Carl Panzram

Carl Panzram (28. kesäkuuta 1891 lähellä East Grand Forksia, Warren, Minnesota, Yhdysvallat – 5. syyskuuta 1930 Leavenworthin vankila, Kansas) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja, tuhopolttaja, varas, raiskaaja, murtovaras sekä väkivaltarikollinen. 
Lapsuus.
Carl Panzram syntyi seitsenlapsiseen maanviljelijäperheeseen toiseksi nuorimpana lapsena. Hänen vanhempansa Johann "John" Gottlieb Panzram ja Mathilda Elizabeth "Lizzie" Panzram os. Bolduan olivat siirtolaisia Itä-Preussista.
Carl ja hänen kuusi sisarustaan ​​joutuivat työskentelemään perheen maatilalla pienestä lähtien, kunnes koulupinnauslait tulivat voimaan. Panzramin vanhemmat, jotka olivat vihaisia ​​siitä, että heidän lapsensa lähetettiin kouluun päivällä, pakottivat heidät työskentelemään pellolla koko yön. Panzram kertoi myöhemmin, että hän sai nukkua vain kaksi tuntia ennen kuin hänen olisi pitänyt herätä kouluun. Rangaistukset kotona vaihtelivat kahleilla sitomisesta nälässä pitämiseen.
Carl Panzram muisteli myöhemmin varhaislapsuuttaan tunteneensa, että muut lapset eivät pitäneet hänestä. Viisivuotiaana hän väitti olleensa valehtelija ja varas sekä muisteli, että hänestä tuli yhä ilkeämpi kasvaessaan. Carlin isä hylkäsi perheensä, kun hän oli 7-vuotias. Samoihin aikoihin Panzram sai infektion ohimoluun kartiolisäkkeeseen, mikä vaati leikkausta. Leikkaus tehtiin kotona ja vain pahensi infektiota, joten hänet vietiin sairaalaan jatko-operaatioihin. Ei tiedetä, saiko hän aivovaurioita tämän seurauksena. Lopulta neljä hänen viidestä vanhemmasta veljestään lähti myös kotoa; hänen vanhempi velipuolensa Louis Price hukkui toukokuussa 1905 työskennellessään metsurina.
Carl juopotteli ja sekaantui rikoksiin jo 8-vuotiaana, joista hän joutui nuoriso-oikeuden eteen ja uudelleen 12-vuotiaana. Häntä pidettiin "parantumattomana". Heti toisen oikeuskäsittelynsä jälkeen hän varasti naapuriltaan aseen ja ruokaa.
Hän vietti paljon aikaa nuorisovankiloissa, joissa hänen käytöstään yritettiin oikoa fyysisillä rangaistuksilla. Lokakuussa 1903 äiti lähetti 11-vuotiaan Carlin Minnesotan osavaltion kasvatuslaitokseen, jonka sanottiin olevan ongelmanuorien käytöstä korjaava koulu. Panzram kirjoitti myöhemmin omaelämäkerrassaan, että henkilökunta oli toistuvasti pahoinpidellyt, kiduttanut ja raiskannut häntä työpajassa, jota lapset kutsuivat "maalaamoksi", koska he olivat lähteneet huoneesta "maalattuina" mustelmilla ja verellä. Panzram vihasi koulua niin paljon, että päätti polttaa sen maan tasalle ja teki sen onnistuneesti sekä kiinnijäämättämä 7. heinäkuuta 1905.
Joidenkin kertomusten mukaan Panzram tappoi koulussa 12-vuotiaan pojan. Tammikuussa 1906 Panzram vapautettiin ehdonalaiseen Red Wingin nuorivankilasta, jossa häntä oli pidetty hänen varastettuaan rahaa äitinsä kukkarosta. Varhaisteini-ikäisenä Panzram oli jo alkoholisoitunut ja hänellä oli pitkä rikosrekisteri, enimmäkseen murtovarkauksista ja ryöstöistä. 14-vuotiaana, pari viikkoa ehdonalaiseen vapautumisensa jälkeen ja kaksi viikkoa sen jälkeen, kun hän yritti tappaa papin revolverilla, Panzram karkasi kotoa ja asui kadulla. Hän matkusti usein junien tavaravaunuissa ja muisteli myöhemmin tulleensa tuolloin kodittomien miesten joukkoraiskaamaksi.
Nuoruus.
Kesällä 1906 15-vuotias Panzram pidätettiin murtovarkaudesta Buttessa Montanassa, ja hänet tuomittiin vuodeksi vankeuteen Montanan osavaltion kasvatuslaitokseen Miles Cityssä. Myöhemmin hän väitti, että Bushart-nimisen vartijan rangaistua häntä Panzram oli pahoinpidellyt ja vahingoittanut tätä vakavasti puisella laudalla; rangaistuksena Panzramin oli vietettävä jonkin aikaa eristyssellissä. Seuraavana vuonna Panzram ja toinen vanki/kassakaappi murtovaras James Benson pakenivat nuorisovankilasta ja varastivat aseita Terryssä Montanassa. Seuraavien viikkojen aikana Panzram ja Benson eivät ainoastaan ​​ryöstäneet ihmisiä ja koteja, vaan myös murtautuivat toistuvasti kauppoihin ja polttivat rakennuksia, erityisesti kirkkoja, tuhopolttoiskuissa Glendiven, Cranen ja Sidneyn kaupungeissa. Fargossa Pohjois-Dakotassa miehet erosivat.
Vuonna 1907, juopoteltuaan saluunassa Helenassa Montanassa Panzram värväytyi 16-vuotiaana Yhdysvaltain armeijaan ja hänet sijoitettiin 6. jalkaväkirykmenttiin Fort William Henry Harrisonissa. Kieltäytyessään tottelemasta upseerien käskyjä ja käyttäytyessään yleisesti ottaen niskoitellen, hänet tuomittiin 88,24 dollarin arvoisten tarvikkeiden varastamisesta. Hän suoritti vankeurangaistusta Fort Leavenworthissa Kansasissa 20. huhtikuuta 1908 – elokuu 1910. Yhdysvaltain puolustusministeri William Howard Taft hyväksyi virallisesti Panzramin tuomion. 
Panzram väitti myöhemmin, että vaikka hän oli ollut "mätämuna" ennen sotilasvankeusrangaistustaan, "kaikki hänessä jäljellä oleva hyvyyden rippeet murskattiin pois" hänen vankeusaikanaan Fort Leavenworthissa.
Kun hän vuonna 1910 oli kärsinyt rangaistuksensa loppuun Fort Leavenworthin vankilassa hänen tiedetään sanoneen: "kaikki hyvä minussa on hakattu ja potkittu pois jo aikaa sitten".
Aikuisuus ja murhat.
Hän jatkoi ryöstelyjä ja varkauksia ja joutui niistä tuomiolle ajoittain. Panzram, jolla oli myös taipumuksia tuhopolttoihin ja raakalaismaisuuteen, piti ihmisten pahoinpitelyistä ja myöhemmin myös tappamisesta. Vuonna 1920 Panzram hankki 45 000 dollaria sarjalla ryöstöjä. 
Hän sai vuonna 1915 jopa murtauduttua entisen Yhdysvaltain presidentti William Howard Taftin kotiin Connecticutissa, josta hän varasti koruja ja aseen, jolla hän myöhemmin tappoi yhteensä 10 miestä.
Panzramin rikokset eskaloituivat väkivaltaisiksi pahoinpitelyiksi ja murhiksi. Hän väitti tappaneensa 21 ihmistä, vaikka tarkkaa lukumäärää ei ole vahvistettu. Hänen uhrinsa olivat usein nuoria miehiä ja poikia, joita hän käytti seksuaalisesti hyväkseen ennen tappamista. Vuonna 1920 Panzram murhasi 10-vuotiaan Jadwiga Zuchowskin Philadelphiassa. Tämä rikos merkitsi käännekohtaa hänen väkivaltakierteessään. Hän teki murhia useissa osavaltioissa ja maissa. Panzramin menetelmät vaihtelivat, mutta hän käytti usein ampuma-aseita tai tylppiä esineitä uhriensa tappamiseen.
Panzram työskenteli laivoilla, mikä tarjosi mahdollisuuksia lisärikollisuuteen. Hän varasti "Akista"-nimisen purjealuksen Portlandin satamasta Oregonissa vuonna 1921. Varastetun aluksen avulla Panzram houkutteli merimiehiä alukselle lupauksilla työstä. Sitten hän ryösti, raiskasi ja usein murhasi nämä ennen kuin heitti heidän ruumiinsa yli laidan. Varastettu purjealus haaksirikkoutui lopulta New Jerseyn rannikon edustalle, mikä lopetti Panzramin lyhyen uran rikollisena merimiehenä. Hänen meririkoksensa ulottuivat useisiin maihin. Panzram väitti tehneensä murhia Afrikassa työskennellessään portugalilaisella kauppalaivalla.
Panzram oli koko ajan liikkeellä, hän matkusti meritse Eurooppaan ja työskenteli Afrikassa Portugalille kuuluneessa Angolassa, jossa hän Luandan provinsissa työskenteli öljynporauslautalla sekä murhasi, raiskasi ja kidutti aikuisia ja lapsia säännöllisesti. Kun Panzram palasi Yhdysvaltoihin hän jatkoi asuntomurtoja, kunnes jäi kiinni. Hänet tuomittiin 25 vuodeksi Leavenworthin vankilaan vuonna 1928. Siellä hän kirjoitti muistelmansa. Kesäkuun 20. päivä vuonna 1929 hän kosti eräälle vartijalle, joka oli hakannut häntä, surmaamalla tämän pyykkituvassa. Toisen tiedon mukaan hän murhasi vankilan työtekijän Angolan vankilassa Louisianassa.
