tasavallan. Syyskuussa myös Transnistria irtaantui Moldavian keskushallinnosta.
Moldova julistautui itsenäiseksi Neuvostoliitosta elokuussa 1991. Gagauzia ja Transnistria vastustivat itsenäisyysjulistusta ja sitä seuranneita presidentinvaaleja. Käytännössä Moldavian alueelle oli syntynyt kolme valtiota, joista vain Moldova oli kansainvälisesti tunnustettu. Valtiot neuvottelivat keskenään, mutta vuonna 1992 Moldovan ja Transnistrian välillä tilanne kiristyi aseellisiksi yhteenotoiksi. Gagauzian välit Moldovan kanssa olivat sen sijaan rauhanomaisia.
Vuoden 1994 aikana Moldovassa järjestettiin ensimmäiset parlamenttivaalit, päätettiin kansanäänestyksessä olla liittymättä Romaniaan ja hyväksyttiin perustuslaki. Gagauzit osallistuivat päätöksentekoon ja perustuslaissa taattiin Gagauzialle autonomisen maakunnan asema. Gagauzian tasavalta hyväksyi Moldovan perustuslain ja muuttui Gagauzian autonomiseksi alueeksi. Alueen rajat määriteltiin tarkemmin ja vahvistettiin vuonna 1995.
Aizpute

Aizpute () on pieni kaupunki Latvian länsiosassa. Se on Liepāja lähellä suurin ja vanhin kaupunki ja sen etäisyys Riiasta on noin 186 kilometriä. 
Historia.
Kaupungin alueelle tuli asutusta jo 800-luvulla jolloin sinne alettiin rakentaa Beidan linnaa. 1200-luvulla aluetta pitivät hallussaan kalparitarit, mutta heidän kärsittyään tappion liettualaisille vuonna 1237 se muuttui Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara.
Ensimmäiset juutalaiset saapuivat Aizputeen vuonna 1751. Vuonna 1881 kolmasosa väestöstä oli juutalaisia. Vuoteen 1935 ennen toista maailmansotaa kaupungin väestöstä oli 15,6 prosenttia juutalaisia. Natsien joukot miehittivät kaupungin kesäkuun lopulla vuonna 1941. Marraskuun 3. samana vuonna juutalaisten, joita asui Aizputessa silloin 386, käskettiin saapua synagogaan ja heidät kuljetettiin kaupungin eteläpuolella sijaitsevaan metsään ja ammuttiin.
Satakunnankatu (Tampere)

Satakunnankatu on Tampereen keskustassa sijaitseva itä-länsisuuntainen, vilkasliikenteinen katu, joka kuuluu kaupungin pääkatuihin. Se alkaa Tampereen tuomiokirkon läheisyydestä Tammerkosken itäpuolelta, missä se erottaa toisistaan Jussinkylän ja Kyttälän kaupunginosat. Katu ylittää kosken Satakunnansiltaa pitkin ja kulkee länsipuolella Finlaysonin ja Tammerkosken kaupunginosien välistä Hämeenpuistoon. Siitä se jatkuu Amurin alueen läpi Pirkankadulle asti.
Satakunnankatu on osa valtakunnallisesti merkittävää Tammerkosken teollisuusmaisemaa, ja sen varrella on useita rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta arvokkaita kohteita. Katua reunustaa muun muassa Finlaysonin tehdasalueeseen kuuluva entinen kutomorakennus Plevna (1877), jossa otettiin vuonna 1882 käyttöön Pohjoismaiden ja silloisen Venäjän keisarikunnan ensimmäinen sähkövalaistus. Muita Satakunnankadun valtakunnallisesti merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Wivi Lönnin suunnittelema keskuspaloasema (1907) ja Bertel Strömmerin suunnittelema hotelli Tammer (1928).
Kadun historia ja nimet.
Nykyinen kadunnimi "Satakunnankatu" on merkitty Tampereen asemakaavaan vuonna 1907. Kadun historia on kuitenkin vanhempi. Alun perin kyseessä on ollut kaksi erinimistä katua, Uusikatu ja Uudensillankatu, jotka Tammerkoski on erottanut toisistaan.
Kadun ensimmäinen ja vanhin osa sijoittuu kohtaan, joka ulottuu nykyään Aleksis Kiven kadun kulmasta Näsilinnankadulle. Tämän kosken länsipuolella sijaitsevan kadunosan suunnitteli maanmittari Daniel Hall (1739–1803) jo vuonna 1775. Hallin suunnitelmista kehittyi myöhemmin kaupungin ensimmäinen asemakaava, joka tuli voimaan 1779. Ensimmäisissä kartoissa Tampereen kaduilla ei kuitenkaan ollut vielä nimiä. Nimen "Uusikatu" keksi komitea, joka oli vuonna 1807 asetettu nimeämään katuja. Karttaan nimi pääsi 1820-luvulla, kun maanmittari Johan Wallenius (1785–1849) laati uutta asemakaavaehdotusta. Wallenius käytti kadusta ruotsinkielistä muotoa "Ny Gatan". Hänen kartassaan katu oli kasvanut pituutta länteen ja ulottui Kortelahdenkadulle (silloinen "Brahe Lång Gatan" eli "Brahen Pitkäkatu"). "Uusikatu" tuli kadun viralliseksi nimeksi vuonna 1868. Katua jatkettiin useaan otteeseen kohti länttä, ja kaupungin paloturvallisuuden parantamiseksi sitä paikoin levennettiin bulevardiksi.
Kosken itäpuoli liitettiin Tampereeseen Messukylän pitäjästä vuonna 1877. Kaupunginarkkitehti F. L. Calonius teki alueelle asemakaavan, jossa keskeisenä runkokatuna oli nykyinen Satakunnankadun itäosa. Kadun nimi esiintyi ensimmäisen kerran asemakaavaluonnoksessa (1879) muodossa "Uuden Sillan katu". Nimi "Uudensillankatu" virallistettiin 1886. ”Uusi silta” viittasi Satakunnansiltaan, joka rakennettiin kuitenkin vasta myöhemmin, vuosina 1897–1900.
Satakunnansilta ilmeisesti aiheutti sen, että vuoden 1907 asemakaavamuutoksessa Uusikatu ja Uudensillankatu päätettiin muuttaa "Satakunnankaduksi".
Frithiof Woldemar Göös

Frithiof Woldemar Göös (26. huhtikuuta 1839 Savonlinna – 26. lokakuuta 1901 Pietari) oli suomalainen lennätinvirkamies, runoilija ja kääntäjä.
Göösin vanhemmat olivat kelloseppä David Giös ja Hedvig Elisabet Norring. Hän pääsi ylioppilaaksi 1858 palvellessaan aliupseerina Viipurin ruotuväkipataljoonassa.
Göös meni Venäjän armeijan palvelukseen, osallistui Puolan kapinan kukistamiseen 1863 ja oli luutnanttina Sofian jalkaväkirykmentissä 1864. Hän oli vuodesta 1865 lähtien lennätinvirkamiehenä Venäjällä ja sai kollegiasessorin arvon. Göös julkaisi ruotsin kielellä runoja. Pietarissa asunut Göös kuoli pitkällisen sairauden jälkeen syksyllä 1901. 
Göösin veli oli Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies ja Weilin+Göösin perustajaosakas Karl Gustaf Göös.
Tee Set

Tee Set oli vuonna 1966 perustettu hollantilainen popyhtye. Yhtye levytti vuonna 1969 singlen "Ma Belle Amie", joka myi Alankomaissa yli 100.000 kappaletta. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi saman nimisen albumin Yhdysvalloissa, joka ylsi Billboard 200 listalla sijalle 158. Singleä sen sijaan myytiin yli miljoona kappaletta ja se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle viisi.
Suomessa yhtyeen tunnetuin hitti on Chrisse Johanssonin kääntämä ja muun muassa Frederikin esittämä "Linda Linda".
Jäsenet.
Yhtyeen keulakuva Peter Tetteroo kuoli syyskuussa 2002 55-vuotiaana sairastettuaan maksasyöpää.
Epoo (Porvoo)

Epoo () on kylä Porvoossa entisen Porvoon maalaiskunnan alueella. Se sijaitsee Porvoon keskustaajamasta kaakkoon. Kylän halki kulkeva yhdystie 1552 vie Epoosta etelään Pellinkiin ja länteen Porvoon keskustaa kohti. Kylässä sijaitsee Epoon koulu.
Epoo on rekisterikylä, jonka rekisterinumero on 410.
Vitold Polonski

