Toivo Hj. Långström

Toivo Hjalmar Långström (12. toukokuuta 1889 Helsinki – 30. syyskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hänen ainoa eduskuntakautensa jäi kesken, kun viranomaiset lakkauttivat puolueen ja sen kansanedustajat tuomittiin vankeusrangaistuksiin. Långström toimi tuolloin myös SSTP:n puheenjohtajana. Julkisen puoluetyönsä ohella hän vaikutti 1920–1930-luvuilla kielletyssä SKP:ssa. Långström istui polittisen toimintansa johdosta vankilassa lähes 11 vuotta 1922, 1923–1926, 1930–1934 ja 1941–1944.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Toivo Hj. Långström syntyi suutari Anders Långströmin (1861-1896) ja Helena Kristiina Hiltusen (1859-1933) viisilapsisen perheen toiseksi nuorimpana. Kansakoulun käytyään hän meni sorvaajan oppiin ja teki myöhemmin kisällimatkoja Pohjoismaihin sekä Venäjälle. Långström ehti olemaan myös merimiehenä ennen kuin sai paikan metallisorvarina vuonna 1906. Helsingin ohella Långström työskenteli myös Turussa. Vuonna 1910 hän suoritti Taideteollisuuskeskuskoulun tutkinnon iltaoppilaana.
Långström liittyi Helsingin työväenyhdistyksen konetehtaalaisten ammattiosastoon jo 1905. Suurlakon aikana hän kuului Helsingin työväen järjestyskaartiin. Seuraavalla vuosikymmennellä Långström nousi johtotehtäviin ammattiosastossaan sekä valtakunnallisessa Suomen Metalliteollisuustyöntekijäin Liitossa (SML). Vuonna 1915 Långström valittiin SML:n liittohallintoon ja kesällä 1917 varapuheenjohtajaksi. Varapuheenjohtajana Långström tapasi muun muassa Helsingissä ennen lokakuun vallankumousta piileskelleen V. I. Leninin.
Sisällissodan aikana Långström toimi kansanvaltuuskunnan työasian osaston metalliteollisuusjaoston varapuheenjohtajana. Hänen tehtävänään oli käynnistää mahdollisimman nopeasti sodankäynnin kannalta oleelliset metalliverstaat. Helmikuun lopussa Långström lähetettiin Pietariin hoitamaan suomalaisten asioita ja hankkimaan punakaartille sotatarvikkeita. Sodan jälkeen Långström jäi pariksi vuodeksi Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi pari vuotta Itämeren laivaston "Kama"-konepajalaivan teknillisenä johtajana. Kesällä 1918 Långström osallistui Moskovassa pidettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen. Palatessaan salaa Suomeen tammikuussa 1920 Långström joutui viranomaisten haaviin, mutta häntä ei enää asetettu syytteeseen sisällissodan tapahtumista. 
Eduskuntaan.
Kotimaahan palattuaan Långström lähti kommunistien järjestötoimintaan. Maanalaisessa kirjeenvaihdossa hän käytti salanimiä ”Louhi”, ”Puikko” ja ”Riku”. Långström työskenteli sorvaajana ja luottamusmiehenä Ahjon konepajalla, josta hänet erotettiin elokuussa 1921 tuotannollisiin syihin vedoten. Muutamaa päivää myöhemmin poliisimestari Hjalmar Honkanen keskeytti Långströmin puheen Hesperian puistossa pidetyssä työväenjuhlassa. Oikeus katsoi Långströmin halveksuneen viranomaisia ja tuomitsi hänet kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen. 
Joulukuussa 1921 Långström valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon. Tuoreena valtuutettuna hän joutui heti hankaluuksiin viranomaisten kanssa, kun poliisi keskeytti Helsingin työväentalolla pidetyn tilaisuuden, jonka toisena pääpuhujana oli Arvo ”Poika” Tuominen. Heinäkuun 1922 eduskuntavaaleissa Långströmistä tuli kansanedustaja. Hän kuului myös kommunistien kustannustoiminnasta vastanneen Osakeyhtiö Työn johtokuntaan ja oli Työväen Järjestönuorten Liiton julkaiseman "Punalipun" päätoimittaja.
Toukokuussa 1923 SSTP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana toiminut Långström valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Långström ehti hoitamaan tehtävää vain kesän ajan, kun hänet pidätettiin elokuussa niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Turun hovioikeudessa Långström kiisti SSTP:n kytkökset Neuvostoliitossa vaikuttaviin suomalaiskommunisteihin sekä puolueen maanalaisen toiminnan. Hän piti lähes tunnin pituiseen puolustuspuheen, jota sanomalehdet luonnehtivat "kommunistiseen tapaan rutikuivaksi". Suurin osa syytetyistä vapautui tutkintovankeudesta maaliskuussa 1924, mutta Långström jäi puolueen muiden johtohahmojen tavoin edelleen Turun lääninvankilaan. Hän jätti oikeuskanslerille valituksen pitkäksi venyneestä oikeudenkäynnistä ja vaati vangittujen laskemista vapaalle jalalle. Viimein kesäkuussa hovioikeus tuomitsi Långströmin kahdeksi vuodeksi ja yhdeksäksi kuukaudeksi vankeuteen valtiopetoksen valmistelusta. Häntä kovemmat tuomiot saivat ainoastaan SSTP:n entinen puheenjohtaja Niilo Välläri ja puoluesihteeri K. L. Kulo.
