tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Venkaiah Naidu

Muppavarapu Venkaiah Naidu (; s. 1. heinäkuuta 1949) on intialainen poliitikko, joka toimi maansa varapresidenttinä vuosina 2017–2022. Hän edustaa Intian kansanpuoluetta (BJP).
Naidu liittyi 14-vuotiaana kansallismieliseen Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestöön, jonka lisäksi hän on opiskeluaikoinaan liittynyt hindunationalistiseen Akhil Bharatiya Vidyarthi Parishad -opiskelijajärjestöön. Hän toimi Intian kansanpuolueen nuorisojärjestön varajohtajana vuonna 1980. Naidusta tuli puolueensa pääsihteeri vuonna 1993 ja puheenjohtaja vuonna 2002. Vuosina 1998, 2004, ja 2010 hänet äänestettiin edustajaksi parlamentin ylähuoneeseen Karnatakan osavaltiosta ja vuonna 2016 Rajasthanista. Valtakunnan politiikan lisäksi Naidu on toiminut Andhra Pradeshin osavaltion lainsäätäjänä kahden kauden ajan.
Naidu on ensimmäinen Intian varapresidentti, joka vieraili ensimmäisen virkavuotensa aikana 28:ssa Intian 29 osavaltioista. Viimeiseen osavaltioon, Sikkimiin, hän ei päässyt sääolosuhteiden takia.
Yksityiselämä.
Naidu menetti äitinsä ollessaan 18 kuukautta vanha, minkä jälkeen hän kasvoi sukulaistensa adoptoimana.
Naidu on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, poika ja tytär. Naidu on vannottanut heitä pysymään poissa politiikasta niin kauan kuin hän itse toimii poliitikkona.
Kanarianviherlaakeri

Kanarianviherlaakeri eli haisuviherpuu ("Ocotea foetens") on viherlaakereihin ("Ocotea") kuuluva laakerikasvi ("Lauraceae"), joka on noin 20–30 metriä korkeaksi kasvava ikivihreä puu. Kanarianviherlaakereita kasvaa Makaronesiassa laurisilvametsissä.
Kuvaus.
Runko ja oksat ja lehdet.
Kanarianviherlaakeri kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Sen pystyn päärungon ympäriltä erkaantuu usein sivurunkoja. Sen latvus on usein muodoltaan melko pyöristynyt, joskus epätasainen. Rungon väri on harmaanruskea ja sen kuoressa on samantapaisia nystermiä kun koivun tuohessa.
Lehdet.
Lehdet ovat suikean soikeita ja niiden kärki on terävä. Päältä kiiltäviä ja nahkamaisia. Niiden pituus on noin 10–12 senttimetriä ja leveys 4–5 senttimetriä. Lehdenlaita on ehyt ja joskus aaltoileva. Lehden pääruodin tyvessä on kaksi nystymäistä rauhasta.
Kukat ja hedelmät.
Kanarianviherlaakerin kukat ovat vihertävät tai kellertävät ja niissä on kuusi terälehteä. Kukat muodostavat tertun kaltaisia kukintoja lehtihankoihin. Kukista lähtee miellyttävä tuoksu.
Hedelmät muistuttavat tammenterhoa puussa, koska niissä on samanlainen kuppi, jossa hedelmä on kiinni. Hedelmä kuitenkin on enemmän oliivin kaltainen. Ne ovat noin 3 senttimetriä pitkiä. Raa’at hedelmät ovat vihreitä mutta muuttavat väriään kypsyessään sinipunaiseksi tai miltei mustiksi. Kypsyttyään ne putoavat maahan.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Kanarianviherlaakeri on kasvupaikkansa kosteuden suhteen vaativa. Se vaatii myös ravinteikasta tuoretta maata. Sitä tavataan laurisilvametsissä viileimmiltä alueilta noin 800–1 000 metrin korkeudessa pilvimetsistä, joissa kosteus pysyy tasaisena. Sitä tavataan myös kosteista jokilaaksoista, joiden kosteus pysyy tasaisena. Laji on endeeminen Makaronesiassa ja sitä tavataan Madeiralta ja Kanariansaarilta.
Nuora (sukunimi)

Nuora on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Reivinen

Reivinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Talaskivi

Talaskivi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Teräs (täsmennyssivu)

Teräs voi tarkoittaa seuraavia:
Väinö Jalava

Väinö Jalava (s. 30. joulukuuta 1936 Luopioinen) toimi matematiikan apulaisprofessorina vuosina 1971–2000 Tampereen teknillisessä korkeakoulussa (TTKK). Hänen erikoisalansa oli funktionaalianalyysi. Ennen yliopistouraansa Jalava työskenteli opettajana.
Juhani Pitkäranta

Juhani Pitkäranta on matematiikan professori Teknillisestä korkeakoulusta. Hän on professori emeritus.
Tulisuppusuu

Tulisuppusuu ("Nannostomus mortenthaleri") on sukkulatetroihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Tulisuppusuu kasvaa vain 4 senttimetrin mittaiseksi. Kalassa on punaisia, mustia ja valkoisia raitoja. Evät ja pyrstö ovat muuten punaiset, mutta selkäevässä on myös hieman valkoista. 
Alkuperä.
Tulisuppusuu on kotoisin Perun pohjoisosista.
Käyttäytyminen.
Tulisuppusuu on rauhallinen ja hieman arka parvikala. 
Vesiolot ja ravinto.
Tulisuppusuulle sopii tummapohjainen akvaario, jossa on paljon kasveja ja myös vapaata uintitilaa. Turveuutteen lisäys akvaarioon on suositeltavaa. Tulisuppusuulle sopiva veden happamuus on 5,5-7 ja veden kovuus alle 5. Sopiva lämpötila on 24-28 astetta. Ravinnoksi sille sopivat pienet ravintoeläimet, levät ja kuivaruoka.
Harri Rikkonen

Harri Rikkonen (28. lokakuuta 1935 Ravansaari, Viipuri – 11. tammikuuta 1993 Helsinki) oli matematiikan apulaisprofessori Teknillisestä korkeakoulusta. Hän oli Teknillisen korkeakoulun apulaisprofessori 1967–1993 kuolemaansa saakka.
Raimo Paavola

Raimo Paavola (20. maaliskuuta 1933 Teisko – 20. tammikuuta 2006) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Hän teki debyyttinsä Jyväskylässä vuonna 1959 ja sai töitään esille muun muassa Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1963, 1967, 1968, 1978 ja 1979. Hänellä oli yksityisnäyttelyitä Keuruun museossa ja Jyväskylän taidemuseossa, ja hän edusti Suomea kansainvälisessä "Pohjoismaisia piirtäjiä" -näyttelyssä vuosina 1981–1982. Keuruun uimahallissa on seinämaalauksena Paavolan "Veden elämää" (1980).
Paavola sai Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyn palkinnon (1962), Tampereen TKK:n seinämaalauskilpailun tunnustuspalkinnon (1983) ja Keuruun kunnan kulttuuripalkinnon (1984). 
Elämä.
Paavolaan vaikutti lähtemättömästi hänen sisarensa kanssa sotalapsena Ruotsissa viettämä aika. Isä Valtter Paavola kaatui jatkosodassa vuonna 1941 ja veli kuoli tapaturmaisesti vuonna 1943. Sodan jälkeen perhe muutti Keuruulle, jossa äiti Hilja meni uusiin naimisiin. Äiti suhtautui Raimo-poikansa taiteelliseen toimintaan kannustavasti. 
Kuvanveistäjä Kaarlo Immosen opetuksen ohella Paavola kävi ABC-piirustuskoulua ja pääsi ensimmäisellä yrityksellä Suomen Taideakatemian opiskelijaksi. Opintovuosinaan (1957–1961) hän asui opiskelutoverinsa, ystävänsä Bo Söderlundin kanssa yhdessä Helsingissä. Innostavimmaksi opettajakseen Paavola nimesi Sam Vannin. Opintojensa jälkeen Paavola työskenteli ensin vapaana taiteilijana, sittemmin opettajana oppikoulussa (1965–1974) ja lukiossa (1974–1990).
Paavola kuoli keuhkokuumeeseen kärsittyään myös diabeteksesta.
Taide.
Paavolan tuotanto on luonteeltaan kokeilevaa, eikä hänellä ollut halua pysytellä tiukasti minkään tyylisuunnan edustajaksi. Hän luonnehti itseään pelkästään modernistiksi. Keskeisessä asemassa Paavolan töissä on kontrasti. Inspiraationsa lähteinä hän käytti erityisesti luontoa ja musiikkia. Jyväskylän Taideseuran näyttelyssä vuonna 1964 oli Helmer Selinin arvion mukaan vahvimpana työnä esillä Paavolan "Sankarin muotokuva". 
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Paavola järjesti vuonna 1985 Keuruulla. Keuruun Taiteilijaseuran 40-vuotisjuhlanäyttelyssä oli vuonna 2006 esillä Paavolan töitä, mutta taiteilija kuoli ehtimättä nähdä valmista näyttelyä.
Pauli Ahopelto

Pauli Ahopelto (s. 1969 Tampere) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on toiminut monitaiteilijana vuodesta 2000 ja toteuttanut tässä ominaisuudessaan muun muassa installaatioita. Hänen materiaaleihinsa lukeutuvat metallit, purku- ja kierrätysmateriaalit, päreet ja puu. Hän yhdistelee tekniikoinaan muiden muassa kuvanveistoa, maalausta, projisointia, mosaiikkia, valokuvausta, ääntä ja digitaalisuutta. Ahopelto asuu Helsingissä, joka on myös hänen työskentelypaikkansa Valkeakosken Tarttilan ohella.
Ahopelto järjestää Tarttila Jazz - ja KinoTarttila-tapahtumia. Jälkimmäisessä hänen yhteistyökumppaninaan on FutureShortsFinland.
Päivi Allonen

Päivi Allonen (ent. "Saari"; s. 1972 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui Imatran taideoppilaitoksesta vuonna 1998 ja täydensi opintojaan vielä vuosina 2012–2014 Lahden taideinstituutissa. Allonen on taiteellisen työnsä ohella opettanut ja kirjoittanut taiteesta. Hän on Taidemaalariliiton jäsen. 
Allosen töihin kuuluu maalauksia ja installaatioita.
Bridget Allaire-Mäki

Bridget Allaire-Mäki (o.s. "Allaire"; s. 1964 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalaissyntyinen, suomalaistunut taidemaalari ja fagotisti.
Allaire-Mäki muutti Suomeen vuonna 1987 ja asettui Tuusulaan. Hän aloitti soittamisen Tapiola Sinfonietta -orkesterissa sen perustamisesta lähtien. Hän on soittanut myös muissa orkestereissa sekä esiintynyt sellaisissa tapahtumissa kuin Korsholman musiikkijuhlilla, Crusell-viikolla ja Kuhmon Kamarimusiikissa. Allaire-Mäki osallistui sekä kuvataiteilijana että muusikkona Ahvenanmaan Katrina-kamarimusiikkifestivaaliin vuonna 2009 ja tuli tällöin valituksi siellä vuoden kuvataiteilijaksi. Myös Oulunsalo Soi -festivaalilla Allaire-Mäki sai tunnustuksen vuoden taiteilijana vuonna 2002.
Allaire-Mäki valmistui muodollisesti kuvataiteilijaksi vuonna 2011. Hänellä on ollut toistuvia omia näyttelyitä Keravalla, Uudessakaupungissa, Järvenpäässä, Espoossa ja Helsingissä. Allaire-Mäki on tullut edustetuksi myös ryhmänäyttelyissä Helsingissä, Hangossa, Lahdessa, Hyvinkäällä, Tukholmassa ja Tuusulassa.
Allaire-Mäki omaksui soittimekseen fagotin 17-vuotiaana ja suoritti soitonopintoja Yhdysvalloissa ja Sveitsissä. Opiskeluaikanaan hän soitti Lyonin oopperaorkesterissa. Allaire-Mäen puoliso on klarinetisti Harri Mäki, joka on hänen työtoverinsa Tapiola Sinfoniettasta. Pariskunta on lisäksi esiintynyt kansainvälisesti kamarimuusikoina.
Markkola

Markkola on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kilkkinen

Kilkkinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Maunuksela (täsmennyssivu)

Maunuksela voi tarkoittaa seuraavia:
Anna Alopaeus

Anna Kaisu Ilona Alopaeus-Virkkunen (28. toukokuuta 1944 Helsinki – 23. toukokuuta 2000) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1965–1969 ja teki debyyttinsä Helsingissä 1969. Alopaeus oli edustettuna Suomen Taiteilijain näyttelyissä 1974 ja 1976, Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyissä 1970 ja 1971, Nuorten näyttelyissä 1969 ja 1970 sekä Suomen taideakatemian "Realismi II" -kiertonäyttelyssä 1975.
Alopaeus osallistui Ylen TV-opetusohjelmaan "Kuvataide ja yhteiskunta" vuonna 1972.
Koriseva

Koriseva on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Raski (sukunimi)

Raski on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Varjus (sukunimi)

Varjus tai Warjus on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kaarina Alsta

Kaarina Alsta (s. 6. huhtikuuta 1944 Heinola) on suomalainen taidemaalari. Hän on näyttelyissään lähes aina pyrkinyt antamaan jotain niin aikuisille kuin lapsillekin.
Alsta opiskeli Taideteollisessa koulutuskeskuksessa vuosina 1972–1975, osallistui saman vuosikymmenen aikana taideleireille muun muassa Hailuodossa ja sai teoksiaan ensimmäisen kerran näytteille Helsingissä vuonna 1974. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Suomessa ja Virossa; yhteisnäyttelyissä hän on ollut edustettuna myös Puolassa ja Brasiliassa. Julkista taidetta Alstalla on esillä Lastenklinikalla, Kempeleen kirjastossa, Aalto-yliopistolla ja Cygnaeuksen koulussa.
Elokuussa 1985 Alsta aloitti kymmenosaisen artikkelisarjan "Helsingin Sanomissa". Hän nimeää erääksi harrastuksekseen lukemisen ohella matkailun; hän laatikin myös matkaraportteja suomalaisiin sanomalehtiin vuonna 1966 Meksikosta.
Vettenranta

Vettenranta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Lumoa ja taikaa – Usko unelmiisi

Disney Prinsessat Lumoa ja taikaa: Usko unelmiisi on vuonna 2007 suoraan DVD:lle julkaistu animoitu elokuvamusikaali, jonka tuottivat Walt Disney Pictures ja Disneytoon Studios. 
Segmentit.
En oo mikään riikinkukko.
Dialogin ohjaus: Markus Bäckman 
Käännös: Marko Hartama / Mediaplant 
Muissa rooleissa: Kari Tamminen, Matti Holi, Pekka Kuorikoski, Sari Ann Moilanen, Pilvi Kekkonen, William Azerot, Sean San Miguel &amp; Ella Jaakkola 
Laulunumerot.
Laulujen ohjaus: Markus Bäckman 
Laulujen käännös: Marko Hartama / Mediaplant 
Suomenkielinen versio.
Studio: SC Suomi Sun Studio A/S 
Äänitys ja editointi: Tero Pennanen 
Luova johto: Kirsten Saabye 
Suomenkielisen version tuottaja: Disney Character Voices International, Inc.
Sassali

Sassali on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kutaisin lentoasema

Kutaisin lentoasema on Georgian Kutaisissa sijaitseva lentoasema. Kutaisin lentoasema on Georgian toiseksi vilkkain. Lentoasema sijaitsee 14 kilometriä Kutaisin kaupungista lounaaseen. Vuoden 2019 kesäkuussa Wizz Air ilmoitti aloittavansa suorat lennot Kutaisista Turkuun vuoden 2020 kesällä.
Historia.
Lentoasema suljettiin vuonna 2011 uudistustöitä varten. Lentoasema avattiin uudelleen syyskuussa 2012. Kutaisista lentävät pääasiassa halpalentoyhtiöt kuten Wizz Air. Lentokentällä tehdään isoja laajennustöitä ja lentoasema odottaa, että vuonna 2020 Kutaisiin lentäisi miljoona matkustajaa.
Guebwiller

Guebwiller on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Mulhousen kaupungista luoteeseen. Kunta sijaitsee Vogeesien vuoriston juurella, lähellä vuoriston korkeinta vuorta Grand Ballonia. Tätä 1424 metriä korkeaa vuorta kutsutaan joskus myös nimellä "Ballon de Guebwiller".
Guebwiller sijaitsee Alsacen viinitien varrella. Se on ainoa kunta Alsacessa joka tuottaa neljää Alsace Grand Cru -luokiteltua viiniä, jotka ovat Kessler, Kitterlé, Saering ja Spiegel.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä ovat useat uskonnolliset rakennukset. Näitä ovat 1200-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Légerin kirkko, 1700-luvulta oleva "Notre-Dame de Guebwiller", dominikaaninen luostari sekä synagoga, jotka kaikki kuuluvat Ranskan historiallisten monumenttien listalle. Kaupungin keskustassa oleva museo "Musée Théodore Deck" on nimetty paikallisen keraamikon mukaan. Museossa on esillä keramiikkaa ja paikallista historiaa.
Markku Uhlbäck

Markku Uhlbäck (s. 4. tammikuuta 1983 Kuhmo) on suomalainen laulaja. Hän on varsinaiselta ammatiltaan luokanopettaja. Hän lähtöisin Kuhmosta ja asuu nykyisin Kuopiossa. Hän on sijoittunut toiseksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla kaksi kertaa, vuosina 2016 ja 2017. 
Uhlbäck aloitti esiintymisen karaokesta ja sitä kautta laulukilpailuista. Ensimmäisiin laulukilpailuihin hän osallistui syksyllä 2013 ja voitti Kainuun Tangolaulun Taitokisan Kuhmossa 3.11.2013.
Kaikkiaan Uhlbäck on voittanut seitsemän laulukilpailua:
Näistä Kiuruveden Iskelmäviikon voitto sekä Tangomarkkinoiden menestys ovat olleet Uhlbäckin uralle merkittävimmät käännekohdat ja läpimurrot harrastelijasta ja laulukilpailijasta monipuoliseksi viihdealan ammattilaiseksi.
Uhlbäck tekee tanssikeikkaa tanssiorkesterinsa Calibran kanssa. Kirkoissa hän konsertoi joulun lähestyessä joululauluin sekä ympäri vuoden hengellisellä ohjelmistollaan. Uhlbäck on kiertänyt Suomen konserttisaleja sekä omalla nimellään että osana erilaisia kokoonpanoja. Markku tekee monipuolisesti keikkoja aina häistä hautajaisiin sekä kyläjuhlista ja yritystapahtumiin. Uhlbäck on esiintynty myös musiikkiteatterissa, juontanut erilaisia tapahtumia sekä toiminut artistivalmentajana.
Kauko Rantala

Kauko Juhani Rantala (27. maaliskuuta 1931 Kangasala – 4. maaliskuuta 1981 Kangasala) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1953-1956 ja Accademia di belle arti di Firenzessa vuonna 1958. Debyyttinsä hän teki Helsingissä vuonna 1955. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1963 ja 1965, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyihin 1959, 1965 ja 1971 sekä Nuorten näyttelyihin 1955, 1957 ja 1961.
Rantala sai Helsingin kaupungin grafiikkakilpailussa toisen palkinnon vuonna 1959 ja voitti Oulun kaupungin grafiikkakilpailussa ensipalkinnon 1977. Hän oli Suomen Taideakatemian koulun grafiikan yliopettaja 1960-1972 . Vuonna 1972 hän muutti Ouluun ja opetti Limingan taidekoulussa sekä loppuvuosina Oulun yliopiston arkkitehtiosastolla. Vuonna 1979 syksyllä hän muutti Kangasalle, isovanhempiensa vanhaan kestikievariin. 
Kansainvälisesti hänen töitään oli esillä Länsi- ja Itä-Saksoissa, Ruotsissa ja Neuvostoliitossa. Rantalan töitä kuuluu yhä muiden muassa Ateneumin, Oulun kaupungin ja Sara Hildénin kokoelmiin.
Kauko Rantala oli naimisissa 1956-1968 toimittaja Aila Rantala kanssa. Heillä oli kaksi lasta, vuonna 1960 syntynyt muusikko Petri Rantala ja Oulun kulttuurisäätiön toimitusjohtaja Piia Rantala-Korhonen.
Grand Ballon

Grand Ballon on vuori Koillis-Ranskassa Grand Estin alueella Haut-Rhinin departementissa. Se tunnetaan myös nimellä Ballon de Guebwiller. Grand Ballon on 1 424 metriä korkea, ja se on Vogeesien korkein vuori.
Santeri Jehkonen

Santeri Jehkonen (26. maaliskuuta 1887 Kaitajärvi, Suojärvi – 8. elokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja.
Jehkonen kävi kiertokoulunopettajaseminaarin ja sitten Sortavalan opettajaseminaarin josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1909. Hän oli opettajana vuoden verran Suistamolla kunnes hän siirtyi Sortavalaan opettajaksi toimien samalla rajaseudun kotien viikkolehden Omahisen toimittajana. Jehkonen jätti opettajantoimensa 1911 siirtyen kokonaan sanomalehtialalle. Hän oli aluksi Laatokka-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1917 saakka ja sitten Karjala-lehden toimitussuhteerinä syksyyn 1918 saakka. Jehkonen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Karjalan armeijakunnan tykistöpatterissa.
Jehkonen oli Sortavalan Sanomat- ja Laatokka-lehden päätoimittaja 1914–1916 sekä 1918–1919 ja Uusi Kotka-lehden päätoimittaja 1919–1920. Hän oli sen jälkeen Tampereella ilmestyneen Maaseudun Sanomat-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1922 saakka ja sen jälkeen Helsingissä Maaseudun Tulevaisuus-lehden toimitussihteerinä vuoteen 1926 saakka. Jehkonen oli tammikuussa 1921 mukana perustamassa Tampereen Sanomalehtimiesyhdistystä ja toimi yhdistyksen sihteerinä. Jehkonen toimi Lappeenrannassa ilmestyneen Etelä-Saimaa-lehden päätoimittajana 1927–1939. Hän erosi tästä toimesta heinäkuussa 1939 siirtyen eläkkeelle. Jehkonen julkaisi syksyllä 1939 Suojärvellä Itä-Karjalan sanomat-lehteä mutta talvisota katkaisi lehden ilmestymisen. Jehkonen oli jatkosodan aikana Suojärven kunnan palveluksessa ja viimeksi hän oli Etelä-Saimaa-lehden toimitussihteerinä syksystä 1943 alkaen. 
Jehkonen oli Kansallisen Edistyspuolueen puoluesihteerinä 1922.
Helga Reinikainen

Helga Helena Reinikainen-Somersalo (5. elokuuta 1940 Outokumpu – 9. joulukuuta 2018) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1957–1961 ja teki debyyttinsä Helsingissä vuonna 1960. Hän oli Taidemaalariliiton varsinainen jäsen. 
Reinikainen-Somersalon töitä on ollut esillä Suomen Taiteilijain näyttelyissä vuosina 1963, 1965–1969, 1971 ja 1978, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyissä 1965, 1968 ja 1971 sekä Nuorten näyttelyissä 1960, 1963, 1964, 1967 ja 1970. Hän osallistui ryhmänäyttelyihin muun muassa Porin taidemuseossa, Amos Anderson -museossa ja Tampereen nykytaiteen museossa. Yksityisiä näyttelyitä hänellä on ollut Helsingissä ja Joensuussa. Kansainvälisesti hänen töitään on ollut esillä Ruotsissa ja vuonna 1979 Itä-Saksassa. 
Reinikainen-Somersalo opetti Taideteollisessa korkeakoulussa.
Reinikainen-Somersalon vanhemmat olivat Toivo Reinikainen ja Helvi Reinikainen (o.s. Karttunen). Taiteilijakollega Heikki Somersalo (1936–2015) oli hänen puolisonsa. Pariskunnan perikunta lahjoitti yli sata teosta taideyhdistys Helsingin Saskia ry:lle ja noin 30 työtä HUS-kuntayhtymälle.
Goldbach-Altenbach

Goldbach-Altenbach on kunta Koillis-Ranskassa Haut-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 34 kilometriä Mulhousen kaupungista luoteeseen.
Kunta sijaitsee Vogeesien vuoristossa lähellä sen korkeinta huippua, 1 424 metriä korkeaa Grand Ballonia. Kunta syntyi vuonna 1972 kun kaksi Alsacen korkeimmalla sijainnutta kuntaa Goldbach ja Altenbach yhdistyivät. Kylä sijaitsee 1200-luvulla perustetun Freundsteinin linnan raunioiden läheisyydessä.
Leo Rannikko

Leo Armas Rannikko (13. syyskuuta 1934 Helsinki – 25. joulukuuta 2023) oli suomalainen taidemaalari. Hän aloitti piirtämisen sekä maalaamisen vuonna 1953 ja teki kuvataiteilijana debyyttinsä Helsingissä vuonna 1977. Sittemmin hänen töitään on ollut esillä Suomen eri paikkakunnilla, Ruotsissa ja Venäjällä. Niitä kuuluu muun muassa Helsingin taidemuseo HAM:n kokoelmiin. Rannikko julkaisi myös kirjoja.
Rannikko oli Taidemaalariliiton varsinainen jäsen. Hän on ollut kahdesti naimisissa, mutta erosi molemmista puolisoistaan, joista ensimmäinen oli Kaarina o.s. Erikson ja toinen Nadežda o.s. Ketova. Hänellä on neljä tytärtä, jotka ovat syntyneet vuosina 1957–1974.
Lippuritarimonni

Lippuritarimonni ("Dianema urostriatum") on panssarimonneihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Lippuritatimonninaaraat voivat kasvaa 13 senttiä pitkiksi ja urokset 10 senttiä pitkiksi. Lippuritarimonnin selkä ja kyljet ovat harmaat ja vatsa on valkoinen. Pyrstössä on mustia ja valkoisia raitoja.
Alkuperä.
Lippuritarimonni on kotoisin Brasiliasta, Amazonin altaan keskiosista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Lippuritarimonni on vilkas ja sävyisä pohjalla viihtyvä kala. Se liikkuu myös ylemmissä vesikerroksissa ja lepää myös kasvien lehdillä. Lippuritarimonnin viljely on hyvin vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto.
Lippuritarimonni tarvitsee vähintään 200 litran kokoisen akvaarion. Sille käy seura-akvaario, jossa on juurakoita ja tiheästi kasveja. Turveuutteen lisäys akvaarioon on suositeltavaa. Lippuritarimonnille sopiva veden happamuus on 5,5-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22-26 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Antero Ruotsalainen

Klaus Antero Ruotsalainen (18. toukokuuta 1937 Kiuruvesi – 23. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Ruotsalainen suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1959 ja kuurojenkoulunopettajan tutkinnon 1961. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1966–1967. Hän oli edustettuna Suomen Taiteilijaseuran vuosinäyttelyissä 1968–1970, Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä 1968 sekä Nuorten näyttelyissä 1967 ja 1969. Hänen töitään on ollut esillä eri puolilla Suomea, Rostockissa (1977), Pariisissa (2002), Seixalissa (2004, 2005, 2008, 2010) ja Colorado Springsissä (2007).
Ruotsalaisella oli yksityisnäyttelyitä Helsingissä ja neuvostoaikaisessa Tallinnassa. Kiuruveden kulttuuritalossa on hänen omien teostensa pysyvä näyttely, jossa esillä on veistoksia, maalauksia ja grafiikkaa kaikkiaan 85 teoksen verran. Hänen teoksiaan kuuluu moniin muihin kokoelmiin muun muassa Helsingin kaupungin taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa, Heinolan taidemuseossa ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tiloissa.
Ruotsalainen työskenteli taiteellisen uransa ohella kuvaamataidon, musiikin ja teknisen työn opettajana sekä koulun johtajana. Hänellä oli myös vararehtorin asema ja erityisopettajan pätevyys. Television minisarjassa "Presidentin mies" (1998) oli lavasteina kaksitoista Ruotsalaisen taideteosta.
Kultapiikkimonninen

Kultapiikkimonninen ("Corydoras seussi") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kultapiikkimonninen voi kasvaa 6-7 senttimetriä pitkäksi. Sen pää on vaaleanharmaa ja kyljet ja selkä ovat mustat. Pyrstössä on valkoisia ja mustia raitoja. 
Alkuperä.
Kultapiikkimonninen on kotoisin Brasiliasta, Mamoréjoen altaasta. 
Käyttäytyminen.
Kultapiikkimonninen on vilkas ja sävyisä parvikala.
Vesiolot ja ravinto.
Kultapiikkimonninen tarvitsee vähintään 128 litran kokoisen akvaarion. Sopiva veden happamuus kalalle on 5,5-6,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22-26 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Ernst Arthur Hagfors

Ernst Arthur Hagfors (27. huhtikuuta 1859 Orimattila – 18. elokuuta 1900 Sortavala) oli suomalainen opettajaseminaarin lehtori ja päätoimittaja.
Hagforsin vanhemmat olivat lukkari Erik Henrik Hagfors ja Karolina Charlotta Bastman. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1880 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1888. Hagfors oli Sortavalan (Kymölän) opettajaseminaarin suomen ja ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1889 alkaen. Hän toimi samalla Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittajana 1893–1900. 
Hagfors oli naimisissa vuodesta 1887 Elin Matilda Sofia Grönlundin kanssa. Hagforsin veljiä olivat toimittaja ja musiikkikriitikko Johan Fridolf Hagfors ja Myrskylän kirkkoherra Erik Wilhelm Hagfors (1863–1956). Hagforsin tytär Alli Maria Haapakoski (1888–1963) oli naimisissa suurlähettiläs Harri Holman kanssa. Hagforsin poika kapteeni Eero Ilmari Haapakoski (1893–1929) toimi suojeluskuntain yliesikunnan nuorempana sotilastarkastajana.
Meksikonsusikoira

Meksikonsusikoira () eli calupoh on meksikolainen koirarotu. FCI ei ole hyväksynyt sitä, mutta Meksikon Kennelliitto (FCM) sitä vastoin on.
Ulkomuoto.
Ulkonäöllisesti rotu tuo mieleen saksanpaimenkoiran, vaikkakin sen väritys poikkeaa hieman viimeksi mainitusta ja sen selkälinja on huomattavasti suorempi. Se on yhtä aikaa sekä voimakas että ketterä. Rungoltaan se on hieman pituuttaan korkeampi. Karvapeite on keskipitkä, kaksinkertainen ja säänkestävä. Toivotuin väritys on joko musta tai savunmusta ("negro ahumado"), mutta myös hopeanharmaita, soopeleita ja soopeli-valkoisia yksilöitä esiintyy. Valkoiset merkit käpälissä ja rinnassa sekä ruskeat "sukat" raajoissa sallitaan. Urosten sallittu säkäkorkeus on 62–75 cm ja narttujen 58–70 cm.
Luonne ja käyttäytyminen.
Meksikonsusikoira on tasapainoinen, helposti käsiteltävä ja muiden koirien kanssa toimeentuleva. Se on omistajaansa kohtaan miellyttämishaluinen, mutta saattaa suhtautua vieraisiin varautuneesti. Se soveltuu erilaisiin aktiviteetteihin, mutta myös perhekoiraksi.
Alkuperä.
Rotu polveutuu harmaasuden ja koiran välisestä risteytyksestä, joka ajoittui esikolumbiaaniselle aikakaudelle (0–1500 jaa). Ensimmäinen sitä edustava nykyaikainen yksilö tunnistettiin kuitenkin vasta vuonna 1999. Arkeologisia jäänteitä on löydetty Kuun pyramidilta, Sulkakäärmeen temppelistä, sekä Templo Mayorilta. Koiria uhrattiin jumalille, ja niillä uskotaan olleen korkea hengellinen merkitys senaikaisessa paikallisessa kulttuurissa. Valikoiva jalostus alkoi vasta 1990-luvun puolivälissä, ja Meksikon Kennelliitto hyväksyi rodun virallisesti 2000-luvun alussa.
Lähteet.
Viitteet.
Pasi Räsämäki

Pasi Räsämäki (vuoteen 2001 Mäkinen; s. 1966 Kivijärvi) on suomalainen valokuvataiteilija.
Räsämäki on työskentellyt mielenterveyshoitajana ja saanut erityisopettajan koulutuksen. Hän oli mukana muun muassa Suomen valokuvataiteen museon eriarvoistumiseen keskittyvässä "Tuntuuko tutulta? – Valokuvia suomalaisesta arjesta" -näyttelyssä vuonna 2018. Räsämäen teoksia kuuluu Helsingin taidemuseo HAM:n, Joensuun taidemuseon ja Suomen valokuvataiteen museon kokoelmiin.
Räsämäki suoritti siviilipalveluksen vuonna 1991 Pohjois-Karjalan museossa, Joensuussa.
Mikkelin kauppahalli

Mikkelin kauppahalli (entinen Mikkelin linja-autoasema) on Mikkelin keskustassa sijaitseva arkkitehti Martti Välikankaan suunnittelema rakennus. Sen osoite on Savilahdenkatu 6–8. Alun perin linja-autoasemaksi rakennettu yksikerroksinen rakennus toimii nykyään kauppahallina osana kauppakeskus Stellaa.
Samassa Hallitustorin ja Kirkkopuiston välisessä korttelissa ovat sijainneet myös Mikkelin kaksi aiempaa kauppahallia. Vuonna 1913 valmistunut, Selim A. Lindqvistin suunnittelema ensimmäinen kauppahalli tuhoutui talvisodan pommituksissa. Vuonna 1948 rakennettu alkujaan tilapäiseksi tarkoitettu toinen kauppahalli purettiin kauppakeskus Stellan tieltä. Alkuperäisen kauppahallin laajennukseksi Hallitustorin reunalle vuonna 1930 valmistuneet Aarre Ekmanin suunnittelemat porttirakennukset ovat säilyneet.
Linja-autoasemana.
Mikkelin linja-autoasema rakennettiin vuonna 1934 niin sanotulle Pikkutorille vastapäätä Kirkkopuistoa. Sitä kehuttiin valmistuessaan ”Euroopan uudenaikaisimmaksi” linja-autoasemaksi ja se muodostui Mikkelissä uuden ajan symboliksi. Linja-autoaseman arkkitehtuuri edustaa 1920-luvun klassismin ja funktionalismin välistä siirtymävaihetta yhdistellen molempia tyylisuuntia. Rakennuksessa sijaitsivat alun perin odotustilat, lippu- ja tavaratoimisto sekä kuljettajien taukohuone. Se kävi kuitenkin pian alkuperäiseen tarkoitukseensa liian pieneksi, joten itse rakennus toimi myöhemmin pelkkänä rahtiasemana, kunnes vuonna 2007 valmistunut Mikkelin matkakeskus korvasi kokonaan vanhan linja-autoaseman.
Kauppahallina.
Kauppakeskus Stellan rakentamisen yhteydessä lähes koko Pikkutori muutettiin katetuksi sisätilaksi ja sen vieressä sijainnut silloinen kauppahalli purettiin, jolloin vanhasta linja-autoasemasta tehtiin uusi kauppahalli. Sitä jatkettiin kauppakeskuksen sisäpuolelle jäävällä uudella osalla vanhan rakennuksen jäädessä ulkopuolelle.
Antonov/Taqnia An-132

Antonov/Taqnia An-132 on uudistettu versio Antonov An-32 -kuljetuslentokonetyypistä. Koneen kehitykseen on osallistunut ukrainalainen Antonov ja saudiarabialainen Taqnia Aeronautics. An-132 on varustettu Pratt &amp; Whitneyn Canada PW100 -moottoreilla.
Simo K. Kivelä

Simo K. Kivelä (s. 1942) on matematiikan tutkija ja lehtori Teknillisestä korkeakoulusta 1971–2006. Hän on matematiikan lehtori emeritus.
Joseph Harding

Joseph Harding (1805–1876) oli englantilainen juustonvalmistaja, joka tunnetaan etenkin cheddarjuuston valmistukseen liittyvien tapojen kehittämisestä. Joskus häneen viitataankin cheddarjuuston isänä.
Elämäkerta.
Joseph Harding syntyi maanviljelijäperheeseen Somersetissä Englannissa vuonna 1805.
Vuonna 1851 Harding aloitti maitotilansa Vale Court Farm-maatilalla. Vale Court Farm sijaitsi perinteisen cheddarjuuston valmistusalueen pohjoispuolella ja sitä pidettiin juustonvalmistukseen sopimattomana alueena. Harding alkoi kuitenkin opiskella juuston valmistusta kokeillen eri tuotantotapoja.
Vuonna 1860 Harding julkaisi artikkelin cheddarjuuston valmistustavoista julkaisussa "Journal of the Royal Agricultural Society of England". Harding kuvaili ensimmäisenä chaddarin valmistustappaa, jossa juustomassaa kuumennetaan ennen jauhatusta, mikä tasas johti hienojakoisempaan rakenteeseen juustossa. Harding kehitti myös parannellun version cheddarin valmistuksessa käytetystä juustomyllystä. Molemmat edellämainituista yleistyivät cheddarin valmistuksessa seuranneen vyuosisadan aikana. Hardingiin onkin viitattu joskus cheddarjuuston isänä.
Harding vaikutti huomattavasti myös moniin muihin juustonvalmistustapoihin, joita sovelletaan edelleen. Juuston happamuutta alettiin mitata Hardingin esimerkin mukaisesti lakmustestillä, tuotantoeläimiä alettiin pitää erillään juustonvalmistustiloista, kaupallisten juoksutteiden käyttö lisääntyi kotitekoisten kustannuksella ja juustoa alettiin kypsyttää korkeammissa lämpötiloissa. Harding kuoli vuonna 1876.
Porvoon palo (1760)

Porvoon palo syttyi 11. kesäkuuta 1760. 
Paloa oli edeltänyt pitkä kuivuus, ja palopäivänä puhalsi voimakas pohjoistuuli. Tulipalon arvellaan olleen peräisin Vuorikadulta Anders Bergmanin talosta, jossa kaksi piikaa oli laittanut mallassaunaa. Myös Bergmanin vaimon Maria Holmin epäillään laittaneen keittiössään yöllä kalakeittoa, mutta tämä kiisti väitteet. 
Kello puoli neljältä aamulla herännyt nikkari Martin Witting ei nähnyt missään tulta, mutta kello viideltä tuli oli jo vallannut Bergmanien katon. Eräs piika huomasi tämän, ja hän ja hänen talonväkensä yrittivät sammuttaa sitä vedellä, mutta katto luhistui ja sammuttajien oli pakko pelastautua siitä nousseilta liekeiltä. Seuraavien muutaman tunnin ajan tulipalo tuhosi Wittingin mukaan 170 taloa. Palo alkoi hiipua kello kymmeneltä, kun talot alkoivat loppua.
Tuli tuhosi kaksi kolmasosaa Porvoon kaupungista. Liekeissä menehtyi ainakin piika Lena Mat­sin­ty­tär, ja por­va­ri Erik Skog­berg sai vakavia palovammoja joihin hän myöhemmin kuoli. Vuonna 1761 tehdyn arvion mukaan 209 porvoolaista menetti tulipalon takia yhteensä 505 200 ku­pa­ri­taa­le­ria.
Palon jälkeen Porvoossa suosittiin talojen rakentamisessa kivimateriaalia paloturvallisuussyistä.
Rauni Arjas

Rauni Lea Arjas (Haarala; 5. tammikuuta 1921 Orimattila – 27. tammikuuta 2006 Tampere) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1943–1944 ja teki taiteellisen debyyttinsä Tampereella vuonna 1958. Työskentelytapoina olivat akvarelli- ja öljyvärimaalaus.
Rauni Arjas syntyi v.1921 Orimattilan Niinikosken kylässä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Yrjö Henrik Haarala ja emäntä Lyyli Lempi Haarala. Lapsuutensa Arjas eli Niinikoskella maalaistalon tyttärenä. Koska oppikoulua ei ollut mahdollista käydä Orimattilassa, hän muutti asumaan Kotkaan tätinsä fil.maist. Anni Wennerstrandin ja hänen miehensä opetusneuvos Hugo Wennerstrandin luo, jotka myöhemmin adoptoivat hänet. Ylioppilastutkinnon Rauni Arjas suoritti Kotkan tyttölyseossa v. 1941.
Koulunkäynnin keskeytti sodan syttyminen. Talvisodan aikana Arjas toimi lottana vuosina 1939 -1940 Riihimäen sotasairaalassa ja jatkosodan aikana vuosina 1941-1942 lääkintälottana Orimattilan sotasairaalassa.
Kotkassa kouluaikanaan Rauni Arjas tutustui koulutoverinsa veljeen Veikko Arjakseen ja sodan jälkeen he menivät naimisiin vuonna 1946 ja muuttivat asumaan Tampereelle. Avioliitosta syntyi kaksi lasta Ulla Johanna Arjas, myöhemmin Tirronen (1947 – 1986) ja Jussi Veikko Arjas (1951 -). Avioliitto kesti Veikko Arjaksen kuolemaan saakka v. 1970. 
Tampereella Rauni Arjas asui 60 vuotta kuolemaansa saakka. Hän kuului Tampereen Taiteilijaseuraan, Tampereen Saskioihin ja myöhemmin Kuvataiteilijasenioreihin.
Arjaksen yksityisnäyttelyitä järjestettiin Tampereella vuosina 1972, 1973 ja 1977, Raumalla 1982 sekä Kotkassa 2004. Hän osallistui lisäksi useisiin ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin vv. 1959 – 1997. Hänen töitään kuuluu Tampereen kaupungin kokoelmiin. Kansainvälisesti Arjaksen töitä oli esillä naistaiteilijoiden kansainvälisessä näyttelyssä Pariisissa 1958. Hän työskenteli myös kuvaamataidon opettajana vuosina 1971–1980.
Sulkapallo kesäolympialaisissa 2020

Sulkapallossa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 10. kertaa. Ottelut pelattiin 24. heinäkuuta – 2. elokuuta 2021. Ottelut pelattiin Musashino Forest Sports Plazalla. Olympialaisissa pelattiin viidessä muodossa: naisille ja miehille oli kaksin- ja nelinpelit sekä näiden lisäksi pelattiin sekanelinpeli.
Menestynein maa oli Kiina, jonka urheilijat olivat mitaleilla jokaisessa kilpailussa voittaen kaksi kultaa ja yhteensä kuusi mitalia.
Aikataulu.
Lähde:
Roy Aurinko

Roy Aurinko (s. 1972 Turku) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 2007. Hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Suomen eri paikkakunnilla ja Berliinissä. Yhteisnäyttelyissä hän on ollut edustettuna paitsi Suomessa, myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Aurinko valittiin KuumArtin "vuoden taiteilijaksi" vuosina 2016 ja 2017. Ainakin toisella kerralla valinnan teki Jorma Uotinen. Aurinko on Taidemaalariliiton jäsen. Hän työskentelee myös graafisena suunnittelijana. Hänen työpaikkanaankin oleva koti nähtiin "Suomen kaunein koti" -ohjelmassa.
Marie Harel

Marie Harel (28. huhtikuuta 1761 – 9. marraskuuta 1844) oli ranskalainen juustonvalmistaja. Hareliin liitetyssä legendassa hänet on yhdistetty camembertjuuston syntytarinaan ja häntä pidetään usein kyseisen juuston keksijänä.
Elämäkerta.
Marie Harel syntyi Crouttesissa Ranskan Normandiassa 28. huhtikuuta 1761. Hänen vanhempansa olivat Jacques Fontaine ja Marguerite Legendre. Marien isän mentyä uusiin naimisiin Charlotte Perrierin kanssa perhe muutti Beaumoncel-nimiselle maatilalle Camembertin pikkukylään. Vuonna 1785 Marie avioitui Jacques Harelin kanssa ja pari muutti miehen kotikylään Roivilleen. Vuonna 1787 pari sai Marie-nimen saaneen tyttären.
Marie Hareliin liitetyn legendan mukaan vuonna 1791 Marien kotiin saapui Ranskan vallankumouksellisia pakeneva pappi Charles-Jean Bonvoust. Pappi piilotteli jonkin aikaa Marien luona ja opetti tälle Brien alueella käytettyjä juustonvalmistustapoja. Sittemmin Harel yhdisteli tapaan paikallisia juustonvalmistuksen menetelmiä ja tuloksena sanotaan olleen nykyinen camembertjuusto. Harel kuoli 9. marraskuuta 1844.
Juuston syntytarinasta ei ole varsinaisia todisteita. Mainintaa papin ja Harelin tapaamisesta ei ole historiallisissa lähteissä. Lisäksi joitakin viitteitä camembertjuuston valmistuksesta tunnetaan jo ajalta ennen Harelia. Mahdollisesti hänen legendansa liittyneekin ennen kaikkea hänen myöhempään sukuunsa, jotka tunnettiin juustonvalmistajina. Tarinaa pidetään kuitenkin usein totena todisteiden uupumisesta huolimatta. Camembertjuuston laajamittaisen valmistuksen aloitti Cyrille Paynel, joka mahdollisesti liitti juuston syntytarinan isoäitiinsä Marie Hareliin. Marie Harelin jälkeläisen Victor Paynelin sanotaan sittemmin esitelleen juuston Napoleon III:n hovissa, minkä jälkeen juusto yleistyi myös muualla Ranskassa.
Oculus (elokuva)

Oculus on vuonna 2013 julkaistu yliluonnollinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Mike Flanagan.
Juoni.
Nainen yrittää vapauttaa murhasta tuomitun veljensä todistamalla, että yliluonnolliset voimat omaava peili suoritti rikoksen.
Henri Waltter Rehnström

Henri Waltter Rehnström (s. 1987) on suomalainen toimittaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän kirjoittaa freelancerina muun muassa "TV-maailmaan" ja "Helsingin Sanomiin". Tämän lisäksi Rehnström on näytellyt erinäisiä rooleja lyhytelokuvissa ja tv-sarjoissa. Hän esitti Markoa suositussa nuortensarjassa "" ja teki pienen toimittajan roolin palkitussa elokuvassa "Hymyilevä mies". Rehnström on kirjoittanut Radioteatterille kuunnelman "Viiri" ja toiminut yhtenä käsikirjoittajana Jouko Aaltosen dokumenttielokuvassa "Tunteiden temppelit.
Tolvajärven matkailumaja

Tolvajärven matkailumaja oli Laatokan Karjalassa Korpiselän Tolvajärven kylässä sijainnut Suomen Matkailjayhdistyken matkailumaja, joka vihittiin käyttöön 18. heinäkuuta 1939. Matkailumajan suunnitteli matkailijayhdistyksen arkkitehti Aulis E. Hämäläinen. Karjalaistyylisen pyöreistä honkahirsistä rakennetun kolmikerroksisen matkailumajan alakerta oli kivirakenteinen.
Suomen Rajaseutuyhdistys perusti ensimmäisen väliaikaisissa tiloissa toimineen matkailumajan Tolvajärvelle kesällä 1928. Vuonna 1931 yhdistys avasi metsähallitukselta vuokratussa Taipaleen torpassa toisen matkailumajan. Vuonna 1936 sortavalalainen pankinjohtaja Birger Wegelius jätti testamentissaan 100 000 markkaa käytettäväksi Karjalan matkailun hyväksi. Suomen Matkailijayhdistys päätti käyttää summan Tolvajärvelle rakennettavan uuden matkailumajan pohjarahastoksi. Valtiovallan tukema rakennushanke tuli lopulta maksamaan 1 175 000 markkaa. Rakennustyöt alkoivat keväällä 1938 ja sisustustyöt tehtiin keväällä 1939. Valmiissa majassa oli tilat noin 40 hengelle. Alakerrassa oli ruokasali, seurusteluhuone ja keittiötilat, toisessa kerroksessa oli yhden ja kahden hengen matkustajahuoneita ja kolmannessa kerroksessa sijaitsivat yhteismajoitustilat. Majan kummassakin päädyssä oli lisäksi parvekkeet toisessa ja kolmannessa kerroksessa. Majassa oli keskuslämmitys, kylpyhuone ja kuuma ja kylmä vesi kaikissa matkustajahuoneissa. Majan läheisyydessä oli vielä talousrakennuksia ja järven rannassa sauna. 
Talvisodan alettua matkailumaja evakuoitiin ja se jäi puna-armeijan valloittamalle alueelle. Suomalaisten vastahyökkäyksen yhteydessä majassa ja sen lähiympäristössä käytiin 12. joulukuuta alkaen 1939 kiivaita taisteluja osana Tolvajärven–Ägläjärven taistelua, jossa pysäytettiin neuvostojoukkojen eteneminen. Yksi venäläisten 139. divisioonan rykmentti tuhottiin lopulta 12. joulukuuta majan sisällä käydyssä lähitaistelussa. Majan takaisin valtaamisen jälkeen se muutettiin 21. kenttäsairaalan osasto 1:ksi eli sen valloittaneen Ryhmä Talvelan kenttäsairaalaksi. Maja toimi kenttäsairaalana 17. joulukuuta 1939 – 4. maaliskuuta 1940. 
Talvisodan päätyttyä maja jäi ehjänä Moskovan rauhassa luovutetulle alueelle. Jatkosodan alkuvaiheessa syyskesällä 1941 majassa sijaitsi saksalaisen 163.divisioonan kenttäsairaala. Matkailumaja tuhoutui 1944 jatkosodan loppuvaiheessa, nykyisin siitä on jäljellä vain kivisen alakerran seinät. Suomen puolella Tuupovaaran Hoilolan kylässä sijaitseva Rajahotelli Korpiselkä on rakennettu lähes samoja piirustuksia käyttäen kuin Tolvajärven matkailumaja.
Viipurin historia

Viipurin historia alkaa vuodesta 1293 Viipurin linnan perustamisen aikaan. Viipurista tuli sittemmin Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka.
Torkkeli Knuutinpoika johti upplantilaisten kolmatta ristiretkeä Suomeen vuonna 1293. Sotaretken päätteeksi Ruotsi perusti Viipurin linnan vahvistaakseen valtaansa. Linna sijoitettiin eräälle Vuoksen pienelle saarelle, sillä sijainti oli jo entuudestaan tuttu monille ruotsalaisille, jotka olivat tehneet sotaretkiä Karjalan alueelle.
Viipurin linnan läheisyyteen rakennettiin puolustuslaitteita sekä suojattu satama-alue viikinkien ja muiden epätoivottujen vierailijoiden vuoksi. Vuonna 1323 Viipurin linnasta ja sen lähiympäristöstä tuli Ruotsin omaisuutta. Ruotsin kuningas Eerik XIII Pommerilainen myönsi Viipurille kaupunki-oikeudet vuonna 1403, joten Viipurista tuli virallinen kaupunki. Sittemmin Viipuri oli yksi Suomen merkittävimmistä kauppakaupungeista sekä Kaakkois- ja Itä-Suomen keskus.
Eerik Akselinpoika Tott rakennutti 1470-luvulla Viipurin ympärille suojamuureja. Muurit sisälsivät suojavarustuksia ja puolustustorneja. Tunnetuin Viipurin suojatorneista oli Pyhän Andreaksen torni. Jo 1400-luvun alussa Viipuriin rakennettiin monta kirkkoa, mm. kivirakenteinen tuomiokirkko, joka tuhoutui vuonna 1477 tulipalossa. 1550-luvun alkaessa Viipuri oli jo täyteen rakennettu.
Venäjän tšaarin Pietari Suuren joukot valloittivat Viipurin huhti-kesäkuussa 1710, joten kaupunki liitettiin Venäjän lääniksi. Venäläinen sotajoukko piiritti kaupunkia 77 päivää ennen kuin ruotsalaiset antautuivat ja Viipuri jäi Venäjälle. Valloitus tapahtui Suuren Pohjan sodan aikoihin. Neljä vuotta aikaisemmin tapahtunut Viipurin piiritys epäonnistui, joten tapahtumaa voidaan kutsua "toiseksi Viipurin piiritykseksi". Vuonna 1710 Pietari Suuren voima oli kuitenkin vahvistunut, joten hän päätti yrittää Viipurin valtaamista uudelleen.
Nykyisin Viipuri on osa Luoteis-Venäjää ja kuuluu Leningradin alueeseen.
Aurinkobarbi

Aurinkobarbi ("Pethia ticto") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Aasiassa Pakistanissa, Intiassa, Nepalissa, Sri Lankassa, Bangladeshissa, Myanmarissa sekä Thaimaassa. Aurinkobarbi voi kasvaa lähes 13 senttimetrin mittaiseksi.
Argentina elongata

Argentina elongata on "Argentina"-sukuun ja hopeakuoreiden (Argentinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Laji kasvaa yleensä 25 senttimetrin mittaiseksi. "Argentina elongata" on pohjakala. Lajilla ei ole kovin suurta taloudellista merkitystä. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1879.
Dragonslayer

Dragonslayer on ruotsalaisen power metal -yhtye Dream Evilin debyyttialbumi. Se julkaistiin 2002 ja julkaisijana toimi Century Media.
Evilized

Evilized on ruotsalaisen power metal -yhtye Dream Evilin toinen albumi. Se julkaistiin 27. tammikuuta 2003 ja julkaisijana toimi Century Media.
Kultapäämonninen

Kultapäämonninen ("Corydoras gossei") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Kultapäämonninen voi kasvaa 7 senttimetriä pitkäksi. Kalan pää, selkä ja kyljet ovat mustat, mutta alaosa on vaalea. Pyrstökin on vaalea ja siinä on mustia pilkkuja.
Alkuperä.
Kultapäämonninen on kotoisin Brasiliasta, Mamoréjoelta. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kultapäämonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on helppoa.
Vesiolot ja ravinto.
Kultapäämonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Kalalle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
The Book of Heavy Metal

The Book of Heavy Metal on ruotsalaisen power metal -yhtye Dream Evilin kolmas albumi. Se julkaistiin 31. toukokuuta 2004 ja julkaisijana toimi Century Media.
United (Dream Evilin albumi)

United on ruotsalaisen power metal -yhtye Dream Evilin neljäs albumi. Se julkaistiin 2006 ja julkaisijana toimi Century Media.
In the Night

In the Night on ruotsalaisen power metal -yhtyeen Dream Evilin viides albumi. Se julkaistiin 2010 ja julkaisijana toimi Century Media.
Six (Dream Evilin albumi)

Six on ruotsalaisen power metal -yhtye Dream Evilin kuudes albumi. Se julkaistiin 2017 ja julkaisijana toimi Century Media.
Héricourt (Haute-Saône)

Héricourt on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Saônen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Lizainejoen varrella, noin 13 kilometriä Belfortin kaupungista lounaaseen. Héricourt on väkiluvultaan Haute-Saônen toiseksi suurin.
1. tammikuuta 2019 tehdyssä kuntaliitoksessa Héricourtin kuntaan liittyi Taveyn kunta. 
Héricourtin sijainti lähellä Saksan ja Sveitsin rajaa on tehnyt kaupungista päänäyttämön usealle taistelulle. Ensimmäinen niistä oli Burgundin sotaan liittynyt Héricourtin taistelu vuonna 1474. Taistelussa Burgundin herttuakunta hävisi Sveitsin vanhalle valaliittolle ja sen liittolaisille. Vuosina 1587-1588 alueella käytiin Ranskan uskonsotia. Vuonna 1871 käytiin Lizainen taistelu, joka oli osa Saksan–Ranskan sotaa. Myös toisen maailmansodan tapahtumat tuntuivat kaupungissa.
Kaupunkia puolustamaan on 1100-luvulla rakennettu linna "Château d'Héricourt". Myöhemmin 1800-luvulla rakennettiin linnoitus "Fort du Mont-Vaudois".
Talviyö (albumi)

Talviyö on power metal -yhtye Sonata Arctican kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 6. syyskuuta 2019 levymerkillä Nuclear Blast.
Dmitri Manuilski

Dmitri Zaharovitš Manuilski (, ; 3. lokakuuta 1883 Svjatets, Volynian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 22. helmikuuta 1959 Kiova, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1921–1923 ja yhtenä Kommunistisen internationaalin eli Kominternin sihteereistä vuosina 1928–1943.
Elämä.
Manuilski opiskeli Pietarin yliopistossa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1903 ja osallistui vuoden 1906 Kronstadtin ja Viaporin kapinoiden järjestämiseen. Vuosina 1907–1917 hän asui pääosin maanpaossa Ranskassa ja suoritti tutkinnon Sorbonnen yliopistossa. Manuilski kuului Venäjän sosiaalidemokraattien sisäisissä kiistoissa eri vaiheissa otzovisteihin, "Vpered"-ryhmään ja sitten Mežraiontsy-ryhmään, jonka mukana hän siirtyi bolševikkeihin vuonna 1917. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Manuilski toimi elintarvikeasioiden kansankomissariaatissa ja vuodesta 1918 eri tehtävissä Neuvosto-Ukrainan hallinnossa. Hänet valittiin joulukuussa 1921 Ukrainan kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi, ja hän kuului sen politbyroohon vuosina 1920–1923 ja 1929–1952. Lisäksi hän kuului Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) keskuskomiteaan vuosina 1923–1952.
Manuilski kuului Kominternin toimeenpanevan komitean (IKKI) puheenjohtajistoon vuodesta 1924, ja oli yhtenä sen toimintaa johtaneista sihteereistä vuodesta 1928 aina vuonna 1943 tapahtuneeseen Kominternin lakkauttamiseen asti. Hän myös edusti NKP:tä sihteeristössä. Manuilski oli Kominternin näkyvin johtohahmo vuosina 1929–1933 eli Nikolai Buharinin syrjäyttämisen ja Georgi Dimitrovin pääsihteeriksi tulon välisenä aikana. Stalinin vainojen aikana vuosina 1937–1938 Manuilskilla oli keskeinen rooli puhdistusten ulottuessa Neuvostoliitossa asuneisiin ja Kominternissa toimineisiin ulkomaalaisiin kommunisteihin. Heinäkuussa 1944 Manuilskista tuli Ukrainan neuvostotasavallan ulkoasiain kansankomissaari. Hän edusti Ukrainaa vuoden 1945 San Franciscon konferenssissa ja vuoden 1946 Pariisin rauhankonferenssissa. Hänet valittiin vuonna 1945 Ukrainan tiedeakatemian akateemikoksi. Manuilski kuului vielä Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuosina 1947–1954, mutta vetäytyi syrjään tehtävistään Josif Stalinin kuoltua.
Sara Ilveskorpi

Sara Ilveskorpi (s. 1970) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on suorittanut valokuvauksen sekä metalli- ja lasitekniikoiden opintoja, mutta hänellä on myös puutarhurin ammattitutkinto. Hän on luonut installaatioita, videoteoksia ja taidegrafiikkaa. Ilveskorpi vastasi vuonna 2015 Kemiönsaaren performanssiworkshopista "Moving in Kimito", jonka pohjalta muodostettu yhteisötaide- ja performanssiryhmä jatkoi toimintaansa. Vuonna 2016 hän tuotti Varsinais-Suomen taidetoimikunnan ja Saaren kartanon residenssin isännöimmässä yhteisötaiteen "VASTAAN+OTTO"-triennallissa Kemiönsaaren osuuden. Vuonna 2017 Ilveskorpi toimi Kaarinan kaupungin yhteisötaiteilijana.