Jukka Virtanen

Jukka Jalmari Virtanen (25. heinäkuuta 1933 Jämsänkoski – 1. syyskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija, suomentaja, toimittaja, käsikirjoittaja, sanoittaja, näyttelijä, juontaja, laulaja ja ohjaaja.
Virtasen uralle mahtui ohjauksia niin teatterissa kuin televisiossakin, elokuvarooleja, käännöksiä ja sanoituksia. Virtanen kirjoitti televisioaiheisia kolumneja "Ilta-Sanomiin", pelasi viihdeväen Zoom-joukkueessa, harrasti raveja ja jalkapalloa. Virtasen juuret olivat Jämsänkosken paperitehtaan yhteisössä.
Lapsuus ja nuoruus.
Jukka Virtasen vanhemmat Hilja Maria Hakonen ja Eino Jalmari Virtanen olivat tunteneet toisensa kouluajoista asti, ja heidän kihlajaisiaan vietettiin itsenäisyyspäivänä 1932. Jukka Virtanen syntyi heidän lapsekseen 25. heinäkuuta 1933 Jämsänkosken paperitehtaan työläisten pitkän vuokrakasarmin pienessä hellahuoneessa.
Virtanen kuvasi myöhemmin itseään araksi ja yksinäiseksi lapseksi, joka kiinnostui kirjallisuudesta varhain. Hän kiinnostui etenkin seikkailukirjoista, James Fenimore Cooperin "Viimeisestä mohikaanista" sekä "Kolmesta muskettisoturista". Virtanen innostui myös jalkapallosta, ja vuonna 1945 hän liittyi isänsä perustamaan urheiluseura Jämsänkosken Jyryyn. Eino oli töissä voimalaitoksella, ja myös Jukka työskenteli nuorena voimalaitoksenhoitajana. Ylioppilaaksi Jukka Virtanen kirjoitti keväällä 1953.
Virtanen aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa, jossa hän tapasi Spede Pasasen. Kesken opintojensa Virtanen pääsi vuonna 1954 töihin Yleisradioon keikkailevaksi toimittajaksi, ja seuraavana vuonna hän sai käsikirjoittajan paikan Allotria Filmiltä. Siellä Virtanen oppi elokuvan tekemisen perusteet, ja ajan mittaan hän kehittyi elokuvaleikkaajana.
Televisio-, radio- ja teatterityö.
Jukka Virtasesta tuli vuonna 1958 vasta perustetun Suomen Television ensimmäinen kokopäiväinen uutistoimittaja. Tästä tehtävästä hän siirtyi kuitenkin pian viihteen tekemisen pariin. 
Virtanen oli mukana VEK (Jukka Virtanen, Aarre Elo, Matti Kuusla) -työryhmässä, jonka viihdeohjelma "Lumilinna" voitti tv-ohjauksen Montreux’n Kultaisen Ruusun vuonna 1965. 1960-luvun alkuvuosina Virtanen osallistui "Kankkulan kaivolla" -radiohupailun käsikirjoittamiseen. Virtanen oli vuonna 1978 toimintansa aloittaneen Uuden Iloisen Teatterin perustajajäseniä yhdessä Marjatta Leppäsen, Jaakko Salon ja Lasse Mårtensonin kanssa. 
Virtanen juonsi televisiossa "Toivotaan, toivotaan" -toivekonserttiohjelmaa vuodesta 1974 ja "Levyraatia" vuosina 1980–1997, joskin muun muassa Jukka Kajava moitti Virtasen puheilmaisua kehnoksi. Myöhemmin Virtanen oli "Levyraadista" vaikutteita saaneen "Runoraadin" vakiojäsen vuosina 2002–2012.
Virtanen suomensi "The Joulukalenteri" -sarjan (1997) käsikirjoituksen ja näytteli sarjassa Iki-iäkästä ja kertojaa. Hän toimi tšekkoslovakialaisen "Rosvo-Rudolf"-piirrossarjan suomenkielisessä versiossa nimihahmon ääninäyttelijänä ja kertojana. Virtanen esitti viimeisen TV-roolinsa vuonna 2015 poliisisarjassa "Roba", jossa hän näytteli Paavo-vanhusta.
Musiikkiura.
Laulajana Virtasen kappaleita ovat muun muassa ”Hanna ja Niilo” (1969), ”Balladi pojasta nimeltä Vee” (1971), ”Perspirantti-Antti” (1972) ja ”Kaupungin rumin mies” (1974). Muiden levyttämiä sanoituksia Virtanen teki noin 250. Näistä tunnettuja ovat esimerkiksi ”Maalaismaisema”, ”Taas on aika auringon”, ”Konstan parempi valssi”, ”Seitsemän kertaa seitsemän” ja ”Hottentottilaulu”, joka on suomennosversio norjalaisen laulunsanoittaja-kirjailija Thorbjørn Egnerin kappaleesta ”Visen om vesle Hoa”.
1970-luvulla VEK, Heikki Kahila ja muutama muu perustivat yhdessä laulu- ja soitinyhtye Songilon.
23. heinäkuuta 2008 ilmestyi tribuuttialbumi "Sanat Jukka Virtanen", joka sisältää eri suomalaislaulajien tulkintoja Virtasen sanoituksista. Syyskuussa järjestettiin konserttikiertue, jolla artistit esittivät hänen kappaleitaan. Elokuussa 2008 Virtanen sai pitkästä sanoitusurastaan tunnustukseksi Juha Vainio -palkinnon.
Vuonna 2012 Virtanen palkittiin elämäntyöstään Kultaisella Venlalla.
Yksityiselämä.
Jukka Virtanen oli naimisissa Liisa Virtasen kanssa, jonka hän tapasi Helsingissä vuonna 1957. Naimisiin he menivät pari vuotta myöhemmin. Jukka ja Liisa Virtasen poika on näyttelijä Ville Virtanen ja tytär Riikka Virtanen.
Virtanen kertoi avoimesti yksityiselämänsä vaikeuksista, kuten alkoholismista, kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä ja sairastumisesta eturauhasen syöpään. Hänen hyvä ystävänsä, pakinoitsija Seppo Ahti, kiteytti Virtasen antaneen ”kasvot syövälle ja juovalle”. Vuoden 2015 loppukesästä Virtasen syöpä oli levinnyt jo luustoon. Virtanen kuoli laajalle levinneeseen syöpään Laakson sairaalassa Helsingissä 1. syyskuuta 2019. Hänet siunattiin Jämsänkosken kirkossa 28. syyskuuta 2019, ja hänen tuhkansa ripoteltiin Jämsänkoskella Yläkosken sillan läheisyydessä olevaan vesistöön hänen oman toiveensa mukaisesti.
Jukka Virtasen isä oli sosialidemokraattinen kuntapoliitikko. Jukka on kertonut marssineensa 12-vuotiaana sosialidemokraattien ja kommunistien yhteisessä vappukulkueessa vuonna 1946 ja ”siitä alkaen taapertaneensa vähän vasemmalla”. Hän oli myös itse SDP:n jäsen ja oli mukana Mauno Koiviston sekä Tarja Halosen presidentinvaalikampanjoissa. 
Kunniamerkit ja palkinnot.
Lisäksi Jukka Virtanen on saanut useita palkintoja mainosfilmeistä.
Virtasen 83-vuotissyntymäpäivänä 25. heinäkuuta 2016 nimettiin hänen mukaansa hänen kotipaikkakunnallaan Jämsänkoskella jalkapallokenttä Jukka Virtasen pallokentäksi.