tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Real Valladolid

Real Valladolid Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Valladolidin kaupungista Kastilia ja Leónista. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2025–2026 Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Seuran kotistadion on espanjalaisen runoilijan ja dramaturgin José Zorrillan mukaan nimetty Estadio José Zorrilla. Stadion valmistui vuonna 1982 ja sen kapasiteetti on 26 512 istumapaikkaa.
Historia.
Real Valladolid perustettiin 20. kesäkuuta 1928 Real Unión Deportiva de Valladolidin ja Club Deportivo Españolin yhdistyessä.
Seura nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin kaudeksi 1947–1948 sijoituttuaan edellisellä kaudella Segunda Divisiónin ensimmäiseksi. Kahta kautta myöhemmin vuonna 1950 seura ylsi Espanjan cupin Copa del Generalísimon loppuotteluun, mutta hävisi Athleticille maalein 4–1.
Seuraavat lähes kymmenen kautta seura pelasi korkeimmalla sarjatasolla ennen lyhyttä pudotusta alemmas kaudeksi 1958–1959 ja nousua takaisin ylemmäs seuraavaksi kaudeksi. 1960- ja 1970-luvut olivat seuralle aaltoliikettä eri sarjojen välillä ja kaudella 1970–1971 seura putosi kolmannelle sarjatasolle. Kaudeksi 1980–1981 seura nousi jälleen korkeimmalla sarjatasolle ja pelasi siellä kautta 1992–1993 lukuun ottamatta yhtäjaksoisesti kauteen 2003–2004 asti. Parhaimmillaan seura on sijoittunut Primera Divisiónin neljänneksi kaudella 1962–1963. Seura teki paluun korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 2007–2008 varmistettuaan nousun jo kahdeksan kierrosta ennen kauden 2006–2007 päätöstä. Tällä kertaa seura vietti sarjassa kolme kautta kamppaillen lähinnä alemman keskikastin sijoituksista ja putosi kauden 2009–2010 päätteeksi jälleen Segunda Divisióniin jäätyään kolmanneksi viimeiseksi.
Real Valladolidin suurin saavutus on liigacupin voitto vuodelta 1984. Tuolloin se kukisti kaksiosaisessa loppuottelussa Atlético Madridin yhteismaalein 3–0.
2. Ukrainan rintama

2. Ukrainan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Arorintamasta. Rintama uudelleenorganisoitiin 10. kesäkuuta 1945 Odessan sotilaspiiriksi. Puna-armeijan 
1943–1944 talvioffensiivin aikana 2. Ukrainan rintama koostui 5. panssari- sekä 4. ja 53. armeijasta.
2. Ukrainan rintama ylitti talvella 1943–1944 Dneprin Krementšukin kohdalta ja jatkoi etenemistä länteen. Tammikuun toisella viikolla se kääntyi pohjoiseen ja kohtasi Nikolai Vatutinin johtamat panssarijoukot, jotka olivat kääntyneet etelään tunkeutuessaan Puolaan. Näin syntyneeseen mottiin Korsunissa Tšerkasyn länsipuolella jäi kymmenen saksalaista divisioonaa. Adolf Hitler uskoi, että saksalaiset voisivat murtautua motista ja edetä uudelleen Kiovaan, mutta Erich von Manstein pyrki etenemään vain päärintamalla motin reunaan tarkoituksenaan auttaa motin sulauttamisessa päärintamaan. 16. helmikuuta saksalaiset olivat edenneet jo motin ja rintaman erotti vain tulviva Tikitšjoki. Puna-armeijan tankkien ja ratsuväen takaa-ajamana motitetut joukot, muun muassa SS-divisioona Wiking, taistelivat tiensä joen yli menettäen puolet miesvahvuudestaan ja kaiken raskaan kaluston.
Maaliskuussa 1944 rintaman komentajaksi asetettiin Rodion Malinovski, jonka johdolla rintama jatkoi etenemistään kohti etelää. Yhdessä 3. Ukrainan rintaman kanssa se vapautti työnsi saksalaiset pois Neuvostoliiton maaperältä ja jatkoi etenemistään Balkanille miehittäen Romanian ja Bulgarian.
3. Ukrainan rintama

3. Ukrainan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin Lounaan rintamasta 20. lokakuuta 1943. Rintaman esikunnasta muodostettiin 10. kesäkuuta 1945 puna-armeijan Eteläinen ryhmä.
Kurskin taistelun jälkeisessä puna-armeijan offensiivissa 1. lokakuuta 3. Ukrainan rintama aloitti hyökkäyksen kohti saksalaisia joukkoja Zaporižžjan lähellä. Saksalaisten siirtäessä reservejä torjumaan hyökkäystä iskeytyi 4. Ukrainan rintama samanaikaisesti Saksan 6. armeijaa vastaan ja murtautui sen linjan läpi. 1943–1944 talvioffensiivin aikana 3. ja 4. Ukrainan rintama vapautti suuren osan Ukrainaa mukaan lukien Harkovan ja Odessan kaupungit. Yhdessä 2. Ukrainan rintaman kanssa se työnsi saksalaiset pois Neuvostoliiton maaperältä ja jatkoi etenemistään Balkanille miehittäen Romanian ja Bulgarian. Talvella 1944–1945 rintama eteni luoteeseen kohti Unkaria ja Jugoslaviaa.
Ville Luho

Vilhelm (Ville) Bernhard Luho (alk. " Bernhard Wilhelm Klén", 17. elokuuta 1911 Suomi – 15. huhtikuuta 1982 Vårby, Huddinge) oli suomalainen arkeologi, koulutukseltaan filosofian tohtori (1956).
Luho opiskeli historiaa ja pääsi Kansallismuseoon töihin 1940, missä hän toimi Aarne Äyräpään assistenttina. Hänestä tuli Muinaistieteellisen toimikunnan esihistoriallisen osaston amanuenssi 1949, sen johtaja 1970, museoviraston esihistorian toimisto toimistopäällikkö 1972–1976. Tutki erityisesti kivikautta. Vuodesta 1964 hän toimi dosenttina. Hän järjesti Kansallismuseossa pitkään esillä olleen esihistorian näyttelyn.
Luho kuoli Ruotsissa vuonna 1982 ja hänet on haudattu S:t Botvidin hautausmaalle Huddingenissa.
Hyökännummi

Hyökännummi on taajama Etelä-Mäntsälässä, Kellokosken pohjoispuolella.
Hyökännummessa on vuonna 2018 valmistunut ala-aste, päiväkoti ja kerhotalo sekä Ohkolan sairaala.
Hyökännummen postitoimipaikka on 04500 Kellokoski. 
Hyökännummen laajin yhtenäinen ulkoilualue on Porakallio, joka on osa Porakallio–Tasalankallio–Lintulankallio-kallioselännettä. Selänteellä sijaitsee Hyökännummen korkein kohta.
4. Ukrainan rintama

4. Ukrainan rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 20. lokakuuta 1943 Etelän rintamasta. Se hajotettiin 15. toukokuuta 1944. Rintaman komentajana toimi armeijankenraali Fjodor Tolbuhin.
Kurskin taistelun jälkeisessä puna-armeijan offensiivissa 1. lokakuuta 3. Ukrainan rintama aloitti hyökkäyksen kohti saksalaisia joukkoja Zaporižžjan lähellä. Saksalaisten siirtäessä reservejä torjumaan hyökkäystä iskeytyi 4. Ukrainan rintama samanaikaisesti Saksan 6. armeijaa vastaan ja murtautui sen linjan läpi. 1943–44 talvioffensiivin aikana 3. ja 4. Ukrainan rintama vapautti suuren osan Ukrainaa mukaan lukien Harkovan ja Odessan kaupungit.
Kerttu Vuolab

Kerttu Maarit Kirsti Vuolab (s. 1. toukokuuta 1951 Utsjoki) on saamelainen kirjailija ja kielenkääntäjä. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi ja toimii myös kuvittajana. Lisäksi Vuolab on kääntänyt kirjoja saameksi ja tehnyt sanoittajana yhteistyötä Mari Boinen kanssa.
Vuolab on merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja. Hänen tavoitteenaan on saamen kielen, kulttuurin ja kertomaperinteen siirtäminen tuleville sukupolville. Vuolab toimi Lapin läänintaiteilijana vuosina 1994–1998.
Kansakoulun Vuolab kävi Outakoskella, jonka jälkeen hän jatkoi Ivalon oppikouluun. Vuolab on suorittanut saamen kielen ja kulttuurin opintoja Tromssan yliopistossa 1978 ja Oulun yliopistossa 1981.
The Finnish Reading Association (FinRA) myönsi Vuolabille vuoden 1995 Aapiskukko-palkinnon. Palkinto myönnetään lukutaitoa edistävästä työstä. Vuonna 2006 Vuolabille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki. Vuonna 2011 hänen teoksensa "Bárbmoáirras" (2008) () oli ehdolla Pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Sama teos voitti vuonna 2017 Lappi-kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2014 hänet palkittiin saamen kielen Gollegiella-palkinnolla työstään pohjoissaamen kaunokirjallisuuden edistäjänä.
Olympicin kansallispuisto

Olympicin kansallispuisto () on yhdysvaltalainen kansallispuisto, joka sijaitsee Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa Olympian niemimaalla. Presidentti Theodore Roosevelt julisti nykyisen kansallispuiston alueen kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1909. Presidentti Franklin D. Roosevelt kohotti sen kansallispuiston asemaan 29. kesäkuuta vuonna 1939. Vuodesta 1981 lähtien Olympic on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Kansallispuisto koostuu kahdesta erillisestä osasta: kapeasta kaistaleesta Tyynenmeren rannalla sekä isosta yhtenäisestä alueesta edellisestä itään. Yhteensä puisto kattaa 3 734 km² laajuisen alueen, ja sitä hallinnoi muiden Yhdysvaltain kansallispuistojen tapaan maan National Park Service.
Luonto.
Rannikko.
Rannikkokaista on 117 km pitkä mutta vain muutaman kilometrin levyinen. Rannat ovat hiekka- sekä kalliorantoja. Rannoilla on suuria määriä ajopuuta, jota joet ovat tuoneet merelle.
Suosituin kohde rannikkokaistalla on 14 km:n pituinen vaellusreitti Ozette Loop. Reitin lähtöpiste on Ozette Lake ja se sisältää merenrantaa sekä lähinnä sitkankuusesta, lännenhemlokista ja jättituijasta koostuvia rannikkometsiä.
Vuoret.
Puiston sisäosissa kohoaa vuoristo Olympic Mountains, jonka rinteitä peittävät vanhat jäätiköt. Vuoristo koostuu basaltista ja sedimenttikivilajeista. Korkein huippu Mount Olympus kohoaa 2428 m:n korkeuteen.
Sademetsät.
Puiston länsiosaa peittävät lauhkean vyöhykkeen sademetsät. Läntisissä laaksoissa vuoden sademäärä on 3000–3600 mm ja aivan rannikollakin 2300 mm. Nämä lauhkean vyöhykkeen sademetsät koostuvat pääasiassa havupuista, ennen kaikkea lännenhemlokista, sitkankuusesta, jättituijasta sekä douglaskuusesta. Etenkin kolme viimeksi mainittua saavuttavat valtavia mittasuhteita.
Myös puiston itäosat sisältävät vanhoja metsiä, mutta ilmasto on siellä merkittävästi kuivempi. Sitkankuusi puuttuu näistä metsistä, puut ovat pienempiä ja aluskasvillisuus on harvempaa.
Matkailu.
Muutama tie tunkeutuu puiston reunaosiin, ja Olympian niemimaata kiertävä valtatie 101 kulkee puiston pohjoisosan halki, mutta puiston sisäosiin ei pääse tietä myöten. Puistossa on kattava vaelluspolkuverkosto, joita pitkin pääsee tutustumaan vuoristoon, sademetsiin sekä rannikkoon, missä on mahdollista patikoida myös hiekkarantoja pitkin. Polkujen varrella on merkittyjä telttailupaikkoja; suurimmassa osassa puistoa telttailu on sallittu myös niiden ulkopuolella.
Japanin kendō-liitto

Japanin kendō-liitto (, ZNKR tai Zenkenren) perustettiin vuonna 1952. Japanin kendō-liitto on yksityinen organisaatio, joka toimii kendōn, iaidōn ja jōdōn harjoittelijoiden lisäämiseksi ja edistää edellä mainittujen lajien tunnetuksi tekemistä.
Japanin kendō-liiton toiminta.
Japanin kendō-liitto toimii läheisessä yhteistyössä Kansainvälisen kendoliiton () kanssa. Japanin kendō-liitto määrittelee, kehittää ja päivittää kendōn, ZNKR iaidōn ja ZNKR jodōn kilpailusäännöt ja katojen sekä tekniikoiden sisällöt. Japanin kendoliitto myös julkaisee ja päivittää käsikirjoja, joissa on kulloinkin voimassa oleva kendōn, iaidōn ja jodōn katojen, harjoitteiden ja perustekniikoiden sisällöt.
Juho Kirves

Johan (Juho) Kirves (25. toukokuuta 1868 Jaakkima – 1. tammikuuta 1961 Neuvostoliitto) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1914 ja 1917–1918. Sisällissodan aikana hän työskenteli punaisten hallinnossa ja pakeni sodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle. Kirveen viimeisistä elinvuosista ei ole tietoa.
Elämä.
Jaakkiman Miklin kylässä syntyneen Kirveksen vanhemmat olivat talollinen Petter Kirves ja Anna Parikka. Kansakoulun käytyään hän työskenteli metallimiehenä Kotkassa, Helsingissä, Pietarissa, Tverissä, Moskovassa ja Tulassa, kunnes asettui Viipuriin vuonna 1900. Viipurin työväenyhdistyksen johtohahmoihin lukeutunut Kirves valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa maaliskuussa 1907. Kirves oli kansanedustajana vuoteen 1914, jonka jälkeen hän työskenteli Suomen Metalliteollisuustyöntekijäin Liiton taloudenhoitajana 1915–1916. Hänet valittiin jälleen eduskuntaan 1917.
Sisällissodan käynnistyttyä Kirves nimitettiin SDP:n uuden puolueneuvoston jäseneksi. Hän oli kannattanut parlamentaarista linjaa, mutta ryhtyi siitä huolimatta työskentelemään punaisten hallinnossa. Kirveen pääasialliset tehtävänsä olivat Neuvosto-Venäjän suhteita hoitaneissa komiteoissa. Hän kuului muun muassa Helsingissä toimineeseen suomalais-venäläiseen sekakomiteaan ja oli maaliskuun alussa nimetyn pääsuorituskomitean puheenjohtaja. Kirves työskenteli myös kansanvaltuuskunnan merenkulkuneuvoston virkailijana.
Sodan loppuvaiheessa Kirves pakeni Venäjälle, jossa hän toimi punapakolaisille perustetun Buin siirtolan komissaarina. Yrjö Laineen vuonna 1940 haastatteleman Matti Hiltusen mukaan Kirves työskenteli seuraavaksi Lahden turvesoille perustetussa suomalaiskollektiivissa, joka hajosi Kuusisen klubin murhien jälkeen syksyllä 1920. Vuosina 1920–1921 Kirves toimi poliittisena ohjaajana Omskissa, jonka jälkeen hän muutti Neuvosto-Karjalaan. Vuosikymmenen puolivälissä Kirves osallistui Suomessa maanalaisesti toimineiden kommunistien kouluttamiseen ja oli myöhemmin tuomarina Repolassa. 1930-luvulla Kirves asui Petroskoissa, jossa hän työskenteli Kansainvälinen Punaisen Avun MOPR:n Karjalan aluekomitean sihteerinä. SKP:n sisäisissä kiistoissa Kirves kannatti Kullervo Manneria, minkä johdosta hänet erotettiin väliaikaisesti puolueesta. 
Lehtitietojen mukaan Kirves oli elossa vielä keväällä 1937, mutta hänen myöhempiä vaiheitaan ei tunneta. Kirves julistettiin kuolleeksi Mikkelin raastuvanoikeuden päätöksellä 1. tammikuuta 1961.
Kauko Jämsén

Kauko Jämsén (s. 22. heinäkuuta 1943 Helsinki) toimi Suomen Bulgarian suurlähettiläänä vuodesta 2005 vuoteen 2009. Ennen sitä hän oli Suomen pääkonsulina Pietarissa vuosina 2001–2005. Koulutukseltaan hän on valtiotieteen maisteri. Ulkoministeriön palveluksessa hän aloitti vuonna 1975. 
Paitsi diplomaattina, Jämsén on toiminut myös koripallovalmentajana ja toimittajana. Hän oli vuosina 1974–1976 Suomen koripallomaajoukkueen päävalmentaja, minkä lisäksi hän on valmentanut Helsingin NMKY:tä ja Porvoon Tarmoa. Vuosina 1970–1973 hän toimi Ilta-Sanomien työmarkkina- ja politiikantoimittajana ja vuosina 1973–1975 Helsingin Sanomien taloustoimittajana.
Jämsén on naimisissa matkailuyrittäjä Hannele Eerola-Jämsénin kanssa. Hänellä on viisi lasta.
Jämsénille on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
Oral Fixation Volumes 1 &amp; 2

Oral Fixation Volumes 1 &amp; 2 on Shakiran vuonna 2006 julkaistu kolmen levyn musiikkiboksi. Julkaisu sisältää Shakiran aikaisemmin ilmestyneistä levyistä espanjankielisen albubin "Fijación Oral Vol. 1" ja englanninkielisen albumin "Oral Fixation Vol. 2" sekä bonus-DVD:n, jolla on viisi musiikkivideota ja kolme MTV-esiintymistä.
Kappaleet.
DVD.
Musiikkivideot
MTV 5 Star Performance
Confuciusornis

Confuciusornis oli variksenkokoinen esihistoriallisella ajalla elänyt lintusuku. Lintu eli varhaisliitukaudella noin 120 miljoonaa vuotta sitten nykyisen Kiinan alueella. Lintu on nimetty kiinalaisen moraalifilosofin Kungfutsen ("Confucius") mukaan.
Suvusta tunnetaan neljä lajia: "C. sanctus" (tyyppilaji), "C. dui", "C. chuonzhous" ja "C. suniae" (kaksi jälkimmäistä ovat mahdollisesti sama laji kuin "C. sanctus"). "Changchengornis hengdaoziensis" on samaan aikaan ja samalla alueella elänyt lähisukulainen. Changchengorniksilla oli pitkät pyrstösulat ja pehmeä höyhenpeite. Viimeisimmät kladistiset analyysit ovat osoittaneet, että "Confuciusornis" voi olla läheisempää sukua "Microraptorin" ja muiden dromaeosaurusten kanssa kuin "Archaeopteryxiin" kanssa. Joka tapauksessa suku ei periydy "Archaeopteryxista".
"Confuciusorniksen" fossiilit osoittavat, että sillä oli harvinaisen pitkä olkaluu. Olkapään lähellä oli tunnusomainen reikä, jonka tarkoituksena voi olla ollut keventää rakennetta. Hankaluu oli yksinkertaisen tangon mallinen. Rintalasta oli pieni ja yksinkertainen levy, jossa saattoi olla vähäinen kohouma, mutta joka kuitenkin oli sopimaton lentolihasten kiinnittymisalustaksi. Linnun lapaluut olivat kiinnittyneet korppiluihin ja tämä rakenne on voinut toimia lentolihasten kiinnittymiskohtana. Yhdenkään nykyisen linnun rintalastan rakenne ei ole vastaavankaltainen. Olkapäänivel oli poikittain toisin kuin nykyisillä linnuilla, minkä seurauksena "Confuciornis" ei voinut nostaa siipiään selän yläpuolelle.
Future Film

Future Film on suomalainen elokuvien maahantuoja ja levittäjä, joka on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Yhtiö levittää ja maahantuo kinofilmikopioita, kotitallenteita ja ohjelmia televisioon. Future Film on erikoistunut independent- ja taide-elokuviin. Sen markkinaosuus Suomen DVD-levyjen vähittäismyyntikaupasta oli vuonna 2008 seitsemän prosenttia.
Vuonna 2011 Future Film osti norjalaiselta Schibsted Media Groupilta elokuvien levittäjä Sandrew Metronome Distribution Finland Oy:n.
Piirrossarjojen maahantuonti ja levitys.
1990-luvulla Future Film tunnettiin parhaiten piirrossarjojen levittäjänä. Silloin tällöin Golden Voice jälkiäänitti Future Filmin julkaisuja (kuten "Hopeanuolen" ja "Pikkuponien"), mutta yleensä jälkiäänittäjä oli Agapio Racing Team.
2000-luvulla yhtiö on tekstittänyt ja julkaissut suomenkielisiä DVD-julkaisuja muun muuassa Love Hina, School Rumble, Fruits Basket, D•N•Angel, Berserk ja Ginga Densetsu Weed -sarjoihin.
Christie (yhtye)

Christie oli englantilainen rockyhtye, joka oli suosittu 1970-luvun alussa. Suurin hitti oli kappale "Yellow River", josta tuli listaykkönen Britanniassa toukokuussa 1970. Myös kappaleet "San Bernadino" (sija 7. Britanniassa 1970) ja "Iron Horse" (listalla 47.) menestyivät hyvin. Christieen kuuluivat Jeff Christie (laulu, basso), Vic Elmes (kitara) ja Mike Blakely (rummut). 
Historia.
Mike Blakelyn veli oli The Tremeloes -yhtyeen Alan Blakely. Myöhemmin vaihdettiin uusi rumpali Paul Fenton. Tarina "Yellow Riveristä" on, että Jeff Christie tarjosi sitä The Tremeloesille, mutta vaikka he levyttivätkin sen, he eivät tuntuneet pitävän siitä. Jeff kuitenkin tiesi, että se olisi menestyskappale ja hän päätti levyttää sen itse. Tulos oli listaykkönen. Jeff lopetti yhtyeen vuonna 1976. Jeff Christie yritti päästä Euroviisuihin vuonna 1991, mutta ei onnistunut.
Yhtye esiintyi Suomessa Tammisaaren Ramsholmenin lavalla juhannuksena 1970.
SxS

SxS on Sonyn ja Sandiskin kehittämä flash-muististandardi. Sonyn ja Sandiskin mukaan SxS-korteilla voidaan saavuttaa 800 Mbit/s tiedonsiirtonopeus ja purskeissa 2,5 Gbit/s.
Etelän rintama

Etelän rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 25. kesäkuuta 1941 Odessan erityissotilaspiiristä. Se hajotettiin 28. heinäkuuta 1942. Rintama muodostettiin uudelleen 1. tammikuuta 1943 Stalingradin rintamasta. Se uudelleennimettiin 4. Ukrainan rintamaksi 20. lokakuuta. 
Malinovskin johtama etelän rintama osallistui puna-armeijan 1941–1942 talvioffensiiviin Harkovan alueella ja yhdessä Kaakon rintaman kanssa sen onnistui työntää Wehrmachtia takaisin sata kilometriä.
Komentajat.
Rintamankomentajina olivat:
Aikalainen

Aikalainen on tieteen, opetuksen ja kulttuurin sanomalehti, jota julkaisee Tampereen yliopisto. Se ottaa kantaa myös ajankohtaisiin yhteiskunnallisiin aiheisiin.
Lehden päätoimittaja Heikki Laurinolli irtisanoutui joulukuussa 2014, koska katsoi, että lehteä ollaan suitsimassa, kun se supistettiin ilmestyväksi kerran kuussa. Lehden vastaavana toimittajana toimii nykyisin Hanna Hyvärinen, joka sijaistaa perhevapaalla olevaa Tiina Lankista.
Real Murcia

Real Murcia Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Murcian kaupungista. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2021-2022 Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División RFEF:ssä.
Seura perustettiin vuonna 1908 nimellä Murcia Club de Fútbol. Kauden 1922–1923 aikana kuningas Alfonso XIII myönsi sille tittelin Real (). Kaudeksi 1940–1941 seura nousi ensimmäistä kertaa Espanjan korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin, ja on sittemmin pelannut sarjassa kaikkiaan 18 kautta. Segunda Divisiónissa Real Murcia on pelannut 50 kautta, enemmän kuin mikään muu seura. Seuralla on myös eniten Segunda Divisiónin voittoja (kahdeksan) ja sarjanousuja Primera Divisióniin (yksitoista).
Real Murcian kotipeliasu muodostuu punaisesta paidasta, valkoisista housuista ja punaisista sukista. Seuran kotistadionina toimii vuonna 2006 valmistunut, 33 045 -paikkainen Nueva Condomina.
Lounaan rintama

Lounaan rintama oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 22. kesäkuuta 1941 Kiovan erityissotilaspiiristä. Se uudelleennimettiin 12. heinäkuuta 1942 Stalingradin rintamaksi. Lounaan rintama muodostettiin 25. lokakuuta 1942 uudelleen 1. kaartinarmeijasta ja uudelleennimettiin 3. Ukrainan rintamaksi 20. lokakuuta 1943. 
Komentajat.
Rintamankomentajina olivat:
Yön saalistajat (vuoden 1984 suomalainen elokuva)

Yön saalistajat on vuonna 1984 julkaistu suomalainen jännityselokuva. Visa Mäkisen ohjaama elokuva kertoo poliisista, joka soluttautuu Porissa toimivaan rikollisjärjestöön. "Yön saalistajissa" näytetään väkivaltaa ja paljasta pintaa suorasukaisemmin kuin 1980-luvun suomalaisessa viihde-elokuvassa yleensä oli tapana. 
Vastaanotto.
"Yön saalistajat" sai kriitikoilta erittäin kielteiset arvostelut, mutta nykyisin siitä on tullut jonkinlainen kulttielokuva. Elokuvateattereissa sen näki vain 1 670 katsojaa, mutta ensimmäisessä televisioesityksessä 1987 lähes puolitoista miljoonaa, vaikka MTV esitti kelat aluksi väärässä järjestyksessä ja aloitti esityksen uudelleen niin, että tv-esitys kesti kaikkiaan kaksi ja puoli tuntia.
Talbot T26C L6 4.5

Talbot T26C L6 4.5 oli ranskalaisen Talbotin valmistama kilpa-automoottori, jota käytettiin Talbot-Lagon malleissa T26C, T26C-DA sekä T26C-GS.
Jaakko Nousiainen

Jaakko Ilmari Nousiainen (20. joulukuuta 1931 Pälkjärvi – 24. maaliskuuta 2022 Turku) oli suomalainen valtio-opin professori. Hän toimi vuosina 1994–1997 Turun yliopiston kanslerina.
Nousiainen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1950. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1959. Väitöskirjassaan hän tutki kommunismin kannatusta Kuopion läänissä. Kommunismin kannatuksen perustaa analysoidessaan Nousiainen erotti toisistaan korpikommunismin ja teollisten kaupunkiseutujen kommunismin. 
Vuodesta 1953 vuoteen 1960 Nousiainen työskenteli Suomen tietotoimistossa. Vuosina 1961–1963 hän toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun yhteiskuntatieteiden apulaisprofessorina. Sieltä hän siirtyi vuonna 1963 Turun yliopiston vasta perustettuun valtio-opin professorin virkaan. Tässä tehtävässä Nousiainen toimi vuoteen 1993. Viimeiset virkavuotensa Turun yliopistossa Nousiainen toimi yliopiston kanslerina vuosina 1994–1997.
Turkuun siirryttyään Nousiainen suuntautui tutkimustoiminnassaan erityisesti Suomen valtiollisten laitosten tutkimiseen. Siltä alueelta hän seuraavan kolmenkymmenen vuoden aikana julkaisi useita kirjoja ja artikkeleita. Nousiainen on ollut keskeinen toimija politiikan tutkimuksen niin sanotun Turun koulukunnan kehittymisessä. Koulukunta on profiloitunut voimakkaasti poliittisten instituutioiden tutkimukseen ja poliittisten järjestelmien vertailevaan tutkimukseen.
Vuosina 1967–1968 ja 1972–1973 Nousiainen toimi Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina, yliopiston vararehtorina hän toimi vuosina 1975–1978, yliopiston valtuuston puheenjohtajana vuosina 1985–1988 ja yliopiston kanslerina vuosina 1994–1997. Politiikan tutkijoiden eurooppalaisen järjestön, European Consortium for Political Researchin hallituksen jäsen hän oli vuosina 1982–1985 ja Turun Yliopistosäätiön hallituksen jäsen vuosina 1989–1997.
Valtio-opin professorinvirassa Nousiainen huolehti tarmokkaasti uusien tutkijasukupolvien kouluttamisesta. Hänen ohjauksessaan valtiotieteen tohtoriksi Turun yliopistosta valmistuivat Pekka Väänänen (1971), Voitto Helander (1971), Hannu Nurmi (1974), Pertti Laulajainen (1979), Esko Antola (1980), Heikki Paloheimo (1981), Jyrki Käkönen (1985), Matti Wiberg (1988) ja Eero Murto (1994). Yli puolet Nousiaisen kouluttamista tohtoreista sijoittui myöhemmin professorin virkoihin eri yliopistoihin.
Pekka Puupää poliisina

Pekka Puupää poliisina on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Visa Mäkinen. 
Juoni.
Justiina passittaa Pekka Puupään ilmoittautumaan täydennyspoliisiksi vakituisen poliisikunnan ollessa sairaana. Samaan aikaan myös Puupäiden naapuri, Pukkila, ilmoittautuu täydennyspoliisiksi. Pekasta ja naapurista tulee poliisiparivaljakko, jotka rupeavat tekemään poliisin töitä. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan edustavan ”tunnettua porilaista laatua” ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Agentti 000 ja kuoleman kurvit

Agentti 000 ja kuoleman kurvit on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen elokuva. Elokuva parodioi James Bond -elokuvaa "Casino Royale" vuodelta 1967. Elokuvissa sen näki 57 250 katsojaa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoi, ettei Mäkisen yritys tehdä kotimaista toimintaelokuvaa ole täysin epäonnistunut. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Likainen puolitusina

Likainen puolitusina on vuonna 1982 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen komediaelokuva. Sen nimi juontaa juurensa sotaelokuvaan "Likainen tusina" (engl. Dirty Dozen). Kyseessä on kertausharjoitusaiheinen sotilasfarssi. Elokuva kuvattiin kesäkuussa 1982 Porissa noin puolen miljoonan markan budjetilla. Elokuvateatterilevityksen kokonaiskatsojamäärä oli 81 642 katsojaa Televisioesityksessä vuonna 1986 elokuvan näki noin 408 000 katsojaa. 
Juoni.
Suomen armeijalle ollaan tuomassa säilytettäväksi jalkapallon muotoista pommia, jota tullaan käyttämään Suomessa kuvattavassa ulkomaisessa elokuvassa. Tämä niin kutsuttu ”pallopommi” kuitenkin katoaa kuljetuksen aikana, ja sitä etsimään lähetetään viisi kertausharjoituksiin myöhässä tullutta miestä – Aaro Vierumäki (Ilmari Saarelainen), jalkapalloilija Mape Liukkonen (Allan Tuppurainen), toimitusjohtaja Oskari Tertsunen (Tauno Karvonen), yövartija Piippola (Matti Ruohola), sekä rekkakuski Reiska Mellberg (Visa Mäkinen). Mukaan tulee myös Mellbergin mukana tullut liftari Pirjo (Titta Jokinen). Majuri Auerin (Kauko Helovirta) käskystä joukkoa johtaa vääpeli Kyllijoki, ”Kylli-Setä” (Tenho Saurén). 
Ennen operaation alkua toimitusjohtaja Tertsunen löysi tietämättään pallopommin matkansa varrelta. Mape luulee palloa omakseen ja ottaa sen talteen. Likainen puolitusina kiertää kaupungin ja sen lähiympäristön Reiskan pakettiautolla tutkien jokaisen löytämänsä jalkapallon urheiluliikkeitä ja naisten jalkapallo-ottelua myöten, tietämättä että heidän etsimänsä jalkapallon muotoinen pommi on koko ajan heidän matkassaan. Turhien etsintöjen turhauttama Mape ”haistattaa pitkät koko pommille”, ja joukko palaa päämajaan, mikä on kaupungin erään hotellin huoneessa. Operaationjohtaja vääpeli Kyllijoki kuitenkin ilmoittaa löytäneensä pallon tällä aikaa, ja sen kunniaksi joukko järjestää juhlat, joissa juodaan limonadia ja syödään jäätelöä. 
Seuraavana päivänä likainen puolitusina saapuu kuvauspaikalle, missä ovat myös elokuvan ohjaajat Erik Lungholm (Ville-Veikko Salminen) ja King Kranzenjammer (Allan Tuppurainen). Vääpeli Kyllijoki luovuttaa pommiksi uskomansa pallon ohjaaja Kranzenjammerille, joka aloittaa kuvaukset saman tien kuvaamalla pommin räjähdyksen. Lähtölaskennan aikana likainen puolitusina kuitenkin huomaa, ettei pallopommi ole jalkapallokentällä vaan heillä itsellään. Pallo räjäyttää pakettiauton. Ambulanssin lähtiessä viemään loukkaantunutta Mapea sairaalaan, poliisit pidättävät Reiskan, joka oli aiemmin varastanut joukon pakettiauton.
Elokuvan loppukohtauksessa majuri Auer palkitsee kertausharjoitukseen tulleet miehet mansikkaleivoskahveilla. Toimitusjohtaja Tertsunen lupautuu korvaamaan operaation aiheuttamat vahingot laittamalla ne ”Tertsusen firman piikkiin”. Kasarmin pihalla joukkoa vastaan pomppii jalkapallo, ja Mape ei voi olla näyttämättä jalkapalloilutaitojaan. Hänen banaanipotkunsa menee kenraalin ikkunasta sisään, ja kaikki pakenevat juosten paikalta vääpeli Kyllijokea ja majuri Auerta myöten.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano antaa "Likaiselle puolitusinalle" tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Kaarlo Hartiala

Kaarlo Jakob Waldemar Hartiala, entinen Hartman (12. lokakuuta 1919 Hancock, Michigan, Yhdysvallat – 25. syyskuuta 2009) oli suomalainen fysiologian professori ja Turun yliopiston rehtori ja kansleri. 
Hartialan vanhemmat olivat rovasti Rafael Hartman ja Hilja Maria Wargelin. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli lääkäri Airi Inkeri Järvinen. Hartiala aloitti oppikoulun Joensuun lyseossa 1929 ja kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteislyseosta 1938. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1947 ja tohtoriksi 1951. Hän oli jo 1948–1950 opiskellut Yhdysvalloissa Rockefeller-säätiön apurahalla.
Hartiala nimitettiin Turun yliopiston ensimmäiseksi fysiologian professoriksi vuonna 1955. Professorina hän toimi aina eläkkeelle jäämiseensä vuonna 1984 saakka. Hartiala toimi Turun yliopiston rehtorina 1970–1975 ja kanslerina 1975–1984. Hartiala tuli tunnetuksi dopingaineiden vastaisen työn kärkihahmona. Hän oli muun muassa mukana luomassa eurooppalaisille olympiakomiteoille yhteistä lääketieteellistä komiteaa 1980-luvulla. Hän toimi Suomen olympiakomitean hallituksessa 1968–1976 ja sen valtuuskunnan puheenjohtajana 1976–1984. Sittemmin hän oli Euroopan olympiakomitean liittohallituksessa ja Kansainvälisen olympiakomitean lääketieteellisessä komissiossa. Työskentelystään niin urheilun kuin tieteenkin parissa hänet palkittiin useasti.
Suomen Urheilulääkäriyhdistys jakaa Hartialan mukaan nimettyä stipendiä nuorille liikuntalääketieteen tutkijoille.
Karjalan palautus (kirja)

Karjalan palautus on Pro Karelian -yhdistyksen pääsihteerin,kauppatieteiden maisteri Veikko Saksin kirjoittama kirja, joka käsittelee Karjalan palautuskysymystä. Kirja on saanut julkisuutta myös Venäjällä Rossijskaja gazeta -lehdessä. Kirja sisältää taloudellisia suunnitelmia siitä, miten Karjalan palautus ei tulisi maksamaan Suomelle liikaa infrastruktuurimenoihin tarvittavina kustannuksina, vaan miten Karjalan palautus saataisiin Suomen valtiontaloudelle tuottavaksi investoinniksi. 
Venäjän Federaation virallisessa lehdessä Rossijskaja gazetassa, myös Suomesta usein kirjoittavan toimittajan Nadežda Sorokinan laatiman artikkeli oli otsikoitu "Suomalaiset haluavat palauttaa Karjalan, suomalaiset revansistit haluavat palan venäläistä maata". Suomen valtion virallinen kanta on se, että rajakysymys on ratkaistu Moskovan välirauhansopimukseen 1944 perustuen Pariisin rauhansopimuksella 1947.
Veikko Saksi täsmensi myöhemmin Suomenmaassa, ettei hänen tarkoituksenaan ollut se, että Suomen hallitus aloittaisi välittömästi neuvottelut Karjalan palauttamisesta Venäjän hallituksen kanssa, vaan se, että asiaa pidettäisiin esillä ja että suomalaiset alkaisivat keskustella asiasta. Suomen ulkoasiainministeriön verkkosivujen uutispalstalla kirjoitettiin kuitenkin unkarilaislehti Magyar Nemzeti Magazin kokosivun artikkelista, jossa huomioitiin kirjaa.
Kaikenlaisia karkulaisia

Kaikenlaisia karkulaisia on vuonna 1981 ensi-iltaan tullut Visa Mäkisen ohjaama ja tuottama komediaelokuva. Kaikenlaisia karkulaisia toi 96 959 katsojaa elokuvateattereihin 
"Kaikenlaisia karkulaisia" oli Visa Mäkisen kolmas pitkän elokuvan ohjaus. Elokuvan ensi-ilta oli Porin Jaarli-teatterissa 20. elokuuta 1981.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen piti elokuvaa pitkäpiimäisenä veijarihupailuna, jossa ammattikäsikirjoittaja Jussi Tuomisesta huolimatta ”ei ole huumoria, ei ole hulluutta, ei edes leikkiä. Kallista filmiä vain tuhlaantuu.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Hintikka kehotti kiertämään elokuvan kaukaa, vaikka se onkin hänestä Mäkisen parhaasta päästä. Hän antoi sille yhden tähden viidestä.
Pekka &amp; Pätkä ja tuplajättipotti

Pekka &amp; Pätkä ja tuplajättipotti on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen elokuva. 
Elokuva on Mäkisen ainoa elokuva, jota ei ole koskaan esitetty kokonaisuudessaan televisiossa. Elokuvateatterilevityksen jälkeen se julkaistiin vuokravideotallenteena. VLMedia julkaisi elokuvan DVD:nä huhtikuussa 2017. Elokuva ei menestynyt teattereissa, sillä sitä kävi katsomassa vain noin 4 000 katsojaa. 
Elokuvan teon jälkeen Mäkinen tuotti "Pekka ja Pätkä" -televisiosarjan. Televisiosarjassa tämä elokuva liitettiin 3-osaiseksi televisiosarjaksi "Pekka ja Pätkä: Pekan painajainen", jossa Esko Roinen esittämä Pekka näkee unta toisesta Pekasta. Televisiosarjan jälkeen Visa Mäkinen teki vielä toisen Pekka Puupää-aiheisen elokuvan "Pekka Puupää poliisina".
Juoni.
Poikamiehet Pekka Puupää ja Pätkä menevät tansseihin. Siellä he tapaavat Justiina Pöntön ja saman tien lempi leiskahtaa Pekan ja Justiinan välillä. He menevät oitis naimisiin ja Justiina muuttaa Pekan luokse asumaan. Pekka saa tiedon, että hänen Amerikan tätinsä Pimpinella on kuollut. Pekalle on tiedossa kahdeksan miljoonan markan perintö, mutta vain jos tämä onnistuu tuhlaamaan viikossa miljoona markkaa huvituksiin. Pekka ja Pätkä onnistuvat tuhlaamaan 100 000 markkaa ja lopuilla rahoilla Justiina maksaa asunnon vuokran 40 vuodeksi. Kuitenkin Pätkän taskuun jäi pahan päivän varalle jätetty markan kolikko ja perintö jää saamatta.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo, ettei hauskoista vitseistä tai oikeasta veijarihengestä ole elokuvassa tietoakaan. Hän antaa elokuvalle 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Avaruusluotain (lehti)

Avaruusluotain on Suomen avaruustutkimusseuran julkaisema jäsenlehti (ISSN 0356-021X), joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehdessä kerrotaan seuran ja sen jäsenten toiminnasta sekä avaruustutkimuksesta yleensä.
Lehden vaiheita.
Ensimmäinen seuran lehti ilmestyi 13. elokuuta 1960. Sen nimi oli "SAF-bladet". Lehti oli käsin kirjoitettu ja hektografilla kopioitu. 30. tammikuuta 1960: SAF-bladet oli jo koneella kirjoitettu ja monistettu. Tammikuussa 1963 lehden nimeen tuli mukaan myös suomen kieli. Maaliskuussa 1963 lehti oli kaksikielinen tiedote. Vuonna 1965 ilmestyi lehti erikseen suomeksi ja ruotsiksi: ATS-lehti ja ATS-bladet. Vuonna 1966 ATS-luotain ilmestyi vain suomeksi, mutta sen lisäksi ilmestyivät SAF-information ja ATS-tiedottaa. Vuonna 1968 Suomen avaruustutkimusseuran lehti sai nimen "ATS-luotain – SAF-pejlaren", joka vuonna 1972 sai nykyisen nimensä "Avaruusluotain – Rymdpejlaren".
Ennen 2000-lukua päätoimittajina toimivat muun muassa Heikki Oja, Jussi Leader, Jari Karvinen, Urpo Häyrinen ja Simo Tauriainen. Lehden päätoimittaja oli vuosina 2000–2005 Tero Siili, 2006–2009 Sini Merikallio ja vuodesta 2010 alkaen Tiera Laitinen sekä sittemmin vt. Matti Lepomäki.
Pirtua, pirtua

Pirtua, pirtua on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen draamaelokuva. Siinä nuori mies taistelee kieltolain aikaan kylänsä pirtutrokareita vastaan.
Visa Mäkisen ensimmäinen yritys vakavan elokuvan tekemiseksi sai teattereissa vain 1 650 katsojaa ja tuotti miljoonan markan verran tappiota, minkä seurauksena Mäkinen luopui elokuvien teosta. Televisioesityksissä MTV3-kanavalla "Pirtua, pirtua" sai vuoden 1995 huhtikuussa 287 000 ja vuoden 2001 kesäkuussa 180 000 katsojaa.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä pitää Mäkisen ensimmäisen draamaelokuvan kuvausta laadukkaana mutta sisältöä onttona. Hän antaa elokuvalle kaksi viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Fraserin oireyhtymä

Fraserin oireyhtymä on harvinainen sairaus, joka aiheuttaa mm. erilaisia ruumiillisia poikkeavuuksia, yhdyssormisuutta ja -varpaisuutta, kehitysvammaisuutta sekä ylimääräisiä sormijäseniä. Keskeinen piirre on piilosilmäisyys, jossa iho peittää yhden tai molemmat silmät. Mahdollisia muita piirteitä ovat mm. epäsymmetrinen kallo, munuaisvaurio, piilokiveksisyys, kuurous, sokeus, mikropenis, klitoromegalia ja virtsarakon poikkeavuudet.
Fraserin oireyhtymän ennuste vaihtelee. Lähes 50 % siitä kärsivistä kuolee ensimmäisten elinvuosiensa aikana tavallisimmin kurkunpään ahtaumaan tai munuaisvaurioon. 
Fraserin oireyhtymän aiheuttaja on autosomin kautta peittyvästi periytyvä mutaatio. Fraserin oireyhtymä on elävänä syntyneistä lapsista 0,043:lla 10 000:sta ja kuolleena syntyneistä 1,1:lla 10 000:sta.
Petter Portin

Petter Erik Portin (12. joulukuuta 1940 Kruunupyy – 25. helmikuuta 2023) oli suomalainen geneetikko ja Turun yliopiston perinnöllisyystieteen professori.
Elämä ja ura.
Kruunupyyssä vuonna 1940 syntynyt Portin pääsi ylioppilaaksi Nokian yhteiskoulusta vuonna 1959. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa, jossa hän toimi eri tehtävissä aina vuodesta 1969 alkaen. Portin valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1972 ja hänet valittiin perinnöllisyystieteen vs. apulaisprofessoriksi vuonna 1976. Professorin virkaan Portin nousi vuonna 1980 ja tässä tehtävässä hän toimi Turun yliopistossa aina eläköitymiseensä asti vuonna 2004.
Portin oli myös vuonna 1962 perustamassa Turun Yliopiston biologian ja maantieteen ainejärjestöä, Synapsia.
Tutkimus- ja julkaisutoiminta.
Portin tutki muun muassa banaanikärpäsen sukupuolisolujen kypsymisjakautumista, geenien vuorovaikutuksia, yksilönkehityksen mekanismeja, ihmisen hampaiston genetiikkaa sekä skitsofrenian genetiikkaa. Hänen eniten siteeratut julkaisunsa koskevat geenin käsitteen teoriaa. Nuorempana Portin tutki myös lintuja, ja julkaisi katsauksen Nokian linnustoon vuonna 1965.
Portin julkaisi tieteellisten kirjoitusten ohella noin viisisataa suomenkielisiä aikakausi- ja sanomalehtiartikkelia, sekä osallistui perinnöllisyystieteeseen liittyvistä aiheista käytävään julkiseen keskusteluun. Hänen lehtikirjoitustensa aiheina olivat erityisesti evoluutio ja muuntogeeniset kasvit. Kirjoituksissaan Portin pyrki korostamaan näkemystään, jonka mukaan muuntogeenisten kasvien havaitut hyödyt ylittävät selvästi niiden pelätyt haitat ja että haittoja korostetaan usein vain tunteen pohjalta. 
Portinilta ilmestyi muun muassa yleistajuinen genetiikan oppikirja "Ne geenit! Ne geenit!" (2006). "Biologian sanakirjasta" hän sai yhdessä muiden kirjoittajien kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2002. Tieteellisen tuotantonsa lisäksi Portin julkaisi tieteenfilosofisia mietekokoelmia ja runoteoksia.
Myyrä (Nalle Puh)

Myyrä () on Disneyn Nalle Puh -sarjakuvissa, -elokuvissa ja -piirrossarjassa esiintyvä fiktiivinen henkilöhahmo. Toisin kuin muut tutut Nalle Puhin maailmaan kuuluvat päähahmot, Myyrä ei esiinny A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoissa, vaan hahmon keksi Walt Disney itse. Hahmon englanninkielinen nimi "gopher" tarkoittaa itse asiassa taskurottaa eikä myyrää.
Myyrä esiintyi ensi kerran vuoden 1966 lyhytelokuvassa "Nalle Puh ja hunajapuu", jonka sisältö nähdään alkujaksona kymmenen vuotta myöhemmin kootussa elokuvassa "Nalle Puh". Myyrä esitellään elokuvassa hahmona, joka rakentaa paljon asioita, pääasiallisesti omia tunneleitaan (joihin hän näyttää putoavan useasti). Hän huomauttaa useissa kohtauksissa monimerkityksisesti ”en ole kirjassa”. Myyrän ulkonäkö ja koominen puhetapa perustuvat "Kaunotar ja Kulkuri" -elokuvassa esiintyneeseen majavaan. Myyrän englanninkielisenä äänenä toimi alun perin Howard Morris, joka vetäytyi eläkkeelle ja hänet korvasi Michael Gough. Suomenkielisessä versiossa äänen Myyrälle antoivat Pirkko Aarnio ja Veikko Honkanen.
Palasokeri

Palasokeri on kova, kuution muotoon hakkurilla pilkottu pala kokoon puristettua kidesokeria. Palasokeri tunnetaan myös nimellä sokerikuutio. Palasokerista on sekä valkoinen kidesokerista että ruskea ruokosokerista valmistettu versio.
Palasokeria voidaan käyttää kätevästi esimerkiksi kahvia tai teetä juodessa. Tuotemerkit, kuten Suomen Sokerin Sirkku ja Pulmu ovat olleet aikansa brändejä. Yksi Sirkku-pala painaa noin 2,6 grammaa ja Pulmu noin 3,2 grammaa.
Valmiina paloina myyty sokeri kehittyi käyttäjän itsensä paloittelemasta toppasokerista, joka oli yleinen sokerityyppi Suomessakin vielä 1930-luvulla.
Mitäs me sankarit

Mitäs me sankarit on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, porilaisen elokuvaohjaajan ja monialayrittäjän Visa Mäkisen toinen elokuvatuotanto.
Juoni.
Elokuva kertoo porilaisista Kaista ja Ekistä jotka valmistuvat poliisikoulusta poliiseiksi. Erinäisten sattumusten jälkeen pojat erotetaan poliisivoimista, jonka jälkeen he perustavat etsivätoimiston. Yksityisetsivinä kaksikko hölmöilee ja poikien etsivälupakirja perutaan. Toimillaan he ovat joutuneet suuriin velkoihin ja näin turvautuvat "pimeisiin rahamarkkinoihin" ja saavat rikollispomolta rahat yhden prosentin päiväkorolla. Monien vaiheiden jälkeen pojat ajatuvat takaa-ajamaan rosvokoplaa, jonka saavat pidätettyä. Näistä urotöistä kaksikko saa poliisinvirkansa takaisin.
Tuotanto.
Visa Mäkisen toisen elokuvan käsikirjoitus tilattiin kokeneelta viihteentekijä Ismo Sajakorvelta ja sivurooleihin kiinnitettiin kolme suosittua näyttelijää Kauko Helovirta, Leo Lastumäki ja Tenho Saurén. Pääosia esittivät Porin Teatterin näyttelijä Timo Nissi ja Riihimäen Teatterin Erkki Teittinen, samoin sihteeriä esittänyt Marjut Sariola oli ammattilainen Tampereen Teatterista. Elokuva kuvattiin Porissa kesällä 1980 kahdella 16mm kameralla kuvaajina Matti Pulliainen ja Pertti Aherva. Leikkaajana toimi Heikki Arala nimellä Christian Achander (alkuteksteissä muodossa Gristian). Elokuva sai ensi-iltansa 12. syyskuuta 1980.
Vastaanotto.
"Mitäs me sankarit" sai elokuvateattereissa 142 328 katsojaa, enemmän kuin mikään Mäkisen myöhempi tuotanto.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hölmöilyksi, josta saa hakea seikkailua tai toimintaa. Hän antaa elokuvalle 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Muuta.
Porilainen rockyhtye Saijaa Saijaa on levyttänyt albumin nimeltään "Mitäs me sankarit".
Shin’ichirō Tomonaga

Shin’ichirō Tomonaga, usein Sin-Itiro Tomonaga, (, 31. maaliskuuta 1906 – 8. heinäkuuta 1979) oli japanilainen fyysikko. Tomonaga vaikutti hyvin paljon kvanttisähködynamiikkaan. Tomonaga, Richard Feynman ja Julian Schwinger saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1965.
Elämä.
Tomonaga syntyi Tokiossa vuonna 1906. Hänen isänsä oli japanilainen filosofi Sanjūrō Tomonaga. Tomonaga oli perheen toinen lapsi ja vanhin poika. Tomonaga aloitti opiskelun Kioton yliopistossa vuonna 1926. Hän työskenteli Leipzigissä samassa ryhmässä Werner Heisenbergin kanssa ja tätä aiemmin oli samalla luokalla Hideki Yukawan kanssa. Kaikki kolme ovat saaneet Nobelin fysiikanpalkinnon.
Tomonaga kuoli syntymäkaupungissaan vuonna 1979.
Asteroidi 6919 Tomonaga on nimetty hänen muistokseen.
Väinö Kivilinna

Väinö Gabriel Kivilinna (sukunimi vuoteen 1906 Borg) (13. lokakuuta 1875 Turku − 18. maaliskuuta 1950 Lempäälä) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja toimittaja joka oli myös lyhyen aikaa Suomalaisen puolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana.
Kivilinnan vanhemmat olivat seminaarinjohtaja Oskar Fredrik Borg ja Ida Agatha Savonius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1899 ja lisensiaatiksi 1904.
Kivilinna toimi luonnonhistorian ja maantiedon opettajana tai lehtorina Kokkolan yhteiskoulussa 1903–1906, Viipurin vanhassa yhteiskoulussa 1906–1907, Jyväskylän seminaarissa 1910–1928, Porin lyseossa 1932–1937 ja Tampereen yhteislyseossa 1937–1939. Kivilinna oli sosiaaliministeriön raittiusosaston raittiuslautakuntien ylineuvoja vuosina 1925–1932.
Hän oli myös toimittajana "Luonnonystävä"-lehdessä 1899 sekä päätoimittajana "Kokkola"-lehdessä 1905–1906, "Viipuri"-lehdessä 1906–1908, "Suomalainen"-lehdessä 1909–1911, "Nuorten nuija"-lehdessä 1909–1918, "Keskisuomalainen"-lehdessä 1918 ja "Saarijärven Paavo" -lehdessä 1919–1921. 
Kivilinna oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja Maalaisliiton kansanedustajana 1922–1924. Hän oli jäsenenä useissa eduskunnan valiokunnissa sekä mukana Suomen valtuuskunnan jäsenenä Tarton rauhanneuvotteluissa 1920.
Kivilinna oli vuodesta 1904 naimisissa Synnöve Hovindin kanssa. Väinö Kivilinnan veli oli opettaja, Suomen metsästäjäliiton sihteeri ja tietokirjailija Martti Kivilinna.
Everlast (muusikko)

Everlast (oik. Erik Schrody, s. 18. elokuuta 1969 Valley Stream, New York) on amerikanirlantilainen rap-artisti ja laulaja-lauluntekijä. Hän on tunnettu rapia ja akustista rock-musiikkia sekoittelevasta tyylistään. Hän toimi House of Pain -yhtyeen keulahahmona vuosina 1992–1996, kunnes siirtyi soolouralle. Hän oli vuonna 2006 perustetun rap-yhtye La Coka Nostran jäsen, mutta lähti ryhmästä muutama vuosi myöhemmin. Vuonna 2000 hän voitti Grammyn Carlos Santanan kanssa tekemästään kappaleesta "Put Your Lights On". Hän kääntyi muslimiksi 2006.
Ruuvit löysällä (elokuva)

Ruuvit löysällä on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen ohjaama ja tuottama komediaelokuva. Sen käsikirjoituksen laati Kari Levola.
Vastaanotto.
"Ruuvit löysällä" sai elokuvateattereissa yhteensä 717 katsojaa, mikä oli vuoden 1989 kotimaisten ensi-iltojen pienin katsojamäärä.
Vuoden 1994 Video-oppaassa Bello Romano antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, joka vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. Hänen mukaansa elokuvan henkilöhahmot ”sekoilevat katsojan harmiksi selvittämässä murhaa”.
Montgomeryn piirikunta (Virginia)

Montgomeryn piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 94 392 asukasta. Piirikunta on nimetty amerikanirlantilaisen upseerin Richard Montgomeryn mukaan ja sen hallinnollinen keskus on Christiansburgin kaupunki. 
Maantiede.
PIirikunnan pinta-ala on noin 1 008 km², josta 1 005 km² on maata ja 3 km² vettä. Naapuripiirikunnat ovat:
Tärppä

Tärppä () on kuvitteellinen kärppää muistuttava olento, joka mainitaan useasti A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjoissa. Milnen kirjoissa tärpät olivat ilmeisesti olemassa vain Nalle Puhin ja tämän ystävien mielikuvituksessa, mutta joissain Disney-yhtiön tekemissä Nalle Puh -animaatioissa ne oli kuvattu todellisina olentoina, jotka muistuttivat suuria kärppiä.
Tärpät mainitaan ensi kerran Nalle Puh -tarinassa, jossa Nalle Puh ja Nasu yrittävät napata "tärpän", mutta myöhemmin heille selviää, että kahden tärpän jalanjäljet lumessa olivatkin Puhin ja Nasun itsensä tekemiä, kun he olivat kiertäneet kehää (ainakin viidesti) ja seuranneet omia jälkiään.
Disney-animaatioissa tärppiä nähtiin ensi kerran lyhytelokuvassa "Nalle Puh ja tuulinen päivä" osana Puhin painajaisunta laulujaksossa ”Möhköfantit ja tärpät”. Televisiosarjassa "Nalle Puhin uudet seikkailut" esiintyi myös oikeita tärppiä. Sarjan suomenkielisessä dubbauksessa niitä tosin kutsuttiin "röpöläisiksi" ja "Nalle Puh ystävää etsimässä" -elokuvassa "näädiksi". Televisiosarjassa tärpät ovat Nalle Puhin ja tämän kumppaneiden vihollisia. Heidät tunnetaan siitä, että he varastavat hunajaa ja heillä on apunaan möhköfantti. Eräs tärppä ja möhköfantti -kaksikko (nimeltään "Tane" ja "Möhkö") yritti varastaa useampaankin kertaan Nalle Puhin ja muiden hunajat.
Nalle Puh -kirjoissa ja animaatioissa on useita muitakin vastaavia hahmoja tai asioita, joita kutsutaan hassuilla nimiväännöksillä. Esimerkiksi "hinaja" () on hunajaa ja "jagulaari" on jaguaari.
ERA B

ERA B oli brittiläisen ERA:n kilpa-auto, jolla ajettiin vuosina 1950–1951. Bob Gerard ja Cuth Harrison ajoivat autolla kuudenneksi ja seitsemänneksi vuoden Britannian osakilpailussa. Vuoden Britannian osakilpailussa autolla ajoivat Gerard ja Brian Shawe-Taylor, jotka sijoittuivat kilpailussa yhdenneksitoista ja kahdeksanneksi.
Malmö Redhawks

Malmö Redhawks on ruotsalainen, Malmöstä kotoisin oleva jääkiekkoseura, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL:ssä. Seura on perustettu vuonna 1972 nimellä Malmö IF.
Malmö Redhawks (silloiselta nimeltään Malmö IF) on pelannut Ruotsin finaalissa vuosina 1992 ja 1994 voittaen mestaruuden molemmilla kerroilla. Seuran saavutuksiin kuuluu myös Euroopan Cupin voitto vuodelta 1993 ja pronssi vuodelta 1994. Malmö Redhawks on Elitserienin maratontaulukossa kymmenentenä. Joukkueen kotihallina toimii 12 600 katsojaa vetävä Malmö Arena.
Joukkue kaudella 2025–2026.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"