tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jyrki Laaksonen

Jyrki Laaksonen (s. 28. huhtikuuta 1965 Espoo) on suomalainen televisiojuontaja. Hän on tehnyt televisiouransa Yle TV2:n lastenohjelma "Pikku Kakkosessa", jossa aloitti 1990-luvun puolivälissä, aluksi määräaikaisena työntekijänä. Vakituiseksi hän pääsi vuonna 2000. Laaksonen on juontanut ohjelmaa pitkään käsinukkejänishahmo Neposen (äänenä Anu Tuomi-Nikula) kanssa.
Laaksonen opiskeli 1990-luvulla nuorisotyötä ja kasvatustieteitä Tampereen yliopistossa. Opiskelujen ohessa hän alkoi harrastaa salibandyä, jossa nousi pääsarja- ja maajoukkuetason pelaajaksi. Hän pelasi vuosina 1992–1999 puolustajana Salibandyliigan seuroissa Manse United, Gunners ja HIFK. Lisäksi hän pelasi kauden 1999–2000 I-divisioonan Classicissa, jota oli nostamassa liigaan. Suomen maajoukkueessa Laaksonen pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1995 ja oli voittamassa heti Euroopan-mestaruutta. Hän pelasi myös lajin ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1996, joissa Suomi voitti hopeaa. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 14 ottelua ja teki niissä viisi tehopistettä (1+4).
Laaksonen on naimisissa liikunnanopettaja Katja Laaksosen (o.s. Kerttula) kanssa, jolla on takanaan urheilu-ura aerobicissa ja joukkuevoimistelussa. Katja tunnettiin myöhemmin Jumppa -televisio-ohjelman ohjaajana. Heillä on kaksi poikaa, joista vanhempi on jääkiekkopuolustaja Oskari Laaksonen. Oskari esiintyi lapsena yhdessä pikkuveljensä Konstan kanssa heidän vanhempiensa televisio-ohjelmissa.
Juhan Kuus

Juhan Kuus (27. helmikuuta 1953 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka – 12. heinäkuuta 2015 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen kirjeenvaihtaja ja kuvajournalisti, joka työskenteli useille sanomalehdille sekä kuvatoimisto Sipa Pressille. Hänet tunnetaan erityisesti Etelä-Afrikan apartheid-aikaisten konfliktien kuvaajana.
Elämä.
Nuoruus ja perhe.
Kuus syntyi Kapkaupungissa vuonna 1953. Hänen isänsä oli virolainen Harry Kuus, joka oli muuttanut toisen maailmansodan jälkeen Tartosta Etelä-Afrikkaan. Harry Kuus oli taistellut jatkosodassa virolaisissa vapaaehtoisissa eli niin sanotuissa Suomen-pojissa. Juhan Kuusin äiti oli eteläafrikkalainen Elsa Barbara Maree, ja hänellä oli sisko Nicole da Silva ja veli Michael Kuus.
Juhana Kuus oli vuodesta 1976 vuoteen 2000 naimisissa Mareta du Plessisin kanssa. Heidän liittonsa päättyi eroon.
Ura.
Kuus jätti 1970-luvulla high schoolin kesken ja aloitti kapkaupunkilaisessa sanomalehdessä "Die Burgerissa" erilaisissa avustavissa tehtävissä, kuten pimiöapulaisena ja siivojana, sekä nuorempana valokuvaajana. Etelä-Afrikassa hän toimi valokuvaajana myös "Rapportille", "Die Beeldille", "The Rand Daily Mailille" ja "The Sunday Timesille". Vuonna 1974 hänet valittiin Etelä-Afrikan vuoden lehtivalokuvaajaksi, ja vuonna 1978 hän sai uutiskuvien kategoriassa World Press Photon kolmospalkinnon.
Kuus työskenteli vuodet 1986–2000 ranskalaisessa Sipa Press -kuvatoimistossa. Hän oli mukana Sipa Pressin Pariisin- ja New Yorkin -toimituskunnassa sekä Etelä-Afrikan-kirjeenvaihtajana. Kuusin kuvia julkaistiin Sipa Pressin aikana muun muassa "The Timesissa", "The Independentissä", "The New York Timesissa", "Paris Matchissä" ja "Los Angeles Timesissa". Hän oli vuonna 1987 Etelä-Afrikan vuoden lehtikuvaaja, ja vuonna 1992 hän sai jokapäiväisen elämän kategoriassa World Press Photon kolmospalkinnon.
Kuus keskittyi 2000-luvulla entistä enemmän valokuvaamaan yhteiskunnallisia aiheita. Hän painotti erityisesti rikollisuuteen sekä sorrettuihin. Hän toimi vuonna 2002 "The Big Issue" -katulehden, jota myyvät asunnottomat, kuvatoimittajana ja valokuvaajana. Kuus muutti vuonna 2003 Oudtshoorniin, missä hän työskenteli isänsä kanssa nahanleikkaajana. Hän kuvasi siellä maatyöläisten pakoa.
Kuus työskenteli vuosina 2004–2005 "Die Burgerin" kuvatoimittajana ja palasi freelanceriksi vuonna 2006. Hän aloitti vuonna 2008 yhteistyön galleristi Gavin Furlongerin kanssa.
Kuus taisteli taloudellisten ongelmien kanssa pitkään, mutta hän ei suostunut tekemään esimerkiksi häävalokuvauksia palkkioiden saamiseksi. Hän elikin viimeiset vuotensa Pelastusarmeijan asuntolassa. Hän kuoli vuonna 2015 kaaduttuaan asuntolan portaissa.
Tyyli ja teemat.
Kuus tunnettiin yhtenä Etelä-Afrikan radikaaleimmista valokuvaajista. Hän valokuvasi usein taistelutilanteita ja väkivaltaa maan konflikteista. Hän dokumentoi näin apartheid-politiikan erilaisia kuvakulmia ja taistelua sitä vastaan. Kuusin kuvissa oli kuitenkin myös ihmisten iloja, suruja, arkea, perinteitä sekä ihmissuhteita.
Kuus ei pitänyt itseään pelkästään valokuvaajana, vaan hän näki itsensä antropologina, joka tallensi eteläafrikkalaisten inhimillisiä tarinoita.
Vanhojen neuvosto (Ranska)

Vanhojen neuvosto () oli Ranskan kaksikamarisen parlamentin ylempi kamari vuosina 1795–1799. Alempi kamari oli nimeltään viidensadan neuvosto ("Conseil des Cinq-Cents").
Vanhojen neuvosto luotiin vuoden III perustuslailla. Siihen kuului 250 edustajaa, joiden oli oltava vähintään 40-vuotiaita ja naimisissa olevia tai leskiä. Lait vaativat parlamentin molempien kamarien hyväksynnän, mutta vanhojen neuvosto ei saanut tehdä lakialoitteita eikä muutoksia viidensadan neuvoston hyväksymiin lakeihin. Vanhojen neuvosto valitsi suljetulla lippuäänestyksellä viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenet viidensadan neuvoston laatimalta kymmenen nimen ehdokaslistalta. Molempien kamarien edustajista valittiin vaaleissa aina kolmasosa kerrallaan vuoden välein. Ensimmäiset vaalit olivat 12. lokakuuta 1795. Kaksi kolmasosaa ensimmäisistä edustajista tuli toimintansa lopettaneesta kansalliskonventista.
Vanhojen neuvosto kokoontui Pariisissa Tuileries’n puiston viereisessä niin sanotussa Maneesin salissa tammikuuhun 1799 saakka, sen jälkeen Palais Bourbonissa. Sekä vanhojen neuvosto että viidensadan neuvosto lakkautettiin marraskuussa 1799 brumairekuun 18. päivän vallankaappauksen seurauksena.
Mikan faijan BMW

”Mikan faijan BMW” on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin singlenä lokakuussa 2000. Kappale on ensimmäinen singlejulkaisu Kelan ensimmäiseltä sooloalbumilta "Nummela". 
Kela kirjoitti ”Mikan faijan BMW:n” toukokuussa 1999 rap-artisti Everlastin ”What It’s Like” -kappaleen innoittamana. Ensimmäinen versio kappaleesta äänitettiin heinäkuussa 1999 Risto Eskolinin kotistudiossa, johon Kela soitti itse kaikki instrumentit. Sovitusta Kela kutsui ”folk-hopiksi”, jossa yhdistyivät folk- ja hip hop -musiikki. Kuultuaan kappaleen äänitetyn version BMG-levy-yhtiön Asko Kallonen tyrmäsi lopputuloksen; hänen mielestään ”tempoa oli liikaa ja laulusoundi oli paska”. Kappaleeseen äänitettiin uusi lauluraita ja jousia helmikuussa 2000, mutta lopulta Kallonen ja Kela päättivät lähettää alkuperäisen version radioasemille heinäkuussa. Radiomafia nosti ”Mikan faijan BMW:n” soittolistalleen syyskuussa 2000, ja lokakuussa kappale julkaistiin singlenä.
Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo marraskuussa 2000, ja sen ohjasi Finn Anderson. Video aiheutti helmikuussa 2001 pienen kohun, kun "Jyrki"-ohjelma asetti sen esityskieltoon ”itsemurhasta viestivän” sisällön vuoksi. Kela myöhemmin totesi: ”Totta kai videossa kuin myös itse biisissäkin käsitellään itsemurhaa, mutta se nyt on vain valitettavasti osa elämää ja tässä maassa vielä aika tavallistakin. Siitä ei sitten ilmeisesti saa puhua. Melkoista kekkoslovakiaa...”
”Mikan faijan BMW” nousi parhaimillaan radiosoittolistan ja "Rumban" 50 hittiä -listan sijalle 17.
Radiotelevisão Caboverdiana

Radiotelevisão Caboverdiana eli RTC on Kap Verden kansallinen yleisradioyhtiö.
Portugalille kuuluneen Kap Verden ensimmäinen radioasema oli Praiassa vuonna 1945 perustettu yksityinen Rádio Clube de Cabo Verde. São Vicenten saarelle perustettiin vuonna 1947 Rádio Clube do Mindelo ja vuonna 1955 toinen asema Rádio Barlavento. Lyhyillä aalloilla (SW) toimineiden asemien lähetystehot olivat 250 watista viiteen kilowattia.
Guinean ja Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen aktivistit valtasivat portugalilaismielisen Rádio Barlaventon joulukuussa 1974, minkä jälkeen aseman nimeksi tuli Rádio Voz de São Vicente. Rádio Clube de Cabo Verdestä tuli aluksi Rádio Voz di Povo ja maan itsenäistyttyä valtiollinen Emissora Oficial da Republica de Cabo Verde. 
1980-luvun puolivälissä Praian radioasemalla oli puolen kilowatin lyhytaaltolähetin ja viidenkymmenen watin ULA-lähetin. São Vicenten asemalla oli kymmenen kilowatin lyhytaaltolähetin ja ainakin yksi ULA-lähetin. Hallituksen äänitorvina toimineet asemat yhdistettiin vuonna 1986 valtiolliseksi Rádio Nacional de Cabo Verdeksi.
Kokeelliset televisiolähetykset alkoivat vuonna 1984 nimellä Televisão Experimental de Cabo Verde. Vuonna 1990 perustettiin kansallinen televisioyhtiö Televisão Nacional de Cabo Verde, joka vuonna 1997 sai nimen Televisão de Cabo Verde.
Maahan alettiin perustaa yksityisiä radioasemia vuonna 1992. Valtiolliset radio- ja televisioyhtiöt yhdistettiin vuonna 1997 riippumattomaksi julkisen palvelun yleisradioyhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana. Radio sai nimen RTC FM ja televisio RTC TV. Kap Verden afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen palattua valtaan vuonna 2001 radiolle annettiin nimi Rádio de Cabo Verde ja televisiolle Televisão de Cabo Verde. Vuonna 2007 perustettiin nuorisolle tarkoitettu toinen radiokanava RCV+. Radio ja televisio yhdistettiin vuonna 2015 Kap Verden uutistoimiston kanssa yhtiöksi nimeltä Rádiotelevisão Caboverdiana e Inforpress, mutta jo vuonna 2016 uusi hallitus jakoi sen jälleen kahdeksi yhtiöksi.
Radiotelevisão Caboverdianalla on nykyään kaksi radiokanavaa, RCV ja RCV+, sekä televisiokanava TCV. Radiolähetykset tapahtuvat kokonaan ULA-alueella. Lyhytaaltolähetykset loppuivat jo vuonna 1989. Ohjelmia voi kuunnella ja katsoa myös Internetissä. Lähetysten kielet ovat portugali ja paikallinen kreoli. Maassa on useita yksityisiä radioasemia ja lisäksi välitetään ulkomaisten radio- ja televisioyhtiöiden ohjelmia.
Drown (Bring Me the Horizonin kappale)

Drown on englantilaisen rock-yhtyeen Bring Me the Horizonin kappale, joka julkaistiin 3. marraskuuta 2014.
Theodore Dakpogan

Theodore Dakpogan (s. 1956 Ouidah, Ranskan Dahomey) on beniniläinen voudoun-taiteilija. Hänen teoksensa ovat saaneet vaikutteita 1800-luvun Fon-veistoksista. Hänet tunnetaan veljensä Calizten kanssa metalliromusta tehdyistä veistoksistaan. 
Eräs osa kolonialistisen tradition perinnettä on korkeamman ja taiteellisen koulutuksen mahdollisuuksien puute, joka on johtanut ei-muodollisesti koulutettujen, itseoppineiden taiteilijoiden suureen määrään. Pula vaikeasti saatavista materiaaleista on saanut aikaan materiaalien säästämisen, pienikokoisten teosten ja kierrätysmateriaalien käytön tradition, kuten Calizte ja Theodore Dapoganien metalliromusta tehdyt veistokset.
Dakbogan on toiminut aikaisemmin seppänä, joka käyttää vain hylättyjä rautaosia teoksissaan, suhteuttaen niitä vodoun-uskonnon syvään juurtuneisiin uskomuksiin. Modernina taiteilijana Theodore Dakpogan on ollut kiinnostunut menneisyyden ja nykyhetken, ”ensimmäisen” ja ”kolmannen” maailman välisistä jännitteistä. Hänen objektinsa koostuvat konsumerismista ja massatuotannosta kieltäytymisestä ja ne viittaavat postkoloniaalisen Afrikan ratkaisemattomaan tilanteeseen.
Pamela Lincoln

Pamela Lincoln (syntyjään Pamela Gill; 19. kesäkuuta 1937 – 21. marraskuuta 2019) oli amerikansuomalainen näyttelijä. Hänen äitinsä oli Verna Hillie ja hänen isoisänsä oli alavutelainen Edvard Verner Heikinpoika Hillie ent. Etelämäki.
Henkilökohtainen elämä.
Hän meni naimisiin Darryl Hickmanin kanssa 1959. He erosivat 1982.
Veikko O. Järvinen

Veikko Olavi Järvinen (16. huhtikuuta 1925 Rauma – 5. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kunnallispoliitikko, joka toimi Helsingin apulaiskaupunginjohtajana vuosina 1961–1978. Puoluekannaltaan hän oli sosialidemokraatti.
Elämä.
Järvinen kirjoitti ylioppilaaksi 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1950. Hän toimi Helsingin sosialidemokraattisen piirijärjestön toimitsijana ja sihteerinä 1948–1954 sekä Osuusliike Elannon sihteerinä 1954–1961. Toukokuussa 1961 Järvinen valittiin vastaperustettuun Helsingin kaupungin rakennustoimenjohtajan virkaan apulaiskaupunginjohtajaksi. Hän oli tehtävään valittaessa kaikkien aikojen nuorin Helsingin apulaiskaupunginjohtaja.
Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Järvinen oli vuodet 1956–1961 ja kaupunginhallituksen jäsen 1951–1961. Helsingin metrotoimikunnan puheenjohtajana hän toimi vuodesta 1965 lähtien, ja lisäksi hän oli muun muassa Finlandia-talon rakennustoimikunnan puheenjohtaja.
Järvinen kuoli vaikeaan sairauteen 53-vuotiaana toukokuussa 1978.
Veikko Järvinen

Veikko Järvinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Pan de muerto

Pan de muerto on meksikolainen kuolleiden päivän juhlallisuuksissa valmistettava ja syötävä makea leipä.
Pan de muerton valmistustapa saattaa vaihdella Meksikon eri alueilla. Usein eri alueilla valmistetaan useita eri leipätyyppejä. Leipä on makeaa ja sen maustamiseen voidaan käyttää esimerkiksi kanelia, suklaata ja anista.
Pan de muerton valmistukseen tarvittavat raaka-aineet saapuivat Meksikoon espanjalaisten mukana. Yhden tarinan mukaan leipä on tulos katolisia espanjalaisia kauhistuttaneesta tavasta uhrata ihmisiä. Tapaan liittyi esimerkiksi seremonia, jossa neitsyiden sydämiä syötiin amarantin kera. Tavan kitkemiseksi espanjalaiset loivat leivän, jolla oli tahmainen vaaleanpunainen sokerista tehty kuorrutus. Kuorrutus kuvasi verta ja leivästä tehtiin korvaava vaihtoehto ihmisuhreille. Leipä levisi katolisuuden leviämisen myötä. 
Pan de muertoa syödään kuolleiden päivän juhlallisuuksien yhteydessä. Kuolleiden päivä eli "Día de los Muertos" on 2. marraskuuta, mutta sitä edeltää "Día de los Angelitos" 1. marraskuuta ja sielujen takaisin paluuseen valmistaudutaan jo 31. lokakuuta. Pan de muertoa tarjotaan usein kuolleiden hengille alttareilla, joita meksikolaiset rakentavat koteihinsa. Leipää syövät kuitenkin myös elävät. Joskus leipä syödään henkien lähdettyä 2. marraskuuta, mutta jotkut sanovat sen menettävän makunsa henkien vierailun jälkeen.
Peter Machajdík

Peter Machajdík (s. 1. kesäkuuta 1961 Bratislava) on slovakialainen säveltäjä. Hän on säveltänyt paljon kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia, teoksia sinfoniaorkesterille, elektroninen musiikki kuin lukuisia teoksia soolosoittimille. Machajdík käyttää useissa teoksissaan elektronisesti tuotettuja tai muokattuja ääniä perinteisten instrumenttien rinnalla. Machajdík on myös luonut musiikkia elokuva- ja dokumenttielokuville, nykytanssille, teatterille ja radioille. Hänen levytyksiään ovat julkaisseet Fuga, Musica Slovaca, DECCA Universal, Albany Records ja Pavlik Records. Machajdík on asunut Berliinissä vuodesta 1992.
Ura.
Machajdík on tehnyt yhteistyötä useiden nimekkäiden muusikoiden kuten Elina Mustonen, Floraleda Sacchi, Carson Cooman, Martin Adámek, John Alex Heley, Piero Salvatori sekä noise musiikin pioneereihin lukeutuvan David Mossin kanssa. Hän on työskennellyt myös laulajan Jon Andersonin (ex-Yes) kanssa. Machajdikin musiikkia ovat esittäneet ympäri maailmaa mm. Janáčekin filharmoninen orkesteri Ostrava, I.J.Paderewskin Valtion filharmoninen orkesteri Bydgoszcz, Camerata Europea, Lublinin filharmonikot, Slovakialainen radion sinfoniaorkesteri, Cluster Ensemble, Quasars Ensemble, Berg orkesteri, Luhanskin sinfoniaorkesteri, Ensemble Metamorphosis, Valtion filharmoninen orkesteri Košice, Virtuosi Lviv Chamber Orchestra, Prague Modern, Agon Orchestra, Mucha Quartet, NeoQuartet, Duo Accosphere, Arte Quartett. Hänen musiikkinsa kapellimestarit olivat Benjamin Bayl, Anu Tali, Paweł Przytocki, Paweł Osuchowski, Maria Makraki, Ondrej Olos, Gum Nanse, Peter Breiner, Peter Vrábel, Ivan Markovich, Marián Lejava, Petr Kofroň, Miran Vaupotich, Dominika Kawiorska, Ondřej Kukal, Aleksander Gref, Hakan Sensoy ​ja monet muut.
Pterokarpaanit

Pterokarpaanit ovat isoflavonoideihin kuuluvia aromaattisia orgaanisia yhdisteitä, joita tavataan hernekasveista. Niissä ne ovat tärkeässä roolissa puolustautumisessa patogeeneja vastaan eli ne siis toimivat fytoaleksiineina.
Rakenne ja ominaisuudet.
Pterokarpaanien perusrakenteessa on fuusioituneena bentsokromeenirengas ja bentsofuraanirengas ja tätä rakennetta kutsutaan pterokarpiinirakenteeksi. Aromaattisissa ryhmissä on usein kiinnittyneenä substituentteja kuten hydroksyyli- ja hiilivetyryhmiä. Pterokarpaanit ovat kiraalisia ja optisesti aktiivisia yhdisteitä. Niiden ominaiskiertokyky on melko suuri, tyypillisesti –150 – –300. 
Ensimmäiset pterokarpaaneihin kuuluvat yhdisteet eristettiin vuonna 1874 veripihkapuihin ("Pterocarpus") kuuluvista lajeista ja ne saivat nimensä suvun tieteellisen nimen mukaan. Tämän jälkeen ryhmään kuuluvia yhdisteitä on eristetty muistakin hernekasveista esimerkiksi pisatiini herneestä, faseoliini ruusupavusta ja glyseoliini soijapavusta. Kasvit muodostavat pterokarpaaneja isoflavoneista. Biosynteesissä isoflavoni hydroksyloidaan entsymaattisesti 2'-hydroksi-isoflavoniksi. Tämän jälkeen isoflavonireduktaasi pelkistää isoflavonin kaksoissidoksen yksinkertaiseksi sidokseksi, jolloin muodostuu dihydroisoflavonijohdannainen. Tästä muodostuu pterokarpiinirakenne pterokarpiinisyntaasientsyymin katalysoimana.
Kasveissa pterokarpaanit toimivat fytoaleksiineina ja kasvit tuottavat niitä kohdatessaan stressiä esimerkiksi bakteerien, sienitautien, voimakkaan UV-säteilyn tai vahingoittumisen vuoksi. Monilla yhdisteistä on antibakteerisia ja sienten kasvua estäviä ominaisuuksia. Eläinkokeissa eräiden pterokarpaanien on todettu lisäävän luumassaa ja jotain niistä on tutkittu antiretroviraaleina HIV:tä vastaan.
O1G

O1G on meemi, joka on muodostunut Unkarin Viktor Orbánin johtaman hallituksen vastaisen liikehdinnän symboliksi. O1G on lyhenne unkarinkielisestä ilmaisusta "Orbán egy geci", joka vertaa alatyylisesti pääministeri Orbánia siemennesteeseen. Tätä ilmausta käytti Orbánin siihenastinen tärkeä tukija ja Fidesz-puolueen pitkäaikainen talousasiantuntija, liikemies Lajos Simicska vuonna 2015, kun hänen ja Orbánin pitkäaikainen ystävyys päättyi dramaattiseen välirikkoon.
Lyhenne sai huomiota kansainvälisessä politiikassa, kun europarlamentaarikko ja euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän puheenjohtaja Guy Verhofstadt käytti Unkarin hallituksen vastaisia mielenosoituksia tukevassa Twitter-viestissään hashtagia #O1G.
Collapse

Collapse on brittiläisen elektronista musiikkia tuottavan artisti Richard D. Jamesin yhdestoista Aphex Twin -taiteilijanimellä tuotettu EP-levy, jonka julkaisi Warp Records 14. syyskuuta 2018. EP:n julkaisua edelsi single "T69 Collapse", jolle on julkaistu myös musiikkivideo.
Warp ja James aloittivat EP:n mainostamisen vuoden 2018 kesällä kiinnittämällä suuria julisteita ympäri Lontoota, joissa esiintyy Aphex Twinin logo. Mainoskampanjan edetessä logoja esiintyi ympäri maailmaa, esim. New Yorkissa tai Shanghaissa. Julisteet kiinnittivät fanien ja median huomion, joten James ilmoitti albumin julkaisupäivän Twitterin kautta.
Palaute.
EP-levy vastaanotti positiivista palautetta faneilta ja kriitikoilta, tyyliltään EP muistuttaa Jamesin 90-luvun tuotantoa Aphex Twin -taiteilijanimellä.
Kaksi sisarta

”Kaksi sisarta” on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin singlenä helmikuussa 2001. Kappale on toinen singlejulkaisu Kelan ensimmäiseltä sooloalbumilta "Nummela".
Kela kirjoitti ”Kaksi sisarta” -kappaleen 17. huhtikuuta 1999 Joni Mitchellin "Blue"-albumin innoittamana. Samaan aikaan hän luki ahkerasti Raymond Carverin "Rivi riviltä, lyönti lyönniltä" -kirjaa, joka synnytti kappaleen tarinankeronnaliset sanoitukset. Kela onkin myöhemmin kertonut löytäneensä ”Kaksi sisarta” -kappaleella oman äänensä kirjoittajana.
”Kaksi sisarta” -kappaleen ensimmäinen versio äänitettiin helmikuussa 2000 tuottaja Pekka Witikan Hot House -studiolla. Kela ja BMG-levy-yhtiön Asko Kallonen eivät olleet kuitenkaan tyytyväisiä lopputulokseen, vaan päättivät äänittää kappaleen uudelleen. Kalle Chydeniusta ja Rauli Eskolinia ehdotettiin tuottajaksi, mutta lopulta Kela päätti tuottaa kappaleen itse SDC Finland -studiolla äänittäjä Jukka Immosen kanssa tammikuussa 2001. Kappale äänitettiin kolmessa päivässä, joka oli lopulta sen viides versio.
”Kaksi sisarta” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan kahdeksanneksi, ja "Rumban" 50 hittiä -listan sijalle kuusi.
Diego Kisai

Pyhä Diego Kisai (myös Didacus Kisai tai Kizayemon; ; 1533 Okayama, Japani – 5. helmikuuta 1597 Nagasaki, Japani) oli japanilainen kristinuskoon kääntynyt buddhalainen, jesuiitta, pyhimys ja yksi Nagasakin ristiinnaulituista marttyyreistä. Hän oli naimisissa oleva maallikko ja yhden pojan isä. Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 14. syyskuuta 1627 ja autuas paavi Pius IX julisti hänet pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1862.
Älä tee mitä pitää

Älä tee mitä pitää on Ydinperheen toinen studioalbumi, joka julkaistiin digitaalisena elokuussa sekä vinyyliformaatissa marraskuussa 2018. Albumi on yhtyeen ensimmäinen kitaristi Aleksin kanssa julkaistu albumi Hannan lähdettyä yhtyeestä.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä, ja totesi yhtyeen kiivauden säilyneen katu-uskottavana lauluntekijänä kunnostautuneen Hannan vetäytymisestä huolimatta. Hän piti albumia elämänmakuisena, ajattelemisen aihetta tarjoavana tiukkana hardcore-pakettina, joka ei tarjoa valmiita ajatusmalleja. Helsingin Sanomien Mervi Vuorela antoi albumille niin ikään neljä tähteä. Hän totesi albumin olevan ”hengästyttävän kiivas” sekä kannustavan kansalaistottelemattomuuteen.
Naisia Kansalliskirjastossa

Naisia Kansalliskirjastossa – Aarteita kirjaston kätköistä on Marjut Hjeltin toimittama teos, jossa on näytteitä Kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluvista naisten teksteistä. Kirjan on julkaissut vuonna 2018 Kansalliskirjasto yhdessä Into-kustantamon kanssa.
Tervehdyssanoissaan, jotka on otsikoitu Naisten ääni, Kaari Utrio toteaa: ”Historia hälisee miesten äänellä – – tietomme menneisyydestä kerrotaan miesten kokemuksen kautta”. Menneisyyden nainen näkyy eniten taiteessa, nainen on ollut taiteen kohde. Vasta pari sataa vuotta on naisen ääni kuulunut julkisissa teksteissä. Ja vielä sittenkin, kun naiset alkoivat kirjoittaa, he käyttivät usein nimimerkkiä, koska julkinen toiminta ei ollut kunniallista, kirjoittaa Utrio.
Kirjan toimittanut Marjut Hjelt kirjoittaa esipuheessa, että kirjalla halutaan tuoda esiin naisten ajatuksia ja näkemyksiä, joita on arkistoitu Kansalliskirjastoon eri muodoissa, kirjeen, artikkelin, kirjan, sävellyksen, piirroksen tai maalauksen muodossa. Valinnan kriteerinä on, että näytteellä on jokin yhteys Suomeen, ja Hjelt muistuttaa, että suomalaisuus kattaa myös suomenruotsalaiset, romanit ja saamelaiset. Naisen kuvaajana voi olla myös mies.
Esipuheessa Hjelt kertoo työnsä periaatteista. Aineisto jakautuu vuoden jokaiselle päivälle siten, että jos tekstillä tai kuvalla on yhteys johonkin päivään, ne sijoittuvat sille päivälle, samoin vuodenaika on pyritty ottamaan huomioon. Lopussa on luettelo aiheeseen liittyvää kirjallisuutta ja tietoja kirjan henkilöistä, tosin kaikista ei ole löytynyt henkilötietoja.
Kosti Veltheim

Axel Konrad Konstantin (Kosti) Veltheim (22. joulukuuta 1874 Tampere – 14. marraskuuta 1951 Jyväskylä) oli insinööri, joka työskenteli öljyteollisuuden palveluksessa Venäjällä ja ase- ja patruunatehtaiden johtajana kotimaassa.
Kosti Veltheimin vanhemmat olivat lasitehtaan johtaja Ernst Friedrich Heinrich Veltheim ja Amanda Allenius. Veltheim tuli ylioppilaaksi 1898 ja valmistui diplomi-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1902. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan 1926 ja 1928. Veltheim toimi Veljekset Nobelin Nafta-yhtiön piirustuskonttorin palveluksessa Pietarissa 1902–1904. Yhtiön Siperian ja Transbaikalin alueiden teknillisenä johtajana 1905–1920 (asuinpaikkana Omsk). sekä rautateiden palveluksessa Oulu-Nurmes -radan rakentamisessa 1924 ja konepajalla Viipurissa 1925. Valtion patruunatehtaan johtaja Lapualla Veltheim oli 1928–1929 ja Valtion kivääritehtaan johtajaa Jyväskylässä kahteen otteeseen, 1926–1927 ja 1929–1941. Eläkkeelle hän jäi 1941.
Naisten Liiga -kausi 2018

Naisten Liiga -kausi 2018 oli vuonna 2006 perustetun Naisten Liigan 12. kausi ja kaikkiaan 48. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Kauteen lähdettäessä hallitseva mestari oli FC Honka ja sarjanousija TiPS.
Vuonna 2018 Suomen mestaruuden voitti PK-35 Vantaa, jolle mestaruus oli kaikkien aikojen seitsemäs. Naisten Ykköseen putosi Pallokissat ja liigaan nousi IK Myran. 
Sarjajärjestelmä.
Naisten Liigan kausi 2018 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja neljä huonointa alemmassa loppusarjassa. Ylempi loppusarja pelattiin yksinkertaisena ja alempi kaksinkertaisena, niin että alkusarjan pisteet lasketiin mukaan molemmissa sarjoissa. Alemman loppusarjan neljänneksi sijoittunut putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2018 ja kolmas karsi liigapaikastaan Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.
Sarjataulukot.
Alaloppusarja.
 
Liigakarsinta.
ONS säilyi Naisten Liigassa yhteismaalein 6–1.
Kuukauden pelaajat.
Naisten Liigan kuukauden pelaajan valitsee Jalkapallon Pelaajayhdistys.
Lina Gennari

Lina Gennari (22. maaliskuuta 1911 Bologna – 11. lokakuuta 1997 Rooma), oikealta etunimeltään "Carolina", oli italialainen näyttelijä, tanssija ja laulaja joka joutui lähes sattumalta elokuva-alalle Raffaello Matarazzon valitessaan hänet tuttavapiiristään naispääosaan ensimmäiseen näytelmäelokuvaansa "Treno popolare" (1932).
Gennari oli aloittanut uransa teatterinäyttämöllä 20-vuotiaana subrettina itävaltalaisten Schwarzin veljesten teatteriryhmässä, ja sai pian osan Ralph Benatzkyn suositussa operetissa "Valkoinen hevonen". Näyteltyään Matarazzon ensimmäisessä elokuvassa, hän jatkoi teatterinäyttämöllä, saavuttaen 1940-luvun alkuvuosina suuren yleisön suosion, päättäen lopulta melko menestyksekkään teatteriuran 1950-luvun puolivälissä.
Hänen elokuvaroolinsa, kaiken kaikkiaan kahdeksan, olivat enimmäkseen suhteellisen pieniä sivuosia. Matarazzon vuonna 1937 ensi-iltansa saanessa seitsemännessä elokuvassa "Sono stato io!" (”Se olin minä!”) Gennari näytteli revyytanssija Fiammettan roolissa periaattessa itseään. Fiammettan viettelemistä yrittävää Carlinoa näytteli aikansa suosituimpiin farssi-näyttelijöihin kuulunut Peppino De Filippo. Myös Peppinon sisar Titina ja veli Eduardo olivat mukana samassa elokuvassa, eikä Gennari tässä täysiä katsomoita vetävässä seurassa voinut välttyä tulemasta tunnetuksi kasvoksi koko maassa. Tosin elokuvalehti "Cine-Magazzino" arvostelussaan kuittasi hänen suorituksensa kehumalla hänen kauniita alaraajojaan, kasvonpiirteitä mainitsematta.
Gennaria ei oikeastaan voi pitää varsinaisena elokuvanäyttelijänä, ja onpa jopa arvioitu että hänen ottamisensa mukaan elokuva-alan tietokirjoihin mahdollistaa yksi ainoa suoritus, nimittäin hänen roolitulkintansa Vittorio De Sican elokuvassa "Umberto D. – elämän vanki" (1952), jossa hän tulkitsi vakuuttavasti köyhän eläkeläisen Umberton julmaa ja itsekästä vuokraemäntää Antoniaa.
Xiaomi Pocophone F1

Xiaomi Pocophone F1 on Xiaomin vuonna 2018 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 8.1 "Oreo" -käyttöjärjestelmä Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä. Puhelinta myydään yli 60 maassa, mukaan lukien Suomessa. Suomessa Xiaomin tuotteista vastaa kaksi maahantuojaa ja Pocophone F1:tä myydään muun muassa Bestion, DNA:n, Jimm'sin ja Verkkokauppa.comin kaupoissa. Mallista riippuen julkaisuhinta Suomessa asettuu 300-400 euron välille.
Tekniset tiedot.
Muotoilu.
Pocophone F1 käyttää rungossaan polykarbonaattimuovia ja on tarjolla kolmessa eri värissä; mustana, sinisenä ja punaisena. Puhelimen etuosassa on 6,2 tuuman näyttö, jossa kuvasuhde on 18,7:9 ja resoluutio 2 246 × 1 080 pikseliä.
Suoritin ja muisti.
Mallista riippuen Pocophone tulee joko kuuden tai kahdeksan gigatavun RAM-muistilla varustettuna. Lisäksi tallennusmuisti vaihtelee mallista riippuen 64, 128 ja 256 gigatavun välillä. Yhteistä kaikille malleille on Qualcommin Snapdragon 845 -suoritin ja Adreno 630 -grafiikkapiiri, jotka toimivat nestejäähdytyksellä. 
Kamerat ja multimedia.
Pocophone F1:ssä on 20 megapikselin etukamera. Puhelimen takaa löytyy puolestaan kaksi kameraa, jotka ovat tarkkuudeltaan 12 ja 5 megapikseliä. Lisäksi puhelimen takana on LED-salama ja sormenjälkilukija.
Ohjelmisto.
Julkaisuhetkellä laitteessa on esiasennettuna Android 8.1 "Oreo" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Tapio Korjus (musiikkivaikuttaja)

Tapio Korjus (s. 18. kesäkuuta 1950 Pieksämäki) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja, entinen toimittaja ja Rockadillo Recordsin perustaja.
Ura.
Korjus aloitti DJ:nä Joensuussa ja Tampereen ylioppilastalolla 1960-luvun loppupuolella. Pian hän vastasi myös Yo-talon esiintyjien hankinnasta. Vuonna 1971 Korjus perusti ohjelma- ja konserttitoimisto Suomi-Popin, joka toi maahan muun muassa J. J. Calen, Patti Smithin ja Ramonesin. Hän kirjoitti myös levyarvosteluja ja artikkeleita Introon ja Musaan sekä teki Pop-Info-ohjelmia radioon. Vuonna 1975 Korjus ryhtyi Wigwamin manageriksi. 1982 hän perusti Rockadillo Recordsin, joka toimii levyjen julkaisemisen lisäksi, kustannusyhtiönä, keikkamyyjänä ja manageritoimistona. Rockadillo on julkaissut yli 150 äänitettä. 
Tapio Korjus on tuottanut muun muassa Tabula Rasan (yhdessä Jukka Gustavsonin kanssa), Virtasen, Dave Lindholmin, Jimi Suménin, Wigwamin ja Pekka Pohjolan albumeita. 
Vuonna 1989 Korjus oli perustamassa musiikkialan ammattilaisten tapahtumaa Musiikki &amp; Mediaa. Hän luopui yhtiön osakkeista vuonna 2017. Korjus on toiminut myös Suomen musiikkikustantajien, Euroopan indietuottajien Impalan, IndieConin, Music Finlandin ja IFPI ry:n hallituksissa.
Palkinnot ja tunnustukset.
Korjus palkittiin vuoden 2018 Industry Awards -gaalassa musiikkialan elämäntyöpalkinnolla. Hänelle on myönnetty myös virolainen Maarjamaan Ristin ritarikunnan 5. luokan kunniamerkki. 2023 Korjus palkittiin kultaisella Emma-patsaalla elämäntyöstä.
Godomey

Godomey on Abomey-Calavin arrondissementti Beninissä, Atlantiquen departementissa. Vuonna 2013 siellä oli noin 253 000 asukasta. Se on kasvanut nopeasti 2000-luvulla, ja saanut satatuhatta asukasta kymmenessä vuodessa, sillä Cotonou on ruuhkainen, meluisa ja kallis, ja väestö hakeutuu mieluummin sen naapurikaupunkeihin.
Godomeyhin on Cotonousta noin 15 minuutin ajomatka.
Abomey-Calavi

Abomey-Calavi on kaupunki, kaupunkimainen arrondissementti ja piirikunta Beninissä, Atlantiquen departementissa. Piirikunnassa on 656 000 asukasta, sen samannimisessä keskustaajamassa 118 000. Piirikunnan suurin kaupunki on Godomey. Abomey-Calavi on kasvanut nopeasti 2000-luvulla, sillä naapurikaupunki Cotonou on ruuhkainen, meluisa ja kallis, ja väestö hakeutuu mieluummin sen naapurikaupunkeihin.
Abomey-Calavin yliopisto on perustettu vuonna 1970. Sillä on lukuisia kampuksia eri paikkakunnilla kuten Cotonou, Dangbo, Porto-Novo, Adjarra, Ouidah, Lokossa, Bohicon, Savalou, Dassa-Zoumé ja Aplahou.
Maantiede.
Abomey-Calavin piirikunnan maasto on alavaa. Sen alueella on kaksi vesialuetta: Nokoué-järvi ja laguuni rannikolla. Lisäksi on puroja ja erilaisia kosteikkoja.
Ilmasto on subtrooppinen, vuodessa on kaksi sadekautta ja kaksi kuivaa kautta.
Hallinnollinen jako.
Abomey-Calavi on jaettu yhdeksään arrondissementtiin. Niiden nimet ja väestömäärä (2013) ovat:
Calixte Dakpogan

Calixte Dakpogan (s. 1958 Pahou, Ranskan Dahomey) on beniniläinen kuvanveistäjä, joka on kuninkaallisten seppien jälkeläinen Porto-Novossa, Beninin tasavallassa. Hänen veistokselliset sommitelmansa kuvastavat Beninin rannikon pitkää kulttuurivaihdon historiaa, jotka ovat määritelleet sen uskonnollista ja poliittista historiaa. Maa on voduniksi kutsutun uskonnon henkinen keskus. Uskonto levisi ja laajeni yhteisöihin kautta Amerikoiden Atlantin orjakaupan seurauksena.
Romuald Hazoumén innoittamana Dakpoganin takomossa alettiin luoda maallisia veistoksia yhdistelmämateriaaleista. Beninin hallitus tilasi pajalta vuonna 1992 sata teosta, mukaan lukien paikkoihin määritellyt viittaukset Guhun, jotka esitettiin ensimmäisessä kansainvälisessä Vodoun festivaalissa entisessä orjasatamakaupungissa Ouidahissa. 
Yhdessä veljensä Théodoren ja serkkunsa Simonet Biokoun kanssa hän on pitänyt kuninkaallista pajaa Porto-Novon Gukomy-korttelissa, joka on omistettu Gulle, vodunin raudan ja sodan jumalalle. Auto, voiman symboli ja Dakpoganin veistosten materiaali, on Ogun-jumalan suojeluksessa. Vuosisatojen ajan Ogun on ollut myös Dakpoganin suvun palvoma pääjumala. 
Vaikka metalli on edelleen olennainen osa hänen teoksiaan, Dakpoganin veistoksissa on myöhemmin ollut kalliita hylättyjä kulutustavaroita, kuten kasettinauhoja, levykkeitä, CD-levyjä, kampoja, sandaaleita ja virvoitusjuomapurkkeja. Hänen taitava negatiivisen tilan käyttönsä on toinen muodollinen tunnusmerkki, jota hän käyttää sommitelmissaan. Dakpogan viittaa tietoisesti naamion merkitykseen, se liittyy alueelliseen ilmaisuun ja sen keskeisyyteen taiteellis-historiallisessa kaanonissa, ja kuvastaa huumorilla tätä tilannetta hyvin kekseliäällä synteesillä odottamattomista, mutta kuitenkin tutuista elementeistä.
Calixten veistoksissa on suhde toisaalta hänen aikaisempaan ammattiin seppänä, kun hän teki "asen"-veistoksia vodoun-alttareihin ja toisaalta eurooppalaiseen art brutiin.
Calixte Dakpogan on osallistunut teoksillaan yksityis- ja ryhmänäyttelyihin Afrikassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Porsche Supercup Meksikon Grand Prix 2018

Porsche Supercup Meksikon Grand Prix 2018 oli Porsche Supercup -kauden 2018 viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 27.–28. lokakuuta Autódromo Hermanos Rodríguezin moottoriradalla Méxicossa Meksikossa. Molemmat kilpailut voitti Julien Andlauer.
Kisaviikonlopun aikana sekä Nick Yellolyllä, Michael Ammermüllerillä että Thomas Preiningillä oli mahdollisuus voittaa mestaruus. Lauantain kilpailussa Ammermüller lähti kilpailuun paalupaikalta, mutta menetti lähdössä kärkisijansa ensin Julien Andlauerille ja lopulta Larry ten Voordelle. Ten Voorde piti johtoasemansa kilpailun loppuun saakka, mutta hänen todettiin ottaneen varaslähdön ja sai sen vuoksi aikasakon, jolloin Andlauer julistettiin voittajaksi. Tallikaverit Ammermüller ja Preining taistelivat keskenään lopuista palkintosijoista, ja Yelloly ajoi kilpailussa neljänneksi, minkä seurauksena mestaruustaistelu jäi edelleen kolmen kuljettajan väliseksi päätöskisaan mentäessä.
Sunnuntain kilpailuun Ammermüller lähti paalupaikalta, mutta menetti jälleen lähdössä kärkisijansa Andlauerille. Ammermüller, Yelloly ja Preining kävivät kilpailun aikana tiukkoja kaksintaisteluja, joissa ensin Yelloly pystyi ohittamaan Ammermüllerin paremman ilmavirtauksen avulla, kunnes Preining ohitti molemmat muutamaa kierrosta myöhemmin. Preiningin todettiin kuitenkin hyödyntäneen radan ulkopuolisia alueita kilpailun aikana, minkä seurauksena tuomaristo langetti hänelle aikasakon ja hän menetti mahdollisuudet palkintosijoille. Ammermüllerin kolmas sija kilpailusta riitti mestaruuden varmistamiseen.
Sisaret 1918

Sisaret 1918 on vuonna 2018 ilmestynyt suomalainen sarjakuva-antologia. Se sisältää kymmenen Suomen sisällissotaan liittyvää kertomusta, jotka perustuvat arkistoihin tallennettuihin sodan kokeneiden henkilöiden muistelmiin. Kertojina on eri puolilla Suomea asuneita naisia ja lapsia, jotka edustavat sodan kumpaakin osapuolta, ja olivat mukana rintamilla, vankileireillä tai sotatapahtumien silminnäkijöinä. Jokaista sarjakuvaa edeltää lyhyt taustakertomus tarinan tapahtumapaikasta ja -ajasta. Reetta Laitisen toimittaman teoksen piirtäjinä oli kymmenen hänen valitsemaansa suomalaista naissarjakuvataiteilijaa.
Teos sai Sarjakuva-Finlandia-tunnustuspalkinnon vuonna 2019.
Taustaa.
Kansan Arkistossa työskennellyt Laitinen tutustui punaisten kertomuksiin jo vuosia ennen projektin käynnistymistä. Saatuaan ajatuksen teoksesta, hän valitsi toteuttajiksi kymmenen 1970–1980-luvuilla syntynyttä naispiirtäjää, jotka kokoontuivat ensimmäisen kerran vuonna 2016. Ainur Elmgreniä lukuun ottamatta yhdelläkään ei ollut suhdetta sisällissotaan lähisukulaistensa kautta. Piirtäjiltä tuli ajatus, että tasapuolisuuden vuoksi mukaan otettaisiin myös valkoisten tarinoita, joita löytyi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoista. Lopulta mukaan valikoitui kolme valkoisella puolella olleen naisen tarinaa. Kahdeksan naisen muistelmien lisäksi teoksessa on kahden tyttölapsen kertomukset. 
Laitinen kirjoitti arkistoista löytyneet tarinat puhtaaksi, ja antoi ne tekijöille, jotka muokkasivat käsikirjoituksen ja piirsivät sarjakuvat. Hän ei ottanut mukaan kaikkein väkivaltaisimpia kertomuksia, koska halusi välttää sisällissotaan liittyviä kliseitä. Jokaisen tarinan nimenä on muistelijan etunimi, ja kirjan lopussa on lyhyt esittely henkilöstä. Mukana on esimerkiksi 1960-luvulla tallennettu Martta Koskisen kertomus. Tapahtumissa kuvataan muun muassa Tampereen ja Helsingin taisteluja sekä Hennalan vankileiriä.
Projekti sai apurahan Koneen Säätiöltä. Huhtikuussa 2018 teoksen originaaleja oli näytteillä Helsingissä sijaitsevan Sarjakuvakeskuksen galleriassa.
Songtsen Gampo

Songtsen Gampo ("yarklung gtsang-po") oli Tiibetin valtakunnan hallitsija vuodesta 629 vuoteen 650. Häntä pidetään esimerkiksi buddhalaisuuden tuojana Tiibetiin.
Songtsen Gampo syntyi vuoden 617 paikkeilla Rgya massa nykyisessä Tiibetissä. Songtsen Gampo nousi Tiibetin valtaistuimelle vuonna 629 ja hän on ensimmäinen varmuudella tunnettu Tiibetin hallitsija. Songtsen Gampo loi Tiibetistä keskitetyn valtakunnan, jonka valtauskontona oli buddhalaisuus. Valtakunta laajeni Songtsen Gampon kaudella käsittämään myös osia Nepalista, Intiasta ja Kiinasta. Laajenemisen ohella Tiibet solmi diplomaattisia suhteita ulkomaille. Songtsen Gampo otti vaimoja Nepalista ja Kiinasta. Kiinalaisen prinsessa Wenchengin avioliittoa Songtsen Gampon kanssa vuonna 641 on joskus pidetty virheellisesti merkkinä Tiibetin ja Kiinan valtioliitosta. Kyse lienee pikemminkin Kiinan pyrkimyksestä lepytellä sotilaallisesti ja poliittisesti nousevaa Tiibetiä. Maat olivat käyneet sodan keskenään vuosina 635–636.
Tiibetin kirjakieli kehittyi viimeistään Songtsen Gampon kaudella. Sen kirjoittamiseksi käytettiin Koillis-Intialaista aakkoskirjoitusta ja esimerkiksi buddhalaisia pyhiä tekstejä alettiin kääntämään tiibetiksi. Songtsen Gampo rakennutti myös Lhasan Tsuglagkhangin tai Gtsug-lag-khangin temppelin, joka on nykyisin yksi tiibetinbuddhalaisuuden pyhimmistä paikoista. Songtsen kuoli vuonna 650.
KDM Helgoland

KDM Helgoland oli Tanskan laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu monitori.
Valmistus.
Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. toukokuuta 1876. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1878 ja otettiin palvelukseen 29. kesäkuuta 1907.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 29. kesäkuuta 1907.
Suomen urheilu 2018

Suomen urheilu 2018 käsittelee vuoden 2018 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija.
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Edward James Jordan

Edward James ”Ted” Jordan (18. helmikuuta 1929 – 28. kesäkuuta 2016) oli brittiläinen kaiutinten suunnittelija ja kaiutintekniikan kehittäjä. Hän paneutui työssään erityisesti kokoäänialueen kaiutinten tuotekehitykseen.
Jordan aloitti kaiutinten tuotekehitystyön kaiuttimia valmistaneen Goodmans Industries -yrityksen Wembleyssä sijainneella tuotekehitysosastolla. Vuodesta 1963 alkaen hänen Jordan-Watts Ltd -yrityksestään tuli metallikartioisten kaiutinten edelläkävijä. Vuonna 1975 hän perusti yrityksen, joka on vuodesta 1982 toiminut nimellä E J Jordan Designs.
Jordan kirjoitti useita artikkeleita, joissa hän selitti kaiutintekniikan teoriaa.
Koukku ja Ripatti

Koukku ja Ripatti ovat ohjaaja-käsikirjoittaja Aarne Tarkaksen luoma fiktiivinen poliisipari. Koukku on järkevä ja Ripatti on tyhmä, joskin Ripatin intuitio usein todellisuudessa pitää paikkansa, mutta Koukku ottaa siitä lopulta kunnian.
Koukku ja Ripatti olivat mukana kolmessa Tarkaksen ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa. Niistä kaikissa Uljas Kandolin esitti Koukkua. Ripattia esitti ensimmäisessä Heikki Savolainen ja kahdessa jälkimmäisessä Hannes Häyrinen.
Kahdessa jälkimmäisessä Koukku ja Ripatti -elokuvassa ovat mukana myös Tarkaksen hahmot, rikolliset Arska ja Ville (Leo Jokela ja Risto Mäkelä).
Sirohemi

Sirohemi on raudan ja sirohydrokloriinin muodostama tetrapyrroleihin kuuluva kompleksiyhdiste. Sirohemi on rakenteeltaan läheistä sukua hemille ja se esiintyy välttämättömänä koentsyyminä bakteereissa, kasveissa ja sienissä sulfiittien ja nitriittien aineenvaihdunnassa. Sirohemin kemiallinen kaava on C42H44FeN4O16, moolimassa 916,671 g/mol ja CAS-numero 52553-42-1.
Biosynteesi ja biologinen rooli.
Sirohemiä bakteerit, kasvit ja sienet muodostavat uroporfyrinogeeni III:sta. Ensimmäisessä vaiheessa kaksi uroporfyrinogeeni III:n pyrrolirenkaista metyloidaan, jolloin muodostuu dihydrosirohydrokloriini eli prekorriini-2. Tässä reaktiossa metyyliryhmän lähteenä on S-adenosyylimetioniini. Seuraavassa vaiheessa dihydrosirohydrokloriini hapetetaan entsyymin katalysoimana sirohydrokloriiniksi. Sirohemin biosynteesin viimeinen vaihe on sirohemiferrokelataasin katalysoima kompleksinmuodostuminen rautaionin ja sirohydrokloriinin välille.
Sirohemi on olennaisena osana nitriittireduktaaseja ja sulfiittireduktaaseja. Nitriittireduktaasit pelkistävät nitriitit ammoniumioneiksi, joita eliöt voivat käyttää typen lähteenä ja sulfiittireduktaasit pelkistävät sulfiitit sulfideiksi, jotka toimivat rikin lähteenä eräissä aminohapposynteeseissä. Arkeissa ja eräissä hapettomissa olosuhteissa elävissä bakteereissa sulfiittireduktaasi on tärkeä osa solujen energiantuotantoa. Sirohemiryhmä on entsyymeissä sitoutuneena raudan ja rikin muodostamiin klustereihin.
Jurassic World Evolution

Jurassic World Evolution on Frontier Developmentsin kehittämä simulaatiopeli, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2018 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Peli perustuu elokuvaan "Jurassic World", ja se sijoittuu viidelle saarelle, kuten Isla Nublarille, joka on "Jurassic World" -elokuvan tapahtumapaikka. "Jurassic World Evolution"issa rakennetaan omaa dinosauruspuistoa. 
Vastaanotto.
"Jurassic World Evolution" sai vaihtelevia arvioita kriitikoilta. Metacritic-sivustolla se sai keskimäärin 69 pistettä sadasta.. IGN:n Dan Stapletonin mukaan peli vaikuttaa mobiilipelimäiseltä, ja antoi pelille arvosanaksi 4,8/10. Suomen "Gamereactorin" Ossi Mykkänen puolestaan kehui pelin grafiikoita ja äänimaailmaa.
Arska ja Ville

Arska ja Ville ovat ohjaaja-käsikirjoittaja Aarne Tarkaksen luoma fiktiivinen rikoskaksikko. Arskaa esitti Leo Jokela ja Villeä Risto Mäkelä. Ensimmäinen kolmesta Arska ja Ville -elokuvasta oli samalla Mäkelän ensimmäinen elokuvatyö.
Kaikki kolme elokuvaa ovat Tarkaksen ohjaamia ja käsikirjoittamia Suomen filmiteollisuudelle. Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa ovat mukana myös Tarkaksen hahmot, etsiväpari Koukku ja Ripatti.
Salibandyn miesten Euroopan cup 1993

Miesten Euroopan cup 1993 oli joulukuussa 1993 Tukholmassa järjestetty turnaus Euroopan parhaille seurajoukkueille. Kyseessä oli ensimmäinen salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus.
Euroopan cupin 1993 voitti ruotsalainen Balrog IK. Naisten Euroopan cup järjestettiin samaan aikaan miesten turnauksen kanssa Helsingissä.
Baselin rauha

Baselin rauha on yhteisnimitys kolmelle vuonna 1795 solmitulle rauhansopimukselle, joilla Preussi, Espanja ja Hessen irtautuivat ensimmäisen liittokunnan sodasta. Kaikkien sopimusten toisena osapuolena oli Ranska.
Tausta.
Sota oli alkanut vuonna 1792 aluksi vain Ranskan ja Itävallan välisenä, mutta Ranskan vastaiseen liittokuntaan olivat kesään 1793 mennessä liittyneet myös Preussi, Iso-Britannia, Espanja, Alankomaat, Sardinian kuningaskunta ja eräät pikkuvaltiot. Ranska oli kuitenkin vähitellen päässyt sodassa voitolle. Syksyllä 1794 se miehitti Reininmaalla Kölnin ja Bonnin sekä valloitti Alankomaat kokonaan. Samaan aikaan Puolan tapahtumat siirsivät Preussin mielenkiinnon toisaalle ja se siirsi suuren osan joukoistaan Ranskan vastaiselta rintamalta tukahduttamaan Puolan kansannousua. Ensimmäisenä Ranskan vastaisesta liittokunnasta irtautui Toscanan suurherttuakunta, joka solmi rauhan helmikuussa 1795.
Rauhansopimukset.
Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II määräsi keväällä 1795 aloittamaan rauhanneuvottelut. Hän toivoi Preussin saavan vahvemman aseman tulevassa Puolan kolmannessa jaossa, jos Preussi ehtisi sitä ennen irtautumaan sodasta samalla kun Itävalta olisi yhä sidottu sodan jatkamiseen. Rauhanneuvottelut käytiin Baselissa puolueettomassa Sveitsissä. Ranskaa edusti neuvotteluissa François Barthélemy ja Preussia Karl August von Hardenberg. Rauha allekirjoitettiin 5. huhtikuuta 1795. Sen mukaan Preussin armeija vetäytyi demarkaatiolinjan taakse ja ranskalaiset saivat pitää hallussaan Reinin länsirannan. Osa Pohjois-Saksasta, mukaan lukien Hannover, jätettiin puolueettomaksi alueeksi. Salaisessa lisäpöytäkirjassa Preussi lupautui vetämään tukensa pois käskynhaltija Vilhelm V Oranialaisen johtamalta Alankomaiden pakolaishallitukselta. Tämän ansiosta Ranska saattoi pakottaa Alankomaat toukokuussa solmittuun Haagin rauhaan.
Seuraavaksi rauhanneuvotteluihin ryhtyi Espanja, jolle sota oli myös ollut tappiollinen. Syksyn 1794 ja kevään 1795 aikana Ranskan armeija oli työntynyt Espanjan alueelle sekä Kataloniassa että Baskimaalla. Rauhansopimus allekirjoitettiin Baselissa 22. heinäkuuta 1795. Ranska palautti Espanjalle mantereella miehittämänsä alueet, mutta Espanja joutui luovuttamaan Ranskalle puoliskonsa Hispaniolan saaresta Karibialla. Espanjan pääministeri Manuel de Godoy sai kotimaassaan nimityksen ”rauhan ruhtinas”. Espanjan erillisrauha johti kuitenkin seuraavana vuonna sotaan Espanjan ja Britannian välillä.
Hessen-Kasselin maakreivikunta, joka Ranskan ja Preussin välisen rauhan myötä oli siirtynyt puolueettomalle vyöhykkeelle, allekirjoitti erillisen rauhansopimuksen 28. elokuuta 1795.
Michael Goolaerts

Michael Goolaerts (24. heinäkuuta 1994 Lier, Belgia – 8. huhtikuuta 2018 Lille, Ranska) oli belgialainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Goolaerts edusti amatöörinä Ovyta-Eijssen-Acrog Cycling Teamia alkuvuoden 2013. Elokuusta alkaen hän kilpaili harjoittelijana Veranda's Willems -joukkueessa, jossa ajoi vuoden 2014 ammattilaisena. Seuraavat kaksi kautta hän kilpaili Lotto Soudalin alle 23-vuotiaiden joukkueessa, paitsi loppuvuoden 2016 ykkösjoukkueessa harjoittelijana. Kausilla 2017–2018 hän edusti ammattilaistalli Veranda's Willems-Crelania.
Goolaerts sijoittui MM-kilpailujen 2011 junioreiden aika-ajossa 13:nneksi. Hän voitti ratapyöräilyssä junioreiden Belgian-mestaruuden joukkuesprintissä ja joukkuetakaa-ajossa 2012. Hän voitti Tour du Loir-Et-Cher Edmond Provost -kilpailun ensimmäisen etapin 2016. Hän voitti samana vuonna joukkueaika-ajon Belgian-mestaruuden.
Goolaerts sai sydänkohtauksen ajaessaan vuoden 2018 Pariisi–Roubaix-klassikkoa, ja kuoli vammoihinsa samana iltana lilleläisessä sairaalassa.
Pariisi–Roubaix 2018

Pariisi–Roubaix 2018 oli järjestyksessään 116. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hiin 8. huhtikuuta 2018. Kilpailussa oli kaikkiaan 29 mukulakiviosuutta. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Peter Sagan voitti kilpailun kukistettuaan Roubaix'n velodromilla käydyssä loppukirissä irtiottokumppaninsa Silvan Dillierin, joka oli kuulunut jo kilpailun ensimmäiseen irtiottoryhmään, ja ollut irtiotossa kaikkiaan noin 220 kilometriä. Kolmanneksi sijoittunut Niki Terpstra hävisi Saganille 57 sekuntia. Saganista tuli ensimmäinen Pariisi–Roubaix'n voittanut hallitseva maailmanmestari sitten Bernard Hinault'n voiton 1981.
Kilpailua varjosti belgialaispyöräilijä Michael Goolaertsin kuolema sydänkohtauksen seurauksena.
Tulokset.
Lähde: Pro Cycling stats 
Osallistuneet joukkueet.
Lähde: Pro Cycling stats