Juhana III Sobieski

Jan III Sobieski (17. elokuuta 1629 Oleskon linna, Olesko lähellä Lviviä – 17. kesäkuuta 1696 Wilanóvin palatsi, Varsova, Puola-Liettua) oli Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas vuosina 1674–1696. 
Puolassa Juhana muistetaan etenkin turkkilaisista saavutetusta voitosta Wienin taistelussa vuonna 1683, mutta toisaalta Sobieski syyllistyi useisiin poliittisiin epäonnistumisiin. Muisto epäonnistumisista on kuitenkin hämärtynyt loistokkaamman sotamenestyksen varjossa, ja Sobieskin valtakausi tunnetaan viimeisenä Puola-Liettuan suuruuden hetkenä.
Suku ja koulutus.
Jan Sobieskin vanhemmat olivat Rutenian voivodi Jakub Sobieski (1588–1646) ja Zofia Teofila Daniltowicz (1607–1661). Sobieskin suku kuului alempaan aatelistoon, yksi Janin esi-isistä oli tunnettu sotilaskomentaja suurhetmanni Stanisław Żółkiewski. Janin isä Jakub oli kohonnut aateliston arvojärjestyksessä saaden viran hovista ja toimien elämänsä loppupuolella myös Krakovan linnanherrana ja Puolan senaatissa. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista hän oli toiseksi vanhin. Vanhempi veli Marek oli Krasnystawin kyläpäällikkö. Hänen nuorempi sisarensa Katarzyna avioitui Władysław Dominik Zasławskin kanssa, ja tämän kuoltua Michał Kazimierz Radziwiłłin kanssa. Nuorin sisar Anna Rozalia ryhtyi nunnaksi Lvivin benediktiinluostariin.
Jan opiskeli ensin vuotta vanhemman veljensä kanssa Krakovan Nowodworskin kymnaasissa vuodesta 1643 lähtien ja vuonna 1646 Jagellon yliopistossa. Vuosina 1646–1648 hän matkusti veljensä Marekin kanssa Sebastian Gawreckin ohjaamina ympäri Eurooppaa vieraillen esimerkiksi Berliinissä, Wittenbergissä, Leipzigissa, Hallessa, Amsterdamissa, Antwerpenissä ja Pariisissa, jonne jäätiin yli vuodeksi. Sen jälkeen vuonna 1647 matkattiin Englantiin Lontooseen sekä Alankomaihin Leidenin yliopistoon ja Haagiin opiskelemaan matematiikkaa. Vanhempi veli, ratsuväen kapteeni Marek Sobieski kaatui vuonna 1652 Batohin taistelussa ja Janista tuli näin kolmen suuren puolalaisen suvun, Sobieskien, Zotkiewskien ja Daniltowiczien perijä.
Sotilasura.
Jan oli liittynyt armeijaan Euroopan matkansa jälkeen vuonna 1648, ja hän osallistui taisteluihin H’melnytskyin kansannousun ja Pohjan sodan aikana. Jan asettui Pohjan sodan aikana vuonna 1655 Puolaan hyökänneen Ruotsin kuningas Kaarle X Kustaan puolelle Puolan kuningas Jan II Kasimiria vastaan. Jo seuraavan vuoden puolella hän kääntyi kuitenkin ruotsalaisia vastaan. Kuningatar Maria Louisa (Ludwika) Gonzaguen tuella hän alkoi edetä sotilasurallaan nousten sotamarsalkaksi vuonna 1665 ja hetmaniksi vuonna 1666. Vuonna 1667 hän voitti tataarit ja kasakat Podhajcen taistelussa. Palatessaan Varsovaan seuraavan vuoden keväällä Jan sai ylennyksen suurhetmanniksi.
Kunnianhimoinen puoliso Marysienka yritti valituttaa miestään Puolan kuninkaaksi Jan II Kasimirin kuoltua vuonna 1668. Kuninkaaksi valittiin kuitenkin aateliston äänestämänä Michał Koybut Wiśniowiecki (1669–1673). Sobieski jatkoi sotilasuransa Michałin alaisuudessa ottaen voittoja kasakoista. Michałin valtakausi jäi lyhyeksi hänen kuollessaan 33-vuotiaana marraskuussa 1673, ja lähes samana päivänä Sobieski saavutti loistavan voiton turkkilaisista Hussein Paşan johtamista joukoista lähellä H'otynia. Vaikka tämä voitto ei muuttanutkaan vuonna 1672 solmitun Buczaczin rauhan katastrofaalisia ehtoja, jonka mukaan Puolan oli luovutettava alueita turkkilaisille ja maksettava huomattava korvaus, Jan Sobieskin maine sotilaana oli niin suuri, että toukokuussa 1674 hänet valittiin kuninkaaksi Habsburgien tukeman ehdokkaan sijaan.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Jan Sobieski avioitui Neversistä, Burgundista kotoisin olevan ranskalaisen Marie-Casimire de la Grange d’Arquienin (1641–1716) kanssa vuonna 1665, joka oli d'Arquienin markiisi Henri de la Grangen ja tämän ensimmäisen puolison Francoise de la Chastren ainoa lapsi. Marie eli puolalaisittain Marysienka oli tullut vanhempiensa kanssa jo viisivuotiaana Puolaan ja ollut ranskalaissyntyisen kuningatar Maria Luisa Gonzagan hovineitona. Hän avioitui aatelismies Jan Zamoyskin (1627–1665) kanssa vuonna 1658, heille syntyi neljä pieninä kuollutta lasta. Jan Sobieski nai hänet miehen kuoltua vuonna 1665. 
Avioparin suhde oli läheinen, ja he kävivät keskenään erossa ollessaan historioitsijoiden lähteenä käyttämää pitkää kirjeenvaihtoa. Marie-Casimire alkoi tehdä töitä saadakseen Ranskan kuningas Ludvig XIV:ltä tukea miehensä urakehitykseen. Koska he olivat usein erillään – mies rintamalla, vaimo matkoilla Ranskaan – Sobieski kirjoitti Marysieńkalle pitkiä kirjeitä, jotka ovat nykyään erittäin mielenkiintoinen ja tärkeä historiallinen lähde. Marie-Casimiren kirjeitä ei ole säilynyt.
Heille syntyi 13 lasta, joista neljä eli aikuiseksi asti.
Kuningas.
Uusi kuningas Jan III Sobieski ei voinut viettää juurikaan aikaa Varsovassa, sillä Puola kävi sotaa Osmanien valtakuntaa vastaan. Sobieski oli ottanut voiton turkkilaisista hieman ennen kuninkaaksi valitsemistaan Chocimissa vuonna 1673, ja myöhemmin puolalaisten onnistui vapauttaa piiritetty Lviv. Vuoteen 1676 mennessä molemmat osapuolet olivat kuluttaneet voimansa loppuun. 24. syyskuuta turkkilaisten kanssa solmittiin aselepo. Hänet kruunattiin puolisonsa kanssa Wawelin katedraalissa Krakovassa 2. helmikuuta 1676. 
Lokakuussa 1676 turkkilaisten kanssa solmitun Żórawnon sopimuksen ehdot eivät lopulta olleet juurikaan paremmat kuin vuonna 1672 solmitussa Buczaczin rauhassa, jossa Puola oli menettänyt alueitaan osmaneille. Sobieski oli pyrkinyt liittoutumaan Ranskan kanssa, ja hänellä oli läheiset suhteet hovin ranskalaismieliseen osaan vaimonsa kautta. Ranskalaisille Puola olisi puolestaan saattanut olla oiva liittolainen Habsburgeja vastaan. Ranskalaisten tuella Sobieskin oli tarkoitus sotia Brandenburg-Preussia vastaan, mihin tähtäsi myös Ruotsin kanssa Danzigissa solmittu sopimus vuonna 1677. Sobieskin politiikka epäonnistui lopulta useasta syystä. Moskovan Venäjä oli solminut rauhan turkkilaisten kanssa vuonna 1677, eikä Puola voinut sotia Preussia vastaan ottamatta riskiä Moskovan suunnalta tulevasta hyökkäyksestä maan selustaan. Ruotsalaiset kärsivät tappion preussilaisille Fehrbellinin taistelussa ja myöhemmin Kurfurstin taistelussa. Puolan "sejm" kieltäytyi lopulta hyväksymästä Jaworowin rauhansopimusta kesäkuulta 1675, jossa Sobieski lupasi taistella Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan (Habsburgien) keisaria vastaan rauhan solmimisen jälkeen turkkilaisten kanssa. Ranskan kuningas Ludvig XIV solmi rauhan Saksan keisarin ja Preussin kanssa. 
Sobieskin toiveet korvata turkkilaisille kaakossa kärsityt tappiot käyttämällä Ranskan ja Ruotsin tukea alueellisten voittojen tekemiseen luoteis-Preussilta epäonnistuivat myös. Lisäksi Ludvig XIV ei ollut valmis tunnustamaan puoliso Marysieńkan ranskalaisia sukulaisia kuningasperheen jäseniksi eikä halukas tukemaan Sobieskin poikaa Jakubia tämän seuraajaana Puolan valtaistuimelle. Suuraateliset, erityisesti Liettuan aateliset, vastustivat Ranskan liittoa, koska he pelkäsivät Sobieskin pyrkivän saavuttamaan absoluuttisen vallan Ranskan avulla. Lisäksi oli käymässä selväksi, että Puolan ja Ludvigin etuja oli mahdotonta sovittaa yhteen, sillä Ludvigin tavoitteena oli käyttää Sobieskia tottelevaisena vasallina Habsburgeja vastaan. Puolalla puolestaan ei ollut erimielisyyksiä Habsburgien kanssa, ja useiden turkkilaisten hyökkäysten jälkeen se alkoi pitää Ranskan liittolaisia, ottomaaneja, pahimpina vihollisinaan. Pettynyt Sobieski alkoi suuntautua tästä lähtien Ranskan sijaan keisarikuntaa kohti.
Vuonna 1683 suurvisiiri Kara Mustafa paššan johtamat turkkilaiset lähtivät etenemään kohti Wieniä Belgradista. Keisari Leopold I pyysi Sobieskin apua ja 1. huhtikuuta 1683 solmittiin osapuolten välinen avunantosopimus. Sobieskin oli tarkoitus saada rahallista tukea keisarilta ja hän johtaisi avustusjoukkonsa Wieniin. Turkkilaiset olivat kuitenkin paikalla heitä nopeammin ja kaupungin piiritys alkoi. Turkkilaisia oli ehkä jopa 140 000. Sobieskista tuli noin 75 000 miestä käsittäneen avustusarmeijan komentaja ja Wienin taistelu seurasi 12. syyskuuta 1683. Sobieski johti puolalaisten husaarien hyökkäystä piirittävien turkkilaisten leiriin.
Taistelu päättyi turkkilaisten tappioon ja avustusarmeijan voittoon. Voitto Wienissä pysäytti osmanien Puolaakin uhanneen levittäytymisen, ja oli Euroopan historialle ratkaiseva taistelu. Paavi Innocentius XI ylisti tätä kirjeessään "Wienin ja Länsi-Euroopan sivilisaation pelastajaksi." 
Sobieskin myöhemmät sotaretket turkkilaisia vastaan pyhän liigan puolella eivät olleet lainkaan yhtä onnistuneita. Unkarin sotaretkessään syksyllä 1683 Sobieski ei joukkoineen menestynyt hyvin, ja hänen suhteensa keisari Leopold I:een heikkenivät temperamentti-erojen ja ristiriitaisten poliittisten suunnitelmien vuoksi. Esimerkiksi yritykset vapauttaa Moldavia ja Valakia epäonnistuivat vuosina 1684–1691. Venäjän kanssa solmittiin Grzymułtowskin rauha, jolla venäläisten hallussa vuodesta 1667 ollut Kiova luovutettiin heille lopullisesti.
Elämänsä viimeisinä vuosina 1691–1696 Jan III Sobieski oli usein vakavasti sairas: hän kärsi liikalihavuudesta, kihdistä, munuaiskivistä, verenpainetaudista, poskiontelotulehduksista ja kupasta, jonka hän oli saanut nuoruudessaan Ranskassa. Jälkimmäiseen sairauteen käytetty elohopeahoito johti munuaisvaurioihin. Hän joutui riitoihin aatelisten ja oman perheensä kanssa. Kaikki hänen pyrkimyksensä vahvistaa kruunun asemaa ja vakauttaa armeija epäonnistuivat täysin, ja hänen omat poikansa vastustivat häntä. Aateliset osoittivat vain vähän kiinnostusta maan puolustamiseen vuoden 1683 Wienin taistelun suuren voiton jälkeen, ja Liettuan magnaatit taistelivat toisiaan vastaan turkkilaisten sijaan. Hänen vanhin poikansa Jakub vastusti katkerasti äitiään kuningat Marie-Casimirieta ja nuorempia veljiään Aleksanderia ja Konstantynia. Kaikki Sobieskin pojat olivat kiinnostuneita kruununperimyksestä ja yrittivät saada apua joko keisarilta tai Ranskalta. 
Jan III Sobieski kuoli 66-vuotiaana rakennuttamassaan Wilanówin palatsissa Varsovassa 17. kesäkuuta 1696 sydänkohtaukseen. Hänet haudattiin Wawelin katedraaliin Krakovaan ja samaan hautaan haudattiin Ranskassa 1716 kuollut puoliso Marie-Casimire.
Perintö.
Jan Sobieskin kunnianhimo oli suurimmaksi osaksi peräisin hänen rakastamaltaan puoliso Marie-Casimirelta, jota hän epäilemättä rakasti enemmän kuin mitään valtaistuinta ja totteli tätä usein, toisinaan sokeasti. Kun hänet pakotettiin eroamaan puolisostaan ja menemään naimisiin leskikuningatar Maria Luisa Gonzaguen kanssa valtaistuimen saamisen ehtona, hän kieltäytyi heti valtaistuimesta.
Hän ei onnistunut uudistamaan heikkenevää yhteisöä eikä varmistamaan valtaistuinta perilliselleen. Samaan aikaan hän osoitti suurta sotilaallista kykyä, hän oli hyvin koulutettu ja lukutaitoinen sekä tieteen ja taiteen suojelija. Hän tuki tähtitieteilijä Johannes Heveliusta, matemaatikko Adam Adamandy Kochańskia sekä historioitsija ja runoilija Wespazjan Kochowskia. Hänen Wilanówin palatsistaan Varsovassa tuli ensimmäinen niistä monista palatseista, joita sijaitsisi kaupungissa seuraavien kahden vuosisadan aikana.
Jan Sobieskin poika Jakub Sobieski ei tullut valituksi kuninkaaksi, vaan kuninkaaksi nousi Saksin vaaliruhtinas August II Väkevä. Sobieskin kuoleman jälkeen hänen poliittiset epäonnistumisensa paljolti unohdettiin, ja etenkin 1800- ja 1900-luvuilla muisteltiin etenkin hänen voittoaan Euroopan puolesta turkkilaisia vastaan käydyssä Wienin taistelussa vuonna 1683. Jan III Sobieskin valtakautta onkin pidetty Puola-Liettuan viimeisenä suuruuden hetkenä. 
Toisaalta Sobieskin sitoutuminen pyhän liigan sotiin kävi hyvin kalliiksi, ja sodista hyötyivät lähinnä ulkovallat. Jatkuva sotiminen esti osaltaan Puolan sisäisten ristiriitojen ratkaisemisen. Jakub Sobieskin tytär Maria Klementyna meni naimisiin vuonna 1719 Englannin kruununtavoittelija James Stuartin kanssa.
Vuonna 2024 Wienin kaupunki hylkäsi kuningas Jan Sobieskille tarkoitetun patsashankkeen islamofobian ja turkkilaisvastaisuuden vuoksi.