Miranda Vuolasranta

Miranda Vuolasranta (s. 1959 Kalajoki) on tunnetuimpia Suomen romaneja. Hän on SDP:n poliittinen vaikuttaja ja erityisasiantuntija, joka on toiminut esimerkiksi Romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteerinä, Euroopan romanifoorumin varapuheenjohtajana ja Suomen Romani­foorumin puheenjohtajana. Hän on niin ikään työskennellyt Euroopan neuvostossa sen historian ensimmäisenä romanina.
Vuolasranta on luonut uran romanin kielen opettajana. Hän on alun perin kotoisin Suolahdesta, mutta muuttanut Espooseen. Hän on naimisissa, ja hänellä on kolme aikuista lasta. 
Tausta.
Miranda Vuolasranta syntyi 1950-luvun lopussa karjalaiseen evakkoperheeseen, joka oli kotoisin rajan taakse jääneestä Ruskealasta. Vanhemmat olivat Helli (o.s. Svarts) ja Pekka Bollström. Isoisä Aleksander Bollström oli toiminut talvi- ja jatkosodassa rintamien välisenä pikalähettinä. Perhe päätyi Wärsilän, Leppävirranja Suonenjoen kautta Keski-Suomeen Suolahden pitäjään, jossa Vuolasranta aloitti koulun.
Vuolasranta kuului ensimmäiseen romanisukupolveen, joilla oli mahdollisuus päästä kouluun. Vuolasrannan luku- ja kirjoitustaidottomiksi jääneet vanhemmat olivat vakaasti sitä mieltä, että lasten tulee opiskella ja saada paremmat mahdollisuudet yhteiskunnassa.
Koulutus ja ura.
Vuolasranta kävi peruskoulun ja keskikoulun Suolahdessa Telakkakadun yksityisessä oppikoulussa (nimi tuolloin). Seitsemäntoistavuotiaana hän muutti Ruotsiin, kuultuaan että maassa oli aloitettu oman äidinkielen kokeileva koulutus ”hemspråkslärarutbildning”. Vuolasranta toimi myöhemmin romanikielen ja historian opettajana 7 vuotta Södertäljen ja Tukholman alueen suomenkielisillä ala-asteilla. 
Ruotsin Invandrarverket – Maahanmuuttovirasto kutsui Vuolasrannan maahanmuuttaja- ja romanikysymyksiä pohtivaan työryhmään. Vuolasranta teki siellä aloitteita mm. romanien koulutuksen ja työllisyyskoulutuksen edistämiseksi. 
Vuolasranta osallistui myös Kouluylihallituksen (Skolöverstyrelsen) työryhmään, joka pyysi häntä valmistamaan oman työnsä aikana tuottamastaan materiaalista romanikielistä oppimateriaalia. Hän osallistui myös Ruotsissa toimineen Nordiska Zigenarrådetin toimintaan ja oli perustamassa useita Suomen romanimaahanmuuttajien kansalaisjärjestöjä kuten yhdistykset "Sveriges Romska Livet och Ljus" ja "Södertälje Finska Romernas". Vuonna 1984 hän muutti perheineen takaisin Suomeen ja asettui asumaan Nurmijärvelle.
Vuonna 1987 Vuolasranta aloitti jälleen opettamisen ensin Romano Mission (ent. Mustalaislähetys ry) lastenkodeissa, opettaen siellä romanikieltä, romanien historiaa tukien myös keskustelujen ja ohjauksen kautta lasten kasvua terveeseen aikuisuuteen. Noihin aikoihin Romano Missio alkoi kiinnittää huomiota lastenkodeissa kasvavien romanilasten identiteettiongelmiin, joiden katsottiin olevan syynä kahden kulttuurin väliin putoamiselle ja lastenkotilasten aikuisiän ongelmille. 
Vuonna 1989 Vuolasranta tapasi Helsingin kaupungin sivistys- ja opetustoimen edustajat, jolloin hän esitti romanikielen opetuksen aloittamista pääkaupungin peruskouluissa, vedoten valtioneuvoston silloiseen asetuspäätökseen, vieraan äidinkielen opetuksen oikeudesta, jota oli annettu siihen mennessä vain maahanmuuttajaperheiden lapsille. 
Romanikielen opetus aloitettiin Vuolasrannan toimesta syksyllä 1989 kokeiluluonteisena kouluajan ulkopuolella annettavana vapaaehtoisena oppiaineena Helsingin peruskouluissa. Tämä oli historiallinen ensimmäinen askel romanikielen olemassaolon tunnustamiseen. Vuolasranta antoi opetusta kaksi vuotta, jonka jälkeen opetus laajeni Helsingistä, Vantaalle, Espooseen ja Nurmijärven peruskouluihin. 
Romanikieli lisättiin Suomen vähemmistökieliin vuonna 1990 uudistetussa äidinkielen opetuksen antamista koskevassa asetuksessa.
Romano Missio ry. nimesi vuonna 1989 Vuolasrannan edustajakseen Romaniasiain neuvottelukuntaan, jossa perustettiin hänen aloitteestaan koulutusjaosto. Jaosto esitti heti aluksi silloiselle ammattikasvatushallitukselle romaniväestön koulutusyksikön perustamista. Tätä koulutusyksikköä suunnittelemaan nimettiin Eine Lillberg, Vuolasranta ja Tuula Åkerlund. 
1993 alkoi K.J. Långin johdolla Suomen Perustuslainsäädännön uudistusprosessi. Långin työryhmä pyysi lausuntoesitystä asian johdosta myös Romaniasiain neuvottelukunnalta. Neuvottelukunta asetti työryhmän, johon myös Vuolasranta kuului. Tämä työryhmä esitti erillisen artiklan luomista perustuslainsäädäntöön, jossa tulisi mainita saamelaiset ja romanit ja heidän oikeutensa oman äidinkielen ja kulttuurin edistämiseen. Perustuslainsäädännön uudistus saatiin valmiiksi 1995 ja siihen tuli Euroopankin lainsäädännön kannalta historiallinen uusi artikla §17.3, jossa tunnustetaan historiallisten vähemmistöjen kuten alkuperäisväestö saamelaisten ja romanien oikeudet oman kielen ja kulttuurin edistämiseen. 
Vuolasrantaa kuultiin 1990-luvulla romanikielen ja kulttuurin asiantuntijana esimerkiksi seuraavien uudistusten suunnittelussa:
Vuolasranta osallistui myös kolmen oppikirjan laatimiseen: 
Opetushallituksen julkaisema romanikielen aapinen ; Romani Tšimbako Drom – Romanikielen Tie, OPH 1993 (edelleen käytössä, 4.painos)
Opetushallitus tuotti myös useita käsikirjan omaisia oppaita eri ammattiryhmille, romaniväestöä ja heidän kulttuuriaan koskevan tiedon levittämistarkoituksessa, joiden laadintatyöryhmissä Vuolasranta oli mukana kirjoittajan/osakirjoittajan ominaisuudessa.
Vuolasranta on toiminut romanikielen ja historian opettajana, oppimateriaalin ja opetussuunnitelmien laatijana Ruotsissa ja Suomessa yhteensä noin 18 vuoden ajan.
Ennen siirtymistään valtion palvelukseen Vuolasranta toimi kaksi vuotta Virossa Suomen ulkoasianministeriön ja Fida-lähetyksen lähialuekehitysyhteistyö projektien suunnittelijana ja vetäjänä. Projektien tavoitteena oli lisätä kansalaisyhteiskunnan demokratiatietämystä ja kouluttaa sosiaalityön osaajia. Koulutus aloitettiin koko Viroa koskevalla taustatietokartoituksella ja toteutettiin Viron sosiaaliministeriön tuella Tallinnan lähellä sijaitsevassa Surupin opistossa. Koulutukseen osallistui 22 kansalaisyhteiskunnan edustajaa Virosta, Latviasta ja Liettuasta. Koulutuksen antajaksi kutsutut opettajat tulivat sekä Euroopasta, Suomesta että Viron hallinnon eri osa-alueilta. 
Vuolasranta on luennoinut sekä romanikultturista että romanien kokemasta holokaustista korkean tason tapaamisissa, kuten konferenssissa, johon osallistui Saksan entinen liittokansleri Rauss, sekä toiminut asiantuntijana kahdessa lyhytdokumenttielokuvassa, jotka käsittelivät Baltian romanien holokaustia toisen maailmansodan aikana. Nämä dokumentit "Ihmiset unohtavat Jumala ei" (20 min.) ja "Oikeus muistaa" (5 min.) on tuottanut Yleisradio. Dokumentteja pidetään edelleen harvinaisuuksina. Dokumentit myötävaikuttivat romaneita koskevan holokaustin muistomerkin pystyttämiseen Tallinnan lähellä sijaitsevan Kalev-Liivan keskitysleirin alueelle.
Valtion virkatehtävät
Vuolasranta suoritti 2009-2011 romanikulttuurin ohjaajan erityisammattitutkinnon Järvenpään Luther-opistossa erityisalanaan Kansainvälinen ihmisoikeuspolitiikka ja romanipolitiikan asiantuntijatehtävät. 
Siirtyminen EU:n komissioon
Vuolasranta on ollut suomalaisena romaninaisena ensimmäinen korkean tason viranomainen julkisessa viroissa. Vuolasrannan on sanottu median ja poliitikkojen suulla antaneen julkisuudessa Suomen romanipolitiikalle näkyvät kasvot. 
Vuolasranta tunnetaan joka puolella Eurooppaa sekä romanien että pääväestön toimijoiden parissa. Vaikka tässä biografiassa mainitussa työssä on luonnollisesti ollut muitakin romanipolitiikan vaikuttajia mukana, on Vuolasrannan henkilökohtainen osuus sekä Suomen että Euroopan romanien aseman kehittämisessä ollut todella merkittävä. Hänen omien tunnetuksi tulleiden sanojensa mukaan: ” …yhden ihmisen valinnoilla on merkitystä ja yhteisön sitoutuminen laadittuihin tavoitteisiin on tärkeää yhteiskunnallisen kehityksen näkökannalta.”