tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jatke

Jatke on suomalainen, yksityisomisteinen rakennusalan konserni. Jatke rakentaa asuntoja ja toimitiloja pääkaupunkiseudun, Tampereen ja Turun alueilla. Konsernissa työskentelee noin 430 rakennusalan ammattilaista. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2024 oli 481 miljoonaa euroa. 
Historia.
Vuonna 2009 perustettu Jatke on kasvanut yhdeksi Suomen suurimmista rakennusalan yrityksistä. Konsernin emoyhtiönä toimii Jatke Oy. Yhtiön kotipaikka on Helsinki, ja myös pääkonttori sijaitsee Helsingissä. Vuonna 2012 perustettiin Jatke Uusimaa Oy vastaamaan konsernin asuntorakentamisesta pääkaupunkiseudulla. Vuonna 2016 Turun seudun liiketoiminta yhtiöitettiin ja perustettiin Jatke Länsi-Suomi Oy. Vuoden 2019 alusta yhtiöitettiin Tampereen seudun asunto-, toimitila- ja korjausrakentamisen liiketoiminta Jatke Pirkanmaa Oy:ksi ja konsernin julkisivurakentaminen Jatke Julkisivut Oy:ksi. Pääkaupunkiseudun toimitila- ja korjausrakentamisliiketoiminta yhtiöitettiin Jatke Toimitilat Oy:ksi 1.1.2022 alkaen. Emoyhtiö Jatke Oy vastaa konsernin yhteisistä tukitoiminnoista: hankekehityksestä, hankinnasta, henkilöstöasioista, kehityksestä, laadusta, lakiasioista, taloushallinnosta, tietohallinnosta, turvallisuudesta sekä viestinnästä.
La Plagne Tarentaise

La Plagne Tarentaise on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 44 kilometriä Albertvillen kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun neljä kuntaa Bellentre, La Côte-d'Aime, Mâcot-la-Plagne ja Valezan yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Mâcot-la-Plagne.
La Plagne Tarentaisen alueella on huomattava osa La Plagnen laskettelukeskuksen rinteistä.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2019 – miesten kaksinpeli

Novak Đoković oli turnauksen puolustava mestari, mutta luovutti Stanislas Wawrinkaa vastaan neljännellä kierroksella.
Turnauksen voitti Rafael Nadal, joka voitti loppuottelussa Daniil Medvedevin viidessä erässä.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Pierre Auguste Cot

Pierre Auguste Cot ( 17. helmikuuta 1837 Bédaneux, Hérault – 2. elokuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän edusti akateemista taidetta. 
Cot sai ennen siirtymistään Pariisiin taideopetusta Toulousessa. Pariisissa hänen opettajinaan olivat Léon Cogniet, Alexandre Cabanel ja William-Adolphe Bouguereau. Ensimmäisen näyttelynsä Cot piti vuonna 1863, ja 1870-luvulla hän oli jo suosittu taiteilija. Cotin otti suojatikseen kuvanveistäjä Francisque Duret, jonka tyttären kanssa Cot solmi avioliiton.
Cot oli suosittu muotokuvamaalari, ja hänet palkittiin Ranskan kunnialegioonan ritarin arvolla vuonna 1874. Cotin oppilaita olivat muun muassa Ellen Day Hale ja Anna Elizabeth Klumpke.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2019 – naisten kaksinpeli

Naomi Ōsaka oli puolustava mestari, mutta hävisi Belinda Bencicille neljännellä kierroksella.
Turnauksen voitti kanadalainen Bianca Andreescu, joka päihitti loppuottelussa Serena Williamsin. Tämä oli Andreesculle ensimmäinen grand slam -mestaruus.
Sijoitetut pelaajat.
&lt;section begin=sijoitetut /&gt;
&lt;section end=sijoitetut /&gt;
Ajuriyhdistysten ja Osastojen Liitto

Ajuriyhdistysten ja Osastojen Liitto (perustettaessa Suomen Ajurien Liitto) oli suomalainen vuosina 1908–1913 toiminut ajureita edustanut ammattiliitto. Liitto julkaisi "Ajuri"-lehteä, joka ilmestyi vuosina 1906–1913.
Liitto perustettiin kesällä 1908 Suomen ajurien viidennessä yleisessä kokouksessa, johon otti osaa edustajia Helsingistä, Turusta, Tampereelta, Viipurista, Oulusta ja Vaasasta. Liiton keskuspaikaksi valittiin Tampere. Osa edustajista olisi halunnut ajurien yhdistyvän Suomen Satama- ja Vesiliikennetyöntekijäin Liittoon.
Ajuriliittoa leimasi poliittinen kiistely. Liittoa johtivat sosialidemokraatit, mutta mukana olivat myös porvarilliset ryhmittymät (suomettarelaiset, perustuslailliset ja ruotsalaiset). Ajurien järjestäytyminen pieniin puoluepoliittisesti suuntautuneisiin osastoihin halvaannutti liiton toiminnan ja heikensi alan edunvalvontaa. Vuonna 1912 liittohallinto pyrki fuusioimaan ajurit perusteilla olleeseen Suomen Kuljetustyöntekijäin Liittoon, mutta asiasta koolle kutsuttuun kokoukseen saapui vain kahden osaston edustajat, jotka eivät halunneet tehdä päätöksiä koko liiton puolesta. Liiton toiminta kuihtui lopullisesti loppuvuonna 1913 ja Ajuri-lehti lakkasi ilmestymästä.
Salins-Fontaine

Salins-Fontaine on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 36 kilometriä Albertvillen kaupungista etelään.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Fontaine-le-Puits ja Salins-les-Thermes yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Salins-les-Thermes.
Salins-Fontaine on kylpyläkaupunki. Siellä on useita lämpimiä lähteitä, joiden suolaisen veden uskotaan auttavan moniin vaivoihin.
Les Belleville

Les Belleville on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 47 kilometriä Albertvillen kaupungista etelään.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Saint-Martin-de-Belleville ja Villarlurin yhdistyivät. Uuden kunnan hallintopaikaksi nimettiin Saint-Martin-de-Belleville. Kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2019 vielä yksi kunta Saint-Jean-de-Belleville.
1600-luvulla rakennettu barokkityylinen kappeli "Notre-Dame-de-la-Vie" on Bellevillen laakson tärkein uskonnollinen rakennus. Kylässä järjestetään vuosittainen juhla 15. elokuuta, johon kuuluu pyhiinvaellusretki kappeliin.
Kullan kartano

Kullan kartano ( tai "Kulla herrgård") on Loviisan Ruotsinpyhtäällä sijaitseva kartano, joka tunnetaan historiallisissa dokumenteissa 1400-luvun alkupuolelta lähtien. Nykyinen hirsirakenteinen, empiretyylinen päärakennus on valmistunut Carl Fredrik von Bornin suunnitelmien mukaan 1863, ja osa sitä ympäröivästä puistosta on peräisin 1700-luvulta. Myös vanha päärakennus vuodelta 1785 on säilynyt. Kartanon talousrakennuksiin kuuluvat maitohuone 1800-luvun keskivaiheilta sekä luonnonkivistä rakennettu navetta ja viljamakasiini. Puistossa on arkkitehti Eva Kuhlefelt-Ekelundin vuonna 1917 piirtämä leikkimökki. Museovirasto on inventoinut kartanon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kartanon kukoistusaikaa oli 1800-luvun loppu, jolloin kiinteistöön kuului 2 200 hehtaaria maita ja maatöissä avusti piikojen ja renkien rinnalla 17 torpparia perheineen. 1980-luvun keskivaiheilla kartanoon kuului 460 hehtaaria peltoja, joista 73 oli viljelyksessä.
Historiaa.
Kullan kartano sijaitsi alun perin merenlahden suulla, mutta maankohoamisen vuoksi kartano on jäänyt kukkulalle Taasianjoen varteen.
Vuonna 1419 tuolloinen rälssitila tuli Pernajan kirkkoherran Helvik Stoltefothin omistukseen, minkä jälkeen tilan omisti Dufvan suku ja vuodesta 1523 Henrik Eriksson Risbit ja Hoijan kreivi Juhana sekä vuosina 1581–1710 Boije af Gennäsin suku, aluksi Göran af Boije. Tila nautti säterivapautta vuodesta 1639 alkaen ja muodostettiin säteriratsutilaksi 1694. 1740-luvulla omistajaksi tuli Carl Johan Pose. 1800-luvun alkupuolen ajan kartanon omistajia olivat Anton Clayhills, sitten Teschen suvun jäsenet Carl ja Lorentz Tesche ja vuodesta 1855 Munck af Fulkilan suku.
Päätilan tiluksia laajennettiin 1800-luvulla useaan otteeseen. 1900-luvulla Kullan kartanoa emännöi pitkään lähes satavuotiaaksi elänyt rouva Gerda Grahn (1886–1986), joka säilytti päärakennuksen hyvin alkuperäisessä asussaan ja teki korjauksia vain harkiten. Hänen isänsä, agronomi Gustaf Simolin oli ostanut kartanon vuonna 1884, mutta kuoli pian Gerdan syntymän jälkeen 1886. Gerdan äidin mennessä uusiin naimisiin 1896 Kulla myytiin, mutta Gerda Grahn osti kartanon takaisin itselleen 17-vuotiaana 1903. Hänen jälkeensä kartanon otti vastuulleen Gerda ja Ragnar Grahnin ainoa lapsi Anna-Ulrika Grahn-Wallen (1911–2005). Aviomies Gunnar Wallenin kuoltua vuonna 1968 Anna-Ulla ylläpiti kartanoa yksin. Hän määräsi testamentissaan perustettavaksi säätiön nimeltä Stiftelsen Kulla Herrgård, joka huolehtii hänen jälkeensä kartanosta. Kartano ei ole avoinna yleisölle, mutta vastaanottaa harkinnan mukaan tutkija- ja opintoryhmiä.
Kesällä 2019 Loviisan kaupungin museo esittelee Komendantintalossa Kullan kartanoa näyttelyssä "Kartanon maailma – kahden naisen elämäntyö".
Suvi Vacker

Suvi Vacker (s. 8. toukokuuta 1983 Jyväskylä) on suomalainen maastopyöräilijä ja entinen jääkiekkoilija. 
Vacker pelasi jääkiekon naisten SM-sarjassa JYPissä vuosina 2000-2003 ja 2008-2015. 
Jääkiekkouran jälkeen Vacker on kilpaillut maastopyöräilyssä. Hän oli maastopyöräenduron SM-sarjassa toinen vuonna 2017 ja ensimmäinen vuonna 2018
Teneriffanmaite

Teneriffanmaite ("Lotus campylocladus") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluvan maitteiden suvun laji. Teneriffanmaitetetta kasvaa endeemisenä eli kotoperäisenä Teneriffan saarella. Se kasvaa tiheissä mättäissä kanarianmäntymetsien kenttäkerroksessa, jossa usein ei juuri muita lajeja tavata.
Kuvaus.
Lehdet ja oksat.
Teneriffanmaitteen varret ovat kohenevia ja kasvavat tiheissä mättäissä muodostaen pieniä pensaita. Lehdissä on viisi lehdykkää, jotka ovat muodoltaan suikeita tai soikeita. Varret ja lehdet ovat hienon samettimaisen karvan peittämiä.
Kukat.
Teneriffanmaite kukkii keväällä, ja sen kukinnoissa on yleensä 3–6 kukkaa. Kukat ovat 6–9 millimetriä pitkiä.
Levinneisyys.
Teneriffanmaitetta kasvaa endeemisenä Teneriffalla saaren länsiosissa. Sitä tavataan kanarianmäntyvyöhykkellä ja Las Cañadasin kalderan alueella Teiden kansallispuistossa, jossa se viihtyy laavakivikoissa ja tuhkaisessa maaperässä. Se on usein alueen kenttäkerroksen harvoja lajeja.
Suomen Jalkinetyöntekijäin Liitto

Suomen Jalkinetyöntekijäin Liitto oli suomalainen suutareita edustanut ammattiliitto, joka kuului Suomen Ammattijärjestöön vuosina 1907–1910. Liitto julkaisi "Jalkineseppä"-lehteä, joka ilmestyi vuosina 1899 ja 1907–1909 Helsingissä.
Liitto perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1897 alan työntekijöiden yleisessä edustajakokouksessa. Järjestö kuitenkin lopetti toimintansa pian ja uusi Suomen Jalkinetyöntekijäin Liitto muodostettiin heinäkuussa 1905 Viipurissa pidetyssä suutarien neljännessä edustajakokouksessa. Liiton keskuspaikaksi valittiin Helsinki.
Vuonna 1906 liittoon kuului 9 osastoa ja 450 jäsentä. Liiton puheenjohtajaksi valittiin 1907 K. Hietanen.
Vuonna 1910 liitto yhdistyi Suomen Nahanjalostustyöntekijäin Liiton kanssa muodostaen Suomen Nahkatyöväen Liiton. Lakkautettaessa liittoon kuului 207 jäsentä ja 10 osastoa.
Kanzaki

Kanzaki () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Sagan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa Sagan ja Kurumen kaupunkien välimaastossa. Pohjois–eteläsuunnassa pitkänomaisen kaupungin eteläosa ulottuu Chikugojoelle ja sen viljavalle tasangolle, pohjoisosa nousee vuoristoon, jonka korkein huippu on Sefurivuori. Kanzakissa on 31 821 asukasta (huhtikuussa 2018) ja sen pinta-ala on 125,13 neliökilometriä.
Kanzakista on löydetty suurimittakaavainen, noin 2 000 vuotta vanha Yayoi-kauden kylä, Yoshinogarin arkeologinen kohde, ja huomattava määrä kauden esineistöä. Edo-kaudella Kanzaki toimi yhtenä Nagasakiin johtavan Nagasaki-kaidō-tien postiasemista ("shukuba"). Nykyinen Kanzakin kaupunki perustettiin vuonna 2006, kun entiseen Kanzakin maaseutukaupunkiin liitettiin Chiyodan maaseutukaupunki ja Sefurin kyläkunta.
Kanzakia palvelee JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja.
Pikeenit

Pikeenit (lat. "Piceni") olivat muinainen kansa, joka asui Apenniinien niemimaalla Picenumin eli nykyisen Marchen alueella. He olivat saaneet nimensä palokärjen ("Picus") mukaan, joka oli perimätiedon mukaan johdattanut heidät tälle alueelle ver sacrumin aikana..
Perusia

Perusia, nykyinen Perugia, oli alun perin umbrilainen, sittemmin etruskien 12 kaupungin liittoon kuulunut strategisesti tärkeä kaupunki. Se sijaitsi Tiberin laakson ylle kohoavalla kukkulalla. Perusia taisteli Roomaa vastaan vuonna 295 eaa., vaikka kaupungeilla oli liittolaisuussopimus. Perusia joutui lopulta alistumaan, ja kaupunki tuki Roomaa Hannibalin hyökättyä Italiaan toisen puunilaissodan aikana. Octavianus valloitti Perusian kansalaissodassa.
Lorax (vuoden 2012 elokuva)

