Suomi kesäolympialaisissa 1956

Suomi saavutti kesäolympialaisissa 1956 yhteensä 15 mitalia, joista kolme oli kultaisia, yksi hopeinen ja 11 pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui 13:nneksi.
SVUL:n ja TUL:n valintakiistan ensiaskeleet - väliaikaiset ratkaisut.
Sotien jälkeen oli solmittu SVUL:n, TUL:n ja ruotsinkielisen urheilun keskusliiton CIF:n kesken yhteistyösopimuksia, jotka olivat mahdollistaneet yhteisen osallistumisen olympialaisiin. Vuoden 1956 olympialaisia edeltävänä vuonna nähtiin jo ensimerkkejä tilanteen kriisiytymisestä SVUL:n ja TUL:n yhteistoiminnan kariuduttua keväällä 1955. Tilanne saatiin kuitenkin ratkaistua heinäkuun puolivälissä 1955 yleisurheilun osalta. Tällöin TUL ja SUL saivat solmittua yhteistoimintasopimuksen, jonka mukaan TUL:n yleisurheilujaosto liittyi SUL:n jäseneksi ilmoittaen samalla, mitkä seurat kuuluivat TUL:n yleisurheilujaostoon. Tämä tuli linjaksi myös muiden lajien osalta lähestyttäessä vuoden 1956 olympialaisia. Voimistelussa sopimus saatiin voimaan tammikuussa 1956. TUL:n vahvoissa lajeissa painissa ja nyrkkeilyssä sopimukset solmittiin vasta elokuussa 1956 eli vain muutamaa kuukautta ennen Melbournen olympialaisia.
Joukkue.
Nuorin suomalainen olympiaurheilija näissä kisoissa oli uimari Karri Käyhkö, joka oli kilpaillessaan 18 vuoden ja 349 päivän ikäinen. Vanhin suomalainen osallistuja taasen oli purjehtija John Flinkenberg, jolle ikää oli kilpaillessa kertynyt 60 vuotta ja 256 päivää. Avajaisissa Suomen joukkueen lipunkantajana toimi seiväshyppääjä, Euroopan mestari Eeles Landström. Kisojen päättäjäisissä Suomen lippua kantoi maratoonari Olavi Mannonen.
Muu henkilöstö.
Joukkueen kokonaisvahvuus oli 64 urheilijan lisäksi 17 joukkueen johtotehtäviin, valmennukseen ja huoltoon kuuluvaa edustajaa. 
Valinnoista - kustannukset rajoittavat joukkueen kokoa.
Suomen Olympiakomitea hyväksyi 14. maaliskuuta 1956 tulosrajat Melbournen kisoihin yleisurheilussa, uinnissa, painonnostossa, ammunnassa, melonnassa, soudussa ja ratapyöräilyssä. Tulosrajan saavuttamisen lisäksi edellytettiin pitkälle syksyyn kestävää kuntoa. Johtuen kisojen myöhäisestä ajankohdasta valinnat tehtiin lokakuun puoliväliin mennessä. 
Suomen olympiakomitean hallitus ilmoitti heinäkuussa 1956 lajiliitoille niiden tehtävästä määritellä 9. elokuuta mahdolliset olympialaisiin osallistuvat, jotka olympiakomitean hallitus käsitteli seuraavana päivänä. Lopulliset kisoihin valitut tuli ilmoittaa järjestelytoimikunnalle 8. marraskuuta mennessä. Joukkueen kokoon vaikutti olympiakeräyksen tuotto, mutta alustava arvio oli 60-65 urheilijaa. 
Olympiakomitean hallitus julkisti 17. syyskuuta ensimmäiset 18 olympiamatkalle valittua. Yleisurheiluun nimettiin seitsemän eli Voitto Hellstén 400 metrille, Eeles Landström seiväshyppyyn, Torbjörn Lassenius kymmenotteluun, Wilhelm Porrassalmi pituushyppyyn, Olavi Rinteenpää 3000 metrin esteisiin, Olavi Salsola 1 500 metrille ja Jorma Valkama pituushyppyyn. Ammuntaan valittiin kolme eli kivääriampujat Jorma Taitto ja Vilho Ylönen sekä pistooliampuja Pentti Linnosvuo. Melonta sai kolme edustajaa eli Yrjö Hietanen, Simo Kuismanen ja Torvald Strömberg sekä soutu perämiehellisen nelosen, jossa soutivat Toimi Pitkänen, Reino Poutanen, Veli Lehtelä, Kauko Hänninen perämiehenään Matti Niemi. Lisäksi todettiin, että maratonille nimetään myöhemmin kolme miestä, nykyaikaiseen 5-otteluun kolmimiehinen joukkue ja voimisteluun kuusimiehinen joukkue. 
Seuraavat valinnat julkistettiin 4. lokakuuta 1956. Lajikohtaiset määrät julkistettiin tässä kokouksessa, mutta henkilöitä jäi vielä nimeämättä. Yleisurheiluun nimettiin Hampurin Länsi-Saksa - Suomi -maaottelun jälkeen kuusi uutta olympiamatkaajaa eli maratoonarit Eino Oksanen, Paavo Kotila ja Veikko Karvonen sekä 400 metrin aitajuoksija Ossi Mildh, korkeushyppääjä Eero Salminen ja 5000 metrin juoksija Ilmari Taipale. Viisi paikkaa jäi vielä nimeämättä. Ammunnassa kolmen aiemmin nimetyn lisäksi kaksi paikkaa jäi vielä auki. Melontaan nimettiin kolme uutta nimeä eli miehiin Pentti Raaskoski ja Juhani Helenius sekä naismeloja Eila Eskola. Purjehdukseen nimettiin 3-henkinen Louhi-luokan miehistö John Flinkenberg, Tor Lind ja Joel John. Jo aiemmin varattu nykyaikaisen 5-ottelun kolmikko sai nimensä eli Olavi Mannonen, Väinö Korhonen ja Bernd Katter. Uintiin nimettiin vapaauimari Karri Käyhkö ja uimahyppääjä Helge Vasenius. Miekkailuun nimettiin hyvin päättyneen Ranskan Strasbourgin voitokkaan turnauksen perusteella kalpamiekkailija Rolf Wiik. Nyrkkeily sai kaksi paikkaa, joihin ei vielä nimetty kilpailijoita. Vastaavasti paini sai 10 paikkaa, joihin nimet jäivät vielä nimeämättä. Pyöräilyyn nimettiin kevään onnistuneen Rauhanajon nelossijan perusteella Paul Nyman.
Painin ja voimistelun karsintojen perusteella 16. lokakuuta tehtiin lajeissa valinnat. Painiin nimettiin 10 miestä eli Reijo Nykänen (sarjaan 52 kg, kreikkalais-roomalainen paini), Tauno Jaskari (57 kg kr-room ja vapaapainiin), Rauno Mäkinen (62 kg, kr-room), Erkki Penttilä (62 kg, vapaa), Kyösti Lehtonen (67 kg, kr-room), Väinö Hakkarainen (67 kg, vapaa), Veikko Rantanen (73 kg, kr-room ja vapaa), Viljo Punkari (79 kg, kr-room, vapaa), Veikko Lahti (87 kg, kr-room ja vapaa) ja Taisto Kangasniemi (yli 87 kg, kr-room ja vapaa). Voimistelun 3. katsastusten jälkeen nimetty kuusikko oli Kalevi Suoniemi, Olavi Leimuvirta, Onni Lappalainen, Berndt Linfors, Martti Mansikka ja Raimo Heinonen. Ammunta sai varatuille kahdelle paikalle myös olympiamatkaajat eli kivääriampuja Esa Kervinen ja pistooliampuja Kalle Sievänen. Nyrkkeilyyn ei saatu vielä nimettyä kilpailijoita.
Viimeiset valinnat tehtiin vielä kahdessa lajissa eli yleisurheilussa ja nyrkkeilyssä. Yleisurheilu sai lokakuun lopulla Budapestissa käydyn Unkari-Suomi -maaottelun suoritusten perusteella olympiakisoihin vielä seitsemän paikkaa eli estejuoksija Ilkka Auer, seiväshyppääjä Matti Sutinen, kolmiloikkaajat Kari Rahkamo, Tapio Lehto, Hannu Rantala, pikajuoksijat Pentti Rekola ja Eero Kivelä, joiden päämatka oli yksilömatkan lisäksi 4 x 400 metrin viesti Ossi Mildhin ja Voitto Hellsténin kanssa. Perinteisen suomalaisen olympialajin keihäänheiton kohtalo oli jäädä ilman edustusta, sillä alkukesän ME-mies Soini Nikkinen oli menettänyt kuntonsa syksyn tullen ja välillä hyviä tuloksia heittänyt Olavi Kauhanen myös oli turhan epävarma. Toisessa valintalajissa suoritettujen karsintojen perusteeella olympialaisiin valittiin Pentti Hämäläinen (alle 57 kg) ja Pentti Niinivuori (alle 60 kg). Tässä vaiheessa nähtiin lähellä valintaa olevina myös raskaampien sarjojen Pekka Kokkonen ja Ilkka Koski.
Olympiajoukkueeseen tehtiin viimeiset täsmennykset 31. lokakuuta. Tällöin korkeushyppääjä Eero Salminen luopui loukkaantumisen vuoksi olympiamatkasta, kivääriampuja Esa Kervisen tuloskunnon heikkenemisen vuoksi korvattiin kolmannella nyrkkeilijällä eli raskaan sarjan Ilkka Koskella. Tässä vaiheessa keskusteluissa oli myös 1 500 metrin juoksija Olavi Vuorisalo, jonka viime vaiheen hyvät suoritukset nostivat hänet olympiamatkan kynnykselle. Lopulta häntä ei kuitenkaan valittu Melbourneen. 
Olympiajoukkueen matkarahoitus perustui pääosin olympiakeräykseen, jossa olivat mukana teollisuuslaitosten rahalahjoitukset, olympiamerkkien myynti, veikkauksen yhden kierroksen tuotto ja kotiolympialaisiin julkaistut myymättömät postimerkit. Viime vaiheen eli lokakuun kampanjoinnin mottona oli "Ainakin yksi mies lisää Melbourneen".
Menestysodotuksista.
Menestysodotuksia Suomella oli useista eri lajeista. Yleisurheilussa suomalaiset olivat onnistuneet kaksi vuotta aiemmin Bernin EM-kisoissa, joissa Pentti Karvonen voitti maratonin ja Eeles Landström seiväshypyn. Olympiavuonna maratoonarit esiintyivät erinomaisesti. Huhtikuisella Bostonin maratonilla Paavo Kotila otti voiton ja Eino Oksanen oli kolmas. Kisojen alkaessa marraskuussa suomalaisilla oli useita 10 parhaan joukkoon kuuluvia maailmantilaston sijoituksia, kuten Landströmin ja Jorma Valkaman 4. sija, Olavi Salsolan ja Ilkka Auerin 5. sija, Hellsténin ja Suomen 4x400 metrin viestijoukkueen 7. sija sekä Rinteenpään, Mildhin ja Lasseniuksen 9. sija. United Press-uutistoimiston keräämän 33 tunnetun urheilutoimittajan arviossa olympiakisojen yleisurheilusta suomalaisista listalle nousivat maratoonari Oksanen ja seiväshyppääjä Landström.
Muissa lajeissa oli myös odotuksia. Vuoden 1954 MM-vapaapaineissa Tokiossa vapaapainija Tauno Jaskari saavutti MM-hopeaa. Seuraavan vuoden kreikkalais-roomalaisen painin MM-kisoissa Länsi-Saksan Karlsruhessa suomalaisista Kyösti Lehtonen ja Veikko Lahti saavuttivat MM-hopeaa. Nyrkkeilyssä vuoden 1955 EM-kisoissa Länsi-Berliinissä suomalaiset saavuttivat kaksi EM-pronssia eli Helsingin olympialaisten voittaja Pentti Hämäläinen ja sarjaa ylempänä otellut Pentti Rautiainen. Painonnoston MM-kisoissa Länsi-Saksan Munchenissä Eino Mäkinen otti raskassa sarjassa MM-pronssia yhteistuloksissa. 
Telinevoimistelu oli ollut sotien jälkeen ykköslaji. Neuvostoliiton ja Japanin nousu jätti Suomen joukkueen taistelemaan pronssisijasta. Lisäksi telinekohtaisissa suomalaisvoimistelijoilla oli mahdollisuuksia menestykseen. Karsintakisojen perusteella TUL:n voimistelija Kalevi Suoniemi, kaikkien kolmen katsastuksen voittaja, oli vahvin suomalaistekijä henkilökohtaiseen joukkuekisaan. Muista voimistelijoista Olavi Leimuvirta, Onni Lappalainen ja TUL:n voimistelija Martti Mansikka olivat säilyttäneet tasonsa koko ajan. Aiemmin ennakkosuosikkina ollut, mutta kahdessa katsastuksesa tasonsa kadottanut Berndt Lindfors nousi kolmannessa katsastuksessa lähes Suoniemen tasolle. Vaikka Suomi oli ollut vuoden 1954 MM-kisojen joukkuekisassa vasta 6., Sveitsin poisjäänti Melbournen olympialaisista ja suomalaisten voimistelutason paraneminen loivat odotuksia joukkuekisan olympiapronssiin. Nykyaikaisen 5-ottelun MM-kisoissa syksyllä 1955 Suomi epäonnistui joukkueena, mutta Olavi Mannonen otti henkilökohtaisessa kisassa MM-hopeaa.
Muista lajeista soudussa perämiehellinen nelikkö saavutti vuonna 1956 Euroopan mestaruuden Jugoslavian Bledissä. Pienemmissä lajeissa pyäräilyssä Paul Nyman yllätti kevään Rauhanajossa sijoittumalla kokonaistulkoksissa neljkänneksi. Roland Wiik otti kalpamiekkailussa voiton Länsi-Euroopan edustajista kesällä 1956. Odotuksia oli siis hyvin laajalla rintamalla.
Paini.
Kreikkalais-roomalainen paini.
Rauno Mäkinen ja Kyösti Lehtonen voittivat kultaa Suomen itsenäisyyspäivänä, 6. joulukuuta.
Vapaapaini.
Erkki Penttilä ja kreikkalais-roomalaiseenkin painiin osallistunut Taisto Kangasniemi saavuttivat pronssia. Kaikkiaan neljän raskaimman sarjan suomalaisedustajat osallistuivat sekä vapaapainiin että kreikkalais-roomalaiseen painiin.
Soutu.
Miesten perämiehellisessä nelosessa Suomi saavutti pronssia.
Tukholma.
Ratsastus.
Australian tiukkojen eläinkaranteenisäännösten vuoksi ratsastuslajeissa kilpailtiin erillisissä "ratsastusolympialaisissa" Tukholmassa.
Muu henkilöstö.
Yleisjohto
Terveydenhuolto
Edustajat
Lajiliittojen kustantamat
Lajijohto
Tuomarointitehtävät
Melbournen kesäolympialaisten tuomarointitehtäviin nimettiin seuraavat suomalaiset henkilöt: