tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Svištov

 
Svištov (ent. "Sistova" ) on kaupunki pohjoisessa Bulgariassa Veliko Tărnovon alueella Tonavan rannalla lähellä Romanian rajaa. Svištovin asukasluku on 42 000 (2011).
Historia.
Svištov on entinen roomalaisten siirtokunta Novae, joka kehittyi antiikin aikana kaupungiksi. Ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri asettui 483 Novaeen ennen kuin valloitti Italian. Slaavit hävittivät Novaen 613.
Itävallan ja osmanien välisenä rajakaupunkina Svištovista taisteltiin usein. Vuonna 1810 venäläiset polttivat sen. Turkin sodassa 1877–1878 Svištov oli ensimmäinen osmaneilta valloitettu bulgarialaiskaupunki ja kaupunki on kuulunut siitä lähtien Bulgariaan.
Keskipronssikausi

"Keskipronssikausi"' oli Lähi-idässä noin 2000 eaa. – 1550 eaa..
Tällöin Lähi-idässä romahti Sumer seemiläisten hallitsemiksi pikkuvaltioiksi ja syntyi Hammurabin valtakunta. Egyptissä vallitsi keskivaltakunta.
Margianakulttuuri Uzbekistanin eteläosan seuduilla luultavasti tuhoutui indoiranilaisten hyökkäyksiin. Indoiranilaiset jatkoivat hyökkäystään Intiaan.
Peltoretikka

Peltoretikka ("Raphanus raphanistrum") on yksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Peltoretikka kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen karvaiset lehdet muistuttavat retiisin lehtiä. Kukat ovat vaaleankeltaiset, ja niissä on neljä terälehteä. Kuihduttuaan ne kehittyvät 4–8 cm pitkiksi liduiksi.
Elinympäristö.
Peltoretikka kasvaa pelloilla ja joutomailla rikkaruohona. Se viihtyy parhaiten happamalla maalla.
Levinneisyys.
Peltoretikka on ilmeisesti kotoisin Välimeren Aasian puoleisesta osasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana eri puolille maailmaa. Sitä esiintyy lähes koko Euroopassa sekä paikoin Pohjois-Afrikassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Eteläisellä pallonpuoliskolla peltoretikkaa tavataan paikoin Etelä-Afrikassa, Australiassa, Uudessa Seelannissa sekä Uruguayssa ja Argentiinassa.
Suomessa se esiintyy koko maassa ja on yleinen Etelä-Suomessa harvinaistuen pohjoista kohti. Etelä- ja Keski-Suomessa se on muinaistulokas, Lapissa satunnainen uustulokas.
Uniargumentti

Uniargumentti on filosofisessa skeptismissä hyödynnetty argumentti ihmisen aistimusten epäluotettavuudesta. Nähdessään unta ihminen harvemmin tajuaa uneksivansa (pois lukien selkounet). Tämä on johtanut arveluihin, voisiko ihminen olla jatkuvasti unessa valveillaolon sijaan (tai ettei hän ainakaan voi olla varma uneksiiko vai ei).
Länsimaisessa filosofiassa ajatuksen esitti ensimmäisenä René Descartes tutkielmassaan "Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta".
Itämaisessa filosofiassa samankaltainen argumentti esiintyy Zhuangzin filosofiassa niin sanottuna ”perhosen uni” -mietelmänä. Mietelmässä Zhuangzi näkee unta jossa hän on perhonen. Herättyään hän havaitsee olevansa Zhuangzi. Mutta miten hän voi määrittää onko hän Zhuangzi, joka on juuri lakannut uneksimasta olevansa perhonen, vai perhonen, joka on juuri alkanut uneksia olevansa Zhuangzi.
Persialaisia kirjeitä

Persialaisia kirjeitä ("Persialaiskirjeitä") () on Montesquieun tunnetuimpia teoksia. Se on julkaistu vuonna 1721. Kirjassa kuvataan kahden persialaisruhtinaan kuvitteellista kiertomatkaa Euroopassa, jossa he kummastelevat eurooppalaisen yhteiskunnan outouksia. Teoksen pilkka kohdistuu erityisesti paaviin ja yksinvaltaan.
Kirjailija suojeli itseään julkaisemalla ensimmäisen painoksen nimettömänä ja väittämällä, että kirjan tekstit ovat persialaisten toisilleen lähettämiä kirjeitä: “He näyttivät minulle kirjeensä ja minä jäljensin ne.” Tarinan mukaan kirjoittajat, persialaiset ylimykset Usbek ja Rica halusivat tutustua Ludvig XIV:n ajan Ranskaan ja kuvasivat maata kotimaahansa lähetetyissä kirjeissä. Vastauskirjeissä kuvattiin puolestaan haaremielämää Persiassa. Persialaisten valitseminen kirjeiden “kirjoittajiksi” johtuu useasta seikasta. Esimerkiksi Antoine Galland oli vuonna 1708 ranskantanut Tuhannen ja yhden yön tarinat ja Persian olot olivat nousseet vuonna 1715 esille erään kopeasti käyttäytyneen Persian lähettilään aiheuttaman kohun takia. Kirjemuotoisen teoksen idean Montesquieu saattoi saada Charles Rivière Dufresnyn vuonna 1707 julkaisemasta humoristisesta teoksesta, jossa kuvattiin thaimaalaisen henkilön vierailua Ranskassa.
Teoksesta tuli hyvin suosittu. Kirjakauppiaat pyysivät, että kirjailija tekisi sille jatko-osia. Niitä ei tullut, mutta muut kirjailijat tekivät vastaavanlaisia kirjeromaaneja toisista kaukomaista.
Yksi laajasti käsitelty kirjeiden aihe oli väestökysymys. Pohdittiin, miksi väkiluku joissakin maissa pienenee. Syiksi mainitaan esimerkiksi itämaiden veltostuttava moniavioisuus, länsimaiden ehdoton yksiavioisuus, itämaiden eunukkilaitos ja länsimaiden munkkilaitos, jotka ankarasti tuomitaan. Laajasti käsitellään myös Ranskassa vallinnutta itsevaltiutta. Sen vastapainoksi kirjeet esittävät tasavallan, jonka perusvoimia ovat hyve ja itsevaltiuden pelkääminen. Myöhemmässä pääteoksessaan "Lakien hengessä" Montesquieu esitti täsmällisen vallanjako-opin (1748), joka kirjeissä on jo hahmoteltuna.
Peltokanankaali

Peltokanankaali ("Barbarea vulgaris") on kaksi- tai monivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi, joka kukkii aikaisin kesällä. Peltokanankaali muistuttaa rantakanankaalia ("Barbarea stricta").
Ulkonäkö ja koko.
Ensimmäisenä vuonna siemenistä kasvaa lehtiruusuke, toisena vuonna nousee jopa 70 cm korkea varsi, jonka päässä on pienten kirkkaankeltaisen kukkien muodostama terttumainen kukinto. Peltokanankaali kukkii jo touko–kesäkuussa.
Levinneisyys.
Peltokanankaalia tavataan lähes koko Euroopassa, osissa Siperiaa, Afrikassa Välimeren rannikolla ja Keski-Afrikassa. Se on yleinen myös suuressa osassa Pohjois-Amerikkaa, jonne se on levinnyt rikkakasvina ihmisen mukana. Suomessa peltokanankaalia esiintyy koko maassa. Etelässä se on hyvin yleinen, mutta Keski- ja Pohjois-Suomessa sen yleisyys vaihtelee paljon paikallisesti.
Elinympäristö.
Peltokanankaali kasvaa tienvarsilla ja pelloilla rikkaruohona.
Käyttö.
Peltokanankaalin nuoria lehtiä voi käyttää salaatissa; se sisältää paljon C-vitamiinia.
Pierre Moinot

Pierre Moinot (29. maaliskuuta 1920 – 6. maaliskuuta 2007) oli ranskalainen kirjailija.
Moinot sai vuonna 1979 Femina-palkinnon romaanillaan "Le Guetteur d'ombre". 
Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1982. 
Moinot kuoli Pariisissa 86 vuoden iässä.
Władysław Taczanowski

Władysław (Ladislaus) Taczanowski (1. maaliskuuta 1819 Jablonna – 17. tammikuuta 1890 Varsova) oli puolalainen eläintieteilijä.
Taczanowskia pidetään eräänä 1800-luvun tärkeimmistä eläintieteilijöistä. Hän kuului vaikutusvaltaiseen Poznańin alueen aristokratiaan. Hän opiskeli Pariisissa ja työskenteli Wienin, Berliinin, Pariisin ja Lontoon museoissa. Hän oli Varsovan yliopiston eläinmuseon intendentti vuodesta 1862 alkaen kuolemaansa saakka. Hän otti osaa Antoni Stanislaw Wagan johtamalle tutkimusmatkalle Algeriaan vuosina 1866–1867. Hän kirjoitti useita merkittäviä teoksia, kuten "Ptaki krajowe 1–2" ("Birds of Poland") (1882) ja "Ornithologie du Pérou 1–4" (1884–1886).
Taczanowski tutki erityisesti lintuja ja hämähäkkejä. Suomessa tavatuista linnuista hän nimesi mongoliankirvisen vuonna 1876. Hänen kunniakseen on nimetty muun muassa juninjärvenuikku, piiskulumivarpunen, täpläkurkkukolibri, ruohometsäkerttunen, peruntinami, inkanappaaja, isonokkasirkkunen ja tyrskyorneero.
Quick &amp; Flupke

Quick &amp; Flupke on vuosina 1930–1940 ilmestynyt sarjakuvapiirtäjän Hergén huumorisarjakuva kahdesta keppostelevasta pojasta.
Quick &amp; Flupke alkoi ilmestyä "Le Petit Vingtième" -lehdessä 23. tammikuuta 1930. Vuoteen 1940 mennessä ehti ilmestyä 310 kahden sivun mittaista strippiä. Hergén kuoleman jälkeen sarjaa piirtänyt Johan De Moor ja belgialainen sarjakuvakustantamo Casterman julkaisivat Studios Hergén värittämiä strippejä uudelleen 1985–1991. Suomessa ilmestyi sarjasta 1980-luvun lopussa kuusi albumia WSOY:n kustantamana. Quick ja Flupke nähdään väkijoukon seassa myös kahdessa Tintti-sarjakuvassa: "Tintti Afrikassa" -tarinan ensimmäisessä ruudussa sekä "Salaperäisen tähden" sivulla 20 yhdessä ruudussa. Lisäksi heidät voi nähdä vanhojen Tintti-albumien takakannen kuvassa muiden hahmojen joukossa.
Egmont jatkoi sarjaa vuonna 2007 albumilla Ei armoa. Siinä hahmojen nimet olivat "Kuikka ja Vili".
Vlieland

Vlieland on kunta ja saari Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Kunnassa on vain yksi asutuskeskus: Oost-Vlieland. Saari sijaitsee Länsifriiseinsaarilla, Pohjanmeressä. Vlieland on toinen saari lännestä itään laskettaessa, Texelin jälkeen ja ennen Terschellingiä. Saaren nimi oli aiemmin Vlie. Pinta-alaa kunnalla on 315,79 neliökilometriä, josta vettä on 275,78 km² ja asukkaita siellä on 1 123 (1.2.2008). 
Matkailu on suurin tulonlähde Vlielandille. Siellä on noin 15 hotellia, satoja loma-asuntoja ja kaksi leirintäaluetta.
Kulkuyhteydet.
Saarelle pääsee lautalla Harlingenin kaupungista. Lauttamatka kestää 1,5 tuntia. Myös viereiseltä Texelin saarelta on lauttayhteys saarelle. Texelissä lautat lähtevät De Cocksdorpin satamasta. Autoa saarelle ei saa viedä ja polkupyörä on yleinen kulkuväline saarella.
Maisema.
Maiseman saarella muodostavat suurimmaksi osaksi dyynit, mutta löytyy saarelta myös joitain metsäisiä alueita ja pieniä niittyjä. Suuri osa, etenkin saaren länsiosa muodostuu pelkästään hiekasta. Vlielandia kutsutaankin pohjoisen Saharaksi.
Andy Scott

Andrew David ”Andy” Scott (s. 30. kesäkuuta 1949 Wrexham, Wales) on brittiläinen muusikko. Hän on ollut Sweet-yhtyeen kitaristi.
Ura.
Alkuajat.
Scott innostui musiikista jo varhain. Noin 15-vuotiaana hän aloitti muusikon uransa basistina SilverStone-nimisessä yhtyeessä. Myöhemmin se vaihtoi nimensä Elastic Bandiksi ja sai vuonna 1968 levytyssopimuksen Decca Recordsilta. Kitaraan siirtyneen Andy Scottin lisäksi yhtyeeseen kuuluivat vuosina 1968–1969 hänen veljensä Dave Scott (basso, saksofoni), Sean Jenkins (rummut) ja Ted Yeadon (laulu, kosketinsoittimet, puhallinsoittimet, lyömäsoittimet). Yhtye levytti kaksi heikosti menestynyttä singleä ja albumin "Expansions on Life". Elastic Band hajosi, kun solisti Ted Yeadon siirtyi Love Affair -yhtyeeseen Steve Ellisin tilalle.
Elastic Bandin hajottua Andy ja Mike Scott liittyivät bluesmuusikko Chris Mayfieldin Mayfield’s Mule -yhtyeeseen, joka julkaisi Parlophone-yhtiön kautta kolme singleä vuosina 1969–1970. Andy Scottin tehtävä yhtyeessä oli lähinnä toimia taustamuusikkona, eikä hän soittanut kuin kahdella singlellä. Scott lähti Mayfield’s Mulesta ja muutti Walesista Lontooseen. Siellä hän soitti lyhyen aikaa Scaffolds-nimisessä yhtyeessä.
Sweet.
Purukimipopyhtye Sweet haki vuonna 1970 kitaristia Mick Stewartin lähdettyä, ja Andy Scott meni koesoittotilaisuuteen. Hän on kertonut menneensä paikalle naamioituneena, koska hänellä oli heavy rock -kitaristin maine. Scott oli kuitenkin työn puutteessa, ja kitaransoitto- ja laulutaitonsa ansiosta hän sai paikan, vaikka yhtyeen toinen manageri Mike Chapman vastusti Scottin valintaa väittäen tämän haluavan yhtyeeseen pelkästään rahan vuoksi. 
Sweetin ura lähti Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamien singlehittien myötä nousuun. Andy Scott on kertonut, että Chinn/Chapman-tiimi piti häntä uhkana, koska yhdessä samanlaisen musiikkimaun omaavan rumpali Mick Tuckerin kanssa hän vähensi yhtyeen riippuvuutta kyseisiin laulunkirjoittajiin. Andy Scottista tuli myöhemmin yhtyeen musiikillinen voimahahmo säveltämiskykyjensä ansiosta. Vuonna 1978 Andy Scott sai Ivor Novello -palkinnon parhaasta sävellyksestä kappaleesta "Love Is Like Oxygen", jolla Sweet palasi muutaman vuoden tauon jälkeen Britannian top 10:een. Vielä tänäkin päivänä hän tekee kiertueita Sweetin kanssa. Hän on ainoa elossa oleva 1970-luvun Sweetin jäsen.
Muut projektit.
Scott julkaisi ensimmäisen soolosinglensä "Lady Starlight" vuonna 1975. Myös 1980-luvulla hän julkaisi muutamia soolosinglejä. Samalla vuosikymmenellä hänellä oli myös sivuprojektina yhtye nimeltä Paddy Goes to Holyhead.
Scott on työskennellyt myös tuottajana. 1980-luvun alussa hän tuotti Sussex-yhtyeen albumin "Ends and Means" (1981) ja singlen ”With a Girl Like You” (1980). Lisäksi hän toimi tuottajana Iron Maidenin ”Running Free” -kappaleen varhaisella versiolla.
2010-luvun puolivälistä lähtien Scott on ollut mukana QSP-kokoonpanossa (Quatro, Scott, Powell) yhdessä Suzi Quatron ja Slade-rumpali Don Powellin kanssa. Keikkailun lisäksi yhtye on julkaissut nimeään kantavan albumin.
Hanna Barysevitš

Hanna Adamauna Barysevitš (, , väitetysti 5. toukokuuta 1888 – 23. helmikuuta 2007) oli väitetysti aikansa maailman vanhin ihminen. Hänen väitettiin olleen kuollessaan 118-vuotias – kaikkien aikojen vanhin tunnettu oli 122-vuotiaana Ranskassa kuollut Jeanne Calment. 
Barysevitš oli kansallisuudeltaan valkovenäläinen. Hän syntyi Budassa ja kuoli Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä.
Kun Anna Barysevitš kuoli helmikuussa 2007, vanhin elossa ollut virallisesti tunnustettu ihminen oli japanilainen Yone Minagawa. Minagawa syntyi tammikuussa 1893, joten Barysevitš olisi ollut häntä lähes viisi vuotta vanhempi. Samaten Barysevitš olisi ollut viimeinen 1880-luvulla syntynyt ihminen. 
Barysevitš nousi kansainvälisesti otsikoihin toukokuussa 2004 sekä uudelleen 117-vuotiaana, jolloin hänelle tehtiin harmaakaihileikkaus. Häntä ei koskaan hyväksytty Guinnessin ennätysten kirjaan. Ainoa vahvistus hänen iästään oli hänen passissaan. 
Kuten monet vanhukset Valko-Venäjällä, Barysevitš puhui trasjankana tunnettua venäjän ja valkovenäjän sekoitusta.
Terpeenit

Terpeenit ( = pihka, hartsi) ovat laaja hiilivetyjen aineryhmä. Ne tunnetaan myös nimellä "isoprenoidit", sillä ne ovat isopreenin eli 2-metyyli-1,3-butadieenin polymeroitumistuotteita, joiden bruttokaava on (C5H8)n. Terpeenejä tavataan runsaasti havupuiden pihkasta ja niitä on myös kasvien eteerisissä öljyissä.
Terpeenit luokitellaan sen mukaan kuinka monta isopreeniyksikköä aineessa lukumääräisesti on mukana:
Terpeenirakennetta, joka sisältää rakenteessaan muitakin alkuaineita kuin hiiltä (C) ja vetyä (H), kutsutaan terpenoidiksi.
Havupuut sisältävät lähinnä mono-, seskvi- ja diterpeenejä. Terpeenejä käytetään esimerkiksi mausteina ja hajusteina. Näitä hyväntuoksuisia yhdisteitä saadaan kasveista höyrytislauksella eristetyksi. Esimerkiksi pineeni ja mentoli ovat terpeenejä.
Brisbane City Council

Brisbane City Council (BCC, tunnetaan myös nimellä Council) on Brisbanen kaupungin paikallishallinto. BCC on väkiluvultaan Australian suurin paikallishallintoalue. Sen hallintoalueeseen kuuluu 26 vaalipiiriä ja 27 vaaleilla valittua valtuutettua, ja se kattaa 1338 km² suuruisen alueen. Brisbane City Council koostuu 26 valtuutetusta, jotka valitaan tai nimitetään edustamaan vaalipiirejä, sekä Brisbanen pormestarista, joka valitaan koko kaupungin tasolla.
Valtuusto voi tehdä päätöksiä paikallisista laeista. Pormestari vastaa tärkeimmistä toimeenpanotehtävistä, kuten päätösten toteuttamisesta, budjetin laatimisesta ja johtavien viranhaltijoiden ohjaamisesta. Pormestaria tukee Civic Council (virallisesti "Establishment and Coordination Committee, E&amp;C"), jonka jäsenet tulevat valtuustosta ja toimivat valtakuntien puheenjohtajina. Valtuuston nykyinen toimitusjohtaja on Colin Jensen ja hänen avustajanaan toimii EO Ainsley Gold.
Ardito Desio

Kreivi Ardito Desio (18. huhtikuuta 1897 – 12. joulukuuta 2001) oli italialainen tutkimusmatkailija, vuorikiipeilijä, geologi ja kartografi.
Desio syntyi Palmanovassa, Friuli-Venezia Giulian autonomisella alueella. Kroatian kuningas Tomislav II teki hänestä kreivin. 
Desio teki vuosina 1926–1940 lukuisia geologisia tutkimusmatkoja Libyan alueella. Hän oli varhaisimpien sieltä öljyä löytäneiden joukossa. Hän johti myös retkikuntaa, joka saavutti K2:n huipun 31. heinäkuuta 1954.
Desio perusti vuonna 1990 tieteellisen tutkimuskeskuksen Mount Everestille. Hän eli 104-vuotiaaksi.
Steve Priest

Stephen Norman ”Steve” Priest (23. helmikuuta 1948 Hayes, Middlesex, Britannia – 4. kesäkuuta 2020) oli englantilainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Sweet-yhtyeen basistina. 
1960-luvun puolivälissä Priest vaikutti yhtyeissä Countdown ja The Army, kunnes 1968 hän perusti Sweetshop-yhtyeen yhdessä Brian Connollyn, Mick Tuckerin ja kitaristi Frank Torpeyn kanssa. Nimi lyheni pian Sweetiksi, ja vuonna 1970 kitaristiksi liittyi Andy Scott. Tällä kokoonpanolla Sweet nousi 1970-luvun alkupuoliskolla suosion huipulle. Steve Priestillä oli myös hyvä lauluääni, ja hän laulaakin monilla yhtyeen kappaleilla. Myös hänen visuaalinen imagonsa oli hyvin vahva meikkeineen ja kimaltavine vaatteineen. Priestin tavaramerkki oli myös Rickenbacker-basso. Kun vokalisti Brian Connolly vuonna 1979 lähti yhtyeestä, Priestistä tuli yhtyeen päälaulaja. 
Sweetin hajottua 1982 Priest muutti Britannian suuren verotuksen vuoksi Yhdysvaltoihin ja asui sen jälkeen Los Angelesissa. 1990-luvulla hän julkaisi kirjan "Are You Ready Steve", jossa hän kertoo Sweet-ajastaan. Hän on julkaissut myös sooloalbumin "Priest's Precious Poems" ja on mukana Sweetin livealbumilla "Live in Denmark 1976".
Vuonna 2008 Priest perusti Sweetin uudelleen Amerikan-kiertuetta varten, vaikkakin Andy Scottin johtama virallinen Sweet oli edelleen toiminnassa. 
Priest kuoli kesäkuussa 2020.
Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde

Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde () on Robert Louis Stevensonin kirjoittama pienoisromaani, joka julkaistiin englanniksi vuonna 1886 ja suomeksi 1897. Se on ilmestynyt suomeksi myös nimellä "Salaperäinen ovi" (1911). Kirjan pohjalta on tehty useita teatteri- ja elokuvasovituksia. Tarinaa on luonnehdittu klassiseksi kauhukertomukseksi hyvän ja pahan kamppailusta ihmismielessä.
Juoni.
Tarinan kertoja on lontoolainen asianajaja Gabriel John Utterson. Hän kuulee tarinan alussa erään Edward Hyden tekemästä lapseen kohdistuneesta hyökkäyksestä Lontoon kadulla. Hyde oli selvinnyt tilanteesta maksamalla korvaukset Uttersonin asiakkaan, tohtori Henry Jekyllin tililtä, joten Utterson epäilee Jekyllin joutuneen Hyden kiristyksen uhriksi. Utterson havaitsee, että Jekyll on luvannut testamentissaan kaiken omaisuutensa Hydelle, jota Jekyllin palvelijoiden on lisäksi neuvottu tottelemaan.
Vuotta myöhemmin Hyde tappaa erään Uttersonin asiakkaan, mutta häntä ei saada kiinni. Kun etsijät tulevat Jekyllin asuntoon etsimään Hydeä, Hyden ja tohtori Jekyllin käsialojen havaitaan olevan samankaltaisia.
Seuraavina kuukausina tohtori Jekyll vaikuttaa aluksi hyväntuuliselta, mutta lopettaa sitten vieraiden vastaanottamisen. Myöhemmin Hyden ruumis löydetään Jekyllin laboratoriosta. Tohtori Jekyllin jättämistä kirjeistä selviää, että Jekyll oli kehittänyt seerumin, jolla hän pystyi erottamaan persoonansa hyvän ja pahan puolen toisistaan. Aluksi hän kykeni hallitsemaan muutostaan pahaksi Hydeksi, mutta ajan mittaan muutos alkoi tapahtua hallitsemattomasti. Hän piti tauon seerumin käytössä, mutta kokeiltuaan sitä uudelleen, esiin tullut Hyde teki murhan. Kun Jekyll ei enää seerumin tehon huvettua onnistunut estämään Hydeä nousemasta esiin, hän kirjoitti viimeisenä tekonaan tunnustuksen.
Teemat.
Tarinan tärkeä teema on hyvä ja paha, jotka taipumukset kirjailijan mukaan eivät esiinny yksilössä yhteismitallisesti. Hyvyyttä tarinassa edustaa herrasmiesmäinen tohtori Jekyll ja pahuutta vastenmielinen ja rikollisesti käyttäytyvä herra Hyde. Tarina on usein tulkittu viktoriaanisen ajan ihmisen kahtiajakautuneisuuden kuvaukseksi. Siinä on myös nähty kuvaus dissosiatiivisesta identiteettihäiriöstä tai jostain muusta mielenterveyshäiriöstä.
Sovitukset.
Tarinan ensimmäinen teatterisovitus julkaistiin jo vuonna 1887, ja 1900-luvulta alkaen siitä on tehty myös useita elokuvasovituksia.
Viinihappo

Viinihappo eli 2,3-dihydroksibutaanidihappo on orgaaninen happo, jota on luontaisesti useissa kasveissa, etenkin viinirypäleissä ja tamarindissa. Se on yksi viinissä esiintyvistä hapoista; sitä myös lisätään joihinkin ruokiin tuomaan hapanta makua ja käytetään antioksidanttina. Viinihapon suoloja ja estereitä kutsutaan "dihydroksibutaanidioaateiksi" tai triviaalinimensä mukaisesti tartraateiksi. Viinihapon elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E 334. L-viinihapon päivittäinen enimmäismäärä (ADI) henkilölle on 30 mg/kg/vrk ja se kohdistuu kaakao- ja suklaatuotteisiin.
Väitetään, että noin vuonna 800 persialainen alkemisti Jabir ibn Hayyan erotti ensimmäisenä viinihapon kaliumtartraatista. Monet asiat, jotka ovat menneet Jabir ibn Hayyanin nimiin, ovat kuitenkin todellisuudessa peräisin Espanjassa 1300-luvulla eläneeltä henkilöltä, joka otti käyttöönsä Jabarin latinisoidun nimen Geber saadakseen ajatuksilleen enemmän arvovaltaa. William Newman arvelee, että Geber oli Paulus Tarentolainen, italialainen fransiskaanimunkki.
Modernin viinihapon eristysmenetelmän kehitti ruotsalainen kemisti Carl Wilhelm Scheele. Viinihapon kiraalisuuden havaitsi ensimmäisenä Jean Baptiste Biot vuonna 1832. Louis Pasteur jatkoi tätä tutkimusta vuonna 1847 tutkimalla viinihappokiteiden muotoja, joiden hän havaitsi olevan epäsymmetriset. Viinihapolla on kolme stereoisomeeria: luonnossa esiintyvä -("R","R")-(+)-viinihappo (CAS 87-69-4) ja sen peilikuvaisomeeri (enantiomeeri) -("S","S")-(−)-viinihappo (CAS 147-71-7) sekä optisesti inaktiivinen mesoviinihappo (CAS 147-73-9) ja raseeminen seos, joka tunnetaan nimillä "paraviinihappo" tai "raseemihappo" (CAS 133-37-9).
Victory Songs

Victory Songs on suomalaisen metalliyhtye Ensiferumin kolmas albumi, joka ilmestyi Suomessa 21. maaliskuuta 2007 ja muualla maailmassa 20. huhtikuuta 2007. Se on bändiin vuonna 2004 liittyneen uuden laulajan Petri Lindroosin ensimmäinen studioalbumi yhtyeen riveissä. Lindroos on aikaisemmin tunnettu suomalaisen metalliyhtye Northerin laulaja-kitaristina. 
Kappaleet.
Rajoitetun version bonuskappale
Koulutushaara (puolustusvoimat)

Koulutushaaralla tarkoitetaan mihin sodan ajan tehtävään varusmiehiä koulutetaan puolustusvoimissa. Koulutushaara riippuu aselajeista ja palveluspaikasta. Useissa eri aselajeissa on samoja koulutushaaroja.
Esimerkkejä Suomen puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen koulutushaaroista.
Rajavartiolaitos.
Kaikissa puolustushaaroissa ja aselajeissa on huollon tehtäviä, kuten lääkintä, kuljetukset ja talous. Lisäksi mm. aseseppiä, sotilaspoliiseja ja soittajia on kaikissa puolustushaaroissa.
Tahini

Tahini, tahina tai tahine () on murskatuista, raaoista seesaminsiemenistä tehtyä tahnaa, jota käytetään yleisesti Lähi-idän maissa. Se on maultaan mietoa, beigenväristä ja kermaa muistuttavaa ruoka-ainetta, jossa on runsaasti ruokaöljyä. Siitä voidaan tehdä joko suolainen tai makea muunnos. Tahinin yleisiä käyttökohteita ovat kastikkeet ja leivonnaiset, ja se käy myös vihannesten lisäkkeeksi.
Tahini on tärkeä raaka-aine hummuksessa, halvassa ja muissa Lähi-idän ruoissa. Tahinia on kahdentyyppistä: toinen valmistetaan kuorituista seesaminsiemenistä, toinen kuorimattomista. Kuorimattomista siemenistä valmistettu on rakenteeltaan rakeisempaa ja maultaan karvaampaa, ja siinä on enemmän ravintoaineita. Tahini myydään yleensä lasi- tai muovipurkeissa.
Seesaminsiementahnaa käytetään myös japanilaisessa keittiössä. Japaniksi sen nimi on "neri-goma".
Tuija Pohjola

Tuija Anne Marjut Pohjola (o.s. Pyrrö, s. 24. huhtikuuta 1954 Oulu) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko.
Pohjola on varsinaiselta ammatiltaan uinninopettaja, jona hän on toiminut Oulun kaupungin palveluksessa vuodesta 1974. Hän tuli mukaan Oulun kunnallispolitiikkaan vuonna 1989, jolloin hän aloitti Oulun kaupunginvaltuustossa tultuaan valituksi kunnallisvaaleissa 1988. Pohjola on toiminut myös kaupunginhallituksessa, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 2005–2008. 
Eduskuntaan Pohjola valittiin Oulun läänin vaalipiiristä vaaleissa 1995, joissa hän sai 2 617 ääntä, kolmanneksi eniten puolueensa ehdokkaista vaalipiirin sisällä Liisa Jaakonsaaren ja Tapio Karjalaisen jälkeen. SDP sai vaaleissa Oulun läänin vaalipiiristä kolme paikkaa, yhden enemmän kuin edellisissä eduskuntavaaleissa. Pohjola putosi eduskunnasta vaaleissa 1999, joissa SDP menetti kolmannen paikkansa Oulun piiristä. Eduskunnassa ollessaan hän oli varsinaisena jäsenenä kahdessa valiokunnassa, hallintovaliokunnassa ja puolustusvaliokunnassa, ja varajäsenenä sivistysvaliokunnassa.
Pohjola on ollut naimisissa vuodesta 1972 ja hänellä on miehensä kanssa kaksi lasta, vuonna 1972 syntynyt tytär ja vuonna 1978 syntynyt poika.
Harold &amp; Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys

Harold &amp; Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys (alkuperäinen nimi "Harold &amp; Kumar Go to White Castle") on yhdysvaltalainen komedia, joka julkaistiin vuonna 2004. Sen ohjasi Danny Leiner ja pääosia esittivät John Cho ja Kal Penn.
Elokuva kertoo kahden pilvenpolttajan tapahtumarikkaasta yöstä heidän yrittäessään päästä White Castle -pikaruokaketjun ravintolaan syömään.
Sukisho

Suki na mono wa suki dakara shōganai!! (myös "Sukisyo" tai "Sukisho") (suom. "Pidän mistä pidän enkä voi sille mitään!") on 12-osainen anime-sarja ja OVA, jonka lajityyppi on shōnen-ai. Sarjan jokainen jakso on noin 23–24 minuutin mittainen, ja sen suositeltavaksi ikärajaksi on asetettu 16.
Juoni.
Sora Hashiba on tavallinen poikien yksityiskoulua käyvä nuori mies, joka sattuu putoamaan kolmannen kerroksen ikkunasta ja menettämään sen vuoksi kokonaan muistinsa. Palattuaan kouluun hän saa aivan yhtäkkiä uuden huonetoverin, Sunao Fujimorin, joka paljastuu Soran unohtuneeksi lapsuuden ystäväksi. Sora ei tule toimeen Sunaon kanssa, ja hän joutuu vielä kestämään toisen lapsuudenystävänsä Matsuri Hōjōn ylipirteitä piloja ja erikoisia päähänpistoja. Kaiken kukkuraksi ilmenee, että Soralla sekä Sunaolla on kummallakin toiset persoonat, Soralla Yoru ja Sunaolla Ran. Nämä toiset persoonat ovat keskenään rakastavaisia. Myös Sunaolla ja Soralla alkaa kipinöidä. Lisäksi Soralle on suuri mysteeri, miten ja miksi hän oikein putosi ikkunasta.
Kasvukipuja (elokuva)

Kasvukipuja ("Raising Helen") on vuonna 2004 tehty draamakomedia, jonka pääosassa on Kate Hudson. Kate Hudson esittää Heleniä, menestyvää uranaista, joka saa hoidettavakseen siskonsa lapset. Elokuvan lopussa Helen joutuu klassisen valinnan eteen: palatako vanhaan elämäänsä ja jatkaa hauskanpitoa, vai jatkaako yllättäin tarjolle tullutta perhe-elämää. Elokuvassa nähdään myös Amberia esittävä seurapiirineito Paris Hilton.
Näyttelijät.
Lähde:
Arvioita.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä elokuva on parhaimmillaan mitäänsanomaton ja huonoimmillaan kiusallisen lapsellinen romanttisen komedian ja tunteellisen ihmissuhdekuvauksen sekamelska. ”Kokonaisuuden piinallisinta seurattavaa ovat muutamat kummallisen yksiulotteisiksi karrikoidut hahmot, kuten päähenkilön sisar, ja nolostuttavan hölmö romanttinen juonilinja, josta karsimalla ylipitkää elokuvaa olisi voitu napakoittaa.” 
Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla Tanja Sihvonen kirjoittaa tämän ”palapelielokuvan” käsikirjoituksesta puuttuvan sellaista ryhtiä, jonka varaan jokin viesti voisi rakentua. Se sisältää hänestä vähän kaikenlaisia aineksia, joita käsitellään löpsösti varoen loukkaamasta ketään ja turmelematta päätähdeksi hankitun Hollywood-kaunottaren imagoa.
Blood Red Throne

Blood Red Throne on vuonna 1998 perustettu norjalainen death metal -yhtye.
Yhtye aloitti soittamalla Obituaryn, Deathin sekä Deiciden covereita, kunnes ryhtyi tekemään omaa materiaalia. Yhtyeen tunnetuin jäsen on Carpathian Forest -nimisen black metal -yhtyeen kitaristi Tchort.
François Bayrou

François Bayrou (s. 25. toukokuuta 1951 Bordères, Pyrénées-Atlantiques) on ranskalainen poliitikko, Ranskan entinen pääministeri ja entinen Euroopan parlamentin jäsen. Bayrou oli opetusministerinä Édouard Balladurin ja Alain Juppén konservatiivihallituksissa 1993–1997 ja opetusministerinä lyhyen aikaa Édouard Philippen hallituksessa. Pienpuolueen johtaja Bayrou sai vuoden 2007 presidentinvaaleissa yllättävän 18,5 prosentin kannatuksen.
Bayrou nimitettiin 13. joulukuuta 2024 Ranskan pääministeriksi Michel Barnierin jälkeen, joka joutui eroamaan epäluottamuslauseäänestyksen jälkeen 4. joulukuuta 2024.
Bayrou oli keskustalaisen Union pour la Démocratie Française -puolueen (UDF) puheenjohtaja vuodesta 1998. Gaullistisen Rassemblement pour la Républiquen muodostaessa vuonna 2002 Chiracia tukevan Union pour un Mouvement Populairen, Bayrou päätti UDF:n jäävän sen ulkopuolelle, vaikka suuri osa puolueen jäsenistä liittyikin uuteen puolueeseen. Seuranneisiin UMP:n hallituksiin kuului yksi UDF:n ministeri, Bayroun vastustaja Gilles de Robien.
Bayrou oli ehdokas vuoden 2002 presidentinvaalissa, jossa hän jäi ensimmäisellä kierroksella neljänneksi saatuaan 6,84 prosenttia äänistä. Vuoden 2007 presidentinvaaleissa Bayrou nousi mielipidetiedusteluissa kahden suurimman puolueen ehdokkaiden vanaveteen. CSA:n gallupin mukaan hän saisi ensimmäisellä kierroksella 24 prosenttia äänistä suurempien puolueiden ehdokkaiden kerätessä 25 prosenttia ja 26 prosenttia. Lopulta Bayrou sai 18,57 prosenttia ensimmäisen kierroksen äänistä ja sijoittui kolmanneksi Nicolas Sarkozyn ja Ségolène Royalin jälkeen.
Bayrou perusti presidentinvaalikannatuksensa turvin uuden keskustalaisen Mouvement démocrate -puolueen (MoDem), jonka UDF-MoDem-lista sai kesäkuun parlamenttivaaleissa 7,61 prosentin kannatuksen.
Emmanuel Macronin tultua vuonna 2017 valituksi presidentiksi hallituksen kokosi Édouard Philippe. Tässä hallituksessa Bayrou oli oikeusministerinä 19. kesäkuuta saakka. Hän oli yksi niistä neljästä Macrónin tukipuolueen MoDemin neljästä ministeristä, jotka erosivat kesäkuussa 2017 ministerintehtävästä puoluetta ravistelevan rahoituskandaalin vuoksi.
Ranskan kansalliskokous äänesti Bayroun luottamusta vastaan 8. syyskuuta 2025. Presidentti Emmanuel Macron nimitti 9. syyskuuta puolustusministeri Sébastien Lecornun uudeksi pääministeriksi.
Indoor Group

Indoor Group Oy on suomalainen huonekalualan yritys, joka syntyi vuonna 1999, kun Sponsor Capital Oy osti Askon ja Sotkan. Lokakuussa 2004 Sponsor Capital Oy myi Indoor Groupin Keskon tytäryhtiö KesWellille. Kesäkuussa 2017 Kesko myi Indoor Groupin sijoittajaryhmälle, johon kuuluvat Sievi Capital, kolme Sotka-ketjun franchising-yrittäjää ja eläkeyhtiö Etera. Vuoden 2018 alussa Etera yhdistyi Ilmarisen kanssa, jonka myötä Ilmarisesta tuli Indoor Groupin omistaja. KH Group (ent. Sievi Capital) myi osuutensa marraskuussa 2025 Indoorin hallituksen puheenjohtajana ja väliaikaisena toimitusjohtajana toimivan Kati Kivimäen määräysvallassa olevalle yhtiölle.
Indoor-nimi on peräisin Helsingin Fabianinkadulla 1970-luvun puolestavälistä alkaen toimineesta sisustusmyymälästä Oy Indoor Design Ab, jonka perustaja ja toimitusjohtaja oli sittemmin Ruotsissa merkittävän yritysjohtajauran luonut Fred Andersson. Indoor valmisti omia huonekaluja ruotsalaissuunnittelijoiden voimin myös vientimarkkinoille. Asko tuli Indoorin osakkaaksi vuonna 1982 ja rakensi siitä pienen myymäläketjun muutamien Askon huonekaluhallien yhteyteen.
Asko.
Askon perusti puuseppä Aukusti Avonius vuonna 1918 Lahden Puuseppätehdas -nimellä. Askolla oli alusta asti tehtaansa lisäksi myös omia myymälöitä. Askolla oli myös omaa vahvaa huonekalusuunnittelua, kunnes se siirtyi alihankintaan ja muodostui lopulta pelkäksi tavaramerkiksi.
Askon levyhuonekalutehtaan toimintaa jatkoi Best Furniture, joka ajautui ensiksi velkasaneeraukseen ja sitten konkurssiin.
Ketjulla on yhteensä 36 liikettä Suomessa sekä kolme Virossa.
Sotka.
Sotka on vuonna 1959 perustettu huonekaluliike. Se on toiminut Sotka Oy:nä vuoteen 1993, jolloin yhtiön henkilökunta osti liiketoiminnan ja jatkoi sitä Sotka Finland Oy:nä. Sotka-myymälöitä on 52 kpl Suomessa, ja sen lisäksi Sotkalla oli myymälät Tallinnassa, Tartossa ja Pärnussa. Toiminta lopetettiin vuonna 2023.
Cryhavoc

Cryhavoc oli suomalainen death metal ja groove metal-yhtye.
Yhtyeen solisti Kaapro Ikonen kuoli nopeasti edenneeseen syöpään elokuussa 2016. Hänelle järjestettiin muistokonsertti Kaaprock 17. syyskuuta 2016 Helsingin Lepakkomiehessä.
Särmäkuisma

Särmäkuisma ("Hypericum maculatum") on monivuotinen keltakukkainen ruohokasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Särmäkuisman varsi on nelisärmäinen. Se kasvaa 40–70 cm korkeaksi. Kukat ovat voimakkaan keltaiset, heteet pitkät ja näyttävät. Kukkanupuissa on punaisia tahmeita pilkkuja. Lehdet ovat soikeat ja pehmeät. Mäkikuismasta kasvin erottaa varren poikkileikkauksen perusteella: mäkikuisman varressa on kaksi harjannetta, särmäkuismalla neljä.
Levinneisyys.
Särmäkuismaa tavataan Keski- ja Pohjois-Euroopassa noin Oulun korkeudelta etelään. Suomessa sen esiintyminen liittyy rautakautisiin asuinpaikkoihin, ja sitä pidetään muinaistulokkaana.
Luettelo maailman vanhimmista ihmisistä

Tämä luettelo käsittelee vanhimpia ihmisiä.
Kaikkien aikojen vanhin ihminen, jonka ikä on todistettavissa, oli ranskalainen Jeanne Calment (1875–1997). Hän kuoli 122 vuoden ja 164 päivän iässä. Kaikkien aikojen vanhin mies, jonka ikä on todistettavissa, puolestaan oli japanilainen Jirōemon Kimura (1897–2013). Hän kuoli 116 vuoden ja 54 päivän iässä.
Calmentia mahdollisesti vanhemmat ihmiset.
On olemassa lukuisia väitteitä Calmentia vanhemmaksi eläneistä henkilöistä. Heitä ei kuitenkaan ole kelpuutettu Guinnessin ennätysten kirjaan virallisten todisteiden puutteen tai niiden epämääräisyyden johdosta.
Seuraavassa luettelossa on henkilöitä, joiden on väitetty eläneen pitempään kuin Jeanne Calment.
Reginald Johnston

Reginald Fleming Johnston (13. lokakuuta 1874– 6. lokakuuta 1938) oli skotlantilainen akateemikko, diplomaatti, pedagogi ja Kiinan viimeisen keisarin Pu Yin henkilökohtainen opettaja ja Britannian hallitseman Weihaiweinin territorion komissaari.
Elämäkerta.
Johnston syntyi Edinburghissa ja opiskeli Edinburghin ja Oxfordin yliopistoissa. Vuonna 1898 hän meni siirtomaahallinnon palvelukseen Hongkongiin ja myöhemmin Weihaiweihin territorioon vuonna 1906.
Vuonna 1919 Kiinan uusi hallitus palkkasi hänet opettajaksi 13-vuotiaalle keisari Pu Yille, joka tuolloin asui vailla valtaa olevana monarkkina Kielletyssä kaupungissa. Johnstonia arvostettiin suuresti ja hän asui Kielletyssä kaupungissa ensimmäisenä ulkomaalaissyntyisenä ihmisenä sitten Marco Polon ja koko Qing-dynastian aikana Kesäpalatsissa.
Lokakuussa 1924 sotaherra Feng Yuxiang saapui joukkoineen Pekingiin ja järjesti vallankaappauksen syrjäyttäen presidentti Cao Kunin. 4. marraskuuta Feng Yuxiangin hallitus uudisti hyväntahtoisen asiakirjan ja riisti Pu Yilta hänen keisarillisen tittelinsä tehden hänestä Kiinan tasavallan tavallisen kansalaisen. Seuraavana päivänä armeija piiritti Kielletyn kaupungin yksityistilat ja pakotti Pu Yin allekirjoittamaan sopimuksen. Samana päivänä hänet karkotettiin Kielletystä kaupungista.
Johnstonin pesti loppui ja hän sai töitä Britannia–Kiina-yhteistyökomiteasta. Vuonna 1927 Johnstonista tuli brittiläisen Weihaiwein territorion komisaari. Tämä Englannin hallussa oleva maa-alue palautettiin Kiinan tasavallalle 1. lokakuuta 1930. Tämän jälkeen Johnston palasi Englantiin.
Johnstonista tuli Lontoon yliopiston kiinan kielen professori vuonna 1931, vaikka hän ei ollut opettajatyyppiä ja inhosi yliopiston hallintoa. Johnston ja Pu Yi pitivät edelleen yhteyttä, mikä kävi kiusalliseksi sen jälkeen kun entisestä keisarista tuli Japanin nukkevaltion Mantšukuon hallitsija.
Johnston jäi eläkkeelle vuonna 1937. Hän oli hankkinut Loch Craignishista Skotlannista pienen Eilean Righ -nimisen saaren, jonne perusti oman kiinalaisen puutarhan. Hän kuoli Edinburghissa ja on haudattu Eilean Righin saarelle. Hän ei ollut koskaan naimisissa mutta oli kihloissa historioitsija Eileen Powerin kanssa ja seurusteli läheisesti kirjailija Stella Bensonin kanssa. Rouva Elizabeth Sparshott, jonka kanssa hän ilmeisesti oli kihloissa kuolemansa aikaan, tuhosi Johnstonin toivomuksen mukaisesti kaikki hänen jälkeenjääneet paperinsa.
Johnston kirjoitti kirjan "Iltahämärä Kielletyn kaupungin yllä" (1934), joka kertoo hänen elämästään keisarin opettajana Pekingissä. Bernardo Bertolucci käytti kirjaa lähteenä elokuvassaan "Viimeinen keisari" (1987), joka sai yhdeksän Oscar-palkintoa. Johnstonin roolia näytteli brittiläissyntyinen näyttelijä Peter O'Toole.
Eilean Rìgh

Eilean Rìgh on saari Sisä-Hebrideillä Skotlannin länsirannikolla. Saari sijaitsee Loch Craignishissä noin 300 metriä Argyllin rannikkoalueesta. Eilean Rìgh on gaelin kieltä ja tarkoittaa Kuninkaiden saarta.
1930-luvulla saarella asui skottilainen diplomaatti sir Reginald Johnston, joka oli Kiinan viimeisen keisarin Pu Yin henkilökohtainen opettaja. Johnston rakennutti saarelle pienen buddhalaisen temppelin ja veti lipputankoon Mantšurian lipun ja perusti sinne kiinalaisen puutarhan.
Nykyään saaren omistaa lontoolainen sijoittaja Christian Siva-Jothy.
Seututie 970

Seututie 970 on Lapissa Utsjoen kunnan alueella kulkeva seututie. Tie kulkee Tenojoen etelärantaa Karigasniemeltä Utsjoen kirkonkylän kautta Nuorgamiin. Tien pituus on 148 kilometriä. Nuorgamissa olevan rajanylityspaikan kautta tie jatkuu Norjan Tanaan Norjan maantienä 895. Seututie 970 on tunnettu hienoista maisemistaan. Tietä kutsutaan myös Tenontieksi ja Suomen kauneimmaksi tieksi.
Historiaa.
Tie on valmistunut Kaamasesta Utsjoelle vuonna 1959 ja edelleen Nuorgamiin 1971. Tie numeroitiin maantieksi 970. Valtatie 4 päättyi tuolloin Karigasniemelle. Karigasniemen ja Utsjoen välinen maantie valmistui vuonna 1983, ja se oli alun perin maantie 9703.
Saamen sillan valmistuttua 1993 valtatien 4 linjausta muutettiin päättymään Utsjoelle. Samalla Kaamasen ja Karigasniemen välisestä entisestä nelostiestä tuli kantatie 92, ja seututie 970 sai nykyisen linjauksensa.
Utsjoen kirkonkylän ja Nuorgamin välisen osuuden muuttamista kantatieksi on esitetty Pohjois-Lapin maakuntakaavassa.
Liikennemäärät.
Tien liikennemäärät ovat pieniä. Vuonna 2022 tien keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli Karigasniemen ja Utsjoen kirkonkylän välillä noin 140 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Utsjoen kirkonkylän ja Nuorgamin välillä noin 320 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Etelä-Afrikan keittiö

Etelä-Afrikan keittiö ilmentää maan monikulttuurista taustaa. Etelä-Afrikan hollantilaiset siirtolaiset toivat maatilojensa työvoimaksi malaijiorjia, jotka toivat maahan myös oman ruokaperinteensä. Ruokaperinnettä rikasti myös uskonnollista vainoa Ranskasta paenneet hugenotit, jotka perustivat maahan ensimmäiset viinitilat 1600-luvulla. Myöhemmin 1800-luvun aikana erityisesti Natalin sokeriplantaaseille tuodut intialaiset rikastuttivat maan ruokakulttuuria omalla perinnöllään, kuten myös kullan perässä maahan muuttaneet britit ja saksalaiset. Maan alkuperäisväestön ravinto koostuu edelleen pääasiassa riistasta, juureksista ja maissista sekä proteinipitoisista hyönteisistä, kuten heinäsirkoista.
Kapmaan malajien keittiö tunnetaan erityisesti curryistaan, jotka eivät ole yhtä tulisia kuin intialaiset vastineensa. Curryt syödään usein erilaisten sambalien ja atjarien kanssa. Muita kuuluisia malajiruokalajeja ovat muun muassa "bobotie", joka on brittiläisen "shepherd's pien" mausteisempi muunnelma, ja mausteiset "sosatie"-makkarat.
Natalin alueella intialaisesta ruuasta tuli hyvin suosittua, ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen aines on grilliruoka braai. Braaiin kuuluu yleensä ainakin rasvainen korianterilla maustettu boerewors ().
Itä-Afrikan keittiö

Itäafrikkalainen ruoka on yksinkertaista mutta maukasta. Omaleimaista sisämaan ruohoaavikoilla asuville perinteisille karjankasvattajille on lihatuotteiden puuttuvuus. Nautaa, lampaita ja vuohia käytetään valuuttana ja varallisuuden mittana, ei yleisesti ruokana. Joillakin alueilla paikalliset ihmiset sekoittavat maitoa ja karjan verta ruoaksi.
Muut alueen asukkaat ovat maanviljelijöitä, jotka kasvattavat erilaisia vihanneksia, hedelmiä ja viljoja. Näitä ovat esimerkiksi tomaatit, paprikat, sipulit, okra, bataatti, jamssi, kassava, maissi, banaanit, mango, papaija ja sitrushedelmät. Mausteina suosittuja ovat basilika, korianteri, juustokumina, neilikka, kaneli, inkivääri ja chili.
Tavallisimpia ruokalajeja ovat risoton tyyppiset ruoat eli samosat. Ravinnoksi käytetään myös hyönteisiä ja kookosmaitoa. Kahvi on lähtöisin Etiopiasta. Maissi on ugalin raaka-aine, ja ugali puolestaan on itäafrikkalainen versio fufusta. Ugali on jäykkää ruokaa, jota syödään lihan tai pataruokien kanssa. Ruoan kypsentäminen kolmella kivellä on tyypillistä itäisessä Afrikassa, ja ruoka keitetään yleisesti kookosmaidossa tai vedessä.
Pohjois-Afrikan keittiö

Pohjoisafrikkalainen keittiö on väljä käsite, jolla tarkoitetaan usein Marokon, Algerian ja Tunisian (ns. Maghrebin alueen) ruokakulttuureita. Egyptiläinen keittiö eroaa enemmän muista pohjoisafrikkalaisista, ja se yhdistetäänkin usein Lähi-idän ruokakulttuureihin.
Pohjois-Afrikan keittiöt ovat saaneet vuosituhansien aikana vaikutteita sekä Lähi-idän että muiden Välimeren alueen keittiöiltä. Monet ruoat, kuten kuskus, pohjautuvat myös alueen alkuperäisväestön, berberien, ruokaperinteeseen.
Alueen ruoanlaitossa on käytetty perinteisesti muun muassa lampaanlihaa, palkokasveja, viljatuotteita, sitrushedelmiä, monenlaisia vihanneksia ja hedelmiä sekä rannikolla kalaa ja muita mereneläviä. Oliivit, taatelit, mantelit, ja viinirypäleet ovat myös tärkeässä roolissa. Mausteina käytetään muun muassa roomankuminaa, kanelia, muskottia, sahramia, anista sekä tuoreina yrtteinä minttua, korianteria ja persiljaa.
Kuten muissakin Välimeren maissa, on leipä tärkeä osa ateriaa. Joillakin alueilla syödään perinteistä litteää leipää. Esimerkiksi Tunisiassa leipä sen sijaan on usein italialaistyyppistä valkoista vehnäleipää.
Länsi-Afrikan keittiö

Tavallinen länsiafrikkalainen ateria on tärkkelyspitoinen, vähälihainen ja runsasrasvainen. Kalaa, kanaa ja kananmunia käytetään runsaasti – naudan ja lampaanlihan käyttö ei ole yleistä. Toinen tyypillinen piirre ovat tuliset mausteet, kuten pippurit ja chilit. 
Itse viljeltyjä kasviksia käytetään runsaasti, esimerkiksi kaalia, bataattia, perunaa, porkkanoita, lanttua, kurpitsaa, tomaatteja ja papuja. Ruoka valmistetaan usein ulkokeittiöissä, ja monet länsiafrikkalaiset syövät pelkin käsin. Hyvin yleisesti käytetään palmuöljyä, joka värjää ruoan punaiseksi. Yleisemmin käytettyjä mausteita ovat punapippuri, sipuli ja valkosipuli.
Arabien kanssa käydyssä vaihdossa Länsi-Afrikkaan tuli mausteita, kuten minttu, neilikka ja kaneli. Vuosisatoja myöhemmin vaikutteita tuli myös siirtomaaisänniltä Englannista, Portugalista ja Ranskasta.
Länsiafrikkalainen risotto valmistetaan broilerin rintafileestä, jasmiiniriisistä, sipuleista, katkaravuista ja jollof-riisistä, joka haudutetaan palmuöljyssä.
Keski-Afrikan keittiö

Keski-Afrikka oli aina 1800-luvun lopun saakka vapaa muun maailman vaikutteista, paitsi 1500-luvulla orjakaupan mukana saapuneista ruoka-aineista (kassava, chilipippuri ja pähkinät). Näillä ruoka-aineilla on suuri merkitys ruokakulttuurin. Keski-Afrikan ruoanvalmistusmenetelmät ovat säilyneet kuitenkin kaikkein perinteisimpinä. 
Tavallisia aineksia ovat banaanit ja maniokit eli kassavat. Paikallisia aineksia käytetään ruokien valmistamiseen, tästä esimerkkinä pinaattimuhennos, joka keitetään tomaattien, pippureiden, chilien, sipuleiden ja pähkinävoin kanssa.
Toinen suosikki on bambarariisistä, pähkinävoista ja sokerista valmistettu puuro. Naudanliha ja kana ovat suosituimpia raaka-aineita liharuokiin, mutta myös krokotiileja, apinoita, antilooppeja ja pahkasikoja syödään satunnaisesti.
Fufu on tyypillistä ruokaa Länsi- ja Keski-Afrikan alueella. Se on tärkkelyspitoinen juureksista, kuten jamssista tai maniokista, ja keittobanaanista valmistettu jauhopallo. Myös riisistä valmistetaan fufuja. Niitä tarjoillaan grillatun lihan ja kastikkeiden tai keittojen kera. Fufua syödään repimällä jauhopallosta irti palasia, joita dipataan sitten kastikkeeseen tai keittoon.
Sirkjärvi

Sirkjärvi on kylä Lappeenrannan kaupungissa. Aiemmin Sirkjärvi kuului Säkkijärveen ja vuoden 2009 loppuun saakka Ylämaahan. Se sijaitsee Ylämaan kirkonkylältä pohjoiseen noin 10 kilometriä Pulsantietä Lappeenrantaan päin. Sirkjärven vieressä Pulsantien varrella sijaitsee "Lyijysen" kylä.
Nimensä Sirkjärven kylä on saanut kylän alueella eteläsuunnassa sijaitsevasta samannimisestä Sirkjärvestä. Sirkjärven lisäksi kylän lähellä pohjoissuunnassa ovat Myllyjärvi ja Pöllöslampi. Sirkjärvestä laskee puro Myllyjärveen ja siitä edelleen Ylämaan kirkonkylän kautta Vilajokeen ja siitä edelleen Itämereen.
Sirkjärven kylässä on vakituisia asukkaita noin 130 henkeä, mutta kesäisin asukasmäärä kolminkertaistuu. Sirkjärvellä toimii kylätoimikunta ja metsästysseura.
1960-luvulla Sirkjärven kylässä on toiminut saha.
HoBao

HoBao ("HoBao Enterpricing CO. LTD") on taiwanilainen polttomoottorikäyttöisiä radio-ohjattavia pienoisautoja (RC) valmistava yritys. Tehdas valmistaa RC-autoja ja moottoreita eri kokoluokkiin. Valmistuksessa käytettävät pääraaka-aineet ovat muovikomposiitit ja alumiini. HoBao on perustettu 1988 ja pääkonttori sekä tehdas sijaitsevat Taiwanin pääkaupungissa Taipeissa.
Mallinimet.
Esim. Hobao Hyper 8-nimessä Hyper on mallinimi ja numero merkitsee sitä, kuinka vanha malli on (mitä suurempi numero, sitä uudempi malli). Malleja ovat olleet ainakin:
S/S Yhtiö

S/S Yhtiö on sisävesihöyrylaiva. Laiva on vanhin Suomessa rakennettu yhä höyrykäyttöisenä toimiva hinaaja. Perinnelaivarekisterin mukaan laiva on rakennettu Varkaudessa 1877. Aluksen piirustukset on päivätty 28.helmikuuta 1878 ja alus on ollut samanniminen koko historiansa ajan. Laiva toimi ammattiliikenteessä hinaajana 1960-luvulle saakka. 
Tekniset tiedot.
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Aluksen uppoaminen.
Laiva upposi Väinölän telakkarantaan aamulla 6. maaliskuuta 2010. Siitä näkyy pinnalle vain savupiipun yläkulma. Laiva oli kiinnitetty laituriin keulasta ja perästä poijulla. Ilmeisesti jään alle painunut peräpoiju ja kylkeen jäätyneet jäät upottivat aluksen, kun Päijänteen jäät painuivat voimakkaasti uppoamisvuorokauden aikana.
Metsolan koulu (Kotka)

Metsolan koulu on entinen peruskoulu Kotkan Metsolan kaupunginosassa Allintien varrella. Koulussa toimi luokka-asteet 1–5.
Metsolan ja Korelan alueiden väkiluku kasvoi voimakkaasti 1920- ja 1930-luvulla, jolloin oman koulurakennuksen rakentaminen tuli ajankohtaiseksi. Metsolan koulu valmistui syksyllä 1939 ja sen suunnittelijana oli G. A. Wigström. Koulurakennus edustaa tyyliltään funktionalismia. Toisen maailmansodan aikana koulu toimi sairaalana.
Metsolan koulussa oli sulkemishetkellä noin 170 oppilasta ja eri tehtävissä 25 aikuista. Metsolan koulun oppilaat ja opettajat siirtyivät 2019 syksyllä uuteen Langinkosken kouluun.
Dritëro Agolli

Dritëro Agolli (13. lokakuuta 1931 Devollin piirikunta – 3. helmikuuta 2017 Tirana) oli albanialainen runoilija.
Agolli syntyi Devollin piirikunnassa ja opiskeli Gjirokastërissa. Hän jatkoi opintojaan Pietarissa ja asettui Albaniaan palattuaan Tiranaan.
Agolli kirjoitti äidinkielellään albanialla. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Mesditë" (1969), "Nënë Shqipëri" (1976) ja "Vjen njeriu i çuditshëm" (1996). Vaikka Agolli tunnetaan ensisijaisesti runoudestaan, hän työsti myös muita kirjallisuuden lajeja.
Rosa Rein

Rosa Rein (24. maaliskuuta 1897 – 14. helmikuuta 2010) oli ennen kuolemaansa Sveitsin vanhin elossa ollut ihminen.
Rein syntyi Saksassa. Hänen äitinsä kuoli keskitysleirillä, minkä jälkeen Rosa pakeni maasta. 
Rosa Rein oli kahdesti naimisissa, mutta hänellä ei ollut lapsia. Hänet siirrettiin vuonna 2001 vanhainkotiin Luganoon, jossa hän vietti 110-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2007.
Anna Ringier

Anna Ringier-Kieser (12. huhtikuuta 1896 – 3. syyskuuta 2006) oli vanhin elossa ollut sveitsiläinen lokakuusta 2004 kuolemaansa.
Ringier kasvoi maatilalla nuorimpana neljästä lapsesta. Hän aloitti koulunkäyntinsä vuonna 1903. Ringier meni naimisiin vuonna 1920 ja sai kaksi lasta. Aviomies kuoli Aaraussa vuonna 1930, eikä Ringier mennyt koskaan uusiin naimisiin. 
"Neue Zürcher Zeitungin" vuonna 2005 tehdyn artikkelin aikaan Ringier pääsi portaat itsenäisesti ylös ja sijasi itse vuoteensa. Hän asui silloin Zofingenissa 80-vuotiaan poikansa ja tämän perheen kanssa.
Anna Ringier kuoli syyskuussa 2006, jolloin hän oli 110-vuotias. Hänen jälkeensä Sveitsin vanhimmaksi eläväksi ihmiseksi nousi Rosa Rein.