Hantit

Hantit (aikaisemmin "ostjakit", hantiksi "hanti" tai "hanti jah" ’hantikansa’, ) ovat suomalais-ugrilainen kansa. He puhuvat suomalais-ugrilaisiin kieliin kuuluvaa hantia. Hantien asuinalueet ovat Venäjällä Uralvuoriston itäpuolella Siperiassa Ob-joen ja sen sivujokien Kazymin, Pymin, Tremjuganin, Again, Tromaganin, Vahin ja Vasjuganin varsilla. Vuonna 2021 hanteja oli väestönlaskennan mukaan 31 467. 
Pääosa hanteista asuu Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan alueella. Pohjoisimmat hantien asuttamat alueet ovat Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan alueella Ob-joen alajuoksun itärannalla, lähellä piirikunnan pääkaupunkia Salehardia. Pohjoisessa hantien tärkeitä taajamia ovat 1 300 asukkaan Kazym ja Šuryškary. Etelän suunnalla heidän keskuspaikkojaan ovat Hanti-Mansijskin ja Surgutin kaupungit.
Hanteista ja manseista käytetään yhteisnimitystä obinugrilaiset kansat, ja heidän puhumansa kielet kuuluvat obinugrilaisiin kieliin.
Historiaa.
Nimen alkuperä.
Hantit itse käyttävät itsestään nimeä "hanti" tai "hanti jah" eli ’hantikansa’. Aiemmin heistä käytettiin nimeä "ostjakit", mutta nykyisin sana "hanti" on korvannut sanan "ostjakki" monissa kielissä, myös suomessa. Hantien omankielinen nimitys on todennäköisesti samaa alkuperää kuin unkarin sotajoukkoa tarkoittava sana "had". Aikaisemmin käytetty nimitys "ostjakki" puolestaan on peräisin hantinkielisestä yhdyssanasta "aas-jah" ’Obin kansa’, joka huontaa juurensa Objoen hantinkielisestä nimestä "Aas".
Etninen historia.
Hantit nousivat vuonna 1933 Kažymissa kapinaan neuvostohallinnon alueella suorittamaa kollektivisointia vastaan puolustaen perinteistä elämäntapaansa. Puna-armeija murskasi kapinan muutamassa viikossa teloittaen samalla kymmeniä paikallisia asukkaita.
Hantien perinteet eivät kuitenkaan kadonneet edes neuvostoaikana. Kazymiin järjestetään edelleen jokatalvisia porokisoja ja esimerkiksi ruoka siunataan polttamalla puulastua ja antamalla savun levitä pöydän antimien ylle samalla kun lausutaan perinteinen rukous. Savun puhdistava vaikutus kuuluu sekä hantien että mansien kulttuuriin.
Hantien perinteisissä porokisoissa eri kilpalajeja on runsaasti. Perinteisellä "nartalla" eli pororeellä ajattavien ravi- ja laukkakisojen lisäksi poroilla ajetaan "nartalla" seisten, poronnahasta tehdyllä pulkalla ja jopa leveillä metsästyssuksilla. Poroajojen lisäksi porokisojen ohjelmistossa on kansantanssia, perinneruokia, kisailua suopungin heitossa sekä perinteistä hantipainia.
Määrä.
Aikoinaan hantit ja mansit asuivat hyvin laajalla alueella läntisen Siperian suurten jokien varsilla. Vuonna 1989 hanteja oli 22 521 henkilöä. Hanteja eli ostjakkeja on 20 000 ja manseja eli voguleja noin 7 500. Hantin kieltä puhui 1990-luvun puolivälissä äidinkielenään noin 13 000 henkeä, eli noin 50 prosenttia hanteista. Puhujien määrä vähenee vuosittain huomattavasti, ja sen takia hantin kieli on kuoleva kieli.
Hanteja on jonkin verran siirtynyt myös perinteisen asuinalueensa ulkopuolelle, pääasiassa entisen Neuvostoliiton alueelle. Esimerkiksi Ukrainassa eli sata hantia vuonna 2001.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa hanteja oli noin 30 000 ja hantin kielen puhujia oli 9 600. Vuonna 2016 hanteja arveltiin olevan noin 38 000, joista Surguntihanteja oli noin 4 000. Vuonna 2021 hanteja oli väestönlaskennan mukaan 31 467.
Viime aikoina hantit ja mansit ovat pyrkineet tehostamaan oman kielen ja kulttuurin opetusta kouluissa ja harrastuspiireissä.
Kieli.
Hanti kuuluu mansin kanssa obinugrilaisiin kieliin, jotka ovat puhujamääriltään pieniä pohjoisia kieliä. Suomalais-ugrilaisessa kieliperheessä heidän lähimpiä sukulaisiaan ovat unkarilaiset.
Kielet ovat erittäin uhanalaisia venäläisten harjoittaman sulauttamispolitiikan takia. Lapset on usein eristetty vanhemmistaan koulukoteihin. Niissä oman kielen puhuminen oli pitkään rangaistava teko.
Elinkeinot.
Hantit harjoittavat muiden arktisen vyöhykkeen kansojen tapaan poronhoitoa ja keräilyä kuten marjastusta. Myös metsästystä harjoitetaan.
Nykyisin heidän perinteiset elinkeinonsa ovat vaarassa. Kalastus, metsästys ja poronhoito ovat vaarassa alueen rikkaiden luonnonvarojen, öljyn ja maakaasun hyödyntämisen vuoksi. Öljy- ja kaasuporaukset ovat tuoneet läntiseen Siperiaan myös siirtotyövoimaa, ja hantit ja mansit ovat jääneet piirikunnassaan pieneksi vähemmistöksi. Esimerkiksi Venäjän valtionyhtiö Gazprom toimii hantien asuma-alueella.
Öljy-yhtiö Surgutneftegaz tukee hantien perinteisiä porokisoja. Tapahtumaan osallistuminen on yksi pieni esimerkki öljy-yhtiöiden alkuperäiskansojen parissa tekemästä työstä. Suuremmassa mittakaavassa yritysten taloudellinen tuki lento- ja helikopteriliikenteelle helpottaa arkea hantien asuma-alueilla, jonne tieverkosto ei ulotu ja jossa välimatkat ovat pitkiä. Kuitenkin samaan aikaan jo 1960-luvulta jatkunut öljynporaus uhkaa vakavasti alueen herkkää luontoa ja perinteisiä elinkeinoja. Greenpeacen selvityksen mukaan Venäjän arktisilla alueilla valuu vuosittain maahan joko rikkinäisten putkien tai huolimattomien työtapojen vuoksi jopa 30 miljoonaa barrelia öljyä, josta se kulkeutuu vesistöihin saastuttaen laajoja alueita. Myös hantien asuinalueilla öljy-yhtiöt ja paikallishallinto tekevät yhteistyötä, jonka seurauksena öljynporauslupia on myönnetty jopa luonnonpuistojen alueille esimerkiksi hantien ja toisen suomensukuisen kansan metsänenetsien pyhälle Numto-järvelle.
Kulttuuri.
Hantit ja mansit viettävät huhtikuun toisena lauantaina variksenpäivää kevään saapumisen kunniaksi, sillä varis on yksi ensimmäisiä läntiseen Siperiaan saapuvia kevään muuttolintuja. Juhlan nimi on hantiksi "Vurnga Khatl" ja mansiksi "Urin Ekva Hotal."
Hantien ja mansien kulttuurissa karhu on pyhä eläin, jonka uskotaan laskeutuneen taivaasta maan päälle ja jonka sielu on siten tärkeä saattaa takaisin taivaaseen peijaisrituaalin kautta. Tämä vastaa täysin muinaisten suomalaisten käsitystä karhusta pyhänä eläimenä, joka on peräisin taivaasta. Neuvostoliiton aikana hantien peijaisten järjestäminen oli kiellettyä, mutta niitä järjestettiin salaa muutaman päivän mittaisina juhlina. Juhlassa on useita osia, mutta tärkein niistä on juhlan lopussa, kun hantit lauloivat perinteisiä rukouksiaan ja lähettivät karhun hengen ylös taivaaseen. Vaikka Kazymissa järjestettävät peijaiset ovat jälleen vakiinnuttaneet asemansa hanteille tärkeänä tapahtumana, joka kerää yleisöönsä hanteja laajalta alueelta, vain harvat nuoret haluavat opetella perinteisiä lauluja. Useimmat nuoret osaavat vain lyhyitä lauluja, mikä tekee itse juhlastakin lyhyemmän kuin menneinä aikoina. Kolmipäiväisen juhlan aikana esitetään noin 200 laulua eri aihelmista, mutta vanhoina aikoina juhla saattoi kestää jopa viisi päivää ja lauluja esitettiin yli 300.
Genetiikka.
80 prosenttia hantimiehistä kantaa uralilaisilla kansoille ominaista, itäeuraasialaista haploryhmää N. 48,8 prosenttia heistä kantaa sen alaryhmää N1c ja 31,4 prosenttia kuuluu alaryhmään N1b-P43. Haploryhmää R1b esiintyy 10,5 prosentin tiheydellä.
Hantien äitilinjoissa korostuvat enemmän länsieuraasialaiset haplotyypit. Yleisin mtDNA:n haploryhmä hanteilla on U (28,3 %). 16,5 prosenttia hantinaisista kuuluu sen alaryhmään U4, 5,7 prosenttia alaryhmään U7, 5,4 prosenttia alaryhmään U5 ja alle prosentin taajuuksilla esiintyy myös alaryhmiä U2 ja U1. Muita äitilinjan haploryhmiä ovat muun muassa H (17,3 %), J (13,1 %), D (11,6 %) ja C (10,4 %).
Hantien autosomaalisesta DNA:sta arviolta 61 prosenttia on siperialaista ja loput länsieuraasialaista.