tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mykola Lysenko

Mykola Vitalijovytš Lysenko (; 22. maaliskuuta 1842 Hrynky, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta 1912 Kiova) oli ukrainalainen säveltäjä, pianisti, kapellimestari ja kansanlaulujen kerääjä.
Lysenko syntyi Poltavan alueella. Hän aloitti ukrainalaisten kansanlaulujen keräämisen ja julkaisemisen opiskeluaikoinaan. Hän opiskeli ensin Harkovan ja Kiovan yliopistoissa, sitten Leipzigin konservatoriossa. 1870-luvun puolivälissä hän opiskeli säveltämistä Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla.
Lysenko oli 1800-luvun lopussa Ukrainan musiikin keskeinen hahmo. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianomusiikkia, lauluja ja oopperoita. Hän kirjoitti oopperalibrettonsa ukrainan kielellä. Pjotr Tšaikovski halusi esittää hänen oopperansa "Taras Bulban" Moskovassa, mutta se ei onnistunut, sillä säveltäjä ei antanut esittää teostaan venäjäksi.
Säveltäjä Lev Revutskyi on tehnyt "Taras Bulbasta" kaksi uutta versiota (1937 ja 1955).
Lysenko tunnetaan kansallismielisenä aktivistina. Hän tuki vuoden 1905 vallankumousta ja oli vuonna 1907 vankilassa useita kuukausia.
Lysenko perusti Kiovaan nimeään kantavan teatteri- ja musiikkioppilaitoksen (myöhemmin instituutti), jonka johtajana ja opettajana toimi Lysenkon tytär, pianisti Marjana Lysenko.
Vladimir Arsenjev

Vladimir Klavdijevitš Arsenjev (; 10. syyskuuta --&gt;1872 Pietari, Venäjä – 1930 Vladivostok, Neuvostoliitto) oli venäläinen tutkimusmatkailija, kirjailija ja upseeri.
Arsenjev teki vuodesta 1899 useita matkoja Kaukoitään ja kirjoitti tekemistään matkoista kirjoja, joita hän julkaisi vuodesta 1910 alkaen. Hän oli upseerina sijoitettuna Vladivostokiin ja käytti vapaa-aikansa sen lähiympäristön tutkimiseen. Vladivostokissa on Arsenjev-museo (). Arsenjev löysi matkoillaan ennen tuntematonta siperialaista kasvistoa, vaikkakin matkojen päätarkoitus oli sotilaallinen maastotutkimus.
Arsenjevin tunnetuin teos on vuonna 1923 ilmestynyt Dersu Uzala, jonka pohjalta Akira Kurosawa teki elokuvan vuonna 1975. Aiheeseen liittyvät myös suomentamattomat teokset "Po Ussuriinskomu kraju" ja "V gorah Sihote-Alinja", jossa Dersu Uzala esiintyy. Ennen Kurosawan elokuvaa Dersu Uzalan filmatisoi armenialainen Agasi Babajan vuonna 1961.
Nabis

Nabis (; noin 250–192 eaa.) oli Spartan kuningas vuosina 206–192 eaa. Hän oli Spartan viimeinen kuningas. Hänen isänsä oli eräs Demaratos, joka ehkä kuului Eurypontidien sukuun, josta yksi Spartan kahdesta kuninkaasta yleensä valittiin. Nabis seurasi Makhanidasta, joka kuoli Mantineian taistelussa vuonna 207 eaa.
Nabis meni naimisiin Argoksesta kotoisin olevan Apiksen kanssa, joka luultavasti oli sukua Argoksen entiselle tyrannille Aristomakhokselle. Kuten eräät edeltäjänsä, Nabis yritti uudistaa Spartan lakeja. Hän vapautti muun muassa helootteja ja antoi heille kansalaisoikeudet. Nabiksen aikana ja luultavasti jo ennen häntä Sparta muuttui tiukasta luokkayhteiskunnasta avoimemmaksi. Kaupankäyntiä alettiin harjoittaa paljon aikaisempaa enemmän, ja Spartasta tuli riippuvaisempi kaupungin ulkopuolella olevasta maailmasta. 
Nabis aloitti 204 eaa. sodan Akhaian liittoa vastaan, ja tuolloin hän aloitti myös laivaston rakennuttamisen. Vuonna 200 eaa. hän kärsi tappion Akhaian "strategosta" Filopoimenia vastaan. Nabiksen ja Spartan onneksi Rooman valtakunta aloitti samana vuonna niin sanotun toisen makedonialaissodan. Akhaia oli Makedonian liittolainen. Mutta se jätti kuitenkin Makedonian ja liittoutui puolestaan Rooman kanssa. Samalla Argos kapinoi Akhaiaa vastaan ja liittoutui Makedonian kanssa. Nabis sai kuitenkin kaapattua vallan Argoksessa. Nabis solmi 197 eaa. liiton Rooman kanssa. Samana vuonna Roomalaiset kukistivat Makedonian Kynoskefalain taistelussa. Pian roomalaisten konsuli Flamininus julisti kreikkalaiset taas vapaiksi.
Vuonna 195 eaa. Flamininus päätti hyökätä Spartaa vastaan. Syyksi esitettiin, että Sparta miehitti Argosta. Nabis antautui Flamininukselle, kun Rooman ylivoimaiset joukot saapuivat Spartan edustalle. Flamininus riisti Spartalta kaikki sen Lakonian ulkopuoliset maat ja meren rannalla asuvien perioikkien maat. 
Vuonna 193 eaa. Nabis yritti vallata takaisin osan menetetyistä alueista. Filopoimen oli tuolloin taas Akhaian "strategos" ja hän kukisti Spartan joukot Lakoniassa. Flamininus palasi kuitenkin Kreikkaan ja pakotti osapuolet taas hyväksymään vuoden 195 eaa. rauhansopimuksen. Nabiksen murhasi vuonna 192 eaa. hänen liittolaisensa Aitolian liitto, ei Akhaian liitto. Seuraavana vuonna Filopoimen valtasi Spartan ja liitti sen Akhaian liittoon.
Liivo Leetma

Liivo Leetma (s. 20. tammikuuta 1977 Kose, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Leetma pelasi Veikkausliigassa FC KooTeePeen joukkueessa kaudet 2005–2006, jona aikana hän kärsi vakavista loukkaantumisista. Tätä ennen hän on pelannut Paide Linnameeskondissa, FC Lellessä, Lelle SK:ssa, JK Tervis Pärnussa, FC Florassa, Viljandi Tulevikissa, Levadia Maardussa ja FC TVMK:ssa. Leetma on Viron mestari vuosilta 1999 ja 2000 ja cup-mestari 1999.
Leetma on pelannut 36 ottelua Viron maajoukkueessa.
Wilhelm Wundt

Wilhelm Maximilian Wundt (16. elokuuta 1832 Neckarau – 31. elokuuta 1920 Leipzig) oli saksalainen psykologi, psykofysiologi ja filosofi. Häntä pidetään yhtenä kokeellisen ja kognitiivisen psykologian perustajista.
Psykologiatieteen synty akateemisena oppialana ajoitetaan yleensä alkaneeksi vuonna 1879, jolloin Wundt perusti ensimmäisen kokeellisen psykologian laboratorion. Wundtin laboratoriolla oli aikanaan valtava merkitys psykologian kehittymiselle. Syntymässä olevan tieteenalan uranuurtajat kaikkialta maailmasta vierailivat laboratoriossa ja veivät mennessään kotiyliopistoihinsa kokeellisen psykologian tutkimusmallin.
Uransa loppupuolella Wundt keskittyi "kansainpsykologian" kehittämiseen. Tuloksena oli monumentaalinen kymmenosainen teos "Völkerpsychologie" (1900–10). Wundtin kansainpsykologia jäi unohduksiin vuosikymmeniksi behaviorististen suuntausten noustua valta-asemaan akateemisessa psykologiassa, mutta on saanut osakseen uutta kiinnostusta erilaisten kulttuuripsykologisten koulukuntien vahvistettua asemaansa yliopistomaailmassa 1970-luvulta alkaen.
Suomalaisista psykologian pioneereista Wundtin oppilaita olivat muun muassa Arvi Grotenfelt ja Hjalmar Neiglick.
NICAM

