tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Buzdjakin piiri

Buzdjakin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan länsiosassa Venäjällä. Piirin hallinnollinen keskus, Buzdjakin kylä, sijaitsee 112 kilometriä pääkaupungista Ufasta länteen. Piiri koostuu 12 maalaiskunnasta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Piirin pinta-ala on 1 710 km², asukasluku on noin 31 000 ja asukastiheys 18 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit (51 %), baškiirit (40 %) ja venäläiset (7 %).
Ristinummi (Järvenpää)

Ristinummi on Järvenpään 21. kaupunginosa. Se sijaitsee Järvenpään etelärajalla ja rajoittuu sekä idässä että etelässä Tuusulaan. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 562 ihmistä. 
Ristinummella sijaitsi ennen Helsinki–Riihimäki-radan Ristinummen seisake, jolla pysähtyivät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen H- ja T-junat. Seisake lakkautettiin 31. toukokuuta 1998. 
Ristinummella oli myös tasoristeys, joka poistettiin turvallisuussyistä 2000-luvulla ja tilalle tuli alikulku.
Graduale

Graduale tai graduaali (lat. "portailta") on katolisen kirkon messun osa, jossa epistolan lukemisen jälkeen lauletaan joukko antifoneja. Antifonit saivat nimensä siitä, että ne esitettiin alttarin portailta tai vaihtoehtoisesti siitä, että niitä laulettaessa diakoni nousi rappuja ambonille valmistautuessaan lukemaan evankeliumia. Graduale kuuluu messun "Missa Proprium" -osiin ja siten sen teksti vaihtelee päivittäin. Graduale vastaa osittain ortodoksisen kirkon prokimeni-psalmia, joka myös lauletaan ennen evankeliumin lukua.
Myös evankelis-luterilaisen jumalanpalveluksen yhteydessä käytetään sanaa graduaali ennen evankeliumia laulettavasta virrestä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalvelusten kirjassa siitä käytetään nimeä Päivän virsi. Virsi liittyy pyhän sisältöön ja se on jumalanpalveluksen päävirsi eikä sitä voi korvata muulla musiikilla. Päivän virsi voidaan kuitenkin toteuttaa rikkaasti ja käyttää musiikillisesti monipuolisia toteutusmuotoja (alternatim- eli vuorottelukäytäntö, soitinsäkeistö, diskanttiääni).
Raine Salo

Raine Olavi Salo (s. 1960) on suomalainen säveltäjä, sanoittaja, laulaja ja kitaristi.
Backwoods, jossa Salo lauloi ja soitti, voitti vuoden 1980 Rockin Suomen mestaruus -kisoissa keskityylin sarjan. Yhtye teki kaksi singleä ("Walkin' On" ja "Strange Wind"). Tämän jälkeen Salo vaihtoi laulukielen suomeksi ja teki kaksi albumia: sooloalbumin "Hyvä pahaa rock'n'roll" (1982, bassossa Risto Heldan ja rummuissa Kari Holmgren) ja yhtyenimellä Tralala albumin "Lasia &amp; lumetta" (1984, koskettimissa Satu Koho ja rummuissa Kari Holmgren).
Tämän jälkeen Salo vaihtoi laulukielen takaisin englantiin. Aki Sirkesalon kanssa hän perusti vuonna 1986 Giddyups-yhtyeen, mutta erosi siitä jo ennen ensimmäistä albumia "Seasons of the Shake" (1987). Yli puolet kappaleista on kuitenkin Salon tekemiä. Vuonna 1986 Salolla oli pieni rooli Jaakko Pyhälän elokuvassa Ursula, elokuvassa kuullaan myös Salon kappale "Ursula's Night". Seuraava Salon yhtye oli Bodyguards, joka julkaisi yhden EP:n vuonna 1988. Tämän jälkeen Salo siirtyi taustalle, lauluntekijäksi ja tuottajaksi. Hän tuotti Ville Virtasen (1990) ja Milanan (1991) ensimmäiset levyt ja teki niille useita kappaleita. Viime vuosina Salo on toiminut harvakseltaan tuottajana. Hän on toiminut peruskoulun opettajana ja salibandyvalmentajana.
Raine Salon isä oli musiikkivaikuttaja Jaakko Salo.
Robert de Castella

Robert de Castella (s. 27. helmikuuta 1957) on australialainen kestävyysjuoksija, joka voitti maratonin maailmanmestaruuden.
De Castella voitti vuonna 1979 Australian mestaruuden maratonjuoksussa. Seuraavana vuonna hän osallistui Moskovan olympialaisiin, jossa hän sijoittui maratonilla kymmenenneksi. Vuonna 1981 hän voitti Fukuokan maratonin ajalla 2.08.18, joka oli maailmanennätys vuoteen 1984 saakka. Vuonna 1982 hän voitti Kansainyhteisön kisojen maratonin ja seuraavana vuonna Rotterdamin maratonin lisäksi Helsingin MM-kisoissa kultamitalin. Samana vuonna hänet valittiin Australiassa vuoden urheilijaksi. Hän lähti ennakkosuosikkina Los Angelesin 1984 olympialaisiin mutta sijoittui viidenneksi.
Vuosina 1984 ja 1985 de Castella oli Chicagon maratonin kolmas. Vuonna 1986 hän voitti jälleen Kansainyhteisön mestaruuden sekä Bostonin maratonin ennätysajallaan 2.07.51. Hän voitti Rotterdamin maratonin vielä vuonna 1991, mutta lopetti uransa vuonna 1993. Hän on Australian kaikkien aikojen menestyneimpiä maratonjuoksijoita. De Castellan maratonennätys säilyi Australian ennätyksenä joulukuuhun 2022 asti, jolloin Brett Robinson juoksi 2.07.31.
Joensuun Sokos

Joensuun Sokos on Pohjois-Karjalan Osuuskaupan (PKO) omistama tavaratalo, joka sijaitsee Joensuun keskustassa, Rantakadun ja Siltakadun kulmassa. Sokos-tavaratalon lisäksi talossa toimivat päivittäistavaroita myyvä S-market, pikaruokaravintola Hesburger, ravintola Torero, lounaskahvila Presso sekä Alko.
Historiaa ja nykypäivää.
Joensuun Sokos avattiin vuonna 1968. Tavaratalossa on ketjun laajin valikoima kosmetiikkaa, naisten, miesten ja lasten pukeutumisen tuotteita, jalkineita ja laukkuja, urheilu- ja vapaa-ajan tuotteita, kodin ja asumisen tuotteita sekä kirjoja ja paperituotteita. Joensuun Sokos on juuri uudistettu.
Vaakuna-kortteli.
Sokos-tavaratalo kuuluu Joensuun keskustassa sijaitsevaan Vaakuna-kortteliin. Vaakuna-korttelissa toimivat myös Sokos Hotel Vaakuna sekä ruoka- ja seurusteluravintolat sekä yökerhot. Ravintolapalveluita tarjoavat Rosso, Amarillo, Public Corner sekä Bepop.
Oulu Sinfonia

Oulu Sinfonia () eli Oulun kaupunginorkesteri on perustettu vuonna 1937. Siinä soittaa 61 muusikkoa.
Oulussa on harrastettu säännöllistä konserttitoimintaa jo 1820-luvulta asti, ensimmäiset pyrkimykset pysyvän orkesterin saamiseksi ovat vuodelta 1856, jolloin musiikillisen kapellin musiikkiyhtiön osakemerkinnät suoritettiin. Toiminta kuitenkin hiipui, ja Oulun Soitannollisen Seuran perustaminen vuonna 1901 oli piristysruiske orkesteritoiminnalle. Huippukauttaan tämä orkesteri eli talvella 1910–1911, jolloin sitä johti säveltäjä Toivo Kuula. Orkesterin toiminta hiipui vähitellen rahojen huvetessa, mutta esimerkiksi Jean Sibelius ehti käydä orkesteria johtamassa 1914.
Syyskuussa 1934 Oulun Musiikkiyhdistys ry:n toiminta alkoi, ja Oulun orkesterin toiminta alkoi virallisesti maaliskuussa 1937. Vuodesta 1954 lukien orkesteri on saanut käyttää itsestään nimeä kaupunginorkesteri, ja orkesteri kunnallistettiin vuonna 1961.
Tunnettuja kapellimestareita sekä ja Oulun kaupunginorkesterin kehittäjiä ovat olleet Urpo Pesonen, Paavo Rautio, Onni Kelo ja myöhemmiltä vuosilta Ari Angervo, Peeter Lilje ja Arvo Volmer, jonka johdolla orkesteri levytti 1998–2005 Leevi Madetojan koko orkesterituotannon. Syksystä 2005 kevääseen 2008 ylikapellimestarina toimi Dmitri Slobodeniouk. Syksystä 2010 syksyyn 2013 orkesterin taiteellinen johtaja oli kapellimestari Anna-Maria Helsing. Häntä seurasi ruotsalainen Johannes Gustavsson, jonka kausi ylikapellimestarina jatkui vuoteen 2021. Vuodesta 2022 orkesterin ylikapellimestarina on englantilainen Rumon Gamba. Orkesterin nimikkosäveltäjänä toimi vuosina 1997–2007 Olli Kortekangas.
Oulu Sinfonia soittaa vuonna 1983 valmistuneessa 816-paikkaisessa Madetojan salissa. Oulun kaupunginorkesteri nimettiin uudelleen Oulu Sinfoniaksi kesän 2005 alussa.
Yvonne Hirdman

Yvonne Hirdman (s. 18. tammikuuta 1943 Tukholma) on ruotsalainen historioitsija ja feministi. Hän on Tukholman yliopiston historian professori emerita. Hirdman on tullut tunnetuksi sukupuolisysteemiä käsittelevistä teorioistaan. Hirdman on määritelty strukturalistiksi, koska hänen teoriansa lähtevät olettamuksesta, että sukupuoli on kielellisesti, kulttuurisesti ja sosiaalisesti tuotettu.
Hirdmanin kysyy tutkimuksessaan muun muassa kuinka sukupuoli tuotetaan, miten sukupuoli toimii eri konteksteissa ja muiden järjestelmien kanssa sekä miksi nainen ja naisinen on sosiaalisesti alempiarvoista kuin mies ja miehinen. Hirdman lähestyy kysymyksiä historian kautta.
Elämä ja ura.
Hirdman valmistui filosofian kandidaatiksi 1968 ja lisensiaatiksi 1972. Hän väitteli tohtoriksi 1974.
Teoria ja käsitteet.
Hirdman käyttää käsitteitä sukupuolisopimus, -järjestelmä ja -konflikti, ja lisäksi hän kuvaa historiasta ja eri yhteyksistä löytyviä naisten ja miesten välisiä suhteita. Suhteita on hänen mukaansa neljänlaisia. Ensiksi on A – ei-A suhde, jossa mies (A) on ihminen ja nainen (ei-A) ei ole läsnä. Toiseksi on A – a, yhden sukupuolen malli, jossa nainen (a) on vajavainen mies ja puute määrittää häntä. Kolmanneksi on A – B malli, jossa sukupuolet nähdään toisiaan täydentävinä vastakohtina, ja jossa kaikki jakautuu dikotomisesti feminiiniseen ja maskuliiniseen. Neljäntenä on A-A malli, jossa mies määrittyy homososiaalisesti suhteessa toisiin miehiin.
Sukupuolijärjestelmä muotoutuu erilaisten sukupuolisopimusten vaikutuksesta ja toimii vuorovaikutuksessa kahden muun suuren järjestelmän, kapitalismin ja demokratian kanssa. Sukupuolisopimus ei Hirdmanin teoriassa tarkoita konkreettista sopimusta vaan toimii käsitteenä erilaisille (muuttuville) sukupuolisille käytännöille, jotka vaikuttavat elämän eri aloilla.
Hirdmanin mukaan kautta historian sukupuolijärjestelmä on rakentunut kahdelle periaatteelle: erillään pitämiselle (segregaatio) ja hierarkialle, jossa mies ja miehinen on naista ja naisista ylempänä. Tämän konkreettisia ilmauksia ovat esimerkiksi sukupuolten välinen työnjako sekä naiseuden ja mieheyden kuvaukset. Sukupuolisopimus vaikuttaa kolmella tasolla: 1) mytologinen taso: arkiset käsitykset, stereotyypit 2) institutionaalinen taso: työhön, kulttuuriin, politiikkaan liittyvät sopimukset ja säännöt ja 3) henkilökohtainen taso. Eri tasoilla sukupuoliset käytännöt eli sukupuolisopimukset voivat olla erilaiset. Muutoksen mahdollisuuden Hirdman näkee tilanteissa, joissa sukupuolten erillään pitäminen ja hierarkia voidaan elää, ajatella tai tehdä pois.
Hirdman puhuu myös sukupuolikonfliktista. Sillä hän tarkoittaa sitä ristiriitaa, joka syntyy modernin projektin logiikkojen, kapitalismin, demokratian ja sukupuolijärjestelmän, toimiessa yhdessä. Sekä kapitalismin että demokratian logiikat pyrkivät yhdentymiseen, kun taas sukupuolijärjestelmän logiikka pyrkii erotteluun, jolloin demokratia ja kapitalismi uhmaavat erottelun tabua ja miehistä normia. Tästä on seurauksena naisten tulo miesten alueelle ja sukupuolierosta nouseva kysymys siitä, kenen ehdoilla tulisi toimia.
Pons

Pons on siltaa tarkoittava latinan kielen sana.
Sanaa käytetään myös seuraavissa merkityksissä:
Iglinon piiri

Iglinon piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin keskiosassa tasavallan pääkaupungin Ufan lähistöllä. Piirin hallinnollinen keskuskylä Iglino (Иглинo) sijaitsee 48 kilometrin päässä Ufasta. Piiri koostuu 19 maalaiskunnasta. Se on perustettu vuonna 1935 .
Iglinon piirin pinta-ala on 2 454 km². Piirin asukasluku on noin 42 800 ja asukastiheys 18 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat venäläiset, baškiirit ja tataarit.
Vanha manner

Vanha manner käsittää Afrikan, Euroopan ja Aasian, jotka voidaan yhdessä lukea Afro-Euraasiaksi. 
Nimitystä vanha maailma käytetään vanhasta mantereesta ja sitä ympäröivistä saarista haluttaessa viitata maapallon alueeseen, jonka eurooppalaiset tunsivat ennen löytöretkiä. Vanhaa maailmaa käytetään uuden maailman asiayhteydessä.
TransAmerica

TransAmerica on junailuaiheinen lautapeli. Pelin suunnitteli Franz-Benno Delonge ja Team Annaberg ja sen julkaisi vuonna 2001 Rio Grande Games Yhdysvalloissa. Peli sijoittuu teemaltaan Yhdysvaltain junarataverkoston rakentamisen aikaan ja siinä on tarkoituksena yhdistää kaupunkeja junaradalla toisiinsa mahdollisimman tehokkaasti.
Pelin kulku.
Pelilautaan on painettu Yhdysvaltain kartta, joka on jaettu viiteen alueeseen. Jokaisella alueella on seitsemän kaupunkia. Pelikierroksen aluksi pelaajille jaetaan viisi korttia, yksi kutakin aluetta kohden. Jokaisessa kortissa on mainittu kaupunki ja pelaajien tehtävänä on yhdistää omat kaupunkinsa toisiinsa kiskoillaan. Pelaaja valitsee yhden kaupungeista aloituskaupungikseen.
Vuorollaan pelaaja asettaa kaksi kiskonpalaa pelilaudalle. Kiskojen on oltava yhteydessä pelaajan aloituskaupunkiin, mutta myös muiden pelaajien kiskoja voi käyttää yhteyden luomiseen. Ensimmäisenä kaupunkinsa yhdistänyt pelaaja voittaa kierroksen, muut saavat miinuspisteitä sen mukaan, kuinka monta kiskoa he olisivat vielä tarvinneet saadakseen rataverkoston valmiiksi.
Pelin voittaa pelaaja, jolla on eniten pisteitä silloin, kun yksi pelaajista saavuttaa nollan pisteen rajan. Pelikierroksia pelataan niin monta, kunnes ensimmäinen pelaaja häviää pisteensä nollaan tai sen alle ja voittaja voidaan selvittää.
Alhambra (lautapeli)

Alhambra on laattojen asetteluun perustuva lautapeli. Pelin on suunnitellut Dirk Henn ja vuonna 2003 sen julkaisivat Überplay ja Queen Games. Alhambra on arabiteemainen uudelleenjulkaisu vuonna 1998 julkaistusta pelistä Stimmt So!, joka vuorostaan oli uudelleenjulkaisu mafiateemaisesta, vuonna 1992 julkaistusta lautapelistä Al Capone.
Vuonna 2003 Alhambra sai Spiel des Jahres, As d'Or ja Essen Feather -palkinnot ja sijoittui toiseksi Deutscher Spiele Preis -listalla. Se on myös Suomen vuoden aikuistenpeli 2005.
Pelin kulku.
Pelaajat rakentavat ostamistaan laatoista itselleen "Alhambra"n, palatsin. Peli etenee vuoroissa, vuorollaan pelaaja voi joko ottaa itselleen rahaa, ostaa laatan tai järjestellä jo ostamiaan laattoja. Pelilaudalle asetetaan neljä rahakorttia ja neljä laattaa, joista pelaajat voivat valita. Kortin tai laatan siirtyessä pelaajan haltuun pelilaudalle nostetaan esille uusi, satunnainen kortti tai laatta.
Ostaminen.
Pelilaudalle asetetut laatat ovat erivärisiä palatsin rakennuspaloja. Paloja on esillä kerrallaan neljä kappaletta, joista kukin on ostettavissa oman värisellä rahakortilla. Laatat arvotaan laudalle, joten tietyn värisellä rahalla saattaa saada minkä värisiä laattoja tahansa.
Palatsin rakentaminen.
Ostettuaan laatan pelaaja voi asettaa sen palatsiinsa. Laatan voi ostaa myös varastoon, jolloin voi myöhemmin käyttää vuoron sen siirtämiseen osaksi palatsia tai vaihtaakseen sen jonkin palatsissa jo olevan laatan kanssa. Palatsia ympäröi muuri ja lähes kaikissa laatoissa on osa muuria. Laatan lisääminen palatsiin on mahdollista vain, jos se sopii osaksi jo olemassa olevaa palatsin muuria.
Pistelasku.
Alhambrassa lasketaan pisteet kolmasti. Kaksi ensimmäistä pistelaskua ovat satunnaisia, kolmas suoritetaan pelin lopussa. Jokaisella pisteytyskerralla pelaajat saavat pisteitä paitsi palatsin muurin pituudesta myös tietyn väristen laattojen hallinnasta. Pelaaja, jolla on eniten tietyn värisiä laattoja, saa eniten pisteitä, samoin toiseksi ja kolmanneksi eniten samaa väriä hallitsevat. Värejä on kuutta erilaista, harvinaisempien värien ollessa yleisiä värejä arvokkaampia.
Lisäosat.
Peliin on saatavilla muutamia lisäosia, jotka muuttavat vuorojärjestystä, lisäävät erikoislaattoja tai -rahakortteja, sijoittavat asukkaita palatsiin tai vaikuttavat pistelaskuun. Pelistä on tehty myös korttipelimuunnelma, Die Gärten der Alhambra.
Nieleminen

Nieleminen () perustuu moniosaiseen heijasteeseen, jota säätelee ydinjatkeessa ja aivosillan alaosassa sijaitseva nielemiskeskus. Nieleminen kuuluu osittain tahdonalaisiin täyttöheijasteisiin. Nielemisen ensimmäinen osa on tahdonalaista, jolloin ruokapalaa liikutetaan suussa poskien, huulien ja kielen avulla kohti nielua.
Ruokapalan aiheuttama paineärsyke kitakaarissa ja lakipurjeessa sijaitseviin painereseptoreihin käynnistää nielemisen automaattisen osan. Painereseptoreista kulkee viesti nielemiskeskukseen, josta lähtee supistumiskäsky kurkunpään, nielun ja ruokatorven lihaksille. Tällöin peristalttiset aallot kuljettavat ruokapalan nielun läpi ruokatorveen ja sieltä mahansuun kautta mahalaukkuun. Nieltäessä pehmeä suulaki nousee ylös sulkien ruokapalalta tien nenänieluun. Kurkunpäässä kurkunkansi laskeutuu ja muu kurkunpää nousee sitä vasten, jolloin ruokapala ei pääse kulkeutumaan henkitorveen. Taskuhuulet ja äänihuulet sulkeutuvat ja sulkevat näin kokonaan kurkunpään. Nielemisen ajaksi hengitys pysähtyy.
Iliševon piiri

Iliševon piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan luoteisosassa. Piiri on perustettu vuonna 1935 ja se koostuu 22 maalaiskunnasta (kyläneuvostoalueesta). Keskuskylä on Verhnejarkejevo.
Ilešin piirin pinta-ala on 1 974 km². Piirin asukasluku on noin 34 000 ja asukastiheys 18 asukasta/km². Väestöstä valtaosan muodostavat baškiirit (81%) ja tataarit (11%).
Lagitupu Tuilimu

Lagitupu Tuilimu on tuvalulainen poliitikko.
Tuilimu toimi Tuvalun pääministerinä Ionatana Ionatanan kuoltua (8. joulukuuta 2000) kunnes parlamentti valitsi Faimalaga Lukan uudeksi pääministeriksi 24. helmikuuta 2001. Tuilimu on toiminut myös Tuvalun talousministerinä.
Išimbain piiri

Išimbain piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallassa Venäjällä. Piirin hallinnollinen keskus on Išimbain kaupunki, jonka lisäksi piirissä on 13 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta). Piiri on perustettu vuonna 1930.
Išimbain piiri sijaitsee Belaja-joen keskijuoksun varrella. Sen pinta-ala on 4 006 km², asukasluku noin 24 800 ja asukastiheys 6,2 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit ja venäläiset.
Hemokromatoosi

Hemokromatoosi on perinnöllinen sairaus, jossa tapahtuu raudan liiallista imeytymistä suolistosta ja sen kertymistä kudoksiin. Sairaus johtuu yleisimmin pistemutaatiosta HFE-geenissä. Yleisin hemokromatoosia aiheuttava mutaatio HFE-geenissä muuttaa proteiinin rakenteen kannalta tärkeän kysteiiniaminohapon tyrosiiniksi (C282Y). Noin 10 % suomalaisista kantaa perimässään tätä geenimuutosta. Tämä mutaatio on resessiivisesti eli peittyvästi periytyvä. Siksi hemokromatoosipotilaat ovat yleensä saaneet kyseisen mutaation molemmilta vanhemmiltaan. Muita hemokromatoosia aiheuttavia mutaatioita on todettu geeneissä, jotka koodaavat hepsidiiniä, transferriinireseptori 2:ta, ferroportiinia tai hemojuveliinia. Hemokromatoosin esiintyvyys Suomessa on noin 2–3/1 000.
Hemokromatoosin oireet johtuvat raudan kertymisestä eri elimiin ja ilmenevät hitaasti. Oireina voivat olla muun muassa väsymys, impotenssi, nivelkivut ja ihon muuttuminen pronssisen harmahtavaksi. Hemokromatoosi voi aiheuttaa maksan ja haiman toimintahäiriöitä, jotka johtavat taudin edetessä maksakirroosiin ja diabetekseen. Myös sydämen vajaatoimintaa voi ilmetä. Hoitamattomana jopa noin 25 % hemokromatootikoista sairastuu maksasyöpään.
Hoito.
Hemokromatoosin hoitona käytetään raudan poistamista elimistöstä verenpoistoilla eli venesektioilla. Kerralla poistetaan noin puoli litraa verta, jonka mukana elimistöstä lähtee 0,25 grammaa rautaa. Kuukauden välein tehtäviä venesektioita jatketaan tarvittaessa useamman vuoden ajan, ja ylimääräisen raudan poistuttua elimistöstä tehdään verenpoistoja noin kolmen kuukauden välein taudin uusimisen estämiseksi.
Anja Pärson

Anja Sofia Tess Pärson (s. 25. huhtikuuta 1981 Uumaja) on ruotsalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pärson hallitsi naisten alppihiihtoa 2000-luvun alkuvuosina yhdessä Kroatian Janica Kostelićin kanssa.
Pärson voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hopeaa suurpujottelussa ja pronssia pujottelussa. Kausilla 2003–2004 ja 2004–2005 hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Jälkimmäisen hän voitti vain kolmen pisteen erolla Janica Kostelićiin. Lisäksi hän on voittanut suurpujottelun maailmancupin kausilla 2002–2003, 2003–2004 ja 2005–2006, pujottelun maailmancupin kaudella 2003–2004 sekä alppiyhdistetyn maailmancupin kaudella 2008–2009.
Ura.
Pärsonin tutustutti alppihiihtoon hänen isänsä Anders, joka toimi myös Pärsonin valmentajana. Pärsonin ilmoitetaan olevan 170 senttiä pitkä ja painavan 81 kiloa. Hänen seuransa on Tärnabyssä toimiva Fjällvinden; samaan seuraan ovat kuuluneet muun muassa Ingemar Stenmark ja Stig Strand.
Pärsonin ensimmäinen esiintyminen maailmancupissa tapahtui Crans-Montanassa keväällä 1998 suurpujottelussa jossa hän sijoittui sijalle 25. Hänen ensimmäinen palkintopallisijoituksensa maailmancupissa oli voitto Mammoth Mountainin pujottelussa Yhdysvalloissa 3. joulukuuta 1998. Pärson saavutti yhteensä 42 osakilpailuvoittoa ja 95 palkintopallisijaa. Uransa alussa lähinnä teknisenä laskijana menestynyt Pärson voitti ensimmäisen super-G -osakilpailunsa maaliskuussa 2005 ja syöksylaskun tammikuussa 2006.
Torinon olympialaisissa 2006 Pärson voitti olympiakultaa pujottelussa ja kaksi pronssia syöksyssä sekä alppiyhdistetyssä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Pärson saavutti pronssia alppiyhdistetyssä. Maailmanmestaruuskisoista hänellä on seitsemän kultaa: 2001 pujottelussa, 2003 ja 2005 suurpujottelussa, 2005 ja 2007 super-G:ssä sekä 2007 alppiyhdistetyssä ja syöksylaskussa. Lisäksi hän on saavuttanut pronssia suurpujottelussa 2001, pujottelussa 2007, superalppiyhdistetyssä 2011 ja joukkuekilpailussa 2011 sekä hopeaa alppiyhdistetyssä 2005 ja joukkuekilpailussa 2007. Hänestä tuli 2007 syöksylaskun voiton myötä ensimmäinen kaikki viisi lajia Maailmanmestaruuskisoissa voittanut alppihiihtäjä.
Yksityiselämä.
Taustaltaan saamelainen Pärson ilmoitti maaliskuussa 2012 lopettavansa urheilu-uransa. Anja Pärsonin puoliso on Filippa Rådin, ja heillä on kaksi poikaa, jotka ovat syntyneet vuonna 2012 ja 2015.
Hakaniemen Sokos

Hakaniemen Sokos oli Helsingin Hakaniemessä, Hakaniemen torin laidalla sijainnut tavaratalo. Tavaratalo avasi ovensa uuden merkin alla 6. toukokuuta 2004. Tavaratalon toiminta päättyi vuoden 2013 lopussa ja paikalla toimii nykyisin S-marketin lisäksi Sokos-ketjun kosmetiikkamyymälä Emotion. 
Historiaa.
Sokoksen rakennuksessa toimi alun perin Elannon rohdoskauppa, leipä- ja maitokauppa, sekatavarakauppa, makkara- ja leikkelekauppa, kenkäkauppa, vaatekauppa ja kaksi ravintolaa. Näin oli saanut alkunsa Elannon tavaratalo. Vuonna 1913 valmistuneessa talossa toimi muun muassa Elannon kahvila. Elanto osti talon vuonna 1920 kolmella miljoonalla markalla. 1980-luvun alussa rakennettiin viereiselle tontille laajennus tavaratalolle. Tuolloin tavarataloa kutsuttiin muiden Elannon keskustatavaratalojen tavoin nimellä Elanto-Centrum. Elannon luottokriisin jälkimainingeissa vuosina 1996–2004 paikalla oli Elannon hypermarketketjun Maxin tavaratalo.
Tavaratalo muuttui Sokokseksi vuonna 2004. Helsingin Osuuskauppa HOK:in ja Elannon yhdistyessä liikekonseptit tulivat Helsingin Osuuskaupalta, joten talossa toimineen Maxin käyttötavaraosastot muuttuivat Sokos-tavarataloksi ja elintarvikeosasto S-marketiksi. Talon perinteikäs tavaratalomaisuus haluttiin säilyttää, joten sitä ei muutettu Prismaksi kuten muut pääkaupunkiseudun Maxit.
Sokos toimi tiloissa vuoden 2013 loppuun. Tavaratalon ensimmäinen kerros säilyi kuitenkin myymälätoiminnassa, kun kosmetiikkaosasto muuttui Emotion-ketjun kosmetiikkamyymäläksi. Ensimmäisessä kerroksessa jatkoivat toimintaansa myös S-market ja Coffee Bar -kahvila.
Rakennus oli kaksi vuotta remontissa keväästä 2019 syksyyn 2021, minkä jälkeen Emotion ja S-market avattiin jälleen uudistuneina.
Ahmed Sékou Touré

Ahmed Sékou Touré (9. tammikuuta 1922 Faranah, Ranskan Guinea – 26. maaliskuuta 1984 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) oli guinealainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.
Touré syntyi köyhään mandinkaperheeseen Faranahissa ja opiskeli kirjekurssien avulla. Hän osallistui 1940-luvulla ammattiyhdistystoimintaan ja oli monien Afrikan johtajien tavoin mukana perustamassa Rassemblement démocratique africain -järjestöä vuonna 1946. Vuonna 1952 hän nousi Guinean demokraattisen puolueen (PDG) pääsihteeriksi ja vuonna 1956 Ranskan kansalliskokoukseen.
Vuonna 1955 hänestä tuli Conakryn pormestari, ja kun Guinea vuonna 1958 saavutti itsenäisyyden, Touré nousi maan ensimmäiseksi presidentiksi. Ranskan toimien johdosta maan talous kurjistui, mutta avuksi tulivat Itä-Euroopan kommunistimaat ja Ghana. Touré julisti perustamansa PDG-puolueen maan ainoaksi lailliseksi puolueeksi. 
Touré kuoli sydänkohtaukseen 26. maaliskuuta 1984 ollessaan sydänhoidossa Clevelandissa, Yhdysvalloissa , kiireellisen sydänleikkauksen vuoksi. Hänet oli kiidätetty Yhdysvaltoihin hänen saatuaan sydänkohtauksen Saudi-Arabiassa edellisenä päivänä. Touré on haudattu Camayannen mausoleumiin, joka sijaitsee Conakryn suuren moskeijan puutarhassa.
Tourén kuolemaa seuranneen vallankaappauksen jälkeen häntä seurasi presidenttinä Lansana Conté, joka johti maata omaan kuolemaansa vuonna 2008.
Poropetra

Poropetra oli suomalainen etnorockia soittanut yhtye. Poropetra sekoitti yhteen suomalais-ugrilaisia kansanmusiikkiperinteitä, maailmanmusiikkia ja raskaamman rockin vaikutteita. 
Historia.
Poropetra sai alkunsa syksyllä 2002. Yhtyeen perustaja, Juha Jyrkäs, halusi yhdistää kantelemusiikin, runonlaulun sekä itämerensuomalaisen kansanperinnemusiikin raskaamman musiikin riffeihin. Myöhemmin yhtye laajensi vaikutteita maailmanmusiikinkin suuntaan.
Poropetra on vanhaa suomea ja tarkoittaa Hiiden hirveä. Yhtyeen yhtenä ominaisena tunnusmerkkinä olivat nelipolvitrokeemittaan nojaavat suomenkieliset sanoitukset.
Vuonna 2004 yhtye nauhoitti ensimmäisen "Poropetra"-demonsa. Tuolloin kokoonpanossa olivat Jyrkkään lisäksi Kuuraparta ja Hittavainen (Korpiklaani), joista viimeksi mainittu toimi myös äänittäjänä.
Uusien kappaleiden synnyttyä äänimaailma muuttui vuoden 2005 aikana raskaammaksi ja monipuolisemmaksi. Tuolloin Juha Jyrkäs kokeili ensimmäistä kertaa särötettyä kanteletta. Rumpali Aapo Hopeakoski sekä naislaulajat Nancy ja Elsa Pardonen liittyivät yhtyeeseen.
Ensialbumi "Sinihirwi" julkaistiin 18. heinäkuuta 2007. Tämän jälkeen kitaristi Markus Ylikoski liittyi kokoonpanoon. Kappaleet menivät entistä kitaravetoisempaan ja metallisempaan suuntaan. Miehistönvaihdokset jatkuivat, kun rumpali Aapo Hopeakoski ja kanneltaja Kuuraparta jättivät yhtyeen. Yhtye työsti uutta materiaalia, värväsi uusia jäseniä, mutta motivaation puute ja aikatauluongelmat tekivät työn tekemisen mahdottomaksi. Poropetra lopetti toimintansa heinäkuussa 2015.
Yhtyeeltä ilmestyi vielä postuumisti kokoelmalevy "Vahvaa verta (Mouraisut 2003–2013)" vuonna 2021. Sen julkaisi italialainen levy-yhtiö Earth And Sky Productions.
Seinäjoen kaupunginorkesteri

Seinäjoen kaupunginorkesteri (), entinen Seinäjoen Orkesteri perustettiin vuonna 1936. Se kuuluu runko-orkestereihin kymmenellä päätoimisella muusikollaan.
Orkesterin runkosoittajisto koostuu jousikvintetistä ja puhallinkvintetistä, tarpeen mukaan soittajistoa täydennetään lähiseudun ammattimuusikoilla. Orkesterin pääpaino on kamarimusiikkitoiminnassa. Orkesteri tekee yhteistyötä muun muassa Vaasan kaupunginorkesterin kanssa, yhteisiä konsertteja on 2-3 vuodessa. 
Orkesterin kapellimestareina ovat toimineet mm. Seppo Laamanen, Eino Haipus ja Antti Vainio, sekä Atso Almila. 2010-2014 orkesterin taiteellisena johtajana toimi Tuomas Rousi. 2015 taiteellisena johtoryhmänä aloitti Taiteellinen Trio: Emilia Kauppinen (huilun äänenjohtaja), Antti Laasanen (konserttimestari) ja Milla Virta (intendentti).
Seinäjoen kaupunginorkesteri konsertoi nimenomaan musiikkikäyttöön suunnitellussa 410-paikkaisessa Seinäjoki-salissa. Oman orkesteritoiminnan ohella orkesteri esiintyy muun muassa Ilmajoen Musiikkijuhlilla, Seinäjoen Tangomarkkinoilla ja Korsholman Musiikkijuhlilla.
Aiheesta muualla.
Seinäjoen kaupunginorkesterin verkkosivut
Porin kaupungintalo

Porin kaupungintalo (tunnetaan myös nimellä Junneliuksen palatsi) on Porissa sijaitseva rakennus. Arkkitehtuuriltaan se jäljittelee venetsialaistyylistä renessanssipalatsia. Koristemaalausten suuri määrä tekee rakennuksesta yhden arvokkaimmista uusrenessanssityylisistä rakennuksista Suomessa. Palatsin on suunnitellut arkkitehti August Krook, ja sen rakennuttivat apteekkari ja kunnallisneuvos Robert Junnelius sekä johtaja Hugo Rosenlew. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1894 ja se valmistui 1895. Porin kaupunki hankki sen omistukseensa vuonna 1962. 1950-luvulla palatsi oli purkamisuhan alla, sillä sen pohjaratkaisut olivat verrattain epäkäytännöllisiä muuhuin kuin asuinkäyttöön ja sen tekniikka oli vanhentunutta. Palatsi kuitenkin onnistui välttämään purkamisen, joskin hyvin täpärästi.
2006 aloitettiin rakennuksen laajat entisöintityöt, joiden tarkoituksena oli palauttaa rakennus lähes täysin takaisin alkuperäiseen loistoonsa. Noin 8,4 miljoonaa euroa maksaneesta entisöinnistä vastasi arvorakennuksiin perehtynyt arkkitehtitoimisto Helander &amp; Leiviskä, ja se valmistui vuonna 2008. Porin kaupungintalon on arvioitu olevan osa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä ja kansallista kaupunkipuistoa, koska se on Suomen oloissa poikkeuksellisen edustava yksityispalatsi, joka on nyt julkisessa käytössä.
Historia.
Ennen kaupungintalona olemistaan palatsi toimi yksityisasuntona. Alun perin ensimmäinen kerros oli Robert Junneliuksen ja hänen vaimonsa Ellen Junneliuksen (o.s. Rosenlew) asunto, ja toinen kerros konsuli Rosenlewin asunto. Perimätietojen mukaan Junnelius halusi vakuuttaa Ellenin suvun siitä, että Ellen oli valinnut itselleen juuri oikean puolison. Junnelius ei näin ollen halunnut rakennuksen kustannuksissa säästellä, ja lähettikin arkkitehti Krookin ottamaan Venetsian ja Firenzen palatseista oppia. Krook suunnitteli talosta kolmikerroksisen, joissa jokaisessa kerroksessa oli tilaa noin 600 neliömetriä.
Vuonna 1900 Robert Junnelius kuoli aivohalvaukseen, ja vuonna 1902 Ellenin veli, vuorineuvos Erik Rosenlew, muutti puolisonsa Karinin (o.s. von Frenckell) kanssa palatsin kolmanteen kerrokseen. Hugo Rosenlew puolestaan kuoli vuonna 1912, minkä jälkeen Karin Rosenlewin veli, Rafael von Frenckell, osti palatsin kolmannen kerroksen ja muutti sinne 1917. Von Frenckell kuitenkin muutti Helsinkiin jo vuonna 1923, jolloin keskimmäisestä kerroksesta tuli vuokrattavaa tilaa.
Karin Rosenlew jäi palatsin viimeiseksi asukkaaksi. Hän asui siellä vielä senkin jälkeen, kun Porin kaupunki oli rakennuksen vuonna 1963 ostanut. Karin Rosenlew kuoli vuonna 1967.
Messut

Messut ovat myyntiä ja markkinointia edistäviä tapahtumia. Messuilla näytteilleasettajat esittelevät ja myyvät tuotteitaan tai tiedottavat niistä yleisölle. Näytteilleasettajat voivat olla esimerkiksi yrityksiä (muun muassa maahantuojat, valmistajat, mediatalot) tai muita organisaatioita kuten järjestöjä, oppilaitoksia tai kuntia. Messuja järjestetään suurelle yleisölle avoimina yleisötapahtumina sekä rajatulle kohderyhmälle suunnattuina ammattitapahtumina.
Historia.
Messut kehittyivät vuosittain toistuvien markkinoiden merkityksen vähentyessä 1700-luvulla. Messut lienevät saaneet alkunsa kirkollisten juhlien yhteydessä järjestetyistä, vuosittain toistuneista markkinatilaisuuksista.
2000-luvulla, erityisesti korona-aikana, messuja alettiin järjestää verkossa. Virtuaalimessuja järjestetään esimerkiksi 3D-teknologian avulla.
Historia Suomessa.
Vuonna 1919 perustettu Suomen Messut -osuuskunta järjesti itsenäisen Suomen ensimmäiset messut Helsingissä Johanneksenkirkon kentällä kesällä 1920.
Messujen taloudellinen vaikutus.
Messu- ja tapahtumajärjestäjät ry:n Taloustutkimukselta tilaamassa selvityksen mukaan suomalaiset messujärjestäjät toivat vuonna 2019 järjestämispaikkakunnille 553 miljoonan euron tulot. Seuraavana vuonna tulot romahtivat koronapandemian vuoksi 80 prosenttia. Vuonna 2023 talousvaikutus Suomessa oli 324 miljoonaa euroa.
Messut osana yrityksen toimintaa.
Messuja ovat osa yritysten kasvua ja kansainvälistymistä. Niiden avulla voidaan esimerkiksi esitellä tuotteita asiakkaille, kasvattaa verkostoja ja yhteystietolistoja ja löytää yhteistyökumppaneita. Messuvalmisteluihin kuluu usein kuukausia, kun suunnitellaan messuosastoa, sen sisustusta, videosisältöjä ja muita messuilla käytettäviä markkinointimateriaaleja. Messuille sovitaan usein jo ennakkoon asiakastapaamisia. Messuvieraille halutaan tarjota kokemuksia, esimerkiksi lisätyn todellisuuden avulla. Osallistujilel muiden samasta alasta kiinnostuneiden vieraiden tapaaminen on oleellinen osa tapahtumaa, erityisesti moottoripyörä-, vene- ja kirjamessuilla. Messujen järjestäjille on tarjolla myös koulutuksia siitä, miten messuosallistuminen kannattaa toteuttaa.
Osallistumalla oman alansa messuille yritys voi muun muassa:
Leabua Jonathan

Joseph Leabua Jonathan (30. lokakuuta 1914 Hlotse – 5. huhtikuuta 1987) oli lesotholainen poliitikko. Hän toimi itsenäisen Lesothon ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1965–1986.
Jonathanin isä oli paikallinen päällikkö ja sukua kuningas Moshoeshoelle. Leabua Jonathan vietti silti tavallisen työväenluokkaisen lapsuuden. Hän kävi koulunsa lähetysasemalla Maoana-masoanassa. Nuorena hän työskenteli kolme vuotta kultakaivoksilla Etelä-Afrikassa, ja ymmärsi apartheid-politiikan haitallisen vaikutuksen.
Jonathan kääntyi katolisuuteen vuonna 1959 ja perusti samana vuonna Basothon kansallispuolueen. Vuonna 1965 hän nousi Lesothon pääministeriksi. 20. tammikuuta 1986 tapahtui sotilasvallankaappaus, jonka seurauksena Justin Lekhanya korvasi Jonathanin maan pääministerinä. Jonathan asetettiin kotiarestiin. 
Jonathan kuoli Pretoriassa sydänkohtaukseen huhtikuussa 1987.
Ntsu Mokhehle

Ntsu Mokhehle (26. joulukuuta 1918 Teyateyaneng – 6. tammikuuta 1999 Bloemfontein) oli lesotholainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä kahteen otteeseen: ensimmäisen kerran 2. huhtikuuta 1993 – 17. elokuuta 1994 ja toisen kerran 14. syyskuuta 1994 – 29. toukokuuta 1998. 
Mokhehle opiskeli Etelä-Afrikassa Fort Haren yliopistossa. Hän palasi opettajaksi kotimaahansa, mutta siirtomaaviranomaiset karkoittivat hänet poliittisen toiminnan takia. Hän eli maanpaossa 16 vuotta Zimbabwessa ja Botswanassa. 
Mokhehle perusti Basothon kongressipuolueen BCP, jonka johtajana hän toimi vuoteen 1997 saakka. Hänen johdollaan BCP tarjosi turvapaikan eteläafrikkalaisille pakolaisille, jotka pakenivat apartheidin sortoa ja julmuutta vuoden 1960 jälkeen. Mokhehle nousi opposition johtajaksi Lesothon ensimmäisessä parlamentissa vuoden 1965 parlamenttivaalien jälkeen. 
Vuonna 1993 Mokhehle johti BCP:n parlameenttivaaleihin 23 vuoden peräkkäisten diktatuurien jälkeen. He voittivat näyttävästi ja saivat kaikki 65 paikkaa: "yksipuolueparlamentti monipuoluevaltiossa". Mokhehlesta tuli demokraattisen Lesothon ensimmäinen pääministeri. Mutta riemu oli lyhytaikainen. Kuningas Letsie III syrjäytti hänet vuotta myöhemmin. Letsie hajotti Mokhehlen hallituksen, koska Mokhehle kieltäytyi palauttamasta Letsien isää, kuningas Moshoeshoe II:ta, valtaistuimelle. Mokhehlen palauttaminen pääministeriksi tapahtui vasta muiden Etelä-Afrikan maiden painostuksen jälkeen, kun hän lupasi palauttaa Moshoeshoen valtaan.
Mokhehle kuoli pitkällisen sairauden jälkeen Etelä-Afrikassa vuonna 1999.
Krasnokamskin piiri (Baškortostan)

Krasnokamskin piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan luoteisosassa. Piiri rajoittuu lännessä ja luoteessa Udmurtiaan ja lounaassa Tatarstaniin. Piiri hallinnollinen keskus on Nikolo-Berjozovkan kylä (Николо-Берёзовка), joka sijaitsee 250 kilometrin päästä pääkaupungista Ufasta. Piiriin kuuluu yhteensä 14 maalaiskuntaa. Piiri on perustettu vuonna 1937.
Krasnokamskin piirin pinta-ala on 1 704 km². Piirin asukasluku on noin 21 000 ja asukastiheys 12,3 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, marit, venäläiset ja baškiirit.
Letsie III

