tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martti Vainaa &amp; Sallitut aineet

Martti Vainaa &amp; Sallitut aineet oli vuonna 2001 perustettu pop-yhtye. Se oli alun perin trio, kunnes laajeni viisimiehiseksi vuonna 2005. Uransa alkuaikoina yhtye keskittyi cover-kappaleiden soittamiseen, mutta laati niihin myös omia sanoituksiaan ja sovituksiaan. Viimeisessä kokoonpanossaan yhtye keskittyi oman tuotannon laatimiseen.
Historia.
Vuonna 2003 yhtye teki jyväskyläläiselle salibandyseura Happeelle kannustuslaulun ”Pelimies”, josta tuli kesän 2005 kesähitti. Se nousi välittömästi julkaisunsa jälkeen singlelistan ykköseksi viikolla 28 ja saavutti TOP20-listalla yhteensä 26 listaviikkoa. Ylen virallisten viikoittaisten myyntiraporttien 2005 mukaan Pelimies-single oli myydyin single Suomessa vuonna 2005. Toiminta ei virallisesti koskaan päättynyt, mutta yhtyeen jäsenet siirtyivät elämässään eteenpäin kukin omalla urallaan. Viimeisin julkinen keikka oli Happee-salibandyseuran SM-kultajuhlissa Jyväskylän Hippos-hallissa 20. huhtikuuta 2014. Yhtyeen jäsenet käyttivät salanimiä todellisten henkilöllisyyksien suojelemiseksi.
Palkkionmetsästäjä

Palkkionmetsästäjä on yksityishenkilö, joka jäljittää etsintäkuulutettuja rikollisia ja karkureita rahapalkkiota vastaan. 
Palkkionmetsästäjät nykypäivän Yhdysvalloissa.
Palkkionmetsästys on laillista Yhdysvalloissa, eikä ammatin harjoittajilta yleensä vaadita erityistä koulutusta tehtäväänsä. Palkkionmetsästäjät voivat myös tunkeutua yksityisalueelle ilman etsintälupaa, toisin kuin poliisit.
Toiminnassa on omat vaaransa, sillä Yhdysvaltain perustuslain 2. lisäyksen mukaisesti jokainen Yhdysvaltain kansalainen saa kantaa ampuma-asetta, myös etsintäkuulutettu rikollinen. Lisäksi yksityisalueelle tunkeutuvaa (ilman etsintälupaa tai alueen omistajan/asukkaan lupaa) vastaan on oikeus puolustautua. Palkkionmetsästäjä siis toimii tällaisessa tilanteessa henkensä uhalla.
Jotkut osavaltiot ovat kuitenkin asettaneet rajoituksia palkkionmetsästäjille: Kaliforniassa heiltä vaaditaan kahden viikon koulutus, minkä lisäksi heidän taustansa tarkastetaan. Joissakin osavaltioissa palkkionmetsästäjien täytyy pitää palkkionmetsästäjän univormua.
Kansainvälinen terrorismin vastainen sota.
Käsitettä palkkionmetsästäjä käytetään nykyään myös laajemmissa yhteyksissä. Osana Yhdysvaltain johtamaa sotaa kansainvälistä terrorismia vastaan on käytetty al-Qaidan jäseniksi epäiltävien kiinni ottamiseen muun muassa pakistanilaisia. He ovat ottaneet kiinni henkilöitä, joiden ei ole voitu todistaa olleen al-Qaidan taistelijoita vuosia kestäneen tuomioon perustumattoman tutkintavankeuden jälkeenkään.
Savolaisen laulu

Savolaisen laulu on Savon historiallisen maakunnan, Etelä- ja Pohjois-Savon nykymaakuntien sekä savolaisten maakuntalaulu. Se on myös Suomen ensimmäinen maakuntalaulu. 
Savolaisen laulun on sanoittanut August Ahlqvist (kirjailijanimi A. Oksanen) ja säveltänyt Karl Collan. Ensimmäisen kerran Savolaisen laulu esitettiin ravintola Kaisaniemessä Savo-karjalaisen osakunnan päättäjäis- ja erojaisillassa 9. joulukuuta vuonna 1852, sen jälkeen kun keisari Nikolai I oli määrännyt osakunnat lakkautettaviksi. Viisi päivää myöhemmin laulun sanat julkaistiin Suometar-lehden etusivulla.
Viron ensimmäisillä laulujuhlilla vuonna 1869 Savolaisen laulu esitettiin neljän säkeistön mittaisena nimellä "Mu meeles seisab alati". Runoilija Lydia Koidula käänsi laulun Ahlqvistin alkuperäistekstin 1., 2., 9. ja 10. säkeistön pohjalta.
Savolaisen laulusta lauletaan yleensä ensimmäinen, yhdeksäs, kymmenes ja yhdestoista säkeistö.
Jonas and I -yhtye julkaisi 7. maaliskuuta 2017 Savolaisen laulusta uuden version. Savo´s Song -kappaleella vierailee myös muusikko Marko Hietala. Roope Hakkarainen on tehnyt kappaleeseen yhtä säkeistöä lukuun ottamatta uuden sävellyksen. Laulun sanat on käännetty englanniksi. Käännöksen on tehnyt Liisa Muinonen-Martin. Savo´s Song -kappaleen ja musiikkivideon ovat tuottaneet Pohjois-Savon ja Etelä-Savon maakunnan liitot Suomen satavuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Wikitravel

Wikitravel on yhdysvaltalaisen Internet Brands -yrityksen ylläpitämä wikipohjainen projekti, jonka tarkoituksena on koota Internetiin maailmanlaajuinen, luotettava ja ajantasainen avoimen sisällön matkaopas.
Projekti käyttää MediaWiki-ohjelmistoa, mutta muun muassa Wikipediasta poiketen se ei ole kytköksissä Wikimedia-säätiöön.
Wikitravelin vaiheet.
Wikitravel aloitettiin heinäkuussa 2003. Internet Brands osti Wikitravelin huhtikuussa 2006. Wikitravelin painotalo, Wikitravel Press, julkaisi ensimmäiset painetut matkaoppaansa helmikuussa 2008. 
Vuonna 2006 Wikitravelin italiankielisestä ja saksankielisestä versioista kopioitiin sisältö uuteen Wikivoyageksi () nimettyyn projektiin, koska kaikki sivuston käyttäjät eivät halunneet olla osa kaupallista yhtiötä. Myöhemmin myös englanninkielisen version sisältö kopioitiin Wikimatkat-projektiin ja vuonna 2012 Wikimatkat pääsi osaksi Wikimedia-säätiötä.
Lisenssi.
Wikitravel käyttää Creative Commons Attribution ShareAlike -lisenssiä.
Versiot.
Wikitravelista on olemassa versio 19 eri kielellä. Kaikki kielet yhteen laskettuna Wikitravel saavutti 10 000 artikkelia 23. joulukuuta 2005, 25 000 artikkelia 5. tammikuuta 2007 ja 50 000 artikkelia 21. elokuuta 2009. Ensimmäinen ja edelleen suurin kieliversio englanti saavutti 10 000 artikkelia 11. kesäkuuta 2006.
Suomenkielinen Wikitravel aloitti 27. helmikuuta 2007. Suomenkielisessä Wikitravelissa on yli tuhat artikkelia. Suomenkielinen Wikitravel on tällä hetkellä 9. suurin. Tuhannen artikkelin raja rikottiin 9. maaliskuuta 2008.
Luettelo Katalonian aluejohtajista

 
Luetteloon Katalonian aluejohtajista on koottu kaikki Katalonian itsehallintoalueen johtajina (kat. "President de la Generalitat de Catalunya", esp. "Presidente de la Generalidad de Cataluña") toimineet henkilöt.
John Ford

John Ford (1. helmikuuta 1894 – 31. elokuuta 1973) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti lännenelokuvistaan, mutta hän ohjasi myös monia muita elokuvia. Ford voitti neljä Oscar-palkintoa parhaasta ohjauksesta.
Elämä ja ura.
Ford syntyi vuonna 1894 irlantilaisen siirtolaisperheen kuopukseksi Cape Elizabethin kylässä lähellä Portlandia, Mainen osavaltiossa. Fordilla oli tapana väittää oikeaksi nimekseen Sean Aloysius O’Fearna, mutta hänen oikea nimensä oli John Martin Feeney. O’Fearna-nimellä hän pyrki luultavasti korostamaan irlantilaisuuttaan.
Ford aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1910-luvulla. Yksi hänen varhaisia esiintymisiään oli pienessä roolissa Ku Klux Klanin jäsenenä elokuvassa "Kansakunnan synty" (1915).
Ford toimi myös veljensä Francisin apulaisena tämän ohjaamissa elokuvissa. Mykkäelokuvan kaudella Ford ohjasi yli 60 elokuvaa, joista muutama oli kokopitkä nykyajan mittapuulla. Näihin elokuviin kuului kymmeniä lännenelokuvia, joissa pääosassa oli usein Harry Carey. Fordin yksi tunnetuimmista ja arvostetuimmista mykkäwesterneistä on "Rautahepo" vuodelta 1924.
Ford ohjasi yli 60 äänielokuvaa. Parhaiten niistä muistetaan hänen lännenelokuvansa kuten "Hyökkäys erämaassa" (1939), "Aavikon laki" (1946), "Etsijät" (1956) ja "Mies joka ampui Liberty Valancen" (1962). Fordin luottonäyttelijä oli John Wayne.
Toisen maailmansodan aikana Ford ohjasi Yhdysvaltain laivastolle dokumentit "The Battle of Midway" (1942) ja "December 7th" (1943), jotka palkittiin parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnoilla. Myös näytelmäelokuva "He antoivat kaikkensa" (1945) on sota-aiheinen.
Ford voitti Oscar-palkinnon parhaasta ohjauksesta neljä kertaa: "Ilmiantaja" (1935), "Vihan hedelmät" (1940), "Vihreä oli laaksoni" (1941) ja "Vaitelias mies" (1952). Fordille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1973.
Ford kuoli mahasyöpään 79-vuotiaana.
Tyylipiirteitä.
Ford tunnettiin ohjaajana muun muassa siitä, että hän kuvasi vähän ottoja eikä useinkaan kertonut etukäteen näyttelijöille tai kuvausryhmälle mitä seuraavaksi tehtiin. Ford kuvasi paljon kaukokuvia ihmisryhmistä mutta suhteellisen vähän tähtinäyttelijöiden lähikuvia. Hänen elokuvissaan esiintyy usein 1900-luvun puolivälin maskuliinisuuden ihannepiirteitä kuten uskollisuutta, luotettavuutta nahinoissa, aikaansaavuutta, velvollisuudentuntoisuutta ja alkoholinkäyttöä, kuitenkin ilman holtittomuutta hahmojen käytöksessä.
Filmografia.
Fordin filmografia sisältää 170 tuotantoa 1920-luvulta lähtien.
Maamme kirja

Maamme kirja () on Zacharias (Sakari) Topeliuksen kirjoittama, alun perin ruotsiksi vuonna 1875 ilmestynyt kirja, jossa hän kuvailee Suomea, sen maakuntia, luontoa, kansaa ja historiaa. "Maamme kirjaa" luettiin kouluissa vuosikymmeniä, 1940-luvulle saakka. Kirjaa myytiin vuoteen 1907 mennessä 240 000 kappaletta, mikä teki siitä kustannusliike Edlundin myyntimenestyksen. Alempien luokkien lukukirjaksi laadittua teosta uudistettiin kielellisesti ja sisällöllisesti säännöllisin väliajoin. Esimerkiksi vuonna 1923 "Maamme kirjasta" ilmestyi uudistettu painos. 
Historia.
Koulujen oppikirjalle tuli tarvetta, kun Suomi alkoi kasvaa kohti yhtenäisempää taloudellista, liikenteellistä ja poliittista kokonaisuutta. Saimaan kanava (1856) ja rautateitä (1862 alkaen) rakennettiin, lehdistöstä tuli merkittävä vaikuttaja, valtiopäivät alkoivat kokoontua ja koululaitos laajeni. Topelius kannatti kaksikielistä Suomea todeten sen esimerkiksi "Helsingfors Tidningarin" numerossa 6 vuonna 1848. Lisäksi hän antoi sen näkyä "Maamme kirjassa": "Nytpä ymmärrän sen. Tämä maa on minun isänmaani. Joko minä suomen kielellä kutsun sen Suomenmaaksi, tahi ruotsiksi nimitän sen Finland, on se kuitenkin aina sama maa."""
Koululaitoksen roolista tuli tärkeä, sillä sen piti lisätä kansalaisten isänmaatietoisuutta ja tuottaa maalle työvoimaa. Topeliuksen isänmaakäsitys painottui näiden tavoitteiden mukaisesti työhön. Hänen mukaansa Suomi oli köyhä ja karu, eikä se tarjonnut helppoa elämää. Isänmaa oli kuin ankara työnantaja, joka ohjasi laiskuuteen taipuvaisia kansalaisiaan ja sai näistä parhaat puolet näkyviin. Topelius sitoi kansalaisten työvoiman isänmaan palvelukseen. Tähän ohjasi 1870-luvun Suomen voimakas taloudellisen kasvun tavoittelu. Kansainvälinen nousukausi ei ollut vielä ehtinyt saada mukaansa Suomea, jota rasitti suurten nälkävuosien perintö.
Topeliuksen Suomi-kuvaa on jo vanhastaan pidetty ihanteellisena. Sitä elähdyttää isänmaallisuus ja uskonnollinen henki. Topelius nimittäin kuvasi "Maamme kirjassa", että suomalaiset olivat taipuvaisia laiskotteluun. Suomalainen hevonen osoittautui työjuhtana isäntäänsä paremmaksi. Topelius kuvasikin juuri suomenhevosen kansan esikuvaksi.
Topeliuksen "Maamme kirja" on inspiroinut nimellään ja käsittelytavallaan myös muita suomalaisia kirjailijoita. Jörn Donner julkaisi vuonna 1967 teoksen "Uusi maammekirja: lukukirja aikuisille suomalaisille" ja vuonna 1992 teoksen "Uusin Maammekirja". Erkki Pulliainen julkaisi vuonna 1982 teoksen "Uudempi Maammekirja".
Thaleia (muusa)

Thaleia (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa komedian ja paimenrunouden muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein komedioissa käytetyn naamion ja paimensauvan kera. Thaleia oli Zeuksen ja Mnemosynen tytär, yhdeksästä muusasta kahdeksas.
Mnemosyne

Mnemosyne () oli kreikkalaisessa mytologiassa muistin jumalatar, titaani, joka synnytti Zeukselle muusat eli runottaret. Hän oli Gaian ja Uranoksen tytär. Alkuperäiset boiotialaisen mytologian mukaiset muusat olivat Mneme, Aoide ja Melete. Kreikan runottaria kuviteltiin olevan enemmän, tavallisesti yhdeksän. Antiikin taiteilijat kutsuivat avukseen luomistyötä tehdessään aina kuhunkin alaan kuuluvan muusan.
Sitges

Sitges on kaupunki Garrafin piirikunnassa Barcelonan maakunnassa Espanjassa. Kaupungin asukasluku oli 28 969 vuonna 2018. Se sijaitsee Garrafin rannikolla ("Costa del Garraf") Välimeren rannalla, noin 36 kilometriä Barcelonasta etelään.
Sitgesin pääelinkeino on matkailu, ja kaupungissa onkin muun muassa kolme vapaa-ajan satamaa, jotka houkuttelevat turisteja maalta sekä mereltä käsin. Matkailun jälkeen kaupungin tärkeimpiä elinkeinoja on erityisesti materiaalien ja raaka-aineiden tuottaminen rakennusteollisuudelle.
Matkailijoiden lisäksi Sitges houkuttelee myös taiteilijoita, ja kaupungissa onkin sen pienuuteen nähden huomattavan paljon taiteilijoiden ateljeita ja taidegallerioita. Kaupunki on myös erityisesti homoyhteisön suosima lomailupaikka, kuuluen "Big Fouriin" eli neljän etelä-Euroopan homoystävällisimmän lomakohteen joukkoon. Muut ovat Mykonos Kreikassa, sekä Gran Canaria ja Ibiza Espanjassa. Sitgesissä on vuodesta 1967 lähtien järjestetty fantasia- ja kauhuelokuviin keskittyvä elokuvafestivaali.
Sitgesin suosituimpia nähtävyyksiä ovat sen rantakatu sekä aivan merenrannassa sijaitseva Maricelin palatsi, jota paikalliset kutsuvat nimellä "Racó de la calma" ("Rauhan nurkkaus"). Kaupungissa on myös modernistista tyyliä edustavia rakennuksia, joista kuuluisimpia Cau Ferratin ja Maricelin museot.
Ray Liotta

Raymond Allen "Ray" Liotta (18. joulukuuta 1954 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 26. toukokuuta 2022 Dominikaaninen tasavalta) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin erityisesti kireähermoisten, väkivallan uhkaa huokuvien hahmojen esittämisestä, kuten Henry Hillin roolista elokuvassa "Mafiaveljet" (1990).
Ura.
Liotta opiskeli näyttelemistä Miamin yliopistossa, Floridassa, ja suoritti siellä tutkinnon Bachelor of Fine Arts (BFA). Valmistumisensa jälkeen hän esitti vuosien 1978 ja 1981 välillä Joey Perrinin roolia NBC:n saippuasarjassa "Another World". Myöhempiä televisiosarjoja, joissa hän on esiintynyt useassa jaksossa, ovat lyhytikäiseksi jääneet "Casablanca" ja "Our Family Honor" 1980-luvulta sekä "Smith" 2000-vuosikymmeneltä. Hän esiintyi myös yhden jakson vierailurooleissa monessa sarjassa. Vuonna 2005 hänet palkittiin Primetime Emmy -palkinnolla kategoriassa paras vieraileva miesnäyttelijä draamasarjassa vierailustaan sarjassa "Teho-osasto" ("ER"). 
Ensimmäinen televisioelokuva, jossa Liotta näytteli, oli "Hardhat and Legs" vuodelta 1980, ja ensimmäinen teatterielokuva "Kultanainen" ("The Lonely Lady") vuodelta 1983. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli Henry Hillin osa Martin Scorsesen ohjaamassa rikosdraamassa "Mafiaveljet" ("Goodfellas") vuodelta 1990. 
Liotta oli urallaan kerran ehdolla Golden Globen saajaksi, sarjassa paras miessivuosa roolityöstään Ray Sinclairina Jonathan Demmen ohjaamassa, vuonna 1986 ensi-iltansa saaneessa toimintakomediassa "Vaarallinen tyttöystävä" ("Something Wild"). Vuonna 1999 hän oli ehdolla SAG-palkinnon saajaksi kategoriassa paras miespääosa televisioelokuvassa tai minisarjassa suorituksestaan Frank Sinatrana elokuvassa "Rat Pack" ("The Rat Pack") ja vuonna 2003 Independent Spirit Awardin saajaksi suorituksestaan poliisi Henry Oakina elokuvassa "Narc". 
Vuodesta 2016 lähtien Liotta näytteli yhtä pääosaa NBC:n rikosdraamasarjassa "Shades of Blue" jossa hän oli yksikkönsä päällikkö Matt Wozniak.
Elokuva- ja televisionäyttelemisen lisäksi Liotta näytteli myös teatterissa. Ensiesiintymisensä Broadwayllä hän teki vuonna 2004 Stephen Belberin kirjoittamassa näytelmässä "Match", jonka muissa rooleissa olivat Frank Langella ja Jane Adams. 
Liotta lainasi myös ääntään päähenkilö Tommy Vercettille videopeliin "", joka ilmestyi vuonna 2002.
Yksityiselämä.
Liotta kasvoi adoptioperheen lapsena. Newjerseyläiset Alfred ja Mary Liotta adoptoivat hänet, kun hän oli kuuden kuukauden ikäinen. 
Hän avioitui näyttelijä-tuottaja Michelle Gracen kanssa vuonna 1997, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2004. Parilla on yksi yhteinen lapsi, tytär Karsen (s. 1998).
Ray Liotta kuoli nukkuessaan 26. toukokuuta 2022 Dominikaanisessa tasavallassa, jossa hän oli kuvaamassa elokuvaa "Dangerous Waters". Hän oli kuollessaan kihloissa Jacy Nittolon kanssa.
Mancala

Mancala on yksi maailman vanhimmista lautapeleistä ja etenkin Afrikan ja Aasian maissa suosittu lautapelityyppi, joka perustuu pikkukivien tai vastaavien pelimerkkien "kylvämiseen" pelilaudalla oleviin koloihin. Parhaiten länsimaissa tunnettuja ryhmän pelejä ovat oware, kalaha, omweso ja bao. Omweso on Ugandan kansallispeli.
Suomessa on myyty "Kolokolo"-nimistä peliä, johon kuuluu mancala-pelien pelaamiseen soveltuva pelilauta ja pelimerkkejä. Pelin nimi on kuitenkin suomalaisten markkinoijien keksimä eikä vastaa afrikkalaisten tai aasialaisten pelien nimiä.
Pelaaminen.
Tyypillinen mancala on kaksinpeli, jossa pelilauta on jaettu kahtia: kummallakin pelaajalla on esimerkiksi kuusi koloa ja varastokolo eli mancala. Ennen pelin alkua kolot varastoa lukuun ottamatta täytetään pelimerkeillä, esimerkiksi kolme tai neljä kiveä kuhunkin koloon. Pelin siirto muodostuu yleensä siitä, että pelaaja poimii jostain oman puolensa kolosta kaikki pelimerkit ja "kylvää" ne yksitellen seuraaviin koloihin, tavallisesti pelilautaa vastapäivään kiertäen. Jos viimeinen jyvä sattuu ennestään oman puolen tyhjään koloon, pelaaja saa "kaapattua" vastapäätä olevasta toisen pelaajan kolosta kaikki pelimerkit omaan mancalaansa. Yksinkertaisimmissa peleissä voittaja on se, joka saa suuremman varaston.
Monet mancala-pelit ovat säännöiltään huomattavastikin tätä monimutkaisempia. Vaativimmissa mancala-peleissä pelitilanteiden monipuolisuus ja haastavuus voi vastata jopa shakin tai go:n kaltaisten pelien tasoa.
Nimistön ongelmista.
Mancala-pelien tutkimukseen on tuonut ongelmia se, että pelien samoista versioista käytetään eri kulttuureissa eri nimityksiä. Itse asiassa nimi Mancala viittaa yhteen arabialaiseen versioon peleistä. Se ei ole sopiva pelien yleisnimeksi, vaikka sitä siinä tehtävässä käytetäänkin. Muutamat pelitutkijat suosittelevat peliperheen yleisnimeksi pelitekniikkaan liittyviä termejä "Count and Capture" eli "Laske ja ryöstä" tai Sowing games eli Kylvöpelit. Peli oli pelattavissa joissain Nokian puhelinmalleissa nimellä "Bantumi".
Faisal II

Faisal II (Faiṣal ibn Ghāzī ibn Faiṣal Āl Hāshim, 2. toukokuuta 1935 – 14. heinäkuuta 1958) oli Irakin viimeinen kuningas 1939–1958.
Faisal oli Irakin toisen kuninkaan, Ghazin ja kuningatar Aliyan poika. Kuningas Ghazi kuoli vuonna 1939 selvittämättömässä auto-onnettomuudessa, jotkut väittivät vaikutusvaltaisen ministerin Nuri al-Sa’idin miesten tappaneen hänet. Kolmivuotiaasta Faisalista tuli kuningas 4. huhtikuuta 1939. Hänen setänsä Abdulilah ibn Ali toimi valtionhoitajana vuodet 1939–1953, sekä pääministeri Rašid Ali al-Kailani lyhyen aikaa kolmeen otteeseen.
Huhtikuussa 1941 kansallismielinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani kaappasi vallan Abdulilahilta. Kuningatar ja Faisal salakuljetettiin maasta. Vuonna 1950 kuningattaren kuoleman jälkeen Abdulilahista tuli kuninkaan ainoa holhooja.
Faisal kävi Harrowin koulua Isossa-Britanniassa serkkunsa Hussein bin Talalin kanssa, josta tuli myöhemmin Jordanian kuningas. Pojat olivat läheisiä, ja suunnittelivat jopa yhdistävänsä valtakuntansa vastustaakseen militanttia pan-arabinationalismia.
Faisal II kruunattiin 2. toukokuuta 1953 Bagdadissa hänen saavutettuaan täysi-ikäisyytensä. Marraskuussa Husseinista tuli Jordanian kuningas. Faisal pyrki uudistamaan maataan laajoilla pato-, silta- ja kasteluhankkeilla. Hän rakennutti myös kouluja ja sairaaloita. 1. helmikuuta 1958 naapurimaa Syyria muodosti Nasserin johtaman Egyptin kanssa Yhdistyneen arabitasavallan. Vain kaksi viikkoa myöhemmin 14. helmikuuta hašemiittikuningaskunnat muodostivat samanlaisen liiton, Irakin ja Jordanian arabiliittovaltion. Faisalista, vanhemmasta hašimidien suvusta, tuli maan päämies.
Faisalin valtakausi uuden maan johdossa kesti vain viisi kuukautta. Kesällä Hussein pyysi Irakin armeijan apua Jordaniaan. Kenraali Abdulkarim Qasim käytti joukkojen siirtoja hyväkseen, kaappasi vallan vuonna 1958, valtasi Bagdadin ja julisti tasavallan syntyneeksi 14. heinäkuuta. Samana päivänä Faisal II, toiset kuningasperheen jäsenet ja johtava ministeri Nuri al-Sa’id kuolivat tasavaltalaissotilaiden tuleen.
Kurkimäki (Helsinki)

Kurkimäki () on Mellunkylän kaupunginosan osa-alue. Itä-Helsingissä Kehä I:n pohjoispuolella sijaitsevalla alueella asui vuoden 2024 lopussa 2 858 asukasta. Kaupunkirakenteen osalta Kurkimäki kytkeytyy saumattomasti alueen pohjoispuolella sijaitsevaan Kontulaan ja länsipuolella olevaan Kivikkoon. Kurkimäki on rakennettu 1980-luvulla Myllypuron ja Kontulan väliin. Kurkimäessä on hyvin säilynyt linnoitus, joka on osa venäläisten rakentamaa linnoitusketjua ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Kurkimäen asukkaista 36,8 prosenttia oli ulkomaalaistaustaisia vuoden 2020 lopussa.
Palveluista.
Kurkimäen palvelut (koulu, terveyskeskus, kirjasto) nivoutuvat yhteen välittömässä naapurissa olevien kaupunginosien kanssa. Myllypuron, Kontulan ja Kivikon lisäksi palveluja haetaan Vesalasta tai Itäkeskuksesta.
Kurkimäen omalla osa-alueella sijaitsee muun muassa korttelitalo, viisi päiväkotia, leikkipuisto ja muutama pizzeria.
Lähistöllä oleviin liikuntamahdollisuuksiin lukeutuvat muun muassa Myllypuron urheiluhallit (esimerkiksi Liikuntamylly), Kontulan uimahalli ja Kivikon kehittyvän liikuntapuiston palvelut sekä valaistu ulkoilulenkki (3,6 km). Etelään Kehä I:n ali pääsee muutaman jalankulun ja pyöräilyn alikulun kautta.
Työpaikat.
Kurkimäki tarjoaa työpaikan noin 400 hengelle. Suuri osa työpaikoista löytyy Kontulantien molemmille puolille sijoittuvista toimitila- ja teollisuuslaitoksista. Myös palvelusektori on merkittävä työllistäjä.
Liikenneyhteydet.
Kurkimäki sijaitsee Helsingin metron liityntäliikennealueella. Sekä Myllypuron metroasema että Kontulan metroasema ovat lyhyehkön kävely- tai linja-automatkan päässä.
Viikinmäki

Viikinmäki () on asuinalue Koillis-Helsingin Viikissä, Pihlajiston vieressä. Sitä rajaavat Lahdentie, Vantaanjoki ja Herttoniemen teollisuusrata. Hallinnollisesti Viikinmäki lasketaan kaupunginosajaossa Viikin osa-alueeksi ja piirijaossa Latokartanon peruspiirin osa-alueeksi, vaikka se onkin toisella puolella moottoritietä kuin muu Viikki.
Viikinmäessä asui vuoden 2024 lopussa noin 3 100 ihmistä. Länsiosan asuntorakentaminen on vielä kesken. Valmiiseen Viikinmäkeen tulee 2020-luvulla noin 3 700 asukasta. Siellä on omistus-, vuokra-, hitas- ja asumisoikeusasuntoja.
Päiväkodin, starttiluokan, ala-asteen luokat 1–4 sekä kerhotiloja asukkaille tarjoava Viikinmäen korttelitalo valmistui lokakuussa 2014. Viikinmäen koillisosassa toimii jo päiväkoti Vikkeri. Muut palvelut hoidetaan muualla Viikissä ja Pihlajistossa.
Viikinmäellä sijaitsi ampumarata vuosina 1962–2005. Maa-aineksen puhtautta seurataan tarkasti rakentamisen yhteydessä, mikä on vaikuttanut asuinalueen valmistumisen aikatauluun.
Viikinmäessä sijaitsee myös maanalainen vuonna 1994 valmistunut Viikin jätevedenpuhdistamo. Puhdistamo käsittelee teollisuuden ja 800 000 ihmisen jätevedet Helsingin ja seitsemän naapurikunnan alueilta. Puhdistetut jätevedet johdetaan 16 kilometriä pitkää purkutunnelia pitkin avomerelle.
Historia.
Viikinmäen alueella Kuninkaankartanonsaarella sijaitsi 1550-luvulta venäläisten hävitykseen vuonna 1571 asti Viikin kuninkaankartano.
Joukkoliikenne.
Viikinmäen läpi Harjannetietä liikennöivät Rautatientorilta Malmille kulkeva bussilinja 71 sekä Myllypuron ja Ruskeasuon välinen linja 506. Myöhäisilta- ja yöaikaan liikennöi bussilinja 77N Malmin kautta Jakomäkeen. Lisäksi pienkalustolinja 701 kulkee Viikistä Malmin suuntaan Viikinmäen Hernepellontietä. Maaherrantietä eli Viikinmäen itä- ja pohjoisreunaa pitkin on vuodesta 2023 alkaen kulkenut Raide-Jokeri eli pikaraitiotie 15.
Vesala (Helsinki)

Vesala () on Mellunkylään kuuluva noin 7 000 asukkaan pientalovaltainen osa-alue itäisessä Helsingissä. Alueella on eri ikäisiä pientaloja aina 1950-luvun rintamamiestaloista uusiin 2020-luvulla rakennettuihin omakoti-, rivi- ja erillistaloihin. Vesalan kerrostalot ovat valmistuneet 1970-1990-luvuilla ja sijaitsevat alueen keskiosassa. 
Vesalan pinta-ala on 1,52 neliökilometriä. Vuoden 2024 lopussa asukkaita oli 7 166. Työpaikkoja oli 419 vuoden 2022 lopussa.
Vesalaa palvelee mm. Mellunmäen metroasema sekä useat Helsingin sisäiset bussilinjat. Vesalassa on ruokakauppa, päiväkoteja, nuorisotalo ja ravintoloita.
Vesala ja sen ympäristö ovat uudistumassa voimakkaasti lähivuosina. Lähistön Mellunmäki tulee toimimaan Vantaan pikaraitiotien pääteasemana, mikä parantaa entisestään alueen palveluja ja kulkuyhteyksiä. Lisäksi Helsingin kaupungin asunnot Oy eli Heka on uudistamassa alueen vuokrataloja, mm. purkamalla vanhat Aarteenetsijäntie 2-4 vuokratalot ja rakentamalla tilalle puukerrostaloja.
AFC Ajax

 
Amsterdamsche Football Club Ajax (AFC Ajax) on alankomaalainen jalkapalloseura. Se on PSV Eindhovenin ja Feyenoordin ohella yksi maan mahtiseuroista. Erityisen tunnettu Ajax on juniorityöstään, jonka avulla se on luonut monia todellisia huippupelaajia.
Ajax on voittanut Mestarien liigan (mukaan lukien Euroopan cupin) neljä kertaa. 1970-luvun alussa joukkue voitti sen peräti kolme kertaa peräkkäin. Yksi tuon joukkueen kantavista voimista oli Johan Cruijff. Toinen suuri joukkue seuralla oli 1990-luvun puolivälissä. Se voitti Mestarien liigan vuonna 1995. Tuolloin Alankomaiden maajoukkueen tärkeimmät pelaajat pelasivat kaikki Ajaxissa.
Ajaxin nykyinen logo on järjestyksessään neljäs. Se koostuu 11 viivasta, jotka symboloivat avauskokoonpanon pelaajia. 
Akatemia.
Ajaxin menestyksen takana on sen junioriakatemia. Akatemialla on oma harjoituskeskus teko- ja nurmikenttineen sekä testikeskus. Akatemiassa on 50 ammattivalmentajaa ja 180 pelaajaa. 85 prosenttia akatemian pelaajista saa jalkapallosta itselleen ammatin. 
"Päivitetty 1. lokakuuta 2025."
Entisiä pelaajia.
Alankomaalaiset
Ulkomaalaiset
Pöytävuori

Pöytävuori eli mesa on eroosion synnyttämä laakea, yleensä jyrkkärinteinen ympäristöään korkeampi kohta.
Pöytävuoret syntyvät, kun vaakasuuntaan kerrostuneet kalliot ensin liikkuvat tektonisen toiminnan takia ja sitten eroosio kuluttaa kovia kivilajeja ympäröivät pehmeämmät kivilajit pois.
Etelä-Amerikassa pöytävuoria kutsutaan nimellä tepui. Niiden laella on eriytynyt omia kasvi- ja eläinlajejaan, koska ne ovat olleet niin pitkään eristyksissä vuorten alla levittäytyvästä sademetsästä.
Roraima, Kukenan ja Auyantepui ovat näitä eteläamerikkalaisia tepuita. Muita tunnettuja pöytävuoria ovat Pöytävuori Etelä-Afrikassa Kapkaupungin lähellä, Debre Damo Etiopiassa, Mount Conner Australiassa ja Brown Bluff Etelämanterella. Herðubreið Islannissa on vulkaaninen tulivuori (tuya), joten sen syntytapa poikkeaa muista pöytävuorista.
Pieneksi ja kapeaksi kulunutta pöytävuorta kutsutaan butteksi.
Pariisin katakombit

Pariisin katakombit () on Pariisissa sijaitseva laaja maanalainen huoneiden ja käytävien verkosto, jota on käytetty hautapaikkana.
Historia.
Alkujaan kalkkikivilouhoksina syntyneitä luolia alettiin käyttää hautoina 1700-luvulla, kun eräät Pariisin hautausmaat olivat muuttuneet terveysriskiksi. Silloin maanpäällisistä haudoista alettiin siirtää luita maanalaisiin käytäviin, joita samalla vahvistettiin uudella kiviaineksella. Luiden siirtäminen jatkui vuoteen 1814.
Katakombien seinät ovat täynnä piirroksia, joista vanhimmat ovat peräisin 1700-luvulta. 1800-luvulla käytävissä jopa asui ihmisiä. Victor Hugo on käyttänyt Pariisin katakombien tuntemustaan romaanissaan "Kurjat". Toisen maailmansodan aikana katakombeja käyttivät vastarintaliikkeen jäsenet, ja maan alla 6. kaupunginosassa () sijaitsi myös saksalaisten bunkkeri.
Maanalaiset tunnelit ja kammiot ovat jo pitkään aiheuttaneet turvallisuusongelmia. Toisinaan käytäviä romahtaa, mikä aiheuttaa usein vahinkoa rakennuksille. Tämän estämiseksi hallitus perusti jo vuonna 1777 IGC:n ("Inspection générale des Carrières") valvomaan jo olemassa olevia käytäviä ja estämään uusien kaivamisen. Valvonta ja tunnelien lujittaminen ovat jatkuneet tähän päivään saakka.
Vuonna 2015 Airbnb maksoi 350 000 euroa osana mainostemppua, joka tarjosi asiakkaille mahdollisuuden yöpyä katakombeissa.
Elokuussa 2017 varkaat murtautuivat kellariin katakombeista ja varastivat yli 250 000 euron arvosta viiniä.
Katakombit nykyään.
Nykyään katakombit ovat turistikohde, jossa vierailija voi nauttia aavemaisesta retkestä pimeissä käytävissä miljoonien pariisilaisten jäännöksien lomitse. Vainajat on merkitty hautausvuoden mukaan. Sisäänkäynti opastetuille kierroksille on Denfert-Rochereaulla. Kierroksen pituus on noin 1,7 km ja se kestää vajaan tunnin. Turvallisuussyistä katakombeihin otetaan vain 200 henkilöä kerrallaan. Kierroksilla ei ole opastusta, mutta tärkeimmissä kohteissa on esittelytaulut myös englanniksi. 
Yleisölle avoinna olevat osat ovat vain pieni osa Pariisin alla kulkevista käytävistä. Yhteensä tunneleita on yli 300 kilometriä. Katakombeihin pääsee kuitenkin joistakin kohdin myös Pariisin viemäri- ja metroverkoston kautta. Myös räjähteitä tiedetään käytetyn, ja katakombit houkuttelevatkin huumekauppiaita, erikoisuudentavoittelijoita ja salaisten kokouksien pitäjiä. Innokkaimmat käytävien ystävät kutsuvat itseään katafiileiksi ("cataphiles") ja saattavat viettää maan alla päiväkausia. Syyskuussa 2004 katakombeista löydettiin sinne piilotettu salainen elokuvateatteri. Katakombeissa käyminen on kuitenkin ollut laitonta jo vuodesta 1955 lähtien. Määräyksen rikkojia odottaa sadan euron sakko, ja katakombeissa seikkailevia vahtii erityinen tunnelipoliisi. Jotkut vaarallisimmista osuuksista on kokonaan suljettu. Valokuvatessa katakombeissa salamavalon käyttö on kielletty.
Rašid Ali al-Kailani

Rašid Ali al-Kailani (Tašīd ‘Alī al-Gailānī, myös Gīlānī tai Kailānī: رشيد علي الكيلاني‎) (1892 Bagdad, Irak, Osmanien valtakunta – 28. elokuuta 1965 Beirut) oli irakilainen juristi ja poliitikko, joka toimi Irakin pääministerinä 1933, 1940–1941 ja 1941. Hän oli yksi arabimaailman suosituimmista poliitikoista. Hän pyrki tuomaan Irakin akselivaltojen piiriin toisen maailmansodan aikana.
Kailani kuului sunnilaiseen perheeseen ja oli sukua Irakin ensimmäiselle pääministerille Abdulrahman al-Haidari al-Kailanille. Hän opiskeli lakia ja aloitti uransa politiikassa 1924 oikeusministerinä Yasin al-Hašimin hallituksessa. Hän toimi sisäministerinä 1925–1928 ja pääministerinä 1933.
Kailani ja Hašimi olivat kansallismielisiä ja vastustivat brittien sekaantumista maan asioihin. He hylkäsivät Nuri al-Sa’idin solmiman Britannian ja Irakin sopimuksen ja perustivat oman kansallisen veljeyden puolueensa. Kailani tuki arabinationalistina akselivaltoja, toivoen niiden takaavan arabien yhtenäisyyden.
Kailani nimitettiin uudelleen pääministeriksi 1940. Kuningas Ghazi oli juuri kuollut ja maa oli alaikäisen kuningas Faisal II:n ja sijaishallitsija emiiri Abdulilahin alaisuudessa. Kailani kieltäytyi sallimasta brittijoukkojen kuljetuksia maan läpi rintamalle. Sisäministeri Naji Šaukat tapasi Saksan Turkin lähettilään Franz von Papenin Istanbulissa. Saksalle luvattiin Irakin luonnonvarojen hyödyntäminen vastineeksi arabimaiden itsenäisyyden tukemisesta.
Kun Italia liittyi sotaan Saksan puolelle, Irak säilytti suhteet maahan, mikä raivostutti britit. Brittien voitot Pohjois-Afrikassa italialaisia vastaan vähensivät Kailanin kansansuosiota. Hänet pakotettiin eroamaan tammikuussa 1941.
Kailani kehitteli suunnitelman Abdulilahin murhasta ja vallankaappauksesta. Hänen taustavaikuttajinaan olivat "neljä everstiä", jotka olivat lyhyin väliajoin olleet vallassa kulissien takana vuodesta 1937. 4. huhtikuuta 1941 Kailani järjesti kaappauksen kahdeksan viikkoa aiemmin omansa korvannutta Taha Hāshimin hallitusta vastaan.
Britit kieltäytyivät tunnustamasta uutta hallitusta ja 29. huhtikuuta Irakin tykistö pommitti Kuninkaallisen ilmavoimien tukikohtaa Habbaniyyassa, jonka jälkeen brittijoukot valtasivat Basran. Winston Churchill määräsi kenraali Archibald Wavellin valtaamaan takaisin Habbaniyyan tukikohdan ja sen jälkeen Bagdadin. Kuukauden mittainen sota päättyi brittien hyväksi. Kailani pakeni hyökkäyksen edellä Saksaan, jossa hän tapasi Adolf Hitlerin ja edelleen Egyptiin ja Saudi-Arabiaan.
Kailani palasi Irakiin vasta vuoden 1958 vallankumouksen jälkeen jossa syrjäytettiin hašimidien monarkia ja yritti joulukuussa nostattaa kapinaa pääministeri Abdulkarim Qasimin hallitusta vastaan. Kun kapina epäonnistui ja Kailani tuomittiin kuolemaan. Hänet kuitenkin armahdettiin vuonna 1961 ja hän palasi maanpakoon Beirutiin, jossa kuoli 1965.
Luxembourgin puisto

Luxembourgin puisto (, tuttavallisemmin "Luco") on suuri puisto Pariisissa, Ranskassa.
Luxembourgin puisto sijaitsee Pariisin 6. kaupunginosassa, ja sen kokonaispinta-ala on 25,72 hehtaaria. Siitä julkista puistoa on 21,75 hehtaaria. Puiston alueella on Luxembourgin palatsi, jossa Ranskan senaatti kokoontuu.
Puistossa on paljon patsaita ja veistoksia. Siellä voi myös pelata esimerkiksi tennistä ja koripalloa. Lapset uittavat leikkiveneitä pienessä lammikossa. Puiston vieressä ovat kaivosalan korkeakoulu ja Odéon-teatteri. Puiston aukioloajat vaihtelevat: se avataan kello 7.30–8.15 ja suljetaan 16.45–21.45.
Maria de’ Medici tuli Ranskan sijaishallitsija hänen miehensä Henrik IV:n kuoltua. Maria piti Louvrea riittämättömänä ja halusi oman asuinpaikan. Hän hankki 1612 Petit Luxembourgin, joka oli aikanaan melko yksinkertainen kaupunkitalo. Maria rakennutti 1620-luvulla Luxembourgin palatsin Firenzen Palazzo Pittin mallin mukaan.
Puistoa on kuvannut Albert Edelfelt maalauksessaan "Luxembourgin puistossa".
Abdulilah

Abdulilah ( ’Abdu-l-ilāh; myös Abdul Illah tai Abdullah-Ilah) (s. 1913, Ta’if, Arabia, k. 14. heinäkuuta 1958 Bagdad) oli Irakin kuninkaan Ghazin serkku ja lanko sekä Irakin sijaishallitsija 1939–1952, kunnes kuningas Faisal II tuli täysi-ikäiseksi. Hän oli myös Irakin kruununperijä vuodesta 1943.
Abdulilah oli Hijazin hašimidikuningas Ali ibn Husainin poika, jonka Abdulaziz karkotti. Hän sai vallan maassa kuningas Ghazin kuoltua auto-onnettomuudessa ja kolmivuotiaan Faisal II:n noustua valtaistuimelle. Entinen pääministeri Rašid Ali al-Kailani johti saksalaismielistä vallankaappausta toisen maailmansodan aikana, mutta brittijoukot valtasivat maan ja syrjäyttivät hänet toukokuussa 1941.
Faisal II tuli täysi-ikäiseksi 1953, mutta Abdulilahin vaikutusvalta maan politiikkaan jatkui. Hän oli kuninkaan läheinen avustaja ja länsimaismielinen. Hänet ja kuningasperhe surmattiin vallankaappauksessa 14. heinäkuuta 1958, joka päätti Irakin monarkian.
Laajaverkko

Laajaverkko eli WAN () eli suuralueverkko on tiedonsiirtoverkko, joka peittää laajoja maantieteellisiä alueita. Nämä verkot ovat suurempia kuin kaupunkiverkot tai pienemmät. Laajaverkko yhdistää lähiverkot sekä kaupunkiverkot yhdeksi suureksi verkoksi, ääritapauksena Internet. 
Koska kaupunkiverkossa ja hyvin usein lähiverkossa käytetään jo hyvin nopeita verkkoyhteyksiä, joudutaan laajaverkossa käyttämään hieman erilaisia ratkaisuja. Yksi tapa saada lähiverkon tai kaupunkiverkon koko kaistan tarve tyydytettyä on laittaa useita rinnakkaisia linjoja suorittamaan tehtävää. Liikenteen määrää voidaan myös rajoittaa IP-osoite- tai IP-aluekohtaisesti.
Albert

Albert on miehen etunimi. Sen alkuperä on saksalaisessa "Adalbert"-nimessä, joka on muodostettu ’jalosukuista’ ja ’loistavaa’ tarkoittavista sanoista ja joka voidaan suomentaa ’aateluudella loistava’.
Suomessa nimi Albert on annettu 1900-luvun alusta huhtikuuhun 2025 mennessä 11 255 pojalle ja enintään 20 tytölle. Albertin nimipäivä on 24. huhtikuuta.
Albert-nimen naispuolisia vastineita ovat Alberta ja Albertina.
Tunnettuja Albert-nimisiä.
Albert sukunimenä.
Albert on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Samut Prakan (provinssi)

Samut Prakanin provinssi () on yksi Thaimaan provinsseista ("changwat"). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin metropolialueella. Naapuriprovinsseja ovat Bangkok lännessä ja pohjoisessa sekä Chachoengsao idässä. Provinssin pinta-ala on 1 004,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 089 200 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede.
Samut Prakan sijaitsee Chao Phraya -joen suulla Siaminlahden kupeessa. Tämän vuoksi provinssia joskus kutsutaan nimellä "Pak Nam" (ปากน้ำ) eli ’joen suu’. Provinssin joen länsipuolinen osa koostuu suurimmaksi osaksi riisipelloista, katkarapukasvattamoista ja mangrovepuumetsistä, kun taas itäpuoli koostuu kaupunkikeskuksesta, sisältäen teollisuusalueita. Samut Prakan on osa Bangkokin suurkaupunkia, kaupungistuminen kummallakin puolella provinssin rajaa on identtistä. Provinssilla on noin 47,2 kilometriä rantaviivaa.
Historia.
Provinssi on perustettu Ayutthayan kuningaskunnan aikakaudella, jolloin hallinnollinen keskus sijaitsi Prapadaengissa. Provinssi oli portti mereltä Siamiin ja oli turvattu linnoituksin, vallihaudoin ja muurein. Kuningas Rama II alkoi rakentaa uutta keskusta Samut Prakaniin vuonna 1819, kun hänen edeltäjänsä kuningas Taksin oli hylännyt kaupungin linnoittamisen. Yhteensä kuusi linnoitusta rakennettiin kummallekin puolelle Chao Phraya -jokea, ja joella sijaitsevalle saarelle pystytettiin pagodi Phra Samut Chedi. Alkuperäisistä kuudesta linnoituksesta pystyssä ovat vain Phi Sua Samut ja Phra Chulachomklao. 
Symbolit.
Maakuntaleimassa on kuva Phra Samut Chedi -temppelistä, joka on alueen tärkein buddhalainen temppeli.
Maakuntapuu on "Thespesia populnea".
Aluejako.
Provinssi on jaettu viiteen piiriin ("amphoe") ja yhteen pienempään piiriin ("king amphoe"). Piirit on jaettu 50 kunnaksi ("tambon") ja 396 kyläksi. Provinssi on jaettu seitsemään äänestyspiiriin.
Nähtävyydet.
Samut Prakanin provinssin alueella on useita suosittuja turistinähtävyyksiä. Amphoe Samut Prakanin Ancient City () Bang Pu Maissa on Thaimaa pienoiskoossa. Alueella on pienoismallit tärkeimmistä thaimaalaisista rakennuksista Thaimaan kartan mukaisesti sijoitettuina. 
Amphoe Samut Prakanin tambol Tai Banissa sijaitseva Crocodile Farm () on Thaimaan suurin krokotiilipuisto. Krokotiilien lisäksi nähtävillä on muitakin eläimiä. 
Viimeisin nähtävyys on amphoe Samut Prakanin tambol Samrong Nuassa sijaitseva Erawanin museo (), jonka 43,60 metriä korkea kolmipäinen elefanttipatsas on Samut Prakanin huomattavin maamerkki.
Amphoe Phra Samut Chedissä on merkittävä buddhalainen temppeli Wat Phra Samut Chedi, joka on rakennettu vuosina 1827–1828 Rama II:n hallituskaudella. Temppeli sijaitsee Chao Phraya -joen saarella.
Poliittinen historia

Poliittinen historia on tieteenala, joka voi käsitellä esimerkiksi poliittista päätöksentekoa, valtarakenteita, poliittisia ideologioita ja valtiollista päätöksentekoa. Sillä on yhteisiä tutkimusalueita aatehistorian, sosiaalihistorian, taloushistorian ja sotahistorian kanssa. Muihin historia-aineisiin verrattuna poliittisen historian erottaa niistä erityisesti nykyaikaan painottunut näkökulma ja tämän päivän konfliktien juurien tarkastelu lähimenneisyydestä.
Poliittinen historia on kenties perinteisin historiantutkimuksen osa-alue, joka pitkään keskittyi valtiollisen, "poliittisen" tapahtumisen tutkimukseen. Tällöin historiankirjoituksessa keskityttiin poliitikkojen, päättäjien ja hallitsijoiden historiaan. Nykyään "yksityisen" ja "julkisen" välisen rajan madalluttua poliittisen historian tutkimusala on huomattavasti laajentunut – "kaikki on poliittista".
Poliittisen historian tutkimus Suomessa.
Suomessa poliittista historiaa voi opiskella sekä Helsingin että Turun yliopistossa. Helsingin yliopistossa poliittisen historian opetusala perustettiin vuonna 1946 valtiotieteelliseen tiedekuntaan ja ensimmäinen professori nimitettiin vuonna 1948. Turun yliopistossa poliittinen historian professorinvirka perustettiin vuonna 1965 humanistisen tiedekuntaan, josta se siirretyi vuonna 1967 yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan. Muista historia-aineista poiketen poliittinen historia ei siis näissä yliopistoissa kuulu humanistiseen tiedekuntaan.
Tällä hetkellä Helsingin yliopiston poliittisen historian professorit ovat Juhana Aunesluoma ja Samuel White, Turussa vastaavia virkoja hoitavat Vesa Vares ja Louis Clerc. 
Helsingin yliopiston poliittisen historian professorit:
Turun yliopiston poliittisen historian professorit:
Helsingin yliopiston poliittisen historian opiskelijoiden ainejärjestö on vuonna 1965 perustettu "Poliittisen historian opiskelijat" "Polho ry". Turussa oppiaineen ainejärjestö on "Turun yliopiston Politiikan tutkimuksen klubi ry". P-klubissa yhdistyvät niin valtio-opin kuin poliittisen historian opiskelijat. Turussa poliittisen historian ja valtio-opin opiskelijoilla on yhteiset perusopinnot.
Työllistyminen.
Poliittista historiaa opiskelleet työskentelevät yleensä valtionhallinnossa, suunnittelu- ja kehitystehtävissä, tutkijoina sekä viestinnän ja tuotekehityksen aloilla. Tyypillisiä työtehtäviä ovat asiantuntija, suunnittelija, tohtorikoulutettava, tutkija, toimittaja, viestintäasiantuntija ja koulutussuunnittelija.
Vuoristo-Badahšanin autonominen alue

Vuoristo-Badahšanin autonominen alue (Gorno-Badahšan) on hallinnollinen alue Tadžikistanin itäosassa Pamirin vuoristossa Keski-Aasiassa. Se kattaa valtion itäosan ja rajoittuu pohjoisessa Kirgisiaan, idässä Kiinaan ja etelässä Afganistaniin. Alueen pääkaupunki on Horog. Laajempi Badahšanin alue jatkuu Afganistanin puolelle Badahšanin maakuntana.
Vuoristo-Badahšanin alueen pinta-ala on 64 200 neliökilometriä ja se käsittää noin 45 prosenttia Tadžikistanin pinta-alasta. Alueella sijaitsevat Pamirin ja Keski-Aasian korkeimmat vuoret Pik Lenina (entinen "Kaufmann") (7 134 m), Qullai Ismoili Somonī (entinen "Pik Kommunizma", ennen sitä "Pik Stalina", 7 495 m) ja Džengiš Tšokusu ("Pobeda") (7 439 m). 
Asukkaita alueella oli vuoden 2016 arvion mukaan 217 400, joka on noin kolme prosenttia Tadžikistanin koko väkiluvusta. Väestöstä suurin osa on tadžikkeja, mutta alueella asuu myös pieni kirgiisivähemmistö, joka on keskittynyt Murghabin kaupungin ympäristöön alueen itäosaan. Alueella harjoitetaan lampaiden, vuohien ja jakkien hoitoa. Alueen vuorisen maaston vuoksi alueella on heikot liikenneyhteydet. Alueen liikenteellinen keskus on Horog, josta lähtevät kaikki alueen kolme tietä; yksi maan pääkaupunkiin Dušanbeen, yksi Kirgisian puolelle Ošiin ja yksi Kiinan puolelle Taškurganiin. Näistäkin Kiinan puolelle johtava on hyvin huonossa kunnossa.
Aiheesta muualla.
Al Di Meola

Albert Laurence Di Meola (s. 22. heinäkuuta 1954 New Jersey) on yhdysvaltalainen fuusiokitaristi, joka tunnetaan kitaransoittotekniikan kehittäjänä ja latino-vaikutteisen instrumentaalimusiikin säveltäjänä.
Yleistä.
Al Di Meolan ensimmäinen instrumentti oli rummut, mutta hän vaihtoi pian kitaraan. Vuonna 1971 hän aloitti opinnot bostonilaisessa Berklee College of Musicissa. Vuonna 1974 lahjakkuudeksi osoittautunut Di Meola sai kutsun Chick Corean Return to Forever -yhtyeeseen, jossa hän soitti yhtyeen silloisen kokoonpanon hajoamiseen asti 1976. Tuona aikana hän kohosi maineeseen nuorena, energisenä ja teknisesti lahjakkaana kitaravirtuoosina. Return to Foreverin lopettaessa Al Di Meola oli julkaissut jo aiemmin samana vuonna ensimmäisen soololevynsä, joka sisälsi niin ikään musiikkia, joka yhdisteli raskaamman rockin, jazzin, ja latino-musiikin aineksia. Sähkökitaran lisäksi hän osoitti levyillään hallitsevansa myös akustisen flamenco-tyylin.
Di Meolan ensimmäisillä levyillä paljon tilaa saivat nopeat särösoundilla soitetut sähkökitarasoolot. Myöhemmillä levyillä akustinen kitara sai enemmän tilaa ja tinnitus on saanut Di Meolan myöhemmin vähentämään rock-soundien käyttöä lavalla ja sitä myötä myös levyillä. Di Meola on yleensä säveltänyt levynsä itse täyteen melodisia kappaleita. Oman soolouransa lisäksi Di Meola on esiintynyt esimerkiksi basisti Stanley Clarken, kosketinsoittaja Jan Hammerin ja viulisti Jean-Luc Pontyn kanssa. John McLaughlinin ja Paco de Lucían kanssa hän muodosti suositun kitaratrion.
Uransa alkuvaiheessa Di Meola halusi tulla tunnetuksi nimenomaan nopeana kitaristina, mutta myöhemmin hän on pyrkinyt tietoisesti vähentämään tiluttamista ja keskittynyt musiikissaan enemmän muihin arvoihin. Di Meola on ollut yksi fuusiokitaran tärkeimpiä vaikuttajia ja kehittäjiä, ja hän on ollut esikuva myös moille muiden musiikin tyylien edustajille, kuten esimerkiksi Yngwie Malmsteenille.
Suosituimpia levyjä Di Meolalta ovat olleet uran alkupään levyt, kuten "Elegant Gypsy" ja "Splendido Hotel", sekä myöhemmästä tuotannosta esimerkiksi "Kiss my Axe" (joka sisältää provosoivasta nimestään ja levyn ulkoasusta huolimatta varsin rauhallista musiikkia).
Orsayn taidemuseo

Orsayn taidemuseo tai Musée d’Orsay on taidemuseo Pariisissa Ranskassa. Sen kokoelmiin kuuluu pääasiassa ranskalaista taidetta vuosilta 1848–1914.
Museo sijaitsee Seinejoen eteläisellä rannalla Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa (arrondissement). Rakennus valmistui vuonna 1900 alun perin rautatieasemaksi, jonka suunnitteli Victor Laloux. Tällöin se tunnettiin nimellä Gare d’Orsay. Sinne johtanut rautatie kulki Pariisin keskustassa useita kilometrejä tunnelissa Seinen eteläpuolisten rantakatujen alla, ja nyttemmin se on muutettu osaksi RER-esikaupunkiradan linjaa C. Alkuperäinen asema suljettiin jo vuonna 1939, mutta sen vieressä on nykyisin RER-linjan asema nimeltä Musée d’Orsay.
Kauan suljettuna ollut asema avattiin museona joulukuussa 1986 italialaisen arkkitehti Gae Aulentin suunnittelemana. Muut pariisilaiset taidemuseot, kuten Louvre, Musée du Jeu de Paume ja Pompidou-keskus, siirsivät sinne kokoelmiaan.
Museolla on ainutlaatuinen kokoelma ranskalaista impressionismia. Siellä voi nähdä muun muassa Édouard Manet’n, Claude Monet’n, Paul Cézannen, Edgar Degas’n, Gustave Courbet’n, Pierre-Auguste Renoirin, Auguste Rodinin ja Vincent van Goghin taideteoksia.
Postikorttimyynnin perusteella museon suosituin teos on Pierre-Auguste Renoirin "Bal du moulin de la Galette" vuodelta 1876 ja toiseksi suosituin Gustave Courbet’n "Maailman alkuperä" vuodelta 1866.
Zebroidi

Zebroidi eli sebroidi () on seepran ja jonkin muun hevoseläimen, lähinnä hevosen tai aasin risteytys. Kuten hevosen ja aasin risteytykset eli muulit ja muuliaasit, zebroidit ovat yleensä steriilejä eli eivät voi saada jälkeläisiä. Seepravanhemmaltaan ne perivät raitoja yleensä koko ruumiin alueelle, mutta vain osittain raidalliset yksilöt eivät ole poikkeuksellisia.
Seepra-hevosristeytys on nimeltään zorse tai se voi tarkoittaa pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.
Seepra-poniristeytys zony tai zetland.
Zonkey ja zedonk ovat seepran ja aasin jälkeläisiä. Termillä voidaan tarkoittaa joko aasin ja seepran risteymiä kumminkin päin tai vain ainoastaan risteymiä, joissa emä on aasi ja isä on seepra. Zebret on risteymä, jossa emä on seepra ja isä on aasi.
Zorse

Zorse tarkoitetaan yleensä kaikkia risteymiä, jotka tapahtuvat hevosen ja seepran välillä. Se voi tarkoittaa myös pelkästään eläintä, jonka emä on hevonen ja isä on seepra. Zorset kuuluvat näin ollen sebroideihin, jotka ovat ja seeprojen ja muiden hevoseläinten risteytyksiä. Niillä on hevosen koko ja muoto, mutta vartalo on kokonaan tai osittain raidallinen. Kuten muutkin hevoseläinten väliset risteytykset, zorset ovat lähes aina steriilejä.
Kiinnostus tällaista risteytystä kohtaan heräsi ensimmäisen kerran 1800-luvun lopulla, jolloin siitä toivottiin uutta apua armeijalle. Zorset ovatkin aaseja voimakkaampia ja älykkäämpiä sekä kesytettynä helpompia hallita. Brittiarmeija käytti niitä Intiassa.
Viime aikoina zorsesta on tullut etenkin Yhdysvalloissa sirkuseläin, koska se on nopea ja hyvä hyppäämään. Sen selkään on kuitenkin vaikea kavuta ja satulaa on vaikeaa saada pysymään paikoillaan.
Seepra-hevosristeytys jos emä on seepra ja isä hevonen, jälkeläinen on zebrinny tai hebra.
Horug

Horug (, , myös Horoq, Horogh tai Xoroq) on Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueen pääkaupunki Tadžikistanin itäosassa Keski-Aasiassa. Kaupungissa oli vuoden 2016 alussa noin 29 200 asukasta.
Horog on alueen liikenteellinen keskus, josta lähtevät kaikki alueen kolme tietä, yksi maan pääkaupunkiin Dušanbeen, yksi Kirgisian puolelle Ošiin ja yksi Kiinan puolelle Taškurganiin.