tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Electric Ladyland

Electric Ladyland on The Jimi Hendrix Experience -yhtyeen kolmas ja viimeinen albumi, joka julkaistiin syyskuussa 1968. Se nousi Yhdysvalloissa albumilistan ensimmäiselle sijalle ja Britanniassa viidennelle sijalle. "Eletric Ladyland" on debyyttialbumin ohella Hendrixin arvostetuin levy. Albumilla esiintyi monia vierailevia muusikoita, kuten Steve Winwood, Buddy Miles, Al Kooper ja Jack Casady. The Jimi Hendrix Experience hajosi noin yhdeksän kuukautta albumin ilmestymisen jälkeen.
Albumin musiikillinen sisältö.
"Electric Ladylandia" pidetään yhtenä psykedeelisen rockin kulmakivistä. Se sisältää myös rock and rollia ("Come On"), bluesmaista jammailua ("Voodoo Chile") ja progressiivista rockia ennakoivan 14 minuuttia pitkän eepoksen "1983...". Albumin tunnetuinta antia ovat Bob Dylan -laina "All Along the Watchtower" ja Hendrixin konserttiohjelmistoon kotiutunut, heavy metalia enteilevä "Voodoo Child (Slight Return)". Levyn nimiraita, "Have You Ever Been", on Hendrixin parhaita suorituksia laulajana. Hän laulaa kyseisessä kappaleessa, kuten myös "Long Hot Summer Nightissä", kaikki lauluosuudet. Kappaleeseen "Burning of the Midnight Lamp" oli sen sijaan saatu The Sweet Inspirations -niminen taustalauluryhmä. 
"Crosstown Traffic" -kappaleen on nähty ennakoineen afroamerikkalaisen popmusiikin myöhempiä kehityslinjoja hiphopia muistuttavan laulutyylinsä ja rytminsä takia. "Rainy Day, Dream Away" ja sen jatko "...Still Raining, Still Dreaming" ovat jamittelusessiossa syntyneitä kappaleita, joihin Hendrix dubbasi lauluosuudet ja toisen kitararaidan. Kappaleet saivat inspiraationsa levytystä edeltäneistä kaatosateen täyttämistä päivistä.
Albumiin tekoon liittyviä erikoisuuksia.
Hendrixin ja basisti Noel Reddingin yhteistyö sujui levyn teon aikana huonosti. Tästä syystä Hendrix soittaa itse bassoa ainakin raidoilla 2, 6, 11, 14 ja 15. Kappaleessa "1983..." Redding soittaa alussa bassoa, mutta Hendrix soittaa basson myöhemmät soolo-osuudet. Redding sai kuitenkin levylle oman brittipopmaisen kappaleensa "Little Miss Strange", jossa hän soittaa taustakitaraa ja laulaa Mitchellin kanssa vokaaliosuudet.
Samoin jo levyn teon alkuvaiheessa tuottaja Chas Chandler jätti yhtyeen turhauduttuaan pitkäksi venyneisiin levytyssessioihin ja studiossa aikaansa viettäviin, Hendrixin paikalle kutsumiin ihmisiin, joiden ääntä voidaankin kuulla "Voodoo Chilessä". Niinpä levystä tuli Hendrixin itsensä tuottama. Hendrixin perfektionismi paisui äänitysten aikana huikeisiin mittasuhteisiin. Esimerkiksi "Gypsy Eyes" -kappaleesta äänitettiin 43 ottoa ja Dave Masonin taustakitara kappaleessa "All Along the Watchtower" vaati 20 ottoa.
Levyn Euroopan version kansi alastomine naisineen oli brittiläisen levy-yhtiön idea, eikä Hendrix pitänyt siitä. Levy-yhtiölle alun perin lähettämässään kirjeessä Hendrix toivoi, että etukantena käytettäisiin joko kuvaa, josta tulikin USA:n version etukansi, tai sitten levyn sisäkannelle päätyneitä kuvia yhtyeestä ja lapsista suihkulähteen luona. Kuvat oli ottanut tunnettu valokuvaaja Linda McCartney, tuolloin vielä nimeltään Linda Eastman.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Jimi Hendrix, ellei toisin mainita.
Sojuz TM-26

Sojuz TM-26 oli Venäjän avaruusjärjestön 32. miehitetty lento Mir-avaruusasemalle. Laukaisu Sojuz-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta tapahtui 5. elokuuta 1997 kello 15.35 UTC. Radiokutsu oli "Родни́к ("Lähde")". Lennon miehistö vaihtoi aseman sähkökaapeleita ja korjasi vuotavaa Spektr-moduulia. Lento oli Solovjovin viides ja Vinogradovin ensimmäinen avaruuslento.
Anatoli Solovijov ja Pavel Vinogradov sekä Léopold Eyharts irtautuivat Mirin X-portista Sojuz TM-26:lla 19. helmikuuta 1997 klo 05.52 UTC. Alus käynnisti kiertoratamoottorinsa klo 08:16 UTC, ja se laskeutui Kazakstaniin klo 09.09 UTC.
Lennon aikana asemalla kuvattiin ensimmäinen avaruudessa kuvattu mainos. Tnuva-maidon mainoskampanja, jossa kosmonautti Vasili Tsiblijev juo maitoa venäläisellä Mir-avaruusasemalla, lähetettiin 22. elokuuta 1997.
Miehistö.
Laukaistiin avaruuteen:
Laskeutuivat Maahan:
Band of Gypsys

Band of Gypsys on samannimisen rockyhtyeen vuonna 1970 julkaisema konserttitaltiointi. Jimi Hendrixin johtama yhtye oli jo hajonnut albumin ilmestyessä. Albumi nauhoitettiin 1. tammikuuta vuonna 1970 tunnetussa Fillmore East -konserttitalossa New Yorkissa. Albumi julkaistiin Jimi Hendrixin ollessa vielä elossa, ja se kävi erittäin hyvin kaupaksi nousten albumilistojen kärkisijoille. Levyn synty liittyy siihen, että Hendrix oli allekirjoittanut vuosia aikaisemmin epämääräisen levytyssopimuksen, jonka hyvittämiseksi koko albumi tehtiin. 
Albumin sisältö.
Albumi sisältää kappaleita, joita ei ollut aiemmin julkaistu studioversioina. Myöhemmin kappaleista "Power of Soul" ja "Message to Love" on julkaistu postuumeilla levyillä studioversiot. Hendrix valitsi levylle omien sävellystensä ohella myös Buddy Milesin kappaleita hyvittääkseen yhtyeen hajoamiseen liittyneitä ongelmia. 
Hendrixin omia kappaleita leimaavat tällä levyllä funkmaiset riffit, ja levyä pidetäänkin funk rockin pioneerijulkaisuna. "Message to Love" on sävyltään gospel-tyyppinen verhon takana laulavine taustalaulajineen. Albumin tunnetuin kappale on "Machine Gun", joka on myös hyvä esimerkki Hendrixin mielikuvituksellisesta kitaransoitosta. "Who Knows" on pitkä, yksinkertainen blues-rockia ja funkia yhdistelevä kappale (Hendrix ei pitänyt Milesin scat-lauluosuudesta, mutta se on jätetty levylle). "Power of Soul" on mahtipontista funk rockia (kappaleen nimi on usein kirjoitettu väärin muotoon "Power to Love"). "Changes" on Buddy Milesin tunnetuin kappale. Levyn viimeinen raita on miksattu puolet lyhyemmäksi kuin mitä alkuperäinen esitys on.
Levyn ulkopuolelle jätetty materiaali.
Usein ilmaistun käsityksen mukaan levyltä jätettiin pois eräitä Band of Gypsysin konserttien kohokohtia. Tämän on arveltu johtuneen siitä, että Hendrix ei halunnut käyttää Band of Gypsysin versioita aiemmin julkaistuista kappaleistaan, eikä toisaalta myöskään julkistaa kaikkia uusia sävellyksiään vielä tällä levyllä. 
Band of Gypsysin uuden vuoden konserttien nauhoitukset olivat Hendrixin kuoleman jälkeen pitkään teillä tietymättömillä. 1990-luvun lopulla ne kuitenkin ilmaantuivat päivänvaloon. Nykyisin Band of Gypsys -levyä täydentääkin vuonna 1999 julkaistu "Live at the Fillmore East", joka sisältää muuta materiaalia samoista konserteista.
Kappaleet.
Saksalainen ja japanilainen versio albumista sisälsi myös nämä kappaleet.
Safiiriruusu

Safiiriruusu () lopettaa David Eddingsin kolmiosaisen Eleniumin tarun. Englanninkielinen alkuteos ilmestyi 1991 ja suomennos 1996.
Tarina.
Zemochin keisari Otha uhkaa muuta Eosia-mantereen aluetta pimeällä Zemochin armeijalla, kun samaan aikaan Eleenikirkolle on valittava uusi arkkiprelaatti Chyrelloksen vapaassa kaupungissa, joka on Eleenikirkon pääkaupunki. Cimmuran arkkipiispa Annias pyrkii tälle paikalle lahjomalla muita kirkon patriarkkoja äänestämään häntä. Ongelma on juuri siinä, että vain patriarkoilla on sananvaltaa kirkon neuvostossa. Sparhawk ja muut ottavat tämän omaksi onnekseen, koska neljän Eleeni-kirkollisen ritarikunnan suurmestarit ovat niin ikään patriarkoiksi laskettuja. Näin ollen he asettuvat selvittämään vilunkipelin, mitä Annias harrastaa. Tilannetta mutkistaa suuren Rendorin armeijan ilmestyminen kaupungin ympärille. Tätä armeijaa johtaa itse luopio Martel. Armeija olisi pitänyt Thalesian kuninkaan omien joukkojen avulla pysäyttää aikaisemmin. Kuitenkin he ovat näennäisen epäonnistuneet. Suurin uhrauksin on taisteltava Eleeniuskon puolesta sen keskipisteen muureilla. 
Taistelun jälkeen lähtee Sparhawk ystäviensä Kaltenin, Beritin, Kurikin, Ulathin, Bevierin, Tynianin ja Sephrenian kanssa matkalle Zemochiin tuhoamaan Bhelliom-siniruusua käyttäen Othan ja Azash-jumalan hirmuvallan.
Johan Henrik Tawast

Johan Henrik Tawast (31. heinäkuuta 1763 Kuopio – 11. heinäkuuta 1841 Tukholma) oli kreivi, diplomaatti ja kenraali Ruotsin armeijassa. Hän syntyi Halolan kartanossa Maaningalla (silloisessa Kuopiossa) ja hänen vanhempansa olivat Savon jalkaväkirykmentissä majurina toiminut Magnus Fredrik Tawast (k. 1789) ja Maria Elisabet Molander. Hän toimi vuodesta 1812 alkaen Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan adjutanttina sekä myöhemmin Ruotsin kuninkaan adjutanttina ja valittiin yhdeksi Ruotsin "valtakunnan herroista" vuonna 1829. Tawast oli kansainvälisesti eräs vaikutusvaltaisimpia suomalaisia henkilöitä aikakaudellaan.
Tawast sai ensimmäisen sotilaskoulutuksensa Georg Magnus Sprengtportenin Brahenlinnan sotakoulussa Ristiinassa.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuonna 1808 Christina Sofia Hising (k. 1821) ja toinen puolisonsa vuonna 1823 Lovisa Albertina Barck (k. 1860).
Jani Sarajärvi

Jani Sakari Sarajärvi (s. 9. syyskuuta 1979 Pudasjärvi) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Sarajärvi on pudasjärveläisen FC Kurenpoikien kasvatti. Hän on aikaisemmin edustanut Suomen pääsarjatasolla AC Allianssia, Vaasan Palloseuraa, FF Jaroa ja Turun Palloseuraa. Kausilla 2002 ja 2003 hän pelasi Ruotsissa IFK Norrköpingissä Allsvenskania ja Superettania. Hänellä on takanaan 146 Veikkausliiga-ottelua, joissa hän on tehnyt 8 maalia. A-maajoukkueessa Sarajärvi on esiintynyt yhden kerran. Sarajärvi on voittanut Liigacupin kolmesti; VPS:ssä vuonna 2000 ja Allianssissa 2004 ja 2005.
Sarajärvi nimitettiin syksyllä 2013 Sievi Futsalin Futsal-liiga-joukkueen vastuuvalmentajaksi. Hän myös pelasi joukkueessa kaudella 2013–2014.
Mielakka

Mielakka on Kouvolan kaupunginosa ja tilastoalue, Kouvolan keskustan suuralueella. Nimensä asuinalue on saanut läheisestä Mielakanmäestä, jota usein kutsutaan pelkästään Mielakaksi. Mäellä on Mielakan hiihtokeskus ja länsiseinämällä kalliokiipeilyreittejä. Kouvolan rautatieasemalta Mielakkaan on matkaa noin kaksi kilometriä. 
Nimen taustalla on luultavasti muinaissuomalainen nimi Mielakka. Nimen taustalla on mieluinen-sana, jolla nimettiin toivottu lapsi.
Mielakassa on Kouvolan keskusta-alueen kaupunginosista eniten lapsia väkilukuun nähden, sillä Mielakan väestörakenteesta 24 % on alle 15-vuotiaita. Alueella onkin runsaasti lapsiperheiden suosimaa uudehkoa, 1990- ja 2000-luvuilla rakennettua omakotitaloasutusta.
Palvelut ja asuminen.
Kaupunginosan läntisellä asuinalueella eli Mielakanrinteellä sijaitsee päiväkoti ja seurakuntakoti. Lähimpään alakouluun, Vahteron kouluun ja ruokakauppaan, Vahteron K-Marketiin on matkaa noin 2 kilometriä. Lähin yläkoulu on Eskolanmäessä, johon on matkaa noin 3 kilometriä. Mielakanrinteellä on toiminut myös pizzeria. Kouvolan ratapiha sijaitsee aivan Mielakan pohjoispuolella.
Mielakan rinnekeskus ja Mielakanmäki sijaitsevat kaupunginosan länsiosassa, Mielakan asuinalueen länsipuolella.
Mielakassa on suurimmilta osin 1980–1990-luvuilla rakennettuja pientaloja ja muutamia rivitaloja. Kojumäen pientaloalue on rakennettu 2000-vuosikymmenen lopussa.
Wheels of Fire

Wheels of Fire on heinäkuussa 1968 julkaistu rock-yhtye Creamin tupla-albumi ja järjestyksessään kolmas albumijulkaisu. Ensimmäinen levy sisältää täysin uusia studiokappaleita, kun taas toinen levy yhtyeen live-esiintymisiä. Britanniassa "Wheels of Fire" julkaistiin kahtena erillisenä albumina; "Wheels of Fire (in the Studio)" ja "Wheels of Fire (Live at Fillmore)". 
"Wheels of Fire" oli edellisen albumin "Disraeli Gearsin" tapaan suuri menestys, mutta yhtye hajosi tästä huolimatta jo saman vuoden aikana. Albumin ensimmäisen levyn tunnetuinta antia ovat kappaleet "White Room" ja "Politician". Toinen levy sisältää tunnetun, Eric Claptonin laulaman kappaleen "Crossroads", joka perustuu Robert Johnsonin "Cross Roads Bluesiin".
"Wheels of Fire" oli maailman ensimmäinen platinalevyyn oikeuttavan määrän myynyt tupla-albumi.
Kappaleet.
Levy 1: Studio.
A-puoli
B-puoli
Levy 2: Live at the Fillmore.
Nimestä huolimatta kappaleet "Crossroads", "Spoonful" ja "Traintime" on nauhoitettu San Franciscon Winterland Ballroomissa. Ainoastaan kappale "Toad" on nauhoitettu Fillmoressa.
A-puoli
B-puoli
Lednice

Lednice () on 2 337 asukkaan paikkakunta Tšekissä, eteläisessä Määrissä. Se sijaitsee Thayan oikealla rannalla kahdeksan kilometriä luoteeseen Břeclavin kaupungista. Kylä on osa Unescon maailmanperintöluetteloa yhdessä läheisen Valticen kylän kanssa. Lednicessä on palatsi ja sen ympärillä maan suurin puisto. Kaupungin väestö oli valtaosin saksankielistä toiseen maailmansotaan asti.
Lednice siirtyi Liechtensteinin kuningashuoneen haltuun 1200-luvun puolessavälissä. Lednicen palatsi oli alkujaan renessanssityylinen huvila. Siitä tuli 1600-luvulla Liechtensteinin ruhtinaan kesäasunto. Rakennus edustaa aikansa kaikkein varakkaimpien maaseutuasumista. Sen suunnittelivat ja sisustivat barokkiarkkitehdit Johann Bernhard Fischer von Erlach, Domenico Martinelli ja Anton Johan Ospel. Vuosien 1846 ja 1858 välisenä aikana palatsi saneerattiin uusgoottilaisella tyylillä Georg Wingelmüllerin johtamana.
Ympäröivä puisto on suunniteltu englantilaisen puutarhan tapaan ja sisältää useita romanttisia Joseph Hardmuthin rakennusjäljitelmiä. Näihin kuuluvat myös keinotekoiset keskiaikaisen linnan rauniot ja yksittäinen kuusikymmentä metriä korkea minareetti, joka oli 1800-luvun alussa korkein minareetti muslimimaiden ulkopuolella.
The Spinners

The Spinners on Detroitista kotoisin oleva soul-yhtye, joka on toiminut vuodesta 1954 ja oli suosionsa huipulla 1970-luvulla. Yhtye kiertää edelleen vuonna 2006.
The Spinners tunnetaan Britanniassa nimellä The Detroit Spinners tai The Motown Spinners, koska liverpoolilainen folk-yhtye oli ottanut nimen The Spinners 1960-luvulla.
Julkaisut.
Albumit.
Tämä on valikoitu lista ja kokoelmalevyt on tummennettu. Yhtye julkaisi osan nimellä The Motown Spinners ja osan nimellä The Detroit Spinners jätettyään Motown-yhtiön.
Kroměříž

Kroměříž () on kaupunki Zlínin läänissä Tšekissä. Se sijaitsee Määrin itäosassa Moravan varrella. Kroměřížin pinta-ala on 51,0 neliökilometriä ja vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 28 620 asukasta. Sen kuuluisin maamerkki on linna ja sen puisto, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Vuonna 1260 perustettu Kroměříž valittiin vuonna 1997 Tšekin kauneimmaksi historialliseksi kaupungiksi.
Danilo (Montenegron kruununprinssi)

Danilo Aleksander Petrović-Njegoš (29. kesäkuuta 1871 – 24. syyskuuta 1939) oli Montenegron kruununperillinen. 
Hänen isänsä oli Nikola I Petrović Njegoš. Hän oli Montenegron pakolaishallituksen sijaishallitsija Ranskassa. Daniloa seurasi hänen veljenpoikansa Mihail Petrović-Njegoš.
Bell Boeing V-22 Osprey

Bell-Boeing V-22 Osprey () on Yhdysvaltain ilmavoimien ja merijalkaväen palveluskäytössä oleva VTOL-kuljetuslentokone, joka suoritti ensilentonsa vuonna 1989 ja otettiin palveluskäyttöön 2005. Myös Japanin itsepuolustusvoimat käyttävät konetta. Se suunniteltiin alun perin korvaamaan Yhdysvaltain ilmavoimien raskaat ja keskiraskaat kuljetushelikopterit.
Yleistietoa.
V-22 Osprey on maailman ensimmäinen VTOL-tekniikkaa hyödyntyvä kuljetuslentokone, eli toisin sanottuna kone kykenee nousemaan ja laskeutumaan pystysuorassa asennossa. Sen toiminta pohjautuu isoihin, siipien päissä sijaitseviin kääntyviin potkureihin; kun potkurit käännetään pystyasentoon, ne toimivat kuten helikopterin roottorit, ja kun potkurit käännetään vaakasuoraan, ne toimivat kuten normaalit lentokoneen potkurit. Potkurien koko on kompromissi koneen leijunta- ja vaakalento-ominaisuuksien välillä; paras noste leijuntatilassa saadaan suurilla potkureilla ja parhaat vaakalento-ominaisuudet melko pienillä potkureilla; V-22 Ospreyn potkurien koko sijoittuu selkeästi välimuotoon normaalin lentokoneen potkurien ja helikopterin roottorien koossa.
V-22 Ospreyn ensisijainen tehtävä on sotilaiden kuljettaminen paikasta toiseen, minkä johdosta koneen matkustamotilassa on istuinpaikat 24 henkilölle tai tilaa 8,5 tonnille lastia. V-22 Osprey kykenee myös kuljettamaan vaijerien varassa raskasta sotilaskalustoa, kuten haupitseja tai Humvee-sotilasajoneuvoja. Kone muistuttaakin toiminnaltaan kuljetushelikoptereita, mutta on niitä kaksi kertaa nopeampi ja sen toimintasäde on huomattavasti suurempi kuin helikoptereilla. Vertailun vuoksi V-22 Osprey kykenee esimerkiksi kuljettamaan kolme kertaa enemmän lastia tai liikkumaan viisi kertaa pidemmän matkan kuin Yhdysvaltain merijalkaväen CH-53 Sea Stallion -helikopteri.
Mihail Petrović-Njegoš

Mihail Petrović-Njegoš (14. syyskuuta 1908 Podgorica – 24. marraskuuta 1986 Pariisi) oli Montenegron kruununtavoittelija ja Petrović-Njegošin suvun päämies. Hän oli Montenegron prinssi Mirkon ja tämän puolison Natalija Konstantinovićin poika. Mihailin isoisä oli Montenegron kuningas Nikola I, joka joutui vuonna 1916 lähtemään maanpakoon. Nikola I:n kuoltua vuonna 1921 Ranskassa kruununtavoittelijaksi tuli aluksi hänen vanhin poikansa Danilo, joka kuitenkin luovutti asemansa jo muutaman päivän kuluttua veljenpojalleen Mihailille.
Mihail asui maapaossa koko aikuisikänsä. Hän joutui natsien keskitysleirille toisessa maailmansodassa, koska ei suostunut ryhtymään nukkehallitsijaksi Montenegrossa. 
Mihail nai Geneviève Prigentin Pariisissa 27. tammikuuta 1941, he erosivat 11. elokuuta 1949. Pariskunnalla oli yksi lapsi: Nikola Petrović-Njegoš, joka pääsi 1990-luvulla palaamaan Montenegroon.
Pyramid

Pyramid oli helsinkiläisen Pyramid Musiikki Ky -yhtiön levymerkki vuosina 1984–1989 ja sen jälkeen Johanna Kustannuksen levymerkkinä. Atte Blomin ja Pekka Aarnion perustama yhtiö toimi loppuvuodesta 1984 vuoteen 2007. Artisteista useat olivat jo tuttuja Johanna- ja jopa Love Records -levymerkeiltä asti.
Pyramid Musiikki syntyi lähinnä Johanna-levymerkkiä julkaisseen Johanna Kustannus -yrityksen mentyä konkurssiin vuonna 1984. Yhtiön lähiyhtiöitä ja läheisessä yhteistyössä toimineita ovat olleet muun muassa Love Kustannus Oy, Megamania Musiikki Ky, Johanna Kustannus ja nykyinen tuotannon omistaja Universal Music Oy.
Nikola Petrović-Njegoš

Nikola Petrović-Njegoš (s. 7. heinäkuuta 1944 Saint-Nicolas-du-Pélem, Côtes-d'Armor, Ranska) on Montenegron kruununtavoittelija. 
Nikola nauttii suosiota Montenegron monarkistien keskuudessa. Nikola tuki Montenegron itsenäisyyttä ja hänellä on oikeus kruunuun. Montenegrossa puhutaan yleisesti monarkian palauttamisesta, jolloin Nikola voisi nousta hallitsijaksi. 
Nikola on Mihail Petrović-Njegošin lapsi. Hänen äitinsä oli Geneviève Prigent (1919–1991). Vanhemmat erosivat vuonna 1949. Nikola meni naimisiin Francinen (s. 27. tammikuuta 1950 Casablancassa Marokossa) kanssa Trebeurdenissa Côtes-du-Nordissa 27. marraskuuta 1976. 
Montenegron itsenäistyttyä kesäkuussa 2006 Nikola voitaisiin asettaa ehdolle Montenegron perustuslailliseksi hallitsijaksi, mutta näin ei ole tehty. Nikolan vanhin poika Boris Petrović-Njegoš on myös nykyinen kruununtavoittelija.
Vuonna 2011 parlamenttiin tuotiin ehdotus, jossa perheelle palautettaisiin osa arvonimeä ja omaisuutta, ja lupa toimia epäpoliittisissa hallinnollisissa tehtävissä.
Stranger in Us All

Stranger in Us All on kitaristi Ritchie Blackmoren kokoaman, Rainbow-yhtyeen perinnettä jatkavan kokoonpanon Ritchie Blackmore's Rainbow'n ainoaksi jäänyt albumi, joka ilmestyi vuonna 1995. Yhtye teki kiertueen levyn tiimoilta. Sen päätyttyä Blackmore perusti Blackmore's Nightin.
"Stranger in Us All" ei yltänyt edeltäjiensä menestykseen kaupallisessa mielessä. Albumin musiikillinen tyyli eroaa aiemmista Rainbow-levyistä - musiikkia voidaan kuvailla jonkinasteiseksi hybridiksi Ronnie James Dion aikaisen miekka&amp;magia-tunnelman ja Joe Lynn Turnerin aikaisen radioystävällisyyden välillä.
Luettelo Hämähäkkimiehen vihollisista

Hämähäkkimiehen viholliset ovat Batmanin vihollisten tapaan miltei yhtä tunnettuja kuin supersankari itse. Elinkaarensa aikana Hämähäkkimies on kohdannut poikkeuksellisen suuren lukumäärän erilaisia vihollisia eri tarinoissa ja sarjakuvalehdissä.
Hämähäkkimiehen vihollisilla on monia yhteisiä piirteitä. Heidän hahmonsa ja persoonansa ovat usein syntyneet tieteellisten kokeiden yhteydessä tapahtuneissa onnettomuuksissa tai virhearvioissa. Monilla vihollisilla on eläimellinen asu tai voimat. Monet vihollisista kärsivät erilaisista psykologisista ongelmista, kuten persoonallisuushäiriöistä, skitsofreniasta, psykooseista tai harhaisuudesta.
Hämähäkkimiehellä on myös useita tavanomaisia vihollisia, joilla ei välttämättä ole supervoimia. Luonnollisesti Hämähäkkimies on myös taistellut lukuisia Marvel-universumin vihollisia vastaan, joita ei pidetä suoranaisesti Hämähäkkimiehen vihollisina. 
Murtovaras.
Hämähäkkimiehen ensimmäinen vihollinen ei kuitenkaan ollut värikkääseen pukuun sonnustautunut rikollinen, joista hahmo on tunnettu. Ensimmäinen rikollinen oli tavallinen murtovaras, jonka rooli Hämähäkkimiehen synnyssä on kuitenkin merkittävä. Tämä nimeämätön murtovaras sai Hämähäkkimiehen (joka oli päättänyt käyttää hämmästyttäviä voimiaan rahan ansaitsemiseen) ryhtymään aktiivisesti taistelemaan rikollisuutta vastaan. 
Hämähäkkimies oli nimittäin erään kerran antanut vartijan jahtaaman varkaan juosta ohitseen asiasta piittaamatta. Pian tämän jälkeen sama mies murtautui Parkerien asunnolle ja murhasi Ben Parkerin, Hämähäkkimiehen sedän. Jahdattuaan varasta erääseen varastoon, Hämähäkkimiehelle selvisi kammottava totuus. Ben-setä eläisi vielä, mikäli hän olisi käyttänyt saamiaan voimiaan vastuullisemmin.
Myöhemmissä sarjakuvissa selviää, että murtovaras oli kätkenyt Parkerien taloon vanhan ryöstösaaliinsa. Varkaan palatessa hakemaan sitä, Hämähäkkimies saa hänet kiinni rysän päältä ja kauhistunut murtovaras saa sydänkohtauksen kuollen pois. 
Murtovarkaalla oli myös tytär, nimeltään Jessica Carradine, joka oli vakuuttunut isänsä syyttömyydestä. Syyttäen Hämähäkkimiestä (joka tuolloin oli Ben Reilly, Peter Parkerin klooni) hän saa selville tämän todellisen identiteetin, mutta päättää lopulta jättää menneet taakseen. 
Kuuluisimmat vastustajat.
Hämähäkkimiehen tunnetuimmat ja suurimmat vastustajat ovat (aakkosjärjestyksessä):
Boris Petrović-Njegoš

Boris Petrović-Njegoš, (s. 21. tammikuuta 1980, Les Lilas, Ranska) on Montenegron syrjäytetyn kuningasperheen päämiehen Nikola Petrović-Njegošin vanhin poika ja siten hypoteettinen kruununperijä.
Boris valmistui kesäkuussa 2005 École Nationale Supérieure des Arts Décoratifin taidekoulusta, Pariisissa. Boris opiskeli typografiaa. 
Boriksen isä Nikola sanoi kerran: "Hänestä ei ole kuninkaaksi". Nikola ehdotti kuninkaaksi Boriksen poikaa Borista.
Vahvistusoppiminen

Vahvistusoppiminen (eli Trial and error -oppiminen) on koneoppimisen ongelmanratkaisutekniikka, jossa agentti tutkii ympäristöä, jonka tilan se havaitsee, ja toimii sen mukaisesti. Ympäristö antaa toiminnan mukaan palautteen, joka voi olla positiivista tai negatiivista. Algoritmi pyrkii löytämään ongelmaan ratkaisun, joka tuottaa eniten positiivista palautetta. Ongelman ympäristö on tyypillisesti äärellinen Markovin päätösprosessi.
Vahvistusoppiminen eroaa ohjatusta oppimisesta siten, että oikeita syöte–tulos-pareja ei tarvita, eikä heikkoja ratkaisuja varsinaisesti korjata. Tavoitteena voi olla elinikäinen oppiminen, johon kuuluu tasapainottelu tutkimattomien polkujen kartoittamisen ja tunnettujen reittien käyttämisen välillä.
Vahvistusoppimisen perusmalliin kuuluvat:
Kullakin hetkellä "t" agentti havaitsee tilan "s""t" formula_2 "S" ja mahdollisten toimintojen joukon "A"("s""t"). Agentti valitsee toiminnon "a"formula_2"A"("s""t") ja saa ympäristöltä uuden tilan "s""t"+1 sekä palkkion "r""t"+1. Vuorovaikutuksen perusteella agentti muodostaa menettelytavan π:"S"formula_4"A", joka maksimoi summan "R"="r"0+"r"1+...+"r""n" Markovin päätösprosesseille joilla on lopputila, tai summan "R"=Σ"t"γ"t""r""t" prosesseille, joilla ei ole lopputilaa.
Tiny Toons

Tiny Toons (Suomen televisioesityksessä käytetty nimi) (alkuperäiseltä nimeltä "Tiny Toon Adventures") on Steven Spielbergin Amblin Entertainmentin ja Warner Bros. Animationin tuottama neljä kertaa Daytime Emmyllä palkittu piirrossarja, jota valmistui vuosina 1990–1992. 
Suomessa sarjaa esitettiin aluksi Kolmoskanavalla, ja myöhemmin MTV3-kanavalla suomenkielisellä jälkiäänityksellä että tekstitettynä vuosina 1992-1997. Sarjan ensimmäinen jakso ensiesitettiin Kolmoskanavalla jouluaattona 1992. SubTV esitti sarjaa uusintana vuosina 2006–2007. Ensimmäisen tuotantokauden jaksoihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki tuotantoyhtiö Golden Voice Oy. Toisen ja kolmannen tuotantokausien jaksoihin myös Tuotantotalo Werne. 
Sarjan jaksoja on julkaistu Suomessa myös VHS-kaseteilla.
Vuonna 2023 sarjasta tehtiin uudelleenkäynnistys nimellä "Tiny Toons Looniversity". Se kestää ainakin kaksi tuotantokautta. Steven Spielberg palasi tuottajaksi Amblin Entertainmentin ja Warner Bros. Animationin kanssa. Myös osa alkuperäisistä ääninäyttelijöistä palasi äänirooleihinsa.
Synopsis.
Piirrossarjan tapahtumapaikka on kuvitteellinen Acme Acresin kaupunki, joissa suurin osa sarjan henkilöistä asustaa. Hahmot käyvät Acmen yliopistoa (Acme Looniversity), jonka tiedekunta koostuu pääasiassa klassisten Warner Bros.-sarjakuvien tukipilahahmoista, kuten Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, Putte Possu, Sylvesteri-kissa ja Elmeri. Yliopisto on perustettu opettamaan hahmoille, miten tulla hauskoiksi. Koulu ei kuitenkaan ole esillä joka jaksossa, koska osa tarinoista on eri ympäristössä. 
Sarjassa on runsaasti sarjakuvaväkivaltaa ja slapstickiä. Sarjassa satirisoidaan ja parodioidaan useita 1990-luvun ajankohtaisia tapahtumia ja Hollywood-kulttuuria. Osa jaksoista sisältää eettisiä ja moraalisia tarinoita ekologiasta, itsetunnosta ja rikollisuudesta. 
Suomenkielisissä äänirooleissa.
Golden Voice Oy:n dubbaus 
Tuotantotalo Wernen dubbaus 
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Tiny Toonsin sijalle 64 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 41.
Opel Vectra

Opel Vectra on Opelin vuosina 1988–2008 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Opel Asconan. Nimi "Vectra" kehitettiin tietokoneella niin, ettei se merkitse mitään, mutta on helppo lausua kaikilla kielillä. Vuosina 1988–1995 Vectra tunnettiin Isossa-Britanniassa nimellä Vauxhall Cavalier (tämän jälkeen Vauxhall Vectra), ja Australiassa autoa myytiin Holden-merkkisenä koko sen historian ajan. Vectran seuraajaksi tuli Opel Insignia.
Markku Ojanen

Markku Ojanen (s. 29. heinäkuuta 1944 Laihia) on Tampereen yliopiston psykologian emeritusprofessori. Ennen eläkkeelle jäämistään elokuussa 2008 hän toimi yliopistonsa psykologian laitoksen johtajana.
Tohtoriksi Ojanen on väitellyt vuonna 1975 ja toimi pitkään apulaisprofessorina Tampereella. Professori Ojasen keskeisiä tutkimusalueita ovat olleet mielenterveys, erityisesti skitsofrenian kuntoutus, terveyspsykologia, erityisesti liikunta ja hyvinvointi sekä positiivinen psykologia, toisin sanoen onnellisuus. Kotisivuillaan ja kirjoissaan hän kutsuukin itseään ”onnellisuusprofessoriksi”. 
Ojanen on kirjoittanut myös jonkin verran uskontoon liittyvää kirjallisuutta ja kertoo kotisivuillansa olevansa vakaumukseltaan kristitty.
Antti Pääkkönen

Antti Ilmari Pääkkönen (s. 5. helmikuuta 1964 Kuhmo) on suomalainen näyttelijä.
Elämä ja ura.
Antti Pääkkönen syntyi 1964 Kuhmossa kauppiasperheeseen. Hänellä on neljä isoveljeä: Jukka, Markku, Seppo ja Matti. Perhe muutti 70-luvun alussa Riihimäelle. Pääkkönen kiinnostui näyttelemisestä kymmenvuotiaana kun Seppo houkutteli hänet mukaansa Riihimäen teatteriin.
Vuonna 1981 ollessaan lukion ensimmäisellä luokalla Pääkkönen pääsi opiskelemaan näyttelijäksi Tampereen yliopistoon. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1985 ja aloitti näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa. 
Kansallisteatterissa Pääkkönen on tehnyt kuutisenkymmentä roolia Odysseuksesta "Seitsemän veljeksen" Aapoon ja "Nalle Puhin" Nasuun. Vuosina 2007–2009 hän esitti Lahtista Kristian Smedsin ohjauksessa Väinö Linnan "Tuntemattomasta sotilaasta".
Pääkkönen on näytellyt nuorta presidentti Urho Kekkosta televisiosarjoissa "Tuomitut" (1995), "Presidentit" (2005–2006) ja "Piru ja peijooni" (2008) sekä elokuvassa "Mieletön elokuu" (2013). 
Antti Pääkkönen on tehnyt kymmeniä dubbausrooleja. Hänet tunnetaan muun muassa Mikki Hiirenä, Varjoankkana, Väiski Vemmelsäärenä, Bobi Tomaattina, Puuha-Peten Kaivurina, Nossena ja Tatuna, Nalle Puhin Nasuna, Digimon Adventuren monina henkilöinä ja Toy Storyn Woodyna. Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmasarjan 2000-luvulla tehdyissä jaksoissa hän näyttelee Sir Clivea.
Yksityiselämä.
Pääkkösen veli Seppo Pääkkönen on myös näyttelijä, kuten myös Sepon poika Jasper.
Pääkkösellä on viisi lasta. Heistä tyttäret Marketta ja Petra ovat myös näyttelijöitä.
Romurauta

Romurauta on rautapitoista jätemetallia, jota syntyy esimerkiksi konepajoissa ja autohajottamoilla. Raudan valmistuksen vaatiman suuren energian vuoksi rauta on kierrätetty sen keksimisestä alkaen sikäli kuin se on ollut mahdollista. Kaatopaikoille joutuvan romuraudan määrä on pienehkö ja tämä materiaalivirta tulee pääosin kotitalouksien kautta. Merkittävin romuraudan käyttäjä on terästeollisuus, joka sulattaa romuraudan ja valmistaa siitä uudelleen esimerkiksi teräslevyjä, tankoja tai lankoja. Romuraudalle asetetaan teräksen raaka-aineena puhtausvaatimuksia, eli se ei saa sisältää merkittäviä määriä muita metalleja, kuten esimerkiksi lyijyä, kuparia, mangaania, sinkkiä, alumiinia tai muuta sellaista. Siksi romurauta on lajiteltava. Esimerkiksi romutettavista autoista täytyy ehdottomasti erottaa pois lyijyakut sekä kupari- ja alumiiniosat.
Romuraudaksi sanotaan myös metallia taloudellisessa mielessä, jolloin sillä on halvempi yksikköhinta. Loppuunkäytetty kone voidaan esimerkiksi myydä romurautana, jolloin siitä maksetaan kilojen perusteella, ei koneen toiminnallisuuden tai käyttökohteen mukaan.
Nissan Sunny

Nissan Sunny -mallinimi oli Euroopassa käytössä Nissanilla vuosina 1981–1995. Ensimmäistä B11-sukupolvea myytiin myös muilla markkina-alueilla, mutta myöhemmät Sunny N13- ja N14-mallit olivat myynnissä vain Euroopassa. Ne tosin olivat samoja autoja kuin Japanin kotimarkkinoilla myydyt Pulsar-mallit.
Nissan Sunny B11 (1981–1985).
Euroopassa ensimmäinen Sunny-nimellä myyty Nissan esiteltiin vuonna 1981. Malli oli tekniikaltaan läheistä sukua Nissan Cherrylle. Kasvaneesta koostaan huolimatta auto oli edeltäjäänsä kevyempi, sillä korirakenteissa käytettiin suurlujuusterästä. Sisätiloiltaan Sunny oli yksi luokkansa suurimmista malleista.Korimalleina olivat kaksi- ja nelioviset sedanit, coupé ja kaksi erilaista farmarimallia. Ensimmäinen oli loivaperäinen ja matala Sport Wagon, myöhemmin esiteltiin käytännöllisempi farmari (AD), joka oli 10 senttimetriä korkeampi. Siinä oli pyöreät ajovalot, ja se oli tarkoitettu eräänlaiseksi säästömalliksi, sillä useimmat mukavuusvarusteet oli karsittu ja vaihteisto oli nelivaihteinen.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,3- (60 hv) ja 1,5-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1982 esiteltiin myös 1,7-litrainen (55 hv) dieselmoottori. Ainoastaan Japanissa myytiin 1,5-litraisella (115 hv) turbomoottorilla varustettua kolmiovista hatchbackia, jonka nimi oli Sunny Turbo Leprix. Turbomallia sai myös sedan- ja coupé-korisena. 
Nissan Sunny N13 (1986–1990).
Vuonna 1986 Sunny- ja Cherry-mallistot yhdistyivät Euroopassa, ja uusi malli tunnettiin aina Sunnyna. Cherryn korvasivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit, ja vanhan Sunnyn puolestaan neliovinen sedan. Kooltaan auto kasvoi varsin vähän, mutta sen paino nousi yli 100 kilolla. Kreikassa tätä mallia myytiin Cherry-nimisenä.
Tarjolla olivat myös coupé- ja farmarikoriset Sunny-mallit, jotka poikkesivat muusta mallistosta, sillä ne olivat Pohjois-Amerikassa ja Japanissa myytyjä B12-Sunnyja (USA:ssa Nissan Sentra). Harhaanjohtavasti Malesiassa ja Uudessa-Seelannissa N13-Sunnya myytiin Nissan Sentra -nimisenä.
Moottoreina olivat edellisestä sukupolvesta periytyvät 1,3-litrainen (60 hv) bensiinimoottori ja 1,7-litrainen (55 hv) diesel. 1,6-litrainen (84 hv) oli sen sijaan uusi. Myöhemmin mallistoon lisättiin myös 16-venttiilinen 1,6-litrainen (120 hv).
Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 1988 lopulla, kun 12-venttiiliset 1,4- (80 hv) ja 1,6-litraiset (94 hv) sekä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (129 hv) korvasivat aiemmat moottorit. 
Nissan Sunny N14 (1990–1995).
Viimeinen Euroopassa myyty Sunny-sukupolvi esiteltiin vuonna 1990. Korimalleina olivat jälleen neliovinen sedan sekä kolmi- ja viisioviset hatchbackit. Näistä kolmiovisen perä oli hyvin pysty, kun taas viisiovisessa perä oli paljon viistompi. Mallistoon kuului myös viisiovinen farmari, joka ei kuitenkaan todellisuudessa ollut N14-Sunny, vaan uudelleennimetty Nissan AD.
Mallin korvaajaksi tuli Nissan Almera.
Nälkäpäivä-keräys

Nälkäpäivä-keräys on Suomen Punaisen Ristin (SPR) vuosittain syksyllä järjestämä keräys, jonka tarkoituksena on kartuttaa SPR:n katastrofirahastoa. Nälkäpäivänä kerättyjä varoja ei ole sidottu yhteen avustuskohteeseen, vaan niitä voidaan käyttää monissa kohteissa katastrofien ja kriisien ennaltaehkäisyyn ja niiden uhrien auttamiseen sekä Suomessa että ulkomailla. 
Nälkäpäivänä kauppojen pihoilla ja muilla julkisilla paikoilla on Punaisen Ristin vapaaehtoisia lipaskerääjiä. Nälkäpäivä näkyy myös kouluissa, joissa oppilaille järjestetään erilaisia tapoja osallistua keräykseen. Nälkäpäivänä joissakin kouluissa on myös voitu tarjota aiemmin kevyempää koluruokaa ja säästyneet varat on lahjoitettu keräykseen. 
Nälkäpäivän organisoi Suomen Punainen Risti, mutta siihen voi osallistua kuka tahansa esimerkiksi lipaskerääjänä tai järjestämällä keräystempauksen. Osallistua voi myös lahjoittamalla tai perustamalla nettilippaan. 
Nälkäpäivän aloitti aktiivisena SPR:n vapaaehtoisena toiminut Mailis Korhonen, joka keksi idean ”kaikkien pälkäneläisten rahankeruutalkoista” vuonna 1980. Keräyksen alkuperäinen nimi oli "Siskon päivä".
Nälkäpäivän keräyskulut saavat olla korkeintaan 20 prosenttia. Keräyskulut muodostuvat esimerkiksi keräyslippaista, mainoksista, paino- ja postituskuluista ja ulkopuolisten palveluntarjoajien kuten operaattoreiden ja pankkien kuluista.
Sherone Simpson

Sherone Simpson (s. 12. elokuuta 1984 Manchester) on jamaikalainen pikajuoksija.
Simpson sai alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa hopeaa 100 metrillä 2003. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Ateenan olympialaisissa 2004 hän voitti kultaa Jamaikan pikaviestijoukkueessa ja sijoittui sadalla metrillä kuudenneksi ajalla 11,07. Samana vuonna hän oli neljäs ajalla 11,23. Vuonna 2005 Simpson juoksi toukokuun lopulla Kingstonissa silloisen ennätyksensä 10,97. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän saavutti Jamaikan pikaviestijoukkueessa hopeaa ja sijoittui satasella kuudenneksi. 
Henkilökohtaisten suoritusten valossa Simpsonin toistaiseksi paras kausi oli 2006. Maaliskuussa Melbournessa järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa 200 metriltä (ajalla 22,59) sekä pikaviestistä. Kesäkuun lopulla hän voitti Kingstonissa maansa mestaruuskisoissa sekä sadan että kahdensadan metrin matkat juosten satasella ennätyksekseen 10,82. Heinäkuun lopulla hän juoksi Tukholman DN-gaalassa kahdella sadalla ennätyksensä 22,00. Kuudesta Kultaisen liigan kilpailuista hän saavutti neljä voittoa ja kaksi kakkossijaa. hän voitti 100 metrin kilpailun ajalla 10,87 ja oli 200 metrillä kolmas. Hän voitti 100 metriä myös Amerikan edustajana maailmancupissa Ateenassa syyskuun puolivälissä ajalla 10,97.
Simpson sijoittui 100 metrillä hopealle Pekingin olympialaisissa 2008. Hän jakoi hopean toisen jamaikalaisen Kerron Stewartin kanssa, kun heidän välilleen ei löytynyt eroa edes maalikameravertailussa. Jamaika otti lajissa kolmoisvoiton, sillä kultamitalisti Shelly-Ann Fraserkin on jamaikalainen. 200 metrillä Simpson oli kuudes. Hän voitti 100 metrin Jamaikan-mestaruuden 2010. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui 200 metrillä kahdeksanneksi. Pikaviestissä hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan ennätyksellä 41,70 toiseksi sijoittuneessa joukkueessa. Simpson juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 toisen osuuden Jamaikan pikaviestijoukkueessa, joka sai hopeaa maansa ennätysajalla 41,41. 200 metrillä hän karsiutui välierissä. 
Kesäkuussa 2013 Simpson antoi oksilofriini-piristettä sisältäneen dopingnäytteen ja sai 18 kuukauden kilpailukiellon. Simpson valitti kilpailukiellosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen (CAS) ja CAS lyhensi kilpailukiellon kuuden kuukauden pituiseksi.
Simpson voitti 2015 IAAF World Relays -kilpailuissa kultaa 4 × 200 metrin viestissä. Toronton Pan-Amerikan kisoissa hän voitti 100 metriä ajalla 10,95. Hän juoksi samoissa kilpailuissa pikaviestin alkuerissä. Loppukilpailussa Jamaika sai toisella kokoonpanolla hopeaa. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän osallistui pikaviestissä niin ikään vain alkueräjuoksuun. Loppukilpailussa Jamaika voitti maailmanmestaruuden. 200 metrillä hän sijoittui kahdeksanneksi ja 100 metrillä karsiutui välierissä.
Loki Software