Uusi vankeustuomio.
Långstrump pääsi Tammisaaren pakkotyölaitoksesta heinäkuussa 1926, jonka jälkeen hän työskenteli "Työväenjärjestöjen Tiedonantajan" toimittajana ja vuodenvaihteesta lähtien Suomen Rakennustyöväen Liiton sihteerinä. Joulukuussa 1928 Långström valittiin seen, kun vanhat jäsenet oli Jalmari Rasin ilmiantojen perusteella pidätetty. Långström edusti tinkimätöntä linjaa, joka tuomitsi jyrkästi niin sosialidemokraattiset ”sosiaalifasistit” kuin vasemmistososialistiset ”hoipertelijatkin”. Syksyllä 1929 Långström nousi Suomen Ammattijärjestön toimeenpanevaan valiokuntaan, kun SKP syrjäytti vasemmistososialistit. Samana vuonna hänet valittiin myös Osakeyhtiö Työn rinnalle perustetun Kustannusosakeyhtiö Yhteistyön hallitukseen.
Långström vangittiin jälleen tammikuussa 1930 ja asetettiin kahdeksan muun kommunistin kanssa syytteeseen osallistumisesta SKP:n laittomaan toimintaan. Hän sai valtiopetoksen valmistelusta kolmen vuoden ja kuuden kuukauden tuomion, jota korkein oikeus vielä korotti vuodella. Långström istui tuomiotaan jälleen Tammisaaran pakkotyölaitoksessa, jossa hän kuului vankien keskuudestaan valitsemaan salaiseen vankilaneuvostoon. Heinäkuussa 1933 Långström osallistui Tammisaaren pakkotyölaitoksen poliittisten vankien nälkälakkoon. Långströmiä pidettiin yhtenä lakon johtajista, minkä vuoksi hänet siirrettiin kahdeksan muun kommunistin kanssa Turun lääninvankilaan.
Långström perusti vapauduttuaan oman verstaan, koska työpaikan saaminen oli kommunisteille vaikeaa. Vuoden 1935 puoluekokouksessa Långström valittiin SKP:n keskuskomiteaan, mutta hän ei osallistunut aktiivisesti maanalaiseen puoluetyöhön. Keväällä 1937 Långströmiä puukotettiin Helsingin Vallilassa. Lehtitietojen mukaan kyseessä oli "tuntematon humalainen mies", mutta Etsivä keskuspoliisi väitti kyseessä olleen kommunistien keskinäisen välienselvittelyn. Vuosikymmenen lopussa Långström läheni vasemmistososialisteja muun muassa maanpuolustuskysymyksessä. Vuonna 1938 ilmestyneessä "Soihtu"-lehden maanpuolustus-extrassa hän komppasi Mauri Ryömää ja hyväksyi työväenluokan asepalveluksen, kunhan armeija oli ensin puhdistettu fasistisista aineksista. Talvisodan sytyttyä Långström painui maan alle. Välirauhan aikana Långström toimi Metallityöväen Liiton sihteerinä, kunnes hänet otettiin turvasäilöön Jatkosodan alettua kesäkuussa 1941.
Sotavuosien jälkeen.
Jatkosodan päättymisen jälkeen kommunistien toiminta laillistettiin. SKP:n kaapanneet nuorkommunistit eivät kuitenkaan kutsuneet Långströmin kaltaisia vanhoja ay-jääriä lokakuussa 1944 pidettyyn puoluekokoukseen. Vuonna 1945 Långström toimi metalliliiton sihteerinä, mutta ei vankilassa heikentyneen terveytensä johdosta pystynyt hoitamaan tehtäviään täysipainoisesti. Tämän jälkeen hän työskenteli parin vuoden ajan kansanhuoltoministeriön osastosihteerinä sekä Kulutusosuuskuntien Keskusliiton teknisenä johtajana 1948–1959.
Långström vaikutti SKDL:ssa muun muassa liittotoimikunnan jäsenenä ja toimi Kustannusosakeyhtiö Yhteistyön hallituksen puheenjohtajana 1944-1971. 1960-luvun lopussa käynnistyneen SKP:n hajaannuksen aikana hän tuki puheenjohtaja Aarne Saarisen enemmistöläistä linjaa ja kritisoi taistolaista oppositiota. Långström kuului myös Suomen rauhanpuolustajien keskustoimikuntaan sekä Elannon hallintoneuvostoon ja edustajistoon 1946-1966. Lisäksi hän toimi muun muassa valtionyhtiö Outokummun tilintarkastajana.
Perhe.
Toivo Långströmin puoliso oli Matilda Ahlfors (s. 1891), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1944.