Vilhelmiina (Alankomaat)

Vilhelmiina (koko nimi Wilhelmina Helena Pauline Maria, 31. elokuuta 1880 – 28. marraskuuta 1962) oli Oranje-Nassaun prinsessa. Vilhelmiina oli Alankomaiden kuningatar vuosina 1890–1948.
Varhaiset vuodet ja perhe.
Vilhelmiina syntyi kuningas Vilhelm III:n ja tämän toisen vaimon, kuningatar Emman tyttäreksi. Vilhelmiinan suhdetta vanhempiinsa, erityisesti isäänsä, joka oli 63-vuotias Vilhelmiinan syntyessä, on kuvattu lämpimäksi. Kuningas Vilhelmin kuoltua Vilhelmiinan ollessa kymmenvuotias kuningatar Emma toimi sijaishallitsijana Vilhelmiinan 18-vuotissyntymäpäivään asti. Ollessaan 4-vuotias Vilhelmiina julistettiin virallisesti kruununperilliseksi hänen velipuolensa kuoltua.
Vilhelmiina kruunattiin Alankomaiden kuningattareksi 18-vuotissyntymäpäivänään 31. elokuuta 1898. Vuonna 1901 Vilhelmiina avioitui prinssi Henrikin kanssa. Avioliittoa on kuvattu onnettomaksi ja prinssi Hendrikiä alkoholisoituneeksi playboyksi, jolla oli useita aviottomia lapsia. Vilhelmiina kärsi usean keskenmenon ennen kuin hänen ja Henrikin ainoa lapsi, Julianan, syntyi vuonna 1909. Tätä ennen perillisen puuteessa spekuloitiin jopa Vilhelmiinan kaukaisen saksalaisen sukulaisen nostamista kruununperilliseksi. Julianan syntymän jälkeen Vilhelmiina kärsi vielä kahdesta keskenmenosta.
Hallitsijana.
Isänsä kuollessa Vilhelmiina oli vain 10-vuotias. Sijaishallitsijaksi nimitettiin hänen äitinsä Emma, joka toimi virassa seuraavat kahdeksan vuotta. 
Vilhelmiinaa pidettiin voimakastahtoisena hallitsijana, jonka suorapuheisuutta ja vakaumuksellista toimintaa ihailtiin laajasti niin Alankomaissa kuin laajemminkin maailmalla. Vain 20-vuotiaana vuonna 1900 Vilhelmiina määräsi alankomaalaisen sota-aluksen pelastamaan vaikeuksiin joutuneen Transvaalin presidentin, Paul Krugerin. Kuningatar oli ylipäänsä harvinaisen kiinnostunut maansa armeijasta, ja väitetysti kuvaillut olevansa sydämeltään sotilas.
Vilhelmiina perehtyi myös liike-elämään. Vilhelmiina oli ensimmäinen nainen, joka kokosi yli miljardin dollarin henkilökohtaisen omaisuuden, lähinnä sijoituksista Yhdysvalloissa ja öljy-yhtiöissä.
Ensimmäinen maailmansota.
Alankomaat pysytteli puolueettomana ensimmäisessä maailmansodassa, mutta maan läheiset kauppasuhteet Saksan kanssa pakottivat Yhdistyneen kuningaskunnan laivaston saartamaan alankomaalaisia satamia heikentääkseen maan mahdollisuuksia käydä kauppaa Saksan kanssa. Brittien kauppasaarto ja Saksan rajoittamaton sukellusvenesota ärsyttivät Vilhelmiinaa, joka alkoi vuonna 1917 vaatia hallitukseltaan entistä tehokkaampia toimia Alankomaiden etujen valvomiseksi. Maan hallitus oli kuitenkin varovaisempi, mutta Vilhelmina piti ministereitään pelkureina.
Sodan aikana Vilhelmiina vieraili aktiivisesti tarkastamassa Alankamaiden joukkoja ympäri maata. Hän myös pyrki pitämään saksalaisen miehensä Henrikin poissa julkisuudesta ja politiikasta, koska häntä pidettiin riskinä. Epäily oli siinä mielessä perusteltua, että Henrik oli sodan syttyessä ilmaissut halunsa käydä Belgian puolella vierailemassa Saksan puolella taistelien sukulaistensa luona.
Sodan lopulla Alankomaissa syntyi levottomuuksia, jotka tähtäsivät sosialistiseen vallankumoukseen. Vilhelmiinan nauttimaa kansansuosiota pidetään osasyynä levottomuuksien taltuuntumiseen. Kun Belgia esitti aluevaatimuksia Alankomaille Pariisin rauhanneuvotteluissa, kuningasperhe vieraili Vilhelmiinan johdolla rajan tuntumassa todistaakseen, että paikalliset asukkaat halusivat jäädä osaksi Alankomaita.
Sotien välinen aika.
Saksan keisari Vilhelm II pakeni Alankomaihin sodan loputtua ja sai sieltä turvapaikan. Osasyynä olivat Vilhemin sukulaisuussuhteet Alankomaiden kuningasperheeseen. Kun ympärysvallat yrittivät tästä huolimatta pidättää Vilhelmin, Vilhelmiina pahastui ja kutsui ympärysvaltojen suurlähettiläät puhutteluun saarnaten näille poliittisten pakolaisten oikeuksista.
Alankomaiden talous kukoisti maailmansotien välisenä aikana. Myös Vilhelmiinan henkilökohtainen valta saavutti huippunsa silloin ja hänellä sekä kuningasmielisellä pääministeri Hendrik Colijnilla oli läheinen yhteistyösuhde. Vilhelmiina suhtautui varauksellisesti parlamentaariseen hallitusmuotoon ja osallistui läheisesti valtion asioiden hoitoon.
Toinen maailmansota.
Vielä 1940-luvulle tultaessa Alankomaat oli virallisesti liittoutumaton maa, joka ei ottanut virallisesti voimakasta kantaa Natsi-Saksaa vastaan, koska se ei halunnut antaa syytä maiden välisiin vihamielisyyksiin. Tämä johti kiusallisiin tilanteisiin, joissa Adolf Hitleriä arvostelevia tavallisia alankomaalaisia asetettiin syytteeseen "ystävällismielisen valtion johdon" loukkaamisesta.
Saksa valloitti Alankomaat 10. toukokuuta 1940 ja kuningatar perheineen pakeni Englantiin kolme päivää myöhemmin. Kuningatar itse vastusti siirtymistä maanpakoon ja oli määrännyt sihteerinsä ampumaan hänet mikäli saksalaiset saapuisivat. Kuningatar saatiin kuitenkin vakuuteltua siirtymään miehittämättömälle Zeelandin alueelle, jossa kuningatar yritti koordinoida vastarintaa saksalaisia vastaan. Kuningtar ja maan hallitus kuitenkin evakuoitiin ja Vilhelmiina muodosti pakolaishallituksen Lontoossa. Kuningattaren ja hallituksen pako maasta oli kova isku alankomaalaisille, koska paikallinen lehdostö oli tähän asti uutisoinut lähinnä vain Alankomaiden asevoimien voitoista saksalaisia vastaan.
Sodan aikana Vilhelmiina tuli tunnetuksi radiolähetyksistä, joissa hän puhui kansalleen. Tämän Radio Oranje -kanavan toiminnasta vastasi BBC ja jokainen lähetys aloitettiin samalla ilmoituksella: "tämä on Radio Oranje, sodassa olevien Alankomaiden ääni". Radion kautta lähetettiin myös salattuja viestejä Alankomaissa toimivalle vastarintaliikkeelle. Vilhelmiinan sotilaallinen luonne osoittautui hyödyksi myös toisessa maailmansodassa.
Vilhemiina palasi Alankomaihin 13. maaliskuuta 1945. Sodan jälkeen Vilhelmiina asui aluksi kartanossaan Haagissa.
Luopuminen vallasta.
Vilhelmiina joutui luopumaan vallasta vuonna 1948. Edellisenä vuonna Alankomaiden siirtomaissa oli syntynyt levottomuuksia, jotka johtivat maan taloudellisen eliitin kiivaaseen arvosteluun.
Myöhäiset vuodet.
Luovuttuaan vallasta Vilhelmiina vetäytyi pois julkisuudesta Het Loon palatsiin Apeldoorniin. Oman toiveensa mukaisesti Vilhelmiinaa puhuteltiin prinsessana kruunusta luopumisen jälkeen. Vilhelmiina keskittyi liikeasioidensa hoitoon ja palasi julkisuuteen ainoastaan vuoden 1953 Pohjanmeren tulvakatastrofin yhteydessä. 
Viimeisinä vuosinaan Vilhelmiina kirjoitti omaelämäkertansa "Eenzaam, maar niet Alleen" (Yksinäinen, mutta ei yksin).
Vilhelmiina kuoli Het Loon palatsissa aamuyhden aikaan ollessaan 82-vuotias. Hänet haudattu Delftin Nieuwe Kerk -kirkkoon. Kuningattaren toiveiden mukaisesti, ja perinteiden vastaisesti, hautajaisten värimaailmaa hallitsi valkoinen, koska kuningatar halusi sillä kunnioittaa ikuista elämää. Lisäksi Vilhelmiina halusi arkkunsa päälle avoimen Raamatun eikä kruununjalokiviä. 
Vilhelmiina oli verrattain suosittu jopa alankomaalaisten monarkian vastustajien keskuudessa, koska hänet nähdään ennen kaikkea maan vastarinnan keulakuvana toisen maailmansodan ajalta.
Kunnianosoitukset.
Alankomaalaiset.
Lähde:
Ulkomaalaiset.
Lähde: