tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pietari–Veimar-rata

Pietari–Veimar-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rautatie Pietarissa ja Leningradin alueella. Se alkaa Pietarin Baltian rautatieasemalta, kulkee läpi Inkerinmaan ja yhtyy Veimarissa Narvan ja Hatsinan väliseen rautatiehen.
Historia.
Pietari–Pietarhovi-radan rakennustyöt alkoivat jo vuonna 1853, ja rata avattiin liikenteelle 21. kesäkuuta 1857. Valmistuessaan se oli Venäjän neljäs rautatie. Aikaisemmin oli avattu liikenteelle rautatiet Pietarista Tsarskoje Seloon ja Pauluskoihin (1837), Moskovaan (1851) ja osana Pietarin ja Varsovan rataa Hatsinaan (1853). Seuraavalla vuosikymmenellä rautatietä jatkettiin edelleen länteen päin pitkin Suomenlahden etelärannikkoa, ja vuonna 1864 valmistui yhteys Pietarhovista Kaarostaan eli Oranienbaumiin. Radan pituus oli tuolloin 41 kilometriä. Rata päättyi Kaarostan satamaan Kronstadtin satamalaiturin viereen. Vuonna 1872 Pietari–Kaarosta-rautatie yhdistettiin Baltian rautatiehen jolloin Baltian rautatie sai pääteaseman Pietarin kaupunkiin Baltian rautatieasemalle. Rataosan Kaarosta–Yhinmäki rakennustyöt yksiraiteisena ratana aloitettiin vuonna 1912. 
Vuonna 1913 Pietarissa muodostettiin Oranienbaumin sähkörautatieyhtiö, jonka tarkoituksena oli sähköistää kaksiraiteinen Pietari–Kaarosta-rataosa. Sähköistystyöt oli tarkoitus käynnistää vuoden 1914 aikana, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen keskeytti ne. Vuonna 1915 päätettiin, että kaikki Pietarin alueelle suunnitellut paikallisrataverkon sähköistystyöt siirretään alkavaksi vasta sodan jälkeen. Venäjän sotilasviranomaiset panivat 1914 alulle Veimarin ja Yhinmäen välisen 108 kilometrin pituisen Kaprion radan rakennustyöt. Rata valmistui liikennöitävään kuntoon jo vuonna 1915, mutta avattiin virallisesti täysin vaunukuormin tapahtuvalle liikenteelle vasta vuonna 1916. Radan viimeinen osuus Kaarostasta Yhinmäelle ja haararata Kattilasta Laukaansuuhun valmistuivat vuonna 1926. Rata on sähköistetty Pietarista Vääskylään asti. 
Sähköistys valmistui vuonna 1933 ensimmäisenä Leningradin ja Kaarostan välille. Rataosa oli ensimmäinen sähköistetty rautatie Leningradin alueella. Sähköistystyöt jatkuivat edelleen länteen päin 1970-luvulla, ja vuonna 1974 valmistui Kaarostan ja Vääskylän välinen osuus. Samalla sähköistettiin haararata Lepäsistä Krasnoflotskiin eli Yhinmäen entiselle rantapatterille. Lepäsin ja Yhinmäen patterin välistä rataa on jatkettu Mustalahden kautta Harjavallan ohitse Harjavallanjärven ja Patterilahden (Batareinaja) väliselle kannakselle. Laiturivaihteelta km 80 (Hevaanjoki) on rakennettu sivuraide Sosnovyi Borin ydinvoimalaitokselle. Veimarin kolmioraiteen läntinen yhteysraide on purettu.
Tore André Flo

Tore André Flo (s. 15. kesäkuuta 1973 Stryn, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Nuoruudessaan Flo pelasi kotikaupunkinsa Strynin harrastejoukkueessa ennen siirtymistään vuonna 1993 pääsarjajoukkue Sogndaliin ja 1994 Tromssaan. Kaudella 1995 hän teki 14 liigamaalia ja hyvien esitystensä ansiosta tuli valituksi myös Norjan maajoukkueeseen, missä hän debytoi saman vuoden lokakuussa ottelussa Englantia vastaan. Vuonna 1996 Flo siirtyi bergeniläiseen Branniin, missä hän teki 26 maalia ja vakiinnutti samalla paikkansa maajoukkueen hyökkääjänä. Vuonna 1997 hän siirtyi puolella miljoonalla eurolla Englannin Valioliigan Chelseaan, missä hän voitti Cup-voittajien Cupin vuonna 1998 ja FA Cupin vuonna 2000 mutta joutui yleisesti ottaen istumaan paljon ajasta vaihtopenkillä.
Vuonna 2000 Flo siirtyi Skotlantiin Rangersiin 12 miljoonalla punnalla. Flon ura Rangersissa alkoi hyvin ja hän teki maalin heti avausottelussaan, mutta siirtyi vuonna 2002 takaisin Englantiin Sunderlandin joukkueeseen, missä pelasi ainoastaan yhden kauden joukkueen pudottua ykkösdivisioonaan. Hänen seuraava seuransa oli italialaisseura AC Siena, missä hän pelasi kaksi kautta ennen siirtymistään takaisin kotimaahansa oslolaiseen Vålerengan joukkueeseen heinäkuussa 2005. Vuonna 2007 Flo siirtyi ilmaiseksi englantilaiseen Leeds Unitediin.
Flo lopetti maajoukkueuransa vuonna 2004 pelattuaan 76 maaottelua ja tehtyään niissä 23 maalia.
Myös Flon veli Jostein ja serkku Håvard olivat maajoukkuetason jalkapalloilijoita.
Valtion taidemuseo

Valtion taidemuseo oli vuosina 1990–2013 toiminut Suomen suurin taidemuseo. Vuoden 2014 alusta alkaen se muuttui Kansallisgalleriaksi.
Valtion taidemuseo muutettiin Jyrki Kataisen hallituksen hallitusohjelman mukaan säätiön ylläpitämäksi Suomen Kansallisgalleriaksi. Valmistelut teki opetus- ja kulttuuriministeriö vuosien 2012 ja 2013 aikana.
Tehtävät.
Valtion taidemuseon tehtävänä oli viedä eteenpäin kuvataiteen kulttuuriperintöä, vahvistaa oman aikamme visuaalisen kulttuurin merkitystä ja kehittää taidemuseoalaa. Tehtävänä oli myös ylläpitää, hoitaa, kartuttaa ja tehdä tunnetuksi Suomen huomattavinta taidekokoelmaa sekä oman alansa tieto- ja tutkimusarkistoa.
Café Veijon Baari

Café Veijon Baari oli Radiomafiassa vuosina 1993–2002 lähetetty omalaatuisen suomalaisen musiikin ja muun kulttuurin erikoisohjelma. Toimittaja Santtu Luodon ja maisteri Jukka Lindforsin toimittama ohjelma esitteli sitä suomalaisen kulttuurin alaa, mitä useimmat muut pitivät liian rahvaanomaisena. Ohjelman musiikillista antia on kuvailtu esimerkiksi "korpi-iskelmäksi". Artisteina on ollut kaikkea ammattimuusikoista laulaviin koiriin. Ohjelmassa soitetuista kappaleista koostetun levyn kansiteksteissä taiteilija Martti Servo toteaa yks'kantaan: "Pelottava äänite".
Monet ohjelmassa esitetyt teokset ovat olleet omakustanteita, jopa kotioloissa kasettinauhurilla äänitettyjä. Luoto kuvailee eräässä haastattelussaan ohjelman musiikillista antia näin: "Suomessa julkaistaan keskinkertaista iskelmää kauheesti ja se on kamalaa. Mutta sitten kun tulee oikeasti rosoista ja perinteisin esteettisin mittapuin huonoa – koska onhan ne nyt oikeesti huonoja – niin mitä huonommaksi ne tulee, sitä paremmaksi se tulee, täähän on Veijon baarin idis". 
Ohjelmassa toistettiin kappaleiden ja juontojen välissä mölyävän mieslauman lausumia inserttejä kuten "Olisiko tämä taideteos voinut syntyä muualla kuin Suomessa? Ei!". Ohjelma päättyi usein seuraavaan litaniaan:
Mieslauma: "Totuus on tuolla ulkona. Ja hei, ollaan sitten varovaisia, siellä ulkona!"
Santtu Luoto: "Kuulemiin."
"Pohjantähden alla" -kappaleen alkutahdit lähtevät soimaan.
Timo Pääkkö

Timo Pääkkö (s. 15. syyskuuta 1962) on suomalainen muusikko ja laulaja, jonka instrumentteja ovat kitara ja basso. Pääkön yhtyeitä ovat olleet mm. Gora (joka on julkaissut myös nimellä Revitty Harso), Jussi Hakulisen yhtye Kinsky, Max &amp; The Crooners, Penniless People Of Bulgaria, The Electric Crayon Set ja Love Messengers. Pääkkö on julkaissut oman SoundHawk Recordsin kautta esim. Goran, Octopus Syngin ja Love Messengersin levyjä. Electric Crayon Set on ollut hänen pääyhtyeensä 2000-luvulla ja siinä hän on toiminut yhtyeen vetäjänä, biisin tekijänä, kitaristina ja laulajana. Hän on tehnyt musiikkia myös The Mint Freaks -yhtyeen kanssa.
Ted Hughes

Edward (Ted) James Hughes (17. elokuuta 1930 – 28. lokakuuta 1998) oli englantilainen runoilija ja lastenkirjailija. Hughes kirjoitti myös kuunnelmia ja teatterille. 
Britanniassa Hughesia pidetään yhtenä merkittävimmistä 1960-luvun uuden polven runoilijoista. Omaäänisen Hughesin arvostus nousi uudestaan uran loppupuolella hänen kahden viimeisen kirjansa myötä.
Yksityiselämä ja suhde Sylvia Plathiin.
Britannian ulkopuolella Ted Hughes tunnetaan erityisesti avioliitostaan yhdysvaltalaisen runoilijan Sylvia Plathin kanssa vuosina 1956–1963. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frieda ja Nicholas Hughes. Plathin ja Hughesin liitto päättyi Hughesin aloitettua suhteen Assia Wevillin kanssa. 
Hughesia syytettiin etenkin Yhdysvalloissa Sylvia Plathin itsemurhasta vuonna 1963. Plathin itsemurhaan johtaneista syistä käydään keskustelua edelleen. Hughes puhui ensimmäistä kertaa julkisesti monimutkaisesta suhteestaan Sylvia Plathiin viimeiseksi jääneessä vuonna 1998 englanniksi ilmestyneessä runokirjassaan "Syntymäpäiväkirjeitä" ("Birthday Letters"). Assia Wevillin tekemästä itsemurhasta Hughes puhui vielä niukemmin.
Jukka Sulalampi

Jukka Keijo Tapio Sulalampi (s. 21. tammikuuta 1959 Hyvinkää) on suomalainen entinen pikajuoksija. 
Sulalampi voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1979 , edellisenä vuonna hän oli ollut pronssilla kuten oli myös mestaruuden jälkeisenä vuonna. Hänen ennätyksensä matkalla oli 21,55 .
Ruotsin maatalousyliopisto

Ruotsin maataloustieteellinen yliopisto (, lyh. SLU) on Ruotsissa sijaitseva vuonna 1977 perustettu yliopisto. Sen päähallinto sijaitsee Ultuna-nimisessä kaupunkiosassa Uppsalassa, mutta sillä on myös useita muita yliopistokampuksia eri osissa Ruotsia, kuten Lomman Alnarpissa, Skarassa ja Uumajassa. Sitä rahoitetaan maatalousministeriön tuella, toisin kuin muita valtion yliopistoja Ruotsissa. 
Yliopisto jakautuu neljään tiedekuntaan:
Vuonna 2019 yliopistossa oli noin 3 062 päätoimista työntekijää ja noin 3 906 päätoimista opiskelijaa. Lisäksi yliopiston alaisuudessa toimii yliopistollinen eläinsairaala.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Ruotsin maataloustieteellinen yliopisto ylsi vuonna 2014 sijaluvulle 201–300.
Jones Kusi-Asare

Jones Kusi-Asare (s. 21. toukokuuta 1980 Kumasi, Ghana) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on 178 senttimetriä pitkä. Hän pelasi pääsarjatasolla Ruotsissa, Itävallassa, Turkissa ja Tanskassa. Hän pelasi Ruotsin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun.
Kusi-Asare aloitti pääsarjauransa ruotsalaisseura Djurgårdenissa. Vuonna 2002 hän edusti Itävallan Bundesliigassa Grazer AK:ta, ja keväällä 2003 hän pelasi lainalla Denizlisporissa kolme Turkin Superliigan ottelua. Seuraavat vuodet hän edusti Ruotsissa Landskronaa ja Djurgårdenia. Vuonna 2005 hän voitti Djurgårdenissa liigamestaruuden. Vuosina 2009–2010 Kusi-Asare edusti Tanskan superliigassa Esbjergiä ja lainasopimuksella Aalborgia. Hän päätti pelaajauransa Ruotsin Superettan-sarjan Assyriskassa kaudella 2011.
Vasalli

Vasalli oli keskiajan Euroopassa läänityksen haltija, joka oli voimakkaamman lääninherran alainen. Nimitys on peräisin latinankielisestä sanasta "vassallus", jonka taustalla lienee kelttiläisistä kielistä omaksuttu sana "gwas", palvelija.
Vasallijärjestelmä oli lähtöisin karolingien hallitsemasta frankkien valtakunnasta, jossa kuningas antoi ylimyksille maa-alueen, "beneficiumin", vastineeksi siitä, että nämä ryhtyivät ratsusotilaaksi tai varustivat sellaisen.
Vasallius perustui lääninherran ja vasallin väliseen luottamukseen ja molemminpuoliseen hyötyyn. Lääninherra antoi vasallilleen maa-alueen eli läänityksen, ja vasalli puolestaan vannoi uskollisuutta herralleen. Lääninherra suojeli vasalliaan muita lääninherroja vastaan, ja vasalli maksoi vastineena veroja herralleen. Vasallin velvollisuuksiin kuului myös luovuttaa miehiä lääninherran sotajoukkoihin. Aluksi vasallin oikeudet läänitykseensä olivat rajallisia, mutta ajan myötä ne kasvoivat ja läänityksistä tuli perinnöllisiä. Vasallit saivat myös oikeuden jakaa läänityksensä pienempiin osiin omille vasalleilleen. Vasallijärjestelmä oli feodalismin ja aatelin perusta.
Tukholman kauppakorkeakoulu

Tukholman kauppakorkeakoulu (, ) on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitseva yksityinen yliopisto. Tukholman kauppakorkeakoulu perustettiin vuonna 1909. Yliopisto on Pohjois-Euroopan vanhin kauppakorkeakoulu Helsingin Hankenin ohella.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Tukholman kauppakorkeakoulu ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 401–500. Tämä tarkoitti samalla Ruotsin 11. parhaiten sijoittuneen yliopiston asemaa.
Tukholman kauppakorkekoulu omistaa yhdessä Hankenin kanssa yrityksen Hanken &amp; SSE Executive Education Suomessa.
Erasmus-palkinto

Erasmus-palkinto () myönnetään vuosittain henkilölle tai yhteisölle, joka on vaikuttanut myönteisesti eurooppalaiseen kulttuuriin, yhteiskuntaan tai yhteiskuntatieteisiin.
Palkinnon myöntää alankomaalainen säätiö nimeltä Praemium Erasmianum, jonka perusti prinssi Bernhard vuonna 1958. Palkintosumma on 150 000 euroa. Palkinto on nimetty renessanssihumanisti Erasmus Rotterdamilaisen mukaan.
Yoshikatsu Kawaguchi

