tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Turun kasarmi (Helsinki)

Turun kasarmi oli Helsingin Kamppiin, silloisen Läntisen Henrikin­kadun (nyk. Mannerheimin­tien) varrelle vuonna 1833 valmistunut suuri venäläisen sota­väen kasarmirakennus. 
Ennen rakentamista.
Kampin aluetta käytettiin jo Ruotsin vallan aikana sota­väen leiri- ja harjoitus­alueena, joka tunnettiin nimellä "Campements­plats", mistä kaupungin­osan nimikin johtuu. Myöhemmin alue oli Suomen Kaartin käytössä, kunnes alue tuli Helsinkiin sijoittuneen venäläisen sota­väen käyttöön.
Rakentaminen.
Turun kasarmi rakennettiin vuosina 1830–1833 nykyisen Lasipalatsin paikalle, joka silloin oli varsinaisen kaupunkialueen laidalla, lähellä Espoon tullia, josta alkoi Turkuun johtanut maantie. Sitä ennen olivat Helsinkiin sijoitetut sota­väen­osastot toimineet pääasiassa Katajanokan Merikasarmissa, joka nyt siirtyi kokonaan merivoimien, Suomen meriekipaasin käyttöön.
Kasarmin alkuperäiset piirustukset laati Carl Ludvig Engel, mutta se rakennettiin Nikolai Sinebrychoffin urakoimana. Kasarmin päärakennuksen länsi- ja lounais­puolelle rakennettiin vähitellen koko joukko sivu­rakennuksia, joiden väliin, nykyisen Narinkkatorin paikkeille, sijoitettiin myös suuri harjoitus­kenttä.
Tuhoutuminen ja jatkokäyttö.
Suomen sisällissodan aikana, Helsingin valtauksen yhteydessä 12. huhtikuuta 1918, Turun kasarmi syttyi tuleen ja tuhoutui lähes täysin.. Tämän jälkeen sitä ei enää jälleen­rakennettu, vaan sen purkutyöt aloitettiin seuraavana vuonna, joskin osa raunioista pysyi paikoillaan 1930-luvulle saakka.
Kasarmin läheisyydessä sijainneet, jäljelle jääneet sivurakennukset olivat 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien käytössä, ja niissä toimivat muun muassa Uudenmaan rakuunarykmentti, komennuskomppania ja kenttätykistörykmentti 1. Myöhemmin nekin on melkein kaikki purettu, esimerkiksi eräät Fredrikin­kadun varrella olleet tiili­rakennukset kuitenkin vasta 1950-luvulla. Jäljellä on enää ainoastaan päärakennuksen länsipuolella sijainnut talousrakennus, nykyinen Kulttuurikasarmi, joka toimi vuodesta 1935 lähtien Kampin keskuksen valmistumiseen saakka 2005 Helsingin linja-autoasemana. Myöhemmin siinä on toiminut muun muassa kaupunki­suunnittelu­viraston näyttely­huoneisto Laituri, ennen kuin se vuonna 2023 peruskorjauksen jälkeen avattiin viihde- ja tapahtumakeskuksena. Kasarmin harjoituskenttä oli 1930-luvulla käytössä urheilukenttänä ja luistinratana
Valtio luovutti Turun kasarmin tontin vaihto­kaupalla Helsingin kaupungille vuonna 1934. Seuraavana vuonna sen tuhouduttua rakennettiin alkujaan väli­aikaiseksi tarkoitettu Lasipalatsi.
Emil Elenius

Anton Emil Elenius (16. syyskuuta 1877 Sysmä – 1. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti Suursaaren elämää kuvaavia saaristolaisromaaneja ja -novelleja.
Eleniuksen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Anton Elenius ja Maria Hartonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja toimi opettajana Suurkylän koulussa vuosina 1900–1920 ja Lahdessa 1920–1922. Elenius oli vuodesta 1922 vapaa kirjailija ja teki myös tilapäisiä toimittajan töitä eri lehdissä.
Elenius teki yhdessä Reino Palmrothin kanssa Pasi Jääskeläisen laulunäytelmään perustuvan käsikirjoituksen vuonna 1938 valmistuneeseen elokuvaan "Laivan kannella", jonka ohjasi Paavo Kostioja.
Elenius oli vuodesta 1904 naimisissa Aini Penttilän kanssa.
Uudenmaan kasarmi

Uudenmaan kasarmi on 1880-luvulla rakennettu, Helsingin Kruununhaassa sijaitseva rakennuskokonaisuus. Rakennuksissa on viimeksi toiminut Sotamuseo. Kasarmi ei ole enää puolustusvoimien käytössä. 
Senaattikiinteistöt myi rakennuksen vuonna 2022 HGR Property Partners Oy:lle ja Wihanto Oy:lle. Kadunvarren tiloihin suunniteltiin liiketiloja ja sisäpihalle kahta uutta asuinkerrostaloa, mutta vuonna 2025 norjalainen pörssiyhtiö Public Property Invest osti kiinteistön ja saneeraa sen yksityiskoulun ja Helsingin kaupungin päiväkodin tiloiksi pitkäaikaisin vuokrasopimuksin.
Kaartin lasaretti

Kaartin lasaretti on Helsingin Kampissa, Hietalahdentorin lähistöllä sijaitseva rakennusryhmä, joka alun perin toimi sotilassairaalana. Se käsittää Lönnrotinkadun, Hietalahdenkadun, Kalevankadun ja Abrahaminkadun välisen korttelin nro 78, jolla myös on nimenä Kaartin lasaretti. Sairaala tarkoitettiin alkujaan Kaartin suomalaisen tarkk'ampujapataljoonan käyttöön.
Tontille oli alun perin tarkoitus sijoittaa Kaartin kasarmi, mutta aluetta pidettiin lopulta kuitenkin liian syrjäisenä. Johan Albrecht Ehrenströmin ehdotuksesta kasarmi sijoitettiin Kasarmitorille.
Lasaretin ensimmäinen rakennus oli puinen, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1826. Seuraavana vuonna kortteliin Andreankadun (nyk. Lönnrotinkadun) puolelle valmistui uusi Carl Ludvig Engelin suunnittelema kaksikerroksinen kivinen sairaalarakennus. Sen molemmille puolille rakennettiin matalammat sivurakennukset, joista läntinen on edelleen paikoillaan, mutta itäisempi tuhoutui talvisodan ensimmäisen päivän pommituksessa 30. marraskuuta 1939. Lisäksi kortteliin Abrahaminkadun puolelle rakennettiin sauna- ja pesutuparakennus. 
Vuonna 1884 sairaalakortteliin Vladimirinkadun (nyk. Kalevankadun) puolelle valmistui uusi tiilinen, Evert Lagerspetzin suunnittelema päärakennus. Vanha Lönnrotinkadun puoleinen rakennus jäi tällöin sairaalan apteekin käyttöön. Kortteliin Hietalahdenkadun puolelle rakennettiin lisäksi 1800-luvun lopulla kaksi puutaloa.
Sairaalan nimi muutettiin myöhemmin Helsingin varuskuntasairaalaksi. Rakennusryhmän käyttö sairaalana päättyi 1930-luvulla, kun Tilkan uusi sotilassairaala valmistui. Tämän jälkeen Hietalahden vanha sairaalakortteli oli pitkään Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen käytössä. 
Sen jälkeen kun Lönnrotinkadun puolen itäinen siipirakennus oli tuhoutunut pommituksessa, purettiin myös muut Abrahaminkadun puoleiset rakennukset. Tilalle valmistui vuonna 1943 Jussi Paatelan suunnittelema laboratoriorakennus Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen käyttöön. Myöhemmin rakennuksessa on ollut myös Teknillisen tarkastuslaitoksen ja Säteilyturvallisuuslaitoksen tiloja. Läntistä siipirakennusta käytettiin vuodesta 1986 lähtien lasten päiväkotina.
Kortteli oli valtion omistuksessa vuoteen 2020 saakka, jolloin Senaatti-kiinteistöt myi sen yksityiselle kiinteistökehitysyhtiölle. Suurin osa korttelin rakennuksista oli tällöin ollut pitkään tyhjillään, mutta Lönnrotinkadun puoleinen vanha rakennus kunnostettiin tämän jälkeen ranskalaisen Jules Verne -koulun käyttöön. Korttelille on laadittu uusi asemakaavaehdotus, jonka mukaan siihen sijoitetaan toimistoja, päivittäistavarakauppa sekä koulu- ja päiväkotitiloja. Vanhat rakennukset suojellaan lukuun ottamatta Hietalahdenkadun puolella olevia puurakennuksia, jotka purettiin keväällä 2024. Paikalle suunnitellaan kuusikerroksista uudisrakennusta. Lisäksi maan alle suunnitellaan liike- ja pysäköintitiloja.
Zenepalota

