tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tommaso Rocchi

Tommaso Rocchi (s. 19. syyskuuta 1977 Venetsia, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Rocchin uran ensimmäinen ammattilaisseura oli Juventus, mutta hän ei onnistunut nousemaan seuran ykkösjoukkueeseen. Ura jatkui Italian alasarjojen joukkueissa Pro Patriassa, US Fermanassa, FBC Saronnossa ja Calcio Comossa, joissa maaleja syntyi kohtalaisesti.
Vuonna 2000 Rocchi siirtyi Serie B:ssä pelanneeseen Treviso FBC:hen, jossa hän teki kahdeksan maalia. Vuotta myöhemmin hän siirtyi saman sarjatason Empoli FC:hen, jonka paidassa tehdyt 11 maalia auttoivat omalta osaltaan pientä toscanalaisseuraa nousemaan Serie A:han. Seuraavalla kaudella Rocchi tekikin debyyttinsä Serie A:ssa. Hän pelasi Empolin joukkueessa vielä kaksi kautta tehden 17 maalia, muun muassa hattutempun Juventusta vastaan kaudella 2003–2004. Empolin pudottua sarjaporrasta alaspäin keväällä 2004 Rocchi vaihtoi seuraa SS Lazioon. 
Pahojen talousvaikeuksien runtelema Lazio oli joutunut myymään suuren osan huippupelaajistaan. Kärkipäässä pelaamaan tottunut Lazio varmistikin sarjapaikkansa vasta viimeisellä kierroksella. Rocchi teki liigassa 13 maalia ja pelasi uransa parhaan kauden. Kahdella seuraavalla kaudella hän teki 16 maalia, ja Lazion sijoituttua keväällä 2007 sarjassa kolmanneksi seura pääsi neljän vuoden tauon jälkeen Mestarien liigaan.
Kapealla materiaalilla pelanneelle Laziolle europeleistä aiheutunut otteluruuhka oli ylitsepääsemätön este ja sarjapelit sujuivat heikosti. Myöskään Rocchi ei päässyt omalle tasolleen, johon vaikutti varmasti myös Lazion presidentin Claudio Lotiton kanssa pitkään jatkuneet erimielisyydet jatkosopimuksesta, jonka suhteen ei lukuisista yrityksistä huolimatta ollut päästy molempia tyydyttävään ratkaisuun.
Lazion tie Mestarien liigassa katkesi alkulohkoon, ja tämän jälkeen joukkueen otteet Serie A:ssa alkoivat hieman kohentua. Vuonna 2008 Rocchi solmi jatkosopimuksen, joka ulottui vuoteen 2013.
Ennen kauden 2008–2009 alkua Rocchi nousi Lazion kapteeniksi. Hän kärsi kaudella useammasta loukkaantumisesta ja kunnossa ollessaankin joutui monta kertaa istumaan penkillä Goran Pandevin ja Mauro Zaraten ollessa aloituskokoonpanossa.
Italian jalkapallomaajoukkueessa Rocchi on esiintynyt kolme kertaa.
Rocchi kuului Italian joukkueeseen Pekingin kesäolympialaisissa 2008. Hän onnistui myös maalinteossa alkulohkon toisessa pelissä Etelä-Koreaa vastaan. Hänen kilpailunsa päättyivät kuitenkin ennenaikaisesti loukkaantumiseen.
Dakuten

Dakuten () ovat japanin kielessä käytössä olevia lisämerkkejä, joita käytetään hiragana -ja katakana-merkistöissä. Niiden tarkoitus on muuttaa tavun äännettä, esimerkiksi カ ("ka") → ガ ("ga").
゛ "dakuten" (U+3099)
゜ "handakuten" (U+309A)
Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire)

Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire) on The Kinksin lokakuussa 1969 julkaistu konseptialbumi, jota edeltäjänsä tapaan pidetään Ray Daviesin suurena taidonnäytteenä. Levy sai erityisesti Yhdysvalloissa positiivista palautetta kriitikoilta. Albumia myös vähäteltiin yritykseksi imitoida The Whon saman vuoden toukokuussa julkaistua "Tommy" -rockoopperaa, vaikka "Arthurin" projekti oli jo lähes viimeistelty siinä vaiheessa, kun "Tommy" julkaistiin.
Albumi on ensimmäinen, jolla soittaa basisti John Dalton.
Taustaa.
Levy ja Arthur-henkilö sai inspiraationsa Ray Daviesin siskon aviomiehestä, jonka kanssa Daviesin sisko meni naimisiin ja muutti Australiaan. Tämän ympärille Davies loi fiktiivisen tarinan Arthurin elämänkokemuksista.
Alun perin "Arthurista" Granada TV:n oli tarkoitus kuvata myös elokuva/tv-ohjelma, ja albumin piti olla siihen soundtrack. Kinks aloitti soundtrackin äänityksen toukokuussa 1969, jotta albumi ilmestyisi samanaikaisesti tv-ohjelman kanssa heinäkuussa. Samoihin aikoihin Granada TV alkoi kuitenkin viivytellä. Yhtiö perusteli tätä sisäisillä ristiriidoillaan, mutta vannoi "Arthurin" olevan yhä korkealla suunnitelmissaan. Albumin julkaisu venyi ensin elokuuhun, sitten syyskuuhun ja lopulta tv-yhtiö vetäytyi projektista kokonaan. Yhtyeen laulaja-laulunkirjoittaja-kitaristin ja "Arhurin" käsikirjoittajan Ray Daviesin mukaan teoksen budjetti oli ylittynyt ja yhtiö pyrki säästämään kustannuksissa. Hänen mukaansa myöskään Granada TV:n johto ei ollut samalla aaltopituudella elokuvan tuottajan kanssa.
Julkaisu.
Lopulta albumi julkaistiin sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa lokakuussa 1969.
"Arthur" oli Yhdysvaltain Billboard-albumilistalla parhaimmillaan sijalla 105, mikä oli siellä kuitenkin yhtyeen paras listasijoitus studioalbumin saralla sitten vuoden 1965 ja "Kinks Kinkdom" -albumin.
Singlenä julkaistu avausraita ”Victoria” nousi Isossa-Britanniassa listan sijalle 33 ja Yhdysvalloissa sijalle 70. ”Victoria” on samalla "Arthurin" tunnetuin kappale. Muut albumin singlejulkaisut olivat ”Drivin'” ja ”Shangri-La”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Unimog

