tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anthony Newley

Anthony George Newley (24. syyskuuta 1931 – 14. huhtikuuta 1999) oli brittiläinen näyttelijä ja laulaja-lauluntekijä. Hän esiintyi varhaisella urallaan muiden muassa elokuvissa "Vice Versa" (1948) ja "Oliver Twist" (1948).
Myös muusikonura lähti käyntiin lupaavasti: Newley nousi vuonna 1960 listaykköseksi hiteillään ”Why?” ja ”Do You Mind?”. Vuonna 1963 hän voitti Grammy-palkinnon kappaleellaan ”What Kind of Fool Am I”. Myöhemmin Newley työskenteli musikaali- ja elokuvasäveltäjänä: 1960-luvulla hän kirjoitti Leslie Bricussen kanssa menestysmusikaalit "Seis maailma – tahdon ulos" (1961) ja "The Roar of the Greasepaint – The Smell of the Crowd" (1964). Hän oli vuoden 1972 Oscar-ehdokas. 
Vuonna 1969 valmistui Newleyn käsikirjoittama, tuottama, pääroolittama ja ohjaama omaelämäkerrallinen musiikkikomedia "Heironymus – seksipirtelö" (Can Heironymus Merkin Ever Forget Mercy Humppe and Find True Happiness?), joka sai nuivat arvostelut kuten myös Vietnam-aiheinen, Ron Cowenin näytelmään perustuva elokuvaohjaus "Viimeinen kesä" (Summertree, 1971), jonka pääosan näytteli nuori Michael Douglas.
Newleyn toisena vaimona oli vuosina 1963–1970 näyttelijä Joan Collins. Hän pääsi Songwriters Hall of Fameen vuonna 1989 ja kuoli munuaissyöpään huhtikuussa 1999 ollessaan 67 vuoden ikäinen.
Harlekiininuoliainen

Harlekiininuoliainen ("Botia kubotai") on loistonuoliaisten (Botiidae) kuuluva kalalaji. 
Se elää Myanmarissa Burman rajaseudulla Ataran-joen vesistössä (toisten tietojen mukaan Salween-joen vesistössä). Sitä pidetään myös akvaarioissa sukulaistensa tiikerinuoliaisen ja verkkonuoliaisen tapaan.
Harlekiininuoliainen jää yleensä noin 13-senttiseksi.
Sen vartalo on kullanväristen, mustien ja harmaiden kuvioiden peitossa. Kuviot muuttuvat kalan kasvaessa.
Merienkeli

Merienkeli ("Squatina squatina") on eurooppalainen hailaji, joka ulkonäöltään kuitenkin muistuttaa lähinnä rauskuja.
Tuntomerkit.
Merienkeli voi kasvaa jopa 1,8 metrin pituiseksi. Kala on päältä tumman ruskea, alta vaalea. Selkälinjassa on piikkien rivi. Pää on silmien välistä selvästi lommolla. 
Merienkeli on pohjakala, joka makaa osittain pehmeään pohjaan kaivautuneena, vain silmät näkyvillä. 
Ravinto ja lisääntyminen.
Merienkelin ravinto koostuu pääosin luukaloista, myös rauskuista, äyriäisistä ja nilviäisistä. Lisääntyminen on ovovivipaarista; naaras synnyttää kerralla 9–20 munasta kehittynyttä poikasta.
Levinneisyys ja uhanalaisuus.
Merienkelin alkuperäinen levinneisyys Atlantin valtameressä ulottuu Etelä-Skandinaviasta Marokkoon ja Kanariansaarille ja kattaa myös Välimeren ja Mustanmeren. Laji elää mannerjalustan vesissä viiden metrin syvyydestä ainakin 150 metriin asti.
Merienkeli oli aiemmin yleinen petokala laajoilla alueilla Euroopassa. Se on kuitenkin jyrkästi vähentynyt 50 viime vuoden aikana. Merienkelit joutuvat helposti pohjatroolien sivusaaliiksi. Niitä on käytetty ihmisravintona esimerkiksi Englannissa. Laji katsotaan nykyään hävinneeksi Pohjanmerestä ja osista Välimerta ja se luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi.
Nahabino

Nahabino (Наха́бино) on kaupunkityyppinen taajama Krasnogorskin piirissä Moskovan alueella. Asemansa Nahabino sai 1942. Siellä asui vuonna 2010 yhteensä 36 456 henkeä, eli paikkakunta oli Moskovan alueen suurin kaupunkimainen taajama. Koko Nahabino kaupunkikunnassa asui 37 213 henkeä. Alueella on peltoja ja kosteita kangasmetsiä, joissa kasvaa mäntyä ja koivua.
Maantiede.
Nahabino sijaitsee Volokolamskin valtatien varrella 34 kilometrin päässä Moskovasta länteen. Tämä on osa Venäjän Moskovasta lähtevää valtatietä M8. Moskovan metron Nahabinoa lähin asema on Tušinskaja.
Vuoden 2005 hallinnollisessa uudistuksessa Nahabinon rinnalle muodostettiin hallinnolliset taajamakylät Željabino (Желябино), Kozino (Козино) ja Nefeldjevo (Нефедьево), joiden pinta-ala yhteensä on 55,71 neliökilometriä.
Alue kehittyy voimakkaasti taajamana, ja sinne rakennetaan uusia asuinkerrostaloja ja myös puisia pientaloja. Seutu on venäläisittäin rauhallista, ja siellä on jo Neuvostoliiton aikana ollut virkistykseen liittyviä toimintoja samoin kuin myös rautateiden ja puolustushallinnon tiloja.
Volokolamskin valtatien pohjoispuolella Željabinon (Желябино) itäpuolella sijaitsee Venäjän federaation ulkoasiainministeriön diplomaattikunnan palveluhallinnon rakennusosaston rakennuttama Le Méridien Moscow Country Club, Venäjän ensimmäinen virallinen kansainväliset vaatimukset täyttävä golf-kenttä, jonka eteläpuolella on Honkarakenteen loistohirsitaloalue.
Volokolamskin valtatien eteläpuolella sijaitsevat rautatievarikko, rautatieasema sekä puolustushallinnon tehtaat ja alueet.
Hallinto.
Ensimmäiset vaalit järjestettiin 4. syyskuuta 2005, ja niissä valittiin hallinnon johtajaksi Aleksandr Afanasevitš (Александр Афанасьевич) ja lisäksi paikallishallinnon valtuusto.
Volokolamskin valtatien pohjoispuolella Nahabinon keskustan lähellä on 1948 perustettu hallintoalan opisto, joka alkoi 1990-luvulla järjestää myös ympäristöalan kursseja. Opiston majoitustiloja tarjotaan Moskovan alueen virkistyskäyttöön.
Historiaa.
Nahabinosta on kylänä ensimmäisiä mainintoja historiassa vuonna 1482, jolloin se kuului pajarille. Kylä myytiin 1534 luostarille.
Nahabinossa laukaistiin 1933 ensimmäiset neuvostoliittolaiset raketit GIRD-9 ja GIRD-X.
Elinkeinoelämä.
Nahabinossa on huonekalutuotantoa, rautatievarikko, Venäjän federaation puolustusministeriön 15. tieteellis-tekninen keskusinsituutti, pioneerijoukkojen 542. tehdas ja 175. puunjalostusyhtymä, leikkikalutehdas.
Kulttuuri.
1930-luvun lopulla Nahabinossa kuvattiin kuuluisa Arkadi Gaidarin teokseen perustuva elokuva "Timur i ego komanda", joka valmistui esitettäväksi vuonna 1940. Elokuvassa näyttelivät Timurin ryhmän venäläiset pioneerinuoret. 2000-luvulla Nahabinossa kuvattiin televisiosarja "Soldaty".
Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh

Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh () on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu A. A. Milnen luomaan Nalle Puhiin. Sarjan tuotti Walt Disney Television Animation ja sitä esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa toukokuussa 2007. Sarjassa esiintyvät Nalle Puhista tutut hahmot lukuun ottamatta Pöllöä ja Myyrää. Mukana seikkailee nyt kuusivuotias tyttö Emmi ja hänen pieni koiranpentunsa Pilkku.
Suomessa sarjaa esitetään Yle TV2:lla ja Playhouse Disneyllä. Sarjasta on tehty myös elokuvat ' ja '.
Juoni.
Pikkutyttö nimeltä Emmi ja hänen koiransa toimivat supernuuskijoina yhdessä Tiikerin ja Nalle Puhin kanssa. He syöksyvät aina paikalle tutkimaan mysteereitä, kun joku hälyttää sireenillä. He usein miettivät kovasti ratkaistaakseen ongelman, jonka ratkaisu usein osoittautuu olevan aivan jotain odottamatonta.
Ääninäyttelijät.
Sarjan alkuperäiset äänet.
Dana Wynter

 
Dana Wynter (8. kesäkuuta 1931 – 5. toukokuuta 2011) oli näyttelijä, joka aloitti pitkän kansainvälisen uransa 1950-luvulla. Hän syntyi Berliinissä, Saksassa, mutta varttui suurimmaksi osaksi Englannissa; teini-ikäisenä hän vaihtoi maanosaakin ja aloitti lääketieteelliset opintonsa Rhodesin yliopistossa Etelä-Afrikassa. 
Wynter oli vuoden 1956 Golden Globe -voittaja. 
Wynter oli naimisissa Greg Bautzerin kanssa, kunnes erosi vuonna 1981. Parilla oli vuonna 1960 syntynyt poika. 
Elokuvia.
Wynterillä oli huomattavia rooleja muiden muassa seuraavissa elokuvissa:
Volokolamskin valtatie

Volokolamskin valtatie () on Moskovan kehätieltä valtatie M8:n suuntaisesti, sen pohjoispuolella kulkeva tie, joka johtaa Moskovasta luoteeseen Volokolamskin suuntaan.
Volokolamskin valtatie oli avainasemassa, kun saksalaiset pysäytettiin Moskovan edustalle syksyllä 1941. Kirjailija Aleksandr Bek kirjoitti aiheesta kaksiosaisen sotaromaanin "Volokolamskin valtatie" - "Kenraali Panfilovin reservi", joka perustui pataljoonankomentajana toimineen kazakstanilaisen yliluutnantti Baurdžan Momuš-Ulýn haastatteluihin.
The Economics of Prohibition

The Economics of Prohibition on yhdysvaltalaisen taloustieteilijä Mark Thorntonin kirja, joka käsittelee alkoholin ja huumeiden kieltoa taloustieteellisestä näkökulmasta. Kirjan on julkaissut University of Utah Press vuonna 1991. Thornton pitää huumeiden kiellon ylläpitoa kalliina ja ongelmia aiheuttavana, sillä se siirtää huumemarkkinat pimeän talouden piiriin. Thornton esittää, että huumeiden kielto voitaisiin purkaa vähitellen, yksi aine kerrallaan. Ensimmäisenä tulisi poistaa alkoholin ja tupakan säännöstely ja verotus. Tämän jälkeen voidaan yksi kerrallaan laillistaa kannabis, kokaiini ja heroiini.
Sisältö.
Thorntonin mielestä suurinta osaa huumeista voidaan pitää käytännössä haitattomina, mikäli niitä käytetään kohtuullisesti. Tällöin huumeiden käyttäjillä ei ole mahdollisuutta tuotteiden laadun varmistamiseen ja heiltä puuttuu oikeudellinen kuluttajansuoja. Vapailla markkinoilla monet nykyisin laittomat huumeet saattaisivat olla lääkeaineita. Esimerkiksi vaarallista crackia ei Thorntonin mukaansa liikkuisi markkinoilla, jos vähemmän haitallista kokaiinia olisi vapaasti saatavilla. Kalliiden huumausaineiden käyttö on usein rahoitettava rikollisuudella. Thornton väittää, että huumeiden kiellosta hyötyvät eniten huumeiden nykyiset tuottajat.
Thorntonin mukaan esimerkiksi Yhdysvalloissa alkoholin kieltolain aikana pimeillä markkinoilla myytyjen juomien keskimääräinen alkoholipitoisuus kaksin- tai kolminkertaistui ja mietojen alkoholijuomien myynti laski. Suuri osa pimeillä markkinoilla myydystä alkoholista sisälsi myrkyllistä metanolia. Alkoholin kohtuukäyttö väheni, sillä juomien alkoholiprosenttia oli vaikea arvioida. Thorntonin mielestä on todennäköistä, että esimerkiksi kannabiksen ja oopiumin kielto on ainoastaan lisännyt näiden huumeiden kulutusta.
Huiskupullojukka

Huiskupullojukka eli pullojukka ("Beaucarnea recurvata") on helppohoitoinen huonekasvi, jota kutsutaan sen ulkonäön vuoksi myös norsunjalaksi. Se on kotoisin Meksikosta.
Pullojukka säilöö vettä tyviosastaan pulleaan varteensa. Lehdet kasvavat varren päästä. Ne kaartuvat alaspäin, ja niiden keskellä on selvä ura, reunat ovat hiukan hammaslaitaiset. Luonnossa pullojukka voi kasvaa jopa 10 metriä korkeaksi. Pullojukka on hyvin hidaskasvuinen. Vanhoihin yksilöihin puhkeaa pieniä, kermanvalkeita kukkia, jotka muuttuvat kesän mittaan punaisiksi. Huonekasvina se kukkii hyvin harvoin tai ei ollenkaan.
Kasvi viihtyy puolivarjossa tai auringossa. Kesällä kasvi kastellaan kunnolla, kun multa on kunnolla kuivunut. Talvella vettä annetaan vähemmän. Liikakastelu on yleisin hoitovirhe. Kasvia lannoitetaan keväällä ja kesällä pari kertaa kuukaudessa, muulloin lannoitus ei ole tarpeen. Keväällä kasvista voi irrottaa tyvivesoja, jotka istutetaan omiin ruukkuihinsa. 
Pullojukka on myrkytön.
Pähkähullu professori