Lorax (engl. "The Lorax") on Chris Renaudin ohjaama animaatioelokuva vuodelta 2012. Se perustuu samannimiseen lastenkirjaan. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 348,8 miljoonaa dollaria. Elokuvan pääosissa ääninäyttelevät Danny DeVito, Ed Helms, Zac Efron ja Taylor Swift.
John Shirley-Quirk

John Stanton Shirley-Quirk CBE (28. elokuuta 1931 Liverpool – 7. huhtikuuta 2014 Bath) oli brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Elämä ja ura.
Shirley-Quirk lauloi lukioaikoinaan kuorossa ja soitti viulua. Tämän jälkeen hän opiskeli kemiaa ja fysiikkaa Liverpoolin yliopistossa, mutta jatkoi lauluopintoja Austen Carnegien johdolla. Kansalaispalveluksen Shirley-Quirk suoritti opettamalla luonnontieteitä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien palveluksessa, ja tämän jälkeen hän pääsi kemian luennoitsijaksi Acton Technical Collegeen, joka nykyään on osa Brunelin yliopistoa. Musiikissa hän sai vielä opetusta Lontoossa Roy Hendersonilta. Shirley-Quirkista tuli myös St Paulin katedraalin laulaja. Häneen vaikuttivat vahvasti Dietrich Fischer-Dieskau ja Peter Pears, kuten hänen ikäluokassaan oli yleistä. 
Vuonna 1961 Shirley-Quirk oli varaesiintyjänä Gregor Mittenhoferin roolissa Hans Werner Henzen "Elegy for Young Loversin" Britannian-ensiesityksessä Glyndebournen festivaalilla; varsinaisena roolin esittäjänä oli Carlos Alexander. Seuraavana vuonna Shirley-Quirkilla oli oma rooli tohtorina "Pelléas et Mélisandessa" Sussexissa. Vuonna 1970 hän pääsi tulkitsemaan Mittenhoferin roolin Edinburghin festivaalilla Skotlannin oopperan kanssa. Benjamin Britten kuuli Shirley-Quirkin esiintymisen Johann Sebastian Bachin "Jouluoratoriossa" Ipswichissä vuonna 1963, ja laulaja pääsikin liittymään Brittenin English Opera Groupiin.
Vuonna 1973 Shirley-Quirk teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa Brittenin "Kuolema Venetsiassa" -oopperan esityksessä. Seuraavana vuonna hän debytoi Metropolitan-oopperassa samassa teoksessa. Vuonna 1974 hän myös esiintyi Proms-festivaalin viimeisessä illassa Charles Grovesin johdolla William Waltonin "Belshazzar's Feast" -teoksen esityksessä säveltäjän ollessa läsnä. Shirley-Quirk levytti Brittenin keskeisiä teoksia yhteistyössä säveltäjän kanssa; näiden joukossa oli merkittävä "War Requiemin" tulkinta Richard Hickoxin johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa.
Vuonna 1982 Shirley-Quirkista tuli Aldeburghin festivaalin avustava taiteellinen johtaja. Vuodesta 1991 hän työskenteli Baltimoren Peabody Instituten henkilökunnassa. Vuonna 2008 hän osallistui lahjoittajana Barack Obaman kampanjaan. Hän kuitenkin säilytti yhteytensä kotimaahansa ja Britteniin. Vuonna 2006 hänet nähtiin cameoroolissa Edinburghin festivaalilla Brian McMasterin jäähyväiskonsertissa, jossa esitettiin "Nürnbergin mestarilaulajat".
Yksityiselämä.
Shirley-Quirk meni vuonna 1955 naimisiin Patricia Hastien kanssa. Tämän kuoltua vuonna 1981 hän solmi uuden avioliiton kapellimestari, oboisti Sara Watkinsin kanssa. Tämäkin avioliitto kesti vaimon kuolemaan (1997) saakka. Shirley-Quirkin kolmas vaimo oli Teresa Perez, jonka kanssa avioliitto solmittiin vuonna 2009. Shirley-Quirkin kuollessa 82-vuotiaana syöpään Perez jäi leskeksi. Shirley-Quirkilla oli ensimmäisestä avioliitosta poika ja tytär; toisesta avioliitosta syntyivät poika ja kaksi tytärtä, joista toinen (Emily) kuoli vuonna 2001 sairastettuaan aplastista anemiaa.
Gumbostrand

Gumbostrand on Sipoon kylä Suomenlahden rannalla noin 30 kilometriä Helsingin keskustasta itään.
Kylässä sijaitsee vuonna 2012 Hartwallin entiseen patenttikorkkitehtaaseen avattu taide- ja näyttelykeskus Gumbostrand Konst &amp; Form. Kylässä on kolmiopettajainen ruotsinkielinen alakoulu, jonka yhteydessä toimii liikunta- ja kokouskeskus Gumbotalo (). Kylässä ja sen edustan saarissa on paljon loma-asutusta.
Gumbostrand tuli 1990-luvun taitteessa tunnetuksi Ior Bockin ja hänen seuraajiensa tekemistä kaivauksista ”Lemminkäisen temppelin” löytämiseksi.
Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939

Saksalainen tutkimusmatka Tiibetiin 1938–1939 oli Ernst Schäferin johtama tutkimusmatka. Sen varhaisimmat suunnitelmat muodostuivat vuonna 1936, vuotta myöhemmin Ahnenerbe osoitti kiinnostusta matkaan. Heinrich Himmler, joka tunsi vetoa aasialaiseen mytologiaan ja mystiikkaan oli erittäin kiinnostunut ideasta ja halusi Ahnenerben mukaan tutkimusmatkan toteutukseen. Schäfer halusi hoitaa matkan rahoitusasiat itse ilman Ahnenerbeä mihin Himmler suostui, sillä ehdolla että kaikki matkan jäsenet liittyisivät SS-joukkoihin.
Tutkimusmatkan retkikunnan viisi jäsentä olivat Ernst Schäfer, valokuvaaja Ernst Krause, geofyysikko Karl Wienert, logistiikkavastaava Edmund Geer ja antropologi Bruno Beger. Aasiassa he saivat apua paikallisilta, joita oli retkikunnan matkassa jatkuvasti mukana noin kymmenen henkeä.
Alun perin Britannia ei halunnut antaa saksalaisille lupaa kulkea Brittiläisen Intian kautta, mutta myönsi vuonna 1938 luvan olla Sikkimissä kuusi kuukautta. Siellä hän tapasi Sikkimin maharadžan velipuolen, joka onnistui hankkimaan Schäferin retkikunnalle luvan saapua Tiibetiin. Alun perin brittihallinto uskoi saksalaisten tutkimusmatkan olevan pelkkä yritys hankkia tiedustelutietoa Brittiläisestä Intiasta.
Tiibetin rajakaupunkiin Phari Dzongiin retkikunta saapui 27. joulukuuta 1938, mistä he saapuivat pääkaupunki Lhasaan 19. tammikuuta 1939. Alkuperäisen luvan mukaisesti tutkimusmatkailijoiden olisi pitänyt olla Lhasassa vain kaksi viikkoa, mutta Schäfer onnistui pidentämään ajan kahteen kuukauteen.
25. heinäkuuta 1939 saksalaiset matkasivat Kalkuttaan paluuta varten, Schäferin saatua sodan uhasta varoittavan kirjeen isältään. Siellä Schäfer esitteli matkan saavutuksia joihin sisältyi mm. 20 000 valokuvaa, noin 2000 kasvien siemennäytettä, 400 antropologista mittausta paikallisista asukkaista sekä useita ympäristössä tehtyä mittausta. Sotavuosina Schäfer työskenteli keräämänsä materiaalin parissa kumppaneineen ja julkaisi useita kirjoja. Matkasta julkaistiin myös kaupallinen dokumenttielokuva.
Matkalta väitetään olevan peräisin myös Rautamiehenä tunnetun meteoriitista valmistetun patsaan, mutta kyseistä patsasta pidetään väärennöksenä.
J. D. McClatchy