Yoshikatsu Kawaguchi (, s. 15. elokuuta 1975 Fuji, Japani) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on edustanut kotimaassaan muun muassa Júbilo Iwatan joukkuetta ja on pitkäaikainan Japanin maajoukkueen luottomaalivahti.
Kawaguchi pelasi jalkapalloa lukioaikoinaan ja valmistuttuaan hän aloitti ammattilaisseura Yokohama Marinosissa. Joukkueessa hän voitti Japanin mestaruuden vuosina 1995 ja 2000. Hän pelasi myös Japanin joukkueessa 1996 Atlantan kesäolympialaisissa. Vuonna 2001 Kawaguchi siirtyi Englantiin Portsmouthin joukkueeseen, missä hän ei kuitenkaan täyttänyt itseensä kohdistettuja odotuksia ja siirtyi vuonna 2003 Tanskaan FC Nordsjællandiin ennen paluutaan kotimaahansa nykyiseen seuraansa vuonna 2005.
Japanin maajoukkueessa Kawaguchi on voittanut Aasian mestaruuden vuosina 2000 ja 2004. Hän on ollut maajoukkueen ykkösmaalivahti vuosien 1998, 2002 ja 2006 MM-kisoissa ja kuului joukkueeseen myös vuoden 2010 MM-kisoissa.
Chalmersin teknillinen korkeakoulu

Chalmersin teknillinen korkeakoulu () on Göteborgissa Ruotsissa sijaitseva yksityinen teknillinen yliopisto. Se perustettiin 5. marraskuuta 1829 William Chalmersin lahjoitusten avulla. Vuonna 1937 yliopisto siirtyi valtion omistukseen, mutta 1994 se muuttui takaisin yksityiseksi säätiön omistamaksi yliopistoksi. 
Nykyisin yliopistolla on noin 2 020 työntekijää ja noin 9 415 opiskelijaa. Yliopistolla on kaksi kampusaluetta, Johanneberg ja Lindholmen. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2006 alkaen Karin Markides.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Chalmersin teknillinen korkeakoulu sai vuonna 2014 sijaluvun 301–400.
Bekim Kastrati

Bekim Kastrati (s. 25. maaliskuuta 1979) on albanialainen jalkapalloilija. 186 senttimetriä pitkän Kastratin pelipaikka on hyökkääjä. 
Kastrati on edustanut uransa aikana myös KF Pejeä kotimaassaan sekä Germania Geistenbeckiä, SC Wegbergiä, Borussia Freialdenhovenia, FC Wegberg-Beeckiä ja Borussia Mönchengladbachia Saksassa.
Hannu Mykrä

Hannu Tapani Mykrä (s. 19. toukokuuta 1954 Pori) on suomalainen pikajuoksija.
Mykrä oli 1980-luvun alkupuoliskon paras suomalainen 400 metrin juoksija. Hän voitti matkan Suomen mestaruuden 1980, 1981, 1982 ja 1984. Vuonna 1980 hän voitti myös 200 metrin mestaruuden. Mykrä osallistui 400 metrille Ateenan EM-kisoissa 1982, mutta karsiutui alkuerissä.
Mykrä juoksi 400 metrillä ennätyksensä 46,43 Turussa 3. elokuuta 1982. Ajallaan hän on matkan kaikkien aikojen kahdeksanneksi nopein suomalainen.
Seuratasolla Mykrä edusti Porin Tarmoa ja Turun Tovereita.
Hatzerimin lentotukikohta

Hatzerim on Beersheban lähellä Negevissä Israelissa sijaitseva (sijainti 31°14'N 34°39'E) lentokenttä, jossa on ilmavoimien tukikohta. Hatzerimissa on mm. 69. laivue, joka käyttää kalustonaan F-15I -hävittäjiä.
Hatzerimissa sijaitsee myös Israelin ilmavoimien museo.
Luulajan teknillinen yliopisto

Luulajan teknillinen yliopisto () on pohjois-Ruotsissa sijaitseva teknillinen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee Luulajassa. Yliopistossa on kirjoilla 19 000 opiskelijaa. Henkilökuntaa on noin 1 600 joista 183 oli professoreja (vuonna 2013). Jatko-opiskelijoita yliopistossa on noin 590 (2013). Yliopistolla on kaksi tiedekuntaa (), filosofinen ja tekninen, sekä kuusi osastoa (): "Ekonomi, teknik, och samhälle" (Talous, tekniikka ja yhteiskunta), "Konst, kommunikation och lärande" (Taide, viestintä ja pedagogiikka), "Hälsövetenskap" (Terveystiede), "Samhällsbygnad och naturresursser" (Yhteiskuntarakentaminen ja luonnonvarat), "System- och rymdteknik" (Järjestelmä- ja avaruusteknologia) sekä "Teknikvetenskap och matematik" (Teknologia ja matematiikka).
Yliopistolla on neljä kampusta. Luulajan pääkampuksen lisäksi Kiirunassa sijaitsee avaruustutkimukseen keskittynyt "Avaruuskampus" (), Skellefteåssa sijaitsee muun muassa puuteknologian ja tietotekniikan koulutusta ja tutkimusta sekä Piitimessä taideaineisiin ja pedagogiikkaan keskittyvää opetusta ja tutkimusta. Näiden lisäksi Filipstadissa sijaitseva kaivosalan koulu on ollut Luulajan teknillisen yliopiston alaisuudessa vuodesta 2012 lähtien. 
Historia.
Yliopisto perustettiin 1. heinäkuuta 1971 Luulajan korkeakouluna (), jolloin konetekniikan linjalla aloitti 50 opiskelijaa. Korkeakoulusta tuli teknillinen yliopisto vuonna 1997.
Dan Zimmermann

Daniel Hans Erwin Zimmermann (s. 30. lokakuuta 1966 Nürnberg, Länsi-Saksa) on saksalainen heavy metal -rumpali. Zimmermann vaikuttaa yhtyeissä Gamma Ray ja Freedom Call, joista jälkimmäistä hän oli myös perustamassa. Zimmermann liittyi Gamma Rayhin 1997 Thomas Nackin lähdettyä. Hän toimii molemmissa yhtyeissä aktiivisena jäsenenä ja osallistuu kappaleiden kirjoittamiseen.
Luettelo Joseph Haydnin sinfonioista

Luettelo Joseph Haydnin sinfonioista perustuu Anthony van Hobokenin vuonna 1957 julkaisemaan luetteloon "J. Haydn, Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis". Hobokenin luettelon numerointi ei vastaa täysin säveltämisjärjestystä. "Sturm und Drang" -kauteen lasketaan Haydnin vuosina 1766–1773 säveltämät sinfoniat (numerot 26, 35, 38, 39, 41–52, 58, 59 ja 65).
Sinfoniat.
Hoboken sisällytti luetteloon myös neljä muuta sävellystä:
Sinfonia nro 105 ei ole sinfonia vaan sinfonia concertante (konserttotyylinen sävellys, jossa on enemmän kuin yksi soolosoitin, tässä tapauksessa neljä), ja nro 106 ei ole säilynyt kokonaisuudessaan nykypäivään. Haydnin sinfonioiden lukumäärän lasketaan tavallisesti olevan 106.
Eiffel (ohjelmointikieli)

Eiffel on Bertrand Meyerin kehittämä olio-ohjelmointikieli.
Kielen kielioppi on avainsanapohjainen ALGOL:n ja Pascalin tapaan. Eiffel on vahvasti staattisesti tyypitetty. Muistinhallinnassa on automaattinen roskienkeräys.
Eiffelin kehitys on aloitettu vuonna 1985.
Eiffelin tyypillisiä piirteitä ovat sopimuspohjainen ohjelmointi, vapaa perinnän käyttö, geneeriset luokat ja tyyppijärjestelmä, joka hallitsee sekä muuttujien arvoon että muuttujapaikkaan viittaamisen.
Seuraava Eiffel-koodin pätkä alustaa codice_1-muuttujan alkiot 0-10 arvoon 0:
 from i := 0 until i &gt;= 10 loop
 taulukkoni.put (0, i)
 i := i + 1
 end
"Hei maailma" -ohjelma Eiffel-kielellä.
Seuraavassa on klassinen "hei maailma!" -ohjelma Eiffel-kielellä:
class HEI_MAAILMA
create
 make
feature
 make is
 do
 io.put_string ("Hei, maailma!%N")
 end
end
Blekingen teknillinen korkeakoulu

