tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fair Antigua, We Salute Thee

Fair Antigua, We Salute Thee ("Uljas Antigua, me tervehdimme sinua") on Antiguan ja Barbudan (Antigua ja Barbuda) kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Novelle Hamilton Richards ja säveltänyt Walter Garnet Picart Chambers. Siitä tuli kansallislaulu maan itsenäistyttyä vuonna 1967. God Save the Queen on edelleen maan kuningashymni.
Fair Antigua and Barbuda! &lt;br&gt;
We thy sons and daughters stand &lt;br&gt;
Strong and firm in &lt;br&gt;
Peace or danger &lt;br&gt;
To safe-guard our Native Land &lt;br&gt;
We commit ourselves to building &lt;br&gt;
A true nation brave and free; &lt;br&gt;
Ever striving, ever seeking, &lt;br&gt;
Dwell in love and unity &lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Raise the standard! Raise it boldly!&lt;br&gt;
Answer now to duty's call&lt;br&gt;
To the service of thy country,&lt;br&gt;
Sparing nothing, giving all;&lt;br&gt;
Gird your loins and join the battle&lt;br&gt;
'Gainst fear, hate and poverty,&lt;br&gt;
Each endeavouring, all achieving,&lt;br&gt;
Live in peace where man is free.&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
God of nations, let Thy blessings&lt;br&gt;
Fall upon this land of ours;&lt;br&gt;
Rain and sunshine ever sending,&lt;br&gt;
Fill her fields with crops and flowers;&lt;br&gt;
We her children do implore Thee,&lt;br&gt;
Give us strength, faith, loyalty,&lt;br&gt;
Never failing, all enduring&lt;br&gt;
To defend her liberty.&lt;br&gt;
Milan Babić

Milan Babić (kyrillisin kirjaimin Милан Бабић) (26. helmikuuta 1956 – 5. maaliskuuta 2006) oli Krajinan serbitasavallan eli Kroatian serbien johtaja vuosina 1991–1995. Babić todisti Haagin sotarikostuomioistuimessa Slobodan Miloševićia vastaan vuonna 2002. Milan Babić tuomittiin Haagin sotarikostuomioistuimessa 2004, ja hän myönsi syyllisyytensä muiden kuin serbien vainoamiseen. Hänet tuomittiin 13 vuodeksi vankilaan. Maaliskuussa 2006 Babić teki itsemurhan vankilassa.
Fort Moore

Fort Moore (aiemmin Fort Benning) on Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Georgian osavaltiossa etelään Columbuksen kaupungista. Se on perustettu lokakuussa 1918, mutta on ollut jatkuvassa käytössä vasta toisesta maailmansodasta lähtien. Sodan aikana tukikohdassa toimi 4 000 upseeria ja 95 000 sotilasta. 
Fort Benningiin siirrettiin toimintoja Fort Knoxista vuonna 2005. Tukikohdassa toimii muun muassa upseerikoulu ja Rangers-erikoisjoukkojen päämaja. Kaikkiaan se on yli 120 000 hengen työpaikka.
Fort Benning -nimi tuli Henry L. Benningin mukaan. Tukikohta nimettiin uudelleen kenraali Hal Mooren ja hänen vaimonsa Julia Compton Mooren mukaan, jotka molemmat on haudattu tukikohtaan. Puolustusministeri Lloyd Austin suositteli nimenvaihdosta 6. lokakuuta 2022 ja virallisesti nimi vaihdettiin seremonioin 11. toukokuuta 2023.
Mengerin lause

Verkkoteoriassa Mengerin lause on äärellisten suuntaamattomien verkkojen yhtenäisyyttä koskeva lause. Lauseen todisti Karl Menger vuonna 1927 ja yleisti lauseen myöhemmin maksimivirtaus minimileikkaus -lauseeksi.
Olkoon "G" äärellinen suuntaamaton verkko ja "x" ja "y" "G":n kaksi solmua, joiden välillä ei ole särmää. Tällöin "x":n ja "y":n minimaalinen särmäleikkaus (minimimäärä särmiä, jotka poistamalla "x" ja "y" kuuluvat verkon eri komponentteihin) on yhtä suuri kuin maksimimäärä pareittaisia särmäriippumattomia polkuja "x":stä "y":hyn.
Markus Ketterer

Jari Markus Ketterer (s. 23. elokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen maalivahtivalmentaja. Hänet on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 160.
Ura.
Ketterer aloitti uransa I-divisioonassa Jokereissa, jossa hän pelasi kauden 1987–1988. Seuraavalla kaudella hän siirtyi SM-liigassa pelaavaan TPS:aan, jossa voitti kolmella seuraavalla kaudella Suomen mestaruuden. Ketterer valittiin vuonna 1991 SM-liigan parhaaksi maalivahdiksi. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi takaisin Jokereihin, voittaen jälleen Suomen mestaruuden kauden päätteeksi. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään 1992 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 107. Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan syksyllä 1993 ja pelasi AHL:ssä Rochester Americansissa kaksi kautta. Ketterer oli mukana luukkuvahtina myös 32 NHL-ottelussa pelaamatta kuitenkaan minuuttiakaan, myöhemmin Hockey Hall of Fameen valitun kaksikon Grant Fuhr ja Dominik Hašek jakaessa torjuntavastuun Buffalon maalilla. Vuonna 1995 hän siirtyi Ruotsiin Färjestadiin, jossa pelasi vuoteen 1997 saakka. Hän lopetti pelaajauransa pelattuaan Jokereissa kaksi viimeistä kauttaan (1997–1999). Ketterer keräsi 254 pelatussa SM-liigan ottelussaan yhteensä neljä syöttöpistettä.
Ketterer edusti Suomea yhteensä 108 maaottelussa. Hän oli mukana 1992 olympialaisissa, 1991 Kanada-cupissa, 1996 maailmancupissa sekä 1989, 1990, 1991, 1992, 1993 ja 1996 MM-kilpailuissa. Hänet valittiin 1991 MM-kisojen parhaaksi maalivahdiksi sekä 1992 MM-kisojen tähdistökentälliseen. 1992 hänet nimitettiin myös vuoden jääkiekkoilijaksi. Maajoukkuetasolla Ketterer saavutti MM-hopean, 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja Kanada-cup -pronssin. 
Ketterer on peliuransa päätettyään jatkanut jääkiekkouraansa Jokerit-organisaatiossa. Kaudesta 2011–2012 alkaen hän on toiminut maalivahtivalmentajana ja joukkueenjohtajana. Kettererin isä Taisto Ketterer toimi pitkään kuuluttajana Jokerien otteluissa.
Toruń

Toruń () on kaupunki Pohjois-Puolassa Veikseljoen varrella Kujavia-Pommerin voivodikunnassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 201 447 asukasta. Toruńin keskiaikainen vanhakaupunki on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1997. Kaupungin linna on rakennettu 1230. Keskiaikaisten kohteiden ohella kaupungissa on hyvin säilyneitä preussilaisia sotilasvarustuksia 1880-luvulta.
Kuuluisin Toruńissa syntynyt on tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikus, jonka kotitalo on suosittu matkailukohde. Kaupunki on tunnettu piparkakkuperinteestään. Piparkakkumuseossa pääsee leipomaan pipareita.
Historia.
Hansaliitto käytti Veikseliä kauppareittinä Krakovaan. Saksalaiset kauppiaat asuttivat 1100-luvulta alkaen Toruńia ja käyttivät siitä nimeä Thorn. Kaupunki sijaitsi alun perin aivan Veikselin rannalla. Joen toistuvien tulvien vuoksi talot päätettiin vuonna 1236 siirtää ylemmäksi. Näin syntyi nykyinen vanhakaupunki. Se oli keskiajalla saksalaisen ritarikunnan ja hansaliiton tärkeä tukikohta. Vuodesta 1280 kaupungilla oli virallinen hansakaupungin arvo.
Ritarikunnan ja kaupunkilaisten välit kiristyivät 1400-luvulla, jolloin eri väestöryhmien suhteet yleensäkin kiristyivät. Puolan ja ritarikunnan välillä oli useita yhteenottoja, esimerkiksi Tannenbergin taistelu (1410). Toruńissa jännite huipentui vuoden 1454 kapinaan, jossa ritarikunnan linna hävitettiin asumiskelvottomaksi. Vihdoin 1400-luvun loppupuolella Puolan kuninkaat karkottivat saksalaisjoukot alueeltaan.
Kaupungissa (Artus-salissa) solmittiin vuonna 1466 kolmetoistavuotisen sodan päätteeksi Toruńin rauha Puolan ja saksalaisvaltioiden kesken. Jo aikaisemmin, vuonna 1411, solmittiin kaupungissa Liettuan ja saksalaisten välinen Thornin rauha.
Nähtävyydet.
Suuri osa kaupungin vanhasta rakennuskannasta on tiilitaloja. Toruńin tärkeimpiä arkkitehtuurisia kohteita ovat:
Surudi milli

Surudi milli on Tadžikistanin kansallislaulu. Se otettiin virallisesti käyttöön vuonna 1991. Laulun on säveltänyt Suleiman Judakov ja sanoittanut Gulnazar Keldi.Samalla sävelellä laulettiin myös Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni.
Our country the beloved,
Happy we are to see thy pride.
May thy joy and prosperity forever be.
We have reached new horizons;
We stand under thy flag, under thy flag.
"Long live my homeland,"
"My free Tajikistan!"
Thou art our ancestral symbol,
Our honour and dignity,
Thou art an eternal world for thy sons,
Thy spring shall end not,
We remain loyal to thee, loyal to thee.
"Long live my homeland,"
"My free Tajikistan!"
Thou art a mother for all of us,
Thy future is our future,
Thy meaning is the meaning of our souls and bodies,
Thou givest us eternal happiness,
'Cause of thee, we love the world, love the world.
"Long live my homeland,"
"My free Tajikistan!"
Seesjärvi

Seesjärvi () on järvi Karjalan tasavallan keskiosassa Karhumäen piirin ja Segežan piirin rajalla. Seesjärvi kuuluu Uikujoen vesistöön. Vuodesta 1957 Seesjärvi on ollut luonteeltaan Vienanmeren–Itämeren kanavan säännöstelyallas. Tämän vuoksi siitä käytetäänkin venäläisissä kartoissa nimitystä Seesjärven tekoallas (). Tekoaltaan syntyprosessissa järven pinta nousi 6 metriä, minkä vuoksi Paateneen kylässä miltei kaikki talot jouduttiin siirtämään ylemmäksi, sillä ne olisivat muuten jääneet veden alle.
Seesjärven tekoaltaan pinta-ala on noin 815 km² ja sen pinta on 120 metriä merenpinnan yläpuolella. Ennen säännöstelyä pinta-ala oli noin 750 km². Järvi on noin 49 kilometriä pitkä ja 35 kilometriä leveä. Järven pohjoisosa on 50-90 metriä syvää, muu osa järvestä on matalampaa. Järvi on ääriviivoiltaan nelikulmion muotoinen. Pohjoisosan rannoilla on saaria, mutta ulappa on saareton. 
Seesjärveen laskee lounaasta Selkien reitti, jonka suurimmat järvet ovat Selkienjärvi, Soutjärvi ja Jänkäjärvi. Luoteesta Seesjärveen laskee Voijärvestä alkunsa saava Suonteleenjoki. Pohjoisesta Seesjärveen laskee vielä Jolmajärvi. Näiden lisäksi Seesjärveen laskee monia pienempiä jokia.
Seesjärven koillisosasta alkaa Sekehenjoki, jota myöten Seesjärven vedet laskevat Uikujärveen ja sieltä edelleen Uikujokea myöten Vienanmereen. 
Seesjärvi on todennäköisesti myöhäissyntyinen vajoama, jonka rannat ovat siirrosten vuoksi hyvin jyrkät.
Jatkosodan aikana Seesjärven ympäristössä käytiin Suomen ja Neuvostoliiton välisiä taisteluita. Suomalaisilla oli sen etelärannalla Kuusiniemen tukikohta. "Seesjärven sukeltaja" oli suomalainen tykkimies, joka upposi järven jään läpi ajettuaan traktorilla tykkilavettia järven poikki Jatkosodan ensimmäisenä talvena. Hänet saatiin pelastettua.
Robert Webster

Robert ”Bob” Webster (s. 25. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiavoittaja. Hän voitti kerroshypyt olympialaisissa Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Hän ei hävinnyt olympialaisten välillä yhtään kerroskisaa ja lopetti kilpailu-uransa Tokion jälkeen.
Webster voitti kerroshypyissä kansallisen mestaruuden 1960–1964 ja myös yhden metrin ponnahduslautakisan vuonna 1962. Pan-Amerikan kisojen voiton hän otti 1963.
Keijo Kuusela

Keijo Helmer Kuusela (6. tammikuuta 1921 Tampere – 27. huhtikuuta 1984 Bad Soden Am Taunus, Saksa) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä SM-sarjassa vuosina 1938–1959 edustaen joukkuetta Hämeenlinnan Tarmo. Kuusela voitti SM-kultaa 11 kertaa. Hän pelasi myös maajoukkueessa, MM-kisoissa ja olympialaisissa. Kuuselan kakkoslaji oli maahockey.
Elämä ja ura.
Kuusela pelasi koko kiekkouransa, joka kesti vuodet 1938–1959, Hämeenlinnan Tarmossa. Hän on 11-kertainen mitalisti SM-sarjassa. Mestaruuden Tarmo voitti vuosina 1948 ja 1949. Kuusela muodosti Tarmossa legendaarisen Ka-Ku-Ti-ketjun, jonka laidoilla pelasivat Matti Karumaa ja Esko Tie.
Maajoukkueessa Kuusela pelasi 59 kertaa. Mukaan mahtuivat kahdet MM-kisat sekä olympiaedustus Oslon vuoden 1952 talvikisoissa.
Kesälajissaan maahockeyssa Kuusela pelasi Helsingin 1952 olympialaisissa ja on harvoja sekä kesä- että talviolympialaisissa kilpailleita suomalaisurheilijoita, ja ainoa joukkuelajien urheilija. Hän pelasi kaikkiaan kymmenen maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueessa vuosina 1951, 1952 ja 1954.
Jatkosodassa vänrikki Kuusela palveli hävittäjälentäjänä HLeLv 28:ssa lentäen Morane-Saulnier M.S.406-hävittäjällä. Hän saavutti yhden ilmavoiton 8. toukokuuta 1944 ampumalla alas venäläisen P-39 Airacobran. Samassa taistelussa hän törmäsi toiseen Airacobraan ja joutui hyppäämään laskuvarjolla jääden sotavangiksi lähellä Vytegran kaupunkia. Sen jälkeen hän oli sotavankina Tšerepovetsin leirillä, josta hän palasi 23.11.1944. Sotilasarvoltaan Kuusela oli yliluutnantti.
Keijo Kuusela meni naimisiin 1950-luvun lopulla saksalaissyntyisen Irene Wielandin kanssa. Eläköidyttyään vuonna 1980 Kuuselat muuttivat Länsi-Saksaan Glashütten pieneen kaupunkiin. Hän ehti asua Saksassa vain neljä vuotta ennen kuolemaansa huhtikuussa 1984 63 vuoden iässä.
Pankakoski

Pankakoski on yksi Lieksan kaupungin kaupunginosista. Vuoteen 1973 saakka Pankakoski kuului Pielisjärven kuntaan, kunnes tämä ja Lieksan kauppala yhtyivät nykyiseksi Lieksan kaupungiksi. Pankakoski sijaitsee noin kuusi kilometriä Lieksan keskustasta itään Hattuvaaran tien varressa. Vuoden 2018 lopussa Pankakoskella asui Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan yhteensä 656 henkilöä.
Pankakosken alueista mainittakoon varsinainen Pankakoski ja Hangaspuro. Pankakoskella oli muun muassa oma kirkko, joka on sittemmin purettu. Pankakoskella sijainnut Lieksan kaupunginkirjaston sivukirjasto sulkeutui vuoden 2012 lopulla.
Kartonkitehdas.
Pankakoskella sijaitsee Pankakosken kartonkitehdas, joka on Lieksan suurimpia työnantajia. Tehtaan omistaa Pankaboard Oy. Tehdas tuottaa erikoiskartonkeja esimerkiksi elintarvike- ja lääketeollisuuden tarpeisiin. Henkilökuntaa on noin 200. Tehdas kuului vuoteen 2006 Stora Ensolle. Tehtaalle kulkeva Pankakosken rata erkanee Joensuu–Kontiomäki-radalta Lieksan keskustan eteläpuolella Sokojoella. 12. maaliskuuta 1912 käynnistyi Pankakoskeen rakennettu vesivoimalaitos, josta johdettiin sähköt myös Lieksan Rantalassa sijaitsevalle Gutzeitin sahalle.
Hangaspuron tehdasyhteisön kyljessä asui 1950-luvulle asti merkittävä romaniyhteisö. Yhteisö oli muun maan romaneihin verrattuna eristyneempi valtaväestöstä ja vähemmän koulutettu ja rahoitti elämänsä laittomalla viinakaupalla. Vuonna 1956 tehdasyhteisön asukkaat häätivät romanit väkivaltaisesti kylästä, mutta kielsivät häädön olleen ennalta suunniteltu. Häädön taustasyinä on pidetty viinanmyynnin aiheuttamia järjestyshäiriöitä sekä tehdasyhteisön halua ylläpitää mainettaan. Häädön tapahtumista kertoo Erkko Lyytisen vuonna 2007 valmistunut dokumenttielokuva "Puhdistus".
Pankakoski kulttuurissa.
Pankakosken taajamalle nimen antanut Pankakoski oli aikoinaan Suomen mahtavimpia koskia, putousta 11,8 metriä. Jo Kalevalassa, Väinämöisen ja Joukahaisen kilpalaulannassa, mainitaan yhtenä maan kolmesta kovasta koskesta Kaatrakoski, joka perimätiedon mukaan tarkoittaa Pankakoskea.
Pielisjärvellä syntynyt on säveltäjä ja pianisti Heino Kaski, joka sai Pankakoskesta innoituksen suosittuun Pankakoski-pianopreludiinsa. Heino Kasken koti oli Lamminkylässä Pokronlammen rannalla, josta hän lähti opiskelemaan ensin Joensuun, sitten Sortavalan lyseoon.
Aleksi Aaltonen

Aleksius (Aleksi) Aaltonen (5. heinäkuuta 1892 Somero – 22. helmikuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, SDP:n kansanedustaja, ministeri ja Kansaneläkelaitoksen johtaja vuosina 1945–1954. 
Elämä.
Aaltonen harjoitti räätälin ammattia vuoteen 1916 asti, jonka jälkeen hän vaikutti sosiaalidemokraattisissa järjestöissä ja lehtien toimittajana. Kansakoulun lisäksi Aaltonen on suorittanut SDP:n puolueopiston vuonna 1918. Kansanedustajaksi hänet valittiin Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1929–1936. Tämän jälkeen hän oli SDP:n puoluesihteerinä 1936–1944. Aaltonen toimi Edwin Linkomiehen ja Antti Hackzellin hallitusten sosiaaliministerinä 1943–1944. Vielä myöhemmin hän toimi Fagerholmin hallituksessa salkuttomana ministerinä, ministerinä valtiovarainministeriössä 1948–1949 sekä sosiaaliministerinä 1949–1950.
Puolueväen keskuudessa Aaltosta kutsuttiin usein lempinimellä ”Pussisen poika” hänen pakinoitsijanimimerkkinsä mukaan. Aaltonen vapautettiin valtakunnanoikeudessa 1953 syytteestä niin sanotussa salaputkijutussa. Aaltonen erotettiin Kansaneläkelaitoksen johtajan paikalta 14. lokakuuta 1954.
Perhe.
Aaltosen vanhemmat olivat maanviljelijä Fredrik Aaltonen ja Ida Lovisa Fennander. Hänen vaimonsa oli taiteilija Elli Ilona Lehtonen (k. 1960). Aleksi Aaltosen poika oli professori Aimo O. Aaltonen.
Max Heindel

Max Heindel (syntymänimeltään Carl Louis von Grasshoff, 23. heinäkuuta 1865 — 6. tammikuuta 1919) oli okkultisti, astrologi ja mystikko.
Heindelin yksi keskeinen sanoma hänen pääteoksessaan Ruusuristiläinen maailmankatsomus oli osoittaa, mikä ero on itsetietoisella okkulttisella tietäjällä ja mystikolla. Näin kumpaakin ei hänen mukaansa voi olla yhdessä ja samassa kehitysvaiheessa.
Tässä hän läheni manikealaista gnostismia, jonka hän korotti opissaan korkeimmaksi henkiseksi filosofiaksi.
Heindel muutti kotoaan kuudentoista ikäisenä ja lähti opiskelemaan insinööriksi. Vuosien saatossa hän toimi pääinsinöörinä Euroopan ja Amerikan välillä liikennöivässä matkustajahöyrylaivassa Cunard Line -yhtiössä. Vuosina 1895–1901 hän toimi insinöörinä New Yorkissa. 
Vuonna 1903 hän muutti Los Angelesiin, Kaliforniaan. Siellä hän kiinnostui metafysiikasta ja liittyi Los Angelesin Teosofiseen seuraan, jossa hän toimi varapuheenjohtajana vuosina 1904 ja 1905.
Vuodet Saksassa.
Vuonna 1907 hän matkusti Saksaan ystävänsä tohtori Alma Von Brandisin kanssa kuuntelemaan Rudolf Steinerin esitelmiä. Heindelin mukaan tuolloin hänen luonaan vieraili korkealle kehittynyt henkinen olento, joka kuului Ruusu-Ristiläis-hierarkiaan (joka Max Heindelin mukaan on sisempien maailmojen hierarkia, jolla ei ole yhteyttä samannimisiin fyysisiin organisaatioihin).
Tämä "Vanhempi veli" laittoi Heindelin kokeeseen testatakseen, oliko Heindel sopiva toimimaan länsimaissa ja levittämään henkisiä opetuksia.
Myöhemmin hänelle opetettiin, kuinka voidaan saavuttaa eteerinen Ruusu-Ristin Temppeli, jossa hän väitteidensä mukaan sai suoraa ohjausta Ruusu-Ristin vanhemmilta veljiltä.
The Rosicrusian Fellowship.
Heindel palasi Amerikkaan kesällä 1908, minkä jälkeen hän alkoi muokata saamiaan opetuksia kirjan muotoon. Hän julkaisi kirjan nimellä "The Rosicrucian Cosmo-Conception in 1909: it is a work of mystical and occult science (Esoteric Christianity)". Kirja on Heindelin näkemys mystiikan ja salatieteiden tutkimiseen sisältäen perustiedot esoteerisesta kristillisyydestä ruusuristiläisestä näkökulmasta katsoen. Ruusuristiläinen Maailmankatsomus (The Rosicrucian Cosmo-Conseption) sisältää käsityksiä ihmisen ja maailmankaikkeuden kehityksestä ja pyrkii yhdistämään tieteen ja uskonnon keskenään. 
Vuodesta 1909 vuoteen 1919, kärsiessään sydänoireista ja huonosta taloudellisesta tilanteesta, Max Heindel samalla jatkoi työtään. Hän jätti perinnön, joka käsitti kirjoja, luentoja ja opetuksia, jotka on käännetty useille kielille. Hän perusti The Rosicrusian Fellowship -järjestön 1909–1911 Mount Ecclesiaan, Oceansideen Kaliforniaan, julkaisi esoteerista lehteä "Rays from the Rose Cross" vuonna 1913.
Heindel aloitti vaimonsa Augustan avulla Ruusu-Ristiläisten opetusten levittämisen. Useita kirjoja käännettiin ja painettiin vieraille kielille, opetusta annettiin kirjeen vaihdon kautta, ja uusia ryhmiä perustettiin suurimpiin kaupunkeihin.
Max Heindel kuoli 6. tammikuuta 1919 Oceansidessa, Kaliforniassa. Heindelin työ on sittemmin jatkunut joidenkin Ruusu-Ristiläistä filosofiaa opiskelleiden kautta ympäri maailman.
Teoksia suomeksi.
Kirja kokonaisuudessaan:
Juhani Linkosuo