J. D. McClatchy (12. elokuuta 1945 Bryn Mawr, Pennsylvania – 10. huhtikuuta 2018 New York, New York) oli yhdysvaltalainen kirjallisuuskriitikko ja runoilija. Hän opiskeli Georgetownin ja Yalen yliopistoissa, joista jälkimmäisestä sai filosofian tohtorin arvonsa vuonna 1974. McClatchy julkaisi urallaan kahdeksan runoteosta, joista "Hazmat" (2002) toi hänelle Pulitzer-ehdokkuuden vuonna 2003. Muuhun tuotantoon kuuluu kolme esseekokoelmaa sekä kuusitoista librettoa oopperoihin, joiden säveltäjiin kuuluivat William Schuman, Bruce Saylor, Ned Rorem, Lorin Maazel, Elliot Goldenthal, Tobias Picker ja Michael Dellaira. McClatchy myös toimitti yli kaksikymmentä kirjaa ja äänikirjasarjan.
McClatchy sai Taide- ja kirjallisuuspalkinnon Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta sekä Kuvernöörin taidemitalin (2000) Connecticutin osavaltiolta. Hänet valittiin vuonna 1999 Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäseneksi, ja hän toimi sen puheenjohtajana vuosina 2009–2011. Hän teki opetustyötä useissa yliopistoissa. McClatchylla oli aviomies, graafinen suunnittelija Chip Kidd. Hän kuoli 72-vuotiaana syöpäsairauteen.
Jascha Zayde

Jascha Zayde (25. lokakuuta 1911 Mercedes, Argentiina – 3. syyskuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti, kapellimestari ja säveltäjä. Hän syntyi venäläisille vanhemmille Argentiinassa, mutta muutti perheineen Yhdysvaltoihin ollessaan kuuden kuukauden ikäinen. Zayde aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana ja debytoi 7-vuotiaana. Hän pääsi stipendillä Juilliard Schooliin, jossa hänen pääasiallisena opettajanaan toimi Carl Friedberg.
Zayde oli ensimmäinen henkilökuntaan kuulunut muusikko, jonka New Yorkin klassinen radioasema WQXR palkkasi vuonna 1936. Viikoittainen esiintyminen radioasemalla jatkui yli kolmen vuosikymmenen ajan. Aluksi Zayde juonsi viikoittaista radio-ohjelmaa "The Development of Piano Music", mutta myöhemmin palkattiin toinen pianisti, Clifford Herzer, jonka kanssa Zayde muodosti duon. Kokoonpano muodosti yhden radioaseman kohokohdista. Herzerin liityttyä laivastoon Zayden kanssa soittamaan tuli Leonid Hambro, jonka kanssa hän saavutti suosiota sekä radiossa että konserttiesiintyjänä. Kaksikko myös levytti muun muassa Francis Poulencin sonaatin kahdelle pianolle. Zayde soitti lisäksi New York City Balletissa vuodesta 1954.
Suur-Savon museo

Suur-Savon museo on Mikkelin Kaukolan kaupunginosassa, Mikkelin Pitäjänkirkon naapurustossa toimiva kultturihistoriallinen museo. Se on keskittynyt Mikkelin ja Mikkelin seudun historian tallettamiseen ja esittämiseen.
Museorakennuksen ensimmäisessä kerroksessa on vaihtuva näyttely. Toisessa ja kolmannessa kerroksessa on perusnäyttely, joka esittelee eteläsavolaista talonpoikaisesineistöä ja Mikkelin kaupunkihistoriasta kertovia esineitä.
Historiaa.
Mikkeliin avattiin museo maaliskuussa 1912, mutta tilanpuute tuli nopeasti esteeksi: jo kuukautta myöhemmin museo suljettiin. Vuonna 1929 perustettu Suur-Savon museoyhdistys täydensi kokoelmaa ja käynnisti museotoiminnan uudelleen. Vuosina 1930-1947 museon osoite oli Porrassalmenkatu 26, mutta taas tilat loppuivat kesken. Juhannuksesta 1960 lähtien museo on toiminut nykyisessä, alkujaan vuonna 1848 Mikkelin pitäjän lainajyvästöksi rakennetussa, ja sittemmin museotiloiksi kunnostetussa viljamakasiinissa.
Karolína Muchová

Karolína Muchová (s. 21. elokuuta 1996) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 19 toukokuussa 2021. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä.
Tennisura.
Muchová pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa 2018, missä hän eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan toisella kierroksella 14:nneksi sijoitetun entisen maailmanlistan ykkösen Garbiñe Muguruzan. Wimbledonissa 2019 Muchová pääsi puolivälieriin voitettuaan neljännellä kierroksella maannaisensa, kolmanneksi sijoitetun Karolína Plíškován yli kolme tuntia kestäneessä ottelussa. Vuoden 2021 Australian avoimissa hän eteni välieriin, missä hävisi Jennifer Bradylle. Puolivälierissä hän voitti maailmanlistan ykkösen, Ashleigh Bartyn.
Vuoden 2023 Ranskan avoimissa Muchová eteni ensimmäistä kertaa grand slam -turnauksen loppuotteluun voitettuaan välierissä maailmanlistan kakkosen, Aryna Sabalenkan. Loppuottelussa hän kohtaa maailmanlistan ykkösen, Iga Świątekin.
Tularosankilli

Tularosankilli ("Cyprinodon tularosa") on hammaskillien (Cyprinodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Robert Rush Miller ja Anthony A. Echelle kuvasivat lajin tieteelle vuonna 1975.
Ulkonäkö ja koko.
Tularosankilli on tavallisesti noin 3,3 senttimetrin mittainen ja voi kasvaa jopa 5,0 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia on toistaiseksi tavattu vain Yhdysvalloista, jossa se elää Tularosan valuma-alueella New Mexicossa. Tularosankilliä tavataan vesistä, joiden lämpötila vaihtelee 26–30 celsiusasteen välillä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin erittäin uhanalaiseksi.
Aasianmonni

Aasianmonni eli japaninmonni ("Silurus asotus") on itäaasialainen monnien heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Se elää luonnonvaraisena Japanissa, Kiinassa ja Venäjän itäosassa. Aasianmonni kasvaa tavallisesti noin 37 senttimetrin mittaiseksi. Suurimmillaan se voi olla 130 cm pitkä. Japanissa sitä on kasvatettu riisipelloilla.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2020 – parikilpailu

Taitouinnin parikilpailu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 2.–4. elokuuta Tokyo Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistui 22 paria.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistui 22 paria. Kaikki kymmenen joukkuekilpailuun osallistuvaa maata saivat yhden parin myös parikilpailuun. Viisi paria valittiin alueellisten karsintojen kautta siten. Seitsemän paria valittiin erillisen karsintaturnauksen kautta.
Taitouinti kesäolympialaisissa 2020 – joukkuekilpailu

Taitouinnin joukkuekilpailu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 6.–7. elokuuta Tokyo Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuI 10 joukkuetta. Olympiakultaa voitti Venäjän olympiakomitean joukkue.
Karsinnat.
Olympiaturnaukseen osallistui kymmenen joukkuetta. Isäntämaa Japani sai suoraan paikan olympialaisiin. Japani sai samalla Aasialle varatun paikan. Aasian lisäksi Afrikalle, Euroopalle, Amerikalle ja Oseanialle annettiin yksi paikka olympialaisiin. Kaksi joukkuetta valittiin vuoden 2019 MM-kilpailujen perusteella. Viimeiset kolme joukkuetta valittiin erillisen karsintaturnauksen kautta.
Ratkaisutoimisto Seedi

Seedi on liikkeenjohdon konsulttitoimisto. Yrityksen perustivat Tanja Haapamäki ja Marko Parkkinen vuonna 2009. Yritys sijaitsee Espoossa ja työllistää yhteensä yli 50 henkilöä neljän perustamansa ja osaomistamansa asiantuntijayrityksen kautta. Nämä yritykset ovat liikkeenjohdon konsultointiin keskittyvä Seedi, ohjelmistokehitykseen ja koodaukseen keskittyvä Taito United Oy, asiakasperusteiseen markkinointiin keskittyvä Havain Oy sekä tilintarkastukseen ja yritystalouden hallintaan keskittyvä NeonAudit Oy.
Seedin liikeideana on ratkoa yritysten ongelmia ja toisaalta perustaa uusia yrityksiä kasvattamoliiketoiminnassa itse kehittämiensä ratkaisujen ympärille.
Uudet yritykset.
Seedin yrityskasvattamossa on perustettu useita yrityksiä, joista tunnetuin on Verso Food (perustettu Nofu Oy), joka valmistaa Kauhavan tehtaassaan suomalaisesta härkäpavusta kasviproteiinituotteita. Verso Food Oy:n tunnetuin tuote on Härkis. Verso Food myytiin vuonna 2019 norjalaisomisteiselle Kavlille.
Woodly Oy (perustettu Welmu International Oy) kehittää uudenlaista sellupohjaista biomeeriä, josta valmistetaan muovia korvaavia pakkausmateriaaleja. Woodly voitti Uusi puu -kilpailun marraskuussa 2018.
Palveluksessa Suomi Oy: Yhtiö on hoivapalveluyritys, jonka tarkoitus oli laajeta yritysostoilla. Yhtiö osti vuonna 2015 lehtimäkeläisen hoivakoti Villa Rantakaislan ja myi sen sekä muun asuinpalveluliiketoimintansa eli Lohjalla olevan hoivakoti Syysviirun Esperi Carelle vuonna 2017. 
Muut perustetut yritykset ovat: Vizibler Oy, Neadvice Oy, PP Tehdas Oy, Pro Finnish Oy, Fekman Oy, Dogia Oy, Vaikutustoimisto Freud Oy, Kaupallistamiskonttori Oy, Finnish Improved School Oy, Kaipaus Suomi Oy, Ilolla unelmatehdas Oy, Ape Payment Oy, Lifestyle academy Oy, News to Screen Oy sekä Siima Media Oy.
Yhteiskunnalliset ohjelmat.
Seedillä on yhteiskunnallisia ohjelmia, jotka tähtäävät parantamaan yhteiskunnallisia asioita kuten omistamisen arvostusta, hyvää johtamista ja kehittämisosaamista.
Tärkeimmät yhteiskunnalliset ohjelmat ovat:
Yrittäjästä omistajaksi -ohjelma , joka tähtää omistajuuden arvostukseen ja sen kehittämiseen. Ohjelma toteutetaan vuosittain, ja joka vuosi valitaan vuoden Hyvä Omistaja. 
Future CEO -ohjelma ja -tutkimus on toteutettu vuosittain alkaen 2016. Ohjelma tähtää kehittämään suomalaista johtajuutta. Future CEO of the Year valitaan ja palkitaan vuosittain. 
Hyväksytty toiminnankehittäjä HTK -ohjelma on vuosittain järjestettävä valmennus, joka tähtää osallistujien kehittämiskyvyn parantamiseen.
Bobby Gurney

Bobby Gurney (13. lokakuuta 1907 – 14. huhtikuuta 1994) oli englantilainen jalkapalloilija ja toimittaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Gurney pelasi koko aikuisuransa Sunderlandissa, jossa hän voitti mestaruuden kaudella 1935–1936 ja FA Cupin 1937. Gurney on Sunderlandin kaikkien aikojen paras maalintekijä kaikki kilpailut mukaan lukien. Hän oli seuran paras maalintekijä 8 perättäisellä kaudella 1930-luvulla, voitti 1. divisioonan maalikuninkuuden kaudella 1935–1936 ja teki 388 pelaamassaan ottelussa yhteensä 228 maalia. Gurney pelasi myös yhden maaottelun Englannin maajoukkueessa 1935. Gurneyn pelaajaura päättyi loukkaantumiseen 1939, minkä jälkeen hän jäi Sunderlandiin valmennustehtäviin.
Pelaajauran jälkeen Gurney toimi päävalmentajana Horden Colliery Welfaressa, Darlingtonissa, Peterborough Unitedissa ja Hartlepools Unitedissa.
Sãotoménkiitäjä

Sãotoménkiitäjä ("Zoonavena thomensis") on kiitäjiin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Guineanlahdelta São Tomén ja Príncipen saarilta.
Koko ja ulkonäkö.
Sãotoménkiitäjä on pienehkö lintu ja kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Lajin pää, selkä ja pitkät siivet ovat väriltään mustat ja niissä on sinertävä kiilto. Kurkku ja rinta ovat linnulla väriltään tuhkanharmaat. Vatsa ja yläperä ovat sãotoménkiitäjällä valkoiset mustin viiruin. Pyrstö on musta, tylppäkärkinen ja sen kärjessä on lyhyitä piikkejä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sãotoménkiitäjää tavataan São Tomén ja Príncipen saarilta ja se on elinalueellaan melko yleinen. Se elää metsissä ja niiden läheisillä maatalousmailla. Linnun ravintoa ovat lentävät hyönteiset ja se pyydystää niitä ilmasta usein suurien puiden läheisyydestä. Sãotoménkiitäjän pesä on ontossa puussa ja pesimäkausi kestää elokuulta lokakuulle.
Etruskien kaupungit

Etruskien kaupungit olivat itsenäisiä kaupunkivaltioita, joista tärkeimmät muodostivat 12 kaupungin liiton, ns. dodekapoliin. Kaupunkiliitolla oli yhteinen pyhäkkö Fanum Voltumnaessa lähellä Volsiniita. 
Useat lähteet viittaavat etruskien ydinalueen Etrurian ”kahdentoista kansan” liittoon, joka oli perustettu uskonnollisia tarkoituksia varten, mutta jolla oli myös selviä poliittisia päämääriä. Liiton kaupunkien edustajat tapasivat vuosittain Volsiniin Fanum Voltumnaessa Voltumna-jumalan pyhäkössä. Pyhäkön tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta se on saattanut sijaita jossain lähellä nykyistä Orvietoa. Liiton kahdestatoista kansasta ei ole olemassa virallista luetteloa. Luultavasti kansat tulivat kuitenkin seuraavista suurista kaupungeista: Caere, Tarquinii, Vulci, Rusellae, Vetulonia, Populonia, Veii, Volsinii, Clusium, Perusia, Cortona, Arretium, Faesulae ja Volaterrae. Myös Campaniassa ja pohjois-Italiassa on ilmeisesti ollut vastaavia liittoumia, mutta niiden jäsenkaupungeista ei ole tarkempaa tietoa.
Kaupunkiliiton ja sen jäsenkaupunkien virkamiesten nimitykset tunnetaan, mutta heidän tarkempi toimenkuvansa on epävarma. "Lauchme" (latinaksi "lucumo") oli etruskien nimitys kaupunkivaltion kuninkaalle. Liittouman puhemiehen nimike oli "zilath rasnal" (latinaksi "praetor Etruriae"), joka merkitsi suunnilleen ”Etrurian tuomari”.
Luettelo etruskikaupungeista.
Seuraavassa taulukossa on listattu ne etruskikaupungit, jotka on yleensä laskettu etruskien 12 kaupungin kaupunkiliittoon. Lisäksi mukana ovat myös muut kaupungit, jotka ovat etruskien perustamia tai joiden asukkaat ovat olleet suurimmaksi osaksi etruskeja.
Alattion kirkko

