Valois’n Margareta

 
Marguerite de Valois, "La Reine Margot" (14. toukokuuta 1553 Saint-German-en-Layen linna, Ranskan kuningaskunta – 27. maaliskuuta 1615 Pariisi) oli ranskalainen prinsessa, Frans II:n, Kaarle IX:n ja Henrik III:n sisar, josta tuli Henrik Navarralaisen eli Henrik IV:n puolisona ensin Navarran, myöhemmin koko Ranskan kuningatar. Hänet tunnetaan muistelmiensa eloisasta ajankuvasta.
Suku ja kasvatus.
Margueriten vanhemmat olivat Henrik II ja Katariina de’ Medici. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista hän oli nuorin tytär. Hänen veljiään olivat Frans II, Kaarle IX ja Henrik III. Hänen sisarensa Elisabet de Valois oli Espanjan kuningatar ja Claude de Valois (1547–1575) avioitui Charles III:n, Lothringenin herttuan kanssa. Hänen isänsä kuoli tapaturmaisesti turnajaisissa vuonna 1559 kun Marguerite oli kuusivuotias ja äiti toimi tämän jälkeen veljien sijaishallitsijana.
Hän sai opetusta historiassa, grammatiikassa, antiikin kirjallisuuden klassikoissa ja Raamatun pyhissä teksteissä sekä oppi puhumaan latinaa, kreikkaa, italiaa ja espanjaa.
Avioliitto.
Vuonna 1572 hänet naitettiin Bourbon-sukuun kuuluneelle Henrik Navarralaiselle Ranskan uskonsotien laannuttamiseksi. Viisi päivää häiden jälkeen 23. elokuuta alkoi kuitenkin protestanttisten hugenottien joukkomurha eli pärttylinyön verilöyly.
Protestanttinen Henrik joutui kääntymään katolilaiseksi, ja hän ja Marguerite joutuivat asumaan hovissa käytännössä kotiarestissa. Tilanne muuttui vielä hankalammaksi kun veli Kaarle IX kuoli vuonna 1574 ja Margueriten nuorempi veli Henrik III tuli kuninkaaksi. Henrik Navarralainen onnistui pakenemaan helmikuussa 1576, ja kääntyi heti takaisin protestantiksi. Kuningas eristi Margueriten kuukausiksi tämän makuuhuoneeseen, mutta keväällä hänet lähetettiin Flanderiin neuvottelemaan vaivihkaa sotilaallisesta liittoutumasta. Flanderista kuningatar Marguerite jatkoi matkaa aviomiehensä luokse Navarraan, ja asettui siellä Neracin linnaan. Sitä sisustettiin ylellisemmäksi, ja monet runoilijat ja filosofit viihtyivät hovissa nuoren, kauniin ja sivistyneen kuningattaren vieraina. Samaan aikaan kuningas menestyi sotilaana.
He eivät asuneet yhdessä pitkiä aikoja mutta olivat lähes aina hyvissä väleissä keskenään. Huolimatta muista suhteistaan, Marguerite kieltäytyi eroamasta puolisostaan. Hän käytti vaikutusvaltaansa edistääkseen yhteisymmärrystä Henrik Navarralaisen ja nuorimman veljensä Alençonin herttua Françoisin, maltillisten katolilaisten johtajan välillä. Hänen roolinsa tätä seuranneissa salaliitoissa maksoi hänen rakastajansa, seigneur de La Môlen, Joseph de Bonifacen hengen vuonna 1574.
Vuonna 1586 veli Henrik III määräsi sisarensa Margueriten arestiin Ussonin linnaan Auvergneen vuonna 1586. Hän pysyi siellä 19 vuoden ajan, ja vankeudestaan huolimatta vietti jälleen vilkasta kulttuuri- ja hovielämää, tapasi vieraita ja kirjoitti muistelmiaan.
Vaikutusvaltansa kasvaessa Henrik Navarralainen tarvitsi perillisiä, ja paavi mitätöi lapsettoman avioliiton lokakuussa 1599. Marguerite ei suostunut eroon niin kauan kuin Henrikin rakastajatar Gabrielle d’Estrées oli elossa. Eräitten tietojen mukaan Marguerite jätti itse aviomiehensä.
Elämä avioliiton jälkeen ja kirjallinen ura.
Marguerite sai edelleen pitää kuningattaren arvonimensä ja pysyi entisen puolisonsa kanssa hyvissä väleissä. Hän vieraili entisen puolisonsa uuden vaimon Maria de' Medicin luona ja kuningas Henrik IV neuvotteli entisen vaimonsa kanssa usein tärkeissä asioissa, vaikka jokseenkin hillittynä henkilönä oli murheellinen tämän tuhlaavaisuudesta. 
Vuodesta 1605 kuningatar Marguerite eli loisteliasta elämää Pariisissa, jota 1900-luvun alun historioitsijat ovat kuvanneet "Valois-suvun outo sekoitus irstailua, hurskauden harjoitusta sekä taiteen ja kirjallisuuden viljelyä." Hän rakennutti itselleen Seinen vasemmalle rannalle "Hostel de la Reyne Margueritte" nimisen kaupunkipalatsin, jonka suunnitteli Jean Bullant vuonna 1609.
Hän julkaisi muistelmiensa lisäksi runoja.
Perintö.
Marguerite de Valois jätti jälkeensä kirjeitä ja muistelmat, joista jälkimmäiset on kirjoitettu taitavasti ja ne kuuluvat 1500-luvun parhaiden muistelmien joukkoon. Hän oli ranskalaisen historioitsija, oppinut ja sotilas Pierre de Bourdeille Brantômen (n. 1540–1614) esikuva ja Alexander Dumas vanhemman anekdoottisen historiallisen romaanin vuodelta 1854 "La Reine Margot" henkilöhahmo. Tämä täysin fiktiivinen teos palveli Bourbon-hallitsijasuvun tarkoitusperiä. Romaanissa kuvattiin liioitellun vapaamielistä ja moraaliltaan kyseenalaista naista, joka on luonut poliittisesti aktiivisesta Marguerite de Valois'ta kuvan, joka on kyseenalaistettu uusimmassa historiantutkimuksessa.