Delphine de Girardin

Delphine de Girardin, os. Gay (25. tammikuuta 1804 Aix-la-Chapelle, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 29. kesäkuuta 1855 Pariisi, Ranskan toinen keisarikunta) oli ranskalainen kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija, journalisti, salonginpitäjä ja prosaisti. 
Hän vaikutti henkilökohtaisesti huomattavasti aikansa kirjallisuuspiireihin. Hänen salonkinsa yksityispalatsi Hôtel Marbeufissa, jossa kokoontuivat aikansa suuret kirjailijat, kuten Théophile Gautier, Honoré de Balzac, Alfred de Musset, Victor Hugo, Alphonse de Lamartine ja George Sand, oli aikansa tavoitelluin.
Suku ja uran alku.
Delphine Gay oli tunnetun kirjailija ja salonginpitäjä Sophie Gayn sekä Ruhrin departementin verojenkerääjä Jean Sigismond Gayn tytär. Delphine vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Aix-la-Chapellessa, mutta matkusti usein Pariisiin. Äiti kasvatti hänet tasokkaissa kirjallisuuspiireissä, ja antoi hänelle nimen Delphine Germaine de Staëlin romaanin mukaan. Äiti oli myös osa Charles Nodierin romanttista piiriä.
Kuusitoistavuotiaana hän osallistui Alfred de Vignyn, Adolphe de Saint-Valryn ja Henri de Latouchen kanssa Émile Deschampsin pitämään salonkiin, josta kumpusi aikakausijulkaisu "La Muse française", jossa hän julkaisi ensimmäiset runonsa. Mutta paljon enemmän kuin François-René de Chateaubriand, Abel Villemain oli Delphinen todellinen kirjallinen kummisetä. Vuonna 1822 Académie Française myönsi Delphinelle erityismaininnan runosta "Dévouement des sœurs de Sainte-Camille dans la peste de Barcelone". 
Vierailu Italiassa vuonna 1827, jonka aikana roomalaiset kirjailijat ottivat hänet innostuneesti vastaan ja hänet jopa kruunattiin Capitoliumissa, tuotti tulosta useisiin runoihin, joista kunnianhimoisin oli "Napoli" (1833). 
Kirjallinen ura.
Hän tuli jo 17-vuotiaana tunnetuksi runoistaan ja kauneudestaan. Hänen maineensa perustuu etupäässä hänen runoihinsa "Essais poétiques" (1824) ja "Poésies complètes" (1842). Hän on kirjoittanut myös romaaneja kuten "Le Lorgnon" (1831) ja "Marguerite" (1853) sekä näytelmiä. Kootut teokset ilmestyivät kuutena niteenä vuosina 1860–1861.
Aviomiehensä Émile de Girardin perustamassa ja johtamassa "La Presse" -lehdessä julkaistut aikalaisluonnokset, jotka hän kirjoitti vuosina 1836–1839 vicomte (varakreivi) Charles de Launayn salanimellä, koottiin yhteen nimellä "Lettres parisiennes" (1843), ja ne saavuttivat loistavan menestyksen. 
Hänen tunnetuimpia romanssejaan ovat "Contes d’une vieille fille à ses neveux" (1832), "La Canne de Monsieur de Balzac" (1836) ja "Il ne faut pas jouer avec la douleur" (1853).
Hänen proosa- ja runomuotoisia dramaattisia teoksiaan ovat muun muassa "L’École des journalistes" (1840), "Judith" (1843), Cléopâtre (1847), "Lady Tartufe" (1853) sekä yksinäytöksiset komediat "C’est la faute du mar" (1851), "La Joie fait peur" (1854), "Le Chapeau d’un horloger" (1854) ja "Une Femme qui déteste son mari," jotka ilmestyivät vasta kirjailijan kuoleman jälkeen. 
Delphine de Girardin käytti muun muassa kirjailijanimiä vicomte (varakreivi) Charles Delaunay ja vicomte Charles de Launay.
Avioliitto.
Hän avioitui vuonna 1831 lehtimies ja kirjailija Émile de Girardin kanssa. Avioliitto oli lapseton.
Perintö.
Delphine de Girardin kuoli 51-vuotiaana nopeasti edenneeseen mahasyöpään kesäkuussa 1855 Pariisissa. Hänet on haudattu Montmartren hautausmaalle Pariisiin.