Hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen islamissa

Hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen islamissa () eli hisba on periaate, jonka mukaan kuka tahansa muslimi, joka näkee vääryyden tapahtuvan, on velvollinen korjaamaan sen. Islamilainen oppinut al-Ghazali totesi 1000-luvulla, että tämä periaate on mitä tärkein uskonnon perustekijä. Jos se poistettaisiin, myös uskonto katoaisi. Šeikki Fadhlalla Haeri katsoo, että periaate on jokaisen sivilisaation perusta. Islamissa periaate on kuitenkin voinut ulottaa muslimien korjaamisvelvoitteen myös väkivallan käyttöön, jolla väärintekijän toimet estetään. 
Ensimmäisen suomenkielisen ja muslimien toimittaman Koraanin nimenä on "Koraani - opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen". 
Lähteet.
Ilmaisu esiintyy Koraanin useissa kohdissa. 
Ei ole kuitenkaan selvää, mitä se tarkalleen ottaen tarkoitti. Koraanin varhaisissa selityksillä sillä ymmärrettiin yksinkertaisesti islamin perussanomaa. Hyvään kehottaminen oli kehotusta uskoa yhteen Jumalaan ja pahan kieltäminen monijumalaisuuden torjumista. Periaatteen merkitys alettiin kuitenkin myöhemmin tulkita uudella tavalla. Niissä periaatteen molemmat osat saivat symmetrisen merkityksen, joten yksinkertaisesti voidaan puhua myös ”pahan kieltämisestä”. 
Koraaniin verrattava asema islamissa on arvovaltaisilla "hadith" -kokoelmilla. Niissä on myös runsaasti mainintoja periaatteesta. Periaatteesta puhuminen on lähtöisin sunnien keskuudesta, jotka käyttävät ilmaisua eniten, mutta myös šiiat hyväksyvät periaatteen. 
Mu’taziliitit.
Islamilaisen teologian "(kalam)" ensimmäinen koulukunta mu’taziliitit tiivisti oppinsa viiteen periaatteeseen. Niistä yksi oli hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen. Koulukunnan merkittävin oppinut Abd al-Jabbar (k. 1024) katsoi, että periaate velvoitti kaikkia muslimeita, paitsi siinä tapauksessa, että henkilö pelkäsi oman turvallisuutensa puolesta. Koulukunta oli 800-luvulla hetken aikaa ainoa hyväksytty islamin suuntaus, mutta vajosi myöhemmin marginaaliin, vaikkei kadonnutkaan kokonaan. 
Al-Ghazali.
Persialainen al-Ghazali (1057–1111) oli kuuluisa suufi, muslimiteologi ja shafi’i-imaami, joka antoi periaatteelle uuden islamilaisen tulkinnan. Se muodosti osan hänen yhdestä pääteoksestaan "The Revival of the Religious Sciences." Lyhennelmän al-Ghazalin teksistä laati Hanbali -imaami Ibn Qudama Maqdisi (k. 1253) ja löytyy Kellerin toimittamasta keskiajan lakitekstien kokoelmasta "Reliance of the Traveller." Kokoelma antaa al-Azhar -yliopiston vuonna 1991 myöntämän todistuksen mukaan oikean kuvan siitä, mikä on oikeauskoisen sunniyhteisön käytäntö ja usko. Ghazalin teosta kommentoivat kaikkien sunnikoulukuntien lisäksi myös kaikki šiiakoulukunnat, joten siitä tuli muslimien yhteistä perintöä. 
Al-Ghazalin mukaan pahan kieltämisessä on kahdeksan tasoa. 
Muslimioppinut al-Tabari (k. 923) katsoi, että ”hyvä” tarkoitti kaikkea sitä, mitä Jumala ja hänen profeettansa ovat käskeneet tekemään ja "paha" kaikkea sitä, minkä šarialaki kieltää. Vallitsevaksi on tullut näkemys, että jos asia on lain mukaan pakollista, on myös pakollista kehottaa siihen. Jos teko on suositeltava, on suositeltavaa kehottaa siihen. Sen sijaan kaikki väärä on pakollista kieltää.
Yhteys kunniaväkivaltaan.
Islamista luopunut somalialainen poliitikko Ayaan Hirsi Ali on kirjoittanut, että ”[ä]ärimuodossaan hyvään käskemisen ja pahan kieltämisen aate tarjoaa oikeutuksen niille isille, veljille, sedille ja serkuille, jotka ’kunniamurhaavat’ naispuolisia sukulaisiaan, mikäli näiden uskotaan tehneen anteeksiantamatonta syntiä.” 
Ministeriö Afganistanissa.
Vuonna 2021 Afganistanissa valtaan noussut Taliban ilmoitti perustaneensa hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen ministeriön.