Loki Software, Inc. (tunnetaan myös nimillä Loki, Loki Games ja Loki Entertainment Software, oli yhdysvaltalainen ohjelmistotalo, joka piti päämajaansa Tustinissa Kaliforniassa. Sen perusti vuonna 1998 Scott Draeker, ja se lopetti toimintansa vuonna 2002.
Loki teki Windows-pohjaisista peleistä Linux-versioita. Kaiken kaikkiaan Loki teki 18 pelistä Linux-version. Näitä olivat mm. "", "Tribes 2", "Quake III Arena", "Unreal Tournament" ja "Sid Meier's Alpha Centauri".
Konkurssiin ajautuessaan heillä oli työn alla "Deus Ex". Tämän projektin ansiota oli tosin se, että pelin Windows-versioon saatiin OpenGL-tuki, ja tämän myötä myös Unreal Enginen OpenGL-tuki parani.
Loki kuitenkin tuotti joitain vieläkin käytössä olevia ohjelmistoja. Loki tuki aktiivisesti SDL-kirjaston kehittämistä ja oli myös yksi ensimmäisiä sen käyttäjiä (Sam Latinga, SDL:n pääkehittäjä, oli Lokin työntekijä), ja oli aloitti myös kehittämään OpenAL-kirjastoa (nykyisin Creative Labsin ja Applen hallinnoima projekti). Lokin asennusohjelma, Loki Setup, on myös edelleen aktiivisesti kehitetty, ja mm. id Software käyttää sitä edelleen peliensä Linux-versioiden kanssa. Ryan "Icculus" Gordon, eräs Lokin työntekijöistä, perusti vapaaehtoisryhmän joka myös tekee peleistä Linux-versioita.
Kantri &amp; rock

Kantri &amp; rock on suomalaisyhtye Jussi &amp; The Boysin studioalbumi vuodelta 1975. Se koottiin nopeasti ”Metsämökin tontun” voitettua Mainos-TV:n Syksyn sävel -kilpailun. Levyn A-puolelle äänitettiin alkuvuodesta 1975 neljä uutta kappaletta, kun taas B-puolelle valikoitiin kuusi kappaletta vuonna 1971 julkaistulta "Kantri"-albumilta. Myös A-puolen kakkosraita ”Lähde mukaan” oli mukana jo "Kantri"-albumilla, silloin Arto Sotavallan laulamana.
Namurin provinssi

Namur on yksi Belgian provinsseista. Se sijaitsee maan ranskankielisellä alueella Valloniassa ja koostuu kolmesta piiristä (), jotka jaetaan 38 kuntaan. Provinssin pääkaupunki on Namur. Provinssi rajoittuu Belgian Hainaut'n, Flanderin Brabantin, Liègen ja Luxembourgin provinsseihin sekä Ranskaan. 
Namurin provinssissa on arviolta 489 204 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 3 666 neliökilometriä.
Namurin provinssissa sijaitseva Dinant on Adolphe Saxin, saksofonin keksijän kotikaupunki.
Ievan polkka

Ievan polkka tai Ievan polokka (Eevan polkka) on tunnettu laulu, jonka tekstin juukalainen Eino Kettunen painatti vuonna 1928 ja jonka sävel on kansansävelmän.
Savitaipaleella Etelä-Karjalassa sävelmää on pidetty niin omana, että sitä kutsutaan "Savitaipaleen polkaksi". Melodia on pääosin sama kuin Länsi-Venäjällä Smolenskin seudulla tunnettu kansantanssisävelmä "Smolenski gusatšok" (смоленский гусачок). Aihelma siis tunnetaan kahdella taholla. 
Tausta.
Ruotsin ja Venäjän raja kulki 1700-luvun jälkipuoliskolla Kymijoessa, jonka itäpuoli linnoitettiin Pietarin turvaamiseksi. Seudulla oli vuosikymmenien ajan enemmän venäläistä sotaväkeä kuin paikallisia asukkaita. Seuraavan vuosisadan alkupuolella suomalaisen kansanmusiikin ja -tanssien kerääjät mainitsivat yksikantaan Luumäen-Savitaipaleen seudulla tanssittavan ”pelkkiä venäläistansseja” eivätkä merkinneet niitä muistiin. Perinteisen musiikin tuntijat Savitaipaleella ovat kuitenkin aina olleet sitä mieltä, että sävelmä on paikkakunnalla hyvin vanha, joten se on ollut tunnettu jo ensimmäistenkin kerääjien aikaan. Kumpaa alkuperää sävelmä lieneekin, sen jälkiä voi seurata ainakin Viipurin kuvernementin aikaan 1700-luvulla jälkipuoliskolle.
Laulu.
Laulussa käytetään Pohjois-Savon murretta, esimerkiksi "immeeset onnee toevotti" (”ihmiset toivottivat onnea”). Laulua lauletaan hieman eri sanoitusversioilla riippuen laulajasta, kuitenkin sanoittaja on sama, sanoja on muotoiltu sen mukaan kuka laulaa. 
Polkan sanat kertovat Ievasta (Eeva), jonka tanssireissua äiti vahtii, kertojana on Ievaan hurmaantunut mies. Joka säkeistö loppuu kertosäkeenomaiseen rallatukseen: ”"salivili hipput tupput tapput, äppyt tipput hilijalleen"”, joka ei ole suomea eikä tarkoita mitään.
Myöhemmät sovitukset.
Vuonna 2006 Leekspin.com-parodiasivustolta YouTubeen levinnyt Loituman sovitus kappaleesta muuttui kansainväliseksi internet-ilmiöksi. Polkan erilaisilla versioilla ja videoilla on niin paljon katselukertoja ja myös miljoonia kuuntelukertoja Spotifyssa, että "Helsingin Sanomat" on luonnehtinut sitä maailman tunnetuimmaksi suomenkieliseksi lauluksi. 
Joissakin internetissä levinneissä versioissa nimi on kirjoitettu väärin muotoon ”Levan polkka”.
Muun muassa japanilaiselle virtuaalipoptähti Hatsune Mikulle tehtiin polkasta oma versio. Myös Holly Dolly on tehnyt oman versionsa.
Agakonna

Agakonna eli jättikonna ("Rhinella marina", aik. "Bufo marinus") on maailman suurin konnalaji. 
Suurin punnittu agakonna painoi 2,7 kiloa, joten kyseessä oli samalla maailman suurin sammakko.
Agakonnaa on tarkoituksella levitetty uusiin elinympäristöihin torjumaan "sokeriruokokuoriaista" (cane beetle; "Dermolepida albohirtum"). Mutta luontaisten vihollisten puuttuessa sekä myrkyllisyytensä ja lisääntymiskykynsä ansiosta sen populaatiot aiheuttavat tuhoa paikallisille ekosysteemeille. Agakonna onkin listattu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Ulkonäkö ja koko.
Agakonnat ovat tyypillisesti 10–15 cm pitkiä. Selkäpuoli on harmaa, ruskea tai kellertävä, vatsapuoli vaalea. Varsinkin koiraan selässä on piikkimäisiä nystyjä. Takajalkojen varpaiden välissä on räpylä, etujaloissa ei. Kutuaikana koiraan etujalkoihin kasvaa uloke, jolla se voi pitää naaraasta kiinni.
Levinneisyys.
Agakonna on peräisin Yhdysvaltojen eteläosasta, Keski- ja Etelä-Amerikasta. Sitä on istutettu 1920-luvulta lähtien Australiaan syömään kovakuoriaisia sokeriruokoviljelmiltä, mutta konnat eivät osoittautuneet kovin tehokkaiksi. Haitallisena vieraslajina ne lisääntyivät räjähdysmäisesti ja ovatkin nykyään Australiassa vitsaus. Ne onkin luokiteltu yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Käyttäytyminen ja ravinto.
Agakonna on myrkyllinen. Se syö hämärässä, eikä sen tarvitse pelätä petoja myrkyllisyytensä vuoksi. Konna syö ennen kaikkea eläviä hyönteisiä, mutta myös liskoja, muita sammakkolajeja sekä pieniä jyrsijöitä.
Megalosaurus

Megalosaurus (nimen merkitys ”suuri lisko”) on ensimmäinen nimetty dinosaurussuku, jonka ainoa laji on Megalosaurus bucklandii. Siitä on löydetty hyvin vähän fossiileja, joista tunnetuin lienee sen leukaluu. "Megalosauruksella" oli pituutta yhdeksän metriä ja painoa noin tonni.
Sillä oli luultavasti kolme kynnellistä sormea, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta,nimittäin megalosaurus oli hyvin varhainen teropodi, ja kuten esim. ceratosauruksella, sillä saattoi olla neljä kynnelistä sormea. Lisäksi sillä oli kolme kynnellistä varvasta ja erittäin terävät hampaat, joten se oli valmis hyökkäämään isojenkin kasvinsyöjädinosauruksen kimppuun. "Megalosauruksen" luokittelusta ei ole varmuutta fossiilien vajaavaisuuden vuoksi. Jotkut tutkijat luokittelevat sen lähemmäs Podokesauridae-heimoa, toiset taas Ceratosauridae-heimoon, jotkut Spinosauridae-heimoon.
Historia.
"Megalosauruksen" ensimmäiset fossiilit löydettiin jo 1700-luvulla Englannista. Myöhemmin, 1820-luvulla siitä löydettiin vähän lisääkin fossiileja. Pian tätä hirmuliskoa alettiin kuvitella nelijalkaiseksi, matalaksi ja raskaaksi pedoksi. Itse asiassa sen nimeäjä William Buckland ja muut ajattelivat "Megalosauruksen" vain ylisuureksi liskoksi.
Tosiasiassa "Megalosaurus" oli nopea, kahdella jalalla liikkuva peto. Mutta ajatus siitä, että pelottava peto olisi joskus kävellyt Englannin maaseudulla, varmasti kauhistutti asiasta kuulleita. "Megalosaurus" eli jurakaudella 170–150 miljoonaa vuotta sitten.
Jokikorennot

Jokikorennot (Gomphidae) ovat aitosudenkorentojen heimo. Niiden silmät eivät kosketa toisiaan päälaella kuten muilla aitosudenkorennoilla.
Jokikorennot ovat keskikokoisia (30–80 mm) korentoja, ja useilla lajeilla on mustan- ja keltaisenkirjava väritys. Jokikorentoja elää kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta.
Suomessa jokikorentoja elää kolme lajia:
Euroopassa elää lisäksi useita muita sukuja ja lajeja.
Kirjojokikorento

Kirjojokikorento ("Ophiogomphus cecilia") on Suomessa paikoittaisesti esiintyvä, itäinen sudenkorentolaji, joka viihtyy virtavesissä. Kirjojokikorento on Suomessa rauhoitettu EU:n ympäristödirektiivinen 2. ja 4. liitteen mukaan.
Tuntomerkit.
Kirjojokikorento on keskikokoinen (50–60 mm) aitosudenkorento. Väritys on hyvin kirkas: pää ja keskiruumis ovat vihreät. Keskiruumiissa on mustat kuvioinnit kyljessä ja siipien edessä. Mustassa takaruumiissa on keltaiset suuret pystytäplät jokaisessa jaokkeessa. Kummankin sukupuolen takaruumiin kärki on laajentunut, koiraalla huomattavasti selvemmin. Perälisäkkeet ovat vaaleat, takaruumiin kärjen päällä on jokaisen jaokkeen keskellä keltainen täplä. Naaraan takaruumis on paksumpi ja sillä on silmien välissä kaksi sarvimaista okaa.
Toukka on suurikokoinen (28–33 mm) ja sen kaikkien takaruumiin jaokkeiden päällä on selvät koukkumaiset väkäset. Toukkanahkoja löytää kesä-heinäkuussa sopivilta alustoilta, kuten kiviltä. Muiden jokikorentojen tapaan kirjojokikorento kykenee kuoriutumaan vaakasuorassa asennossa.
Kirjojokikorennon lentoaikaa on kesä-syyskuu, päälentokausi on kesäkuun puolestavälistä heinäkuun loppuun.
Elinympäristö.
Kirjojokikorento elää erilaisissa puhtaissa puroissa ja pikkujoissa. Joet ovat usein melko vuolaita, hiekka- tai kivipohjaisia. Suppeahkojen elinympäristövaatimuksiensa takia kirjojokikorento on paikoittainen ja puuttuu useimmista likaantuneista ja sameista puroista. Tyypillinen biotooppi on puhtaalta järveltä laskeva kirkasvetinen pikkujoki.
Esiintyminen.
Kirjojokikorentoa tavataan Suomessa pohjoisessa Etelä-Lapista aina etelään Uudenmaan rannikkoseuduille asti. Lajista ei ole havaintoja Lounais-Suomesta tai Kainuusta.
Euroopassa kirjojokikorento on harvinainen Länsi-Euroopassa ja puuttuu mm. Iberian niemimaalta kokonaan. Laji on kuitenkin levinnyt laajalle Itä-Euroopassa.
Ruskohukankorento

Ruskohukankorento ("Libellula quadrimaculata") on yksi Suomen ja koko Euroopan yleisimmistä sudenkorennoista.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskohukankorento on keskikokoinen (40–50 mm) erilaissiipisiin kuuluva hukankorento. Sen takaruumis on leventynyt ja kolmiomaisesti kärkeään kohti kapeneva. Väritys vaihtelee koiraan tummaruskeasta naaraan kellanruskeaan ja nuorten oranssinruskeaan. Takaruumiin sivuilla on keltaiset läiskät ja takaruumiin kärki on muuta osaa tummempi, lähes musta. Ruskohukankorennon takasiipien tyvellä sijaitsevat mustat kolmiokuviot sekä siipisolmuissa (nodus) ja siipien kärjessä sijaitsevat mustat kuvioinnit. Vähälukuisen "praenubila" -muodon siipien kärjissä ja siipisolmuissa on paljon mustaa. Lajin ruumis on karvainen ja jalat mustat.
Elinympäristö.
Laji elää lähes kaikenlaisissa seisovissa ja hitaasti virtaavissa vesissä. Se on yleinen esimerkiksi rehevillä järvillä, suolammilla ja lammikoilla.
Esiintyminen.
Ruskohukankorennon lentoaika on touko-elokuu ja sen päälentokausi on kesä-heinäkuu. Laji on Suomessa erittäin yleinen lähes koko maassa eteläisestä Lapista etelärannikolle asti. Se on myös yksi kesän ensimmäisiä sudenkorentoja. Laji voi myös vaeltaa. Aikaisemmin tunnettiin massiivisia muuttoja joissa sadattuhannet ruskohukankorennot saattoivat muuttaa samaa reittiä pitkin.
Hukankorennot

Hukankorennot ("Libellula") on laajalle levinnyt aitosudenkorentojen suku. Ne kuuluvat varsinaisten sudenkorentojen (Libellulidae) heimoon. Euroopassa suvun lajeja esiintyy neljä, joista kolmea tavataan Suomessa.
Hukankorennoilla on usein leventynyt takaruumis ja takasiipien tyvellä mustaa tai tummaa kuviointia. Monilla lajeilla koiraille kehittyy sinihärmäisyyttä.