NICAM (, tunnetaan myös NICAM 728:na) on digitaalinen ääniformaatti analogisille televisiolähetyksille. Äänivirrassa on 14 bitin modulointipakkaus ja sen näytteenottotaajuus on 32 kHz (kilohertsiä).
Teknisesti.
NICAMin sisältämä tieto lähetetään alikantoaallolla varsinaisen kanavan rinnalla. Tästä syystä NICAM ei häiritse kanavan mukana tulevaa mono-äänikanavaa, joten yhteensopivuus mono-vastaanottimien kanssa säilyy.
NICAM-tekniikalla lähetykseen saadaan sisällytettyä jopa kolme erillistä äänivirtaa. Tämä mahdollistaa esimerkiksi usean erikielisen äänivirran samalle kanavalle yhtäaikaisesti. Esimerkiksi Suomen Yleisradio käytti tätä ominaisuutta analogisen television urheiluaiheisissa lähetyksissä, jolloin valittavina kielivaihtoehtoina olivat useimmiten suomi ja ruotsi.
NICAMin tuomia mahdollisuuksia — kukin vaihtoehdoista valitaan datavirran kolmen ennalta määritellyn bitin avulla:
Näistä ominaisuuksista kuitenkin vain kaksi ensimmäistä on yleisesti käytössä.
Muita faktoja:
Jotta NICAM-lähetyksiä voidaan vastaanottaa, vastaanottimessa täytyy olla NICAM purkupiiri (). Vastaanottimet, joissa ei ole purkupiiriä, eivät osaa erotella NICAM-dataa muun lähetyksen seasta ja täten käyttävät lähetyksen mukana tulevaa mono-äänikanavaa.
NICAMia tukevissa videonauhureissa yleinen tapa varastoida tieto, on syöttää NICAM äänivirta VHS-kasetin Hifi-raidalle, toisin kuin mono-äänikanava, joka syötetään VHS-kasetin lineaariselle raidalle.
Radiotaajuusominaisuudet.
Modulaatiomenetelmä: Differentiaalisesti koodattu nelivaiheinen vaiheensiirto-avainnus, jossa jokainen neljästä vaihemuutoksesta siirtää kaksi databittiä (DQPSK).
Bittinopeus: 728 kbit/s, Kantoaallon taajuus 5,85 MHz kuvakantoaallon yläpuolella, kantoaallon taso: Kuvakantoaallon ja moduloidun digitaalisen äänikantoaallon tehojen suhde on 1:100. Spektrin leveys n. 500 kHz. Käytetty datan muokkaus on ns. 40 % cosini roll-off. Spektri ei riipu lähetettävästä äänimateriaalista, koska bittijono sekoitetaan (kehyssynkronointisanaa lukuun ottamatta), summaamalla (modulo-2) bittijonoon vale-satunnainen bittijono (valeumpimähkäsignaali). Lopullinen spektri muistuttaa kohinaa. Äänisignaalin vierekkäiset bitit lomitellaan vähintään 15 bitin päähän toisistaan virheryöppyjen poistamiseksi.
Historiaa.
Suorana ulkolähetyksenä toteutettu ja 09.10.1988 klo 18.45 alkanut tv-ohjelma "Metro" oli maailman ensimmäinen säännöllisesti lähetettävä ohjelmasarja, jossa
stereoäänen lähettämiseen käytettiin digitaalista NICAM 728-järjestelmää maanpäällisissä tv-verkoissa.
Liimatta–Valkjärvi-rata

Liimatta–Valkjärvi-rata on historiallinen rataosuus Karjalankannaksella. Se alkaa Viipurin kaakkoispuolella sijaitsevasta Liimatasta. Ratalinja kulkee lähes suoraan idän suuntaan Vuokselle asti ja kaartuu sen jälkeen jyrkästi kaakkoon Valkjärven suuntaan. Rata oli aikanaan 70 kilometriä pitkä.
Historia.
Liimatta–Valkjärvi-rata avattiin liikenteelle vuonna 1930. Valmistuessaan se oli osa Suomen rataverkkoa, mutta päätyi Karjalan luovutuksen yhteydessä kokonaan Neuvostoliitolle ja siten osaksi nykyisen Venäjän rataverkkoa. Sotien jälkeen radasta on purettu ensin Ristseppälästä Valkjärvelle ulottuva osuus ja sittemmin osuus Heinjoelta Ristseppälään.
Lokakuun rautatiet on hoitanut henkilöliikennettä. Päivittäisiä junavuoroja oli aiemmin kaksi, sittemmin yksi kumpaakin suuntaan Heinjoen ja Viipurin välillä. Liikenne tälläkin osuudella lakkautettiin vuonna 2009.
Animal Crossing

Animal Crossing on Nintendon kehittämä ja julkaisema simulaatiovideopeli, joka on julkaistu vuonna 2002 Nintendo GameCubelle. 
Peli on länsimainen julkaisu, joka perustuu vuonna 2001 Japanissa Nintendo 64:lle julkaistuun peliin "Dōbutsu no Mori" (, suom. "Eläinten metsä"). "Animal Crossing" -peliin perustuen on julkaistu Japanissa "Dōbutsu no Mori e+", joka sisältää "Animal Crossing" pelin lisäykset.
Pelaaminen.
Pelaaja valitsee pelihahmokseen pojan tai tytön, joka muuttaa kylään. Kylän muut asukkaat ovat eläimiä. Kylään voi muuttaa yhteensä neljä ihmishahmoista pelaajaa, mutta pelaaminen on mahdollista vain vuorotellen. Vakiohahmojen lisäksi kylässä voi asua pelistä riippuen korkeintaan 10-15 eläintä. Eläimet on esitetty antropomorfisina hahmoina. Eläinten kanssa voi jutella ja niille voi suorittaa palveluksia. Kaupungin asukkaat muuttavat yksi kerrallaan pois ja niiden tilalle tulee uusia asukkaita, esimerkiksi silloin, kun pelaaja matkustaa toisella GameCube-muistikortilla olevaan Animal Crossing -kylään. Eläimet voivat myös muuttaa omasta kylästä sellaiseen kylään, jossa pelaaja on vieraillut, ja toisin päin. Eläimet monesti valittelevat tylsyyttä ennen muuttamistaan. Toisinaan niitä voi pyytää jäämään, jolloin muutto estyy.
Pelissä ei ole varsinaista päämäärää, vaan idea on elää sovussa eläinten kanssa. Pelissä voi maksaa vuokrarästit pois (jolloin pelihahmon asunto tai kyläkauppa kasvattavat kokoaan), keräillä hyönteisiä, kaloja, fossiileita ja maalauksia museota varten sekä sisustaa omaa taloa. Talon sisustuksessa voi hyödyntää erilaisia teemoja, kuten avaruus-, villi länsi-, tai moderni-teemaa. Hyvästä sisustuksesta saa Happy Room Academyltä paljon pisteitä. Taloon mahtuu rajoitettu määrä tavaraa, joten esineet, joita ei halua antaa pois tai HRA:n arvioitavaksi, voi säilyttää kellarissa. Joitakin esineitä voi myös säilyttää kaapissa. Kaikki tavarat, jotka on onnistunut pelissä keräämään, ilmestyvät kauppias Tom Nookin postimyyntiluetteloon. Luettelosta esineen voi tarvittaessa tilata, jos alkuperäisen esineen on myynyt tai lahjoittanut pois. Kylässä vierailevilta erikoishahmoilta saa harvinaisia tavaroita. Tällaisia tavaroita ei voi ostaa edes Tom Nookin postimyyntiluettelosta, vaikka ne ilmestyvätkin sinne näytille.
Pelin aika noudattaa pelikonsolin sisäistä kelloa. Pelissä on kaikki neljä vuodenaikaa juhlineen. Esimerkiksi jouluaattona Jingle the Dark-Nosed Reindeer tulee jakamaan lahjoja kilteille lapsille. Asettamanaan syntymäpäivänä pelaaja saattaa saada lahjoja kyläläisiltä.
Muu media.
"Animal Crossingista" on myös olemassa "Animal Crossing" anime-elokuva.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.1/10. IGN:n arvostelussa peliä on kuvattu yhdistelmäksi "Harvest Moon" ja "The Sims" -pelejä sekä klassikkopelien kokoelmaa.
Talli (täsmennyssivu)

Talli voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Talli on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Baarikärpänen (kappale)

Baarikärpänen on suomalaisen rock-yhtye Eppu Normaalin kappale, joka julkaistiin albumilla "Imperiumin vastaisku" vuonna 1988. Kappaleen oli alun perin tarkoitus olla levyllä vain täytteenä, mutta siitä tuli kuitenkin yksi yhtyeen suosituimmista kappaleista. 
”Baarikärpäsen” lauloi levylle yhtyeen vokalisti Martti Syrjän sijasta kitaristi Mikko ”Pantse” Syrjä. Kappaleesta on tullut vuosien mittaan yksi Suomen suosituimmista ryyppylauluista.
Poliisi pamputtaa taas

Poliisi pamputtaa taas on suomalaisen rock-yhtye Eppu Normaalin ensimmäinen single. Kappale on muodostunut suomipunkin klassikoksi ja se on julkaistu hieman erilaisena versiona yhtyeen debyyttialbumilla "Aknepop" (1978). Singlen B-puolena on albumilta ulosjäänyt kappale ”Elviksen kuolema”. Single on julkaistu 21. helmikuuta 1978.
Muutama kuukausi kappaleen julkaisun jälkeen Soundi-lehdessä oli lukijaäänestys kaikkien aikojen parhaasta suomalaisesta rockkappaleesta, ja ”Poliisi pamputtaa taas” voitti äänestyksen.
Kappale on myös yhtyeen vuonna 1980 julkaistulla livealbumilla "Elävänä Euroopassa".
Brittiläisen Chubby and the Gang -yhtyeen vuonna 2021 ilmestynyt The Mutt’s Nuts -albumi sisältää ”Getting Beat Again”-nimisen version "Poliisi pamputtaa taas"-kappaleesta.
Shekhar Mehta

Chandrashekhar "Shekhar" Mehta (20. kesäkuuta 1945 – 12. huhtikuuta 2006 Lontoo) oli ugandalais-kenialainen rallikuljettaja. 
Mehta oli sukujuuriltaan aasialaisperäinen ugandalainen. Hän syntyi Ugandassa maaviljeljäperheeseen ja muutti Keniaan vuonna 1973 pakoon Idi Aminin hirmuhallintoa. Samana vuonna hän voitti Safari-rallin ensimmäistä kertaa. Hänen vaimonsa Yvonne Mehta oli yksi hänen kartanlukijoistaan.
Mehta voitti Safari-rallin viisi kertaa Datsunilla. Mehtan kansainvälinen ralliura sijoittui vuosien 1973-1987 välille. Parhaimmillaan hän oli rallin MM-sarjassa viides (vuonna 1981). Hän voitti Safari-rallin viidesti. Hän lopetti uransa vuonna 1987 Rallye des Pharaons -rallissa Egyptissä tapahtuneen erittäin vakavan onnettomuuden jälkeen.
Kilpauransa jälkeen Mehta toimi muun muassa FIA:n MM-rallivaliokunnan puheenjohtajana. Mehta kuoli vanhojen vammojen komplikaatioihin liittyneeseen sairauteen 60-vuotiaana Lontoossa.
Roberto Mieres

Roberto Mieres (3. joulukuuta 1924 Mar del Plata, Argentiina – 26. tammikuuta 2012 Maldonado, Uruguay) oli argentiinalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Roberto Mieres osallistui Formula ykkösten MM-sarjaan vuosina 1953–1955. Hän ajoi kaikkiaan 16 osakilpailua ja keräsi niistä yhteensä 13 MM-pistettä. Hänen paras sijoituksensa oli neljäs (Sveitsin GP 1954, Espanjan GP 1954 ja Hollannin GP 1955). Häneen nimiinsä kirjattiin yksi kilpailun nopein kierros (Hollanti 1955). Mieres oli tasainen kuljettaja: hän ajoi seitsemän parhaan joukkoon kaikissa kisoissaan joissa pääsi ruutulipulle saakka.
Roberto Mieres, lempinimeltään ”Bitito”, oli nuorena lahjakas urheilija ja harrasti muun muassa tennistä, rugbya, soutua ja purjehdusta. Hän osallistui puolivahingossa, ystäviensä kehotuksesta autokilpailuun 1947 ja voitti sen kaikkien yllätykseksi. Hän perusti ystäviensä kanssa tallin ja alkoi kiertää kilpailuja. Hän osallistui lukuisiin ennen toista maailmansotaa järjestettyihin Grand Prix -kilpailuihin, jotka loivat pohjaa vuonna 1950 käynnistetylle Formula 1 -sarjalle.
F1-uransa jälkeen Mieres jatkoi kilpailemista urheiluautoluokissa muun muassa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Myöhemmin hän palasi nuoruutensa lajin purjehduksen pariin ja osallistui Argentiinan joukkueessa Rooman olympialaisiin 1960. Joukkue päätyi Star-luokassa 17. sijalle.
Kilpa-auton rattiin Mieres palasi vielä 79-vuotiaana Monacossa 2004 järjestetyssä historiallisessa tapahtumassa.
Mieres kuoli 87-vuotiaana tammikuussa 2012.
Polkka

Polkka on nopea tasajakoinen tanssi. Se on syntynyt 1830-luvulla itäisessä Böömissä nykyisen Tšekin alueelta. Tanssin alkuperäinen nimi "pulka" tarkoittaa lyhyttä tai puolta askelta. 1850-luvulle tultaessa polkka oli levinnyt ympäri Euroopan ja myös Amerikan mantereelle. Suomeen polkka tuli tiettävästi ensiksi länsirannikolle 1840-luvulla. Suomalainen polkka on keskieurooppalaista polkkaa nopeampaa ja siinä on runsaasti variaatioita. Sävelmistöön on Suomessa sulautunut varhaisempien nopeiden tanssien sävelmiä (vrt. muun muassa ”Ievan polkka”).
Askelikko.
Ns. suomalaisessa polkassa paino on pääosin päkiöiden varassa. Polvet pysyvät tanssissa melko suorina, nilkoista sen sijaan joustetaan voimakkaasti.
Tahdissa on neljä iskua. Perusaskelikko alkaa tasahypyllä, sitä seuraa vuorotellen vasemman ja sitten oikean jalan askel ja ponnistus hyppyyn. Neljännellä iskulla ollaan ilmassa ja hyppy päättyy tasajalka-alastuloon seuraavalla ykkösiskulla. Suomalaisen polkan yleisilme on aika pysty, ja vaikka siinä voidaankin edetä vauhdikkaasti, sitä voidaan tanssia matkustamatta tilassa, siis paikalla pysyen, tosin kuin monia muita polkkavariaatioita. Suomalaisen polkan askelikko ei ole korkea, mutta siinä on silti selvä ponnistus.
Tilassa liikkuminen tapahtuu siten, että jompikumpi kylki on menosuuntaa kohti. Parittain tanssittaessa tilassa liikutaan tavallisesti tanssisuuntaan eli vastapäivään. Myös myötäpäivään voidaan liikkua; silloin on kyse "savolaisesta polkasta".
Suomessa tanssitaan myös ruotsinkielisen perinteen mukaisesti. Tällöin yleisilme on tilassa matkustavampi, sillä laukka-askelikon eri variaatiot muodostavat tällaisen polkkatyylin perustan.
Otteet.
Polkassa on useita vaihtoehtoisia tanssiotteita:
Kilpailut.
Suomessa polkan SM-kilpailuja järjestää Polkkaralli -yhdistys. Ensimmäiset polkantanssin SM-kilpailut järjestettiin vuonna 1972 Varsinais-Suomessa. Myöhemmin kilpailuja on järjestetty useilla paikkakunnilla, viimeksi Tuusulassa 2007.
Vuonna 2008 Polkantanssin SM-kilpailut järjestettiin Jokioisissa.
Higurashi no naku koro ni

Higurashi no Naku Koro ni (ひぐらしのなく頃に, "Kaskaiden laulaessa") on 07th Expansion -nimisen doujinryhmän tuottama pelisarja, jonka pohjalta on tehty myös draama-CD:itä, manga- ja animesarjat sekä elokuva.
Alkuperäiset pelit ovat visual novel -pelejä, jotka käsittelevät omituisia sarjamurhia. Pelien pelimoottori on NScripter. Aluksi pelejä myytiin vain juhlatapahtumien yhteydessä, mutta vuoden 2004 toukokuussa tieto sarjasta alkoi levitä, jolloin ennenäkemättömän oudon murhaskenaarion tarjoamista peleistä tuli kuuma puheenaihe. Peleistä tuli yli sadantuhannen myydyn kopion avulla TYPE-MOONin "Tsukihimen" kaltainen hitti. 07th Expansionin edustaja Ryukishi07 (竜騎士07) on kirjoittanut pelin tarinan ja hoitanut hahmosuunnittelun. Animen ensimmäinen kausi, "Higurashi no Naku Koro Ni (ひぐらしのなく頃に)", aloitettiin 4.4.2006 ja siihen tuli 26 jaksoa. Seuraava kausi, "Higurashi no Naku Koro Ni Kai" alkoi 6.7.2007 ja siihen taas tuli 24 jaksoa. Tammikuussa 2009 Studio DEEN valmisti 5-osaisen OVA:N, "Higurashi no Naku Koro Ni Rein". Juuri parhaillaan on menossa toinen OVA, "Higurashi no Naku Koro Ni Kira" Higurashin 10-vuotias syntymäpäivien takia.
Tarina.
Sijaintipaikkana on pieni, alle 2000 asukkaan Hinamizawan syrjäinen kylä. Aikoinaan kylän lähelle oltiin rakentamassa patoa, joka olisi hukuttanut koko kylän alleen, mutta kyläläisten yhteistoiminnalla padon rakennusta onnistuttiin viivästyttämään. Tapauksen seurauksena kylän yhteishenki on edelleen vahva. Padon rakentamissuunnitelman epämääräiseksi ajaksi jäädyttämisen jälkeen on kulunut viisi vuotta, ja on Shouwa-kauden vuosi 58 (1983). Maebara Keiichi muuttaa kylään vanhempiensa tilanteen takia. Ystävällisen luonteensa ansiosta hän saa nopeasti ystäviä uudessa koulussaan. Tämän jälkeen hän elää rauhassa, kunnes eräänä päivänä odottamatta watanagashi-juhlan päivänä kaikki muuttuu. Aikaisempana neljänä vuotena watanagashi-juhlan päivänä tapahtui murhia, joita sanottiin "omituisuuteen tähtääviksi".
Hahmot.
"Higurashi no Naku Koro Nissä" on yhteensä seitsemän päähenkilöä, joista yksi ilmestyy vasta toisella kaudella. Koko sarjan päähahmo on kuitenkin Keiichi Maebara, joka muuttaa Hinamizawaan vanhempiensa kanssa.
Anime.
Anime esitettiin vuoden 2006 huhtikuusta syyskuuhun. Sarjalle on myös jatko sarjat Higurashi no Naku Koro ni Kai, "Vastaus" ja Higurashi no Naku Koro ni Rei sekä Higurashi no Naku Koro Ni Kira.
Alku- ja loppumusiikit.
Alkumusiikki
Loppumusiikki
Savatage

Savatage on vuonna 1978 perustettu yhdysvaltalainen yhtye. Yhtyeen tyylilaji on progressiivinen metalli. Yhtyeen laajan tuotantonsa alkupuolella on aineksia myös thrash- ja death metalista. 
Historiaa.
Yhtyeen perustivat veljeksen Jon ja Criss Oliva Floridassa nimellä "Metropolis". Yhtyeen nimen vaihduttua "Avatariksi" he julkaisivat vuonna 1982 "City Beneath a Surface" -EP:n ja pääsivät mukaan muutamille heavy metal -kokoelmalevyille, muun muassa tampalaisen rockradion WYNF:n paikallisille yhtyeille tarkoitetulle "The YNF Pirate Tape" -kokoelmalle.
Yhtye piti nimetä vielä kerran uudelleen, kun oli käynyt ilmi, että toisella yhtyeellä oli jo sama nimi. Päädyttiin nimeen Savatage, joka on yhdistelmä sanoista "avatar" ja "savage" ’hurja, villi’. Yhtyeen kokoonpano oli tässä vaiheessa Jon Oliva (laulu), Criss Oliva (kitara), Steve Wachholz (rummut) ja Keith Collins (basso). "Power of the Night" -albumin jälkeen Johnny Lee Middleton korvasi Collinsin.
Savatagen kaksi ensimmäistä, rosoisen soundin ryydittämää albumia, "Sirens" ja "The Dungeons Are Calling", julkaistiin pienen levymerkin Par Recordsin kautta. Vuonna 1985 he kirjoittivat levytyssopimuksen Atlantic Recordsin kanssa ja julkaisivat kolmannen albuminsa "Power of the Night". Julkaistuaan seuraavana vuonna neljännen pitkäsoittonsa "Fight for the Rockin", joka oli levy-yhtiön painostamana syntynyt epäonnistunut yritys kaupallisempaan tyyliin, Savatage kiersi Kissin, Metallican ja Motörheadin kanssa.
Vuonna 1987 Savatage julkaisi ensimmäinen kaupallisesti menestyneen levynsä, "Hall of the Mountain Kingin". Se on edelleen yhtyeen myydyin levy.
Carlos Menditéguy

Carlos Alberto Menditéguy (10. elokuuta 1915 Buenos Aires, Argentiina – 27. huhtikuuta 1973 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Hän ajoi yhteensä 10 GP:tä F1-urallaan, joka kesti 1953–1960. Parhaimmillaan hän sijoittui kolmanneksi (Argentiinan GP 1957). Hän keräsi yhteensä 9 MM-pistettä.
Carlos Menditeguy oli lahjakas urheilija, joka menestyi useissa lajeissa. Hän kuului maailman parhaiden poolonpelaajien joukkoon päättäessään muuttaa Eurooppaan ja ryhtyä kilpa-autoilijaksi. Hän ei kilpaillut Formula ykkösissä yhtään kokonaista kautta, pääasiassa siksi että tallipäälliköt pitivät tulista ja temperamenttista argentiinalaista liian kovakouraisena autojen käsittelijänä.
Pete Seppälä

Pete Juhani Seppälä (s. 1. maaliskuuta 1978 Espoo) tuli tunnetuksi Suomen Idols-laulukilpailun toiselta tuotantokaudelta. Pete Seppälä oli jo vuonna 2003 kilpailussa mukana, mutta karsiutui juuri ennen semifinaaleja. Vuonna 2005 hän nousi finaalin viimeiseltä 7. paikalta ("keräilyerän" kakkossijalta) kolmanneksi ja hävisi toiseksi viimeisen finaalin yleisöäänestyksessä Katri Ylanderille ja kilpailun voittaneelle Ilkka Jääskeläiselle. Kilpailun jälkeen Seppälä oli mukana Idoleita Ja Tähtiä 2006 -kiertueella, jossa hän yhdessä muiden Idols-finalistien kanssa kiersi ympäri Suomea, esittämässä Idolsista tuttuja kappaleita.
Pete Seppälä oli mukana Nuori Suomi -kampanjassa ja esitti lapsille välituntiliikkumiseen sopivan kappaleen Energiaa yhdessä Roni Tranin ja Ilkka Jääskeläisen kanssa. Energiaa-levytys nousi Suomen virallisen listan singlekakkoseksi (vko 10/2006), ja viihtyi listalla muutaman viikon. Toukokuussa 2006 käynnistyi yhteistyöhanke Fazerin kanssa. Tätä varten Seppälä levytti kappaleen Jos Vain Jäät, joka kuultiin kauppakeskus Kampin avajaisissa.
Syksyllä 2006 ilmestynyt esikoislevy "Jos nukun kiltisti sohvalla..." sisältää muun muassa radiosinglet Neljä seinää ja Petterin jukeboksi, sekä Elämä lapselle -konsertissa syyskuussa 2006 esitetyn kappaleen Sitruunaperhonen, joka on omistettu leukemiaan menehtyneelle pikkutytölle. Seppälä on sanoittanut itse suuren osan levyn kappaleista.
Vuonna 2007 Pete Seppälä teki jonkin verran ravintolakeikkoja ja esiintyi lukuisissa yksityistilaisuuksissa. Lisäksi hän kiersi kymmenissä yläasteissa laulamassa ja puhumassa koululaisille hyvistä tavoista Tapaseuran hyvien tapojen lähettiläänä. Kesän 2007 merkittävin esiintyminen oli Tapsan Tahtien Tahtibileissä Nokian jäähallissa. Hiljaisemman kauden jälkeen keikkailu jatkuu vuosina 2010-11 cover-painotteisella ohjelmistolla tutun O'Jess-bilebändin kanssa. Bändissä soittavat basisti-laulaja Tuomas Turunen, kitaristi Juha Ketola ja rumpali Pasi Alakurtti .
Ennen artistin uraansa liikunnanohjaaja Seppälä toimi golf-opettajana ja matkanvetäjänä, ja jatkaa niitäkin töitä keikkailun ohessa. Lisäksi Pete on toiminut juontajana MTV3-kanavalla keväällä 2008 esitetyssä "Eläinten puisto" -sarjassa
, sekä Biisikärpänen-ohjelmaan liittyvässä katsojapelissä.
A Love Supreme

A Love Supreme on John Coltranen vuonna 1965 julkaistu albumi, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä jazz-levyistä kautta aikojen.
Vuonna 1964 Coltrane alkoi nähdä unia, joissa hänen mukaansa Jumala paljasti hänelle erilaisia musiikillisia teoksia ja käsitteitä. Talvella 1964 kokonainen "A Love Supreme" -levy ilmestyi hänelle tällaisessa unessa, ja Coltranen kvartetti levytti kuuluisimman ja yhden kaikkien aikojen parhaimpana jazzlevynä pidetyn teoksen joulukuussa 1964. Levy on neliosainen todistus Coltranen uskosta ja rakkaudesta Jumalaan (vaikkei välttämättä kristilliseen Jumalaan – Coltrane usein sanoi palvovansa kaikkien uskontojen jumalia). Vaikka levyä pidettiin aikanaan musiikillisesti vaikeasti lähestyttävänä, siitä tuli suuri kaupallinen menestys. Kvartetti esitti teoksen vain kerran konsertissa heinäkuussa 1965.
"A Love Supreme" on neliosainen sarja, joka alkaa ”Acknowledgment”-nimisellä osalla. Lyhyen intron jälkeen basso alkaa soittaa kuuluisaa Love Supreme -kuviota, jonka päälle Coltrane soittaa julistavia melodioita jotka etäisesti muistuttavat etelän mustien kirkkojen saarnaajien saarnatyyliä. Pitkän kehittelyjakson jälkeen seuraa "A Love Supreme" -mantran toisto ensin tenorisaksofonilla ja lopuksi laulaen. ”Resolution”-jakso alkaa Coltranen esittelemällä teemalla, jotka seuraavat teeman kehittelyjä intialaisen raga-musiikin tyyppisesti. Kaksi viimeistä osaa: ”Pursuance” ja ”Psalm” esitetään ilman osien välistä taukoa. ”Psalm”-osassa Coltrane lausuu saksofonillaan runon "A Love Supreme", jonka sanat löytyvät levynkansiteksteistä. 
"A Love Supreme" sai kaksi Grammy-ehdokkuutta: jazz-sävellyksestä ja -esityksestä. Vuonna 2015 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Nilkka

Nilkka on säären ja jalkaterän välinen jalan osa. Se on nilkkaluiden ja niitä ympäröivien kudosten muodostama kokonaisuus.
Luut.
Nilkan takimmaisin ja suurin luu on kantaluu. Muut nilkkaluut ovat telaluu, veneluu, kolme vaajaluuta sekä kuutioluu. Nilkan luut muodostavat yhdessä jalkaholvin.
Nivelet.
Nilkan liikkeet tapahtuvat kahdessa nivelessä. Ylempi nilkkanivel telaluun ja sääri- ja pohjeluun välillä on sarananivel, joka mahdollistaa nilkan ojennuksen ja koukistuksen. Alempi nilkkanivel on toiminnallinen nivel, joka muodostuu kahdesta anatomisesta nivelestä: telaluun ja vene- ja kantaluun välisestä "articulatio talocalcaneonaviculariksesta" sekä taempana sijaitsevasta "articulatio subtalariksesta". Siinä jalkapohja kääntyy keskelle ja jalkaterä kääntyy poispäin keskeltä.
Nivelsiteet.
Nilkan luiden välissä on useita nivelsiteitä. Niistä tärkeimpiä ovat nilkan sisäpuoleinen kolmioside, joka yhdistää sääriluun jalkaterään sisäpuolelta, sekä nilkan ulkopuoliset kanta-pohjeluuside, joka yhdistää pohjeluun kantaluuhun sekä etummainen tela-pohjeluuside, joka yhdistää pohjeluun telaluuhun vaakasuuntaisesti.
Lihakset ja jänteet.
Säären lihakset suippenevat nilkan kohdalla pitkiksi jänteiksi, jotka kulkevat nilkkanivelten sivuitse tai päällitse jalkaterään ja liikuttavat jalkaterää ja varpaita. Nilkan takapuolella kulkee suuri akillesjänne, joka kiinnittyy kantaluuhun.
Atmel AVR

AVR on Atmelin mikro-ohjainperhe, joka sisältää laajan valikoiman 8-bittisiä mikro-ohjaimia. Sen kehittivät Norges Tekniske Høgskolen opiskelijat Alf-Egil Bogen ja Vegard Wollan. Harrastajien keskuudessa laitteisto on saanut suosiota Arduino-laitteissa.
Ryhmittely.
AVR-mikro-ohjaimet jaetaan kolmeen ryhmään niiden sisältämien ominaisuuksien sekä muistin määrän mukaan.
ATtiny: 
ATmega:
Tehtäväkohtaiset AVR-mikro-ohjaimet: 
kuten LCD-ohjain, USB-ohjain, CAN-ohjain, monimuotoisempi PWM jne.
Teknisesti.
Kaikki AVR-mikro-ohjaimet sisältävät RISC-ytimen, FLASH-ohjelmamuistia, SRAM-käyttömuistia, sekä useita I/O-väyliä. Jotkin ohjaimet sisältävät myös pysyvää EEPROM-käyttömuistia. Muita ominaisuuksia ovat esimerkiksi sisäinen kello-oskillaattori, ajastimet, keskeytysohjaimet, sarjaliikennepiiri (UART), SPI, IO-porttien ylösvetovastukset, pulssinleveysmodulaattori (PWM), A/D-muunnin (ADC), analoginen vertailija ja vahtikoira-ajastin.
Ominaisuuksia.
AVR-sarja tarjoaa paljon erilaisia ominaisuuksia:
Ohjelmointi.
Yleisin AVR-ohjelmointiin käytettävä kieli on C-kieli. Muita kielivaihtoehtoja ohjelmointiin ovat BASIC, Pascal ja Assembly. Useimmiten päädytään kuitenkin käyttämään proseduraalista C-kieltä, sillä sen kirjoittaminen on nopeaa, eikä se ole Assemblyn tapaan vaikeasti hallittavaa ja muistettavaa symbolista konekieltä. AVR-mikro-ohjaimien suorittimen käskykanta on myös kehitetty vastaamaan erityisesti C-kielen tarpeisiin.
Atmel tarjoaa myös ilmaisen AVR Studio -ohjelman debuggaukseen ja ohjelmien kirjoittamiseen. Sillä voi myös simuloida ohjelman toimintaa. Ohjelman siirtäminen mikro-ohjaimeen voidaan tehdä käyttäen mm. JTAG-emulaattoria.
AVR32.
AVR-perheen rinnalle on ajan myötä tullut myös muita aliperheitä. Uusin tulokas on AVR32-suoritinperhe, joka sisältää valikoiman 32-bittisiä mikro-ohjaimia.
 Sisältää myös kaikkien AVR(32) mikro-ohjaimien datalehdet
Alejandro de Tomaso

Alejandro (Alessandro) de Tomaso (10. heinäkuuta 1928 Buenos Aires, Argentiina — 21. toukokuuta 2003 Modena, Italia) oli argentiinalainen kilpa-autoilija, Formula 1 -kuljettaja, ja kilpa-autojen valmistaja.
De Tomaso ajoi vain kaksi F1-sarjan GP:tä vuosina 1957 ja 1959 Ferrarin ja Cooperin talleissa. Hän sijoittui yhdeksänneksi Argentiinan GP:ssä 1957, toinen kisa päättyi keskeytykseen. Hän ei saanut MM-pisteitä.
De Tomaso toimi nuoruudessaan Argentiinan silloista presidenttiä Juan Perónia vastustavassa underground-sanomalehdessä ja joutui vaikeuksiin. Hän muutti isänsä entiseen kotimaahan Italiaan ja asettui Modenaan, jossa hän työskenteli Maserati-kilpatallin mekaanikkona. Hän oli harrastanut aiemmin kilpa-autoilua ja niinpä hän uudessa työpaikassaan pääsi myös auton rattiin. Ensimmäisen merkittävän voittonsa hän saavutti 1955 Buenos Airesissa.
Pian tämän jälkeen de Tomaso tapasi nuoren naiskilpa-autoilijan Elizabeth Haskinsin. He alkoivat ajaa kilpaa yhdessä, saavuttivat kohtalaista menestystä ja menivät naimisiin 1958. Samana vuonna pariskunta voitti luokkansa Sebringin 12 tunnin kilpailussa Yhdysvalloissa.
Alejandro de Tomaso jatkoi kilpailemista vuoteen 1960 saakka ja alkoi sen jälkeen rakentaa kilpa-autoja perustamassaan "De Tomaso Automobili" -tehtaassa. Vuonna 1965 Ford Motor Company osti de Tomason yrityksen. Hän jatkoi Fordilla tiiviisti uusien urheiluautojen kehittämistä, sellaisten kuin Vallenlungan ja Escortin. Vuonna 1974 de Tomaso lähti Fordilta ja jatkoi omin päin Pantera -autojen valmistamista Italiassa.
De Tomaso -autoa valmistetaan yhä ja sitä on tällä hetkellä saatavissa kolme eri mallia: L, GT4 ja GT5.
Óscar Alfredo Gálvez

Oscar Alfredo Gálvez (17. elokuuta 1913 Buenos Aires — 16. joulukuuta 1989 Buenos Aires) oli argentiinalainen kilpa-autoilija. 
Gálvez ajoi yhden Formula 1 -osakilpailun Argentiinassa 1953 Maseratin tallissa sijoittuen viidenneksi ja sai kaksi MM-pistettä. Hän sijoittui kauden yhteispisteissä 15:nneksi.
Gálvez aloitti kilpa-autoilun jo 1930-luvulla ja nousi kotimaassaan hyvin suosituksi kuljettajaksi. Hän kamppaili ennen formuloiden MM-sarjan alkua usein ledendaarista maanmiestään Juan Manuel Fangiota vastaan. Alfa Romeonsa ratissa Gálvez voitti GP-autojen Argentiinan mestaruuden vuosina 1947 ja 1948. Moottoriurheilun historiaan jäi Gálvezin voitto Palermon GP:ssä 1949, jolloin hän päihitti silloin Fangion lisäksi kaikki tuon aikaiset eurooppalaiset tähdet kuten Alberto Ascarin, Nino Farinan, Luigi Villoresin ja prinssi Biran.
Gálvezin mukaan on nimetty Buenos Airesissa moottorirata, "The Autódromo Oscar Alfredo Gálvez", joka valmistui 1952 ja jolla järjestettiin kaikkiaan kaksikymmentä F1-osakilpailua vuosien 1953 ja 1998 välillä. Hänen veljensä Juan oli myös kilpa-ajaja, joka ajoi samaan aikaan Gálvezin kanssa Argentiinan sarjoissa.
Atmel

Atmel oli vuonna 1984 perustettu yhdysvaltalainen puolijohdevalmistaja. Sen tuotteita ovat muun muassa mikrokontrollerit (Intel 8051 -yhteensopivat ja oma AVR arkkitehtuuri), radiotaajuuslaitteet, EEPROM- ja flash-muistit, ASICit ja WiMAX.
Vuonna 1997 Atmel osti mm. suomalaisen integroitujen piirien suunnittelu- ja testausyrityksen Fincitec Oy:n standardipiiritoiminnot. 
Yrityksen perustaja George Perlegos toimi yhtiön pääjohtajana vuoteen 2006 asti, jolloin Atmelin johtokunta erotti hänet. 
Julkisessa kirjeessään Perlegos sanoi tilanteen Atmelissa käyneen mahdottomaksi, koska pääjohtajalle ei kuulemma näytetty yrityksen toimintaan liittyviä dokumentteja. Perlegos on ilmoittanut pitävänsä joitakin johtokunnan toimintatavoista moraalisesti arveluttavina ja jopa laittomina.
Microchip Technology osti Atmelin vuonna 2016 noin 3,6 miljardilla dollarilla.
Alter Ego (yhdistys)

Alter Ego ry on Helsingin yliopiston roolipeliyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja kehittää roolipeli- ja larp-harrastusta yliopistolla ja sen ulkopuolella sekä tarjota harrastemahdollisuuksia jäsenilleen.
Yhdistys on perustajajäsen Ropecon ry:ssä, joka järjestää Suomen suurimman ja kansainvälisestikin tunnetun roolipelitapahtuma Ropeconin. Alter Egon tunnuksessa on kuvattuna kaksi liitävää korppia. Järjestö julkaisee Alterations-nimistä jäsenlehteä. Kerhohuone sijaitsee HYYn tiloissa uudella ylioppilastalolla.
Yhdistyksen historia.
Yhdistys perustettiin 25. lokakuuta 1994 humanistisen tiedekunnan roolipelijärjestöksi. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Ville "Burger" Vuorela, joka tuli sittemmin roolipelipiireissä tunnetuksi julkaistuaan omia roolipelejään Burger Games -nimen alla.
22. maaliskuuta 1996 Alter Ego laajeni koko Helsingin yliopiston roolipeliyhdistykseksi, yhdistyttyään muiden tiedekuntien roolipelijärjestöjen kanssa. Yhdistyksen kaksi tärkeää vuosittaista juhlapäivää ovat syksyllä perustamis- eli vuosijuhla sekä keväällä laajenemisjuhla, joiden viettotavat nykyään vaihtelevat.
Pianosonaatti nro 8 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 8 op. 13 c-molli, lisänimeltään Sonate Pathétique (), on "Jäähyväissonaatin" ohella toinen niistä kahdesta sonaatista, jonka lisänimi on peräisin säveltäjän omasta kynästä. Se on sävelletty vuosina 1798–1799 ja omistettu ruhtinas Karl Lichnowskylle. Sonaatti on ehkä ensimmäinen Beethovenin sonaatti, joka on tullut hyvin tunnetuksi. Se kuuluu monien huippupianistien ohjelmistoon ja sitä on levytettykin varsin runsaasti. Sonaatti kestää esitystemposta riippuen noin 18–21 minuuttia.
Rakenne.
Sonaatissa on kolme osaa:
Ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen. Siinä Beethoven on nerokkaasti onnistunut yhdistelemään nopeaa ja hidasta. Ensimmäisen osan hidas alku, "grave", vaihtuu nopeaan, joskin yhtä surulliseen teemaan, jossa vasen käsi soittaa nopeita oktaavitremoloita. Joseph Haydnin vuonna 1795 sävelletty "Rummunpäristyssinfonia" on todennäköisesti vaikuttanut tämän osan syntyyn, sillä molempien teosten kertauksissa on havaittavissa selviä yhtäläisyyksiä. Sen takia muun muassa ensimmäisen osan lopussa on alkua vastaava hidas kohta.
Adagio alkaa kauniilla ja tunnetulla teemalla, joka pitäisi saada mahdollisimman "cantabile" (laulavasti). Tämä teema kertautuu kolmesti. Ensimmäisellä kerralla teema on hiljainen ja kaunis. Sen jälkeen Beethoven kasvattaa hieman ohutta sävelkudosta, mutta rauha säilyy. Väliosaan mennessä sävellaji vaihtuu As-duurista Es-duuriin. Sen jälkeen teema kertaantuu kolmannen kerran, jonka jälkeen alkaa aivan uudenlainen väliosa, nyyhkimistä as-mollissa. Nyyhkiminen vaihtuu varsin pian forteen, jonka jälkeen sama teema jatkuu As-duurissa. Lopussa teema kertaantuu jälleen, tällä kertaa säestys on vaihtunut trioleihin. Osa päättyy rauhalliseen As-duuri-harmoniaan.
Viimeinen osa on myrskyisä rondo. Se noudattaa tyypillistä rondomuotoa (ABACABA).
Osan toistuvat sforzandot ja surullisen kaunis teema tekevät siitä jännittävän. Sykkivä rondo on hieno vastakohta synkälle alulle.
Mahdolliset vaikutteet.
Haydnin "Rummunpäristyssinfonian" lisäksi Beethovenin epäillään saaneen vaikutteita teokseen Mozartin sonaatista KV 457. Se on myös c-mollissa, ja vasemman käden oktaavikuvioilla uskotaan olevan yhtäläisyyksiä Pathétiqueen. Samanlaisuuksia löytyy myös adagiosta; melodian uskotaan olevan peräisin saman sonaatin hitaasta osasta.
Myös Jan Ladislav Dusíkin sonaatin op. 35 nro 3 c-molli on uskottu vaikuttaneen tähän sonaattiin; alkuosan levottomuus on hieman samankaltaista kun Beethovenilla. Sonaatit ovat loppujen lopuksi kuitenkin hyvin erilaiset.
Opetushevonen

Opetushevonen (myös tuntihevonen) on hevonen tai poni, joka on ratsastuskoulun opetuskäytössä. Opetushevonen on yleensä osaava ja luotettava ratsu, jolla aloittelijatkin voivat ratsastaa turvallisesti.
Mikä tahansa hevonen ei sovi luonteeltaan ratsastuskoulukäyttöön. Tuntityöskentely on melko yksitoikkoista, ja hevosen on siedettävä stressaantumatta ja liikaa turtumatta jatkuvasti vaihtuvia, lähinnä kokemattomia ratsastajia. Opetuskäytössä olevan hevosen on myös oltava hyvässä kunnossa jaksaakseen monen tunnin päivittäisen urakan. Opetushevosten koulutustaso vaihtelee. Parhaat ja käyttökelpoisimmat opetushevoset ovat sekä hyvin koulutettuja että luonteeltaan rauhallisia mutta vireitä, jolloin ne sopivat sekä aloittelijoiden että kokeneiden ratsastajien käyttöön. Opetuskäyttöön päätyy sekä lähinnä pelkän peruskoulutuksen saaneita keskitason ratsuhevosia ja -poneja että esimerkiksi entisiä kilparatsuja. Kilpauran tehneet hevoset ovat tavallisesti hyvin koulutettuja ja opetushevosiksi sopivan rauhallisia, koska ne ovat tottuneet kaikenlaisiin häiriötekijöihin. Kokeneimpien ja osaavimpien oppilaiden käyttöön on joillakin ratsastuskouluilla myös pitkälle koulutettuja, jopa jatkuvasti melko korkeallakin tasolla kilpailevia hevosia.
Hyvin koulutettu ja hyväluonteinen opetushevonen voi olla ratsastuskoululle huomattavan arvokas. Ratsastuskoulujen taso kuitenkin vaihtelee paljon, ja tuntikäytössä saatetaan pitää myös työhönsä huonosti sopivia, huonosti koulutettuja hevosia tai poneja. Opetuskäytössä olevat hevoset oppivat myös herkästi huonoja tapoja, kuten makupalojen saamisesta johtuvaa näykkimistä, huonoa talutuskäytöstä ja ratsastajan apujen huomiotta jättämistä, jos niitä käsittelevät ja ratsastavat jatkuvasti lähinnä kokemattomat ihmiset. Ratsastuskoulun henkilökunnan tuleekin kiinnittää hevosten käsittelykäytökseen ja ratsastettavuuteen jatkuvasti tarpeeksi huomiota.
Tuntiratsastaja voi ratsastuskoulusta riippuen lainata/vuokrata opetushevosta ratsuksi kilpailuihin esimerkiksi omalla tallilla tai suuremmissakin kilpailuissa. Suomessa vuosittain järjestettävät tuntiratsastajien mestaruuskilpailut ovat avoinna nimenomaan ratsastuskoulujen opetushevosilla kilpaileville ratsastajille.
Hollanninpuoliverinen

Hollanninpuoliverinen (myös KWPN ()) on hollantilainen puoliverihevosrotu, joka on lähtöisin 1900-luvulta. Vuonna 1960 alettiin risteyttää keskenään kahta hollantilaista vaunuhevosrotua, ja rotuun risteytettiin myös englannintäysiveristä parantamaan muun muassa ratsastusominaisuuksia ja antamaan keveyttä. Näin syntyi hollanninpuoliverinen.
Hollanninpuoliveristen rekisteri ja kantakirja on jaettu kahteen osaan, ratsuhevosiin ja ajohevosiin.
Ominaisuudet.
Säkäkorkeudeltaan hollanninpuoliverinen on noin 160–170 cm, väriltään yleensä yksivärinen.
Hollanninpuoliveriset ovat säyseitä, luonteeltaan miellyttäviä ja atleettisia. Niillä on pyöreät liikkeet ja lihaksikkaat lautaset. Hollanninpuoliverisen jalostuksen tavoitteena ovat uljaat, sopusuhtaiset ja voimakkaat hevoset. 
Käyttö.
Hollanninpuoliveristä käytetään ratsuna ja erityisesti urheiluhevosena. Monet maailman menestyksekkäimmistä koulu- ja estehevosista ovat hollantilaista syntyperää. Tunnettuja hollanninpuoliverisiä ovat muun muassa brittiläisen Charlotte Dujardin kouluratsu "Valegro", brittiläisen John Whitakerin esteratsu "Milton", kouluratsu ja jalostusori "Totilas," jalostusori "Calypso sekä kouluratsu- että jalostusori Glamourdale."
Holsteininhevonen

Holsteininhevonen (myös holsteiner) on saksalainen puoliverinen hevosrotu, joka on kotoisin Schleswig-Holsteinin alueelta, Pohjois-Saksasta. Holsteininhevosen sanotaan olevan Saksan vanhimpia lämminverisiä hevosrotuja. Se polveutuu muun muassa täysiverisistä ja andalusianhevosesta.
Ominaisuudet.
Holsteininhevonen on tyypiltään kevyt lämminverinen. Säkäkorkeudeltaan se on noin 160–170 cm ja väriltään yleensä yksivärinen. Yleisin väri on ruunikko, mutta on myös esimerkiksi mustia ja kimoja. Holsteininhevosta käytetään lähinnä ratsuna ja vaunuhevosena. Ne ovat yleensä hyviä hyppääjiä ja niillä on hyvä laukka. Tunnettu ori "Landgraf I" symboloi uutta urheilukäyttöön jalostettua holsteininhevosta.
Historia.
Rotu on peräisin noin 1200-luvulta, jolloin munkit kasvattivat holsteininhevosta. Holsteininhevonen toimi aluksi sotaratsuna. 1500–1800-luvuilla holsteininhevosia vietiin paljon kaikkialle Eurooppaan. Sodat ja teollistuminen vähensivät holsteinhevosten määrää, ja vuonna 1960 jäljellä oli vain 1 280 yksilöä. Kanta elpyi, kun holsteininhevosta alettiin risteyttää täysiverioriiden kanssa. Rotu on edelleen varsinkin muihin saksalaisiin puoliverirotuihin verrattuna harvalukuinen, mutta hevosten laatu on ensiluokkainen.
Käyttö.
Holsteininhevonen on menestyksekäs kilparatsu, jolla kilpaillaan olympia- ja maailmanmestaruustasolla muun muassa kenttäratsastuksessa, esteratsastuksessa ja valjakkoajossa. Rodun suosiota ratsastusurheilussa kuvaa sitä, että 70 prosenttia vuoden 1984 olympialaisissa kilpailleista hevosista oli holsteininhevosia.
Carlo Ubbiali

Carlo Ubbiali (22. syyskuuta 1929 Bergamo, Italia – 2. kesäkuuta 2020) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä ja lajin maailmanmestari. Ubbiali voitti uransa aikana kaiken kaikkiaan yhdeksän lajin maailmanmestaruutta (125cc 1951, 1955, 1956, 1958, 1959, 1960 ja 250cc 1956, 1959, 1960). Mestaruuksistaan ensimmäisen hän saavutti Mondialilla, loput MV Augustalla. Ubbiali osallistui vain 125- ja 250cc:siin. Molemmissa luokissa hän voitti yli puolet kilpailuistaan. 125cc:ssa Ubbiali oli 47 kertaa palkintokorokkeella osallistumissaan 50 kilpailusta. 250cc:ssa Ubbiali oli yhtä lukuun ottamatta jokaisessa kilpailussa palkintokorokkeella (21 kilpailua).
Irlanninpuoliverinen

Irlanninpuoliverinen tai irlantilainen puoliverinen tai irlantilainen urheiluhevonen (engl. Irish Sport Horse, myös "Irish Hunter", "Irish Halfbred") on irlantilainen puoliverihevosrotu, jonka jalostus alkoi 1970-luvulla. Rotu on risteytetty englantilaisesta täysiverisestä ja irlannintyöhevosesta, minkä lisäksi connemaraponeilla on ollut merkittävä vaikutus rodun kehitykseen.
Irlanninpuoliveriset soveltuvat hyvin vaativaankin este- ja kenttäratsastukseen. Niitä käytetään myös kouluratsuina ja valjakkohevosina.
Matonkudonta

Matonkudonta on maton tekemistä erilaisia sitoutusmenetelmiä muun muassa kangaspuita käyttäen. Pohjoismaissa yksi työväen- ja kansalaisopistojen ja muiden järjestöjen kestosuosikkikursseja on kankaankudonta, ja silloin ainakin osassa kangaspuista on meneillään maton kutominen. Suomessa perinteiset räsymatot koristivat lähes joka kodin lattiaa. Alun perin matot kudottiin kotona, mutta vähitellen joku kylästä erikoistui matonkutojaksi, jolta matot tilattiin.
Suomessa mattoja on perinteisesti kudottu vanhoista tai rikkimenneistä vaatteista ja lakanoista. Kangas leikataan tarkoitukseen sopivan levyisiksi mahdollisimman pitkiksi suikaleiksi riippuen materiaalin paksuudesta ja aiotusta maton paksuudesta. Lakanat eivät kuitenkaan saa olla liian ohuiksi hiutuneita, sillä tällöin matto ei kestä käyttöä. Nykyisin kotikudonnassa käytetään yleisimmin tekstiiliteollisuuden jätteenä syntyvää trikookudetta sekä jonkin verran matonkudontaan tarkoitettuja erikoislankoja.
Erityisen taidokasta matonkudonta on Lähi-idässä, jossa kudottaessa solmitaan esimerkiksi villa- tai silkkilankaa maton loimilankoihin siten, että syntyy nukkapintainen matto (vrt. ryijy).
Räsymatto.
Räsymatto on perinteisesti kudottu raidalliseksi, mutta modernin räsymaton voi kutoa yhdelläkin värillä.
Kuteiden valinta ja leikkaaminen.
Maton kutominen vanhoista vaatteista tai muista käytetyistä kodintekstiileistä on järkevää, taloudellista ja ekologista. Kotoisista kuteista saadaan mattoihin myös luontevin ja elävin pinta. Kuteiksi tulevat vaatteet ja tekstiilit pestään ennen leikkaamista. Kaikki paksut kohdat kuten saumat, halkiot ja vetoketjut poistetaan. Samoin hauraiksi kuluneet kohdat. Kuteet leikataan suoriksi ja tasaisiksi suikaleiksi. Kuteen leveys riippuu leikattavan kankaan paksuudesta ja laadusta. Yleensä leveys on 2-2,5 cm. Isoista kangaspaloista leikkaaminen on helpompaa. Pieniä tilkkuja voi ommella koneella ensin isoksi levyksi ja leikata vasta sitten. Kudetta leikatessa on käännekohtien kulmat hyvä pyöristää. Kuteiden leikkaaminen vie aikaa ja on myös melko pölyistä puuhaa, siksi sitä on hyvä tehdä kesällä vaikka ulkotiloissa.
Kuteiden lajittelu laaduittain ja väreittäin helpottaa mallin suunnittelua. Räsykuteen menekki on n. 2 kg/neliömetri.
Loimi, pirta ja sidos.
Loimena käytetään joko pellavaista loimilankaa tai kalalankoja. Loimen pituutta laskettaessa on otettava huomioon maton halutun pituuden lisäksi alkusolmujen, tutkainten, kutistumisvaran ja hapsujen osuus. Loimen leveydessä on huomioitava muutaman senttimetrin kutistumisvara. Reunat voidaan vahvistaa pujottamalla yhteen tai kahteen reunimmaiseen niiteen ja piinväliin kaksi loimilankaa.
Tavallisin ja suositeltavin loimen tiheys palttinarakenteisessa mattokankaassa on 2 lankaa/cm. Pirta on tällöin 20/1.
Räsymattojen sidoksena on palttina käytetyin ja paras. Sillä saadaan luja ja tanakka kudos. Myös toimikasta ja siitä johdettuja sidoksia voi käyttää.