tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Grasse

Grasse on kaupunki Etelä-Ranskassa, Alpes-Maritimesin departementissa. Kaupungin pinta-ala on 44,44 neliökilometriä ja asukasluku 48 801 (2006). Kaupunki on nykyisin tunnettu hajuvesiteollisuuden keskuspaikka.
Grasse sijaitsee sisämaan vuoriston rinteillä; sen alin kohta on 80 metriä ja korkein 1061 metriä merenpinnasta.
Historia.
Grasse ilmestyi keskiajan asiakirjoihin 1000-luvun alkupuolella, mutta kaupungin perustamisajankohtaa ei tarkkaan tiedetä. Grasse oli 1100-luvulla pieni itsenäinen tasavalta, jota hallitsi neuvosto, jonka jäsenet käyttivät itsestään nimitystä "Cunsuls par la grâce de Dieu" (Konsulit Jumalan armosta). Esikuvana tälle hallinnolla olivat Italian alueen tasavallat, ja kaupunki olikin kiinteässä kanssakäymisessä Pisan kaupunkivaltion kanssa. Cannesin sataman kautta Grasse toimitti Pisaan saippuaa, öljyä ja parkittuja nahkoja. Vastavuoroisesti se sai Pisasta raakanahkaa ja aseita. Grassella oli hyvin ehdoin neuvoteltu sopimus Cannesin kaupungin kanssa kauttaliikenteestä.
Kaupungin vapaus, varakkuus ja strateginen asema, jonka ansiosta se hallitsi koko sisämaata, kiinnostivat Provencen kreiviä. Vuonna 1227 Provencen kreivi Raymond Bérenger valloitti kaupungin ja periaatteessa lopetti kaupungin omalaatuisen vapauden. Kreivi kuitenkin jätti grasselaisille suuren osan heidän vapauksiaan, heidän etuoikeutensa ja jopa osan autonomiastakin. Myös Antibesin piispa oli muuttanut asumaan kaupunkiin, ja myöhemmin sinne muutti myös hiippakunnan hallinto.
Näin Grassesta tuli laajan alueen hallinnollinen ja juridinen keskus. Sen merkitys entisestään korostui, kun 1388 Nizza ja sen kreivikunta siirtyivät Savoien herttuan alaisuuteen. Vahvasti linnoitettuna ja aktiivisena kaupunkina Grasse hyödynsi maantieteellisen asemansa antamat mahdollisuudet. Vuonna 1491 koko Provencen kreivikunta, mukaan lukien myös Grasse, liitettiin Ranskan kuningaskuntaan.
Kun Ranskassa suuren vallankumouksen jälkeen luotiin departementtien järjestelmä, tuli Grasse osaksi Varin departementtia, jonka hallintokaupunkina se toimi pari vuotta 1793–1795. Grassen alue erotettiin Varin departementista 1860 ja liitettiin Nizzan kreivikuntaan, joka tuolloin liitettiin osaksi Ranskaa. Alueesta tuli Alpes-Maritimes-departementti.
Talous.
Grasse hyödynsi hyvin maantieteellisen asemansa myös kaupankäynnissä ja alueen taloudessa. Nahkateollisuus, joka oli kaupungin merkittävin tulonlähde, keskitti toimintansa Italian ja Pisan sijaan Ranskaan vuonna 1491 tapahtuneen liittymisen myötä.
Ajan myötä nahkateollisuuden merkitys väheni, ja tilalle nousi eritoten 1700-luvulta lähtien alueen kasvulle miellyttävän ilmaston hyödyntäminen. Näin kaupunkia ympäröivät kukkaviljelmät alkoivat tuottaa runsaasti raaka-ainetta hajuvesiteollisuuden käyttöön. Lähes kaikki luonnonvarainen ranskalainen hajuvesimateriaali on jo pitkään tuotettu Grassessa. Myös turismi on noussut keskeiseksi Grassessa, kuten kaikkialla Ranskan Välimeren rannikolla.
Mäkitupalainen

Mäkitupa tarkoittaa jonkin maatilan alueella olevaa vuokra-asumusta, pikku tupaa, johon yleensä ei kuulunut mainittavammin viljelypinta-alaa, toisin kuin torppaan. Asukkaita kutsuttiin mäkitupalaisiksi (murteittain myös "mäkimökkiläisiksi" tai "mökkiläisiksi"). He kuuluivat Suomen tilattomaan väestöön. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvun loppupuolelta lähtien 1900-luvun alkupuolelle torpparilakiin asti. Mäkitupalaiset työskentelivät yleensä palkollisina ulkopuolisissa töissä, ja muodostivat huomattavan osan maaseudun työvoimareservistä. 
Yleistä.
Lainsäädäntöön mäkituvat tulivat vuonna 1762, jolloin talonisännät velvoitettiin rakentamaan naimisissa oleville tai naimisiin aikoville palkollisilleen tilan alueelle "mäkitupia" asumuksiksi. Pyrkimyksenä oli maataloustyöväestön asunto-oloja parantamalla edistää syntyvyyttä ja työvoiman saatavuutta.
Vuokrattu mäkitupa käsitti yleensä vain pienen talon. Viljelysalaa sopimukseen ei kuulunut ollenkaan tai sitä oli vain hyvin vähän. Mäkitupalaiset saivat elantonsa pääasiassa ulkopuolisilla töillä: metsä- ja uittotöillä, satunnaisilla töillä talollisten luona tai käsityöläisinä. Työsuhteet olivat usein kausiluonteisia. Lisäksi mäkitupalaisen tuli maksaa tilalliselle tuvan vuokra työvelvoitteena, taksvärkkinä. Mäkitupia oli eniten Suomen länsi- ja lounaisosissa.
Sääty-yhteiskunnassa asumismuoto määritti myös yhteiskunnallista asemaa: mäkitupalaiset miellettiin alempiin yhteiskuntaluokkiin, niukasti irtolaisväestön yläpuolelle. Henki- ja kirkonkirjoissa mäkitupalaiset eroteltiin esimerkiksi talollisista, torppareista, käsityöläisistä ja irtolaisista.
Toimeentulo.
Usein sekoitetaan toisiinsa mäkituvat ja torpat. Torppa sisälsi kuitenkin asumuksen lisäksi useimmiten varsin kohtuullisesti viljelyalaa ja tarjosi mäkitupaa olennaisesti paremmat mahdollisuudet omavaraisuuteen. Torppareilla saattoi olla jopa palkollisia.
Huonon omavaraisuuden ja niukkojen toimeentulomahdollisuuksien vuoksi mäkitupalaiset olivat herkkiä lähtemään siirtolaisiksi. Heillä ei ollut kotimaassaan paljoa menetettävää, ja kohdemaan leveämpi leipä sekä usein tarjottu oma viljelymaa houkuttivat.
Mäkitupalaistilojen lunastusmahdollisuus.
Mäkitupalais- ja torpparikysymys nousivat suureksi ongelmaksi 1800-luvun lopulla, sillä vuokratilallisten asema ja asumisen ehdot saattoivat olla kohtuuttoman raskaat. Tähän ahdinkoon lupasi apua nouseva työväenliike, joka sai voimakasta kannatusta mäkitupalaisilta. Liikkeen tärkeimpänä tukiryhmänä maaseudulla on perinteisesti pidetty torppareita, mutta tutkimusten mukaan kyseessä olivat juuri mäkitupien asukkaat. 
Mäkitupalaiskysymys ratkesi vasta 1919 niin sanotun torpparivapautuslain myötä, jolloin mäkitupalaiset saivat mahdollisuuden lunastaa tilat itselleen. Lex Kallio -lain nojalla tilattomat saattoivat hankkia itselleen lisämaata. Vuosina 1919–1937 mäkitupia lunastettiin itsenäisiksi yhteensä 45 170.
Laillinen suojelu

Laillinen suojelu tarkoittaa Suomessa ja Ruotsissa sääty-yhteiskunnan aikana, ja vielä 1800-luvulla voimassa ollutta lainsäädännöllistä määritelmää, jossa jokaisen kansalaisen, jolla ei ollut omaa maata tai omaa erillistä elinkeinoa, tuli pestautua nämä ehdot täyttävän henkilön palvelukseen. Muutoin häntä kohdeltiin irtolaisena. 1850-luvulla alkoivat kuitenkin muutokset.
Janakkalalaisen talonpoika Kustaa Paturi ja Suomalaisen puolueen kärkihahmo, professori, senaattori ja vapaaherra Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen kävivät lehdistön palstoilla kiistaa laillisesta suojelusta, kun asia oli kuumimmillaan ja lainmuutokset valmisteluvaiheessa. 
Talonpoika Paturi kannatti laillisen suojelun jatkamista ja hänen perustelunsa olivat, että kansa ei lähtisi turhaan liikkeelle ja että ihmisillä olisi jonkinlainen perusturva, kun heillä olisi varma toimeentulo, vaikka niukempikin. Poliitikko Yrjö Koskinen on kuitenkin vakaasti päätynyt laillisen suojelun poistamiseen lainsäädännöstä. Hän perusteli varsin modernisti suojelun poistoa sillä, että työvoiman pitäisi liikkua sinne, missä sitä eniten tarvitaan, ja siten ihmisten toimeentulo paranisi ja elintaso, vaikka käsitettä ei vielä tuolloin tunnettu, kohoaisi.
Taustalla Yrjö Koskisella olivat tietenkin syntyvän teollisuuden työvoimatarve ja yleisesti elinkeinoelämän vaatimukset. Paturin perustelut kohosivat myös samoista tarpeista, mutta maatalouden ja maaseudun kannalta katsottuna. Pienipalkkainen maaseutu hänen mukaansa häviäisi aina kilpailun teollisuuden palkoille. Tosin Paturi verhosi selvästi nämä vaatimuksensa yleiseen huolenpitoon vähäosaisista. Toisaalta samaan aikaan yhteiskunnassa käytiin keskustelua, jopa edellä mainitut kaksi miestä samoissa kirjoituksissaan, köyhäinhoidosta ja siitä keillä tai millä instituutiolla on velvollisuus hoitaa köyhät.
Kustaa Paturi voitti kiistelun köyhäinhoidosta, jossa hän kannatti kunnallista toimintaa köyhien hyväksi ja Yrjö Koskinen perinteistä almujen antamista. Kuitenkin kysymys laillisesta suojelusta päättyi Yrjö Koskisen näkemysten voittoon ja asetukseen elinkeinovapaudesta ja vapaasta muutto-oikeudesta, jotka lopullisesti voimaan tullessaan muuttivat tilanteen 1880-luvulla.
Yrjö Lindegren

Yrjö Lorenzo Lindegren (13. elokuuta 1900 Tampere – 12. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. 
Lindegrenin vanhemmat olivat puutarhuri Willehad Lindegren ja Wilhelmina Lilius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja valmistui arkkitehdiksi 1925. Vuonna 1937 Lindegren voitti Pariisin maailmannäyttelyssä arkkitehtuurin grand prix -palkinnon. Vuonna 1952 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Yhdessä Toivo Jäntin kanssa hän suunnitteli Helsingin Olympiastadionin. Lontoon olympialaisissa 1948 hän voitti taidelajien kaupunkisuunnittelusarjassa kultamitalin.
Helsingin Mäkelänkadun varrella sijaitseva Käärmetalo on Lindegrenin suunnittelema. Hän suunnitteli myös Eläkelaitos Elonvaran liiketalon Helsingissä 1930 ja Pielisjärven sairaalan 1931. Lindegren oli mukana Alvar Aallon johtamassa Suomen Arkkitehtiliiton toimikunnassa, joka suunnitteli Rovaniemen "Poronsarvi"-asemakaavan 1945.
Rauman maalaiskunta

Rauman maalaiskunta () oli Satakunnassa sijainnut Suomen kunta. Rauman maalaiskunta ja Rauma yhdistyivät vuonna 1993. Rauman maalaiskunta ympäröi Raumaa pohjois-, itä- ja eteläpuolelta. Muut naapurikunnat olivat Eurajoki, Kodisjoki, Lappi ja Pyhäranta. Vuonna 1954 Syvärauma liitettiin Raumaan. 
Rauman maalaiskunnalla ei ollut varsinaista keskustaajamaa, vaan käytännössä kunnan keskus oli Rauman kaupunki; muun muassa kunnantoimisto sijaitsi Raumalla. Rauman maalaiskunnan Uotila oli aikanaan Suomen suurin kylä, ja siellä asui noin 4 500 henkeä. Koululaisille sekä Uotilan nuorille on yhteinen kokoontumistila nuorisotalo ”Sinisellä koululla”.
Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Muinan kotiseutumuseo Vasaraisilla sekä lukuisat hiidenkiukaat. Omaa kirkkoa ei kunnassa ole koskaan ollut. Seurakunta oli ennen kuntaliitosta yhteinen Rauman kanssa; Rauman kaupunki- ja maaseurakunta.
Rauman maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla raastetusta perunasta tehty "riivat pannkakko" ja "laiskanperunat".
Kylät.
Anttila, Haapasaari, Kaaro, Kolla, Kortela, Kulamaa, Lahti, Monna, Nihattula, Sampaanala, Sorkka, Soukainen, Syvärauma, Taipalmaa, Tarvola, Tiilivuori, Unaja, Uotila, Vasarainen, Vermuntila, Voiluoto ja Äyhö.
Sigillografia

Sigillografia eli sfragistiikka on historiantutkimuksen aputiede, jonka tutkimuskohteena ovat sinetit. Heraldiikka on usein keskeisessä asemassa tehtäessä päätelmiä, jotka koskevat sinettien tunnistamista ja ajoittamista.
Terminologiaa.
Sigillografia on tiede, joka lajittelee ja tukii joko vahaan painettuja tai metalliin lyötyjä, joita kutsutaan bulliksi, sinettejä. Erityisesti saksankielisellä alueella sigillografiaa on kutsuttu "sphragistiqueksi".
Sinetti on kohokuvionen, painatettu tai kaiverrettu aihen, joka painetaan yleensä muovautuvaan materiaaliin, jota esimerkiksi sinettivaha on. Tosin kovalla paineella tai voimalla se voidaan tehdä myös metalliin ja kiveen. Sinettikuviota kutsutaan usein sinettimatriisiksi ja pääsääntöisesti se tehdään pronssista tai kuparista. Sinettiä on käytetty ja yhä edelleenkin käytetään henkilökohtaisen vallan symbolina, mutta myös julkisten laitosten tunnuksena.
Ertuğrul

Ertuğrul (1191 tai 1198 – 1281; tunnetaan myös nimellä Ertoğrul) oli Osmanien valtakunnan perustajan Osman I:n isä. Ertuğrul oli oguuseihin kuuluneen kayı-heimon johtaja. Hänen saapumisensa Mervistä Anatoliaan Rumin sulttaanikunnan avuksi 400 hevosmiehensä kanssa taistelussa Bysanttia vastaan käynnisti tapahtumaketjun, joka johti Osmanien valtakunnan syntymiseen. Poikansa Osmanin tavoin häntä kutsuttiin usein arvonimellä "ghazi", islamin suuri soturi. 
Elämäkerta.
Ertuğrul syntyi Ahlatissa vuonna 1191 tai 1198. Isänsä Süleymanin hukuttua paetessaan mongolien teurastusta vuonna 1227 Ertuğrul nousi vuonna 1230 kayı-heimon johtoon. Ertuğrulin nousu asemaan oli seurausta hänen avustaan seldžukeille sodassa Bysanttia vastaan. Rumin sulttaani Kayqubad I luovutti Ertuğrulille Karaja Dağin, vuoristoisen alueen lähellä Angoraa (nykyinen Ankara). Erään näkemyksen mukaan Ertuğrulin maa-alueiden tarkoituksena oli toimia suojana Bysanttia ja muita vihollisia vastaan. Vuonna 1231 hän valloitti Söğütin kylän ja hänelle annettiin kylä ja sitä ympäröineet maa-alueet. Kylästä tuli Ertuğrulin kuoltua hänen poikansa hallintoaikana Osmanien valtakunnan pääkaupunki vuonna 1299. Ertuğrulillä oli kaksi muuta poikaa, Saru Batu Savcı Bey ja Gündüz Bey.
Perintö.
1800-luvulla Osmanien laivaston frigatti "Ertuğrul" nimettiin hänen kunniakseen. Myös Ertuğrul Gazin moskeija Turkmenistanin Ašgabatissa on nimetty hänen kunniakseen.
Orhan I

Orhan I (hallitsi 1324 – 1359 t. 1361) oli Osmanien valtakunnan (Osmanlin heimon) järjestyksessä toinen bey. Orhan hallitsi valtakuntaa voimakkaasti ja viisaasti aikana, jolle oli tunnusomaista nopea kehitys. Vanhoilla päivillään hän sai avukseen poikansa Suleimanin.
Bey.
Orhan I oli valtion perustajan Osmanin poika ja seuraaja. Orhan valtasi vuonna 1326 kaksi tärkeää kaupunkia, Bursan, josta tuli pääkaupunki, sekä Iznikin eli entisen Nikean. Vuonna 1345 Orhan ylitti Marmarameren ja valloitti Pohjois-Kreikan, Makedonian ja Bulgarian. 
Orhanin tytär meni naimisiin keisari Johannes VI Kantakuzenoksen kanssa. Orhan auttoi Kantakuzenosta syrjäyttämään hallitsijakumppaninsa ja sijaishallitsijansa Johannes V:n valtaistuimelta. Vuonna 1354 Orhanin poika Suleiman Pašša (Süleyman Paşa) miehitti Gallipolin, jonka sen kreikkalaiset asukkaat olivat hylänneet maanjäristyksen jälkeen, ja avasi täten osmaneille reitin Manner-Eurooppaan.
Amos Biwott

Amos Biwott (s. 8. syyskuuta 1947 Nandin piirikunta, Kenia) on entinen kalenjin-heimon nandi-haaraan kuuluva kenialainen juoksija, vuoden 1968 Meksikon olympialaisten estejuoksun olympiavoittaja. 
Amos Biwott oli ensimmäisiä kenialaisia kansainvälisen tason huippujuoksijoita, ja hän aloittikin olympiavoitollaan vielä nykyaikanakin jatkuvan afrikkalaisten, erityisesti kalenjinien hallintokauden maailman estejuoksuradoilla. Samoissa olympialaisissa Naftali Temu oli jo aikaisemmin voittanut 10 000 metrin juoksussa Kenian kautta aikain ensimmäisen olympiakullan. Samoissa kisoissa myös Kipchoge Keino voitti kultaa 1 500 metrillä.
Ennen olympiakultaansa 21-vuotias Biwott oli juossut vain kolme estejuoksukilpailua, eikä hänen esteidenylitystekniikkansa ollut erityisen hyvä. Asiantuntijoiden mielestä se oli jopa humoristisen näköinen. Biwott ylitti vesiesteet tekemällä huikean loikan astumatta lainkaan esteen päälle. Sekä Meksikon alkuerä- että loppukilpailujuoksunsa hän juoksi historiallisesti kastelematta ollenkaan kenkiään. Finaalin viimeisen kierroksen alkaessa hän oli vasta yhdeksännellä sijalla, mutta huikean 200 metrin loppukirinsä ansiosta hän nousi voittoon, jättäen maanmiehensä Benjamin Kogon hopealle 0,6 sekunnin erolla.
Vuonna 1970 Biwott sijoittui Kansainyhteisön kisoissa estejuoksussa kolmanneksi, ja 1972 olympialaisissa kuudenneksi. Hän päätti uransa sijoituttuaan kahdeksanneksi vuoden 1974 Kansainyhteisön kisoissa.
Urheilu-uransa jälkeen Biwott työskenteli Keniassa vankeinhoitoalalla vuoteen 1978 saakka, jolloin häntä syytettiin varkaudesta ja hän joutui itse vankilaan vuodeksi. Myöhemmin oltuaan lähes 10 vuotta työttömänä, hän sai työpaikan stadionin vartijana.
Biwott on naimisissa Chereno Maiyon kanssa ja heillä on viisi lasta. Maiyo on myös entinen juoksija ja yksi Kenian ensimmäisistä olympialaisiin osallistuneita naisia.
The Spaghetti Incident?

The Spaghetti Incident? on Guns N’ Roses -yhtyeen albumi, jossa on ainoastaan coverkappaleita.
Moni albumin raita nauhoitettiin jo alkuperäiskitaristi Izzy Stradlinin aikana, vaikka hän lähti yhtyeestä jo vuonna 1991. Kitaristi Gilby Clarke nauhoitti loput kappaleista. Albumin materiaali on nauhoitettu enimmäkseen "Use Your Illusion" -albumien aikaan. Alun perin suunniteltiin, että "Use Your Illusion" julkaistaisiin yhtenä kolmen CD:n pakettina, jossa olisi ollut myös nämä kappaleet. Yhtyeen entinen rumpali Steven Adler nosti oikeusjutun albumin vuoksi valittaen, että hänelle ei maksettu rojalteja raidoista, joissa hän oli mukana.
Albumi sai huomiota Guns N’ Rosesin nauhoitettua levylle murhaaja Charles Mansonin sanoittaman kappaleen ”Look At Your Game Girlin”. Tämä kappale on piiloraita, eikä sitä lue levyn kappalelistassa. Kappaleen aiheuttaman kohun vuoksi Axl Rose sanoi poistavansa sen levyn uusintapainoksista, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut. Rose valitti, että media ymmärsi väärin hänen kiinnostuksensa Mansonia kohtaan.
Basisti Duff McKagan laulaa levyllä monessa kappaleessa. Levyltä löytyy myös laulu ”Ain’t It Fun”, jossa laulaa myös suomalaisen Hanoi Rocks -yhtyeen laulaja Michael Monroe.
Levy myi 4,7 miljoonaa kappaletta. Se ei ollut niin suuri menestys kaupallisesti kuin yhtyeen edelliset levyt, pois lukien "Live Like A Suicide". Levyä ei kuitenkaan ole unohdettu ja se lienee yksi tunnetuimpia cover-albumeita.
Albumin kappaleet eroavat aiemmasta Guns N’ Rosesin tuotannosta tyylillisesti siten, että mukana on nyt myös punkia. 
Levyllä julkaistujen kappaleiden lisäksi Guns N’ Roses äänitti studiossa The Stooges -yhtyeen ”Down on the Street” -kappaleen taustat. Se jätettiin pois levyltä, koska saman yhtyeen ”Raw Power” kuulosti heidän mielestään paremmalta. Yhtye äänitti taustat myös Hanoi Rocks -yhtyeen kappaleeseen "Beer and a Cigarette", mutta Slashin mukaan kappaleesta luovuttiin, koska yhtye ei halunnut Andy McCoyn saavan rahaa.
"Helsingin Sanomien" musiikkitoimitus otti albumin mukaan vuoden 1993 päätteeksi tekemäänsä Vuoden levyt -koosteeseen.
A Rocha

A Rocha on kansainvälinen, kristillinen luonnonsuojelujärjestö, jonka ensisijainen tarkoitus on tukea ja rohkaista eri yhteisöjä ympäristönsuojelutyössä. Järjestö tekee myös tutkimus- ja käytännön ympäristönsuojelutyötä. "A rocha" on portugalin kieltä ja tarkoittaa kalliota.
Järjestö sai alkunsa vuonna 1983. Tällöin Yhdistynyt kuningaskunta perusti Alvor-joen suistoalueelle Portugaliin tutkimuskeskuksen tukemaan ympäristönsuojelua. Vuodesta 1995 lähtien kansallisia A Rocha -yhdistyksiä on perustettu useisiin eri maihin kaikkiin maanosiin; vuonna 2021 toimintaa on 19 maassa.
Suomessa A Rocha toimi vuosina 2002–2020. Viimeisin puheenjohtaja oli Panu Pihkala, ja toiminta keskittyi Helsinkiin ja Turkuun.
Mastodontit

Mastodontit ("Mammut") ovat sukupuuttoon kuolleita norsueläimiä. Ne muistuttivat nykyisiä norsuja.
Pleistoseenin mastodontit Amerikassa.
Pleistoseenilla eli Amerikassa suurikokoiseksi kehittyneitä mastodontteja, joista viimeinen, yli 11 000 vuoden takainen 3 metriä pitkä varsinainen mastodontti ("Mammut americanum") oli mammutin tapaan pitkäkarvainen. Se muistutti nykyisiä norsuja, mutta oli niitä matalampi ja pidempiruumiinen.
Aikuisen korkeus oli 2,5–3 metriä ja paino 3,5–5,4 tonnia. Säkäkorkeus oli 2–2,6 m. Mastodontit söivät muun muassa havupuiden oksia ja käpyjä, lehtiä, ruohoa ja suokasveja.
Mastodontit olivat tavallisia Yhdysvaltain Keskilännessä Suurten järvien eteläpuolella noin 40 000–11 000/9000 vuotta sitten.
Joitain mastodontteja saattoi olla elossa vielä noin 7 000–5 500 vuotta sitten. Mastodontin sukupuuttoon epäillään syiksi silloista ilmastonmuutosta ja mahdollisesti niin sanottujen paleointiaanien harjoittamaa lajin metsästystä.
Waldemar Cierpinski

Waldemar Cierpinski (s. 3. elokuuta 1950 Neugattersleben, Saksan demokraattinen tasavalta) on itäsaksalainen yleisurheilija, olympiamaratonin kahdesti voittanut juoksija.
Cierpinski oli ensin hyvä estejuoksija, mutta päätti siirtyä maratonille vuonna 1974. Hän oli melko tuntematon osallistuessaan vuoden 1976 olympialaisten maratonille. Hän juoksi yhdessä Frank Shorterin kanssa 25 kilometristä lähtien. Hän voitti Shorterin 51 sekunnilla. Cierpinski sijoittui neljänneksi vuoden 1978 Euroopan-mestaruuskisoissa. Hän voitti vuoden 1980 olympialaisissa maratonin toisen kerran. Hän johti 36 kilometristä maaliin, vaikkakin Alankomaiden Gerard Nijboer saavutti viimeisillä kilometreillä. Cierpinski sijoittui kolmanneksi ensimmäisissä yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983. 
Waldemar Cierpinski on nykyisin Saksan olympiakomitean jäsen.
Oleksandrija

Oleksandrija () on kaupunki keskisessä Ukrainassa, Kirovohradin alueen Oleksandrijan piirissä. Dneprin oikeanpuoleinen sivujoki Inhulets virtaa kaupungin kautta. Siellä oli vuoden 2013 väestöarvion mukaan yhteensä 82 819 asukasta.
Kuopion Palloseuran Akatemia

KuPS Akatemia oli vuosina 2003–06 toiminut Kuopion Palloseuran reservijoukkue. Se harjoitteli ja pelasi kotiottelunsa emoseuransa tavoin Magnum Areenalla. Kaksi viimeistä toimintavuottaan eli kaudet 2005 ja 2006 seura pelasi Kakkosessa.
Historia.
KuPS Akatemia syntyi vuonna 2003, kun KuPSissa päätettiin, että A-junioreiden sijaan tarvittaisiin reservijoukkuetta. Seuraavaksi vuodeksi A-junioreiden SM-sarjan joukkueesta muodostettiinkin uusi joukkue, joka sijoitettiin Kolmoseen. 
Heti seuraavana vuonna tapahtui. Samalla kun KuPS kiipesi Ykkösestä takaisin Veikkausliigaan, reservijoukkue nousi Kakkoseen. Nousun yhteydessä reservijoukkueen nimi päätettiin vaihtaa KuPS Akatemiaksi. 
KuPS Akatemia pelasi kaudella 2005 Kakkosen itälohkossa ja päätyi lopulta neljännelle sijalle. Vuonna 2006 lohkojaon muututtua KuPS Akatemia sijoitettiin paikallisvastustaja Kingsin kanssa helsinkiläispainotteiseen Kakkosen A-lohkoon, jossa se sijoittui kauden päätteeksi seitsemänneksi. 
Kaudella 2007 joukkue olisi pelannut lohkossa C, mutta KuPS:n tehtyä farmisopimuksen Kingsin kanssa, KuPS Akatemia päätettiin lakkauttaa.
Valmennus kaudella 2006.
Akatemian päävalmentajana toimi Jouni Jäntti, kakkosvalmentajanaan Kai Nyyssönen. Valmennusryhmään kuuluivat lisäksi taitovalmentaja Anssi Pellikka sekä nopeusvalmentaja Sami Länsivuori. Joukkueenjohtajan sekä huoltajan toimia hoiti Sami Miettinen.
John Huston

John Huston [ˈhjuːstən] () oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -näyttelijä ja -käsikirjoittaja. Monet Hustonin ja hänen luotto­näyttelijänsä Humphrey Bogartin yhteis­töistä ovat nousseet klassikoiksi: esimerkiksi esikois­ohjaus "Maltan haukka" (1941), "Sierra Madren aarre" (1948), "Myrskyvaroitus" (1948) ja "Afrikan kuningatar" (1951). Huston sai vuoden 1948 parhaan ohjauksen Oscarin "Sierra Madren aarteesta".
Hustonin ohjaus korostaa vahvoja luonne­kuvia, ja useimmiten hän sai paljon irti näyttelijöistään. Usein Huston sovitti elo­kuviksi tunnettuja klassikko­romaaneja. Hänen laajaa tuotantoaan (46 elo­kuvaa) pidetään usein epä­tasaisena, mutta joukkoon mahtuu muutamia klassikkoja. Näitä ovat "Asfaltti­viidakko" (1950), "Sopeutumattomat" (1961), "Wise Blood – levoton veri" (1979) sekä Hustonin viimeiseksi elokuvaksi jäänyt James Joyce -sovitus "Muistot" (1987). Hänen myöhäisemmän uransa arvostetuin elo­kuva on kuitenkin "Prizzin kunnia" (1985).
Hustonille myönnettiin Yhdys­valtain elo­kuva­instituutin elämän­työ­palkinto vuonna 1983.
Elämä ja ura.
Nuoruudessaan John Huston kokeili useita eri ammatteja, muun muassa nyrkkeilemistä, ennen kuin päätyi elo­kuva-alalle. Hän aloitti käsi­kirjoittajana 1930-luvulla.
Huston oli useita kertoja naimisissa. Näyttelijät Anjelica Huston ja Danny Huston ovat hänen lapsiaan. John Huston ohjasi isäänsä, näyttelijä Walter Hustonia muun muassa "Sierra Madren aarteessa" ja näytteli itsekin sivu­rooleja, muistettavimmin Roman Polanskin "China­townissa" (1974).
Bayezid I

Bayezid I (1354–1403, kutsumanimeltään "Yıldırım" ’salama’) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1389 vuoteen 1402. Hän astui valtaistuimelle isänsä Murad I:n salamurhan jälkeen ja antoi välittömästi kuristaa nuoremman veljensä Yakubin estääkseen tätä kaappaamasta valtaa.
Kostoksi isänsä murhasta Bayezid tapatti kaikki Kosovo Poljen taistelussa saadut serbivangit. Hänen onnistui silti neuvotella sopimus serbijohtaja Stefan Bulcovicin kanssa, ja hän myönsi Serbialle huomattavan itsevallan. Hän alisti suurimman osan länsi-Anatolian turkkilaisista heimovaltioista ja laajensi valtakuntaa Kreikkaan. Hänen sodankäyntitapansa oli erittäin nopea, josta hän sai myös lempinimen "Yıldırım" joka tarkoittaa salama.
Vuonna 1394 hän aloitti Konstantinopolin piirityksen. Bysantin keisarin Manuel II:n pyynnöstä uusi ristiretki suunnattiin Bayezidia vastaan. Kuitenkin vuonna 1396 kristittyjen joukot kärsivät Unkarin kuninkaan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Sigismund Luxemburgilaisen alaisuudessa tappion Nicopoliksen taistelussa. Konstantinopolin piiritys kesti vuoteen 1398, jolloin bysanttilaiset maksoivat huomattavan summan, jotta Bayezid lopettaisi piirityksen, mutta käytännössä se jatkui aina vuoteen 1402.
Vuonna 1400 mongolien sotapäällikkö Timur Lenk alkoi havitella Itä-Anatolian maita, jotka kuuluivat osmaneille. Alueella käytiin lukuisia pieniä rajasotia Timurin ja Bayezidin joukkojen välillä, ja hallitsijat kävivät kiivasta kirjeenvaihtoa kuitenkin tuloksetta. Vuonna 1402 Timur onnistui suostuttelemaan osmanien valloittamat heimot liittymään mukaan sotaretkelleen osmaneja vastaan. Kohtalokkaassa Ankaran taistelussa 28. heinäkuuta 1402 Timur onnistui kaappaamaan Bayezidin vangikseen. Bayezid oli ensimmäinen ja ainoa Osmanien valtakunnan historian sulttaani, joka jäi vihollisen vangiksi. Jotkin aikalaislähteet kertovat, että Timur piti häkkiin kahlittua Bayezidia voitonmerkkinään. On paljon tarinoita Bayezidin vankeudesta – kuten tarina, jonka mukaan Timur käytti Bayezidia jalkajakkaranaan. Kuvauksia pidetään kuitenkin yleisesti perättöminä, sillä Timurin omien hovihistorioitsijoiden mukaan Bayezidia kohdeltiin varsin hyvin ja Timur suri hänen kuolemaansa. Myös muiden johtajien kohtelu osoittaa, että Timur aikoi tosissaan palauttaa Bayezidin osmanien valtakunnan hallitsijaksi. Vuotta myöhemmin Bayezid kuoli; joidenkin lähteiden mukaan hän teki itsemurhan.
Bayezidin kuoltua valtakunta ajautui 11 vuotta kestäneeseen hajaannusvaiheeseen ja sisällissotaan, jonka aikana valtakunnalla ei ollut selkeää hallitsijaa, vaan kukin Bayezidin viidestä pojasta tavoitteli vuorollaan valtaa. Voitettuaan jokaisen veljistään valta periytyi viimein Mehmedille, jonka Timur Lenk alun perinkin valitsi Bayezidin seuraajaksi.
Chang’e 1

Chang’e 1 (CH-1, ) on Kiinan ensimmäinen kuuluotain. Chang’e 1 laukaistiin Xichangin avaruuskeskuksesta 24. lokakuuta 2007 kello 10.05 (UTC). Kantorakettina toimi Pitkä marssi 3A. Luotain asettui onnistuneesti Kuuta kiertävälle radalle 5. marraskuuta 2007 klo 3.37 (UTC). Missio päättyi suunnitelman mukaan 1. maaliskuuta 2009, jolloin avaruusluotain lennettiin Kuun pintaa päin (1,50 astetta eteläistä leveyttä ja 52,36 astetta itäistä pituutta).
Kiinan kuuohjelma.
Kiinan kansantasavalta on aloittanut kymmenvuotisen Kuu-ohjelman (中国探月), joka huipentui miehittämättömään näytteidenhakuun Kuusta vuonna 2017. Ohjelmaa johtaa Luan Enjie. Kiinan avaruushallinnon johtaja Sun Laiyan on todennut Kuu-ohjelman olevan oleellinen osa Kiinan avaruussuunnitelmaa.
Ohjelman toteutus alkoi vuoden 2007 jälkipuolella, jolloin Kiina laukaisi ensimmäisen kuuluotaimensa. Ohjelman toinen alus on kuuajoneuvo, joka lähetetään matkaan vuonna 2012. Toinen pehmeästi laskeutuva alus laukaistaan vuonna 2017. Se hakee materiaalinäytteitä Maahan.
Euroopassa ja Yhdysvalloissa on esitetty arvioita, että Kiina aikoisi tehdä miehitettyjä lentoja Kuuhun ja perustaa sinne kuuaseman. Nämä väitteet ovat kuitenkin paljolti länsimaiden tarpeisiin eli mielikuvan luomiseen ESAssa ja NASAssa, että kyseessä on uusi avaruuskilpa. Tämän mielikuvan toivotaan aikaansaavan ESAn ja NASAn tutkimusohjelmien rahoituksen kasvun vaatiman merkittävän poliittisen tuen syntymisen.
Kiinan ensimmäinen kuuluotain.
Luotaimen nimi on Chang’e 1 (CH-1), joka tulee kiinalaisen mytologian kuun jumalattaresta Chang’esta (嫦娥). Aluksen pääsuunnittelija on Ye Peijian. Alus painaa runsaat 2 000 kg, ja se asettui Kuuta 300 kilometrin korkeudella kiertävälle radalle 5. marraskuuta 2007.
Kiinan avaruushallinto myi kuuluotaimen laukaisuun 2000 lippua. Yhden lipun hinta oli 800 renminbiä (80 euroa). Alkuperäisen suunnitelman mukaan lippuja olisi myyty vain Kiinan kansantasavallan kansalaisille, mutta lopulta myös turistit saivat ostaa pääsylippuja.
Tutkimus.
Chang’e 1 tutkii Kuuta ja sen lähiavaruutta useilla laitteilla. Sen tehtäviä ovat muun muassa Kuun pinnan kolmiulotteisen kartan muodostaminen ja Kuun pinnan geologian kartoittaminen. Lisäksi luotain tutkii Helium-3:n esiintymistä Kuussa. Hiukkasilmaisimillaan Chang’e 1 tutkii aurinkotuulen koostumusta ja muutoksia alueella, joka sijaitsee 40 000–400 000 kilometrin etäisyydellä Maasta.
Chang’e 1:n laitteisto kattaa seuraavat tutkimuslaitteet:
Jatkomissiot.
Kiinan seuraava kuuluotain Chang’e 2 laukaistiin kohti Kuuta 1. lokakuuta 2010. Se on Kuuta kiertävä luotain, mutta testaa myös pehmeän laskeutumisen tekniikoita. Vuonna 2013 Kiina laukaisi Chang’e 3 -aluksen, joka koostui laskeutujasta ja mukana olevasta ajokista. Vuonna 2017 Kuusta aiotaan hakea näytteitä.
Myöhempiä missioita varten Kiina kehittää Pitkä marssi 5 -kantoraketin.
Sääkilta

Sääkilta ry on vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö, joka toimi vuodet 1967–2002 nimellä "Säämieskilta ry". Sen tarkoituksena on vaalia maanpuolustushenkeä ja toimia sääpalvelutehtävistä kiinnostuneiden yhdyssiteenä, vaalia killan piiriin kuuluvia historiallisia perinteitä ja yhteisiä muistoja, edistää alalla palvelevien varusmiesten viihtyvyyttä sekä tukea vaikeuksiin joutuneita sotaveteraaneja ja kiltalaisia. Killan puheenjohtaja vuonna 2024 on Pasi Hölttä. 
Historia.
Suomalaisen sotilassääpalvelun katsotaan syntyneen 26. heinäkuuta 1924, kun Puolustusministeriön käskylehdessä määrättiin, että saman vuoden elokuun ensimmäisenä päivänä oli perustettava Viipurin sotilasmeterologinen keskusasema. Sen myöhempiä perinnejoukko-osastoja ovat olleet Keskussääasema, Suojelu- ja Sääkoulu, Ilmavoimien Viestikoulu (nyk. Ilmasotakoulu), Tiedustelu- ja Sääkoulu (osa Tiedustelupatteristoa) ja Satakunnan Tykistörykmentti.
LISA

LISA (, ) on ESAn ja NASAn kaavailema yhteinen tutkimushanke. LISA-satelliittien avulla pyritään mittaamaan gravitaatioaaltoja ja havaitsemaan gravitoneja, jollaisia teorian mukaan syntyy, kun musta aukko nielaisee massiivisen neutronitähden. 
Aikataulu.
Hanke on suunnitteluvaiheessa, ja mittausten oli tarkoitus alkaa vuoden 2015 tietämillä.
 Vuonna 2010 näytti siltä, että LISA mahdollisesti laukaistaan noin vuonna 2020. ESA eikä NASA ei ole vielä valinnut tätä satelliittimissiota toteutettavaksi. 
Tammikuussa 2024 ESA ilmoitti projektin etenemisestä. Tehtävään kuuluvien kolmen avaruusaluksen rakentaminen voi alkaa tammikuussa 2025. Laukaisu on suunniteltu vuodelle 2035.
Tekniikkaa.
Projektiin kuuluu kolme avaruusalusta, jotka muodostavat kolmion, jonka sivujen pituus on 2,5 miljoonaa kilometriä. Alukset lähettävät laservaloa välillään.
LISAn teknologioita kehitetään ESAn rakenteilla olevassa LISA Pathfinder -satelliitissa, joka laukaistiin avaruuteen vuonna 2012. NASA toimittaa osan LISA Pathfinderin teknologioista. 
Tieteellinen perusta.
Mittaus perustuu laser-interferometriaan. Kolme tasasivuisen kolmion kärkiin sijoittuvaa avaruusalusta muodostaa suuren Michelsonin interferometrin, jonka sivujen pituus on viisi miljoonaa kilometriä. Alusten väliset etäisyydet pidetään vakiona lasermittauksen ja "vastuksettoman lennon" (drag free) avulla, joka aikaansaadaan kompensoimalla esimerkiksi Auringon säteilypaineen aikaansaama vastus hyvin tarkkojen ionimoottorien työntövoimalla. Kun gravitaatioaalto muuttaa aika-avaruutta kahden aluksen välillä, muutoksen pitäisi olla mitattavissa sivujen suhteellisista pituuksista.
Lontoon laivastosopimus

Lontoon laivastosopimus solmittiin 22. huhtikuuta 1930 Italian, Japanin, Ranskan, Britannian ja Yhdysvaltain välillä. Sopimuksella säädeltiin sukellusvenesodankäyntiä ja rajoitettiin laivastovarustelua.
Sopimus laajensi Washingtonin laivastosopimuksen ehtoja. Sen solmiminen oli jatkoa vuonna 1927 keskeytyneelle Geneven laivastokonferenssille, jossa ei ollut päästy sopuun Britannian ja Yhdysvaltain välisten erimielisyyksien vuoksi.
Sopimuksen osapuolet sitoutuivat olemaan rakentamatta uusia taistelulaivoja ja lentotukialuksia vuoteen 1937. Myös joukko taistelulaivoja ja lentotukialuksia tuli romuttaa. Olemassa olevia aluksia sitouduttiin olemaan muuntamatta lentotukialuksiksi. Rakennettavien sukellusveneiden uppouma rajoitettiin 2 032 tonniin. Sopimus sääti ylärajan vuoteen 1937 mennessä rakennettavien risteilijöiden (yli 155 mm tykeillä varustettujen raskaiden risteilijöiden ja kevyemmin aseistettujen kevyiden risteilijöiden), hävittäjien ja sukellusveneiden yhteenlasketulle tonnimäärälle sekä kunkin alusluokan kokonaistonnimäärälle erikseen.
Sukellusvenesotaa koskevat artiklat julistivat, että sukellusveneitä koski sama kansainvälinen oikeus kuin pinta-aluksia. Lisäksi kauppa-alusta, joka ei joko kieltäytynyt pysähtymästä tai tehnyt aktiivista vastarintaa, ei saanut upottaa, ennen kuin sen miehistö ja matkustajat oli toimitettu turvaan.
Seuraava laivastovarustelun rajoitusyritys oli vuoden 1932 Geneven toinen laivastokonferenssi.
Rönnskär

Rönnskär on saari Kirkkonummella, Porkkalanniemen eteläpuolella. Rönnskär on Puolustusvoimien vartiolinnake ja siten sotilasaluetta. Saaressa on myös lintuharrastajien ja rengastajien käytössä oleva lintuasema Rönski. Saaressa on suojainen satama. Saarelle rantautuminen edellyttää asianmukaista kulkulupaa Upinniemen varuskunnasta. Rönnskär tarkoittaa suomeksi Pihlajakaria, mutta ruotsinkielinen nimi on vakiintunut käyttöön.
Rönnskärillä sijaitsee on vuonna 1800 valmistunut majakka, joka on Suomen toiseksi vanhin. Rönnskärin majakkasaarella asui enimmillään parikymmentä asukasta ympäri vuoden
Rönnskärin vartiolinnake on osa Suomenlinnan rannikkorykmentin Mäkiluodon linnaketta. Rönnskärin linnakkeella on kaksi 130 TK -tornikanuunaa.
Suvanto

Suvanto on leveä ja syvä kohta virtavedessä, kuten esimerkiksi joessa tai purossa. Suvannossa vesi liikkuu viereisiä osuuksia hitaammin, sillä tilavammassa uomassa on vedelle enemmän tilaa. Sellainen tilanne syntyy esimerkiksi kosken alla, uoman laajentuessa tai joen syventyessä merkittävästi. Syvää suvantoa kutsutaan omalla nimellä jyrhämä. Lapissa joen uoman laajentumaa voidaan kutsua myös lompoloksi, joka on toisinaan lammen nimitys.
Meteorologi

 
Meteorologi eli ilmatieteilijä on ilmatieteen eli meteorologian asiantuntija. Suurin osa heistä toimii säänennustustehtävissä, mutta monet toimivat myös tutkimus- ja kehitystehtävissä muun muassa kehittämässä numeerisia säänennustusmalleja. Myös televisiokanavien palveluksessa on meteorologeja, jotka vastaavat televisiossa esitettävistä säätiedotuksista.
Vladimir Kuts

Vladimir Petrovitš Kuts, ven. Владимир Петрович Куц, ukr. Володимир Петрович Куц, "Volodymyr Petrovytš Kuts" (7. helmikuuta 1927 Oleksyne, Oh’tyrkan piiri, Ukrainan SNT – 16. elokuuta 1975 Moskova, Venäjän SFNT) oli ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut kestävyysjuoksija, joka juoksi useita maailmanennätyksiä 1950-luvulla ja voitti kaksi olympiakultaa Melbournessa 1956.
Urheilu-uransa aikana Kuts oli puna-armeijan upseeri Itämeren laivastossa toimien muun muassa Porkkalan alueella, jonka Suomi oli joutunut vuokramaan jatkosodan jälkeen 1944. Ensimmäistä kertaa hän niitti kansainvälistä kuuluisuutta EM-kilpailuissa 1954 voittamalla 5 000 metrin juoksussa ennakkosuosikit, Tšekkoslovakian Emil Zátopekin ja Ison-Britannian Chris Chatawayn uudella maailmanennätysajalla 13.56,6. 13. lokakuuta 1954 Lontoossa järjestetyssä Lontoo–Moskova-kaupunkiottelussa Chataway voitti Kutsin kirikamppailussa ja teki uuden maailmanennätyksen 13.51,6. Kutsin 3 mailin väliaika 13.27,0 oli myös uusi maailmanennätys. Kuts paransi 5 000 metrin maailmanennätystä uudelleen vain kymmenen päivää myöhemmin juoksemalla Prahassa ajan 13.51,2.
Vaikka Kuts menetti maailmanennätyksensä Sándor Iharosille vuonna 1955, oli hän siitä huolimatta yksi ennakkosuosikeista vuoden 1956 olympialaisten 5 000 metrille. Hänen päävastustajansa oli britti Gordon Pirie, joka oli aikaisemmin samana vuonna juossut uuden ME-ajan. Kuts itse taas oli juossut 10 000 metrin maailmanennätyksen 28.30,4 syyskuussa 1956. Olympialaisten 10 000 metrin finaalissa Kuts tapansa mukaan johti kilpailua alusta alkaen. Pirie oli lyöty jo neljä kierrosta ennen maalia ja Kuts juoksi helppoon olympiavoittoon ajalla 28.45,6. Viisi päivää myöhemmin Kuts voitti myös 5 000 metrin olympiakultaa näytöstyyliin ajalla 13.39,6; Pirie jäi hopealle 11 sekuntia hitaammalla ajalla.
Vielä vuonna 1957 Kuts juoksi 5 000 metrillä uusiksi ME-lukemiksi 13.35,0, joka säilyi rikkomattomana tammikuuhun 1965 saakka. Kuts lopetti juoksu-uransa vuonna 1959.
Vladimir Kuts kuoli vuonna 1975 Moskovassa sydänkohtaukseen 48 vuoden ikäisenä.
Geoffrey Monmouthilainen

Geoffrey eli Geoffrey Monmouthilainen (noin 1100–1154) oli englantilainen pappi ja oppinut, joka vaikutti merkittävästi brittiläisen historiankirjoituksen kehitykseen. Hän syntyi Walesissä ja opiskeli Oxfordissa. Opintojensa jälkeen hänet nimitettiin ylidiakoniksi Monmouthiin, ja vuonna 1152 hänestä tuli piispa.
Geoffrey Monmouthilaisen varhaisimpia julkaistuja teoksia oli "Prophetiae Merlini" (”Merlinin ennustukset”). Merlin oli aiemmin tunnettu kymrinkielisessä kirjallisuudessa nimellä Myrddin, mutta Geoffrey muutti teoksessaan velhon ja profeetan nimen Merliniksi, ja niin tämä nimi yleistyi.
Geoffrey Monmouthilaisen tunnetuin teos on "Historia Regum Britanniae", ”Britannian kuninkaiden historia”. Se kertoo Britannian kuninkaista ennen saksien aikakautta. Teos sisältää runsaasti pyhimystaruja, eikä sitä voi pitää täysin luotettavana historiallisena lähteenä. Se kuitenkin vaikutti myöhempiin historioitsijoihin ja kirjailijoihin satojen vuosien ajan. Teoksessa mainitaan ensimmäisen kerran kuningas Arthur ja kuningas Lear. Arthur oli jo aiemmin esiintynyt joissakin muissa teoksissa, mutta Geoffrey Monmouthilainen oli ensimmäinen, joka nimesi hänet kuninkaaksi.
Tracy Austin

Tracy Ann Austin (s. 12. joulukuuta 1962) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti Yhdysvaltain avointen kaksinpelin kahdesti, vuosina 1979 ja 1981, ja Wimbledonin sekanelinpelin kerran, vuonna 1980, ennen kuin loukkaantumisten sarja katkaisi hänen lupaavan uransa. 
Ura.
Austin voitti juniorina 21 ikäryhmänsä turnausta. Vuonna 1977 hänestä tuli kautta aikain nuorin ammattilaisturnauksen voittanut pelaaja voitettuaan Portlandissa pelatun turnauksen 14 vuoden ja 28 päivän ikäisenä. Myöhemmin samana vuonna hän teki Grand Slam -debyyttinsä Yhdysvaltain avoimissa ja eteni turnauksen puolivälieriin.
Austinista tuli nuorin Yhdysvaltain avoimet voittanut pelaaja vuonna 1979, 16 vuoden ja yhdeksän kuukauden ikäisenä. Hän kohtasi loppuottelussa maailmanlistan ykkösen Chris Evertin, joka oli voittanut turnauksen aiempina vuosina neljästi peräkkäin. Austin voitti ottelun suoraan kahdessa erässä luvuin 6–4, 6–3. Aiemmin samana vuonna Austin oli katkaissut Evertin 125-ottelun mittaisen voittoputken massakentillä voittamalla tämän Italian avointen välierissä. 
Austin voitti Yhdysvaltain avoimet toistamiseen vuonna 1981 voitettuaan Martina Navrátilován tiukassa kolmieräisessä kamppailussa luvuin 1–6, 7–6, 7–6. 
Vuonna 1980 Austin voitti Wimbledonin sekanelinpelin parinaan veljensä John Austin. Hän selviytyi Wimbledonin kaksinpelin välieriin kahdesti, vuosina 1979 ja 1980. 
Austin oli lyhyen aikaa maailmanlistan ykköspelaaja vuonna 1980, jolloin hän rikkoi näin kahden pelaajan, Chris Evertin ja Martina Navrátilován, kuusi vuotta kestäneen valtakauden. Hän oli kolme kertaa voittamassa Yhdysvaltain joukkueessa naisten arvostetuinta nelinpeliturnausta Fed Cupia (vuosina 1979, 1980 ja 1981). Menestyskauden jälkeen hänen peliotteensa alkoivat kuitenkin heikentyä selkävaivojen takia. Hän voitti viimeisen, 29. ammattilaisturnauksensa San Diegossa vuonna 1982. Loukkaantumiset pakottivat hänet lopulta lopettamaan uransa vuonna 1983 vain 21-vuotiaana.
Austin joutui vuonna 1989 vakavaan auto-onnettomuuteen mutta selviytyi. Hän yritti paluuta tenniskentille vuosina 1993 ja 1994 mutta ei menestynyt erityisen hyvin. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1992 kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana. 
Lopettamisensa jälkeen Austin on toiminut useasti tenniskommentaattorina NBC:llä ja USA Networkillä.
Kaarlela

Kaarlela (, vuoteen 1927 asti Kokkolan maalaiskunta, ) on Keski-Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Kaarlela liitettiin vuonna 1977 Kokkolaan. Kunta oli kaksikielinen. Kuntalaisten enemmistö oli vanhastaan ruotsinkielistä, mutta vuoden 1973 alussa suomenkielisistä tuli enemmistö.
Historia.
Kaarlelan keskuspaikka Kirkonmäki (ruots. "Kyrkbacken", ent. Holmbacken) nousi merestä noin 800-luvulla. Kaarlela erosi viimeistään vuonna 1489 Pedersören emäpitäjästä omaksi kirkkopitäjäkseen. Anders Chydenius toimi Kaarlelan kirkkoherrana 1700-luvulla.
Kaarlela tunnettiin vuoteen 1927 asti Kokkolan maalaiskunnan nimellä. Öjan saaristokunta liitettiin Kaarlelaan vuonna 1969, ja 1977 eräänlainen ympyrä sulkeutui, kun Kaarlela liitettiin Kokkolan kaupunkiin. Samalla Kaarlelan ruotsinkielinen nimi "Karleby" siirtyi tarkoittamaan Kokkolaa, jonka ruotsinkielinen nimi oli siihen asti ollut "Gamlakarleby".
Kaarlela oli tunnettu pelimanneistaan.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Kaarlelan taajamat olivat Halkokari (789 asukasta), Kaustari (426 asukasta), osa Kirkonmäestä (1 834 asukasta), Knivsund (298 asukasta), osa Kokkolan keskustaajamasta (503 asukasta), osa Matalamaasta (52 asukasta), Norra Långö (224 asukasta), Palonkylä (767 asukasta) ja Vitsari (239 asukasta). Osa näistä taajamista sijaitsi Kokkolan puolella.
Väestö.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kaarlelan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja lisäksi vuoden 1975 väkiluku.
Vuonna 1934 Kaarlelasta liitettiin Kokkolaan alue, jossa oli 1 977 asukasta. Öjan väkiluku sisältyy Kaarlelan väkilukuun vuonna 1940, vuosina 1950 ja 1960 Öja on tilastoitu erikseen, ja vuonna 1969 Öja liitettiin Kaarlelaan.
Hallinto.
Kaarlelan kunnanvaltuustossa oli 27 paikkaa. Valtuustokaudella 1973–1976 paikoista neljätoista oli RKP:n hallussa.
E. H. I. Tammio

Eero Heikki Ilos Tammio (4. lokakuuta 1897 Pori – 7. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja lakitieteen lisensiaatti. Hän toimi eduskunnan sihteerinä 1936–1955. Lahden kaupunginjohtajana hän toimi vuosina 1931–1933.
Tekstiilitaiteilija ja vaatesuunnittelija Mariaana von Knorring on E. H. I. Tammion tytär.
Thema

Thema () oli aluehallinnon ylimmästä tasosta käytetty nimitys Bysantin valtakunnassa 600-luvulta alkaen. Themajärjestelmä luotiin keisari Herakleioksen ja hänen seuraajiensa aikana. 
500- ja 600-luvun taitteen aikoihin Bysantin käymät sodat olivat tappiollisia. Italian niemimaa menetettiin langobardeille 500-luvun lopulla, slaavit valtasivat Balkanin, avaarit hyökkäsi pohjoisesta ja Persia puolestaan valloitti Syyrian, Palestiinan ja Egyptin. Lisäksi valtakunnan ylläpitämisen vaatimat korkeat verot aiheuttivat sisäistä tyytymättömyyttä. Herakleios muutti valtakunnan hallintorakennetta korvaten aikaisempaa provinssijärjestelmää paremmin sotilaallisiin tarpeisiin sopivilla hallinnollisilla alueilla, Themoilla. Uusi järjestelmä tuottikin maalle rauhalliset rajat.
Thema-järjestelmässä talonpojat saivat maanpuolustukseen osallistumisesta palkkioksi omaa maata. Kunkin theman johtajana toimi "strategos", joka toimi alueella sekä sotilaskomentajana että siviilikuvernöörinä.
N!xau

N!xau (16. joulukuuta 1944 – 1. heinäkuuta 2003), alkuperäiseltä nimeltään G!kau tai Cgao Coma, oli maanviljelijä, sani, joka myöhemmin menestyi näyttelijän uralla "Hassut jumalat" -elokuvissa ja niiden hongkongilaisissa jatko-osissa. Hän on Namibian tunnetuin näyttelijä ja 1980-luvulla hänet tunnettiin kaikkialla maailmassa. N!xau ei osannut lukea eikä kirjoittaa.
"Hassut jumalat" -elokuvien ohjaaja Jamie Uysin mukaan N!xau heitti menemään ensimmäisen 300 Yhdysvaltain dollarin arvoisen palkkansa, koska ei ymmärtänyt rahan arvoa. Kerrotaan, että suuria summia hänen alkuaikojen ansioistaan olisi karannut tuulen mukana tai hyeenoiden suihin. Toisaalta toinen tarina kertoo, että N!xau vaati 80 000 Etelä-Afrikan randia jatko-osassa esiintymisestä rakentaakseen tiilitalon, jossa on vesipumppu ja sähköt, itselleen, kolmelle vaimolleen ja lapsilleen. 1990-luvulla kyseinen talo rakennettiin, Mimosa-elokuvatuotantoyhtiön avustuksella.
Elokuvauransa jälkeen N!xau viljeli maissia, kurpitsaa ja papuja ja piti karjaa. Hän osti itselleen joksikin aikaa myös Chevrolet F250 -auton ja palkkasi kuljettajan, mutta myöhemmin myi sen ostaakseen lisää nautoja. 
Joidenkin tietojen N!xaun Tsumkwessa sijainneessa talossa oli kolme makuuhuonetta, mutta siellä asui peräti 30 N!xaun sukulaista, jotka myivät talon irtainta omaisuutta omissa nimissään. Kun N!xaun vaimo kuoli, he alkoivat myydä huonekaluja alkoholista. Jossakin vaiheessa N!xau ei enää jaksanut katsella moista toimintaa, vaan myi talonsa paikalliselle liikemiehelle 20 naudasta, viidestä vasikasta ja 20 000 Yhdysvaltain dollarista, jotka olivat osakkeiden ja käteisen muodossa.
Tämän jälkeen N!xau muutti Djokhoen kylään, 27 kilometrin päähän Tsumkwesta. Hän omisti 21 nautaa, 11 lammasta, kaksi polkupyörää, lapiota ja hankoa sekä viisi kirvestä, joista kaksi hän oli valmistanut itse sanien perinteiseen tyyliin. Joidenkin tietojen mukaan hän ansaitsi 2 000 dollaria kuukaudessa Mimosa-yhtiön sijoitusten ansiosta. N!xau ei kuitenkaan piitannut rahasta, vaan eli puoliksi perinteistä sanin elämää, luultavasti osittain ollakseen herättämättä kateutta muissa saneissa. Kerrotaan, että paikallinen kirkko säilytti Mimosa-yhtiön N!xaulle lahjoittamia vaatteita, jotka tämä pystyi laittamaan päälleen vieraillessaan kaupungissa.
Vuonna 2000 N!xau kastettiin seitsemännen päivän adventistiksi.
Viimeisinä vuosinaan N!xau sairasti tuberkuloosia, ja kesäkuun 2003 lopulla hänet löydettiin kuolleena kotinsa lähistöltä. Tämä oli kertoman mukaan ollut metsästämässä helmikanaa ja keräämässä polttopuuta.
N!xaulla oli kolme vaimoa ja yhteensä yhdeksän lasta. Sekä lapsista että vaimoista kaksi kuoli.
Röntgenhoitaja

Röntgenhoitaja on lääketieteellisen kuvantamisen ja säteilynkäytön ammattilainen. Röntgenhoitajan koulutus Suomessa on alempi korkeakoulututkinto ja hoitoalan erityiskoulutus, jonka voi suorittaa ammattikorkeakoulussa radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmassa.
Historia.
Suomessa röntgenhoitajia alettiin kouluttaa 1950-luvulla. Silloin nimike oli röntgentekninen apulainen ja koulutus kesti vuoden. Röntgenhoitajaksi nimeke muuttui 1960-luvulla, jolloin koulutus muuttui kaksivuotiseksi. 1970-luvulla koulutus piteni 2,5-vuotiseksi, ja niin kutsuttu vanhamuotoinen röntgenhoitajakoulutus jäi historiaan vuoden 1987 keskiasteen koulu-uudistuksen myötä.
1990-luvulla röntgenhoitajakoulutus siirtyi muiden terveysalan koulutusten tapaan ammattikorkeakouluihin. Tutkintonimikkeeksi tuli nykyinen "röntgenhoitaja (AMK)", ja koulutuksen kestoksi vakiintui 3,5 vuotta. Koulutusohjelma nimettiin radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmaksi.
Koulutus.
Nykyään röntgenhoitajan koulutus kestää 3,5 vuotta ja virallinen tutkintonimike on "röntgenhoitaja (AMK)". Alaa opiskellaan radiografian ja sädehoidon koulutusohjelmassa kuudessa eri ammattikorkeakoulussa, joista yksi on ruotsinkielinen. Opintojen laajuus on 210 opintopistettä, josta 75 op suoritetaan käytännön harjoittelussa työelämässä.
Koulutuksen pääpaino on radiografiatyössä, mutta opintoihin kuuluu myös paljon säteilyfysiikkaa, säteilyturvallisuutta, hoitotyötä, anatomiaa ja laitetekniikkaa. Lisäksi röntgenhoitajaopiskelijat lukevat myös lääketieteellisiä aineita, ruotsia, englantia, terveydenhuoltoalan lainsäädäntöä sekä harjoittelevat ensihoitoa ja lääkehoitoa.
Työ.
Röntgenhoitajan nimikkeestä saa helposti hyvin suppean kuvan siitä, mitä hän tekee työkseen. Tavallisten röntgenkuvausten lisäksi röntgenhoitajat suorittavat magneettikuvauksia, tietokonetomografiakuvauksia, mammografioita, isotooppikuvauksia ja -hoitoja ja antavat sädehoitoa. Lisäksi röntgenhoitajat avustavat ultraäänitutkimuksissa, läpivalaisututkimuksissa ja angiografioissa. Röntgenhoitajat toimivat yhteistyössä radiologien ja sairaalafyysikoiden kanssa. Röntgenhoitajan työajat ja työvuorot vaihtelevat työpaikasta riippuen.