tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
В

В on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ääntäminen.
В ääntyy tavallisesti joko soinnillisena labiodentaalisena frikatiivivina /v/, soinnillisena liudentuneena labiodentaalisena frikatiivina /vʲ/ tai puolivokaalina /w/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /v/ tai /vʲ/, makedoniassa /v/, serbiassa /v/, ukrainassa /v/ tai /w/, valkovenäjässä /v/ ja venäjässä /v/ tai /vʲ/.
Ђ

Ђ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy serbian aakkosiin. 
Ääntäminen.
Ђ on serbian kielessä soinnillisen palataalisen affrikaatan /ʥ/ merkki. Makedonian kielessä vastaavan äänteen merkki on Ѓ.
Ҥ

Ҥ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy altain, baškiirin, jakuutin ja niittymarin aakkosiin.
Ääntäminen.
Ҥ on niittymarissa velaarisen nasaalin /ŋ/ merkki.
Д

Д on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, mongolin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Kirjaimen järjestysluku vaihtelee kielittäin. Venäjän aakkostossa д on viidentenä kirjaimena.
Ääntäminen.
Д ääntyy tavallisesti soinnillisena dentaalisena klusiilina /d/, soinnillisena liudentuneena dentaalisena klusiilina /dʲ/ tai soinnillisena dentaalisena frikatiivina /ð/. Sen äännearvo on bulgariassa /d/ tai /dʲ/, makedoniassa /d/, marissa /ð/, serbiassa /d/, ukrainassa /d/ tai /dʲ/, valkovenäjässä /d/ ja venäjässä /d/ tai /dʲ/.
Session Description Protocol

SDP ("Session Description Protocol") on protokolla, jolla voidaan kuvata Internetin multimediaesityksiä tai -istuntoja, kuten Internet-puheluja, elokuvien suoratoistoa tai puhelinneuvotteluja. SDP suunniteltiin alun perin MBONEssa välitettävien reaaliaikaisten multimediaesitysten kuvaamiseen. SDP-kuvauksessa luetellaan esityksen ajankohta, esitykseen kuuluvat mediat (ääni, video, grafiikkasovellus) ja niiden tarvitsemat parametrit (koodekit, siirtoprotokollat, porttinumerot).
SDP-kuvauksia voidaan välittää HTTP:n, SAPin, RTSP:n tai SIPin avulla. SIPpiä varten on määritelty lisäksi neuvotteluprotokolla ("Offer/Answer Model with SDP"), jolla voidaan muodostaa uusia multimediaistuntoja tai muokata olemassa olevia.
Standardointi.
SDP määritellään RFC-dokumenteissa:
Dorival Caymmi

 
Dorival Caymmi [doriˈvaw kaˈĩmi] (30. huhtikuuta 1914 – 16. elokuuta 2008) oli yksi tärkeimmistä brasilialaisen populaarimusiikin lauluntekijöistä. Hän loi muutamia hyvin tunnettuja MPB-kappaleita, kuten "Doran", "Promessa de Pescadorin" ja "O Venton".
Caymmi nousi kuuluisuuteen jo 1930-luvun loppupuolella työskenneltyään muusikko Carmen Mirandan kanssa.
Limakalvo

Limakalvo () on ruuansulatuskanavaa, hengitysteitä, virtsateitä ja sukuelimiä peittävä ohut solukerros, jonka päällä on sitkeää limaa. Mikrobit ja monet pienet hiukkaset tarttuvat siihen helposti kiinni. Lima suojaa limakalvoa kuivumiselta ja halkeamiselta. 
Selkärankaisten limakalvon pinnassa on epiteelikudos ja sen alla on limakalvon tukikerros (), joka muodostuu sidekudoksesta. Limakalvon tukikerros toimii diffuusiotienä epiteelikudokselle, josta verisuonet puuttuvat. Joidenkin elimien, kuten ruuansulatuselimien, limakalvossa on lisäksi kolmas kerros limakalvon lihaskerros (), joka liikuttelee limakalvon poimuja. Limakalvo on usein runsaasti poimuttunut ja siinä on yleensä erilaisia rauhassoluja ja rauhasia, kuten pikarisoluja ja suolirauhasia.
Näkyviä limakalvoja ovat suuontelon ja nielun, sierainten, silmien, sukupuolielinten ja peräaukon sisäpinnat. Reuna-alueilla iho muuttuu saumattomasti limakalvoksi, joka jatkuu sisäelimiin. Limakalvoja arvioidaan kliinisen tutkimuksen yhteydessä. Normaalisti ne ovat kosteat, vaaleanpunaiset tai valkoiset ja ilman näkyviä kerrostumia. Tulehdusten ja muiden sairauksien yhteydessä nähdään usein turvotuksia, eritteitä ja värimuutoksia. Joidenkin maksasairauksien seurauksena limakalvot voivat muuttua kellertäviksi, jolloin käytetään nimeä keltatauti.
Ruuansulatuselimistön limakalvo.
Suurimmassa osassa ruuansulatuskanavaa (mahalaukusta peräsuoleen) limakalvon muodostavat epiteelikerros, sidekudoskerros ja lihaskerros. Limakalvokerroksen poimuisuus suurentaa imeytymispinta-alaa ja kerroksen sileälihassolujen supistuminen lisää edelleen poimuttumista. Poimuja on eniten ohutsuolessa, missä imeytyminen tapahtuu nopeimmin. Limakalvokerroksen ulkopuolella on toinen paksumpi sidekudoskerros, jossa on toisiinsa liittyneiden hermosyiden muodostama hermopunos eli limakalvonalaispunos.
Г

Г on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Myös kyrillisesti kirjoittavat ei-slaavilaiset kielet käyttävät г:tä.
Ääntäminen.
Г ääntyy tavallisesti joko soinnillisena velaariklusiilina /g/, soinnillisena liudentuneena velaariklusiilina /gʲ/ tai soinnillisena glottaalisena frikatiivina /ɦ/. Sen äännearvo on bulgariassa /g/ tai /gʲ/, makedoniassa /g/, serbiassa /g/, ukrainassa /ɦ/, valkovenäjässä /ɦ/ ja venäjässä /g/ tai /gʲ/.
Turkkilaisissa kielissä, kuten tataarissa, г ääntyy g:n lisäksi soinnillisena uvulaarisena frikatiivina /ʁ/.
Ґ

Ґ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan aakkosiin. Neuvostoaikana se korvattiin virallisessa ortografiassa kirjaimella Г, mutta Neuvostoliiton hajottua se otettiin jälleen mukaan ukrainan oikeinkirjoitukseen.
V. Vjatšorka ehdotti vuonna 2005 kirjaimen lisäämistä myös valkovenäjään.
Ääntäminen.
Ґ on ukrainassa ja valkovenäjässä äänteen /g/ merkki.
Merkit Ґ ja ґ eivät sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ѓ

Ѓ on kyrillinen kirjain. Se kuuluu makedonian aakkosiin.
Ääntäminen.
Ѓ ääntyy makedoniassa joko soinnillisena palatoalveolaarisena affrikaattana /ʥ/ tai soinnillisena palataalisena klusiilina /ɟ/.
Promoottori

Promoottorit ovat geenin läheisyydessä olevia DNA-alueita, joiden ansiosta RNA-polymeraasi kiinnittyy DNA:han ja voi aloittaa transkription eli RNA:n kopioimisen DNA:sta. Promoottorien teho perustuu tiettyihin DNA-jaksoihin kiinnittyviin faktori-proteiineihin, jotka ohjaavat RNA-polymeraasin kiinnittymistä transkription aloituskohtaan. Jokaiselle erilaiselle RNA-polymeraasille on omat promoottorinsa.
Bakteerit.
Bakteerien promoottoreilla on neljä konservoitunutta ominaisuutta, jotka ovat yhteisiä lähes kaikille lajeille.
Eukaryootit.
Eukaryooteilla on kolme erilaista RNA-polymeraasia: RNA-polymeraasi I, RNA-polymeraasi II (selvästi yleisin) ja RNA-polymeraasi III. Näille jokaiselle on omanlaisensa promoottorit.
RNA-polymeraasi II.
RNA-polymeraasi II on eukaryoottien RNA-polymeraaseista yleisin. Sen promoottoreissa on tiettyjä lyhyitä DNA-sekvenssejä.
RNA-polymeraasi I.
RNA-polymeraasi I:n pääpromoottori on GC-rikas alue kohdassa -45–+20. Sen toimintaa vahvistaa 85-prosenttisesti identtinen tehostajajakso UCE ("upstream control element"), joka sijaitsee kohdassa -180 – -107.
RNA-polymeraasi III.
RNA-polymeraasi III:n ylävirtaan olevat promoottorit toimivat samalla periaatteella kuin RNA-polymeraasi II:n promoottorit. Ribosomin 5S-RNA:ta ja tRNA:ta koodaavien geenien promoottorit ovat kuitenkin transkription aloituskohdasta alavirtaan päin, eli geenin sisällä. Näihin promoottoreihin kiinnittyvät TFIIIA- ja TFIIIC-faktorit ohjaat TFIIIB-faktorin kiinnittymistä, jonka RNA-polymeraasi tunnistaa.
Tehostajat.
"Tehostajat" (tai "voimistajat", engl. "enhancer") ovat promoottoreiden kaltaisia DNA-jaksoja, jotka sijaitsevat usein huomattavasti promoottoreita kauempana geenistä ja jotka lisäävät promoottoreiden tehoa moninkertaisesti. Tehostajien tarkoitus lienee lisätä transkriptiofaktoreiden konsentraatiota promoottoreiden läheisyydessä.
John Field

John Field (26. heinäkuuta 1782 Dublin – 23. tammikuuta 1837 Moskova) oli irlantilainen säveltäjä ja pianisti.
Field opiskeli pianonsoittoa aluksi isänsä johdolla. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti opinnot italialaisen Tommaso Giordanin oppilaana. Hän muutti nuorena isänsä kanssa Lontooseen, jossa hän opiskeli Muzio Clementin johdolla. Clementi otti tähtioppilaansa mukaan lähtiessään 1802 kiertämään Eurooppaa, ja 1803 he päätyivät Pietariin, jonne Field asettui, kun Clementi jatkoi matkaa. Field vietti kepeää elämää, avioitumisestaan huolimatta, ja sävellystyö jäi. Hän konsertoi menestyksekkäästi Moskovassa 1806 ja opetti, oppilainaan Mihail Glinka, Charles Mayer ja muun muassa ukrainalainen kansatieteilijä Mykola Markevytš. Myöhemmin Field sai suurta arvostusta pianistina.
Fieldin terveys alkoi 1825 horjua alkoholikäytön ja muun huvittelun vuoksi, ja hän lähti Venäjältä 1831, jolloin hän jo sairasti syöpää. Hän asui vuoroin Englannissa ja Pariisissa, kierteli sitten Euroopassa ja palasi Moskovaan 1835 hyvin sairaana. Hän kuoli siellä kahden vuoden kuluttua.
Fieldin tuotanto on viihdyttävää, eikä häntä pidetä suurena lahjakkuutena. Fieldin tunnetuimpia sävellyksiä ovat hänen lukuisat nokturnonsa pianolle, ja häntä pidetäänkin kyseisen sävellysmuodon keksijänä. Muun muassa puolalainen pianisti ja säveltäjä Frédéric Chopin sävelsi 21 nokturnoa Field esikuvanaan. Muita Fieldin teoksia ovat muun muassa hänen seitsemän pianokonserttoaan. Niistä tunnetuin on toinen, jonka hän sävelsi vuonna 1811.
Suolakurkku

Suolakurkku on kurkuista suolaliuoksessa ilman kuumennusta valmistettu säilötty elintarvike.
Valmistus.
Suolakurkut valmistetaan avomaankurkuista. Yleiskielessä suolakurkuiksi kutsutaan erilaisia säilöttyjä kurkkuja: etikalla valmistettuja etikkakurkkuja, maustekurkkuja, joissa on suolan ja etikan lisäksi mausteita, ja "venäläisiksi suolakurkuiksi" kutsuttuja hapankurkkuja, jotka säilyvät, kuten hapankaali, maitohappokäymisen takia laskeneen pH:n, eivät niinkään korkean suolapitoisuuden takia.
Koska liuoksen suolapitoisuus on suurempi kuin kurkussa, suolaa siirtyy nesteestä kurkkuun, ja kurkusta tulee suolainen. Suolaliemikäsittelyn jälkeen kurkut voidaan säilöä etikkaliemeen.
Käyttö.
Suolakurkkuja tarjoillaan usein alkupaloina smetanan ja hunajan kanssa tai siivuina leivänpäällisenä. Suolakurkusta valmistetaan Venäjällä myös erityistä suolakurkkukeittoa: rassolnikia.
Urheilijat ovat 2020-luvulla juoneet hieman suolakurkkujen lientä laukaistakseen lihaskramppeja. Liemen vaikutuksista on jonkin verran tutkimusnäyttöä. Oletetaan, että liemen voimakas maku toimii vuorovaikutuksessa suuontelon hermoreseptorien kanssa. Reseptorien kautta lähtee keskushermostoon viesti, joka edistää kramppien laukeamista. Pienikin määrä lientä saa aikaan toivotun vaikutuksen. Lientä ei silti pidä juoda päivittäin, sillä silloin saa elimistöönsä liikaa ruokasuolaa. Ensisijainen apu kramppeihin ja niiden ehkäisyyn on kuitenkin lihaskuntoharjoittelu, tasapainoinen ruokavalio ja riittävä nesteytys. Hyvässä kunnossa olevaan lihaksistoon tulee vähemmän kramppeja kuin heikkoon lihaksistoon.
Franz Danzi

Franz Danzi (15. kesäkuuta 1763 – 13. huhtikuuta 1826) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä oli arvostettu sellisti, joka opetti pojalleen sellon ja kosketinsoittimen soittamista sekä laulamista.
Danzi syntyi Schwetzingenissä ja työskenteli myöhemmin muun muassa Mannheimissa, Münchenissä ja Stuttgartissa. Hän kuoli Karlsruhessa.
Danzin sävellysten voidaan katsoa edustavan sekä klassismia että romantiikkaa. Hänen tärkeimpiin teoksiinsa kuuluu muun muassa kamarimusiikkia sekä konserttoja.
Sielun Veljet

Sielun Veljet oli Ismo Alangon Hassisen Koneen jälkeen vuonna 1982 perustama rock-yhtye. Sielun Veljet tuli tunnetuksi erityisesti intensiivisistä keikoistaan. 
Sielun Veljet esiintyi jonkin verran myös ulkomailla esittäen englanniksi käännettyjä kappaleitaan nimellä ”L'Amourder”. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Peltirumpu”, ”Aina nälkä”, ”Säkenöivä voima” ja ”Rakkaudesta”. Viimeisen keikkansa ennen taukoa yhtye soitti 26. kesäkuuta 1992 Ruisrockin kylkeen järjestetyssä klubi-illassa ravintola Rantasipi-Ikituurissa Turussa. Affe Forsman, Jouko Hohko ja Jukka Orma esiintyivät yhdessä kitaristi Jimi Suménin kanssa housebändinä helsinkiläisravintola Kaapelissa järjestetyssä Siniset illat -tapahtumassa nimellä Bambi 30. marraskuuta 1996 ja Alanko vieraili yhtyeen solistina, jolloin he soittivat muun muassa Sielun Veljien kappaleita ja Onnenpyörä-kiertueen lauluja. 
Vuonna 2011 yhtye julkaisi uuden kappaleen, "Nukkuva hirviö", ja esiintyi Ilosaarirockin 40-vuotisjuhlissa saman vuoden heinäkuussa. Yhtye teki klubikiertueen marras–joulukuussa.
Orma, Forsman ja Hohko vierailivat Ismo Alangon juhlakeikalla Tavastialla 11. marraskuuta 2021 soittaen joitain Sielun Veljien kappaleita. 
Iskelmätaivas.
Iskelmätaivas oli Ismo Alangon johtama lyhytikäinen vanhoja suomalaisia iskelmäkappaleita rock-versioina esittänyt yhtye, johon kuuluivat Alangon lisäksi Jukka Orma, Alf Forsman, Sakari Kuosmanen, Pedro Hietanen ja Karri Koivukoski. Yhtye teki lyhyen olemassaolonsa aikana vuonna 1982 vain kaksi keikkaa Vanhalla ylioppilastalolla. Yhtyeestä muotoutui myöhemmin Sielun Veljet. Yleisradio taltioi yhtyeen myöhemmän keikan 17. elokuuta Vanhalla ylioppilastalolla ja on esittänyt siitä katkelmia radiossa ja televisiossa.
Carl Nielsen

Carl August Nielsen (9. kesäkuuta 1865 Sortelung – 3. lokakuuta 1931 Kööpenhamina) oli tanskalainen säveltäjä.
Elämäkerta.
Nielsen syntyi Fynin saarella. Hänen vanhempansa olivat Niels Jørgensen (1835–1916) ja Maren Kristine Johansen (1837–1896), joille syntyi 12 lasta. Isä oli maalari ja musikantti, ja perhe eli monia vuosia suuressa puutteessa. Lapsista kaksi kuoli nuorena, neljä muutti Yhdysvaltoihin ja yksi Australiaan. Kotimaahan jäi Carlin lisäksi kolme veljeä ja yksi sisar.
Carl, lapsista järjestyksessä seitsemäs, oli musikaalinen. Hän harjoitteli viulunsoittoa kahdeksan vuoden ikäisestä isänsä ja kansakoulunopettajansa johdolla. Ensimmäisen sävellyksensä, polskan viululle, Carl sävelsi yhdeksänvuotiaana. Hän pääsi 14-vuotiaana (1879) soitto-oppilaaksi Odensen rykmentin soittokuntaan, jossa hän oppi soittamaan trumpettia ja muita puhallussoittimia. 
Carl Nielsen halusi kuitenkin jatkaa viulunsoiton opintojaan, ja vuoden 1884 alusta hänet hyväksyttiin Kööpenhaminan konservatorion oppilaaksi. Siellä ollessaan hän aloitti myös sävellystyönsä. Hän sai opintonsa päätökseen vuonna 1886 ja toimi aluksi sijaisena eri orkestereissa, kunnes sai vuonna 1889 Kuninkaallisesta orkesterista toisen viulun soittajan paikan. Nielsen avioitui vuonna 1891 kuvanveistäjä Anne Marie Brodersenin (1863–1945) kanssa, ja heille syntyi kolme lasta, Irmelin Rose (s. 1891), Anne-Marie (s. 1893) ja Hans Børge (s. 1895). Lisäksi Nielsenillä oli kaksi avioliiton ulkopuolella syntynyttä lasta, Carl August Hansen (s. 1888) ja Rachel Siegman (s. 1912).
Nielsen erosi vuonna 1905 Kuninkaallisen orkesterin viulistin toimesta. Sen jälkeen hän toimi sävellystyön ohella lisääntyvästi kapellimestarina. Vuosina 1908–1914 Nielsen oli Kuninkaallisen orkesterin kapellimestari, ja sen jälkeen hän toimi taas vapaana säveltäjänä ja orkesterinjohtajana. Säveltäjänä hän oli pääosin itseoppinut. Näinä vuosina hän oli jo Tanskan merkittävin klassisen musiikin säveltäjä ja sinfonikko. Vuoden 1931 alussa Nielsen nimitettiin Kööpenhaminan konservatorion johtajaksi, mutta hän ehti hoitaa tehtävää vain yhdeksän kuukautta ennen kuolemaansa. Hän oli potenut sydänvian oireita jo kymmenkunta vuotta, mutta työskennellyt kaiken aikaa intensiivisesti. Nielsen kuoli Kööpenhaminan Rigshospitalet-sairaalassa vähän puolen yön jälkeen 3. lokakuuta 1931.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Nielsenin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Nielsenin tunnetuimmat teokset.
Sinfoniat.
Nielsen sävelsi yhteensä kuusi sinfoniaa, ja niitä pidetään säveltäjän huomattavimpina ja arvostetuimpina teoksina.
Gregorio Allegri

Gregorio Allegri (1582 – 18. helmikuuta 1652) oli italialainen säveltäjä ja pappi, joka eli suurimman osan elämästään Roomassa.
Gregorio Allegri syntyi Roomassa ja lauloi kuoropoikana kappelissa 1591–1596. Vuosina 1600–1607 hän opiskeli Giovanni Maria Naninon johdolla. Vuodet 1607–1621 hän vietti laulajana ja säveltäjänä Fermon ja Tivolin katedraaleissa, kunnes hänestä tuli vuonna 1628 kuoronjohtaja, "maestro di cappella", Roomassa. Hän valmistui papiksi ja julkaisi motetteja, jotka saavuttivat suosiota, ja näistä syistä paavi Urbanus VIII otti hänet mukaan kapellikuoroonsa. Elämänsä viimeiset vuosikymmenet hän lauloi paavillisessa kuorossa. Allegri kuoli vuonna 1652, jolloin hänet haudattiin Rooman Chiesa Nuovaan. 
Allegri sävelsi muun muassa useita motetteja. Hänen tunnetuin teoksensa on kuitenkin viisiääninen hengellinen a cappella -sävellys "Miserere", jonka arvellaan olevan peräisin 1630-luvulta. Sävellys, jota esitettiin vain pääsiäisviikolla, sai legendaarisen maineen, ja sitä pidettiin pitkään Rooman Sikstitiiniläiskappelin omaisuutena, kunnes 14-vuotias Mozart vuonna 1770 vain kerran sen kuultuaan kopioi sen ulkomuistista.
Georges Auric

