tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martti Palo

Martti Palo (1. marraskuuta 1943 Helsinki – 25. lokakuuta 2009 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Martti Palo esittäytyy vuoden 1965 näyttelijämatrikkelissa näyttelijäoppilaana. Vuoden 1974 matrikkelissa Palo mainitaan ohjaajana ja näyttelijänä. Hänen rooleihinsa kuuluu muun muassa Rodolpho näytelmässä "Näköala sillalta" ("A View from the Bridge", 1955). Lisäksi on mainittu Romeo ("Romeo ja Julia"). Palon ohjauksista on mainittu muun muassa "Lähetyshäiriö".
Palo näytteli kevätkaudella 1960 maitokauppiaan poikaa Suomen Kansallisteatterin näytelmässä "Rakastunut kenraali eli Äkäpää". Seuraavana syksynä hänellä oli kaksi roolia näytelmässä "Juorukoulu". Ensimmäisen kiinnityksensä Palo sai Porin Teatteriin 1966–1971. Sitä seurasi Seinäjoen kaupunginteatteri 1971–1975 ja Tampereen Teatteri vuodesta 1975. Viimeksi mainitussa hänen roolejaan olivat muun muassa Onni ("Sotamies Jokisen vihkiloma", 2004) ja Bensinger ("Etusivun juttu", 2006). Se sai runsaat 7 700 katsojaa. Näytelmässä "Cyrano de Bergerac" (2003) Palolla oli peräti viisi roolia.
Palon uraan kuuluu yli 40 roolia elokuva- ja televisiotuotannoissa, ensimmäinen niistä jo vuonna 1946 elokuvassa "Menneisyyden varjo" kreditoimattomana unikuvana. Palon roolit olivat enimmäkseen pieniä. Televisiosarjassa "Kotirappu" Palo näyttelee viidessä jaksossa Matti Eskolaa ja sarjassa "Metsolat" hänen roolinaan on Riston työkaveri.
Yksityiselämä.
Palolla oli neljä lasta. Hänen isänsä oli näyttelijä Tauno Palo ja äitinsä Sylvi Palo. Hänen veljensä oli Pertti Palo ja velipuolet Jukka-Pekka Palo ja Esko Salminen.
Umeå IK

Umeå IK on vuonna 1917 perustettu ruotsalainen urheiluseura. Sen kotikaupunki on Uumaja.
Umeå IK on tunnettu varsinkin naisten jalkapallojoukkueesta, joka on moninkertainen Ruotsin mestari ja voittanut kahdesti naisten UEFA Cupin. Seuran lajivalikoimaan kuuluu myös keilailu, paini, käsipallo, salibandy ja taitoluistelu.
Historia.
Seuran perusti 20. heinäkuuta 1917 vasta 17-vuotias Helge Boström. Perustettaessa seuran nimi oli "Tegs Idrottsklubb", mutta pian nimeksi muutettiin "Umeå Idrottsklubb". Lajeihin kuului tuolloin yleisurheilu, hiihto, jääpallo ja jalkapallo. 1920-luvulla mukaan tulivat pyöräily, uinti, voimistelu ja nyrkkeily. Seuran toimintaa vauhditti uusi Gammliavallenin urheilukenttä, josta UIK sai uuden kodin 1925. Gammliavallen toimii edelleen seuran kotikenttänä.
Talousvaikeudet vaivasivat Umeå IK:ta sen alkutaipaleella. Taloutta paikattiin esimerkiksi jalkapallon ystävyysottelulla unkarilaista Szeged FC:tä vastaan 1936, mutta ongelmat hellittivät vasta 1950-luvun lopulla mm. järjestämällä tanssiaisia ja bingoa.
1960-luvun taitteessa seura koki monia muutoksia. Umeå IK:n alkuvuosien menestyksekkäin laji, yleisurheilu, loppui 1960, kun seuran urheilijat siirtyivät IFK Umeå:an. Jääpallojaos lakkautettiin 1963. Lajikirjo kasvoi 1958 keilailulla, joka on myöhempinä vuosina tuonut menestystä seuralle.
Tiivis yhteistyö naisten jalkapallossa paikallisen Mariehems SK:n kanssa alkoi 1992, minkä seurauksena naisten edustusjoukkue nousi Damallsvenskaniin 1996. Umeå IK putosi ensimmäisen kauden jälkeen, mutta nousi heti takaisin ja on sen jälkeen hallinnut Ruotsin naisjalkapalloa. Ensimmäisen mestaruutensa Umeå IK voitti vuonna 2000 ja uusi mestaruuden sen jälkeen vielä kahdesti peräkkäin. Seura osallistui myös ensimmäisen naisten UEFA Cupiin kaudella 2001–2002, jolloin se eteni aina finaaliin asti. Umeå IK hävisi ottelun 1. FFC Frankfurtille 2–0, mutta kahtena seuraavana vuonna se voitti cupin. Voittojen jälkeen Umeå IK on ollut kahdesti finaalin häviävänä osapuolena.
Harry Harlow

Harry Frederick Harlow (alkujaan "Harry F. Israel"; 31. lokakuuta 1905, Fairfield, Iowa – 6. joulukuuta 1981, Tucson, Arizona) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka keskittyi reesusapinoilla tehtyihin laboratoriokokeisiin, joilla selvitettiin esimerkiksi kehittyvän yksilön kiintymyssuhdetta. Hän tutki emosta erottamisen ja sosiaalisen eristämisen vaikutuksia apinoihin ja onnistui osoittamaan kosketuksen ja kontaktin merkityksen kasvuvaiheessa oleville kädellisille. Löydöillä oli erittäin suuri merkitys psykologiselle vanhemmuustutkimukselle ja käytännön kasvatustyölle, jolle ennen Harlowin työtä väheksyi vanhemman kosketuksen merkitystä. Harlow teki tutkimustyönsä etupäässä University of Wisconsin-Madison -yliopistossa (1930–1974). Sieltä hän siirtyi emeritusprofessorina eläkkeelle ja muutti Arizonan Tucsoniin, jossa toimi vielä Arizonan yliopiston kunniatutkimusprofessorina. Hänen ensimmäinen väitöskirjaoppilaansa myöhemmin tarvehierarkian tutkijana tunnettu Abraham Maslow (Sidowski &amp; Lindsley, 1989, 228).
Harlow oli tuottelias tiedemies, joka yksin tai yhdessä muiden tutkijoiden kanssa noin 325 tieteellistä julkaisua tai oppikirjan lukua. Amerikkalaisia psykologeja korostavassa vertailussa (2002) Harry Harlow listattiin 1900-luvun merkittävimpien psykologien joukkoon sijalle 26. Hänet mainitaan muun muassa monissa psykologian oppikirjoissa ja hän toimi Amerikan psykologiyhdistyksen (APA) johtajana (1958). Harlowille myönnettiin monia tunnustuksia hänen elämänsä aikana.
Harlowin kokeet vaikuttivat "The Monkey Wars" -kirjan kirjoittajan Deborah Blumin mukaan nykyaikaisen eläinoikeusliikkeen vahvistumiseen ja koe-eläinten kohtelun parantamiseen.&lt;ref name=Blum1994/96&gt;Blum, Deborah: "The Monkey Wars". Oxford University Press, 1994, s. 96. &lt;/ref&gt;
Xena (hahmo)

Xena on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa seikkailu/fantasiasarjassa "". Osaa näyttelee Lucy Lawless.
Xena on uskomaton naissoturi, joka taistelu- ja miekkailutaidoillaan voittaa kaikki vihollisensa. Xena on uskomattoman tarkkanäköinen ja -kuuloinen. Hän osaa myös käyttää painepisteitä vihollisia kuulusteltaessa, ja saa lentävän nuolen vaikka hampaillaan kiinni. Xena osaa myös hypätä uskomattoman korkealle ja tehdä kaikenlaisia voltteja. Edes puunoksalta toiselle hyppiminen taistelun keskellä ei ole Xenalle ongelma. 
Xenalla on kaksi vakituista asetta: Miekka ja Chakrami. Hänellä on myös ruoska, jota hän käyttää silloin tällöin. Chakrami on Xenan lentävä heittoase, jolla tämä katkoo vihollisten aseet.
Xena esiintyi ensimmäisen kerran televisiosarjassa Hercules, mutta sai pian oman sarjansa hahmon suuren suosion takia. Alun perin Xenan rooliin suunniteltiin brittiläistä näyttelijää Vanessa Angelia, mutta hän sairastui ja rooli meni uusiseelantilaiselle Lucy Lawlessille.
Deli Creeps

Deli Creeps on yhdysvaltalainen alternative metal -yhtye, jonka laulajana toimii Maximum Bob, kitaristina Buckethead, basistina Dan Monti ja rumpalina Pinchface.
Historia.
Yhtye perustettiin 1990-luvun vaihteessa Claremontissa, jonka jälkeen yhtye muutti San Franciscoon. Ensimmäisen demonauhansa Deli Creeps julkaisi vuonna 1991. Jäsenten reitit erkanivat nopeasti demon julkaisemisen jälkeen. Yhtye palasi kuitenkin yhteen vuonna 1996 ja julkaisi toisen demonauhansa. Yhdeksän vuotta myöhemmin heidän ensimmäinen täysipitkä albuminsa julkaistiin, ja se kantaa nimeä "Dawn of the Deli Creeps".
Tuotanto.
DVD:t, joilla Deli Creeps esiintyy:
Evelina Hromtšenko

Evelina Leonidovna Hromtšenko (, s. noin 1974 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen muotitoimittaja.
Hromtšenkon isä oli taloustieteilijä ja äiti venäjän kielen ja kirjallisuuden opettaja. Kertomansa mukaan hän sai äitinsä, tätinsä ja isoäitinsä opastuksella perehdytystä muodin saloihin sekä englantilaiseen ja saksalaiseen kulttuuriin jo lapsuudessaan. Hän opiskeli journalistiikkaa Moskovan yliopistossa ja sai niin sanotun punaisen diplomin. 
Vuonna 1994 Hromtšenko ryhtyi toimittamaan teinitytöille tarkoitettua "Karusel" (Карусель) -lehteä, muutti sen sisällön muotitietoisempaan suuntaan ja muutti sen nimeksi "Marusja". Miehensä Aleksandr Šumskin kanssa Hromtšenko perusti Artefakt-viestintätoimiston. Tämän päätoimittajana hän oli järjestämässä runsaan vuoden aikana kymmeniä lehdistökonferensseja, joihin osallistuivat muun muassa Sharon Stone, Brad Pitt, Giorgio Armani, Linda Evangelista ja Pierre Carden. Artefakt ryhtyi toimittamaan "Russian Fashion Week" -nimistä viikkojulkaisua. Vuodesta 1999 Hromtšenko on ollut ranskalaisen muotilehden "L'Officielin" venäjänkielisen version luova päätoimittaja.
Hromtšenkolla on Venäjän television Ykköskanavalla päivittäinen muotiohjelma "Modnyi prigovor" (Модный приговор), jossa hän kertoo yhdessä Slava Zaitsevin ja Arina Šarapovan kanssa moskovalaisen muodin uusimmista virtauksista. Iäkäs herrasmies Zaitsev on olevinaan makutuomari, Šarapova puolustusasianajaja, ja Hromtšenkolla on syyttäjän osa.
Hromtšenko teki cameo-esiintymisen televisiosarjassa "Ne rodis krasivoi" (Не родись красивой) vuonna 2005.
Humppa United

Humppa United on Eläkeläisten 24. syyskuuta 2008 julkaistu studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Emily Giffin

Emily Giffin (s. 20. maaliskuuta 1972 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen viihde- ja bestseller-kirjailija ja juristi. Hän asuu Atlantassa. 
Elämä.
Emily Giffin syntyi 20. maaliskuuta 1972 Baltimoressa, Marylandissa. Hän meni lukioon Napervillessä, Illinoisissa, missä hän oli luovan kirjoittamisen kerhossa ja toimi koulun lehden päätoimittajana. Giffin suoritti perustutkinnon Wake Forest -yliopistossa, minkä jälkeen hän meni Virginian yliopistoon opiskelemaan lakia. Giffin valmistui sieltä juristiksi vuonna 1997 ja meni Manhattanille Winston &amp; Strawn -toimiston palvelukseen riita-asioiden osastolle, mutta päätti pian jatkaa kirjoittamista vakavasti.
Vuonna 2001 Giffin muutti Lontooseen ja alkoi kirjoittaa täyspäiväisesti. Kahdeksan kustantajaa hylkäsi hänen ensimmäisen nuorten kirjansa, "Lily Holding True", mutta häntä ei lannistettu. Giffin alkoi kirjoittaa uutta kirjaa, silloin nimellä "Rolling the Dice", josta tuli bestseller-kirja "Rakkaus lainassa".
Vuosi 2002 oli Giffinille tärkeä vuosi. Hän meni naimisiin, löysi agentin ja solmi kahden kirjan sopimuksen St. Martin's Pressin kanssa. Tehdessään korjattua versiota "Rakkaus lainassa" -kirjasta, hän sai idean kirjan jatko-osaan "Rakkauden pudotuspeliin". Vuonna 2003, Giffin muutti miehensä Hartley Blahan kanssa Englannista Atlantaan, Georgiaan. Muutamaa kuukautta myöhemmin, uudenvuodenaattona, hän synnytti identtiset kaksospojat, Edwardin ja Georgen.
"Rakkaus lainassa" julkaistiin keväällä 2004 ja sitä seurasi "Rakkauden pudotuspeli" vuonna 2005. Giffinin kolmas teos, "Vauvanpitävä", julkaistiin vuonna 2006.
Vuoden 2007 Giffin vietti kirjoittamalla neljännen teoksensa valmiiksi ja hänen tyttärensä Harriet syntyi samana vuonna 24. toukokuuta.
IAR 80

IAR 80 oli romanialainen hävittäjälentokone toisessa maailmansodassa. Se oli yksipaikkainen, alatasoinen ja metallirakenteinen kone, joka sodan alussa vastasi suoritusarvoiltaan muita uudenaikaisia hävittäjiä.
Koneesta kehitettiin tehokkaampia ja paremmin aseistettuja malleja, sekä hävittäjäpommittajaversio IAR 81, mutta sodan loppuvaiheessa siitä ei ollut enää vastusta kehittyneemmille hävittäjille. 10. kesäkuuta 1944 yhteensä 94 Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien P-38 Lightning-hävittäjää tuki pommikoneita hyökkäyksessään Ploiestin öljykenttää vastaan. 56 Romanian IAR 80 -hävittäjää hyökkäsi suojahävittäjien kimppuun ja ampui niistä alas 23 kappaletta.
Koneen ainoa käyttäjä oli Romanian ilmavoimat, jonka vahvuudesta se poistettiin vuonna 1949. Sosialistisen Romanian tasavallan ilmavoimat käytti IAR 80- ja 81-koneita vuoteen 1952 asti, kaksipaikkaiseksi modifioituina koulukoneina.
Winston &amp; Strawn

Winston &amp; Strawn on kansainvälinen asianajotoimisto, jolla on yksitoista toimipistettä Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Sen palveluksessa on tuhat juristia.
Toimiston perusti Chicagossa 1853 Frederick H. Winston, ja 1894 tuli osakkaaksi Silas H. Strawn. Laajentuminen ja kansainvälistyminen ovat tapahtuneet 20 viime vuoden aikana.
Batetskin piiri

Batetskin piiri () on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 1591,79 neliökilometriä. Asukkaita on 6 300 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede.
Novgorodin alueen luoteisosassa sijaitseva piiri rajoittuu idässä Novgorodin ja etelässä Šimskin piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 74,3 % on metsää, 18,7 % maatalousmaata ja 3,4 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon, jonka maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat moreenitasangot ja kukkulat sekä lukuisat suot. Tärkein joki on Laukaanjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi ja turve.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Batetski, Moika (keskuspaikka Tšornoje) ja Peredolskaja (keskuspaikka Novoje Ovsino). Gorodnjan kunta liitettiin Batetskiin vuonna 2009 ja Volnaja Gorkan kunta Moikaan vuonna 2010.
Hallinnollinen keskus on Batetskin taajama, josta on 64 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 145. Kaupunkiväestöä ei ole.
Asukasluvun kehitys
Historia.
Leningradin alueeseen kuulunut Batetskin piiri on perustettu vuonna 1927. Vuonna 1931 siihen liitettiin entinen Tšornojen piiri. Vuonna 1944 Batetskin piiristä tuli osa vasta perustettua Novgorodin aluetta. Vuosina 1963–1966 se kuului Novgorodin piiriin.
Liikenne, talous ja palvelut.
Batetski on Pietarin ja Dnon sekä Novgorodin ja Lugan välisten rautateiden risteysasema. Piirin läpi kulkee myös Novgorodin ja Lugan välinen maantie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimmät ovat maatalous (21 %) sekä erilaiset julkiset palvelut. Piirissä toimii neljä maatalousyritystä ja kahdeksan yksityisviljelijää, jotka ovat erikoistuneet maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, vihannesten, pellavan ja rehukasvien viljelyyn. Seudulla on myös metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Puutavaraa viedään muun muassa Suomeen. Puolet työvoimasta työskentelee piirin ulkopuolella.
Piirissä toimii viisi lastentarhaa ja koulua sekä lasten musiikkikoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat sairaala, poliklinikka ja kymmenen lääkintäasemaa. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo, 9 kylien kulttuuritaloa, keskuskirjasto ja 8 kyläkirjastoa.
Nähtävyydet.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä viisi muinaislinnaa. Podgorjen kylän lähellä sijaitseva Šum-gora on yksi Euroopan suurimmista keskiaikaisista kurgaaneista. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Batetskin, Gorodnjan, Hotšenin, Mrotkinon, Sabljon, Terebonin ja Tšornojen kirkot, Belajan, Bolšaja Udrajan, Gorkan, Ožogin Volotšokin, Podberezjen, Radolin, Radovežin, Terebonin ja Žegžitšinon tsasounat, Batetskin, Kostronin, Malaja Udrajan, Podgorjen, Rusynjan, Štšepyn ja Terebonin kartanoalueet sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan. Batetskin ja Novoje Ovsinon kulttuuritaloissa on perinteistä talonpoikaiskulttuuria esittelevät museot ja Dubrovossa taidegalleria.
Batetski

Batetski () on taajama, maalaiskunta ja Batetskin piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Laukaan sivujoen Udraikan varrella 65 kilometriä Novgorodista länteen. Taajamassa oli 2 300 ja kunnassa 3 400 asukasta vuonna 2009.
Maantiede ja asutus.
Batetskin kunnan pinta-ala on 471,65 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Leningradin alueen Lugan piiriin sekä idässä Batetskin piirin Moikan ja etelässä Peredolskajan kuntiin. Pinta-alasta 71,9 % on metsää ja 19,3 % maatalousmaata. Jokia ovat Laukaa, Gorodonka, Gusynka ja Udraika.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 52 kylää: Antipovo, Baharino, Batetsko, Belaja, Bolšaja Udraja, Bolšije Jaskovitsy, Bolšoi Latovets, Budyni, Drjogla, Dubrovka, Gluhovo, Gorka, Gorodnja, Holohno, Hotšeni, Ilemtsy, Ivnja, Kosovo, Kostroni, Kotšino, Kurino, Ljubehovitši, Lužki, Malaja Udraja, Malyi Latovets, Malyje Jaskovitsy, Malyje Toroškovitši, Mroškino, Nekrasovo, Nesuž, Niva, Novosjolok, Novyje Gusiny, Ostrovitsi, Ozerjovo, Preobraženka, Radgostitsy, Radoli, Radža, Rusynja, Seltso, Staryje Gusiny, Štšepy, Tašino, Torošino, Tšornaja, Unoškovitši, Veleši, Zapolje, Žegžitšino, Žili ja Zmejova Gora. Batetskin taajamassa asuu 68,5 % kunnan väestöstä. Toiseksi suurin asutuskeskus on 300 asukkaan Gorodnja. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. 
Historia.
Batetskon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvulla. Sen länsipuolella sijaitseva taajama syntyi vuonna 1892 rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1927 siitä tuli hallintopiirin keskus. Gorodnjan kunta liitettiin Batetskiin vuonna 2009.
Liikenne, talous ja palvelut.
Batetskissa on Pietarin ja Dnon sekä Novgorodin ja Lugan välisten rautateiden risteysasema. Taajaman ohi kulkee Novgorodin ja Lugan välinen maantie. Batetskista on linja-autoyhteys Novgorodiin. Kunnassa on myös paikallisliikennettä.
Tärkeimmät elinkeinot ovat kunnallispalvelut (16 %), kauppa (15 %) sekä maa- ja metsätalous (13 %). Kunnassa toimii kaksi maatalousyritystä. Työvoimasta 46 % työskentelee kunnan ulkopuolella.
Batetskin taajaman palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto, posti, yleinen sauna, poliklinikka ja piirisairaala. Gorodnjassa on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, posti ja lääkintäasema.
Nähtävyydet.
Kunnan alueella on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Nähtävyyksiin kuuluvat Belajan ja Kostronin muinaislinnat, Batetskin, Gorodnjan, Mrotkinon ja Hotšenin kirkot, entiset kartanoalueet, vanhat asuintalot ja talousrakennukset sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Volotin piiri