Letsie III (oik. David Mohato Bereng Seeiso, s. 17. heinäkuuta 1963 Morija) on Lesothon kuningas vuodesta 1996 lähtien. 
Varhainen elämä.
Peruskoulunsa Letsie suoritti yksityiskoulussa. Hän aloitti korkeakouluopintonsa vuonna 1980 Lesothon kansallisessa yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi neljä vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Bristolin yliopistossa pääaineenaan oikeustiede ja valmistui vuonna 1986. Hän jatkoi opintojaan opiskellen vielä kehitystyötä Cambridgen yliopistossa. Kun hän oli saanut opintonsa valmiiksi vuonna 1989, hän palasi Lesothoon. 
Lesothon kuninkaana.
Letsie seurasi isäänsä Moshoeshoe II:ta Lesothon kuninkaana, kun tämä ajettiin maanpakoon vuonna 1990. Kruununprinssi Letsie, joka nostettiin maan johtoon, lupasi olla sekaantumatta maan politiikkaan ja vuonna 1993 maassa järjestettiin demokraattiset vaalit yhdessä Nelson Mandelan myötävaikutuksesta. Hänen isänsä nousi takaisin valtaan vuonna 1995, mutta vain lyhyeksi aikaa, sillä hän kuoli auto-onnettomuudessa tammikuussa 1996. Letsie on ollut kuninkaana jälleen isänsä kuoleman jälkeen.
Letsien kruunajaiset järjestettiin 31. lokakuuta 1997 Setsoton stadionilla. Paikalla oli noin 15 000 ihmistä. Kuninkaalla ei juurikaan ole poliittista valtaa, mutta hän toimii maan itsenäisyyden ja yhtenäisyyden symbolina. Hän on virkansa puolesta Lesothon kansallisen yliopiston kansleri.
Avioliitto, lapset ja yksityiselämä.
Vuonna 2000 Letsie III avioitui 'Masenate Mohato Seeison kanssa ja heillä on kaksi tytärtä ja yksi poika.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Letsie III on katolilainen. Hän on Afrikan ainoa katolilainen kuninkaallinen. 
Maatalous, ja sen kehittäminen, on yksi kuninkaan isoimmista mielenkiinnon kohteista. Hän viettää suurimman osan vapaa-ajastaan perheensä karjatilalla ja nauttii maaseutuelämästä. Hänen lempiurheilulajejaan ovat ratsastus, tennish squash ja rugby. Kuninkaan lempimusiikki on joko klassista tai perinteistä.
Eritasonojapuut

Eritasonojapuut on naisten telinevoimistelulaji, jossa voimistelija suorittaa telineellä heilautuksen ja suorittaa tämän jälkeen liikkeitä molempiin suuntiin sekä aisan yllä että alla. Liikesarjassa on oltava sellaisia käännöksiä ja voltteja, jotka vaativat otteenvaihtoa. Siirtymisen aisalta toiselle tulee sujua mahdollisimman lennokkaasti ja näyttävästi. 
Eritasonojapuut mahdollistavat monenlaisia liikkeitä, vaikka roikkuminen ja heiluminen ovatkin yleisimpiä. Voimistelija pyrkii sujuvaan suorittamiseen ja molempien tankojen tasapainoiseen käyttöön. Eritasonojapuilla esitetään taitoja viidessä liikeryhmässä, irrotetaan välillä ote aisasta ja siirrytään toiselle aisalle.
Eritasonojapuut kuuluu telinevoimistelun pakollisiin lajeihin, jotka suoritetaan kansainvälisissä kisoissa vakiojärjestyksessä. Eritasonojapuita käytettiin ensimmäisen kerran kansainvälisissä voimistelu-kilpailuissa vuoden 1936 olympialaisissa.
Laite.
Lajissa käytetään voimistelulaitteena eritasonojapuita, jotka on kehitetty 1930-luvulla. Eritasonojapuiden rakenne ja pituus ovat samat kuin miesten voimistelussa käytetyissä nojapuissa. Eritasonojapuissa ylempi aisa on 2,55 metrin korkeudella lattiasta ja alempi tanko 1,75 metrin korkeudella. Pituutta voidaan korottaa 5–10 cm pidemmille voimistelijoille. Kunkin aisan pituus on 2,4 metriä.
Eritasonojapuut on valmistettu puusta, muovista tai lasikuidusta. Aisoissa tulee olla pitävä ja kosteutta imevä pinta. Runko on rautaa tai terästä ja pylväät voidaan lujittaa maahan kiinnitettävillä vaijereilla.
Pietarhovin piiri

Pietarhovin piiri () on hallintopiiri Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla kaupungin keskustasta lounaaseen. Idässä se rajoittuu Kraasselan piiriin, lännessä ja etelässä Leningradin alueen Lomonosovin piiriin. Asukkaita on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 115 300 henkeä.
Kunnat.
Pietarhovin piiriin kuuluu kolme kuntaa:
Lomonosov ja Pietarhovi on asemaltaan kaupunkeja ja Strelna taajama. 
Piirihallinnon päämies on Valentin Ševtšenko.
Kaltasyn piiri

Kaltasyn eli Qaltasyn piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin luoteisosassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1 564 neliökilometriä ja asukkaita on 28 300 henkeä (vuonna 2007).
Piirin hallinnollinen keskus on Kaltasyn kylä, joka sijaitsee 202 kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista Ufasta. Piiriin kuuluu 13 maalaiskuntaa. Suurimmat etniset ryhmät ovat marit, tataarit, venäläiset, udmurtit ja baškiirit. 
Maatalous on keskittynyt viljan ja perunan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Seudulla on myös öljyesiintymiä. Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen "Zarja", tataarinkielinen "Taŋ" ja marinkielinen "Üžara" (”Aamunkoitto”).
Moshoeshoe II

Moshoeshoe II (2. toukokuuta 1938 – 15. tammikuuta 1996) oli itsenäisen Lesothon ensimmäinen kuningas. 
Moshoeshoe II syntyi Basutomaassa vuonna 1938 ja opiskeli Oxfordin yliopistossa politiikkaa, filosofiaa ja taloustieteitä. Hän toimi Basutomaan johtajana vuodesta 1960 lähtien. Kun Basutomaa vuonna 1966 itsenäistyi Lesothona, Moshoeshoe nousi sen ensimmäiseksi kuninkaaksi. Vuonna 1970 kuningas joutui väliaikaisesi maanpakoon Alankomaihin. Hän kuitenkin palasi ja nousi valtaan vielä samana vuonna. Moshoeshoe II joutui toistamiseen maanpakoon vuonna 1990, jolloin valtaan nousi hänen poikansa Letsie III. Moshoeshoe nousi valtaan vielä kerran vuonna 1995. Hän kuitenkin kuoli auto-onnettomuudessa seuraavan vuoden tammikuussa. Hänen kuolemansa jälkeen vallassa on ollut yhtämittaisesti Letsie III.
Kaksineuvoisuus

Kaksineuvoisuus tai kaksineuvoinen voi viitata seuraaviin:
Pietarin keskustan piiri

Pietarin keskustan piiri () on yksi Pietarin 18:sta hallintopiiristä. Se käsittää kaupungin ydinkeskustan itäosan, joka sijaitsee Nevan ja sen suistossa olevien saarten välissä. Piiri rajoittuu lännessä Amiraliteetin ja Hirvisaaren piiriin, pohjoisessa Petrogradin, Viipurin ja Kalininin piiriin, idässä Krasnogvardeiskin piiriin ja etelässä Nevan ja Frunzen piiriin.
Piirin pinta-ala on noin 17 neliökilometriä ja asukasluku 218 000.
Kunnallishallintoalueet.
Pietarin keskustan piiri jakautuu kuuteen kunnallishallintoalueeseen (kaupunginosaan):
Fjodorovkan piiri

Fjodorovkan piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin lounaisosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus, Fjodorovkan kylä, sijaitsee 200 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään. Piiri perustettiin vuonna 1935, ja siihen kuuluu nykyisin 14 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta).
Fjodorovkan piirin pinta-ala on 1 691 km². Piirin asukasluku on noin 20 000 ja asukastiheys 11,8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, venäläiset, baškiirit ja mordvalaiset.
Igor Ivanov

Igor Sergejevitš Ivanov (, s. 23. syyskuuta 1945) oli Venäjän federaation ulkoministerinä 1998–2004 Jevgeni Primakovin jälkeen ja 2004–2007 Venäjän federaation turvallisuusneuvoston sihteeri.
Ivanovin isä on venäläinen ja äiti georgialainen. Hän valmistui 1969 Moskovan Maurice Thorezin mukaan nimetystä kieli-instituutista. Hän meni 1973 ulkoministeriön palvelukseen ja vietti vuosikymmenen Espanjassa. Hän palasi Neuvostoliittoon 1983 ja työskenteli ministeriössä, kunnes hänet 1991 nimitettiin Venäjän Espanjan suurlähettilääksi. Hänestä tuli apulaisulkoministeri 1994 ja ulkoministeri 1998. Vuonna 2004 ulkoministeriksi tuli Sergei Lavrov ja Ivanov nimitettiin kansallisen turvallisuusneuvoston johtoon.
Ivanov vastusti ulkoministerinä Naton hyökkäystä Jugoslaviaan ja Yhdysvaltain Irakin sotaa. Hän välitti Eduard Ševardnadzen ja opposition välejä Georgian vallankumouksessa 2003. Hän sovitteli Iranin ydinkriisiä. Ivanovin johdolla Venäjän linja Iranin suhteen myös tiukentui ja lähestyi Yhdysvaltain linjaa. Hän ilmoitti erostaan heinäkuussa 2007.
Lahden Sokos

Lahden Sokos on tavaratalo, joka sijaitsee Hämeen Helmi -korttelissa Lahdessa. Tavaratalon valikoimat kattavat pukeutumisen, kauneudenhoidon, kodin sisustamisen sekä vapaa-ajan tuotteet. Tavaratalossa on myös parturi-kampaamo sekä kauneushoitola. Oheispalveluja tarjoavat S-market, Alko, Hesburger sekä Presso.
Tavaratalo muutti nykyiselle paikalleen vuonna 1983. Aikaisemmin Lahdessa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan kauppana oli Lahden kauppatorin länsipuolella ollut SOK Valtakulma, mikä avattiin 1956, ja missä oli myös ravintola ja hotelli. Myöhemmässä vaiheessa Valtakulman kiinteistö muuttui Omena-hotelliksi, mitä ei enää ole.
Meleuzin piiri

Meleuzin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan eteläosassa Venäjällä. Piirin hallinnollinen keskus on Meleuzin kaupunki, jonka lisäksi piiriin kuuluu 16 maalaiskuntaa. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Mäläüezin piirin pinta-ala on 3 254 km². Piirin asukasluku on noin 27 000 ja asukastiheys 8,3 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset ja tataarit.
Kuopion Sokos

Kuopion Sokos -tavaratalo sijaitsee Kuopion keskustassa Kuopion torin länsilaidalla. Tavaratalon katuosoite on Haapaniemenkatu 24–26. Kuopion Sokos avattiin vuonna 1966.
Palvelut.
Tavaratalo on valikoimiltaan täysimittainen ja se kuuluu Suomen suurimpiin Sokos-ketjun tavarataloihin. Sokoksella on pukeutumisen, kauneuden, vapaa-ajan ja viihteen alojen osastot, parturikampaamo sekä kauneushoitola. Muita palveluja tarjoavat muun muassa Ravintolat Rosso ja Leiketupa, kahvila Coffee House ja Hesburger sekä kellarikerroksen Apteekki, S-market ja Alko.
Sokos tunnettiin Puijonkadun ja tavaratalon takana kulkevan kävelykadun yhdistävästä, avoimesta ja katetusta ”kongistaan”. Sokoksen kongia kritisoitiin muun muassa siitä, että sinne kerääntyi nuorisoa ja tupakoitsijoita. Vuonna 2012 kongi kuitenkin katettiin kauppakäytäväksi, jossa läpikulku on mahdollista aamusta iltaan. Käytävän toisella puolella sijaitsee tavaratalo ja toisella puolella ravintolamaailma.
Hämeenlinnan Sokos

Hämeenlinnan Sokos oli Hämeenlinnan keskustassa, kauppakeskus Linnassa toiminut muoti- ja kauneustuotteisiin keskittynyt Sokos-tavaratalo. Tavaratalo perustettiin 1970-luvulla omaan rakennukseensa, joka liitettiin vuonna 1998 osaksi kauppakeskus Linnaa. Osuuskauppa Hämeenmaa lopetti tavaratalon syksyllä 2014, kun kauppakeskus Goodman avattiin. Alun perin Sokoksen piti siirtyä Goodmanin tiloihin, mutta tilanteen muutti S-ryhmän päätös tuoda Suomeen brittiläinen Marks &amp; Spencer -ketju. Sokos oli ehtinyt toimia Hämeenlinnassa yli 40 vuotta.
Jegor Gaidar

Jegor Timurovitš Gaidar (, 19. maaliskuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto – 16. joulukuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli venäläinen poliitikko, taloustieteilijä ja pääministeri Boris Jeltsinin varapääministeri ja talousministeri marraskuusta 1991 ja itse pääministeri kesäkuusta joulukuuhun 1992 ja uudelleen varapääministeri syyskuusta 1993 tammikuuhun 1994. Hän oli kirjailija Arkadi Gaidarin pojanpoika.
Hän kannatti šokkiterapiaa, jolla tarkoitettiin hintojen vapauttamista talouden potkaisemiseksi käyntiin. Talousuudistuksia seuranneessa inflaatiossa kaikki pankkitalletukset haihtuivat olemattomiin, samaan aikaan kun Venäjän oligarkit keräsivät omaisuutensa. Uudistuksia seurannut talouskriisi kesti ainakin viisi vuotta.
Lähdettyään hallituksesta 1994 Gaidar oli duuman jäsen, oikeistovoimien liiton puheenjohtaja ja johti idän siirtymätalouksiin keskittynyttä instituuttia.
Jegor Gaidar kuoli veritulppaan varhain aamulla 16. joulukuuta 2009.
Gaidarin tytär Maria Gaidar toimi "oppositioaktivistina" ja Putinin vastustajana, kunnes hän vuonna 2009 sai paikan Kirovin alueen varakuvernöörinä. Vuonna 2015 hänestä tuli Odessan varakuvernööri.
Miškinon piiri

Miškinon piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Venäjän Baškortostanissa. Piirin hallinnollinen keskus on Miškinon kylä, joka sijaitsee 131 kilometriä pääkaupungista Ufasta pohjoiseen. Piiriin kuuluu 17 kylähallintoaluetta. Se on perustettu vuonna 1930.
Miškinon piirissä on 14 maalaiskuntaa ja niissä yhteensä 78 kylää. Pinta-ala on 1 689 km², asukasluku noin 27 800 ja asukastiheys 16,4 asukasta/km². Piiri on maatalousvaltainen. Suurimmat etniset ryhmät ovat marit, tataarit, venäläiset ja baškiirit.
Mijakin piiri

Mijakin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Venäjän Baškortostanin tasavallan länsiosassa, Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus, Kirgiz-Mijakin kylä, sijaitsee 190 kilometriä pääkaupungista Ufasta lounaaseen. Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta) ja se on perustettu vuonna 1930.
Mijakin piirin pinta-ala on 2 051 km². Piirin asukasluku on noin 31 600 ja asukastiheys 15 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, tataarit, tšuvassit ja venäläiset.
Salavatin piiri

Salavatin piiri (, ) on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin koillisosassa Tšeljabinskin alueen vastaisella rajalla. Piiri on perustettu vuonna 1935.
Salavatin piirin pinta-ala on 2 051 km². Piirin asukasluku oli vuonna 1995 noin 27 300 ja asukastiheys 12 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, tataarit ja venäläiset. Piirissä on 16 maalaiskuntaa. Piirin hallintokeskus on Salavatin maalaiskuntaan kuuluva Malojazin kylä (Малояз). Salavatin kaupunki ei sijaitse tässä piirissä vaan aivan toisaalla Baškortostanissa.
Piiri on nimetty baškiirien kansallissankarin Salawat Julajevin mukaan.
Allan Kemakeza

Allan Kemakeza (s. 1951) on Salomonsaarten entinen pääministeri. Hän on myös johtanut People's Alliance Partya.
Parlamentti nimitti Kemakezan pääministeriksi 17. joulukuuta 2001. Hän astui virkaansa kaksi päivää myöhemmin. Vuonna 2006 Kemakezan seuraajaksi valittiin Snyder Rini.