Georges Auric (15. helmikuuta 1899 Lodève, Ranska – 23. heinäkuuta 1983 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen säveltäjä.
Auric syntyi Lodèvessa 15. helmikuuta 1899. Hänen perheensä muutti Pariisiin vuonna 1913, ja Auric pääsi opiskelemaan Pariisin konservatorioon. Hän osoitti musikaalista lahjakkuutta jo nuorena: hänen ensimmäiset sävellyksensä julkaistiin, kun hän oli 15-vuotias. Uransa aikana Auric sävelsi monen tyyppisiä teoksia. Hän sävelsi kuitenkin erityisesti beletteja ja elokuvamusiikkia, joista hänet tunnetaan. Auric kuoli Pariisissa 23. heinäkuuta 1983 ollessaan 84-vuotias.
Pixies

Pixies on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye. Yhtye perustettiin Bostonissa vuonna 1986 ja oli olemassa vuoteen 1993 saakka, tehden yli kymmenen vuoden tauon jälkeen paluun vuonna 2004. Pixies ei menestynyt myyntilistoilla erityisen hyvin varsinkaan kotimaassaan, mutta sitä pidetään eräänä tärkeimmistä 1990-luvun vaihtoehtorockin vaikuttajista. Muun muassa yhtyeen albumit "Surfer Rosa" ja "Doolittle" ovat vuosien saatossa saavuttaneet klassikon aseman. Pixies nautti kuitenkin Britanniassa ja muualla Euroopassa kulttisuosiota. Yhtyeen keulakuva Black Francis, Pixiesin kappaleiden pääasiallinen kirjoittaja, on luonut yhtyeen jälkeen menestyksekkään uran nimellä Frank Black. 
Yhtyeen musiikissa oli vaikutteita punkista, popista ja surf-musiikista ja se oli samaan aikaan melodista mutta karheaa. Sanoitukset olivat surrealistisia mutta käsittelivät monia arkoja aiheita kuten mielenterveydellisiä ongelmia, ruumiinvammoja ja insestiä. Pixiesille tunnusomaisia olivat rauhallisia säkeistöjä seuranneet raskaat kertosäkeet – tyylikeino, jota myöhemmin hyödynsivät muun muassa Nirvana, The Smashing Pumpkins ja Radiohead.
Pixiesin tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Where Is My Mind?”, ”Hey”, ”Gigantic”, ”Debaser”, ”Here Comes Your Man”, ”Monkey Gone to Heaven”, ”Velouria” ja ”Planet of Sound”
Elliptinen galaksi

Elliptinen galaksi on nimensä mukaisesti ellipsoidin muotoinen galaksi. Se on yksi Hubblen luokittelun mukaisista galaksityypeistä. Pienet elliptiset galaksit muistuttavat pallomaisia tähtijoukkoja ja ovat vain vähän niitä isompia; suuret elliptiset galaksit ovat massiivisimpia tunnettuja kohteita. Noin 20 % havaituista galakseista on elliptisiä; todellisen määrän uskotaan olevan vain puolet siitä, sillä pieniä epäsäännöllisiä galakseja on enemmän kuin pystymme havaitsemaan.
Rakenne.
Elliptisen galaksin tähdet ovat keskittyneet tiiviin ytimen ympärille, josta etäämmälle mentäessä tähtiä on vähitellen yhä harvemmin. Toisin kuin kierteisgalaksilla, elliptisen galaksin tähdet kiertävät ydintä enemmän tai vähemmän satunnaisilla radoilla toistensa suhteen, eikä galaksi siten itsessään pyöri juuri lainkaan. Galaksi sisältää hyvin vähän tähtienvälistä materiaa, nuoria tähtiä ja avoimia tähtijoukkoja. Sen sijaan pallomaisia tähtijoukkoja saattaa olla suuren galaksin ympärillä jopa tuhansia.
Elliptisen galaksin tähdistä valtaosa on niin sanottuja toisen populaation tähtiä. Ne olivat ensimmäisiä pitkäikäisiä tähtiä maailmankaikkeuden synnyn jälkeen, ja sisältävät hyvin vähän metalleja (tähtitieteessä metalli on mikä tahansa heliumia raskaampi alkuaine). Toisen populaation tähdet ovat väriltään keskimäärin keltaisia, mikä aiheuttaa elliptisille galakseille niiden kellertävän värin.
Elliptiset kääpiögalaksit ovat hyvin pieniä: niissä on vain satoja miljoonia tai muutamia miljardeja tähtiä, ja niiden koko saattaa olla vain 5000 valovuotta. Suurimmat jättiläisellipsigalaksit sen sijaan sisältävät jopa useita biljoonia (1012) tähtiä ja ovat yli puolen miljoonan valovuoden läpimittaisia. Vertailun vuoksi tyypillinen kierteisgalaksi Linnunrata on kiekon halkaisijaltaan 100 000 valovuoden kokoinen ja sisältää 200–400 miljardia tähteä.
Synty.
Klassisen käsityksen mukaan elliptisten galaksien materia kului heti alussa kokonaan tähtiin, minkä takia niissä on nyt vain ikääntyneitä tähtiä. Muodostuneet tähdet olivat lähinnä keskikokoisia tai pieniä ja siten hyvin pitkäikäisiä, eikä uutta materiaa ole juuri ehtinyt syntyä supernovista tai tavallisista novista.
Nykykäsityksen mukaan elliptiset galaksit ovat syntyneet kahden tai usean pienemmän galaksin törmättyä ja sulauduttua toisiinsa. Tämä selittää tähtien epäyhtenäiset kiertoradat galaksin keskustan ympäri ja sen, miksi galaksijoukkojen keskuksissa usein on jättiläismäisiä elliptisiä galakseja.
Vaihtoehtorock

Vaihtoehtorock (englanniksi alternative rock, joskus alt-rock tai pelkästään alternative) on yleistermi, joka syntyi 1980-luvun alussa kuvaamaan niitä rockyhtyeitä, joiden musiikki ei sopinut aikansa "valtavirran" esittämiin tyylisuuntiin. Termi ei tarkoita mitään yhtenäistä musiikkityyliä, vaan se sisältää esimerkiksi indie rockin, post punkin, hardcore punkin, college rockin, uuden aallon ja shoegazingin. 
1980-luvulla useimpien vaihtoehtorockyhtyeiden musiikillisena pohjana oli punkrock. Monet vaihtoehtorockyhtyeet ovat saaneet vaikutteita myös 1960-luvun rockmusiikista sekä rockin ulkopuolista musiikkilajeista, kuten folkista, reggaesta tai jazzista.
Vaihtoehtorockin edustajia.
1980-luvun merkittävimpiin vaihtoehtorockyhtyeisiin kuuluivat R.E.M., Talking Heads, Sonic Youth, The Replacements, Hüsker Dü ja Pixies Yhdysvalloissa sekä Depeche Mode, Red Hot Chili Peppers , Radiohead, The Smiths ja The Cure. Suomessa vaihtoehtorock jäi vielä tuolloin marginaaliseksi, mutta sitä edustivat muun muassa Radiopuhelimien ja Nights of Iguanan kaltaiset yhtyeet.
1990-luvun alussa vaihtoehtorock siirtyi Nirvanan ja muiden grunge-yhtyeiden myötä lähemmäksi valtavirtaa. Nykyään monet aiemmin vaihtoehtoisina pidetyt musiikkisuuntaukset menestyvät kaupallisesti, mistä on esimerkkinä vaikkapa nu metal -tyylisuuntaus.
Е

Е on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Latinalaisissa aakkosissa on samannäköinen merkki E. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.
Ääntäminen.
Е ääntyy tavallisesti vokaalina /je/, /e/, /jɛ/ tai /jɛ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ɛ/, makedoniassa /e/, marissa /e/, serbiassa /ɛ/, ukrainassa /e/, valkovenäjässä /jɛ/ tai /ɛ/ ja venäjässä /je/, /e/ tai /ɛ/. Ukrainassa äännettä /je/ merkitään kirjaimella є, ja valkovenäjässä ja venäjässä äännettä /ɛ/ merkitään myös kirjaimella э.
Ё

Ё on kyrillinen kirjain. Se sisältyy jakuutin, marin, ruteenin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa. Kirjaimella on eri äänne kuin latinalaisella kirjaimella Ë.
Kirjaimen keksi vuonna 1783 ruhtinatar Jekaterina Daškova ja sitä käytti ensi kertaa kirjallisissa julkaisuissa Nikolai Karamzin korvaamaan io-yhdistelmää joissain tapauksissa. Kirjainta nykyisin käytetään harvoin kirjoitetussa venäjässä, ja se korvataan е:llä (je), vaikka se kuuluukin oikeinkirjoitukseen. Ё:tä käytettiin yleisesti vielä toisen maailmansodan jälkeen, mutta se on jäänyt vähitellen käytöstä. Se kirjoitetaan edelleen sanakirjoihin, lastenkirjoihin ja kielen opiskelijoiden oppikirjoihin. Äidinkielenään venäjää puhuvat tuntevat sanojen oikean lausuntatavan oikeinkirjoituksen epätarkkuuksista huolimatta.
Huolellisessa oikeinkirjoituksessa kirjainta käytetään, esimerkiksi Aleksandr Solženitsyn ja kirjallisuuslehti "Literaturnaja gazeta" julkaisevat aina tekstinsä ё-kirjainta käyttäen.
Ääntäminen.
Ё ääntyy tavallisesti vokaalina /o/ tai /jo/. Sen äännearvo on marissa /jo/, valkovenäjässä /jo/ ja venäjässä /o/tai /jo/.
Suomen Ö korvataan venäjäksi Ё. Esimerkiksi Ylöjärvi on venäjäksi Юлёярви.
Є

Є on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan aakkosiin.
Ääntäminen.
Ukrainassa Є ääntyy sanan alussa tai vokaalin jäljessä . Konsonantin jäljessä se ääntyy ja palatalisoi konsonantin.
Є ei sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ѕ

Ѕ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian aakkosiin. Latinalaisten aakkosten S-kirjain on samannäköinen, mutta äännearvoltaan erilainen.
Ääntäminen.
Ѕ on makedoniassa soinnillisen alveolaarisen affrikaatan /ʣ/ merkki.
John Allen Muhammad

John Allen Muhammad (aik. John Allen Williams, 31. joulukuuta 1960 – 10. marraskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hän ampui autonsa tavaratilaan tehdystä aukosta ainakin kymmenen satunnaista uhria kolmen viikon aikana lokakuussa 2002. Sala-ampumista kutsutaan nimellä Beltwayn ampumistapaukset.
John Allen Muhammad ja hänen alaikäinen suojattinsa ja rikoskumppaninsa Lee Boyd Malvo pidätettiin 24. lokakuuta 2002 kansalaisvihjeen perusteella. Oikeudenkäynti alkoi lokakuussa 2003 ja hänet todettiin seuraavassa kuussa syylliseksi. Hänet tuomittiin kuolemaan 9. maaliskuuta 2004. Korkeimman oikeuden hylättyä armonanomuksen John Allen Muhammad teloitettiin myrkkyruiskeella 10. marraskuuta 2009 Greensvillen rangaistuslaitoksessa Jarrattissa Virginiassa.
Tausta.
Muhammad oli Persianlahden sodan veteraani. Hän vaihtoi syntymänimensä John Allen Williamsista Muhammadiksi vuonna 2001. Hän oli Nation of Islamin jäsen.
Ystävien mukaan Muhammad avusti Louis Farrakhanin ”Miljoonan miehen marssin” turvajärjestelyissä 1995, mutta Farrakhan on julkisesti sanoutunut irti Muhammadin toimista.
Muhammad oli eronnut kahdesti, ja hänellä oli voimassa oleva lähestymiskielto entiseltä vaimoltaan. Hänet oli pidätetty lähestymiskiellon rikkomisesta aseistettuna.
И

И on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan ja venäjän aakkosiin. Kirjain И on johdettu kreikan eeta (Η η) -kirjaimesta. 1400-luvulle asti kyrillinen ⟨И⟩ oli muodoltaan ⟨H⟩. Myöhemmin keskiviivaa kierrettiin vastapäivään, jolloin kirjain sai sen nykyisen, N-kirjaimen peilikuvaa muistuttavan muodon.
Ääntäminen.
И ääntyy tavallisesti laveana suppeana tiukkana etuvokaalina /i/ tai laveana suppeana höllänä etuvokaalina /ɪ/. Sen äännearvo on bulgariassa, makedoniassa, marissa, serbiassa ja venäjässä /i/, mutta ukrainassa /ɪ/. Valkovenäjässä äännettä /ɪ/ merkitään kirjaimella ы ja äännettä /i/ kirjaimella і. Ukrainassa äännettä /i/ merkitään kirjaimella і.
Arkanoid

Arkanoid on Taiton kehittämä kolikkopeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä.
Pelin suosion takia siitä tehtiin neljä versiota kolikkopelimarkkinoille: "Arkanoid", "Tournament Arkanoid", "Revenge of Doh" ("Arkanoid II") ja "Arkanoid Returns".
Viimeisin "Arkanoid" oli Super Nintendo Entertainment Systemille tehty "Arkanoid: Doh It Again vuonna" 1997.
Pelaaminen.
Peli on "Breakout"-klooni, jossa perustarkoituksena on tuhota pallolla kaikki ruudussa näkyvät eriväriset palikat. Pelaaja ohjaa ruudun alareunassa näkyvää mailaa, jonka avulla palloa pitää kimmottaa palikoita päin. Kun kaikki laatikot on tuhottu, pelaaja pääsee seuraavalle vaikeammalle tasolle, jossa on uudet palikat. Arkanoid toi pelityyppiin omana lisänään erikoispalikat, joista saattoi saada esimerkiksi mailaansa lisäominaisuuksia.
Segan vuonna 1986 julkaisema "Gigas" lisäsi "pallo ja maila vastaan palikat" -lajityyppiin muita elementtejä, kuten tehosteita () ja vältettäviä elementtejä, mutta "Arkanoid" on ehkä suosituin peli, joka määrittelee nykyisin tunnetun lajityypin.
Arkanoid-kloonit.
"Arkanoidia" on sanottu huomattavasti kehittyneemmäksi kuin Atarin "Breakout". Pelissä on innovaatioita, jotka tekivät siitä huomattavasti laadukkaamman. Peliä matkittiin useilla aikakauden alustoilla, joka lisäsi sen suosiota kodeissa.
Vuonna 1987 lähes kaikille sen ajan merkittäville tietokoneille ilmestyessään "Arkanoid" aiheutti valtavan kloonien vyöryn heti samasta vuodesta alkaen. Useat kloonit olivat hyvin hätäisesti tehtyjä. Commodore 64:llä suosittu Arkanoid-henkinen peli oli Andy Greenin ja Rob Toonen toteuttama "Krakout" (1987). Samoin kenttäeditorilla varustettu C64:n "Traz" (1988) sai jonkinlaista suosiota. DOSilla huomiota keräsi VGA-grafiikallaan ilmainen "Bananoid" (1989). Amigalla "Amegas" (1987) on historiallisesti sikäli merkittävä, että sen alkumusiikki on ensimmäinen missään ohjelmassa käytetty tracker-ohjelmalla tehty MOD-musiikki. 16-bittisten koneiden "Krypton Egg" (1989) noteerattiin myös positiivisesti pelilehdissä.
Arkanoidin inspiroimia pelejä.
Seuraavat pelit eivät ole varsinaisia Arkanoid-klooneja, mutta useimmat niistä on julkaistu kloonien vyöryn aikoihin ja ne ovat selvästi saaneet inspiraationsa Arkanoidin ja Breakoutin peli-ideasta. Esimerkiksi "Light Corridor" (1990) on jonkinlainen kolmiulotteinen versio Arkanoidista.
Schaan

Schaan on Liechtensteinin ruhtinaskunnan asukasluvultaan suurin kunta. Se on myös Liechtensteinin liike-elämän ja teollisuuden keskus.
Maantiede.
Schaanin keskuskylä sijaitsee Reinjoen laaksossa Alppien Rätikonin vuoristoalueen läntisellä laidalla. Schaanin kunta ei ole yhtenäinen, vaan siihen kuuluu neljä eksklaavia, Guschgin ja Gritschin alppiosuuskuntien alueet sekä kaksi metsää Plankenin kunnan sisällä. Schaanin sisällä on puolestaan sekä Vaduzin että Plankenin enklaavit.
Historia.
Schaanista on löytynyt todisteita ihmisasutuksesta aina 6 000 vuoten takaa. Roomalaiset tulivat alueelle noin 15 eaa., ja sen halki kulki tie Augsburgista Milanoon. Schaanissa on myös jäänteet roomalaislinnoituksesta, joka rakennettiin alemannien hyökkäyksiä varten.
Schaanin kunnan kaksi keskusta muodostui jo roomalaisajalla, sillä roomalaistuneet paikalliset asuivat toisessa ja alemannit toisessa keskuksessa. Alemannin alue tunnetaan nykyään nimellä Gritsch ja roomalaiskeskus nimellä Guschg.
Schaan kärsi uuden ajan alussa useissa sodissa, ja kylä poltettiin 1499 svaabilaissotien aikana. Ruotsalaiset jättivät kylän lopulta rauhaan kolmikymmenvuotisessa sodassa, kun heille maksettiin suuret lunnaat. Itävaltalaiset ja ranskalaiset sotilaat puolestaan ryöstelivät Schaanissa Napoleonin sotien aikana.
Schaan yhdistettiin 1868 sillalla viereiseen Buchsiin, ja 1872 kaupunkiin tuli rautatieasema. Vuonna 1927 kaupunkiin iski valtavat tulvat, kun läheinen Reinin pato murtui rankkasateiden jälkeen.
Schaanista alkoi toisen maailmansodan jälkeen kasvaa Liechtensteinin teollisuuskeskusta, ja kaupungin talous muuttui nopeasti maaseutuvetoisesta teollisuuskeskittymäksi. Vanha kyläkeskus alkoi laajentua ja asukasluku kasvaa. Schaanissa asui vuonna 1950 hieman yli 2 800 ihmistä ja vuonna 1980 noin 4 500.
Politiikka.
Kunnallisvaalit pidetään aina neljän vuoden välein, jolloin valitaan 12 jäsentä valtuustoon ja kunnanjohtaja. Vuonna 2023 Edistyksellinen kansanpuolue sai kuusi, Isänmaallinen liitto viisi ja Vapaa lista yhden paikan. Kaupunginjohtajaksi valittiin Daniel Hilti (VU). Hilti valittiin kunnan johtoon ensimmäisen kerran vuonna 2003.
Teollisuus.
Kunnassa on monien yritysten, muiden muassa Hiltin, Hilconan ja Ivoclar-Vivadentin pääkonttori.
Liikenne.
Schaan on tärkeä liikennesolmu ja maan halki kulkevan liikenteen risteyskohta. Sveitsin Buchsista Itävallan Feldkirchiin kulkeva rautatie kulkee Liechtensteinin halki Schaan-Vaduzin aseman kautta.
Tapiovaara

Tapiovaara on sukunimi. Tunnettuja Tapiovaara-nimisiä henkilöitä:
Kolme veljestä:
sekä
Virkamieshallitus

Virkamieshallitus eli erään lajin toimitusministeristö voidaan nimittää väliaikaiseksi toimeenpanoelimeksi tilanteessa, jolloin poliittista hallitusta ei ole saatu muodostettua. Virkamieshallitus ei yleensä tee mitään pitkän aikavälin suunnitelmia, vaan hoitaa ainoastaan juoksevat päiväkohtaiset asiat. Suomen virkamieshallitukset ovat istuneet yleensä vain muutaman kuukauden; pitkäikäisin virkamieshallitus on ollut vuosina 1963–1964 lähes yhdeksän kuukautta istunut Reino Lehdon johtama hallitus.
Virkamieshallitus on yksi presidentinhallituksen muoto: valtionpäämies nimittää käytettävissään olevia asiantuntijoita ja virkamiehiä tällaiseksi "toimitusministeristöksi" toimitettavien asioihin hoitamiseksi, siksi kunnes poliittinen ongelmatilanne laukeaa. Esimerkiksi hallitusneuvottelujen perusteella voidaan nimittää uusi hallitus tai eduskuntavaalit pidetään, ja poliittinen pattitilanne laukeaa voimasuhteiden ja kansansuosion selvittyä.
Virkamieshallituksella ei ole varmaa kansanedustuslaitoksen parlamentaarista luottamusta.
Virkamieshallituksenkaan ei yleensä odoteta tekevän uusia poliittisia ratkaisuja tai aloitteita, vaan pysyvän passiivisena niiden suhteen siihen saakka, että uusi hallitus saadaan muodostettua. Tosin Suomen poliittisessa historiassa on tapauksia, joissa presidentti on nimittänyt virkamieshallituksen nimenomaan hoitamaan jonkin asian, joka on ollut poliittiselle prosessille liian vaikea. Tällaisessa tilanteessa on siis ollut kyse enemmänkin presidentin tekemästä poliittisesta ratkaisusta, kuin että juuri virkamieshallitus olisi tehnyt kyseisen poliittisen päätöksen. Esimerkiksi presidentti Kekkonen nimitti 1975 Keijo Liinamaan virkamieshallituksen, kun Suomi oli juuri järjestämässä ETYK-huippukokouksen. Voidaan ajatella, että Kekkonen ei halunnut antaa kokouksen isännöintiä poliitikoille.
Valtuuksistaan huolimatta virkamieshallituksen ministerinkään ei odoteta tekevän suuria poliittisia ratkaisuja ministeriönsä päällikkönä, vaan asiat jäävät odottamaan parlamentaarista hallitusta ja parlamentin luottamusta nauttivaa henkilöä.
Pitkämiekka

Pitkämiekka on yleinen historiallinen eurooppalainen lyömämiekka, jonka juuret ylettyvät keskiajalta antiikkiin. Tunnetuimpia pitkämiekkoja ovat eurooppalaiset pitkämiekat ja spathat. Vastoin yleistä käsitystä taistelukentän yleisin ase ei useimpina aikoina ollut miekka, vaan keihäs.
Eurooppalainen pitkämiekka (saks. "Langschwert", engl. "longsword", tansk. "Langsværd", ruots. "Långsvärd") on ajasta ja paikasta riippuen monimuotoinen yleensä kahdella kädellä käytettävä ase. Ensimmäiset pitkämiekat olivat hevosten selästä käytettäviä leveitä ja ohuita leikkaamiseen keskittyneitä miekkoja. Myöhemmin levyhaarniskojen yleistyessä pistämisestä tuli yhä yleisempää ja miekat muuttuivat sitä myöten pistoa tukemaan kapeammiksi ja paksummiksi. Näiden rinnalla käytettiin yhä sekä leikkaamiseen että pistämiseen soveltuvia miekkoja. Lyötäessä toinen käsi ohjaa asetta ja toinen antaa voimaa. Pitkämiekkaa voi käyttää myös niin sanotulla puolimiekkaotteella, jolloin toinen käsi on terällä. Tämä mahdollistaa tarkempien pistojen tekemisen, esimerkiksi haarniskan aukkoihin, sekä tietynlaisten lukkojen ja sidontojen tekemisen. Terä on joskus tätä varten teroitettu vain puolesta välistä kärkeen.
Tyypillinen pitkämiekka painaa kilosta kahteen kiloon. Viikinkiajan miekat olivat noin kilon painoisia. Kilpien väistyessä siirryttiin käyttämään ensin yhdellä tai kahdella kädellä käytettäviä pitkämiekkoja ja myöhemmässä vaiheessa kahdenkädenmiekkoja (esimerkiksi Claymore).
Tsasouna

Tsasouna tai tšasouna eli säässynä on ortodoksisesta rukoushuoneesta Karjalassa käytetty termi. Tsasouna-sana tulee venäjän sanasta "tšasovnja" () ’kappeli’, joka edelleen juontuu sanasta "tšas" () ’tunti, hetki’, joka viittaa tsasounissa toimitettuihin hetkipalveluksiin. Tsasounat on yleensä nimetty jonkun pyhimyksen, juhlapäivän tai muun ortodokseille tärkeän tapahtuman mukaan.
Rukoushuonetta ei ole vihitty kirkoksi, eikä siellä siksi vietetä jumalanpalveluksia. Tsasounassa ei myöskään ole erillistä alttaria. Hetkipalveluksen voi suorittaa maallikkokin papin puuttuessa, ja siksi tsasounia syntyi seurakuntien laitamille syrjäisten seutujen ortodoksisten asukkaitten käyttöön hetkipalveluksien pitopaikaksi. Esimerkiksi Karjalassa niitä oli melkein kaikissa kylissä. Tsasounia on sotien jälkeisinä vuosikymmeninä rakennettu eri puolille Suomea.
Venäjällä harvaan asutuilla alueilla, kuten Arkangelin kuvernementeilla, maallikkojen pitämät jumalanpalvelukset tarjosivat mahdollisuuden poliittisista syistä Venäjän sydänalueilta poistuneille vähemmistöille keskushallinnon ohjaamasta papistosta riippumattomampaan hengenelämään.
Tsasounat ovat perinteisesti puurakenteisia. Jos tällainen rakennus on tehty kivestä tai tiilestä, sitä sanotaan tavallisesti kappeliksi.
Suomen ortodoksisen kirkon entinen arkkipiispa Leo rakennutti kotikylälleen Pielavedelle tsasounan, jonka hän vihki käyttöön 60-vuotissyntymäpäivänään vuonna 2008. Tsasounan rakennuttaminen oli ollut hänen pitkäaikainen haaveensa. Tämän tsasounan praasniekka on 18 elokuuta.
Jalkaväenkenraali

Jalkaväenkenraali () on kenraalin arvoa vastaava saksalainen sotilasarvo, johon on lisätty aselajia osoittava etuliite.
Etuliitteellistä arvoa on Suomessa jaettu vain kunnianosoituksena. Sitä ovat käyttäneet myös jääkäriupseerit.
Brahma

Brahmā () on hindulaisuuden kolmiyhteisen jumaluuden eli Trimūrtin luojajumala; kaksi muuta jumalaa ovat Vishnu ja Shiva. Brahmā on liitetty Veda-kirjoissa esiintyvään Prajāpati-jumalaan. Hän esiintyy usein kumppaninsa Sarasvatīn tai Savitrin kanssa.
Brahmā oli ajanlaskun alun aikaan yksi tärkeimmistä hindulaisista jumalista, mutta myöhemmin 600-luvulle mennessä häntä ei enää pidetty ylijumalana Shivan ja Vishnun suosion kasvaessa. Nykyään vain harvat temppelit on omistettu Brahmālle, eikä yksikään hindulainen lahko palvo yksinomaan häntä. Tästä huolimatta oppi kolminaisuudesta on ollut merkittävässä asemassa esimerkiksi kirjallisuudessa ja taiteessa.
Brahmā esitetään joskus nelikasvoisena ja -kätisenä; käsissään hänellä on kirja, kulho almuja varten, jousi ja rukoushelminauha. Luku neljä on symbolinen ja kuvastaa esimerkiksi neljää ilmansuuntaa, neljää varnaa, neljää Veda-kirjaa ja niin edelleen. Brahmān ratsu on hanhi.
Carlo Gesualdo

Don Carlo Gesualdo (8. maaliskuuta 1566 – 8. syyskuuta 1613) oli italialainen säveltäjä ja luutisti sekä Venosan ruhtinas ja Conzan kreivi. Hänet muistetaan parhaiten säveltämistään madrigaaleista.
Elämä.
Gesualdo syntyi rikkaaseen perheeseen luultavasti Venosassa. Jotkin lähteet ilmoittavat hänen syntymäajakseen 1560 tai 1561; nykyään hänen arvellaan syntyneen vuonna 1566. Gesualdon lapsuudesta ja nuoruudesta ei ole kovin paljoa tietoa. Hänen tiedetään olleen kiinnostuneen musiikista jo nuorena. 
Vuonna 1586 Gesualdo meni naimisiin Maria d'Avalosin kanssa. Myöhemmin d'Avalosille kehittyi rakkaussuhde Fabrizio Carafan kanssa. Gesualdon kuultua tästä 16. lokakuuta 1590 hän murhasi molemmat. Gesualdo ei aatelisarvonsa vuoksi joutunut teostaan oikeuden eteen. Hänen kerrotaan kuitenkin katuneen tekoaan myöhemmin.
Ei ole varmaa tietoa, mitä Gesualdo teki välittömästi murhien jälkeen. Vuonna 1594 hänen tiedetään siirtyneen Ferraraan. Täällä hän julkaisi ensimmäiset madrigaalinsa. Hän myös solmi uuden avioliiton Leonora d'Esten kanssa. Vuonna 1597 Gesualdo muutti vaimonsa kanssa takaisin entisille asuinalueilleen. 
Myöhemmin Gesualdon ja hänen vaimonsa välit eivät olleet kovin hyvät. Gesualdon tunnetuimmat sävellykset julkaistiin Napolissa vuosina 1603 ja 1611. Viimeisinä elinvuosinaan Gesualdo kärsi masennuksesta, joka saattoi liittyä hänen vuonna 1590 tekemistään murhista aiheutuneeseen katumukseen. Gesualdo kuoli 8. syyskuuta 1613 eristäytyneenä linnassaan.
Musiikki.
Joidenkin kriitikoiden mielestä Gesualdo on saavuttanut maineensa säveltäjänä vain värikkään elämäntarinansa vuoksi ja he ovat pitäneet hänen musiikkiaan teknisesti kehnona. Toisten mielestä taas Gesualdon sävellystekniikka on perustaltaan yhtä vakaa kuin Claudio Monteverdin tai Giovanni Palestrinan.
Gesualdon musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muoto, jossa hitaat osat, joissa välillä käytetään hyvin yllättäviä kromaattisia kulkuja, vuorottelevat nopeiden diatonisten osien kanssa. Kromaattisissa osioissa saatetaan käyttää kaikki sävelasteikon 12 puolisävelaskelta, tosin hajotettuina eri äänialoille. Musiikin ja tekstin suhde on hyvin läheinen ja usein yksittäisiä sanoja korostetaan voimakkaasti.
Vuonna 1995 saksalais-venäläinen säveltäjä Alfred Schnittke sävelsi Gesualdon elämään pohjautuvan oopperan Gesualdo.
Illyria

Illyria (; ) oli antiikin aikainen alue Länsi-Balkanilla. Alueella asuivat illyrialaiset heimot, joiden arvellaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä. 
300-luvulla eaa. Illyrian valtaa kasvatti kuningas Bardhyllus. Vuonna 359 eaa. Makedonian kuningas Perdikkas III kuoli taistelussa illyrialaisia vastaan. Vuonna 358 eaa. Makedonian Filippos II kukisti illyrialaiset. Aleksanteri Suuri löi illyrialaiset toistamiseen vuonna 335 eaa. Aleksanterin Persian sotaretkellä oli mukana illyrialaisia joukkoja. Aleksanterin kuoleman jälkeen Illyria riistäytyi Makedonian vallasta.
Illyrialaissodissa vuosina 229 eaa. ja 219 eaa. Rooman valtakunta kukisti illyrialaisen kuningaskunnan, joka harjoitti merirosvoutta roomalaisia kauppalaivoja kohtaan. Rooman keisari Tiberiuksen aikana roomalaiset valtasivat koko Illyrian ja tekivät siitä Rooman Illyricumin provinssin. Myöhemmin Illyricum jaettiin useammaksi provinssiksi.
І

І eli valkovenäläis-ukrainalainen і on kyrillinen kirjain. Se sisältyy valkovenäjän ja ukrainan aakkosiin.
Ääntäminen.
І ääntyy valkovenäjässä ja ukrainassa laveana suppeana tiukkana etuvokaalina /i/. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella и.
Ї

Ї on kyrillinen kirjain. Se sisältyy ukrainan ja ruteenin aakkosiin.
Ääntäminen.
Ї on ukrainassa äänteen /ji/ merkki.
Ї ei sisälly KOI8-R-merkistöön vaan ainoastaan KOI8-U-merkistöön.
Ј

Ј on kyrillinen kirjain. Se sisältyy kiltinänsaamen, makedonian ja serbian aakkosiin.
Ääntäminen.
J ääntyy makedoniassa ja serbiassa palataalisena approksimanttina // ja kiltinänsaamessa soinnittomana palataalisena approksimanttina //. Kiltinänsaamessa äännettä merkitään myös kirjaimella ҋ. Bulgariassa, marissa, ukrainassa, valkovenäjässä ja venäjässä äännettä merkitään kirjaimella й.
К

К on kyrillinen kirjain, joka vastaa latinalaisen kirjaimiston K:ta. K sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ääntäminen.
К ääntyy tavallisesti joko soinnittomana velaarisena klusiilina /k/ tai soinnittomana liudentuneena velaarisena klusiilina /kʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /k/ tai /kʲ/, makedoniassa /k/, marissa /k/, serbiassa /k/, ukrainassa /k/, valkovenäjässä /k/ tai /kʲ/ ja venäjässä /k/ tai /kʲ/.
М

М on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Latinalaisissa aakkosissa on vastaava, samannäköinen merkki M. Unicodessa nämä ovat kuitenkin eri merkit.
Ääntäminen.
М ääntyy tavallisesti joko bilabiaalisena nasaalina /m/ tai liudentuneena bilabiaalisena nasaalina /mʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /m/ tai /mʲ/, makedoniassa /m/, marissa /m/, serbiassa /m/, ukrainassa /m/, valkovenäjässä /m/ ja venäjässä /m/ tai /mʲ/.
Н

Н on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Н on kehittynyt kreikkalaisen kirjaimiston nyy-kirjaimesta (Ν). Latinalaisen kirjaimiston H on suuraakkosena samannäköinen, mutta äännearvoltaan aivan eri kirjain.
Ääntäminen.
Н ääntyy tavallisesti joko alveolaarisena nasaalina /n/ tai liudentuneena alveolaarisena nasaalina /ɲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /n/ tai /ɲ/, makedoniassa /n/, marissa /n/ tai /ɲ/, serbiassa /n/, ukrainassa /n/ tai /ɲ/, valkovenäjässä /n/ tai /ɲ/ ja venäjässä /n/ tai /ɲ/. Makedoniassa ja serbiassa liudentunutta alveolaarista nasaalia /ɲ/ merkitään kirjaimella њ.
Њ

Њ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian ja serbian aakkosiin.
Ääntäminen.
Њ ääntyy makedoniassa ja serbiassa liudentuneena alveolaarisena nasaalina /ɲ/. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella н.
Eurydike

Eurydike (, ) voi viitata seuraaviin:
Fokis

Fokis (; ) eli Fokiin alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Φωκίδας, "Perifereiakí Enótita Fokídas") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Ámfissa. Alueyksikön pinta-ala on neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Fokiin alueyksikkö sijaitsee Keski-Kreikassa Parnassós-vuoren ympärillä. Sen alue vastaa paljolti historiallista Fokiin maakuntaa ja antiikin Fokista.
Maantiede.
Fokiin alueyksikön pohjois- ja koillispuolella sijaitsee Fthiotiin alueyksikkö, itäpuolella Boiotian alueyksikkö ja länsipuolella Aitolia-Akarnanian alueyksikkö. Etelässä Fokis rajautuu Korintinlahteen. Fokiin korkeimmat vuoret ovat Gkióna (), Fokiin ja Fthiotiin rajalla sijaitseva Vardoúsia () sekä Parnassós (). Muihin vuoriin lukeutuvat muun muassa Oíti () Fokiin ja Fthiotiin rajalla ja Kírfi () Fokiin ja Boiotian rajalla. Seudun tärkeimpiä jokia ovat Kifisós, Évinos ja Pleístos.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu kahteen kuntaan seuraavasti:
Historia.
Antiikki.
Fokis on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Sen asukkaat fokislaiset olivat alkuperältään ehkä aiolilaisia ja akhaijeja. Fokiin alueella sijaitsi Delfoi, joka oli kautta antiikin maailman tunnettu Delfoin oraakkelista ja Apollonin temppelistä. Sitä ylläpiti amfiktyoniliitto. Maakunnan kaupungit Delfoita lukuun ottamatta olivat yhtyneet Fokiin liitoksi. Delfoi oli alun perin fokislaisten kaupunki ja myöhemmin doorilaisten hallussa, ja sen hallinnasta käytiin usein sotia.
Myöhempi historia.
Nyky-Kreikan aiemmassa prefektuurijaossa Fokis muodosti Fokiin prefektuurin (Νομός Φωκίδας, "Nomós Fokídas"). Nykyinen Fokiin alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä, ja se korvasi tuolloin lakkautetun prefektuurin.