Vitold Alfonsovitš Polonski (, 1879 Moskova – 5. tammikuuta 1919 Odessa) oli venäläinen näyttelijä.
Vitold Polonski opiskeli Tsarskoje Selon keisarillisessa lukiossa ja valmistui vuonna 1907 Moskovan teatteriopistosta. Hän työskenteli vuoteen 1916 saakka Malyi-teatterissa. Polonski oli myös yksi aikansa suosituimmista venäläisistä elokuvanäyttelijöistä. Hänen ensimmäinen roolinsa oli ruhtinas Andrei "Nataša Rostovassa" vuonna 1915. Polonski esitti elokuvissa yleensä ylhäisöön kuuluvia ensirakastajia.
Polonski oli naimisissa kahdesti, ensin näyttelijä Vera Pašennajan kanssa. Toisesta avioliitosta näyttelijä Olga Gladkovan kanssa syntyi tytär Veronika Polonskaja, josta myös tuli näyttelijä. Polonski kuoli ruokamyrkytykseen ollessaan muiden elokuvatähtien kanssa kuvausmatkalla Venäjän sisällissodan aikana Odessassa.
Osip Runitš

Osip Iljitš Runitš (, oikealta sukunimeltään Fradkin, Фрадкин; 1889 – 6. huhtikuuta 1947 Johannesburg) oli venäläinen näyttelijä.
Osip Runitš työskenteli Moskovan draamateatterissa ja alkoi vuonna 1914 näytellä myös elokuvissa. Venäjän sisällissodan aikana hän matkusti kuvausmatkalle Odessaan. Runitš siirtyi vuonna 1919 Italiaan, vuonna 1920 Berliiniin ja vuonna 1925 Pariisiin. Työskenneltyään elokuvissa hän palasi näyttämölle vuonna 1926 Riian venäläisessä ja juutalaisessa teatterissa. Vuonna 1939 Runitš matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän työskenteli muun muassa juutalaisessa teatterissa.
Andrei Makejev

Andrei Genijevitš Makejev (, 3. helmikuuta 1952 Petroskoi, Karjalais-suomalainen SNT – 13. syyskuuta 2021 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija ja olympiamitalisti.
Elämä ja urheilu-ura.
Makejev voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiapronssia Montréalissa 1976. Neuvostoliiton alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa hän voitti ikäluokan Euroopan mestaruuden Kreikassa 1970. Seuratasolla Makejev edusti Leningradin Spartakia jossa voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuonna 1975 ja kahdeksan himmeämpää mitalia miesten pääsarjasta. Hän voitti Spartakissa myös Neuvostoliiton cup-mestaruuden sekä vuosina 1973 ja 1975 Euroopan cup-voittajien cupin mestaruuden. Pelaajauransa jälkeen Makejev toimi valmentajana naisten koripallossa ja pyörätuolikoripallossa. Jälkimmäisessä hän voitti useita Venäjän mestaruuksia ja valmensi myös Venäjän miesten maajoukkuetta. Makejev kuoli Pietarissa 69-vuotiaana 13. syyskuuta 2021.
Vladimir Arzamaskov

Vladimir Ivanovitš Arzamaskov (, 7. huhtikuuta 1951 Stalingrad, Venäjän SFNT – elokuu 1986) oli koripalloilija, joka edusti maajoukkuetasolla Neuvostoliittoa.
Miesten maajoukkuekilpailuissa Arzamaskov edusti Neuvostoliittoa, jonka pelaajana hän voitti olympiapronssia Montréalissa 1976 ja EM-hopeaa Belgiassa 1977.
Juankoski (kaupunginosa)

 
Juankoski on Kuopion 70. kaupunginosa, joka on muodostettu vuoden 2017 kuntaliitoksen jälkeen aiemman Juankosken kaupungin keskustaajamasta. Juankosken kaupunginosa sijaitsee maanteitse 62 kilometriä Kuopion keskustasta koilliseen. 
Tilastokeskuksen mukaan "Juankosken kirkonseutu" -nimisen taajaman pinta-ala oli 6,31 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 lopussa yhteensä 2 066 ihmistä. Kyseessä on Kuopion kolmanneksi suurin taajama Kuopion ja Nilsiän keskustaajamien jälkeen. On todettava, ettei Tilastokeskuksen taajaman maantieteellinen rajaus näy tilastoarvosta eikä välttämättä ole yhtenevä Kuopion Juankosken kaupunginosan rajojen kanssa. Kaikkiaan Juankosken väkiluku (aiemman kunnan alue) on vajaa 5 000.
Kuopion Juankosken kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Juankosken päiväkoti, Juantehtaan koulu (alakoulu), Juankosken koulu (yläkoulu), Juankosken lukio, Juankosken lähikirjasto, Juicen tori, Juankosken linja-autoasema, aiempi Juankosken rautatieasema, Juankosken terveysasema, Juankosken paloasema, Juankosken kirkko, Juankosken vanha kirkko, Juankosken tehtaan ja työväen museo Masuuni Brunou ja Savon Voiman Juankosken voimalaitos. Juankosken keskustaajamassa on myös monia kauppoja ja muita kaupallisia palveluja.
Nilsiä (kaupunginosa)

 
Nilsiä on Kuopion 50. kaupunginosa, joka on muodostettu vuoden 2013 kuntaliitoksen seurauksena aiemmasta Nilsiän kaupungin keskustaajamasta. Tilastollisen taajaman nimi on Nilsiän keskustaajama. Se sijaitsee maanteitse 55 kilometriä Kuopion keskustasta koilliseen. 
Tilastokeskuksen aineiston mukaan Nilsiän keskustaajaman pinta-ala oli 7,49 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2018 lopussa yhteensä 2 972 ihmistä. Tilastokeskuksen taajamarajaus ei aivan vastaa Kuopion hieman varhaisempaa tulkintaa Nilsiän keskustan rajoista ja väkiluvusta. Kuopion mukaan Nilsiän aiemman kunnan väkiluku on noin 6 500, joista kuntakeskuksessa asuu noin 3 800 henkeä.
Nilsiän keskustaajamassa sijaitsee muun muassa neuvola, useita päiväkoteja, Nilsiän yhtenäiskoulu, Nilsiän lukio, Nilsiän kirjasto, asukastupa Leivontupa, Nilsiän terveysasema, Nilsiän kirkko, Nilsiän ortodoksinen kirkko (Pyhän Johannes Kastajan kirkko) ja Nilsiän paloasema. Nilsiässä on useita kauppoja ja monia muita kaupallisia palveluja.
Abraham Polonsky

Abraham Polonsky (5. joulukuuta 1910 – 26. lokakuuta 1999) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, elokuvakouluttaja ja kirjailija. Lakimieskoulutuksen saanut juutalaisälykkö menestyi 1940-luvun lopulla käsikirjoittajana ja ohjaajana ja sai Oscar-ehdokkuuden käsikirjoituksestaan nyrkkeilyaiheiseen elokuvaan "Verta ja kultaa" (Body and Soul, 1947). Hänen esikoisohjaustaan, vedonlyöntibisneksestä kertovaa film noiria "Pahan pauloissa" (Force of Evil, 1948) pidetään myös suuressa arvossa: se on valittu Yhdysvaltojen National Film Registryn kokoelmiin. 
Näiden elokuvien jälkeen Polonsky joutui 17 vuodeksi Hollywoodin mustalle listalle kommunistiksi epäiltynä. Robert Wisen ohjaaman elokuvan "He pakenivat huomispäivää" (1959) ja eräitä muita käsikirjoituksia Polonsky teki salanimillä. Hän käsikirjoitti ja ohjasi vielä muutaman elokuvan 1960- ja 1970-luvulla.
Polonsky opetti elokuva-alaa muun muassa Etelä-Kalifornian yliopistossa ja Kalifornian osavaltionyliopiston Northridgen kampuksella. Hän julkaisi kymmenkunta esseekokoelmaa ja pari romaania.
Erika Sirola

Erika Sirola (s. 1998) on kanadalais-suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän on kirjoittanut ja esiintynyt kansainvälisesti muun muassa Robin Schulzin ja Kaskaden kappaleilla. Hän asuu Espoossa ja hänen äitinsä on kanadalainen ja isä suomalainen. Sirola puhuu suomen lisäksi englantia, ranskaa ja ruotsia.
Ura.
Sirolan ura musiikin parissa alkoi varsinaisesti 13-vuotiaana, kun hän meni yläasteen taksvärkkipäiväksi Kaiku Entertainmentiin ja esitti tuottaja Jurek Reunamäelle oman kappaleensa, jonka oli muutama päivä aiemmin säveltänyt ja sanoittanut. Noin viikkoa myöhemmin hän allekirjoitti levytyssopimuksen ja aloitti pitkän kehittymisprosessin tehden yhteistyötä muun muassa Teemu Brunilan kanssa.
Kansainvälisen IB-lukion aikana Erikan musiikkiura jäi tauolle, kunnes 18-vuotiaana hän sai muun muassa Rihannaa ja Jay Z:tä edustavalta lakimieheltä Edward Shapirolta Instagram-viestin. Viestissä Shapiro kertoi kuulleensa tämän äänen "Speechless"-kappaleen demossa. Keskusteltuaan pitkään Shapiron kanssa Erika lensi ylioppilaskirjoitustensa jälkeen Los Angelesiin keskustelemaan musiikintuotannosta.
Kesällä 2017 Sirola lensi Los Angelesiin amerikkalaisen DJ:n Kaskaden pyynnöstä. Kaskade oli pyytänyt Sirolan kirjoittamaan tälle musiikkia. Lopputuloksena oli Kaskaden 2017 joululevyn kaksi kappaletta, "Deck The Halls" ja "Holy Night".
Syksyllä 2024 Sirola päätyi tahtomattaan vierailevaksi laulajaksi KSI:n kappaleeseen Dirty, ja lopulta hänet kirjattiin kappaleen tietoihin nimellä "Peikko" (trolli).
NRP Foca (1917)

NRP Foca oli Portugalin laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Foca-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Speziasta, missä köli laskettiin 1915. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1917. 
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1935.
NRP Golfinho (1917)

NRP Golfinho oli Portugalin laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Foca-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Speziasta, missä köli laskettiin 1915. Alus laskettiin vesille 1917. 
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1934.
NRP Hidra (1917)

NRP Hidra oli Portugalin laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Foca-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin La Speziasta, missä köli laskettiin 1915. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1917. 
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1935.
Portugalin merijalkaväki

Portugalin merijalkaväki () on Portugalin laivaston alainen jalkaväkiosasto, joka on erikoistunut maihinnoususotatoimiin, rannikkotiedusteluun, epätavanomaiseen sodankäyntiin, sissisodankäyntiin, erilaisiin iskuihin, mereltä tehtäviin iskuihin ja alusten valtaukseen. Merijalkaväki on eliittijoukko-osasto, joka on nopean toiminnan joukkona varustettu kevyeksi jalkaväeksi.
Historia.
Merijalkaväen suorana edeltäjänä pidetään vuonna 1618 perustettua Portugalin kuninkaallisen laivaston rykmenttiä.
Organisaatio.
Vuodesta 2015 alkaen merijalkaväkeen ovat kuuluneet esikunta, kaksi pataljoonaa, erikoisosasto sekä huolto- ja tukiosat. Lisäksi merijalkaväkeen kuuluu koulutusyksikkö.
Valasikloviiri

Valasikloviiri (C13H20N6O4) on nukleosidianalogeihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Lääketieteessä sitä käytetään herpesviruksien aiheuttamien infektioiden hoitamiseen. Valasikloviiri on rakenteeltaan asikloviirin ja valiinin esteri.
Ominaisuudet ja käyttö.
Valasikloviiri on aihiolääke ja ihmisen elimistössä se hydrolysoituu entsymaattisesti asikloviiriksi, joka on varsinainen aktiivinen yhdiste. Asikloviiri estää virusten DNA-polymeraasientsyymiä. Valasikloviiri imeytyy parammin kuin asikloviiri ja on siksi tehokkaampaa. Yhdistettä käyteään muun muassa Herpes simplex-, Varicella-zoster- ja sytomegalovirusten aiheuttamien infektioiden esimerkiksi vyöruusun hoitoon. 
Valasikloviiri on hyvin siedetty lääkeaine. Mahdollisia haittavaikutuksia ovat pääkipu, oksentelu ja ripuli. Immuunivasteeltaan alentuneille potilaille valasikloviiri saattaa suurina annoksina aiheuttaa luuydinkatoa. 
Valasikloviiriä valmistetaan asikloviirin ja valiinijohdannaisen esimerkiksi N-bentsyylivaliinin välisellä reaktiolla, jossa muodostuu esteri. Lopuksi suojaryhmänä toimiva bentsyyliryhmä poistetaan vedyttämällä.
3362 Khufu

3362 Khufu on Maan lähelle tuleva asteroidi. Sen löysivät R. Scott Dunbar ja Maria A. Barucci 30. elokuuta 1984 Palomarin observatoriosta, joka sijaitsee San Diegon piirikunnassa, Kaliforniassa. Se on nimetty Egyptiläisen faaraon, Khufun, mukaan. Khufu oli neljäs Aten-asteroidi joka numeroitiin.
3362 Khufu on mahdollisesti vaarallinen asteroidi eli PHA () koska sen MOID (Minimum orbit intersection distance) on vähemmän kuin 0,05 AU ja sen halkaisija on enemmän kuin 150 metriä. Maapallon MOID on 0,0135 AU (2 020 000 km; 1 250 000 mi). Sen kiertorata on hyvin tiedetty.
Khufu ylittää Marsin, Maapallon ja Venuksen kiertoradat, ja tulee lähelle Merkuriusta.
3554 Amun

3554 Amun (1986 EB) on keskikokoinen asteroidi, joka kuuluu Aten-asteroideihin. Asteroidi kiertää Auringon ympäri (noin ) kiertoradalla, jossa se on lähimmillään ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä Auringosta. Asteroidin läpimitta on noin ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidin on lähimmillään astronomisen yksikön päässä Maasta. Asteroidin löysivät Carolyn ja Eugene Shoemaker 4. maaliskuuta 1986 Palomarin observatoriosta.
3554 Amun on M-tyypin asteroidi ja sen kiertorata risteää Venuksen kiertotoradan. 
Amunia ennen pidettiin metallisena, koska sillä on M-tyyppinen spektri. "Mining the Sky: Untold Riches from the Asteroids, Comets, and Planets"-kirjassa, tähtitieteilijä John S. Lewis laski sen arvoksi noin $20 biljoonaa.
Olli-Matti Wahlström

Olli-Matti Wahlström (s. noin 1981) on joensuulaislähtöinen rumpali, joka on soittanut vuodesta 2012 CMX-yhtyeessä. Hän on soittanut myös yhtyeissä 51koodia, Kumikameli, Pool ja Pavians.
Armas Nuolivaara

Armas Isak Nuolivaara, sukunimi aik. "Venäläinen" (23. helmikuuta 1877 Pielavesi – 30. toukokuuta 1951 Tampere) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori.
Nuolivaaran vanhemmat olivat talollinen Paavo Venäläinen ja Maria Serafia Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907, lisensiaatiksi 1926 ja tohtoriksi 1941.
Nuolivaara oli Keski-Savon (Otavan) kansanopiston johtajana 1908–1925 sekä sitten historian vanhempana lehtorina Viipurin klassillisessa lyseossa 1927–1939 ja Tampereen klassillisessa lyseossa 1940–1945. Hän oli myös IKL:n Viipurissa ilmestyneen Karjalan Suunta-lehden päätoimittajana 1933–1936. 
Armas Nuolivaara oli naimisissa vuodesta 1909 kirjailija Auni Elisabet Hirvensalon (entinen Lagus) kanssa.
Austenland

Austenland on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut brittiläis-yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Se perustuu Shannon Halen samannimiseen romaaniin ja sen on tuottanut Stephenie Meyer. Elokuvan pääosassa on Keri Russell.
Elokuva kertoo kolmekymppisestä sinkkunaisesta, joka ihailee brittikirjailija Jane Austenia ja on pakkomielteessä tämän romaaniin "Ylpeys ja ennakkoluulo". Hän käyttää kaikki elämänsäästönsä ja matkustaa Englantiin Jane Austen -teemakohteeseen, joka on kuin suoraan kirjailijan elinajalta 1800-luvulta. Austenlandissa vieraat myös elävät, pukeutuvat ja käyttäytyvät aikakauden mukaisesti ilman nykyajan teknologiaa ja mukavuuksia.
"Austenland" kuvattiin kesällä 2012 Buckinghamshiren West Wycombe Parkissa. Elokuvan ensi-ilta oli Sundancen elokuvafestivaaleilla tammikuussa 2013.
Palomäen uimalaitos

Palomäen uimalaitos oli Tampereen Pyynikillä Pyhäjärven rannassa Koulukadun eteläpäässä vuosina 1908–1962 toiminut uimalaitos.
Kesäksi 1908 valmistuneessa uimalaitoksessa oli aluksi erilliset umpinaisen aidan erottamat uima-altaat ja hyppykerrokset naisille ja miehille, tilat oli kuitenkin mahdollista yhdistää näytöksien ja kilpailuiden ajaksi. Myöhemmin tiloja erottanut aita poistettiin kokonaan. Uimalaitosta käyttivät 1904 perustettu Tampereen Uimaseura ja 1919 perustettu Työväen Uimarit. Seurat hoitivat uimalaitosta vuorotellen vuodesta 1925 alkaen ja ne hoitivat myös vuonna 1929 Näsijärven rantaan valmistunutta Rauhaniemen kansankylpylää. Palomäen uimalaitoksen käyttö väheni sen jälkeen kun Tampereelle valmistui 1957 Pyynikin uimahalli. Uimalaitos oli käytössä vuoteen 1962 saakka ja se purettiin talvella 1963. 
Vuonna 2004 paljastettiin uimalaitoksen entisellä sijaintipaikalla Olli Tasasen tekemä muistokivi ja -laatta.
Kiirunan uusi kaupungintalo

Kiirunan uusi kaupungintalo rakennettiin, koska Kiirunan kaupunki oli siirrettävä uuteen paikkaan. Lokakuussa 2012 julistettiin suunnittelukilpailu, jonka voittivat syyskuussa 2013 Henning Larsen Architects A/S ehdotuksella "Kristallen". Rakentamisesta vastasi LKAB, joka luovutti valmiin rakennuksen kunnalle. Uusi kaupungintalo valmistui ja otettiin käyttöön elokuussa 2018.
Vanhan kaupungintalon torni siirrettiin vuonna 2017 uuden kaupungintalon luokse.
NRP Corvo (M418)

NRP Corvo (runkonumero M418) oli Portugalin laivaston Corvo-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin Burger Boatsilta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1953 tunnuksella "AM-487". Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1954. Yhdysvaltain laivasto luokitteli aluksen uudestaan avomeriraivaajaksi tunnuksella "MSO-487" 7. helmikuuta 1955. Alus valmistui 3. lokakuuta 1955 ja se luovutettiin Portugalille 23. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 2. huhtikuuta 1973 ja se romutettiin Santanderissa Espanjassa.
Kuoleman jälkeen

Kuoleman jälkeen () on vuonna 1915 valmistunut venäläinen mykkäelokuva. Jevgeni Bauerin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Vera Karalli ja Vitold Polonski.
Juoni.
Nuori tutkija Andrei Bagrov viettää yksinäistä elämää tätinsä kanssa. Opiskelutoveri Tsenin houkuttelee Andrein juhliin, jossa tämä tapaa salaperäisen näyttelijän Zoja Kadminan. Zoja yrittää lähestyä Andreita, mutta tämä torjuu hänet. Ennen seuraavaa esitystä Zoja juo myrkkyä ja kuolee näyttämölle. Kuultuaan itsemurhasta Andrei hankkii käsiinsä Zojan kuvan ja päiväkirjan ja saa selville, että tyttö oli rakastunut häneen ensi silmäyksellä. Zoja alkaa ilmestyä Andreille unessa ja vähitellen myös valveilla ollessa. Andrei menettää järkensä ja kuolee odottaen jälleen tapaavansa Zojan.
Tuotanto ja vastaanotto.
Aleksandr Hanžonkovin yhtiön tuottama "Kuoleman jälkeen" perustuu Ivan Turgenevin kertomukseen "Klara Militš", josta tehtiin samana vuonna myös toinen elokuvasovitus. Näyttelijä Jevlalija Kadminan itsemurhan innoittama kertomus kuuluu Turgenevin myöhäisiin ”mystisiin tarinoihin”, joihin kirjailija itse suhtautui ironisesti.
Ohjaaja Jevgeni Bauerin ”salonkipsykologinen elokuvadraama” jättää Turgenevin huumorin sikseen ja korostaa tarinan yliluonnollisia piirteitä. Näyttämöllä tehty itsemurha sivuutetaan varsin nopeasti, koska se oli nähty jo moneen kertaa aikaisemmin – muun muassa Vera Karallin elokuvassa "Les chrysanthèmes" (1914). Bauerin ohjaustyön visuaalisia ansioita ovat päähenkilöä juhlissa seuraava poikkeuksellisen pitkä kamera-ajo, studiossa kuvatut unennäyt, viehättävä ja hienostunut Karalli sekä kylmäkiskoiseen osaansa sopiva moitteettoman komea Vitold Polonski.
Aikalaiskritiikki suhtautui kielteisesti Turgenevin kertomukseen tehtyihin muutoksiin ja piti elokuvan unennäkyjä pitkitettyinä. Suomessa "Kuoleman jälkeen" sai ensi-iltansa helsinkiläisessä Scala-teatterissa huhtikuussa 1916. "Fyrenin" mukaan Pietarissa poikkeuksellista huomiota herättänyt elokuva oli aiheeltaan ja käsittelytavaltaan arvokas sekä hyvin näytelty.
Paavo Laitinen

Paavo Antero Laitinen (8. marraskuuta 1931 Kuusamo – 25. marraskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen juristi, diplomaatti ja pankinjohtaja. 
Laitisen vanhemmat olivat kenttäpiispa Toivo Vilho Kultimo Laitinen ja Saara Liina Määttä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui lainopin kandidaatiksi ja ekonomiksi 1955.
Laitinen meni aluksi ulkoministeriön palvelukseen. Hän oli ulkoasiainministeriön avustajana 1956–1958, Washingtonin suurlähetystön avustajana 1959–1961, Ankaran suurlähetystön II luokan lähetystösihteerinä 1961–1963, ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1964–1965 ja Tukholman suurlähetystön I luokan lähetystösihteerinä 1965–1968. Hän oli ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1968–1971 ja Pariisin suurlähetystön lähetystöneuvoksena 1971–1972. Laitinen siirtyi sitten pankkialalle ja oli Pohjoismaiden Yhdyspankin, sittemmin Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäsenenä 1972–1974 ja pankin varatoimitusjohtajana vuodesta 1974 alkaen.
Paavo Laitisen on arveltu olleen yksi "Suomen Kuvalehteen" kirjoittaneen Veikko Viisi -kollektiivinimimerkin takana olleista ulkoministeriön virkamiehistä. Muita olivat Risto Hyvärinen, Max Jakobson ja Keijo Korhonen.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1968

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1968 pidettiin 28.–29. syyskuuta 1968 Ruotsin Linköpingissä. Kyseessä olivat lajin toiset maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu.
Matkan pituus 14,6 km.
Naisten henkilökohtainen kilpailu.
Matkan pituus 7,8 km.
NRP Vulcano (1910)

NRP Vulcano oli Portugalin laivaston vuonna 1910 vesillelaskettu miinalaiva.
Valmistus.
Alus tilattiin Thornycroftilta. Alus laskettiin vesille 1910. 
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 1940-luvulla.
NRP Flexa (1909)

NRP Flexa tai Flecha oli Portugalin laivaston vuonna 1909 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus.
Siirtomaaministeriö tilasi aluksen. Alus laskettiin vesille 1909. 
Palvelus.
Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1933.
NRP Tete (1918)

NRP Tete oli Portugalin laivaston vuonna 1918 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus.
Siirtomaaministeriö tilasi aluksen Cubitt Townista Yarrow and Companyltä Sambesille korvaamaan räjähdyksessä tuhoutuneen saman nimisen aluksen. Alus laskettiin vesille 1909. 
Palvelus.
Alus modernisoitiin 1920-luvulla ja se poistettiin laivastoluettelosta 1970-luvulla.
NRP Dili

NRP Dili oli Portugalin laivaston partiovene.
Palvelus.
Alus oli asema-aluksena Portugalin Timorilla, kunnes se poistettiin laivastoluettelosta 1938.
NRP Lince (1911)

NRP Lince oli Portugalin laivaston vuonna 1911 vesillelaskettu partiovene.
Valmistus.
Alus tilattiin Italiasta Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta. Alus laskettiin vesille 1911.
Palvelus.
Alus oli torpedokoululaivana kotivesillä, kunnes se poistettiin laivastoluettelosta 1945.
NRP Cinco de Otoubro (1900)

NRP Cinco de Otoubro oli Portugalin laivaston vuonna 1900 vesillelaskettu yhteysalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Ramage and Fergusonilta Leithistä. Alus laskettiin vesille 1900 nimellä "SS Banshee".
Palvelus.
Alus muutettiin kuninkaalliseksi jahdiksi 1901 nimellä "Amélie IV" ja se nimettiin vuoden 1910 vallankumouksen jälkeen "Cinco de Otoubroksi". Aluksen aseistuksena oli 1921 vain kaksi 37 millimetrin tykkiä ja se muutettiin merentutkimusalukseksi 1924. Alus poistettiin laivastoluettelosta 1937.
Ruovesi (lehti)

Ruovesi-lehti on suomalainen Ruovedellä ilmestyvä paikallislehti jota julkaisee Ruoveden Sanomalehti Oy. Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin ja se on perustettu 1920. Vuonna 2025 lehden päätoimittajana on Anu Kuivasmäki. 
Ruoveden Sanomalehti Oy julkaisee myös "Teisko-Aitolahti"-paikallislehteä.