Juhani ”Jussi” Linkosuo (vuoteen 1930 Lemberg, 22. kesäkuuta 1923 Helsinki – 27. toukokuuta 1980 Tampere) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti ja yksi Suomen Jääkiekkomuseon perustajista.
Ura.
Oman pelaajauransa ohessa Linkosuo toimi Ilveksen A-juniorijoukkueen valmentajana vuosina 1944–1957. Linkosuo oli keskeisessä roolissa koko suomalaisen juniorijääkiekkoilun organisoinnissa. Hänen ideoimanaan Tampereella käynnistyi ensimmäisenä Suomessa kaupunginosien välinen juniorisarja sotatalvena 1943–1944.
Linkosuo torjui Tampereen Ilveksen maalilla kausina 1942–1959. Mestaruuteen hän torjui Ilveksen viisi kertaa. Linkosuo edusti Suomea 16 kertaa. MM-kisoihin hänet valittiin vuoden 1949 turnaukseen.
Linkosuo oli vuonna 1979 perustamassa Suomen Jääkiekkomuseo ry:tä yhdessä Aarne Honkavaaran, Kalervo Kummolan, Kimmo Leinosen, Harry Lindbladin ja Usko Teromaan kanssa.
Yksityiselämä.
Urheilu-uransa jälkeen Juhani Linkosuo toimi tamperelaisen Linkosuon leipomon johtajana. Hänen isänsä oli leipomon perustaja Aarne Linkosuo.
Pavlo Skoropadskyi

Pavlo Petrovytš Skoropadskyi (, ; 3. toukokuuta 1873 Wiesbaden, Saksan keisarikunta – 26. huhtikuuta 1945 Metten, Saksa) oli ukrainalainen hetmani. 
Elämä.
Skoropadskyi liittyi Venäjän armeijan ratsuväen upseeriksi ja oli ensimmäisen maailmansodan puhjetessa 1914 kenraalimajuri ja prikaatinkomentaja. Hän johti 34. armeijakuntaa, jonka hän ukrainalaisti. Ukrainan kasakat valitsivat hänet lokakuussa 1917 ukrainalaisen kasakka-armeijan atamaaniksi.
Ukrainan miehitettyään Saksan keisarikunta ja Itävalta-Unkari nostivat Skoropadskyin 29. huhtikuuta 1918 vallankaappauksella valtaan. Hän jatkoi hallitsemistaan saksalaisten tuella 14. joulukuuta 1918 saakka. Skoropadskyin valtakauden Ukrainasta käytettiin nimitystä hetmanaatti eli Ukrainan valtakunta, joka syrjäytti sitä edeltäneen Ukrainan kansantasavallan. Syy saksalaisten tukemalle vallankaappaukselle oli se, että Saksa halusi Ukrainan luovuttavan viljaa vastineeksi Saksan ja Itävalta-Unkarin suojeluksesta Neuvosto-Venäjää mutta myös ympärysvaltojen tukemaa Krimiltä toimivaa Etelä-Venäjän armeijaa vastaan. Skoropadskyin vallankaappaus perustui yleisukrainalaiseen maanviljelijöiden kokoukseen, joka julisti Ukrainan kansantasavallan mitättömäksi. Skoropadskyin hallitus ei ryhtynyt Ukrainan kansantasavallan kaavailemaan maareformiin, suurtilojen jakamiseen maanviljelijöille, vaan hänen hallituksensa katsottiin periaatteessa tukeutuvan lähinnä vain suurmaanomistajiin. Hänen hallintonsa aikana Ukrainasta ei myöskään saatu toimitetuksi sitä määrää viljaa, minkä saksalaiset olisivat halunneet. Saksalla ei ollut sotaponnistustensa vuoksi maksukykyä, ja viljaa yritettiin ostaa Ukrainasta säänneltyihin alihintoihin, mihin maanviljelijät eivät suostuneet.
Skoropadskyin hallitus ehti kuitenkin hankkia Ukrainan itsenäisyydelle laajan diplomaattisen tunnustuksen, ja esimerkiksi Suomessa Ukrainan diplomaattisena edustaja oli 1919–1920 Mykola Zaliznjak.
Ukrainan itsenäisyysmielisten kannalta Skoropadskyin hallitus teki suuren virheen, kun hän valtionpäämiehenä ilmoitti saksalaisille suostuvansa tulevaisuudessa liittovaltiosuhteeseen Venäjän kanssa sen jälkeen, kun Neuvosto-Venäjä olisi kukistettu. 
Kansantasavalta taisteli Ukrainan itsenäisyyssodassa Neuvosto-Venäjän lisäksi myös muun muassa Venäjän valkoisen liikkeen monarkistista Etelä-Venäjän armeijaa vastaan, ja siksi sen kannattajille oli liittovaltioajatus Venäjän kanssa vieras. Liittovaltioajatukset oli Ukrainassa kansantasavallan kannattajien osalta käsitelty Venäjän maaliskuun 1917 vallankumouksesta Ukrainan itsenäisyysjulistukseen 1918. Skoropadskyi pakeni Ukrainasta joulukuussa 1918 ja asettui synnyinmaahansa Saksaan.
Toisen maailmansodan aikana Skoropadskyi kieltäytyi osallistumasta saksalaisten kanssa miehitetyn Ukrainan hallitsemiseen. Skoropadskyi kuoli ilmapommituksesta saamiinsa vammoihin luostarin sairaalassa Baijerissa 26. huhtikuuta 1945.
Kemijoki (Viena)

Kemijoki eli Vienan Kemijoki (myös "Kemi"; ) on Vienan Kemijoen vesistön Vienanmereen laskeva laskujoki Karjalan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Suomessa puhutaan joskus "Vienan Kemijoesta" erotukseksi Suomen Kemijoesta.
Kemijoki on 191 kilometriä pitkä ja alajuoksulla noin 200–400 metriä leveä. Joen syvyys on keskimäärin 1,5–2,5 metriä. Kemin valuma-alue kattaa 27 700 neliökilometriä. Latvavesistä osa on Suomen puolella Kuusamossa Koillismaalla.
Joki alkaa Ala-Kuittijärven eteläpäästä, josta se virtaa etelään Jyskyjärveen. Sinne laskee myös Kemijoen suurin sivujoki Tširkkakemijoki. Jyskyjärvestä Kemi virtaa kohti itää. Pian Jyskyjärven länsipuolella laskee Kemijokeen pohjoisesta Kepajoen reitti ja etelästä pieni Suopasjoen reitti. Tämän jälkeen Kemi kääntyy kohti pohjoista. Seuraava merkittävämpi lisäjoki on pohjoisesta tuleva Kuusutjoki, jonka jälkeen Kemijoki kääntyy ensin virtaamaan kohti kaakkoa, sitten taas pohjoista ja lopulta itää. Tämän jälkeen siihen laskee pohjoisesta Sompajoen reitti. Viimeinen merkittävä lisäjoki ennen Kemijoen laskua Vienanmereen on etelästä tuleva Ohtajoen reitti.
Kemin rannat ovat vaihtelevat, välillä rannat ovat hiekkaa ja kiveä, välillä joki virtaa suoalueiden läpi ja välillä se levenee suvannoksi. Kemijoessa on noin 20 suurta koskea ja monia pienempiä. Isompiin koskiin, kuten Usmankoskeen ja Vääräkoskeen on rakennettu vesivoimalat, joiden yläpuolelle on syntynyt patoamisen myötä järvimäisiä suvantoja.
Kemijoki on tärkeä uittoväylä, mutta laivaliikenteelle se ei sovellu monien koskien vuoksi. Pienemmillä veneillä liikennöinti kyllä sujuu. Joki virtaa pääasiassa läpi asumattomien erämaiden. Sen rannoilla sijaitsevia asutuskeskuksia ovat Vienan Kemin kaupunki joen suulla sekä Paanajärven ja Jyskyjärven kylät.
Narutaru

Narutaru (なるたる ～骸なる星・珠たる子～) on Mohiro Kitoun (鬼頭 莫宏 "Kitō Mohiro") manga, josta on olemassa myös anime-adaptaatio. Manga julkaistiin alun perin kuukausittain ilmestyvässä Koudanshan (講談社) Afternoon-nimisessä lehdessä. Koudansha Afternoonin julkaisuista Narutaru kerättiin myöhemmin 12-osaiseksi kirjasarjaksi vuosien 1999–2003 välisenä aikana. Yhdysvalloissa Narutarua on julkaissut Dark Horse Comics nimellä Shadow Star. Alkuperäinen japanilainen manga sisältää hirvittävää materiaalia ja kuvia, eritoten mennessä kohti sarjan viimeisiä osia. Nuorista päähenkilöistä ja alun perin söpöstä ulkoasusta huolimatta tarina muuttuu nopeasti graafisesti raakojen ja väkivaltaisten teemojen täyttämäksi.
Tarina.
Sarjan päähenkilö on nuori tyttö nimeltä Tamai Shiina. Hän liittoutuu tähtikalan muotoisen "dragonetin" (vauvalohikäärme) kanssa, jota hän alkaa kutsua Hoshimaruksi. Sarja kertoo pääasiassa Shiinan ja muiden lohikäärmeiden kanssa liittoutuneiden nuorten välisestä kanssakäymisestä.
Hahmot.
Narutarun päähenkilö. Käyttäytyy ikäisekseen hyvin kypsästi, ja vaikka hän ei saakaan aina parhaita arvosanoja, hän on lahjakas ruoanlaitossa ja urheilussa. Shiina yrittää aina parhaansa tullakseen vahvemmaksi, usein kohdaten uusia ja vaativampia haasteita. Vaikka Shiina onkin ulkoisesti iloinen ja kaikessa positiivinen, hän tuntee sisällään kipua nimeensä saakka; ensimmäisessä jaksossa unessaan hän sanoo: "Kutsutko minua? Tuo nimi... Shiina... En pidä siitä. Joten seuraavalla kerralla, kun haluat kutsua minua, tee minulle palvelus äläkä käytä sitä nimeä". Shiina myös kysyy, "Aionko minä lähteä tästä maailmasta?". Hän pelkää menettävänsä hänelle läheiset ihmiset, mutta hänen vain täytyy kestää.
Shiinan isä ja yhtiön lentäjä. Hän ja hänen vaimonsa erosivat kauan aikaa sitten ja hän elää Shiinan kanssa. 
Yhdeksännen luokan oppilas, hän näyttää aina asiattomalta. Hän piiloutuu mielellään varjoihin, missä hän tuntee olevansa suojeltu ulkomaailmalta. Hän asuu perheensä ravintolan yläpuolella ja hänen vanhempansa toivovat hänen yrittävät koulussa kovemmin eikä luovuttavan. Sen sijaan, että hän yrittäisi vapauttaa itsensä arkuudestansa, hän luo lisä esteitä poikkeuksena Shiinan auttaminen. Hän pitää kaiken tuskansa sisällään ja yrittää ensimmäiseksi vapauttaa itsensä siitä viiltämällä ranteitaan ja myöhemmin osoittamalla aseella päätään, mutta päätyy lopulta päästämään valloilleen vihansa isäänsä kohtaan tappamalla hänet tikarilla.
Shiinan seuralainen. Hän tekee mitä Shiina tiedostamattaan haluaa tehdä eli nauttii tapahtuvan. Tämä tarkoittaa ettei Shiina todellisuudessa sattumalta toivo saada puhua hänen kanssaan ja oikeastaan kaikki mitä hän tekee on Shiinan tahtoa - oli se sitten hyvää taikka pahaa. Animessa ei kerrota, mutta myöhemmin mangassa saadaan tietää, että Hoshimaru on Tsurumarun Varjo -lohikäärme, ei Shiinan.
Anime.
Narutarun anime on melko uskollinen alkuperäiselle mangalle, mutta pääsee vain noin puoleenväliin alkuperäistä tarinaa.
Alku- ja loppumusiikit.
Alkumusiikki
Loppumusiikki
Manga.
Dark Horse on tällä hetkellä julkaissut 7 kirjaa, ja ovat alkuperäisissä kirjoissa kuudennessa niteessä.
Hudson Hawk – varkaista parhain

Hudson Hawk – varkaista parhain ("Hudson Hawk") on yhdysvaltalainen rikoskomedia vuodelta 1991. Elokuvan käsikirjoitti Bruce Willis, ohjasi Michael Lehmann ja pääosissa näyttelevät Willis, Danny Aiello, Andie MacDowell ja James Coburn.
Hudson Hawkista on tehty videopelit Nintendo Entertainment Systemille sekä Commodore 64:lle.
Juoni.
Mestarivaras Hudson Hawk (Willis) on vankilatuomionsa jälkeen päättänyt siirtyä kaidalle tielle, mutta rikollissisarukset Darwin ja Minerva Mayflower tarvitsevat varasta varastamaan Leonardo da Vincin veistoksen. He uhkaavat muuten tappaa tämän ystävän Tommyn. 
Vastaanotto.
"Hudson Hawk" sai Golden Raspberry -palkinnon vuoden huonoimpana elokuvana.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Esko Rautakorpi aloittaa elokuvan esittelyn lauseella ”Täydellinen katastrofi!". Hän moittii etenkin Bruce Willisin tolkuttoman sekavaa käsikirjoitusta ja antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Espoon Moottorilentäjät

Espoon Moottorilentäjät lempinimeltään Esmo on vuonna 1974 perustettu moottorilentokerho. Kerhon nimi johtuu siitä, että perustajat olivat espoolaisia yksityislentäjiä. Sen jälkeen kerhoon on liittynyt jäseniä pääkaupunkiseudulta ja muualta Suomesta. Kerhossa on myös ulkomaalaisia jäseniä. Jäsenmäärä on noin 100 (vuonna 2006). Esmon kotikenttä on Helsinki-Malmi.
Toiminta.
Pääasiallinen toiminta on yksityislentämistä kerhon lentokoneilla. Lennot ovat luonteeltaan yleisilmailua (ei siis ansiolentoa). Kerhossa harrastetaan paljon matkalentoa kotimaassa ja ulkomailla. Lentäminen tapahtuu, joko näkölentosäännöillä (VFR) tai mittarilentosäännöillä (IFR). Usealla esmolaisella on mittarilentokelpuutus.
Kerholla on lentokoulutuslupa, jonka puitteissa koulutetaan uusia yksityislentäjiä. Koulutuksen edellytyksenä on kerhon jäsenyys. Kerho antaa jäsenilleen myös jatkokoulutusta esimerkiksi yölentokelpuutusta varten. Lentämisen lisäksi kerho järjestää jäsenilleen erilaisia tapahtumia ja koulutustilaisuuksia.
Lentokoneet.
Kerholla on kaksi amerikkalaisvalmisteista Piper-merkkistä lentokonetta. Nelipaikkainen Piper Archer PA28-181 rekisteritunnus OH-PYW ja nelipaikkainen Piper Arrow PA28R-200 rekisteritunnus OH-PAM. Piper Archer toimii kerhon lentokoulutuskoneena. Molemmat koneet ovat mittarilentovarusteisia.
Tunnettuja jäseniä.
Edesmennyt näyttelijä Tapio Hämäläinen oli vuosikymmenten ajan kerhon aktiivijäsen.
Kansantuomioistuin

