tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Yläinversio

Yläinversio on muualla kuin pinnan lähellä oleva ilmakehän pystysuuntainen vyöhyke, jossa lämpötila nousee ylöspäin mentäessä. Yläinversioista tunnetuimpiin kuuluu tropopausiin liittyvä lämpötilainversio. Sääilmiöt ja pilvet pysyvät pääsääntöisesti troposfäärissä, tämän inversiokerroksen alapuolella.
Myös muita vapaan ilmakehän lämpötilainversioita voidaan kutsua yläinversioiksi erotuksena välittömästi maanpinnan yläpuolelle mahdollisesti muodostuvasta pintainversiosta.
Peter Schmeichel

Peter Schmeichel (s. 18. marraskuuta 1963 Gladsaxe) on tanskalainen jalkapallomaalivahti, joka lopetti uransa huhtikuussa 2003.
Schmeichel on Tanskan eniten maaotteluita pelannut pelaaja. Lopettaessaan maajoukkueuransa huhtikuussa 2001 hän oli pelannut 129 maaottelua, joissa teki yhden maalin. Ollessaan uransa huipulla hän oli monen mielestä maailman paras maalivahti. Schmeichel oli yksi Tanskan avainpelaajista maan voittaessa vuoden 1992 EM-kilpailut. Hän oli mukana arvokisoista myös EM-kilpailuissa 1996, MM-kilpailuissa 1998 ja EM-kilpailuissa 2000.
Schmeichelin, jolla on puolalaiset sukujuuret ja joka sai vuonna 1970 Tanskan kansalaisuuden, ammattilaisuran ensimmäinen joukkue oli Hvidovre. Sieltä hän siirtyi Brøndbyhyn vuonna 1987. Hän oli joukkueen mukana voittamassa neljää Tanskan mestaruutta ennen siirtoa Manchester Unitediin vuonna 1991. Hän pelasi seurassa uransa parhaat vuodet ja saavutti viisi Valioliigan mestaruutta, kolme kertaa FA Cupin, kerran Mestarien liigan ja kerran Liigacupin.
Hänen paras ManU-vuotensa oli vuosi 1999, jolloin seura ylsi triplamestaruuteen (Valioliiga, FA Cup ja Mestarien liiga). Hänen viimeinen ottelunsa ManU:ssa oli voitokas Mestarien liigan finaali Bayern Müncheniä vastaan 26. toukokuuta 1999. Hän siirtyi myöhemmin portugalilaiseen Sportingiin, jossa vietti kaksi kautta ja oli voittamassa Portugalin mestaruutta ensimmäisenä kautenaan 1999–2000. Hän palasi Valioliigaan vuonna 2001 Aston Villan joukkueeseen. Viimeisen kautensa, 2002–2003, hän pelasi Manchester Cityssä.
Schmeichelin poika Kasper on myös jalkapallomaalivahti.
Jatulit

Jatulit (, ruotsalaisissa murteissa "jatuler") ovat tarun mukaan muun muassa Peräpohjolan rannikolla asunut jättiläiskansa. Sana jatuli tulee skandinaavisesta jättiläistä tarkoittaneesta "jotun"-sanasta, jonka asu oli muinaisnorjassa "jǫtunn". Samankaltaisista olennoista on käytetty myös nimitystä meteli, joka voi liittyä kovaan ääneen. Tornionjokilaaksossa jatuleita kutsuttiin nimityksellä "jatuni".
Jatulien kerrotaan olleen maan asukkaita ennen lappalaisia. Käsitys saattaa tulla saamelaisista taruista, joiden mukaan Jiehtanas-jättiläiset asuivat Suomen seudulla muinoin. Tarujen mukaan Jatulit ovat paenneet leviävän ihmisasutuksen tieltä yhä syrjempään pohjoiseen ja lopulta kadonneet ehkä kokonaan tai muuttuneet hiiden väeksi. Kerrotaan myös, että lappalaiset ovat joutuneet siirtymään suomalaisten tieltä.
Jatulien kerrotaan muun muassa rakentaneen kivisiä teitä ja siltoja, jättiläisen teitä, kirkonlattioiksi kutsuttuja suuria litteitä esihistoriallisia kivilatomuksia ja jatulintarhoiksi kutsuttuja kivilabyrintteja sekä siirtäneen isoja siirtolohkareita paikoilleen. Metelien mukaan on nimetty monta paikkaa: Suomessa on esimerkiksi useita Metelinmäkiä.
Benjamin Guggenheim

Benjamin Guggenheim (26. lokakuuta 1865 – 15. huhtikuuta 1912) oli yhdysvaltalainen kaivosmagnaatti, ja hän oli yksi aikansa rikkaimpia ihmisiä. Loppuelämänsä aikana hän asui vakituisesti Pariisiissa Ranskassa. Guggenheim matkusti rakastajattarensa Madame Leontine Pauline Aubertin kanssa "Titanicin" ensimmäisessä luokassa ja menehtyi laivan haaksirikossa.
Elämäkerta.
Meyer Guggenheimin (1828–1905) poika Benjamin Guggenheim syntyi Philadelphiassa Pennsylvanian osavaltiossa 12-henkiseen suurperheeseen.
Vuonna 1894 Guggenheim meni naimisiin Floretta Seligmanin, lupaavan newyorkilaispankkiirin tyttären, kanssa. Heille syntyi kolme tytärtä: Benita, taiteenkerääjä Peggy Guggenheim ja Hazel.
Kun Meyer Guggenheim kuoli vuonna 1905, sai Benjamin perintönä suuren rahasumman. Muutamien huonojen sijoitusten jälkeen hänen omaisuutensa väheni, ja hän etääntyi vaimostaan joutuessaan liiketoimien vuoksi viettämään runsaasti aikaa poissa pariskunnan New Yorkissa sijaitsevasta kodista. Hänellä oli asunto Pariisissa Ranskassa, josta hän oli palaamassa Yhdysvaltoihin RMS "Titanicilla" yhdessä rakastajattarensa, ranskalaisen laulajan Madame Léontine Pauline Aubertin (1887–1964), kanssa. Guggenheimin hytti oli B82.
Kun loistoristeilijä törmäsi jäävuoreen ja alkoi upota, Guggenheimin korviin kantautui uutinen, että pelastusveneissä oli paikkoja vain puolelle laivallaolijoista. Hyttipalvelija Henry Samuel Etches onnistui pukemaan pelastusliivin herra Guggenheimin ylle välittämättä tämän protestoinnista, sovitti pelastusliivin päälle vielä paksun villapaidan ja lähetti sitten Guggenheimin ylös venekannelle. 
Guggenheim tiesi kuolevansa, sillä veneisiin päästettiin vain naiset ja lapset. Varmistettuaan, että Madame Aubert ja tämän palvelijatar neiti Emma Sägesser olivat turvassa pelastusveneessä, Guggenheim ja hänen miespalvelijansa Victor Giglio palauttivat pelastusliivit stuertille, palasivat hyttiinsä ja vaihtoivat ylleen parhaat vaatteensa.
"Titanicin" vajotessa syvemmälle Guggenheimin kerrotaan sanoneen "We've dressed in our best, and are prepared to go down like gentlemen" ("Olemme pukeutuneet parhaimpiimme upotaksemme kuin herrasmiehet"). Myöhemmin hän pyysi stuerttia kertomaan vaimolleen, että hän oli tehnyt parhaansa murhenäytelmän keskellä.
Parhaimpiinsa pukeutuneena, noin kello kaksi aamuyöllä 15. huhtikuuta 1912, Guggenheim ja hänen palvelijansa nähtiin istumassa kansituoleilla nautiskellen brandyä ja poltellen sikareja "Titanicin" upotessa yhä kiihtyvällä vauhdilla. Benjamin Guggenheim oli yksi "Titanicin" haaksirikon yli 1 500 kuolonuhrista. Hänen ruumistaan ei ole löydetty.
Akureyri

Akureyri (; virallisesti Akureyrarbær) on kunta Islannin pohjoisrannikolla. Vuonna 2019 siellä asui 18 925 asukasta, ja sen pinta-ala on 135 neliökilometriä. Myös Grímseyn saari, joka sijaitsee noin 40 km päässä merellä, kuuluu hallinnollisesti Akureyrin kaupunkiin.
Akureyri on Islannin toiseksi suurin kaupunkikeskus Reykjavíkin suurkaupunkialueen jälkeen ja on Islannin pohjoisosien keskuspaikka. Kaupunki on myös tärkeä kalastussatama. Reykjavík ja Akureyri ovat Islannin ainoat kasvukeskukset. Akureyrin yliopisto perustettiin 1987.
Akureyri on Denverin, Gimlin, Hafnarfjörðurin, Lahden, Murmanskin, Narsaqin, Randersin, Vágurin, Västeråsin ja Ålesundin ystävyyskaupunki.
Hollihaka

Hollihaka on kaupunginosa Oulun ruutukaavakeskustassa noin kilometrin ydinkeskustasta lounaaseen. 
Kuvaus.
Hollihaassa on noin 2 500 asukasta ja runsaat 300 työpaikkaa, lähinnä alueen kouluissa. Hollihaka rajoittuu lännessä Oulujoen suistoalueeseen, etelässä Nuottasaaren kaupunginosaan, idässä kaupunginosan raja kulkee Kirkkokatua pitkin ja pohjoisessa Heinätorinkatu erottaa Hollihaan Vanhatullin kaupunginosasta.
Hollihaan puisto muodostaa kaupunginosan läntisen osan ja on Oulun keskustan suurimpia puistoalueita, muu alue on pääasiassa asuinkerrostaloja. Aleksanterinkadun varteen on kaavoitettu noin 10 000 kerrosneliötä kerros- ja pienkerrostaloihin (kaavamuutos 2005).
Vuoden 2005 kaavamuutoksessa Aleksanterinkadun ja Limingankadun kulmauksen asunto-osakeyhtiö Kiilan rakennuksille tuli suojeluasema. Kaavan mukaan tontille saa rakentaa pienen saunan ja varastoja.
Hollihaka yhdessä Leverin ja Vanhatullin kaupunginosien kanssa muodostavat paremmin tunnetun oululaisen alueen Heinäpään.
Alppila (Oulu)

Alppila on Oulu–Tornio-rautatien varressa sijaitseva Oulun kaupunginosa noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen, Tuiran pohjoispuolella. Koskelan suuralueella sijaitseva lähes kolmionmuotoinen kaupunginosa rajoittuu lännessä Oulun–Tornion rautatiehen, idässä Kemintiehen ja pohjoisessa Tervahovintiehen.
Alppilassa on useita pienteollisuuden verstaita, mutta 1960–1970-luvuilla alueelle rakennettiin myös ajan hengen mukaisia asuinkerrostalotorneja. Tulevaisuudessa alueen asuinrakentaminen kehittyy entisestään.
Kaupunginosan nimi sekä kadunnimet "Alppitie" ja "Tirolintie" juontuvat saksalaisajoilta. Nimitys johtui Dietlin vuoristodivisioonien "alppijääkäreiksi" kutsutuista joukoista. Kalevankartano, entinen Tuiran paloasema, rakennettiin alkujaan saksalaisten upseerikerhoksi. Upseerikerho on ainoa rakennus, joka on jäljellä Pikku-Berliinistä.
Alppilassa sijaitsee myös "Pohjankaleva", kahden tornitalon opiskelija-asuntola. Pohjankaleva rakennettiin hallitusneuvos Matti Kekkosen ja tuomari Kalevi Sassin ideoiden pohjalta mahdollisimman edullisesti niin, että opiskelijoille voitaisiin tarjota mahdollisimman matalavuokraisia asuntoja. Suomen arkkitehtiliitto julisti asuntolan suunnittelukieltoon ja Suomen ylioppilaskuntien liitto leimasi rakennuksen jo etukäteen "slummiksi". SYL myönsi myöhemmin asuntolan täyttävän opiskelija-asumisen edellytykset. Ensimmäinen rakennuksista valmistui syksyllä 1969 ja toinen kesällä 1972. Kun asuntola oli valmis, luovutti tehtävää varten perustettu osakeyhtiö Pohjois-Suomen oppilasasuntolat Oy osakekirjansa Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiölle.
Alueen kehitys.
Alppilan aluetta alettiin laajentamaan 2000-luvun loppupuolella Alppilan etelälaidassa olevan Rajavillen teollisuusalueen paikalle.
Cosmo Duff-Gordon

Cosmo Edmund Duff-Gordon (22. heinäkuuta 1862 Aberdeen – 21. huhtikuuta 1931 Lontoo) oli Sir Cosmo Lewis Duff-Gordonin poika ja sukunsa viides baronetti. Vuonna 1900 hän meni naimisiin Douglas Sutherlandin tyttären Lucy Wallacen kanssa, joka oli ammatiltaan pukusuunnittelija ja tunnettiin julkisuudessa nimellä Lucile. Heillä ei ollut lapsia.
Sir Cosmo harrasti miekkailua ja edusti Britanniaa vuoden 1906 olympialaisissa, joissa hän voitti hopeaa kalvan joukkuekilpailussa.
Sir Cosmo kuoli Lontoossa, ja hänet on haudattu Brookwoodin hautausmaalle. Neljä vuotta myöhemmin kuollut Lady Lucile haudattiin miehensä viereen.
Titanic.
Vuonna 1912 Duff-Gordonit nousivat matkustajahöyrylaiva RMS Titanicille Cherbourgin satamasta. Tuntemattomasta syystä Duff-Gordonit kirjautuivat laivalle erillisiin hytteihin nimillä herra ja rouva Morgan. Sir Cosmo matkusti hytissä A16 ja Lady Lucile A20. 
Kun Titanic törmäsi jäävuoreen, Sir Cosmo ja Lady Lucile ilmaantuivat paikalle juuri kun ensimmäinen perämies William Murdoch täytti pelastusvenettä numero 1. Sir Cosmo tiedusteli pääsisikö hän, hänen vaimonsa ja tämän sihteeri Laura Francatelli veneeseen. Koska paikalla ei näkynyt muita matkustajia, Murdoch auttoi ryhmän kyytiin. Veneeseen ehti vielä kaksi amerikkalaista liikemiestä, kunnes Murdoch komensi veneen laskettavaksi. Vene numero 1 oli toinen laivan kahdesta 35 hengen pelastuskutterista, mutta se laskettiin vain 12 hengen lastissa, joista 7 oli miehistön jäseniä ja 5 matkustajia. Vene olisi voinut kuljettaa 23 henkeä enemmän.
Kun Titanic vajosi aaltoihin ja hypotermiaan menehtyvät ihmiset huusivat apua, veneessä olijat eivät tehneet elettäkään lähteäkseen pelastusretkelle, eikä kukaan esittänyt vastalauseita kun Lady Lucile pyysi, ettei uppoamispaikalle palattaisi. Ennen kuin veneen numero 1 matkustajat nousivat pelastuslaiva RMS Carpathialle, Sir Cosmo jakoi jokaiselle miehistön jäsenelle 5 punnan sekin korvaamaan näennäisen menetyksen. Samoin hän järjesti New Yorkissa pelastumisen johdosta samppanjajuhlat, mitä pidettiin sopimattoman kovasydämisenä ja huonoa makua osoittavana. 
Myöhemmin Sir Cosmo joutui syytteeseen sopimattomasta käyttäytymisestä uppoavalla laivalla, mutta hänet vapautettiin syytteestä – joskin tutkintaa johtanut merijuristi lordi Mersey nuhteli häntä yksityisesti.
Sir Cosmo eristäytyi loppuiäkseen maailmasta. Lady Lucile sanoi että tapaus oli murtanut hänen sydämensä.
Immi Hellén

Ingeborg (Immi) Hellén (14. tammikuuta 1861 Kuorevesi – 20. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen runoilija, jonka teoksista tunnetuimpia ovat sanoitukset lastenlauluihin "Suojelusenkeli" (”Maan korvessa kulkevi lapsosen tie”) ja "Pieni nokikolari" (”Pieni nokipoika vaan...” — suomennos), joululauluun "Joulukirkkoon" (”Kello löi jo viisi, lapset herätkää”) sekä lauluihin "Paimenpoika" ("Jäi toiset aamulla nukkumaan"...), "Oravan pesä" (”Kas, kuusen latvassa oksien alla”), "Peipon pesä" (”Koivun oksaan korkealle teki peippo pesän”), "Kellot kaikuu" ja "Mä olen niin pienoinen".
Immi Hellén syntyi kanttoriperheeseen. Hänen isänsä oli Samuel Erkinpoika Hellén ja äiti Ida Sofia, o.s. Nordqvist. Koulutukseltaan ja kutsumukseltaan hän oli kansakoulunopettaja. Hän kävi Tampereen ruotsalaisen tyttökoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1884. Tämän jälkeen hän toimi opettajana, aluksi yhden lukuvuoden Vaasassa ja vuodesta 1885 eläkeikään asti Helsingissä Lapinlahden kansakoulussa.
Immi Hellén teki opintomatkoja Tanskaan, Norjaan, Saksaan, Sveitsiin, Englantiin, Hollantiin, Belgiaan, Ranskaan, Unkariin, Italiaan ja useita kertoja Ruotsiin. Hän toimi myös eläinsuojeluyhdistyksessä ja raittiusliikkeessä. Nämä arvot heijastuvat myös Hellénin runoissa ja lauluissa.
Immi Hellén oli Valistuksen Lastenlehden ja Koiton toimittaja sekä yksi Alakansakoulun lukemiston  toimittajista. Hellén kirjoitti yli tuhat runoa, joista suurin osa julkaistiin lasten- ja nuortenlehdissä. Kuorevedellä on järjestetty kolme kertaa runoilija Immi Hellénin nimeä kantava lastenrunojen kirjoituskilpailu — ensimmäinen 1998, jolloin osallistujia oli 667 ja runoja yli 4 000. Seuraavat runokilpailut järjestettiin 2001 ja 2004.
Bette Davis

Ruth Elizabeth ”Bette” Davis () oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja yksi Hollywood-elokuvan kulta-ajan valo­voimaisimpia tähtiä. Hänet tunnettiin myötä­tunnottomien ja ivallisten nais­hahmojen esittäjänä. Davis hallitsi niin komedian kuin melodraamankin, mutta hänen uransa suurimpia menestyksiä olivat romanttiset ja historialliset draamaelokuvat.
Ura.
Davis aloitti uransa 1920-luvulla Broad­way-teatteri­esityksissä ja siirtyi 1930-luvun alussa Hollywoodiin. Hänen ensimmäiset elo­kuvansa Universal Studiosille eivät menestyneet, joten hän siirtyi Warner Bros. –tuotanto­yhtiöön. Elo­kuva "Naisen orja" (1934) oli hänen läpi­murto­roolinsa, josta tuli myös ensimmäinen hänen yhdestä­toista Oscar-ehdokkuudestaan. Hän sai urallaan kaksi Oscar-palkintoa elo­kuvista "Erotetut sydämet" (1935) ja "Jezebel" (1938).
Davis oli 1930- ja 1940-luvuilla Greta Garbon, Jean Harlow'n, Joan Crawfordin ja Katharine Hepburnin ohella Hollywoodin kirkkain nais­tähti. Siltä ajalta ovat peräisin muun muassa elo­kuvat "Synkkä voitto" (1939), "Nainen naista vastaan" ("The Old Maid", 1939) ja "Uusien tähtien alla" (1942). Elo­kuvan "Kaikki Eevasta" (1950) Margo Channing on kuitenkin hänen kuuluisin rooli­työnsä. Toinen kuuluisa elo­kuva on "Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?" (1962), jossa hänen vasta­näyttelijänään oli hänen kilpa­kumppaninaan pidetty Joan Crawford. Elo­kuvasta alkoi Bette Davisin muutaman vuoden ura kauhu­elo­kuvissa.
Davisille myönnettiin Yhdys­valtain elo­kuva­instituutin elämän­työ­palkinto vuonna 1977.
Yksityiselämä.
Bette Davis oli naimisissa neljä kertaa. Hänellä on yksi biologinen tytär sekä kaksi adoptio­lasta. Hänen elo­kuva­uransa kesti aina vuoteen 1989 asti, jolloin hän kuoli rintasyöpään 81-vuotiaana. American Film Institute valitsi hänet vuonna 1999 vuosi­sadan toiseksi merkittävimmäksi nais­näyttelijäksi Katharine Hepburnin jälkeen.
Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Nokuku

Nokuku on austronesialainen kieli, jota puhutaan Vanuatussa, Tyynellä valtamerellä. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 160 ihmistä (1981). Nokuku kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten kieliryhmään. Maantieteellisesti Pohjois-Vanuatun kieliin, jota puhutaan Espiritu Santolla.
Proskriptio

Proskriptio (latinaksi "proscriptio") on valtion vihollisen julkinen nimeäminen ja virallinen tuomitseminen. Se tarkoittaa käytännössä tuomitsemista kuolemaan tai maanpakoon. Proskriptioita käytettiin yleisesti Rooman valtakunnassa etenkin tasavallan aikana poliittisten vastustajien eliminointiin. Ensimmäinen tunnettu tapaus on, kun Sullasta tuli diktaattori vuonna 82 eaa. Sulla laati listan vihollisistaan ja julkaisi sen Rooman forumilla. Hänen proskriptionsa suoritettiin virkamiesmäisellä tarkkuudella. Listalla olleilta vietiin lain suoja ja heidän kuolemaansa johtavista tiedoista tai heidän tappamisestaan luvattiin palkkio. Tappaja sai myös pitää osan tapetun maaomistuksista. Poliittisista murhista tulikin suosittu tapa kerätä varallisuutta. Proskription uhreilta lyötiin usein pää irti ja se laitettiin näytille forumille. 
Proskriptiot otettiin myöhemmin uudestaan käyttöön muun muassa toisen triumviraatin myötä 43 eaa. Octavianuksen, Lepiduksen ja Marcus Antoniuksen sopimuksella. Tässä yhteydessä saivat surmansa proskriptioiden tunnetuimmat uhrit Cicero ja hänen veljensä Quintus Tullius Cicero.
Yrjö

Yrjö on suomalainen miehen etunimi, joka juontuu kreikkalaisesta nimestä Geôrgios (Γεώργιος), joka tarkoittaa maanviljelijää. Nimen vastineita muissa kielissä ovat esimerkiksi , , ruots. ja saks. "Georg", mutta ruotsissa esiintyy myös muunnelma "Göran" ja saksassa "Jürgen". Yrjön nimipäivä on 23. huhtikuuta, Pyhän Yrjön (Georgioksen) muistopäivänä. Yrjön suomalaisia rinnakkaisnimiä ovat Jyrki, Jyri, Jori ja Yrjänä. Yrjön lempinimi on usein Ykä, joskus Ylermi. Pohjanmaalla Yrjö on ääntynyt "yriö".
Suomen kielessä Yrjöä käytetään myös samaa alkuperää olevien ulkomaisten hallitsijanimien käännöksenä (mm. "George", "Georg", "Georgios", "Georgi"). Koska Isossa-Britanniassa hallitsi vuosina 1714–1830 neljä Yrjö (George) -nimistä hallitsijaa peräkkäin, sanotaan tätä kautta myös Yrjöjen aikakaudeksi. Myös George Washingtonin etunimi on Suomessa joskus käännetty nimellä Yrjö.
Aikoinaan niillä Suomen paikkakunnilla, joilla oli enemmän ortodokseja kuin luterilaisia, antoivat Yrjö-nimeä vain luterilaiset. Ortodoksit antoivat Georgioksen muunnoksista Jyrkiä.
Huhtikuuhun 2025 mennessä nimi Yrjö on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 31 600 henkilölle. 1900-luvun alkukymmeninä Yrjö oli yksi suosituimmista poikalapsille ensimmäiseksi etunimeksi annetuista nimistä Suomessa. Viime vuosikymmeninä nimeä ei ole kovin paljon annettu. Anne Saarikalle ja Johanna Suomalainen arvelevat, että tähän on vaikuttanut "yrjö"-sanan puhekielessä saama merkitys oksennuksena. Kaisa Häkkinen on arvellut, että tämä sivumerkitys johtuu sanan deskriptiivisestä äänneasusta.
Nimipäivä.
Almanakkaan Yrjö tuli Georg Zacharias Forsmanin (kirjailijanimeltään Yrjö Koskinen, myöhemmin aateloituna viralliselta nimeltään Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen) vaikutuksesta vuonna 1865. Yrjön nimipäivä on siitä lähtien ollut 23. huhtikuuta. Yrjö on pisimpään almanakassa olleita suomenkielisiä nimimuotoja.
Isotrappi

Isotrappi ("Otis tarda") on suurikokoinen kurkilintu, joka elää Euraasian lauhkeilla alueilla. Laji on tavattu Suomessa kolme kertaa: vuosina 1806, 1853 ja 1942.
Ulkonäkö ja koko.
Koirasisotrappi on metrin pituinen, siipien kärkiväli 240 cm ja painoa jopa 16 kiloa. Naaras on kolmanneksen pienempi ja painaa alle 8 kiloa. Selkäpuoli on ruskea, vatsapuoli valkoinen, kaula pitkä ja harmaa. Rinta ja kaulan sivut ovat punaruskeat. Maailman suurin lentävä lintu on eri lähteiden mukaan joko isotrappi tai kuningastrappi.
Levinneisyys.
Isotrappi pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä lauhkeilla alueilla Aasiassa, Espanjasta Mongoliaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Euroopan-puoleiset linnut eivät juuri muuta, Aasian linnut talvehtivat jonkun matkaa etelämpänä. Isotrappi on luokiteltu maailmanlaajuisesti erittäin uhanalaiseksi.
Ravinto.
Isotrappi on kaikkiruokainen, se syö siemeniä ja hyönteisiä.
Greta Garbo

Greta Garbo (syntyjään Greta Lovisa Gustafsson) (), oli ruotsalainen elokuvatähti ja Hollywood-näyttelijä.
Ura.
Garbo aloitti uransa Ruotsissa tavaratalon mainosfilmissä. Hän teki muutamia elokuvia Ruotsissa ja Saksassa ennen kuin lähti suomalaissyntyisen ohjaajan Mauritz Stillerin kanssa Hollywoodiin. Stilleriä on kutsuttu Garbon ”löytäjäksi”.
Garbo loi menestyksekkään uran mykkäelokuvissa. Hänen uransa kohokohta oli kuitenkin vasta 1930-luvulla äänielokuvissa, jolloin hän tuli tunnetuksi etenkin kohtalokkaiden naisten kuten "Mata Hari", "Kuningatar Kristiina", "Kamelianainen" ja "Anna Karenina" rooleista. Elokuvauransa aikana hän sai lisänimen ”Jumalainen Garbo”.
Ernst Lubitschin ohjaamassa "Ninotchkassa" Garbo osoitti olevansa myös taitava komedienne. Vuonna 1941 ensi-iltansa saanut "Kaksoset" sai kuitenkin kielteisiä arvosteluja. Greta Garbo vetäytyi elokuvatyöstä ja julkisuudesta 36-vuotiaana lopullisesti, toteuttaen ironisesti kuuluisimman repliikkinsä ”I want to be alone” (haluan olla rauhassa) elokuvasta "Grand Hotel" (1932). Lause sijoittuikin American Film Instituten -äänestyksessä 30. sijalle vuonna 2005.
Vuonna 1955 hänelle myönnettiin elokuvaurasta kunnia-Oscar. Vuonna 1999 American Film Institute valitsi hänet vuosisadan viidenneksi merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.
Yksityiselämä.
Garbolla oli kaksi vuotta vanhempi sisar Alva Garbo, joka näytteli menestyksekkäästi parissa elokuvassa, mutta kuoli syöpään vain 22-vuotiaana. Greta Garbo ei mennyt koskaan naimisiin, eikä hänellä ollut lapsia. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1951.
Kuolema.
Garbo toipui rintasyövästä vuonna 1984. Elämänsä loppuaikoina hän sai dialyysihoitoa kolme kertaa viikossa Rogosin-instituutissa New Yorkissa.
Greta Garbo kuoli 84-vuotiaana 15. huhtikuuta 1990 sairaalassa keuhkokuumeeseen ja munuaisten vajaatoimintaan.
Garbo tuhkattiin Manhattanilla, ja hänen tuhkansa haudattiin vuonna 1999 Skogskyrkogårdenin hautausmaalle Tukholman eteläpuolelle.
Garbo oli sijoittanut osakkeisiin ja joukkovelkakirjalainoihin ja jätti omaisuutensa, jonka arvo oli ( vuoden 2018 arvon mukaan), veljentyttärelleen Grey Reisfieldille.
Warp Records

Warp Records on Steve Beckettin ja Rob Mitchellin vuonna 1989 perustama brittiläinen levy-yhtiö, joka on tunnettu julkaisemastaan kokeellisesta elektronisesta musiikista.
Monet yhtiön julkaisemat levyt luokitellaan lajityyppiin IDM (Intelligent Dance Music), jonka nimen arvellaan juurtuvan juuri Warpin vuonna 1992 julkaisemiin "Artificial Intelligence"-kokoelmiin.
Muun muassa Aphex Twin, Autechre, Boards of Canada, LFO, Richie Hawtin, Squarepusher, Maxïmo Park sekä suomalaiset Jimi Tenor ja Brothomstates ovat julkaisseet levyjään Warpilla.
Alamerkit.
Gift Records.
Gift Records perustettiin 1990-luvun alkupuolelle julkaisemaan indie rock -musiikkia erotuksena Warp Recordsin elektronisemmalle materiaalille. Merkille levytti esimerkiksi Pulp ennen läpimurtoaan Island Recordsilla. Alamerkki ei ole enää nykyään toiminnassa.
Lex Records.
Lex Recordsin perusti Tom Brown Warpin avustuksella vuonna 2001 julkaisemaan hip-hop -tyylistä materiaalia. Aluksi Lex profiloitui julkaisemaan ainoastaan 12-tuumaisia vinyyli-EP:itä, mutta siirtyi myöhemmin tavanomaisempiinkin levyjulkaisuihin. Merkille levytti muun muassa Danger Mouse, joka on tunnettu esimerkiksi Gorillazin Demon Days -levyn tuottajana.
Vuonna 2005 Lex irrottautui Warp Recordsista erilliseksi yhtiökseen.
Arcola.
Arcola perustettiin vuonna 2003 ja profiloituu tanssittavampaan techno-tyyliseen materiaaliin. Kaikki Arcola-julkaisut ovat 12-tuumaisia vinyylilevyjä.
David Seaman

David Andrew Seaman (s. 19. syyskuuta 1963 Rotherham) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti, joka muistetaan etenkin pitkästä urastaan Arsenalin ja Englannin maajoukkueen ykkösmaalivahtina. Hän lopetti uransa 13. tammikuuta 2004. 
Pelaajaura.
Seurajoukkueissa.
Seaman aloitti ammattilaisuransa Leeds Unitedin joukkueessa vuonna 1981, mutta ei mahtunut seuran avauskokoonpanoon kertaakaan. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi neljännen sarjatason joukkueeseen Peterborough Unitediin, jonka ykkösvahtina hän pelasi kaksi täyttä kautta. Hän siirtyi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Birmingham Cityyn kesken kauden 1984–1985 ja oli nostamassa joukkuetta pääsarjatasolle. Ennen kauden 1986–1987 alkua Seaman siirtyi Queens Park Rangersiin, jossa pelasi neljä kautta. Ennen kauden 1990–1991 alkua hän siirtyi Englannin menestyneimpiin jalkapallojoukkueisiin lukeutuvan Arsenalin kokoonpanoon. 
Seaman saavutti paljon menestystä Arsenalissa pelatessaan. Hän oli voittamassa Englannin mestaruutta kolmesti, vuosina 1991, 1998 ja 2002, FA Cupia neljästi, 1993, 1998, 2002 ja 2003, Liigacupia kerran, 1993, ja Euroopan Cup-voittajien cupia kerran, vuonna 1994. Hän pelasi Arsenalissa kolmetoista kautta ja nousi maineikkaimpien brittimaalivahtien joukkoon. Seaman edusti Arsenalia yhteensä 563:ssa virallisessa ottelussa, mikä on kuudenneksi eniten seuran historiassa, ja eniten seuran maalivahdeista. Kaikkiaan hänelle kertyi virallisia otteluja seuratasolla lähes tuhat. Seaman siirtyi kesäkuussa 2003 Manchester Cityyn ja pelasi seurassa syksyn 2003, mutta tammikuussa 2004 hän joutui lopettamaan uransa loukkaantumisen jälkeen. 
Maajoukkueessa.
Seaman teki maajoukkuedebyyttinsä marraskuussa 1988 ottelussa Saudi-Arabiaa vastaan. Hän pelasi vuosien 1988 ja 2002 välillä yhteensä 75 A-maaottelua ja esiintyi neljissä arvokisoissa maansa ykkösmaalivahtina, EM-kilpailuissa 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa 1998 ja 2002. Parhaaksi arvokisasaavutukseksi jäi välieräpaikka vuoden 1996 EM-kotikisoissa, joissa Englanti putosi Saksaa vastaan käydyn rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Seamanin maaottelu-uran viimeiseksi otteluksi jäi lokakuussa 2002 pelattu ottelu Makedoniaa vastaan. Hän on toiseksi eniten maaotteluja pelannut englantilaismaalivahti 125 A-maaottelua pelanneen Peter Shiltonin jälkeen.
Muuta.
Seaman sai vuonna 1997 urheilusaavutuksistaan Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimen Brittiläisen imperiumin jäsen, MBE. Hän on ollut julkisuudessa myös urheilu-uransa päättymisen jälkeen. Vuonna 2004 hän osallistui BBC:n jäätanssiohjelmaan "Strictly Ice Dancing" voittaen ohjelman parinaan Zoia Birmingham. Vuonna 2006 hän osallistui ITV-kanavan saman tyyppiseen ohjelmaan "Dancing on Ice", jossa hän sijoittui parinsa Pam O'Connerin kanssa neljänneksi. Vuosina 2003 ja 2004 Seaman ja kriketinpelaaja Phil Tuffnell toimivat kapteeneina viihdeohjelmassa "They Think It's All Over".
Nokia 3300

Nokia 3300 on Nokian matkapuhelin.
Puhelimessa on panostettu etenkin sen musiikkiominaisuuksiin. Nokia 3300:ssa on MP3/AAC-soitin, radio ja mahdollisuus nauhoittaa musiikkia. Näyttö on "poikittain" suhteessa puhelimen pituusakseliin, ja vasemmalla kädellä käytetään pyöreää navigointinäppäintä. Nokia 3300:n pakkauksessa tulee mukana 64 megatavun muistikortti, mutta se tukee suurempiakin. Laitteessa on myös sähköpostiominaisuus.
Näykkijäkilpikonna

Näykkijäkilpikonna ("Chelydra serpentina") on aggressiivinen amerikkalainen kilpikonnalaji. Sitä kutsutaan joskus myös nimellä korppikotkakilpikonna.
Ulkonäkö ja koko.
Näykkijäkilpikonna voi kasvaa 17 kg painavaksi, 40 cm pitkäksi ja elää 60-vuotiaaksi. Sillä on pitkä piikkinen häntä, joka voi olla pituudeltaan 2/3 ruumiin pituudesta. Näykkijäkilpikonnat eivät saa päätään ja kaulaansa kokonaan kuoren sisään. Kupumainen kilpi on väriltään vihertävän ruskea ja sen reuna on hieman hampainen. Plastron eli vatsakilpi on surkastunut.
Ravinto ja sijainti ekosysteemissä.
Näykkijäkilpikonnat syövät kalaa, sammakoita ja pieniä nisäkkäitä kuten jyrsijöitä. Eläin saalistaa ravintoa tekemällä päällään nopeita hyökkäyksiä kuoren sisältä uhriaan kohti, tehden tästä selvää yhdellä puraisulla. Näykkijäkilpikonna on omassa elinympäristössään ravintoketjun huipulla ja aikuisella näykkijäkilpikonnalla on vähän luontaisia vihollisia. On olemassa kuitenkin yksittäisiä tapauksia, joissa kojootit, mustakarhut tai alligaattorit ovat tappaneet näykkijäkilpikonnan ravinnokseen. Munat ja poikaset sen sijaan ovat ravintoa mm. ketuille, haisunäädille, pesukarhuille ja muille pienemmille pedoille.
Partisaani

Partisaani on yleisnimitys sissitaistelijalle, joka kuuluu järjestäytymättömään taisteluryhmittymään.
Koska partisaanit pääsääntöisesti eivät kanna minkään taisteluorganisaation univormua tai tunnuksia, Geneven sopimuksia on vaikea soveltaa partisaaneihin. Varsinkin toisessa maailmansodassa kiinnisaadut partisaanit oli tapana teloittaa suoralta kädeltä ilman oikeudenkäyntiä. Toisen maailmansodan jälkeen vuoden 1949 Geneven sopimuksen solmimisen yhteydessä päätettiin partisaanit rinnastaa miliiseihin ja vapaaehtoisiin sotilaisiin. Tällä perusteella partisaaneja voidaan ottaa sotavangeiksi, ja heillä on oikeus kyseisen statuksen mukaiseen suojeluun, mikäli heillä on johtajana alaisistaan vastuussa oleva henkilö, heillä on määrätty ja välimatkan päästä erotettava tunnusmerkki, he kantavat aseitaan avoimesti ja mukautuvat sotatoimissaan sodan lakeihin. Mikäli nämä ehdot eivät täyty, ovat partisaanit laittomia taistelijoita vailla Geneven sopimusten tuomia oikeuksia.
Toisessa maailmansodassa kuuluisiksi tulivat neuvostopartisaanit, Ranskan vastarintaliike, Josip Broz Titon johtamat Jugoslavian partisaanit sekä serbien kuningasmieliset četnikit. Italialaiset kommunistiset partisaanit pidättivät ja teloittivat Benito Mussolinin tämän yrittäessä paeta rakastajattarensa kanssa Sveitsiin. Toisen maailmansodan jälkeen sana partisaani vakiintui tarkoittamaan yleisimmin kommunistisia toimijoita, etenkin Neuvostoliiton virallisessa kuvauksessa Suuresta isänmaallisesta sodastaan. Kuitenkin myös Baltian maiden neuvostomiehitystä vastaan taistelleita metsäveljiä kutsutaan joskus partisaaneiksi.
Suomi ja partisaanit.
Partisaaneja voidaan myös lähettää vihollisvaltion rajan taakse. Jatkosodan aikana neuvostopartisaanit tekivät lukuisia hyökkäyksiä Suomen alueelle surmaten lukuisia siviilejä. Yksi tällainen oli muun muassa Laaniojan partisaanihyökkäys Inarissa 4. heinäkuuta 1943. Kaikkiaan näissä hyökkäyksissä sai surmansa 181 siviiliä, joista suurin osa oli rajaseudun kylissä tai erämaataloissa asuvia naisia ja lapsia.
Partisaanien kiinni saaminen oli työlästä ja vaarallista, koska monet aikoivat räjäyttää itsensä ja vangitsijansa käsikranaatin tai kasapanoksen avulla vangitsemisen tapahtuessa.
Partisaanisodan luonteen vuoksi suomalaiset sotilaat kohtelivat partisaaneja julmasti ja armottomasti. Heitä ei otettu vangiksi, vaan heidät oli tapana surmata suoralta kädeltä kiinnisaataessa.
Oikeustieteen tohtori Jukka Lindstedtin väitöskirjasta ilmenee, että suomalaiset tulkitsivat kiinnisaatujen partisaanien ja desanttien asioita sangen väljästi: siviilipuvun päällä ollut lumi- tai maastopuku oli jopa raskauttava tekijä, mutta jos asuun liittyi lumi- tai maastotakin kauluksessa ollut sirppi- ja vasaratunnus tai lakissa oli punatähtikokardi, asu saatettiin tulkita sotilaspuvuksi. Näin oli eritoten siksi, että talvisodassa suomalaisten sotilaiden enemmistö joutui käyttämään niin sanottua malli Cajanderia, eli siviilipukua jossa oli vain kokardi päähineessä: valtiolla oli aivan alkuaikoina mahdollisuus antaa joka miehelle vain sotilaspuvun housut, vyö ja kokardi.
Vastarintaliike

Vastarintaliike on yleensä maan tai alueen ulkomaista tai ulkopuolista miehittäjää aseellisella toiminnalla vastustava liike.
Vastarintaliike taisteli muun muassa toisessa maailmansodassa natsi-Saksan miehitystä vastaan monissa maissa, ja sodan jälkeen sana leimautuikin tarkoittamaan juuri tätä. Tunnettuja ovat esimerkiksi Ranskan, Puolan, Norjan ja Neuvostoliiton vastarintaliikkeet sekä Jugoslavian partisaanit.
Vastarintaliikkeitä on ollut historiassa aikaisemminkin, muun muassa kolonialismin ajalla eurooppalaisia miehittäjiä vastustettiin aseellisesti. Uuden testamentin tarinat kertovat juutalaisten organisoituneen Rooman valtaa vastaan. Intian itsenäistymisessä Mahatma Gandhin johtama brittiläisen siirtomaavallan vastustus perustui rauhanomaiseen vastarintaan. Useimmat siirtomaiden vapautusjärjestöt olivat vastarintaliikkeitä.
Myös 1800-luvun lopun Suomessa esiintyi passiivista vastarintaa, mutta se perustui Ruotsin vallan aikaisten lakien tulkintaan tavalla, joka vaikeutti Suomen venäläistämistoimia. Toiminta ei kuitenkaan täytä vastarintaliikkeen – pikemminkin kansanliikkeen – ”määritelmää”. Sen sijaan vuonna 1906 perustettu Voimaliitto oli vastarintaliike Venäjän hallintoa vastaan, kuten myös saksalaisten vuonna 1944 äärioikeiston avulla Suomeen masinoima vastarintaliike Suomen hallitusta vastaan.
Miehittäjä tai vallanpitäjä nimittää vastarintaliikkeen toimijoita usein bandiiteiksi, terroristeiksi tai rikollisiksi. Kapinallisille myötämielisessä tai miehitysvallan vastaisessa mediassa sisäisesti että ulkoisesti käytetään muun muassa termejä sissi, vapaustaistelija tai vapautusrintama.
Etana (täsmennyssivu)

 Etana voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jugoslavian partisaanit

Jugoslavian partisaanit, virallisesti Kansan vapautusarmeija ja partisaaniliittymät Jugoslaviassa (, "NOV i POJ"), olivat pääasiallinen saksalaismiehitystä vastaan taistellut liike toisessa maailmansodassa 1941–1945. Partisaanit taistelivat saksalaisia ja Ustašaa vastaan, kuten myös kuningasmielisiä četnikkejä vastaan. Myös četnikit taistelivat Ustašaa vastaan. Jugoslavian partisaanien johtajana toimi myöhemmin Jugoslavian presidenttinä toiminut Josip Broz Tito.
Partisaaniryhmä perustettiin 22. heinäkuuta 1941 Brezovicassa, Sisakin lähellä, ja he taistelivat ensi kerran 27. heinäkuuta 1941 Srbissä Likassa.
Jugoslavian kansallinen vapautusarmeija NLA perustettiin Jugoslavian partisaaneista.
Kolmårdenin eläinpuisto

Kolmårdenin eläinpuisto Ruotsissa Norrköpingin lähellä on Euroopan suurimpia eläinpuistoja, pinta-alaltaan 2,7 km². Siellä on mm. Ruotsin ainoa delfinaario ja norsut, jotka Ruotsin kuningas sai Thaimaan kuninkaalta lahjaksi.
Kolmårdenissa on tällä hetkellä noin sadan eri lajin 750 yksilöä, ja poikasia niille syntyy vuosittain noin 400.
Puisto.
Puisto on perustettu 27. toukokuuta 1965. Sen erityispiirteenä oli, että vierailijat saivat ajaa omissa autoissaan vapaana kulkevien eläinten keskellä. Vuonna 2011 rakennettiin maailman ensimmäinen köysirata villieläinten keskelle, joka korvasi ajoneuvosafarit. Vierailijoita puistossa käy vuosittain yli puoli miljoonaa.
Eläimet.
Vuoden 2012 uutuutena olivat kultapandat Pandora ja Maiko. Eläintarhalla on ollut ongelmia susien kanssa, sillä ne ovat hyökänneet henkilökunnan kimppuun useita kertoja. Vuonna 2012 sudet surmasivat työntekijän, joka oli yksin aitauksessa.
Simpukat

Simpukat (Bivalvia) on kotiloiden jälkeen toiseksi suurin nilviäisluokka, joka kattaa lähes 10 000 elossa olevaa lajia. Simpukoilla ei ole lainkaan päätä, eikä "radulaa" tai muuta kalustoa ravinnon jauhamiseen, joten useimmat niistä syövät vain pieneliöitä. Joukkoon mahtuu kuitenkin myös raadonsyöjiä ja joitakin petoja.
Kaikilla simpukoilla on kaksiosainen, saranallinen kuori. Kuori muodostaa kasvaessaan renkaita, joita voidaan käyttää simpukan ikää määritettäessä. Kuorenpuoliskojen alla sijaitsevat vaippaliuskat, jotka erittävät kuoren, ja vaippaliuskojen alla kidusliuskat. Kidusliuskojen välissä on ruumis ja jalka. Simpukat elävät veden pohjalla, usein liejuun kaivautuneena. Ne liikkuvat työntämällä jalkansa kuoren välistä pohjamutaan. Jotkin lajit ovat myös kohtalaisia uimareita. Simpukoilla on yleensä kaksi (joillain lajeilla yksi) suurta lihasta, joilla kuoret suljetaan tiukasti — elävän simpukan kuoren avaaminen vaatii voimaa.
Ravintonsa ja happensa simpukka hankkii imemällä vettä vaippansa putkimaisilla jatkeilla, "sifoneilla", jotka on työnnetty pohjaliejun pinnalle. Toisinaan simpukka pitää ruoansulatustaukoja ja sulkee kuorensa tiukasti; se selviää jonkin aikaa hapetta. Hapesta ja ravinnosta suodatettu vesi poistuu hylkyputken kautta. Simpukka voi suodattaa jopa kymmeniä litroja vettä vuorokaudessa. Niinpä simpukkaan kerääntyy paljon ympäristössä olevia myrkkyjä, joten syötävät simpukat on kerättävä puhtailta paikoilta ja lisäksi liotettava puhtaassa vedessä. Samasta syystä simpukat ovat herkkiä vesien likaantumiselle ja happamoitumiselle, mistä syystä ne ovat hyvä väline tutkittaessa veden laatua.
Simpukat kehittyivät kambrikaudella, yleistyivät maltillisesti paleotsooisella maailmankaudella ja lisääntyivät lähes räjähdysmäisesti mesotsooisella maailmankaudella.
Luokittelu.
Simpukoiden luokittelusta on ollut useita erilaisia näkemyksiä. Viimeaikaisissa tutkimuksissa simpukat on eroteltu kuuteen pääkehityslinjaan, joista suurin on Imparidentia:
Puolisotilaalliset joukot

Puolisotilaallinen joukko on siviileistä koostuva sotilaallisesti järjestynyt ja koulutettu yksikkö. Siitä käytetään myös nimitystä paramilitääri, paramilitaari tai miliisi. Suomessa toimivia puolisotilaallisia joukkoja ovat Rajavartiolaitos ja poliisin Valmiusyksikkö Karhu. Puolisotilaalliset joukot voivat olla osa valtion turvallisuustoimia tai itsenäisesti toimivia ryhmiä. Myös jotkin terroristiryhmät toimivat puolisotilaallisesti, kuten myös kapinalliset. Myös yksityisarmeijat kuuluvat tähän käsitykseen.
Valtioiden puolisotilaalliset organisaatiot.
Puolisotilaalliset joukot voivat olla sissejä tai hallituksien luomia joukkoja turvallisuuden takaamiseksi. Osa puolisotilaallisista yksiköistä on kommandoyksikköjä, jotka taistelevat armeijan ulkopuolella (esimerkiksi poliisin erikoisosastot). Osa taas on sotilaallisesti järjestettyjä joukkoja, joita ei kuitenkaan ole tarkoitettu taistelemaan. Yleensä puolisotilaalliset yksiköt ovat kevyesti aseistettuja.
Sodan aikana.
Valtion puolisotilaalliset joukot, kuten poliisin erikoisryhmät, voidaan asettaa konflikteissa armeijan alaisuuteen ja käskyvaltaan. Kansainvälisen humanitaarisen oikeuden mukaan tästä on informoitava taistelun muita osapuolia. Useissa maissa puolisotilaalliset valtion työntekijät katsotaan sotilaiksi tämän jälkeen. Jotkin valtiot, kuten Saksa, katsovat rajavartiolaitoksen työntekijöiden olevan sotilaita automaattisesti sodan syttyessä. Espanja katsoo puolisotilaallisen kansalliskaartin kuuluvan armeijaan sodan syttyessä.
Suomessa.
Suomessa toimivia puolisotilaallisia joukkoja ovat Suomen Rajavartiolaitos ja poliisin Valmiusyksikkö Karhu. 
Lakkautettuihin Suomessa toimineisiin puolisotilaallisiin joukkoihin kuului muun muassa Lotta Svärd.
Muualla maailmalla.
Yhdysvalloissa puolisotilaallisia joukkoja on muun muassa Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lla ja poliisien SWAT-erikoisjoukoissa.
Yksityisarmeijat ja kapinalliset.
Sisällissodat ja vallankaappausyritykset.
Monet puolisotilaalliset järjestöt ovat tulleet kuuluisiksi tekemistään ihmisoikeusrikoksista, kuten serbien četnikit ja hutujen Interahamwe. Latinalaisen Amerikan sotilasdiktatuureissa toimi esim. 1970-luvulla kuolemanpartioita, jotka taistelivat kommunistisissejä ja muuta oppositiota vastaan. Vuonna 2011 alkaneen Syyrian sisällissodan hallitusta tukevat shahibat ovat puolisotilaallisia joukkoja.
Yksityiset palkka-armeijat.
Yhdysvallat on palkannut yksityisiä palkka-armeijoita muun muassa Lähi-idän konfliktialueille.
Terroristiryhmät ja muut aseelliset ryhmät.
Yhdysvalloissa toimi 2010-luvulla noin kolme sataa aseistettua puolisotilaallista valtiota vastustavaa ryhmää. Southern Poverty Law Centerin mukaan vuonna 2011 aseistettuja puolisotilaallisia yksityisarmeijoita oli 334. Vuonna 2016 niiden määrä oli 276. Koronaviruspandemian aikana vuonna 2020 ryhmien määrä kasvoi 566:een.
Game Boy Advance

Game Boy Advance (, lyhenne GBA) on Nintendon kehittämä ja valmistama käsikonsoli. GBA oli Game Boy Colorin ("GBC") seuraaja. Laite julkaistiin Japanissa 21. maaliskuuta 2001, Pohjois-Amerikassa 11. kesäkuuta 2001, Euroopassa 22. kesäkuuta 2001 ja Kiinassa 8. kesäkuuta 2004. Game Boy Advance on taaksepäin yhteensopiva sekä Game Boyn että Game Boy Colorin kanssa ja on suorituskyvyltään suunnilleen Nintendon aiempien kotikonsoleiden Super Nintendon ja Nintendo 64:sen välissä.
Game Boy Advancen myyntimäärät 31.3.2007:
Muuta.
Laitteesta julkistettiin vuonna 2003 päivitetty versio nimeltään Game Boy Advance SP.
Vuonna 2005 konsolista julkaistiin pienennetty versio, Game Boy Micro. Se oli huomattavasti pienempi kuin alkuperäinen Game Boy Advance ja sen näyttö oli tulitikkuaskin kokoinen. Sillä ei voinut enää pelata Game Boyn tai Game Boy Colorin pelejä.
Pelit.
Julkaisun yhteydessä Pohjois-Amerikassa oli saatavilla 15 peliä:
Japanissa oli saatavilla lisäksi kaksi muuta peliä:
Digitaalinen uudelleenjulkaisu.
Helmikuussa 2023 Nintendo lisäsi Game Boy Advance -pelit Nintendo Classics -pelikirjastoon Nintendo Switch Online -palvelussaan, yksinomaan Expansion Pack -tason käyttäjille.
Lucile Duff-Gordon

 
Lady Lucy ”Lucile” Christina Duff-Gordon (13. kesäkuuta 1863 Toronto – 20. huhtikuuta 1935 Lontoo) oli englantilainen pukusuunnittelija. Hänen isänsä oli torontolainen koneinsinööri Douglas Sutherland ja hänen sisarensa oli myöhemmin kirjailijana tunnettu Elinor Glyn. Vuonna 1881 Lucy meni naimisiin James Stuart Wallacen kanssa ja heille syntyi tytär. Lucyn ja Wallacen avioliitto päättyi vuonna 1888 ja Lucy lähti Lontooseen, jossa hän saavutti mainetta pukusuunnitteljana. 1890-luvun lopulla ”Madame Lucilen” "Maison Lucile" oli yksi Lontoon suosituimmista muotiliikkeistä. Hänen kuuluisimpia asiakkaitaan olivat Margot Asquith sekä Yorkin herttuatar Mary. Kun Lucilen liike alkoi kukoistaa, hän laajensi sitä Pariisiin sekä New Yorkiin.
1890-luvun lopulla Lucile palkkasi Sir Cosmo Duff-Gordonin "Maison Lucilen" johtajaksi ja vuonna 1900 Lucile ja Sir Cosmo avioituivat. Avioliittonsa jälkeen Lucile pääsi todellisiin seurapiireihin muun muassa Ison-Britannian kuninkaallisten suosioon.
Lady Lucile osallistui miehensä kanssa RMS "Titanicin" epäonnisella neitsytmatkalla vuonna 1912, mutta selvisi haaksirikosta hengissä.
Sir Cosmo kuoli vuonna 1931 ja vuonna 1932 Lady Lucile julkaisi muistelmansa. Lucile vietti elämänsä loppuun Putneyn vanhainkodissa ja hän kuoli vuonna 1935 keuhkokuumeeseen. Lady Lucile on haudattu miehensä viereen Brookwoodin hautausmaalle.
Spar

Spar on maailmanlaajuinen, Alankomaissa vuonna 1932 perustettu päivittäistavaraketju, jolla on noin 15 000 liikettä 42 maassa.
Hollannin kielen sana "spar" tarkoittaa kuusta, siksi ketjun logossa onkin tyylitelty kuusi.
Euroopassa suurimpia Spar-maita ovat Itävalta, Norja, Britannia ja Italia.
Herra Huu

Herra Huu on kirjailija Hannu Mäkelän luoma kuvitteellinen henkilö. Herra Huu on omalaatuinen hahmo, joka muun muassa yrittää pelotella lapsia, mutta ei aina oikein onnistu siinä.
Herra Huu esiintyy seuraavissa kirjoissa:
M. A. Numminen kuvaa Herra Huuta lastenlaulussa näin: 
""Luulee et on kummitus, lasten suuri kauhistus, vaik on pelkkä turmelus"
Elokuvassa "Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks" Herra Huuta esittää M. A. Numminen.
Keltahemppo

Keltahemppo ("Serinus serinus") on pieni peippojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka pesii havupuita kasvavissa ympäristöissä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Pohjois-Afrikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Keltahemppo on kellertävä 11–12 cm pitkä varpuslintu, joka painaa 10–14 g. Nokka on lyhyt ja tylppä siemensyöjän nokka. Kaikissa puvuissa yläperä on keltainen, eikä siivellä ole voimakkaita vaaleita kuviointeja. Koiraan ruumis on kirkkaankeltainen ja viiruinen. Lajilla on keltainen yläperä ja tummat siivet. Naaras ja nuori lintu ovat paljon himmeämpiä, rusehtavanharmaita. Laulu on korkeaa viserrystä, muistuttaen hieman vihervarpusen laulua.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, nuorilla osittainen, mutta jotkut nuoret saattavat sulkia osan siipisulista ja/tai kaikki pyrstösulat.
Euroopan vanhin rengastettu keltahemppo on ollut espanjalainen vähintään 7 vuoden ja 3 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys.
Keltahemppo pesii Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Pohjois-Afrikassa. Euroopan populaation koko on 90 prosenttia maailman kannasta eli 21–32 miljoonaa paria. Espanjassa laji on maan viidenneksi runsaslukuisin lintulaji (13–15 miljoonaa paria). Viron pesimäkanta on 150–300 paria ja Ruotsin 30–60 paria. Suomessa se on vuosittainen satunnaisharhailija, muutamia pesintöjäkin on varmistettu. Pohjoisimmat pesijät talvehtivat etelämpänä.
Elinympäristö.
Keltahemppo viihtyy erilaisissa havupuita kasvavissa ympäristöissä, kuten puistoissa, pihoilla ja vuorenrinteillä.
Lisääntyminen.
Keltahemppo tekee pesän havu- tai sitruspuuhun ja munii siihen 3–5 munaa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä 13–17 päivän ikäisinä. Keltahemppo pesii tavallisesti kahdesti kesässä, se on sukukypsä 1–vuotiaana.
Ravinto.
Keltahemppo syö siemeniä, pesimäkaudella myös hyönteisiä.
Tundraurpiainen

Tundraurpiainen ("Acanthis hornemanni") on pieni pohjoisessa elävä peipon sukuinen lintu.
Koko ja ulkonäkö.
Urpiaisten erottaminen toisistaan on vaikeaa. Tundraurpiainen muistuttaa urpiaista, mutta on normaalisti hieman pieninokkaisempi, vaaleampi ja hienommin kuvioitu. Vanhoilla linnuilla on valkea, viiruton yläperä.
Levinneisyys.
Tundraurpiainen elää tundralla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Grönlannissa, missä sillä on oma alalajinsa. Suomen pesimäkanta vaihtelee 1 000 – 5 000 parin välillä, vuodesta riippuen.
Elinympäristö.
Tunturikoivikot ja -pajukot.
Lisääntyminen.
Pesimäbiologia tunnetaan puutteellisesti, mutta se lienee samantapainen kuin urpiaisella. Se myös risteytyy urpiaisen kanssa, eikä ole varmaa, ovatko lajit erilliset.
Ravinto.
Tundraurpiainen syö siemeniä, etenkin koivun siemeniä. Laji vierailee myös lintulaudoilla auringonkukan siemeniä syöden.
João Havelange

Jean-Marie Faustin Goedefroid ”João” de Havelange (8. toukokuuta 1916 Rio de Janeiro, Brasilia – 16. elokuuta 2016 Rio de Janeiro, Brasilia) oli brasilialainen urheiluvaikuttaja. Hän toimi kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan puheenjohtajana vuodesta 1974 vuoteen 1998. Hän seurasi tehtävässä englantilaista Stanley Rousia. Havelange toimi myös Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä vuosina 1963–2011.
Havelangen isä muutti Brasiliaan Belgiasta. Hän kuoli Joãon ollessa 17-vuotias. Havelange harrasti nuoruudessaan useita urheilulajeja, kuten uintia ja vesipalloa, ja kilpaili lajeissa myös olympiatasolla. Hän kilpaili Berliinin olympialaisissa vuonna 1936 uinnissa ja Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 hän kuului Brasilian vesipallojoukkueeseen.
FIFA:n puheenjohtajuuden lisäksi Havelange toimi lukuisissa muissa luottamustehtävissä urheilun parissa. Hän oli muun muassa Brasilian olympiakomitean (Comitê Olímpico Brasileiro) jäsen vuosina 1955–1963 ja Brasilian urheiluliiton (Confederação Brasileira de Desportos) puheenjohtaja vuodet 1958–1973. 
Rio de Janeiroon vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoja varten rakennettu uusi stadion sai nimekseen Estádio Olímpico João Havelange.
Havelange sai vuonna 2012 tuomion lahjuksen vastaanotosta International Sport and Leisure -yhtiöltä eli ISL:ltä ollessaan Fifan puheenjohtaja. Tuomion antoi Sveitsin korkein oikeus ja sen mukaan Havelangen saaman lahjuksen suuruus on 1,2 miljoonaa euroa. Fifan johdolla on ollut tiedossa, että lahjuksia on maksettu. Samaan aikaan tuomion sai myös hallituksen jäsen, Havelangen entinen vävy Ricardo Teixeira.