Zenepalota () on rakennus, joka sijaitsee Bartókin aukiolla Miskolcissa, Unkarissa. Siinä toimii Béla Bartókin yläaste sekä Béla Bartókin musiikki-instituutti (Miskolcin yliopiston tiedekunta). Rakennuksen suunnitteli Gyula Wälder uusbarokkityyliin, ja se rakennettiin 1926–1927. Rahoitus järjestettiin Lillafüredin Palota-hotellin tavoin Yhdysvalloista saaduilla lainoilla. 
Alun perin viulisti Jenő Hubayn mukaan nimetty musiikki-instituutti muutti rakennukseen 1927 perustamisensa 25-vuotisjuhlavuonna. 
Zenepalota näyttelee merkittävää osaa kaupungin kulttuurielämässä. Rakennuksessa on suuri konserttisali, jossa järjestetään säännöllisesti konsertteja.
Maj-Len Grönholm

Maj-Len Grönholm (o.s. Eriksson; 5. kesäkuuta 1952 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 Inkoo) oli Miss Suomi vuonna 1972. Miss Skandinavia -kilpailussa hän sijoittui kolmanneksi perintöprinsessaksi. 
Grönholm aloitti kemian, fysiikan ja eläintieteen opinnot ja valmistui filosofian maisteriksi. Hän toimi yliopistossa tutkijana ja valmistui erityisopettajaksi. Hän toimi ala-asteen rehtorina ja Espoon kouluviraston opetuspäällikkönä, opettajana entisessä omassa koulussaan Munkkiniemen ruotsinkielisessä yläkoulussa ja viimeiseksi rehtorina Lohjan ruotsinkielisessä yläkoulussa (Källhagens skola).
Ennen kuolemaansa hän oli työstään sairauslomalla ja oli jäämässä sairauseläkkeelle.
Eriksson toimi yhteensä 16 vuotta RKP:n kaupunginvaltuutettuna Kauniaisissa ja Espoossa ja oli kaksi kertaa eduskuntavaaliehdokkaana RKP:n listalla. Perhe muutti sittemmin Inkooseen, ja hän toimi Inkoon kunnanvaltuutettuna vuoden 2009 alusta kuolemaansa saakka.
Grönholm sairasti syöpää. Hänelle tehtiin kaksi rintasyöpäleikkausta vuosina 2002 ja 2004. Vuonna 2007 löydettiin etäpesäke maksasta. Grönholm kuoli syöpään vuonna 2009.
Levan Gatšetšiladze

Levan Gatšetšiladze (, 20. kesäkuuta 1964 – elokuu 2025) oli georgialainen poliitikko, kansanedustaja ja liikemies. Hän oli yhdistyneen opposition ehdokas Georgian presidentinvaalissa tammikuussa 2008. Hän sai äänistä noin 25% ja jäi toiselle tilalle.
Gatšetšiladze opiskeli Tbilisin valtionyliopistolla matematiikkaa ja taloustiedettä. Vuonna 1994 hän perusti GWS- viini- ja alkoholitehtaan. Sittemmin hän on kerännyt arviolta 10 miljoonan US$ omaisuuden.
Hän liittyi 1999 Uusi oikeisto -puolueeseen ja oli 2000 perustamassa David Gamkrelidzen Uusi ryhmittymä -ryhmää. Kun se liittyi 2001 Georgian uusi oikeisto -puolueeseen, hänestä tuli sen puheenjohtaja.
Gatšetšiladze nimettiin marraskuussa 2007 kymmenen oppositiopuolueen tuella ehdokkaaksi tammikuun 2008 presidentinvaaleihin. 
Syksyllä 2010 hän oli perustamassa Sozar Subarin, Irakli Okruašvilin ja Erosi Kitsmarišvilin kanssa Georgialaista puoluetta, josta hän erosi kesäkuussa 2011 toukokuun lopun joukkomielenosoitusten jälkeen.
Halla (yritys)

Halla Oy oli vuosina 1875–1932 Kymin kunnassa toiminut metsäteollisuusyritys, joka omisti useita sahalaitoksia. Yhtiö oli alun perin norjalaisomistuksessa, mutta se siirtyi vuonna 1916 Kymi Oy:n hallintaan, koska norjalaisomistajat halusivat luopua useita vuosia tappiollisena toimineesta yrityksestä. Halla Oy fuusioitiin Kymi Oy:hyn vuoden 1933 alussa.
Halla Oy sai alkunsa, kun norjalainen Aslak Holmsen vuokrasi vuonna 1873 Kymijoen suulta Hallansaaren 50 vuodeksi. Holmsen ja kahdeksan hänen yhtiökumppaniaan saivat senaatilta höyrysahan perustamisluvan vuonna 1875 ja Hallan saha aloitti toimintansa vuonna 1876. Sahan toiminta jatkui aina vuoteen 1986 saakka.
Vuonna 1899 yhtiö osti Sippolan hovin ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehnilta. Kun kauppakirjan ehtojen mukaisesti itse hovi ja 41 torppaa oli myyty Lennart Forsténille, jäi yhtiölle vielä metsää noin 7300 hehtaaria.
Halla-yhtiö rakensi 1910 puutavaran kuljetusta varten uittoreitin Saimaalta Kymijoelle. Reitti alkoi Savitaipaleelta ja kulki vesistöjä pitkin Mäntyharjun ja Vuohijärven kautta Verlaan ja edelleen Voikkaalle. Reitillä tukit jouduttiin kuljettamaan maakannaksen yli rataa pitkin Orraintaipaleessa, Honkataipaleessa, Voikoskella, Verlassa ja Voikkaalla. Pisin näistä kuljetusradoista oli noin kuusi kilometriä pitkä Honkataipaleen rata, jolla käytettiin höyryvetureita. Järviosuuksilla käytettiin hinaajia lauttojen vetämiseen. Hallan kuljetusreitti oli käytössä vuoteen 1976 saakka.
Halla Oy omisti Hallan ja Jumalniemen sahat Kotkan seudulla, Saksalan ja Otavan sahat Mikkelin maalaiskunnassa, Mäntyharjun sahan (1918–1938) sekä Karhonsaaren sahan lähellä Kuopiota. Otavassa sijainnut saha myytiin 1910 Tuukkalan Höyrysaha Oy:lle ja Karhonsaaren saha lopetettiin vuonna 1911. Yhtiöllä oli lisäksi Hallan sellutehdas Hallan saarella, joka suljettiin 1938 Sunilan sellutehtaan käynnistyessä. Halla Oy:llä oli omistuksessaan metsiä noin 112 000 hehtaaria ja sen palveluksessa oli vuonna 1907 noin 1 500 henkilöä.
Lähteet.
Viitteet.
Thomas L. Young

Thomas Lowry Young (14. joulukuuta 1832 Killyleagh, Irlanti – 20. heinäkuuta 1888 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, lakimies ja sotilas. Young syntyi Irlannissa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa kanssa vuonna 1847.
Young palveli Yhdysvaltain armeijassa ensin vuosina 1848–58 ja Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä uudelleen vuosina 1861–64. Sisällissodan aikana hän yleni everstiksi. Sodan jälkeen Young valmistui lakimieheksi.
Young istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1866–1868 ja senaatissa 1871–1873. Hänet valittiin Ohion varakuvernööriksi vuonna 1875, ja tämän seurauksena virkaatekeväksi kuvernööriksi Rutherford B. Hayesin tultua valituksi presidentiksi. Young toimi kuvernöörinä vuodet 1877–1878, jonka jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän istui vuoteen 1882. Edustajainhuoneessa Young toimi hetken aikaa edustajainhuoneen patenteista vastanneen komitean puheenjohtajana. Young pyrki jatkokaudelle, mutta ei tullut enää valituksi uudelleen.
Ronald George Wreyford Norrish

Ronald Norrish (9. marraskuuta 1897 Cambridge – 7. kesäkuuta 1978 oli englantilainen reaktiokineetikko, jonka päätutkimusalana olivat kaasukinetiikka ja polymeerikemia. Hänet palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1967 kemiallisen reaktion mekanismin selvittämisestä. Vuoden 1967 palkinto oli jaettu Norrishin, Manfred Eigenin ja George Porterin kesken. Norrish valittiin Royal Society:n jäseneksi v. 1936.
Akateeminen ura.
Norrish oli jo nuorena kiinnostunut kemiasta ja rakensi isänsä kannustamana kotinsa puutarhassa olevaan välinesuojaan pienen laboratorion, jossa analysoi kilpailumielessä menestyksellä erilaisia Pharmaceutical Journal-lehden lähettämiä kemikaaliseoksia. Myöhemmin Norrish sai vuonna 1915 stipendin Cambridgen Emmanuel-opistoon, mutta aloitti opintonsa vasta v. 1919 palveltuaan ensin maataan länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodassa. Norrish suoritti alemman oppiarvon kemiassa v. 1921 ja väitteli tohtoriksi v. 1924 Eric Rideal'in ohjauksessa aiheesta Radiation and chemical reactivity. Norrish oli Cambridgen yliopiston fysikaalisen kemian johtajana vuodesta 1937 vuoteen 1965.
Tieteellinen työ.
Norrish teki merkittävimmän osan tieteellisestä tutkimuksestaan kaasukinetiikassa. Tämän lisäksi hän tutki liuoksissa olevia hapetus- ja polymerointireaktioita. Erityisesti Norrish tutki vapaiden radikaalien ja kationisten yhdisteiden polymerointien kinetiikkaa. Norrishin osuus palamisen kemian kinetiikan tutkimuksessa on ollut merkittävä. Norrish toi 1950-luvun alussa yhdessä Porterin kanssa kinetiikan tiedeyhteisön tietoisuuteen uuden mittausmenetelmän: välähdysfotolyysi (Flash-fotolyysi), jolla oli mahdollista tutkia ensimmäistä kertaa reaaliaikaisesti moniatomisia radikaaleja Ajatus tämänkaltaiseen mittaustekniikkaan oli kylvetty jo v. 1935, jolloin Oldenburg tutki energisellä valokaari-menetelmällä kaksiatomisia radikaaleja. Välähdysfotolyysi-mittausmenetelmällä oli mahdollista ensimmäistä kertaa määrittää reaaliaikaista reaktiokinetiikkaa. Lisäksi Norrish tutki (Porterin kanssa) välähdysfotolyysin avulla erityisesti molekyylejä, jotka sisältävät karbonyyliryhmän.
Norrishin tieteellinen työ liuosreaktiotutkimuksessa oli myös merkittävää. Hän julkaisi Norrish-tyyppiset reaktiot I ja II.
Näistä valokemiallisista reaktioista ensimmäisessä ketonia tai aldehydiä viritetään valon avulla viritystilaansa, jonka jälkeen molekyyli hajoaa karbonyylisidoksen katkeamisen kautta nopeasti radikaaleiksi, jotka voivat hajota edelleen. Tällä menetelmällä on tärkeä osuus polymeerien hapetusreaktioissa. Norrish-tyyppisessä II-reaktiossa voi tuottaa rengasmaisia yhdisteitä molekyylin sisäisen biradikaalin muodostumisen kautta.
Thomas Corwin

Thomas Corwin (29. heinäkuuta 1794 – 18. joulukuuta 1865) oli yhdysvaltalainen Whig- ja republikaanipuolueita edustanut poliitikko.
Corwin oli Ohion osavaltion edustajainhuoneen jäsen vuosina 1822–1823 ja 1829. Vuonna 1830 hänet valittiin Whig-puolueen edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän istui 30. toukokuuta 1840 asti, jolloin hän asettui ehdokkaaksi Ohion kuvernööriksi, ja tuli myös valituksi. kaksi vuotta myöhemmin hän menetti paikan, kun entinen kuvernööri Wilson Shannon voitti hänet. Corwin toimi Ohion senaattorina 1845–1850.
Presidentti Millard Fillmore nimitti Corwinin valtiovarainministerikseen tämän senaattorikauden jälkeen 1850, ja hän toimi Fillmoren hallituksessa vuoteen 1853. Hän toimi republikaaniedustajana kongressissa vuosina 1859–1861 ja presidentti Abraham Lincolnin suurlähettiläänä Meksikossa 1861–1864.
Anja Päivärinta

Anja Lilian Päivärinta (o.s. Westin, s. 27. tammikuuta 1933 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa "Vaarallista vapautta" sekä esittänyt Visa Mäkisen ohjaamista Pekka Puupää -elokuvien ja -televisiosarjan Vienoa.
Anja Päivärinnan isä oli piirtäjä Carl Ajax Westin ja äiti Sylvia Adele Westin (o.s. Päivärinta). Anja Päivärinnan puoliso oli kapteeni Börje Sjögren (1955–1966) ja näyttelijä Kalevi Honkanen (1968–1971), jonka kanssa hänellä on poika näyttelijä Mika Honkanen.
Tiina-Maija Koskela

Tiina-Maija Koskela (o.s. Hirvilammi, s. 15. huhtikuuta 1980 Seinäjoki) on suomalainen sopraano.
Tiina-Maija Koskela on kansainvälisen, Wagneriin keskittyneen Lauritz Melchior -laulukilpailun voittaja vuodelta 2014. Lisäksi Koskela on voittanut Lappeenrannan valtakunnallisen laulukilpailun naisten sarjan vuonna 2008 sekä sijoittunut toiseksi Timo Mustakallio -laulukilpailussa vuonna 2006.
Musiikin opinnot Tiina-Maija Koskela aloitti Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistossa. 
Koskela valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksesta Seppo Ruohosen johdolla erinomaisin arvosanoin vuonna 2008. Kauden 2007–2008 hän opiskeli kansainvälisellä Udo Reinemannin mestarikurssilla Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Vuonna 2013 Koskela valittiin Suomen Wagner-seuran Bayreuth-stipendiaatiksi.
Koskela on syventänyt opintojaan Jaakko Ryhäsen, Mika Kareksen, Dorothy Irvingin, Wilma Vernocchin ja Tom Krausen kanssa. 
Koskela debytoi Suomen Kansallisoopperassa syksyllä 2008, Savonlinnan Oopperajuhlilla kesällä 2009 ja Tampereen Oopperassa keväällä 2013. Maaliskuussa 2015 Koskela lauloi Evan roolin Harry Kupferin ohjauksessa Nürnbergin mestarilaulajissa Suomen kansallisoopperassa. Kesäkuussa 2015 Koskela debytoi Elsan roolissa Wagnerin Lohengrin -oopperassa Pfozheimissa, Saksassa. 
Koskelan sydäntä lähellä on myös suomalainen musiikki. Hän on kantaesittänyt useita nykymusiikin teoksia, kuten Aulis Sallisen Linna vedessä, Uljas Pulkkiksen Kekkonen-oopperan, Luonnontiede-konserton ja Lähestyminen-laulusarjan sopraanolle ja orkesterille sekä Ilkka Kuusiston Taipaleenjoki-oopperan. 
Vuonna 2010 Koskela kantaesitti Vatikaanissa Filarmonia di Roman solistina Ezio Montin sävellyksen "Sei Grande Karol".
Koskelan konserttirepertuaariin kuuluu liediä ja orkesteriteoksia. Erityispaikkansa ohjelmistossa on Wagnerin Wesendonck-laulusarjalla, Straussin Vier letzte Lieder -sarjalla ja Sibeliuksen sekä Kuulan lauluilla. 
Koskela on naimisissa entisen pikaluisteluvalmentajan Pasi Koskelan kanssa.
Laahusankkuri

Laahusankkuri eli ajoankkuri on köyden tai liinan päähän kiinnitetty esine, usein isohko pussi, jonka avulla ajelehtivan veneen nopeutta saadaan vähennettyä. Sillä saadaan myös keula pidettyä kohti aallokkoa ja rauhoitettua veneen keinumista. 
Laahusankkuria käytetään syvissä vesissä, joissa tavanomaiseen ankkurointiin ei ole mahdollisuutta. Myös huvin vuoksi ajelehdittaessa voidaan käyttää laahusankkuria, jolloin veneen nopeus hidastuu sopivaksi esimerkiksi kalastusta varten. Laahusankkuri myös vakauttaa alusta, mikä helpottaa toimimista tuulisissa olosuhteissa.
Laahusankkuri lasketaan veneen perästä, ja sen tarkoitus ei ole tarttua pohjaan. Se käyttää vesikitkaa hyödykseen ja hidastaa veneen nopeutta usein jopa yli 50 %.
29er

29er on australialaisen Julian Bethwaiten johdolla suunniteltu nopea, skiff-tyyppinen purjejolla. Venettä purjehditaan kahden hengen miehistöllä. Kippari ohjaa venettä ja huolehtii pienemmän keulapurjeen eli fokan jalustuksesta. Miehistöjäsenen eli gastin tärkeimmät tehtävät ovat veneen tasapainottaminen trapetsilla, isonpurjeen jalustaminen, genaakkerin käyttö ja keulapurjeiden jalustaminen ja säätäminen.
29er noudattaa samoja perusperiaatteita kuin Bethwaiten muut suunnittelemat skiff-veneet. Niistä tunnetuin on miesten olympialuokka 49er ja naisten olympialuokka 49er FX. Sopivin miehistön yhteispaino 29er:ssa on noin 110–135 kg. Pääosa 29er-purjehtijoista on Suomessa 13–20-vuotiaita, eli luokka on erityisesti junioriluokka. Euroopassa 29er-luokka on erittäin aktiivinen junioriluokka, ja maanosassa purjehditaan kovatasoista Eurocup-kilpailusarjaa.
29er sopii parhaiten purjehtijoille, joilla on kokemusta muista jollaluokista, sillä veneen nopeus ja tekninen vaativuus luovat haasteita aloittelijalle. Luokka kasvaa maailmalla nopeasti. Tyypillisesti Suomessa 29eria siirrytään purjehtimaan noin 13–15-vuotiaana, kun purjehtija kasvaa ulos optimistijolla-luokasta, tai kun purjehtija ylittää 45 kilogramman suosituspainon. 29er-luokka antaa hyvät valmiudet siirtyä 49er- ja FX -olympialuokkiin.
Valmennusta luokassa tarjoava seuraavat suomalaiset pursiseurat: Helsingfors Segelklubb, Esbo Segelförening, Naantalin Pursiseura ja Brandö Seglare.
Kärsämöt

Kärsämöt ("Achillea") on mykerökukkaisten kukkakasvien suku. Siihen kuuluu 115 lajia, jotka ovat ruohovartisia monivuotisia pystykasvuisia kasveja, joiden kukat ovat valkoisia, kellanvalkeita tai ruusunpunaisia.
Suomessa kasvaa yleisenä kaksi kärsämölajia: siankärsämö ("Achillea millefolium") ja ojakärsämö ("Achillea ptarmica"). Suomessa esiintyviä siankärsämön alalajeja ovat etelänsiankärsämö ("Achillea millefolium" subsp. "millefolium") ja pohjansiankärsämö ("Achillea millefolium" subsp. "alpestris").
Nämä Suomessa yleiset kärsämölajit ovat kukinnoltaan valkoisia tai vaaleita. Kalkkipitoisella maalla kasvaessaan siankärsämön kukinnon väri voi olla vaaleanpunainen tai jokin sävy valkoisen ja vaaleanpunaisen väliltä. Siankärsämö kasvaa yleensä kuivilla paikoilla, kuten niityillä. Kärsämöiden lehdet ovat vihreitä. Ojakärsämöä tavataan esimerkiksi kuivahkoilla ojanvarsilla.
Joitakin kärsämölajeja, -lajikkeita tai -risteymiä käytetään myös koristekasveina. Koristekasveina käytettäviä kärsämöitä ovat esimerkiksi kultakärsämö eli angervokärsämö ("Achillea filipendulina"), koreakärsämö ("Achillea ptarmica" var. "multiplex") ja rikkikärsämö ("Achillea" 'Taygetea').
Ohdakkeet

Ohdakkeet eli sulkaohdakkeet ("Cirsium") ovat asterikasveja, jotka ovat yleensä violettikukintoisia. Sukuun kuuluu noin 250 lajia pohjoisella pallonpuoliskolla.
Karhiaiset ("Carduus") muistuttavat paljon ohdakkeita. Ohdakkeilla on sulkahaiveninen pappus (muuntunut verhiö) ja karhiaisten pappus on hapsihaiveninen. Myös kruunuohdakkeilla ("Onopordum") on samaa näköä ohdakkeiden kanssa.
Ohdakelajeja.
Suomessa kasvavat ohdakelajit ovat:
Muita ohdakelajeja:
Pohjoismaissa tavattuja ohdakkeita ovat Suomen lajien lisäksi englanninohdake, harmo-ohdake, keto-ohdake ja puro-ohdake.
Timo Alakotila

Timo Pekka Alakotila (s. 15. heinäkuuta 1959 Hattula) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on taiteilijaprofessori viisivuotiskaudella 2012–2016.
Alakotila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1978 Nurmijärven yhteiskoulusta ja suoritti vuonna 1992 musiikkiteorian opettajan tutkinnon Oulunkylän Pop &amp; Jazz Konservatoriossa pääaineenaan sävellys. Hän opetti vuosina 1983–2014 Pop &amp; Jazz Konservatoriossa musiikin teoriaa, säveltapailua ja pianonsoittoa ja sivutoimisena Sibelius-Akatemiassa vuosina 1989–2013 improvisointia, vapaasäestystä, pianon- ja harmooninsoittoa, säveltapailua, sovitusta, nuotintamista ja yhtyesoittoa.
Vuonna 1996 Alakotila sai yhdessä Maria Kalaniemen ja Aldargaz-yhtyeen kanssa Nuoren taiteen Suomi -palkinnon. Valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan hän on saanut vuosina 2000, 2006 ja 2011 sekä platinalevyn "Kyllä tukkipoika tunnetaan" -levystä.
Alakotila on tehnyt runsaasti levytyksiä tuottajan, säveltäjän, sovittajan ja muusikon ominaisuudessa. JPP-yhtyeen kanssa hän on tehnyt 12 levyä vuosina 1986–2014 ja Maria Kalaniemen kanssa seitsemän levyä vuosina 1990–2014. Hän on levyttänyt myös Trokan, Tango-orkesteri Unton, Karen Tweedin, Nordik Treen, Johanna Juholan, T for Threen, Luna Novan ja Terhi Puronahon kanssa.
Alakotila on toiminut vuodesta 2017 lähtien vuosittain Hyvinkään Kaukasissa järjestettävän Kaukas EloFolk -kansanmusiikkitapahtuman taiteellisena johtajana.
Sävellyksiä.
Lähde
Bernhard Wicki

Bernhard Wicki (28. lokakuuta 1919 Sankt Pölten, Itävalta – 5. tammikuuta 2000 München, Saksa) oli itävaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Ohjaajana hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin sodanvastaisesta elokuvasta "Silta" (1959), jonka hän myös käsikirjoitti yhdessä Michael Mansfeldin ja Karl-Wilhelm Vivierin kanssa Manfred Gregorin romaanin pohjalta.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti vuonna 1997, että onnistuneen "Sillan" jälkeen Wicki ei enää onnistunut ohjaustöissään yhtä hyvin ja ura alkoi hiipua. Wickin elokuvarooleista Fränti nosti esiin kustantaja Tommason sivuosan Michelangelo Antonionin elokuvassa "Yö" (1961).
Wicki voitti vuonna 1961 Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla ohjauksestaan "Lentävä yökerho". Berliinissä hän oli kahdesti ehdolla myös Kultaisen karhun saajaksi. Cannesissa hänet asetettiin Palme d’or -ehdokkaaksi vuosina 1964 ja 1989. Hän oli tuomariston jäsenenä vuoden 1986 Venetsian elokuvajuhlilla.
Wicki kuoli 80-vuotiaana ennätettyään juuri 2000-luvulle. Hänen kuolemansa jälkeen perustettu Bernhard Wicki -palkinto jaetaan nykyisin vuosittain Münchenissä.
Iktyoosi

Iktyoosi tarkoittaa eräiden perinnöllisten ja harvinaisten ihosairauksien ryhmälle. Iktyooseja on eri muotoja, mutta Suomessa tavatut iktyoosit kuuluvat pääosin seuraaviin ryhmiin:
Kun iholääkäri toteaa iktyoosin, pyritään sen muoto varmistamaan tutkimuksin koepalalla ja mahdollisella verikokeella geenitestejä varten.. Iktyoosin aiheuttavia geenejä on tunnistettu monia vuoden 2005 jälkeen.
Hoito.
Iktyoosiin ei ole parannuskeinoa. Oireita lievitetään päivittäin erilaisilla voiteilla. Hoitoon käytetään myös ihon pehmentämistä kylvyillä ja suihkulla. Osalle potilaista apua saadaan sisäisesti käytettävästä A-vitamiinin johdannaisesta.
John Stott

John Robert Walmsley Stott CBE (27. huhtikuuta 1921 – 27. heinäkuuta 2011) oli brittiläinen teologi. Hän oli evankelikalismin kansainvälisellä tasolla näkyvimpiä hahmoja.
Stott syntyi Lontoossa agnostisen Arnold-isän ja kristityn Emily-äidin poikana. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa teologiaa sekä nykykieliä ja toimi vuosina 1950–1975 All Souls Churchin johdossa. 
Stott julkaisi uransa aikana kristillisiä kirjoja, joita on käännetty myös suomeksi, esimerkiksi "Kristinuskon perusteet". Hänellä oli keskeinen rooli Lausannen julistuksen (1974) työstämisessä.
Hän kuoli 90-vuotiaana heinäkuussa 2011.
Raili Tang

Raili Tang (s. 19. joulukuuta 1950 Helsinki, Suomi) on suomalainen taidemaalari. Tang maalaa usein paksuja, laastimaisia väripintoja. Värimaailma on vaihdellut kirkkaista väreistä tummaan ja murrettuun.
Abstrakteissa värikerrosmaalauksissa on nähty informalistisia piirteitä. Tangia on sanottu juuriltaan ekspressiiviseksi. Aiemmin hän käytti paljon tummia sävyjä, sittemmin voimakasta punaista.
Tang opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1971–1972 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1975–1979. Väliaikana hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa. Tangin töitä oli ensi kertaa esillä Helsingissä 1976. Hän on Taidemaalariliiton jäsen.
Tangille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014. Vuonna 2015 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Stormwarrior

Stormwarrior on laulaja-kitaristi Lars Ramcken vuonna 1998 perustama power/speed metal -yhtye Saksasta. Yhtye käsittelee sanoituksissaan viikinkiteemoja. Gamma Rayn Kai Hansen on tuottanut Stormwarriorin ensimmäiset albumit, ja hän myös esiintyy joillain kappaleilla kitaristina tai laulajana. Stormwarriorin uusin albumi Heathen Warrior ilmestyi 27. toukokuuta 2011.
Lähteet.
http://www.stormwarrior.de/runestone.html
Ahearne Cup

Ahearne Cup oli jääkiekkoturnaus vuosina 1952-1977. Turnaus nimettiin brittiläisen J.F. Ahearnen mukaan. Kilpailu pelattiin Ruotsissa ja finaali pelattiin Tukholman Hovetissa. Ahearne Cup jäi pelaamatta ainoastaan kaudella 1956-1957. Turnaus pelattiin aina vuodenvaihteessa ja siinä pelasi sekä maa-, että seurajoukkueita. Useimmin turnaukseen osallistuivat Djurgårdens IF ja Södertälje SK, jotka olivat kummatkin mukana 20 kertaa. Djurgårdens IF johtaa myös voittojen määrässä, sillä se vei voiton neljä kertaa. Englantilainen Harringay Racers ja HK Spartak Moskova voittivat Ahearne Cupin kolmesti. Ainut suomalainen voittaja oli vuonna 1970 Helsingin IFK, kun se paransi otteitaan edellisen vuoden neljännen sijan jälkeen. HIFK osallistuikin kilpailuun viisi kertaa peräkkäin, vuosina 1969-1973. Tämän lisäksi seura osallistui vielä viimeisen pelattuun turnaukseen. HIFK:n lisäksi Suomesta Ahearne Cupiin osallistui Suomen B-maajoukkue vuonna 1964. Sen sijoitus oli tuolloin neljäs. 
Ahearne Cupin nimellä on pelattu turnaus myös vuosina 2002, 2003 ja 2006. Vuonna 2002 kilpailu pelattiin Britannian ja Saksan liigojen kesken ja vuonna 2003 Britannian ja Norjan liigojen kesken. Vuonna 2006 kilpailussa olivat jälleen mukana brittiläiset ja saksalaiset seurat. Näissä uuden Ahearne Cupin otteluissa maan seurat taistelivat oman liigansa voitosta, eikä niissä tavoiteltu yksittäisen seuran voittoa.
Turnauksen voittajat.
Alkuperäinen Ahearne Cup
Uusi Ahearne Cup
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1999

Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1999 kolmannen kerran. Kilpailut pidettiin Portugalin Lissabonissa Complexo Desportivo do Jamorissa 9.–12. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Loistopeipot

Loistopeipot (Estrildidae) on heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Loistopeipot elävät yleensä suurina ryhminä ja ovat siemensyöjiä. Loistopeippojen nokka on paksu ja lyhyt kuten siemensyöjillä yleensä, mutta niiden nokka on yleensä punainen tai oranssi. Loistopeippojen väritys voi vaihdella yksivärisestä ruskeasta lajista kirkkaisiin ja monivärisiin lajeihin. Loistopeipot rakentavat kupolinmuotoisen pesän, johon ne laskevat 5–10 valkoista munaa. Suurin osa loistopeipoista elää trooppisella alueella, vaikkakin jotkut lajit elävät Australian etelärannikollakin. Loistopeippojen koko vaihtelee pikkuoliivipeipon 8,3 senttimetristä riisipeipon 17 senttimetriin.
Loistopeippojen heimoon kuuluu 131 lajia ja 35 sukua. Suurin suku on manikkien suku, johon kuuluu 28 lajia.
Lucius Marcius Philippus

Lucius Marcius Philippus (eli ensimmäisellä vuosisadalla eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli vuoden 56 eaa. konsuli ja Octaviuksen isäpuoli.
Marciukset laskivat sukunsa alkaneen Rooman myyttisestä kuninkaasta Ancus Marciuksesta. Lucius Marcius Philippus eteni urallaan aina konsuliksi asti. Hän oli preettori vuonna 60 eaa., ja hänet nimitettiin Syrian provinssin propreettoriksi vuonna 59 eaa. Samana vuonna hän meni naimisiin Julius Caesarin siskonyttären Atia Balba Caesonian kanssa. Philippuksella oli jo aikaisemmasta avioliitosta kaksi lasta, yksi poika ja yksi tyttö, Marcia, josta meni myöhemmin naimisiin Cato nuoremman kanssa. Atian oli myös ollut aikaisemmin naimisissa, mutta hänen miehensä Gaius Octavius oli kuollut paluumatkalla Roomaan. Atialla ja Octaviuksella oli kaksi lasta, Octavia minor ja Gaius Octavius (myöhempi keisari Augustus). Vuonna 56 eaa. Philippus valittiin konsuliksi Gnaeus Cornelius Lentulus Marcellinuksen kanssa.
Vaikka Philippus olikin avioliitossa Julius Caesarin siskontyttären kanssa, ei hän kuitenkaan kannattanut Caesaria tämän sisällissodassa Pompeiusta vastaan. Philippus sääti muun muassa lakeja, jotka oli suunnattu Caesaria vastaan. Tämän takia Philippus jäi ilman provinssia seuraavana vuonna. 
Kun ilmeni, että Caesar oli adoptoinut Octaviuksen, yritti Philippus saada häntä sanoutumaan irti perinnöstään, mutta turhaan. Atia kuoli vuonna 43 eaa. Ovidiuksen mukaan Philippus meni myöhemmin naimisiin erään tämän siskon kanssa. Philippus eli vanhaksi, ja Augustus palkitsi hänen lojaalisuutensa. Philippus jälleenrakennutti Herkuleksen ja muusien temppelin ("Hercules Musarum").
Heavy Metal Fire

Heavy Metal Fire on Stormwarrior-nimisen speed metal -yhtyeen ensimmäinen EP.
Kappaleet.
"
Sisältää myös "Iron Prayers" -kappaleen musiikkivideon. Kappaleet 1 ja 4 ovat Northern Rage -albumilla eri versiona.
McLaren MP4-23

McLaren MP4-23 on Formula 1 -auto, jota McLaren-talli käytti kaudella . Auto julkistettiin 7. tammikuuta 2008 Mercedes-Benzin museossa Saksan Stuttgartissa. Autoa kilpailuissa ajoivat Lewis Hamilton ja Heikki Kovalainen. 
Testaus autolla aloitettiin 8. tammikuuta Jerezin radalla, kun Kovalainen ja testikuljettaja Pedro de la Rosa pääsivät radalle. Hamilton ajoi autolla ensimmäistä kertaa 10. tammikuuta.
Kehitys.
McLaren aloitti MP4-23:n suunnittelun marraskuussa 2006, ja ensimmäiset piirustukset autosta valmistuivat maaliskuussa 2007. Tuulitunnelitestaus auton osalta aloitettiin keväällä 2007.
Suuria ulkonäöllisiä uudistuksia autosta ei ole, koska se on kehitysversio MP4-22-autosta. Auton aerodynamiikka kuitenkin muuttui kauden aikana.
Steffani Brass

Steffani Anne Brass (s. 16. helmikuuta 1992 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan draamasarjasta "Mullan alla", jossa hän esiintyi vuosina 2004–2005. Hän on näytellyt myös sarjoissa "Veljemme on nero", "Ilman johtolankaa", "Kaikki rakastavat Raymondia", "Miehen puolikkaat" ja "Frendit". Hänen ensiesiintymisensä oli vuonna 1999 tv-sarjassa "The Amanda Show", jolloin Brass oli 7-vuotias.
Elokuvavuosi 1977

Tässä luettelossa käsitellään vuoden 1977 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1977.
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1977 olivat:
Elokuvavuosi 1976

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1976 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1976.
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1976 olivat:
Elokuvavuosi 1975

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1975 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1975.
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1975 olivat:
Elokuvavuosi 1974

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1974 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Vuosi 1974 suomalaisessa elokuvassa.
Vuosi 1974 muistetaan suomalaisen elokuvatuotannon aallonpohjana, sillä vuoden aikana tuotiin ensi-iltaan vain kaksi kotimaista pitkää näytelmäelokuvaa. Ne olivat Ere Kokkosen "Viu-hah hah-taja" ja Seppo Huunosen "Karvat".
Risto Jarvan johtama Elokuvapoliittinen komitea teki vuonna 1974 esityksen Suomen elokuva-arkiston (nyk. Kavi) valtiollistamiseksi, ja esitys toteutuikin vuonna 1979. Vuonna 1984 tuli voimaan laki elokuvien tallettamisesta, mikä vahvisti elokuvien arkistoimistoiminnan edellytyksiä Suomessa.
Suomalaisen elokuvan viikon New Yorkissa järjestänyt yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Richard Anobile moitti "Helsingin Sanomien" Sakari Määttäsen haastattelussa suomalaista elokuvaa kovin sisäänlämpiäväksi. Hänestä elokuvissa oletetaan liikaa Suomen lähihistorian tuntemusta, jota ulkomaisella yleisöllä ei voi olla. Sen hetken parhaiksi suomalaisiksi elokuvantekijöiksi hän nimesi Risto Jarvan, Mikko Niskasen ja "Lampaansyöjillä" vakuuttaneen Seppo Huunosen, joskaan tämän "Karvoista" Anobile ei innostunut.
Katsotuimmat elokuvat Suomessa.
Kymmenen eniten teatterikatsojia saanutta elokuvaa Suomessa vuonna 1974 olivat:
Elokuvavuosi 1973

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1973 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1973.
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1973 olivat:
Elokuvavuosi 1972

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1972 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1972.
Eniten elokuvateatterikatsojia keräsivät Suomessa vuonna 1972 seuraavat elokuvat:
Jäkkärät

Jäkkärät ("Gnaphalium") ovat melko vaatimattomia asterikasveja.
Jäkkäröistä mahdollisesti erotettavia läheisiä sukuja ovat amerikanjäkkärät ("Gamochaeta"), kainojäkkärät ("Laphangium") ja tähkäjäkkärät ("Omalotheca").
Jäkkärälajeja.
Suomessa tavattavia jäkkärälajeja ovat esimerkiksi:
Muita jäkkäröitä ovat ainakin:
Leonid Jekimov

Leonid Aleksandrovitš Jekimov (, s. 13. syyskuuta 1987 Novodvinsk, Neuvostoliitto) on venäläinen pistooliampuja ja maailmanmestari. 
Urallaan Jekimov on voittanut MM-mitaleja aikuisten sarjassa kolme kappaletta, joista kaksi on kultaista ja yksi hopeinen, sekä peräti kuusi nuorten sarjassa, joista neljä on kultaista ja kaksi hopeista. Hän on lisäksi saavuttanut lukuisia EM-mitaleja. Olympialaisissa Jekimov on edustanut maataan Pekingissä 2008 saavuttaen kaksi finaalipaikkaa. Hänellä on lisäksi hallussaan kolme maailmanennätystä.
Kilpailut.
Olympialaiset.
Pekingin olympialaisissa 2008 Jekimov oli neljäs 25 metrin olympiapistoolissa, jääden 1,1 pisteen päähän pronssista, ja viides 10 metrin ilmapistoolissa, jääden 1,5 pisteen päähän mitalista. Alun perin hänen ei pitänyt kilpailla 25 metrin olympiapistoolissa. Jekimov pääsi kuitenkin mukaan, kun Sergei Alifirenko joutui silmäsairauden vuoksi jäämään pois olympialaisista.
Maailmancup.
Jekimov aloitti maailmancupissa kilpailemisen vielä kilpaillessaan poikien sarjassa. Hän on saavuttanut maailmancupin osakilpailuissa yhteensä kaksi kultaa, neljä hopeaa, kaksi pronssia ja 13 finaalipaikkaa. Maailmancupin finaalin Jekimov on päässyt kahdesti vuosina 2006 ja 2007, joissa hän on saavuttanut kaksi finaalipaikkaa.
Maailmanennätykset.
Jekimovin ampumat voimassa olevat maailmanennätykset.
Elokuvavuosi 1969

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1969 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Paula Talaskivi nosti "Helsingin Sanomissa" elokuvavuoden 1969 tähtihetkiksi tuona vuonna Suomen-ensi-iltansa saaneita elokuvia, vaikka olisivat ilmestyneet muualla jo aiemmin. Hänen valintojaan olivat muiden muassa Truffaut’n "Varastettuja suudelmia" (1968), Godardin "Viikonloppu" (1967), Peckinpahin "Hurja joukko" (1969), Yatesin "Bullitt" (1968), Andersonin "Jos..." (1968) ja Schlesingerin "Keskiyön cowboy" (1968).
Ampumahiihto talviolympialaisissa 1994

XVII talviolympialaisissa Lillehammerissa vuonna 1994 ampumahiihto oli kymmenettä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Kilpailutapahtumia järjestettiin kuusi: kaksi henkilökohtaista kilpailua ja viesti niin miehille kuin naisillekin.
Miehet.
10 km.
Päivä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;
20 km.
Päivä: 20. helmikuuta&lt;br&gt;
4 × 7,5 km viesti.
Päivä: 26. helmikuuta&lt;br&gt;
Naiset.
7,5 km.
Päivä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;
15 km.
Päivä: 18. helmikuuta&lt;br&gt;
4 × 7,5 km viesti.
Päivä: 25. helmikuuta&lt;br&gt;
Amancio Ortega

Amancio Ortega Gaona (s. 28. maaliskuuta 1936) on espanjalainen yritysjohtaja, joka perusti vaatetusalan yritys Inditexin edesmenneen vaimonsa Rosalia Meran kanssa 1975 ja on edelleen sen pääomistaja. Yritys tunnetaan muun muassa Zara-myymäläketjustaan. 
Talouslehti Forbesin vuoden 2018 listauksen mukaan Amancio Ortega oli maailman kuudenneksi rikkain ja Euroopan toiseksi rikkain henkilö noin 70 miljardin dollarin omaisuudellaan. Syyskuussa 2016 hänen omaisuutensa arvioitiin jopa maailman suurimmaksi.
Mustamonarkit

Mustamonarkit ("Pomarea") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Mustamonarkit ovat kotoperäisiä Ranskan Polynesiassa Tyynellämerellä. Niitä esiintyy alueen itäosassa Cookin-, Seura- ja Marquesassaarilla. Mustamonarkit ovat vähentyneet voimakkaasti, ja ne ovat nykyisin uhanalaisia. Viime aikojen vähenemistä ovat kiihdyttäneet rottien lisääntyminen ja pääasiassa ihmisen aiheuttama elinympäristöjen tuhoutuminen.
Mustamonarkkilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Deuce-to-seven triple draw

Deuce-to-seven triple draw (2-7 triple draw) on pokerimuunnelma, jossa jokaiselle pelaajalle jaetaan viisi käsikorttia, joista yritetään muodostaa kolmella vaihdolla mahdollisimman heikko pokerikäsi.
Ässä lasketaan aina korkeaksi kortiksi (eli on pelaajan kannalta huono kortti, 2-3-4-5-A ei ole suora vaan "ässähai"), suorat ja värit otetaan huomioon (toisin kuin monissa muissa niin sanotuissa lowball-varianteissa), joten näin ollen paras mahdollinen 2-7 triple draw -käsi kuuluu siis (pelin nimen mukaisesti): 2, 3, 4, 5, 7 (ilman, että ovat samaa maata). 
2-7 triple draw'ssa panostus tapahtuu ennen ensimmäistä vaihtoa sekä joka vaihdon jälkeen. Pelissä käytetään normaalisti kiinteää panostusta eli sitä pelataan fixed limittinä. Kahdella ensimmäisellä panostuskierroksella käytetään pienempää limiittiä, kahdella viimeisellä suurempaa. Pelissä on mukana kaksi sokkopanosta (iso blindi ja pieni blindi). Peliä on mahdollista pelata myös no limittinä eli panoksen kokoa ei ole rajoitettu eli se voi olla koko pelaajan edessään oleva raha- tai pelimerkkimäärä. Esimerkiksi vuoden 2008 World Series of Pokerissa pelataan viiden tuhannen dollarin sisäänoston no limit 2-7 draw lowball -turnaus uudelleenostomahdollisuudella
Korttia vaihdettaessa niitä voidaan vaihtaa kerralla mikä tahansa määrä nollasta viiteen. Maksimissaan peliä pelataan kuuden pelaajan kesken. Jos pakasta loppuvat vaihtokortit, otetaan pelaajien pois heittämät kortit, sekoitetaan ne ja tarvittavat vaihtokortit valitaan niistä.
Elokuvavuosi 1968

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1968 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Vuonna 1968 alettiin julkaista suomalaista elokuvalehteä "Filmihullu".
Lanxess Arena

Lanxess Arena (entiseltä nimeltään Kölnarena) on monitoimihalli Kölnissä, Saksassa. Kölnarenaa käyttää ensisijaisena hallina jääkiekkojoukkue Kölner Haie, käsipallojoukkue VfL Gummersbach ja toisinaan siellä pidetään musiikkikonsertteja sekä muita tapahtumia. Kölnarena avattiin vuonna 1998, ja sinne mahtuu 19 500 katsojaa.
Areenalla on esiintynyt muun muassa Mariah Carey, Britney Spears, Backstreet Boys, Destiny's Child ja Bruce Springsteen. Se oli yksi kolmesta ottelupaikasta jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2001, 2010 ja 2017, jälkimmäisillä kerroilla myös mitaliottelut järjestettiin siellä. World Wrestling Entertainment -tapahtumia on järjestetty Kölnarenalla vuosina 2002, 2003, 2006 ja 2007. Vuonna 2007 Kölnarenalla järjestettiin miesten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut, ja siellä pelattiin muun muassa pronssiottelu ja ratkaistiin vuoden 2007 käsipallon maailmanmestari (Saksa).
Vuonna 2008 areena ilmoitettiin nimettävän sponsorin Lanxess-yhtiön mukaan Lanxess Arenaksi.
Fidžinmonarkit

Fidžinmonarkit ("Mayrornis") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Fidžinmonarkit ovat kotoperäisiä Tyynenmeren Fidži- ja Salomonsaarilla.
Fidžinmonarkkilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Humppalöyly

Humppalöyly on Eläkeläisten vuonna 1995 ilmestynyt EP. Levyn kappaleet ovat mukana myös vuonna 2006 ilmestyneellä "Humppakäräjät"-albumin uusintajulkaisulla.
Elokuvavuosi 1965

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1965 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Elokuvavuosi 1965 Suomessa.
Suomalaisten elokuvatuottajien ja ammattinäyttelijöiden palkkiokiistasta keväällä 1963 alkanut näyttelijälakko loppui kesällä 1965 kestettyään kaksi ja puoli vuotta. Tänä aikana Suomessa tuotettiin elokuvia aiempaa vähemmän ja ilman ammattinäyttelijöitä.
Yrjö Saarnio

Yrjö Armas Saarnio (22. marraskuuta 1906 Turku – 11. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen viihdemuusikko ja -säveltäjä.
Yrjö Saarnio esiintyi viulupelimannina jo 12-vuotiaana isoveljensä kanssa. Hän opiskeli nuoruusvuosinaan viulunsoittoa Turussa opettajanaan mm. Kerttu Wanne. Saarnio muutti Helsinkiin 1930-luvun taitteessa ryhtyen ravintolamuusikoksi, mutta samalla hän jatkoi opintojaan radion kapellimestarin ja viulistin Erik Cronvallin johdolla.
Vuonna 1940 Yrjö Saarnio perusti polkkayhtyeen, jonka kaikki silloiset jäsenet olivat sotilaita. Rauhan palattua yhtye jäi pysyväksi kokoonpanoksi ja ulotti kiertueensa ympäri Suomen. Yrjö Saarnion Polkkayhtye teki 1940-luvulta lähtien noin 200 levytystä. Saarnio itse esiintyi viulistina miltei kuolemaansa asti.
Yrjö Saarnio sävelsi useita suosituiksi tulleita tanssimusiikkikappaleita, joista tunnetuimpia ovat "Vesivehmaan jenkka" ja valssi "Rantamökissä". Edellinen tunnetaan erityisesti Erkki Junkkarisen esittämänä, jälkimmäisen ovat levyttäneet mm. Henry Theel, Laila Kinnunen ja Eija-Sinikka.
Tasavallan presidentti myönsi Saarniolle director musices -arvonimen vuonna 1973.
Lepinkäismonarkit

Lepinkäismonarkit ("Clytorhynchus") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Lepinkäismonarkit elävät Tyynenmeren saarilla, lähinnä Fidžisaarilla.
Lepinkäismonarkkilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Elokuvavuosi 1964

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1964 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Elokuvavuosi 1964 Suomessa.
Suomalaiselokuvien ensi-illat.
Elokuvatuottajien ja ammattinäyttelijöiden palkkiokiistasta alkoi keväällä 1963 Suomessa näyttelijälakko, joka kesti läpi vuoden 1964 aina kesään 1965 asti. Tänä aikana Suomessa tuotettiin elokuvia aiempaa vähemmän ja ilman ammattinäyttelijöitä. Vuoden 1964 aikana tuotiin ensi-iltaan seuraavat pitkät kotimaiset näytelmäelokuvat:
Jussi-palkinnot vuoden 1963 elokuvista.
Jussi-gaalassa 31. toukokuuta Helsingin ravintola Vaakunassa palkittiin vuoden 1963 kotimaiset ensi-iltaelokuvat.
Elokuvavuosi 1963

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1963 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Elokuvavuosi 1963 Suomessa.
Elokuvatuottajien ja ammattinäyttelijöiden palkkiokiistasta alkoi keväällä 1963 Suomessa näyttelijälakko, joka kesti kesään 1965 asti. Tänä aikana Suomessa tuotettiin elokuvia aiempaa vähemmän ja ilman ammattinäyttelijöitä.
Suomalaisten elokuvien ensi-illat 1963.
Lähde: 
Jussi-palkinnot vuoden 1962 elokuvista.
Vuoden 1962 elokuvien palkitsemiseksi järjestettiin toukokuussa 1963 neljän vuoden tauon jälkeen palkintogaala, jonka järjesti ensi kertaa Filmiaura. Tilaisuus televisioitiin Tesvision studiolta Helsingin Punavuoren Insinööritalolla.
Elokuvavuosi 1962

Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1962 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomalaisten elokuvien ensi-illat 1962.
Vuonna 1962 tuotiin ensi-iltaan 21 kotimaista elokuvaa: 
Suomalaiskriitikoiden suosikkiensi-illat.
Vuosina 1961–1962 Suomessa ensi-iltansa saaneista elokuvista koottiin Studio 7 -vuosikirjaan äänestystilasto, johon kukin elokuvakriitikko pisteytti kymmenen parhaana pitämäänsä ensi-iltaelokuvaa pistein 10 parhaalle, 1 piste kymmenenneksi parhaalle. Äänestykseen osallistuneet kriitikot olivat Leo Andersson, Peter von Bagh, Jerker A. Eriksson, Henry G. Gröndahl, Risto Hannula, J. Sakari Helander, Antero Helasvuo, Carl Henning, Paavo Lehtonen, Inkeri Lius, Aito Mäkinen, Raimo Oksa, Matti Salo, Martti Savo, Eero Tuomikoski ja Eirik Udd. Vuoden 1962 Suomen-ensi-iltojen paremmuusjärjestys muodostui seuraavaksi:
Suomalaisista ensi-iltaelokuvista parhaimmiksi äänestettiin Maunu Kurkvaaran "Yksityisalue", Risto Jarvan ja Jaakko Pakkasvirran yhteisohjaus "Yö vai päivä" sekä Matti Kassilan "Tähdet kertovat, komisario Palmu".
Rusovatsamonarkit

Rusovatsamonarkit ("Monarcha") eli aiemmalta nimeltään monarkit on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 6 lajia.
Monarkit ovat pieniä tai keskikokoisia varpuslintuja, joiden höyhenpuku on usein värikäs. Monarkit elävät Tyynenmeren saarilla, Indonesiassa, Uusi-Guineassa ja 3 lajia myös Australiassa. Useimmat lajit ovat vähentyneet ja ovat uhanalaisia.
Lajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Röyhelömonarkit

Röyhelömonarkit ("Arses") on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintusuku.
Röyhelömonarkit elävät Australiassa, Indonesiassa ja Uusi-Guineassa. Suvun tunnusmerkkejä ovat kaularöyhelöt, siniset heltat silmien ympärillä ja hienot riippuvat pesät. Niiden ruoanetsimistapa on erikoinen: ne hyppivät puun runkoa ylös spiraalimaista rataa.
Röyhelömonarkkilajit.
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.