Marguerite Duras

Marguerite Duras, oik. Marguerite Germaine Marie Donnadieu (4. huhtikuuta 1914 Saigon, Ranskan Indokiina (nyk. Vietnam) – 3. maaliskuuta 1996 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja. Durasia pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä ranskalaisista kirjailijoista ja kulttuurivaikuttajista. Durasin teoksia on käännetty yli 40 kielelle. Hän on luetuimpia ja tunnetuimpia ranskalaisia nykykirjailijoita.
Elämä ja ura.
Duras asui lapsuutensa ja nuoruutensa Vietnamissa eli silloisessa Indokiinassa, joka oli Ranskan siirtomaa. Hänen äitinsä oli ranskalainen ja toimi vietnamilaisille tarkoitetun kansakoulun opettajana. Äiti oli kirjailijan sanojen mukaan yhteisön hierarkiassa alinta tasoa, ja menetti myös vähäiset omaisuutensa huonolla kiinteistökaupalla. Duras muutti Ranskaan opiskelemaan oikeustiedettä ja matematiikkaa päästyään 18-vuotiaana ylioppilaaksi. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Hänen esikoisteoksensa ilmestyi vuonna 1941.
Duras teki läpimurtonsa kirjailijana teoksilla "Le marin de Gibraltar" (1952), "Les petits chevaux de Tarquinia" (1953) ja "Le square" (1955). Ne kuvaavat usein naisia, joiden asiat ovat ulkoisesti kunnossa, mutta jotka ovat ikävystyneitä eivätkä saa otetta tai kosketusta läheisiinsä tai muihin ihmisiin. Myös hänen 1970-luvun teoksensa kuvaavat eristyneisyyttä. Duras ei yleensä esittänyt teostensa henkilöiden tunteita niitä suoraan kuvaamalla, vaan antaa niiden heijastua ympäröivään yhteisöön. Tämän vuoksi häntä on pidetty uuden romaanin ("roman nouveau") kirjailijaryhmään kuuluvana, joskaan hänellä ei ollut suoraa kosketusta tämän ryhmän jäseniin.
Vuosina 1943–1949 Duras kirjoitti päiväkirjaa vihkoihin, jotka hän sittemmin testamenttasi arkistoitaviksi. Niihin perustuvat Durasin muistelmat ja "nuoruuden päiväkirjat" julkaistiin vuonna 2006 nimellä "Cahiers de la guerre" (suom. "Sodan vihkot", 2008).
Duras sai kansainvälistä huomiota Cannesin elokuvafestivaaleilla vuonna 1959 käsikirjoituksellaan Alain Resnais'n ohjaamaan elokuvaan "Hiroshima, rakastettuni". Elokuvakäsikirjoitus on julkaistu myös suomeksi. Hänen tunnetuin elokuvaohjauksensa on varsin omaperäistä ja aistillista, 1970-luvun henkeen feminiiniä estetiikkaa pursuava "India Song" (1975). 
Osa Durasin 1960- ja 1970-luvun teoksista, mukaan lukien "Lol V. Steinin elämä" (1964) ja "Varakonsuli" (1965), muodostavat itsessään yhtenäisen kokonaisuuden, niin sanotun Intia-syklin. Näissä teoksissa hän käsittelee osaksi samoja henkilöitä ja tapahtumia. Kummankin edellä mainitun romaanin päähenkilöt sairastavat kirjailijan tuotannolle ominaista ”kuolemantautia”. 1970-luvun poliittisen, feministisen ja elokuvallisesti rikkaan kauden jälkeen Duras palasi 1950-luvun lopulla valitsemastaan modernismista konventionaalisempaan ja narratiivisempaan tyyliin. Voimakkaasti omaelämäkerrallinen romaani "Rakastaja" (1984) sai julkaisuvuotenaan arvostetun Goncourt-palkinnon, ja siitä tuli kansainvälinen bestseller. "Pohjoiskiinalainen rakastaja" (1991) on romaanin toisinto, jonka Duras kirjoitti suivaannuttuaan Jean-Jacques Annaud'n romaanin pohjalta ohjaamaan valtavirtaa kosiskelevaan filmatisointiin.
Novellikokoelman "Tuska" dokumentaarisen niminovellin Duras oli kirjoittanut toisen maailmansodan aikaan, mutta sota-ajan kärsimyksistä – niin yhteiskunnallisessa kuin henkilökohtaisessakin elämässään – traumatisoituneena hän unohti tekstin vuosikymmeniksi, ja teos julkaistiin vasta vuonna 1985. Pitkä novelli käsittelee Durasin rakastetun paluuta keskitysleiristä ja Ranskan vastarintaliikkeen toimintaa. "Sodan vihkot" palaa muun muassa "Tuskan" teemoihin, aiheisiin ja tapahtumiin.
Duras kuoli 81-vuotiaana elettyään elämänsä viimeiset vuodet 36 vuotta itseään nuoremman Yann Andréan kanssa (nimi on Durasin rakastetulleen antama). Duras oli kärsinyt pitkään masennuksesta ja alkoholismista.