Alattion kirkko tai Altan kirkko () on kirkko Norjan Alattiossa.
Kirkko on rakennettu vuonna 1858. Sen on suunnitellut arkkitehti Stephen Henry Thomas. Se on malliltaan pitkäkirkko. Kirkossa on 230 istumapaikkaa.
Ötökät

Ötökät ovat pieniä selkärangattomia eläimiä, kuten hyönteisiä, hämähäkkieläimiä ja nilviäisiä. Ötökät ei ole taksonominen ryhmä tai biologinen termi, vaan arkikielinen nimitys, joka on kielenkäytössä yleistynyt. Suomessa esiintyy yli 25 000 ötökkälajia.
Snaefell

Snaefell (, ) on vuori Mansaaren koillisosassa. Snaefell on 621 metriä korkea ja siten Mansaaren korkein kohta. Kesäkuukausina Snaefellin ja Laxeyn välillä kulkee Snaefell Mountain Railway. Selkeinä päivinä Snaefellin huipulta voi sanonnan mukaan nähdä Mansaaren, Englannin, Irlannin, Skotlannin, Walesin sekä Taivaan.
Aaltokotkarausku

Aaltokotkarausku ("Myliobatis tenuicaudatus") on kotkarauskujen heimoon kuuluva rustokalalaji. Se elää Uuden-Seelannin ja eteläisen Australian rannikoilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi.
Pussinahkiainen

Pussinahkiainen ("Geotria australis") eli aasiannahkiainen tai australiannahkiainen on heimonsa Geotriidae ja sukunsa Geotra ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko.
Pussinahkiainen on tavallisesti noin 47,5 senttimetrin mittainen, mutta se voi kasvaa jopa 57 senttimetrin mittaan. Ennätysyksilö oli 62 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Pussinahkiaista tavataan pohjakalalajina meri-, murto- ja makeassa vedessä. Se on levinnyt eteläiselle Tyynellemerelle.
Elinvaiheet.
Neljä ensimmäistä elinvuottaan pussinahkiaiset elävät pohjamudassa rannikkovirtojen yläjuoksulla. Sitten ne uivat mereen, jossa aikuiset pussinahkiaiset asuvat merivedessä määrittelemättömän ajan loisien muita kaloja. Ne lähtevät makeisiin vesiin yleensä sateisina öinä kun vedenpinta on nousussa. Saavuttuaan makeaan veteen ne lopettavat syömisen kokonaan, lisääntyvät ja kuolevat heti sen jälkeen.
John Alldis

John Trevor Alldis (10. elokuuta 1929 Ilford – 20. joulukuuta 2010) oli brittiläinen kuoronjohtaja ja kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi muun muassa toiminnastaan John Alldis -kuoron johdossa.
Elämä ja ura.
Varhaiset vaiheet.
Alldis opiskeli Felstedin koulussa, Essexissä, ja pääsi kansalaispalveluksen jälkeen kuorostipendillä Cambridgen yliopiston King’s Collegeen, jossa häntä opetti Boris Ord. Alldis itse opetti vuosikymmenen ajan Guildford Schoolissa ja toimi musiikkijohtajana Pyhän Kolminaisuuden kirkossa, Kensingtonissa, kunnes perusti kuoronsa eräiden johtavien nykysäveltäjien tuella.
Oma kuoro.
Yleiseen tietoisuuteen 16-jäseninen John Alldis -kuoro tuli vuonna 1962 Alexander Goehrin "A Little Cantata of Proverbs" -teoksen kantaesityksellä. Nykyteoksia esitettiin myös yhdessä vanhan ohjelmiston rinnalla; toukokuun 1962 konsertissa Holy Trinity Churchissa esityksen ohjelmaan kuului Giovanni Pierluigi da Palestrinan musiikkia ja Malcolm Williamsonin "Symphony for Voices" -teos viiteen James McAuleyn runoon. Vuonna 1967 seurasi Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla Igor Stravinskyn "Requiem Canticlesin" kantaesitys, jota varten kuoro harjoitteli Alldisin johdolla. Esityksen kuitenkin johti Pierre Boulez. Vuonna 1981 Alldisin kuoro kantaesitti Harrison Birtwistlen madrigaalin "On the Sheer Threshold of the Night" Bathin musiikkifestivaalilla.
Alldis teki kuoroineen yhteistyötä myös klassisen musiikin ulkopuolella Pink Floydin ja Duke Ellingtonin kanssa: Pink Floyd tarvitsi kuoroa "Atom Heart Mother" -albumia varten vuonna 1970, ja lokakuussa 1973 Westminster Abbeyssa kuoro osallistui Ellingtonin viimeisen levytyksen, "Sacred Concertin" tekemiseen.
Muu toiminta.
Alldis johti Guildhall School of Musicin kuoroa 1960-luvun puolestavälistä vuoteen 1979. Lontoon sinfoniaorkesteri kääntyi Alldisin puoleen vuonna 1966, ja tämä perusti orkesterin yhteyteen pysyvän kuoron. Alldis myös laati pantomiimimusiikkia ja johti orkesteria muun muassa vierailijana Manchesterin Halléssa.
Vuonna 1979 Alldis siirtyi Lontoon filharmonisen kuoron johtoon Frederic Jacksonin seuraajaksi. Vuosina 1971–1977 Alldis johti Tanskan radion kuoroa, vuosina 1978–1987 Kansasissa American Choral Symposiumia, vuosina 1989–1990 Israelissa Cameran Singersiä ja vuosina 1985–1998 Alankomaiden kamarikuoroa. Ranskassa Alldis perusti Groupe vocal de Francen, jonka johtajana toimi vuosina 1979–1983. Hän pääsi tekemään yhteistyötä muiden muassa Olivier Messiaenin ja Pierre Boulez'n kanssa.
1990-luvulla Alldis työskenteli Japanissa ja Kiinassa, joista jälkimmäisessä hän johti yhden maan ensimmäisistä "Messias-oratorion" esityksistä. Wimbledonin sinfoniaorkesteria Alldis johti vuodesta 1971, kunnes sai aivoverenkiertohäiriön vuonna 2004.
Palkinnot ja kunnianosoitukset.
Alldis sai kuorotyöstään Grammy-ehdokkuudet vuonna 1974 Adrian Boultin ja vuonna 1978 Georg Soltin kanssa. Vuonna 1994 hänestä tehtiin Ordre des Arts et des Lettres'n ritari.
Yksityiselämä.
Alldis meni vuonna 1960 naimisiin viulisti Ursula Masonin kanssa. Mason jäi leskeksi Alldisin kuollessa 81-vuotiaana keuhkokuumeeseen, ja häntä jäi kaipaamaan myös kaksi poikaa, joista toinen, Dominic, on jazzmuusikko.
Heikki Haapavaara

Heikki Jussi Tapio Haapavaara (26. maaliskuuta 1956 Kajaani – 27. elokuuta 2019 Singapore) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän työskenteli muun muassa "Kainuun Sanomissa", "Ilta-Sanomissa" sekä "Kauppalehdessä". Hänelle myönnettiin Tietokirjallisuuden edistämispalkinto vuonna 2017. Haapavaara oli ensimmäinen länsimainen toimittaja, joka haastatteli Vladimir Putinia.
Haapavaaran puoliso oli toimittaja Anna-Stina Nykänen.
Haapavaara kuoli sairauskohtaukseen lentokoneessa palatessaan kaukomatkalta.
Mä (albumi)

Mä on suomalaisen rap-artistin Lukas Leonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin Liiga Musicin kautta 28. elokuuta 2019.
Albumin kantaviin teemoihin kuuluu muun muassa nuoruus, ja se käsittelee myös Lukas Leonin identiteettiä ja ajatuksia. Levyn tekoprosessi aikana Lukas Leonilla oli vaikeuksia saada materiaalia valmiiksi, kunnes hän toukokuussa päätti viimeistellä albuimin elokuuhun mennessä. 
"Mä" nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 15. Viikkoa myöhemmin se nousi listan sijalle neljä. Yhteensä listaviikkoja levylle kertyi 25.
Levyltä julkaistiin kolme singleä, joista kaksi ovat striimanneet kultaa.
Singtam

Singtam on Intian Sikkimissä sijaitseva kaupunki. Sieltä on noin 30 kilometrin matka osavaltion pääkaupunki Gangtokiin. Kaupungin lähistöllä sijaitsee Bermoikin buddhalaisluostari, joka perustettiin vuonna 1952. Toinen alueella sijaitseva buddhalaisluostari on vuonna 1992 perustettu Karma Thuje Choling -luostari.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Singtamissa asuu 5 868 henkeä. Hindulaisia on melkein 78 prosenttia väestöstä, muslimeita ja buddhalaisia 8 % sekä kristittyjä 5 %. Lukutaitoisten osuus väestöstä on 86 prosenttia.
Slazenger

Slazenger on brittiläinen urheiluvarusteiden valmistaja, joka perustettiin vuonna 1881.
Yhtiön perustivat Ralph ja Albert Slazenger.
Slazengerin on omistanut vuodesta 2004 Sports Direct International plc.
Jo van Ammers-Küller

Jo van Ammers-Küller (13. elokuuta 1884 Noordeloos, Alankomaat – 23. tammikuuta 1966 Bakel, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kirjoitti lähinnä historiallisia romaaneja.
Van Ammers-Küller kirjoitti uransa alussa näytelmiä. Ensimmäiset menestyneet romaanit, "Het huis der vreugden" (1922) ja "Jenny Huysten" (1923), kertovat elämästä teatterissa ja sen ympärillä. Hän asui Lontoossa dramaturgina vuosina 1912–1921, ja ne perustuvat hänen omiin vaiheisiinsa.
Varsinainen menestysromaani oli 1925 ilmestynyt "De opstandigen", joka on Coornveltin perheen kolmen naissukupolven kamppailua yhteiskunnallisen tasa-arvon saavuttamiseksi sekä ankaraa kalvinistista ympäristöä vastaan. "De opstandigenin" ilmestyttyä van Ammers-Küllerin maine kasvoi. Hän luennoi Englannissa ja Saksassa. Sukutarinan muotoon puettu kertomus tuntui soveltuvan hyvin van Ammers-Küllerin kertojanlaadulle, niinpä hän jatkoi lajin kirjoittamista. Seurasi lisää historiallisia romaaneja, trilogia "Heren, knechten, en vrouwen" (1934–1938, myöhemmin otsikoitu uudestaan "De Tavelincks"), joka on amsterdamilaisen aatelisperheen kuvaus vuosilta 1778–1815, ja "Elzelina" (1940), joka kertoo hollantilaisnaisesta vuosina 1776–1845, sekä "Ma" (1943), perhekronikka vuosilta 1871–1901.
Van Ammers-Küllerin suosio hiipui toisen maailmansodan jälkeen, sillä hän oli ollut sodan aikana saksalaismyönteinen.
Useita van Ammers-Küllerin teoksia on suomennettu 1930-luvulla. Arvostelevassa kirjaluettelossa teoksia luokitellaan sanoin ”kevyt ajanvietekirja” ja ”Taidetuotteena kirja ei ole erityisen merkillinen”.
Saksan keisarikunnan osavaltiot

Saksan keisarikunta muodostui 26 pienemmän valtion yhdistyessä tammikuussa 1871 liittovaltioksi, johon kuului 26 osavaltiota sekä Elsass-Lothringenin valtakunnanmaa. Näistä 26 valtiosta tuli keisarikunnan osavaltioita. Vuonna 1876 osavaltioiden lukumäärä vähentyi kahteenkymmeneenviiteen, kun Saksi-Lauenburgin herttuakunta liitettiin Preussin kuningaskuntaan. Jokaisella osavaltiolla (, tuon ajan virkasaksaksi "Bundesstaaten") oli äänioikeus Bundesratissa, joka antoi niille edustuksen liittovaltion tasolla.
Useat näistä valtioista kuuluivat alun perin Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan, jonka hajottua ne saavuttivat itsenäisyyden, kun taas toiset muodostettiin vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen. Useimmat, kuten Baijeri ja Oldenburg, eivät olleet maantieteellisesti yhtenäisiä, vaan niillä oli useita historiallisten aluemuutosten tai hallitsijasukujen jakautumisten aiheuttamia enklaaveja ja eksklaaveja.
Werner Panitzki

Werner Panitzki (27. toukokuuta 1911 Kiel – 2. kesäkuuta 2000) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1962–1966.
Saksan puolustusministeri Kai-Uwe von Hassel erotti Panitzkin omasta pyynnöstä, koska Panitzki oli haastateltaessa kuvannut Lockheed F-104 Starfighter -koneiden hankintaa ainoastaan poliittiseksi päätökseksi.
Barry McDaniel

Barry McDaniel (18. lokakuuta 1930 Lyndon, Kansas – 18. kesäkuuta 2018 Berliini, Saksa) oli yhdysvaltalaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän asettui Saksaan saatuaan vuonna 1953 Fulbright-stipendin. Hän esiintyi Berliinin Deutsche Operissa vuosina 1962–1999.
Elämä ja ura.
McDaniel syntyi musikaaliseen perheeseen, aloitti pianonsoiton 9-vuotiaana ja opiskeli synnyinmaassaan Kansasin yliopistossa sekä Juilliard School of Musicissa. Fulbright-stipendin turvin hän opiskeli Stuttgartin musiikkikonservatoriossa. Debyyttinsä McDaniel teki Mainzin oopperassa, jossa hän esiintyi vuosina 1954–1955 ennen kaksivuotista asepalvelustaan Yhdysvaltain joukoissa. Vuonna 1957 hän solmi sopimuksen Stuttgartin valtionoopperan kanssa, ja vuonna 1959 hän esiintyi Karlsruhen oopperassa. Näillä esiintymisillään McDaniel myös sai Deutsche Operin päättäjien huomion.
McDaniel teki urallaan yhteistyötä muiden muassa Dietrich Fischer-Dieskaun, Elisabeth Grümmerin, Josef Greindlin, Ernst Haefligerin, James Kingin, Pilar Lorengarin ja Edith Mathisin kanssa. McDanielin ohjelmistoon kuului muun muassa Christoph Willibald Gluckin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksia, bel canto -oopperoita sekä Richard Straussin ja monien nykyoopperoiden rooleja.
McDaniel esiintyi muun muassa Bayreuthin musiikkijuhlilla, Metropolitan-oopperassa, Münchenin oopperafestivaalilla, Wienissä, Hampurissa, Frankfurtissa, Genevessä, Amsterdamissa, Meksikossa ja Japanissa. Vuonna 1970 hänelle myönnettiin Berliner Kammersänger -arvonimi. Hän kuoli 87-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Johannes Steinhoff

Johannes Steinhoff (15. syyskuuta 1913 Bottendorf – 21. helmikuuta 1994 Wachtberg-Pech) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1966-1970.
Johannes Steinhoff syntyi 15. syyskuuta 1913 Bottendorfissa Thüringenissä mylläriperheeseen. Hänellä oli kaksi veljeä Bernd ja Wolf sekä kaksi sisarta Greta ja Charlotte. Charlotte nai myöhemmin Ludwig Hahnin, joka oli miehitetyn Varsovan turvallisuuspoliisin komentaja ja osallistui Varsovan gheton tuhoamiseen.
Johannes valmistui Klosterschule Roßlebenin konventista opiskeltuaan klassisia tieteitä ja kieliä kuten ranskaa, englantia, latinaa ja kreikkaa. Vuodet 1932–1934 hän opiskeli filosofiaa Jenan yliopistossa. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään opintonsa varojen puutteen takia, minkä jälkeen hän kirjautui Saksan laivastoon palvellen lentokadettina yhdessä ystävänsä Dietrich Hrabakin kanssa. Hän siirtyi vasta perustettuihin Saksan ilmavoimiin vuonna 1936. Lentokoulutuksen päätyttyä Steinhoff siirrettiin Jagdgeschwader 26:een.
Steinhoff avioitui vaimonsa Ursulan kanssa 29. huhtikuuta 1939. Avioliitossa syntyivät poika Wolf ja tytär Ursula, joka avioitui taloustieteen professorin ja Coloradon senaattorin Michael Birdin kanssa.
Por favor

Por favor! on suomalaislaulaja Marionin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin joulukuussa 1978. Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi Salvatore ”Toto” Cutugnon säveltämä ja alun perin sanoittama ”Señorita, por favor”, johon Chrisse Johansson teki suomenkieliset sanat. Kappale saavutti suuren suosion ja olikin yksi vuoden 1978 suurimmista hittikappaleista. Kappaleen singlejulkaisu oli Suomen jukeboxien neljänneksi soitetuin single ja korkeimmillaan singlemyyntilistan viidennellä sijalla. Marion levytti kappaleet ”Aamuin” (”Love Is”), ”Maailmaan” (”Loving You”) sekä ”Nyt luonain oot” (”I Never Knew”) helmikuussa 1978 julkaistulle, englanninkieliselle studioalbumilleen "Love Is...".
EMI julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina joulukuussa 1978. Jo ilmestymiskuussaan albumi kohosi kuukausittaisen Top 20 -albumilistan kuudenneksi, mutta vuoden 1979 tammikuussa albumi nousi listan neljänneksi. Listasijoitus tipahti helmikuussa kahdeksanneksi, jonka jälkeen albumi ei enää ylettynyt 20 parhaan joukkoon.
Kappaleet.
Vinyylilevyn takakannen mukaan ”Señorita, por favor” -kappaleen suomenkielisen sanoituksen on tehnyt Pertti Reponen. Äänitearkiston mukaan kappaleen ”Aamuin” säveltänyt ja sanoittanut vain Alan David.
B-puoli.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikoita.
Kappaleessa ”Señorita, por favor” saksalainen taustaorkesteri, muusikot tunnistamattomia.
Lähteet:
Lähde:
Tuotanto.
Lähteet:
Riisikristitty

Riisikristitty (engl. "rice Christian") on pilkkanimitys henkilöstä, joka on julistautunut kristityksi aineellisten etujen saamiseksi eikä uskonnollisista syistä. Termi assosioituu erityisesti Intiaan, missä köyhät oletettavasti kääntyvät kristinuskoon saadakseen ilmaista riisiä. Myös terveydenhuolto ja muut taloudelliset avustukset ovat mahdollisia motiiveja.
Intiassa sekä kristilliset lähetyssaarnaajat että lähetystyön vastustajat ovat ilmaisseet huolensa siitä, että paikalliset saattavat kääntyä kristinuskoon hyötyäkseen lähetystyöhön annetuista lahjoitusvaroista. Englanniksi termiä käytettiin jo 1600-luvulla. William Dampier kommentoi ranskalaisten pappien toimintaa Tonkinin alueella vuonna 1689: ”Riisialmut ovat käännyttäneet useampia kuin heidän saarnaamisensa”.
Tulin, näin ja voitin...

Tulin, näin ja voitin... on Frederikin vuonna 1972 julkaistu debyyttialbumi.
Seriously

Seriously Digital Entertainment Oy, lyhyesti Seriously on suomalainen videopelejä kehittävä yritys, jonka israelilainen Playtika ilmoitti ostavansa elokuussa 2019. Sen videopelejä ovat Best Fiends -pelit.
Yrityksen perustaja Petri Järvilehdon tulot olivat vuonna 2019 yli 30 miljoonaa euroa.
En periks anna milloinkaan

En periks anna milloinkaan on Frederikin vuonna 1974 julkaistu toinen albumi.
Kanarianvalkovihma

Kanarianvalkovihma ("Cytisus proliferus") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluvien vihmojen ("Cytisus") suvun pieni puu tai pensas. Se kasvaa endeemisenä eli kotoperäisenä Kanariansaarilla.
Kuvaus.
Lehdet ja oksat.
Kanarianvalkovihma kasvaa noin 2–4 metriä korkeaksi. Sen lehdissä on kolme 2–3 senttimetriä pitkää lehdykkää, joiden alapinta on vaaleampi ja silkkimäisen karvoituksen peitossa.
Kukat ja hedelmät.
Kanarianvalkovihman kukat ovat kermanvalkoisia ja pienissä ryhmissä varren suuntaisesti. Sen hedelmät ovat litteitä vihreitä palkoja jotka tummenevat vanhetessaan. Siemenet ovat pieniä, kiiltäviä ja mustia.
Levinneisyys.
Kanarianvalkovihma kasvaa kanarianmäntyvyöhykkeellä, sekä tuhkaisilla ja kivisillä kuivilla mailla. Sitä on kasvatettu rehukasvina, sillä sen lehdet ovat hyvin valkuaisainepitoiset. Sen kasvualue ulottuu noin 300–2 000 metrin väliselle vyöhykkeelle.
Hereditary – pahan perintö

Hereditary – pahan perintö () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut psykologinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Ari Aster. Elokuva on Asterin debyytti ohjaajana. Sen pääosia esittää Toni Collette, Alex Wolff, Milly Shapiro ja Gabriel Byrne.
"Hereditary – pahan perintö" sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 21. tammikuuta 2018, Yhdysvalloissa 8. kesäkuuta 2018, sekä Suomessa 20. kesäkuuta 2018. Elokuva sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton, ja erityisesti Toni Colletten roolisuoritus sai ylistystä. Se oli myös kaupallinen menestys, tuottaen yli 80 miljoonaa dollaria 10 miljoonan dollarin budjetilla, ollen A24:n tuottoisin elokuva maailmanlaajuisesti.
Gerhard Limberg

Gerhard Limberg (7. heinäkuuta 1920 – 23. maaliskuuta 2006) oli saksalainen kenraaliluutnantti. Hänestä tuli Saksan ilmavoimien komentaja 1. huhtikuuta 1974 Günther Rallin jälkeen. Hän jätti tehtävän vuonna 1978.