Pähkähullu professori () on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jossa pääosaa näyttelee Eddie Murphy. Se on uudelleenfilmatisointi vuonna 1963 valmistuneesta "Tohtori Jerry ja herra Hyde" -elokuvasta, jonka pääosassa nähtiin Jerry Lewis. Pähkähullu professori palkittiin parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnolla vuoden 1997 Oscar-gaalassa.
Juoni.
Elokuva kertoo erittäin tukevasta, mutta viisaasta tiedemies-professori Sherman Klumpista. Hän on keksimässä hamstereille nuorennuseliksiiriä ja jos saadaan todistettua, että aine toimii, Klump saa apurahan. 
Hän ihastuu oppilaitoksen uuteen naisopettaja Carla Purtyyn, mutta luulee että ei ulkonäkönsä vuoksi saa Carlalta vastakaikua. Klump pyytää kuitenkin Carlaa treffeille, ja päättää samalla aloittaa laihdutuskuurin. Tapaamisiltana Sherman ja Carla menevät Scream-nimiseen ravintolaan, jossa he syövät ja viettävät iltaa. Illan aikana ravintolassa esiintyy stand up -koomikko, joka ottaa silmätikukseen Shermanin ja keksii hänestä loukkaavia vitsejä. 
Samana yönä Sherman kehittää eliksiirin, joka laihduttaa hänet huippukuntoon. Hänestä tulee uusi henkilö, Buddy Love. Tosin eliksiirin vaikutus kestää vain tietyn ajan, ja Sherman muuttuu entiseen kokoonsa. Shermanille selviää, että Carla on kiinnostunut Buddysta ja näin hän muuttuu takaisin laihaksi. Vähitellen selviää, että Buddyn roolissa oleminen alkaa riistäytyä käsistä. Eräänä aamuna Carla saapuu Shermanin talolle, jossa on hirveä sotku. Edellisenä iltana Buddy oli pitänyt ystäviensä kanssa juhlat ja nukkumisen aikana hän oli muuttunut takaisin normaaliksi Sherman Klumpiksi. Carlalle selviää, että Sherman on yhtä lipevä naistenmies, kuin Buddykin (tosin Carla ei tiedä Buddyn olevan Shermanin takana). 
Shermanille tulee häätöilmoitus, ja hän saa potkut työpaikastaan. Eräänä iltana Sherman katsoo televisiota, jolloin Buddyn tekemä videonauha käynnistyy, jossa hän kertoo että hänen pitäisi juoda laihdutuseliksiiriä. Samana iltana Sherman saapuu laboratorioon, ja aikoo kaataa kaikki laihdutuseliksiirit pois ja kertoa Carlalle totuuden. Sherman nauttii vahingossa laihdutuseliksiiriä, ja muuttuu Buddyksi. Buddy on valmistanut suuren määrän eliksiiriä ja jos hän nauttii sen kokonaan, hän pääsee Shermanista eroon ikuisesti. Samana iltana on juhlat, jossa Buddyn tulee esittää nuorennuseliksiiri. Buddyn on tarkoitus juoda eliksiiri, mutta hän ei ehdi, ja näin muuttuu Shermaniksi ja kaikille selviää totuus. Loppujen lopuksi Sherman saa apurahan.
Matti Karras

Reino Matti Karras (28. toukokuuta 1932 Turku – 11. kesäkuuta 2013 Oulu) oli Oulun yliopiston sähkötekniikan professori.
Henkilötiedot ja opinnot.
Karraksen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Tuure Karras ja kauppias Daisy Lång. Ylioppilaaksi hän valmistui Mukkiniemen yhteiskoulusta Helsingistä vuonna 1951, sitten fysiikan alalta Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1957, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1961 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1964. Hän väitteli kuitenkin jo vuonna 1960.
Sotilasarvoltaan Karras oli reservin luutnantti vuodelta 1979.
Ammattiura.
Karras toimi Oulun yliopiston fysiikan apulaisprofessorina vuodesta 1963 vuoteen 1965 ja sen jälkeen Valtion teknillisten tieteiden toimikunnan vanhempana tutkijana vuoteen 1970. Oulun yliopiston sähkötekniikan professori hän oli vuodesta 1970 aina vuoteen 1994 saakka. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa, vuodesta 1961 vuoteen 1963 ja vuonna 1966 Arkansasin yliopistossa, vuonna 1975 Havaijin yliopistossa, vuonna 1977 Utahin yliopistossa sekä vuonna 1987 Miamin yliopistossa.
Karras julkaisi tutkimuksiaan sekä fysiikan että tekniikan alalta. Hän toimi Professoriliitto ry:n Oulun osaston puheenjohtajana vuodesta 1972 vuoteen 1974.
Yrjö Saarnio (näyttelijä)

Yrjö David Saarnio, sukunimi vuoteen 1903 "Huttunen" (18. syyskuuta 1890 Helsinki – 16. huhtikuuta 1933 Hämeenlinna) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hän käytti myös nimiä Jori Sarno ja Jori Saarnio.
Yrjö Saarnio kävi Helsingissä kansakoulun ja suomalaista reaalilyseota. Hän tuli vuonna 1905 Helsingin Työväenteatterin avustajaksi. Hän oli sittemmin näyttelijänä Kansan Näyttämöllä, Viipurin Näyttämöllä, Tampereen Teatterissa ja jonkin aikaa myös Suomalaisessa Oopperassa. Lahden Teatterin johtajana Saarnio oli 1929–1930. Saksassa Saarnio oli neljä vuotta eri elokuvastudioiden palveluksessa ja samoin Ranskassa kaksi vuotta. Hän suoritti ensimmäisen maailmansodan ensi vuotena Moskovassa filmiopinnoita valtion apurahalla, ja oli myöskin näyttelijänä Moskovan parhaissa filmistudioissa. Konsertteja Yrjö Saarnio piti Suomen ohella Unkarissa, Saksassa, Amerikassa ja Eestissä, jossa hän oli vuoden ajan kiinnitettynä Estonia-oopperan vakinaiseksi jäseneksi. 
Yrjö Saarnio oli näyttelijä Kaarlo Saarnion nuorempi veli. Saarnion elokuvaura oli poikkeuksellinen; 1910-luvulla Saarnio esiintyi ranskalaisen Marcel L'Herbierin ohjaamassa elokuva "Résurrection" (1923) ja saksalaisen Fred Sauerin elokuvassa "Jugend" (1922), mutta vain yhdessä kotimaisessa elokuvassa.
Kuitenkin Saarnio oli pääasiassa teatterinäyttelijä. Saarnio esitti eversti Krasnoffia Yhdysvalloissa oppinsa saaneen, suomalaisen seikkailijan Carl von Haartmanin ohjaamassa elokuvassa "Kajastus" (1930). Saarnio kuului muun muassa Koiton näyttämön sekä Kansan Näyttämön henkilökuntaan. Hän toimi Kotkan Työväen Teatterin apulaisjohtajana 1920-luvulla.
Yrjö Saarnio oli naimisissa Dagmar Parmaksen kanssa vuosina 1916–1933. Heidän poikansa oli näyttelijä Yrjö-Kalevi (Jori) Saarnio. Yrjö Saarnio kuoli 49-vuotiaana pääsiäisenä 1933 Ahveniston keuhkotautiparantolassa.
Moscow Country Club

Moscow Country Club (nykyään pidemmin Le Méridien Moscow Country Club) on Venäjän federaation ulkoasiainministeriön diplomaattikunnan palveluhallinnon rakennuttama virkistysalue Nahabinoon Moskovan alueella, joka sisältää Venäjän toistaiseksi ainoan kansainväliset vaatimukset täyttävän täysimittaisen 18-reikäisen golfkentän lisäksi vartioidulle alueelle golfkentän eteläpuolelle Honkarakenteen hirsitaloista rakennetun alueen.
Historiaa.
Ajatus Neuvostoliiton ensimmäisestä kansainväliset mitat täyttävästä golfkentästä syntyi jo 1960-luvun lopulla, mutta sitä ei toteutettu Neuvostoliiton olemassa olon aikana. Vasta 1990-luvun alussa perustettiin Ivan Sergejevin aloitteesta yhdysvaltalais-neuvostoliittolainen yhteisyritys, jonka tarkoituksena oli rakennuttaa ja ylläpitää golfkenttä, mutta parissa vuodessa hanke ajautui rahoitusvaikeuksiin. Yhdysvaltalainen osapuoli, James Anderson, oli teettänyt yhdysvaltalaisella golfarkkitehti Robert Trent Jones II:lla, Robert Trent Jones nuoremmalla suunnitelman golfkentästä, jota toteuttamaan ryhtyi pääurakoitsijana Antti Peltoniemen toimitusjohtama Seicon-Rakennus, maanrakentajanaan Ab Tallqvist Oy, talotoimittajanaan Honkarakenne, jonka toteuttajana oli lahtelainen Mittarakentajat.
Moscow Country Clubilla ennen rakentamisen aloittamista oli lomahotelli, betonilohkoin ympäröity vartioitu alue sekä hallintorakennus ja keskellä metsää olevan alueen hallinnointiin hallintorakennus sekä autotallit, lämpölaitos ja palokunta.
Golfkenttä.
Golfkenttä on 6 390 m pitkä. Sen ihannelyöntimäärä, "par", on 72, mikä tarkoittaa kentän pelaamista läpi keskimäärin neljällä reikää kohden. Ruotsalainen Per-Ulrik Johansson selvitti kentän sadesäällä 63 lyönnillä The Russian Open Golf Championship 2007 -kilpailussa.
Golfkentän avajaiset pidettiin 2. syyskuuta 1994. Kuitenkin puolivalmiin golfkentän yhdeksällä ensimmäisellä reiällä järjestettiin jo 1993 Russian Open -golfkilpailu. Alueelle valmistui myös Ilmo Valjakan suunnittelema golfklubirakennus.
Hotelli.
Alueen 131-paikkainen hotelli on rakennettu jo Neuvostoliiton aikana, mutta se kunnostettiin 1994 ja 1999 sekä kerroslukua korotettiin kaksikerroksisesta kuusikerroksiseksi. 
Asuinalue.
Alueella on hotellin ja golfkentän lisäksi myös pysyviksi asunnoiksi vuokrattuja, myös jopa miltei 400 m2 laajoja kaksikerroksisia hirsihuviloita, joista ensimmäiset rakennettiin 1993–1994, joita on vuokrattu ensiksi länsimaisten, pääasiassa yhdysvaltalaisten ja brittiläisten yritysten Venäjän toimintojen johtohenkilöille ja sittemmin myös venäläisten liikepankkien.
Alueen tekee soveltuvaksi asumiskäyttöön se, ettei Nahabinossa ole juuri ilmaa saastuttavaa teollisuutta sekä se, että Nahabinon lomakeskus oli ja on vartioitu betonilohkoin ympäröity alue, jonka tieliittymässä oli maantiemiliisin tarkastuspiste.
Muuta.
Alueelle on rakennettu urheilutalo, jonka toteutti turkkilainen rakennusyritys. 
1997 golfklubin yhteyteen perustettiin Lasten golfakatemia tukemaan lasten golfin peluuta.
Geoff Murphy

Geoffrey Peter Murphy (12. lokakuuta 1938 – 3. joulukuuta 2018) oli uusiseelantilainen elokuvaohjaaja.
Murphy kuului 1971-75 tunnettuun hippiyhtye Blertaan. Yhtyeuran jälkeen hän aloitti elokuvauransa. Hän oli Uuden-Seelannin elokuva-alan keskeisimpiä ohjaajia 1970- ja 1980-luvuilla. Murphyn tunnettuja ohjauksia ovat muun muassa debyytti "Wild Man" (1977), "Goodbye Pork Pie" (1981), "Nuoret sankarit 2" (1990) ja "Kaappaus raiteilla" (1995). Lisäksi hän toimi "second unit" -ohjaajana "Taru sormusten herrasta" -trilogiassa, jossa hänen ohjaustyönsä oli Uuden-Seelannin kulttuuriministeriön alaisen elokuvakomission mukaan trilogian sisällön kannalta merkityksellistä.
Peab

Peab AB on ruotsalainen rakennusyhtiö, joka on alallaan yksi Pohjoismaiden suurimmista työllistäen noin 15 000 henkeä. Peab-konserni on jakautunut neljään liiketoiminta-alueeseen; rakentaminen, kiinteistökehitys, infrarakentaminen ja teollisuus. Suomessa PEAB:n rakennustoiminnan alku oli Peab-Seicon, mikä perustui seinäjokelaisen Seicon-Rakennuksen ostoon sen perustajilta. Asfalttitoiminnot PEAB osti YIT:ltä.
Historia.
Veljekset Erik (s. 1942) ja Mats Paulsson (s. 1944) perustivat ensimmäisen yrityksensä vuonna 1959. Alun perin yritys keskittyi jätekuljetuksiin ja maatalouskoneisiin, mutta myöhemmin siitä tuli rakennusyhtiö. Peab-osakeyhtiö perustettiin virallisesti lokakuussa 1967. Peab on lyhenne sanoista Paulsson (P), urakointi (E, ) ja osakeyhtiö (AB, ).
Kooltaan Peab kasvoi kaksinkertaiseksi vuonna 1985, kun yhtiö Ruotsin kiinteistöbuumin alla hankki Wihlborgin rakennustoiminnot Malmön alueella. Kiinteistöbuumi päättyi lamaan 1990-luvun alussa, ja Peab hankki tuolloin samaa kokoluokkaa olleen Hallström &amp; Nisses -rakennusyhtiön omistukseensa. Hallstrom &amp; Nisses oli listattu Tukholman pörssiin, mitä kautta Peabin osakkeiden noteeraus pörssissä sai alkunsa. Lama iski pian göteborgilaiseen Avena-konserniin ja Peab päätyi ostamaan sen rakennus- ja konetoiminnot itselleen. Samaan aikaan Peab teki myös ostotarjouksen vaikeuksiin ajautuneesta västeråsilaisesta ByggPaul-yhtiöstä. Yrityskauppojen jälkeen Peab koostui kolmesta rakennusyhtiöstä, joilla kaikilla oli omat vahvat brändinsä ja Peab muutti nimensä Tre Byggareksi.
Tre Byggare kasvoi huomattavasti vuonna 1993, kun yhtiö osti tuolloin Ruotsin suurimman rakennusyhtiön BPA:n. Lama oli ajanut BPA:n omistaneet ammattiliitot etsimään yhtiölle ostajaa, ja Tre Byggare päätti lopulta hankkia itseään kolme kertaa suuremman BPA:n. Kaupan jälkeen Tre Byggare vaihtoi nimensä takaisin Peabiksi.
YIT myi asfalttiliiketoimintansa Peabille kesällä 2019. Kaupan myötä Peabin palvelukseen siirtyi noin 1 700 työntekijää, joista valtaosa Suomessa. Toimintojen liikevaihto oli vuonna 2018 noin 572 miljoonaa euroa.
Teollisuuspiiri (Suomi)

Teollisuuspiiri on ollut kauppa- ja teollisuusministeriön alueorganisaatio, joka on vastannut yritystuen jakamisesta Suomessa läänitasolla. Teollisuuspiirien piirijako manner-Suomessa vastasi vanhaan läänijakoa.
1980-luvulla teollisuuspiireistä tuli KTM yrityspalveluita, jotka investointi-, kehittämis- ja pienyritystukien lisäksi alkoivat tarjota myös yrityskoulutuspalveluita.
90-luvulla toimintaa ryhtyivät koordinoimaan työvoima- ja elinkeinokeskusten yritysosastot.
KTM yrityspalvelu

KTM yrityspalvelu oli miltei vanhaa läänijakoa noudattelevat kauppa- ja teollisuusministeriön alueorganisaatio, joka teollisuus­piirien aikaisemmin tarjoamien avustusten lisäksi kehitti yrityksiä myös yrityskoulutuspalveluja kehittämisohjelmiksi projektoimalla. KTM:n yrityspalvelun palveluihin kuuluivat pienyritystuki, investointiavustukset ja kehittämisavustukset. Koulutus- ja kehittämisohjelmissa oli erilaisia vientivalmiusselvityksiä, liiketoimintasuunnitelmia, muotoilu- sekä laatujärjestelmäohjelmia.
1990-luvulla KTM:n yrityspalvelut liitettiin työvoima- ja elinkeinokeskusten osiksi ja niistä tuli työvoima- ja elinkeinokeskusten yritysosastoja, joiden kehittämistoiminnan uskottiin olevan koordinoidumpaa mm. työvoimaosastojen kanssa kuin aikaisemmin työvoimaministeriön kanssa.
Nimikirjaimet

Nimikirjaimet on Scandinavian Music Groupin 29. maaliskuuta 2004 julkaistu toinen studioalbumi. 
Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan 11. sijalle, joka on myös sen paras sijoitus listalla. Yhteensä "Nimikirjaimet" oli listalla kuusi viikkoa. Albumi on myynyt kultaa yli 15 000 kappaleen myynnillään.
Albumilta julkaistiin yhteensä kolme singleä, joista ensimmäinen "100 km Ouluun" nousi yhdeksi viikoksi Suomen viralliselle singlelistalle. Kaksi seuraavaa singleä "Säälittävä syksy" ja "Huomisen sää" julkaistiin vain promootiosingleinä, joten ne eivät sijoittuneet lainkaan listalle.
Arvostelut.
"Helsingin Sanomien" Nyt-liitteen arviossa Tero Valkonen sanoo albumin olevan musiikillisesti niin vahva, että Terhi Kokkosen sanoitusten ”helppous on helppo kestää”. Valkonen nostaa albumin huippuhetkeksi sen nimikappaleen "Nimikirjaimet", jonka tempon ja tunnelman muutoksia kehutaan.
"Soundi" nostaa "Helsingin Sanomien" tavoin albumin suurimmaksi heikkoudeksi Kokkosen tekemät sanoitukset, joiden sanotaan olevan ”teknisesti kömpelöitä”. Joel Melasniemen tekemien sävellysten kertosäkeitä kehutaan, mutta säkeistöjen melodioiden ”rakenteissa on paljon toivomisen varaa”.
Venäjän demokraattinen puolue

Venäjän demokraattinen puolue () on lakkautettu venäläinen puolue. Se perustettiin vuonna 1990, ja jäseniä sillä oli vuoden 2007 alussa runsaat 82 000. Viimeinen puheenjohtaja oli Andrei Bogdanov, joka oli ehdokkaana vuoden 2008 presidentinvaaleissa.
Puolueen kohderyhmää ovat erityisesti keski-ikäiset. Se tukee ohjelmansa mukaan voimakkaasti demokraattisia periaatteita ja kannattaa Venäjän liittymistä Euroopan unioniin.
Vuoden 2007 duuman vaaleissa puolue sai 0,13 prosenttia äänistä, eikä paikkoja. Se yhdisti 16. marraskuuta 2008 voimansa Oikeistovoimien liitto ja Kansalaisvoima-puolueen kanssa ja muodosti Pravoje delo -puolueen.
Kiinan kansankongressi

Kiinan kansankongressi () on Kiinan kansantasavallan korkein valtioelin ja siten tärkeä osa Kiinan kansantasavallan hallintoa. Se on perustettu vuonna 1954. Mallia kansankongressiin haettiin aikoinaan Neuvostoliitosta.
Kiinan kommunistinen puolue hallitsee noin kahta kolmasosaa paikoista. Kommunistipuolueen valta-asema on kirjattu Kiinan perustuslakiin. Kansankongressissa on myös kahdeksan muuta puoluetta, mutta koska näiden tulee hyväksyä ehdoitta kommunistipuolueen asema, niitä ei voi nimittää oppositioksi.
Vuonna 2018 puhemieheksi valittiin Li Zhanshu.
Tehtävät.
Kansankongressissa on noin 3 000 jäsentä. Kansankongressi kokoontuu vuosittain, yleensä maaliskuussa, noin kahdeksi viikoksi vuodessa ja nimittää väliajoiksi 175-jäsenisen pysyvän komitean. Se valitsee myös presidentin sekä vahvistaa presidentin nimittämän pääministerin ja muut ministerit tai muiden tärkeiden virkojen haltijat. Lisäksi se hyväksyy puolueen viisivuotissuunnitelmat.
Kansankongressia on nimitetty kumileimasimeksi, koska suurin osa poliittisista päätöksistä on tehty jo ennen niiden tuomista kansankongressin eteen. Kaikki kansankongressin hyväksymät henkilövalinnat ja esitykset ovat lähinnä muodollisuuksia.
Edustajat ja vaalit.
Kansankongressin edustajien toimikausi on viisi vuotta ja nämä valitaan provinssitason edustajien keskuudesta omissa sisäisissä vaaleissa. Vastaavat vaalit järjestetään myös kansan vapautusarmeijan piirissä. Tavalliset kansalaiset valitsevat suoraan ainoastaan kuntatason päättäjät. Nämä puolestaan valitsevat provinssitason päättäjät, jotka puolestaan valitsevat edustajat kansankongressiin. Edustajien määrä on suhteutettu kunkin provinssin väkilukuun.
Kansankongressiin kuuluvat edustajat erityishallintoalueilta, kuten Hongkongista, Macaosta ja Taiwanilta. Taiwanin edustajat eivät ole saaren asukkaita, vaan yleensä mantereella asuvia taiwanilaisia liikemiehiä tai sieltä muuttaneita. Myös Kansan vapautusarmeijalla ja ulkomailla asuvilla kiinalaisilla on edustajansa.
Kongressiedustajat eivät saa palkkaa.
Norjan kauppakorkeakoulu

Norjan kauppakorkeakoulu () on norjalainen kauppatieteellistä korkeinta opetusta ja tutkimusta harjoittava korkeakoulu. Se perustettiin 20 vuotta käytyjen keskustelujen jälkeen 1936 Norjan entiseen pääkaupunkiin Bergeniin. Vuonna 2006 NHH arvostettiin Euroopan 26. parhaaksi kauppakorkeakouluksi.
Suomesta Pohjoismaiden neuvoston Nordplus-stipendien avulla NHH:ssa opiskelevat vuosittain muun muassa Turun ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun ylioppilaat. Keski- ja länsieurooppalaiset vaihto-oppilaat opiskelevat Erasmus-ohjelmaan kuuluvien stipendien avulla.
Høyre

Høyre () eli Norjan konservatiivipuolue on norjalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Høyre perustettiin vuonna 1884 ja sen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2004 Erna Solberg.
Historia.
Høyre syntyi 1800-luvun lopulla vastapainona liberaalille Venstrelle. Sen perustivat konservatiiviset virkamiehet ja keskiluokka, ja se oli liberaaleja suopeampi Ruotsi-Norjan unionia kohtaan. Ensimmäiset Høyreä edustaneet pääministerit olivat Emil Stang 1889–1891 sekä 1893–1895 ja Francis Hagerup 1895–1898 sekä 1903–1905. Vuosina 1903–1912 Høyre oli teknisessä vaaliliitossa Venstren konservatiivisiiven kanssa nimellä Samlingspartiet.
Työväenpuolueen nousun myötä 1900-luvun alussa Høyren kannatus laski, mutta se vakiinnutti kuitenkin asemansa suurimpana oikeistopuolueena ja vielä 1920-luvulla se oli hallitusvastuussa Otto B. Halvorsenin ja Ivar Lykken johdolla. Vasemmiston 1930-luvulla alkaneen pitkän valtakauden katkaisi hetkellisesti vuonna 1965 Lyngin hallitus, joka loi pohjan porvarilliselle hallitusyhteistyölle ensin keskustajohtoisessa Bortenin hallituksessa ja myöhemmin Kåre Willochin pääministerikausilla 1980-luvulla, jolloin puolue saavutti ennätystuloksensa kansainvälisen oikeistotrendin vallitessa. Porvarillisessa leirissä eripuraa on perinteisesti aiheuttanut Høyren halu liittyä Euroopan unioniin ja Keskustapuolueen jyrkkä vastustus, minkä vuoksi hallitukset kaatuivat vuosina 1971 ja 1990. Høyren kannatus laski 1990-luvulla, ja Jan P. Sysen vuosien 1989–1990 pääministerikauden jälkeen puolue nousi hallitukseen uudelleen vasta 2001, jolloin se sai kristillisdemokraattisen Kjell Magne Bondevikin hallituksesta eniten ministerinsalkkuja.
Høyre sai pitkästä aikaa vaalivoiton vuonna 2013 ja muodosti Venstren ja Kristillisen kansanpuolueen tukeman vähemmistöhallituksen oikeistopopulistisen Edistyspuolueen kanssa. Erna Solbergin johtama hallitus jatkoi vuoden 2017 vaalien jälkeen, ja siihen liittyivät mukaan tukipuolueet Venstre vuonna 2018 ja Kristillinen kansanpuolue vuonna 2019. Edistyspuolue erosi vuonna 2020 Isis-paluumuuttajiin liittyvien erimielisyyksien vuoksi. Seuraavana vuonna Høyre hävisi vaalit ja joutui oppositioon.
Ideologia.
Høyre määrittelee itsensä liberaalikonservatiiviseksi ja vastustaa sosialismia. Puolue korostaa yksilön vastuuta, mutta ei kyseenalaista hyvinvointivaltion periaatteita. Se haluaa muun muassa laskea verotusta ja vähentää julkisia menoja. Høyre myös tukee tiivistä Nato-yhteistyötä ja haluaa Norjan liittyvän Euroopan unioniin. Arvokysymyksissä puolueen sisällä on erimielisyyksiä liberaalien ja konservatiivien välillä.
Energiapolitiikassa Høyre kannattaa maltillista siirtymää uusiutuvaan energiaan ilman, että Norjan öljy- ja kaasuteollisuus ajetaan alas.
Vaalimenestys.
Lähteet:
Pentago

Pentago on Tomas Flodénin suunnittelema avaruudellista hahmottamiskykyä vaativa lautapeli. Pentagossa on neljä irtonaista 3 × 3 reiän palikkaa ja pelin tavoitteena on saada viisi oman väristä kuulaa riviin vaaka-, viisto- tai pystyasentoon. Yhdellä vuorolla saa laittaa yhden kuulan johonkin laudan rei’istä ja kääntää yhtä 3 × 3 laatoista 90 astetta johonkin suuntaan. Pentago on helposti opittava ja nopea kahden hengen peli. Pentago-pelejä valmistaa suomalainen Martinex Oy Peliko-tuotemerkin alla. Pentago on voittanut lukuisia palkintoja, kuten Suomen Vuoden peli -kilpailun vuonna 2006.
Aikakauslehtipaperi

Aikakauslehtipaperi on paperilaatu, jota käytetään aikakauslehtien painamiseen lehtipainoissa. Teknisesti aikakauslehtipaperit ovat yleensä superkalanteroitua paperia (SC), konepäällystettyä paperia (MFC) tai kevyesti päällystettyä paperia (LWC). Yleisesti kun puhutaan aikakauslehtipaperista ja sen menekkivaikeuksista sekä selluloosasta tarkoitetaan kevyesti päällystettyä paperia, missä mekaanisen paperin lisäksi on myös selluloosaa, jolloin se on puuvapaan paperin ja mekaanisen paperin, sanomalehtipaperin välimuoto.
Konepäällystetty paperi.
Halvin keskisuuriin painoksiin käytettävä paperi on konepäällystettyä paperia. Siinä suoraan paperinvalmistuksen linjassa paperiin lisätään päällysteaine, joka parantaa mekaanisen pohjapaperin painoteknisiä ominaisuuksia, mm. vaaleutta ja opasiteettia. Konepäällystetty paperi ei ole kuitenkaan korkeatasoisissa aikakauslehdissä, kuten muotilehdissä yhtä hyvää värientoistoltaan kuin esimerkiksi kevyesti päällystetty paperi. Tyypillisimmillään MFC:lle painettu lehti voi olla jokin ilmoitustuloiltaan vähäinen järjestölehti, jolla on vakaa tilaajakunta esimerkiksi jäsenyyden perusteella ja jossa tyydyttävä värikuvan laatu riittää asiasisällön täydennykseksi.
Superkalanteroitu paperi.
Superkalanteroidut paperit ovat mekaanisia papereita, jotka ovat erittäin voimakkaasti kalanteroituja, usein vasta varsinaisen paperinvalmistuksen jälkeen off-line-prosessissa erikseen. Niitä käytetään offsetpainojen asemesta syväpainoissa, minkä vuoksi ne sopivat erittäin suuripainoksisille aikakauslehdille (Suomessa &gt; 80 000) ja mainospainotuotteille. Suomessa superkalanteroidulle paperille painetaan mm. Otavan Espoon Kivenlahden syväpainossa Yhtyneiden Kuvalehtien Suomen Kuvalehti ja Tekniikan Maailma. Mikkelissä painetaan myös A-lehtien Apu superkalanteroidulle paperille.
Kevyesti päällystetty paperi.
Kevyesti päällystetyt paperit (LWC eli ) ovat tyypillisiä pienten ja keskisuurten painosten papereita, joita konepäällystetyn paperin tapaan käytetään heatset web offset- ja arkkipainokoneissa. Tyypillisimmillään LWC:lle painettu lehti on erikseen tilattava ja myös irtonumeroina ostettava aikakauslehti, jolle mainostulot ovat merkittävä osa tuloja ja jossa värikuvien hyvä laatu on erittäin tärkeää.
Norjan suurkäräjävaalit 2001

Norjan parlamenttivaalit 2001 pidettiin 10. syyskuuta. Suurimpana puolueena säilyi Norjan työväenpuolue vaikka se menetti 22 paikkaa.
Vaalien jälkeen muodostettiin hallitus konservatiivipuolueen, kristillisten ja liberaalien kesken. Vähemmistöhallitusta tuki edistyspuolue.
Mimi Leder

Miriam ”Mimi” Leder (s. 26. tammikuuta 1952 New York, New York) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Rauhantekijä" (1997), "Deep Impact" (1998), "Anna hyvän kiertää" (2000) ja "The Code" (2009).
Leder on voittanut kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1995 ja 1996. Hänen miehensä on Gary Werntz, jonka kanssa hänellä on tytär Hannah. Sekä mies että tytär ovat työskennelleet näyttelijöinä. Gary ja Hannah ovat näytelleet Mimin elokuvassa Anna hyvän kiertää, ja Hannah myös kahdessa sitä edeltävässä elokuvassa.
Hannah Werntz

Hannah Justine Werntz (s. 28. syyskuuta 1986 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen isänsä on näyttelijä Gary Werntz ja äitinsä elokuvaohjaaja Mimi Leder.
Werntz on esiintynyt pienissä rooleissa äitinsä elokuvissa "Rauhantekijä" (1997), "Deep Impact" (1998) ja "Anna hyvän kiertää" (2000).
Leijonaluppakani

Leijonaluppa on kääpiökokoinen kanirotu, jolla on harjas pään ympärillä ja luppakorvat. Se on risteytetty kääpiölupasta ja leijonanharjaksesta. Leijonalupan ihannepaino on 1,41-1,90 kilogrammaa. Pohjoismaiseen kanistandardiin rotu hyväksyttiin 1. lokakuuta 2007.
Suomessa rodun jalostus on vielä alkutekijöissään, ja monilla leijonalupilla harjas joko lähtee pois tai harvenee iän myötä. Suomalaiset leijonalupat ovat myös jonkin verran ihannetta suurempia. Leijonaluppa ei tarvitse Suomen kaniyhdistyksen virallisia papereita ollakseen virallisesti rodun edustaja. Mikä tahansa kani voi olla leijonaluppa, kunhan se täyttää kriteerit. Ei ole väliä, minkä rotuiset sen vanhemmat ovat.
Virheellisesti luullaan, että kun yhdistää kääpiölupan ja leijonanharjaksen, tulee leijonaluppia. Tästä tulee yleensä poikasia, joilla korvat harottavat yläviistoon ja harjas tippuu iän myötä (Mm). Leijonalupalla täytyy olla luppakorvat, pysyvä harjas (MM) ja painon tulee olla 1,41-1,90kg. Jos yksikin kriteeri puuttuu, kani ei ole puhdas leijonaluppa. Kanilla tulee olla kolme aikaisempaa sukupolvea leijonaluppaa ollakseen puhdasrotuinen leijonaluppa.
Prisma Rauta

Prisma Rauta (kevääseen 2022 saakka Kodin Terra) on S-ryhmän rautakauppaketju. Myymälät keskittyvät rakentamiseen, remontointiin, sisustamiseen, eläintarvikkeisiin sekä pihaan ja puutarhaan.
Myymälät.
Suomessa on vuoden 2024 alussa seitsemän Prisma Rautaa.
Engan kieli

Engan kieli (omakielinen nimi: "enga" tai "kanakae pii") on Papua-Uuden-Guinean keskusylängöllä puhuttava papuakieli ja Engan provinssin pääkieli. Engalla on yli 160 000 puhujaa (vuonna 1981), mikä tekee siitä puhujamäärältään Papua-Uuden-Guinean suurimman alkuperäiskielen. Kielen sanajärjestys on subjekti–objekti–verbi. Engan kielellä on 13 päämurretta eikä kielen katsota olevan uhanalainen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti käännettiin engaksi ensimmäisen kerran vuonna 1979.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Stanley Tucci

Stanley Tucci, Jr. (s. 11. marraskuuta 1960 Peekskill, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on uransa aikana palkittu muun muassa kahdella Emmyllä ja kahdella Golden Globella. 
Tucci tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Lopullinen ratkaisu" (2001), "Terminaali" (2004), "Paholainen pukeutuu Pradaan" (2006), "Julie &amp; Julia" (2009), "Oma taivas" (2009) ja "Spotlight" (2015). Vuosina 2012–2015 Tucci näytteli "Nälkäpeli"-elokuvasarjassa Caesar Flickermania. Vuonna 2017 Tucci näyttelee musikaalielokuvassa "Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö".
Tucci syntyi ja kasvoi New Yorkin osavaltiossa. Hän kehittyi nuoruudessaan innokkaaksi koripalloilijaksi. Hänen sisarensa on näyttelijä Christine Tucci. Opiskeltuaan John Jay High Schoolissa hän pääsi State University of New York at Purchaseen, josta hän valmistui vuonna 1982.
Ohjaajana Tucci on työstänyt muun muassa elokuvan "Big Night – italialainen ilta" (1996) yhdessä Campbell Scottin kanssa. Tucci toimi myös elokuvan toisena käsikirjoittajana ja toisena pääosan esittäjänä.
Tucci nai vuonna 1995 puolisonsa Katen, jonka kanssa hänellä on kolme lasta. Kate Tucci kuoli syöpään huhtikuussa 2009. Elokuussa 2012 hän meni naimisiin Felicity Bluntin kanssa.
Tucci on läheinen ystävä Steve Buscemin kanssa.
Amazing Race (8. tuotantokausi)

Amazing Race (8. tuotantokausi) (nimetty Amazing Race: Family Edition) oli kahdeksas tuotantokausi suosittua tosi-tv-sarjaa, Amazing Racea. Aikuisparien sijasta tällä tuotantokaudella kisasivat nelihenkiset perheet, joissa sai olla mukana myös lapsia. Ikärajoitus oli kuitenkin kahdeksan vuotta. Aikuisparien joukkueet palasivat yhdeksännelle tuotantokaudelle perheversion kritiikin vuoksi. Myös kiertotietehtävät olivat helpompia kuin tavallisesti ja eniten matkustettiin vain Yhdysvaltojen sisällä. Kaikki kohteet olivat Pohjois-Amerikan sisällä.
Tulokset.
Huomautuksia:
Merkintöjen selitykset:
Lainatut jakson nimet.
Monien jaksojen englanninkieliset nimet on otettu sitaatteina kilpailijoiden sanomista lauseista.
Christine Tucci

Christine Tucci (s. 19. tammikuuta 1967) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin osavaltiossa.
Hänen veljensä on Stanley Tucci. 
Tuccilla oli rooli saippuasarjassa "Another World" vuosina 1993–1995. Hänet nähtiin "CSI:ssä" vuonna 2000. Hänellä on ollut roolit myös elokuvissa "K-911" (1999) ja "Big Fat Liar – Valehtelija" (2002). 
Tuccilla on miehensä Vincentin kanssa yksi lapsi.
Campbell Scott

 
Campbell Scott (s. 19. heinäkuuta 1961 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja ääninäyttelijä. Hänen vanhempansa ovat George C. Scott ja Colleen Dewhurst.
Scott on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Rakkauden valinta" (1991), "Murha menneisyydestä" (1991), "Singles" (1992), "Espanjalainen vanki" (1997), "Emily Rosen riivaaja" (2005) ja "Sävel ja sanat" (2007). Ohjaajana hän on tehnyt esimerkiksi "Big Nightin" (1996) yhteistyössä Stanley Tuccin kanssa.
Scott oli vuodesta 1991 eroon (2001) naimisissa Anne Scottin kanssa. Parille syntyi vuonna 1998 Malcolm-niminen poika.
Ben Daniels

Ben Daniels (s. 10. kesäkuuta 1964) on brittiläinen näyttelijä. Hänellä on ollut rooleja muiden muassa elokuvissa "Ensirakkaus" (1996), "Erämaan hehku" (1998), "Madeline" (1998), "Lopullinen ratkaisu" (2001) ja "Doom" (2005). 
Daniels on menestynyt myös teatterissa ja voittanut Laurence Olivier -palkinnon 2001. Hän elää avoimesti homoseksuaalina ja asuu Lontoossa näyttelijä Ian Gelderin kanssa.
Andrzej Bartkowiak

Andrzej Bartkowiak (s. 1950 Łódź) on puolalainen elokuvaaja, näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin yhdysvaltalaisista elokuvista "Exit Wounds" (2001) ja "Doom" (2005). 
Bartkowiak oli 1980-luvulla naimisissa näyttelijä Diane Venoran kanssa. Hänen varhaista tuotantoaan kuvaajana edustavat elokuvat "Ratkaisun hetki" (1982), "Hellyyden ehdoilla" (1983), "Danielin kirja" (1983) ja "Prizzin kunnia" (1985).
Dmitri Jarošenko

Dmitri Vladimirovitš Jarošenko (, s. 4. marraskuuta 1976 Makarov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Jarošenko on voittanut urallaan kaksi maailmanmestaruutta, vuosien 2007 ja 2008 miesten viestit. Lisäksi hän voitti pronssia vuoden 2008 sekaviestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui 2007 takaa-ajokilpailussa kahdeksanneksi. Seuraavana vuonna hän oli takaa-ajossa neljäs, yhteislähdössä kuudes, sprintissä kymmenes ja normaalimatkalla yhdestoista.
Maailmancupissa Jarošenko on voittanut yhden osakilpailun, Hochfilzenin sprintin 7. joulukuuta 2007. Lisäksi hän on ollut seitsemän kertaa toinen ja kaksi kertaa kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut viidenneksi kaudella 2006–2007 ja toiseksi kaudella 2007–2008. Lisäksi hän voitti Euroopan-cupin kiertueen kaudella 2005–2006.
Jarošenko on harrastanut ampumahiihtoa 11-vuotiaasta lähtien. Hän asuu Novosibirskissä.
Helmikuussa 2009 Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU kertoi Jarošenkon ja kahden muun venäläisen huippuampumahiihtäjän jääneen kiinni dopingista kauden ensimmäisessä maailmancup-kilpailussa Östersundissa. Heidän suorituksensa maailmancup-kaudelta 2008–2009 hylättiin ja he saivat kahden vuoden kilpailukiellon.
Diane Venora

Diane Venora (s. 10. elokuuta 1952 Hartford, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Venora on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Wolfen" (1981), "Bird" (1988), "Heat – ajojahti" (1995), "Sakaali" (1997) ja "13. soturi" (1999). Hän on myös ollut mukana joissakin televisiotuotannoissa.
Venora oli Golden Globe -ehdokkaana vuonna 1989. Hän on ollut naimisissa Andrzej Bartkowiakin kanssa, mutta he ovat eronneet.
My Sassy Girl

My Sassy Girl () on eteläkorealainen elokuva vuodelta 2001. Elokuva yhdistelee vakavaa draamaa ja komediaa. Kwak Jae-yongin ohjaama elokuva perustuu osittain tositapahtumiin perustuvaan Kim Ho-sikin romaaniin. Kim Ho-sik kirjoitti alun perin blogia jossa kertoi päivittäin suhteestaan nimeämättömään tyttöön. Blogista tuli erittäin suosittu ja lopulta suuren internetsuosion johdosta se julkaistiin myös romaanina. Elokuvan käsikirjoitus seuraa romaanin käsikirjoitusta melko tarkasti. Sen rooleissa ovat Tae-hyun Cha Kyun-woona ja Jun Ji-hyun on tyttö jonka nimeä ei koskaan kerrota.
Tarina.
Elokuva kertoo 25-vuotiaasta pojasta, Kyun-woosta (Tae-hyun Cha) joka pelastaa viehkeän 24-vuotiaan tytön (Jun Ji-hyun) joka melkein kaatuu tulevan metron alle. Kyun-woo auttaa tytön metronvaunuun jossa tyttö oksentaa erään matkustajan päälle, ja sammuu sen jälkeen. Muut matkustaja katsovat Kyun-woota paheksuvasti, ja odottavat hänen siivoavan sotkun, koska luulevat että tämä on tytön poikaystävä. Lopulta Kyun-woo katsoo velvollisuudekseen huolehtia tytöstä ja vie hänet hotelliin yöksi. Siitä alkaa Kyun-woon romanttinen suhde viehättävään tyttöön joka juo säännöllisesti itsensä humalaan, on ajoittain väkivaltainen ja teetättää Kyun-woolla outoja tehtäviä itseään hauskuuttaakseen. Vasta myöhemmin selviää syy tytön outoon käytökseen; Kyun-woo muistuttaa erästä tämän aikaisempaa poikaystävää. Myöhemmin tyttö alkaa pitämään myös Kyun-woota itselleen tärkeänä.
Vastaanotto.
My Sassy Girl sai Etelä-Koreassa suuren suosion ilmestymisvuonnaan 2001, ja oli siellä toiseksi katsotuin elokuva. Se sai myös paljon huomiota filmifestivaalella ja on saanut lukuisia palkintoja. Siitä tehtiin myös uudelleenfilmatisoinnit Yhdysvalloissa ja Bollywoodissa, ja sen pohjalta tehtiin myös japanilainen televisiosarja.
Täpläseeprakala

Täpläseeprakala ("Danio nigrofasciatus") on pieni trooppinen kala, jota pidetään myös akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö.
Täpläseeprakala on pienempi kuin tavallinen seeprakala, se jää yleensä alle nelisenttiseksi. Kun tavallinen seeprakala kasvaa yleensä 6 senttiä pitkäksi. Sen siniharmaassa kyljessä on silmän korkeudella vaaleampi ja tummempi vaakajuova allekkain, ja niiden alla tummia täpliä.
Alkuperä.
Täpläseeprakala on kotoisin Burman pohjoisosista.
Hehkuseeprakala

Hehkuseeprakala eli kultaseeprakala ("Danio kerri") on pieni trooppinen kala, jota pidetään myös akvaariossa. Se elää luonnonvaraisena Malakan niemimaalla. Hehkuseeprakala on hiukan tavallista seeprakalaa pienempi jääden yleensä alle viisisenttiseksi. 
Sen harmaassa kyljessä on silmän korkeudella kaksi ohutta kullankeltaista vaakajuovaa, ja niiden ympärillä sininen epämääräisempi vaakaraita.
Kalaa kutsutaan englannin ja ranskan kielessä "siniseksi seeprakalaksi".
Claudia Wells

Claudia Wells (s. 5. heinäkuuta 1966) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Kuala Lumpurissa Malesiassa. Joidenkin televisio-ohjelmien jälkeen Wells esitti Marty McFlyn tyttöystävää Jennifer Parkeria elokuvassa Paluu tulevaisuuteen. Trilogian seuraavissa osissa Parkeria esitti Elisabeth Shue Wellsin luovuttua roolista perhesyistä johtuen. 
Vuonna 2011 Wells antoi äänensä Parkerin hahmolle pelin "" kolmannessa osassa.
Hohtoseeprakala

Hohtoseeprakala ("Danio albolineatus") on pieni trooppinen kala, jota pidetään myös akvaariossa. Se on kotoisin Sumatralta, Burmasta ja Thaimaasta.
Hohtoseeprakala on saanut nimensä helmenhohtoisesta yleisväristään. Se kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Kalalla on ollut joitakin alalajeja, mutta ne on nyttemmin havaittu vain värimuodoiksi.
Bill Mumy

Charles William ”Bill” Mumy (s. 1. helmikuuta 1954 San Gabriel, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Mumy esiintyi muun muassa televisiosarjoissa "Matkalla avaruuteen" ja "Babylon 5" sekä elokuvassa "Rascal – pesukarhu". Hän on vieraillut myös televisiosarjassa "Me hirviöt".
Bill Mumyn tytär on näyttelijä Liliana Mumy.
Punapyrstörasbora

Punapyrstörasbora ("Rasbora borapetensis") on pieni aasialainen seeprakala. Sitä pidetään myös akvaarioissa.
Ulkonäkö ja käyttäytyminen.
Punapyrstörasbora kasvaa noin 4 cm pitkäksi. Sen pyrstö on punainen, vartalo harmahtava. Kyljessä kulkee pyrstön tyvestä kiduksiin keltainen ja musta vaakaviiva.
Alkuperä.
Punapyrstörasbora on kotoisin Mekong-, Chao Phraya- ja Mae Klong -jokien vesistöistä sekä Malesian pohjoisosista.
Vesiolot ja ravinto.
Punapyrstörasbora syö luonnossa eläinplanktonia, hyönteisiä ja matoja. Sopiva lämpötila on 22—26 °C.