tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uusi-Englanti

Uusi-Englanti () on alue Yhdysvaltojen koilliskolkassa. Alueen suurin kaupunki ja kulttuurin sekä liike-elämän keskus on Boston. Uusi-Englanti muodostuu kuudesta osavaltiosta, jotka ovat: Connecticut, Maine, Massachusetts, New Hampshire, Rhode Island ja Vermont.
Joskus myös New Yorkin osavaltion Hudson-joen itäpuoliset alueet on laskettu alueeseen kuuluviksi.
Väestö.
Uuden-Englannin väestö ylitti 15 miljoonan vuonna 2015. Massachusetts on alueen väkirikkain osavaltio. Yli 83,4 prosenttia alueen väestöstä on valkoihoisia. 10,2 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, joka tekee heistä Uuden-Englannin suurimman vähemmistön. Alueen eurooppalaisperäinen väestö koostuu pääosin irlantilaisista, ranskalaisista, englantilaisista, italialaisista, saksalaisista ja puolalaisista. 81,3 prosenttia Uuden-Englannin väestöstä puhuu vain englannin kieltä.
Kulttuuri.
Uuden-Englannin osavaltiolla on yhteinen kulttuuri, jota eurooppalaiset siirtolaiset ovat muovanneet. Muista Yhdysvaltain alueesta poiketen monet Uuden-Englannin varhaisimmista puritaaniuudisasukkaista tulivat Englannin itäosista myötävaikuttaen alueen ominaispiirteisiin, kuten ruokiin, tapoihin ja sosiaalisiin rakenteisiin. Nykyään kulttuurisia eroja löytyy Uuden-Englannin maaseudun ja tiheästi asutetun rannikon välillä.
Nykyään Uusi-Englanti on Yhdysvaltain uskonnottomimpia alueita.
Tenjan taistelu

Tenjan taistelu oli kiivas aseellinen välikohtaus Tenjan kylässä Kroatian sodassa 7. heinäkuuta 1991. Se oli yksi sodan ensimmäisistä taisteluista. Taistelu kesti noin kahdeksan tuntia ja vaati ehkä 8-12 kuollutta sekä lukuisia haavoittuneita. 
Taistelu.
Tenja (Tenje) on esikaupunkimainen kylä jonkin matkaa Osijekista etelään.
Serbien pyssymiehet, četnikit olivat linnoittautuneet kaupunkiin hiekkasäkein, puhdistaneet ilmatorjuntatykkejä ja asentaneet niitä kuorma-autojen lavoille. Serbit väittivät ettei Tenjassa ollut četnikkejä, ja että kroaatit halusivat vallata Tenjan puhdistaakseen sen etnisesti.
Nationalistiset serbit pelkäsivät kroaattien serbeihin kohdistamaa kansanmurhaa. Serbisiviilit kertoivatkin, että kroaatit ryöstelivät heitä.
Serbijohtaja Nemaja Sumbotinovicin mukaan noin 300 kroaattia hyökkäsi n 10000
asukkaan Tenjaan, jonka asukkaista oli 70% serbejä. Kroaattien mukaan serbien četnikit hyökkäsivät ensin kello 2 aamulla kroaattien tukikohdan kimppuun.
Joka tapauksessa kroaatit yrittivät vallata Tenjan tunkeutumalla kaupunkiin. Ensin Tenjaan hyökkäsi joukko kroaattipoliiseja ja aseisteutuneita siviilejä,
jotka taistelivat serbien kanssa tuntikausia.
Kroaattien puolella taisteluissa oli mukana kansalliskaartin komentaja Igor Vrandecic.
Paikalle saapuneen kroaattien kansalliskaartin sotilaat käyttivät kiväärien lisäksi tykistöä
ensi kertaa serbejä vastaan. Kroaateilla oli 120 mm tykkejä ja yksi panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo.
Tiedot taistelun uhreista ovat epätäydellisiä. Erään tiedon mukaan 2 serbiä kaatui, samoin 2 puolisotilaallista kroaattia, ja 24 kroaattia haavoittui. Kroaattisotilaiden mukaan 4 sotilasta kuoli, 15 loukkaantui. AP:n mukaan 12 kuoli, joista Tanjugin mukaan kaksi serbiä, 10 kroaattia. Vammautuneiden serbien määrää ei ilmoitettu.
Taistelu alkoi varhain sunnuntaiaamulla ja kesti iltapäivään asti.
Armeijan väliintulo.
Serbihohtoinen Jugoslavian liittoarmeija lähetti paikalle tankkeja, kun kroaattien ammukset osuivat sen tukikohtien lähelle, armeijan antaman tiedon mukaan taistelua rauhoittamaan ja rauhaa turvaamaan.
Mutta kroaatit sanoivat armeijan asettuneen serbien puolelle ja näin kääntäneen taistelun serbeille voitolliseksi.
Paikalle tulleen liittoarmeijan panssariyksikön komentaja kuoli, kun liittoarmeijaa alussa tulitettiin kovasti. Kroaatit ja serbit syyttivät toisiaan armeijan upseerin kuolemasta.
Taistelun jäljiltä Tenjan talot olivat täynnä luodinreikiä, ja joidenkin talojen kattoihin oli osunut raketteja. Ajoneuvoista oli särkynyt tuulilaseja ja renkaita oli puhki. Luodinreikäinen, veriroiskeinen jäätelökone joka toimi vielä
näytti makaaberilta.
Siviilit olivat viimeistään taistelun jälkeen kadonneet, ja kroaateilla oli Tenjaan johtavilla teillä tiesulkuja. Serbit pysyivät Tenjassa.
Tenjan taistelu oli ensimmäisiä Itä-Slavonian taisteluja ja verisimpiä kuukausiin. Näihin aikoihin taisteluja oli Itä-Kroatiassa lähinnä öisin Backa Palackan lautan lähellä. Samana päivänä kuin Tanjassa taisteltiin, Brionissa sovittiin rauha Sloveniaan.
Plitvicen välikohtaus

Plitvicen välikohtaus eli Plitvicen veripääsiäinen oli ensimmäinen kuolemaan johtanut aseellinen välienselvittely Jugoslavian hajoamissodissa. Se sattui pääsiäisenä 1991 Kroatiassa. 
Plitvicen kansallispuisto on kuuluisa matkailukohde.
Ääriserbit valtasivat myöhäiskeväällä 1991 Plitvicen kansallispuiston rakennuksen ja ajoivat puiston valvojat pois. Kroaattivalvojien tilalle tuli Krajinan serbipoliisi. Kroatian sisäministeriön erikoispoliisi teki hyökkäyksen 
serbien miehittämään puistoon 31. maaliskuuta 1991. Jotkut serbipoliiseista tekivät vastarintaa, mutta muuten puiston takaisinvaltaus sujui kroaateilta hyvin. Monet aluetta miehittävät Krajinan serbit olivat hämmästyneitä yllätyshyökkäyksestä ja pakenivat paniikissa. He olivat aliarvioineet kroaattien kyvyn mobilisoida joukkojaan. Kuukausia aikaisemmin oli serbilehdistössä turhaan huhuttu tulevasta Franjo Tuđmanin miesten hyökkäyksestä. Kun uhka ei ollut toteutunut, serbit eivät uskoneet kroaattien kykenevän vastustamaan heitä.
Kroaattipoliisi onnistui pidättämään monia serbiaktivisteja, mm. Goran Hadžićin, mutta vapautti serbit piakkoin eri vankienvaihto-ohjelmissa. Josip Jović -niminen kroaattipoliisi kuoli serbien väijytykseen Plitvicen järvien läheisellä tiellä. Hänet saattoi ehkä tappaa omien tulitus. Jovićia on usein pidetty Kroatian sodan ensimmäisenä uhrina. Pian kroaattien vallattua Plitvicen paikalle saapui serbijohtoinen Jugoslavian liittoarmeija muka puolueettomana taistelevien osapuolten väliin. Tosiasiassa liittoarmeija varmisti, että Plitvicen alue pysyy serbeillä ja kroaattien ilo operaation onnistumisesta jäi ennenaikaiseksi.
Plitvicen välikohtaus kertoi serbien pyrkimyksestä vallata stategisesti tärkeitä kohteita Kroatiassa
keväällä 1991. Tieto tästä kroaattien ja serbien taistelusta levisi kulovalkean tavoin entiseen Jugoslaviaan ja sähköisti ilmapiiriä entisestään. Plitvicen välikohtaus johti maltillisen serbijohtaja Jovan Raskovićin eroon. Rasković sanoi erotessaan, ettei "ole sotilasjohtaja".
Liittoarmeijan väliintulo serbien puolella radikalisoi kroaatteja. Plitvicen välikohtauksen aikoihin serbit pystyttivät yhä enemmän katusulkuja Kroatiassa. Kroaattipoliisi oli Plitvicen alueella muodollisesti vallassa vielä muutaman kuukauden välikohtauksen jälkeen.
Kirkonkirja

Kirkonkirjat ovat seurakuntien ylläpitämä luettelo seurakunnan jäsenistä ja sen alueen kirkollisista toimituksista. Ne ovat monissa maissa väestötietojärjestelmän ydin. Suomessa tällaisessa asemassa ovat evankelis­luterilaisen ja ortodoksinen kirkon kirkon­kirjat, sillä nämä kirkko­kunnat ovat vanhastaan hoitaneet väestö­rekisterin yllä­pidon omien jäsentensä osalta. Kirkonkirjoja ovat muun muassa luettelot seurakunnan jäsenistä, kastetuista, rippikoulun käyneistä, vihityistä ja kuolleista.
Historiaa.
Katolinen kirkko määräsi 1200-luvulla, että jokaisen tuli käydä ripillä kerran vuodessa. Ruotsissa säilyi uskonpuhdistuksen jälkeenkin tapa kerran vuodessa kokoontua toistamaan Isä meidän -rukous ja osallistua ehtoolliselle. Ripittäytymisestä pidettiin kirjaa. Vuoden 1686 kirkkolaki määräsi, että rippikirjat, historiakirjat (eli syntyneet, kuolleet ja vihityt) ja muuttaneiden luettelot on pidettävä ajan tasalla jokaisessa Ruotsin (mukaan lukien siihen silloin kuuluneen Suomen) seurakunnassa. Kirkonkirjoja oli alettu pitää useilla paikkakunnilla jo aiemmin. 1800-luvulla rippikirjoihin lisättiin huomautussarake, johon pappi saattoi kirjoittaa henkilökohtaisia muistiinpanoja kustakin seurakuntalaisesta. 1900-luvulla rippikirjoihin kirjattiin myös asukkaiden kirjoitustaito ja koulusivistys sekä muun muassa rokotukset.
Sukututkimuksen apuna.
Kirkonkirjoja voidaan käyttää hyväksi muun muassa sukututkimuksissa. Niissä mainitut kylännimet eivät enää ole läheskään sellaisinaan voimassa, sillä kyliä on saattanut kadota kartalta, nimet ovat voineet muuttua toisiksi tai kirjoitusasu vaihtua huomattavastikin. Niiden merkitys on siis pääasiassa historiallinen kunkin alueen nykyisen nimistön kannalta. Vuodesta 2011 alkaen Suomen kirkkohallitus on suositellut, että yksityisyyden suojan vuoksi alle satavuotiaisiin kirkonkirjoihin ei enää suoraan pääsisi käsiksi. Tietoja saa kuitenkin tilaamalla. Kirkonkirjat on [Suomessa] pääosin saatu digitoitua vuoteen 2022 mennessä Kansallisarkiston vs. pääjohtaja Päivi Happosen mukaan.
Post-rock

Post-rock on eräs rockin suuntauksista. Termin ”post-rock” määritteli ensimmäisenä Simon Reynolds "The Wire" -lehden numerossa 123 (toukokuu 1994) – tosin hän on myöhemmin todennut termiä käytetyn jo 1970-luvulla. Hän kuvaili sitä musiikiksi, ”jossa käytetään rockin soittimia epä-rockmaisiin tarkoituksiin, kitaraa luomaan äänenvärejä ja rakennetta ennemmin kuin riffejä ja voimasointuja”. Post-rockille ominaista on dynamiikan (erityisesti crescendon) ja rytmin kirjava käyttö, pelkistetyt ja toistuvat harmoniset kulut sekä hidas tempo. Joidenkin post-rock-yhtyeiden äänimaailma lähestyy jopa orkestraalisuutta; etenkin Constellation-yhtyeet ovat enimmäkseen kollektiiveja, joissa vaski- ja jousisoittimet ovat tavanomainen näky.
Alun perin termiä post-rock käytettiin kuvaamaan sellaisten yhtyeiden kuin Stereolab, Disco Inferno, Bark Psychosis ja Pram musiikkia. Vuoden 1994 jälkeen nimitykseen on yhdistetty kaikenlainen jazz- ja krautrock-vaikutteinen instrumentaalinen ja elektroninen musiikki. 
Ensimmäisiä tunnettuja post-rock-yhtyeitä olivat muun muassa Tortoise, Mogwai, Sigur Rós ja Godspeed You! Black Emperor, muita suosittuja yhtyeitä ovat esimerkiksi Explosions in the Sky, Mono, Do Make Say Think ja Trans Am. Suomalaisista post-rock-yhtyeistä menestynein lienee Magyar Posse.
Post-rockilla on usein yhteyksiä taiderockiin.
Talk Talkin voidaan nähdä edustavan post-rockia kahdella viimeisellä albumillaan "Spirit of Eden" ja "Laughing Stock". Post-rock-käsitettä ei ollut vielä tosin keksitty siihen aikaan.
Kanadalainen Constellation Records on merkittävimpiä post-rock-levy-yhtiöitä.
Vinland

Vinland (muinaisnorjaksi ja ) oli Grönlannista saapuneiden viikinkien antama nimi jollekin Pohjois-Amerikan alueelle, joka todennäköisimmin on sijainnut Kanadan itärannikolla. "Grönlantilaisten saagan" mukaan yksi Leif Eerikinpojan mies, Tyrkir, löysi paikasta viinirypäleitä, minkä johdosta Leif antoi maalle nimen Vinland, Viinimaa. Pohjois-Amerikan koillisosissa kasvaa luonnonvaraisena törmäviini, mitä nämä mainitut rypäleet ovat voineet olla. Vaihtoehtoisena selityksenä on myös arveltu, että Vinland-nimen todellinen etymologia olisi ”niittymaa” ("Vinnland"). 
Vinland on mainittu ensimmäisen kerran Adam Bremeniläisen kirjassa "Descriptio insularum Aquilonis" noin vuodelta 1075. Pääasialliset Viinimaasta kertovat lähteet ovat kuitenkin kaksi islantilaista saagaa, "Grönlantilaisten saaga" ja "Erik Punaisen saaga". Ne on kirjoitettu noin 250 vuotta kuvaamiensa tapahtumien jälkeen, eikä niitä voi pitää yksityiskohdissaan luotettavina. 
Joka tapauksessa on varmaa, että viikingit kävivät Pohjois-Amerikassa. Vuonna 1960 arkeologit löysivät Newfoundlandin pohjoisesta kärjestä L'Anse aux Meadows'ta todisteita viikinkien vierailusta ja tukikohdasta. Paikka nimettiin UNESCOn maailmanperintölistalle vuonna 1978. Paikan kumpuilevaan maastoon on rekonstruoitu asumuspaikat oletettuun viikinkiaikaiseen asuun. Tätä siirtokuntaa on usein pidetty saagojen Vinlandina, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta. 
Myös esimerkiksi Baffininsaarelta on löydetty viikinkien leiripaikaksi uskottuja ihmistoiminnan jäänteitä.
Anni-Kristiina Juuso

Anni-Kristiina Juuso (, s. 4. toukokuuta 1979 Ivalo, Inari) on varatuomari ja saamelainen näyttelijä, joka on esittänyt naispääosaa elokuvissa "Käki" (2002) ja "Kautokeinon kapina" (2008).
Tausta ja opinnot.
Juuso kasvoi Ivalossa, mutta hänen sukunsa on Käsivarren Lapista, missä hän osallistui joka vuosi vasojen merkitsemiseen. Hän opiskeli lukioaikoinaan Kallion ilmaisutaidon lukiossa Helsingissä. Vuosina 1998–1999 hän opiskeli Lahden kansanopistossa teatterilinjalla.
Juuso valmistui oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunnasta vuonna 2014. Hän teki maisteritutkielmansa aiheesta: "Gii jáhkát don leat? Gii lea sápmelaš? : oikeudellisen saamelaismääritelmän vaikeudesta alkuperäiskansan olemassaoloon". Juuso on auskultoinut Lapin käräjäoikeudessa ja saanut varatuomarin arvonimen vuonna 2016.
Ura ja palkinnot.
Sekä Venäjän elokuva-akatemia että lehdistö valitsivat Juuson Venäjän parhaaksi naisnäyttelijäksi vuonna 2002. Venäjän elokuva-akatemialta hän sai arvostetun Nika-palkinnon vuonna 2003. Juuso on saanut myös Venäjällä elokuvataiteen valtionpalkinnon, jonka luovutti presidentti Vladimir Putin. Elokuussa 2008 Anni-Kristiina Juuso palkittiin norjalaisella Amanda-palkinnolla roolistaan "Kautokeinon kapinassa".
Kahden elokuvaroolinsa ja palkintojen jälkeen Juuso ei ole onnistunut saamaan elokuvarooleja Suomessa. Hän on sen sijaan työskennellyt yhteispohjoismaisen saamenkielisen uutislähetyksen "Ođđasatin" uutisankkurina 2010–2012. Kun Suomen hallitus käynnisti loppuvuodesta 2017 saamelaisasioiden sovintoprosessin valmistelun, Juuso työskenteli erityisasiantuntijana valtioneuvoston kanslian palveluksessa. Kokemuksensa perusteella hän näkee saamelaisten aseman Suomessa synkkänä: saamelaisten pitäisi yrittää oikeuttaa olemassaolonsa valtion silmissä, mutta heidän oikeutensa alkuperäiskansana, erityisesti itsemääräämisoikeus, eivät toteudu. Hän totesi "Helsingin Sanomille":
Vennaskond

Vennaskond on virolainen folkpunk- ja folkrock-yhtye. Yhtye aloitti toimintansa vuonna 1984. Nimi "Vennaskond" (suomeksi "Veljeskunta") on peräisin George Orwellin romaanista "Vuonna 1984", jossa esiintyy samanniminen vallankumouksellinen järjestö. Neuvostoliiton aikana anarkistisen punk-yhtyeen toiminta oli vaikeaa, ja KGB:n uhkailujen jälkeen yhtye pakeni Suomeen. Nykyisistä jäsenistä mukana tuolloin oli Tõnu Trubetsky, Allan Vainola ja Anti Pathique. Yhtye palasi Viroon sen itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991.
Kitaranräimeen ohella musiikkiin tuo omanlaisensa vivahteen viulu, puhaltimet ja myös harvinaisemmat kielisoittimet, kuten mandoliini.
Vennaskond on esiintynyt myös nimillä "The Flowers of Romance" ja "Vennaskond D".
Opintosuunnitelma

Opintosuunnitelma on opiskelijan tekemä ajankäyttösuunnitelma organisoimaan hänen omaa opiskeluaan siten, että tutkinto tulee suoritetuksi tavoitellussa aikataulussa. Opintosuunnitelmassa valitaan opiskelijan mieltymysten mukaan opintosuunta ja ylimääräisiä kursseja.
Opintosuunnitelma aikatauluttaa opiskelun siten, että kurssit tulevat suoritetuiksi sellaisessa järjestyksessä, että johonkin kurssiin vaatimuksena oleva kurssi on suoritettu ennen ko. kurssin aloittamista. Aikataulutuksen toinen tarkoitus on täyttää viikoittainen lukujärjestys siten, että opiskelijan resurssit tulevat hyödynnettyä tarpeeksi hyvin. Opintosuunnitelma huolehtii myös opiskelijan tiedon ja taitojen kasvusta mielekkäällä tavalla varsinkin sellaisissa oppiaineissa, joissa uuden tiedon oppiminen perustuu vanhaan osaamiseen.
Opintosuunnitelman teko on tärkeää oppilaitoksissa, joissa opiskelu vähemmän koulumuotoista vapaata opiskelua. Nykyisin koulut ovat menossa vähemmän vapaaseen opiskeluun johtuen koulutuksen tehokkuusvaatimuksista.
Henkilökohtainen opintosuunnitelma.
Henkilökohtaisen opiskelusuunnitelman (HOPS) tarkoituksena on hahmottaa rakenteellisesti koulutuksen eri vaiheisiin tarvittavaa aikaa ja tarkentaa opintojen päämäärää. HOPS määrittää opiskelijalle kiinteän tavoitteen, jota on helpompi noudattaa. HOPS kannattaa laatia opiskelun alkuvaiheessa yhdessä koulutuksen ohjaajan, tuutorin, opinto-ohjaajan, koulutuksen johtajan tai vastaavan henkilön avustuksella.
Korkeakouluissa on vuoden 2005 tutkintouudistuksesta lähtien ollut pakollista tehdä HOPS. Se kuuluu sarjaan opinnonohjauksen parantamistoimenpiteitä, jolla tähdätään valmistumisajan pitkittymisen ennaltaehkäisyyn. HOPS on hyväksytettävä virallisesti, ja sitä säilytetään koululla. Henkilökohtainen opintosuunnitelma on tarpeen siksi, että korkeakouluissa on kurssien suhteen suuri valinnanvara, niillä on esitietovaatimuksia eikä kaikkia kursseja edes järjestetä joka vuosi. Toisekseen suunnitelma antaa käsityksen valmistusajankohdasta. Kouluissa, joissa opintosuunnitelma on valmiiksi kirjoitettu, laaditaan henkilökohtainen opintosuunnitelma, jos opiskelijalla on aiempia hyväksyttäviä opintosuorituksia, opiskelu on muuten tavanomaisesta poikkeavaa tai tarvitsee erityistä tukea.
Henkilökohtainen opetuksen järjestämistä koskeva suunnitelma (HOJKS) on erityisopetusta tarvitsevalle opiskelijalle tehty opintosuunnitelma silloin, kun oppiminen täytyy yksilöllistää. Suunnitelmassa määritellään opiskelijan yksilölliset oppimisen tavoitteet. HOJKS on käytössä perusopetuksen ja ammatillisen opetuksen kouluissa.
Lastenkirja

Lastenkirja on nimitys eräälle kirkolliselle asiakirjaryhmälle, joka sisältyy kirkonarkiston henkilörekisteriarkistoon. Muodoltaan se on rippikirjan kaltainen ja sitä täydentävä. Lastenkirjan tehtävänä oli kontrolloida niiden lasten edistymistä kristinopintaidoissa, jotka eivät vielä olleet päässeet ripille ja näin olleen tulleet merkityiksi seurakunnan rippikirjaan muun perheen yhteyteen. 
Lastenkirjat ovat vielä 1700-luvulla pääsääntöisesti käsin kirjoitettuja, mutta jo aivan 1800-luvun alussa tavataan painettuja blanketteja, joihin rippikirjan tavoin vietiin käsin tarvitut tiedot. Malliltaan ne ovat tosin rippikirjoja yksinkertaisempia. Lastenkirja on jaoteltu kylittäin, taloittain ja perheittäin. Tavallisesti se sisältää seuraavat tiedot henkilöistä: Isän nimi ja ammatti, äidin nimi ja ikä, lasten nimet, syntymäajat ja kristinopintaitojen kehitys. Lisäksi kirjaan on useimmiten merkitty mahdolliset kuolemantapaukset ja henkilön siirto varsinaiseen rippikirjaan. Myös aviottomat lapset on lastenkirjoissa saatettu kirkollisen kontrollin piiriin. Itä-Suomen suurpitäjien laajuus ja pitkät kirkkomatkat aiheuttavat toisinaan lastenkirjoihin kronologista sekavuutta, minkä vuoksi niihin on suhtauduttava paikoin kriittisesti, kuten muihinkin vastaaviin asiakirjaryhmiin. 
Lastenkirjat ovat tyypillisesti itäsuomalainen ilmiö. Alun perin ne näyttävät syntyneet itäsuomalaisten seurakuntien tarpeisiin nopeasti kasvaneen mutta silti hajallaan asuvan väestön kontrolloimiseksi. Läntisessä osassa maata lastenkirjoja ei välttämättä edes pidetty, vaan ne korvattiin erilaisilla lukukirjoilla ja ripille päässeiden luetteloilla, jotka eivät kuitenkaan vastaa täysin käyttötarkoitukseltaan varsinaista lastenkirjaa. 
Yleisesti lastenkirjoja on säilynyt n. 1790-luvulta lähtien, mutta myös vanhempia tunnetaan. Vanhoja lastenkirjoja tavataankin Savon alueella seuraavista pitäjistä: Pieksämäki 1744, Iisalmi 1747, Kaavi 1748, Kuopio 1749, Mäntyharju 1755, Joroinen 1757, Maaninka 1766, Kiuruvesi 1768, Rautalampi 1769, Mikkeli 1770, Rantasalmi 1771. 
Lastenkirjoja ei pidä missään nimessä sekoittaa ns. historiakirjoihin (syntyneiden ja kastettujen, kuulutettujen ja vihittyjen sekä kuolleiden ja haudattujen luettelot), vaikka näin toisinaan tehdään.
Pirkka (nimi)

Pirkka on suomalainen miehen etunimi. Etunimi on ollut suomalaisessa nimipäiväalmanakassa vuodesta 1950 lähtien. Nimipäivä on 1. syyskuuta. Elokuun 2025 loppuun mennessä nimi Pirkka on annettu noin 400 miehelle ja noin 10–20 naiselle.
Pirkka on tullut tunnetuksi Eino Leinon Helkavirsien runosta "Orjan poika". Nimen lähtökohtana olivat Lapin verotusta hoitaneet pirkkalaiset (birkarlar). Epävarmat perimätiedot kertovat, että pirkkalaiset ovat saaneet nimensä Pirkkalan pitäjästä, ja että pirkkalaiset pohjankävijät olivat hämäläisiä.
Kesko käyttää Pirkka-nimeä tavaramerkkinä ja asiakaslehden nimenä.
Pentti Gregoriuksenpoika

Pentti (Benedictus) Gregoriuksenpoika (k. 1338) toimi Suomen piispana vuosina 1321–1338.
Ruotsalaissyntyinen Pentti otti viralliseksi jumalanpalveluskaavaksi dominikaanisen liturgian. Hänen aikanaan vuonna 1323 tehdyn Pähkinäsaaren rauhan johdosta jouduttiin perustamaan uusia seurakuntia ja järjestämään raja-alueiden verotus. 
Palmsköldin katkelman maininta "ordinarium predicatorum instituit" dominikaanien kultin järjestämisestä saattaa toisaalta merkitä myös pyhimyskultin järjestämistä, sillä Pentin edeltäjistä niin Tuomas kuin Johanneskin olivat dominikaaneja ja lienee luonnollista olettaa, että myös heidän aikanaan on jo seurattu dominikaanista liturgiaa, joka Suomen lisäksi oli käytössä myös Baltiassa, mutta ei Ruotsissa.
Hän kuoli 24.10.1338 ja haudattiin Turun tuomiokirkkoon. Piispa Hemming siirrätti hänen ruumiinsa 1348 uuteen piispanhautaan, joka sijaitsi Hemmingin rakennuttamassa uudessa pääkuorissa.
Otto Lasanen

Otto Abraham Lasanen (14. huhtikuuta 1891 Kuopio – 25. heinäkuuta 1958 Asikkala) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Lasanen edusti seuratasolla Helsingin Jyryä ja Helsingin Atleettiklubia.
Lasanen oli aktiivisesti mukana työväen urheiluliikkeessä, ja hän edusti seuraansa Jyryä Työväen urheiluliitossa. Vuonna 1929 Lasanen valittiin TUL:ssä oppositioon joutuneiden kommunistien perustaman Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean jäseneksi. Toukokuusta heinäkuuhun 1930 hän toimi TYK:n puheenjohtajana.
Alppo Asikainen

Alfred Johan (Alppo) Asikainen (2. marraskuuta 1888 Viipuri – 7. tammikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Asikainen edusti painiseuroja Viipurin Tarmo ja Karjalan Tarmo.
Tukholman olympialaisten 1912 välisarjan mitaliottelussa Asikainen ja virolainen, Venäjää edustanut Martin Klein painivat ennätykselliset 11 tuntia 40 minuuttia. Lopulta loppuottelupaikka ratkaistiin 5 minuutin mattopainilla, jonka Klein voitti. Ruotsalaiset järjestäjät ohjasivat uupuneen Kleinin heti ottelun jälkeen sarjan finaaliin kohtaamaan Ruotsin Claes Johanssonin. Klein kuitenkin luopui ja tyytyi hopeaan.
Alppo Asikaisen poika Toivo Asikainen oli jalkapalloilija, joka voitti Suomen mestaruuden vuonna 1940 ja pelasi kahdessa A-maaottelussa.
Collatzin konjektuuri

Collatzin konjektuuri on yksinkertaisesti muotoiltu matemaattinen väittämä, jolle ei kuitenkaan ole toistaiseksi löydetty todistusta (ks. konjektuuri). Sen mukaan tietynlaiset lukujonot päättyvät aina samalla tavalla, riippumatta mistä luvusta kyseinen lukusarja aloitetaan. Paul Erdősin mukaan "Matematiikka ei ole ehkä vielä valmis tämän kaltaisiin ongelmiin".
Väittämä voidaan havainnollistaa seuraavasti:
Mielivaltaiselle positiiviselle kokonaisluvulle suoritetaan seuraava toimenpide:
Eli matemaattisesti ilmaistuna määritellään funktio "f":
 formula_1
Tämän jälkeen toistetaan operaatio useita kertoja peräkkäin alkaen mistä tahansa mielivaltaisesta kokonaisluvusta ja suoritetaan seuraava operaatio edellisen operaation lopputulokselle.
Eli:
 formula_2
Tällöin Collatzin väittämä kuuluu: "Tämä prosessi johtaa aina loppujen lopuksi lukuun 1 riippumatta siitä, mikä luku valitaan sarjan aloitusarvoksi." Toisin sanoen:
 formula_3
Collatzin väittämää on tutkittu tietokoneita käyttäen huomattavan pitkälle.
Elokuun 2005 alkuun mennessä on osoitettu, että Collatzin jono päätyy triviaaliin
silmukkaan , kun jonon ensimmäiseksi luvuksi valitaan mikä tahansa lukua (n. ) pienempi positiivinen kokonaisluku. Yhtään vastaesimerkkiä ei ole löydetty.
Väittämän kumoamiseksi tulisi löytää sellainen positiivinen kokonaisluku, josta alkava edellä kuvatulla tavalla muodostettu lukujono joko
On osoitettu, että mikäli jälkimmäinen näistä toteutuu jollakin Collatzin lukujonolla, ts. löytyy ei-triviaali silmukka, niin tämä silmukka on miljardien lukujen pituinen.
Collatzin konjektuuria pyritään ratkaisemaan samannimisessä projektissa BOINC-alustalla.
Lapsiasiavaltuutettu (Suomi)

Lapsiasiavaltuutettu () on oikeusministeriön yhteydessä toimiva itsenäinen ja riippumaton viranomainen, jonka tehtävänä on edistää lapsen edun ja oikeuksien toteutumista.
Lapsiasiavaltuutettu seuraa lasten ja nuorten elinoloja ja arvioi heidän oikeuksiensa ja hyvinvointinsa toteutumista. Tehtävänä on lisäksi edistää eri tavoin YK:n lapsen oikeuksia koskevan yleissopimuksen toteutumista. Suomen ensimmäinen lapsiasiavaltuutettu aloitti vuonna 2005.
Lapsiasiavaltuutetun nimittää virkaansa valtioneuvosto viideksi vuodeksi kerrallaan. Sama henkilö voidaan valita lapsiasiavaltuutetuksi enintään kahdeksi kaudeksi. Kelpoisuusvaatimuksena lapsiasiavaltuutetun tehtävään on virkaan soveltuva ylempi korkeakoulututkinto ja hyvä perehtyneisyys tehtäväalaan.
Lapsiasiavaltuutetun tehtävä.
Valtuutetun tehtävänä on toimia lasten aseman ja oikeuksien vahvistamiseksi kaikkialla yhteiskunnassa. Lapsiasiavaltuutetun toiminnan perustana on YK:n lapsen oikeuksia koskeva yleissopimus.
Lapsiasiavaltuutettu toimii yleisellä tasolla ja edistää ja arvioi lapsen oikeuksien toteutumista. Lapsiasiavaltuutettu ei tehtävämäärityksensä perusteella ratkaise eikä ota kantaa yksittäisten lasten ja perheiden asemaan.
Lapsiasiavaltuutettu on toimissaan muusta hallinnosta riippumaton ja hänelle on pyritty antamaan käyttöön asiantuntemusta eri hallinnonaloilta. Valtuutetulla on oma toimisto, joka toimii oikeusministeriön yhteydessä Jyväskylässä.
Valtuutetun tueksi on asetettu erilaista asiantuntemusta edustava neuvottelukunta, jossa on edustajina muun muassa kansalaisjärjestöjä.
Lapsiasiavaltuutettu antaa vuosittain valtioneuvostolle toiminnastaan kertomuksen, jossa hän arvioi lasten oikeuksien ja elinolojen toteutumista ja kehittymistä Suomessa. Lisäksi lapsiasiavaltuutettu antaa eduskunnalle kertomuksen toimialaltaan joka neljäs vuosi.
Myllymäen koulu (Vantaa)

Myllymäen koulu oli Vantaan Myyrmäen suuralueen Vantaanlaakson kaupunginosassa vuosina 1965–2008 toiminut koulu. Kouluun kuului suurempi päärakennus ja koulupihan länsilaidan (Hämeenlinnanväylän puoleinen) pienempi koulurakennus. Myllymäen koulu lopetti toimintansa kesällä 2008. Tiloista luovuttiin Ylästön koulun valmistuttua kesällä 2008 ja yläkouluikäiset oppilaat sijoitettiin Vantaankosken yhtenäiskoulun tiloihin.
Koulussa voitiin valita yleisen linjan lisäksi kielilinja tai matemaattis-luonnontieteellinen linja. Näillä linjoilla oppilaalla oli mahdollisuus painottaa opiskeluansa vieraisiin kieliin tai vaihtoehtoisesti matemaattis-luonnontieteellisiin aineisiin. Koulussa oli oppilaita 205.
Väistötilana muille kouluille, purku.
Koulun tiloja käytettiin muiden vantaalaiskoulujen väistötilana vuoteen 2012 saakka. Kun Uomarinteen koulussa aloitettiin peruskorjaus kesällä 2008, Uomarinteen oppilaat siirtyivät Myllymäkeen. Uomarinteen koululaiset poistuivat koulusta helmikuussa 2010, kun Martinlaakson koulu siirtyi Myllymäen koululle remontin vuoksi..
Vuonna 2014 uutisoitiin kaupungin aikeista purkaa koulu ja rakentaa tilalle toimitiloja. Koulun päärakennus oli tässä vaiheessa asetettu käyttökieltoon kosteusongelmien vuoksi. Vielä tammikuussa 2015 Vantaan kaupunki käytti koulun tlavaksi luonnehdittua teknisen työn luokkaa Vantaankosken koulun 7-luokkalaisten teknisten töiden opetustilana.
Koulu purettiin alkuvuodesta 2017.
Helkavirsi

Helkavirret ovat kalevalamittaisia runoja, virsiä tai lauluja, jotka liittyvät helkaperinteeseen. Helkaperinne puolestaan on liittynyt kristinuskon aikana helluntaihin ja siitä pietrinpäivään olevan ajan sunnuntaipäiviin. Toisaalta helkaperinne on saattanut alun perin alkaa jo esikristillisellä ajalla.
Tunnettu tilaisuus, jossa näitä esitetään, onSääksmäen Ritvalan helkajuhla.
Runoilija Larin-Kyösti kirjoitti runot "Helkavirsiä I ja II" kokoelmassaan "Kylän lauluja" vuonna 1898.
Runoilija Eino Leinon runokokoelma "Helkavirsiä" ilmestyi kahdessa osassa vuosina 1903 ja 1916.
Muusikko Veltto Virtanen kirjoitti "Helkavirsiä III" -nimisen runosarjan vuonna 1995.
Helkajuhla

Helkajuhla on muinainen suomalainen helatorstain ja helluntain tienoilla vietetty kevätjuhla. Juhlaan kuuluivat helavalkeat sekä helavalkealla laulettavat laulut.
Sääksmäen Ritvalan helkajuhla.
Nykyään helkajuhlaa vietetään erityisesti helluntaina Valkeakoskella sijaitsevan Sääksmäen Ritvalassa kalevalamittaisia helkavirsiä laulamalla. Ritvalan kylässä on jo 1100–1200-luvulta alkaen vietetty erityistä helkajuhlaa. Ajatus perustuu kristinuskoa edeltäneisiin, monilla kansoilla esiintyviin kevät- ja hedelmällisyysriitteihin, jotka sittemmin vaihtuivat peltojen kevätsiunaukseksi. Uskottiin, että mikäli helkajuhlia lakattaisiin pitämästä, loppuisi viljan kasvu.
Helkajuhlassa neidot kulkivat rituaalisen reitin Helkavuorelle, laulaen helkavirsiä. Kaksi eri suunnista tulevaa kulkuetta yhdistyi ja suuntasi sitten Helkavuorelle. Vuorella neidot asettuvat piiriin, jonka on arveltu symboloivan aurinkoa. Piirin lähettyvillä tai keskellä on myös voitu polttaa helavalkeita, isoja tulia.
Neitojen laulamat helkavirret alkoivat alkuvirrellä. Alkuvirressä on kuvaus Turun renessanssin ajan musiikista ja soittimista. Alkuvirren lopuksi neidot laulavat tekevänsä ”sinestä sillan” ja ”punasta portaan”, mennäkseen niitä pitkin ”jumaloihin puhtahisin”. 
Helkavirsien keskeinen osa on kolme balladia. Mataleenan virsi on kuvitelma syntisestä Maria Magdaleenasta, jolle vastaantulija osoittaa olevansa Kristus kertomalla tämän pahat synnit. Inkerin virressä uskollisten rakastavaisten tarina päättyy poikkeuksellisesti hyvin. Annikaisen virsi on muunnelma Hansa-aikaisesta asetelmasta, jossa Turun neito joutuu ulkomaisen kauppiaan pettämäksi. Kaikissa kolmessa balladissa on vahva keskiaikainen väritys. 
Balladien jälkeen seuraa Tuomen synty - lyhyt laulu siitä, miten hirvi, ilmeisesti ”hiiden hirvi”, kuolaa, ja miten kuolasta syntyy maailmanpuu. 
Loppulaulussa neidot hyvästelevät Jeesuksen ja Äiti Marian, ja sanovat palaavansa (ensi vuonna). Matti Kuusi esitti tämän olevan muistuman seudulla toimineiden dominikaanimunkkien kantoalttareista ja niitten alustoista.
Ritvalan helkajuhla alkaa helluntaisin kello 14 Ritvalan Raittinristiltä neitojen kulkueella. Neitojen kulkueessa laulamien helkavirsien kattaus on nykyään supistunut sisältämään alkuvirren, Inkerin virren, Tuomen synnyn sekä lopputoivotuksen. Kulkue päätyy Seurantalonmäelle ja nykyaikaiseen helkajuhlaan on 1900-luvun alusta lähtien kuulunut neitojen kulkueen jälkeinen ulkoilmajuhla tanhuineen, puheineen ja musiikkiesityksineen. 
Vuodesta 1910 helkajuhlan järjestelyistä on vastannut Ritvalan Nuorisoseura.
Ritvalan helkajuhla kuuluu Suomen aineettoman kulttuuriperinnön kansalliseen luetteloon.
Sattajärvi

Sattajärvi on noin 200 asukkaan kylä samannimisen järven rannalla Torniossa. Kylä sijaitsee noin kolmekymmentä kilometriä kaupungin keskustasta, yhdystie 9271:n varrella.
Thermopylain laulu

Thermopylain laulu perustuu 480 eaa. käytyyn Thermopylain taisteluun, jossa kreikkalaiset puolustivat kreikan kaupunkivaltioita lukumääräisesti ylivoimaisia persialaisia vastaan. Kreikkalaisten — etenkin spartalaisten — urheus ja periksiantamattomuus loivat sotilasperinteeseen eräänlaisen uhrautuvan sotilaan ihanteen. Laulun on sanoittanut Uuno Kailas ja säveltänyt Heikki Klemetti.
Sanat.
Sotahuutomme soi tuhat kertaa: -
Ei, eivät he milloinkaan
ota maatamme tuuman vertaa -
joka tuumasta taistellaan.
Sinis, veljeni, kun minä kuolen,
minä heilutan tapparaa,
sinis lennätän viuhuvan nuolen,
sinis miekkani leimahtaa.
Sinis ottelen auringon alla,
kun en kättäni nostaa voi.
Punas rintani purppuralla
jo maan - yhä lauluni soi:
Veli, myö veren hintahan miekkas;
mies väisty ei paikaltaan!
Pyhä synnyinmaa, sinun hiekkas
mitä kerran se kertookaan.
Ikikunnia on soma ostaa:
kukin mies, joka kaatuu näin,
jumalissa hän palkkansa nostaa,
hän on seisova seppelpäin.
Sotahuutomme soi yhä maasta: -
Ei, eivät he milloinkaan
yli hautamme käy, sitä raasta -
joka tuumasta taistellaan!
Piirikunta

Piirikunta on aluehallinnon yksikkö monessa maassa. 
Useimmiten piirikunta on ensimmäisen tason aluehallinnon yksikkö valtiosta tai osavaltiosta alaspäin. Piirikuntien tehtävät, velvollisuudet ja itsehallinnon määrä vaihtelevat maittain. Myös niiden pinta-ala ja väkiluku vaihtelevat suuresti. Myös piirikunnasta käytetty nimitys ja sen suomenkielinen vastine vaihtelevat.
Yhdysvallat.
Yhdysvaltojen osavaltiot jakautuvat "piirikuntiin" (). Nimellä "county" ne toimivat 48 osavaltiossa, muita nimityksiä ovat "parish" Louisianassa sekä "borough" Alaskassa.
Neuvostoliitto.
Neuvostoliitossa oli käytössä aluejako piirikuntiin , . Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa muodostettiin hallinnollis-alueellinen yksikkö okruha vuonna 1923. Niitä muodostettiin 53. Niiden määrää vähennettiin vuonna 1925 niin, että niitä oli enää 41. Vuosina 1930–1932 nimitys poistettiin ja korvattiin hallinnollisella yksiköllä "oblast". Toisen maailmansodan jälkeen okruha-nimisiä yksiköitä oli vuoteen 1953 Transkarpatian oblastissa (alueella).
Verenpainemittari

Verenpainemittari on painemittari, jolla mitataan verenpaine.
Verenpainemittarissa on mansetti, olkavarren ympärille kierrettävä osa, johon pumpataan mittauksen yhteydessä ilmaa. Kun ilmalla täyttyvä mansetti alkaa puristaa olkavarren valtimoa kasaan, värttinävaltimon syke katoaa ranteesta.
Verenpaine määritetään, kun olkavarteen kohdistuvaa painetta aletaan laskea ja samalla stetoskoopilla kuunnellaan kyynärtaipeesta veren virtauksen aiheuttamaa virtausääntä valtimossa. Sillä hetkellä kun valtimon syke alkaa kuulua, mittarista luetaan systolinen paine. "Systolinen paine" tarkoittaa ison verenkierron suurten valtimoiden korkeinta painetta. Mansetin paineen alentamista jatketaan ja kun veren virtausäänet häviävät, määritetään diastolinen verenpaine. "Diastolinen verenpaine" tarkoittaa ison verenkierron suurten valtimoiden matalinta painetta.
Avaruusasema

Avaruusasema on avaruusalus, joka on suunniteltu miehistön pitkäkestoiseen asumiseen kiertoradalla. 
Tähän mennessä rakennetut avaruusasemat ovat sijainneet Maan matalilla kiertoradoilla eli 200–400 kilometriä merenpinnasta. Toistaiseksi yksittäinen avaruuslentäjä on asunut avaruusasemalla enintään alle 2 vuotta kerrallaan.
Avaruusasemilla ei ole suurta työntövoimaa tuottavia raketteja, mutta useita pienempiä raketteja aluksen ratakorkeuden ja asennon säätämiseen tarvittaessa. Avaruusasemat ovat suurimpia ihmisen rakentamia avaruusaluksia. 
Maata on kiertänyt kaikkiaan 10 miehitettyä avaruusasemaa. Ensimmäinen niistä oli Neuvostoliiton Saljut 1, joka lähetettiin matkaan 1971 . Tällä hetkellä maata kiertää kaksi avaruusasemaa: 
Avaruusasemat.
Fiktio ja tiede.
Elokuvissa on 1920-luvulta lähtien ja televisiosarjoissa 1950-luvulta lähtien tullut tunnetuksi suuri joukko kuvitteellisia avaruusasemia, kirjallisuudessa jo 1800-luvun jälkipuolella. 
Venäläinen tutkija Konstantin Tsiolkovski laati ensimmäisen tieteellis-teknisen kuvauksen avaruusasemasta 1800-luvun lopulla.
Gaius Octavius

Gaius Octavius Thurinus (100 eaa.–59 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja keisari Augustuksen isä. 
Octavius kuului varakkaaseen Velitraestä kotoisin olevaan ritarisäätyyn kuuluvaan sukuun. Octavius oli sukunsa ensimmäinen, joka saavutti senaattorin arvon, hän oli siis "novus homo". Octaviuksen ensimmäinen vaimo oli eräs Ancharia, josta ei tiedetä kovin paljon. Pari sai kuitenkin yhden lapsen, Octavia maiorin. Luultavasi Ancharia kuoli synnytyksen yhteydessä.
Octavius meni tämän jälkeen naimisiin Julius Caesarin siskontyttären Atia Balba Caesonian kanssa. Pari sai kaksi lasta, tyttären Octavia minorin ja pojan Gaius Octaviuksen, eli tulevan keisari Augustuksen. Yhteyksiensä ansiosta Octavius eteni urallaan ja saavutti kvestorin viran luultavasti vuonna 70 eaa. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Makedonian propreetoriksi. Ennen tätä senaatti lähetti hänet kukistamaan orjakapinan Thuriissa. Samat orjat olivat aikaisemmin ottaneet osaa Spartacuksen ja Catilinan kapinoihin. Voittonsa kunniaksi Octavius sai lisänimen "Thurinus". 
Vuonna 59 eaa. oli paluumatkalla Roomaan, jossa hän aikoi asettua ehdolle konsuliksi. Octavius kuoli kuitenkin yllättäen ennen kuin pääsi perille.
Zikkurat

Zikkurat tai zikkurrat on porraspyramidia muistuttava mesopotamialainen temppelitorni, joka muodostuu useista terassimaisista, ylöspäin pienenevistä kerroksista ja jonka huipulla oli varsinainen temppeli. Zikkurateja rakennettiin muinaiseen Mesopotamiaan vuosien 2200 eaa. ja 500 eaa. välillä. Zikkurateja on säilynyt 25 kappaletta. Niistä osa on sumerilaisia, osa babylonialaisia ja osa assyrialaisia.
Zikkuratit kuuluvat maailman vanhimpiin uskonnollisiin rakennuksiin. Ne toimivat mesopotamialaisten uskontojen temppelikompleksien osana, mutta niiden tarkkaa uskonnollista tarkoitusta ei tunneta.
Zikkuratin sisus on savitiiltä, ja sen ulkopuoli päällystettiin poltetulla tiilellä. Pohjapiirustukseltaan zikkurat oli yleensä neliömäinen tai suorakulmainen, mitoiltaan keskimäärin 50 × 50 tai 50 × 40 metriä. Säilyneet zikkuratit ovat rapistuneet huipulta, eikä yksikään niistä ole enää alkuperäisen korkuinen.
Zikkuratissa on useita porrasmaisia ylöspäin kapenevia tasanteita, joiden seinät kallistuvat sisäänpäin. Sisäkammioita ei ollut. Kattotasanteella on luultavasti ollut jonkinlainen pyhäkkö. Zikkuratin huipulle johtivat usein kolminkertaiset ulkoportaat tai kiertävä ramppi. Lähes puolessa säilyneistä zikkurateista ei kuitenkaan ole portaita tai muitakaan nousuun tarkoitettuja rakenneosia. Zikkuratin ulkoseinille istutettiin usein puita ja pensaita, mihin viittaa myös Babylonin riippuvien puutarhojen nimitys.
Parhaiten säilynyt zikkurat on Urin zikkurat, joka sijaitsee nykyisessä Irakissa. Suurin on Tšogha Zanbil nykyisen Lounais-Iranin alueella, pinta-alaltaan 102 × 102 metriä ja korkeudeltaan 24 metriä, puolet alkuperäisestä. Myyttisen Baabelin tornin uskotaan olleen Marduk-jumalalle pyhitetty zikkurat.
Terska

Terska () on miehillä siittimen uloin, paisuvaiskudoksen laajentunut osa.
Naisilla terska on häpykielen eli klitoriksen näkyvin osa ja sijaitsee pienten häpyhuulten yläosan risteyskohdassa.
Miehen terska.
Anatomiaa.
Siittimen kärjessä oleva terska on kupolimainen, hieman mansikan muotoa muistuttava, limakalvon ns. sidekudoksisen kovakalvon peittämä, virtsaputken paisuvaisen ("corpus spongiosum") pää. Sen päässä on virtsaputken aukko, josta virtsa ja siemenneste tulevat ulos.
Terska on alaspäin levenevä, sen hieman ulkonevaa alareunaa kutsutaan koronaksi ("corona glandis"). Etupuolelta terska näyttää muodostuvan kahdesta puoliskosta, mutta on takapuolelta yhtenäinen. Esinahkaa terskaan kiinnittävä ihopoimu, "frenulum", kiinnittyy terskan etupuolelle virtsaputken aukon alapuolelle.
Esinahka ja erektio.
Esinahka on terskaa suojaava, kaksinkertainen ihopoimu, joka liikkuu terskan päällä rullautumalla. Yleensä esinahka peittää terskan kokonaan tai osittain siittimen ollessa lepotilassa, ellei esinahkaa ole ympärileikattu. Siittimen paisuessa erektioon esinahka yleensä rullautuu terskan päältä pois. Murrosiän jälkeen esinahan pitäisi liikkua helposti terskan päältä pois ja takaisin, myös erektiossa. Mikäli esinahka on liian ahdas, voidaan suorittaa ympärileikkaus.
Erektiossa myös terska laajenee ja kovettuu. Ilman jäykistynyttä siitintä ja terskaa yhdyntä olisi vaikeaa.
Seksi.
Terska on hyvin kosketusherkkää aluetta, ja sillä on tärkeä rooli seksissä. Yhdynnässä terska hankautuu emättimen seiniä vasten johtaen orgasmiin ja siemensyöksyyn. Terskalla on keskeinen merkitys seksuaalisen mielihyvän tuottamisessa. 
Koska terska on limakalvon peittämä, tarttuvat sukupuolitaudit helposti sen kautta suojaamattomassa yhdynnässä.
Fareyn jono

Oletetaan, että m on positiivinen kokonaisluku. Fareyn jonolla Fm tarkoitetaan tällöin niiden välillä [0,1] olevien murtolukujen kasvavaa jonoa, jotka:
- ovat supistetussa muodossa (ts. osoittajan ja nimittäjän) suurin yhteinen tekijä on 1 ja
- nimittäjä on pienempi tai yhtä suuri kuin m.
Esimerkiksi:
"F"1 = {0⁄1, 1⁄1}
"F"2 = {0⁄1, 1⁄2, 1⁄1}
"F"3 = {0⁄1, 1⁄3, 1⁄2, 2⁄3, 1⁄1}
"F"4 = {0⁄1, 1⁄4, 1⁄3, 1⁄2, 2⁄3, 3⁄4, 1⁄1}
"F"5 = {0⁄1, 1⁄5, 1⁄4, 1⁄3, 2⁄5, 1⁄2, 3⁄5, 2⁄3, 3⁄4, 4⁄5, 1⁄1}
"F"6 = {0⁄1, 1⁄6, 1⁄5, 1⁄4, 1⁄3, 2⁄5, 1⁄2, 3⁄5, 2⁄3, 3⁄4, 4⁄5, 5⁄6, 1⁄1}
"F"7 = {0⁄1, 1⁄7, 1⁄6, 1⁄5, 1⁄4, 2⁄7, 1⁄3, 2⁄5, 3⁄7, 1⁄2, 4⁄7, 3⁄5, 2⁄3, 5⁄7, 3⁄4, 4⁄5, 5⁄6, 6⁄7, 1⁄1}
"F"8 = {0⁄1, 1⁄8, 1⁄7, 1⁄6, 1⁄5, 1⁄4, 2⁄7, 1⁄3, 3⁄8, 2⁄5, 3⁄7, 1⁄2, 4⁄7, 3⁄5, 5⁄8, 2⁄3, 5⁄7, 3⁄4, 4⁄5, 5⁄6, 6⁄7, 7⁄8, 1⁄1}
Fareyn jonojen historiaa.
Fareyn jonot on nimetty brittiläisen mineralogin (kidetutkijan) John Fareyn mukaan. Hänen näitä jonoja koskeva kirjoitelmansa julkaistiin lehdessä nimeltä Philosophical Magazine vuonna 1816. Farey esitti väittämän, että jonon kukin jäsen voidaan laskea sen lähimpien naapurien ns. medianttina ts. jakamalla näiden lukujen osoittajien summa niiden nimittäjien summalla. Farey ei kuitenkaan tiettävästi itse todistanut väittämäänsä. Todistuksen esitti ensimmäisenä Cauchy kirjassaan Exercises de mathématique. Saman tuloksen oli kuitenkin esittänyt toinen matemaatikko C. Haros jo vuonna 1802. Harosin artikkeli ei kuitenkaan liene ollut Fareyn tai Cauchyn tiedossa. On siis lähinnä historiallinen sattuma, että jonot kantavat edelleen Fareyn nimeä.
Välittömän edeltäjän ja seuraajan laskeminen.
Tarkastellaan Fareyn jonoa, jossa nimittäjien maksimiarvo on formula_1.
Lukua formula_2, missä formula_3, 
välittömästi seuraava luku formula_4 
voidaan laskea kaavoista
formula_5
missä formula_6 on luvun formula_7 modulaariaritmetiikan käänteisluku modulo formula_8, 
ts. formula_9, ja formula_10 tarkoittaa pyöristystä alaspäin lähimpään kokonaislukuun (ns. porrasfunktio).
Vastaavasti lukua formula_2 
välittömästi edeltävä luku formula_12 
voidaan laskea kaavoista
formula_13
missä formula_6 on kuten edellä.
Tarvittavat modulaariaritmetiikan käänteisluvut voidaan laskea tehokkaasti ns. laajennetun eukleideen algoritmin avulla.
Kaavat ovat erityisen käyttökelpoisia tarkasteltujen lukujen ollessa suuria, esimerkiksi kymmenien tai satojen numeroiden mittaisia.
Jurtta

Jurtta eli kibitka on pohjaltaan kehän muotoinen, ikkunaton ja kupukattoinen kuljetettava paimentolaismaja. Jurtan runko on koottu ohuista puusäleistä ja katettu huovalla. Rakennelman keskellä on tulisija ruoanlaittoa ja lämmitystä varten. Jurttaa käyttävät useat mongoli- ja turkkilaiskansat Pohjois- ja Keski-Aasiassa.
Jurtta on paimentolaisten asumus, jossa he yöpyvät ja valmistavat ruoan. Jurtta on kätevä matkustamiseen, sillä se on helppo koota, pystyttää ja kuljettaa mukana. Jurtan koosta riippuen siihen mahtuu asumaan 5–15 ihmistä. 
Mongoliassa jurtasta käytetään nimitystä "гэр" [ger]. Se on myös jaettu perinteisesti niin, että miehen puoli on jurtan läntinen tai vasen puoli ja naisen puoli itäinen tai oikeanpuoleinen.
6 nimmt!

6 nimmt! on Wolfgang Kramerin luoma ja Amigon julkaisema korttipeli, joka soveltuu hyvin eri pelaajamäärille. Peliin mahtuu mukaan jopa kymmenen henkeä. Suomessa peliä valmisti Nelostuote (nykyään Tactic Games). Peli sisältää 104 korttia, jotka on numeroitu luvuin 1-104 ja jotka sisältävät pisteitä yhdestä seitsemään. Pelin aluksi kullekin pelaajalle jaetaan 10 korttia ja pelialustalle asetetaan satunnaisesti 4 korttia. 
Peli etenee niin, että kaikki pelaajat pelaavat kädestään samanaikaisesti yhden kortin pöydälle. Kortit käydään läpi pienimmästä alkaen siten, että kortti lisätään aina siihen pinoon, jonka päällimmäinen kortti on pienempi kuin pelattu kortti, mutta kuitenkin mahdollisimman lähellä pelattua korttia. Jos joku pelaaja pelaa kortin, joka on kaikkia pinojen päällimmäisiä kortteja pienempi, joutuu kyseinen pelaaja poimimaan yhden pöydässä olevista pinoista. Jos taas joku pelaaja pelaa kortin, josta tulee jonkin pinon kuudes kortti, joutuu pelaaja ottamaan pinon viisi edellistä itselleen. Pöydältä nostettuja kortteja ei saa ottaa käteen pelattavaksi, vaan kukin pelaaja sijoittaa ne omaan "sarvipääpakkaansa". Pelin tarkoituksena on välttää miinuspisteitä, joita tulee "sarvipääpakan" korttien sarvipäistä.
Peliä pelataan tarvittaessa useampia kierroksia, kunnes joku pelaajista saa 66 pistettä. Tämän jälkeen pelaajien käsissä olevat kortit pelataan loppuun ja lopussa vähiten pisteitä kerännyt pelaaja on voittaja.
Suonikohju

Suonikohju eli laskimolaajentuma on ihmisellä esiintyvä sairaus, jossa raajojen pinnalliset laskimot ovat laajentuneet ja pullistuneet. Tauti ilmenee ihon läpi kuultavina pullistuneina suonina, jotka ovat usein kipeitä ja lisäksi vaikea kosmeettinen haitta. Suonikohjuja voi hoitaa leikkauksilla.
Suonikohjujen synty ja aiheuttajat.
Laskimoissa on läppiä, jotka estävät veren virtaamisen väärään suuntaan. Vahingoittunut läppä laskee verta molempiin suuntiin. Tällöin seisoma-asennossa veri valuu alemmas pitkin jalkojen laskimoa ja pullistaa suonta. Mitä useampia läppiä on epäkunnossa, sitä suuremmaksi paikallinen verenpaine kasvaa, kunnes kehittyy suonikohju.
Taipumus saada suonikohjuja on usein perinnöllistä. Tavallinen syy niiden saamiseen voi olla myös ylipainossa, raskaudessa ja seisomatyössä.
Peräpukama on peräaukkokanavan suonikohju. Vatsalihasten jännittäminen ulostamisen yhteydessä kohottaa vatsaontelon painetta, ja tämä painaa verta peräaukkokanavaa ympäröiviin laskimoihin, jotka laajenevat. Peräpukamia voi syntyä myös raskauden aikana, kun kohtu painaa lantion alueen laskimoita.
Suonikohjujen hoitomenetelmät.
Suonikohjujen hoitomenetelmiä ovat kompressiohoito, termoablaatio (laserhoito ja radiotaajuushoito), vaahtoruiskutus (eli vaahtoskleroterapia). Jos mikään muu hoitokeino ei ole mahdollinen, on viimeisenä vaihtoehtona vielä suonikohjuleikkaus. Laserhoidosta ja radiotaajuushoidosta toipuminen on nopeampaa ja komplikaatiot ovat harvinaisempia kuin suonikohjuleikkauksessa.
Vaahtoruiskutus soveltuu kohjuisten laskimosivuhaarojen hoitoon ja joskus myös viallisen pintarunkosuonen käsittelyyn. Toimenpide tehdään paikallispuudutuksessa ja on varsin vaivaton.
Laskimonsisäinen laserhoito tehdään paikallispuudutuksessa. Sen jälkeen on usein tarve kipulääkitykselle noin viikon ajan ja sairauslomaa tarvitaan normaalisti 1–5 päivää.
Radiotaajuushoitoa käytetään yleensä vialliseen pitkään ja lyhyeen pintalaskimorunkoon. Toimenpide tehdään laserhoidon tavoin paikallispuudutuksessa. 
Radiotaajuushoito aiheuttaa vähemmän toimenpiteen jälkeistä kipua kuin laserhoito ja myös sen aiheuttama sairausloman tarve on vähäinen. Radiotaajuusmenetelmä on muita hoitokeinoja parempi varsinkin silloin, kun käsiteltävä runkosuoni ulottuu esimerkiksi koko reiden matkalle. 
Ultraääniohjattu vaahtoruiskutus yhdistetään usein samaan hoitokertaan radiotaajuushoidon kanssa.
Fredriksberg

Fredriksberg tai Frederiksberg voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Aivokuolema

Aivokuolemalla tarkoitetaan tilannetta, jossa aivojen toiminta on peruuttamattomasti loppunut, vaikka sydän ja verenkierto vielä toimivat. Aivokuolemassa aivojen sähkötoiminta ja refleksit lakkaavat täydellisesti ja pysyvästi. Myös hengitys on lakannut, ja tilaa voidaan pitää yllä ainoastaan hengityskoneen avulla. Aivokuolema voi johtua koko aivoihin kohdistuneesta vammasta tai paikallisesta vauriosta aivorungossa.
Aivokuolemasta ei voi toipua, sillä verenkierron loputtua alkaa itsestään hajoaminen eli solujen tuhoutuminen. Aivokuolleena ei voi olla viikkoja, puhumattakaan kuukausista tai vuosista. Koska aivojen verenkierto on pysyvästi lakannut, aivot alkavat hajota. Myöskään verenpainetta ja sydämen toimintaa ei voida pitää yllä muutamia vuorokausia pitempään tehohoidonkaan avulla, vaan aivokuolleen sydämen toiminta lakkaa joka tapauksessa muutamien vuorokausien kuluessa.
Aivokuolleen henkilön aivotoiminta on peruuttamattomasti ja täydellisesti lakannut, jolloin tämä on Suomen lain mukaan kuollut. Aivokuolleen henkilön hengitystä ja verenkiertoa voidaan tilapäisesti ylläpitää, jos häneltä on tarkoitus ottaa elimiä luovutettavaksi.
Aivokuoleman toteavat neurologi ja anestesiologi yhdessä.