tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ville Hytönen

Ville Otto-Erik Hytönen (s. 9. huhtikuuta 1982 Porvoo) on suomalainen Virossa asuva runoilija ja kirjallisuusalan vaikuttaja. Hänet valittiin Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajaksi syksyllä 2022.
Elämä ja ura.
Hytönen perusti Savukeidas Kustannuksen yhdessä Erno Selänteen kanssa ja toimi sen kustannuspäällikkönä. Vuosina 2011–2015 Hytönen toimi myös tamperelaisen Tulenkantajien kirjakaupan toisena isäntänä yhdessä Erkki Kiviniemen kanssa. Kaupan omistivat Savukeidas ja Kiviniemen Sanasato-kustantamo. Kauppa myytiin Teos-kustantamolle vuonna 2016 ja lopetti toimintansa 2019. 
Hytönen on ollut perustamassa Tulenkantaja-kirjallisuuspalkintoa, Turun Kirjan taloa, Burning Bridge -kirjallisuusagentuuria, kirjailijaresidenssejä "Villa Werner" ja "Villa Anniina" ja digitaaliseen kokeilevaan runouteen keskittyvää Nokturno-verkkoportaalia. Hän on ollut Suomen kirjailijaliiton johtokunnan varajäsen 2019-2020, jäsen vuodesta 2020 sekä puheenjohtaja syksystä 2022.
Hytösen toinen lastenkirja "Hipinäaasi ja apinahiisi" (kuvitus Matti Pikkujämsä) oli vuoden 2013 Finlandia Junior -palkintoehdokkaana. Hytösen vironkielinen teos "Kes kardab maskiga" "koera" (Suomeksi "Kuka pelkää naamarikoiraa") oli IBBY Estonian ehdokkaana parhaasta ulkomaalaisesta lastenkirjasta. Hytösen runoja on käännetty kahdeksalletoista kielelle ja kirjoja ruotsiksi, norjaksi, englanniksi, viroksi, italiaksi ja kreikaksi.
Hytönen on ollut naimisissa runoilija ja nuortenkirjailija Vilja-Tuulia Huotarisen kanssa. Hytösellä on lapsi yhdessä suomentaja ja tietokirjailija Anniina Ljokkoin kanssa. Hytönen on vuodesta 2020 asunut perheineen Harkun kunnan Suurupin rannikkokylässä noin 25 kilometriä Tallinnasta länteen.
Vilja-Tuulia Huotarinen

Vilja-Tuulia Huotarinen (s. 26. joulukuuta 1977 Lempäälä) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Huotarinen kasvoi suvun maatilalla Lempäälän Säijässä. Hänen äitinsä Pirkko-Liisa (o.s. Kärki) on runonlaulaja Mateli Kuivalattaren sukua, ja äidin isän Armo Kärjen nuorempi veli oli Toivo Kärki. Huotarinen kävi peruskoulun kotipitäjässään, mutta valitsi tanssi- ja kirjoitusharrastustensa takia lukiokseen Tampereen ilmaisutaidon lukion, jossa hänen opettajiinsa kuului kirjailija Asko Martinheimo. Huotarinen valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2002 Tampereen yliopistosta pääaineenaan suomen kieli. Hän opetti pitkään sanataidetta nuorille Tampereen Viita-akatemiassa. Hän on opettanut kirjoittamista myös Helsingin Kriittisessä korkeakoulussa. Hän on ollut vapaa kirjailija 2000-luvun puolivälistä lähtien.
Huotarinen oli "Lukufiilis"-lehden päätoimittaja vuosina 2009–2013. Hän perusti yhdessä Johanna Venhon kanssa "Jano"-runousverkkolehden ja toimii sen toisena päätoimittajana yhdessä runoilija Aki Salmelan kanssa. Hän on kirjoittanut myös fanifiktiota L. M. Montgomeryn "Runotyttö"-teoksista yhdessä Satu Koskimiehen kanssa. Huotarinen on toiminut kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin johtokunnan jäsenenä. Vuonna 2022 hänet valittiin Turun kirjamessujen ohjelmajohtajaksi.
Huotarisen nuortenromaanista "Valoa valoa valoa" kuvattiin 2021 Virossa samanniminen elokuva, jonka on käsikirjoittanut Juuli Niemi ja ohjannut tämän sisar Inari Niemi. Ilmestymisvuonnaan 2011 Finlandia Junior -palkinnon voittaneeseen romaaniin pohjautuva elokuva julkaistiin syksyllä 2023.
Huotarinen asuu islantilaisen puolisonsa kanssa Reykjavíkissä ja Helsingissä. Heillä on kaksi lasta. Huotarinen oli aiemmin naimisissa runoilija Ville Hytösen kanssa.
Runoilija.
Huotarinen on yhteiskunnallinen runoilija, sanoo kriitikko Janne Löppönen ("Parnasso"). Aina yhteiskunnallisuutta ei kuitenkaan tunnisteta. Kokoelman "Menettämisestä, säilyttämisestä" yhteiskunnallisuus on kuitenkin ilmiselvä, sillä hän käsittelee siinä ajankohtaisia aiheita, kuten kirjallisuuden ja kirjailijoiden asemaa, pohtii voiko taideteokselle heittää keittoa ja kysyy, miten maailmanlopun voi välttää. Kirjan julkistaminen osui samalle viikolle kuin hallituksen kulttuurileikkaukset julkistettiin.
Francis Ashbury Pratt

Francis Ashbury Pratt (15. helmikuuta 1827 – 10. helmikuuta 1902) oli yhdysvaltalainen mekaanikko, keksijä ja liikemies. Francis Pratt syntyi nahkakauppiaan perheeseen Perussa New Yorkissa. Pojan ollessa 8-vuotias perhe muutti Lowelliin Massachusettsiin, jossa Francis kävi koulua. Francis pääsi teini-ikäisenä koneenrakentajan oppipojaksi ja opittuaan ammattinsa hän pääsi 21-vuotiaana töihin New Jerseyyn Gloucester Machine Works -yritykseen. Vuonna 1852 Pratt siirtyi Coltin asetehtaan palvelukseen Hartfordiin Connecticutiin. Asetehtaassa työskenteli myös Amos Whitney, jonka kanssa Pratt ystävystyi. Vuonna 1854 Pratt pääsi työnjohtajaksi Levi Lincolnin yritykseen Phoenix Iron Works. Hän houkutteli myös Whitneyn mukaansa tähän hartfordilaiseen yritykseen ja he työskentelivätkin siellä yhdessä vuoteen 1864.
Hezekiah Conant (1827–1902) keksi keinon miten lankaa puolalle kiertävää konetta voisi parantaa. Hän sai keksinnölleen patentin numero 26 415 vuonna 1859. Conant myi keksintönsä Willimantic Linen Company -nimiselle yritykselle, joka pyysi koneenrakentajilta tarjouksia tällaisten puolainten rakentamiseksi. Pratt ja Whitney onnistuivat saamaan sopimuksen ja alkoivat vuonna 1860 rakentaa koneita vapaa-ajallaan.
Vuosina 1861–1865 käydyn Yhdysvaltain sisällissodan aikana myös käsiaseet kävivät hyvin kaupaksi. Coltin asetehtaassa saatu oppi ei mennyt hukkaan, sillä Pratt &amp; Whitney alkoi valmistaa sekä aseita että koneita aseiden valmistamiseksi. Uuden yrityksen toiminta laajeni parissa vuodessa niin, että yritykseen otettiin kolmas osakas Monroe Stannard, joka ainoana työskenteli kokopäiväisesti yrityksen palveluksessa. Vuonna 1864 uusi liikeyritys oli laajentunut ja vakiintunut niin, että sekä Pratt että Whitney saattoivat jättää vanhan työnsä ja siirtyä kokopäiväisiksi yrittäjiksi.
Sekä Samuel Colt että Levi Lincoln olivat osien vaihdettavuuden pioneereja. Osien vaihdettavuuteen perustui myös Pratt &amp; Whitneyn tuotanto. Toinen yrityksen menestymisen avaintekijä oli pyrkimys yhä parempaan valmistustarkkuuteen. Yritys vaikuttikin myöhemmin mittastandardien kehitykseen sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa.
Vuonna 1865 Pratt &amp; Whitney rakennutti jo ensimmäisen tehtaan itselleen. Sisällissodan päätyttyä yritys aloitti työstökoneiden viennin ja toimitti lähes kaikki koneet moneen länsieurooppalaiseen asetehtaaseen. Francis Pratt patentoi monia työstökonekeksintöjään ja oli muutenkin yrityksen teknisen kehityksen sielu. Hän oli yrityksen toimitusjohtajana vuoteen 1898 ja toimi vielä sen jälkeenkin yrityksen teknisenä neuvonantajana parisen vuotta. Francis Pratt kuoli Hartfordissa Connecticutissa.
Francis Prattin poika Francis Cole Pratt työskenteli myös Pratt &amp; Whitneyn palveluksessa.
Wallis (Tyynenmeren saari)

Wallis eli Uvea on Tyynenmeren saari, joka muodostaa osan Ranskalle kuuluvaa Wallisin ja Futunan territoriota. Saaren pinta-ala on 77,5 km². Koko Wallis ja Futunan territorion asukasluvusta kaksi kolmasosaa asuu Wallis'n saarella. Vuosina 2013–2018 saaren väkiluku laski 2,9 %. Suurin osa väestöstä on katolisia ja puhuu äidinkielenään uveaa.
Wallis on nimetty kapteeni Samuel Wallisin mukaan, joka löysi sen 16. elokuuta 1767. Saari jakautuu kolmeen piiriin: Hihifoon, Hahakeen ja Muaan. Territorion pääkaupunki Mata-Utu sijaitsee Hahaken itärannikolla.
Henri Ghentiläinen

Henri Ghentiläinen ("Henricus de Gandavo", n. 1217–1293) oli flanderilainen skolastinen filosofi. Hänet tunnettiin kunnianimellä "Doctor Solemnis" ("juhlallinen opettaja").
Elämä.
Henri Ghentiläinen syntyi Mudessa, lähellä Ghentiä, ja kuoli Tournaissa (tai Pariisissa). Hänen sanotaan kuuluneen italialaiseen Bonicollien sukuun, flaamiksi Goethal-sukuun, mutta hänen todellisesta henkilöllisyydestään on keskusteltu paljon. Hän opiskeli ensin Ghentissä, ja myöhemmin Kölnissä Albert Suuren alaisuudessa. Saavutettuaan tohtorin arvon hän palasi Ghentiin, ja hänen sanotaan olleen ensimmäinen, joka luennoi siellä julkisesti filosofiasta ja teologiasta. Myöhemmin hänet houkutteli Pariisiin kaupungin yliopiston maine. Siellä hän osallistui useisiin väittelyihin sääntökuntien ja papiston välillä ja puolusti jälkimmäistä osapuolta.
Filosofia.
Tuomas Akvinolaisen aikalaisena hän vastusti monia aikansa hallitsevia teorioita ja yhdisti ajalle tyypilliseen aristotelismiin paljon platonilaisia vaikutteita, kuten ideaoppia. Näissä asioissa Ghentiläisen näkemykset ovat kaukana selkeistä. Hän kuitenkin puolusti Platonia ajan aristoteliselta kritiikiltä ja pyrki osoittamaan, että nämä kaksi näkemystä ovat harmoniassa. Hän teki eron tavallisia kappaleita koskevan tiedon ja sen jumalallisen inspiraation, jolla käsitämme Jumalan olemuksen ja olemassaolon, välille. Ensin mainittu ei pysty valaisemaan jälkimmäistä. Yksilöt eivät muodostu materiasta, vaan itsenäisestä olemassaolosta eli loppujen lopuksi siitä, että ne on luotu erilliseksi olennoiksi. Universaalit tulee erotella sen mukaan, viittaavatko ne meidän mieliimme vai jumalalliseen mieleen. Jumalallisessa ymmärryksessä sijaitsevat mallit tai sukujen ("genus") tyypit sekä luonnollisten olioiden lajit.
Psykologiassa on erityisen merkittävä hänen huomionsa sielun ja ruumiin liitosta. Ruumiin hän katsoi olevan sielun substanssin muodostava osa, ja sielun olevan tämän liiton kautta täydellisempi ja kokonaisempi.
Arak

Arak on kaupunki Iranin Markazīn maakunnassa. Kaupunki on perustettu vuonna 1808 nimellä Solṭānābād ja aikanaan se tunnettiin etenkin persialaisista matoista. Sen asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 520 944.
Maantiede.
Arak sijaitsee Länsi-Iranissa 284 kilometriä Teheranista lounaaseen. Se on Markazīn maakunnan hallinnollinen keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 1 800 metriä. Alue on Farāhānin tasankoa Zagrosvuorten juurella. Lähellä leviää myös Tuzlu Kavīrin suolatasanko.
Ilmasto.
Arakissa kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 18 °C:n ja 36 °C:n välillä. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee −6 °C:n ja +4 °C:n välillä. Sateet saadaan loka- ja toukokuun välillä. Kesä- ja syyskuun välisenä aikana ei sada juuri lainkaan. Vuosittainen sadanta on noin 350 millimetriä.
Historia.
Arak on iranilaiseksi kaupungiksi suhteellisen uusi. Nykyisen Arakin seutu oli vielä 1800-luvun alussa hyvin rauhatonta seutua, joka oli altis baktriarien hyökkäyksille Zagrosvuorilta. Persiaa hallinneet qajarit päättivät puuttua tilanteeseen Fath Ali Šahin valtakaudella perustamalla alueelle uusia kaupunkeja. Nykyisen Arakin perusti Yusof Khan Gorji ja alun perin se tunnettiin nimellä Solṭānābād. Ensimmäiset asukkaat olivat kaupunkiin siirrettyjä kolmen lähikylän asukkaita. Suuri eri puoliltaan 12 ja 18 tornia käsittänyt kaupunginmuuri houkutteli pian myös muita asukkaita sen tuoman turvallisuuden takia. Itse kaupunki sai ruutukaavan.
Arak alkoi kasvaa nopeasti persialaisten mattojen valmistuksen myötä. Mattoja oli alettu kaupata etenkin Eurooppaan. Niitä valmistettiin alun perin käsitöinä kylissä, mutta niiden valmistus ja myynti muuttuivat suurempiluontoiseksi. Vuonna 1882 sveitsiläinen Ziegler &amp; Co avasi suurehkon varaston ja toimiston Arakissa. Arakista ja sen lähialueesta tuli yksi suurimmista Eurooppaan vietävien mattojen lähteistä. Niitä tuotettiin 4 000–8 000 kappaletta vuosittain.
Talous.
Arakissa valmistetaan edelleen persialaisia mattoja. Se on nykyisin kuitenkin myös uudemman teollisuuden keskus. Paikallisia teollisuuden aloja ovat esimerkiksi teräs- ja alumiiniteollisuus, sekä koneteollisuus.
IR-40 on Arakissa sijaitseva raskaan veden tutkimuslaitos, jonka Iran on rakennuttanut omaa ydinohjelmansa tarpeisiin. Laitos sisältää raskasvesireaktorin.
Väestö.
Arakin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 520 944. Vuonna 2011 vastaava lukema oli 526 182, vuonna 1991 331 354, vuonna 1976 114 507 ja vuonna 1966 71 925.
Kari Makkonen

Kari Makkonen (s. 20. tammikuuta 1955 Harjavalta) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, aiemmin jääkiekkoilija, hän pelasi hyökkääjänä.
Porin Ässät on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 22.
Pelaajaura.
Makkonen aloitti peliuransa kasvattajaseurassaan Harjavallan Kuparikiekossa, jossa hän pelasi kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Maakuntasarjassa. Syksyllä 1974 Makkonen siirtyi 19-vuotiaana Porin Ässiin, jota hän edusti lähes koko uransa huipputasolla, lukuun ottamatta kautta 1979–1980 Edmonton Oilersin NHL-joukkueessa.
Ässissä hän oli mukana voittamassa yhtä mestaruutta ja yhteensä neljää mitalia. Makkonen teki 565 pääsarjaottelussa tehopisteet 286+290=576. Pudotuspeleissä hän pelasi 41 ottelua saldolla 19+19=38. NHL:ssä Makkonen pääsi kokoonpanoon vain yhdeksässä ottelussa, joissa hän teki pisteet 2+2=4. Toinen syötöistä päättyi Wayne Gretzkyn tekemään maaliin. Makkonen olikin ensimmäinen eurooppalainen joka pelasi Gretzkyn kanssa samassa ketjussa.
Maajoukkueessa Makkonen pelasi 167 ottelua pistein 41+27=68. Hän edusti Suomea seitsemän kertaa MM-kisoissa.
Ura valmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Makkonen on siirtynyt valmennustehtäviin. Aluksi hän toimi Veli-Pekka Ketolan kakkosvalmentajana Ässissä. Ketolan erottua kesken kauden 1996–1997 Makkonen toimi päävalmentajana yhdessä ottelussa ennen Juhani Tammisen tuloa Ässien valmentajaksi (Makkonen jatkoi Tammisen kakkosvalmentajana).
Alasarjoissa hän on luotsannut Titaaneita ja Seinäjoen SHT:tä. Makkonen oli pitkään mukana Tapparassa Jukka Rautakorven valmennusryhmässä. Kaudella 2007–2008 hän toimi Mestiksessä pelaavan Mikkelin Jukureiden päävalmentajana. Makkonen erotettiin tehtävästä lokakuussa 2008 huonosti sujuneen alkukauden takia.
Kaudella 2010–2011 Makkonen valmensi JHT Kalajokea Suomi-sarjassa. Lokakuussa 2011 hän siirtyi Mestiksessä pelaavan TuTo Hockeyn päävalmentajaksi loppukauden ajaksi..
TuTo-kauden jälkeen Makkonen oli kaksi kautta sivussa valmennustehtävistä kunnes kutsuttiin kaudelle 2014–2015 Suomi-sarjassa pelanneen HC Satakunnan päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella Makkonen oli jälleen sivussa aktiivivalmentajan työstä kunnes aloitti kaudella 2016–2017 kakkosdivisioonajoukkue KK-V:n päävalmentajana. KK-V:n luovuttua II divisioonan paikastaan ja ryhdyttyä yhteistyöhön porilaisen Karhu HT:n kanssa, Makkonen siirtyi valmentamaan sitä kaudelle 2018–2019.
Pihtiputaan Keihäskarnevaalit

Pihtiputaan Keihäskarnevaalit on Pihtiputaalla vuosittain järjestettävä keihäänheittotapahtuma. Tapahtuman perustivat Leo Pusa ja Jorma Kinnunen keväällä 1971, kun SM-viestijuoksuviikonloppuna ei ollut kenttälajien urheilijoille kilpailuita. Ensimmäinen kilpailu heitettiin saman vuoden heinäkuussa, ja naiset kilpailivat ensi kertaa vuonna 1974.
Tapahtumaan kuuluu miesten, naisten ja nuorten sarjojen kilpailuja sekä keihäskoulu.
Voittajat.
Lähde
Biserta

Biserta (myös Bizerte tai Bizerta; , ) on kaupunki Tunisian pohjoisrannikolla 66 km:n päässä maan pääkaupungista Tunisista. Bisertasta on matkaa Afrikan pohjoisimpaan kärkeen Cap Blanciin noin 15 km. Se on Tunisian pohjoisrannikon suurin kaupunki. Bisertaa pidetään vanhimpana ja eurooppalaisimpana Tunisian kaupunkina. 
Foinikialaisten perustama kaupunki tunnettiin Karthagon ja roomalaisten aikana nimillä Hippo Diarrhytus ja Hippo Zarytus. Ifriqiya valtasi sen vuonna 661 ja antoi nimen Bizerta. Espanjalaiset hallitsivat sitä 1500-luvun puolivälissä. Kaupungin merkitys nousi huomattavasti vuonna 1895 , kun ranskalaisten rakentama kanava Bizertanjärveltä merelle valmistui.
Bisertan laivastotukikohta jäi Ranskan haltuun, kun Tunisia itsenäistyi 1956. Vuonna 1961 tapahtui ns. Bisertan kriisi, jonka päätteeksi Ranska päätyi miehittämään kaupungin, kun Tunisian armeija oli piirittänyt Ranskan tukikohdan. Ranskalaiset joukot poistuvat Bisertasta lopullisesti vuonna 1963.
Bisertan elinkeinoja ovat hedelmien, vihannesten ja vehnän viljely, kalastus ja teollisuus. Teollisuustuotteita ovat esimerkiksi tekstiilit ja autojen osat. Myös öljyä porataan. Biserta tunnetaan viinirypäleistään ja niistä valmistetusta viinistä sekä kauniista metsistään ja rannoistaan.
Öljynjalostus alkoi vuonna 1964, ja se on kaupungin suurin tulonlähde.
Vuoden 2014 laskennassa kaupungissa oli 138 430 asukasta, arvio vuodelle 2022 on noin 150 000.
Amos Whitney

Amos Whitney (8. lokakuuta 1832 – 5. elokuuta 1920) oli yhdysvaltalainen mekaanikko ja tehtailija, jonka nimi on tullut tunnetuksi Pratt &amp; Whitneyn toisena perustajana. Hän syntyi Biddefordissa Mainessa ja kävi kansakoulua Biddefordissa ja Saccarappassa sekä New Hampshiren Exeterissä. Kolmetoistavuotiaana hän pääsi oppipojaksi Massachusettsin Lawrencessa sijainneeseen Essex Machine Companyyn, joka valmisti vetureita ja työkaluja. Oppipoika- ja kisällivuosien jälkeen Whitney pääsi töihin Samuel Coltin asetehtaaseen Hartfordiin Connecticutiin. Whitney ystävystyi asetehtaassa työskennelleen Francis Prattin kanssa ja molemmat miehet hakeutuivat Phoenix Iron Worksin palvelukseen.
Vuonna 1860 Whitney ja Pratt alkoivat rakentaa koneita vapaa-ajallaan. Vuonna 1864 he saattoivat jättää työnsä vieraan palveluksessa ja keskittyä uuteen Pratt &amp; Whitney -yritykseen. Yritys menestyi loistavasti ja Whitney toimi yrityksen koneenrakennuksesta vastaavana johtajana. Yrityksen kasvaessa hänestä tuli varatoimitusjohtaja ja vuonna 1898 toimitusjohtaja. Vuoden 1902 yritysjärjestelyn jälkeen Whitney jäi eläkkeelle, mutta hän jatkoi vielä vuosikaudet hallituksen jäsenenä. Whitney kuoli Portlandissa Mainessa.
Ashley Judd

Ashley Judd (alk. Ashley Tyler Ciminella; s. 19. huhtikuuta 1968 Granada Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja poliittinen aktivisti. 
Lapsuus ja nuoruus.
Ashley Judd syntyi italialaistaustaisen Michael Ciminellan ja countrylaulaja Naomi Juddin perheeseen. Hänellä on äitinsä edellisestä suhteesta sisarpuoli, countrylaulaja Wynonna Judd. Äiti oli Ashleyn syntyessä työtön; hänestä tuli tunnettu laulaja vasta 1980-luvun alussa. Juddin vanhemmat erosivat vuonna 1972 ja seuraavana vuonna Ashley muutti sisarpuolensa ja äitinsä kanssa Kentuckyyn. 
Judd kävi kaikkiaan 13:a eri koulua ennen collegea, muun muassa Sayre Schoolia ja Franklin High Schoolia. Hän myös kokeili mallin uraa Japanissa. Collegessa Judd opiskeli pääaineenaan ranskan kieltä. Sen jälkeen hän lähti Hollywoodiin opiskelemaan näyttelemistä Robert Carnegien johdolla ja työskenteli tuona aikana The Ivy-ravintolassa saliemäntänä. Judd muutti myöhemmin takaisin Tennesseehen lähelle äitiään ja siskopuoltaan.
Ura näyttelijänä.
Judd aloitti näyttelijäuransa vuonna 1991 esiintymällä kahden jakson verran televisiosarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi". Judd sai myös vierailevan näyttelijän roolin televisiosarjasta "Rakkaat siskot", jossa hän näytteli vuosien 1991–1994 aikana. 
Judd teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1992 elokuvassa "Kuffs – konnaakin kovempi". Heti seuraavana vuonna hän sai pääosan elokuvassa "Ruby in Paradise". Judd sai elokuvasta hyvät arvostelut. 1990-luvun loppuun mennessä Judd oli saanut maineen hyvänä näyttelijänä esiinnyttyään muun muassa elokuvissa "Jäähyväiset tytöille" , "Kaksoismurha" , "Pimeä pakkomielle" ja "Twisted – hengenvaarallisia suhteita".
2000-luvulla Judd on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Teoria miehistä" (2000), "Frida" (2002) sekä "Jumalaiset JaJasiskot" (2002).
Judd esiintyi myös tv-sarja "Twin Peaksin" kolmannella kaudella vuonna 2017.
"Taru sormusten herrasta" -elokuvat ohjanneen Peter Jacksonin mukaan Juddiltä jäi rooli saamatta, koska Miramax-studion johtajana toiminut tuottaja Harvey Weinstein levitti Juddista ikäviä huhuja.
Yksityiselämä.
Ashley Judd avioitui kilpa-autoilija Dario Franchittin kanssa 12. joulukuuta 2001. He erosivat vuonna 2013.
Judd on aktiivinen ihmisoikeuksien puolustaja ja on mukana YouthAIDS-toiminnassa. Hän on myös kiertänyt Afrikan maissa puhumassa AIDSin hoidosta ja ennaltaehkäisystä. Judd kuuluu baptistikirkkoon ja osallistuu aktiivisesti sen toimintaan.
Alofi (Wallis ja Futuna)

Alofi on Tyynenmeren saari, joka muodostaa osan Ranskalle kuuluvaa Wallisin ja Futunan territoriota. Se myös muodostaa yhdessä Futunan kanssa Hornesaaret. Saaren pinta-ala on 17,78 neliökilometriä. Saaren korkein kohta "Mont Kolofau" (tunnettu myös nimellä "Mont Bougainville") kohoaa 410 metrin korkeuteen. 
Vuonna 2010 Alofilla ei ollut enää asukkaita. Syynä tähän on luonnollisten juomavesilähtien puute. 70 % saaresta on metsän peitossa.
Jefferson Pérez

Jefferson Leonardo Pérez Quezada (s. 1. heinäkuuta 1974 Cuenca, Ecuador) on entinen ecuadorilainen kävelijä. Hän erikoistui 20 kilometrin matkalle ja oli matkan menestyneimpiä kävelijöitä uransa aikana. Pérez on olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari.
Pérez voitti maansa kautta aikain ensimmäisen olympiamitalin voitettuaan 20 kilometrin kilpailun vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Vuonna 1997 hän voitti 20 kilometrin kilpailun maailmancupissa ja oli Ateenan MM-kisoissa 14:s. 1999 Sevillan MM-kisoissa hän käveli hopealle ja oli 2000 Sydneyn olympialaisissa neljäs. 2001 Edmontonin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2002 hän voitti toistamiseen 20 kilometrin maailmancup-kilpailun. 2003 Pariisin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin uudella maailmanennätysajalla 1.17.21. Vuonna 2004 hän voitti urallaan kolmannen kerran 20 kilometrillä maailmancupin kilpailun. Ateenan olympialaisissa hän osallistui sekä 20 että 50 kilometrin kilpailuihin ja sijoittui neljänneksi ja 12:nneksi. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän voitti toisen maailmanmestaruutensa ja kaksi vuotta myöhemmin Osakassa kolmannen maailmanmestaruutensa. 2008 Pekingin olympialaisissa hän voitti hopeaa 20 kilometrin matkalla.
Pérez lopetti uransa syksyllä 2008.
Hjem-IS Europa

Hjem-IS Europa (tanskaa, ) on pohjoismainen jäätelöteollisuuskonserni, jonka omistaa sveitsiläinen elintarvikekonserni Nestlé. Yritys myy jäätelöä jäätelöautoilla, joita sillä on noin 420 kappaletta.
Hjem-IS Europa toimii nykyään kaikissa Pohjoismaissa paitsi Islannissa ja Suomessa. Norjan ja Tanskan tytäryhtiöiden nimi on Hjem-IS, Ruotsin Hemglass ja Suomen tytäryhtiön nimi oli Kotijäätelö. Norjan Hjem-ISin pääkonttori sijaitsee Oslossa, Tanskan Hjem-ISin Esbjergissä, Hemglassin Tukholmassa ja Kotijäätelön vuoden 2012 alusta Espoossa. Esbjergissä sijaitsee koko konsernin pääkonttori ja jäätelötehtaat. Konsernin pääjohtajana toimii Claus Astrup-Larsen.
Historia.
Eric Ericsson omisti Ruotsin Kalmarissa jäätelötehtaan nimeltä Kalmars Glassfabrik. Hän aloitti jäätelöautotoiminnan syyskuussa 1968 Täbyssä. 1970-luvulla yrityksen toiminta laajeni Tanskaan, 1990-luvulla Norjaan ja vuonna 1993 perustettiin Suomen Kotijäätelö.
Hjem-IS Europan osti vuonna 1997 saksalainen jäätelöyhtiö Schöller, jonka sveitsiläinen elintarvikekonserni Nestlé osti vuonna 2002.
Suomen Kotijäätelö.
Vuonna 1993 perustettu Suomen Kotijäätelö oli Hjem-IS Europan tytäryhtiö, jonka pääkonttori sijaitsi Vantaalla. Vuoden 2012 alkupuolella pääkonttori siirtyi Suomen Nestlé Oy:n tiloihin Espooseen. Se oli pelkästään vähittäiskauppias. Pääosa sen jäätelöistä valmistettiin konsernin jäätelötehtaalla Saksassa, osa Tanskassa, Suomessa ja Italiassa. Suomessa myytyjä tuotteita oli aiemmin valmistettu myös Belgiassa ja Espanjassa.
Henkilöstön määrä oli noin 200, joista vakituisessa kokoaikaisessa työsuhteessa oli noin 70. Kotijäätelön autoilla oli vakituiset reitit, joilla oli noin 50 000 pysähdyspaikkaa. Autot pysähtyivät pysähdyspaikoilla yleensä säännölliseen aikaan kerran kahdessa viikossa. Kesällä jäätelöautoja oli liikenteessä noin 80 ja talvikautena noin 50.
Marraskuussa 2012 Suomen Kotijäätelö ilmoitti lopettavansa jäätelöautojensa toiminnan valtaosassa maata saman vuoden jouluun mennessä. Toiminta jatkui lähinnä Uudellamaalla, Päijät-Hämeessä sekä Kymenlaaksossa ainakin kesäkuuhun 2013 saakka.
Heinäkuussa 2013 yhtiö ilmoitti, että toiminta Suomessa loppuu kokonaan 18. elokuuta 2013. Yhtiön mukaan jäätelön kokonaiskysyntä on laskenut jo kolmatta vuotta eikä jäätelöautotoiminta ole enää kannattavaa.
Mainossoitto.
Yrityksen jäätelöautojen tunnuksena on tunnistettava ja kuuluva tunnussoitto. Mainossoitosta on valitettu esimerkiksi Helsingin ympäristölautakuntaan, sekä Uudenmaan lääninoikeuteen, mutta nämä hylkäsivät mainossoitosta tehdyn kantelun.
Jukka Ranta (matemaatikko)

Jukka O. Ranta (s. 1968) on suomalainen filosofian tohtori ja matemaatikko, joka työskentelee Ruokaviraston riskienarvioinnin tutkimusprofessorina. Hän on toiminut aiemmin muun muassa Helsingin yliopiston lehtorina. 
Hänen biometrian alaan kuuluva tohtorinväitöskirjansa vuodelta 2001 käsitteli meningokokki-infektioiden ilmaantuvuutta, poliota, tyypin I diabetesta ja Bayesmallinnusta. Ranta on perehtynyt riskianalyysiin, ja hän luennoi muun muassa Bayes-menetelmien sovellutuksista. Ranta on toiminut myös Maa- ja metsätalousministeriön alaisen Eläinlääkintä- ja elintarviketutkimuslaitoksen (EELA) tutkijana, sittemmin Elintarviketurvallisuusviraston (Evira)n ja Ruokaviraston tutkijana, jossa tehtävässä hän arvioi mm. salmonella- ja kampylobakteerien riskejä Suomessa, kvantitatiivisia riskinarviointimenetelmiä kehittäen. 
Ranta valmistui Kaurialan lukiosta, Hämeenlinnasta.
Yoshiko Arai

Yoshiko Arai (s. 27. huhtikuuta 1949 Kitakyūshū, Japani) on japanilainen viulisti. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja muutti Suomeen 1969. Arai on Kuhmon kamarimusiikkijuhlien ja Jean Sibelius -kvartetin perustajajäsen. Hän opetti Sibelius-Akatemiassa vuosina 1984–1992. Hän on levyttänyt paljon varsinkin Sibeliuksen musiikkia. Arai toimi Kuhmon kamarimusiikkijuhlien taiteellisena johtajana vuosina 1977–1980.
Yoshiko Arai on etniseltä taustaltaan japaninkorealainen. Hänen puolisonsa on sellotaiteilija Seppo Kimanen.
Arai palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1999.
Juhani Arajärvi

Juhani Arajärvi (vuoteen 1906 Alin, 25. heinäkuuta 1867 Urjala – 13. marraskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, poliitikko ja ministeri. 
Juhani Arajärven vanhemmat olivat työnjohtaja Johan Kristian Alin ja Regina Eerola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1888 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1891 ja filosofian maisteriksi 1894 suorittaen myös teologian opintoja. Ylioppilaana Arajärvi toimi koulunjohtaja Alma Forsténin ja eversti Lennart Forsténin lapsen kotiopettajana Sippolassa. Hänen tuleva puolisonsa oli everstin siskontytär.
Arajärvi oli Viipuri-lehden päätoimittajana 1894–1896, Kymenlaakson kansanopiston johtajana 1896–1903 ja sen jälkeen Kansallis-Osake-Pankin konttorinjohtajana Kotkassa 1903–1906 ja Tampereella 1906–1918 ja viimeksi pankin johtokunnan jäsenenä Helsingissä 1918–1939.
Arajärvi oli porvarissäädyssä Kotkan edustaja säätyvaltiopäivillä 1904–1905. Suomalaisen puolueen ja Kokoomuksen kansanedustaja hän oli 1907–1914, 1917–1918 ja 1919–1922 sekä valtiovaraintoimituskunnan päällikkö (eli valtiovarainministeri) Svinhufvudin I ja Paasikiven I hallituksissa eli senaateissa 1917–1918. Kaikkiaan Arajärvi toimi senaattorina (ministerinä) 366 päivää. Arajärvi on yksi Suomen itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän ajoi läpi kaupan jolla Suomen valtio osti lokakuussa 1918 61,1 % norjalaisomistuksessa olleen "Aktiebolaget W. Gutzeit &amp; Co" :n (myöhemmin Enso-Gutzeit Oy) osakkeista. Arajärvelle myönnettiin ministerin arvonimi 1918. 
Arajärvi toimi myös maanviljelijänä Vihdin Olkkalassa omistaen siellä 1929–1938 ja 1940–1941 600 hehtaarin kokoisen Kourlan kartanon. Hän oli mukana useissa asuinpaikkakuntiensa kotiseutuhenkisissä hankkeissa, muun muassa perustamassa kansanopistoa Kymenlaaksoon. Sukujuuriltaan hän oli hämäläistä sukua Urjalan ja Akaan seudulta. Arajärven isä oli Urjalan Honkolan kartanon työnjohtaja ja puoliso vuodesta 1896 Sofie Fredrique Charpentier, jonka vanhemmat olivat kapteeni Carl Axel Theodor Charpentier ja Marie Constance Forstén. Pariskunnan vuonna 1917 syntynyt poika reservin kornetti Matti Risto Juhaninpoika Arajärvi kaatui Talvisodassa maaliskuussa 1940. Juhani Arajärven kuoltua Kourlan kartanon omisti hänen nuorin tyttärensä Eeva Arajärvi (s. 1920) joka oli naimisissa varatuomari Kaarlo Tuurnan kanssa. Arajärven toinen tytär Kerttu oli naimisissa 1920- ja 30-lukujen Suomen urheilutoiminnassa näkyvän persoonan Väinö Teivaalan kanssa.
Jesús Ángel García

Jesús Ángel García Bragado (s. 17. lokakuuta 1969 Madrid, Espanja) on espanjalainen kävelijä. 
Suurimpiin saavutuksiinsa García on yltänyt 50 kilometrin matkalla. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän sijoittui kymmenenneksi. Vuonna 1993 hän voitti matkalla maailmanmestaruuden Stuttgartin MM-kisoissa ajalla 3.41.41 ja oli maailmancupin kisassa toinen. 1994 Helsingin EM-kisoissa hän oli matkalla neljäs ja 1995 Göteborgin MM-kisoissa viides. Samana vuonna hän oli toisen kerran peräkkäin maailmancupissa toinen. Vuonna 1997 hän voitti maailmancupin ja sijoittui hopealle Ateenan MM-kisoissa ajalla 3.44.59.
Vuoden 1999 maailmancupissa García oli neljäs ja vuoden 2000 Sydneyn olympialaisissa 12:s. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin 35 ja 50 kilometrillä. Vuonna 2001 hän voitti Euroopan cupin 50 kilometrillä ja saavutti hopeaa Edmontonin MM-kilpailuista ajalla 3.43.07. Vuoden 2002 Münchenin EM-kisoissa hän käveli pronssille ajalla 3.44.33 ja oli kuudes 2003 Pariisin MM-kisoissa. Vuonna 2004 hän käveli maailmancupissa kuudenneksi ja Ateenan olympialaisissa viidenneksi. Vuonna 2006 hän oli maailmancupissa kuudes ja voitti joukkuekilpailun. Göteborgin EM-kisoista hän saavutti hopeaa ajalla 3.42.48. Pekingin olympialaisissa 2008 hän käveli neljänneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän käveli alun perin kolmanneksi ajalla 3.41.37, mutta nousi vuonna 2016 hopealle kun alkuperäinen voittaja Sergei Kirdjapkin hylättiin dopingin takia. Maailmancupissa 2010 García sijoittui viidenneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän käveli viidenneksi ajalla 3.47.56. Hän sijoittui 2012 neljänneksi maailmancupissa ja 17:nneksi Lontoon olympialaisissa. Hän sijoittui 11:nneksi Moskovan MM-kilpailuissa 2013, seitsemänneksi Zürichin EM-kilpailuissa 2014, yhdeksänneksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja 20:nneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. 
Dohassa 2019 García osallistui ennätyksellisesti jo 13. MM-kisoihinsa ja sijoittui 50 kilometrin kävelyssä kahdeksanneksi. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 García osallistui kahdeksansiin olympialaisiinsa, ja hänellä onkin yleisurheilijoista eniten kesäolympialaisten osallistumiskertoja.
Espanjan mestaruuden hän on voittanut 50 kilometrin matkalla vuosina 1997, 2000, 2007 ja 2012.
Dave Lombardo

David "Dave" Lombardo (s. 16. helmikuuta 1965 Havanna, Kuuba) on yhdysvaltalainen rumpali, joka soittaa Testament-yhtyeessä. Hän syntyi Kuubassa, mutta muutti kaksivuotiaana perheensä mukana Kaliforniaan. Lombardo toimi Slayer-yhtyeen rumpalina vuoteen 2013 asti.
Lombardo oli perustamassa Slayer-yhtyettä 1980-luvulla. Hän lähti yhtyeestä kesken kiertueen vuonna 1986, mutta palasi seuraavana vuonna takaisin. Lombardo ehti harkita hakevansa rumpalin roolia Megadethiin Gar Samuelsonin tilalle ennen paluutaan Slayeriin. Lombardo jätti yhtyeen kuitenkin uudestaan vuonna 1992 livealbumi "Decade of Aggressionin" nauhoitusten jälkeen. 
Ollessaan poissa Slayeristä Lombardo soitti muun muassa Testamentissa, Grip Inc.:ssa, Fantômasissa ja esiintyi myös muutamalla suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen albumilla. 
Vuonna 2001 Lombardo teki jälleen paluun Slayerin riveihin. "Christ Illusion", joka julkaistiin 8. elokuuta 2006, on Lombardon ensimmäinen Slayer-studioalbumi sitten vuoden 1990 "Seasons In The Abyssin".
Dave Lombardo on naimisissa ja kahden pojan isä. Hän asuu vaimonsa Theresan ja perheensä kanssa Victorvillessä Kaliforniassa.
Lombardo julkaisi uransa ensimmäisen sooloalbumin ”Rites of Percussion” 5. toukokuuta 2023 Ipecac Recordingsin kautta.
Instrumentit.
Slayerin ensimmäisellä albumilla "Show No Mercyllä" 18-vuotias Dave Lombardo käytti Taman aloittelijoille suunnattua perusrumpusettiä, Tama Swingstaria. Lombardo toimi Taman sponsoroimana artistina, jonka "Artstar Custom" -rumpusetti valmistettiin vain häntä varten. Nykyään Lombardo käyttää Tama Starclassic Bubinga rumpusettiä.
Rummut:
Symbaalit (Paiste):
Varusteet:
Kapulat:
Antonello da Messina

Antonello da Messina (1430 Messina – helmikuu 1479 Messina) oli italialainen renessanssimaalari.
Hän opiskeli Napolissa, ilmeisesti Colantonion oppilaana. Siellä hän näki Jan van Eyckin maalauksen, ihaili sen uutta maalaustapaa ja elämäkertakirjuri Vasarin mukaan lähti Alankomaihin opiskelemaan lisää. Omassa työssään hän yhdisti italialaisen yksinkertaisuuden alankomaalaiseen yksityiskohtien runsauteen, ja vaikutti tuleviin maalareihin muun muassa Giovanni Bellinin tyyliin.
Eva Anttila

Eva Anttila (30. maaliskuuta 1894 Tampere – 1. elokuuta 1993 Espoo) oli suomalainen taidemaalari ja tekstiilitaiteilija, yksi suomalaisen taideteollisuuden uranuurtajista. Hän opiskeli Ateneumissa taidemaalariksi mutta keskittyi pian kuvakudoksiin ja kehitti niitä selvemmin maalaukselliseen suuntaan. Vuoden 1929 maailmannäyttelyssä Barcelonassa hän sai yhdessä Maija Kansasen kanssa Grand prix -palkinnon tekstiileistään. Hänet palkittiin vuonna 1961 Pro Finlandia -mitalilla ja nimettiin vuonna 1983 Vuoden tekstiilitaiteilijaksi.
Eva Anttilan isä oli suomentaja Werner Anttila ja äiti kirjailija Selma Anttila. Myös hänen veljensä Leo Anttila oli kirjailija. Anttilan ensimmäinen puoliso oli vuodet 1917–1918 taidemaalari Alexander Paischeff. Heidän tyttärensä Eila Pajastie (1918–1994) toimi taidekriitikkona. Anttilan toinen aviomies oli vuodet 1921–1923 muotoilija Arttu Brummer. Eva Anttilan nuorempi lapsi dipl.ins. Paavo Anttila (s. 1929) on kielenkääntäjä.
Toivo Antila

Toivo Mikael Antila (29. elokuuta 1910 Laihia – 21. tammikuuta 1970 Kurikka) oli suomalainen maalaisliiton kansanedustaja 1951–1970 ja Sukselaisen hallituksen II maatalousministeri 1959–1961.
Antila elätti itsensä maanviljelijänä Kurikassa 1945–1970. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Emanuel Antila ja Hilma Elisabet Kuja-Lipasti. Vuonna 1939 Antila avioitui Helvi Eliina Latva-Kokon kanssa.
Presidentin valitsijamies Antila oli vuosina 1950, 1956, 1962 ja 1968. Antila toimi myös Kurikan kunnan- ja kauppalanvaltuuston puheenjohtajana ja kunnanhallituksen jäsenenä. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1967.
Syðrugøta

Syðrugøta on kylä Färsaarilla. Se sijaitsee Eysturin kunnassa, Eysturoyn saaren lounaisosassa. Kylä asutettiin viikinkiajalla.
Laulaja Eivør Pálsdóttir on syntynyt Syðrugøtassa. Syðrugøtassa järjestetään myös G! festivaalit.
Taisto Mäki (juoksija)

Taisto Armas Mäki () oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänestä käytettiin lempinimeä "Rekolan paimenpoika".
Mäki juoksi ensimmäisenä maailmassa 10 000 metriä alle puolen tunnin vuonna 1939. Hänellä oli 1930-luvun loppuessa hallussaan sekä 5 000 metrin että 10 000 metrin maailmanennätykset. Mäki saavutti kuitenkin urallaan vain yhden arvokisavoiton. Toinen maailmansota keskeytti hänen lupaavan uransa.
Ura.
Mäki voitti kultaa 5 000 metrillä 1938 EM-kilpailuissa. Hänen voittoaikansa 14.26,8 oli tuolloin kisaennätys. Kalevan kisoissa Rekolan Urheilijoita ja Helsingin Kisa-Veikkoja edustanut Mäki saavutti kaikkiaan neljä Suomen-mestaruutta. Hän voitti kultaa 5 000 metrillä vuosina 1934 ja 1937 sekä 10 000 metrillä vuosina 1939 ja 1940.
Mäki juoksi 10 000 metrin maailmanennätyksen ensimmäisen kerran 29. syyskuuta 1938 Tampereella. Hänen aikansa 30.02,0 alitti Ilmari Salmisen vuonna 1938 tekemän ennätyksen runsaalla kolmella sekunnilla. Kahden mailin maailmanennätyksen Mäki rikkoi Helsingissä 7. heinäkuuta 1939. Hänen tuloksensa 8.53,2 paransi Miklós Szabón ennätystä vuodelta 1937 vajaalla kolmella sekunnilla. Ennätyksen rikkoi Gunder Hägg vuonna 1942. Mäki juoksi 5 000 metrin maailmanennätyksen 16. kesäkuuta 1939 Helsingissä. Hänen aikansa 14.08,8 alitti Lauri Lehtisen vuonna 1932 tekemän ennätyksen runsaalla kahdeksalla sekunnilla. Ennätyksen rikkoi Hägg vuonna 1942.
Kuuluisimman juoksunsa Mäki juoksi Helsingin olympiastadionilla 17. syyskuuta 1939. Tuolloin hän juoksi 10 000 metriä aikaan 29.52,6. Mäki siis paransi omaa vuoden vanhaa ennätystään runsaalla yhdeksällä sekunnilla. Tämän ennätyksen rikkoi Viljo Heino vuonna 1944.
Mäen kerrotaan juosseen usein 23 kilometrin työmatkansa silloisen Alkoholiliikkeen varastolta Katajanokalta kotiinsa Rekolaan. Talvisodan aikaan hän teki Paavo Nurmen kanssa rahankeruumatkan Yhdysvaltoihin.
Mäki sai muistolaatan Rekolaan, kun hänen syntymästään oli kulunut sata vuotta vuonna 2010.
Lanny Barbie

Lanny Barbie (s. 29. elokuuta 1981 Montreal) on kanadalainen entinen pornonäyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa aikuisviihdealalla vuonna 1999. Hänet valittiin kesäkuussa 2003 "Penthouse"-lehden "Pet of the Monthiksi". 
Lanny Barbien nimestä käytetään myös muotoja Lanni Barby, Lanny Barby, Lannie Barby ja Lannie Barbie.
Hän jätti pornoelokuvissa näyttelemisen virallisesti vuoden 2009 huhtikuussa.
Eero Antikainen

Eero Antikainen (5. tammikuuta 1906 Vehmersalmi – 29. tammikuuta 1960 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen ammattiyhdistyspoliitikko ja kansanedustaja. Antikainen toimi SAK:n puheenjohtaja vuosina 1954–1959. Hän oli näkyvästi mukana vuoden 1956 yleislakon neuvotteluissa. 
Antikainen tuli SAK:n puheenjohtajaksi 1954 Aku Sumun jälkeen. Aikaisemmin hän oli toiminut Maa- ja Sekatyöväen Liiton puheenjohtajana. Jo ensimmäisenä puheenjohtajavuotenaan hän joutui kovien päätösten eteen, kun maan hinta- ja palkkasäännöstely purkautui. Hintojen nousua haluttiin kompensoida palkankorotuksilla. Antikaisen johtama SAK:n sosialidemokraattinen ryhmä vaati prosentti- ja markkakorotuksen sekalinjaa. SAK alensi vaatimuksensa 12 markkaan (joka vastasi silloisilla tuntipalkoilla 6–10 %:n korotusta palkkoihin). Neuvottelut päättyivät 6. helmikuuta tuloksettomina. SAK:n sisällä oli ristiriitoja jatkotoimista. Lakko kuitenkin alkoi maaliskuun 1956 alussa ja se kesti vajaat kolme viikkoa. Lopputulos oli, että SAK:n vaatimukset hyväksyttiin. Palkankorotuksista saatu hyöty kuitenkin valui pian hukkaan, kun hinnat nousivat.
Antikainen toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1951–1955. Hän lukeutui SDP:n skogilaiseen, vuonna 1959 TPSL:ksi järjestäytyneeseen oppositioon. Hän toimi myös toisena kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä vuonna 1958 Kuuskosken virkamieshallituksessa. Antikainen kuoli tapaturmaisesti hotellihuoneen seinäsängyn tukehduttamana työmatkallaan Tukholmassa tammikuussa 1960. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Steve Clark

Stephen Maynard Clark (23. huhtikuuta 1960 Hillsborough – 8. tammikuuta 1991 Lontoo) oli brittiläinen muusikko, joka toimi Def Leppard -yhtyeen kitaristina vuosina 1978-1991.
Clark syntyi ja kasvoi Hillsboroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Hän oli kiinnostunut musiikista varhaiselta iältä lähtien ja sai ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana. Ennen liittymistään Def Leppardiin tammikuussa 1978 hän oli soittanut cover-kappaleita yhtyeessä "Electric Chickie". Viimeisinä vuosinaan Clarkia vaivasi alkoholismi. Hän kuoli vuonna 1991 masennuslääkkeiden, kipulääkkeiden ja alkoholin yliannostukseen.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Steve syntyi Hillsbroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Nuoresta iästään lähtien hän oli hyvin kiinnostunut musiikista, ja hänen ensimmäinen näkemänsä konsertti oli The Shadowsin esiintyminen, joka teki suuren vaikutuksen 6-vuotiaaseen Steveen. Steve aloitti kitaransoiton saatuaan ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana isältään, joka oli taksikuski. Steven isä oli suostunut antamaan kitaran hänelle sillä ehdolla, että hän opettelisi soittamaan sitä täydellisesti. Uransa aikana Def Leppardissa hän käytti pääasiassa Gibson-merkkisiä kitaroita. Toisinaan hän käytti myös Fender Stratocaster-mallin kitaroita. Tämäntyyppisen kitaran voi havaita hänen käytössään esimerkiksi "Love Bites"-kappaleen musiikkivideolla. 
Ura Def Leppardissa.
Ennen liittymistään Def Leppardiin Steve oli soittanut omassa pikkubändissään Electric Chickenissä. Samoihin aikoihin hän tapasi Def Leppardin perustajajäsenen, Pete Willisin ja kysyi yhtyeestä kitaristinpaikkaa. Hän liittyi Def Leppardiin tammikuussa 1978. Def Leppardin laulajan, Joe Elliottin mukaan Steve soitti koesoitoissa Lynyrd Skynyrd-yhtyeen "Freebird"-kappaleen, jonka jälkeen hänet valittiin kitaraan. Soittaessaan Def Leppardissa hänellä oli suuri vaikutusvalta yhtyeen musiikkiin ja sanoituksiin. Esiintyessään lavalla Pete Willisin kanssa hän sai lempinimen "Riffimestari". 
Pete Willisin lähtö oli Clarkille todella kova takaisku. Hän ei kuitenkaan jaksanut murehtia, sillä tilalle saapunut Phil Collen täytti saappaat erinomaisesti. Collen keksi Clarkille myös uuden lempinimen, "Valkoinen Salama". Nimitys tulee Steven tavasta pukeutua valkoisiin vaatteisiin lavalle mentäessä. 
Steve soitti jokaisella Def Leppardin studioalbumilla yhtyeen debyyttilevystä "On Trough The Night" aina vuoden 1987 "Hysteria"-albumiin asti. Def Leppard omisti albuminsa "Adrenalize"n Steven muistolle. Levyllä on myös kappale "White Lightning", joka tarkoittaa Valkoista Salamaa. Clark ehti myös kirjoittaa albumille joitain kappaleita.
Hot Coffee

Hot Coffee on modi toimintaseikkailupeliin "". Se toimii myös huijauskoodina PlayStation 2:lle, mutta sen toimiminen ei ole yhtä vaivatonta kuin Microsoft Windowsilla pelatessa. 
Modifikaatio antaa pelihahmolle mahdollisuuden harrastaa seksiä tyttöystävänsä kanssa. Pelinkehittäjä Rockstar Games joutui suureen mediapyöritykseen modin julkaisun jälkeen. 
Modi korvaa pelin ..data\script-kansiosta löytyvän ”main.scm”-tiedoston. Modin tekijä PatrickW on avannut tuon tiedoston ja löytänyt sieltä sattumalta threadin, joka sisältää koodin pelin seksikohtauksiin. PatrickW:n mukaan tämä thread oli poistettu käytöstä, jolloin hän otti sen uudelleen käyttöön. Version 2.1 jälkeen PatrickW veti modinsa pois jaosta helpottaakseen Rockstar Gamesin tilannetta.
Diplomatiikka

Diplomatiikka (, , "passeport", kahtia taitettu paperi) on virallisten asiakirjojen, erilaisten diplomien ja muiden rakenteeltaan vakiintuneiden dokumenttien tutkimiseen erikoistunut historiallis-filologinen tutkimusala tai -menetelmä. Diplomatiikka on kiinnostunut näiden asiakirjojen luokittelusta, lähdearvosta, iästä ja autenttisuudesta. Diplomatiikka on yksi historiantutkimuksen aputieteistä.
Historia.
Diplomatiikan historian ylettyy aina 1400-luvulle saakka. Tuolloin ryhdyttiin kriittisesti tutkimaan keskiaikaisia luostareiden ja piispojen arkistoja. Nuo arkistot olivat täynnä erilaisia alkuperältään hyvinkin epäilyttäviä dokumentteja ja asiakirjoja. Jesuiitta Daniel Van Papenbroeck oli esittänyt voimakasta kritiikkiä asian suhteen ja vastauksena tähän kritiikkiin benediktiiniläismunkki Saint-Maurin luostarista, Jean Mabillon kirjoitti kuusi osaa käsittävän teoksensa "De re diplomatica" vuonna 1681. Kirjaa pidetään modernin diplomatikan tutkimuksen alkuna. Siinä käsitellään eritoten muun muassa merovingiajan dokumentteja, jotka ovat peräisin Saint Denis'n luostarista Pariisista. Van Papenbroeck oli kyseenalaistanut näiden autenttisuuden.
1600- ja 1700-luvuilla diplomatiikan tutkimus keskittyi kirkollisiin instituutioihin. Asiakirjojen autenttisuuden selvittämisellä oli näille käytännöllistä merkitystä esimerkiksi omaisuusvaatimusten tukemiseksi. 1800-luvulla diplomatiikan tutkimus erkaantui sekularisaation myötä kirkollisesta taustasta. Nyt diplomatiikan tutkimus keskittyi maallisiin instituutioihin, joita perustettiin selvittämään kansallisen historian varhaisvaiheita. Keskeinen varhaisvaiheen tutkimuskeskus oli edelleen toiminnassa oleva École des Chartes Pariisissa.
Tutkimuksen kohde.
Nykydiplomatiikka on näköaloiltaan huomattavasti laajempaa kuin perinteinen asiakirjojen autenttisuuden selvittämiseen keskittynyt diplomatiikka. Nyt diplomatiikan kysymyksenasettelut voivat olle yhtä hyvin oikeus- kuin kulttuurhistoriallisiakin.
Diplomatiikan kolme keskeistä periaatetta ovat kuitenkin pysyneet samoina. Ne ovat:
Naprej zastava slave

Naprej zastava slave, (”Eespäin, kunnian lippu”) on Slovenian entinen kansallislaulu ja sotilasmarssi. Se on ollut Slovenian asevoimaten kunniamarssi vuodesta 1992 ja on myös Slovenian tasavallan presidentin. Laulun on sanoittanut Simon Jenko ja säveltänyt Davorin Jenko 16. toukokuuta 1860. Kyseessä on voimakas isänmaallinen runo, josta tuli pian sloveenien tunnuslaulu. Kun Itävalta-Unkariin kuuluneesta Sloveniasta tuli vuonna 1918 osa Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaa (myöhemmin Jugoslavian kuningaskunta), tuli Naprej zastava slavesta osa maan kansallislaulua – sen osina olivat lisäksi Serbian ja Kroatian kansallishymnit. Toisen maailmansodan jälkeen, ja maan muututtua federatiiviseksi kansantasavallaksi maan kansallislauluksi valittiin vanha slaavilainen vapauslaulu Hej, sloveni. 
Slovenian itsenäistymispyrkimysten voimistuessa 1980-luvulla Naprej zastava slavesta tuli taas suosittu isänmaallinen laulu. Kansallislaulun asemaa se ei kuitenkaan saavuttanut, vaan siksi valittiin maan itsenäistyttyä 1991 sloveenien runoilijoista suurimman, France Prešerenin kirjoittama ja Stanko Premrlin säveltämä Zdravljica. Naprej zastava slave on kuitenkin Slovenian armeijan tunnuslaulu.
Davorin Jenko sävelsi myös Serbian nykyäänkin käytössä olevan kansallislaulun Bože pravde.
Pietari–Hiitola-rata

Pietari–Hiitola-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Pietarista Toksovan, Raudun ja Käkisalmen kautta Hiitolaan. Se kulkee pitkin Karjalankannaksen pohjoisosia ja yhtyy Hiitolassa Viipurin ja Joensuun väliseen vanhaan Karjalan rataan.
Historia.
Pietari–Hiitola-rata valmistui vuonna 1919. Se jakautui alkuaan kahden valtion kesken: Suomeen kuului 107 kilometriä pitkä osuus Hiitolasta Raasuliin, joka on kylä Raudussa silloisen valtakunnanrajan tuntumassa, ja Venäjään kuului rajantakainen osuus Pietariin asti. Toisen maailmansodan jälkeen koko rata siirtyi Karjalan luovutuksen yhteydessä Neuvostoliitolle ja on siten nykyään osa Venäjän rataverkkoa.
Liikenne.
Pietari–Hiitola-radan henkilöliikennettä hoitaa Lokakuun rautatiet. Tällä hetkellä rata on sähköistetty Pietarin ja Kaarlahden välillä.
Jalkapallon pomputtelu

Jalkapallon pomputtelu on pallonkäsittelytaitoa ja koordinaatiokykyä vaativa harjoite, jossa jalkapallon pelivälinettä pidetään ilmassa ponnautellen sitä ruumiinosilla, joilla lajissa on sallittua palloa koskettaa. Pomputtelu on suosittu pallonkäsittelyharjoite ja sen erilaisia variaatioita on mukana jalkapallon taitokilpailuissa. Tarkoitusta varten on kehitetty myös normaalia jalkapalloa pienempiä "tekniikkapalloja". Itse pelitilanteissa pomputtelua ei kuitenkaan useinkaan käytetä.
Pallon ilmassa pitämisen maailmanennätystä pitää hallussaan ukrainalainen Nikolai Kutsenko, joka vuonna 1995 piti palloa ilmassa 24 ja puolen tunnin ajan. Naisten maailmanennätystä pitää hallussaan brasilialainen Milene Domingues, joka vuonna 1997 yhdeksän tunnin ja kuuden minuutin aikana pompautti palloa 55 188 kertaa ilman, että pallo kertaakaan kosketti maata. Vuonna 1990 tšekkoslovakialainen tohtori Jan Skorkovský eteni Prahan maratonin (42,195 km) aikaan 7.18.55 pitäen koko ajan ilmassa jalkapalloa.
Pomputtelua voidaan harjoittaa myös pienissä ryhmissä ja taitavammat henkilöt voivat tehdä pallolla erilaisia temppuja. Viime vuosina erityisesti urheiluvälinetuotemerkki Nike on käyttänyt televisiomainoksissaan kansainvälisen tason huippujalkapalloilijoita kikkailemassa pallon kanssa.
Freestyle-jalkapallo.
Pomputtelua harjoitetaan myös kilpailumuotoisesti, jolloin siitä joissakin yhteyksisä käytetään nimitystä "freestyle-jalkapallo". Nike järjesti pallotaituruutta sisältäneitten mainostensa suosion innoittamana "Nike Football" -nimisen kilpailun. Nykyisin suosituin freestyle-muoto on eurooppalainen lowerbodycombo-tyyli. Nimensä mukaisesti tässä tyylissä pyritään tekemään pitkiä temppuyhdistelmiä ilman yhtään välipomputtelua. Tämä tyyli kehittyi vuosituhannen vaihteessa ja on noussut YouTube-aikakaudella hallitsevaksi tyyliksi. Temppuyhdistelmien kehittäjiä olivat muun muassa hollantilaiset Soufiane Touzani ja Nelson De Kok. Tyyliä edelsi niin sanottu controltyylin pomputtelu. Tässä tyylissä pyrittiin sujuvaan pallon hallintaan pomputtelemalla sitä esimerkiksi päällä ja kantapäillä. Tämän tyylin parhaita hallitsijoita ja kehittäjiä on korealainen Mr-Woo.