tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Esko Ahonen

Esko Olavi Ahonen (13. kesäkuuta 1955 Evijärvi – 1. kesäkuuta 2025 Evijärvi) oli suomalainen keskustaa edustanut poliitikko. Hän toimi kansanedustajana kaksi kautta vuosina 2003–2011. Ahonen valittiin Lestijärven kunnanjohtajaksi helmikuussa 2012.
Elämä.
Ahonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974 Evijärven lukiosta ja rakennusinsinööriksi vuonna 1980 silloisesta Vaasan teknillisestä oppilaitoksesta. Vuonna 1986 hän suoritti LKV-tutkinnon ja vuonna 1993 yrityshallinnon MHT-tutkinnon Markkinointi-instituuttissa. Vuonna 1996 Ahonen suoritti vielä pankkitoiminnan esimiestutkinnon Osuuspankkiopistossa. Vuosina 1980–1985 Ahonen työskenteli Evijärven Rakennus Oy:n vastaavana työnjohtajana ja markkinointipäällikkönä. Vuosina 1986–2008 hän oli Järviseudun Op-kiinteistökeskus Oy:n toimitusjohtaja.
Ahonen toimi Evijärven kunnanvaltuutettuna vuosina 1981–1988. Hän oli Keskustan Etelä-Pohjanmaan piirin varapuheenjohtaja vuosina 2000–2006 ja puheenjohtaja vuosina 2007–2011. Vuonna 2006 Ahonen voitti piirin puheenjohtajaäänestyksessä tehtävää yli 20 vuotta hoitaneen Jukka Vihriälän. Piirin eduskuntavaaliehdokasasettelusta nostettiin oikeusjuttu ja piirin vastavalittu toiminnanjohtaja erosi. Vuonna 2008 Ahonen siirsi kirjansa Alajärvelle ja osallistui siellä kunnallisvaaleihin. Hänet valittiin valtuustoon 235 äänellä. Ennen valintaansa Lestijärven kunnanjohtajaksi hän toimi Alajärven kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2009–2012.
Ahoselle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi kesäkuussa 2020.
Sotilasarvoltaan Ahonen oli yliluutnantti. Hänen puolisonsa oli erikoissairaanhoitaja Maria Ahonen. Heillä oli kaksi aikuista lasta.
Susanna Haapoja

Aino Maria Susanna Haapoja (13. marraskuuta 1966 Kauhava – 30. toukokuuta 2009 Tampere) oli suomalainen keskustalainen poliitikko. Haapoja valittiin kansanedustajaksi vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja toiselle kaudelle vuoden 2007 vaaleissa. Hän oli myös vuodesta 2005 Kauhavan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Haapoja oli Keskustanaisten puheenjohtajana 2003–2005. Agrologin tutkinnon suorittanut Haapoja työskenteli ennen valintaansa kansanedustajaksi muun muassa opettajana ja MTK:n järjestöagrologina.
Haapoja sai 29. toukokuuta 2009 aivoverenvuodon ollessaan Kauhavan Lentosotakoulun johtajan vaihdostilaisuudessa. Hänet kuljetettiin Tampereen yliopistolliseen sairaalaan, mutta leikkauksesta huolimatta Haapoja kuoli seuraavana päivänä. Eduskuntaan hänen seuraajakseen nousi Lasse Hautala. Haapojan hautajaiset järjestettiin 12. kesäkuuta 2009.
Näkemyksiä.
Haapoja korosti kotimaisen ruuantuotannon tärkeyttä ja vaati muun muassa lähiruuan ja pienempien tuottajien aseman parantamista osana julkisia hankintoja.
Lasse Hautala

Lasse Tapani Hautala (s. 22. tammikuuta 1963 Kauhajoki) on suomalainen keskustalainen poliitikko ja entinen kansanedustaja. Hän on toiminut kansanedustajana vuosina 2003–2007 sekä uudelleen vuosina 2009–2019.
Kansanedustajana.
Eduskuntaan Lasse Hautala valittiin vuoden 2003 vaaleissa, Vaasan vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa 2007 hän sai 5 510 ääntä ja oli putoamislistan toinen, jääden näin Keskustan ensimmäiseksi varaedustajaksi. Susanna Haapojan kuoleman jälkeen 30. toukokuuta 2009 hänelle avautui paikka eduskuntaan, mutta hän halusi miettiä päätöstään europarlamenttivaalien yli. Näissäkin vaaleissa hän jäi varasijalle, joten hän päätti palata eduskuntaan.
Kevään 2011 eduskuntavaaleissa Hautala sai 6 592 ääntä ja tuli valituksi uudelleen Vaasan vaalipiirin kansanedustajaksi. Hautala oli toiseksi eniten ääniä saanut keskustalaisehdokas.
Kevään 2015 eduskuntavaaleissa Hautala keräsi kaikkiaan 7 037 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle kansanedustajaksi. Hän oli vaalipiirin kolmanneksi eniten ääniä saanut keskustalaisehdokas.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Hautalan äänisaalis oli 4 828 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemisen.
Muut tehtävät.
Hautala toimii Kauhajoen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vaalikaudella 2021–2025. Hän haki vuonna 2009 Kauhajoen kaupunginjohtajaksi, mutta hävisi äänestyksen tehtävään pääsystä Kauhajoen hallintojohtaja Keijo Kuja-Lipastille äänin 20–15 toisella kierroksella. Kaupunginhallitus esitti kaupunginjohtajan virkaan Hautalaa.
Hautala toimi europarlamentaarikko Kyösti Virrankosken erityisavustajana vuosina 1996–2001. 
Yksityiselämä.
Hautalalla on neljä lasta puolisonsa Marjatta Hautalan (o.s. Lehtinen) kanssa ja hän on sotilasarvoltaan luutnantti.
Pertti Hemmilä

Pertti Aatos Hemmilä (s. 24. elokuuta 1955 Somero) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko, poliisi, maanviljelijä ja yrittäjä. Hemmilä toimi kansanedustajana Varsinais-Suomen vaalipiiristä vuosina 1999–2015. Hemmilä oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2015, mutta jäi ensimmäiselle varasijalle. Pertti Hemmilä oli ehdolla vuoden 2023 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Hemmilä on toiminut Halikon kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1997–2005. Hän on eläkkeellä poliisin virasta ja toimii aktiivisesti yrittäjänä metsä- ja energia-alalla. Pertti Hemmilä on avioliitossa anestesialääkärin, LT Tuija Hemmilän kanssa. Hemmilällä on neljä aikuista lasta ja yhdeksän lastenlasta. Sotilasarvoltaan hän on luutnantti.
Marjukka Parpola

Marjukka Eija Parpola (o.s. Karttunen, s. 5. toukokuuta 1967 Turku) on suomalainen kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1999–2007 toiminut poliitikko ja Yrittäjänaisten Keskusliiton toimitusjohtaja 2008–2011.
Parpola oli Liedon kunnanvaltuustossa vuosina 1996–2000. Vuosina 2001−2017 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli myös Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2001–2004.
Koulutukseltaan Parpola on kasvatustieteen maisteri (1997). Hän toimi puutarha-alan yrittäjänä vuosina 1993–1999. Vuosina 1991–1999 hän oli freelance-toimittaja Auran Aallot -paikallisradiossa, sekä useilla televisiokanavilla muun muassa ohjelmissa "Suomen kaunein kunta", "Erotico-tico" ja "Puutarhassa". Parpola valittiin Maito ja Terveys ry:n Maitotytöksi vuonna 1991.
Parpola oli vuodet 2005–2022 naimisissa lakimies Ville Parpolan kanssa. Parpola kertoi raskauden vaikutuksista kehoonsa ja mieleensä kirjassaan "Kamalan ihana herne" (Edita 2008).
Parpola anoi 14 vuoden ajan nostamaansa kansanedustajan sopeutumiseläkkeeseen lisäaikaa sen muututtua keväällä 2019 kolmivuotiseksi. Eduskunnan kansliatoimikunta hylkäsi hakemuksen.
Luottamustoimia:
Haisuhilleri

Haisuhilleri eli tsorilla ("Ictonyx striatus") on haisunäätiä muistuttava, Saharan eteläpuolisen Afrikan puolikuivilla savanneilla elävä näätäeläin. Haisuhillerin hännän alapuolella sijaitsee hajurauhanen, josta se saattaa ruiskuttaa voimakastuoksuista ainetta ollessaan uhattuna. Tunnetaan tapauksia, joissa yksinäinen haisuhilleri on ahdistanut hajullaan suuren joukon leijonia vastakaadetun seepran ruholta pois. Yöeläiminä ne metsästävät öisin ja jäävät päiviksi pesään tai kallionhalkeamiin. Haisuhillerit ovat hyviä uimaan ja kiipeilevät mielellään puissa. Vankeudessa ne voivat saavuttaa viiden vuoden iän. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "zorilla".
Anatomia.
Haisuhillereillä on pitkä, paksu mustavalkoraidallinen turkki. Näiden nisäkkäiden ruumiit ovat noin 33–38 cm pitkiä, hännät noin 20–30 cm. Haisuhillerit painavat noin kilon. Haisuhillerillä on pitkä kuono, lyhyet jalat ja vahvat kynnet. Kasvot ovat väritykseltään mustat ja niissä on kolme valkeaa täplää.
Syöminen.
Haisuhillerit ovat lihansyöjiä ja ruokalistalla on hyönteisiä, sammakoita, matelijoita, jyrsijöitä, lintuja, munia ja joskus jopa isompia eläimiä. Haisuhillerit metsästävät pikkueläimiä itse, mutta isomman saaliin saaminen muilta petoeläimiltä on helppoa, koska ne eivät voi sietää haisuhillerin tuottamaa hajua.
Lisääntyminen.
Naaraat synnyttävät pesäkoloissa 2 tai 3 poikasta viiden viikon tiineyden jälkeen.
Olli Nepponen

Olli Erik Nepponen (s. 22. syyskuuta 1940 Turku) on suomalainen prikaatikenraali ja aiempi kokoomuksen kansanedustaja Etelä-Savon vaalipiiristä. Hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran vuoden 1999 vaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää tullut valituksi. Nepponen oli myös Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Nepponen valmistui Kadettikoulusta upseeriksi 1962. Hän oli kouluttaja vuoteen 1967. Hän toimi Karjalan prikaatin jääkäripataljoonan komentajana 1981–1983, Karjalan prikaatin esikuntapäällikkönä 1983–1984, Pääesikunnan tiedotusosaston päällikkönä 1984–1988, Porin prikaatin komentajana 1988–1992 ja Mikkelin sotilasläänin komentajana 1993–1998. Vuonna 1996 Nepponen ylennettiin prikaatikenraaliksi.
Helmikuussa 1998 Nepponen nimitettiin Turun ja Porin sotilasläänin komentajaksi, mutta nimitys peruttiin jo saman kuun aikana, kun selvisi, että hän oli jäänyt muutama kuukausi aiemmin kiinni rattijuopumuksesta ja salannut sen esimiehiltään. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta marraskuussa 1998. Tämän jälkeen hän siirtyi politiikkaan.
Nepponen toimi Suomen Ampumahiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 2011–2016. Hän joutui jättämään paikkansa hävittyään Kalle Lähdesmäelle puheenjohtajavaalissa äänin 49–40.
Nepposella on kaksi lasta.
Dainis Kūla

Dainis Kūla (s. 28. huhtikuuta 1959) on latvialainen keihäänheittäjä, olympiavoittaja ja MM-pronssimitalimies. Kansainvälisellä tasolla hän edusti Neuvostoliittoa.
Moskovan olympiavuonna 1980 Kūla heitti jo alkukesästä 90,30, ja juuri ennen kisoja 92,06. Suurin ennakkosuosikki olympiakultaan oli kuitenkin Unkarin voimakas Ferenc Paragi, joka huhtikuussa oli heittänyt uuden maailmanennätyksen 96,72.
Moskovan olympialaisten keihäsfinaalissa 21-vuotias Kūla herätti huomiota jo alkukierroksilla, mutta ei niinkään hyvien heittojensa ansiosta. Hän oli astunut kaksi ensimmäistä heittoaan yli, ja pääsy loppukierroksille oli näin kolmannen heiton varassa. Kolmannella heitollaan hänen keihäänsä liiteli kuin ilmavirtojen saattelemana pitkälle ja putosi maahan täysin lappeelleen. Tästä huolimatta virkailija nosti valkoisen lipun ja heitto mitattiin, mikä varmisti pääsyn jatkokierroksille. Neljännellä heitollaan Kūla heitti 91,20 metriä, mikä jäi koko kilpailun ainoaksi 90 metrin ylitykseksi ja riitti näin olympiakultaan. Hopealle sijoittui Neuvostoliiton kaksoisvoiton varmistanut Aleksandr Makarov. Ennakkosuosikki Paragi heitti parhaallaan vain 79,52 metriä, mikä ei riittänyt jatkokierroksille.
Kūla voitti toisen arvokisamitalinsa, väriltään pronssisen 1983 Helsingin MM-kisoista. Paras heitto kantoi tuolloin 85,60 metriä, mikä jäi vain kaksi senttimetriä amerikkalaisen Tom Petranoffin hopeaheitosta. 
189-senttinen ja 94-kiloinen Kūla jatkoi uraansa vielä useiden vuosien ajan. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti kolmesti vuosina 1982–1984. Kansainvälisissä kisoissa hän oli mukana vielä 1993 MM-kisoissa Stuttgartissa edustaen Latviaa, mutta ilman mainittavampaa menestystä heittojen jäädessä alle 74 metrin.
Haisuhillerit

Haisuhillerit ("Ictonyx") on näätäeläimiin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi afrikkalaista lajia:
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut suvulle uutta suomenkielistä nimeä "zorillat".
Kääpiö

Kääpiö on pienikokoinen ihmisenmuotoinen, yleensä miespuolinen taruolento. Tarujen kääpiöillä on usein valtavat voimat ja ne ovat ihmisille vaarallisia.
Suomen kielen sanan "kääpiö" mahdollinen etymologinen kantasana voi olla "kääppä" eli röykkiöhauta. Siinä tapauksessa kääpiöiden mytologinen alkuperä voisi olla hautakummun asukkaita eli haltioita, kumpuun haudattujen vainajien joskus jälkipolville - useimmiten näitä tulevasta onnettomuudesta varoittaakseen – näyttäytyviä yhteensulautuneita henkiä, omaisiaan suojelevia, aikojen kuluessa kuihtuneita hahmoja.
Lähes maailmanlaajuisesti eri mytologiat tuntevat pieniä ihmisiä, jotka asuvat maan tai veden alla. Keski-Amerikassa pikkuolentojen ajateltiin elävän luolissa. Hindulaisessa mytologiassa on jumala Vishnun viides inkarnaatio kääpiö Vamana, joka kykenee kolmella askeleella kulkemaan koko maailman läpi. Suomalaisessa mytologiassa kääpiöt olivat esimerkiksi maahisia. Tiedetään myös monta kertomusta vedestä nousevista ”pienistä miehistä”, jotka tulivat usein suorittamaan jonkun tärkeän teon. Eräällä niistä oli vaskiset vaatteet ja parta, sekä kirves, jolla kaadettiin iso tammi. Monissa myyteissä pienet ihmiset elivät maan alla ylösalaisin, ja saattoivat jopa houkutella ihmisiä nurinkuriseen maailmaan. Edellä mainittujen lisäksi lukuisat muutkin taruolennot ovat kuin pienikokoisia ihmisiä.
Kansanuskomuksissa kääpiöt olivat jättiläisten tavoin jäänteitä muinaisesta maailmasta. Kääpiöitä pidettiin taitavina, vihamielisinä, loitsimiskykyisinä ja epäluuloisina, mutta joissakin tarinoissa he ovat kiitollisia ja avuliaita.
Skandinaavisessa mytologiassa kääpiöt olivat ensimmäinen Odin-ylijumalan maailmaa asuttamaan luomista roduista. Ne syntyivät Ymir-jättiläisen kalmoa kaivavista valkoisista toukista. Mustista toukista syntyi pahoja peikkoja, kääpiöiden vihollisia. Koska kääpiöt ja peikot syntyivät toukista, jotka kaivelivat Ymirin ruumista, joka muodosti maankamaran, nämä jatkoivat Odinin luomina lajeina eloaan maan alla. Jos kääpiöt tai peikot tulevat maan alaisesta kodista päivänpaisteeseen, ne kivettyvät välittömästi kivipatsaiksi.
Fantasiakirjallisuus käytti kääpiötarinoiden raaka-aineena lähinnä skandinaavisia myyttejä, joista se jalosti ja muokkasi kääpiöitä huomattavasti. Fantasiakirjallisuus vakiinnutti kääpiöistä rodun tai lajin, jonka kaikki jäsenet ovat parrakkaita, ja asuvat vuorten alla harjoittaen kaivostoimintaa. Kääpiöiden yhteys kaivostoimintaan on tosin vanhempaa kansanperinnettä. Naiskääpiöitä esiintyy tarinoissa vähän ja nekin ovat usein parrakkaita. Jos kääpiö on aseistettu, aseena on yleensä kirves. Jos kääpiöllä on hattu, se on suippopäinen, huppumainen tai kypärä. Usein kääpiön nenänpää on pyöreähkö ja posket pyöreät.
Petri Salo

Petri Antti Juhani Salo (s. 18. lokakuuta 1959 Tampere) on suomalainen vanhempi konstaapeli ja Kokoomuksen kansanedustajana toiminut poliitikko. Hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran vuoden 1999 vaaleissa. Salo on ollut Alahärmän kunnanvaltuustossa vuosina 1997–2008, Kauhavan kaupunginvaltuustossa vuosina 2009–2017 sekä Kauhavan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2015–2017. Salo ei enää asettunut ehdokkaaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta 1 010 ääntä ei riittänyt valintaan.
Oikeudessa.
Vuonna 2007 Vaasan hovioikeus tuomitsi Salon 30 päiväsakkoon kunnianloukkauksesta, kun tämä oli vuonna 2005 levittänyt perätöntä huhua alahärmäläisen kunnanvaltuutetun osallisuudesta huumausainerikokseen. Hänet tuomittiin myös maksamaan asianomistajalle korvauksia 2 000 euroa.
Salo jäi kiinni ylinopeudesta epäiltynä toukokuussa 2010. Poliisi oli mitannut Ylihärmä-Vöyri-maantiellä henkilöautoa ajaneen Salon nopeudeksi 138 kilometriä tunnissa alueella, jossa oli 80 kilometrin nopeusrajoitus. 
Hän sai myös syytteen lahjonnasta, kun hän oli luvannut tarjota kahvit häntä sakottaneelle poliisille ja tämän työyhteisölle. Salo kiisti ylinopeuden. Käräjäoikeus kuitenkin hylkäsi lahjussyytteen, ja Salolle tuomittiin 60 päiväsakkoa törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta yhteensä 3 780 euroa sekä ajokieltoa syyskuun 2010 loppuun.
Joulukuun 4. päivä 2017 Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö on arvonimilautakunnan esityksestä myöntänyt Petri Salolle avoimessa kirjeessään maakuntaneuvoksen arvonimen.
Yksityiselämä.
Salon puoliso vuodesta 1981 oli Maritta Myllykoski. Heillä on kolme lasta. Puoliso menehtyi vaikean sairauden murtamana tammikuun 8. päivä 2016.
Nawal al-Mutawakkil

Nawal al-Mutawakkil (s. 15. huhtikuuta 1962 Casablanca, Marokko) on marokkolainen poliitikko ja entinen 400 metrin aitajuoksija. Hän voitti kultamitalin ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa olleissa naisten pitkissä aidoissa Los Angelesin olympialaisissa 1984.
Nawal al-Mutawakkilista tuli olympiavoittonsa myötä kautta aikojen ensimmäinen marokkolainen olympiavoittaja ja myös ensimmäinen naispuolinen afrikkalainen muslimi olympiavoittaja. Hänen voittojuoksunsa näytettiin Marokossa televisiossa kahden aikaan yöllä, ja voiton varmistuttua ihmiset kerääntyivät juhlimaan Casablancan kaduille. Marokon kuningas Hassan II julisti, että kaikki kyseisenä päivänä syntyneet tyttölapset tulisi nimetä hänen mukaansa.
Afrikan mestaruuden al-Mutawakkil on voittanut viidesti: 200 metrin juoksussa vuonna 1984, 100 metrin aitajuoksussa 1982 ja 400 metrin aitajuoksussa 1982, 1984 ja 1985.
Vuonna 1995 al-Mutawakkil valittiin IAAF:n jäseneksi ja vuonna 1998 KOK:n jäseneksi. Hän on mukana valitsemassa vuoden 2012 kesäolympialaisten isäntäkaupunkia. Lokakuussa 2007 al-Mutawakkil nimitettiin Marokon nuoriso- ja urheiluasioista vastaavaksi ministeriksi. Elokuussa 2008 hänet valittiin KOK:n hallitukseen.
Akondroplasia

Akondroplasia on lyhytkasvuisuusoireyhtymä. Se välittyy neljännen kromosomin perimäaineksen vaurion myötä. Oireyhtymä esiintyy noin 0,5–1,5 lapsella 10 000 syntyvää lasta kohti.
Akondroplasian tunnusmerkkejä ovat lyhytkasvuisuus, lyhyet raajat, isokokoinen pää ja korkea otsa sekä nenäselkä, joka on heikosti muodostunut. Sairauteen kuuluvat myös olennaisena osana notkoselkäisyys ja vääräsäärisyys. Tavallisesti akondroplasiaa sairastavien ihmisten pituus aikuisiässä on noin 120–130 senttimetriä. Jos vanhemmista toisella on akondroplasia, lapsista puolet perii geenin. Jos molemmilla vanhemmilla on akondroplasia, puolet lapsista perii sairauden, neljännes on normaalipituisia ja neljännes kuolee sylivauvana.
Tunnettuja akondroplasiaa sairastavia näyttelijöitä ovat Wee-Man (Jason Acuña) ja Peter Dinklage. 
Brittiläisellä sosiologilla Tom Shakespearella on akondroplasia. Hän työskentelee vammaisten oikeuksien puolesta ja on Maailman terveysjärjestön palveluksessa.
Esko Kurvinen

Esko Anton Kurvinen (s. 6. lokakuuta 1952 Nivala) on suomalainen insinööri ja entinen kokoomuksen kansanedustaja. Hänet valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa. Kahden kansanedustajakauden jälkeen hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2007 vaaleissa. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Hän ei ollut ehdolla enää vuoden 2015 vaaleissa.
Paitsi kansanedustajana, Kurvinen on toiminut poliittisella urallaan myös muun muassa Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksessa kahdeksan vuotta, Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1996–2003, Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 2005–2012, Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2009–2011, Pohjois-Pohjanmaan liiton hallituksen ja valtuuston varapuheenjohtajana yhteensä 12 vuotta ja Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin valtuuston varapuheenjohtajana. Elokuussa 2010 hänet valittiin uuden Oulun yhdistymishallituksen 1. varapuheenjohtajaksi. Kurvinen on myös Vapo Oyj:n hallintoneuvoston jäsen, toiminut Finnvera Oyj:n hallintoneuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana kahdeksan vuotta ja toimii Karjalan Liiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana.
Kurvinen perusti vuonna 1980 oman insinööritoimiston, Kurvinen Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän toimi. Lokakuussa 2010 hän ilmoitti luopuvansa yrityksestään vanhimman tyttärensä hyväksi. Yrityksen nimi ja toimiala muuttuivat sukupolvenvaihdoksen yhteydessä.
Kurvisen puoliso vuodesta 1975 on Liisa Korhonen. Heillä on kolme tytärtä.
Sotilasarvoltaan Kurvinen on yliluutnantti (ylennetty 2001).
Tasavallan presidentti myönsi Kurviselle vuonna 2010 Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkin.
Sirpa Asko-Seljavaara

Sirpa-Liisa Asko-Seljavaara (s. 12. lokakuuta 1939 Helsinki) on suomalainen plastiikkakirurgiaan erikoistunut lääkäri ja poliitikko. Hän oli kokoomuksen kansanedustaja vuosina 2003–2011. Asko-Seljavaaralle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1995. 
Elämä ja ura.
Lääkärinä.
Asko-Seljavaara valmistui ylioppilaaksi Lahden tyttölyseosta vuonna 1959. Hän opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1965. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1974. Kirurgiaan Asko-Seljavaara erikoistui vuonna 1976 ja plastiikkakirurgiaan vuonna 1978. Hän on ollut Helsingin yliopiston plastiikkakirurgian dosentti vuodesta 1983. Hän on julkaissut noin 300 tieteellistä artikkelia kansainvälisissä alan lehdissä.
Vuosina 1990–2003 Asko-Seljavaara toimi HYKSin plastiikkakirurgian ylilääkärinä. Sitä ennen hän työskenteli 20 vuotta lääkärinä ja kirurgina. Hän on ollut muun muassa European Association of Plastic Surgeons -yhdistyksen puheenjohtaja 1996–1997 ja Suomen Kirurgiyhdistyksen puheenjohtaja 2000–2002. Häntä arvostetaan etenkin rintasyövän jälkeisten korjausleikkausten tekijänä ja edistäjänä.
Poliitikkona.
Asko-Seljavaara valittiin eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa. Hän istui kaksi kautta vuoteen 2011. Hän oli sosiaali- ja terveysvaliokunnan jäsen 2003–2011 ja varapuheenjohtaja 2007–2011. Lisäksi hän oli suuren valiokunnan jäsen vuosina 2007–2011.
Helsingin kaupunginvaltuustoon Asko-Seljavaara valittiin kunnallisvaaleissa 2004. Hän oli Helsingin terveyslautakunnan varapuheenjohtaja vuosina 2005–2009. Kesällä 2024 hän ilmoitti jättävänsä politiikan, eikä asetu enää ehdolle seuraavissa kunnallisvaaleissa.
Yksityiselämä.
Asko-Seljavaaran puoliso on Seppo Seljavaara. Heillä on kaksi poikaa. Asko-Seljavaara asuu nykyään Helsingissä sijaitsevassa Lauttasaaren kaupunginosassa, Vattuniemessä.
Asko-Seljavaara on vuorineuvos Aukusti Asko-Avoniuksen tytär.
Vuonna 2014 Asko-Seljavaara paheksui julkisesti euroviisuvoittaja Conchita Wurstia.
Sari Sarkomaa

Sari Johanna Sarkomaa (s. 24. syyskuuta 1965 Tampere) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana vuodesta 1999 alkaen. Sarkomaa oli Vanhasen II hallituksen opetusministeri vuosina 2007–2008. Vaalikaudella 2019–2023 hän toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana.
Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä Sarkomaa on toiminut vuosina 1997–2012 ja uudestaan vuodesta 2021 alkaen.
Tausta.
Sarkomaa on kirjoittanut ylioppilaaksi Lappeenrannan Lyseon lukiosta vuonna 1984 ja valmistunut röntgenhoitajaksi Helsingin IV terveydenhuolto-oppilaitoksesta 1988. Myöhemmin hän valmistui terveydenhuollon maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1996. Lukuvuoden 1990–1991 Sarkomaa vietti Edinburghin yliopistossa.
Ennen kansanedustajan työtään Sarkomaa on toiminut erilaisissa terveydenhuollon tehtävissä Suomen lisäksi myös Ruotsissa. Lukio- ja opiskeluaikojen kesätyökokemuksiin kuuluvat muun muassa työskentely kahvilatyöntekijänä, perushoitajana, toimistoapulaisena insinööritoimistossa sekä hevostenhoitajana ja valmentajana ravitallilla.
Poliittinen ura.
Yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta Sarkomaa kiinnostui opiskeluaikoinaan yliopistossa. Hän toimi Kokoomuksen Opiskelijaliitto Tuhatkunnan puheenjohtajana 1994–1995, Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksessa 1992 sekä Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa 1993.
Politiikan korkeakoulunaan Sarkomaa pitää työskentelyä kokoomuksen eduskuntaryhmän poliittisena sihteerinä 1996–1999. Tämän jälkeen Sarkomaa toimi kokoomuksen varapuheenjohtajana vuosina 1999–2004. Vuosina 2004–2008 Sarkomaa oli kokoomuksen puoluevaltuuston puheenjohtaja.
Sarkomaa oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1997–2012. Vuosina 1999–2007 hän oli kaupunginhallituksen varajäsen. Hän ei ollut ehdolla vuoden 2012 kunnallisvaaleissa, mutta lähti jälleen mukaan kuntavaaleihin 2021. Hän toimi muun muassa ympäristölautakunnan puheenjohtajana (1997–1999). Vuosina 2005–2007 Sarkomaa oli YTV:n hallituksen jäsen.
Sarkomaa toimi opetusministerinä 19. huhtikuuta 2007 – 19. joulukuuta 2008. Hän erosi ministerin tehtävistä vuoden 2008 lopulla antaakseen aikaa perheelleen.
Eduskunnassa Sarkomaa on toiminut useissa eri valiokunnissa. Eduskuntakaudella 2015−2019 hän on toiminut sivistysvaliokunnassa sekä sosiaali- ja terveysvaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnassa, sekä valtiovarainvaliokunnan kunta- ja terveys- sekä sivistys- ja tiedejaostoissa.
Näkemykset.
Arvot.
Sarkomaa sijoittuu vaalikonevastausten perusteella poliittiseen keskustaan tai keskusta-oikeistoon. "Ylen" vaalikoneessa Sarkomaa ei erotu vahvasti konservatiivina tai liberaalina. "Helsingin Sanomien" vaalikoneen käyttämällä GAL–TAN-jakaumalla Sarkomaa on keskellä. HS:n vaalikoneeseen Sarkomaan antamissa näkemyksissä korostuu voimakkaimmin oikeistolaiset mielipiteet.
Yksityiselämä.
Sarkomaa on ollut naimisissa diplomi-insinööri Kim Ruokosen kanssa vuodesta 1998. Heillä on kolme lasta. Sarkomaalla diagnosoitiin keväällä 2023 rintasyöpä ja hän jäi sairauslomalle kesken hallitusneuvotteluiden. 
Sarkomaan isä oli professori Pertti Sarkomaa.
Kielenvaihto

Kielenvaihto tai kielenvaihdos on kielitieteessä käytetty termi kehityksestä, jossa kieliyhteisö tai sen osa omaksuu uuden kielen ja aikaisemmin puhuttu kieli jää pois käytöstä. Tapauksissa, joissa kielenvaihto ulottuu koko kieliyhteisöön, seurauksena on kielikuolema eli aiemman kielen sammuminen.
Tavallisesti kielenvaihdon taustalla on tilanne, jossa jokin kieli menettää sosiaalisen arvoasemansa valtasuhteiden muutoksen tai yhteisön hajoamisen vuoksi. Kielen puhujat katsovat, että toisen kielen omaksuminen on heille edullisempaa muuttuneissa olosuhteissa, jolloin uutta kieltä aletaan vähitellen suosia vanhan kustannuksella. Kielitieteilijä Janne Saarikiven mukaan kehitys on tavallisesti yhdistelmä pakkoa ja vapaaehtoisuutta. Monikielisissä yhteisöissä yhden kielen on ollut mahdollista nousta johtavaan asemaan yleensä silloin, kun kun kyseessä on sosiaalisesti, kulttuurillisesti tai taloudellisesti vahvimman ryhmän kieli, jolloin se on päässyt syrjäyttämään altaan kielellistä monimuotoisuutta.
Kielenvaihdoksia on oletettavasti tapahtunut runsaasti jo esihistoriallisena aikana. Historiallisia esimerkkejä tunnetaan lukuisia: Esimerkiksi nykyisen Ranskan alueella puhuttiin antiikin aikana kelttiläisiä kieliä, mutta nykyisin valtakieli on romaaninen ranska. Kelttiläiset kielimuodot eivät myöskään edusta kyseisen alueen alkuperäistä kieltä, vaan niitä ovat edeltäneet tuntemattomat paleoeurooppalaiset kielet. Myös Suomessa on tapahtunut ainakin kaksi liki täydellistä kielenvaihdosta, joissa saame on ensin syrjäyttänyt tuntemattomia muinaiskieliä ja myöhemmin suomi on syrjäyttänyt saamen. Tietyillä alueilla suomalaisväestö on myös vaihtanut kielensä ruotsiin.
Emiraatti

Emiraatti eli emiirikunta on alue, jota hallitsee emiiri. Useimmat emiraatit sijaitsevat arabien hallitsemilla Lähi-idän alueilla.
Emiraatti populaarikulttuurissa.
Sarjakuvataiteilija Hergén "Tintin seikkailut" -sarjakuvissa ja piirrosfilmeissä esiintyy emiraatti nimeltä Khemed. Khemedin emiirin nimi on Ben Kalish Ezab. Emiraatti esiintyy tarinoissa "Mustan kullan maa" (1950), "Mustan saaren salaisuus" (1956–1958) ja siihen viitataan kirjassa "Tintti kuun kamaralla" (1954).
Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus

Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus on harvinainen häiriötila, joka aiheuttaa lyhytkasvuisuutta, murrosiän viivästymistä, masennusta, omituisia käytöstapoja, kehitysvammaisuutta ja oppimisvaikeuksia. Sen katsotaan johtuvan aivolisäkkeen vajaatoiminnasta eli hypopituitarismista, mikä on seurausta julmasta kohtelusta tai heitteillejätöstä.
Vuonna 2003 päivitetyssä artikkelissa Andrew P. Sirotnak jakoi oireiston kolmeen päätyyppiin. Näistä ensimmäiselle, vauvaiän ryhmälle, ominaista on korkea ennenaikaisen kuoleman vaara ja masentuneisuus. Toisessa ryhmässä oireet, joita ovat masentuneisuus, käytöksen häiriöt ja kasvuhormonin erityksen vajaatoiminta, puhkeavat kolmannen ikävuoden paikkeilla. Kolmannessa ryhmässä oireiden puhkeamisaika on myöhemmässä lapsuusiässä, eivätkä ne ole niin voimakkaita kuin kahdessa muussa päätyypissä.
Psykososiaalinen lyhytkasvuisuus on esiintyvyydeltään varsin harvinainen, eikä sen esiintyvyydestä ole esitetty tietoja. Andrew P. Sirotnakin "Skusen Feral.com" -katsauksessa vuodelta 1995 sen sanotaan kuitenkin olevan yleisintä europidisten ihmisten keskuudessa. 
Psykososiaalisen lyhytkasvuisuuden hoidossa ei kasvuhormonihoidoista ole ollut apua, mutta huoltajien vaihtaminen on nopeuttanut henkilön pituuskasvua. On esitetty, että julmasta kasvuympäristöstä vapautuminen olisi nostanut lapsen älykkyysosamäärää kymmenillä pisteillä.
Juri Krimarenko

Juri Krimarenko (, s. 11. elokuuta 1983) on ukrainalainen korkeushyppääjä, maailmanmestari 2005 Helsingistä.
Ennen Helsingin MM-kisoja oli Krіmarenko kesäkuussa hypännyt oman ulkoratojen ennätyksensä 233. Hän ei kuitenkaan lukeutunut edes mitalisuosikkeihin Helsingissä, ja hänen ainoat arvokilpailujen mitalinsa olivat sotilaiden maailmanmestaruus vuodelta 2003, mikä tuli tuloksella 218, ja alle 23-vuotiaiden EM-pronssi 2005 tuloksella 227.
Helsingin kilpailussa ruotsalainen ennakkosuosikki, olympiavoittaja Stefan Holm jäi tulokseen 229. Tasaisessa kilpailussa kahdeksan miestä pudotti toistamiseen korkeudesta 232, peräti 23 kertaa peräkkäin. Viimeisenä hyppyvuorossa ollut Krimarenko, kilpailun tuntemattomin hyppääjä, kuitenkin ainoana pääsi yli kolmannella yrittämällään ja voitti näin maailmanmestaruuden.
Myöhemmin vuonna 2005 İzmirissä järjestetyissä kesäuniversiadeissa Krimarenko sijoittui kuudenneksi tuloksella 220. hän myös ylitti 220, mikä riitti kahdeksanteen sijaan. Hän hyppäsi ennätyksensä 234 Bydgoszczin hallikilpailussa helmikuussa 2007. Osakan MM-kilpailuissa 2007, Pekingin olympialaisissa 2008, Berliinin MM-kilpailuissa 2009, Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010, Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 ja Moskovan MM-kisoissa 2013 Krimarenko jäi karsintaan.
Krimarenko voitti 2009 Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen korkeushyppykilpailun tuloksella 231. Hän on voittanut Ukrainan-mestaruuden ulkoradoilla 2005, 2008 ja 2013 sekä sisäradoilla 2013.
Rick Parfitt

Richard John "Rick" Parfitt OBE (12. lokakuuta 1948 Woking, Surrey, Iso-Britannia – 24. joulukuuta 2016 Marbella, Espanja) oli rytmikitaristi ja laulaja rockyhtyeessä Status Quo. 
Parfitt tapasi Status Quon perustajajäsenen Francis Rossin ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Parfitt liittyi Status Quon jäseneksi kaksi vuotta myöhemmin ja esiintyi yhtyeessä kuolemaansa saakka. Vuonna 1985 Parfitt teki sooloalbumia, mutta sitä ei ole koskaan julkaistu. 
Parfitt on kirjoittanut useita Status Quon hittejä, kuten "Whatever You Want", "Again and Again" ja "Rain". Vuonna 2005 Parfittilla epäiltiin kurkkusyöpää, mutta kasvain osoittautui hyvänlaatuiseksi, ja se poistettiin.
Vuonna 2015 hän meni mukaan yhdessä vaimonsa Lyndsay Parfittin kanssa Julian Hallin vuonna 1999 perustamaan "Status Homes" -nimiseen kiinteistöalan yritykseen Marbellaan Aurinkorannikolle Espanjaan.
Parfitt jätti Status Quon 29. lokakuuta 2016 saatuaan aiemmin samana vuonna jälleen yhden sydänkohtauksen. Hänen tilalleen rytmikitaristiksi tuli "The Last of the Electrics Tour"in lopuille keikoille Richie Malone.
Parfitt kuoli espanjalaisessa sairaalassa lounasaikaan jouluaattona 2016 verenmyrkytykseen, jonka oli aiheuttanut aikaisemmin saatu olkapäävamma.
Francis Rossi

Francis Dominic Nicholas Michael Rossi OBE (s. 29. toukokuuta 1949 Forest Hill, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on yksi Status Quo -yhtyeen perustajajäsenistä. Hän on yhtyeen laulaja ja kitaristi. 
Rossi on toiminut koko muusikon uransa ajan Status Quossa, mutta hän on myös esiintynyt muiden artistien albumeilla. 1980-luvun alussa Rossi oli mukana Graham Bonnetin soololevyllä Line-Up ja sen tiimoilta tehdyllä kiertueella. Vuonna 1985 Rossi julkaisi kaksi soolosingleä ja vuonna 1996 häneltä ilmestyi sooloalbumi "King Of The Doghouse", johon sisältyi TOP 50-hitti "Give Myself To Love". 
2019 Rossilta tuli sooloalbumi "We Talk Too Much" yhdessä "Hannah Rickardin" kanssa. Samaan aikaan levyn kanssa julkaistiin myös kirja "I Talk Too Much".
Saunakallio

Saunakallio on Järvenpään 3. kaupunginosa. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 1 400 ihmistä.
Saunakallio on pientalovaltainen kaupunginosa. Myös Järvenpään yleiskaavassa 2020 se on säilytetty pientaloalueena. Alueen kasvureserviksi on osoitettu nykyisen alueen länsipuoliset osat Eriknäsinojasta alkaen.
Sijainti.
Saunakallio sijaitsee keskustasta luoteeseen päärata rajautuen sen länsipuolella ja luetaan kuuluvaksi kaupungin läntisiin kaupunginosiin. Saunakallion nykyinen asutus rajautuu etelässä Loutin kaupunginosaan ja lännessä Eriksnäsinojaan ja peltoihin ja Tuusulan kunnanrajaan. Pohjoisessa alueen asutus päättyy noin 300 metriä Saunakallion aseman pohjoispuolella ns. Hiihtomajan metsään. Naapurikaupunginosia pääradan itäpuolella ovat Sorto ja Jamppa.
Liikenne.
Saunakallion rautatieasema sijaitsee Jäppilänkadun ja Wärtsilänkadun risteyksen vieressä, kaksi kilometriä Järvenpään rautatieasemasta pohjoiseen, 39 kilometrin päässä Helsingin päärautatieasemalta. Saunakallion asemalla pysähtyvät R- ja T-junat. Asemalla on viisi raidetta. Asema oli vuosina 2007–2011 liikennöineen G-junan pääteasema. Se käytti asemalla raidetta 4 (nyk. raide 5).
Veneto

Veneto on Italian koillisosassa sijaitseva hallinnollinen alue, jonka pääkaupunki on Venetsia.
Maantiede.
Alueen pinta-ala on 18 381 km² ja asukasluku vajaat viisi miljoonaa. Pinta-alaltaan alue on Italian kahdeksanneksi suurin ja väkiluvultaan viidenneksi suurin.
Hallinto.
Alueeseen kuuluu 580 kuntaa, jotka muodostavat seitsemän maakuntatason hallintoaluetta: kuusi maakuntaa ja yhden metropolikaupungin. Ne ovat Belluno, Padova, Rovigo, Treviso, Verona ja Vicenza sekä Venetsian metropolikaupunki. 
Talous.
Veneton alueen bruttokansantuote on Italian alueista kolmanneksi suurin (156 mrd. € vuonna 2016), noin 10 prosenttia koko maan kansantaloudesta.
Veneto on Italian tuottoisin viinintuotantoalue, jolla tuotetaan useimpina vuosina yli miljardi litraa (yli 10 milj. hehtolitraa) viinejä. Siitä noin kolme neljäsosaa on DOCG- tai DOC-luokiteltuja viinejä. Tunnettuja venetolaisia viinejä ovat muun muassa punaviinit Amarone ja Ripasso, valkoviini Soave ja kuohuviini Prosecco. Valkoviinien osuus tuotannosta, sisältäen Proseccon, on 80 prosenttia. Viljellyimmät rypälelajikkeet ovat Glera (24 % vuonna 2017), Garganega (14 %), Merlot (12 %) ja Corvina (10 %).
Kristillisdemokraatit

Kristillisdemokraatti tarkoittaa kristillisdemokratian kannattajaa.
Kristillisdemokraattisia puolueita ovat muun muassa:
Wäinö Korhonen

 
Wäinö Kalevi Korhonen (21. joulukuuta 1926 Jääski – 13. joulukuuta 2018 Lohja) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti.
Korhonen aloitti viisiottelun vuonna 1949 ja saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa kaksi vuotta myöhemmin. Hän osallistui lajissa olympialaisiin Melbournessa 1956, kuusiin MM-kilpailuihin sekä 16 kertaa SM-kilpailuihin. Hän voitti Melbournessa pronssia sekä henkilökohtaisesta että joukkuekilpailusta. MM-kilpailuissa Korhonen sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi ja voitti joukkuekilpailussa kahdesti hopeaa ja kerran pronssia. SM-mitaleita hän voitti kymmenen, viimeisen vuonna 1967. Uransa jälkeen Korhonen toimi aktiivisesti lajin parissa muun muassa valmentamalla Veikko Salmista.
Korhonen edusti Suomea Melbournen olympialaisissa myös miekkailussa kalvassa. Hän voitti SM-mitaleita viisiottelun ja miekkailun lisäksi uinnissa ja vesipallossa. Lisäksi hän kilpaili jääpallossa, keilailussa, koripallossa, pesäpallossa sekä ralliautoilussa.
Korhonen toimi myös elokuva- ja panimoaloilla, kaupan eri alueilla, metsurina ja pesuloitsijana. Hän toimi miekkailuliiton hallituksessa, autourheilujärjestö AKK:n pääsihteerinä 1960–1964 ja Trans-Meri Oy:n myyntijohtajana 1973–1990, minkä jälkeen jäi eläkkeelle. Hän oli aktiivinen myös elokuvamaailmassa ja oli mukana kuudessa elokuvassa ja yli 50 radiokuunnelmassa.
Wäinö Korhonen sai Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2008.
Berndt Katter

 
Berndt Leopold Katter (15. lokakuuta 1932 Helsinki – 20. heinäkuuta 2014 Turku) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti. Hän menestyi kansallisella tasolla myös vesipallossa, uinnissa ja kalpamiekkailussa, joissa saavutti Suomen mestaruuksia.
Siviiliuransa Katter teki muun muassa SOK:n, Turun Lampun, OPA Oy:n, Humppilan Lasin ja Sylvi Salonen Oy:n palveluksessa. Hänellä on kolme lasta, joista tunnetuin lienee muusikko Thomas Katter.
Katter kuului Odd Fellows -järjestöön ja oli vapaamuurari.
Katter kuoli Turussa 20. heinäkuuta 2014, 82-vuotiaana aivoinfarktin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Kiintokunta

Olkoon N kunta ja G N:n automorfismeista muodostuva ryhmä. Tällöin
formula_1
on N:n alikunta, jota sanotaan G:n kiintokunnaksi.
Kiintokunnille on voimassa seuraava 
Artinin lause:
Olkoon N kunta, G äärellinen ryhmä N:n automorfismeja ja formula_2 sen kiintokunta. Tällöin
Monarkki

Monarkki on valtionpäämies, joka valtaan noustuaan hallitsee kuolemaansa tai kruunusta luopumiseen eli abdikaatioon asti. Monarkin hallitsemaa valtiota kutsutaan monarkiaksi. 
Monarkit yleensä perivät asemansa. Historiallisesti monarkit ovat monesti olleet enemmän tai vähemmän yksinvaltaisia. Nykyisin monet monarkit ovat ennen kaikkea keulakuvia, joilla on vain vähän tai ei ole lainkaan poliittista valtaa. Edelleen on kuitenkin myös monarkkeja, joilla on suuri tai lähes absoluuttinen valta. Monarkki edustaa yleensä laajempaa monarkistista järjestelmää, joka määrittää säännöt ja käytännöt koskien seuraajaa, velvollisuuksia ja valtaa. Tämä erottaa monarkkisuvun diktaattoriperheistä, joiden valta ei perustu pitkäaikaiseen traditioon ja kestää yleensä vain kahden sukupolven ajan. 
Sana monarkki tulee kreikan kielen ilmaisusta "monos archein", joka tarkoittaa yhtä hallitsijaa, ja viittaa antiikin Kreikan yksinvaltaisiin hallitsijoihin. Ajan myötä yksinvaltiaan käsite on korvautunut esimerkiksi diktaattorilla, ja monarkki viittaa nykyisin lähes aina traditionaalisesti määrittyvään asemaan, johon yleensä, mutta ei aina, liittyy vallanperimys. Monarkkien perinteisesti käyttämiä nimityksiä ovat muun muassa kuningas, kuningatar, keisari, keisarinna, ruhtinas, ruhtinatar, sulttaani, emiiri, maharadža ja maharani.
William Murdoch (perämies)

William McMaster Murdoch (28. helmikuuta 1873 Dumfries and Galloway, Skotlanti – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli Kuninkaallisen laivaston luutnantti ja "RMS Titanicin" ensimmäinen perämies ja yksi 1 500:sta laivan upotessa hukkuneesta. Murdoch oli aiemmin toiminut muun muassa "RMS Olympicin" perämiehenä.
Murdoch oli työvuorossa komentosillalla, kun Titanic törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta 1912. Hän huusi tuhoisaksi osoittautuneen käskyn: ”Stop engines, full astern together, hard a-starboard”. Törmäyksen jälkeen Murdoch avusti tyyrpuurin puoleisten pelastusveneiden laskemisessa. Jotkut matkustajat ovat kertoneet Murdochin ampuneen itsensä ennen uppoamista. Sitä ei ole kuitenkaan voitu todistaa, koska Murdochin ruumista ei ole löydetty. Osa selviytyneistä miehistön jäsenistä, muun muassa lamppumies Samuel Hemming ja toinen perämies Charles Lightoller, kertoi nähneensä Murdochin pelastuslautta A:n liepeillä ennen kuin venekansi peittyi veteen ja suuri aalto vei Murdochin mennessään. Harold Bride kertoi myöhemmin nähneensä Murdochin elottoman ruumiin pelastuslautta B:n lähistöllä. 
Elokuvassa "Titanic" (1997) Ewan Stewartin esittämä Murdoch ampuu kaksi miestä ja lopulta itsensä. Murdochin ei ole voitu todistaa ampuneen ketään laivalla olijoista, ja tästä elokuvan osuudesta Murdochin sukulaiset esittivät voimakkaita vastalauseita.
Tuula Valkama

Tuula Orvokki Valkama (20. kesäkuuta 1937 Helsinki – 31. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen iskelmäsanoittaja. Hänen tunnetuimpia sanoituksiaan tai käännöksiään ovat ”Yölintu”, ”Kissankultaa”, ”Muuttuvat laulut”, ”Perhonen”, ”Erehdyin kerran”, ”Painan vain pääni”, ”Äideistä parhain” ja ”Kesäaikaan”. Valkama on käyttänyt osassa sanoituksiaan salanimeä ”Nepis”.
Elämä ja ura.
Valkama työskenteli pääasiassa Musiikki-Fazerin palveluksessa. Hänen sanoituksiaan ovat tulkinneet muun muassa Matti ja Teppo, Paula Koivuniemi sekä useat muut tunnetut iskelmälaulajat. Valkaman sanoituksiin ovat säveltäneet musiikkia monet tunnetut säveltäjät kuten Toivo Kärki ja Rauno Lehtinen. Hän teki sanoituksia usein myös valmiiseen musiikkiin. Valkaman työtovereita oli aikoinaan muun muassa Juha Vainio. Yleisradion äänilevystön tietokannassa on 189 hänen sanoitustaan useiden eri esittäjien tulkitsemina. Soitetuimpia niistä on ”Yölintu”, joka oli vuosia Suomen 40 soitetuimman kappaleen joukossa. Valkaman sanoituksista kultalevyrajan on ylittänyt ainakin Tapio Rautavaaran tulkitsema "Häävalssi". Se on Suomen kaikkien aikojen eniten myydyimpiä singleäänitteitä ja piti aikoinaan listalla kärkitilaa 13 kuukautta. Valkaman sanoituksista myös Matin &amp; Tepon esittämä ”Kissankultaa” on singlemyynnin TOP 100:ssa.
Valkama oli yksi Toivo Kärjen luottosanoittajista. Vuosina 1965-1982 hän sanoitti 50 Kärjen sävellystä, tunnetuimpina ”Sirpale onnea”, ”Joku odottaa kirjettäsi”, ”Mitä mulle jää”, ”Lakeuden kutsu”, ”Vain eteenpäin” ja ”Karjalan metsäruusu”. Valkama on sanoittanut myös 1967 Intervision laulukilpailuissa kolmanneksi sijoittuneen Valto Laitisen säveltämän kappaleen ”Unohdusta ei ole”, jonka esitti Laila Kinnunen. Rauno Lehtisen sävelmään tehty sanoitus ”Muuttuvat laulut” (1969) käsittelee kylmää sotaa ja ydinasemaiden valtaa, jonka käsissä koko maailman kohtalo on. 
Valkama on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Atsuriitti

Atsuriitti (Cu3(CO3)2(OH)2) on kuparimalmimineraali ja on väriltään keskisininen. Väri voi kuitenkin vaihdella vaaleansinisestä tummansiniseen. Viiru on sininen. Atsuriitin kiilto on lasimainen, joskus himmeä. 
Atsuriitin kovuus on 3,5–4 Mohsin asteikolla ja on kidejärjestelmältään monokliininen.
Atsuriitilta puuttuu fluoresenssi.
Atsuriittia esiintyy kuparimuodostumien hapettumisvyöhykkeillä.
Atsuriitti on saanut nimensä taivaansinisen värinsä vuoksi. Sitä käytettiin jo muinaisessa Egyptissä ja sitä on arvostettu maalin sinisenä pigmenttinä tuhansien vuosien ajan. Tästä mineraalista on otettu talteen kuparia, mutta se ei ole teollisesti yhtä tärkeä kuin kalkopyriitti tai borniitti.
Atsuriitista tehtiin keskiajan lopulle saakka jauhetta, jota käytettiin ”vuorensiniseksi” tai ”armenian kiveksi” kutsutun pigmentin valmistuksessa. Keskiajan taidemaalarit käyttivät yleisesti näitä pigmenttejä, kunnes havaittiin, että näin muodostuva väri ei ole vakaata. Atsuriittijauhe imee itseensä kosteutta ilmasta ja muuttuu ajan kuluessa malakiitiksi, joka on vihreää.
Massiivista koristekivissä käytettyä atsuriittia kutsutaan chessyliitiksi, sillä sitä löytyy Chessystä Lyonin läheltä Ranskasta. Atsuriittia löytyy myös Italiasta, Kreikasta, Australiasta, Namibiasta ja Marokosta.
Kun atsuriittia laitetaan suola- tai typpihappoon, se reagoi poreillen. Jos sitä pidetään liekin yllä, se muuttuu mustaksi ja syttyy helposti.
Atsuriitti on melko painava mineraali. Se painaa neljä kertaa enemmän kuin vastaava määrä vettä huoneenlämpötilassa.
Amadeus I

Amadeus I ("Amedeo Ferdinando Maria di Savoia", 30. toukokuuta 1845 Torino, Sardinian kuningaskunta – 18. tammikuuta 1890 Torino, Italia) oli Espanjan kuningas vuosina 1870–1873 sekä Aostan ensimmäinen herttua. Hän kuului Savoijin hallitsijasukuun ja Italian kuningasperheeseen. Hänen vanhempansa olivat yhdistyneen Italian ensimmäinen kuningas Viktor Emanuel II ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Adelheid.
Perhe.
Aamdeus I nai vuonna 1867 Cisternan ruhtinatar María Victoria dal Pozzon (1847–1876), jonka kanssa sai kolme lasta:
Ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen Amadeus nai ranskalaisen prinsessa Marie Laetitia Napoleonin (1866–1926), jonka kanssa hän sai yhden pojan.
Elämänvaiheet.
Vuotta sen jälkeen kun Espanjan vallankumous ("La Gloriosa") oli syrjäyttänyt kuningatar Isabella II:n, Espanjan uusi parlamentti ryhtyi etsimään uutta hallitsijaa ulkomailta. Italian prinssi Amadeus valittiin kuninkaaksi 16. marraskuuta 1870 ja kruunattiin Madridissa 2. tammikuuta 1871.
Kuninkaan valinta sattui samaan ajankohtaan kuin hänen suurimman tukijansa kenraali Joan Primin salamurha. Tätä seurasivat useat ongelmat: Espanjan epävakaa poliittinen tilanne, tasavaltalaisten salaliittot, karlistien kansannousu, Kuuban separatismi, puolueidensisäiset ristiriidat, kapinoivat hallitukset ja salamurhayritykset.
Amadeus saattoi luottaa vain edistyspuolueen tukeen, jonka johtajat pystyivät enemmistön turvin ohjailemaan parlamentin toimintaa. Edistykselliset jakautuivat monarkisteihin ja perustuslaillisiin, joka pahensi epävakaisuutta. Vuonna 1872 puolueidenväliset erimielisyydet leimahtivat, kun karlistit nousivat kapinaan baski- ja katalaanialueilla, ja pian tasavaltalaisten kansannousuja alkoi ilmetä kaupungeissa ympäri maata. Asevoimien tykistöjoukot menivät lakkoon, ja hallitus kehotti kuningasta rankaisemaan niitä.
Nähdessään mahdollisuuden joutua hallitsemaan ilman kansan tukea, Amadeus antoi määräyksen rangaista tykistöä ja sen jälkeen luopui välittömästi kruunusta 11. helmikuuta 1873. Kello kymmenen samana iltana Espanja julistettiin tasavallaksi ja Amadeus esiintyi parlamentin edessä julistaen espanjalaisten olevan mahdottomia hallita.
Amadeus jätti Espanjan ja palasi Italiaan, jossa otti Aostan herttuan arvonimen. Hän eli lopun elämäänsä Torinossa, jossa hän kuoli 18. tammikuuta 1890.
Espanjan ensimmäinen tasavalta kesti lopulta vain alle kaksi vuotta, ja joulukuussa 1874 Isabella II:n poika Alfonso XII julistettiin kuninkaaksi.
Viisikymmentä vuotta Amadeuksen kuoleman jälkeen hänen pojanpojastaan tuli Tomislav II, itsenäisen Kroatian valtion ensimmäinen ja ainoa kuningas. Valtionhoitajana toimi kuitenkin Ante Pavelić, eikä kuninkaalla ollut käytännössä mitään valtaa ja hän luopui kruunusta 29 kuukautta nimittämisensä jälkeen.
Frans Myyryläinen

Frans Johan ”Janne” Myyryläinen (käytti vuoden 1918 jälkeen nimeä Juuso Matero; 30. joulukuuta 1881 Viipuri – 8. toukokuuta 1938 Petroskoi) oli Suomen sisällissodassa punakaartin organisoijia Kainuussa sekä toimi upseerina Venäjällä. Hänet muistetaan parhaiten niin sanotun läskikapinan johtajana. Kapinan yhteydessä hän käytti salanimeä Jahvetti Moilanen. Häntä pidettiin rahjalaisena, ja hän oli Eino Rahjan luottomies.
Elämäkerta.
Myyryläisen isä kuoli keuhkotautiin pojan ollessa kolmivuotias. Myyryläinen oli isäpuolensa apuna 13-vuotiaasta lähtien oja- ja sekatöissä. Hän kävi Vuohimäen käsityökoulun 1897–1898 ja teki sen jälkeen saha- ja uittotöitä lähinnä Viipurin läänissä ja Kainuussa vuosina 1898–1910. Vuoden 1905 suurlakon aikana Myyryläinen oli työssä Kemin sahoilla ja hän oli mukana Laitakarin työväenyhdistyksessä sekä punakaartissa.
Myyryläinen oli mittamiehenä ja työnjohtajana Kainuun savotoilla vuodesta 1908 alkaen ja meni naimisiin Eeva Stiina Karjalaisen kanssa 1910. Kajaanin Teppanassa Hinnin talossa asuneeseen perheeseen syntyi kolme poikaa.
Myyryläinen toimi 1915 Kainuun Osuusliikkeen Mieslahden myymälänhoitajana ja vuonna 1917 kiertävänä tarkastajana. Hän osallistui Kainuun punakaartien perustamiseen organisaattorina ja värvärinä. Vastapuoli eli sikäläiset suojeluskuntalaiset pitivät häntä erityisen vaarallisena.
Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 hänet pidätettiin ja tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen sekä menettämään kansalaisluottamuksensa 12 vuodeksi. Matkalla Lahden vankileirille hän pakeni mutta joutui kiinni. Toisella yrityksellä hän onnistui pakenemaan Kainuun kautta Venäjälle. Siellä Myyryläinen kävi punaupseerikoulun, jonka jälkeen hän osallistui kommunistien maanalaiseen toimintaan Kainuussa.
Erityisesti hänet tunnetaan Pohjolan punaisen sissipataljoonan vuonna 1922 tekemästä retkestä Kuolajärvelle ja Savukoskelle. Tapausta kutsutaan yleisesti läskikapinaksi. Myyryläinen johti pataljoonaa käyttäen nimeä Jahvetti Moilanen. Sen jälkeen Myyryläinen jatkoi toimintaa puna-armeijan kouluttajana ja organisaattorina Venäjän puoleisessa Karjalassa. Olojen rauhoituttua hän toimi opettajana ja lehtimiehenä Petroskoissa. Tällöin hän esiintyi nimellä Juuso Matero.
Stalinin puhdistusten aikana Myyryläistä vastaan nostettiin tekaistuja syytteitä joiden perusteella hänet vangittiin yöllä 5. huhtikuuta 1938 ja teloitettiin luultavasti Petroskoissa 8. toukokuuta 1938. Sotilastribunaali palautti 21. toukokuuta 1957 hänen kunniansa ja vapautti kaikista syytteistä. Omaisille tieto hänen kunniansa palautuksesta Venäjällä tuli 30. toukokuuta 1957. Ennen teloitusta Matero oli arvostellut työleireille joutuneilta metsätyössä vaadittavaa työmäärää liialliseksi. Häntä syytettiin uudistuksia vastustavaksi "antimekanisaattoriksi", ja syytteisiin sisältyi myös se seikka, ettei hän hallinnut "Leninin ja Stalinin kieltä".
Myyryläinen oli kahdesti naimisissa, toinen vaimo oli Hilja Matero. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisestä avioliitosta. Hänen hautapaikkansa on tuntematon.