tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Danny Murphy

Daniel Benjamin Murphy (s. 18. maaliskuuta 1977 Chester, Englanti) on entinen englantilainen jalkapalloilija, Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Murphy aloitti uransa Crewe Alexandrassa vuonna 1993. Vuonna 1997 hänet myytiin Liverpooliin, jossa hän ei pystynyt murtautumaan ykkösjoukkueeseen. 16 ottelun menestyksekkään lainasopimuksen jälkeen Crewessa, pääsi Murphy vihdoin ykkösjoukkueeseen Anfieldilla.
Englannin maajoukkuetta Murphy on edustanut 9 kertaa, tehden yhden maalin. Hänet valittiin alun perin Englannin joukkueeseen vuoden 2002 MM-kisoihin, mutta jalkavamma esti hänen osallistumisensa kisoissa. Tästä vammasta on tulossa tosi epäsuosittu Englannin jalkapalloilussa, koska sama vamma esti melkein Wayne Rooneyn osallistumisen neljä vuotta myöhemmin Saksan MM-kisoihin.
Vuonna 2004 Charlton Athleticiin myyty Murphy pelasi kahden kauden ajan lontoolaisjoukkueessa tehden 7 maalia, 56 ottelussa. Kaudella 2005–2006 hänet valittiin syyskuun parhaaksi pelaajaksi.
31. joulukuuta Murphy siirtyi Tottenhamiin kahden miljoonan punnan siirtokorvauksella. Ensimmäisen maalinsa uuden joukkueensa paidassa hän teki 1. lokakuuta 2006 Portsmouthia vastaan, kun ottelua oli pelattu vain 39 sekuntia. Michael Carrickin myynnin jälkeen Manchester Unitediin, Murphysta tuli Tottenhamin keskikentän yksi tärkeimmistä pelaajista. Kesällä 2007 Murphy siirtyi toiseen lontoolaiseen joukkueeseen Fulhamiin, jota hän edusti viiden kauden ajan. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi Englannin mestaruussarjassa pelaava Blackburn Rovers. 
Murphy on naimisissa näyttelijätär Joanna Taylorin kanssa. Heidän esikoisensa Eve Murphy syntyi 15. elokuuta 2006.
Murphyn lempipelinumero on 13. Hän on pelannut Liverpoolissa, Charltonissa ja Tottenhamissa numerolla 13. Fulhamissa hän joutui alkuun pelaamaan numerolla 27, mutta sai numeron 13 käyttöönsä kaudelle 2008–2009.
Murphy teki uransa 100. maalin Newcastle Unitedia vastaan 9. marraskuuta 2008.
Keltalieko

Keltalieko ("Diphasiastrum complanatum") on talvivihreä, kangasmetsän pohjakerroksen sanikkainen.
Ulkonäkö ja koko.
Keltalieko muodostaa jopa yli metrin pituisia, litteitä varpumaisia versoja, jotka luikertelevat pitkin maanpintaa tai sammalkerroksen alla. Pääversosta kohoaa kellanvihreitä, 5–30 senttimetrin korkuisia ja monihaaraisia pystyversoja, joiden kärjet ovat litteitä. Keltalieon lehdet ovat pieniä, varrenmyötäisiä ja suomumaisia. Lehdet ovat varsissa neljänä pitkittäisrivinä. Kynttilämäiset, vaaleankeltaiset itiötähkät ovat pituudeltaan 1–3 cm. Yhden haaran päässä on yhdestä kolmeen itiötähkää. Itiötähkien perät ovat 1–6 cm pitkiä. Itiölehdet ovat kolmiomaisia, suippokärkisiä ja litteäruotisia. Suomessa itiöt kypsyvät kesä–syyskuussa. Maansisäinen ja lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen sekä mukulamainen.
Suomessa tavataan kahta keltalieon alalajia: kangaskeltaliekoa (subsp. "complanatum") ja pohjankeltaliekoa (subsp. "montellii"). Suurempikokoisen kangaskeltalieon haarat ovat vähälukuisia ja niiden haarakulma on tavallisesti yli 40°. Itiötähkät ovat tavallisesti pareittain tai kolmittain, ja tähkän perät ovat 3–6 cm pitkiä. Pohjankeltalieko haaroo kangaskeltaliekoa runsaammin ja tiheämmin, ja haarakulma on noin 35°. Itiötähkät ovat yksittäin ja tähkän perä on 1–4 cm pitkä. Lajien välimuodot ovat yleisiä Pohjois-Suomessa.
Toisinaan myös harjuliekoa ("D. tristachyum") pidetään keltalieon alalajina (subsp. "chamaecyparissus").
Levinneisyys.
Euroopassa keltalieon levinneisyysalue on itäinen. Lajia tavataan Saksasta itään ja Alpeilta, Unkarista ja Romaniasta pohjoiseen Fennoskandiaan ja Baltiaan. Venäjällä se on levinnyt maan länsiosista Keski-Venäjälle. Sitä tavataan myös Venäjän Kaukoidässä sekä Japanissa, sekä Pohjois-Amerikassa Kanadassa, Alaskassa ja muualla Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Suomessa keltaliekoa tavataan koko maassa. Alalajeista kangaskeltaliekoa kasvaa koko Suomessa, mutta on Lapissa harvinaisempi. Pohjankeltaliekoa tavataan Pohjois-Suomessa Oulun korkeudelta pohjoisimpaan Lappiin.
Elinympäristö.
Keltalieko viihtyy erityisesti kuivahkoissa mäntymetsissä ja kuivilla tunturikankailla. Joskus lajia tavataan myös tuoreissa kangasmetsissä. Kasvustot ovat tavallisesti pienikokoisia.
Käyttö.
Nimensä keltalieko on saanut siitä, että siitä saadaan perinteistä keltaista väriainetta kankaiden värjäykseen.
Herra Lindberg

Lennart Lindberg, eli Herra Lindberg on kuvitteellinen hahmo Risto Räppääjä -kirjasarjassa ja Risto Räppääjän alakerran naapuri. Lennart on kuvattu viiksekkääksi 50-vuotiaaksi varhaiseläkepäiviään viettäväksi mieheksi. Tarinoissa sivistynyt ja rauhaa rakastava Lennart toimii sovittelijana eri tilanteissa. Risto Räppääjän täti Rauha ja Lennart ovat ihastuneet toisiinsa. Rauhan topakka serkku Elvi puolestaan vikittelee Lennartia joka puolestaan pelkää tätä. Lennart toimii myös tarinan isähahmona ja teemaa on käsitelty kirjassa Risto Räppääjä saa isän ja siihen perustuvassa elokuvassa Risto Räppääjä ja liukas Lennart joissa Elvi päättää etsiä Ristolle miehen mallia. 
Risto Räppääjä -kirjoissa Lennart pukeutuu murretuilla väreillä väritettyihin vanhan tyylisiin vaatteisiin. Risto Räppääjä ja Nukkavieru Nelli -teatteriesityksessä Lennartilla oli kukkakuvioinen paita jonka päällä oranssi slipoveri ja okranpunaiset vakosamettihousut. Lennart Lindbergiä näytteli kolmessa ensimmäisessä Mari Rantasilan ohjaamassa Risto Räppääjä -elokuvassa Martti Suosalo ja kolmessa seuraavassa Timo Koivusalon ohjaamassa on näytellyt Vesa Vierikko. Viimeisimmissä elokuvissa Lennartia näyttelee Ylermi Rajamaa.
Lindberg on ollut mukana Risto Räppääjä -kirjoissa ensimmäisestä alkaen.
Paul Grimault

Paul Grimault (23. maaliskuuta 1905 – 29. maaliskuuta 1994) oli ranskalainen animaattori.
Grimault teki 1940-luvulla monia lyhyitä animaatioelokuvia, joista useimpiin laativat käsikirjoituksen Roger Leenhardt tai Jacques Prévert. Näistä lyhytelokuvista tunnetuin on Hans Christian Andersenin satuun pohjautuva Pieni sotilas.
Grimaultin kuuluisin animaatioelokuva on kokopitkä "Le Roi et l'oiseau" ("Kuningas ja satakieli"), jonka tekemisen hän aloitti jo vuonna 1948 nimellä "La Bergère et le Ramoneur" (Paimentyttö ja nokikolari). Elokuvan käsikirjoituksen teki Prévert Andersenin sadun Paimentyttö ja nokipoika pohjalta. Grimaultin ja hänen yhteistyökumppaninsa André Sarrutin välille tuli kuitenkin erimielisyyksiä, minkä vuoksi elokuvan tuotanto keskeytyi pitkäksi aikaa. Vuonna 1967 Grimault sai oikeudet elokuvaan ja viimeisteli sen vuonna 1980.
Grimaultin pääteos ei kuitenkaan saavuttanut toivottua suosiota, ja hän siirtyi tuottamaan elokuvia.
Elvi Räppääjä

Pakastaja-Elvi eli Elvi Räppääjä on Risto Räppääjä -kirjoissa esiintyvä, siisteyttä ja järjestystä rakastava topakka nainen. Elvi on kirjan päähenkilön tädin Rauha Räppääjän serkku. Elvi toimii tarinoissa Rauhan vastakohtana ja heidän välillä on myös kilpailuasetelma. Elvi on ihastunut Lennartiin ja vikittelee tätä. Risto Räppääjä kirjoissa Elvi on kuvattu hyvin mummomaiseksi. Alkupään kirjoissa Elvi oli myös tarinoiden konnan roolissa, mutta Räppääjä saa isän -kirjassa hänet kirjoitettiin pehmeämmäksi vaikkakin yhä juonittelevaksi. Risto Räppääjä ja Nukkavieru Nelli -näytelmässä hahmo kuvattu sisimmiltään herkäksi, omanarvontuntoiseksi ja ylpeäksi naiseksi joka ei koruista tai koristeista piittaa.
Elvin ensiesiintyminen oli kirjassa "Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi", jossa Rauha Räppääjä loukkasi jalkansa ja hän pyysi avuksi serkkunsa Elvi Räppääjän. Elvi on esiintynyt myös kirjoissa "Risto Räppääjä ja komea Kullervo", "Risto Räppääjä ja sitkeä finni" ja Risto Räppääjä ja nukkavieru Nelli. Elokuvissa "Risto Räppääjä", "Risto Räppääjä ja polkupyörävaras" sekä "Risto Räppääjä ja viileä Venla" Elvi Räppääjää näytteli Ulla Tapaninen.
Nelli Perhonen

Nelli Perhonen on Risto Räppääjä -kirjoissa ja -elokuvissa esiintyvä hahmo, joka on sarjan päähenkilön Riston hyvä ystävä. Hahmona Nelli on melko itsenäinen, rohkea ja nokkela, mutta tavallisena helposti samaistuttava roolihenkilö. Elokuvissa ja teatteriesityksissä Nelli on tyypillisesti kuvattu pukeutuneen trikoomateriaalista valmistettuun kuvioituun tai raidalliseen yläosaan ja sellaiseen alaosaan jossa ei ole yksityiskohtia. Nelli voi olla pukeutunut esimerkiksi raidalliseen paitaan ja sinisiin farkkuihin. Risto Räppääjä -televisiosarjassa esiintyy Nelliä muistuttava, mutta erinäköinen Siiri-niminen tyttö. 
Hahmon mukaan on nimetty Bernerin lastenshampoo Nelli Nuudelipää ja Oxygenolin samanniminen lastenhammastahna.
Tausta.
Nelli ja Risto ovat tutustuneet Nellin muutettua samaan kerrostaloon ja heidän ystävystyttyään Risto antoi Nellille lempinimen Nuudelipää, koska hänestä Nellin hiukset näyttävät nuudeleilta. Nellin vanhemmat Pinja ja Pontus Perhonen ovat kuuluisia suurimman osan töissä aikaa viettäviä televisiokokkeja ja he luottavat siihen, että Nelli tulee toimeen yksinään. Nellillä on Alpo-niminen kissa, jolla on kirjoissa tarinankerronnallinen rooli.
Marc Worden

David Marc Worden (s. 5. kesäkuuta 1976 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä.
Ura.
Hän aloitti uransa synnyinkaupungissaan Torontossa, näytellen teattereissa ja televisiossa. Vuonna 1990 Worden muutti Yhdysvaltoihin töihin Walt Disney-yhtiöön ja asuu nykyisin Los Angelesissa. Hän on uransa aikana esiintynyt enimmäkseen vierailevissa näytelmä- ja äänirooleissa televisiosarjoissa, kuten "Tie Avonleaan", "Avaruus 2063", "Felicity", "Batman of the Future", "The Zeta Project", "NYPD Blue", "Mullan alla" ja "Teen Titans". Worden oli myös mukana kolmessa Marvelin tuottamassa animaatioelokuvissa Rautamiehenä ja on dubannut englanniksi anime-elokuvan "Ihania päiviä".
Rautamiehen rooliin hän päätyi elokuvan "Ultimate Avengersin" myötä, johon Worden alun perin koe-esiintyi Kapteeni Amerikan roolia varten. Roolin mentyä Justin Grossille hän kokeili vielä Thorin roolia, mutta ei saanut sitäkään kuulostamaan ääniroolittajien hakemaksi ääneksi. Elokuvan projektissa mukana ollut Craig Kyle halusi vielä Wordenin kokeilevan Tony Starkin roolia, jonka hän myös onnistui saamaan.
Doves

Doves on brittiläinen, Manchesterista lähtöisin oleva rockyhtye. Yhtyeen kokoonpanon muodostavat veljekset Jez Williams ja Andy Williams sekä Jimi Goodwin. Yhtyeen 2000-luvun alussa julkaistut albumit "The Last Broadcast" ja "Some Cities" nousivat Ison-Britannian albumilistan ykköspaikalle. Dovesin neljäs studioalbumi "Kingdom of Rust" julkaistiin 6.4.2009. Yhtye oli pitkällä tauolla vuodesta 2010 lähtien. Kesällä 2020 yhtye ilmoitti tekevänsä paluun, julkaisi singlet "Carousels" ja "Prisoners" ja ilmoitti tulevasta albumista. Doves julkaisi viidennen albuminsa "The Universal Want" 11. syyskuuta 2020. Yhtyeen kuudes albumi "Constellations for the Lonely" julkaistaan 14. helmikuuta 2025.
Manny Ayulo

Manny Ayulo (20. lokakuuta 1921 Los Angeles, Kalifornia – 16. toukokuuta 1955 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja. Hän kuoli Indianapolis 500:n harjoituksissa 1955.
Indianapolis 500 oli osa Formula 1 -sarjaa 1950–1960, ja kaikki ajajat, jotka osallistuivat kilpailuun, jäivät tilastoihin Formula 1 -kuljettajina. Manny Ayulo ajoi viidesti Indy 500:ssa, 1949, 1951, 1952, 1953 ja 1954, ja oli kerran jaetulla kolmannella sijalla Jack McGrathin kanssa. Hän sai sijoituksestaan 2 MM-pistettä.
Puistolinna

Puistolinna on arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema, vuonna 1934 valmistunut kuusikerroksinen asuinrakennus Hämeenpuiston ja Puutarhakadun kulmassa Tampereen Amurin kaupunginosassa. Sen vieressä on Tampereen pääkirjasto Metso.
Puistolinnan rakennustyöt alkoivat tammikuun alussa 1934 ja talo valmistui syyskuussa 1934. Paikalla kulmatontilla oli aiemmin vanha puutalo. Puistolinnan rakennutti Kangasalla Vääksyn kartanon omistanut Birger Ahlström. Talo oli valmistuessaan pohjoismaiden suurin täysin sähköistetty talo. Kuusikerroksisessa talossa oli 79 asuntoa ja 225 huonetta. Kaikissa keittiöissä oli sähköliedet. Talossa oli keskusradio ja keskusjäähdytyslaitos, johon oli yhdistetty jokaisessa keittiössä ollut jäähdytyskaappi. Kaikissa asunnoissa oli kylpyhuoneet ja erityinen tuuletusjärjestelmä esti ruoan käryn pääsyn keittiöistä muihin huoneisiin ja porraskäytäviin. Talon ovissa oli abloy-sarjalukkojärjestelmä. Kellarikerroksessa oli sauna, posliininpolttouuni ja keskuslämmityskattila sekä erillinen kattila lämpimän veden tuottamiseen kesäisin. Erillisessä piharakennuksessa oli pesulaitos, sähkökuumamankeli ja kolme autotallia.
Fairlight CMI

Fairlight CMI (Computer Music Instrument) oli ensimmäinen digitaalinen syntetisaattori-sampleri. Laitteen suunnittelivat Fairlight-yhtiön perustajat Peter Vogel ja Kim Ryrie 1978. Siinä käytettiin kahta mikroprosessoria, jotka alkuperäisissä malleissa olivat 8-bittisiä Motorola 6800- ja uudemmissa versioissa 16-bittisiä 68000-siruja. 
Fairlight CMI nousi suosioon 1980-luvun alkupuolella. Se kilpaili markkinoista lähinnä New England Digitalin Synclavierin kanssa. Laajassa mittakaavassa Fairlight CMI:tä käyttäneitä artisteja ovat olleet muun muassa Peter Gabriel, Kate Bush ja Jean-Michel Jarre.
Äl’ yli päästä perhanaa

Äl’ yli päästä perhanaa on vuonna 1968 valmistunut Matti Kassilan ohjaama elokuva. Käsikirjoituksen tekivät Matti Kassila ja Kari Kyrönseppä.
Kassila palasi elokuvaohjauksen pariin viiden vuoden tauon jälkeen. Elokuva valmistui aikana, jolloin televisio oli jo alkanut syödä kotimaisen elokuvan yleisöä. Kassila halusi tällä elokuvalla kommentoida elokuvan kriisiä. Vain yhden elokuvan tehneen tuotantoyhtiö Matti Kassila &amp; Co:n osakas oli muun muassa liikemies Heikki Tavela, joka rahoitti elokuvan.
Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1968 heikoimpia, vaikka sitä markkinoitiin tehokkaasti, ja se tuotti suuret tappiot. Kinoklubin televisiosarjassa, jossa ohjaajat Matti Kassila ja Markku Pölönen sekä tuottaja Markus Selin listasivat omia epäonnistuneita elokuviaan ja syitä epäonnistumiseen, Kassila piti elokuvaa yhtenä huonoimmista ohjauksistaan.
Juoni.
Tarina kertoo kosteissa illanistujaisissa pidetystä elokuvan suunnittelupalaverista, jossa mukana ovat kirjailija Yki-Mustonen, säveltäjä Järvi, lyhytelokuvaohjaaja Jyrki Kytösalo vaimoineen ja tuottaja Arvi Mattila ideoineen. Suurin osa elokuvasta koostuu kolmesta itsenäisestä jaksosta, jotka kuvaavat palaveri-illan aikana syntyneitä elokuvaideoita. Ensimmäisen aiheena on kenraali Johan August Sandels ja Koljonvirran taistelu, toisessa kieltolain aikainen pirtun salakuljetus ja kolmannessa nykyaikaan tai lähitulevaisuuteen sijoittuva tv-äänestyksenä järjestettävä Suomen presidentinvaali. Matti Kuusla esiintyy viimeisessä jaksossa cameoroolissa.
Vastaanotto.
Paula Talaskiven ("Helsingin Sanomat") mukaan elokuvassa on ideoita, mutta siitä puuttuu lajityypin, parodian, kepeys, ja siksi se epäonnistuu. Myös Erkka Lehtola ("Aamulehti") löysi siitä hyvää, esimerkiksi huumorista. Hänen kokonaisarvionsa mukaan elokuva ei kuitenkaan ole onnistunut, ja moitteita saivat niin kuvaus, musiikki kuin näyttelijätkin. Heikki Eteläpää ("Uusi Suomi") löysi elokuvan valopilkut nimenomaan sen alkupuolelta. Pertti Lumirae ("Päivän Sanomat") luonnehti sitä pitkäksi elokuvaksi laajennetuksi tv-sketsiksi. Yrjö Kemppi ("Ilta-Sanomat") sen sijaan kehui elokuvaa miltei sen kaikilta osatekijöiltä. Dialogi oli hänen mukaansa ”notkeimpana mitä kotimainen elokuva on puhunut”. 
Televisioesityksen yhteydessä esittämässään arviossa Leena Virtanen ("Helsingin Sanomat") arvioi, etteivät nimekkäät näyttelijät ja vierailijat pelasta elokuvaa. Parodia ei toimi.
Melchior von Hatzfeldt

Melchior von Hatzfeldt (oik. Melchior, Hatzfeldtin kreivi) (20. lokakuuta 1593, Altenkirchen – 9. tammikuuta 1658, Powitzko, Sleesia) oli keisarillisen armeijan marsalkka vuosina 1632–46 ja taisteli keisarillisessa armeijassa lähes koko kolmikymmenvuotisen sodan. Hän hävisi ruotsalaisille Wittstockin (1636) ja Jankovin (1645) taistelut.
Hatzfeldt sai hengellisen koulutuksen diakoniksi. Kolmikymmenvuotisen sodan puhjettua hän kuitenkin liittyi Ferdinand II:n keisarilliseen armeijaan vuonna 1620. Vuonna 1625 hän siirtyi Albrecht von Wallensteinin alaisuuteen ja 1632 hänestä tuli eversti. Wallensteinin murhan jälkeen 1634 Hatzfeldt siirtyi Matthias Gallasin armeijaan ja hänet ylennettiin 1635 keisarillisen armeijan marsalkaksi.
Yhdistyneen saksilais-keisarillisen armeijan komentajana Hatzfeldt hävisi ruotsalaisille Wittstockin taistelun 4. lokakuuta 1636. Hänellä oli miesylivoima, mutta Johan Banérin uhkarohkea 11 kilometrin koukkaus Hatzfeldtin selustaan ratkaisi taistelun. Pakoon lähtenyt armeija tuhottiin seuraavan päivän aikana.
Uudestaan Hatzfeldt kohtasi ruotsalaiset Jankovin taistelussa 1645, tällä kertaa vastassa oli Lennart Torstensson. Ruotsalaiset voittivat taistelun ja keisarilliset menettivät koko tykistönsä ja puolet miesvahvuudestaan, Hatzfeldtin itsensäkin jäädessä vangiksi. Hänet kuitenkin vaihdettiin pian vapaaksi. Hän jätti keisarin palveluksen vuonna 1646, mutta kutsuttiin takaisin vuonna 1657 taistelemaan Puolaan hyökänneitä ruotsalaisia vastaan Pohjan sodassa.
Nicholas Katzenbach

Nicholas DeBelleville Katzenbach (s. 17. tammikuuta 1922 k. 8. toukokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi vuosina 1965–1966 maansa oikeusministerinä ja sen jälkeen vuoteen 1969 nyttemmin lakkautetussa "aliulkoministerin" virassa. 
Katzenbach syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja toimi vuosina 1956–1960 Chicagon yliopiston lainprofessorina.
Antôn Nguyễn Văn Thiện