Kansantuomioistuin on nimitys oikeusistuimelle, joka ei ensi sijassa perustu yleisiin oikeusperiaatteisiin ja jonka jäseninä ei ole oikeusoppineita eikä ammattituomareita, jolloin oikeusistuimelle tulee helposti poliittinen vire. Kansantuomioistuimia on yleensä vallankumouksen tai muun yhteiskunnallisen murroksen yhteydessä ja institutionalisoituneina erilaisissa diktatuureissa.
Kansantuomioistumia on nykyisin Kiinassa ja Vietnamissa . 
Aiemmin kansantuomioistuimia on ollut muun muassa Libyassa, Baijerissa, Natsi-Saksassa, Bulgariassa, Neuvostoliittossa ja Filippiineillä.
Kimi ga Nozomu Eien

Kimi ga Nozomu Eien () () on âgen hentai-peli, josta on olemassa myös 14-jaksoinen anime-adaptaatio.
Hahmot ja ääninäyttelijät.
Kun on mainittu kaksi ääninäyttelijää, ensimmäinen on pelissä, jälkimmäinen animessa.
Tietokone- ja videopeli.
Kimi ga Nozomu Eien on lajityypiltään japanilaisille tunnetumpi treffisimulaattori (ガール・ゲーム). Peli sisältää jonkin verran pornograafista materiaalia (eroge).
Se julkaistiin vuonna 2001 PC:lle sekä 2002 Dreamcastille ja 2003 PlayStation 2:lle. Vuonna 2003 tehtiin PC:lle uusintapainos DVD-muodossa.
Pelistä on myös julkaistu kaksi yksittäistä lisälevyä, Akane Maniax (アカネマニアックス) ja Kimi ga Nozomu Eien ～Special FanDisc～ (君が望む永遠～Special FanDisc～).
Akane Maniax sisältää suuremman juonikokonaisuuden, kun taas Special FanDisc sisältää muutaman lyhen tarinan ja lisämateriaalia, kuten pikkupelejä ja taustakuvia.
Anime.
Kimi ga Nozomu Eien realistinen rakkausdraama kahden lukio-opiskelijan, Suzumiya Harukan ja Narumi Takayukin, välisestä rakkaussuhteesta.
Sarjan alkaa, kun elämäänsä kyllästynyt Narumi Takayuki saa kuulla rakkaudentunnustuksen häntä jo kauan ihailleelta Suzumiya Harukalta. He päättyvät yhteen, Takauyukin piti tavata Suzumian, mutta myöhästyi. Samaan aikaan suzyuima jää auton alle, ja joutui koomaan. Hän on ollut 3 vuotta koomassa ja yhtäkkiä hän herää. Mutta 3 vuotta on pitkä aika, ja Takayuki on mennyt yhteen Suzumiyan parhaan ystävän Mitsukin kanssa. Suzumiyalle ei ensin kerrota että hän oli koomassa mutta kun hänen pikkusiskonsa kertoo sen hänelle (koska hän ei kestänyt enää olla kertomatta) niin Suzumiya joutuu taas koomaan. Kun hän taas herää hän alkaa toipua. Mutta Mitsumin ja Takayukin suhde on karikoilla. Koska Mitsuki luulee Takayukilla on vielä voimakkaita tunteita Suzumia kohtaan. Mitsumi menee "sänkyyn" Takayukin parhaan kaverin (hän on humalassa) Shinjiin kanssa. Sarja on aika surullinen ja samalla ihana rakkaustarina.
Anime-sarja ei sisällä lainkaan pornografiaa, toisin kuin tietokonepeli. FUNimation osti lisenssin Yhdysvaltoihin ja siellä sarja julkaistiin nimellä "Rumbling Hearts". Sarjasta on myös 3 jaksoa pitkä ova-sarja nimeltä Akane Maniax (アカネマニアックス), joka kertoo Gouda Joujin (剛田 城二) ihastumisesta Suzumiya Akaneen (Suzumiyan pikkusisko).
Rada

Rada () tarkoittaa neuvostoa. Se tulee keskiyläsaksan sanasta "das Rat", joka puolan kautta on käytössä tšekissä, ukrainassa ja valkovenäjässä. Suomen sana raati on myös tullut lainasanana saksasta ja se on tarkoittanut kaupunginhallitusta.
Neuvostoiksi kutsutaan Ukrainassa kaupunginhallituksia ja vastaavia vaaleilla valittuja päättäviä elimiä eli neuvostoja. Ukrainan yksikamarinen parlamentti on kirjaimellisesti "korkein neuvosto" (). Parlamentilla oli sama nimi jo Ukrainan ensimmäisen itsenäisyyden aikana 1918 ja myös neuvostoaikana.
Ukrainan keskusvaalilautakunta

Ukrainan keskusvaalilautakunta () on Ukrainan valtion pysyvä elin, jonka tehtävänä on valmistella ja järjestää valtiolliset vaalit (presidentinvaalit ja parlamenttivaalit) ja kansanäänestykset Ukrainassa.
Ukrainan sai alkunsa vuonna 1989. Keskusvaalilautakuntaa koskeavaa lainsäädäntöä on uusittu useasti sittemmin.
Keskusvaalilautakunta ilmoitti esimerkiksi tammikuussa 2022 (siis ennen Venäjän hyökkäyssodan 2022- alkamista), ettei Donetskin ja Luhanskin alueiden sotilas- ja siviilihallinto pystynyt takaamaan kaikilla paikkakunnilla miehityksen ja terroristisen uhan vuoksi riittävää turvallisuutta tuolloin maaliskuun loppuun 2022 suunniteltujen paikallisvaalien aikana. Keskusvaalilautakunta myös totesi OSCE:n havainneen raskaiden, Ukrainan ulkopuolisten tahojen kontrolloimien aseiden liikkeitä, silloisen Minskin sopimusten mukaisten ehtojen vastaisesti, ja että näillä aseilla voisi yltää niiden luonteen vuoksi 15-20 kilometrin etäisyydelle silloisesta tulitaukolinjasta. 
Keskusvaalilautakunta ohjaa aluevaalilautakuntia, jotka ovat itsenäisiä oikeushenkilöitä.
Ukrainan keskusvaalilautakunta koostuu puheenjohtajasta, kahdesta varapuheenjohtajasta, sihteeristä sekä yhdestätoista muusta jäsenestä.
Ulkomaalaisten suorittama vaalitarkkailu.
Ukrainan keskusvaalilautakunnan kutsusta Ukrainan presidentinvaalia ja parlamenttivaaleja tarkkailee runsaasti myös ulkomaiden ja kansainvälisten järjestöjen vaalitarkkailuorganisaatioita. Ukrainan presidentinvaalissa 2004 oli ulkomaisten vaalitarkkailijoiden määrä noin 10 000. Paikallisia vaalilautakuntia on noin 30 000.
Kotimainen vaalitarkkailu.
Myös kansalliset vaalitarkkailuorganisaatiot ovat kehittymässä.
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö

Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö (Etyj, ETYJ) () on järjestö, jossa on jäseninä 57 valtiota Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Etelä-Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa. Se perustuu vuonna 1975 Helsingissä järjestetylle Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssille (ETYK), josta muodostui vuonna 1994 pysyvä kansainvälinen järjestö vuoden 1992 seurantakonferenssin pohjalta.
ETYJin päämaja sijaitsee Wienissä, Itävallassa.
ETYJ käsittelee laajasti kolmeen eri pääryhmään liittyviä turvallisuuskysymyksiä: 
Näitä ulottuvuuksia kutsuttiin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen aikana koreiksi, koska ajatuksia koottiin ikään kuin (paperi)koreihin. Kolmas kori, joka koski ihmisoikeuksia, oli tai sen katsottiin olleen Neuvostoliitolle epäedullinen, koska se tarjosi perusteen ihmisoikeusryhmien työskentelylle Neuvostoliitossa ja muissa Varsovan liiton maissa. Sen sijaan vuoden 1975 kokoukseen liittyvä toisen maailmansodan jälkeisten rajojen yleinen tunnustaminen katsottiin Neuvostoliitolle edulliseksi.
ETYJillä on toimintaa lähinnä Itä-Euroopassa, missä kansainvälisen läsnäolon katsotaan vahvistavan turvallisuutta. Esimerkkejä tästä ovat Kosovo, Bosnia ja Hertsegovina, Moldova ja Georgia. Näissä hankkeissa isäntävaltioita pyritään opastamaan lähinnä maan demokratisointiin ja ihmisoikeuksiin liittyvissä kysymyksissä.
ETYJ harjoittaa siviilikriisinhallintaa, muun muassa vaalitarkkailua vaikuttaen siirtymätapauksien demokratisoitumisprosesseihin.
ETYJin toiminnan suuntalinjat päätetään kahden vuoden välein järjestettävässä huippukokouksessa. Huippukokoukset julkaisevat loppuasiakirjan, jossa määritetään Euroopan turvallisuuden ja yhteistyön kehittämisen suuntaa.
ETYJin luottamusta ja turvallisuutta lisäävä toiminta.
ETYJin tärkein asiakirja on säännöllisesti uusittu Wienin asiakirja. Se on sotilaallista turvallisuutta käsittelevä, osanottajavaltioiden luottamusta ja turvallisuutta kehittävä säännöstö. Asiakirjaa täydennetään aika ajoin järjestön elimien päätöksellä. Wienin asiakirjan tärkeimmät tekijät ovat:
Avoin taivas -sopimus.
ETYJin yhteydessä on vuonna 1992 solmittu Avoin taivas -sopimus, jonka on allekirjoittanut 28 maata. Sopimus tuli voimaan 1. tammikuuta 2002, kun 20 sopimusvaltiota oli ratifioinut sen. Sopimuksen allekirjoittaneet valtiot sallivat tarkkailu- ja ilmakuvauslentojen suorittamisen toistensa ilmatilassa vastavuoroisuusperiaatteella.
Osanottajavaltiot.
ETYJillä on 57 osanottajavaltiota Euroopassa, Keski-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Puheenjohtajat.
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön puheenjohtaja johtaa järjestön toimintaa. Puheenjohtajamaa valitaan järjestön jäsenmaista vuodeksi kerrallaan. Puheenjohtajamaan ulkoministeri toimii järjestön puheenjohtajana. Suomi on ollut puheenjohtajamaana viimeksi vuonna 2008.
Luopunut puheenjohtajamaa, puheenjohtajamaa ja vastaanottava puheenjohtajamaa toimivat myös troikaksi kutsuttuna ETYJin kolmikkona jatkuvuuden turvaamiseksi.
Al-Mahalla al-Kubra

Al-Mahalla al-Kubra (, joskus myös Mahalla al-Kubra) on kaupunki Egyptissä. Sen asukasluku vuonna 2006 oli 442 958.
Maantiede.
Al-Mahalla al-Kubra sijaitsee Egyptin Al-Gharbiyyan kuvernoraatissa Niilin suiston keskiosassa jonkin matkaa Niilin Damiettan suuhaarasta länteen Tantan kaupungista koilliseen. Kaupungin kohdalla kulkee Tur'at al-Milahin kanava, joka on suuremman Bahr Shibinin haara.
Historia.
Monet egyptiläiset paikannimet sisältävät sanan "mahallah", joka viittaa arabiaksi leiripaikkaan. Etenkin historiallisissa lähteissä puhutaan useista eri samannimistä paikoista, mikä tekee juuri Al-Mahalla al-Kubran yksilöimisestä niissä hankalaa. Joskus nykyinen kaupunki on liitetty koptinkieliseen paikannimeen "Tišairi". Sitä ei kuitenkaan mainita esimerkiksi Egyptin kristillisiä rakennuksia varhaisella islamilaisella kaudella luetteloivissa historiallisissa lähteissä. Ensimmäinen kaupungin nimellä al-Mahalla tai al-Mahalla al-Kabira mainitseva historiallinen lähde on al-Mukaddasi ja al-Bakri puhuu ilmeisesti samasta paikasta mainitessaan nimen "Mahallat Mahrum". Al-Idrisi maintisee sen yksinkertaisesti nimellä "al-Mahakka". Mamelukkisulttaani Barquq teki Al-Mahalla al-Kubrasta Gharbin "wilayan" hallinnollisen keskuksen, jota johti oma emiirinsä.
Al-Mahalla al-Kubra jäi 1800-luvulla viereisen Tantan varjoon. Al-Gharbiyyan maakunnan hallinnollinen keskus siirtyi Tantaan. Kaupungin asukasluku vuonna 1914 oli arviolta 33 500. "Misr"-niminen tekstiilialan yritys perusti kaupunkiin vuonna 1926 suuren puuvillatehtaan, mikä teki kaupungista yhden Egyptin tekstiiliteollisuuden keskuksista. Tehtaan yhteyteen rakennettiin esimerkiksi tuolloin edistyksellinen työläisten asuinalue.
Talous.
Tekstiiliteollisuuden lisäksi kaupungissa on maatalouteen liittyvää elintarviketeollisuutta. Energiaa teollisuus saa maakaasusta, jota tuodaan putkella Abu Madin kaasukentältä.
Väestö.
Al-Mahalla al-Kubran asukasluku oli vuonna 2006 442 958.
Dick Fosbury

Richard Douglas ”Dick” Fosbury (6. maaliskuuta 1947 Portland, Oregon – 12. maaliskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja. Hän mullisti korkeushypyn hyppytekniikan Fosbury-flopillaan, jossa rima ylitetään selkä edellä.
Fosbury kehitti floppaustyylin lukioaikoinaan ja paransi omaa ennätystään heti 30 senttimetrillä 192 senttiin. Hän ylitti talvella 1968 hallissa 213 cm opiskellessaan Oregonin osavaltionyliopistossa. Samana kesänä Méxicon olympialaisissa hän voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 224 cm. Seuraavina vuosina Fosburyn kehittämästä floppauksesta tuli lajin yleisin hyppytyyli.
Fosbury ei selviytynyt enää Münchenin olympialaisiin 1972. Hän siirtyi ammattilaisurheilijaksi 1973.
Vuonna 2014 Fosbury oli demokraattien ehdokkaana Idahon edustajainhuoneen vaalissa mutta hävisi.
Koulutukseltaan Fosbury oli insinööri.
Guru Angad Dev

Guru Angad Dev () (31. maaliskuuta 1504 – 29. maaliskuuta 1552) oli sikhiläisyyden toinen guru. Hänestä tuli guru 7. syyskuuta 1539 Guru Nanakin, sikhiläisyyden perustajan kuoleman jälkeen. Ennen tuloaan toiseksi Guruksi hänen nimensä oli Lehna. Ennen kuolemaansa hän nimitti seuraajakseen Guru Amar Dasin.
Angad Dev oli vastuussa gurmukhi-kirjaimiston standardoinnista. Nykyisin gurmukhi on pandžabin kielen pääasiallinen kirjoitusjärjestelmä Intiassa.
Kom Ombo

Kom Ombo () on temppelistään kuuluisa maanviljelyskaupunki Egyptissä. Se oli alun perin kreikkalainen siirtokunta nimeltä Omboi (Ombos). Kaupungin sijainti Niilillä noin 50 km Assuanista pohjoiseen antoi sille mahdollisuuden hallita joitakin Nubiasta Niilin laaksoon meneviä kauppareittejä, mutta lopullisesti Kom Ombosta tuli merkittävä, kun temppeli valmistui 100-luvulla eaa. Nykyisin Kom Ombossa asuu 71 000 ihmistä.
Kom Ombon temppeli.
Kom Ombon temppeli on epätavallinen kaksoistemppeli. Toinen puoli temppelistä on pyhitetty krokotiilijumala Sobekille ja toinen puoli Horukselle.
Petri

