tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hedvig Lindahl

Rut Hedvig Lindahl (s. 29. huhtikuuta 1983 Katrineholm, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa espanjalaista Atlético Madridia. Hän on kotimaansa seurojen lisäksi aiemmin edustanut englantilaisseura Chelseaa ja saksalaisseura Wolfsburgia.
Lindahl saavutti kesäolympialaisista 2016 naisten jalkapalloturnauksesta olympiahopeaa Ruotsin joukkueessa. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia Ruotsin ykkösmaalivahtina, ja hän oli ykkösmaalivahti myös Ruotsin yltäessä välieriin EM-kilpailuissa 2022. Hän on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 189 maaottelua.
Katariina Salmela-Aro

Jaana Katariina Salmela-Aro (26. joulukuuta 1961 Helsinki − 26. toukokuuta 2025 Helsinki) oli Helsingin yliopiston professori kasvatustieteen alalla. Hänen painotuksensa kasvatustieteessä oli psykologia.
Salmela-Aro valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1989 ja filosofian tohtoriksi 1997. Hän oli sekä Helsingin että Jyväskylän yliopiston dosentti. Hän työskenteli professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2004 ja Helsingin yliopiston kasvatustieteen professorina vuodesta 2018. Lisäksi hänellä oli vierailuprofessuureja.
Salmela-Aron tutkimustyötä pidetään korkeatasoisena, ja lisäksi hän esiintyi ahkerasti julkisuudessa esittelemässä tutkimustyötään ja sijoittui näin oman alansa toiseksi "Helsingin Sanomien" selvityksessä, jossa suomalaisten yliopistojen professoreita arvioitiin arvostetuissa kansainvälisissä tiedelehdissä julkaistujen artikkeleiden perusteella.
Kaarlo Samuli Kaikkonen

Kaarlo Samuli Kaikkonen (9. helmikuuta 1864 Nurmes – 30. elokuuta 1929 Sortavala) oli suomalainen Sortavalan lyseon rehtori ja päätoimittaja.
Kaikkosen vanhemmat olivat värjäri Heikki Kaikkonen ja Fredrika Nykänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1893.
Kaikkonen toimi v. a. lehtorina Savonlinnan lyseossa 1896–1897 ja sen jälkeen matematiikan lehtorina Sortavalan lyseossa vuodesta 1897 alkaen. Hän oli vuodesta 1920 alkaen matematiikan, fysiikan ja kemian vanhempana lehtorina ja toimi myös lyseon v. a. rehtorina 1898–1901 ja vakinaisena rehtorina vuodesta 1908. Hän oli Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittajana 1901–1907 ja oli Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Kaikkonen oli naimisissa vuodesta 1910 voimistelunopettaja Helmi Jemina Salman (entinen Grönlund) kanssa.
Noora Järvikangas

Noora Järvikangas (s. 2. huhtikuuta 1994) on suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän on pelannut pääsarjatasolla kaudesta 2011–2012 alkaen ja voittanut kolme Suomen-mestaruutta.
Järvikangas on helsinkiläisseura Karhun Poikien kasvatti. Hän pelasi Korisliigassa (silloiselta nimeltään SM-sarja) ensimmäisen kerran kaudella 2011–2012 Forssan Alun joukkueessa. Kauden 2013–2014 hän pelasi Yhdysvalloissa Oral Robertsin yliopiston joukkueessa. Vuonna 2016 hän siirtyi Forssan Alusta Vimpelin Vetoon ja vuonna 2018 kotkalaisseura Peli-Karhuihin, jonka riveissä hän voitti Suomen-mestaruuden keväällä 2019, keväällä 2021 ja viimeisimpänä keväällä 2023. Järvikankaalla on myös kaksi Suomen Cup kultaa vuosilta 2021 ja 2022 ja hopea vuodelta 2023.
Parhaat henkilökohtaiset tilastolukemat Järvikangas on kerännyt kaudella 2020-2021, jolloin hän teki runkosarja ja pudotuspelit yhteen laskien 12,2 pistettä ja otti 5 levypalloa ottelua kohden. 
Järvikangas on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 13 ottelua, 18-vuotiaiden maajoukkueessa 41 ottelua ja naisten haastajamaajoukkueessa kahdeksan ottelua.
Kaudella 2023-2024 Järvikangas toimi ensimmäistä kautta pääsarjassa valmentajana niin ikään Peli-Karhuissa.
Järvikangas on ollut mukana myös politiikassa, kun hänet valittiin vuoden 2021 kunnallisvaaleissa Kotkan kaupunginvaltuustoon.
Laura Betti

Laura Betti, alkuperäiseltä nimeltään Laura Trombetti (1. toukokuuta 1927 Casaleccio di Reno Italia – 31. heinäkuuta 2004 Rooma Italia) oli italialainen näyttelijä, ohjaaja ja laulaja. Hän esiintyi niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin. 
Elokuvaura.
Laura Bettin isä oli tunnettu Partito d’Azionen kannattaja Ettore Trobetti (1895–1965) ja hänen setänsä kielitieteilijä Alfredo Trobetti (1855–1929). Ensin Laura Bett tuli tunnetuksi jazz-laulajana ja myös lyhyeksi jääneestä urastaan kabareelaulajana. Vuonna 1954 hän esiintyi Walter Chiarin kanssa kabareessa I saltimbanchi. Vuonna 1955 hän debytoi teatterissa Arthur Millerin näytelmässä The Crucible, jonka oli ohjannut Luchino Visconti. Laura Bettin nuoruuden aikaan kuuluivat myös Pierre Corneillen El Cid vastanäyttelijänään Enico Maria Salerno sekä Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin Seitsemän kuolemansyntiä.
Bettin varsinainen debyytti ja suurempi tunnettavuus tapahtui elokuvassa La Dolce vita eli Ihana elämä, jonka ohjasi Federico Fellini. Hänestä tuli läheinen ystävä ja todellinen luottonäyttelijä runoilija ja elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolinille, jonka useissa elokuvissa hänellä oli todella merkittävä rooli, niitä olivat muun muassa La ricotta (1963), Teorema (1968), Canterburyn tarinoita (1972) ja eritoten Sodoman 120 päivää, joka perustui vapaasti markiisi de Saden teokseen.
Pasolini.
Vuonna 1980 Laura Betti perusti Pier Paolo Pasolini -säätiön, jonka johdossa hän oli lopun elämäänsä. Bettin kuoleman jälkeen hänen veljensä Sergio lahjoitti kaikki Lauran uraa koskevat dokumentit Contro Studi Archivio Pier Paolo Pasolinille, säilytettäväksi omana kokonaisuutenaan.
Ennen kuolemaansa vuonna 2001 Betti ehti ohjata Pasolinista kertovan dokumentin Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno.
Ullica Segerstråle

Ullica Christina Olofsdotter Segerstråle (s. ) on suomalainen sosiologi ja tieteenhistorioitsija, joka on toiminut Illinois’n teknillisen korkeakoulun (IIT) sosiologian professorina.
Segerstråle valmistui Helsingin yliopistosta maisteriksi (aloinaan sosiologia ja orgaaninen kemia). Hän on valmistunut maisteriksi myös Pennsylvanian yliopistosta (viestintä). Tohtoritutkinnon hän suoritti Harvardin yliopistossa pääaineenaan sosiologia. Hänen väitöskirjansa käsitteli ihmisen sosiobiologiasta syntynyttä kiivasta akateemista kiistaa Yhdysvalloissa.
Segerstråle on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2003 ja Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen (2012–).
Nonka Matova

Nonka Detševa Matova (, s. 20. lokakuuta 1954 Plovdiv) on bulgarialainen ampuja, poliisi ja olympiamitalisti. Matova kilpaili urallaan kuusissa olympialaisissa sekä ilmakiväärissä että pienoiskiväärissä. Hän osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Montealissa 1976 ja viimeisen kerran Sydneyssä 2000. Hän saavutti olympiahopeaa 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa Barcelonan olympialaisissa 1992. Kilpailu-uran jälkeen hän toiminut poliisina. Hänet valittiin vuonna 2001 Bulgarian kansalliskokoukseen, jossa hän toimi edustajana vuoteen 2005 saakka.
Hanna Salomäki

Hanna Salomäki (s. 1972) on suomalainen teologi ja yhteiskuntatieteilijä, joka on johtanut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kirkkohallituksen alaisuudessa toimivaa Kirkon tutkimuskeskusta vuosina 2012–2014 ja jälleen vuodesta 2017 lähtien. 
Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian tohtoriksi (uskonnon sosiologia; 2004) ja Jyväskylän yliopistosta filosofian tohtoriksi (sosiologia, 2010). Teologian väitöskirja käsitteli Tosi rakkaus odottaa -liikettä ja yhteiskuntatieteiden väitöskirja herätysliikkeisiin sitoutumista ja osallistumista.
Adrift

Adrift on Baltasar Kormákurin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 2018. Merellä tapahtuvan tosipohjaisen selviytymistarinan pääosia näyttelevät Shailene Woodley ja Sam Claflin.
Juoni.
Parikymppinen nainen ja kolmikymppinen maailmanympäripurjehtijana kokemusta hankkinut brittimies saavat tehtäväkseen purjehtia tuttaviensa omistaman ison huvijahdin Yhdysvaltoihin. He joutuvat pahaan myrskyyn keskellä Tyyni Valtamertä.
Arvioita.
"Turun Sanomien" Kari Salmisen mielestä islantilainen Kormákur on virtuoosi kuvaamaan meren voimaa ja sen vallassa olevien ihmisten heikkoutta. ”Titanic-budjettia ei tarvita vaan tiukkaa kuvanrajausta ja kaaoksesta nauttivat lavastajat.” Tietokonetehosteet eivät hänestä ole yhtä onnistuneita, vaan saumat näkyvät.
Tinne Vilhelmson-Silfvén

Tinne Eva Caroline Vilhelmson-Silfvén (s. 12. heinäkuuta 1967 Tukholma) on ruotsalainen kouluratsastaja. Vilhelmson-Silfvén on osallistunut seitsemiin olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän osallistui olympialaisiin Barcelonassa 1992, jonka jälkeen hän on osallistunut jokaisena kertana kouluratsastuksen yksilö- ja joukkuekilpailuun. Yksilökilpailussa hän on ollut parhaimmillaan 8. Rio de Janeirossa 2016 ja joukkuekilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljäs sekä Barcelonassa 1992 että Pekingissä 2008. Hänellä on myös kolme EM-pronssia kouluratsastuksen joukkuekilpailuissa.
Miho Fukumoto

Miho Fukumoto (, s. 2. lokakuuta 1983 Ibusuki) on japanilainen jalkapallomaalivahti, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Fukumoto edustaa Chifure AS Elfen Saitamaa. Hän on pelannut urallaan 81 ottelua Japanin maajoukkueessa. Fukumoto oli mukana MM–kilpailuissa 2007, jolloin pelasi kolme ottelua. Neljä vuotta myöhemmin Saksan MM–kilpailuissa 2011 hän ei pelannut otteluakaan, vaan toimi varamaalivahtina. Hän voitti tuossa turnauksessa maailmanmestaruuden. Kanadan MM–kilpailuissa 2015 Fukumoto pelasi yhden ottelun alkulohkossa. Japani sijoittui turnauksessa toiseksi. Olympialaisissa Fukumoto on ollut osa Japanin maajoukkuetta Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012. Pekingissä hän pelasi Japanin kaikissa otteluissa Japanin sijoituttua lopulta neljänneksi. Lontoossa hän pelasi kuusi ottelua saavuttaen lopulta toisen sijan.
Sortavalan lyseo

Sortavalan lyseo oli Sortavalassa vuosina 1893–1940 ja 1942–1944 toiminut oppikoulu. Sodan jälkeen sen toimintaa jatkoi Seinäjoen lyseo.
Historia.
Sortavalaan perustettiin 1788 saksankielinen supistettu normaalikoulu ja sen seuraajana oli 1844 perustettu suomenkielinen ala-alkeiskoulu. Tästä koulusta tuli 1875 kaksiluokkainen reaalikoulu ja viimeksi se toimi alkeiskouluna 1884–1892. Sortavalan lyseo aloitti toimintansa yksityisenä viisiluokkaisena poikakouluna Sortavalan kaupungin lyseon nimellä 1893 ja valtion lyseo koulusta tuli vuonna 1898. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat 1901. Sortavalan lyseossa oli sen toiminta-aikana 2 466 oppilasta, joista 539 suoritti ylioppilastutkinnon. 
Talvisodan aikana koulu joutui keskeyttämään toimintansa joulukuussa 1939 ja koulutalo vaurioitui myös Sortavalan pommituksissa. Lyseo lakkautettiin 1940, mutta jatkosodan aikana se pääsi jatkamaan toimintaansa Sortavalassa väliaikaisissa tiloissa 1942–1944.
Jatkosodan jälkeen koulu siirtyi Seinäjoelle, jossa sen toimintaa jatkoi Seinäjoen lyseo. Viimeiset vuodet se toimi yhteiskouluna Marttilan yhteislyseon nimellä, kunnes toiminta päättyi peruskoulun tulon myötä 1975.
Koulurakennus.
Arkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelema Sortavalan lyseon kolmikerroksinen koulurakennus valmistui Kisamäelle vuonna 1901. Vuonna 1911 sen viereen rakennettiin Ahrenbergin suunnittelema Sortavalan tyttökoulu.
Fuksiitti

Fuksiitti eli kromikiille on kiillemineraali, jonka kemiallinen kaava on K(Cr,Al)2(Si3Al)O10(OH,F)2. Mineraali on nimetty saksalaisen kemisti Johann Nepomuk von Fuchsin mukaan.
Fuksiitti on muskoviitin muunnos, jossa kromi on korvannut osan muskoviitin alumiinista. Mineraalissa oleva kromi aiheuttaa sille vihreän värin. Fuksiitti muodostaa myös isomorfisen seossarjan muskoviitin kanssa.
Fuksiitti aiheuttaa myös aventuriinikvartsin vihreän värin. Se esiintyy kivessä pieninä valoa heijastavina sulkeumina. 
Fuksiitti fluoresoi vaaleanvihreänä ultraviolettivalossa.
Tilla Kekki

Tilla Kekki (s. 9. huhtikuuta 1940 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. Kekin veistosten pääasiallisin materiaali on kupari, mutta hän työstää myös alumiinia ja betonia.
Tilla Kekki valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1963. Hän opiskeli ylimääräisenä opiskelijana Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1990–1992 ja Adultan taidemetallilinjalla kahteen otteeseen, vuosina 2002–2002 ja 2004–2005. Vapaita kuvanveisto-opintoja hänellä on vuodesta 1980 lähtien. Kekki asuu Järvenpäässä.
Kekki on pitänyt yksityisnäyttelyitä vuodesta 1992 lähtien ja osallistunut yhteisnäyttelyihin 1993 lähtien. Hän on lisäksi opettanut kuvanveistoa ja keraamista kuvanveistoa.
Julkisia veistoksia.
Kekin julkisia töitä ovat muun muassa:
Kaija Saranto

Kaija Kristiina Saranto (s. 1954) on suomalainen erikoissairaanhoitaja ja terveystieteen tohtori, joka toimii Itä-Suomen yliopiston sosiaali- ja terveydenhuollon tietohallinnon professorina (2006–). Hän on ollut perustamassa Kuopioon Suomen ensimmäistä hoidon vaikuttavuuden ja potilasturvallisuuden tutkimuskeskittymää (RECEPS).
Saranto valmistui erikoissairaanhoitajaksi vuonna 1984. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa, ja valmistui sieltä terveydenhuollon maisteriksi (1992) ja terveystieteiden tohtoriksi (1997). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1997) käsitteli sairaanhoidon tietojärjestelmiä koskevaa koulutusta. Tutkimustyö oli otsikoitu "Outcomes of education in information technology : towards a model of nursing informatics education".
Helsingin Sanomat nosti Sarannon julkaisujensa osalta tarkastelluista tieteenaloista näkyvimpien Suomessa työskentelevien tieteentekijöiden ryhmään huhtikuun 22. päivän 2019 artikkelissaan luokassa Valtio-oppi ja hallintotieteet. Pohjana artikkelille oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 suomalaisessa Tiedepolitiikka-lehdessä julkaistava artikkeli.
Saranto valittiin ensimmäisenä suomalaisena vuonna 2012 jäseneksi American College of Medical Informatics (ACMI) -tiedeyhteisöön ja 2017 perustetun kansainvälisen terveydenhuollon informaatiotieteiden akatemian (IAHSI) jäseneksi. Vuonna 2013 hänet valittiin American Academy of Nursing] -yhteisön jäseneksi.
Necker (täsmennyssivu)

Necker voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
107 elementi

107 elementi on italialaisen poplaulaja Neffan toinen albumi, joka julkaistiin 23. huhtikuuta 1998.
Paavo Berg

Paavo Daavid "Pate" Berg (23. marraskuuta 1911 Lahti – 1. marraskuuta 1941 Hanko) oli suomalainen hävittäjä-ässä. Hän oli toiseksi menestynein suomalainen kaksitasoisilla lentänyt hävittäjä-ässä saavutettuaan yhteensä 10,5 voittoa. Hän saavutti niistä viisi Gloster Gladiator -lentokoneilla ja loput 4,5 Curtiss Hawk 75 -koneilla. 
Berg hyväksyttiin Kadettikouluun kesäkuussa 1931. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1935 ja kapteeniksi vuonna 1940. 
Berg kuoli 1. marraskuuta 1941, kun hänen koneensa ammuttiin alas. Hänen ruumistaan ei ole löydetty. Hänen hautansa on Valkealassa.
Kumi Yokoyama

Kumi Yokoyama (, s. 13. elokuuta 1993 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Yokoyama edustaa seuratasolla AC Nagano Parceiro Ladiesia ja on aiemmin pelannut Saksassa 1. FFC Frankfurtin joukkueessa.
Yokoyama on pelannut Japanin alle 17- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi maaliskuussa 2015. MM-kilpailujen 2019 päättyessä Yokoyama on pelannut maajoukkueessa 43 ottelua ja on tehnyt niissä 17 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa alkulohko-ottelussa.
Vuolearning

Vuolearning on selainpohjainen oppimisalusta, jonka on kehittänyt suomalainen Vuolearning Oy. Alusta soveltuu yritysten koulutuskäyttöön, oppilaitoksille ja järjestöille.
Oppimisalustaa on kuvailtu sulautuvan oppimisen työkaluksi, joka tukee käänteistä opetusta. Oppimisalusta on kehitetty tukemaan mobiilioppimista, ja se muuntaa opetusmateriaalit kaikille päätelaitteille sopivaan muotoon.
Vuolearning piti koronaviruspandemian aikana etäkoulu.fi-palvelua oppilaitosten vapaassa käytössä etäopiskelun järjestämiseksi. Palvelu tarjosi digitaalisen oppimisympäristön ilmaiseksi suomalaisten oppilaitosten käyttöön keväällä 2020. 
Vuolearning mainittiin vuonna 2021 Education Technology Insights -julkaisussa yhtenä Euroopan parhaista opetusteknologian yrityksistä.
Marta A. Renvall

Marta Amanda Renvall (7. heinäkuuta 1873 Muurla – 13. syyskuuta 1937 Salo) oli suomalainen johtaja, opettaja ja toimittaja.
Renvallin vanhemmat olivat arkkipiispa Torsten Thure Renvall ja Amanda Sofia Limnell. Renvall kävi Turussa Heurlinin koulun 1890 ja opiskeli sitten 1890–1891 kieliä Sveitsissä, myöhemmin myös Pariisissa ja Lontoossa.
Renvall oli Turun NNKY:n sihteeri (toiminnanjohtaja) 1896–1899, Suomen NNKY:n pääsihteeri 1900–1915, Renvallin kotiopiston perustaja ja johtaja vuodesta 1916. Hän toimi myös uskonnon- ja pyhäkoulunopettajana. Hän oli vuosina 1900-1915 NNKY:n lehtien ja muiden julkaisujen päätoimittaja.
Julkaisemassaan kirjassa "Työntekijättärien hyväksi" (1912) Renvall kuvasi työläisnaisten huonoja oloja ja keräsi kirjan myyntituloilla ja sen mukana olleella keräyslomakkeella varoja oman talon hankkimiseksi NNKY:lle. NNKY:stä lähdettyään hän osti entisen kotitilansa Isontalon Muurlasta ja perusti sinne kristillisen kotitalousopiston nuoria naisia varten sanoen leikillisesti: "Minä olen tähän asti vetänyt nuoria tyttöjä yhdistyksiin, nyt minä käännän kelkkani ja vedän heitä kotiin. Renvall on haudattu Muurlan hautausmaalle.
Anne Kouvonen

Anne Kouvonen (s. 1974) on suomalainen sosiaaliepidemiologian ja kansanterveystieteen tutkija, joka toimii Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina. 
Kouvonen on valmistunut sosiologia pääaineenaan maisteriksi ja tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen artikkeliväitöskirjansa (2002) oli otsikoitu "Part-time work and deviant behaviour among Finnish adolescents". Työssä tarkasteltiin peruskouluikäisten nuorten lukukausien aikaisesen työssäkäynnin yhteyttä rikollisuuteen ja päihteiden käyttöön. Kouvonen on Turun yliopiston kansanterveystieteen dosentti ja suorittanut Puolan Wroclawissa toimivassa Sosiaalitieteiden ja humanististen aineiden yliopistossa (SWPS) dosentuuria vastaavan habilitaation (dr. hab.).
Kouvonen on työskennellyt tutkijana, yliopistonlehtorina ja apulaisprofessorina University of Nottinghamissa (Englanti) vuosina 2003-2010, Queen's University Belfastissa (Pohjois-Irlanti) vuosina 2012-2014 ja SWPS University:ssä (Puolassa) vuonna 2011. Hän työskenteli sosiaalipolitiikan ja sosiologian yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa vuosina 2014-2016.
Hänet nimitettiin vuonna 2017 Helsingin yliopiston määräaikaiseksi professoriksi, ja vuonna 2018 hän sai pysyvän sosiaalipolitiikan professuurin. Hän toimii lisäksi sosiaaliepidemologian Honorary Professorina Belfastin yliopistossa (Queen’s University Belfast) Pohjois-Irlannissa. 
Kouvonen on laajasti siteerattu tutkija, jonka H-indeksi (Web of Science) on 40 . 
Helsingin Sanomat uutisoi Kouvosen kuuluvan julkaisujensa osalta näkyvimpien Suomessa työskentelevien yhteiskuntatieteilijöiden ryhmään erään tutkimuksen mukaan (huhtikuun 22. päivän 2019 artikkelissaan luokassa Yhteiskuntatieteelliset erityisalat). Pohjana Helsingin Sanomien artikkelille oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 suomalaisessa Tiedepolitiikka-lehdessä julkaistu selvitys.
Paloma Navares

Paloma Navares (s. 1947 Burgos, Espanja) on espanjalainen kuvataiteilija. Hänen taiteellinen uransa on alkanut vuonna 1979 ja hänen töitään on nähty sadoissa näyttelyissä ja taidetapahtumissa. Hän työskentelee tilan, tekniikan ja valon parissa luoden oman maailmansa. Hän on toiminut myös taideopettajana.
Navares on sanonut, että taideuransa alusta alkaen häntä on kiinnostanut naisen rooli ja fyysinen läsnäolo.
Voutikunta

Voutikunta oli voudin toimialue Ruotsin historiallisessa hallinnossa. Kustaa Vaasa uudisti maansa hallintoa 1500-luvun alkupuolella siten, että keskiajalla käytössä olleista linnalääneistä siirryttiin voutikuntiin. Suomen alueella niitä oli 1500-luvulla enimmillään noin 40 kappaletta. Voutikunnan hallinnosta vastanneen voudin tärkein tehtävä oli verojen kerääminen. Valtakunnan hallintoa uudistettaessa 1630-luvulla muodostettiin lääninhallinto ja pitäjää suuremmaksi, mutta lääniä pienemmäksi hallintoyksiköksi tulivat kihlakunnat. Voutikunta-nimitys säilyi kuitenkin käytössä pitkään kihlakunta-sanan rinnalla.
Suomen voutikunnat 1412–1448.
Suomen eli keskiaikaisen Turun hiippakunnan alueella olleet voutikunnat.
Piia Jallinoja

Piia Tuuli Jallinoja (s. 1967) on suomalainen sosiologi ja valtiotieteen tohtori, joka toimii Tampereen yliopiston terveyssosiologian professorina.
Jallinoja valmistui ylioppilaaksi Etelä-Tapiolan lukiosta 1985. Hän opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, ja valmistui sieltä sosiologiksi ja edelleen valtiotieteen tohtoriksi (sosiologia). Hänen väitöskirjansa (2002) oli otsikoitu "Genetics, negotiated ethics and the ambiguities of moral choices". Hän on Helsingin yliopiston sosiologian laitoksen dosentti.
Huhtikuussa 2019 "Helsingin Sanomat" mainitsi Jallinojan kuuluvan julkaisujensa perusteella näkyvimpien Suomessa työskentelevien tieteentekijöiden ryhmään sosiologian ja yhteiskuntapolitiikan alalla. Pohjana vain joitain tieteenaloja tarkastelleelle artikkelille oli Turun yliopiston sosiologian professori Osmo Kivisen ja tutkija Juha Hedmanin huhtikuussa 2019 "Tiedepolitiikka"-lehteen tekemä selvitys.
Carmen Jiménez Serrano

Carmen Jiménez Serrano (21. syyskuuta 1920 La Zubia, Espanja – 19. lokakuuta 2016) oli espanjalainen kuvanveistäjä. Hän aloitti taideopinnot, kun Espanjan sisällissota oli vuonna 1939 päättynyt.
Carmen Jiménez Serrano oli aluksi kiinnostunut koruompelusta, mutta hänen opiskelukaverinsa kehottivat häntä opiskelemaan maalaustaidetta. Opintojensa ohella hän työskenteli verstaassa, jossa tehtiin uskonnollisia patsaita. Hän opiskeli lukuvuoden 1940-1941 Madridin taideakatemiassa. Hänen kotikaupunkinsa oli myöntänyt hänelle stipendin opintoja varten.
Taideakatemian vuotenaan Jiménez Serrano kiinnostui kuvanveistosta. Hän solmi vuonna 1944 avioliiton kuvanveistäjä Antonio Cano Correan kanssa. Cano Correa nimitettiin Sevillan taideakatemian professoriksi, ja Jiménez Serrano opetti samassa koulussa. Vuonna 1984 Jiménez Serrano nimettiin Sevillan taideakatemian ensimmäiseksi naispuoliseksi professoriksi.
Rotenburg (Wümme)

Rotenburg (Wümme) on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa luoteisessa Saksassa. Se sijaitsee Hampurin metropolialueella noin 60 kilometriä Hampurista lounaaseen.
Maantiede.
Rotenburg sijaitsee Pohjois-Saksan alangolla Achim-Verdenin geestialueen ja Zevenin geestialueen välissä. Rotenburgin keskustassa yhtyvät joet Wümme, Rodau ja Wiedau.
Historia.
Rotenburgin perustamisajankohta on tulkinnanvarainen, sillä alueella on asuttu jo ammoisista ajoista. Piispa Rudolf I rakennutti Rotenburgiksi kutsutun linnan 1100-luvun lopulla varustukseksi ympäröivää seutua hallinneiden piispojen ja herttuoiden valtapyrkimyksiä vastaan. Nimi Rodeborg tai Rodenborch palautunee kiviainekseen, josta linna oli rakennettu. Nimi siirtyi vastaamaan ympäröinyttä asutusta. Rotenburgin kehitys oli tiukasti sidoksissa linnaan, ja paikkakunta poltettiin useaan otteeseen keskiajan ja uuden ajan taitteessa. Kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen Rotenburgista tuli osa Ruotsin valtakuntaa. Ruotsalaiset modernisoivat vanhan linnoituksen perin juurin. Sittemmin he päättivät keskittää sotilaallisen voimansa läheiseen Stadeen, ja Rotenburgin strateginen merkitys väheni. Linnoitus oli käytössä vielä Napoleonin sodissa 1800-luvun alussa. Tuolloin Rotenburg kuului jonkin aikaa Ranskan keisarikuntaan. Sen jälkeen paikkakunta kuului Hannoverin kuningaskuntaan, jonka myötä siitä tuli osa Saksan keisarikuntaa 1871.
Linnake sai väistyä porvarillisen kaupungin tieltä 1840-luvulla. Rautatieverkkoon Rotenburg liitettiin 1874. Paikkakunta teollistui vasta 1900-luvulla ja virallisesti siitä tuli kaupunki vuonna 1929. Rotenburgilaiset antoivat kansallissosialisteille valtakunnallista keskiarvoa huomattavasti vahvemman mandaatin vuoden 1933 vaaleissa: kansallissosialistit saivat kaksi kolmasosaa Rotenburgin äänistä. Paikkakunnalla toteutettiin kansallissosialistien rotuhygieenisiä ohjelmia, kuten Aktion T4. Vuoden 1977 aluehallinnollisessa uudistuksessa Rotenburgista tuli uuden piirikunnan pääkaupunki. Rotenburgin keskusta modernisoitiin 1986–1996; muun muassa jalankulkuvyöhykkeitä laajennettiin.
Talous ja liikenne.
Rotenburg sijaitsee taloudellisesti otollisella paikalla Hampurin, Bremenin ja Hannoverin muodostaman kolmion keskellä. Sairaala Agaplesion Diakonieklinikum Rotenburg ja Rotenburger Werke der Inneren Mission työllistävät yhteensä noin 3 500 henkeä. Ajoneuvoteollisuutta edustaa muun muassa Seico Verkaufsfahrzeuge GmbH.
Rotenburgin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Bremen–Hampuri. Etäisyys Bremenin päärautatieasemalta on noin 43 kilometriä ja Hampurin päärautatieasemalta noin 73 kilometriä. Rotenburgin kautta kulkevia maanteitä ovat Bundesstraße 71, 75, 215 ja 440. Rotenburgissa on myös pieni lentopaikka, Flugplatz Rotenburg (Wümme) (ICAO-Code: EDXQ), joka sijaitsee nelisen kilometriä keskustasta luoteeseen.
Ystävyyskaupungit.
Siellä on ystävyyskaupunki
Muiden kanssa on pitkäaikaisia ​​ystävyyssuhteita Rot(h)enburg-nimistä kaupunkia:
Tampereen Filharmoninen Kuoro

Tampereen Filharmoninen Kuoro (TFK) on Tampereella vuonna 1990 perustettu suurkuoro. Se toimi aluksi nimellä Tampere-talon oratoriokuoro. Perustamisen johtoajatuksena oli luoda kuoro, joka olisi riittävän suuri oratorioiden ja muiden mittavien kuoro-orkesteriteosten esittämiseen, pääasiassa Tampereen kaupunginorkesterin kanssa, samana vuonna avautuneessa Tampere-talossa.
Kuoron taiteellisena johtajana toimi perustamisesta vuoteen 2005 asti kuorokapellimestari Heikki Liimola. Timo Nuoranne johti kuoroa 2005–2013, ja 2013–2019 TFK:n taiteellisena johtajana toimi Jani Sivén. Kaudella 2019–2020 vierailevana johtajana toimi Elisa Huovinen. Syksyllä 2020 kuoro siirtyi kahden johtajan malliin kun taiteelliseksi johtajaksi valittiin Ruut Kiiski ja kuoromestariksi Jouni Rissanen.
Tampere Filharmonian lisäksi TFK on esiintynyt myös mm. RSO:n, Helsingin kaupunginorkesterin, Viron festivaaliorkesterin, Plovdivin valtionoopperan orkesterin, Estonia-teatterin orkesterin sekä Seinäjoen ja Vaasan kaupunginorkestereiden kanssa. Orkesteriteosten ohella TFK on alusta alkaen tuottanut omia a cappella -produktioita. Levytyksiä kuoro on tehnyt sekä Tampere Filharmonian kanssa että a cappellana.
Gunnhildur Yrsa Jónsdóttir

Gunnhildur Yrsa Jónsdóttir (s. 28. syyskuuta 1988 Islanti) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa National Women’s Soccer Leaguen Orlando Pridea. Aiemmin hän pelasi saman liigan Utah Royalsissa. Hän on pelannut kotimaansa ja Yhdysvaltojen lisäksi Norjassa ja Australiassa. Gunnhildur on pelannut Islannin naisten jalkapallomaajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien. Hänet tunnetaan myös lempinimellä Gunny.
Nicole Barnhart

Nicole Renee Barnhart (s. 10. lokakuuta 1981 Pottstown, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. Hän pelasi vuodet 2009–2024 kestäneellä ammattilaisurallaan FC Gold Priden, Philadelphia Independencen, FC Kansas Cityn ja myöhemmän Kansas City NWSL:n, Utah Royals FC:n sekä Washington Spiritin riveissä. Barnhartista tuli tammikuussa 2025 osa Washington Spiritin maalivahtivalmennustiimiä. Hän on kaksinkertainen naisten jalkapallon olympiavoittaja vuosilta 2008 ja 2012.
Auli Korhonen

Auli Marja Korhonen (s. 28. helmikuuta 1955 Helsinki) on suomalainen kuvanveistäjä, ympäristötaiteilija ja taidemaalari. Korhonen käyttää veistoksissan eri materiaaleja, kuten kiveä, lasia ja metallia.
Korhonen on opiskellut taidemaalariksi Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1974–1978. Lisäksi hän on opiskellut Tukholman Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa kuvanveisto- ja monumentaalimaalausosastolla kalkkimaalaustekniikoita vuosina 1980–1982.
Näyttelyt ja julkiset teokset.
Auli Korhonen on pitänyt yksityisnäyttelyitä sekä Suomessa että Suomen ulkopuolella vuodesta 1983 lähtien, osallistunut ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hän on menestynyt veistos- ja muissa suunnittelukilpailuissa. Korhosen julkisia veistoksia on pysyvästi esillä Suomessa ja muissa maissa, sekä ulko- että sisätiloissa. Hän on tehnyt myös useita veistoksia yksityisiin tiloihin Suomeen ja muihin maihin. Eräs Korhosen käyttämä materiaali on lasi. Lasiteos "Healing Spirit and Water" on Espoon Jorvin sairaalan 30-vuotisjuhlaan tilattu ulkoilmateos, jossa lasin lisäksi elementteinä ovat betoni, teräs, kupari ja valo. Teos on sijoitettu sairaalan ajorampin viereen.
Oceanhorn

Oceanhorn on Cornfox &amp; Bros.in kehittämä roolipelisarja.
Alabandiitti

Alabandiitti on harvinainen mangaanisulfidimineraali, jonka kemiallinen kaava on MnS.
Alabandiittia muodostuu mangaanipitoisissa sulfidijuonissa. Sitä esiintyy yleensä muiden sulfidimineraalien ja mm. rodokrosiitin kanssa.
Quiller – kuolemaa silmästä silmään

Quiller – kuolemaa silmästä silmään tai Emme koskaan unohda, VHS-videona Kuolema silmästä silmään ("The Quiller Memorandum") on Michael Andersonin ohjaama brittiläinen vakoilutrilleri vuodelta 1966. Berliiniin sijoittuva tarina perustuu Adam Hallin romaaniin "Berliinin muistio", jonka pohjalta käsikirjoituksen on laatinut Harold Pinter. Pääosia näyttelevät George Segal, Max von Sydow ja Alec Guinness.
Juoni.
Brittihallitukselle työskentelevä miellyttävä amerikkalaisagentti (Segal) tutkii 1960-luvun Länsi-Berliinissä uusnatsien toimintaa paikallisen brittipäällikön Polin (Guinness) avustuksella. Natsijohtaja Oktoberia näyttelee Max von Sydow. Moni asiaa jää lopussa avoimeksi.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Paula Talaskivi kirjoitti "Quillerin" alkavan tehokkaan toiminnallisesti ja jatkuvan sitten viihdyttävänä ja paikoin jopa humoristisena brittijännärinä. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen piti sitä tyylikkäänä mutta harvinaisen vähätoimintaisena agenttitrillerinä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Violeta Bulc

Violeta Bulc (s. 24. tammikuuta 1964 Ljubljana, Jugoslavia) on slovenialainen yritysjohtaja ja poliitikko, joka aloitti vuonna 2014 Junckerin komission liikennekomissaarina. Bulc siirtyi politiikkaan aiemmin samana vuonna liike-elämästä. Hän oli toiminut tärkeässä asemassa tietoliikenneyrityksissä ja ollut perustamassa Slovenian itsemäistymisen jälkeen maan tietoliikenneverkkoa.
Opiskelu ja ura liike-elämässä.
Violeta Bulc syntyi Jugoslaviassa vuonna 1964. Hän opiskeli tietojenkäsittelytiedettä ja informatiikkaa Ljubljanan yliopistossa ja jatkoi opintojaan San Franciscossa Golden Gate -yliopistossa. Siellä hän valmistui maisteriksi tietotekniikasta.
Valmistuttuaan Bulc työskenteli 1991–1994 Kalifornian Burlingamessa verkkoasiantuntijana. Bulc palasi vuonna 1994 itsenäistyneeseen Sloveniaan, työskenteli vuodet 1994–1997 Telekom Slovenijella ja oli perustamassa siellä maan ensimmäistä tietoliikenneverkkoa. Hän matkusteli myös muissa entisen Jugoslavian itsenäistyneissä maissa edistämässä näiden tietoliikenneverkkoja. Vuosina 1999–2000 hän oli Telemachin varatoimitusjohtaja. Bulc perusti vuonna 2000 Vibacomin, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 2014 saakka.
Poliittinen ura.
Bulc siirtyi politiikkaan syyskuussa 2014, kun pääministeri Miro Cerar nimitti hänet salkuttomaksi ministeriksi, jonka vastuulla oli kehitys, strategiset projektit ja yhtenäisyys. Kun Euroopan parlamentti hylkäsi itse itsensä komissiaariehdokkaaksi nimittäneen Alenka Bratušekin ehdokkuuden, Cerar valitsi Bulcin Slovenian ehdokkaaksi. Bulcin nimitys herätti Slovenian mediassa paljon keskusteluja, sillä hän oli poliittisesti kokematon ja harrasti New Age -rituaaleja. Bulc kuitenkin valittiin Junckerin komissioon. Juncker antoi Bulcille liikennekomissaarin salkun ja laittoi energiaunionikomissaariksi ja varapuheenjohtajaksi kokeneemman Maroš Šefcovicin.
Elleston Trevor

Elleston Trevor (alkujaan "Trevor Dudley Smith", 17. helmikuuta 1920 Bromley, Kent – 21. heinäkuuta 1995 Yhdysvallat) oli tuottelias brittiläinen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti 1940-luvulta alkaen yhteensä noin 70 romaania ja parikymmentä lastenkirjaa myös monilla salanimillä. Tunnetuin niistä oli Adam Hall ja muita olivat Simon Rattray, Howard North, Roger Fitzalan, Mansell Black, Trevor Burgess, Warwick Scott, Caesar Smith ja Lesley Stone. 
Elleston Trevor -nimellä julkaisuista teoksista ehkä tunnetuin on "The Flight of the Phoenix", josta tehtiin James Stewartin tähdittämä elokuva "Aavikkolento" (1965). Suomeksi häneltä on julkaistu viisi dekkaria Gummeruksen Salama-sarjassa tekijänimellä Simon Rattray. Adam Hall -nimellä Suomessa on julkaistu brittiagentti Quilleristä kertovia romaaneja, joista ensimmäisestä nimeltä "Berliinin muistio" (The Quiller Memorandum, 1965) hän sai Edgar-palkinnon. Kirja myös filmatisoitiin suomalaisnimellä "Quiller – kuolemaa silmästä silmään". Muita Adam Hall -suomennoksia ovat "Yhdestoista hetki" (1966), "Salainen tehtävä Varsovassa" (1970), "Surmantango Saharassa" (1973), "Kobrat kohtaavat" (1976), "Skorpionin hetki" (1979) ja "Revontulet" (1986).
Elleston Trevor asui 1970-luvun keskivaiheilta alkaen Yhdysvaltojen Arizonassa. Hän kuoli siellä 75-vuotiaana 1995.
Mary Lou McDonald

Mary Lou McDonald (s. 1969) on irlantilainen poliitikko, joka on Sinn Féin -puolueen johtaja vuodesta 2018 lähtien. McDonald on Irlannin parlamentin alahuoneen jäsen vuodesta 2011. Aiemmin hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä.
Helmikuussa 2020 pidettyjen Irlannin tasavallan parlamenttivaalien tulos oli historiallinen, sillä vasemmistolainen ja kansallismielinen Sinn Féin sai valeissa eniten ääniä. Mary Lou McDonaldin johtama Sinn Féin on ollut aiemmin Irlannin tasavaltalaisarmeijan IRA:n poliittinen siipi ja sen takia muiden puolueiden hylkimä. Keskustaoikeistolaiset Fine Gael ja Fianna Fáil ovat hallinneet Irlantia vuodesta 1922 saakka vuorotellen.
Roosa Kosonen

Roosa Kosonen (s. 13. helmikuuta 2000) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut naisten Korisliigassa kaudesta 2016–2017 alkaen. Hän on viime kaudet ollut Korisliigan tarkimpia pelitilanneheittäjiä.
Kosonen on lappeenrantalaisseura Catzin kasvatti. Hän nousi naisten Korisliigassa pelaavaan Catzin edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017 ja pelasi tuolloin runkosarjassa 17 ottelussa keskimäärin yli yhdeksän minuuttia ja pudotuspeleissä kuudessa ottelussa keskimäärin yli 11 minuuttia. Catz saavutti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 Kosonen pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 22 minuuttia ja kymmenessä pudotuspelissä lähes saman verran. Joukkue saavutti SM-hopeaa Kosonen valittiin liigan kehittyneimmäksi pelaajaksi. Kaudella 2018–2019 Kososen vastuu oli lisääntynyt niin, että hän pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 32 minuuttia ja 11 pudotuspelissä hieman alle 32 minuuttia. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,0 pistettä ja otti 5,7 levypalloa. Pudotuspeleissä hänen vastaavat lukemansa olivat 8,5 ja 4,9. Catz saavutti jälleen SM-hopeaa. Kausi 2019–2020 keskeytettiin koronavirusepidemian vuoksi. Kosonen pelasi runkosarjassa 25 ottelua, joissa hän keskimäärin teki 10,7 pistettä ja otti 6,6 levypalloa. Kaudella 2020–2021 Catz jäi ilman mitalia, ja Kososen pistekeskiarvot olivat 24 runkosarjaottelussa 15,5 pistettä ja 7,4 levypalloa sekä kahdessa pudotuspelissä 10,0 pistettä ja 8,0 levypalloa. Hänet valittiin toistamiseen liigan kehittyneimmäksi pelaajaksi.
Kosonen edusti kaudella 2021–2022 Forssan Alkua. Hän teki 26 runkosarjaottelussa 14,3 pistettä ja otti 9,0 levypalloa ottelua kohden, ja kahdessa pudotuspelissä hänen tilastolukemansa olivat 11,0 pistettä ja 9,0 levypalloa. Tämän jälkeen hän siirtyi kotkalaisseura Peli-Karhuihin. Kaudella 2022–2023 hän voitti Suomen-mestaruuden ja hänet valittiin Korisliigan parhaaksi pelaajaksi. Hänen keskimääräiset tilastolukemansa 26 runkosarjaottelussa olivat 14,0 pistettä ja 8,7 levypalloa sekä yhdeksässä pudotuspelissä 12,8 pistettä ja 7,0 levypalloa. Kaudella 2023–2024 Kosonen saavutti Peli-Karhujen joukkueessa SM-hopeaa. Hän teki 24 runkosarjaottelussa keskimäärin 11,1 pistettä ja otti keskimäärin 8,3 levypalloa. Pudotuspelejä hän pelasi 11, ja niissä hän keskimäärin teki 11,4 pistettä ja otti 10,8 levypalloa.
Kosonen on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 20 ottelua, 18-vuotiaiden maajoukkueessa 22 ottelua ja haastajamaajoukkueessa kahdeksan ottelua. Naisten maajoukkueessa hän on pelannut kuusi ottelua vuosina 2022–2023.
Kosonen opiskelee Helsingin yliopistossa ympäristötieteitä.
Kirsi Virrantaus

Kirsi-Kanerva Virrantaus (o.s. Makkonen, ent. Eloranta 1977-1984, Artimo 1991-1999, Virrantaus 2000-; s. 4. elokuuta 1953 Raahe) on suomalainen tekniikan tohtori ja vuodesta 1988 lähtien Teknillisen korkeakoulun ja nyttemmin Aalto-yliopiston geoinformatiikan professori. Virrantaus on toiminut myös Aalto-yliopiston Insinööritieteiden korkeakoulun varadekaanina. 
Makkonen tuli ylioppilaaksi Jyväskylän normaalilyseosta (1972). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi (1977). Hän täydensi opintojaan Hollannin Delftin teknillisessä korkeakoulussa tutkijana (1979–1980), ja jatkoi TKK:lla tekniikan lisensiaatiksi 1982 ja tekniikan tohtoriksi (1984). Makkosen englanninkielinen väitöskirja (1984) oli otsikoitu "On urban land information systems : a semantic approach to analysis and design". Hän on ollut Jyväskylän yliopiston dosentti vuodesta 1996.
Eloranta työskenteli TKK:n tutkijana (1977–1978), ja ulkomaan opintojensa jälkeen assistenttina (1980–1984). Sitten hän toimi Maa ja Vesi Oy:n kehitysinsinöörinä (1984–1985), Maanmittaushallituksen tutkijana (1986–1987) ja Geodeettisen laitoksen osastonjohtajana 1987–1988. Vuodesta 1988 lähtien hän on ollut TKK:n kartografian professori, organisaatiomuutoksen jälkeen Aalto-yliopiston professori.
Virrantaus on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. Hänelle on myönnetty myös sotilasansiomitali ja Suomen Leijonan ansiomerkkiritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvomerkki.
SAFEGE

SAFEGE on lyhenne ranskalaisen konsortion nimestä "Société Anonyme Française d' Etude de Gestion et d' Entreprises" ().
Yhtiö.
Konsortio koostuu 25:stä yrityksestä, joihin kuuluvat muiden muassa rengasvalmistaja Michelin ja autovalmistaja Renault, ja sen tarkoitus on toimia konsulttina ja suunnitteluvirastona Se perustettiin vuonna 1919 nimellä "Société Auxiliaire Française d'Électricité, Gaz et Eau", holdingyhtiöksi, joka keskittyi yksityiseen veden, kaasun ja sähkön tuotantoon ja jakeluun. Vuonna 1947 nämä toiminnot kansallistettiin, ja yhtiöstä tuli sellainen suunnittelu- ja konsultointivirasto kuin se nykyäänkin on, ja sai myös nykyisen nimensä. 
SAFEGE-riippurata.
SAFEGE herätti kansainvälistä mielenkiintoa suunnittelemalla uudenlaisen riippuradan 1960-luvulla.
Suunnitteluperiaatteet.
SAFEGE kohoradassa matkustajavaunut riippuvat kumipyöräisistä pyörävaunuista, jotka kulkevat kotelomallisen raiteen sisällä, ja näitä yhdistävät ripustimet kulkevat koteloradan pohjan suhteellisen kapeassa raossa. Kotelon sisällä raon molemmin puolin ovat kumipyörien kiskot. Vaunujen paino lepää kantavien ja vetävien pyörien varassa, ja lisäksi ovat pystyakseloidut pyörät, jotka keskittävät vaunut sivusuunnassa.
Toisin kuin Wuppertalin riippurata, SAFEGE kohorata ei ole alttiina lumelle, jäälle tai roskille, vaan kohoradan kiskot pysyvät puhtaina ja kuivina. Tämä etu mahdollistaa kohoradan käytön vaativissakin sääolosuhteissa.
Testirata.
Vuonna 1959 valmistui ensimmäinen SAFEGE testirata, joka oli yksinkertainen 1,4 kilometriä pitkä linja ja se pääsi mukaan vuonna 1966 valmistuneeseen elokuvaan "Fahrenheit 451". Testirata purettiin pian elokuvan valmistumisen jälkeen.
Markkina-asema.
SAFEGE kohorata on eniten levinnyt ja käytössä oleva riippuvan kohoradan malli. Merkittävin kilpailija SAFEGE kohoradalle ei olekaan mikään muu riippuva kohorata vaan saksalainen ALWEG, joka on yleisempi ja tekniseltä toteutukseltaan erilainen.
SAFEGE kohoradat maailmalla.
Mitsubishi Heavy Industries.
Japanilainen Mitsubishi Heavy Industries on rakentanut kolme SAFEGE kohorataa, joista kaksi on yhä käytössä.
Siemens.
Saksassa on toiminnassa kaksi Siemensin rakentamaa SIPEM (Siemens People Mover) kohorataa:
Anni Jämsä

Anni Jämsä (s. 8. lokakuuta 1995) on suomalainen koripalloilija ja urheilutoimittaja. Hän lopetti koripallouransa keväällä 2022 ja pelasi yhdeksän naisten Korisliigan kauden aikana 234 ottelua. Hän voitti Hyvinkään Pontevassa Suomen-mestaruuden kaudella 2016–2017. Hän pelasi urallaan HyPon lisäksi Forssan Alussa, Äänekosken Huimassa ja Tampereen Pyrinnössä sekä Saksassa ja Italiassa. Uransa jälkeen hän on työskennellyt urheilutoimittajana.
Jämsä on Hyvinkään Pontevan kasvatti. Hän pelasi naisten Korisliigassa kasvattajaseurassaan viitenä kautena sekä lisäksi Forssan Alussa kaudella 2013–2014 ja Äänekosken Huimassa kaudella 2015–2016. Näiden seitsemän pääsarjakauden aikana hän pelasi runkosarja ja pudotuspelit yhteen laskettuna 191 ottelua, joissa hänen keskimääräinen peliaikansa ottelua kohden oli 24.34 minuuttia, pistekeskiarvonsa 5,9, syöttökeskiarvonsa 2,6 ja levypallokeskiarvonsa 2,4. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2016–2017 sekä pronssia kausilla 2015–2016, 2017–2018 ja 2018–2019.
Kesällä 2016 Jämsä siirtyi Saksan Bundesliigaan BG Donau-Riesin joukkueeseen mutta palasi Suomeen ja Hyvinkään Pontevaan vuodenvaihteessa 2016–2017. Jämsä jätti kauden 2019–2020 väliin keskittyäkseen opintoihinsa, mutta palasi Korisliigaan kaudeksi 2020–2021, kun hän teki sopimuksen Tampereen Pyrintöön. Jämsä oli kahdella kaudella Pyrinnän johtavia pelaajia, mutta toisella kaudella hän siirtyi kesken kauden Italian Serie A2 -sarjan Torinoon.
Jämsä päätti keväällä 2022 lopettaa uransa, ainakin toistaiseksi. Hän pelasi yhdeksän pääsarjakauden aikana 234 ottelua. Suomen naisten maajoukkueessa hän pelasi 13 aikuisten maaottelua. Lisäksi hän pelasi Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 50 ottelua, 18-vuotiaiden maajoukkueessa 37 ottelua ja naisten maajoukkueessa 13 ottelua.
Jämsä aloitti syksyllä 2023 journalismin opinnot Haaga-Helia-ammattikorkeakoulussa. Hän on ollut toimittajana muun muassa Yleisradiolla, Warner Bros. Discoveryllä ja Ruudussa. Pariisin olympialaisissa 2024 Jämsä kommentoi koripallo-otteluiden tapahtumia kentänlaitatoimittajana.
Luděk Bukač

Luděk Bukač (4. elokuuta 1935 – 20. huhtikuuta 2019) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän syntyi vuonna 1935 Usti nad Labemissa, Tšekkoslovakiassa ja aloitti pelaajauransa maan 2. sarjassa jo kaudella 1949–1950 1. CTLK Prahan joukkueessa ja jatkoi kahden 2.liigan kauden jälkeen joukkueen mukana pääsarjassa. Vuosina 1961–1963 hän pelasi armeijan seura ASD Dukla Jihlavassa ja palasi sitten takaisin Prahaan. Bukač lopetti pelaajauransa vuoteen 1967.
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Bukač pelasi kaksissa maailmanmestaruuskisoissa vuosina 1961 ja 1963.
Heti pelaajauransa jälkeen Bukač ryhtyi valmentajaksi. Kaksi ensimmäistä vuotta hän valmensi Sparta Prahan joukkuetta ennen siirtymistään vuodeksi HC Košicen päävalmentajaksi. Kauden jälkeen hän siirtyi vielä České Budějovicen päävalmentajaksi kahden vuoden ajaksi ennen kuin siirtyi päätoimisesti maajoukkueen peräsimeen.
Maajoukkuevalmentajana Bukač toimi ensin Tšekkoslovakian maajoukkueen apuvalmentajana kauden 1979–1980. Seuraavana vuonna hänet nostettiin joukkueen päävalmentajaksi jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 1985 asti. Kauden 1986–1987 alusta Bukač toimi B-sarjassa pelanneen Itävallan maajoukkueen peräsimessä ja olympiavuonna 1988 hän valmensi sekä Itävallan miesten olympiajoukkuetta että maan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. Itävallan maajoukkueen tehtävissä Bukač toimi kevääseen 1991 asti. Sen jälkeen hänet valittiin Saksan maajoukkueen valmentajaksi, jossa hän jatkoi vuoteen 1994 asti. Kaudesta 1994–1995 alkaen Bukač toimi kolme vuotta Tšekin jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana ja valmennusuransa viimeisen vuoden vielä B-sarjassa pelanneen Puolan jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana.
Bukač voitti pelaajana MM-hopeaa vuonna 1961 ja valmentajana mestaruudet Tšekkoslovakian (1985) ja Tšekin tasavallan (1996) joukkueissa
Takku (suku)

Takku, myös muodossa "Tacku", oli suomalainen suku, joka vaikutti pääsääntöisesti 1400–1800-luvuilla Länsi-Suomen alueella, etenkin Huittisissa. Myöhäiskeskiajan lopulla Takun suku oli Satakunnan varakkaimpia talonpoikaissukuja, mikä johtui erityisesti Sammun kylässä sijainneen Takun talon maa- ja karjatalouden kannattavuudesta. Suvun jäsenet nauttivat myös yleisesti luottamusasemasta, sillä sukuun kuului paljon lauta-, katselmus- ja nimismiehiä, kuten suvun varhaisimpiin edustajiin lukeutuva talonpoika Cnud Takku (1440–1483).
"Biografinen Nimikirja" mainitsee suvusta muun muassa seuraavaa: ”Tämä suku, jonka jäsenet v. 1750 sanottiin 400 vuoden kuluessa olleen joko pappeja tai kruununpalvelijoita, oli aina isästä poikaan omistanut Takkulan rusthollin Huittisissa.”
Takun suvusta polveutuneisiin jälkeläisiin lukeutui muun muassa Suomen tasavallan presidentti Risto Ryti.
Ukrainan presidentinvaalit 2019

Ukrainan presidentinvaalit 2019 pidettiin kaksiosaisina: ensimmäinen kierros 31. maaliskuuta ja toinen kierros 21. huhtikuuta. Äänestysprosentti oli ensimmäisellä kierroksella 63,48 % ja toisella kierroksella 62,3 %. Prosenttilukuja pidetään maan oloissa korkeina. 
Ensimmäisen kierroksen tulosten perusteella kaksi eniten ääniä saanutta pääsi toiselle kierrokselle. He olivat televisiokoomikko Volodymyr Zelenskyi 5 714 034 äänellä (30,24 %) sekä istuva presidentti Petro Porošenko 3 014 609 äänellä (15,95 %). Muita yli miljoona ääntä saaneita olivat Julija Tymošenko 2 532 452 ääntä (13,40 %), Juri Boiko 2 206 216 ääntä (11,67 %), Anatoli Hrytsenko 1 306 450 ääntä (6,91 %), Ihor Smeško 1 141 332 ääntä (6,04 %) ja Oleh Ljaško 1 036 003 ääntä (5,48 %). Ehdokkaita oli ensimmäisellä kierroksella yhteensä 39.
Toisen kierroksen voitti ylivoimaisesti noin 73 prosentin ääniosuudella Zelenskyi.
Tausta.
Ukrainan lain mukaan presidentinvaali on toimitettava istuvan presidentin toimikauden viidennen vuoden maaliskuun viimeisenä sunnuntaina. Verh’ovna Radan on vahvistettava vaalin päivämäärä viimeistään sata päivää ennen vaalipäivää. Presidentinvaalissa oli 34 544 993 äänioikeutettua. 12 prosenttia äänioikeutetuista asui kuitenkin Venäjän miehittämällä Krimin niemimaalla tai Donetskin tai Luhanskin yksipuolisesti itsenäisiksi julistautuneissa Venäjä-mielisten separatistien hallinnoimissa ”kansantasavalloissa”; nämä äänestäjät eivät voineet äänestää.
Ehdokasasettelu.
Presidenttiehdokkaan on oltava 35 vuotta täyttänyt Ukrainan kansalainen, joka osaa puhua ukrainaa ja on asunut maassa vaalipäivää edeltävät kymmenen vuotta. Ehdokkaiden on maksettava 2,5 miljoonan hryvnian pantti, joka maksetaan takaisin toiselle kierrokselle eteneville ehdokkaille. Ehdokasasettelu oli auki 9. helmikuuta 2019 asti, johon mennessä ehdolle oli asettunut 44 ehdokasta, joista 24 oli poliittisten puolueiden asettamia ja 20 sitoutumattomia. Miehiä ehdokkaista oli 40, ja vain neljä oli naisia. Ehdokkuutta oli anonut yhteensä 92 henkilöä, mutta keskusvaalilautakunta epäsi heistä 47:n ehdokkuuden useimmissa tapauksissa sen takia, ettei ehdokashalukas ollut maksanut panttia. Ehdolle asettuneet saattoivat vetää ehdokkuutensa pois viimeistään 23 päivää ennen vaalipäivää. Lopullinen, 39 ehdokasta käsittävä lista vahvistettiin 8. maaliskuuta.
Televisiokanavat.
Useat ukrainalaiset televisiokanavat tukivat tiettyjä ehdokkaita. Petro Porošenkon kampanjaa tukivat
Porošenkoon kriittisesti suhtautuivat
Viktor Pintšukin omistamat kanavat ICTV, Novyi Kanal ja STB olivat neutraaleja.
Susanna Pasolini

Susanna Pasolini (o.s. Colussi; 10. maaliskuuta 1891 Casarsa della Delizia, Italia – 1. helmikuuta 1981 Udine, Italia) oli italialainen kirjailija, näyttelijä ja opettaja.
Elämäkerta.
Susanna Colussi di Domenico avioitui vuonna 1921 italilan armeijan upseerin Carlo Alberto Pasolinin (1892–1958) kanssa. Heidän avioliitostaan syntyi kaksi poikaa, elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolini 1922–1975 ja vapaustaistelija Guido Pasolini 1925–1945.
Pasolini oli useita runoja kirjoittanut syvähenkinen runoilija. Susanna Pasolini esiintyi myös poikansa Pier Paolo Pasolinin elokuvissa "Teorema" ja Madonnan roolissa elokuvassa "Il Vangelo secondo Matteo".
Pasolinin nuorempi poika Guido kuoli toisen maailmansodan ja Italian vapautuksen aikana partisaanina Porzûsin verilöylyssä. Vuonna 1958 kuoli hänen miehensä Carlo Alberto ja vuonna 1975 hänen vanhin poikansa Pier Paolo, joka murhattiin Ostian Idroscalon rannalla. Hän itse kuoli 89-vuotiaana helmikuussa 1981.
Kustantaja Rosellina Archinto julkaisi 2010 Graziella Chiacorssin toimittaman Pasolinin teoksen "Il Film dei miei ricordi", joka on omaelämäkerrallinen romaani.