tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kansanmusiikki

Kansanmusiikki tarkoittaa kansanomaista musiikkia, joka on säilynyt muistin varassa. Kansanlaulujen tekijänoikeuksien haltijoita ei tunneta. Eurooppalaisessa ja pohjoisamerikkalaisessa kulttuuriperinnössä kutsutaan kansanmusiikkia muistuttavaa nykyaikaista laulumusiikin tyylilajia folkmusiikiksi.
Historia.
Kansanmusiikki on syntynyt erilaisista ihmisryhmien sävelilmaisuista, jotka sittemmin ovat siirtyneet alkukantaisessa ympäristössä sukupolvelta toiselle kuulomuistin perusteella ilman kirjallisia esikuvia – tekstejä, nuotteja tai äänentoistovälineitä, jotka kehittyneemmissä yhteisöissä helpottavat aineiston oppimista ja omaksumista, mikä on erona alkuperäisen tarvemusiikin ja viihde- ja harrastemusiikin välillä.
Kun sävelmillä ei ole sitovia esikuvia, sävelet ja sanat muuttuvat, minkä johdosta syntyy erilaisia toisintoja eli variantteja. Sävelmien muuttaminen ja eri sävelmien samankaltaisuus onkin eräs elävän kansanmusiikin merkittävistä tunnusmerkeistä. Edelleenkin nykypäivien musiikissa toteutuvat samat sävelilmaukset, joita vuosituhansien ajan on käytetty pelkistetyissä rakenteissa töitten, taikojen, riittien ja seremonioitten tarpeisiin. 
Lähes kaikkien kansojen työntekoon on liittynyt erilaiset laulut ja rallatukset. Asiantuntijat ovatkin monesti ajatelleet tasaisesta yksinkertaisesta luontevasti työntekoon liittyvästä musiikista koko kansanmusiikin lähtökohtaa. Laulua ja rallatuksia vielä alkeellisimpia sävelrakenteita sisältävät erilaiset ihmisille, eläimille ja henkiolennoille huudellut melodiset huhuilut ja huudot, jotka nekin ovat syntyneet tarpeen eivätkä viihteen kannalta, esimerkiksi karjan- ja poronajossa, tai kaupungeissa kaupustelijoiden pyrkiessä saamaan tuotteitaan kaupaksi. Myös erilaisten kulttuureitten loitsintaan liittyy monenlaisia säveliä. Kaikkialla maailmassa esiintyy myös pelkistettyjä sävelkaaria sisältävää luentaa ja resitointia, kuten rukousten ja muiden hengellisten kirjojen kuten myös runojen ja hokemien esittämiseen. 
Entisajan perinnäisissä uskomuksissa musiikkiin on liitetty yliluonnollisia ja salaperäisiä puolia, ja sävelien mahdilla uskottiin kykenevän vaikuttamaan elämän tapahtumiin, kuten syntymään, säähän tai riistaonneen. Musiikkiin on myös liitetty mytologisia hahmoja, kuten kreikkalainen soiton jumalatar Euterpe tai itämerensuomalainen soitollaan lumonnut Väinämöinen.
Yhteiskunnan sivistyessä ja kehittyessä musiikin luonne etenevissä määrin muuttui tarvemusiikista ajanvietteeksi, kun sillä ei enää ollut tarvetta palvella käytännön elämää.
Tombeau

Tombeau ("hauta") on sävellys, joka on omistettu kuolleen henkilön muistoksi. Musiikkityyppi on lähtöisin Ranskasta, jossa tombeau-teoksia on tuotettu 1600-luvulta.
Kuuluisia "tombeau"-teoksia ovat muun muassa Marin Marais'n gamba-sävellys "Tombeau pour Mons. de Lully" sekä Maurice Ravelin "Le Tombeau de Couperin".
Arsufin taistelu

Arsufin taistelu oli kolmannella ristiretkellä käyty yhteenotto, jossa Rikhard I Leijonamielen armeija voitti Saladinin joukot.
Vallattuaan Akkon vuonna 1191, Rikhardin ja Saladinin joukot kävivät useita taisteluita, joiden tärkein taivoite oli Jerusalemin herruus. Tietäen tarvitsevansa Jaffan sataman haltuunsa ennen hyökkäystä Jerusalemiin, Rikhard marssitti joukkonsa Akkosta rannikkoa pitkin elokuussa 1191.
Etelään Akkosta.
Rikhard järjesti joukkonsa etenemisen ottaen yksityiskohdat huomioon. Ottaen oppia Hattinin taistelun epäonnistumisista, hän tiesi armeijan tärkeimmäksi tarpeeksi vedensaannin ja piti lämpöhalvausta heidän suurimpana uhkanaan. Vaikka hänen joukkonsa joutuivat tiukoille ajan kanssa, Rikhard päätti kuitenkin marssittaa heitä ainoastaan aamuisin ennen päivän kuuminta hetkeä. Rikhard myös piti usein taukoja lähellä vettä. Samalla ristiretkeläisten laivasto purjehti rannikkoa pitkin tarjoten suojaa haavoittuneille ja ruokaa joukoille.
Koska vihollinen uhkasi alati, Rikhard piti joukkonsa tiiviissä muodostelmassa kahdessatoista ratsailla olevassa rykmentissä, joista jokaisessa oli sata ritaria. Näitä suojaamaan asetettiin jalkaväki, joka marssi maanpuoleisella alueella laivojen vartioidessa merta. Ristiretkeläiset joutuivat alinomaa Saladinin jousiampujien ja öisin ilmestyneiden lintuhämähäkkien piinaamiksi, mutta Rikhardin johtajuus piti huolen siitä, että järjestys ja kuri säilyi vaikeimpinakin hetkinä.
Taistelu Arsufin porteilla.
Ristiretkeläisarmeijan lähestyessä Arsufia oli Saladin lopulta pakoitettu yrittämään ratkaisua, ja määräsi jatkuvan kahakoinnin sijasta nyt täyden hyökkäyksen Rikhardin armeijaa vastaan. Täällä Saladinin armeija saattoi pysytellä piilossa kukkulaisen metsän siimeksessä mahdollisimman pitkään. Ristiretkeläisille jäi meren ja Saladinin armeijan väliin liikkumatilaa vain reilut neljä kilometriä. Saraseeniratsuväki hyökkäsi ristiretkeläisarmeijan kimppuun painopisteenä marssiryhmityksen perä. On arveltu, että Saladin toivoi taisteluryhmityksessä etenevän armeijan venyvän pois tarkoitetusta muodosta etujoukkojen jatkaessa matkaansa samalla, kun loppupää joutuu taisteluun vihollisen kanssa. Marssirivistön loppupäätä taistelupäivänä varmistaneet johanniittaritarit kärsivät pahoin vihollisen nuolikuuroista, mutta eivät tästä huolimatta aluksi antautuneet taisteluun. Lopulta heidän tilanteensa kävi kuitenkin sietämättömäksi ja ritarit ryhtyivät suoraan taisteluun ahdistajansa kanssa. Samaan aikaan marssivan armeijan keskuudessa tehdyt valmistelut pantiin toimeen kuuden trumpetin merkinannolla. Marssirivistön mantereen puolta suojannut jalkaväki astui sivuun ritarien uloshyökkäyksen tieltä, joka yllätti Saladinin armeijan täysin. Saraseenit kääntyivät epäonnistuneeseen pakoyritykseen. Voitokkaan taistelun päätteeksi Rikhardin suunnitelmaan kuului vielä se, ettei seurannutta takaa-ajoa jatketa vaarallisen kauas marssirivistöstä, vaan taistelun ratkettua armeija järjestäytyy uudelleen takaisin rannikolle kuormaston suojaksi.
Kevin Schmidt

Kevin Gerald Schmidt III (s. 16. elokuuta 1988, Andover, Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän nousi tunnetuksi roolistaan "Villi tusina" -elokuvissa, joista hänelle myönnettiin Young Artist -palkinto vuonna 2006. Hänen veljensä Kenneth ja Kendall Schmidt ovat myös näyttelijöitä.
Sukujuuret ja tausta.
Schmidtin isän suku on kokonaan saksalaista alkuperää; he ovat etnisiä saksalaisia, jotka muuttivat Venäjältä. Hänen äitinsä sukujuuret ovat saksalaiset, ruotsalaiset, englantilaiset, skotlantilaiset ja osittain hollantilaiset. Perhehistoriaan kuuluu muutto Yhdysvaltoihin 1800-luvun lopulla, ja sukulaisia löytyy muun muassa Kansasin saksalaisamerikkalaisista yhteisöistä. Kevin on myös neljännessä polvessa sukua näyttelijä Allison Millerille.
Uran alku.
Schmidt ei alun perin haaveillut viihdealasta, vaan keskittyi opiskeluun ja jalkapalloon. Hänen kiinnostuksensa näyttelemiseen heräsi, kun hänen kaksi veljeään menestyivät alalla, ja pian hän itse päätyi mainosrooleihin.
Schmidt aloitti uransa lapsinäyttelijänä ja esiintyi useissa tunnetuissa televisiosarjoissa, kuten "Monk", "Kunnian miehet", "Jäitä hattuun", "Perhe paketissa", "Taken", "Ilman johtolankaa", "CSI: New York" ja "Num3rot". Lisäksi hänellä oli rooli saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Pääroolit.
Vuonna 2007 hän ryhtyi kehittämään fyysistä olemustaan tavoitteenaan siirtyä luontevista sivurooleista pääosien esittäjäksi. Hänen ensimmäinen pääroolinsa nähtiin itsenäisessä romanttisessa trillerissä "Resurrection Mary", joka julkaistiin elokuussa 2008. Hän näytteli myös Disney Channelin elokuvassa "Operaatio Prinsessa" ("Princess Protection Program").
Suhde näyttelemiseen ja luovaan työhön.
Näyttelemisessä Schmidtia kiehtoo ennen kaikkea tarinankerronta. Hän pitää erityisesti rooleista, jotka haastavat ajattelua ja kuvaavat yleisinhimillisiä kokemuksia. Kulissien takana häntä innostaa luova vapaus ja mahdollisuus osallistua tarinan rakentamiseen kokonaisvaltaisesti kirjoittamisen, ohjaamisen ja tuottamisen kautta.
Tuottajana ja käsikirjoittajana.
Näyttelijäntyön lisäksi Schmidt on laajentanut osaamistaan tuotannon ja käsikirjoittamisen puolelle. Hän on luonut ja tähdittänyt verkkosarjassa "Poor Paul" sekä ohjannut hyvinvointiteemaisen musiikkivideon "The Alyson Stoner Project", joka sai ensi-iltansa vuoden 2008 lopulla. Tällä hetkellä hän työskentelee myös projektien "" ja "Chase Doe" parissa.
Kestävä kehitys ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen.
Schmidt on perustanut yhdessä veljiensä Kennethin ja Kendallin sekä liikekumppani Michael Cammaratan kanssa "Conscious Human Initiative" -aloitteen. Sen tavoitteena on lisätä tietoisuutta kestävästä ruoantuotannosta ja pienentää hiilijalanjälkeä. Hänen oma kokemuksensa lapsuuden ylipainosta ja ruokalaadun vaikutuksesta hyvinvointiin innoitti mukaan kestävän kehityksen edistämiseen.
Aiheesta muualla.
Kevin Schmidt Imdb:ssä
Jon Davison

Jon Davison (s. 21. heinäkuuta 1949 Haddonfield, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tunnetaan kenties parhaiten tuottamistaan elokuvista RoboCop, RoboCop 2 ja Starship Troopers – universumin sotilaat.
Davison opiskeli New Yorkin yliopistossa elokuva-alalle, jonka jälkeen hän muutti 1970-luvulla Los Angelesiin ystävänsä kehotuksesta.
Mangalia

Mangalia on kaupunki Romaniassa Mustanmeren rannalla, 45 kilometriä etelään Constanțasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa asui 36 364 asukasta. Siellä on satama ja useita rantalomakeskuksia.
Historia.
Antiikki.
Mangalian paikalla sijaitsi alun perin kreikkalainen siirtokunta nimeltä Kallatis. Se perustettiin ehkä jo 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Varmuudella se on ollut olemassa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin paikalla on todennäköisesti ollut varhaisempi paikallisten heimojen asutus nimeltä "Acervetis". Kallatis oli nykyisen Romanian alueen vanhimpia kaupunkikeskuksia yhdessä Constanțan paikalla sijainneen Tomiksen kanssa. Myöhemmin siitä tuli osa Makedonian valtakuntaa ja sitten Rooman valtakuntaa. Välillä se oli seudun barbaariheimojen vallassa.
Vera Panova

Vera Fjodorovna Panova (; 20. maaliskuuta 1905 Rostov-na-Donu – 3. maaliskuuta 1973 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vera Panova syntyi pankkivirkailijan ja musiikinopettajan perheeseen. Isä kuoli varhain, ja perhe eli köyhyydessä. Vera joutui keskeyttämään lukion ja hakeutumaan ansiotöihin. Hän päätyi sanomalehti "Trudovoi Donin" toimitukseen ja julkaisi kirjoituksiaan myös alueen muissa lehdissä. Paikallista mainetta Panovalle toivat humoristiset pakinat. Myöhemmin hän alkoi kirjoittaa myös näytelmiä.
Panovan toinen aviomies Boris Vahtin pidätettiin Sergei Kirovin murhan jälkeen ja tuomittiin Solovetskin vankileirille. Panova pakeni lastensa ja äitinsä kanssa Pultavan alueen Šišakin kylään, jossa hän kirjoitti vuonna 1940 esitetyn näytelmän "V staroi Moskve". Samana vuonna Panova muutti Leningradiin. Hän jäi toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehitysalueelle ja onnistui vain vaivoin pääsemään perheensä luokse Šišakiin.
Saksalaisten vetäydyttyä Panova muutti vuoden 1943 lopussa Permiin, jossa hän työskenteli toimittajana ja julkaisi ensimmäisen pienoisromaaninsa "Semja Pirožkovyh" (1944), uudelleen muokattuna "Naisen sydän" ("Jevdokija", 1957). Hän kirjoitti kokemuksistaan sairaalajunassa suositun pienoisromaanin "Matkatoverit" ("Sputniki", 1946), jota pidetään yhtenä neuvostoliittolaisen sotakirjallisuuden parhaista saavutuksista. Inhimillinen ja kaunistelematon teos sai Stalin-palkinnon vuonna 1947.
Uralilaisen tehtaan elämää sota-aikana kuvaava tuotantoromaani "Kružiliha" (1947) herätti paljon keskustelua ja sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Pienoisromaani "Selkeä ranta" ("Jasnyi bereg", 1949) kertoo sodanjälkeisestä maaseudusta ristiriidattomuuden teorian hengessä. Sekin sai seuraavana vuonna Stalin-palkinnon.
Neuvostoliiton suojasäätä ennakoinut romaani "Vuodenajat" ("Vremena goda", 1953) kuvaa yhteiskunnan moraalikysymyksiä ja sukupolvien välisiä ristiriitoja. Se sai konservatiivien taholta ankaraa kritiikkiä. Teoksen aiheita jatkaa 1920-luvusta kertova omaelämäkerrallinen "Romanssi" ("Sentimentalnyi roman", 1958). Pienoisromaania "Pikku mies" (myös "Serjoža", 1955) on pidetty klassisena lapsen psykologian kuvauksena.
Panova kiinnostui myöhäistuotannossaan Venäjän historiasta (kokoelma "Liki na zare", 1966). Hänen teoksistaan on tehty useita elokuvia, ja hän on kirjoittanut myös muita elokuvakäsikirjoituksia ja näytelmiä. Panovan muistelmat ilmestyivät vuonna 1975.
Amanda Palmer

Amanda MacKinnon Gaiman Palmer (s. 30. huhtikuuta 1976 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen artisti. Hän on The Dresden Dolls -yhtyeen laulaja, pianisti ja lauluntekijä.
Elämäkerta.
Palmer varttui Lexingtonissa Massachusettsissa ja opiskeli Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Myöhemmin hän perusti teatteriesityksiä järjestävän Shadowbox Collectiven ja ohjasi muun muassa ryhmän The Legendary Pink Dots -yhtyeen musiikkiin perustuvan tuotannon "Hotel Blanc" vuonna 2002. Lisäksi hän esiintyi ”The Eight Foot Bride” -nimisenä elävänä patsaana Yhdysvaltojen ohella myös Skotlannissa ja Australiassa. Palmer asuu Bostonissa, joka on yksi hänen kappaleidensa aiheista. Palmer on naimisissa kirjailija Neil Gaimanin kanssa.
The Dresden Dolls.
Lokakuussa 2000 Palmer tapasi Brian Viglionen, ja yhdessä he perustivat The Dresden Dolls -yhtyeen. Yhtye julkaisi kolme albumia, joista Palmer julkaisi myös nuottikirjat "The Dresden Dolls Companion" ja "The Virginia Companion".
Sooloura.
Palmer julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Who Killed Amanda Palmer" 16. syyskuuta 2008. Levyn nimi on viittaus "Twin Peaks" -televisiosarjaan, joka keskittyi Laura Palmer -nimisen hahmon kuolemaa seuraaviin tapahtumiin. Albumin tuotti Ben Folds, joka myös soittaa levyllä. Muita vierailijoita levyllä ovat esimerkiksi East Bay Ray (Dead Kennedys) ja Annie Clark (St. Vincent). Kesällä 2009 ilmestyi lisäksi albumin nimeä kantava kirja, joka sisältää kuvia, joissa Palmer näyttäisi olevan murhattu. Kirjan päävalokuvaaja on Kyle Cassidy ja tekstistä vastaa Neil Gaiman.
Keväällä 2009 Palmer palasi high schooliinsa Lexingtonissa työskennelläkseen vanhan ohjaajansa ja mentorinsa Steven Bogartin kanssa, ja yhdessä koulun oppilaiden kanssa he kehittivät näytelmän "With the Needle that Sings in Her Heart". Se sai innoituksensa Neutral Milk Hotelin albumista "In the Aeroplane Over the Sea" sekä Anne Frankin päiväkirjasta.
Kristiansandin lentoasema

Kristiansandin lentoasema, Kjevik sijaitsee Norjassa Kristiansandin kaupungin keskustasta noin 16 kilometriä koilliseen.
Historia.
Kaupungissa keskusteltiin talvella 1936, pitäisikö lentokenttä sijoittaa Kongsgårdin tasaiselle alueelle vai Kjevikiin. 22. huhtikuuta 1936 kaupunginvaltuusto päätti rakentaa kentän Kongsgårdiin ja työ aloitettiin, mutta päätös pyörrettiin kesällä ja vaaka kallistui Kjevikin hyväksi.
Kristiansandin lentoasema, Kjevik avattiin 1. kesäkuuta 1939. Sen kiitotie oli noin 1 000 metriä pitkä. Ensimmäinen sille laskeutunut kone oli KLM:n DC-2 matkalla Oslosta Amsterdamiin. Matkustajien joukossa oli muun muassa Bernt Balchen.
Sodan aikana kentälle rakennettiin useita rakennuksia, kuten kaksi hangaaria, jotka sijaitsevat siellä nykyisinkin. Kiitotietä pidennettiin 1 580-metriseksi. Kenttä siirtyi kaupungilta Norjan valtion haltuun 1947.
Vuonna 1964 ilmeni taas tarve pidentää kiitotietä, joka tehtiinkin kaupungin ja valtion yhteistyönä. Kiitotie piteni nykyiseen 1 960 metriin, josta vuonna 2005 hyväksyttyä pituutta oli 1840 metriä.
Kirk Brandon

Kirk Brandon (s. 3. elokuuta 1956) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. 
Brandon aloitti uransa vuonna 1978 perustetussa The Pack -yhtyeessä. The Packia seurasi 1980-luvun alussa suosiota saavuttanut Theatre of Hate, joka ennätti julkaista albumilistan 17. sijalle nousseen "Westworld"-studioalbumin (1982). Theatre of Haten jälkeen Brandonin yhtyeenä on ollut useita studiolevytyksiä vuodesta 1983 julkaissut Spear of Destiny.
2000-luvulla Brandon on ollut mukana Dead Men Walking -yhtyeprojektissa. Tammikuussa 2008 ilmoitettiin, että hän syytti Glaxo Smith Klinea syömänsä masennuslääkkeen haittavaikutuksista.
Sinkki (soitin)

Sinkki (, ) on yleensä luusta tai nahalla päällystetystä puusta valmistettu puhallinsoitin, joka tunnetaan jo varhaiskeskiajalta. Siinä on äänireiät kuten huilussa, kartiomaisesti avautuva putki ja samanlainen suukappale kuin trumpetissa. Sinkki luetaan vaskipuhaltimien ryhmään, sillä soittotavaltaan ja rakenteeltaan se muistuttaa niitä, joskin ilman venttiilejä.
Soittimen nimi tulee saksan ja latinan kielten kautta samannimisestä metallista.
Sinkki oli käytössä etenkin 1500–1600-luvun orkestereissa, mutta käyttö säilyi vielä 1700-luvun kaupunkisoittokunnissa. Nykyisin sinkki on suosituimpia vanhan musiikin soittimia. Harvinainen basso-sinkki korvattiin usein serpentillä.
Elba (Oulu)

Elba on pieni saari Oulujoen suiston etelärannalla Oulun Kauppatorin rannan tuntumassa. Se sijaitsee Oulun kaupunginkirjaston ja Oulun kaupunginteatterin päärakennusten eteläpuolella Meritullin osa-alueella Pokkisen kaupunginosassa Kiikelin saaren pohjoispuolella ja on osa Kiikelinpuistoa.
Elba oli alun perin oma saarensa, mutta liittyi maankohoamisen seurauksena Kiikeliin. Se ruopattiin erilleen Kiikelistä 2000-luvun alussa ja Kiikelin ja Elban välille rakennettiin puinen silta, joka jatkuu Elbaan puisena jalkakäytävänä ja päättyy näköalatasanteeseen. Saari on näköalapaikkaa lukuun ottamatta säilytetty luonnontilaisena avoimena rantaniittynä. Elban jatkeena on kaksi pienempää saarta: ruoppaamalla Elbasta erotettu Kokkoluoto ja kivistä rakennettu Ahvenpaikka. Kokkoluotoon pääsee astinkiviä pitkin.
5. toukokuuta 1936 jäidenlähdön myötä Elban rantavedestä löydettiin liminkalaisen taidemaalari Vilho Lammen ruumis. Lampi oli tehnyt itsemurhan 17. maaliskuuta hyppäämällä rautatiesillalta Oulujoen Merikoskeen.
Billy Duffy

William Henry ”Billy” Duffy (s. 12. toukokuuta 1961) on brittiläinen kitaristi. Hän on tullut tunnetuksi työstään The Cult -yhtyeessä. Sen ohella hän on soittanut myös vuonna 2006 perustetussa Circus Diablossa.
Ura.
Vuonna 1977 Duffy oli punk-bändissä nimeltä The Nosebleeds yhdessä tulevan The Smiths -yhtyeen johtohahmon Morrisseyn kanssa. The Nosebleeds jäi lyhytikäiseksi: se hajosi muutaman keikan jälkeen. Tämän jälkeen Duffy siirtyi Slaughter and the Dogsin kautta Theatre of Hateen vuonna 1981 ja julkaisi albumin nimeltä "He Who Dares Wins". Vuonna 1982 Theatre of Hate hajosi ja vuotta myöhemmin Duffy tapasi laulaja Ian Astburyn.
Heidän Death Cult -yhtyeensä nimi lyhennettiin The Cultiksi vuonna 1984. Vaikka Duffyn työskentely The Cultin kahdella ensimmäisellä albumilla, "Dreamtime" ja "Love", leikitteli goottityylillä ja 60-luvun psykedelialla, hän antoi rakkautensa AC/DC:tä ja Led Zeppeliniä kohtaan loistaa läpi "Electric"- ja "Sonic Temple" -albumeilla. 
The Cultin hajottua vuonna 1995 Duffy oli lyhyen aikaa mukana Vent 414 -yhtyeessä ja teki yhteistyötä The Alarmin entisen laulajan Mike Petersin kanssa Colorsound-projektissa julkaisten yhden albumin. Vuonna 2000 Duffy ja Astbury herättivät The Cultin uudelleen henkiin.
Aurelia ja Sininen kuu

Aurelia ja Sininen kuu ("Blue Moon") ovat hypoteettisia esimerkkejä elinkelpoisista taivaankappaleista. Ne esiintyvät National Geographicin ja Blue Wave Productionsin dokumentilla "Alien worlds".
Aurelia.
Aurelia on punaista kääpiötähteä kiertävä elinkelpoinen planeetta. Punaisten kääpiöiden etuna elämälle on niiden pitkä ikä pääsarjavaiheen kestäessä kymmeniä miljardeja vuosia.
Aurelia on vuorovesilukkiutunut siten, että sama puoli osoittaa koko ajan emotähteä kohti. Toisin sanoin planeetan yksi puolisko on jatkuvan auringonpaisteen alla toisen puoliskon ollessa pimeä valon uupuessa ja pysyvässä jääkaudessa. Seurauksena on valtavat lämpötilaerot puoliskojen välillä ja lämpimät ilmavirrat kylmemmälle puoliskolle.
Sininen kuu.
Sininen kuu on jättiläisplaneetan elinkelpoinen kuu. Jättiläisplaneetta kiertää kaksoistähtijärjestelmässä.
Kuu on vuorovesilukkiutunut kiertämäänsä planeettaan. Tällöin kuulla on selvät päivät, kylläkin näiden kestäessä yhtä kauan kuin sen kierto planeetan ympäri eli 10 päivää kokonaisuudessaan ja 5 päivää kestävä päivä ja 5 päivää kestävä yö. Tämä tekee kuun pinta-alasta valtaosan elämälle kelpoiseksi. Sen pinnalla on valtameriä ja sen ilmakehä on niin tiheä, että hyvinkin suuret olennot voivat pysyä ilmassa.
Samansuuntaisia ideoita.
Samankaltainen idea on ajatus punaisesta kääpiöstä, jota kiertäisi jättiläisplaneetta ja tätä taas Sinisen kuun kaltainen kiertolainen. Idean etuna on yhdistää punaisen kääpiön tarjoama pitkäikäisyys poistaen vuorovesilukkiutumisen haitat.
Haittapuolena ajatuksessa on, että jättiläisplaneettaa kiertävät kuut altistuvat planeetan magneettikentän takia suurelle määrälle ionisoivaa säteilyä, minkä takia esimerkiksi Io on pelkästään säteilymääränsä takia elinkelvoton. Kuulla, joka kiertää täytyisi siis olla vahva magneettikenttä suojaamassa, sekä tähden ja jättiläisplaneetan vaikutuksilta.
Vuorovesivoiman aiheuttama vulkaaninen toiminta, voi olla elämän kannalta hyödyllistä tai haitallista riippuen siitä kuinka voimakas ilmiö on. Parhaimmillaan se voi pitää yllä elämää lämmittämällä muuten liian kylmää planeettaa tai kuuta ja ylläpitäen magneettikenttää. Huonoimmillaan taas tekee planeetasta tai kuusta elinkelvottoman, kuten on Ion tapauksessa.
John Tempesta

John Tempesta (s. 26. syyskuuta 1964) on yhdysvaltalainen rumpali. Hän on luonut monipuolisen uran, johon mahtuu työskentelyä mm. Exoduksessa, Testamentissa, White Zombiessa, Helmetissä ja The Cultissa. Hän esiintyi myös Tony Iommin albumilla "Iommi" (2000).
Tempestan veli on kitaristi Mike Tempesta.
Kokous

Kokous on tilaisuus johon kaksi tai useampi henkilö kokoontuu päätöksentekoon tai keskusteluun asiakysymyksistä. Nykyisin kokous voi olla konkreettisen kokoontumisen lisäksi myös etäkokous, kuten telekokous, videokokous tai web-kokous.
Ennen kokousta kokouksesta tiedotetaan ja samalla kutsutaan osallistujia kokoukseen. Kokouksen laillisuus ja päätösvaltaisuus vaatii ennakkoon koolle kutsumista. Varsinainen kokous kulkee vakiintuneen menettelytavan mukaan. Menettelytapaa kutsutaan kokoustekniikaksi. Kokoustekniikkaan kuuluu esimerkiksi, että kokouksessa on sen kulkua ohjaava ja mm. puheenvuoroja jakava puheenjohtaja, kokouksesta ja erityisesti päätöksistä muistiinpanoja tekevä eli pöytäkirjaa tai kokousmuistiota pitävä sihteeri sekä tarpeen mukaan äänestyksiä varten ääntenlaskijat. Kokoukseen on tehty asialista, jossa on lueteltu kokouksessa käsiteltävät asiat pykälittäin.
Erityyppisiä kokouksia.
Vuosittain pidettävät yhtiökokoukset. Projekteissa pidetään projektin aloituskokouksia, (säännöllisiä) projektikokouksia ja päätöskokous. Kriisitilanteissa voidaan kutsua koolle hätäkokous. Yhdistystoiminnassa on yhdistyksen aloittava perustuskokous, vuosikokouksia ja lopetuskokous. Yhdistysten vuosikokouksissa valitaan vuosittain yhdistyksen toimihenkilöt ja päätetään muusta yhdistyksen toiminnasta.
Aatu Halme

Adam (Aatu) Halme (vuoteen 1901 Möykkynen, 4. joulukuuta 1873 Nilsiä – 4. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä.
Nilsiässä syntyneen Aatu Halmeen vanhemmat olivat suntio Johan Fredrik Möykkynen (1838-1915) ja Anna Taskinen (1843-1917). Kansakoulun jälkeen Halme opiskeli Siikasalmen maanviljelyskoulussa, josta hän valmistui vuonna 1895. Oltuaan jonkin aikaa maataloustyönjohtajana Halme lähti kirvesmieheksi Helsinkiin. Vuonna 1900 Halme liittyi Helsingin työväenyhdistykseen, jonka johtokunnan jäsenenä hän osallistui muun muassa Oulun puoluekokoukseen. Halme oli Suomen Puutyöntekijäin Liiton sekä Suomen Ammattijärjestön perustajajäsenia ja vaikutti niiden liittotoimikunnissa. Vuodesta 1907 Halme työskenteli Puutyöväen liiton taloudenhoitajana, kunnes siirtyi syksyllä 1915 SAJ:n sihteeriksi ja taloudenhoitajaksi. 
Syyskuussa 1917 Halme valittiin senaatin perustaman työvälityskeskustoimiston johtokuntaan. Sisällissodan aikana Halme ei osallistunut punaisten toimintaan, vaikka hänet helmikuun alussa nimitettiinkin SDP:n uuden puoluetoimikunnan jäseneksi. Sodan päätyttyä Halme valittiin Työväen Sanomalehti Oy:n johtokuntaan, joka julkilausumassaan tuomitsi "anarkistiset ja bolshevistiset menettelytavat". Syksyllä 1918 Halme oli elvyttämässä sodan lamauttaman SAJ:n toimintaa ja joulukuussa hänet nimitettiin Ingmanin hallituksen asettaman työlainsäädäntöä valmistelevan komitean jäseneksi.
Halme valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1918 kunnallisvaaleissa ja hän oli myös kaupunginhallituksen jäsen. Vuonna 1919 Halmeesta tuli kansanedustaja, mutta hän ei asettunut ehdolle enää seuraavissa vaaleissa. SAJ:n edustajana Halme oli kansainvälisissä tehtävissä osallistuen muun muassa Kansainvälisen työjärjestön kongressiin Genevessä. Halme jatkoi taloudenhoitajana vuoteen 1930, jolloin hän järjestön jouduttua kommunistien haltuun siirtyi "Suomen Sosialidemokraatin" oikolukijaksi. Sydänvaivoja pitkään potenut Halme kuoli sydänkohtaukseen maaliskuussa 1933. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Perhe.
Aatu Halmeen puoliso oli Stiina Maria Tolvanen (1882-1940), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1906. Heillä oli yksi tytär.
Poimuhierakka

Poimuhierakka ("Rumex crispus") on isokokoinen ruohovartinen kasvi, joka muistuttaa sukulaistaan hevonhierakkaa.
Ulkonäkö ja koko.
Poimuhierakka on 40–120 senttimetriä korkea jäykkävartinen monivuotinen ruohokasvi. Varsi on usein punertava, osittain tai kokonaan sekä uurteinen. Sen lehdet ovat poimulaitaisia, 4–5 kertaa leveyttään pitempiä. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Kukinto on pystyhaarainen, tiheä, tähkämäinen ja melkein lehdetön. Kukat ovat pienet, n. 3 mm ja vihertävät. Pähkylät ovat piparkakunruskeita. Poimuhierakan voi erottaa hevonhierakasta pitkulaisempien ja selvemmin aaltoilevien lehtien sekä harvemman kukkatähkän avulla. Lajit risteytyvät keskenään.
Levinneisyys.
Poimuhierakka on levinnyt Keski- ja Etelä-Eurooppaan, Siperiaan ja Pohjois-Amerikkaan sekä Afrikan pohjoisrannikolle. Suomessa se kasvaa pääasiassa rannikolla, paikoitellen sisämaassa
Elinympäristö.
Poimuhierakka kasvaa pelloilla, tienvarsilla, kaatopaikoilla, sekä sellaisilla merenrannoilla, missä on paljon ravinteita rakkoleväkasojen lannoittaessa kasvua. Poimuhierakka leviää hyvin vesiteitse.
Käyttö.
Poimuhierakka on vanha rohdoskasvi jota on käytetty ruuansulatusvaivoihin, ihosairauksiin, keripukkiin. Siinä on lukuisia yhdisteitä, mm. antrakinonit, parkkiaineet, emodiini, rumikiini, kversetiini ja krysofaanihappo. Myrkytystietokeskus kertoo, että hierakat ovat myrkyllisiä mutta pienen määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.
Kuningastrapit

Kuningastrapit ("Ardeotis") on trappien heimoon kuuluva lintusuku. BirdLife Suomen mukaan sukuun kuuluu kahdeksan lajia. Luokitus on kuitenkin epäselvä, sillä esimerkiksi "Handbook of the Birds of the World" sijoittaa osan lajeista vielä naamiotrappeihin, vaikka molekyylitodisteet kannattaisivat sijoittamista kuningastrappeihin.
Punasänkiö

Punasänkiö ("Odontites vulgaris") on puoleksi loisena elävä punakukkainen kasvi.
Punasänkiö kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat soikeat, ja niissä on pitkittäissuuntaan uria. Tähkämäisessä kukinnossa on kukkien välissä kapeita lehtiä. Sitä tavataan Euraasiassa pelloilla ja tienpientareilla. Se on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan.
Punasänkiö muistuttaa sukulaisiaan suolasänkiötä ("Odontites litoralis") ja peltosänkiötä ("Odontites vernus"). Lajit voi erottaa haaroittumiskohtien perusteella: Punasänkiö haaroittuu melko alhaalta.
Norman Whitfield

Norman Jesse Whitfield (12. toukokuuta 1943 Harlem, New York – 16. syyskuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen souliin erikoistunut lauluntekijä ja tuottaja.
Whitfield teki ensimmäiset sävellyksensä Motown Recordsille 19-vuotiaana. Hän olikin vaikuttamassa merkittävästi 1960- ja 1970-luvuilla niin sanottuun "Motownin soundiin". Whitfield teki paljon yhteistyötä lauluntekijä Barrett Strongin kanssa. Heidän tekemiään ovat esimerkiksi Motownin ensimmäinen hittikappale ”Money (That’s What I Want)”, jonka Strong myös esitti, ja ”I Heard It Through the Grapevine”, jonka esittäjänä toimi Marvin Gaye.
Whitfield muistetaan parhaiten pitkästä yhteistyöstä The Temptations -yhtyeen kanssa. Whitfield tuotti lähes jokaisen The Temptationsin kappaleen vuosien 1966–1974 aikana. Näihin lukeutuvat esimerkiksi klassikot ”You’re My Everything” ja ”I Can’t Get Next to You”. The Temptationsille kirjoitettu ”Just My Imagination” tunnetaan Suomessa Aki Sirkesalon tekstittämänä ja esittämänä vuoden 1995 hittinä ”Pelkkää kuvitelmaa”.
Motownin Whitfield jätti vuonna 1973. Tuon jälkeen hän saavutti menestystä vuonna 1976 elokuvan "Car Wash – pesujengi" ääniraidalla, jolla soitti Whitfieldin uusi suojattiyhtye Rose Royce, jota Whitfield tuotti usean vuoden ajan. The Temptationsin kanssa Whitfield teki yhteistyötä uudestaan vielä yhtyeen singlellä ”Sail Away”, joka julkaistiin vuonna 1984.
Whitfield tuomittiin vuonna 2005 sakkoihin veropetoksesta, kun hän oli jättänyt ilmoittamatta yli 4 miljoonan dollarin arvosta tuloja. Whitfield joutui maksamaan sakkoja 25 000 dollaria. Huonon terveytensä takia häntä ei tuomittu vankilaan, vaan hänet asetettiin kotiarestiin.
Whitfield kuoli syyskuussa 2008 Cedars-Sinain sairaalassa diabeteksestä komplikaatioihin. Hänellä oli ollut aiemmin myös sydän- ja munuaisvaivoja.
Riku Mäkinen

Riku Juhani Mäkinen (s. 13. maaliskuuta 1974 Hyvinkää) on suomalainen taidegraafikko.
Mäkinen debytoi Nuorten näyttelyssä Helsingin Taidehallissa vuonna 1995. Hän valmistui Lahden taideinstituutista vuonna 1998. Hän on osallistunut yksityis- sekä ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla (mm. Artgenda 2002 -näyttelyyn Hampurissa sekä Miniprint Finland 2007 -näyttelyyn Lahdessa). Mäkinen oli Selfish Shellfish -performanssiryhmän jäsen vuosina 1998–2007.
Mäkinen on toiminut tuntiopettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa, Hyvinkään taidekoulussa ja Oriveden Opistossa. Mäkisen päätekniikka on serigrafia.
Jukka-Pekka

Jukka-Pekka on vakiintunut suomalainen miehen yhdysnimi. Väestörekisteriin Jukka-Pekkoja on vuoden 2019 loppuun mennessä merkitty 3 358. Kaikki he ovat olleet miespuolisia. Pääosa heistä (1 826) on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla aikana, jolloin Suomessa yleensäkin annettiin pojille huomattavan paljon yhdysnimiä. Sen sijaan 2000-luvulla Jukka-Pekka on ollut melkoisen poikkeuksellinen nimivalinta. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Jukka-Pekkoja nimettiin vain 13 ja 2010-luvulla vain 8. Nimeä ei sellaisenaan ole almanakassa, mutta Jukka on almanakassa 24. kesäkuuta (ortodoksisessa kalenterissa mm. 7. tammikuuta) ja Pekka 29. kesäkuuta (ortodoksisessa kalenterissa 25. kesäkuuta).
Luettelo suomalaisista kansanmusiikkitapahtumista

Tämä on luettelo suomalaisista kansanmusiikkitapahtumista.
Lähteet.
Pelimanni-lehti 2/2011, sivut 34-35, julkaisija Suomen Kansanmusiikkiliitto
Teppo Repo

Teodor ”Teppo” Repo (alk. Feodor Nikitin Safronoff; 7. marraskuuta 1886 Soikkola – 6. tammikuuta 1962 Helsinki) oli Viistinän kylästä Soikkolan pitäjästä läntiseltä Inkerinmaalta kotoisin ollut paimen ja merkittävä henkilö perinteisen suomalaisen kansanmusiikin piirissä. Hänet tunnettiin Armas Otto Väisäsen antamalla lempinimellä Teppo. Muutettuaan Suomeen Repo toimi Singerin ompelukonemekaanikkona.
Repo sävelsi itse paimensäveliään ja tunnettiin taitavana perinteisten paimensoittimien rakentajana. Suomalaiset kansanmusiikkitutkijat löysivät vuonna 1913 Suomeen työnhakuun muuttaneen Revon vuonna 1935, minkä jälkeen hänestä tuli suuri kuuluisuus muun muassa radiossa. Repo esiintyi myös juhlatilaisuuksissa ja televisiossa ja hän teki esiintymismatkoja Ruotsiin ja Saksaan. Kansanmusiikki-instituutti on julkaissut kokoelman Revon esityksiä LP- ja CD-levyllä.
Repo on haudattu Malmin hautausmaalle (87-3-95)
Martialis heureka

Martialis heureka on eteläamerikkalainen muurahaislaji. Lajin löytymisen myötä luotiin uusi muurahaisten alaheimo Martialinae ja suku "Martialis", johon se ensimmäisenä lajina sijoitettiin.
Ominaispiirteet.
"M. heurekan" perusrakenne vastaa tavallista muurahaista, mutta se on kalpea ja silmätön. Koska monet sen piirteet vaikuttavat primitiivisiltä, sitä voidaan pitää elävänä fossiilina. Itse lajin arvellaan kehittyneen noin 50 miljoonaa vuotta sitten, mutta monet sen piirteet ovat periytyneet varhaisimmilta alkumuurahaisilta. DNA-analyysin mukaan "M. heureka" kuuluu vanhimman tunnetun muurahaishaaran sisarhaaraan.
Lajin löytyminen.
"M. heureka" löydettiin sattumalta. Manfred Verhaagh Saksan luonnonhistoriallisesta museosta löysi kaksi ensimmäistä yksilöä suorittaessaan maaperätutkimuksia brasilialaisessa sademetsässä lähellä Manausin kaupunkia. DNA-analyysiin toimitetut näytteet kuitenkin kuivuivat pilalle ennen kuin niitä päästiin tutkimaan ja vahvistettu lajinmääritys jäi tekemättä.
Kolme vuotta myöhemmin Texasin yliopiston tohtoriopiskelija Christian Rabeling löysi samalta alueelta uuden yksilön. Hän oli tutkimassa toisia muurahaisia, kun huomasi hämärässä oudon näköisen yksilön liikkuvan karikkeen seassa. Yllättävän uudelleenlöydön vuoksi lajille annettiin nimeksi heureka.
Roberto Lopes Miranda

Roberto Lopes de Miranda, parhaiten tunnettu nimellä Roberto (s. São Gonçalo, Rio de Janeiro State, 31. heinäkuuta 1944) on entinen brasilialainen jalkapalloilija. 
Ammattilaisurallaan (1962–1976) hänen seurojaan olivat Botafogo, Flamengo, Corinthians ja América. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 12 ottelua vuosien 1968 ja 1972 välillä ja teki niissä 6 maalia.
Jairzinhon kanssa Robert muodosti tehokkaan hyökkäyskärjen Botafogon voittaessa kaksi osavaltiomestaruutta 1967 ja 1968. 
1960-luvulla Santos tähtinään Pelé, Coutinho, Zito ja Edu sekä toisaalta Zequinhan, Gérsonin, Jairzinhon, Roberton ja Paulo Cesarin edustama Botafogo olivat Brasilian valtaseurat.
Baldocchi

José Guilherme Baldocchi, parhaiten tunnettu nimeltä Baldocchi (s. Batatais, São Paulo State, 14. maaliskuuta 1946) on entinen brasilialainen jalkapalloilija ja maailmanmestari.
Aktiiviuransa aikana (1964–1976) hänen seurojaan olivat Batatais, Botafogo, Palmeiras, Corinthians ja Fortaleza. Puolustajana pelannut Baldocchi voitti Brasilian cupin 1967. Brasilian maajoukkueessa hän pelasi vain yhden ottelun ja saavutti maailmanmestaruuden 1970 käymättä kentällä.
José de Anchieta Fontana

José de Anchieta Fontana (31. joulukuuta 1940 Santa Teresa, Espírito Santo – 9. syyskuuta 1980 Santa Teresa) oli brasilialainen jalkapalloilija.
Urallaan hän edusti seuraavia seuroja:
Fontana pelasi puolustajana Brasilian maajoukkueessa 1970, kun he voittivat maailmanmestaruuden.
Hän kuoli kotikaupungissaan Santa Teresassa muutama kuukausi ennen 40-vuotispäiväänsä.
Exeter College

Exeter College on yksi englantilaisen Oxfordin yliopiston collegeista. Se sijaitsee Oxfordin keskustassa Turl Streetin varrella, samoin kuin Jesus College ja Lincoln College. Exeterin sisarcollege Cambridgen yliopistossa on Emmanuel College.
Historia.
Exeter Collegen perusti vuonna 1314 devonilainen Walter de Stapeldon, Exeterin piispa. Näin ollen college on Oxfordin neljänneksi vanhin University Collegen, Balliol Collegen ja Merton Collegen jälkeen. Walter de Stapeldonin tarkoituksena oli kouluttaa pappeja hiippakuntansa pitäjiin. Alkuaikoina koulun opiskelijat tulivatkin juuri lounaisista kreivikunnista, erityisesti Devonista ja Cornwallista. Ensimmäisen vuosisatansa ajan pieni ja jokseenkin köyhä college tunnettiin nimellä Stapeldon Hall. Vuonna 1432 rakennettu vanha porttirakennus, Palmer’s Tower, on ainoa nykypäiviin saakka säilynyt osa keskiaikaisesta collegesta. Se on nimetty erään 1400-luvun rehtorin mukaan.
Sir William Petren, collegen entisen oppilaan, avokätiset lahjoitukset auttoivat 1500-luvulla laajentamaan ja kehittämään oppilaitosta niin, että siitä tuli 1600-luvulle tultaessa yksi yliopiston johtavista collegeista. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1618 ja muut rakennukset vuoteen 1710 mennessä. 1700-luvulla Exeterin, kuten muidenkin collegejen, suosio laski, mutta laskusuhdanne päättyi 1850-luvun yliopistouudistuksiin. Samalla vuosikymmenellä collegelle rakennettiin muun muassa vuonna 1858 käyttöön vihitty uusi kappeli, jonka suunnitteli arkkitehti sir George Gilbert Scott.
Yliopisto jatkoi 1900-luvulla kasvuaan. Toisen maailmansodan jälkeen opetushenkilökunta on kasvanut noin kahdestatoista likimain kolmeenkymmeneenkahdeksaan. Huomattava muutos tapahtui, kun vuonna 1978 Exeter Collegeen hyväksyttiin ensimmäiset naisopiskelijat. Vuonna 1993 Exeterissä valittiin ensimmäisenä Oxfordin ja Cambridgen vanhoista miesten collegeista rehtoriksi nainen, Marilyn Butler. Kun Butlerin kausi vuonna 2004 päättyi, hänen seuraajakseen valittiin Frances Cairncross.
Exeter College fiktiossa.
Philip Pullmanin, collegen entisen oppilaan, kirjoittaman "Universumien tomu" -kirjasarjan kuvitteellisessa rinnakkaismaailmassa Exeter Collegen paikalla on Jordan College, mistä kirjasarja saa alkunsa. Siellä, oppineiden keskellä, tarinan orpo päähenkilö Lyra Belacqua on viettänyt suojattua elämää, kunnes seikkailu vie hänet mukanaan. Exeteristä poiketen Pullmanin Jordan College on Oxfordin sekä vanhin että rikkain opinahjo. Se on todellisten Oxfordin collegejen liioiteltu versio, joka levittäytyy alalleen vuosisatojen mittaan rakennettuna sekalaisena rykelmänä rakennuksia, kellareita ja tunneleita:
Colin Dexterin romaaneihin pohjautuvan "Komisario Morse" -televisiosarjan viimeisessä jaksossa Morse saa kohtalokkaan sydänkohtauksen Exeter Collegen sisäpihalla, kuoron laulaessa kappelissa Gabriel Faurén "In paradisumia".
Jaroslav Foglar

Jaroslav Foglar (6. heinäkuuta 1907 Praha – 23. tammikuuta 1999 Praha) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi nuorelle lukijakunnalle suunnatuista partioaiheisista seikkailuromaaneistaan. Hän työskenteli myös lehdissä ja kehitti kuuluisan "Rychlé šípy" -sarjakuvan, jonka päähenkilönä seikkailee Mirek Dušín.
Mäntämoottori

Mäntämoottori on polttomoottori, jossa polttoaineen sisältämä kemiallinen energia muutetaan lämpö- ja liike-energiaksi sylinterissä liikkuvien mäntien avulla.
Polttoaine syötetään sylinteriin, jossa edestakaisin liikkuva mäntä moottorityypistä riippuen vuoroin imee tuoreen polttoaine-ilmaseoksen sylinteriin, ja toiseen suuntaan liikkuessaan puristaa seoksen kasaan tai poistaa pakokaasut. Toimintaperiaate vaihtelee hieman riippuen siitä onko kyse kaksitahti- vai nelitahtimoottorista. Mäntä tai männät on kiertokankien välityksellä laakeroitu kampiakseliin. Suoraruiskutteisessa nelitahtisessa bensiini- tai dieselmoottorissa männän liike imutahdin aikana täyttää sylinterin pelkällä ilmalla ja polttoaine ruiskutetaan sylinteriin suuttimilla.
Ahdetussa mäntämoottorissa pakokaasujen hukkaenergiasta tai hihnan välityksellä moottorista voimansa saava ahdin puristaa ilmaa sylintereihin. Tällöin palotapahtumaan saadaan suurempi ilmamäärä kuin minkä mäntä yksinään kykenisi imemään. Tämä parantaa moottorin hyötysuhdetta.
Yleisin ajoneuvokäytössä oleva moottorityyppi, toimintavaiheina ovat imutahti, jonka aikana mäntä painuu alas ja imee tuoreen polttoaineseoksen sylinteriin, puristustahti, jonka aikana mäntä nousee ylös ja puristaa polttoaineseoksen kasaan, työtahti, jolloin syttynyt polttoaineseos lyö männän alas sekä poistotahti, jolloin jälleen ylös nouseva mäntä poistaa pakokaasut sylinteristä.
Yleisimmin käytössä kevyissä pienkoneissa kuten moottorisahoissa ja vanhemmissa perämoottoreissa. Toimintavaiheina ovat työtahti ja huuhteluvaihe. Koska polttoaineseos ja pakokaasut vaihtuvat sylinterissä yhtäaikaisesti, rakenne on epätaloudellinen mutta moottorin rakenne on yksinkertaisempi, kevyempi ja halvempi valmistaa kuin nelitahtimoottori.
Herman Ojala

Herman Ojala (3. kesäkuuta 1855 Isokyrö – 18. toukokuuta 1924 Toholampi) oli toholampilainen opettaja. Herman opiskeli opettajaksi Jyväskylän kansakoulunopettajaseminaarissa 1874–1878 ja oli kurssinsa kolmen parhaan joukossa. Hänen vanhempansa olivat torppari Johan (Juho) Erkinpoika Ojala (Löytymätöin) ja Hedvig Juhontytär Hoppa.
Hän teki WSOY:n kustantaman aapisen "Lukemisen Alkuoppi" vuonna 1891 ja laati "Lasku- ja mittausopin", josta sanonnan "Ojalan laskuopin mukaan...", toholampilaisten mukaan katsotaan saaneen alkunsa. Muualla Suomessa sanonta luetaan johtuvaksi Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorista ja sittemmin johtajasta Nestor Ojalasta, jonka laskuoppeja julkaistiin monina painoksina 1890-luvulta alkaen.
Oltermanni (juusto)

Oltermanni on Valion valmistama mieto murukoloinen kermajuusto, jota kypsytetään vähintään 4 viikkoa. Juusto muistuttaa tanskalaista havartijuustoa.
Historiaa.
Oltermanni-kermajuusto on Isonkyrön osuusmeijerin (vuodesta 1984 lähtien Kyrönmaan osuusmeijeri) vuonna 1979 kehittämä tuote. Pienen sylinterin muotoinen, keltaiseen pussiin pakattu Oltermanni annettiin Valion 75-vuotisjuhlan kunniaksi lahjaksi jokaiselle Valion maidontuottajalle vuonna 1980. Juhlajuusto koitui silloisen Isonkyrön osuusmeijerin pelastukseksi. Yleiseen myyntiin juusto lanseerattiin vuonna 1981. Jo vähän tätä ennen oltermannilaitoksesta väitöskirjaa tekevä tutkija ehdotti juustolle Oltermanni-nimeä, joka sittemmin toteutui. 2001 Herra Oltermanni esiinty ensi kertaa mainoksissa.
Juuston kysyntä kasvoi nopeasti, ja vuonna 2008 se oli Suomen myydyin kermajuusto. Juuston logossa komeili pitkään Kyrönmaan osuusmeijerin kuva – senkin jälkeen, kun juuston valmistus oli jo siirtynyt suurempiin tuotantolaitoksiin. Nykyään Oltermanni-juuston logossa on Saukkolassa sijaitsevan entisen meijerimuseon kuva. Vuonna 2015 Valio Oltermanni valittiin "Valittujen Palojen" kyselyssä Suomen luotetuimmaksi juustomerkiksi sekä "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä Suomen toiseksi arvostetuimmaksi juustobrändiksi Auran jälkeen ja ennen Koskenlaskijaa.
Kasvavan kysynnän vuoksi Oltermannin tuotanto aloitettiin vuonna 1984 myös Valion Ylitornion tehtaalla ja 1980-luvun lopulla myös Mikkelin osuusmeijerissä. Kun sen menekki edelleen kasvoi, käynnistettiin vuonna 1993 Haapavedellä uuden sukupolven tehdas, joka mahdollisti suuremman tuotantokapasiteetin lisäksi kevyempien vaihtoehtojen valmistamisen. 2000-luvulla Valio siirsi Oltermannin tuotannon alkuperäisestä Isonkyrön meijeristä kokonaan muihin tuotantolaitoksiin.
Oltermannin rinnalla ryhdyttiin vuonna 1997 valmistamaan 17 painoprosenttia rasvaa sisältävää Oltermanni-kevytjuustoa. Tuoteperhe laajeni vuonna 2008 edellistäkin vähempirasvaisella "Valio Oltermanni 9 %" -juustolla. Lisäksi Valio valmistaa kasvirasvaa sisältävää juustonkaltaista tuotetta "Valio Oltermanni rypsiä". 33 painoprosenttia rasvaa sisältävä Oltermanni-juusto myydään Suomessa nimellä "Oltermanni Täyteläinen".
Juustoa vietiin vuoteen 2014 asti suuria määriä Venäjälle. EU:n ja Venäjän keskinäisten talouspakotteiden vuoksi kauppa tyrehtyi ja 2014 Valion venäjänkielisillä etiketeillä merkityt "Putin-juustot" myytiin loppuun alehintaan suomalaisissa kaupoissa.
Wilhelmiina Arpiainen

Johanna Wilhelmiina Arpiainen (, 6. marraskuuta 1859 Pieksämäki − 13. helmikuuta 1922 Kiina) oli suomalainen opettaja, kristillinen kirjailija, suomentaja ja lähetystyöntekijä. Hän toimi 20 vuoden ajan Kiinassa Suomen Vapaakirkon lähetystyöntekijänä.
Elämäkerta.
Wilhelmiina Arpiainen aloitti koulunkäynnin Huutokoskella ja jatkoi sitten Jyväskylän seminaarissa valmistuen kansakoulun opettajaksi vuonna 1881. Arpiainen toimi opettajana Säkkijärvellä vuosina 1881−1891.
Lähetystyössä.
Wilhelmiina Arpiainen siunattiin lähetystyöhön Helsingissä lähetyskokouksessa 8. maaliskuuta 1891.
Arpiainen aloitti lähetystyön Kiinassa Yangzhoun kaupungissa 1893, Kiinan Sisämaanlähetyksen naislähettien koulutuskeskuksessa opiskellen aluksi kiinan kieltä. Sen jälkeen hän teki lähetystyötä Zhenjiangin kaupungissa Kiinan Sisämaanlähetyksen lähetysasemalla yhdessä opettaja Verna Hammarenin ja opettaja Agnes Meyerin kanssa vuoden 1896 toukokuuhun asti, jolloin Meyer matkusti Suomeen.
Marraskuussa 1899 Arpiainen matkusti Hudson Taylorin ehdotuksesta Hunaniin aikomuksena perustaa sinne suomalainen lähetysasema, mutta hunanilaisten vastustuksen vuoksi hankkeesta ei tullut mitään. Jiangxin maakunnan Yongxinin kaupunkilaiset olivat toivoneet KSL:n työntekijää alueelleen ja olivat ostaneet maapalstan kappelia varten. Maakunnan johtavan lähetystyöntekijän Orr-Ewingin ehdotuksesta Arpiainen aloitti lähetystyön siellä. Boksarikapinan jälkeen Arpiainen kutsuttiin Suomeen. Suomessa hän alkoi levittää lähetyskirjallisuutta eri puolella Suomea sekä toimi lyhyen ajan Helsingin raamattunaiskodin vt. johtajana.
Suomesta Arpiainen matkusti Amerikan kautta Kiinaan saapuen Shanghaihin 16. huhtikuuta 1905. Ensin hän yritti päästä Hunaniin, mutta kun se ei onnistunut, hän matkusti Yongxiniin, josta hän siirtyi Kihaniin, kunnes löysi Yongfengin kaupungista uuden asemapaikan. Tammikuussa 1915 Arpiainen matkusti Yongfengista Suomeen lomalle, viipyen kaksi vuotta. Joulukuussa 1917 hän saapui Siperian kautta matkustettuaan Shanghaihin. Arpiainen työskenteli Yongfengissa kuolemaansa 13. helmikuuta 1922 asti.
Auglaizen piirikunta

Auglaizen piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Auglaize-joen mukaan. Sen suurin kaupunki on Wapakoneta.
Maantiede.
Auglaizen naapuripiirikuntia ovat Allen pohjoisessa, Hardin idässä, Logan kaakossa, Shelby etelässä, Darke lounaassa, Mercer lännessä ja Van Wert luoteiskulmassa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 45 949 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,9%, mustiin (0,5%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,4%).
Kotitalouden mediaanitulo on 52 838 ja köyhyysrajan alapuolella oli 7,2% väestöstä vuosina 2007–2011.
Virkavirhe

Virkavirhe on julkisyhteisön tai sen palveluksessa olevan julkista valtaa käyttävän työntekijän tekemä päätös tai toimi, jossa tahallaan tai huolimattomuutta rikotaan annettuja säännöksiä, määräyksiä, asetuksia tai lakia. 
Julkista valtaa käyttävällä työntekijällä tarkoitetaan henkilöä, jonka tehtäviin lain tai asetuksen nojalla kuuluu antaa toista velvoittava määräys, päättää toisen edusta, oikeudesta tai velvollisuudesta tai puuttua toisen etuun tai oikeuteen. Tällainen henkilö on myös se, jonka lain tai asetuksen nojalla tai viranomaiselta saadun toimeksiannon perusteella kuuluu osallistua päätöksen valmisteluun tekemällä päätösesitys tai päätösehdotus, laatimalla selvitys tai suunnitelma, ottamalla näyte tai suorittamalla tarkastus tai muulla vastaavalla tavalla. Yleensä julkista valtaa käyttävä henkilö on virkamies.
Kantelu virkavirheestä tehdään kirjallisesti ylemmälle tai valvovalle viranomaiselle tai laillisuusvalvojalle. Kantelun voi tehdä kuka tahansa, muukin kuin asianosainen. Kantelu virkavirheestä ei ole muutoksenhakukeino hallintopäätökseen eli sen seurauksena hallintopäätöstä ei kumota. Muutosta hallintopäätökseen tulee hakea valittamalla, ylimääräisellä muutoksenhakukeinolla hallintoviranomaiselle tai muutoksenhakuasioita käsittelemään perustetulle lautakunnalle tai tuomioistuimelta, kuten esimerkiksi hallinto-oikeudelta.
Virkavirheestä kantelun seurauksena virkavirheen tehneelle julkisyhteisölle tai sen työntekijälle voidaan tuoda esille käsitys säädösten oikeasta tulkinnasta, ohje oikeasta menettelystä tai vakavampana menettelynä huomautus. Eduskunnan oikeusasiamies sekä oikeuskansleri voivat vakavimmissa tapauksissa määrätä myös syytteen nostettavaksi. Tuomioistuimessa virkavelvollisuuden rikkomisesta rangaistuksena on varoitus, sakko tai vankeutta enintään yksi vuosi sekä mahdollinen vahingonkorvaus. 
Tuomioistuimessa käsitellään vakavia tapauksia, joissa on loukattu yksityishenkilöiden oikeuksia. Vahingonkorvausvastuuseen joutuminen ei edellytä, että virkavirheestä epäilty saisi rangaistuksen tekemästään virkavirheestä. Jos virkavirheestä on laissa säädetty rangaistus, kutsutaan virkavirhettä virkarikokseksi. 
Virkarikoksista säädetään perustuslain118 §:ssä sekä rikoslain 40. luvussa. Julkisyhteisön sekä työntekijän vahingonkorvausvastuusta säädetään vahingonkorvauslaissa. Säännökset virkarikoksista koskevat virkamiestä, julkista valtaa käyttävää henkilöä kuin myös julkista luottamustehtävää hoitavaa henkilöä, joka on valittu yleisillä vaaleilla lukuun ottamatta istuvia kansanedustajia. Valtion virkamiehen velvollisuuksista säädetään lisäksi valtion virkamieslaissa ja kunnallisen viranhaltijan velvollisuuksista laissa kunnallisesta viranhaltijasta.