Petri on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnelma raamatullisesta nimestä Pietari, jonka latinalainen muoto on "Petrus". Nimi johtuu kreikan kielen kiveä tarkoittavasta sanasta "Petros". Suomessa nimi Petri on 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2025 mennessä annettu noin 40 610
miehelle.
Kitara kainalossa

Kitara kainalossa () on Michael Curtizin elokuva vuodelta 1958. Sen miespääosassa on Elvis Presley.
Työryhmä.
Elokuvan unkarilaissyntyinen ohjaaja Michael Curtiz oli ohjannut muun muassa Casablancan vuonna 1940.
Käsikirjoituksesta vastasivat Herbert Baker (Loving You, Don't Give Up the Ship) ja Michael V. Gazzo (The Godfather). Käsikirjoitus pohjautui Harold Robbinsin romaaniin "A Stone for Danny Fisher".
Kuvaajana toimi kuusi Oscar-ehdokkuutta saanut Russell Harlan (Rio Bravo, Hatari), 
tuottajina yhteistyökumppanit Hal B. Wallis ja Paul Nathan. Lavastajina toimivat yhteensä 29 Oscar-ehdokkuutta saavuttaneet Sam Comer ja Frank R. McKelvy.
Näyttelijät.
Elokuvan pääosaan palkattiin tiettävästi noin 150 000–200 000 dollaria roolisuorituksestaan ansainnut Elvis Presley, Walter Matthau, Dolores Hart ja Carolyn Jones.
Työvaiheet.
Romaanissa "A Stone for Danny Fisher" Elviksen roolihahmon Danny Fisherin ammatti oli nyrkkeilijä. Tämä ei kuitenkaan ollut tuottajien mielestä yhtä rahakas idea kuin tehdä Presleystä jälleen laulaja. Presley kyllä näytteli nyrkkeilijää, mutta vasta vuonna 1962 valmistuneessa elokuvassaan Kid Galahad, joka perustui löyhästi "King Creolen" ohjanneen Curtizin 1930-luvun Kid Galahad -filmaukseen.
Elokuvaa oli suunniteltu filmattavaksi jo vuosia aikaisemmin, ja Presleyn rooliin oli tuolloin ollut ehdolla, James Dean. "A Stone for Danny Fisher" oli vielä tuolloin projektin nimenä. Nimi muuttui sittemmin Elvis-filmauksessa "Dannyksi" – josta Presley levytti nimikappaleenkin, joka julkaistiin vasta tähden kuoleman (1977) jälkeen – jonka kautta "Sing, You Sinners" -muotoon ja lopulta "King Creole" -muotoon, suomeksi "Kitara kainalossa".
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 20. tammikuuta 1958 ja päätettiin samana vuonna 10. maaliskuuta. Presley sai lykkäystä kuvausten viimeistelyä varten 60 päivää armeijan alkamisesta, jonka hän suoritti osittain Yhdysvalloissa ja suurimmaksi osin Länsi-Saksassa.
Ohjaajan mielipiteet Elvis Presleystä.
Elvis Presleyn maine oli vielä tuolloin 1950-luvulla aikuisten keskuudessa erittäin ristiriitainen. Hänen TV-esiintymisensä olivat vuoden katsotuimpia, ja keräsivät ruutujen ääreen lähes koko Yhdysvaltain nuorison. Presleyn lanneliikehdintä ja luoma rock &amp; roll -musiikki saivat vanhemmat ihmiset näkemään punaista, kuten myös "King Creolen" ohjaajan, Michael Curtizin. Curtiz kertoi kuitenkin myöhemmin, että työskentely Presleyn kanssa oli miellyttävää, ja että tämä osoittautui hyvin kohteliaaksi ja empaattiseksi nuoreksi mieheksi.
Musiikki.
Tunnuskappaleen "King Creole" lisäksi elokuvasta on peräisin mm. listaykkönen "Hard Headed Woman".
Puoliverinen (elokuva)

Puoliverinen ("Flaming Star") on Don Siegelin ohjaama vuonna 1960 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka pääosassa on Elvis Presley.
Juoni.
Elvis Presley on Pacer Burton, intiaaniäidin ja valkoisen isän puoliverinen poika, joka joutuu valitsemaan puolensa intiaanien ja valkoisten taistelussa. Puolen valitseminen tarkoittaa myös turvallisuuden katoamista ja kuolemaakin.
"Puoliverinen" on yksi Presleyn kolmesta lännenelokuvasta.
Tuotanto.
20th Century Fox ja tuottajaparivaljakko Hal B. Wallis ja Paul Nathan palkkasivat elokuvan ohjaajaksi Don Siegelin, joka sai myöhemmin mainetta elokuvalla "Likainen Harry".
Alun perin elokuvan pääosaan olivat ehdolla Marlon Brando (yksi Presleyn esikuvista) ja Frank Sinatra (Presleyn ystävä 1960- ja 1970-luvulla). Myös nimi muuttui projektin edetessä "Black Heartista" "Black Stariksi" - Presley myös levytti nimikappaleen -, "Flaming Heartin" ja "Flaming Lancen" kautta lopulliseen muotoon "Flaming Star", "liekehtivä tähti".
Roslynin rooliin oli alun perin palkattu Barbara Steele. Hänen riitauduttuaan ohjaajan kanssa tilalle tuli Barbara Eden.
Arviot.
"Puoliverinen" on Presleyn toinen elokuva armeijan jälkeen. Arto Pajukallion mukaan se poikkesi siitä romanttisten elokuvien köykäisestä linjasta, jota Presleyn myöhemmät elokuvat edustavat. Mutta elokuva sinänsä perustuu lajityypin vanhoihin kaavamaisuuksiin.
Viva Las Vegas!

Viva Las Vegas on George Sidneyn elokuva vuodelta 1964. Sen miespääosaa esittää Elvis Presley. Naispääosaa esitti Ann-Margret, jolla oli huhujen mukaan romanssi Presleyn kanssa. Huhuja todistavat useiden lehtien julkaisemat kuvat, joiden mukaan Presley ja Ann-Margret olivat avioituneet Las Vegasissa. Kuvat olivat todellisuudessa peräisin elokuvan kuvauksista, mutta auttoivat elokuvaa menestymään taloudellisesti entistä paremmin, sillä ne toivat mukanaan ilmaista mainosta.
Viva Las Vegas tuotti parhaiten budjetti-lipputulot-suhteessa Elvis-elokuvista, kun sen lipputulot olivat yli viisi miljoonaa dollaria, elokuvan maksaessa vain alle miljoona dollaria. 50 prosenttia voitosta meni kuitenkin Presleylle, jonka palkan osuuskin oli 50 % elokuvan budjetista.
Change of Habit

Change of Habit oli Elvis Presleyn viimeinen näytelmäelokuva kaikista 31:stä. Se oli myös ainoa Presleyn elokuva, jota ei nähty teattereissa Suomessa.
Elokuvan menestyksen takasi Presleyn vuonna 1968 tekemä comeback. Comeback tapahtui "Elvis"-nimeä kantaneen, sittemmin paremmin nimellä " '68 Comeback Special" tunnetun musiikkishown ansiosta, joka oli vuoden katsotuin viihdelähetys maailmalla. Show nähtiin NBC-kanavalla, mikä selittää osaltaan myös sen, miksi NBC oli mukana tuottamassa tätä elokuvaa.
Juoni.
Elvis esittää elokuvassa New Yorkin ghetossa ilmaista klinikkaa pitävää lääkäri John Carpenteria, joka saa avukseen kolme sairaanhoitajaa tietämättä heidän olevan nunnia.
Elokuva poikkeaa aikaisemmista Elvis-elokuvista tyylinsä osalta, sillä elokuvassa on jonkin verran myös yhteiskuntakriittiistä otetta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa laihaksi samarialaisdraamaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.