Unimog () on saksalainen vuodesta 1947 valmistettu nelivetoisten kevytkuorma-autojen, maastohenkilöautojen ja kuorma-autojen mallisarja. 1950-luvulta lähtien Unimog-merkin ajoneuvoja tekee Daimler Truck -yhtiö Mercedes-Benz -merkillä.
Käyttökohteita.
Autotraktoreiksi luokiteltavia Unimogeja on valmistettu sekä siviili- että sotilaskäyttöön. Unimogia on käytetty mm. putki- ja linjarakennusprojekteissa, kunnossapitotehtävissä, sammutus- ja pelastusajoneuvona sekä urakointi- ja viranomaistehtävissä.
Siviilikäytössä sitä on käytetty myös maataloustraktorin korvikkeena peltotöissä, ja siihen saattoi liittää vasemmalle puolelle jopa niittokoneen.
Käyttö Suomessa.
Autoa testattiin myös Suomessa maatalouskäyttöön 1950-luvun alussa, mutta sen korkea hinta esti Unimogin yleistymisen maatalouskäytössä Suomessa. 2010-luvulla Mercedes-Benz Unimogin työlaitealusta-mallia on voinut vuodesta 2018 lähtien rekisteröidä T1b-luokan traktoriksi. Saksassa saman on voinut tehdä jo vuosia.
Unimogeja käyttivät energia- ja maanrakennusyhtiöt. Vuoteen 1967 mennessä oli Suomessa sähkölaitosten käytössä yhteensä 68 Unimogia. 
Suomen puolustusvoimien käytössä Unimogeja oli 1950-luvulta lähtien. Mallia Unimog D hankittiin vuosina 1955-1957 yhteensä 99 kappaletta ja mallia Unimog G samaan aikaan 69 kappaletta.
Vechta

Vechta [] on Vechtan piirikunnan pääkaupunki, Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa. Asukkaita kaupungissa oli vuoden 2007 lopussa 31 102 ja pinta-ala on 87,79 neliökilometriä. 
Vechtaan kuuluvat seuraavat kaupunginosat () ja taajamat (): Bergstrup, Deindrup, Calveslage, Füchtel, Holtrup, Holzhausen, Langförden, Oythe, Spreda, Stoppelmarkt ja Telbrake.
Kaupungissa toimii pieni yliopisto, jossa lukukaudella 2008–09 on noin 3 300 opiskelijaa.
Kaupungissa on joka vuosi Stoppelmarkt -niminen, yksi Pohjois-Saksan suurimmista tivoleista. Ensimmäiset maininnat Stoppelmarktista ovat jo vuodelta 1298.
Vechtan yhteistyökaupunkeja ovat Jászberény Unkarissa, Pays Léonard ja Le Cellier Ranskassa sekä Seguin Yhdysvalloissa.
Cultural y Deportiva Leonesa

Cultural y Deportiva Leonesa on jalkapalloseura Leónin kaupungista, Espanjasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera División RFEF:ssä. Se pelaa kotiottelunsa Estadio Antonio Amilivialla, joka on rakennettu vuonna 2001.
Historia.
Cultural Leonesan on perustanut 5. elokuuta 1923 Miguel Gutiérrez.
Segunda División B-sarjataso otettiin käyttöön kaudeksi 1928–1929, ja Cultural Leonesa oli sarjan ensimmäinen voittaja. Joukkue on pelannut vuosien mittaan jokaisella sarjatasolla Primera Divisiónista Tercera Divisióniin. Espanjan pääsarjassa joukkue on pelannut toistaiseksi yhden kauden, kaudella 1955–1956.
Historiansa aikana Cultural Leonesa on pelannut kaikkiaan yhden kauden Primera Divisiónissa, 14 kautta Segunda Divisiónissa, 30 kautta Segunda División B:ssä ja 28 kautta Tercera Divisiónissa.
Valtion Tykkitehdas

Valtion Tykkitehdas (VTT) perustettiin vuonna 1936 eduskunnan päätöksellä valmistamaan Suomen puolustusvoimille tykkejä ja peruskorjaamaan vanhaa tykkikalustoa. Nykyään tehdas on Valmetin Rautpohjan tehdas. Tehtaan päätuotteeksi muodostuivat paperikoneet, mutta se palasi asetuotantoon vielä 1950-70-luvuilla valmistaen puolustusvoimille raskaita 95 S 58-61 -sinkoja, joista viimeiset toimitettiin vuonna 1972.
Historia.
Valtion Tykkitehtaan sijoituspaikaksi valittiin Jyväskylän Vasikkavuori, mutta se toimi ennen tehdasrakennuksen valmistumista Helsingin Katajanokalla Asevarikko 1:n yhteydessä.
Tehtaan kalusto ja työväki siirrettiin uusiin tiloihin junakuljetuksena 31. toukokuuta – 1. kesäkuuta 1938. Ensimmäinen tehtaan valmistama tykki oli Boforsin lisenssillä valmistettu panssaritorjuntakanuuna 37K/36, jota valmistettiin yhteensä 75 kpl. Talvi- ja jatkosodan aikana tehdas lisäksi kunnosti sotasaalistykkejä ja valmisti tykin laukauksia vuoreen louhituissa luolissa.
Tykkien valmistus loppui 5. syyskuuta 1944 ja tehdas liitettiin 1. toukokuuta 1946 osaksi Valtion Metallitehtaita (VMT). Kesällä 1946 sen nimeksi tuli Valtion Metallitehtaat, Rautpohjan Tehdas ja vuonna 1951 Valmet Rautpohjan Tehdas.
Tehtaalla valmistettiin sotakorvauksina erilaisia raskaan metalliteollisuuden tuotteita, kuten lokomobiileja ja tukkinostureita. Tuotantoa varten tehtaalle rakennettiin oma valimo.
Black Brant

Black Brant on yksi käytetyimmistä luotainrakettityypeistä. Kanadalais-suunnitteista rakettia valmistaa Bristol Aerospace Winnipegissä Manitobassa. Ensimmäiset raketit laukaistiin 1961 ja sittemmin sen eri versioita on laukaistu kaikkiaan yli 800 kertaa (2008). Black Branttia on käyttänyt erityisesti Kanadan avaruusjärjestö ja NASA.
Historia.
Black Brant on kanadalaisen sotilaallisen tutkimuskeskus CARDEn työn tulos. 1950-luvulla keskus tutki ABM-ohjuksia ja hyvin pitkän kantaman tietoliikennettä osana ylemmän ilmakehän olemusta.
1957 CARDE urakoitti Bristolin valmistamaan yksinkertaisen rakettirungon, jota kutsuttiin Propulsion Test Vehicleksi, kiinteän ajoaineen rakettien tutkimiseksi. Albert Fian tekemä konstruktio oli varsin raskas, sillä se oli suunniteltu sopimaan useille eri ajoajoille, ajoaineen latausvaiheille ja laukaisukulmille, joita tarvittiin ABM-kehityksessä. Ensimmäinen koelento laukaistiin syyskuussa 1959 Fort Churchill-rakettikeskuksesta, mistä erilaisia raketteja laukaistiin aina keskuksen sulkemiseen vuonna 1984 saakka.
CARDE keskittyi sittemmin pitkän matkan kommunikaatioon. He havaitsivat että Propulsion Test Vehicle oli käypä luontainraketiksi. Bristol muokkasi raketin konstruktiota kevyemmäksi ja sopivammaksi luotainraketiksi. Tämän tuloksena syntyi Black Brant. CARDE laukaisi seuraavina vuosina lukuisia Black Brant -raketteja; alkuperäisiä "Black Brant I:ä", suurempaa "Black Brant II:a" (ensilento lokakuussa 1960) ja pienempää mutta korkeammalle lentävää "Black Brant III:a".
Heinäkuussa 1963 laukaistiin ensimmäisen kerran huomattavasti suurempi "Black Brant V". "Black Brant IV", joka oli "Black Brant III" "Black Brant V"-boosterilla, laukaistiin ensimmäisen kerran 1964, mutta sen kaksi ensimmäistä lentoa epäonnistui. Näitä kahta lukuun ottamatta Black Brantin laukaisu ei ole epäonnistunut. (2008)
Kehityksen tuloksena Black Brantin uusimmat versiot XI ja XII ovat yltäneet jopa 1500 km:n korkeuteen ionosfääriin, paljon korkeammalla kuin esimerkiksi ISS. Ne muodostuvat "Black Brant V":stä ylävaiheena ja RIM-8 Talos- tai RIM-2 Terrier -boosteri alavaiheena.
CARDEn Black Brant -kehitystyössä kehittämä ajoaine oli aikansa tehokkainta kiinteää ajoainetta ja Bristol käytti sitä 70 mm CRV7-raketissa, joka pystyi ensimmäisenä läpäisemään Varsovan liiton standardin lentokonehangaarin. CRV7:sta tuli sittemmin useiden länsivaltojen de-facto standardi raketti.
Savukärpässieni

Savukärpässieni ("Amanita excelsa", syn. "Amanita spissa", aikaisemmin "harmaajalkainen kärpässieni" tai "harmaajalkakärpässieni") on kärpässieniin kuuluva sienilaji. Sen lakki on 10–15 senttimetriä leveä ja savunharmaa. Lakin päällä olevat suojusjätteet ovat harmaanvalkoiset. Heltat ovat valkoiset ja melko tiheät. Jalka on 6–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen tai harmahtava. Renkaan yläpinta on valkoinen ja alapinta harmaa. Malto on valkoista. Savukärpässieni esiintyy melko harvinaisena Etelä-Suomessa.. Savukärpässieni kasvaa puistoissa, hautausmailla ja lehdoissa tammen, lehmuksen ja koivun seurassa. Se ei ole ruokasieni. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Rusokärpässieni ja myrkyllinen pantterikärpässieni muistuttavat savukärpäsientä.
Karserandit

Karserandi on ontto pallomainen molekyyli, joka voi vangita sisäänsä toisen molekyylin tai metalli-ionin , niin ettei se pääse pois edes korkeissakaan lämpötiloissa. Ensimmäisen kerran karserandeja syntetisoi Donald J. Cram, joka antoi yhdisteille nimen latinan kielen vankilaa tarkoittavasta sanasta "carcer". Karserandimolekyyleissä on rakenteessa aukkoja, joista vierasmolekyylit pääsevät sisään. Sisällä ne muodostavat karserandin kanssa sidoksia, joiden takia ulospääsy estyy.
Hemikarserandit puolestaan päästävät vierasmolekyylin sisäänsä, kun niitä lämmitetään korkeaan lämpötilaan. Vierasmolekyyli ei pääse ulos lämpötilan jälleen laskettua.
Sitoutuneiden vieraiden reaktiivisuus.
Cram ryhmineen huomasi, että karserandimolekyylien sisällä vierasmolekyylien reaktiivisuus oli erilainen kuin isäntämolekyylin ulkopuolella. Syklobutadieeni on äärimmäisen reaktiivinen molekyyli ja hajoaa helposti. Cram syntetisoi karserandin ja päästi sen sisälle syklobutadieenisynteesin lähtöaineen α-pyronin, joka muuntuu syklobutadieeniksi ja hiilidioksidiksi valon vaikutuksesta. Sisällä ollut syklobutadieeni oli täysin stabiili huoneenlämmössäkin .
Synteesi.
Ensimmäiset karserandit muodostettiin kahden kaliksareenin reaktiolla. Karserandeja voidaan syntetisoida myös muista molekyyleistä. Erään dimeerisen karserandin synteesissä käytetään N-metyylipyrrolidonin, dimetyyliasetamidin 
ja tetrabromidin reaktiota . Synteesitekniikan kehittyessä karserandeja voidaan nykyään valmistaa niin sanotulla one-pot-synteesillä.
Akateeminen Laulu

Akateeminen Laulu (lyh. AL) on 1953 perustettu suomalainen sekakuoro. Se on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan sekakuoro.
AL esittää länsimaisen taidemusiikin ohjelmistoa, joka ulottuu 1400-luvulta 2000-luvulle. Kuorossa on jäseninä ylioppilaiden lisäksi maistereita ja tohtoreita eri korkeakouluista. AL konsertoi enimmäkseen kotikaupungissaan Helsingissä, mutta se on myös vieraillut eri puolella Suomea ja Eurooppaa, levyttänyt sekä osallistunut oopperaproduktioihin ja yliopiston promootioihin ja muihin akateemisiin tilaisuuksiin. AL laulaa myös säännöllisesti Helsingin tuomiokirkon messuissa. Akateemisen Laulun taiteellisena johtajana toimii Dominik Vogt.
Syyskuussa 2010 Akateeminen Laulu palkittiin kansainvälisessä akateemisten kuorojen IFAS-kilpailussa Tšekin Pardubicessa. AL palkittiin kansanmusiikkisarjassa toisella sijalla, sekakuorosarjassa neljännellä sijalla ja erikoispalkinnolla parhaasta taiteellisesta kokonaisuudesta. Lisäksi AL valittiin koko festivaalin viiden parhaan kuoron joukkoon kilpailun Grand Prix -osuuteen. 
Kantaesityksiä.
AL on osallistunut suomalaisen musiikkielämän kehittämiseen tilaamalla uusia teoksia, kuten Joonas Kokkosen Requiemin (1981), Einar Englundin sinfonian nro 6 "Aforismeja" (1986), Atso Almilan salapoliisikantaatin "Ja hänen nimensä oli Kuulemiin" (1994), Seppo Pohjolan "Ukrin" (2003) ja Arttu Takalon "Kaikki ne päivät ja yöt" (2003). Kuoron tuorein tilaus on Riikka Talvitien "Pinnan alla" (2013), jossa käytetään mm. Itämeri-portaalin tekstejä. Muista kantaesityksistä mainittakoon Einojuhani Rautavaaran "Meren tytär" ja "Parantaja-kantaatti" sekä Mikko Heiniön "Mannerkantaatti".
CMAS

CMAS (, ) on kansainvälinen 1959 perustettu urheilusukelluskoulutusjärjestelmä ja edunvalvontaorganisaatio. CMAS määrittelee sukellusturvallisuuden, sukellusopetuksen ja koulutuksen standardeja.
Perustaminen ja historia.
Sukeltamisen sääntöjä ja yhteistyötä käsittelevä kansainvälinen kokous pidettiin 28. syyskuuta 1958 Brysselissä. Kokouksessa oli edustajat Saksasta, Belgiasta, Brasiliasta, Ranskasta, Kreikasta, Italiasta, Monacosta, Portugalista, Sveitsistä, Yhdysvalloista ja Jugoslaviasta. 9.–11. tammikuuta 1959 Monacossa pidetyssä toisessa kokouksessa perustettiin CMAS. Toiminta eri maissa tapahtuu maiden liikunta- ja urheiluliitojen alaisuudessa.
Muita koulutusjärjetelmiä.
Muita yleisiä koulutusjärjestelmiä ovat amerikkalainen PADI, jota sukelluskeskukset ja sukellusvälineliikkeet myyvät, ja tekniikkasukellukseenkin orientoitunut NAUI.
A. S. Neill

Alexander Sutherland Neill (17. lokakuuta 1883 – 23. syyskuuta 1973) oli skotlantilainen kasvattaja, kirjailija ja Summerhill-koulun perustaja. Koulu on yhä olemassa ja noudattaa edelleen hänen luomiaan periaatteita, joihin kuuluu lapsen päätösvalta omissa asioissaan.
Neill perehtyi jo varhain Sigmund Freudin ja Maria Montessorin ajatuksiin, mutta piti Montessoria "aivan liian tieteellisenä". 
Hän perusti Summerhill-koulun 1921, mutta tuli maailmankuuluksi vasta vuonna 1960 julkaisemallaan kirjalla "A radical approach to child rearing".
Järvisyyhy

Järvisyyhy (eli "uimarinkutka") on varsinkin kesäisin matalissa, mutapohjaisissa järvissä esiintyvien verimatoihin kuuluvien loistoukkien aiheuttama vaiva. Ne loisivat normaalisti vesilintujen tai nisäkkäiden verisuonistossa, ja niiden kotiloissa kehittyneet toisen vaiheen toukat tunkeutuvat ihon läpi ihmisen uidessa saaden aikaan ihottumaa ja kutinaa. Itse toukka ei voi lisääntyä ihmisessä, ja se kuolee muutaman tunnin kuluessa kiinnityttyään ihmiseen. Järvisyyhy on vaaraton mutta kiusallinen vaiva, joka kestää tavallisesti vähän yli viikon. Imumatojen kiinnittymistä ihoon voi ehkäistä käymällä suihkussa heti uinnin jälkeen.
Aiheuttaja.
Järvisyyhyn aiheuttaa mikroskooppisen pienen imumadon toukka, joka loisii normaalisti joko vesilinnuilla tai nisäkkäillä. Tällaisia eläimiä ovat vesilinnuilla loisivat "Trichobilharzia"-, "Ornithobilharzia"- ja "Austrobilharzia"-lajit sekä "Bilharziella polonica" ja "Gigantobilharzia huronensis" sekä nisäkkäillä loisivat "Bivitellobiharzia"- ja "Schistosomatium"-lajit sekä "Heterobilharzia americana". Imumadot eivät kuitenkaan elä eivätkä lisäänny ihmisessä, joten ne kuolevat nopeasti.
Imumatojen munat päätyvät veteen isäntäeläintensä ulosteista. Vedessä niistä kuoriutuu ensimmäisen vaiheen mirasidiatoukkia, jotka joutuvat nopeasti etsimään väli-isännän. Ne eivät selviydy vedessä kuin muutamia tunteja. Toukkien väli-isäntänä ovat kotilot, jotka elävät matalassa vedessä lähellä rantaviivaa. Järvisyyhyä esiintyykin siksi useimmiten rantavesistä. Kotiloissa toukat kehittyvät toisen vaiheen vapaasti uiviksi kerkariatoukiksi, jotka pyrkivät pääsemään lintujen verenkiertoon niiden ihon läpi. Imumato saattaa erehtyä isännästä ja yrittää siirtyä ihmiseen. Se ei pysty etenemään ihmisen ihokerroksessa mutta aiheuttaa kutiavan reaktion.
Oireet.
Ihon pintakerrokseen eli orvasketeen tunkeutunut imumato voi aiheuttaa yliherkkyysreaktion. Reaktio voi tulla välittömästi tai viivästyneesti. Ensimmäisiin oireisiin menee noin tunti uimisesta. Tällöin ihoa alkaa pistellä ja siihen ilmestyy pieniä, punaisia täpliä. Iholle nousee myöhemmin punoittavia ja kutisevia näppylöitä, mahdollisesti rakkuloita ja laajempaa punoitusta. Toiset ihmiset ovat herkempiä matojen aiheuttamalle yliherkkyydellä, ja aiemmat herkistymiset lisäävät oireiden voimakkuutta.
Järvisyyhy aiheuttaa harvoin komplikaatioita, mutta iho voi tulehtua liian voimakkaasta raapimisesta.
Diagnoosi.
Järvisyyhy diagnosoidaan oireiden ja taudinkuvan perusteella. Taudin toteamista helpottaa se, että tapauksia on yleensä samalla seudulla useita. Diagnosointiin ei ole olemassa laboratoriokoetta, mutta ihonäytteestä saatetaan löytää mikroskoopilla imumatoja.
Hoito ja ehkäisy.
Järvisyyhy paranee usein hoidottakin jo viikossa. Joskus paranemiseen menee pari viikkoa. Antihistamiinilla voidaan lievittää kutinaa ja hydrokortisonivoiteella lyhentää iho-oireiden kestoa.
Järvisyyhyn ehkäisyssä ihomatojen kiinnittyminen ihoon pitää estää. Niiden kiinnittymistä voidaan vähentää käymällä suihkussa heti uinnin jälkeen tai kuivaamalla iho hankaamalla pyyhkeellä.
Ithyphallic

Ithyphallic on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Nilen viides studioalbumi, joka julkaistiin heinäkuussa 2007. Albumi on yhtyeelle ensimmäinen, joka julkaistiin saksalaisen levy-yhtiö Nuclear Blastin kautta. Albumista julkaistiin myös 1 000 kappaleen rajoitettu painos, joka oli pakattu pyramidin muotoiseen koteloon. Tässä painoksessa kappaleiden sanoitukset on painettu papyruskäärölle, joka on piilotettuna pyramidin sisällä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.
Marina Petrovna Romanova

Marina Petrovna Romanova (11. maaliskuuta 1892 Nizza, Ranskan kolmas tasavalta – 15. toukokuuta 1981 Six-Fours-les-Plages, Provence-Alpit-Riviera, Ranska) oli venäläinen ruhtinatar. 
Suku.
Hän oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan vanhin lapsi. Montenegron prinsessa Militza (Milica, Militša) Petrović-Njegoš (1866–1951) oli Montenegron kuningas Nikola I Petrović Njegošin ja kuningatar Milena Vukotićin tytär. 
Marina oli Nikolai I:n pojanpojantytär. Hänen arvonimensä oli Aleksanteri III:n vuonna 1885 antaman säädöksen mukaan Keisarilllisen veren ruhtinatar, eikä suuriruhtinatar. Marinalla oli kolme sisarusta, joista nuorin kuoli lapsena. Marina vietti lapsuutensa Strelnassa sijaitsevassa Znamenkan kesäpalatsissa Pietarin lähellä. 
Elämäkerta.
Marina Petrovna oli lahjakas taiteilija. Hänen veljensä Roman muistelee: ”Jo lapsena Marinalla oli selvästi lahjoja piirtämiseen ja myöhemmin hän opiskeli maalaamista erittäin innokkaasti, ensin jaltalaisen opettajan ja sitten pietarilaisen professori Kordovskin johdolla. Jaltalainen piirtäjämestari Orlov opetti myös Nadeždaa ja minua. Hän oli loistava opettaja ja miellyttävä ihminen, ja me kaikki kolme olimme kiitollisia hänelle siitä, että hän herätti meissä kaikissa rakkauden piirtämiseen ja maalaamiseen. Kehittyessään edelleen Marina hämmästytti opettajansa paitsi teknisellä taituruudellaan myös innostavilla sommitelmillaan. Isäni, joka itse oli kovin kiinnostunut maalaamisesta, oli hyvin ilahtunut Marinan lahjakkuudesta.”
Suuriruhtinatar Maria Pavlovna kaavaili hänestä Pariisin kreivi Philippe d’Orléansin ja herttuatar Maria Isabel d’Orléans-Montpensierin nuorimman pojan, Montpensier'n herttua Ferdinand d'Orléansin (1884–1924) morsianta.
Ensimmäisen maailmansodan aikaan Marinan veli Roman palveli Kaukasian-joukoissa Trabzonin lähellä. Marina teki sairaanhoitotyötä samassa yksikössä. Heidän sisarensa Nadežda oli vielä liian nuori kouluttautuakseen sairaanhoitajaksi.
Maanpako.
Helmikuussa 1918 kaikki vangitut keisariperheen jäsenet koottiin Marinan isän, suuriruhtinas Pjotrin Dulberin palatsiin Jaltalle. Heitä vartioineet Sevastopolin neuvoston miehet eivät saaneet ampua heitä ilman nimenomaista käskyä. Saksalaisten joukkojen lähestyessä Krimiä Jaltan neuvoston miehet päättivät kuitenkin ryhtyä toimeen. Kaikesta huolimatta kaikki Romanovit pelastuivat, sillä saksalaiset ehtivät paikalle ennen bolševikkeja. Hänen onnistui muiden sisarustensa tavoin paeta Venäjältä. 
Huhtikuussa 1919 hän pakeni vanhempiensa ja sisarensa perheen kanssa, leskikeisarinna Maria Fjodorovnan, isän veli Nikolai Nikolajevitšin ja tämän puoliso Anastasian sekä 50 muun Romanovin ja näiden seuralaisten kanssa Venäjältä huhtikuussa 1919 brittiläisellä sotalaiva "HMS Marlborough’lla" Mustanmeren poikki Maltalle ja sieltä Etelä-Ranskaan.
Hän avioitui ruhtinas Aleksandr Nikolajevitš Golitsynin (1885–1973) kanssa vuonna 1927. Avioliitto oli lapseton. 
Ruhtinatar Marina Petrovna Romanova kuoli 89-vuotiaana 15. toukokuuta 1981 Six-Fours-les-Plages'ssa Rivieralla, Ranskassa.
Ibogaiini

Ibogaiini on tryptamiini, jota on käytetty sekä päihteenä että päihteistä vieroitukseen. 
Ibogaiinia saadaan keskiafrikkalaisesta ibogapensaasta ("Tabernanthe iboga"). Paikalliset heimot ovat käyttäneet sitä lääketieteellisissä ja rituaalisissa tarkoituksissa. Eräissä länsimaissa sitä on käytetty opiaattiriippuvaisten hoidossa vieroitusoireiden lieventämiseen.
Ibogaiini on MAO-inhibiittori, joten sen käyttäminen monien lääkeaineiden ja joidenkin ruoka-aineiden kanssa on vaarallista.
Annostus ja vaikutusten kesto.
Erowid-sivuston mukaan ainetta käytetään suun kautta ja sopivat annokset vaihtelevat suuresti. 200–1 000 mg voivat olla sopivia annoksia viihdekäyttöön. Sivuston mukaan 15–22 mg/kg annokset (annos lasketaan henkilön painosta) sopivat opiaattien vieroitusterapiaan. Vaikutukset saavuttavat huippunsa 45 minuutin tai 3 tunnin välillä annoksen ottamisesta. Vaikutukset kestävät yli 24 tuntia ja jälkivaikutuksia voi tuntea tämän jälkeen vielä 1–2 päivän ajan.
Laki.
Ibogaiini on luokiteltu Suomessa kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi.
Yrjö Hakkila

Yrjö Oskari Hakkila (17. joulukuuta 1887 Vesilahti – 2. huhtikuuta 1918 Rautu) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johannes Oskari Hakkila ja Edla Kustaava Rapola.
Opinnot.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1906 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1912.
Nuoruusvuodet.
Hän pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen ja toimi virkaa tekevänä nimismiehenä Jyväskylän ja Vesilahden piireissä, kunnes hänet nimitettiin Tyrvään piirin nimismieheksi vuonna 1912. Hän toimi Naantalin virkaa tekevänä pormestarina vuonna 1913 ja Tampereen poliisilaitoksen rikosasiain komissaarina vuonna 1914 ennen sotilasuralle hakeutumistaan.
Jääkäriaika.
Hän liittyi yhtenä näiden miesten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 26. kesäkuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin pataljoonan esikuntaan 3. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonaan, joka myöhemmin kuului 4. Jääkärirykmenttiin, josta hänet sijoitettiin myöhemmin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan joukkueenjohtajaksi, josta siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan ja takaisin 1. komppaniaan 30. maaliskuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Raudussa, missä kaatui 2. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu sukuhautaan Vesilahden hautausmaahan.
Campobasson maakunta

 
Campobasson maakunta () on maakunta Molisen alueella Italiassa.
Campobasson maakunnan pinta-ala on 2 925 km2 ja väliluku on noin 225 000. Maakuntaan kuuluu 84 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Campobasso.
Campobasson maakunta sijaitsee Adrianmeren rannalla.
Isernian maakunta

 
Isernian maakunta () on maakunta Molisen alueella Italiassa.
Isernian maakunnan pinta-ala on 1 535 km2, ja sen väkiluku on noin 86 000 (2015). Maakuntaan kuuluu 52 kuntaa ja sen pääkaupunki on Isernia.
Historia.
Vanhimmat merkit ihmisasutuksesta Euroopan alueella ovat Isernian maakunnassa. Jäljellä on jäänteitä monista kulttuureista: esihistoriallisia asuinpaikkoja, samniittien linnoituksia, roomalaisajan kaupunkeja, keskiaikaisia linnoja ja barokkikirkkoja.
Kakaki

Kakaki on 2–4 metriä pitkä puhallinsoitin, jota hausat käyttävät seremonioissaan. Se on alkeellinen kaksi- tai kolmeosainen trumpetti. Kakaki-nimitystä käytetään Tšadissa, Burkina Fasossa, Nigerissä ja Nigeriassa. Tšadissa ja Sudanissa se tunnetaan myös nimellä waza, Etiopiassa sen nimi on malakat.
Soitin tehdään nykyään yleensä sulatetusta kierrätysmetallista. Afrikkalaisissa taruissa ja saduissa esiintyy myös kultaisia ja hopeisia kakaki-torvia.
Hausat soittavat kakakia ainoastaan suurissa juhlatilaisuuksissa kunnianosoituksena kuninkaille, sulttaaneille tai emiireille. Sitä saavat soittaa vain miehet.
Atomic Betty

Atomic Betty on kanadalais-ranskalainen animaatiosarja, jossa älykäs ja kiltti koulutyttö Betty elää kaksoiselämää galaksin puolustajana. Sarjan loivat Trevor Bentley, Mauro Casalese ja Rob Davies. Tuotantoyhtiöinä toimivat kanadalaiset Atomic Cartoons ja Breakthrough Films &amp; Television, sekä ranskalainen Tele Images Kids. Sarja kesti alun perin 52 jakson verran vuoteen 2006 asti, jonka aikana siitä tuotettiin yksi erikoisjakso vuonna 2005.
Juoni.
Sarja keskittyy Moose Jaw Heightsissa asuvaan Bettyyn, joka pitää koulusta, science fiction -elokuvista ja laulamisesta yhtyeessään. Suurin osa hänen ystävistään ja suvustaan ei tiedä Bettyn olevan myös galaktinen vartija Atomic Betty, joka ylläpitää rauhaa ja lakia. Hänen apunaan ovat lentäjä Sparky ja robotti X-5, kun he yhdessä päätoimisesti taistelevat Maximus I.Q.'ta vastaan muiden superrikollisten ohella.
Orlovravuri

Orlovravuri on venäläinen lämminverinen hevosrotu, jota käytetään lähinnä ravurina. Rotua käytetään myös ajohevosena, ratsuna ja muiden rotujen jalostuksessa.
Ominaisuudet.
Orlovravurin säkäkorkeus on 160–170 cm. Väriltään orlov on tavallisesti kimo mutta joskus myös musta tai ruunikko. 
Orlovravurin pää on pieni ja arabimainen, joskus hieman karkeatekoinen, samoin korvat ovat pienet. Kaula on pitkä, joutsenkaula on tyypillinen. Lavat saattavat olla pitkät. Rintakehä on leveä, selkä pitkä ja suora, vahva lanne ja risti ja vahva takaosa, lihaksikkaat, pyöreät lautaset. Jalat ovat pitkät ja sirot mutta vahvat, ja etusäären ympärys on yli 20 cm.
Historia.
Orlovravuri on nimetty rodun 1770-luvulla kehittäneen kreivi Orlovin mukaan. Rotu sai alkunsa arabianhevosen (erityisesti rodun kantaisänä pidetyn Smetanka-oriin) ja erirotuisten eurooppalaisten tammojen risteytyksistä. 1800-luvulla orlovravuri oli maailman nopein ravihevonen. Amerikanravurin kehityttyä nopeammaksi orlovravurista jalostettiin 1900-luvulla amerikanravuria käyttämällä uusi orlovia nopeampi lämminveriravurirotu, venäjänravuri.
Ainhoa (Pyrénées-Atlantiques)

Ainhoa [enɔa] on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Pyrénées-Atlantiquesin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 664. 
Ainhoa kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön "Les Plus Beaux Villages de France". Se on muurien ymäröimä kylä () baskialueella, Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitin varrella. Ainhoa sijaitsee Labourdin ja Navarren maakuntien rajalla.
Kuningas Leopoldin haamu

Kuningas Leopoldin haamu on Adam Hochschildin bestseller historiakirja. Kirja käsittelee Kuningas Leopold II:n suorittamaa Kongon vapaavaltion riistoa ja hyväksikäyttöä vuodesta 1885 vuoteen 1908.
Kirjan tavoitteena on lisätä yleistä tietoisuutta valkoisten hallitsijoiden hirmuteoista Afrikassa. Hochschild tarjosi kirjaansa Yhdysvalloissa kymmenelle kustantajalle, joista yhdeksän kieltäytyi. Kustantajien asenteesta huolimatta kirjasta tuli menestysteos, joka voitti myös arvostetun Mark Lynton History Prize -kirjallisuuspalkinnon. Vuoteen 2005 mennessä kirjaa oli myyty yli 400 000 kappaletta ja se oli käännetty kymmenille kielille.
Kirjan pohjalta on tehty myös samanniminen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Pippa Scott.
Sopoćani

Sopoćani on keskiaikainen luostari Serbiassa. Se on Unescon maailmanperintökohde.
Luostari rakennettiin 1200-luvun puolivälissä Rasin alueelle, silloisen Serbian valtion sydänmaille. Kirkko pyhitettiin Pyhälle Kolminaisuudelle ja valmistui noin vuonna 1265. Kirkon freskot ovat loistavia esimerkkejä Serbian keskiaikaisesta kirkkotaiteesta.
1500- ja 1600-luvulla osmanit hyökkäilivät alueelle jatkuvasti, ja munkit joutuivat lopulta pakenemaan luostarista Kosovon puolelle. Luostari oli tyhjillään lähes kahdensadan vuoden ajan, sen katto romahti ja freskojen säilymistä pidetään ihmeenä. Luostari kunnostettiin 1900-luvulla, ja nykyisin siellä elää jälleen munkkeja.
Arudy

Arudy on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 234 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arudyn pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Giorgi Asanidze

Giorgi Asanidze (, s. 30. elokuuta 1975 Satškhere) on georgialainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Ateenan olympialaisissa 2004 alle 85-kiloisten sarjassa. Neljä vuotta aiemmin Sydneyssä hän voitti pronssia samasta painoluokasta. Lisäksi hän on voittanut lukuisia MM- ja EM-mitaleja.
Vuonna 2004 Asanidze valittiin Georgian parlamenttiin.
Ardon