Antôn Nguyễn Văn Thiện (13. maaliskuuta 1906 – 13. toukokuuta 2012) oli vietnamilainen roomalaiskatolinen piispa. 
Nguyễn Văn Thiện vihittiin papiksi 20. helmikuuta 1932 ja nimitettiin Vinh Longin hiippakunnan johtoon 24. marraskuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. tammikuuta 1961. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Martin Ngô-Dinh-Thuc, jota avustivat Jean Cassaigne ja Thaddée Anselme Le Huu Tu. Nguyễn Văn Thiện osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään Vinh Longin piispana 12. heinäkuuta 1968, jolloin hän sai nimityksen Hispellumin titulaaripiispaksi. Hän eli 106-vuotiaaksi.
Karen Marie Moning

Karen Marie Moning (s. 1964 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan romanttisista kirjoistaan, joissa on yliluonnollisia piirteitä (mm. aikamatkustaminen). 
Moning on suorittanut Bachelor-tutkinnon yhteiskunta- ja oikeusalalta Purduen yliopistossa. Useiden käsikirjoitusten jälkeen kustantamo Bantam Dell julkaisi kirjan Beyond the Highland Mist. Sen jälkeen useat hänen kirjoistaan ovat olleet bestseller-listoilla ja saaneet alan ehdokkuuksia sekä palkintoja. 
Moning ja hänen aviomiehensä vihittiin jouluna 2005.
Uppsalan linna

Uppsalan linna on linna Uppsalan kaupungissa, Ruotsissa. Linna on nykyisin Uppsalan läänin maaherran residenssi.
Kuningas Kustaa Vaasa aloitti linnan rakennustyöt vuonna 1549. Hänen poikansa jatkoivat rakennustöitä.
 Linna vaurioitui merkittävästi tulipalossa vuonna 1702. Uudelleenrakennustyöt kestivät useita vuosia ja valmistuivat 1766 ja sen jälkeen linna on toiminut maaherran residenssinä. Uusi valtionarkisto muutti linnan lounaisosaan vuonna 1902.
Vuosina 2002-2003 linnan julkisivut kunnostettiin ja linna sai Carl Hårlemanin suunnitteleman väriskaalan 1740-luvulta. Hårlemanin lisäksi linnaan ovat kädenjälkiään jättäneet arkkitehdit Henrik von Cöllen, Paul Schütz, Franciscus Pahr ja Antonius Watz.
Linnassa on pidetty esimerkiksi kuningatar Kristiinan kruunustaluopumistilaisuus 1654 ja useita valtiopäiviä. Ulrika Eleonoran kruunajaiset 1719 olivat viimeiset linnassa pidetyt.
Veikko Karppinen

Veikko Karppinen (s. 30. tammikuuta 1986 Kajaani) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Karppinen on pelannut yhteensä 230 SM-liigan runkosarjaottelua Oulun Kärpissä tehopistein 10+22=32. Jäähyminuutteja on kertynyt 117. SM-liigan pudotuspeleissä hän on pelannut yhteensä 16 ottelua tehden yhden maalin sekä keräten kaksi jäähyminuuttia. Karppisen vahvuuksiin kuuluu tasaisuus kaikilla osa-alueilla ja heikkouksiin tasapaksuus sekä luistelu.
Ura.
Karppinen on Kajaanin Hokin oma kasvatti. Hän pelasi jo B-juniori-ikäisenä kolme Mestis-ottelua kaudella 2003–2004. Karppinen siirtyi seuraavaksi kaudeksi 2004–2005 Oulun Kärppien A-nuoriin. Hän oli tehoilla 12+22=34 joukkueen toiseksi paras pistemies Juhamatti Aaltosen jälkeen. Karppinen oli koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin yhdeksäs JYPin Jouni Virpiön ja HPK:n Petteri Wirtasen kanssa. Kesällä 2006 hänet nostettiin Kärppien SM-liigarinkiin, muttei debytoinut liigassa vielä kaudella 2005–2006. Karppinen pelasi vielä A-nuorissa ja oli Kärppien paras pistemies tehoilla 20+20=40. Hän voitti keväällä 2006 A-nuorten SM-hopeaa. Karppinen oli runkosarjan pistepörssin viides Lukon Jussi Tapion kanssa. Hän pelasi kauden aikana myös neljä Mestis-ottelua Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Maaliskuussa 2006 Karppinen teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi tulokaskaudellaan 2006–2007 38 ottelua tehoin 2+2=4. Karppinen teki ensimmäiseen liigamaalinsa 20. tammikuuta 2007 Jyri Junnilan ja Mika Pyörälän syötöistä vierasottelussa Saimaan Palloa vastaan. Hän ei pelannut pudotuspeleissä, mutta voitti keväällä 2007 Suomenmestaruuden. Karppinen voitti mestaruuden myös kaudella 2007–2008.
Kaudella 2008–2009 Karppinen teki henkilökohtaisen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+6=10. Hän kärsi alkukaudella olkapäävammasta ja haki pelituntumaa Hokista yhden ottelun verran syyskuussa 2008. Kauden päätteeksi Karppinen voitti SM-hopeaa. Hän kuitenkin pelasi enimmäkseen vielä nelossentterinä ja seuraavalla kaudella 2009–2010 Karppisen peliaika jäi myös vähäiseksi. Hän haki pelituntumaa Hokista yhteensä kymmenen ottelun verran.
Heinäkuussa 2011 Karppinen palasi kasvattajaseuraansa Hokkiin vuoden mittaisella sopimuksella ilman liigapykälää. Hän oli tehoilla 13+13=26 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Arttu Niskakankaan jälkeen. Maaliskuussa 2012 Karppinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.
Alte Synagoge

Alte Synagoge ("Vanha synagoga") on kulttuurinen kohtauspaikka ja muistomerkki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Essenin kaupungissa. 
Historia.
Rakennus vihittiin käyttöön synagogaksi vuonna 1913 Essenin juutalaiselle yhteisölle. Tuolloin se tunnettiin nimellä "Neue Synagoge" (Uusi synagoga). Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Edmund Körner. Kristalliyönä, 9. marraskuuta 1938 synagoga sytytettiin tuleen ja se paloi pahoin. Toisen maailmansodan melskeistä synagoga selviytyi kuitenkin ilman merkittäviä vaurioita. Sitä ei kuitenkaan maailmansodan loputtua käytetty enää synagogana, vaan se seisoi käyttämättömänä Essenin kaupunkikeskustan rajalla. 
Vuonna 1959 Essenin kaupunki hankki entisen synagogan haltuunsa, ja vuosina 1960-1961 siitä rakennettiin taideteollisuusmuseo. Tätä käyttötarkoitusta varten kaikki olemassa olleet synagogan elementit, kuten mosaiikit ja ornamentit poistettiin tai jätettiin uusien elementtien alle. Interiööri rakennettiin täysin uusiksi. 
Nordrhein-Westfalenin osavaltion rahoituksen turvin rakennuksen alkuperäinen ilme niin sisältä kuin ulkoa palautettiin vuosina 1986-1988. Essenin selvinnyt juutalainen yhteisö käyttää nykyisin vuonna 1959 valmistunutta pienempää synagogaa.
Villa Hügel

Villa Hügel on rakennus saksalaisessa Essenin kaupungissa, Nordrhein-Westfalenissa. Aiemmin Kruppin teollisuussuvun residenssinä toiminut rakennus on nykyisin taidemuseona. Villa Hügelin rakennutti Alfred Krupp, ja se valmistui vuonna 1873. Suvun residenssinä se toimi vuoteen 1945 asti. Rakennuksessa on 269 huonetta, ja sen pinta-ala on 8 100 neliömetriä. Taidenäyttelyiden lisäksi rakennuksessa järjestetään nykyisin myös konsertteja. Rakennuksen vierastalossa on nähtävillä Kruppin suvun historiallinen kokoelma.
Iolaos (mytologia)

Iolaos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ifikleen poika ja siten Herakleen veljenpoika.
Iolaos esiintyy Kalydonin metsäkarjun jahdissa sekä yhtenä argonauteista. Hän oli mukana vaununajajana Herakleen toisessa urotyössä, Lernan Hydran lyömisessä; Herakleen katkoessa Hydran päitä oli Iolaoksen poltettava palavalla soihdulla haava heti umpeen, jotta katkaistun pään tilalle ei kasvaisi kaksi uutta päätä. Tosin Eurystheus saattoi nyt hylätä teon, koska Herakles oli saanut ulkopuolista apua.
Kun Herakles oli vihdoin suorittanut kaikki kaksitoista tehtäväänsä, hän palasi Thebaan ja antoi vaimonsa Megaran puolisoksi Iolaokselle, ja nämä saavat tyttären Leipefilenen.
Usko, järki ja ihminen

Usko, järki ja ihminen on filosofi Sami Pihlströmin esseekokoelma, joka on julkaistu Suomalainen teologinen kirjallisuusseuran julkaisusarjassa vuonna 2001. Teos kokoaa yhteen kymmenen Pihlströmin uskonnonfilosofista artikkelia, jotka kaikki lähestyvät uskon ja järjen tai uskonnollisen ja tieteellisen ajattelun välistä ongelmallista suhdetta pragmatismin näkökulmasta. Pragmatismi ei Pihlströmin mukaan ratkaise uskon ja järjen välistä jännitettä, mutta sen tapa käsitellä tätä jännitettä on hänen mukaansa laiminlyöty uskonnonfilosofisessa keskustelussa. Pragmatismin näkökulmasta uskonnossa on ennen kaikkea kyse inhimillisestä toiminnasta. 
Teoksen artikkelit ovat ilmestyneet eri yhteyksissä 1990-luvun jälkipuoliskolla erilaisissa filosofisissa ja teologisissa julkaisuissa sekä aikakauslehdissä, muun muassa "Tieteessa tapahtuu" -lehdessä. 
Kirjassa käsitellään tunnettuja pragmatistisen uskontoajattelun edustajia, erityisesti yhdysvaltalaista William Jamesia (1842–1910), jonka uskonnollista kokemusta käsitteleviä ajatuksista on keskusteltu 1900-luvun alkuvuosista lähtien. Yleisesti Jamesin edustama pragmatismi on kuitenkin ollut vain sivujuonne uskontoa tai tiedettä (tai uskoa ja järkeä) koskevissa kiistoissa.
Aihetta käsitellessään Pihlström ei sanojensa mukaan halua puolustaa sen enempää ateismia kuin uskonnollista uskoa. Käsitellyt ongelmat ovat hänen mukaansa ainakin osittain riippumattomia siitä, katsotaanko ateismi vai teismi järkeväksi todellisuuskäsitykseksi. Pihlström katsoo olevansa sitoutumattoman tarkkailijan asemassa teologien ja uskonnon vastustajien välisessä kiistassa. Pihlström ei kuitenkaan hyväksy fideististä ajatusta, jonka mukaan tiedollinen ja uskonnollinen todellisuuskäsitys olisivat täysin riippumattomia toisistaan. Pihlström käsittelee erityisesti William Jamesin ja Hilary Putnamin pragmatistista uskontofilosofiaa.
Acoustic Live

Acoustic Live on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren Live Here Now -palvelun kautta julkaisema rajoitetun painoksen tupla-CD, joka sisältää Erasuren vuoden 2006 "Union Street" -albumin promootiokiertueella äänitetyn konsertin. Äänityspaikkana toimi Shepherds Bush Empire, Lontoossa. Kuten "Union Street" -levyllä, yhtye tulkitsee äänittellä vanhempia kappaleitaan country-tyylisesti, akustisen orkesterin säestämänä.
Albumi sisältää myös Elizabeth Strattonin kappaleen "Against My View", jota Erasure ei ole aiemmin levyttänyt.
Listasijoitukset.
Albumia ei noteerattu virallisilla levymyyntilistoilla, sillä se julkaistiin digitaalisesti Live Here Now -palvelun kautta ja CD-muodossa sen sai ainoastaan erikseen tilaamalla Mute Recordsin kautta.
Laajasalon kirkko

Laajasalon kirkko on vuonna 2003 käyttöönsä vihitty pääosin puinen kirkkorakennus Laajasalon kaupunginosassa Helsingissä. Sen suunnittelivat yhdessä arkkitehdit Kari Järvinen ja Merja Nieminen.
Kirkon julkisivu on patinoitua kuparilevyä ja vaakalaudoitusta. Rakenne nojaa puupalkkeihin. Rakennus on palkittu vuonna 2004 korkeatasoisesta puunrakentamisesta ja vuonna 2005 "Copper in architecture" -tunnustuksella. 
Laajasalon kirkko on yksi Roihuvuoren seurakunnan kolmesta kirkosta. Laajasalon kirkko sijaitsee Laajasalon Yliskylän osa-alueella osoitteessa Reposalmentie 13.
Kirkon 22-äänikertaiset barokkiurut on valmistanut urkurakentamo Kögler Itävallassa.
Johnny Solinger

Johnny Solinger (7. elokuuta 1965 – 26. kesäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän liittyi Skid Row -yhtyeeseen vuonna 1999 ja levytti sen kanssa studioalbumit "Thickskin" (2003) ja "Revolutions per Minute" (2006). Solinger lauloi myös Solinger-yhtyeessä ja teki yhden albumin The (Party) Dolls -yhtyeen kanssa.
Skid Row.
Skid Row hajosi vuonna 1996 laulaja Sebastian Bach erottua yhtyeestä. Yhtye perustettiin uudelleen 1999, ja se etsi uutta laulajaa. Solingerin valitseminen perustui koe-esiintymiseen, jossa hän lauloi yhtyeen kappaleet ”Monkey Business” ja ”Beat Yourself Blind”. Vuonna 2000 Skid Row lähti kiertueelle Kissin kanssa. Se kesti vuoteen 2002 saakka. Sen jälkeen yhtye aloitti uuden, neljännen studioalbumin "Thickskinin" äänitykset. Se julkaistiin 5. elokuuta 2003 ja sai hyvät arvostelut. Yhtye aloitti uuden kiertueen "Thickskin on the Roadin", jolla se kiersi esimerkiksi Poisonin ja Mötley Crüen laulajan Vince Neilin kanssa. Kiertueen päätyttyä vuonna 2005 yhtye palasi studioon. 24. lokakuuta 2006 julkaistu "Revolutions per Minute" -albumi sai myös hyviä arvioita, mutta jäi kuitenkin myynniltään edeltäjänsä varjoon. Yhtye aloitti sitten kiertueen, joka kantoi nimeä "Revolutions Per Tour.
10 Hygiea

10 Hygiea (symbolit: tai ) on neljänneksi suurin tunnettu asteroidi, läpimitta 434 ± 14 km, ja on muodoltaan pyöreähkö. Hygiea on suurin hiilityyppisistä C-luokan asteroideista. Se kiertää Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä. Hygiean löysi Annibale de Gasparis vuonna 1849. Pikkuplaneetta on nimetty Hygieia-jumalattaren mukaan. Hygiea oli yksi monista 1850-luvun tuntumassa löytyneistä asteroideista. Ensimmäisinä löytyneitä asteroideja oli pidetty planeettoina, mutta kun yhä uusia rupesi löytymään vuodesta 1845 (Astraea löytyi kyseisenä vuonna) lähtien kiihtyvällä tahdilla, niin ne menettivät pian asemansa.
Fyysiset ominaisuudet.
Hygiean läpimitaksi oli ennen VLT-kaukoputken havaintoja arvioitu 500×385×350 km, tai 407,12 km. VLT:n havaintojen mukaan Hygiean säde olisi 217 ± 7 kilometriä (mitat: 225 ± 5 km, 215 ± 5 km sekä 212 ± 10 km), eli läpimitta on noin 434 km. Havaintojen mukaan tämä pikkuplaneetta on muodoltaan pallomainen. Täten Hygiea saattaa olla hydrostaattisessa tasapainossa, ja siis kääpiöplaneetta.
Hygiean massa on ja tiheys . Hygieassa on 3 % asteroidivyöhykkeen massasta. Kappaleen pyörähdysajaksi oli arvioitu ennen VLT-havaintoja 27,6 tuntia, mutta uudet mittaustulokset osoittavat sen olevan puolet lyhyempi, eli tuntia. 
Hygiean pinta muistuttaa koostumukseltaan Cerestä, ja Hygiean pinnalla on VLT-havaintojen perusteella ainakin kaksi huomattavaa törmäyskraatteria, joiden läpimitat ovat ja . Kraattereita on vähemmän kuin Pallaksella Iriksellä ja Vestalla. Nuorempi pinta ei selitä tätä, sillä Hygiea-ryhmän muodostaneesta törmäyksestä, eli pinnan iästä on aikaa ainakin kolme gigavuotta. Uskotaankin, että syynä vähäiseen havaittuun kraatterimäärään on Hygiean pinnan heijastussuhde sekä kraatterien morfologia. Kulhonmuotoisten kraatterien havaitseminen on helpompaa VLT:n kaltaisilla välineillä kuin tasapohjaisten. Tällaisia törmäyskraattereita on havaittu Cereksessä, ja mikäli Hygieallakin pienemmät kraatterit ovat tasapohjaisia, esiintyy Hygieallakin pinnanalaista vesijäätä. 
Kiertorata.
Se kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeen ulommalla puoliskolla radalla, jonka etäisyys on 3,137 AU, vaihdellen 2,773-3,507 AU:n välillä. Radan soikeus on 0,117 ja kaltevuus 3,841°. Kiertoaika on 2 032 päivää. Lämpötila pinnalla vaihtelee 164-247 kelvinin välillä.
511 Davida

511 Davida on suuri asteroidi, joka kiertää Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä. Asteroidi kiertää Aurinkoa lähimmillään astronomisen yksikön päässä ja etäisimmillään astronomisen yksikön päässä. Asteroidin läpimitta on ja sen pyörähdysaika akselin ympäri on . Asteroidi on spektrityypiltään C-tyyppiä.
Asteroidin löysi R. S. Dugan vuonna 1903.
Davidan arvioitu massa on noin Auringon massaa ( kilogrammaa), mutta sen on arvioitu olevan pienempi toisissa tuloksissa (Baer, 2008 ja 2011).
Asteroidin absoluuttinen kirkkaus on 6,22 ja pintalämpötila noin 160 kelviniä. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1903 LU.
Kannelmäen kirkko

Kannelmäen kirkko on 1. syyskuuta 1968 käyttöön vihitty, arkkitehtitoimisto Marjatta ja Martti Jaatisen suunnittelema kirkkorakennus Kannelmäen osa-alueella Kaarelan kaupunginosassa luoteisessa Helsingissä. 
Kirkko on rakennettu vuosina 1967–1968 kutsukilpailun voittaneen suunnitelman mukaan. 30 metriä korkea, telttamaiseen muotoon rakennettu, julkisivultaan kuparilla verhoiltu katto peittää kirkkosalia. Kirkkoväen ylle muodostuu neliosaisen katon väliin jäävien ikkunoiden muodostama valon ja taivaan esilletuova risti.
Suuri alttariosa vie 800 neliömetrin kirkkosalista kolmasosan eli se poikkeaa kooltaan vanhempien kirkkojen tyylistä. Saarnastuolia kirkossa ei ole, vaan sen tilalle on tehty lyhyiden jalkojen päälle saarnilevy. Aluksi kirkossa oli siirrettävät urut, jotka oli lainattu Mikael Agricolan kirkosta ja sijoitettu alttariosaan kirkkokansan katseltaviksi. Alttaritaulun korvasi alkuvuosina japanilaistyylinen paperisäleikkö, kun odotettiin alttarin lasimaalauksen suunnittelukilpailun ratkeamista. 
Kirkon 29-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas. Alttaritaulu on Hilkka Toivolan lasimaalaus "Elämänpuu" vuodelta 1972. Kalusteina on Kari Asikaisen suunnittelemien Kari-tuolien prototyyppejä.
Kirkkoa käyttävät sekä Kannelmäen seurakunta että ruotsinkielinen Petrus församling.
Kannelmäen seurakunnan virasto- ja kerhotilat sijaitsevat matalammassa siipirakennuksessa.
Kirkko on vuodesta 2010 lähtien kuulunut Museoviraston arvokohteiksi luokittelemien, valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen listalle.
Mirabeau vanhempi

Victor de Riqueti, Mirabeaun markiisi eli "vanhempi Mirabeau" (5. lokakuuta 1715 Pertuis – 13. heinäkuuta 1789) oli ranskalainen fysiokraatti, liberaali taloustieteilijä ja Honoré Mirabeaun isä.
Mirabeau liittyi armeijaan vuonna 1728 ja kohosi lopulta kapteeniksi. Vuonna 1743 hän nai vauraan lesken. Hän tutustui Montesquieuhön, ja vetäydyttyään armeijasta hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa "Testament Politique" (1747), seuraavana Montesquieulle omistettu "'Utilité des états provenciaux" (1750).
Vuonna 1756 Mirabeau kirjoitti taloustieteellisen kirjan "Ami des hommes au trait de la population". On väitetty, että siihen vaikutti ja ehkä kirjoittikin Quesnay, fysiokraattisen koulukunnan perustaja, mutta tuolloin Mirabeau ei ollut vielä tutustunut Quesnayhin, Madame de Pompadourin lääkäriin. 
Vuonna 1760 kirjassaan "Théorie de l'impôt" hän hyökkäsi samalla kiihkolla kuin myöhemmin hänen poikansa verojärjestelmää vastaan. Hän joutui vankilaan ja sitten pakolaiseksi maatilalleen, jossa hän perusti lopullisesti fysiokraattien koulukunnan ja osti sille lehden "Journal de l'agriculture, du commerce, et des finances" (1765). Hänet tunnustivat johtavaksi poliittiseksi ajattelijaksi Toscanan ruhtinas Leopold, myöhempi keisari, ja Ruotsin kuningas Kustaa III.
Hän erosi vaimostaan vuonna 1762 mutta tämä haastoi hänet kymmenen vuotta myöhemmin oikeuteen asiasta, hävisi ensin mutta voitti sitten. Oikeudenkäynti tuhosi markiisin terveyden ja omaisuuden. 
Mirabeausta käytettiin kutsumanimeä "ihmisen ystävä" teoksensa "L'Ami des Hommes" mukaan.
Teobromiini

Teobromiini (kreik. "theos", ’jumala’ ja "broma", ’ruoka’) (3,7-dimetyyliksantiini) on alkaloidi, jota on muun muassa kaakaopuun ("Theobroma cacao") siemenissä eli myös suklaassa. Se luokitellaan metyyliksantiineihin yhdessä samankaltaisten kofeiinin ja teofylliinin kanssa. Teobromiinin piristävä vaikutus on paljon heikompi kuin kofeiinin. Teobromiini on kofeiinia tehokkaampi diureetti eli virtsanerityksen määrää lisäävä aine.
Teobromiinia on kaakaopuun siementen lisäksi muun muassa matessa, teepensaan lehdissä, kolapähkinöissä sekä pieniä määriä arabiankahvissa.
Historia.
Teobromiini eristettiin kaakaopuun siemenistä ensimmäisen kerran vuonna 1841. Myöhemmin Hermann Emil Fischer syntetisoi sitä ksantiinista.
Teobromiinipitoisuudet.
HPLC-menetelmällä analysoituja teobromiinipitoisuuksia: raakakaakao n. 1,89 % (1 890 mg/100 g), tumma suklaa n. 0,46 % (460 mg/100 g), maitosuklaa n. 0,15 % (150 mg/100 g). Koska 12 % kofeiinista metabolisoituu teobromiiniksi ja kupillisessa kahvia on n. 100 mg kofeiinia, saa kupillisesta kahvia n. 12 mg teobromiinia.
Lääkkeenä.
Teobromiinilla on samankaltainen keuhkoputkia laajentava vaikutus kuin teofylliinillä, ja se saattaa siten lievittää hengenahdistusta esimerkiksi astmassa ja keuhkoahtaumataudissa tai parantaa muiden lääkkeiden hoitovastetta.
Teobromiinia on vuodesta 2010 lähtien myyty yskänlääkkeenä Etelä-Koreassa nimellä AnyCough. Käyttöä yskänärsytystä estävänä lääkkeenä on tutkittu vuodesta 2004, ja Euroopassa on käynnissä viimeinen tutkimusvaihe ennen lääkkeen hyväksyntää työnimellä BC1036. Lääkeyhtiöt Seek ja Pernix ovat huutokaupanneet reseptivapaan lääkkeen kansainvälisiä oikeuksia.
Teobromiini ja kotieläimet.
Runsaasti teobromiinia sisältävät tuotteet voivat olla vaarallisia tai jopa tappavia kotieläimille. LD50 painokiloa kohden on 300 mg koiralle ja 200 mg kissalle. Myös villieläinten on raportoitu kuolleen teobromiinimyrkytykseen. Myrkyllisyys johtuu eläinten saaman teobromiinin hitaasta metaboliasta. Koirilla puoliintumisaika on 17,5 tuntia; vakavissa tapauksissa myrkytysoireita voi olla jopa 72 tuntia. 20 kg painava koira voi saada myrkytysoireita syötyään 240 g tummaa suklaata. Kissoilla myrkytys voi esiintyä koiria pienemmillä annoksilla; kissoilla on kuitenkin pienempi halu syödä suklaata, koska ne eivät voi maistaa makeaa.
Marssiantenni

Marssiantenni on kannettavan kenttäradion kaikkein heikkotehoisin, mutta maastokelpoisin antenni. Se on lyhyt piiska-antenni joka koostuu kourun muotoon taivutetuista metallisäleistä. Muotoilun ansiosta se taipuu ja palautuu suoraksi taivutuksen jälkeen. Varustepussissa sitä säilytetään taitettuna. Sen varren tyvessä on taivutettava jatkos, mikä mahdollistaa antennin vääntämisen eri asentoihin heikon kuuluvuuden parantamiseksi tai asentoon, mikä ei haittaa maastoutumista, ryömimistä tai syöksymistä. Ellei marssiantennia taivuteta, on sen suuntakuvio ympyränmuotoinen.
Marssiantennia tehokkaampi antenni on normaaliantenni
Taistelijapari

Taistelijapari on kahden sotilaan muodostama kokonaisuus. Tilanteessa, jossa taistelijapari ei liity partioon tai ryhmään, johtaa taistelijaparia toinen sotilaista, joka on määrätty vanhemmaksi. Näin on esimerkiksi parivartiossa yleensä öiseen aikaan.
Taistelijaparin sotilaat tukevat toistensa taistelua tulellaan ja liikkeellään, ja haavoittumistilanteessa antavat ensiavun. Taistelijaparissa miehistöarvoiset johtavat toisiaan.
VHF-radio

VHF-radio, jota on pääasiallisen käyttötarkoituksensa vuoksi kutsuttu myös puheradioksi, on radio, joka vastaanottaa tai lähettää ja vastaanottaa VHF-taajuudella. VHF on lyhenne englannin kielen erittäin korkeaa taajuusaluetta ("very high frequency") tarkoittavista sanoista.
VHF-radioita ovat esimerkiksi:
HF-radio, joka toimii HF-alueella (high fequency, korkeataajuinen) on sanottu pääasiallisen käyttötarkoituksensa mukaan sähkötysradioksi. Ohjelmistoradiossa voidaan tietokoneohjelman avulla yhdistää kumpikin radiotyyppi, ja tieto voidaan välittää sanomalaitteesta tai mikrofonista pakettiradiomuodossa datana.
Meri-VHF.
Meri-VHF on merenkulussa käytetty lyhyen kantaman radioyhteysjärjestelmä. Meri-VHF-laitteen avulla voi muodostaa suoran radioyhteyden toiseen alukseen (laiva tai vene) tai rannikkoradioasemaan. Meri-VHF-radiopuhelimia voidaan käyttää myös viranomaistoiminnassa, kuten meripelastuksen, satamien ja luotsien viestinnässä.
Järjestelmä on kansainvälinen, ja pääperiaatteiltaan samanlainen meri-VHF-verkosto kattaa suuren osan maailman yleiseen liikenteeseen varatuista rannikkoalueista.
Meri-VHF-laitteen hallussapitoon ja käyttöön tulee olla hyväksytty lupakirja. Alukseen kiinteästi asennettava laitetta saa käyttää vain aluksessa, ja käyttöön myönnettyä radiolupaa tulee säilyttää lähettimen läheisyydessä (aluksen radiolupa). Lupa voidaan myöntää myös liikuteltavalle meri-VHF-laitteelle. Meri-VHF-lähettimen käyttämiseksi laitteesta vastuullisen henkilöllä tulee olla vähintään Rannikkolaivurin radiotodistus (SRC, short range certificate). Muut aluksessa olevat henkilöt voivat käyttää meri-VHF:ää lupakirjan haltijan välittömässä valvonnassa.
Meri-VHF:n on ollut osa kansainvälistä meriturvallisuuden viestijärjestelmää, ja laitteen radiokanava 16 on perinteisesti ollut hätäkanava. Tämän hätäkanavan kuuntelua jatketaan Suomessa, vaikka kauppamerenkulussa on siirrytty jo uuteen maailmanlaajuiseen merenkulun hätäviestijärjestelmään (GMDSS, Global Maritime Distress and Safety System).
Huvialuksien siirtymisaikataulua uuteen hätäjärjestelmään ei ole säädelty yhtä täsmällisesti. Osa aiemmista meri-VHF-lähettimistä voidaan päivittää uuteen järjestelmään sopiviksi tai korvata uudella, esimerkiksi DSC-ominaisuudella varustetulla meri-VHF-puhelimella.
Suhoi Su-24

Suhoi Su-24 (, ) on alun perin neuvostoliittolainen rynnäkkökone, jossa on muuttuvageometrinen siipi.Se oli Neuvostoliiton kehittynein joka sään rynnäkkökone ja ensimmäinen itäblokin kone, jossa oli integroitu digitaalinen navigaatio- ja asejärjestelmä. Konetta rakennettiin noin 1 400 kappaletta, ja se on yhä Venäjän ilma- ja merivoimien käytössä. Muihin käyttäjiin lukeutuvat Iranin, Ukrainan, Azerbaidžanin, Valko-Venäjän ja Uzbekistanin ilmavoimat.
Koneen siivet kääntyvät neljään eri asentoon: 16 astetta nousua ja laskua varten, 35 ja 45 astetta normaaliin lentoon ja maksimikääntö 69 astetta. Kone pystyy saavuttamaan 1,35-kertaisen äänennopeuden eli korkealla 1 600 km/h.
Su-24:n kiinteä aseistus on yksi 23 millimetrin konetykki, ja kahdeksaan siipiripustimeen on kiinnitettävissä 8 000 kiloa aseistusta. Tavallisesti Su-24 varustetaan kahdella R-60-ilmataisteluohjuksella itsepuolustustarkoituksiin. Ilmasta maahan -aseistus koostuu yleensä yhdistelmästä laser- ja tv-ohjattuja ohjuksia, laserohjattuja pommeja tai tutkaan hakeutuvia ohjuksia. Kone voi myös kuljettaa ohjaamattomia pommeja tai rakettikasetteja, ylimääräisiä tykkejä tai taktisia ydinaseita.
Konetyypin seuraajaksi on määritelty Suhoi Su-34. Se on nopeampi, ja yltää yli 1 900 km/h nopeuteen, joka on melkein kaksi Machia. Su-34:n suurin asekuorma on sekin noin 8 000 kiloa, eli edeltäjää vastaava.
Margaret Mead

Margaret Mead (16. joulukuuta 1901 Philadelphia – 15. marraskuuta 1978 New York) oli yhdysvaltalainen antropologi, joka on tunnettu aktiivisesta osallistumisestaan humanistisen antropologian leviämiseen.
Mead teki lukuisia tutkimusmatkoja Tyynenmeren eteläosan saarille ja kuvasi kirjoissaan sosiaalisten normien vaikutusta ihmisten, varsinkin murrosikäisten tyttöjen käyttäytymiseen.
Elämäkerta.
Vuonna 1921 Mead pääsi opiskelemaan psykologiaa ja antropologiaa Columbian yliopistoon. Hän asettui Samoasaarille Polynesiaan Franz Boasin kehotuksesta 1925. Vuosina 1928–1929 hän vieraili Amiraliteettisaarilla.
Mead aloitti tutkimuksensa kolmessa uusiguinealaisessa yhteisössä vuonna 1931. Hänen vertaileva tutkimuksensa valmistui kaksi vuotta myöhemmin. Samana vuonna hän tapasi Chambuóulien-heimojen luona Gregory Batesonin, josta tuli myöhemmin hänen kolmas aviomiehensä.
Vuosina 1926–1928 Mead työskenteli Balilla. Hän palasi Uuteen-Guineaan 1938 ja asettui Latmuls-heimojen pariin aviomiehensä kanssa. Margaret Mead kuoli syöpään 76-vuotiaana 15. marraskuuta 1978.
Paljastuneet virheelliset tutkimukset.
Uusiseelantilainen antropologi Derek Freeman on myöhemmin julkaissut teoksen "The Fateful Hoaxing of Margaret Mead: A Historical Analysis of Her Samoan Research", jossa tämä osoittaa kuinka Meadin kirjoittama julkaisu Samoan saarten asukkaiden seksuaalisesta käytöksestä olikin vain asukkaiden vitsinä antamaa virheellistä tietoa Meadille. Mead ei ilmeisesti tajunnut, että hänen kustannuksellaan pilailtiin. Tapauksen noloutta lisäsi se, että Mead esitti kirjassaan hyvin voimakkaan väittämän, että Samoan saarten asukkailla ei olisi murrosikää kuten läntisillä ihmisillä. Toisaalta myös Freemanin esittämät väitteet ovat keränneet paljon kritiikkiä, sillä Freemanin on katsottu kuvanneen väärin Meadin tutkimuksia ja hänen esittämiään näkemyksiä. Yhdysvaltalainen antropologi Paul Shankman on käsitellyt vuonna 2009 julkaistussa kirjassaan "The Trashing of Margaret Mead: Anatomy of an Anthropological Controversy" Freemanin väitteitä ja todennut Meadia koskevien väitteiden olevan ”paljon melua tyhjästä”. Freeman ei ollut huomioinut kristinuskon tuloa saarelle ja sen kiristämää moraalista ilmapiiriä.
Martin Orans tutki vuonna 1996 Meadiltä jälkeen jääneitä muistiinpanoja ja totesi hänen olleen tietoinen tutkimusalueensa vitsailutavoista ja että hän oli päättänyt jo ennen tutkimuksen tekoa ”tutkimuslöytönä” esittämänsä tulokset. Näin ollen Orans toteaa, että Meadin työ voidaan tuomita rankimmalla mahdollisella kritiikillä, sillä ”se ei ole edes väärässä”.
Mead myös tutki Chambri-nimisen kansan sukupuolirooleja ja väitti, että niissä miehet ovat alisteisessa asemassa naisille. Vuosina 1974–1975 Deborah Gewertz teki tutkimusta samalla alueella todeten, ettei mitään tällaista ollut koskaan ollut olemassakaan. Myöhemmin monet yhteiskuntatieteilijät etsivät merkkejä entisistä tai nykyisistä yhteiskunnista, joissa miehet olisivat alisteisessa asemassa naisiin, mutta yhtäkään ei ole löytynyt.
Syklobutaani

Syklobutaani C4H8 on hiilestä ja vedystä muodostunut rengasrakenteinen orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kaasua. Syklobutaania käytetään elintarvikkeiden suojakaasuna. Se kuuluu rakenteellisesti sykloalkaanien aineryhmään. Syklobutaanin CAS-numero on 287-23-0.
Syklobutaani ei ole hiiliatomiensa suhteen tasomainen, vaan yksi hiilistä poikkeaa kolmen muun hiilen tasosta noin 25°. Vaikka se lisääkin hieman yhdisteen kulmajännitystä, se pienentää lomittaiskonformaation estymisestä johtuvaa torsionaalista jännitystä, ja siten muodostaa pienienergiaisimman rengasjännityksen. Syklobutaanilla on 110,4 kJ/mol rengasjännitystä – hieman vähemmän kuin syklopropaanilla. 
Syklobutaania voidaan valmistaa 1,4-dibromibutaanin ja natriummetallin välisellä reaktiolla tai niin kutsutulla Wolff–Kishner-pelkistyksellä butanonista. Syklobutaanin rengasmainen rakenne ei avaudu yhtä helposti kuin syklopropaanilla, joten ne eivät ole yhtä tavanomaisia. Rengasrakenne saadaan avautumaan katalyyttisesti vedyttämällä 120 °C:n lämpötilassa. Teollisuudessa syklobutaania voidaan käyttää liuottimena.
Haya Rashed Al Khalifa

Haya Rashed Al Khalifa (; s. 18. lokakuuta 1952) on bahrainilainen juristi ja diplomaatti. Hän toimi Yhdistyneiden kansakuntien 61. yleiskokouksen puheenjohtajana 12. syyskuuta 2006 alkaen 17. syyskuuta 2007 saakka. Hän oli yleiskokouksen kolmas naispuolinen puheenjohtaja.
Al Khalifa opiskeli oikeustiedettä Kuwaitissa ja valmistui 1974. Vuonna 1979 hän oli toinen kahdesta ensimmäisestä naispuolisesta lakimiehen ammatin harjoittajasta Bahrainissa. Sittemmin hän perusti oman lakiasiaintoimistonsa jota johtaa edelleen. Hän on myös ollut jäsenenä Bahrainin perustuslakituomioistuimessa. Lisäksi hän on opiskellut kansainvälistä julkisoikeutta Pariisin I yliopistossa Sorbonnessa.
Al Khalifa oli 1997–1999 sovittelukomitean varapuheenjohtaja lakialan kansainvälisessä järjestössä IBA:ssa. Kansainvälisen kokemuksensa ansiosta hän sai maaltaan diplomaattisia tehtäviä. Vuosina 2000–2004 hän oli Bahrainin suurlähettiläs Ranskassa. Tämän ohella hän edusti maataan Belgiassa, Sveitsissä ja Espanjassa. Al Khalifa oli Bahrainin ensimmäinen naispuolinen suurlähettiläs. Hän osaa täydellisesti kolmea kieltä: arabiaa, englantia ja ranskaa.
Al Khalifa, kutsumanimeltään Sheikha Haya, on Bahrainin edustaja Unescossa. Kesäkuussa 2006 YK:n yleiskokous valitsi hänet Aasian edustajana tulevan 61. yleiskokouksen puheenjohtajaksi seuraamaan Jan Eliassonia vuoden kestävään virkaan. Al Khalifa aloitti virassaan 12. syyskuuta 2006 ja hänen kautensa päättyi 17. syyskuuta 2007. Hänen seuraajakseen 62. yleiskokouksen johtoon valittiin Srgjan Kerim.
Haya Rashed Al Khalifa kuuluu Bahrainia hallitsevaan Al Khalifa -sukuun. Maata vuoteen 1932 hallinnut Isa ibn Ali Al Khalifa oli hänen isoisoisänsä.