Volotin piiri () on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 995,1 neliökilometriä. Asukkaita on 5 500 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede.
Novgorodin alueen lounaisosassa sijaitseva Volotin piiri rajoittuu luoteessa Soltsyn, pohjoisessa Šimskin, idässä Staraja Russan ja kaakossa Poddorjen piireihin sekä lounaassa Pihkovan alueeseen. Pinta-alasta 57,3 % on metsää, 31 % maatalousmaata ja 8,9 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Pinnanmuodostukseltaan se on kumpuilevaa tasankoa. Jokia ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda, Polistin sivujoki Sneža sekä Šelonin sivujoet Kološka ja Severka. Suurin järvi on Dolžino. Varsinkin piirin eteläosassa on laajoja suoalueita. Luonnonsuojelualueisiin kuuluu Dolžinskojesuon rauhoitusalue.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Gorskoje, Slavitino ja Volot. Hallinnollinen keskus on Volotin taajama, josta on maanteitse 120 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Gorodtsyn, Ratitsyn, Volotin kylän ja Vzgljadyn kunnat lakkautettiin vuonna 2010.
Volotin taajamassa asuu 40 % piirin väestöstä. Kaupunkiväestöä ei ole. Asutuskeskuksia on yhteensä 110.
Asukasluvun kehitys
Historia.
Aluksi Leningradin alueeseen kuulunut Volotin piiri on muodostettu vuonna 1927. Se lakkautettiin vuonna 1932, mutta perustettiin uudelleen 1935. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä. Vuonna 1944 Volotin piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Piiri lakkautettiin vuonna 1963, mutta perustettiin jälleen 1965.
Liikenne, talous ja palvelut.
Volotin kautta kulkee Bologojen ja Dnon välinen rautatie. Piirikeskuksesta on maantieyhteydet Soltsyyn ja Staraja Russaan.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, maa- ja metsätalous (26 %) ja kauppa (14 %). Piirissä toimii Volotin meijeri ja leipätehdas sekä elintarvikeyritys Novgorodski bekon. Maataloutta edustaa kolme maatalousyritystä, 49 yksityistilaa ja yli kaksi tuhatta palstaviljelmää, jotka tuottavat maitoa, lihaa, viljaa, perunoita, vihanneksia ja munia. Noin kymmenesosa työvoimasta työskentelee piiri ulkopuolella ja viidesosa työikäisistä ei käy ansiotöissä.
Piirissä toimii kahdeksan lastentarhaa, viisi yleissivistävää koulua, lasten harrastuskeskus ja taidekoulu. Terveyspalveluihin kuuluvat sairaala, 15 lääkintäasemaa ja ensiapuasema. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja kirjastolaitos haaraosastoineen sekä lasten musiikkikoulu.
Nähtävyydet.
Seudulla sijaitsee useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä uhrikiviä. Kaloškajoen rannalla Krutetsin kylän luona on muinaislinna. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Dergletsin, Gorodtsyn, Porožkin, Utšnon ja Verjohnevon kirkot, Menkovon ja Ostrovin tsasounat sekä Dergletsin, Klevitsyn ja Vzgljadyn kartanoalueet. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Volot

Volot () on maalaiskunta, sen keskustaajama sekä Volotin piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bologojen ja Dnon välisen rautatien varrella 120 kilometriä maanteitse Novgorodista lounaaseen. Taajamassa on 2 200 ja kunnassa 2 800 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus.
Volotin kunnan pinta-ala on 148,07 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volotin piirin Gorskojen ja etelässä Slavitinon kuntiin sekä idässä Staraja Russan piiriin. Pinta-alasta 60,8 % on metsää, 32,6 % maatalousmaata ja 5,7 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Ilmajärven alankoon. Tärkeimmät joet ovat Ilmajärveen laskevat Psiža ja Perehoda. Kunnan alueella on laajoja soita. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 23 kylää: Gorki, Kašenka, Kisljakovo, Klinkovo, Kolesnitsy, Litšino, Loša, Mežduretšje, Mihalkovo, Mikšitsy, Osinovka, Peskova, Podsosonje, Pogorelets, Porožki, Solomenka, Stanišino, Totška, Unitsy, Veretje, Vzgljady, Zeremo ja Žukovo-Dubrovo. Toiseksi suurin asutuskeskus on noin 150 asukkaan Vzgljady.
Historia.
Volotin taajama on syntynyt 1800-luvun lopulla perustetun rautatieaseman ympärille. Vuonna 1927 siitä tuli piirikeskus. Toisen maailmansodan aikana seutu oli saksalaisten miehittämä.
Liikenne, talous ja palvelut.
Volotista on rautatien lisäksi maantieyhteydet Staraja Russaan ja Soltsyyn.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut ja hallinto, kauppa (14,6 % vuonna 2010) sekä maa- ja metsätalous (13,8 %). Kunnassa toimii meijeri, karjanhoitoon erikoistunut maatalousyritys, leipätehdas, sahalaitos, rehu- ja lannoitetehtaat, tielaitos ja metsänhoitoalueen konttori. Lähes viidesosa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja työikäisistä 15 % ei käy ansiotöissä.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu kolme lastentarhaa, keskikoulu, lasten harrastuskeskus, taidekoulu, piirin kulttuuritalo, keskuskirjasto, lastenkirjasto, piirisairaala poliklinikkoineen, posti ja pankki. Eräitä julkisia palveluja on myös Vzgljadyssa ja muissa kylissä.
Nähtävyydet.
Seudulla sijaitsee muinaisia hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvulla pystytetty Porožkin kirkko ja Vzgljadyn kartanon puistoalue. Historialliset kohteet liittyvät toiseen maailmansotaan.
Teodebert I

Teodebert I (k. 548) oli Austrasian kuningas vuosina 533–548. Hän oli edellisen kuninkaan Teoderik I:n poika.
Teodebert kunnostautui sotapäällikkönä jo nuorella iällä. Vuonna 516 hän voitti tanskalaisten armeijan, joka oli tehnyt ryöstöretkiä Pohjois-Galliaan. Teodebert myös johti useita onnistuneita sotaretkiä visigootteja vastaan. Vuonna 532 Teodebert valloitti yhdessä Klotar I:n pojan Guntharin kanssa goottien frankeilta anastamat maat. Isänsä kuoltua Teodebert nousi valtaistuimelle ja pystyi torjumaan setiensä aluevaatimukset. Frankkikuninkaat yhdistivät myöhemmin voimansa ostrogootteja vastaan. Tässä he saivat tukea langobardeilta ja gepideiltä
Väinö Hyvärinen

Väinö Emil Hyvärinen (1. elokuuta 1894 Impilahti – 28. toukokuuta 1960) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat vaatturi Juho Hyvärinen ja Maria Hjelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Hanna Minkkulaisen kanssa. 
Opinnot.
Hyvärinen kävi kansakoulun ja sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925 sekä Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1930.
Jääkärikausi.
Hyvärinen työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppaniaan 5. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 sairaalassa olevana pataljoonan täydennysjoukkoon. Takaisin komppaniaansa hän palasi 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet komennettiin etappitehtäviin Saaren- ja Hiidenmaalle syksyllä 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hyvärinen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Hänet määrättiin sisällissotaa käyvään valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 5. maaliskuuta 1918 ensin Karjalan armeijakunnan 4. pataljoonaan, josta hänet myöhemmin siirrettiin 1. Karjalan rykmentin konekivääriosastoon. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Valkjärvellä, Muolaalla, Tarpilassa, Uudellakirkolla ja Perkjärvellä. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hyvärinen palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina Sortavalan alipäällystö- ja konekiväärikursseilla 16. kesäkuuta 1918 – 16. elokuuta 1918 välisen ajan ja siirtyi sen jälkeen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, mistä muodostettiin myöhemmin ensin Pohjois-Savon ja sitten Pohjan rykmentti. Hänet sijoitettiin rykmentissä 1. lokakuuta 1922 alkaen 2. konekiväärikomppanian vääpeliksi. 
Talvi- ja jatkosota.
Hyvärinen osallistui talvisotaan vääpelinä 3. Prikaatin 3. konekiväärikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Nurmijärvellä, Kilteellä, Munasuolla, Muolaanjärvellä ja Kämärässä. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiiriin alisotilasohjaajaksi ja vuodesta 1942 alkaen huoltoupseeriksi ja adjutantiksi. Sotien jälkeen hänet siirrettiin lakkautuspalkalle suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen seurauksena ja hän muutti Mikkelin Vuolingolle viljelemään maata.
Luottamustoimet.
Hyvärinen toimi Pohjan Rykmentin sotaoikeuden jäsenenä vuosina 1939–1940 ja Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin kenttäoikeuden jäsenenä vuosina 1941–1942.
Kirkonkylän koulu (Oulunsalo)

Kirkonkylän koulu on Oulussa, Oulunsalon kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan esiopetusta ja perusopetusta luokka-asteille 1–6.
Yksityisin varoin perustetun Oulunsalon kansakoulun toiminta alkoi opettaja Katariina Kaakisen johdolla Ala-Kaakisen talossa 3. lokakuuta 1881. Oppilaita oli ensimmäisenä vuonna kolmekymmentäyksi. Perustamisesta lähtien vaadittiin koulun kunnallistamista, mutta vasta senaatin 24. toukokuuta 1884 tekemän päätöksen jälkeen kunta otti koulun hoitaakseen. Peruskoulun ala-asteeksi kansakoulu muuttui 1974.
Kansakoulun nykyisinkin vielä käytössä oleva ensimmäinen oma koulurakennus valmistui marraskuussa 1887. Vuonna 1958 valmistui kaksikerroksinen rakennus ja 1978 arkkitehti Risto Harjun suunnittelema osa. Koulu peruskorjattiin ja laajennettiin Arkkitehti Karsikas Oy:n suunnitelmien mukaan vuosina 2005–2007.
2 Girls 1 Cup

2 Girls 1 Cup on epävirallinen nimi MFX-Median tuottaman koprofiilisen pornoelokuvan Hungry Bitches trailerille. Trailerissa kaksi naista ulostavat kuppiin, syövät jätöksiään ja oksentavat toistensa suihin. Taustalla soi Hervé Royn "Thème D'amour" elokuvasta "Vietävän veijarit!". 
Minuutin mittaisesta pätkästä tuli vuoden 2007 aikana tunnettu ilmiö leviten internetissä, blogeissa ja keskustelupalstoilla. YouTuben kaltaisiin palveluihin tulvi videoita, joissa oli kuvattu trailerin ensimmäistä kertaa nähneiden reaktioita.
Reaktioita tiedotusvälineissä.
Tiedotusvälineissä videon suosiota on käytetty esimerkkinä internetin videopalvelujen huonosta tasosta ja taipumuksesta shokeeraavien sisältöjen tarjoamiseen. Esimerkiksi kaapelikanava VH1 esitteli trailerin ohjelmassaan "Best Week Ever" marraskuussa 2007. Esquire-lehti esitti "2 Girls 1 Cupin" näyttelijä George Clooneylle haastatellessaan tätä. Clooneyn reaktiot olivat tyypillisiä videon nähneille.
Ramsay (klaani)

Ramsayn klaani tai suku on skotlantilainen klaani, joka on levittäytynyt aatelissukuna useisiin Euroopan maihin. Yksi haara on vaikuttanut myös Suomessa ja Ruotsissa. Suvun ensimmäinen tunnettu henkilö oli Midlothianissa sijaitsevan Dalhousien linnan ja aatelistilan haltijana 1100-luvun lopulla toiminut Simon (Simundus) de Ramsay (1140–1196), joka oli lähtöisin Englannin Huntingdonista. Hän oli Skotlannin kuninkaan David I:n palveluksessa. Suvun alkuperästä on useita teorioita. Alussa Ramsayt käyttivät nimeä de Ramsay. Tämä viittaa Ranskaan, jossa eli samannimisiä henkilöitä. Oletetaan, että Skotlannin Ramsayt tulivat Normandiasta Englantiin Vilhelm Valloittajan kanssa. Sukua on ollut helppo seurata, sillä nimi on aina pysynyt samana ja vaakuna on myös ollut sama: musta korppi hopeisella pohjalla. Suvun päähaara on saanut nimen Ramsay of Dalhousie, mutta yhtä vanha on Ramsay of Bamff.
Kuningas Kaarle I myönsi eräälle Simon de Ramsayn jälkeläiselle Dalhousien jaarlin arvon, joka edelleen kuuluu klaanin päämiehelle. Lisäksi päämiehen vanhin poika on vuodesta 1831 käyttänyt arvonimeä lordi Panmure. Suku on levittäytynyt muun muassa Englantiin, Ranskaan, Ruotsiin, Suomeen, Yhdysvaltoihin ja Australiaan. Suvun päämies asuu nykyään Brechinin linnassa lähellä Balmoralia. Dalhousien linna on 1980-luvulla toiminut hotellina ja se myytiin hotelliketjulle 2005.
Tunnettuja jäseniä.
Joitain Ramsayn klaanin tunnettuja jäseniä:
Suomalaisen sukuhaaran tunnettuja jäseniä on lueteltu artikkelissa Ramsay (suomalainen suku).
Suuriruhtinas

Suuriruhtinas oli alkuaan Kiovan Venäjällä Kiovassa asuvan ruhtinaan arvonimi. Hänen katsottiin olevan Rurikin suvun päämies. Suvun sittemmin haarautuessa eri sukuhaarojen päämiehiä kutsuttiin suuriruhtinaiksi. Tätä arvoa käyttivät muun muassa Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaat. Iivana I Kalitan aikana vuonna 1328 Moskovan ruhtinasta alettiin kutsua "koko Venäjän suuriruhtinaaksi". Nimitys pysyi käytössä senkin jälkeen, kun hallitsijaa alettiin vuonna 1547 kutsua tsaariksi.
Venäjän hallitsijoita kutsuttiin myös Volynian ja Podolian suuriruhtinaiksi sekä Suomen suuriruhtinaiksi vuosina 1809–1917. Myös muita Venäjän hallitsijasukuun kuuluvia kutsuttiin suuriruhtinaiksi tai suuriruhtinattariksi. Vuonna 1886 annetun asetuksen mukaan tätä arvoa saivat enää käyttää vain keisarin lapset, veljet, sisaret ja miehen puolelta sukua olevat lapsenlapset. Muita keisarihuoneen jäseniä kutsuttiin ruhtinaiksi.
Myös Liettuan hallitsijaa kutsuttiin Gediminasista lähtien suuriruhtinaaksi. Myöhemmin arvo siirtyi unionin myötä Puolan kuninkaalle. Lisäksi Itävallan keisari ja Unkarin kuningas ovat käyttäneet Transilvanian suuriruhtinaan arvonimeä.
Ruotsin kuningas Juhana III otti itselleen vuonna 1581 Suomen suuriruhtinaan arvon. Nimitys oli käytössä vapauden ajan (1719–1772) alkuvuosiin saakka. Kustaa IV Aadolf otti sen uudelleen käyttöön antamalla arvon pojalleen Carl Gustaville, joka eli vuosina 1802–1805. Myöhemmin Suomen suuriruhtinaan arvo kuului Venäjän keisarille.
Toscanan suurherttuakunnassa kruununprinssille annettiin suuriruhtinaan arvo. Käytännöstä luovuttiin Medicin dynastian sammuttua vuonna 1737.
Uki Kukkamaa

Urho Ilmari Kukkamaa, myöhemmin Aarnio (3. toukokuuta 1938 – 20. lokakuuta 2001) oli suomalainen rikollinen.
Jo lapsena Kukkamaa osallistui jatkosodan aikana äitinsä organisoimaan sakariinin mustan pörssin kauppaan kotiseudullaan Helsingin Punavuoressa. Hänet tunnettiin nimillä Uki tai Ugi Kukkamaa. Hän teki kassakaappimurtoja ja häntä epäiltiin useista murhista. 
Hän oli siviiliammatiltaan lukkoseppä, putkimies ja aseseppä. Kassakaappimurtojen yhteydessä hänet tunnettiin omaleimaisesta polttoleikkaustekniikastaan. Hän murtautui mm. Helsingin Kellomiehet Oy:n (1973), Imatran säästöpankin (1976), Helsingin Annankadun postin (1976) ja Paajasen kelloliikkeen (1980) tiloihin, ja näistä hänet myös tuomittiin yhteensä seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. 
Kukkamaa teki väkivaltarikoksia Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Viimeisen tuomionsa hän sai 1997 tapon yrityksestä ammuttuaan miestä kahdesti rintaan. 
Hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 2001. Hieman aiemmin hänelle oli tehty sydänleikkaus. Ruumiinavauksessa hänen ruokatorvestaan löytyi olutpullon kruunukorkki. 
Yksi "Raid"-televisiosarjan henkilöistä on nimetty hänen mukaansa. Hahmoa esittää Esko Salminen. 
Myös vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Rööperi" on Uki Kukkamaa -niminen henkilöhahmo, jota esittää Pekka Valkeejärvi.
Harri Nykänen on kertonut, että televisiosarjaa esitettäessä Kukkamaa soitti hänelle ja heidän tavatessaan vaati korvauksia nimensä käytöstä. Nykänen vastasi tähän, ettei vaatimus ole realistinen: Kukkamaa oli jo tuolloin ottanut käyttöön äitinsä tyttönimen Aarnio.
Myöhemmin Nykänen haastatteli Kukkamaata Yle:lle suunniteltua dokumenttielokuvaa varten. Toteutumatta jääneen dokumentin työnimi oli "Viimeinen kassakaappimies".
Harjaantumisopetus

Harjaantumisopetus on opetusta, joka on suunnattu kehitysvammaisille oppivelvollisille, jotka eivät pysty suorittamaan normaalia perusopetusta tai erityisopetusta.
Opetus perustuu opetussuunnitelmaan, jossa otetaan huomioon oppilaan erityistarpeet ja oppimisen mahdollisuudet. Harjaantumisopetus alkaa lapsen ollessa 6-vuotias ja loppuu, kun lapsi täyttää 16. Opetusta annetaan peruskoulun yhteydessä olevilla erillisillä harjaantumisluokilla tai erityiskoulussa. Vaihtoehtoisesti opetusta voidaan antaa laitos- tai sairaalakouluissa tai niin sanottuna kotiopetuksena.
Opetus.
Harjaantumisopetuksessa on tavoitteena oppilaiden jokapäiväisessä elämässään tarvitsemien taitojen kartuttaminen.
Harjaantumisopetusta varten sovelletaan kahdenlaisia opetussuunnitelmia:
EHA 1.
EHA 1 -suunnitelma on tarkoitettu lievemmin kehitysvammaisille oppivelvollisille. Opetussuunnitelmassa harjaannutetaan niitä taitoja ja valmiuksia, joita oppilas tarvitsee selvitäkseen yhteiskunnassa itsenäisesti. Näitä ovat muun muassa vuorovaikutustaidot sekä työelämään siirtyminen.
EHA 2.
EHA 2 -opetussuunnitelma on tarkoitettu vaikeammin vammautuneille. EHA 2 -suunnitelmassa oppiaineet on kytketty melko tiiviisti hoidollisen vuorovaikutuksen yhteyteen. Opetussuunnitelma on jaettu neljään toiminta-alueeseen: motoriikkaan, viestintään, sosiaalisiin taitoihin ja päivittäisiin taitoihin. Toiminta-alueet korvaavat peruskoulun oppiainejaon.
Historia.
Suomessa Koululainsäädäntö uudistettiin vuonna 1979, jolloin laki velvoitti kunnat perustamaan harjaantumiskoulut ja/tai -luokat kehitysvammaisille oppivelvollisille. Koululaki tuli käyttöön Suomessa vuonna 1985, jolloin lievemmin kehitysvammaisten opetus siirtyi peruskoulun yhteyteen. Lakia uudistettiin vuonna 1997 ja tuolloin myös vaikeasti kehitysvammaiset siirtyivät peruskoulun piiriin.
Kubinkan panssarimuseo

Kubinkan panssarimuseo on panssarimuseo Kubinkassa Venäjällä, noin 60 km länteen Moskovasta. Museon kokoelmiin kuuluu monia kuuluisia panssarivaunuja ensimmäisestä maailmansodasta, toisesta maailmansodasta sekä kylmän sodan ajalta. Museon kokoelmissa on myös useita ainutlaatuisia ajoneuvoja, kuten Panzer VIII Maus sekä useita prototyyppejä Saksasta ja Venäjältä. Panssarimuseon historia juontaa juurensa alueella sijaitsevaan panssarivaunujen testialueeseen. Suurin osa kokoelmissa olevista länsimaalaisista kylmän sodan aikaisista panssarivaunuista on peräisin Lähi-idän, Afrikan, Vietnamin ja Etelä-Amerikan konflikteista.
Vuonna 2007 museon kotisivut kertoivat muutaman kuukauden ajan, että museo oli suljettuna ulkomaalaisilta vierailijoilta Venäjän armeijan määräyksestä.
Vasili Maksimov

Vasili Maksimovitš Maksimov (; 29. tammikuuta 1844 Lopinonin kylä, Novgorodin kuvernementti – 1. joulukuuta 1911 Pietari) oli venäläinen taidemaalari, merkittävä "peredvižnikkien" eli Vaeltajiksi kutsutun, kiertäviä taidenäyttelyitä järjestäneen taiteilijayhdistyksen jäsen.
Maksimovin perhe kuului lähellä Uutta Laatokankaupunkia sijaitsevan Lopinonin kylän talonpoikaissäätyyn. Jäätyään nuorena orvoksi hän työskenteli ikonipajassa, jossa sai ensimmäiset maalausoppinsa. Vuonna 1863 hän aloitti opinnot Keisarillisessa taideakatemiassa ja liittyi 1864 taiteilijoiden artteliin. Taiteilijoiden epämuodollinen yhteenliittymä vaikutti vain vuoden, jonka jälkeen se hajaantui. Tuona aikana Maksimov maalasi teoksen "Sairas lapsi", josta sai Akatemian kultamitalin.
Ateneumin taidemuseon kokoelmissa on Vasili Maksimovin maalaus "Venäläinen tuvansisusta" (1872).
Mesoyhdiste

Mesoyhdiste (tai mesoisomeeri) on diastereomeeri, joka sisältää 2 tai useampia asymmetrisiä atomeja (stereokeskuksia), mutta on optisesti inaktiivinen (tai akiraalinen). Mesoyhdiste on siis akiraalinen diasteromeeri, jolla ei ole peilikuvaisomeeria. Mesoyhdiste ei ole optisesti aktiivinen, koska sen kiraliakeskukset kumoavat toisensa vaikutuksen.
Esimerkiksi viinihapolla (2,3-dihydroksibutaanidihapolla) on kaksi kiraalista hiiliatomia, eli teoriassa sillä on neljä stereoisomeeria: (2R,3R)- ja (2S,3S)- (2R,3S)- ja (2S,3R)-viinihapot. Näistä (2R,3R)- ja (2S,3S)-viinihapot ovat enantiomeerejä. (2R,3S) ja (2S,3R)-isomeerit ovat symmetriatason vuoksi identtisiä yhdisteitä ja optisesti inaktiivisia.Tämä johtuu siitä, että molekyylissä on hiiliatomien 2 ja 3 välissä symmetriataso. Kun molekyyliä käännetään 180°, saadaan sama rakenne kuin peilikuvalla, joten rakenteet ovat identtisiä. Tämä yhdiste on viinihapon mesoyhdiste. Viinihapolla on siis vain kolme stereoisomeeriä - enantiomeeripari ja mesoyhdiste, joka symmetrian vuoksi on akiraalinen. 
Myös syklisillä yhdisteillä voi esiintyä mesoyhdiste. Esimerkiksi 1,2-substituoidun sykloheksaanin cis-isomeeri on mesoyhdiste, koska siinä on symmetriataso (merkitty kuvaan σ:lla). Vastaavasti sen trans-isomeerit ovat toistensa peilikuvaisomeereja eli enantiomeereja.
Edward Natapei

Edward Nipake Natapei Tuta Fanua`araki (17. heinäkuuta 1954 – 28. heinäkuuta 2015) oli vanuatulainen poliitikko, joka toimi saarivaltion pääministerinä vuosina 2001–2004 ja 2008–2010. Hän oli myös väliaikainen presidentti maaliskuussa 1999. Hän edusti Vanua'aku Pati -puoluetta.
Pentecost

Pentecost () on saari Vanuatulla Tyynellämerellä. Vuoristoinen ja etelä–pohjoissuunnassa pitkänomainen Pentecost kuuluu Penaman maakuntaan. Saaren pinta-ala on 438 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 17 201 asukasta. 
Pentecost sijaitsee noin 190 kilometriä Port Vilasta pohjoiseen. Saaren korkein kohta on 946 metriä korkea Mount Vulmat. Saaren tärkeä kieli on abma, joka on levinnyt saaren muiden alkuperäiskielten kustannuksellakin. Myös vanuatulaisten yhteistä kieltä bislamaa osataan. Saarella ei ole yhtä suurta kaupunkia tai kylää, vaan asutus on keskittynyt pienempiin kyläyhteisöihin. Pentecostilla tuotetaan kahvia ja kopraa.
Eurooppalaiset saapuivat saarelle Louis Antoine de Bougainvillen johdolla 22. toukokuuta 1768.
Walter Lini

Walter Hadye Lini (1942 – 21. helmikuuta 1999) oli vanuatulainen anglikaanipappi ja poliitikko. Hän toimi itsenäistyneen Vanuatun ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1980–1991. Hän oli alun perin Vanua'aku Pati -puolueen jäsen, mutta siirtyi välirikon jälkeen National United Partyyn. 
Lini oli lähtöisin Pentecostin saarelta ja opiskeli papiksi Uudessa-Seelannissa. Hänen veljensä Ham Lini toimi pääministerinä vuosina 2004–2008.
Pekka Leimu

Pekka Antero Leimu (s. 11. huhtikuuta 1947 Tampere) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka muodosti Ilveksen menestyksekkään ykkösketjun Lasse Oksasen ja Jorma Peltosen kanssa. Leimu voitti kaksi Suomen-mestaruutta, kolme hopeaa ja kolme pronssia. Hän oli kolmesti sarjan paras maalintekijä. Leimulla on nimissään SM-sarjan- ja liigan yhden ottelun piste-ennätys tehden seitsemän maalia ja kaksi syöttöä. Maajoukkueessa Leimu edusti Suomea MM-turnauksessa vuosina 1969 ja 1970 sekä Grenoblen talviolympialaisissa 1968. Hän voitti Leijonien pistepörssin vuonna 1970. Leimu pelasi mestaruussarjauransa jälkeen HPK:n I-divisioonajoukkueessa aikana 1976–1979. Leimu on jääkiekkoleijona.
Allenin piirikunta (Ohio)

Allenin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty vuoden 1812 sodassa kaatuneen eversti John Allenin mukaan. Sen suurin kaupunki on Lima.
Maantiede.
Allenin naapuripiirikuntia ovat Putnam pohjoisessa, Hancock koillisessa, Hardin idässä, Auglaize etelässä ja Van Wert lännessä.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 106 331 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 84,4%, mustiin (12,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,7%).
Kotitalouden mediaanitulo on 43 323 ja köyhyysrajan alapuolella oli 18,0% väestöstä vuosina 2007–2011.
PGA Tour

PGA Tour eli PGA-kiertue on pääosin Yhdysvalloissa pelattava maailman arvostetuin ja korkeatasoisin golfkiertue. Kiertuetta on pelattu virallisesti vuodesta 1916 lähtien, jolloin PGA Tourin järjestäjä PGA perustettiin. Nimi "PGA Tour" tuli viralliseen käyttöön kuitenkin vasta vuonna 1975.
Golfin neljä arvostetuinta turnausta, major-turnaukset (The Masters Tournament, US Open, The Open Championship ja PGA Championship) kuuluvat kaikki PGA Tourin ohjelmaan.
PGA Tourin pääkonttori sijaitsee Floridassa Ponte Vedra Beachilla.
Pelioikeus.
Toisin kuin esimerkiksi ATP-kiertueella PGA Tourille haluava pelaaja tarvitsee pelioikeuden, joka voidaan myöntää aikaisempien saavutusten perusteella. Yleisimmät ponnahduslaudat PGA Tourille ovat Web.com Tour ja European Tour. Vastaavasti kiertueelta voi heikomman menestyksen lisäksi menettää pelioikeutensa ja palata alemmille kiertueille hakemaan lisämenestystä, jolla voi mahdollisesti palata takaisin PGA Tourille.
Nationwade Tourin rahalistan 25 parasta saavat automaattisesti pelioikeuden PGA Tourille seuraavaksi kaudeksi. PGA Tourilla vastaavasti rahalistan 125 parasta säilyttävät täyden pelioikeutensa seuraavalle kaudelle, sijoille 126–150 rahalistalla ehtineet saavat puolestaan oikeuden vain yksittäisiin turnauksiin. Jos pelaaja voittaa Nationwide Tourilla kauden aikana kolme turnausta, hän saa pelata loppukauden PGA Tourilla riippumatta, kuinka nopeasti hän ehtii saavuttaa turnausvoittonsa.
PGA järjestää syksyisin karsintaturnauksen, jota kutsutaan nimellä Qualifying School. Turnauksessa pelataan kuusi kierrosta. 25 parasta saavat oikeuden pelata PGA Tourilla seuraavalla kaudella. Sijoille 26–100 jäävät pelaajat saavat puolestaan oikeuden Web.com Tourille ensi kaudeksi.
Voittamalla PGA-turnauksen voi myös säilyttää pelioikeutensa pidempään. Yksittäisellä turnausvoitolla peliaika pitenee vähintään kaksi ja enintään viisi vuotta.
PGA Tour on avoin myös naispelaajille. Kiertueelle on osallistunut vuoteen 2021 mennessä kaikkiaan kuusi naista, yleensä kutsuttuna. Heistä Babe Zaharias on ainoana selviytynyt myös viimeisille kierroksille yksittäisessä turnauksessa. Eniten PGA-turnauksia on pelannut Michelle Wie, joka on otettu kutsuttuna pelaajana kahdeksaan turnaukseen.
Pietari Häll

Pietari Einar Häll (käytti Saksassa peitenimeä Halle) (29. helmikuuta 1892 Tornio – 10. kesäkuuta 1930) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat taloudenhoitaja Henrik Häll ja Rosa Liljeström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Salmen kanssa.
Opinnot.
Häll kävi vajaa viisi luokkaa alkeiskoulua ja Weckmanin yksityisen kauppakoulun Helsingissä vuosina 1911–1912 sekä suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa yksityislyseossa vuonna 1930. Hän suoritti suojeluskuntain päällystökoulun kurssin vuonna 1920 ja aktiiviupseerikurssin jääkärialiupseereita varten Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1930. 
Jääkärikausi.
Häll työskenteli vakuutusvirkailijana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 2. syyskuuta 1915. Sieltä hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksen jälkeen hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Pataljoonan kotiuduttua helmikuussa 1918 hän oli hoidettavana sairaalassa ja ei siten päässyt palaamaan muun jääkärijoukon mukana Suomeen.
Sisällissodan jälkeinen sotaisa aika.
Häll palasi Suomeen sisällissodan jälkeen kesäkuussa 1918 ja astui 16. kesäkuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä armeijan palvelukseen Kaartin jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. elokuuta 1918 konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi 15. tammikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Hänet komennettiin Pohjan Poikain rykmenttiin, missä hän toimi aluksi 2. jääkäripataljoonan 5. komppaniassa joukkueenjohtajana ja myöhemmin edellä mainitun pataljoonan adjutanttina. Viron vapaussodassa hän otti osaa taisteluihin Valkassa ja Marienburgissa sekä sotatoimiin Petserin rintamalla. Hän haavoittui Vastseliinan taistelussa 14. maaliskuuta 1919. Virosta palattuaan hän liittyi 15. kesäkuuta 1919 heimosotaa käyvään Länsi-Inkerin rykmentin 1. pataljoonaan, missä hän toimi aluksi nuorempana upseerina ja 15. elokuuta 1919 alkaen 1. komppanian päällikkönä. Hän haavoittui uudelleen 22. lokakuuta 1919.
Länsi-Inkerin rykmentistä hän erosi 10. marraskuuta 1919 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Siellä hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Myrskylän suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 7. syyskuuta 1920 paikallispäälliköksi Vihdin Suojeluskuntaan. Seuraavaksi hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Oripään suojeluskuntaan 10. elokuuta 1921. Vuoden 1922 alusta hänet siirrettiin paikallispäälliköksi ensin Pöytyälle ja edelleen Auraan, kunnes 1. tammikuuta 1923 hän astui Salmin rajavartioston palvelukseen ja toimi nuorempana upseerina 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1926 vastaavaan toimeen 1. komppaniaan.
Vaeltajat

Vaeltajat eli peredvižnikit () tai kiertävät maalarit olivat Venäjän maalaustaidetta uudistanut realistinen koulukunta 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa. Liikkeen perustajajäsenet katkaisivat välinsä Venäjän taideakatemiaan ja perustivat akateemisista rajoitteista vapaan koulukunnan. Suuntauksen teoksissa on mukana vahva sosiaalinen ja poliittinen ulottuvuus ja heidän tärkein metodinsa oli kriittinen realismi.
Peredvižnikit eivät saaneet teoksiaan näytteille vakiintuneisiin gallerioihin, tämän vuoksi he lähtivät kansan pariin ja järjestivät maaseudulla kiertäviä näyttelyitä vuosina 1870–1923. 
Vaeltajat halusivat tehdä taidetta kansalle eivätkä vain taidetta taiteen vuoksi, he halusivat luoda todenmukaisia kuvia. Isänmaan kasvot ja kauneus nähtiin vaatimattomissakin aiheissa, henkisen elämän ja luonnon välinen yhteys tuotiin esiin maisemamaalauksissa. Henkilökuvien elävä, psykologinen realismi teki vaikutuksen ja kansa otti heidän taiteensa omakseen. 
Keisari Aleksanteri III oli taiteilijaryhmän tukija ja osti heidän maalauksiaan sekä kävi säännöllisesti näyttelyiden avajaisissa. Hänen keräämänsä työt lahjoitettiin vuonna 1895 Venäläisen taiteen museolle Pietarissa.
Venäläinen liikemies, taidekerääjä Pavel Tretjakov tuki Vaeltajat-ryhmän taiteilijoita ja osti erityisen paljon juuri heidän teoksiaan. Tretjakov lahjoitti vuonna 1892 kokoelmansa Moskovan kaupungille ja kokoelmasta muodostettiin Tretjakovin galleria. Galleriarakennuksen vanhan päärakennuksen (1902–1904) on suunnitellut Vaeltajat-ryhmän jäsen, taidemaalari Viktor Vasnetsov. 
Peredvižnikien liike hajosi vuonna 1923.
Vaeltajat.
Taiteilijaluettelo
Novgorodin piiri

Novgorodin piiri () on paikallinen itsehallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Piirin pinta-ala on 4 597 neliökilometriä ja siellä asui 57 673 henkeä (vuonna 2010).
Novgorodin piirin sijaitsee Novgorodin alueen luoteisosassa Novgorodin kaupungin ympärillä. Koillisessa se rajoittuu Tšudovon ja Malaja Višeran piireihin, kaakossa Kresttsyn piiriin, lounaassa Šimskin piiriin, lännessä Batetskin piiriin ja luoteessa Leningradin alueeseen. Seudulla virtaavat Olhavanjoki, Msta ja Višera. Eteläpuolella sijaitsee Ilmajärvi.
Piirin hallinnollinen keskus on Novgorodin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Novgorodin piiriin kuuluvat Pankovkan (9 603 as.), Proletarin (6 119 as.), Tjosovo-Netylskin (3 502 as.) ja Tjosovskin kaupunkikunnat (934 as.) sekä 13 maalaiskuntaa: Borki, Bronnitsa, Grigorovo, Jermolino, Lesnaja, Novoselitsy, Podberezje, Rakomo (keskuspaikka Staroje Rakomo), Savino, Syrkovo, Trubitšino, Tšetšulino ja Volotovo (Volhovets).
Pankovkan taajamassa on Venäjän armeijan ajoneuvokorjaamo, rakennustarviketehdas Stroidetal ja alkoholijuomatehdas Nikita. Podberezjessa toimii leipomo ja rehutehdas. Uusia tuotantolaitoksia ovat Flaidererin lastulevytehdas Podberezjessa ja Skara-ompelimo Volhovetsissa. Maatalous on erikoistunut lihan ja maidon tuotantoon sekä vihannesten ja perunan viljelyyn.
Nähtävyyksiä ovat Nereditsan, Vjažištšin ja Hutynin luostarit, pyhän Lasaruksen kirkko Sergovossa, Kristuksen kirkastumisen kirkko Kovalevossa, Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko Volotovossa, Rjurikovo Gorodištšen muinaislinna ja Zavalin tuulimyllymuseo.