Suomi kesäolympialaisissa 1960

Suomi saavutti kesäolympialaisissa 1960 yhteensä viisi mitalia, joista yksi oli kultaa, yksi hopeaa ja kolme pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui 17:nneksi. Kisat olivat ensimmäiset, joissa Suomi jäi ilman painimitalia.
Olympiajoukkueen valintakiista SVUL:n erikoisliittojen ja TUL:n välillä.
Rooman kisojen olympiajoukkueen valintaa häiritsi kiista yhteistyöstä SVUL:n lajiliittojen ja TUL:n välillä. Sotien jälkeen oli solmittu SVUL:n, TUL:n ja ruotsinkielisen urheilun keskusliiton CIF:n kesken yhteistyösopimuksia, jotka olivat mahdollistaneet yhteisen osallistumisen olympialaisiin. Tilanne muuttui avoimeksi heinäkuun alussa 1959. Tällöin TUL irtisanoi kaikki urheilun yhteistyösopimukset SVUL:n lajiliittojen kanssa. Tilannetta ratkottiin ensin Squaw Valleyn helmikuussa 1960 käytyjen talviolympilaisten osalta luomalla erityinen TUL:n urheilijoille seura Olympia-60 lajiliittosuhteen järjestämiseksi. SVUL:n lajiliitoilla oli ainoina järjestöinä oikeus edustaa Suomea kansainvälisiin lajiliittoihin, joka aiheutti TUL:n huippu-urheilulle haasteen. Sen kautta TUL:n ainoa edustaja pikaluistelija Juhani Järvinen sai osallistumisoikeuden talviolympialaisiin.
Keväällä 1960 SVUL:n ja TUL:n yhteistyö Rooman olympiakisaedustuksesta ei löytänyt ratkaisua. TUL esitti kevään mittaan ns. urheilun eheyttämisneuvotteluja, mutta SVUL ei lähtenyt neuvottelemaan TUL:n tavoitteiden pohjalta ao. kysymystä. Tilannetta oli muuttanut vielä vuoden 1959 lopulla perustettu uusi TUL:sta irronneiden seurojen keskusjärjestö TUK, jonka alaiset seurat liittyivät myös lajiliittoihin TUK-yhteyden lisäksi. TUK:oon liittyi nimivahvoja TUL-seuroja, joiden edustajille olympiaedustus tuli näin mahdolliseksi.
Kiista TUL:n ja SVUL:n lajiliittojen välillä kulminoitui kysymykseen yhteisestä toiminnasta joukkueiden valintatilanteissa, jonka TUL oli linjannut heinäkuussa 1959 tekemässään irtisanomisessa: "Kaikki yhteistä toimintaa koskevat asiat on käsiteltävä ja päätettävä yhteisissä elimissä". Asiassa viitattiin yhteistoimintajärjestelyihin, jotka olivat TUL:n kannalta parhaimmillaan sodan jälkeen maaliskuussa 1947 solmitussa yhteistoimintasopimuksessa, mutta sen asema oli heikentynyt myöhemmissä sopimuksissa suhteessa SVUL:n erikoisliittoihin. Vuoden 1947 yhteistoimintajärjestelyissä SVUL:n lajiliitot olivat vain yksi osapuoli TUL:n lailla päätettäessä edustustehtävistä kansainvälisiin tapahtumiin lajikohtaisesti. Tähän perustuen TUL esitti omat ehdokkaansa jokaiseen sarjaan molemmissa painimuodoissa ja nyrkkeilyssä. TUL:n periaatteen mukaan sitten yhteisesti päätettäisiin valittavat karsintojen pohjalta yhteisessä valintaraadissa; siis eräänlaisessa yhteistoimintaneuvostossa, kuten sodan jälkeen. Sen jälkeen olympialaisiin valitut TUL:n edustajat liittyisivät Olympia-60:n kautta lajiliittoon olympiavalinnan ajaksi. SVUL lajiliittoineen piti kiinni kuitenkin TUL:laisten olympiaehdokkaiden liittymisestä lajiliittojen alaiseen Olympia-60 -seuraan valintatilanteessa; ennen valintaa eli karsinta ja valinta olisivat lajiliiton päätösvallan alaista toimintaa.
Tilanne päätyi heinäkuussa 1960 umpikujaan, jota tasavallan presidentti Urho Kekkonen lähti ratkomaan. Hän ehdotti 30. heinäkuuta julkistetussa sovintoesityksessään hyväksyttäväksi, että Olympia-60 täytti kansainvälisen liiton sääntöjen edellytykset osanotosta kansainvälisiin kilpailuihin. Jotta olympiakisoihin voitaisiin lähettää kaikki Suomen parhaat urheilijat, piti vain järjestää tarvittavat valintakilpailut. Nyrkkeilyn edellisen vuoden Euroopan mestari Olli Mäki piti valita nyrkkeilyjoukkueeseen ilman katsastuksia. TUL hyväksyi tämän esityksen heti. Olympiakomitean hallituksessa presidentin välitysesitys oli esillä elokuun alussa aiheuttaen varsin kriittisiä kannanottoja ensikommentteina. TUL:n käyttäytymistä pidettiin tilanteessa tarpeettomana viivyttelynä. Kokous äänesti siitä, olisiko esitys vietävä valtuuskunnan käsittelyyn. Se hyväksyttiin äänin 9-2. KOK:n silloinen suomalaisjäsen Jukka Rangell ehdotti, että hallitus suosittelisi valtuuskunnalle presidentin ehdotuksen hyväksymistä. Hallituksen jäsenistä SVUL:n puheenjohtaja Akseli Kaskela ja painiliiton puheenjohtaja Arvo Himberg suhtautuivat tällaisen suosituksen esittämiseen kielteisesti. Valtuuskunnassa, jonka jäseninä olivat merkittävässä osassa SVUL:n erikoisliittojen edustajat, hylkäsi Kekkosen esityksen äänin 26-13. Kaskelan ja Himbergin lisäksi keskeisiä sovintoesityksen vastustajia olivat Luisteluliiton Eino Pikkarainen ja Voimisteluliiton Erkki Palolampi. 
Päätöksen jälkeen valtuuskunta teki TUL:lle uusia vastaantuloesityksiä: voimistelijat Kalevi Suoniemi ja Martti Mansikka sekä nyrkkeilijä Olli Mäki hyväksyttäisiin suoraan olympiajoukkueeseen. TUL ei suostunut näihin ehtoihin ja katsoi koko olympiaedustuksensa rauenneeksi.
Suuren joukkueen valinta.
Suomen olympiakomitean hallitus päätti 13. kesäkuuta 1964 ehdottaa 30. kesäkuuta kokoontuvalle olympiakomitean valtuuskunnalle esittää 14 lajiryhmän urheilijoiden joukkueen lähettämistä Tokion kesäolympialaisiin. Edellytyksenä oli tarvittavien varojen kokoonsaaminen ja lajiryhmien urheilijoiden osoittavan tarpeellista olympiakuntoa kesän aikana järjestettävissä kilpailuissa ja katsastuksissa. 
Suomalaisurheilijat valittiin kahdessa vaiheessa heinäkuun 1960 aikana. Ensimmäinen valintakokous 2. elokuuta nimesi yhteensä 86 urheilijaa, joista kuusi oli ampujia, viisi melojaa, viisi miekkailijaa, neljä nykyaikaisen 5-ottelun edustajaa, seitsemän nyrkkeilijää, 14 painijaa, kaksi painonnostajaa, kahdeksan purjehtijaa, neljä pyöräilijää, kolme soutajaa, viisi uimaria, 10 voimistelijaa ja 13 yleisurheilijaa. Toinen valintakokous oli 14. elokuuta toi 31 uutta olympiaurheilijaa, joista oli vielä kaksi ampujaa, neljä melojaa, yhdeksän soutajaa, purjehtija, uimahyppääjä, kaksi voimistelijaa ja 13 yleisurheilijaa, joista yksi nainen eli pituushyppääjä Brita Johansson. Ongelmaa aiheutti viime vaiheessa valitun uimahyppääjä Pekka Heinosen ilmoittautumisen viivästyminen järjestäjiltä.
Joukkue.
Nuorin suomalainen olympiaurheilija näissä kisoissa oli uimari Ilkka Suvanto, joka oli kilpaillessaan 17 vuoden ja 15 päivän ikäinen. Vanhin suomalainen osallistuja taasen oli ampuja Kalle Sievänen, jolle ikää oli kilpaillessa kertynyt 49 vuotta ja 184 päivää. Avajaisissa Suomen joukkueen lipunkantajana toimi seiväshyppääjä, Euroopan mestari Eeles Landström. Kisojen päättäjäisissä Suomen lippua kantoi maratoonari Olavi Manninen.
Muu henkilöstö.
Joukkueen kokonaisvahvuus oli 118 urheilijan lisäksi 37 joukkueen johtotehtäviin, valmennukseen ja huoltoon kuuluvaa edustajaa. Yleisjohtoon kuului yhdeksän henkilöä. 
Valinnoista.
Valinnat tehtiin 2. – 14. elokuussa kahdessa valintakokouksessa; ensimmäinen oli päävalintatilaisuus. Valinnan teki olympiakomitean hallitus. Lopullinen urheilijamäärä oli 118.
Lajiliitot tekivät vuoden 1960 aikana omat valintansa maalis-elokuun 1960 aikana. Painissa ja nyrkkeilyssä valinnat tapahtuivat ensimmäisinä eli maalis-kesäkuussa; ensimmäisenä karsinnat sai tehtyä huhtikuun loppuun mennessä kreikkalais-roomalaisen paini.
Olympiariidan alaiset paini, nyrkkeily ja miesten voimistelu.
Painissa, niin kreikkalais-roomalaiseen kuin vapaapainiin, Painiliitto suunnitteli esittävänsä yhteensä 14 painijaa. Kreikkalaisen-roomalaisen painikarsinnat käytiin huhtikuun loppuun mennessä. Molempien painimuotojen ensimmäisinä karsintoina toimineet SM-kisat nostivat Tauno Jaskarin, Rauno Mäkisen, Erkki Penttilän, Kyösti Lehtosen ja Veikko Rantasen vahvoiksi olympiamatkan ehdokkaiksi. Huhtikuun lopulla Helsingissä järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin katsastukset, joiden pohjalta Painiliitto nimesi täyden kahdeksan miehen ryhmän olympiaehdokkaiksi. Vapaapainin osalta katsastukset järjestettiin Ylistarossa toukokuun lopulla. Niihin osallistui muutamia TUL:laisesta seurastaan Painiliiton seuraan juuri siirtyneitä. Katsastusten pohjalta vapaapainiin ehdotettiin myös täysi kahdeksan miehen ryhmä. Elokuun alun kokouksessa olympiakomitea vahvisti 14 painijaa olympiamatkalle. Ulkopuolelle jäi tässä vaiheessa vapaapainin kahden ylimmän sarjan painijaa eli Paavo Saarijärvi ja Antti Vuorela.
Nyrkkeilyssä valintoja aloitettiin toukokuun lopulla. Valintaa sekoitti TUL:n Kokkolan Jymyyn kuuluneiden Olli Mäen, Paavo Roinisen ja Väinö Järvenpään tilanne. TUL:n ja lajiliittojen välisen lukkiintuneen tilanteen vuoksi seura liittyi Suomen Nyrkkeilyliittoon ja mahdollisti seuran nyrkkeilijöiden olympiavalinnan. Aluksi pystyttiin nimeämään kolme nyrkkeilijää eli Jorma Limmonen, Viljo Aho ja Matti Aho. Muiden osalta jatkettiin karsinnoilla. Nyrkkeilyn täydennys tapahtui kesäkuun alussa, jolloin olympiaehdokkuuden saivat Börje Karvonen, Paavo Roininen, Martti Lehtevä. Avoinna tämän jälkeen oli vain sarjan alle 60 kg olympiaedustaja, johon Olli Mäelle tarjottiin karsintamahdollisuutta vastustajanaan nuori Pertti Purhonen. Koska Mäki ei tullut karsintaotteluun, sarjaa ylempänä otellut ja Lehtevälle hävinnyt Väinö Järvenpää sai painoaan pudotettuaan itsensä sarjaa alemmaksi mahdollisuuden otella Purhosta vastaan. Järvenpää voittikin Purhosen selvästi ja sai olympiaehdokkuuden sarjaan alle 60 kg. Olympiakomitea vahvisti seitsemästä ehdotetusta nyrkkeilijästä kuuden olympiamatkan. Tässä vaiheessa Lehtevän olympiamatkaa ei vielä vahvistettu.
Miesten voimistelussa ensimmäisinä katsastuksina olympialaisiin oli Mikkelissä huhtikuun lopulla järjestetyt SM-kisat. Niissä Kouvolan Urheilijoiden Otto Kestola otti selvän voiton 12-ottelussa ennen Ylioppilasvoimistelijoiden Olavi Leimuvirtaa ja Turun Urheiluliiton (TuUL) Raimo Heinosta. Nämä kolme näyttivät lähes varmoilta olympiaehdokkailta. Loukkaantuneiden listoilla olleet Vasa IS:n Eugen Ekman ja Mikkelin Kilpa-Veikkojen Onni Lappalainen ilmoittautuivat myös jatkokarsintoihin. Miesten toisissa karsinnoissa Kuopiossa Otto Kestola jatkoi ylivoimaisia esityksiään. Helsingin Voimistelijoiden Kauko Heikkinen otti kakkossijan ennen Heinosta, Leimuvirtaa ja Elannon Iskun Sakari Olkkosta. Miesten voimistelun viimeiset katsastukset heinäkuun lopulla Kouvolassa olivat jälleen Otto Kestolan näytöstä. Seuraaviksi sijoittuivat Leimuvirta, Heinonen, Heikkinen, Ekman ja Olkkonen. Näistä Ekman osoitti kuntoutumistaan loukkaantumisen jälkeen. Viimeisten olympiakarsintojen alkaessa tilannetta hämmensi vielä keskustelu TUL:n voimistelijoiden Kalevi Suoniemen ja Martti Mansikan mahdollisesta mukaantulosta, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Näin he eivät olleet enää mukana valintakuvioissa. Viimeisten katsastusten jälkeen Voimisteluliitto ja olympiakomitean edustajat sopivat nimeävänsä miehissä neljä ja jättävänsä vielä kaksi paikkaa auki, joista näytti jäävän kilpailemaan vielä Ekman, Olkkonen ja loukkaantumisesta kuntoutunut TuUL:n Olli Hurme. Neljän miesvoimistelijan valinnan lisäksi valittiin naisten telinevoimistelujoukkue TuUL:n Eira Lehtosen johdolla. Olympiakomitea vahvisti elokuun alussa odotetusti 10 voimistelijan eli kuuden naisen ja neljän miehen olympiamatkat; kahden miesvoimistelijan paikat valittiin siis myöhemmin.
Touko-elokuun karsintojen kautta lajiliittojen ehdottamat.
Painnonnostossa toukokuun alussa 1960 käydyt EM-kisat Milanossa selkiytti suomalaisten tilannetta. Viidenneksi nostivat raskaan sarjan Eino Mäkinen ja sarjaa alempana Jouni Kailajärvi. Olympiakomitean valintakokouksessa kyseiset kaksi, Mäkinen ja Kailajärvi, valittiinkin.
Ammunnassa liitto nimesi 10 kivääri- ja 10 pistooliampujaa valmennusryhmään. Haulikkoampujilla oli omat ryhmänsä. Ensimmäiset katsastukset olivat Helsingissä toukokuun lopulla ja toiset Lahdessa heinäkuun alussa. Lahden ammuntojen jälkeen Suomen Ampujainliitto nimesi seitsemän ampujaa eli kiväärilajeihin Vilho Ylönen, Pauli Janhonen, Esa Kervinen ja Jussi Nordquist, pistoolilajeihin Pentti Linnosvuo ja Kalle Sievänen sekä haulikkolajiin Väinö Broman. Olympiakomitea hyväksyi ampujien ehdotuksesta kuusi eli vaati haulikkomies Väinö Bromanilta vielä näyttöjä.
Nykyaikaisessa 5-ottelussa suomalaisehdokkailla oli joukko karsintakisoja. Toukokuun alussa Suomen joukkue osallistui Rooman esikisoihin. Niissä suomalaisjoukkue jäi toiseksi Ruotsin jälkeen. Parhaana suomalaisena Kurt Lindeman sijoittui toiseksi. Toinen ryhmä suomalaisia kilpaili toukokuun lopulla Neuvosto-Ukrainan Lvivissä, jossa oli joukko itäaisen Euroopan maita, Neuvostoliiton suurten kaupunkien ja eri neuvostotasavaltojen joukkueita omina ryhminään. Suomalaisjoukkueen sijoitus oli kuudes ja paras henkilökohtainen suomalaissuoritus oli Olavi Mannosen 15.sija. Heinäkuun alun SM-kisoissa kärki oli Lindeman, Mannonen ja Berndt Katter. Olympiakomitea vahvisti neljä nykyaikasisen viisiottelijan matkat eli SM-kisojen kolme parasta ja Eero Lohi.
Miekkailussa oli nimetty seitsemän hengen ryhmä, jossa oli kaksi naismiekkailijaa. Kesäkuun alun Ruotsin Saltsjöbadenin kisojen jälkeen miekkailijat jatkoivat leireilyä Solvallan urheiluopistolla. Miehistä siellä menestyi parhaiten kalpamiekkailija Kaj Czarnecki. Olympiakomitea valitsi viisi miekkailijaa, joista kolme miestä kalpamiekkailuun ja kaksi naista florettimiekkailuun.
Suomen Pyöräilyliitto nimesi alkukesän karsintojen sekä viime vaiheessa maantiepyöräilyn SM-kisojen pohjalta. Nimetyt ehdokkaat olivat selvästi viisi ensimmäistä SM-maantiepyöräilyssä; vahvimpana Nivalan Urheilijoiden Unto Hautalahti. Olympiakomitea vahvisti neljän esitetyn olympiamatkan. Ulkopuolelle jäi vielä esitetyistä Antero Lumme.
Soutajien karsinta tapahtui kesä-heinäkuun aikana. Viimeiset karsintakisat olivat heinä-elokuun taitteessa Solvallassa Nuuksion Pitkäjärvellä. Aiempien suoritettujen kansanväölisten kisojen tukemana päätettiin esittää ensi vaiheessa miesten yksikköön jämsänkoskelainen Jorma Kortelainen, perämiehettömään kaksikkoon valkeakoskelaisvene Veli Lehtelä-Toimi Pitkänen ja turkulaisvene Wärtsilän perämiehellinen nelonen. Avoimeksi jäi vielä perämiehetän nelonen, jossa vaihtoehtoina olivat turkulaiset Turun yliopiston Soutajat ja Wärtsilän Soutajat. Elokuun alun olympiakomitean kokouksessa sinetöitiin yksikön ja kaksikon olympiamatkat. Nelosveneluokkien matkoja ei vielä tässä vaiheessa vahvistettu.