Carl Panzramin rikollista uraa leimasivat useat vankeusrangaistukset ja uhkarohkeat pakoyritykset. Hänen aikansa kaltereiden takana ulottui useisiin laitoksiin, kuten pahamaineinen Leavenworthin vankila. Tiukoista turvatoimista huolimatta Panzram onnistui useita kertoja karkaamaan eri vankiloista. Leavenworthin vankila Kansasissa piti Panzramia hallussaan yhden hänen monista vankeusrangaistuksistaan ​​aikana. Liittovaltion laitoksella oli 12 metriä korkeat betonimuurit, jotka ulottuivat kuusi metriä maan alle. Yli 600 hehtaarin alueelle rakennettu Leavenworth toimi alun perin sotilasvankilana sisällissodan jälkeen. Panzram halveksi Leavenworthia enemmän kuin muita vankiloita. Ankarat olosuhteet ja tiukka hallinto ruokkivat hänen vihaansa. Siellä hän tapasi 26-vuotiaan vartija John Lesserin, joka osoitti tälle odottamatonta ystävällisyyttä. Lesser kannusti Panzramia dokumentoimaan elämäntarinansa ja toimitti tälle salaa kirjoitustarvikkeita.
Oikeudenkäynnissä Panzram myönsi syyllistyneensä murhaan ja sanoi, että oli hänen perustuslaillinen oikeutensa tulla hirtetyksi. Kun jury totesi miehen syylliseksi ja antoivat tälle kuolemantuomion hirttämällä, Panzram kiitti päätöksestä sekä tuomaria että valamiehistöä. Panzram vastusti kovasti kun uudistusmieliset halusivat estää hänen tuomionsa täytäntöönpanon ja hän sanoikin näille: "Voi, kuinka toivonkaan että teillä kaikilla olisi yksi jaettu kaula ja minulla olisi käteni sen ympärillä. Uskon, että ainoa oikea tapa uudistaa ihmistä on surmata tämä."
Carl Panzram tunnusti murhanneensa 22 ihmistä. Hänet hirtettiin 5. syyskuuta 1930 Leavenworthin vankilassa. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Vauhtia, indianalainen paskiainen! Olisin tappanut jo kymmenisen miestä tuossa ajassa."
Psykologinen profilointi.
Psykologit ovat analysoineet laajasti Carl Panzramin omaelämäkerrallisia kirjoituksia. Nämä dokumentit tarjoavat harvinaisen kurkistuksen sarjamurhaajan mieleen. Asiantuntijat tunnistivat useita keskeisiä tekijöitä Panzramin kehityksessä:
Nämä löydökset ovat vaikuttaneet nykyaikaisiin teorioihin väkivaltaisen rikollisen käyttäytymisen alkuperästä. Panzramin tapaukseen viitataan usein epäsosiaalista persoonallisuushäiriötä ja psykopatiaa koskevissa tutkimuksissa.
Perintö.
Panzramin käsinkirjoitettu omaelämäkerrallinen käsikirjoitus muodostaa Panzram Papers -nimellä kutsutun asiakirjakokoleman ytimen. Tämä dokumentti kuvaa hänen laajaa rikollista uraansa, mukaan lukien ryöstöjä, murhia ja seksuaalirikoksia. Käsikirjoitus antaa kronologisen selonteon Panzramin elämästä. Se alkaa hänen vaikeasta lapsuudestaan ​​ja jatkuu hänen vankeusvuosiensa läpi. Panzramin kirjoitustyyli on brutaalin rehellinen ja anteeksipyytelemätön. Hän kuvailee rikoksiaan yksityiskohtaisesti ja tarjoaa näkemyksiään motiiveistaan ​​ja ajatteluprosesseistaan. Käsikirjoitus kritisoi myös amerikkalaista vankilajärjestelmää. Panzram kertoo vankiloissa kokemastaan ​​ja tekemästään hyväksikäytöstä.
Vanginvartija Henry Lesser aloitti ensin epätodennäköiseltä vaikuttaneen kirjeenvaihdon Carl Panzramin kanssa. Heidän kirjeensä paljastavat Panzramin ajatuksia yhteiskunnasta, oikeudenmukaisuudesta ja hänen omista väkivaltaisista teoistaan. Lesser kannusti Panzramia dokumentoimaan elämäntarinansa. Tämä kirjeenvaihto kesti vuosia, ja Lesseristä tuli myötätuntoinen kuuntelija tuomitulle tappajalle. Kirjeet osoittavat Panzramin älykkyyden ja selkeän kirjoitustyylin. Ne paljastavat myös hänen syvään juurtuneen vihansa ja halveksuntansa ihmiskuntaa kohtaan.
Yksi vanginvartijoista halusi julkaista omaelämäkertansa, mutta se kiellettiin sisällön vuoksi. Elämäkerta julkaistiin vasta vuonna 1970. Panzramin vanginvartijan muistelmista puolestaan tehtiin elokuva Tappajan päiväkirja ("Killer: A Journal of Murder", 1996), jossa Panzramia näytteli James Woods.