Ardon () eli Ærydon () on kaupunki Ardonin piirissä Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan keskiosassa Venäjällä Kaukasiassa. Ardon sijaitsee Ardonjoen länsipuolella, 39 kilometriä tasavallan pääkaupungista Vladikavkazista länteen. Kaupunki on Ardonin piirin hallinnollinen keskus.
Ardon on tärkeä maa- ja rautatieliikenteen keskus. Kaupungissa on elintarvike- ja maataloustuotteiden jalostukseen liittyvää teollisuutta. Ensimmäiset teollisuuslaitokset perustettiin 1964. Vuonna 2002 kaupungin väestöstä oli osseetteja 76,13 prosenttia ja venäläisiä 20,04 prosenttia. 
Asukasluvun kehitys:
Ærydon perustettiin vuonna 1824 ja kaupunginoikeudet se sai vuonna 1964.
Kari Mattila

Kari Juhani Mattila (s. 15. tammikuuta 1959 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Teatterityön ohella Mattila on näytellyt useissa televisiosarjoissa, mukaan luettuna rooli suositussa päivittäissarjassa "Salatut elämät".
Elämä ja ura.
Kari Mattila syntyi metsätalousinsinööri Aarne Mattilan ja terveydenhoitaja Kaija Mattilan (omaa sukua Vahtola) perheeseen. Hän avioitui valmistuspäällikkö Kaisa Mattilan (omaa sukua Virtanen) kanssa vuonna 1984. Pariskunnalla on lapset Veera (1985) ja Vilma (1986).
Ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen Kari Mattila opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuodesta 1979 vuoteen 1983. Hän aloitti näyttämöuransa Lahden kaupunginteatterissa, jossa hän työskenteli 1984–1989. Vuonna 1991 Mattila kiinnitettiin Helsingin kaupunginteatteriin, missä hän näyttelee edelleen.
Mattilan näyttämötaiteellisiin tulkintoihin lukeutuvat muun muassa Niskavuoren Antti, August Koskela ("Täällä Pohjantähden alla") sekä Erkki Hakala ("Pohjanmaa"). Näytelmässä "Sota ja rauha" hänellä oli Nikolain osa. Edelleen Mattila on näytellyt muun muassa näytelmissä "Hitchcock ja Blondi", "Ne kahdeksan valittua" sekä iskelmämusiikkinäytelmässä "Iloisiin kuulemiin ja näkemiin".
Kari Mattilalla on ollut osia myös erinäisissä televisiotuotannoissa. MTV3-kanavan saippua- ja draamasarjassa "Salatut elämät" hänellä oli komisario Tapani Pajun rooli vuosina 1999–2003.
Mattila on toiminut myös teatteriohjaajana (esimerkiksi Agapetuksen komedia "Hiljan päivät" ja Derek Benfieldin farssi "Huomenta rakkaani"). Hän on niin ikään opettanut näyttämötyöskentelyä, improvisaatiota sekä akrobatiaa. Mattilan harrastuksiin lukeutuvat laulu, piano ja perhokalastus.
Timo-Pekka Luoma

Timo-Pekka Juhani Luoma (s. 1. helmikuuta 1975 Vehkalahti) on suomalainen näyttelijä. Hän sai näyttelijän koulutuksensa Venäjän Teatteritaiteiden Akatemiassa. Lukuisien teatteriesiintymisten lisäksi on näytellyt muun muassa sarjoissa "Sydänjää" ja "Salatut elämät", Yle TV1:n viihdeohjelmassa "Sinäkö Presidentiksi?", lyhytelokuvissa "Pitihän se arvata" (2005) ja "Luna" sekä radiokuunnelmassa "Paratiisin portinvartija". Teatterirooleista mainittakoon Peacock-teatterin Eppu Normaalista kertova "Linnunradan laidalla" -musikaali, Sinisen teatterin "Nukkekoti"-näytelmän pääosa ja Truffaldinon rooli Teatteri Helsingin "Kahden herran palvelija" -näytelmässä. Lisäksi hän on esiintynyt Saarioisen mainoksessa sekä "Rööperi"-elokuvassa.
"Salatuista elämistä" Luoma muistetaan Antti Polvijärven roolista, jota hän esitti vuosina 2010–2012. Vuosina 2005, 2007 ja 2008 Luoma esitti samassa sarjassa parissa satunnaisissa jaksoissa Raittinen-nimistä poliisia. Näitä kahta roolihahmoa ei pidä sekoittaa toisiinsa, vaikka usein saatetaan luulla, että Raittinen ja Antti Polvijärvi olisivat sama henkilö. Tätä ei olla sarjassa vahvistettu.
Béost

Béost on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 197 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Béostin pinta-ala on 44 neliökilometriä.
Alessandrian maakunta

 
Alessandrian maakunta on yksi Italian maakunnista Piemonten alueella. Sen pääkaupunki on Alessandria. Maakuntaan kuuluu 190 kuntaa. 
Alessandrian maakunnan pinta-ala on 3 559 km². Vuonna 2015 väkiluku oli noin 432 000.
Puolet maakunnasta on Apenniinien pohjoisrinteellä, puolet Pojoen tasangolla. Maakunnan länsiosassa on Monferraton viinintuotantoalue.
Luettelo jääkäreistä U

Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
U.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M 
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
August Edvard Udd.
() oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat suutari Kustaa Udd ja Paulina Hammaren. Udd kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 24. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Udd saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Tän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 1. huhtikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Reposaaren suojeluskuntaan. Reposaaressa hän palveli 1. huhtikuuta – 1. toukokuuta 1919 välisen ajan. Myöhemmin hän työskenteli merimiehenä vuoteen 1922 saakka, jolloin hän muutti Australiaan ja työskenteli työmiehenä muun muassa Queenslandissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli työpalveluksessa vuosina 1942 – 1945, jonka jälkeen hän työskenteli puutarhatöissä Brisbanessa, jonne hänet myös haudattiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 2. toukokuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki.
Herman Uimonen
Luettelo jääkäreistä Y

Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Y.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M 
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Otto Johannes Ylén myöh. Tarhiala.
(26. joulukuuta 1888 Pälkäne - 8. marraskuuta 1950) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Kaarlo Johannes Ylen ja Vilhelmina Hellstön. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Impi Ellida Syrönin kanssa. Ylen kävi kansakoulun ja yhden luokan yhteiskoulua sekä kansanopiston ja tietopuolisen maanviljelyskoulun. Hän suoritti myös laivuritutkinnon. Hän yöskenteli työnjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 28. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta pataljoonan haupitsipatteriin, josta hänet komennettiin edelleen 27. huhtikuuta 1916 Saksan meriesikunnan käyttöön. Hän suoritti Saksassa ollessaan Berliinissä räjäytyskurssin. Saksan meriesikunta komensi hänet keväällä vuonna 1916 Suomeen erikoistehtäviin, mutta hänen saamansa tehtävä peruuntui matkusti Ruotsiin syksyllä samana vuonna ja erosi pataljoonasta ilmeisesti kornentosuhteita koskevien väärinkäsitysten vuoksi ja matkusti Pohjois-Amerikan Yhdysvaltoihin. Ylen palasi takaisin Suomeen 30. heinäkuuta 1920 ja toimi myöhemmin tiilitehtaan omistajana Alatorniolla ja puusepänliikkeen omistajana Helsingissä. Vuonna 1935 hän lähti merille.
Kustaa Paavali Ylimäki
Armas Johannes Ylinen
Antti Ylivainio.
() oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat mäkitupalainen Antti Kustaa Ylivainio ja Anna Kaisa Tollikko. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Iida Emilia Förstin kanssa. Ylivainio työskenteli työmiehenä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet 22. lokakuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja lähetettiin 24. marraskuuta 1916 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan.
Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä Jepualla. Ylivainio osallistui talvisotaan vartiotehtävissä Jepualla. Välirauhan aikana hän toimi vartiomiehenä Asevarikko 5:ssä (myöh. Keskusvarikko 8) Kokkolassa, missä tehtävässä hän jatkoi myös koko jatkosodan ajan. Sotien jälkeen hän työskenteli ajomiehenä Keskusvarikko 8:ssa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän siirtyi varastomieheksi Ilmajoen Lääkintävarikolle ja palveli varikolla vuoteen 1961 saakka. Hänet haudattiin Alahärmään. Kunniamerkit: Jääkärimerkki, Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Emil Ylivainio
Yrjö Johannes Ylänkö aik. Palmén
Luettelo jääkäreistä Z

Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Z.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M 
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Henrik Fabian Zilliacus.
() oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Henrik Johan Wilhelm Zilliacus ja Gertrud Charlotta Lönnblad. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Birgit Ebba Helena Fogelholmin kanssa. Zilliacus kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1915. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. tammikuuta 1916, mutta hänet vapautettiin palveluksesta jo 28. helmikuuta 1916 hänellä todetun sairauden johdosta. Saksasta hän matkusti Ruotsiin, missä hän työskenteli huhtikuusta 1916 aina tammikuulle 1918 Tukholmassa Venäjän sorronalaisten kansojen liiton toimistossa sekä Suomalaisessa sanomalehtitoimistossa. Myöhemmin hänen Suomeen paluunsa jälkeen hän työskenteli kustannusliike Söderström &amp; co:n palveluksessa Helsingissä vuosina 1919–1933 ja sen jälkeen Suomen teatteritoimiston johtajana. Kunniamerkit: Vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki.
Pehr Vilhelm Zilliacus
Arthur August Zweyberg.
(23. maaliskuuta 1890 Inkoo – 19. elokuuta 1969) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Karl August Zweygberg ja Josefa Vilhelmina Söderman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Anna Maria Stigellin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 20. lokakuuta 1915 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hänet laskettiin pataljoonasta siviilitöihin 27. helmikuuta 1916. Suomeen hän palasi vuonna 1919 ja toimi sen jälkeen sähköasentajan aja taidemaalarina sekä myöhemmin Oulunkylän sähkölaitoksella Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luettelo jääkäreistä Ä

Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Ä.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M 
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Väinö Johannes Äärinen.
(25. joulukuuta 1890 Urjala – 30. tammikuuta 1950) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Juho Äärinen ja Henriikka Niiles. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Helga Parantaisen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt Urjalalainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 7. tammikuuta 1916 ja hänet sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet laskettiin sairauden takia siviilitöihin 15. maaliskuuta 1916. Suomeen hän palasi helmikuussa 1919 ja työskennellyt sen jälkeen metsätöissä Pohjois-Suomessa ja vuodesta 1923 Suolahdessa mm. Äänekoski oy:n palveluksessa. Hänet on haudattu Suolahteen.
12. kesäkuuta 1934 löydettiin Lappajärven Saunasaaresta noin 10 vuotta haudattuna ollut miehen luuranko, jonka solisluusta löytyi teräaseen jättämä jälki. Aluksi arveltiin kyseessä olisi ollut vuoden 1923 tienoilla Vimpelissä kadonnut "Pohjolan humuksi" kutsuttu uittomies. Sittemmin kuulusteluissa ilmeni tietoja että surmattu olisi ollut jääkäri Väinö Äärinen, jonka kerrottiin olleen 1923 uittotöissä Vimpelissä. Äärinen ei Jääkäriliiton mukaan ollut ilmoitellut itsestään vuoden 1919 jälkeen. Pian kuitenkin selvisi että Äärinen oli elossa, asui Suolahdessa ja oli työssä Äänekoski Oy:n lastaajana Suolahden rautatieasemalla. Hän ei oman kertomansa mukaan ollut Vimpelissä murhan tapahtuma-aikana 1923. Lappajärvellä murhatun henkilöllisyys jäi siten avoimeksi.
Strawberry Arena

Strawberry Arena (ent. Friends Arena (2012–2024) ja Swedbank Arena (2012)) on jalkapallostadion Solnassa, Ruotsissa. Se avattiin 27. lokakuuta 2012.
Areena korvasi vanhan Råsundastadionin, ja sen kapasiteetti jalkapallossa on noin 50 000. Swedbank toimi areenan nimisponsorina maaliskuuhun 2012 saakka, jolloin se lahjoitti nimioikeudet kiusaamisen vastaista työtä tekevälle Friends-järjestölle ja areenan nimeksi tuli Friends Arena. 12. heinäkuuta 2024 nimioikeudet ostettiin uudelleen ja areenan nimeksi vaihtui Strawberry-hotelliketjun mukaisesti Strawberry Arena.
Areenalla on suljettava katto, mikä mahdollistaa tapahtumien järjestämisen sisätiloissa.
Käyttö.
Strawberry Arena on Allsvenskanissa pelaavan AIK:n kotikenttä sekä Ruotsin maajoukkueen päästadion. Stadion täyttää myös kaikki FIFA:n ja UEFA:n kriteerit, joten siellä on mahdollista järjestää esimerkiksi Mestarien liigan finaali tai EM-lopputurnaus. Vuonna 2013 siellä järjestettiin sekä naisten EM-lopputurnauksen että Ruotsin cupin finaali.
Strawberry Arenalla järjestetään myös konsertteja ja erilaisia muita suurtapahtumia. Stadionilla on järjestetty esimerkiksi Melodifestivalenin finaali vuodesta 2013 alkaen sekä Sweden International Horse Show (SIHS) vuodesta 2014.
Rose Bowl (stadion)

Rose Bowl on urheilustadion Kalifornian Pasadenassa, Yhdysvalloissa.
Rose Bowl toimi päänäyttämönä jalkapallon miesten MM-kilpailuissa vuonna 1994 ja naisten MM-kilpailuissa vuonna 1999. Se on ruotsalaisen Råsundastadionin ohella ainoa sekä miesten että naisten MM-loppuottelun järjestänyt stadion.
Yhdysvalloissa Rose Bowl tunnetaan erityisesti vuosittaisesta Rose Bowl -turnauksesta, joka on yksittäisiä poikkeusvuosia lukuun ottamatta järjestetty perinteisesti Rose Bowlilla.
Suurlähettiläs (täsmennyssivu)

Suurlähettiläs tai Suurlähettiläät tarkoittaa seuraavia asioita: