tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Neumann

John Nepomucene Neumann (myös Giovanni Nepomuceno Neumann tai Jan Nepomucký Neumann; 28. maaliskuuta 1811 Prachititz, Böömi – 5. tammikuuta 1860 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli redemptoristi, katekismusten kirjoittaja, kirkkojen rakennuttaja, Pennsylvanian Philadelphian piispa ja sairaiden lasten sekä maahanmuuttajien suojeluspyhimys.
Neumann vihittiin papiksi 25. kesäkuuta 1836 New Yorkissa. Paavi Pius IX vihki hänet Philadelphian piispaksi 28. maaliskuuta 1852. Hän eli seuraavien viiden paavin kausien aikana: Pius VII (1800–1823), Leo XII (1823–1829), Pius VIII (1829–1830), Gregorius XVI (1831-1846) ja Pius IX (1846-1878). Paavi Benedictus XV julisti hänet kunnianarvoisaksi 11. joulukuuta 1921, paavi Paavali VI julisti hänet autuaaksi 13. lokakuuta 1964 Roomassa ja pyhimykseksi 19. kesäkuuta 1977. Hänen muistopäiväänsä vietetään 5. tammikuuta. Hän oli katolisesta perheestä, ja hänellä oli neljä sisarta ja veli. Hän on ensimmäinen amerikkalainen mies ja ensimmäinen amerikkalainen piispa, joka on kanonisoitu.
Elämä.
28. maaliskuuta 1811 Prachatitzissa syntyneen John Neumannin vanhemmat olivat saksalainen tehtaanomistaja Philip Neumann ja tšekkiläinen Agnes Neumann. Hän oli kolmas kuudesta lapsesta, ja hänellä oli neljä sisarta ja veli. Hänen lapsuudenkotinsa oli kaksikielinen. Neumann opiskeli Prahan yliopistossa, oli huomattava oppinut, astui uskonnolliseen elämään ja sai teologiset opintonsa valmiiksi 1833, mutta häntä ei vihitty papiksi, koska pappeja oli hiippakunnassa liikaa. Hän otti yhteyttä piispoihin ympäri Eurooppaa, mutta minnekään ei haluttu lisää pappeja. Isä Frederic Baragan kirjeet inspiroivat Neumannia lähtemään töihin Amerikkaan. Hän saapui New Yorkiin ja sai pappisvihkimyksen 25. kesäkuuta 1836. Hänet lähetettiin työskentelemään saksalaisten maahanmuuttajaperheiden keskuuteen Niagara Fallsin Williamsvilleen, ja hän teki neljä vuotta töitä Buffalo-Rochesterin alueella. Hän liittyi redemptoristeihin 1842, ja kymmenen vuotta myöhemmin 1852 hänet vihittiin Philadelphian piispaksi arkkipiispa Francis Kenrickin ehdotuksesta. Neumann rakennutti 50 kirkkoa, aloitti katedraalin rakennuttamisen, avasi lähes sata koulua, seurakuntakoulujen opiskelijamäärä kasvoi 500:sta 9 000:een, hän kirjoitti sanomalehtiartikkeleja, kaksi katekismusta ja muutamia kirjoja saksaksi. 
Neumann kuoli 49-vuotiaana 5. tammikuuta 1860 sydänkohtaukseen Philadelphiassa Vine Streetillä ennen kuin hänet ehdittiin saada sairaalaan. Hänet on omasta pyynnöstään haudattu Pyhän Pietarin redemptoristikirkkoon Philadelphiaan.
Digitaalinen palauttaminen

Digitaalinen palauttaminen tarkoittaa kulttuuriperintökohteiden palauttamista digitaalisessa muodossa yhteisöille, joista ne ovat peräisin. Termi on peräisin antropologiasta, ja sillä on tyypillisesti viitattu etnografisen materiaalin tallentamiseen digitaalisina valokuvina, jotka sitten annettaisiin alkuperäisen kulttuurin jäsenille. Termiä on kuitenkin sovellettu myös museoiden, kirjastojen ja arkistojen kokoelmiin. Se käsittää digitaalisen valokuvauksen lisäksi digitaalisia kokoelmia ja virtuaalisia näyttelyitä, kuten 3D-skannauksia ja äänitallenteita. 
Digitaalisesta palauttamisesta tulee yhä tärkeämpää, kun yhä useammat kulttuurilaitokset saattavat kokoelmiaan verkkoon. Lisääntynyt verkkokäyttö on toisinaan ristiriidassa alkuperäisen kulttuurin toiveiden kanssa, koska se rajoittaa heidän kykyään kuratoida ja määritellä kulttuuriaineistojen jakamisen ehtoja. Monet kulttuurilaitokset pyrkivätkin ottamaan yhteisöt mukaan kokoelmien esilletuomiseen ja kuvailuun. 
Digitaalinen palauttaminen ja digitaaliset kopiot.
Clifford Lynch on esittänyt digitaalisten kopioiden luomista ja niiden laajamittaista jakelua, kun palautettavat artefaktit liittyvät vanhoihin esineisiin tai aineistoon, joka on vapaata tekijänoikeuksista. Hän pitää laadukkaiden digitaalisten kopioiden luomista tärkeänä, sillä ne takaavat alkuperäisesineiden säilymisen ja mahdollistavat esineiden tutkimisen digitaalikopioiden avulla riippumatta siitä, missä alkuperäiset esineet sijaitsevat. 
Esimerkkejä.
National Museum of the American Indian (USA) ja Uuden-Seelannin museo Te Papa Tongarewa ovat olleet erityisen aktiivisia jaetussa kuratoinnissa kaksikulttuurisessa ympäristössä. Local Contexts -hanke on kehittänyt Traditional Knowledge -tunnukset, joilla alkuperäiskansojen yhteisöt voivat määritellä aineistoa rajoitetusti julkaistavaksi. Muistiorganisaatiot voivat hyödyntää näitä merkintöjä kokoelmien esittämisen yhteydessä. Niiden avulla on mahdollista esittää alkuperäiskansojen kulttuuriperintöaineistoa verkossa kunnioittaen niiden perinteitä ja toiveita.
Sydämeni lyö

Sydämeni lyö on Kari Tapion vuoden 2015 postuumi albumi, joka julkaistiin Karin syntymän 70-vuotisjuhlan kunniaksi. Levyn nimikkokappale julkaistiin singlenä.
Suurin osa kappaleista on äänitetty juuri ennen Kari Tapion kuolemaa marras–joulukuussa 2010. Levyllä on livetaltiointeja Helsingin Kulttuuritalolla ja Lahden Sibeliustalolla pidetyistä konserteista. Livetaltiointien sovituksia on jälkikäteen täydennetty kevyesti. Lisäksi levyltä löytyy muutama studiossa äänitetty kappale. 
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kolmannelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 15 viikkoa.
Adam Asnyk

Adam Asnyk (1838−1897) oli puolalainen runoilija, myöhemmän romantiikan etevin edustaja Puolassa. Hänen runonsa, jotka usein ovat mietelyriikkaa, kuuluvat taiteellisen muotonsa puolesta Puolan kirjallisuuden parhaisiin. Asnykin historiallisista näytelmistä merkittävimpiä ovat "Keijstut" (aihe Liettuan muinaisuudesta) ja "Cola di Rienzi" sekä huvinäytelmä "Bracia Lerche".
Anton Aškerc

Anton Aškerc (9. tammikuuta 1856 – 10. kesäkuuta 1912) oli slovenialainen runoilija. Hänet vihittiin 1881 katoliseksi papiksi, mutta hän joutui pian vakaumukselliseen ristiriitaan kirkon kanssa ja erosi pappisvirasta. Hänen teoksensa "Balade in romance" (1890), "Lirske in epske poezije" (1896), "Nove poezije" (1900) ja eepilliset runoelmat "Zlatorog" (1904) ja "Primož Trubor" (1905) ovat sekä muotonsa että voimakkaan sisällyksensä puolesta slovenialaisen kirjallisuuden parhaita.
Japa Mattila

Jari Johannes "Japa" Mattila on suomalainen kitaristi joka on soittanut yhtyeissä Badding Rockers, Kulkukoirat ja Jani &amp; Jetsetters.
Afrikanpikkukalastaja

Afrikanpikkukalastaja ("Ispidina picta") on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Afrikanpikkukalastaja on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 11–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pää afrikapikkukalastajalla on ruiskehtavan oranssi ja sivuilla takaosassa on violetti laikku. Lajin päälaki on musta ja päälaen hyöhenissä on siniset kärjet ja päälaki näyttää tumman siniseltä. Siivet ja selkä ovat väriltään kirkkaan kiiltävän siniset. Linnun kurkku on valkoinen. Afrikanpikkukalastajan rinta ja vatsa ovat oranssit. Nokka on suurikokoinen, väriltään punaoranssi ja muistuttaa muodoltaan keihäänkärkeä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Afrikanpikkukalastajaa tavataan Saharan eteläpuoleisesta Afrikasta. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Etiopiaan ja etelään aina Etelä-Afrikkaan asti. Lounais-Afrikan kuivimmilta alueilta sitä ei tavata. Lajin elinympäristöä ovat metsät, suotmetsät ja pensaikot ja tiheiköt. Usein sitä tavataan vesialueiden läheltä, mutta se voi elää kaukanakin niistä. Linnun ravitoa ovat hyönteiset ja niiden toukat sekä hämähäkit. Afrikapikkakalastajat liikkuvat yleensä yksinään. Laji pesii jokien rantatörmiin.
Oranssimeriahven

Oranssimeriahven ("Cephalopholis fulva") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö.
Oranssimeriahvenen tavanomainen pituus on noin 40 senttimetriä. Suurin tavattu yksilö oli 44 senttimetriä pitkä koiras. Kyljet ja vatsa ovat vaaleat ja evät ja pyrstö harmaat. Selkäevässä on 9 piikkiruotoa ja 14–16 nivelruotoa, peräevässä kolme piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Oranssimeriahventa tavataan laajalta alueelta Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Lajin elinympäristöä ovat koralliriutat korkeintaan 150 metrin syvyydessä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut oranssimeriahvenen elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat.
Oranssimeriahven käyttää ravinnokseen pikkukaloja ja äyriäisiä. Laji viihtyy kirkkaissa vesissä koralliriuttojen läheisyydessä. Matalissa vesissä se piileskelee öisin luolissa tai koloissa. Oranssimeriahven saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 14,7 senttmetrin mittaisena. Laji kutee yleensä juuri ennen auringonlaskua. Yhden kudun aikana naaras munii noin 150 000–282 000 munaa, joiden läpimitta on 0,95 millimetriä. Oranssimeriahven voi elää korkeintaan 11 vuotta.
Pohjanpunaherukka

Pohjanpunaherukka ("Ribes spicatum") on herukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, jota esiintyy luonnonvaraisena myös Suomessa.
Ulkonäkö ja koko.
Pohjanpunaherukka on tavallisesti 1–1,5 metrin korkuiseksi kasvava yksikotinen pensas, jonka kierteiset lehdet ovat melko pitkäruotisia. Tavallisesti 3–5 liuskaan jakautuneen hammaslaitaisen lehtilavan muoto vaihtelee; lehden alapinta on harmahtava. Yleensä karvaiset silmut ovat munanmuotoisia, suippoja ja teräväkärkisiä.
Pohjanpunaherukka kukkii touko–kesäkuussa. Kukinto on useista pienikehäisistä, säteittäisistä ja viisiteräisistä kukista koostuva kapea terttu. Vihertävien kukkien halkaisija on noin viisi millimetriä. Terälehdet ovat pieniä, kielimäisiä; terälehtiä pidempi verhiö on kellomainen tai ratasmainen. Kukassa on viisi hedettä ja kaksi yhdislehtistä emiä. Kukasta kypsyvä hedelmä on tavallisesti punainen, joskus kalpea pohjusmarja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pohjanpunaherukka kasvaa kosteissa tai tuoreissa elinympäristöissä: lehdoissa, puronvarsilla ja rannoilla. Muista elinympäristöistä sitä voi tavata viljelykarkulaisena. Pohjanpunaherukka on ainoa Suomessa alkuperäisenä kasvava punaherukkalaji; muut, kuten lännenpunaherukka ("Ribes rubrum"), kartanonpunaherukka ("Ribes" × "houghtonianum") ja hollanninpunaherukka ("Ribes" × "pallidum") esiintyvät luonnossa ainoataan viljelyjäänteinä tai -karkulaisina.
Luokittelu.
Pohjanpunaherukalla on kolme alalajia:
Punaherukka

Punaherukka tarkoittaa useita herukoiden ("Ribes") sukuun kuuluvia pensaita, joilla on punaiset marjat. Yleisimmin nimitys viittaa lännenpunaherukkaan ("Ribes rubrum"), joka on tavallisin viljelty punaherukkalaji. Punaherukat eivät ole taksonominen ryhmä; mm. valkoherukka on lännenpunaherukan muunnos. Sen sijaan marjakasveina viljellyt lännenpunaherukka, alppipunaherukka, pohjanpunaherukka, kartanonpunaherukka ja hollanninpunaherukka muodostavat lajiryhmän ("Ribes rubrum" -ryhmä).
Sacrifice (Saxonin albumi)

Sacrifice on Saxonin 20. studioalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2013.
Aiheesta muualla.
Milstar

Milstar () on Yhdysvaltain ilmavoimien ylläpitämä sotilaallinen tietoliikennesatelliittien konstellaatio. Järjestämän tehtävänä on välittää Yhdysvaltain asevoimien tietoliikennettä suojatussa, häirintää kestävässä ja ydiniskusta selviytymiskykyisen maailmanlaajuisen satelliittijärjestelmän kautta. Konstellaation avaruusessa oleva osa koostuu viidestä geosynkronisella kiertoradalla kiertävästä satelliitista. Järjestelmää täydentää myöhemmin laukaistu Advanced EHF -konstellaatio, jonka satelliitit ovat taaksepäin yhteensopivia vanhempien Milstar-satelliittien kanssa.
Satelliitit.
Milstar-konstellaatio koostuu viidestä käytössä olevasta tietoliikennesatelliitista, jotka kiertävät Maata geosynkronisella kiertoradalla. Satelliitit jakautuvat kahteen sukupolveen, joista ensimmäinen Milstar I on varustettu hitaammaan tietoliikennenopeuden lähetyslaitteilla, jonka 192 kanavaa kykenevät 75–2 400 bps tiedonsiirtonopeuksiin. Seuraavan Milstar II -sukupolven satelliitit on varustettu nopeammalla 32-kanavaisella tiedosiirtolaitteistolla, jonka siirtonopeudet ovat 4 800 bps – 1,544 Mbps. Milstar-konstellaation kuuluvuusalue rajoittuu 65 pohjoisen ja eteläisen leveysasteen väliselle alueelle konstellaation kiertoradoista johtuen.
Luettelo.
"Lähde:"
Alicia Keysin diskografia

Tämä on laulaja Alicia Keysin diskografia.
Théodore Agrippa d’Aubigné

Théodore Agrippa d’Aubigné (8. helmikuuta 1552 Pons, Ranskan kuningaskunta − 29. huhtikuuta 1630 Geneve, Sveitsi) oli ranskalainen aatelinen, kirjailija ja historioitsija, joka kuoli maanpakolaisena. 
Hän oli maineikas hugenotti. Hänen ystäviään oli Henrik Navarralainen, ja hän oli Madame de Maintenonin isoisä. 
Pariisin parlamentti määräsi hänen teoksensa "Histoire universelle 1550−1601" poltettavaksi. Teos on merkittävä aikalaiskuvaustensa vuoksi. Merkittävin hänen teoksistaan on seitsenosainen runoelma "Les Tragiques" (1616), jossa hän käsittelee Ranskan tilannetta, uskonvainoja ja Jumalan rangaistuksia. Hän pakeni vuonna 1620 Geneveen, jossa hän kuoli.
Aubignén kirjoituksesta "Du devoir des rois et des sujets" (Kuninkaiden ja alamaisten velvollisuuksista) on peräisin sanonta "valtio valtiossa".
Hugo Rikkilä

Hugo Rikkilä (s. 8. toukokuuta 2001 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Jokereissa.
Ura.
Rikkilä on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Rikkilä oli kaudella 2016–2017 joukkueensa tehokkain puolustaja sekä C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 5+19=24 että C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 2+13=15.
Kaudeksi 2019–2020 Rikkilä siirtyi Saimaan Pallon A-nuoriin. Hän oli kolmella osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Mikael Koskimiehen ja Kasperi Torikan kanssa. Rikkilä pelasi SaiPan miesten joukkueessa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 9. tammikuuta 2020 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänelle avautui paikka SaiPan kokoonpanosta, kun joukkueesta oli sivussa peräti kuusi puolustajaa. Rikkilä merkittiin SaiPan kakkospuolustajapariin Robin Salon viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa lopulta vain 1.34 minuuttia.
Rikkilä oli kaudella 2020–2021 tehoilla 2+21=23 SaiPan U20-junioreiden toiseksi paras syöttäjä ja tehokkain puolustaja. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen pistepörssin neljännen sijan Valtteri Ojantakasen ja Otto Hokkasen kanssa. Rikkilä pelasi kauden aikana yhden SM-liigaottelun.
Huhtikuussa 2021 Rikkilä teki SaiPan kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa. Rikkilä teki liigauransa avausmaalin kauden toisessa SM-liigaottelussaan 30. lokakuuta 2021 Oulun Kärppiä vastaan. Mika Skyttä valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi SM-liigassa kauden aikana kaikkiaan 23 runkosarjaottelua tehopistein 4+3=7. Helmikuussa 2022 SaiPa lainasi Rikkilän kahden ottelun mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään, jota hän siirtyi SaiPan kauden päätyttyä vahvistamaan pudotuspeleihin. Rikkilä jakoi koko Mestiksen pudotuspelien puolustajien syöttöpörssin voiton RoKin Paavo Tynin ja joukkuetoverinsa Jere Vertasen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2022–2023 Rikkilä pelasi 51 runkosarjaottelua tehopistein 1+6=7. Kaudella 2023–2024 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä kymmenellä syöttöpisteellään, kunnes helmikuussa 2024 Rikkilän SaiPan kanssa purettiin taloudellisista syistä. Hän siirtyi loppukaudeksi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Västeråsiin.
Kaudeksi 2024–2025 Rikkilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Jokereihin. Hän aloitti kauden pelinumerolla 50, mutta marraskuussa 2024 se vaihtui numeroon 71, kun Juhamatti Aaltonen palasi seuraan. Rikkilä kertoi Tiktok-kanavallaan murtaneensa lapaluunsa kauden ensimmäisissä jääharjoituksissa. Hän luuli omien sanojensa mukaan saaneensa sen kuntoon, mutta Rikkilän lapaluu sai kuitenkin iskun tammikuussa 2025 pelatussa ottelussa Joensuun Kiekko-Poikia vastaan, jolloin hänen kautensa päättyi. Rikkilä voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Toukokuussa 2025 hän solmi Jokereiden kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Sanna Keskinen

 Sanna Keskinen (s. 1974 Tampere) on suomalainen toimittaja. Hän on toiminut lokakuusta 2023 alkaen "Aamulehden" päätoimittajana. Vuosina 2020–2023 hän toimi "Kalevan" päätoimittajana. Hän on työskennellyt myös Oulun kaupungin viestintäjohtajana sekä "Raahen Seudun", "Raahelaisen" ja "Kainuun Sanomien" päätoimittajana.
Keskinen on koulutukseltaan filosofian maisteri.
Helge Grans

Carl August Helge Grans (s. 10. toukokuuta 2002 Ljungby, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Philadelphia Flyersia. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Grans on IF Troja-Ljungbyn kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 seuran U16-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 5+7=12. Kaudella 2017–2018 Grans oli pelipaikastaan huolimatta joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 15+11=26. Hän siirtyi kesken kauden kuitenkin Malmö Redhawksiin ja teki U16 Elitin runkosarjassa kaikkiaan tehot 16+13=29, joilla Grans voitti koko sarjan puolustajien maalipörssin. Hän jakoi myös puolustajien pistepörssin viidennen sijan Färjestad BK:n Christopher Lynchin kanssa. 
Kaudella 2018–2019 Grans oli viidellä osumallaan Malmö Redhawksin J20-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SHL-joukkueessa, jossa Grans pelasi viisi runkosarja- ja kaksi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Vain 16-vuotias Grans pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigassa 16. lokakuuta 2018 saksalaista EHC Münchenia vastaan. Hänet merkittiin Redhawksin kolmospuolustajapariin Matias Lassenin viereen. Grans sai ottelussa jääaikaa 11.05 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. SHL-debyyttinsä Grans teki 18. lokakuuta 2018 Brynäs IF:ää vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 2.40 minuuttia.
Grans pelasi kaudella 2019–2020 Malmö Redhawksin SHL-joukkueessa 21 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki SHL-uransa avausmaalin 30. joulukuuta 2019 vieraissa Brynäs IF:ää vastaan. Yli puolet kaudestaan Grans pelasi kuitenkin Redhawksin J20-junioreissa, joiden tehokkain puolustaja hän oli tehtyään piste per peli -tahdilla 27 runkosarjaottelussa tehot 4+23=27, joilla Grans sijoittui koko J20 SuperElitin puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Tammikuussa 2020 hän teki Malmö Redhawksin kanssa kevääseen 2021 asti ulottuvan SHL-sopimuksen.
Los Angeles Kings varasi Gransin toisella kierroksella 35. pelaajana . Tammikuussa 2021 hän teki Malmö Redhawksin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2023 Kings kauppasi Gransin, Cal Petersenin ja Sean Walkerin Philadelphia Flyersiin kolmen joukkueen kaupassa, johon osallistui myös Columbus Blue Jackets.
Maajoukkueura.
Grans pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin hän voitti pronssia. Grans pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Grans on pelannut 24 poikien maaottelua.
Muuta.
Gransin isoveljet Henning ja Egon pelaavat myös jääkiekkoa. Henning pelaa hyökkääjänä Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyTvåanin Värnamo GIK:ssa ja Egon pelasi kaudella 2019–2020 sarjatasoa alempana HockeyTreanin Diö GoIF:ssä. Veljesten isä Morgan Grans on pelannut myös jääkiekkoa Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Alexander Clayhills (1820)

Alexander Clayhills (10. huhtikuuta 1820 Jaroslavl – 31. toukokuuta 1882 Moskova) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Alexander Clayhillsin isä oli Vehkalahdella syntynyt valtioneuvos Carl Clayhills. Hän palveli sotilasuransa alussa tykistön tiedusteluprikaatissa. Vuoden 1851 lopussa hänet ylennettiin alikapteeniksi ja siirrettiin 2. tykistödivisioonan 3. reservipatterin päälliköksi. Krimin sodassa Clayhills palveli kesästä 1854 alkaen 6. tykistöprikaatissa. Sodan jälkeen 1856 hänet ylennettiin kapteeniksi ja määrättiin seuraavana vuonna ensin patterin päälliköksi 2. kenttätykistörykmenttiin ja sitten everstiluutnanttina patteriston komentajaksi 3. kenttätykistöprikaatiin. Clayhillsin tiedetään eronneen sotapalveluksesta kenraalimajurina, mutta tarkempia tietoja hänen myöhemmästä sotilasurastaan ei tunneta.
Johan Henrik Clayhills

Johan Henrik Clayhills (27. kesäkuuta 1795 Hamina – 10. heinäkuuta 1891 Pyhtää) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Clayhillsin vanhemmat olivat hovineuvos Niclas Clayhills ja Maria Christina Sylvin ja puoliso vuodesta 1830 Natalia Bruun. Clayhills palveli ensin luutnanttina 23. tykistöprikaatissa. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1834 ja siirrettiin seuraavana vuonna 10. tykistöprikaatin 2. kevyen patterin päälliköksi. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1837. Clayhills määrättiin 11. tykistöprikaatin 3. patterin päälliköksi 1845 ja seuraavan vuoden alusta Venäjän sotaministeriön tykistöosaston päällikön erikoiskäyttöön everstinä. Hän palveli tässä tehtävässä aina vuoteen 1856 asti, jolloin hän erosi sotapalveluksesta kenraalimajurina. Ennen eroamistaan hän oli ollut Krimin sodassa tykistöpatteriston komentaja 1854–1856. Suomessa Clayhills omisti vuodesta 1847 Suur-Ahvenkosken tilan Pyhtäällä ja toimi paikkakunnalla erilaisissa luottamustehtävissä.
Kultasaippuakala

Kultasaippuakala ("Aulacocephalus temminckii") on pomien (Liopropomatidae ) heimoon kuuluva trooppisten vesien kalalaji. Se on sukunsa Aulacocephalus ainoa laji.
Kultasaippuakala voi saavuttaa korkeintaan 40 senttimetrin pituuden. Sen ihossa on myrkkyä, jota kala tuottaa erityisesti ollessaan peloissaan.
Kultasaippuakalaa tavataan infopasifisella merialueella Punaisessamerestä ja Etelä-Afrikasta Japaniin, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin asti. Kerran sitä on myös löydetty Rapasta Ranskan Polynesiasta. Se elää luolissa ja halkeamissa kivi- ja koralliriutoilla 20–604 metrin syvyisessä vedessä. Koska laji on yleinen ja laajalle levinnyt, Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Ansarilattana

Ansarilattana ("Bipalium kewense") on lattanoiden lahkoon (Tricladida) kuuluva maalla elävä laakamatolaji. Se on kookas ja väritykseltään huomiota herättävän kelta-mustaraitainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ansarilattana on kotoisin Kaakkois-Aasiasta, ja sen luonnollinen levinneisyys ulottuu Vietnamin pohjoisosista Kambodžan eteläosiin. Se on kuitenkin levinnyt ihmisen mukana yli 40:een maahan ja saavuttanut kosmopoliittisen levinneisyyden. Leviäminen tapahtuu pääasiassa eksoottisten kasvien ruukuissa, joiden multa sisältää matoja tai niiden kotelokoppia.
Luonnossa ansarilattana elää ylänkosademetsissä, mutta vieraslajina sitä tavataan pääasiassa kasvihuoneissa, puutarhoissa, taimitarhoissa, viljelyksillä ja lieroja kasvattavissa viljelylaitoksissa. Suomessa ansarilattanoita on tavattu satunnaisesti kasvihuoneissa.
Elintavat.
Ansarilattana elää kosteassa maassa ja käyttää ravinnokseen lieroja. Se tainnuttaa saalinsa lihaksillaan ja myrkyllään. Ansarilattana on yksi harvoista selkärangattomista, jotka erittävät myrkyllistä tetrodotoksiinia. Pohjois-Amerikassa ansarilattana on tuholainen lieroja kasvattavissa viljelylaitoksissa.
Wladimir Clayhills

Wladimir Clayhills (, "Vladimir Vasilevitš Kleigels"; 12. syyskuuta 1844 Pietari – 1913) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.
Clayhillsin vanhemmat olivat everstiluutnantti Basilius Clayhills ja Anna Ivanovna ja puoliso Fanna Evgrafovna (k. 1894). Ratsuväenkenraali Nikolai Clayhills oli hänen veljensä. Wladimir Clayhills opiskeli Paavalin kadettikoulussa Pietarissa, mistä hänet siirrettiin Mihailovin tykistöakatemiaan. Hän valmistui sieltä 1863, jolloin hänet ylennettiin aliluutnantiksi kenttätykistöön. Luutnantiksi Clayhills ylennettiin 1865 ja alikapteeniksi 1868. Hän suoritti 1870–1872 Nikolain insinööriakatemian kurssin Pietarissa, minkä jälkeen hänet ylennettiin kapteeniksi. Everstiluutnantti Clayhillsistä tuli 1884 ja 1886 hänet määrättiin esikuntaupseeriksi Pietarin insinöörialueen hallinnon esikuntaan. Ylennyksen everstiksi hän sai 1888. Clayhills siirrettiin Novgorodin insinöörialueen päälliköksi 1892 ja edelleen 1897 Pietarin linnoitushallinnon päälliköksi. Kenraalimajuri hänestä tuli 1900 ja eron sotapalveluksesta hän sai 1905 kenraaliluutnanttina.
Nikolai Clayhills

Nikolai Clayhills (; 25. marraskuuta 1850 Pietari – 4. elokuuta 1916 Joutseno) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut ratsuväenkenraali.
Clayhillsin vanhemmat olivat everstiluutnantti Basilius Clayhills ja Anna Ivanovna. Kenraaliluutnantti Wladimir Clayhills oli hänen veljensä ja Catherine Teleschow hänen puolisonsa. Nikolai Clayhills opiskeli sekä 2. sotaopistossa että Paavalin kadettikoulussa Pietarissa ja vielä Nikolain ratsuväkiopistossa. Sieltä valmistuttuaan hänet ylennettiin kornetiksi 1868 ja määrättiin 9. rakuunarykmenttiin. Keisarin sivusadjutantti hänestä tuli 1878 ja Varsovan ylipoliisimestari 1888. Kenraalimajuriksi Clayhills ylennettiin 1892. Hän toimi Pietarin kaupungin prefektinä 1895–1903 ja Kiovan, Volynian ja Podolian kenraalikuvernöörinä 1903–1905. Kenraaliluutnantiksi Clayhills ylennettiin 1899 ja ratsuväenkenraaliksi 1905, jolloin hän erosi sotapalveluksesta. Hän sai vielä reservissä 1910 ylennyksen keisarin kenraaliadjutantiksi.
Petter Edvard Ervast

Petter Edvard Ervast (13. maaliskuuta 1841 Raahe – 30. joulukuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kollegiasessori, tilastotieteilijä, suomentaja ja valtiopäivämies. 
Ervastin vanhemmat olivat piirilääkäri Petter Ervast ja Augusta Wilhelmina Basilier. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion kimnaasista vuonna 1858 ja filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1869. 
Ylioppilaana Ervast työskenteli Suomen Julkisia Sanomia -lehden toimituksessa ja vuosien 1863–1864 valtiopäivien kielenkääntäjänä. Valmistuttuaan yliopistosta Ervast työskenteli aluksi tilastollisessa toimistossa ja siirtyi vuonna 1872 Rautatiehallituksen vastaperustetun tilastokonttorin johtajaksi. Hän hoiti johtajan virkaa vuoteen 1897 asti. 
Virkojensa ohella Ervast oli suomentamassa ja toimittamassa "Svenskt-finskt Handelslexikon" -sanakirjaa, tilastollisen toimiston johtajan K. E. F. Ignatiuksen "Storfurstendömet Finland" -teosta, Kirjallista Kuukauslehteä ja Suomen valtiokalenteria.
Vuosien 1882, 1885 ja 1888 valtiopäivillä Ervast edusti Kajaanin kaupunkia porvarissäädyssä. Valtiopäivillä hän teki aloitteita Kajaanin reaalilyseon laajentamisesta ja Kajaaninjoen kanavoittamisesta. Yhteiskunnalliselta ajattelultaan hän oli fennomaani.
Ervastin puoliso oli vuodesta 1874 Hilma Natalia Törnroos. Ervastin poika Pekka Ervast (1875–1934) oli tunnettu okkultisti ja teosofi.
Moritz Hauptmann

Moritz Hauptmann (13. lokakuuta 1792 Dresden – 3. tammikuuta 1868 Leipzig) oli saksalainen viulisti, säveltäjä, musiikkipedagogi ja musiikkiteoreetikko.
Hauptmann saattoi musiikkiopintonsa valmiiksi Louis Spohrin johdolla. Vuoteen 1820 hän työskenteli hoveissa ja perheissä. Välillä hän toimi myös arkkitehtina ja teki tutkimusta akustiikasta. Vuonna 1822 Hauptmann sai nimityksen Kasselin kaupungin orkesteriin. Tässä vaiheessa hänen sävellystuotantonsa koostui enimmäkseen moteteista, messuista, kantaateista ja lauluista. Traaginen ooppera "Mathilde" kantaesitettiin vuonna 1826. Muiden toimiensa ohessa Hauptmann opetti sävellystä ja musiikin teoriaa. 
Hauptmann pääsi Leipzigin Thomasschulen kanttoriksi vuonna 1842 ja seuraavana vuonna Leipzigin konservatorion professoriksi. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Joseph Joachim, Hans von Bülow, Arthur Sullivan ja Frederic Hymen Cowen. Hauptmannin keskeisin musiikin teoriaa koskeva julkaisu on "Die Natur der Harmonik und Metrik" (1853).
Vuonna 1850 Hauptmann perusti Otto Jahnin ja Robert Schumannin kanssa Bach-Gesellschaftin, jonka puheenjohtajana toimi loppuikänsä. Hän toimitti kolme ensimmäistä osaa seuran laatimasta Johann Sebastian Bachin kokonaistuotannon editiosta.
Laurin Braun

Laurin Braun (s. 18. helmikuuta 1991 Lampertheim) on saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa DEL-seura Grizzlys Wolfsburgia. Braun laukoo vasemmalta. Hän on edustanut DEL-urallaan aikaisemmin myös Eisbären Berliniä ja ERC Ingolstadtia.
Ura.
Braun debytoi DEL-liigassa kaudella 2008–2009 Eisbären Berlinin paidassa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 3 ottelua tehoin 0+0=0. Braun pelasi Eisbären riveissä yhteensä 8 kautta, ennen kuin hän siirtyi ERC Ingolstadtiin. Braun pelasi Ingolstadtin riveissä kaksi kautta. 10. huhtikuuta 2019 Braun solmi yksivuotisen sopimuksen Krefeld Pinguinen kanssa. Braunin paras DEL-kausi tehopisteillä mitaten on ollut 2012–13, jolloin hän keräsi tehot 9+16=25.
Julius Rietz

Julius Rietz (28. joulukuuta 1812 – 12. syyskuuta 1877) oli saksalainen sellisti, säveltäjä, kapellimestari ja musiikkiteosten editoija.
Rietz opiskeli muiden muassa Bernhard Rombergin johdolla. Hän toimi kapellimestarina Felix Mendelssohnin avustajana Düsseldorfissa vuonna 1834 ja seurasi tätä tämän virassa vuonna 1835. Vuosina 1847–1854 hän johti Leipzigin oopperan orkesteria. Hän johti myös Gewandhausin konsertteja, työskenteli Leipzigin konservatorion sävellysprofessorina ja oli vuodesta 1860 kapellimestarina Dresdenissä. Rietzin oppilaiden joukossa olivat Woldemar Bargiel, Salomon Jadassohn, Arthur Sullivan. ja Max von Erdmannsdörfer.
Suurimman osan urastaan Rietz myös soitti selloa. Hän esiintyi varsinkin Ferdinand Hillerin ja Ferdinand Davidin kanssa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu esimerkiksi kolme oopperaa, kolme sinfoniaa ja neljä konserttoa. Hän toimitti editiot kaikista Mendelssohnin teoksista ja editoi kokoelmiin myös joitain Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista.
Symbion

Symbion on eräs eläinsuku. Kun vuonna 1995 Peter Funch ja Reinhardt Møbjerg Kristensen Kööpenhaminan yliopistosta löysivät "Symbion pandora"-lajin, joka nykyisin kuuluu sukuun, he huomasivat sen niin erilaiseksi kuin mikään muu tunnettu eläinlaji, että se sijoitettiin Lophotrochozoa-yläjaksoon ja omaan, uuteen Cycliophora-pääjaksoonsa.
Lumiherukka

Lumiherukka ("Ribes niveum") on herukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Lumiherukka on tavallisesti 0,5–3 metrin korkuiseksi kasvava pensas, jolla on valkoiset tai vaaleanpunaiset kukat. Kukinta-aika on huhti-heinäkuussa. Marjat ovat sinimustia tai violetteja; ne ovat syömäkelpoisia, mutta happamia.
Levinneisyys.
Lumiherukan tyypillisiä kasvupaikkoja ovat puronvarsien tiheiköt ja avoimet rinteet. Laji kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain länsiosissa Washingtonin, Idahon, Oregonin ja Nevadan osavaltioissa sekä Coloradossa.
Amerikanherukka

Amerikanherukka ("Ribes americanum") on herukoiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko.
Amerikanherukka on tavallisesti 0,5–1,5 metrin korkuiseksi kasvava piikitön pensas, jolla on pystyt tai harittavat oksat ja kesävihannat lehdet. Varret ovat kauttaaltaan nystykarvaisia; 3–5-lohkoiset lehdet ovat 2–8 senttimetrin mittaisia. Syysväritys on keltainen tai karmiininpunainen.
Kasvi kukkii huhtikuusta kesäkuuhun; kukinto on 6–15-kukkainen, roikkuva terttu. Muutaman millimetrin mittaiset verholehdet ovat kerman- tai vihertävänvalkoisia ja 2,5–3-milliset terälehdet valkoisia. Hedelmä on noin senttimetrin levyinen musta, pyöreä ja sileäpintainen marja, joka on kypsennettynä syömäkelpoinen. Kasvi lisääntyy pääasiassa siemenistä.
Amerikanherukan kromosomiluku on 2n = 16.
Levinneisyys.
Amerikanherukka kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa Kanadaa Albertasta Nova Scotiaan ja Yhdysvaltain pohjoisosissa Delawaresta Pohjois-Illinoisin kautta Nebraskaan ja New Mexicoon ulottuvalla alueella. Laji on levinnyt vieraslajina myös Kiinan pohjoisosiin.
Elinympäristö ja ekologia.
Amerikanherukan kasvupaikkoja ovat suot, kosteat metsät ja kanjonit sekä tienvarret, tasangot ja vuoristoseudut; Kanadan Manitobassa lajia esiintyy myös marskimaassa. Michiganissa ja Minnesotassa amerikanherukka leviää voimakkaasti saravaltaisilla niityillä. Laji sietää jonkin verran varjoa, sillä se on sopeutunut kasvamaan osana tiheälatvuksisten metsien aluskasvillisuutta.
Amerikanherukka on yksi eräitä mäntylajeja saastuttavan "Cronartium ribicola" -ruostesienen vaihtoehtoisista väli-isännistä, minkä vuoksi kasvi joudutaan toisinaan hävittämään.
Käyttö.
Amerikanherukan syömäkelpoisista marjoista tiedetään valmistetun hilloa ja hyytelöä. Ne sisältävät runsaasti vitamiineja ja antioksidantteja; lisäksi amerikanherukkaa kasvatetaan koristekasvina.
Hysteria (Def Leppardin kappale)

"Hysteria" on englantilaisen hard rock -yhtye Def Leppardin rakkauslaulu. Se on samannimisen albumin 10. raita, joka julkaistiin kolmantena singlenä siltä lokakuussa 1987.
Jeangu Macrooy

Jeangu Macrooy (s. 6. marraskuuta 1993 Paramaribo, Suriname) on surinamilaissyntyinen laulaja. Hän on asunut Alankomaissa vuodesta 2014. Hänet valittiin edustamaan Alankomaita kappaleella "Grow" vuoden 2020 Euroviisuissa Rotterdamissa. Ne kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi, ja Macrooy valittiin Alankomaiden edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun. Hänen vuoden 2021 kilpailukappaleensa on nimeltään "Birth of a New Age".
Japanin ilmatieteen laitos

Japanin ilmatieteen laitos (, ; lyhenne JMA) on Japanin kansallinen ilmatieteellinen virasto. Sen vastuualueita ovat ilmatiedeen, hydrologian, ilmastotieteen, ilman ja vedenlaadun, meritieteen, seismologiaan ja vulkanologiaan liittyvä havainto- ja ennustustoiminta sekä tutkimustyö Japanissa. 
Alkujaan vuonna 1875 perustetun JMA:n päätoimipiste on Tokiossa keisarillisen palatsin ja Tokion paloaseman naapuristossa. Tokion seudulla sijaitsee useita JMA:n muitakin keskeisiä toimipaikkoja. Aluekeskukset löytyvät Fukuokasta, Okinawasta, Osakasta, Sendaista ja Sapporosta. Hallinnollisesti JMA on Japanin maa-, infrastruktuuri- ja liikenneministeriön alainen laitos. JMA:n palveluksessa on noin 5 000 ihmistä. Virasto on miesvaltainen, sillä henkilökunnasta naisia oli likimain vain joka kymmenes.
Eräs Japanin ilmatieteen laitoksen kansainvälisistä vastuutehtävistä on toimia Maailman ilmatieteen järjestön trooppisten hirmumyrskyjen (taifuunien) ennustus- ja varoituspalvelun aluekeskukuksena omalla maantieteellisellä alueellaan. JMA:n vastuualue on Tyynenmeren luoteisosa (oheisessa kartassa alue IV).
Louis Plaidy

Louis Plaidy (1810–1874) oli saksalainen pianopedagogi. Hän oli aikanaan yksi Leipzigin konservatorion johtavista professoreista. Hän liittyi konservatorion palvelukseen Felix Mendelssohnin kutsusta vuonna 1843 ja työskenteli siellä yli 20 vuoden ajan.
Plaidy julkaisi vuonna 1870 Breitkopf &amp; Härtel -kustantamolla pianoharjoitusten kirjan "Technische Studien für d. Pianofortespiel". Teos sisältää yli neljäsataa harjoituskappaletta.
Plaidyn johdolla opiskelivat muiden muassa Leoš Janáček, Arthur Sullivan, Hans von Bülow, Andreas Hallén ja Julius Röntgen. Myös Edvard Grieg sai Plaidylta opetusta, mutta tämä pohjasi opetuksensa klassismin aikakauteen, kun puolestaan Grieg tunsi voimakasta mielenkiintoa romanttisten säveltäjien kuten Robert Schumannin, Frédéric Chopinin ja Richard Wagnerin teoksia kohtaan.
FIPS

FIPS () on yhdysvaltalaisen NIST:n julkaisemia standardeja. FIPS-standardeja julkaistaan, kun on lainmukainen tarve tai kyberturvallisuusvaatimuksia. FIPS-standardit kehitetään liittovaltion hallinnollisiin järjestelmiin, mutta eivät vielä täytä kansallisia tietoturvavaatimuksia.
Intian ilmatieteen laitos

Intian ilmatieteen laitos (, ; lyhenne IMD) on Intian kansallinen ilmatieteellinen valtionvirasto. Se toimii Intian geotieteiden ministeriön (Ministry of Earth Sciences) alaisuudessa. Laitos on perustettu vuonna 1875. 
IMD:n päätoimipaikka sijaitsee New Delhissä ja toinen keskeinen toimipiste on Punessa. Päätoimipisteensä ohella Intian ilmatieteen laitoksella on kuusi aluekeskusta Intiassa (Mumbai, Chennai, New Delhi, Kalkutta, Nagpur ja Guwahati) ja suuri joukko muita toimipisteitä. Esimerkiksi kunkin Intian osavaltion pääkaupungissa on oma ilmatieteellinen keskuksensa. Laitoksen osana on myös taivaankappaleiden sijaintiin liittyvä osastonsa, joka olemassaolo on ymmärrettävissä intialaisen kulttuurin kautta.
Eräs Intian ilmatieteen laitoksen kansainvälisistä vastuutehtävistä on toimia Maailman ilmatieteen järjestön trooppisten hirmumyrskyjen (syklonien) ennustus- ja varoituspalvelun aluekeskukuksena omalla maantieteellisellä alueellaan. IMD:n vastuualue on Intian valtameren pohjoisosa (oheisessa kartassa alue V).
Limppusaari

Limppusaari on Kolonjärven saari Keuruulla. Sen pinta-ala on noin 640 neliömetriä ja suurin pituus noin 40 metriä.
Itsesitoja

Itsesitoja on viljanleikkuukone, joka leikkaa viljan ja sitoo korret automaattisesti lyhteiksi. Laite on kehittyneempi kuin elonleikkuukone, koska siinä on solmija, joka sitoo narulla korret sopiviksi lyhteiksi. Itsesitojia on sekä traktorilla vedettäviä että eteen asennettavia. Laitteen keksijänä pidetään Cyrus McCormickia, jonka keksimästä niittokoneesta kehitettiin edelleen rautalangalla lyhteitä sitova kone. 
Kone oli yleinen Suomen pientiloilla 1950-60-luvuilla ennen leikkuupuimurien yleistymistä.
Keete Ainver

Keete Ainver, o.s. "Lillimägi", (29. joulukuuta 1905 Patküla, Viro − 28. tammikuuta 1994 Sundbyberg, Ruotsi) oli virolainen kirjailija. Hän pakeni Virosta syyskuussa 1944 Ruotsiin ja asettui Sundbybergiin.
Ainver valmistui ylioppilaaksi Tõrvan lukiosta 1925 ja opiskeli vuodesta 1925 Tarton yliopistossa, jossa hän suoritti 1931 tutkinnon kieli- ja kirjallisuustieteissä. Valmistuttuaan hän toimi viron kielen opettajana Valgassa 1932−1940 sekä Tallinnan Gustav Adolfi gümnaasiumissa 1942−1944 ja samalla Eesti Raadiossa tuottajana 1942−1944.
Ainver pakeni 1944 perheensä kanssa Ruotsiin ja toimi 1947−1960 virkailijana tukholmalaisessa postikonttorissa. Hän piti 1953−1976 kirjallisuusaiheisia esitelmiä virolaisissa yhdistyksissä, joihin moniin hän itsekin kuului.
Ainver on kirjojen lisäksi julkaissut kertomuksia, runoja ja artikkeleita ennen vuotta 1944 Virossa ja sen jälkeen Ruotsissa ja Kanadassa.
Siikakoski (Konnevesi)

Siikakoski on Keski-Suomen Konnevedellä Rautalammin pääreitillä olevan Kellanvirran alussa sijaitseva koski. Kellanvirrassa on lisäksi vielä Taikinainen, Karinkoski ja Kellankoski. Joessa kalastamista markkinoidaan Konneveden Kosket-nimikkeen alla, jota vetää Konneveden kunnan tytäryhtiö Kellankosken Voima Oy. Kunta myös omistaa kosken .
Yleistä.
Siikakoski alkaa Konnevedestä ja sen vesi on yhtä kirkasta ja vedenlaadultaan erinomaista kuten Konnevedessäkin. Järven luusuassa sijaitsee Koskisaari, jonka molemmilta puolilta vesi virtaa suoraan koskeen. Koski on 250 metriä pitkä ja sen leveys on kartan mukaan 80–130 metriä . Kosken pinta-alaksi on ilmoitettu 2,4 hehtaaria . Siikakosken oikeaan rantaan on raivattu ainakin 150 metriä pitkä kivetön uoma. Uoma puhkaisee oikealla rannalla olevan niemenkärjen, jota kosken alapäässä ylittävä yhdystien 16771 silta hyödyntää. Kosken vasemmalla rannalla on muistolaatta tien varressa ja alempana on kalastajille tarkoitettu laavu.
Luontoarvoja.
Siikakosken kiinnostavin piirre on villin taimenen kutu. Tutkimuksien mukaan Kellanvirran koskista Siikakoskessa on eniten kutukuoppia. Arvioidaan, että vuosittain koskessa kutee 10–30 naarasta (vuonna 2012 arviolta 40–60 naarasta). Kellanvirta on eteläisen Suomen merkittävin villin järvitaimenen lisääntymisalue . Kosken nimenkin perusteella siika kutee samassa koskessa, mutta siitä ei ole tutkittua tietoa. Koskesta saadaan saaliiksi myös harjusta.
Hydrologiaa.
Siikakosken valuma-alueen pinta-ala on 5 781,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,82 %. Siikakosken virtaamat mitataan kosken niskalta eli Konneveden luusuasta. Keskivirtaamaksi (MQ) on mitattu 56 kuutiometriä sekunnissa (m³/s, vuosina 1981–2010 , tai 53 m³/s ), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 93,28 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 32,92 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1967–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 17,8 m³/s havaittiin 24.10.2006, ja suurin virtaama (HQ) on 143,00 m³/s vastaavasti 21.6.1988.
Historiaa.
Koski-inventoinnissa mainitaan, että koskessa on ollut ainakin yksi vesimylly ja vesisaha, joita ei enää ole olemassa. Keisarillinen senaatti määräsi 23.3.1914 Rautalammin reitin lauttausväylästä. Uittotoiminta oli alkanut kuitenkin jo 1850-luvulla ja sitä jatkettiin vuoteen 1964 saakka. Vuosina 1972–1973 uittolaitteet purettiin pois. Siikakoskella on nähty kalastamassa vuosien mittaan myös monia merkkihenkilöitä ja valtiopäämiehiä. Heistä tunnetuimpia lienevät Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Suomen tasavallan pitkäaikainen presidentti Urho Kekkonen . Siikakosken rannalle onkin pystytetty Urho Kekkosen kalaretkistä muistolaatta.
Obed Hussey

Obed Hussey (1792–1860) oli yhdysvaltalainen keksijä. Hänen merkittävin keksintönsä oli niittokone, joka patentoitiin vuonna 1833. Se oli kilpailija samantyyppiselle koneelle, jonka oli patentoinut vuonna 1834 Cyrus McCormick. Hussey keksi myös höyryauran, koukkujen ja silmien hiontaa varten tarkoitetun koneen, myllyn maissin jauhamiseen, kuorintakoneen, sokeriruo'on murskauskoneen, keinotekoisen jään valmistuslaitteen, kynttilän valmistuskoneen ja muita laitteita. Hän omisti elämänsä tärkeimmän osan sadonkorjuukoneen parantamiseen. 
Vaikka Cyrus McCormickin leikkuukoneet ylittivät viime kädessä markkinoilla Husseyn leikkuupuimurin, Hussey oli ensimmäinen henkilö, joka valmisti, patentoi ja myi tällaisen koneen Yhdysvalloissa. Hänen koneensa oli ensimmäinen siinä mielessä, että se ensin patentoitiin, ja se oli toiminut ainakin kahdeksassa osavaltiossa ennen kuin McCormickin kone oli poistunut Virginian laaksosta. Lisäksi Husseyn leikkausmekanismista, edestakaisin liikkuvien veitsien ja raotettujen suojasormien yhdistelmästä tuli tiettyjen muutosten jälkeen standardi sadonkorjuukoneissa (sormipalkkikone).
Telavansiini

Telavansiini (C80H106PN11Cl2O27) on glykopeptideihin kuuluva puolisynteettinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina vaikeiden ihoinfektioiden ja keuhkokuumeen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Telavansiinia valmistetaan vankomysiinistä liittämällä siihen sekä hydrofobinen alkyyliryhmä että hydrofiilinen fosfaattiryhmä. Ryhmät parantavat telavansiinin tehoa ja vaikutusaikaa. Yhdisteen antiboottisen ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien soluseinän peptidoglykaanikerroksen muodostamista. Toinen vaikutusmekanismi on, että se heikentää bakteerien solukalvoa ja lisää sen läpäisevyyttä. Telavansiini tehoaa grampositiivisiin bakteereihin kuten stafylokokkeihin ja streoptokokkeihin ja myös useat MRSA-kannat ovat sille alttiita, vaikka vankomysiini ei tehoaisikaan niihin. Gramnegatiiviset bakteerit ovat telavansiinille vastustuskykyisiä. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen. Euroopassa se on hyväksytty MRSA:n aiheuttaman keuhkokuumeen hoitoon ja Yhdysvalloissa sitä voi käyttää myös vakaviin MRSA:n aiheuttamiin ihotulehduksiin. Telavansiini hyväksyttiin Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 2009.
Haittavaikutukset.
Telavansiini voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan huonovointisuutta, pääkipua ja makuaistin häiriöitä. Lääkeaine pidentää QT-aikaa, voi aiheuttaa allergisia iho-oireita ja on myrkyllistä maksalle. Telavansiinia ei suositella käytettäväksi raskauden aikana.
Samsung Galaxy S20

Samsung Galaxy S20 on Samsungin älypuhelin, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2020. Sen ennakkomyynti alkoi julkaisupäivänä ja toimitukset alkoivat 13. maaliskuuta 2020. Puhelimesta on olemassa suuremmat Samsung Galaxy S20+ ja Samsung Galaxy S20 Ultra -versiot. Syyskuussa 2020 puhelimesta julkaistiin lisäksi edullisempi Samsung Galaxy S20 FE -versio.
Ominaisuudet.
Samsung Galaxy S20:ssa on kahdeksanydinprosessori ja 6,2 tuuman näyttö 120 hertsin virkistystaajuudella. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja se on laajennettavissa muistikortilla. Keskusmuistia on kahdeksan gigatavua, ja laite tukee 5G-verkkoja. Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 12, telekameran 64 ja laajakulmakameran 12 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 10 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 000 milliampeerituntia ja se tukee 25 watin pikalatausta. Laite tukee myös langatonta latausta. Puhelimessa on kasvojentunnistus ja näytönalainen sormenjälkitunnistin. Sen IP-luokitus on 68, ja se on pölyn- ja vedenkestävä. Puhelimen käyttöjärjestelmä on Android 10.
Operaatio Crimp

Operaatio Crimp oli Yhdysvaltojen ja Australian joukkojen toteuttama operaatio vietkongin joukkoja vastaan Vietnamin sodanaikana Etelä-Vietnamissa 7.–13. tammikuuta 1966. Suurimittainen etsi ja tuhoa-operaatio päättyi laajan tunneliverkoston löytymiseen, mikä teki vietkongin joukkojen löytämisestä ja tuhoamisesta mahdotonta.
Tausta.
Operaatio Crimp toteutettiin yhdysvaltalaisten ja australialaisten joukkojen yhteistyönä Hố Bòn metsäksi kutsutulla alueella Etelä-Vietnamin niin sanotun rautakolmion länsipuolella. Hố Bò tunnettiin vietkongin tukialueena. Operaation toteuttamisen määräsi kenraali William Westmorland ja sen tarkoituksena oli sodan siihenasti suurimmalla operaatiolla tuottaa vietkongille lamauttava isku Etelä-Vietnamissa.
Operaatiota varten koottiin yhteensä 8 000 miestä yhdysvaltalaisesta 1. divisioonasta, 173. maahanlaskuprikaatista ja australialaisesta rykmentistä. Heitä vastassa oli eversti Nguyen Thanh Linhin komentama 7. Củ Chin pataljoona.
Taistelu.
Operaatio alkoi 7. tammikuuta 1966 B-52 -pommikoneiden iskulla operaatiolalueelle. Ennen maajoukkojen etenemistä alueelle tiputettiin 30 tonnia räjähteitä. Yhteenotot maassa alkoivat pian operaation alettua, mutta joukkojen edetessä vietkongin taistelijat tuntuivat katoavan yhtäkkiä hyökkääjien edetessä. Heiltä vallattiin tyhjiä juoksuhautoja ja asemia. Vietkongin joukkojen löytämisessä ei tunnuttu onnistuvan.
Taistelujen kulun luonne selittyi osittain vahingossa. Eräs yhdysvaltalainen sotilas oli loukannut jalkansa maasta törröttäneeseen naulaan. Naula osoittautui kuuluvan naamioituun oveen, joka johti maanalaiseen tunneliverkostoon. Mittava tunneliverkko tuli tunnetuksi Củ Chinin tunneleina ja ne käsittivät esimerkiksi maanalaisia kasarmeja, asevarastoja ja kenttäsairaaloja. Operaatio Crimpin hyökkäävät joukot eivät olleet saaneet erityistä koulutusta taisteluun maanalaisissa tunneleissa ja operaatio Crimp päätettiin 13. tammikuuta.
Seuraukset.
Operaatio Crimp oli johtanut vietkongin laajan maanalaisen tunneliverkon löytymiseen ja samalla todettiin operaatio Crimpin kaltaisen mittavan etsi ja tuhoa -operaation olevan mahdoton vihollisen voidessa kadota nopeasti tunneliverkkoihinsa. Sen sijaan operaatiot oli keskitettävä tunnettuja tunneliverkkoja vastaan niiden tuhoamiseksi. Operaatio Crimpiä seurasi operaatio Buckwheat, jonka aikana tunneleihin lähetettiin jalkaväkeä ja pioneereja. Myös vietkong pystyi hyödyntämään saatua kokemusta. Lähellä vihollista oli mahdollista tutkia esimerkiksi heidän taktiikkaansa ja ryhmityksiään.
Huberin talo (Tampere)

Huberin talo on arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelema funkistyylinen rakennuskokonaisuus Tampereella, osoitteessa Hallituskatu 3–5. Se koostuu kahdesta nelikerroksisesta lamellista, joista ensimmäinen on valmistunut Kirkkokadun puolelle vuonna 1949 ja toinen Aleksis Kiven kadun kulmaan vuonna 1950. Talo on saanut kutsumanimensä siinä toimineesta Huberin vesijohtoliikkeestä.
Strömmer suunnitteli kohdetta pitkään. Ensimmäiset piirustukset hän teki jo vuonna 1939, mutta sodan vuoksi rakennushanke lykkääntyi. Myöhemmin alueen asemakaavaa muutettiin, ja Strömmer laati uudet piirustukset vuosina 1947–1948. Suunnittelussa häntä avusti arkkitehti Kerttu Nuoliala.
Huberin talon molemmissa osissa on asuinhuoneistoja ja liiketiloja.