Blekingen teknillinen korkeakoulu (, ) on pieni korkeakoulu Karlskronan ja Karlshamnin kaupungeissa Blekingen maakunnassa Ruotsissa. Nimestään huolimatta korkeakoulu ei tarjoa vain teknillisiä opintoja, vaan myös hallinnon, talouden, terveyden, suunnittelun, käyttäytymistieteiden ja humanististen tieteiden opintoja. Yliopiston ohjelmistotekniikan tutkimusyksikkö on kansainvälisesti tunnustettu ja arvioitu Euroopan toiseksi parhaaksi.
Kilderik III

Kilderik III (kuoli noin 752) oli frankkien kuningas Kilperik II:n poika ja viimeinen merovingikuningas. Hän toimi nukkehallitsijana vuosina 743–751 todellisen vallan ollessa major domuksen eli Pipin Pienen hallussa.
Frankkien valtakunnassa valta oli jo pitkään keskittynyt major domusten eli käskynhaltijoiden käsiin, eikä major domus Kaarle Martel ollut nimittänyt uutta kuningasta Teoderik IV:n kuoltua. Kun Martel kuoli vuonna 741, syttyi kuitenkin kapina, ja Martelin pojat Karloman ja Pipin Pieni katsoivat viisaaksi valita uuden merovingikuninkaan rauhoittaakseen tilannetta. Kilderik nousi heidän myötävaikutuksellaan valtaistuimelle vuonna 743. Karloman vetäytyi luostariin 747, ja Pipin Pieni nousi yksin frankkien todelliseksi hallitsijaksi.
Vuonna 751 Pipinistä tuli paavi Sakariaksen tukemana kuningas, jolloin Kilderikiltä leikattiin hänen pitkät hiuksensa (jotka olivat vapaan miehen tunnus) ja hänet lähetettiin luostariin. Samoin kävi hänen poikansa Teoderikin.
Gorgonzola

Gorgonzola on kaupunki ja kunta Lombardiassa Pohjois-Italiassa. Kaupunki kuuluu hallinnollisesti Milanon metropolikaupunkiin. Vuonna 2014 Gorgonzolassa arvioitiin olevan 20 076 asukasta.
Gorgonzola on kuuluisa samannimisestä juustostaan, jota tosin nykyisin valmistetaan laajemmalla alueella Pojoen laaksossa.
Milanon metroverkon vihreä linja ("linea 2") kulkee Gorgonzolan halki.
Hopak

Hopak (; ) on ukrainalainen kansantanssi, jonka nimi viittaa hyppäämiseen kehottavaan huudahdukseen (, hyppää!). Tanssin juuret juontavat Zaporižžjan kasakoihin kuuluneiden miesten tanssiin 1600-luvun puolivälissä. Myöhemmin tanssia ovat esittäneet parit, miessoolotanssijat ja sekatanssiryhmät. 
Tanssista on löydettävissä useita paikallisia variaatioita ja tunnistettavia rytmin ja liikekielen rakenteita. Musiikin tahtilaji on 2/4. Joidenkin tulkintojen mukaan tanssissa ei ole kuitenkaan olisi vakiintuneita, pakollisia askelkuvioita. Miehet kilpailullisesti improvisoivat askeleita, korkeita hyppyjä, potkuja ja käännöksiä; naiset tanssivat pelkistetympiä askelkuvioita, taputtavat, tai muodostavat kehää tanssijoiden ympärille. Tanssin sooloja esittävät perinteen mukaan pääasiassa miehet. 
Hopakia ovat taidemusiikissaan käyttäneet muiden muassa säveltäjät Semen Hulak-Artemovskyi, Nikolai Rimski-Korsakov, Modest Musorgski ja Pjotr Tšaikovski.
Oopperoista hopak esiintyy ainakin seuraavissa:
Himno Nacional Mexicano

Himno Nacional Mexicano on Meksikon kansallislaulu. "Mexicanos, al grito de guerra" ("Meksikolaiset, sotahuuto kaikuu") on laulun kertosäkeen alku ja usein käytetty laulun epävirallinen nimi. 12. marraskuuta 1853 Meksikon tuolloinen presidentti Antonio López de Santa Anna julisti kansallisen kirjoituskilpailun maan kansallislaulun luomiseksi. Kilpailun voitti nuori runoilija Francisco González Bocanegra. Bocanegra tosin piti itseään ensi sijassa rakkausrunojen kirjoittajana, ja hän kieltäytyi ensin ottamasta osaa kilpailuun. Bocanegran kihlattu, Guadalupe González del Pino, oli kuitenkin vakuuttunut sulhasensa lahjakkuudesta ja vaati tätä osallistumaan. Kun Bocanegra itsepäisesti kieltäytyi, päätti Gonzáles del Pino ottaa tilanteen omiin käsiinsä. Hän lukitsi Bocanegran vanhempiensa makuuhuoneeseen ja kieltäytyi päästämästä tätä ulos, ennen kuin hän oli kirjoittanut ehdotuksen kilpailuun. Bocanegra kirjoitti neljässä tunnissa kymmenen säkeistöä pitkän isänmaallisen runoelman, johon häntä innoittivat kihlatun vanhempien makuuhuoneen isänmaalliset maalaukset, ja hankki vapautensa sujauttamalla runonsa oven alta kihlatulleen. Bocanegra lähetti näin syntyneen hengentuotteensa kilpailuun, ja palkintoraati julisti hänet voittajaksi 3. helmikuuta 1845. 
Samaan aikaan Santa Anna oli julistanut myös kilpailun maan kansallislaulun sävelestä. Kilpailun voitti Juan Bottesini, mutta hänen sävellystään ei kuitenkaan pidetty esteettisesti riittävän korkeatasoisena. Santa Anna julisti uuden kilpailun, jonka voitti espanjalaissyntyinen Jaime Nunó, joka oli muuttanut maahan presidentti Santa Annan kutsusta. Jaime Nunón sävelmä "Dios 
y Libertad" ("Jumala ja vapaus") julistettiin uuden kilpailun voittajaksi 12. elokuuta 1854. Näin syntynyt uusi kansallislaulu kantaesitettiin itsenäisyyspäivänä, 16. syyskuuta 1854. Laulun esittivät sopraano Claudia Florenti ja tenori Lorenzo Salvi, orkesteria johti ensimmäisen kilpailun voittaja Juan Bottesini. 
Laulu sai lainsäädännöllisen kansallislaulun aseman vasta 1943. Tällöin Bocangeran isänmaallisen runon ensimmäinen, viides, kuudes ja kymmenes säkeistö sekä kuoron osuus julistettiin Meksikon kansallislauluksi. Samalla runon sanamuotoja muutettiin hieman presidentti Manuel Avila Camachon määräyksestä. Kun kansallislaulu esitetään urheilukilpailujen yhteydessä, lauletaan yleensä vain kuoro, ensimmäinen säkeistö ja uudelleen kuoro. Maan radio ja televisioasemat esittävät joskus version, jossa on mukana kuoro, ensimmäinen säkeistö, kuoro, kymmenes säkeistö ja kuoro.
Kansallislaulu on lain mukaan esitettävä espanjaksi, mutta 9. joulukuuta 2005 Meksikon hallitus salli laulun kääntämisen myös maassa puhutuille alkuperäiskansojen kielille.
Total Nonstop Action Wrestling

Total Nonstop Action Wrestling (TNA) on yhdysvaltalainen showpainipromootio, jonka perusti Jerry Jarrett yhdessä Jeff Jarrettin kanssa vuonna 2002. Nykyään TNA on noussut Yhdysvalloissa jo toiseksi suosituimmaksi showpainipromootioksi. Se on näin ollen WWE:n suurin kilpailija.
WWE:stä lähteneet painijat ovat usein tavalla tai toisella olleet tekemisissä TNA:n kanssa. Entisistä WWE-painijoista TNA:ssa esiintyvät nykyään muun muassa Kurt Angle, Jeff Hardy ja Mr. Kennedy. Lukuisten muiden painijoiden lisäksi TNA:ssa paini myös Sting, joka työskenteli yhtiössä vuodesta 2003 vuoteen 2013 asti.
TNA:lla on Yhdysvalloissa viikoittainen Impact Wrestling -tv-ohjelma SpikeTV-kanavalla.
Vuoden 2010 tammikuun 4. päivänä TNA:n Impact! -ohjelma lähetettiin samaan aikaan WWE:n RAW-ohjelman kanssa ensimmäistä kertaa. Syy erityiselle ohjelmapaikalle oli se, että kyseessä oli Hulk Hoganin debyyttijakso, jonka TNA:n johto uskoi pystyvän kilpailemaan RAW'n kanssa. Ohjelmassa teki TNA-debyyttinsä tai -paluunsa moni kuuluisa painija, joista mainittakoon muun muassa Hulk Hogan, Jeff Hardy, Sting ja Ric Flair. Ohjelman katsojaluvuksi muodostui 1,5; luku oli suurin ohjelman historiassa. TNA:n johto julisti, että Impact! -ohjelma siirtyy vakituisesti maanantai-iltoihin kamppailemaan katsojaluvuista WWE:n RAW'n kanssa aikavälille 21.00–23.00. Siirto osoittautui kuitenkin virheeksi, sillä heti ensimmäisen vakituisen maanantai-illan Impactin katsojaluvuksi muodostui vain 0,9; luku putosi kuusi kymmenystä tammikuun 4. päivän erikoisjaksosta. Vähitellen luku laski viikosta toiseen, minkä vuoksi TNA:n johto ja SpikeTV päättivät siirtää ohjelman aikavälille 20.00–22.00, jolloin Impact kilpailisi vain yhden tunnin verran RAW'n kanssa. Ensimmäisen uudella lähetysajalla lähetetyn Impactin katsojaluvuksi muodostui kuitenkin vain 0,9; lähetysajan muuttamisella ei ollut merkitystä katsojalukuihin. Lopulta TNA:n johto päätti siirtää ohjelman kokonaan pois maanantai-illoilta ja palata takaisin torstai-iltoihin. Vuonna 2011 TNA vaihtoi pääohjelmansa nimeksi (mikä oli aikanaan TNA iMPACT!) IMPACT WRESTLING.
Gouda

Gouda on kaupunki Etelä-Hollannin provinssissa Alankomaiden länsiosassa. Vuonna 2004 kaupungissa oli 71 797 asukasta. Kaupunkioikeudet Gouda sai vuonna 1272. Erityisen tunnettu kaupunki on samannimisestä juustostaan, 1700-luvulla savupiipputeollisuudestaan sekä 1400-luvulla rakennetusta kaupungintalostaan. 
Goudan ystävyyskaupunki on Gloucester Englannissa.
Teoderik IV

Teoderik IV tai Theuderik IV (k. 737) oli frankkien merovingikuningas vuosina 721–737. Hän oli kuningas Dagobert III:n poika.
Teoderik IV oli koko valtakautensa ajan käytännössä major domuksensa Kaarle Martelin ohjailema nukkehallitsija. Hänen kuoltuaan Martel ei nimittänyt uutta kuningasta. Vasta vuonna 743 uusi major domus Pipin Pieni nosti viimeisen merovingikuninkaan Kilderik III:n valtaistuimelle.
Sperma-allergia

Sperma-allergia tai siemennesteallergia ( tai "hypersensitivity") tarkoittaa allergista reaktiota siemennesteelle tai jollekin sen ainesosalle. Kyseessä on harvinainen allergia, joka raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1958. Vuoteen 2005 mennessä tieteellisessä kirjallisuudessa oli kuvattu noin 80 allergiatapausta, mutta on arvioitu, että merkittävä osa tapauksista jää raportoimatta. Suurin osa naisista, joilla on todettu siemennesteallergia, on alle 40-vuotiaita ja heillä on suvussaan atopiataipumusta.
Sperma-allergian oireet ovat samankaltaisia kuin muidenkin allergisten reaktioiden oireet. Oireet ilmaantuvat joko välittömästi tai noin tunnin sisällä siemennesteelle altistumisesta. Paikallisia oireita ovat muun muassa kutina, kuumotus, turvotus, punoitus ja polttelu iholla ja sukupuolielinten alueella. Sisäisiä oireita voi myös ilmetä; niihin lukeutuvat tavallisesti hengenahdistus, nielemisvaikeus, sidekalvontulehdus, nuha, nokkosihottuma, ruoansulatuselimistön häiriöt ja herkistysihottuma. Harvinaisena mutta vaarallisena oireena voi ilmetä anafylaksia. Allergiset oireet voivat ilmetä pitkään lievinä ennen pahenemistaan vakava-asteisiksi, eivätkä ne välttämättä liity vain tietyn henkilön siemennesteeseen.
Siemennesteallergian diagnoosi tehdään potilaan oireiden pohjalta käyttämällä apuna ihotestejä ja osoittamalla potilaan seerumista spesifisiä IgE-luokan vasta-aineita siemennesteen proteiineille. Hoitona on tavallisesti allergeenin välttäminen esimerkiksi kondomien avulla. Siedätyshoitoa on myös mahdollista kokeilla. Raskautta yritettäessä apuna voidaan käyttää koeputkihedelmöityshoitoja.
Ándros

Ándros () on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 379,7 neliökilometriä ja asukasluku 9 221 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ándros kuuluu Ándroksen kuntaan, Ándroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Ándroksen kaupunki.
Maantiede.
Ándros sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskiosissa. Se on Kykladien saariryhmän pohjoisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Euboia luoteispuolella, Tínos ja Mýkonos kaakkoispuolella ja Sýros eteläpuolella. 
Ándros on kooltaan Kykladien toiseksi suurin saari ja Kreikan saarista 13. suurin. Saari on suurimmaksi osaksi vuoristoinen, mutta siellä on myös paljon hedelmällisiä laaksoja. Saaren korkein kohta on Pétalo (994 metriä).
Hallinto, kaupungit ja kylät.
Ándros kuuluu hallinnollisesti Ándroksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kolmeen kuntaan. Kunta kuuluu ainoana kuntana Ándroksen alueyksikköön.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Ándroksen kaupunki eli Chóra (1 428 asukasta), joka sijaitsee saaren itärannikolla; sekä Batsí (1 010 asukasta), satamakylä Gávrio (810), Órmos Korthíou (557), Pitrofós (330) ja Mesariá (279). (Katso myös: Luettelo Ándroksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia.
Antiikki.
Antiikin aikana Andros tunnettiin myös nimillä "Gauros", "Hydrussa" ("Hydroussa"), "Epagris" ja "Lasia". Saaren varhaiset asukkaat olivat kaarialaisia, pelasgeja, foinikialaisia ja kreetalaisia. Noin 1000 eaa. saaresta tuli joonialaisten siirtokunta. Saari oli historiassa yleensä Ateenan tai sitä hallinneen tahon alaisuudessa. Antiikin Androksen kaupunki sijaitsi saaren länsirannalla eri paikassa kuin nykyinen Ándroksen kaupunki. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Palaiópolin alueella. Kaupungissa oli mm. kuuluisa Dionysokselle omistettu temppeli.
Persialaissotien aikaan saari joutui Persian vallan alle. Tämän jälkeen saari päätyi Ateenan vaikutuspiiriin ja se kuului Deloksen meriliittoon. Ándros päätyi Makedonian vallan alle 315 eaa. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 129 eaa. 
Myöhempi historia.
Vuonna 1207 saari päätyi venetsialaisvallan alle ja osaksi Náxoksen herttuakuntaa. Turkkilaiset valtasivat saaren vuonna 1556.
Ándros oli aktiivisessa osassa Kreikan itsenäisyystaistelussa. Kreikan itsenäistyttyä saaresta tuli merkittävä satama ja laivanvarustuksen keskus. 1920- ja 1930-luvuilla Ándroksen kaupunki oli yksi koko Kreikan tärkeimpiä satamia.
Nähtävyydet.
Ándroksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa saaren antiikin aikaisen pääkaupungin rauniot Palaiópolissa sekä sen arkeologisen alueen yhteydessä toimiva Palaiópolin arkeologinen museo, hellenistiseltä ajalta peräisin olevan tornin (”Ágios Pétroksen torni”) rauniot Gávriossa sekä Ándroksen arkeologinen museo Ándroksen kaupungissa.
Anthony van Hoboken

Anthony van Hoboken (23. maaliskuuta 1887 Rotterdam – 1. marraskuuta 1983 Zürich) oli alankomaalainen musiikkitieteilijä.
Hoboken on parhaiten tunnettu teoksestaan "J. Haydn, Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis" (julkaistu vuonna 1957), joka on luettelo Joseph Haydnin sävellyksistä. Haydnin teoksiin viitataan usein niiden "Hoboken-numeroilla", jotka lyhennetään tavallisesti ”Hob” tai pelkästään ”H”. Hobokenin luettelossa Haydnin teokset on järjestetty sävellystyypeittäin, eikä aikajärjestyksessä, kuten esimerkiksi Ludwig von Köchelin luettelossa Wolfgang Amadeus Mozartin sävellyksistä. Kaikki sinfoniat ovat esimerkiksi luokassa I, jousikvartetot luokassa III ja pianosonaatit luokassa XVI.
El Greco

El Greco (”Kreikkalainen”), oikealta nimeltään Domínikos Theotokópoulos (, 1541 Kreeta – 7. huhtikuuta 1614) oli Kreetalla syntynyt, myöhemmin Espanjassa vaikuttanut taidemaalari, manierismin ajan kuuluisimpia maalareita. Hänen muotokuvilleen ja uskonnollisaiheisille teoksilleen ovat ominaisia voimakkaat valokontrastit ja pitkiksi venytetyt hahmot. El Greco ei saanut seuraajia omana aikanaan, mutta etenkin häntä esikuvanaankin pitäneiden impressionistien ja ekspressionistien myötä häntä alettiin pitää yhtenä Euroopan merkittävimmistä maalareista.
Elämä ja ura.
El Grecon syntymäpaikkana pidetään Fódelen kylää. El Grecon syntymän aikoihin Kreetalla oli paljon ikonimaalareita. Greco sai sieltä bysanttilaisia vaikutteita ja maalasi myös ikoneita. Nuori El Greco varttui kreetalaisen koulukunnan vaikutteiden piirissä. Jo 22-vuotiaana vuonna 1563 häntä luonnehdittiin eräässä asiakirjassa mestariksi. El Greco muutti 1565 Venetsiaan, jossa sai vaikutteita venetsialaisten maalarien värienkäytöstä ja manierismista. Hän työskenteli luultavasti Tizianin ja Tintoretton ateljeissa. Vuosina 1570–1571 hän oleskeli Roomassa, missä tutustui Michelangelon teoksiin.
El Greco muutti Espanjan Toledoon noin vuonna 1576. Hän sai siellä tehtäväkseen maalata kolme suurta alttaritaulua Santo Domingo el Antiguon kirkkoon. Myöhemmin hän teki muotokuvia ja uskonnollisia tilausteoksia. Toledossa hänen ihmishahmonsa alkoivat pidentyä ja maalauksiin tuli levoton tunnelma. Voimakkaat siniset ja keltaiset värit irtautuivat luonnonmukaisista paikallisväreistä, ja El Grecosta tuli eurooppalaisen taiteen ensimmäisiä koloristeja. Hän alkoi käyttää yhä selkeämpiä valojen, varjojen ja värien vastakohtia. El Greco alkoi myös pidentää hahmojaan, mikä lisäsi näiden hengellistä voimaa ja loi maalauksiin levottoman tunnelman. Hänen värinsä, varsinkin kirkkaat siniset ja keltaiset, eivät olleet luonnonmukaisia. Värien ohella selkeän tilakuvauksen hylkääminen lisäsi hänen teostensa salaperäisen hengellistä tuntua.
Vaikka El Grecon ateljeessa työskenteli monia taiteilijoita ja hänen teoksiaan kopioitiin, ei hän vaikuttanut paljonkaan naturalistisemmin maalanneisiin aikalaisiinsa. El Grecon omaperäinen tyyli hämmensi hänen aikalaisiaan, eikä häntä juuri tunnettu Espanjan ulkopuolella, mutta 1900-luvulla hänen teoksensa alkoivat saada kasvavaa arvostusta. 
Fódelessa El Grecon kotitaloksi väitetyssä rakennuksessa sijaitsee El Greco -museo.
Osirak

Osirak oli irakilaisessa al Tuwaithan ydintutkimuslaitoksessa rakenteilla ollut pieni ydinreaktori, joka oli tarkoitettu tutkimuskäyttöön. Sitä rakennettiin ranskalaisella teknologialla. Tutkimuslaitos sijaitsi 18 kilometriä Bagdadista kaakkoon. Israel uskoi reaktorin koituvan itselleen vaaraksi, mikäli Irak alkaisi valmistaa ydinohjelman seurauksena myös ydinaseita. Kansainvälinen atomienergiajärjestö valvoi reaktorin valmistusta ja siihen tarvittavan ydinpolttoaineen siirtoa.
Osirakin tuhoaminen.
7. kesäkuuta 1981 Israelin ilmavoimat tuhosi keskeneräisen reaktorin "Operaatio Operassa" F-15- ja F-16-hävittäjäkoneiden suorittamalla pommituksella. 14 hävittäjäkonetta pudotti yhteensä 13 pommia noin 30 metrin pituiselle alueelle. Israel tappoi iskullaan 11 ihmistä, joista 10 oli irakilaisia sotilaita ja yksi ranskalainen tutkija.
Keskeneräinen 40 MW:n tehoinen Tammuz-1 (Osirak) -reaktori tuhoutui. 0,6 MW:n tehoinen Tammuz-2 (Isis) säästyi, mutta sen perusta ja laitteisto vaurioituivat.
Mark Shuttleworth

Mark Richard Shuttleworth (s. 18. syyskuuta 1973 Welkom, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen liikemies ja miljonääri. Vuonna 2002 hänestä tuli yksi ensimmäisistä avaruusturisteista (yleisimmin käytetyn laskutavan mukaan toinen) sekä ensimmäinen afrikkalainen avaruudessa.
Shuttleworth opiskeli Kapkaupungin yliopistossa tietotekniikkaa ja taloutta. Hän toimi Debianin kehittäjänä 1990-luvulla ja perusti 1995 Thawten, joka erikoistui tietoturvaan ja julkisen avaimen varmenteiden myöntämiseen. Hän myi yrityksen 1999 VeriSignille ja sai kaupasta 3,5 miljardia randia. Shuttleworth on tämän jälkeen toiminut pääomasijoittajana ja edistänyt erilaisia avoimen lähdekoodin hankkeita, erityisesti Ubuntu Linux -jakelua.
Shuttleworth asuu nykyisin Mansaarella, ja hänellä on sekä Etelä-Afrikan että Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuus.
Vuonna 2004 hän palasi Linux-maailmaan rahoittamalla Ubuntu-käyttöjärjestelmän kehitystyötä Canonical Ltd. -yrityksensä kautta. Vuonna 2005 hän perusti Ubuntu-säätiön ja sijoitti siihen 10 miljoonaa dollaria. Säätiön tarkoituksena on tukea Ubuntun kehitystä.
Avaruuslento.
Shuttleworth nousi julkisuuteen 25. huhtikuuta 2002, jolloin hän osallistui venäläiselle Sojuz TM-34 -lennolle. Virallisesti hän oli lennolla mukana avaruuslennolle osallistujana. Kaksi päivää myöhemmin Sojuz-avaruusalus saapui Kansainväliselle avaruusasemalle. Miehistö, mukaan lukien Shuttleworth, vietti avaruusasemalla kahdeksan päivää ja otti osaa AIDS- ja genomitutkimuksiin. Sojuz TM-34 palasi Maahan 5. toukokuuta. 
Shuttleworth maksoi lennosta noin 20 miljoonaa dollaria. Sen lisäksi hänen täytyi suorittaa noin vuoden kestävä koulutus- ja valmistelujakso. Koulutusjakson aikana hän muun muassa vietti seitsemän kuukautta Tähtikaupungissa, joka on venäläinen miehitettyjen avaruuslentojen koulutuskeskus.
Gabès

Gabès on Tunisiassa Vähän-Syrtin rannalla sijaitseva keidas- ja satamakaupunki. Vuonna 2014 kaupungissa asui vähän vajaat satatuhatta asukasta.
Kaupungissa sijaitseva yliopisto on perustettu vuonna 2003. Se tunnetaan erityisesti korkeatasoisesta kemian tekniikan koulutuksestaan. Gabèsin päävientituotteet ovat sementti, kemianteollisuuden tuotteet ja öljynjalostus. Teollisuudesta on alueelle koitunut 2000-luvun alussa vakavia ympäristöhaittoja.
Vähä-Syrtti

Vähä-Syrtti eli Gabèsinlahti (, , ) on lahti Tunisian Välimeren itärannikolla. Lahden pituus ja leveys ovat sata kilometriä. Lahden rajoina ovat Rass Yongan niemi ja Djerban saaren luoteiskulma.
Vähä-Syrtti on Gibraltarinsalmen ja Venetsianlahden lisäksi ainoa paikka Välimerellä, jossa vuorovesi aiheuttaa luoteen aikana laajojen hiekkasärkkien paljastumisen. Keväällä vuorovesi voi vaikuttaa merenpinnan tasoon jopa 2,5 metrin verran.
Suuria saaria ovat Kerkena ja Djerba. Lahden tärkeimmät satamakaupungit ovat Gabès ja Sfax, joiden alukset pyydystävät tonnikalaa ja sienieläimiä.
Isajev S-125

Isajev S-125 Neva tai Isajev S-125 Petšora on neuvostoliittolainen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sen Nato-raportointinimi on SA-3 Goa. Ohjuksen pääsuunnitteluvastuu oli akateemikko A. A. Raspletinin kunniaksi nimetyllä NPO "Almaz":lla ja se toteutui Aleksei Isajevin johdolla.
Kaksivaiheinen torjuntaohjus otettiin Neuvostoliitossa palveluskäyttöön 1961. Sitä käytettiin Egyptissä kesä-heinäkuussa 1970, jolloin 16 laukaistulla ohjuksella ammuttiin alas yhdeksän lentokonetta ja vaurioitettiin kolmea. Vuonna 1973 ohjuksilla tuhottiin 43 lentokonetta. Vuoden 1999 Naton Jugoslaviaa vastaan suorittamien ilmahyökkäysten aikana Jugoslavian liittoarmeijan modernisoitu S-125 Petšora pudotti Yhdysvaltain häivepommittaja F-117:n, mikä oli ensimmäinen kerta, kun häivelentokone pudotettiin.
Ohjusjärjestelmästä on olemassa useita tyyppejä, kuten:
Suomessa.
Isajev S-125 oli Suomen puolustusvoimien ensimmäinen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmä hankittiin Suomen ilmapuolustuksen vahvistamiseksi vuosina 1978–1979. Sen tyyppinimi oli ItO 79, tarkoittaen 1979 käyttöönotettuja ilmatorjuntaohjuksia. Ohjustyypillä aloitettiin koulutusammunnat Lohtajan ampuma-alueella 1982, jota jatkettiin vuoteen 1995 saakka. Ito 79-ohjukset poistettiin Puolustusvoimien käytöstä BUK M1-alueilmatorjuntaohjusjärjestelmän hankinnan myötä.
Suomessa käytöstä poistettuja ohjuksia on museoituna Ilmatorjuntamuseossa Tuusulan Hyrylässä.
Lumijoen kirkko

Lumijoen kirkko on Lumijoen luterilaisen seurakunnan kirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Johan Ludvig Lybeck ja se vihittiin kirkoksi vuonna 1890.
Lumijoen ensimmäinen kirkko oli rakennettu noin vuonna 1620. Kirkko oli pohjalainen tukipilarikirkko, joka kuitenkin vuonna 1814 purettiin uuden kirkon tieltä. Toinen kirkko oli puinen ristikirkko, joka paloi ukkosmyrskyssä 14. kesäkuuta 1882. Tulipalossa tuhoutui seurakunnan arkisto lähes kokonaan . Samassa myrskyssä paloi naapurikunnan Oulunsalon kirkko. Nykyinen kirkko on rakennettu vuosina 1886–1889. Kirkkoon mahtuu noin tuhat henkeä, mikä on varsin paljon, sillä Lumijoen kunnan väkiluku oli keväällä 2010 hieman yli 2 000 asukasta. Suuren kokonsa vuoksi kirkkoa kutsutaan "Lakeuden katedraaliksi".
Esineistö.
Lumijoen kirkkoon hankittiin hopeinen, kokonaan kullattu ehtoolliskalusto vuonna 1751. Työ tilattiin oululaiselta Carl Jakob Melleniltä. Perimätiedon mukaan ehtoolliskalusto varastettiin ennen vuotta 1783 ja vietiin Vienan Karjalaan. Heimosotiin osallistuneet suomalaiset sotilaat löysivät hävinneestä kalustosta nykyisin kirkossa näytteillä olevan ehtoollismaljan vuonna 1918. Malja saatiin takaisin Lumijoen seurakunnalle vuonna 1923. Maljassa on kaiverrus: "Lumijoki Kyrckio Kalk Anno 1751".
Talo (televisiosarja)

Talo oli suomalainen tosi-TV -ohjelma, jossa palkintona oli oma talo ja tontti. Kahdeksan pariskuntaa rakensi keväällä 2005 unelmiensa omakotitalon Lahden Karistoon. Yksi pareista sai lopulta valmiin talon ja tontin omakseen. Talon juonsi Marika Makaroff. Talo perustuu brittiläiseen "Under Construction" -ohjelmaformaattiin, joka on saavuttanut suuren suosion muun muassa Englannissa, Ranskassa, Saksassa, Belgiassa ja Australiassa. Suomalaisen Talon Neloselle tuotti FremantleMedia Finland, joka on tuottanut muun muassa Unelmakämpän ja Idolsin.
Ohjelman perusidea.
Pareilla oli noin 10 viikkoa aikaa rakentaa yhdessä iso, kaksikerroksinen puutalo. Apuna heillä oli arkkitehti, rakennusmestari ja muita rakentamisen ammattilaisia. Talossa oli 12 jaksoa ja joka jakson päätteeksi pareilla oli vaara tulla äänestetyksi pois ohjelmasta. Kun talo oli valmis, jäljellä oli kaksi paria. Viimeisessä jaksossa katsojat äänestivät suorassa lähetyksessä, kumpi näistä kahdesta parista pääsee purkamaan muuttokuormansa uuteen omakotitaloonsa Lahden Karistossa. Talon sääntöihin kuului muun muassa, että kilpailijoiden piti asua rakentamisen ajan rakennustyömaalla. Yksi pareista toimi viikoittain niin sanottuna veturiparina, joka vastasi rakentamisesta ja muista yhteisistä asioista. Toinen pari huolehti viikoittain keittiöasioista eli teki ruokaa kaikille.
Voittaja.
Voiton veivät Tiina Kirves ja Kimmo Kuokkanen. Finaalissa oli myös mukana Heli Niemi ja Mikko Peltonen. Äänestyksessä annettiin yhteensä noin 140 000 ääntä.
Aiheesta muualla.
Ohjelman viralliset sivut
Kikimora

Kikimora () on slaavilaisen kansanperinteen tavallisesti naispuolisena pidetty paha henki. Se on kotihenki, jonka sanotaan joskus olevan naimisissa kotihaltija domovoin kanssa.
Kikimora asuu yleensä uunin takana tai kellarissa. Se huolehtii kanoista ja auttaa muissakin kodin askareissa, mikäli talo on hyvin hoidettu. Muussa tapauksessa se kiusaa ihmisiä kutittamalla ja viheltämällä öisin. Kikimora ilmestyy yöllä kehräämään: henkilön, joka näkee Kikimoran kehräämässä, sanotaan kuolevan. Sen sanotaan joskus näyttävän tavalliselta naiselta, jolla on hiukset levällään (slaavilaiset naiset pitivät päänsä peitettyinä). Toisinaan Kikimora kuvataan linnun kaltaiseksi olennoksi, jolla on kanan jalat ja nokka, mutta kuitenkin siipien sijasta käsivarret. Kikimora voi elää myös suolla tai metsässä. Silloin se näyttää pieneltä kyttyräselkäiseltä eukolta likaisessa puvussa.
Kikimoran nimestä on esitetty spekulaatio, jonka mukaan se olisi yhteydessä indoeurooppalaisten kielten painajaista tarkoittavaan sanaan (, ). Toiset otaksumat liittävät Kikimoran kolmeen kreikkalaiseen kohtalottareen, "moiraan", tai slaavilaisen mytologian jumalattariin Mokošiin ja Moranaan.
Kai Kyllönen

Kai Olavi Kyllönen (s. 30. tammikuuta 1965 Turku) on suomalainen pika- ja aitajuoksija.
Kyllönen voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden vuonna 1991 ja 200 metrin juoksun mestaruuden vuosina 1989 ja 1994 . Hallissa hän voitti SM-kultaa 60 metrin aidoissa vuosina 1994 ja 1996. Hänellä on pika-aidoista lisäksi viisi hopeaa (1987, 1989, 1990, 1993 ja 1994) sekä kolme pronssia (1992, 1995 ja 1996). Sisäradoilta hänellä on lisäksi 60 metrin aitajuoksusta kaksi hopeaa (1989, 1993) ja yksi pronssi (1995). Viestijuoksun SM-kisoista hänellä on 4 × 100 metrin viestistä kaksi kultaa (1989, 1992). 
Arvokisoissa Kyllönen oli pika-aidoissa mukana Splitin 1990 ja Helsingin 1994 EM-kisoissa sekä Tokion (1991), Stuttgartin (1993) ja Göteborgin MM-kisoissa (1995). Helsingissä ja Stuttgartissa hän selvisi toiselle kierrokselle. Lisäksi hän on edustanut Suomea sisäratojen EM- ja MM-kisoissa.
110 metrin aitojen ennätyksensä 13,52 Kyllönen juoksi 2. elokuuta 1994 Jyväskylässä. Ajallaan hän on Suomen kaikkien aikojen neljänneksi nopein pika-aituri Arto Bryggaren, Antti Haapakosken ja Elmo Lakan jälkeen. 200 metrillä Kyllönen juoksi Tuusulan Kalevan kisoissa 10. heinäkuuta 1994 ajan 21,00. 2. kesäkuuta 1987 hän juoksi Sipoossa harvinaisen 200 metrin aitamatkan Suomen ennätyksen 23,25. Oskari Mörö alitti ennätyksen sekunnin sadasosalla vuonna 2020.
Seuratasolla Kyllönen edusti vuoteen 1987 asti Keski-Uusimaan Urheilijoita ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa. Hän on naimisissa entisen pikajuoksijan Sanna Kyllösen kanssa (omaa sukua Hernesniemi).
Urheilu-uransa jälkeen Kyllönen toimi vuonna 2000 lyhyen aikaa Suomen Urheilulehden päätoimittajana.
Imuneste

Imuneste eli lymfa ("lääk." lympha) on selkärankaisten imusuonistossa kiertävää nestettä. Se muodostuu veriplasmasta peräisin olevasta kudosnesteestä, jota tihkuu hiusverisuonista solujen väliseen tilaan. Kudosnesteestä suurin osa imeytyy takaisin hiusverisuoniin, mutta pieni osa tihkuu imuhiussuonten helposti läpäisevien seinämien lävitse imusuoniston sisään. Lisäksi imunesteessä on jonkin verran verestä kudosnesteeseen joutuneita proteiineja, sillä imuhiussuonten ohuet ja hatarat seinät läpäisevät melko vapaasti myös proteiineja (toisin kuin verisuonten seinämät).
Imuneste on väriltään kellertävää paitsi ohutsuolen imusuonissa syönnin jälkeen, jolloin se on väriltään maidonvalkeaa johtuen sen suuresta rasvapitoisuudesta (kylomikronien runsaasta määrästä); tällaista imunestettä kutsutaan "maitiaisnesteeksi" "(chylus)". Imunesteen suola- ja hivenainekoostumus on suunnilleen sama kuin veriplasmassa.
Imuneste kiertää imusuonistossa vähintään yhden imusolmukkeen läpi, jonka imusolut sitovat ja tuhoavat imunesteessä kiertävät mikrobit ja muut vieraat partikkelit. Samalla osa imusoluista siirtyy imusolmukkeesta imunesteeseen. Suurin osa imunesteestä palautuu takaisin verenkiertoon vasempaan solislaskimoon "rintatiehyeen" "(ductus thoracicus)" kautta lukuun ottamatta oikean puolen pään, yläraajan ja rinnanseudun imunestettä, joka kerääntyy "oikeaan imutiehyeen" "(ductus lymphaticus dexter)" ja laskee sieltä edelleen solislaskimoiden kautta verenkiertoon.
Matti Heusala

Matti Heusala (s. 9. heinäkuuta 1969) on suomalainen entinen pikajuoksija ja urheilutoimittaja.
Urheilu-ura.
Heusala voitti Suomen mestaruuden 200 metrin juoksussa Oulussa vuonna 1990 (aika 21,51). Hän voitti myös SM-kultaa hallissa 200 metrillä Tampereella vuonna 1991 ajalla 21,41. Aika oli uusi 22-vuotiaiden Suomen ennätys hallissa (ylipitkällä radalla). Vuonna 1990 Heusala oli juossut 22-vuotiaiden ennätyksen 33,91 ulkoradoilla harvinaisella 300 metrin juoksumatkalla. 
Aktiiviuran jälkeen.
Lopetettuaan kilpailu-uransa vuonna 1993 Heusala aloitti MTV:llä urheilutoimittajana. Vuonna 1997 Matti Heusala siirtyi Tulosruudun tuottajaksi.
Vieno

Vieno on suomalainen naisen ja miehen etunimi.
Vieno kuuluu 1800-luvun lopulla yleistyneisiin uudisnimiin, joissa lapselle toivottiin hyvää ominaisuutta kuvaava nimi. Vieno tarkoittaa 'tyyntä', 'hentoa', 'pehmeää' ja 'hiljaista'.
1900-luvun alussa nimi oli käytössä sekä miehillä että naisilla, mutta sitä on alun alkaen pidetty enemmän naisen nimenä. Pojille sitä annettiin eniten silloisessa Turun ja Porin läänissä. Suosituimmillaan Vieno oli 1900–1920-luvuilla. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Vieno-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 15 154 naista ja noin 2 300 miestä.