Purjehduksessa oli aiempien kisojen perusteella suunnitelma lähettää Louhi-, Star- ja Finnjolla-luokkien veneet Rooman kisoihin Napoliin. Heinäkuun alun regatan perusteella Suomen Purjehtijaliitto päätti esittää 5,5 m luokan Inga-Lillin ja Star-luokan Bellan lähettämistä olympiaregattaan. Louhi- ja Finnjolla-luokissa järjestettiin vielä jatkokarsinnat. Jatkokarsintojen perusteella Louhivene Rififi ja Finnjolla-luokassa Jouko Valli nousivat olympiaehdokkaiksi. Lisäksi Purjehtijaliitto esitti luokkien yhteiseksi varamieheksi Matti Jokista. Elokuun alussa olympiakomitea valitsi kaikkien esitettyjen neljän veneluokan ehdokkaat.
Tulosrajapohjaiset uinti- ja yleisurheiluvalinnat.
Uinnissa olympiavalmennusryhmään oli kuulunut seitsemän uimaria ja kaksi uimahyppääjää. Viestimiehet Kari Haavisto, Ilkka Suvanto, Stig-Olof Grenner ja Karri Käyhkö kilpaili Ruotsin maajoukkuetta vastaan 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä ja alitti Ruotsissa joukkueelle asetetun valintarajan, ja näin suomalaisryhmän katsottiin olevan valintakelpoinen olympialaisiin. Elokuun alun kokouksessa olympiakomitea odotetusti vahvisti viestinelikon ja rintauimari Pekka Lairolan olympiamatkat.
Yleisurheilussa oli määritelty tulosrajat jo vuoden 1959 aikana. Edellisen kauden aikana eli 1. lokakuuta 1959 mennessä rajan oli rikkonut kuusi suomalaisurheilijaa eli kiekonheittäjät Pentti Repo ja Carol Lindroos (53 m), seiväshyppääjät Eeles Landström ja Per-Olof Jonasson (440 cm), keihäänheittäjä Veikko Laine (76 m) ja korkeushyppääjä Eero Salminen (205 cm).
Elokuun alun olympiavalinnoissa Roomaan valittiin 13 miesurheilijaa olympiarajan rikkoneista eli keskimatkojen juoksija Olavi Salonen, estejuoksija Pentti Karvonen, maratoonarit Eino Oksanen, Olavi Manninen, Antti Viskari, 10-ottelijat Markus Kahma ja Seppo Suutari, pituushyppääjä Jorma Valkama, 3-loikkaaja Kari Rahkamo, seiväshyppääjä Eeles Landström, korkeushyppääjä Eero Salminen, kiekonheittäjät Pentti Repo ja Carol Lindroos. Tässä vaiheessa jäi vielä rajan rikkoneista valitsematta kiekonheittäjä Paavo Lammi, keihäänheittäjät Laine ja Mikko Paananen, seiväshyppääjät Jonasson ja Matti Sutinen, pituushyppääjät Juhani Manninen ja Olli-Pekka Hartikainen (750 cm), 5 000 metrin juoksijat Reijo Höykinpuro ja Simo Saloranta (14.10,0).
Viimeiset valinnat.
Elokuun alun ensimmäisessä valinnassa lajiliittojen ehdottamista jäi valitsematta 17. Lisäksi yleisurheilussa olympiarajan rikkoneita valitsematta jääneitä oli kahdeksan.
Ensimmäisenä jatkovalintoja ratkaisi soutajat, kun Soutuliitto nimesi Wärtsilän Soutajien perämiehellisen nelikon ja Turun yliopiston Soutajien (TYS) nelikon olympiakomitean päätettäväksi. Erikoista TYS:n nelikossa oli se, että siinä souti kolme turkulaista Laineen veljestä.
Melojien lisävalinnat perustuivat Helsingin Marjaniemessä järjestettyihin SM-kisoihin elokuun ensimmäisellä viikolla. Sen perusteella melontajoukkuetta täydennettiin neljällä melojalla eli kanadalaismeloja Olavi Ojanperällä, kajakkimeloja Rolf Björklundilla, kajakkikaksikolla Rainer ja Rolf Åkerfelt.
Miesvoimistelijoiden valinta tapahtui myös elokuun alussa. Avoimesta kahdesta paikasta järjestetyn katsastuksen perusteella olympiavoimisteluun nimettiin Eugen Ekman ja Sakari Olkkonen.
Ammunnassa valittiin kaksi ampujaa eli edellisellä kerralla hylätty haulikkoampuja Väinö Broman ja uutena vapaapistooliampuja Kaarle Pekkala.
Uintilajeihin valittiin vielä uimahyppääjä Pekka Heinonen. Nyrkkeilyyn valittiin ensimmäisellä kerralla valitsematta jäänyt Martti Lehtevä.
Yleisurheiljoille viimeinen valintatilaisuus oli Kalevan kisat Hämeenlinnassa. Olympiakomitean hallitus valitsi yleisurheiluun 13 uutta olympiaurheilijaa eli pituushyppääjä Juhani Mannisen, seiväshyppääjä Matti Sutisen, aivan uutena Kalevan kisoissa hyvin onnistuneen kolmiloikkaaja Hannu Rantalan, keihäänheittäjä Väinö Kuisman, uutena keskimatkojen juoksija Olavi Vuorisalon, kestävyysjuoksijat Reijo Höykinpuron ja Simo Salorannan sekä 4 x 400 metrin viestiin aitajuoksija Jussi Rintamäen, 400 metrin juoksijoiden Voitto Hellstenin ja Pentti Rekolan 800 metrin juoksija Pertti Ålanderin sekä varamiehenä pikajuoksijana tunnettu Börje Strand. Lisäksi kisoihin valittiin yksi naisurheilija pituushyppääjä Brita Johansson. Näin kisojen ulkopuolelle jäi kisarajan rikkoneina nuori seiväshyppääjä Pentti Nikula sekä aiemmin rajoja rikkoneet kiekonheittäjä Lammi, keihäänheittäjät Laine ja Paananen, seiväshyppääjä Jonasson, pituushyppääjä Hartikainen. Perusteena heidän kisamatkan ulkopuolelle jättämisessä oli Suomi-Ruotsi -maaottelussa ja Kalevan kisoissa saavuttama tulos, joka jäi alle olympiarajan; tosin seiväshyppääjä Jonasson saavutti rajan Kalevan kisoissa. Keskusteltaessa TUL:n mahdollisista edustajista ainoana varteenotettavana nousi keihäänheittäjä Olavi Kauhanen, joka oli edellisenä vuonna rikkonut vaaditun olympiarajan lähes 80 metrin heitolla. Suomi-Ruotsi -maaottelun kanssa samaan aikaan käydyissä TUL:n mestaruuskisoissa hänenen heittonsa jäi 72 metriin eli selvästi alle olympiarajan.
Menestysodotuksista.
Menestysodotuksia Suomella oli useista eri lajeista. Yleisurheilu edellisten Melbournen olympialaisten pronssimitalistit Veikko Karvonen, Voitto Hellsten ja Jorma Valkama olivat edelleen matkassa Roomassa. Kevään 1960 ensimmäisiä olympialaisten kannalta varteenotettavia yleisurheilusuorituksia oli Paavo Kotilan Bostonin maratonin voitto huhtikuussa. Kalevan kisoissa kolmiloikkaaja Kari Rahkamo ja seiväshyppääjä Eeles Landström tekivät tulokset, joilla oli mahdollisuus vähintään loppukilpailupaikkaan; onnistuessaan korkeammallekin.
Muissa lajeissa oli myös odotuksia. Vuoden 1959 MM-paineissa Teheranissa vapaapainija Tauno Jaskari saavutti MM-hopeaa ja Erkki Penttilä sijoittui viidenneksi. Melbournen kultamitalisti Kyösti Lehtosella nähtiin myös mahdollisuuksia Rooman painiturnauksessa. Olli Mäen jäätyä pois kisoista ykköseksi nyrkkeilymiehistä nähtiin Jorma Limmonen. Painonnostossa Eino Mäkinen saavutti vuoden 1959 EM-kisoissa raskaassa sarjassa EM-pronssia ja seuraavana vuonna hän oli 4. kuten myös Jouni Kailajärvi. 
Telinevoimistelussa suomalaisten ykkösnimiä olivat Otto Kestola ja Eugen Ekman, jotka sijoittuivat telinekohtaisesti mitaleille vuoden 1959 EM-kisoissa. Nykyaikaisen 5-ottelun MM-kisoissa syksyllä 1959 Suomen kolmikko Tapio Kare, Berndt Katter ja Väinö Korhonen oli ottanut joukkuehopeaa ja Katter sijoittunut henkilökohtaisessa kisassa viidenneksi. Roomassa Kare oli vaihtunut Kurt Lindemaniksi, joka oli kesän kilpailuissa ollut paras suomalainen. 
Ammunnassa järjestettiin syksyllä 1959 EM-kisat 300 metrin kiväärimatkoilla. Niissä suomalaisista Esa Kervinen otti asentokilpailun EM-pronssia. Asentokohtaisissa kisoissa Vilho Ylönen otti EM-hopeaa ja Pauli Janhonen EM-pronssia. Muiden ampumalajien EM-kisoissa Jorma Taitto puolestaan saavutti myös EM-pronssia ja Pentti Linnosvuo olympia-ammunnassa 5. sijan. Soudussa kaksikko Veli Lehtelä ja Toimi Pitkänen saavutti vuonna 1958 perämiehettömässä kaksikossa Euroopan mestaruuden Poznańissa.
Ammunta.
Suomen ampujista Pentti Linnosvuo saavutti hopeaa olympiapistoolilla.
Melonta.
Suomella oli edustus viidessä lajissa ja parhaiten sijoittui Simo Kuismanen kahdeksanneksi kajakkiyksiköissä.
Nykyaikainen viisiottelu.
Suomi menetti joukkuekilpailun mitalimahdollisuutensa jo ensimmäisenä ohjelmassa olleessa ratsastuksessa, jossa se sijoittui 13:nneksi.
Nyrkkeily.
Jorma Limmonen voitti kolme ottelua ja saavutti pronssia. Matti Aho ja Viljo Aho voittivat ensimmäisen vastustajansa.
Paini.
Vapaapaini.
Suomi jäi ensimmäisen kerran ilman olympiamitalia painissa. Parhaat saavutukset olivat Kyösti Lehtosen, Antero Vanhasen ja Tauno Jaskarin viidennet sijat. Rauno Mäkinen ja Veikko Rantanen joutuivat keskeytttämään turnauksen; Mäkinen loukkaantumisen ja Rantanen sairastumisen vuoksi.
Soutu.
Veli Lehtelä ja Toimi Pitkänen saavuttivat perämiehettömässä kaksikossa pronssia. Perämiehettömässä nelosessa soutivat veljekset Eero, Heikki ja Pertti Laine.
Voimistelu.
Eugen Ekman voitti kisojen lopulla hevosella kultaa ja se oli Suomelle kisojen ainoa kultamitali. Ekmanin kanssa kultamitalin jakoi Neuvostoliiton Boris Šahlin.
Yleisurheilu.
Suomen ainoan yleisurheilumitalin saavutti pronssille seiväshypyssä sijoittunut Eeles Landström. Väinö Kuisma sijoittui keihäänheitossa neljänneksi, Jussi Rintamäki 400 metrin aitajuoksussa ja Jorma Valkama pituushypyssä viidenneksi sekä Matti Sutinen seiväshypyssä kuudenneksi.
Muu henkilöstö.
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajijohto
Tuomarointitehtävät
Rooman kesäolympialaisten tuomarointitehtäviin nimettiin seuraavat suomalaiset henkilöt: