tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marko Ahtisaari

Marko Oiva Ilari Ahtisaari (s. 6. helmikuuta 1969 Helsinki) on ollut Helsingin Juhlaviikkojen taiteellinen johtaja vuodesta 2018. Hän on toiminut rauhanvälitysjärjestö CMI:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2024. 
Ahtisaari oli Nokian muotoilusta vastaava johtaja 2009–2013 ja johtokunnan jäsen 2012–2013. Hän on Martti Ahtisaaren ja Eeva Ahtisaaren ainoa lapsi.
Ura.
Marko Ahtisaari vastasi Nokian muotoilusta vuodesta 2009 vuoteen 2013. Tammikuussa 2012 hänet valittiin Nokian johtokunnan jäseksi. Syyskuussa 2013 kerrottiin, että Ahtisaari lähtee Nokialta marraskuussa 2013. Nokialla hän työskenteli vuodesta 2009 ja aiemmin vuosina 2002–2006. Ahtisaari työskentelee musiikin terapiakäyttöön keskittyvän Sync Projectin toimitusjohtajana. Hän on digitaaliseen käsinkirjoitukseen keskittyvän Write Technologies Oy:n perustajaosakas ja hallituksen jäsen. Vuosina 2008–2009 Ahtisaari työskenteli perustamassaan Dopplr-yrityksessä. Tätä ennen vuodet 2006–2008 hän työskenteli Blykin parissa. Ennen Nokiaa Ahtisaari työskenteli konsulttina Satama Interactivessa vuosina 1999–2002.
Lisäksi Ahtisaari on valittu Newsmillin hallitukseen Ruotsiin. Ahtisaari on myös maailman suurimman Wi-Fi-verkkoyhteisön FONin neuvonantaja ja Aula-verkoston perustaja. Ahtisaari on vaikuttanut myös F-Securen ja Artekin hallituksissa.
Ahtisaari valittiin CMI:n hallituksen puheenjohtajaksi helmikuussa 2024, kun edellinen puheenjohtaja Alexander Stubb tuli valituksi tasavallan presidentiksi presidentinvaaleissa 2024.
Muusikkona.
Ahtisaari on soittanut bassoa newyorkilaisessa -ism-yhtyeessä.
Koulutus ja perhe-elämä.
Marko Ahtisaari suoritti siviilipalveluksen työministeriön maahanmuutto-osastolla hänen isänsä toimiessa puolustusvoimain ylipäällikkönä, mikä herätti keskustelua. Ahtisaari on opiskellut Columbian yliopistossa New Yorkissa filosofiaa, taloustieteitä ja musiikkia. 
Ahtisaari valittiin kansainvälisen Prix Ars Electronica -kilpailun tuomaristoon vuonna 2006. Ahtisaari oli naimisissa Tiuku Raskin kanssa 1999–2002. Vuosina 2008–2020 Ahtisaari oli naimisissa brändiasiantuntija ja yrittäjä Lisa Sounion kanssa. Heillä ei ollut lapsia. Ahtisaari avioitui kolmannen kerran pääsiäisenä 2025 entisen mallin ja nykyisen taiteilijan Sanna Saastamoinen-Barrois’n kanssa, joka otti myös Ahtisaaren sukunimen.
Kari-Pekka Klinga

Kari-Pekka Klinga (s. 30. maaliskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja kaikkien aikojen parhaita suomalaisia pelaajia.
Klinga pelasi koko uransa (1980–1998) ajan helsinkiläisessä Torpan Pojissa (ToPo), jossa hän toimi monta vuotta joukkueen kapteenina ja jossa hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja kolme Suomen Cup -mestaruutta.
Klinga, 186 cm, pelasi suurimman osan urastaan heittävänä takamiehenä, vaikka oli myös kyvykäs pelinrakentaja. Hänen rinnallaan pelasi useita mainioita pelinrakentajia, muun muassa Kurk Lee (1997-2000), Aleksi Wuorenjuuri (1992-1996?) ja Mikko Tanner (1990-1993?). Tämän ansiosta Klinga kykeni keskittymään enemmän ratkaisujen tekemiseen kuin hyökkäyspelin rakentamiseen. Silti hänellä on SM-sarjahistorian kolmanneksi eniten koriinjohtavia syöttöjä (1016). Klinga tunnettiin erinomaisena kaukoheittäjänä, ja hänellä on toiseksi eniten onnistuneita kolmen pisteen heittoja (1079) koko SM-sarjan historiassa. Klinga teki SM-sarjan ensimmäisen kolmen pisteen korin, kun kolmen pisteen sääntö otettiin käyttöön kaudella 1984–1985. Yhdessä muun muassa Riku Marttisen ja Greg Joynerin kanssa Klinga johdatti ToPon Euroopan kentille 1990-luvun lopulla.
Klinga pelasi Suomen koripallomaajoukkuessa 135 maaottelua vuosina 1981–1997 ja oli mukana myös Suomen joukkueessa vuoden 1995 Euroopan mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa.
Suomalaiset urheilutoimittajat valitsivat Klingan vuoden koripalloilijaksi vuosina 1986 sekä 1994, ja Suomen koripalloliitto valitsi hänet parhaaksi pelaajaksi vuosina 1993 ja 1995.
Klinga lopetti aktiiviuransa vuonna 1998, minkä jälkeen Torpan Pojat "jäädytti" Klingan käyttämän paidannumeron 6. Nykyisin hän jatkaa koripalloa harrastuksena 3. divisioonassa sekä ikämiessarjoissa Kisiksen joukkueessa.
Klinga valmentaa nykyisin Torpan Poikien naisten edustusjoukkuetta. Joukkue pelaa I-divisioonaa kaudella 2021-2022.
Natsikortti

Natsikortti (myös Hitler-kortti) tarkoittaa epäasiallista Adolf Hitlerin tai natsien käyttämistä argumentoinnissa tai suoraan keskustelussa. Jonkin asian saattamista huonoon valoon rinnastamalla se satunnaisten yhtäläisyyksien perusteella natsismiin kutsutaan ”natsikortin pelaamiseksi”, millä viitataan vertauskuvallisesti korttipeleihin. Jonkin asian moraalista tuomitsemista tällaiseen satunnaiseen yhtäläisyyteen vetoamalla pidetään argumentaatiovirheenä, jolle on annettu nimi Reductio ad Hitlerum.
Usein (natsi-Saksaan liittymättömässä) keskustelussa Hitlerin tai natsit ensimmäisenä maininnutta pidetään argumentoinnin hävinneenä osapuolena.
Godwinin laki.
Natsikorttiin liittyy läheisesti niin sanottu Godwinin laki. Se on internet-kulttuurissa – erityisesti uutisryhmissä – käytetty nimitys maksiimille, jonka mukaan yksittäisen verkkokeskustelun laajentuessa ennemmin tai myöhemmin joku mainitsee Adolf Hitlerin tai natsit, eli kuvaannollisesti ”vetää esiin natsikortin”.
Alkuperäinen määritelmä Jargon Filessä Godwinin laille on:
Käsitteen keksi yhdysvaltalainen lakimies Mike Godwin vuonna 1990 havaittuaan verkon keskusteluryhmissä olevan niin paljon natsivertauksia, että niistä oli kehittynyt meemi. Godwin päätti harjoittaa meemimuuntelua (vertaa geenimuuntelu) luomalla vastameemiksi Godwinin lain ja alkamalla ahkerasti siteerata lakia verkkokeskusteluissa. Hänen yllätyksekseen vastameemi tarttui internet-kulttuuriin ja pian muutkin verkkokeskustelijat viittasivat siihen.
Lisäksi meemi alkoi muuttua kun muut internet-aktiivit täydensivät sitä omilla korollaareillaan: 
Kritiikki.
Godwinin laki ymmärretään yleensä siten, että natsikortin käyttäjiä ei pidä ottaa vakavasti. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteivätkö kortin käyttäjät koskaan puhuisi totta. Godwinin lakiin viittaaminen voi myös olla argumentointivirhe "argumentum ad hominem" esimerkiksi silloin, kun kortin käyttäjä väittää suoraan vastapuolta natsiksi. Lisäksi Reason-aikakauslehden vuoden 2005 artikkelin kirjoittaja väittää, että Godwinin lakia käytetään usein väärin hyväksyttävienkin vertailujen kumoamiseksi.
Lee De Forest

Lee De Forest (26. elokuuta 1873 – 30. kesäkuuta 1961) oli yhdysvaltalainen keksijä, jonka nimissä on yli 300 patenttia. De Forest keksi "Audion"-elektroniputken, joka vahvisti heikkoa sähköistä signaalia ja edesauttoi elektroniikan kehitystä laajemmin. 
Lee De Forest syntyi Iowassa. Hänen isänsä oli kongregationalistisen vapaakirkon pappi ja toivoi pojastaankin tulevan pappi. 
De Forest opiskeli Mount Hermonin koulussa ja sen jälkeen kirjoittautui vuonna 1893 Sheffieldin tieteelliseen kouluun, joka on osa Yalen yliopistoa. Tutkijana hän kytkeytyi eräänä iltana Yalen sähköverkkoon ja onnistui pimentämään koko yliopistoalueen. Tämä johti hänen erottamiseensa yliopistosta. Kaikesta huolimatta hänen sallittiin saattaa opiskelunsa päätökseen, ja hän valmistui vuonna 1896 alemman korkeakoulututkinnon suorittaneena. Opiskeluaikanaan hän ansaitsi rahaa lukukausimaksuihin keksinnöillään mekaniikassa ja peleissä.
Hän jatkoi opiskeluaan Yalen yliopistossa ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1899 aiheena radioaallot.
De Forestin kiinnostus langattomaan sähkötykseen johti hänen keksintöönsä "Audion"-elektroniputkeen vuonna 1906 ja hän kehitti parannetun sähkötysvastaanottimen. Hän haki patentin kaksielektrodiselle laitteelle sähkömagneettisten aaltojen tunnistamiseksi.
"Audion" oli elektroniputki, joka mahdollisti radiovastaanoton vahvistamisen. De Forest kertoi siitä, ettei hän tiedä miten se toimii; se vain toimii.
Hän oli IEEE:n edeltäjän radioinsinöörien instituutin perustajajäsen.
De Forest vastaanotti IEEE:n kunniamitalin vuonna 1922 'tunnustuksena kolmielektrodisen vahvistinputken keksimisestä ja hänen panoksestaan radioon'. Vuonna 1946 hän vastaanotti Edison-mitalin 'esittelemänsä hila-ohjatun elektroniputken syvällisistä teknisistä ja sosiaalisista vaikutuksista'.
Hän kuoli Hollywoodissa vuonna 1961 ja hänet haudattiin San Fernandon lähetyskirkon hautausmaalle Los Angelesissa.
The River (albumi)

The River on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1980.
Levy oli Yhdysvalloissa Springsteenin ensimmäinen ykkösalbumi, se oli Billboardin listaykkösenä 4 viikkoa ja sitä on myyty yli 5 miljoonaa kappaletta. Suomessa "The River" nousi myydyimpien albumien listalla sijalle 4. Kultalevyn rajan sen myynti ylitti vuonna 1990. 
Levyltä löytyy Springsteenin ensimmäinen top ten -listahitti "Hungry Heart", joka nousi Billboard Hot 100-listalla viidenneksi, kappale oli alkujaan tarkoitettu Ramones-yhtyeelle. Lisäksi levyllä on useita kiertuehittejä kuten "The River", "Out In The Street", "Fade Away" ja "Two Hearts".
Albumin kannessa olevan valokuvan on ottanut Frank Stefanko.
Äänitykset.
Kappaleet äänitettiin kattoon sijoitetuilla tilamikrofoneilla Power Station -nimisessä studiossa New Yorkissa. Äänittäjänä toimi aluksi Bob Clearmountain ja sitten Neil Dorfsman. Clearmountain myös miksasi albumin ensimmäisen version. Äänitysten aikana albumin ensimmäinen kymmenen kappaletta sisältänyt versio laajeni tupla-LP:ksi.
Miksaus.
Äänitykset miksattiin Chuck Plotkinin Clover Studiosilla Los Angelesissa. Miksaukseen osallistuivat Plotkinin lisäksi Neil Dorfsman ja Jimmy Iovine. Työtä teetti lauluäänen saaminen kuuluviin valituissa kahdessakymmenessä kappaleessa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet tehnyt Bruce Springsteen. Ne jatkoivat siitä, mihin Darkness -albumi oli päättynyt, ja versoivat varhaisilla rock- ja countrylevyillä kuulluista soundeista ja äänistä. Sanoituksissa kerrotaan tavallisten ihmisten elämästä.
Kokoonpano.
The E Street Band
Sekä
Digitoday

Digitoday on vuonna 2000 perustettu suomalainen tietotekniikka-aiheinen verkkojulkaisu, joka uutisoi ja analysoi tietotekniikan, tietoliikenteen, finanssimaailman, ja media-alan ilmiöitä ja tapahtumia.
"Digitodayn" kustantaja on Sanoma Media Finland. Sanoma julkaisi myös talouslehti "Taloussanomia" sekä vuosien 1999 ja 2015 aikana tietotekniikkalehti "It-viikkoa", jonka toiminta lopetettiin vuoden 2016 alkaessa.
Syksyllä 2016 "Digitoday" siirtyi osaksi "Ilta-Sanomien" verkkosivuja yhdistyen aiemman "IS Digin" kanssa.
Toimitus.
Julkaisun vastaava päätoimittaja on Tapio Sadeoja.
Vuoden 2015 lopussa "Taloussanomat" ilmoitti "It-viikon" ja "Digitodayn" toimitusten yhdistymisestä vuoden 2016 alkaessa, jonka toimesta "It-viikko" lopetettiin ja "Digitoday" sai lisää toimittajia.
Puoluesihteeri

Puoluesihteeri on puoluejärjestöä puheenjohtajan tukena johtava toimihenkilö, joka koordinoi puolueen toimintaa suhteessa sen perusyhdistyksiin ja piirijärjestöihin.
Aikaisemmin puoluesihteerin tehtäviin kuului myös ideologinen julistaminen, josta kuuluisimpia esimerkkejä Suomen historiassa ovat Kekkosen ja Maalaisliiton murskaamisen sanomaan erikoistuneet SDP:n Väinö Leskinen ja Kaarlo Pitsinki.
Järjestöorganisaattorina tunnetuin puoluesihteeri lienee ollut Maalaisliiton Arvo Korsimo, jonka tehokkaat menetelmät aiheuttivat myös oman puolueen piirissä keskustelua.
1980-luvun ideologisesti korkeaprofiilisin puoluesihteeri oli keskustan Seppo Kääriäinen, joka puheenjohtaja Paavo Väyrysen aikana ajoi voimakkaasti SDP:n vahvistuneen aseman haastavaa tahtopolitiikkaa.
1990- ja 2000-luvuilla ideologisina puoluesihteereinä tulivat tunnetuiksi keskustan Pekka Perttula ja SAK:ssa pitkän uran tehnyt SDP:n Eero Heinäluoma, joka valittiin puoluesihteerinä ollessaan SDP:n puheenjohtajaksi. Perttula kannatti SDP- ja SAK-kriittistä uutta ajattelua, kun taas Heinäluoma jo ennen puoluesihteeriksi tuloaan hyödynsi menetyksellisesti gallupeita ja tiedotusvälineitä torjuakseen keskustan työreformin.
Puolueiden puheenjohtajien ajautuessa kriisiin pyrkivät puoluesihteerit tai viime kädessä eduskuntaryhmien puheenjohtajat koordinoimaan vaikeita tilanteita esimerkiksi hallituspuolueiden välillä.
Parlamentarismin vahvistuminen Suomessa 1990-luvun lopulla ja 2000-luvulla on heikentänyt puoluejärjestöjen ja puoluesihteereiden asemaa eduskuntaryhmien ja eduskuntaryhmien puheenjohtajien eduksi.
Rahajärjestelmä

Rahajärjestelmä on maksuvälineitä (rahaa) koskeva säännöstö. Rahajärjestelmä perustuu nykyään valtioiden virallisen maksuvälineen käyttöön, niin sanottuun fiat-rahaan. Keskuspankki hallitsee rahavarantoa. Rahajärjestelmään sisältyy rahan saatavuuden sekä ohjauskoron säätely. 
Suomen rahajärjestelmä perustuu euroon. Euron kurssia ja korkotasoa valvoo ja pyrkii kontrolloimaan Euroopan keskuspankki. Yleisesti maailmalla, myös Euroopassa, käytettyä rahajärjestelmää kutsutaan nimellä vähimmäisvarantojärjestelmä.
Historiallisesti rahajärjestelmät ovat perustuneet rahan arvon sitomiseen johonkin hyödykkeeseen kuten arvometalliin. Tällöin on puhuttu rahan kulta- tai hopeakannasta. Kultakannasta luovuttiin pääosin toisen maailmansodan jälkeen siirryttäessä Bretton Woods -järjestelmään. Siinä vain Yhdysvaltain dollari oli sidottu kultaan ja muiden valtioiden valuutat oli kiinnitetty dollariin. Yhdysvaltain dollarin kytkentä kultakantaan purettiin vuonna 1971.
Letov Š-18

Letov S 218 A Smolik ("Shmolik") oli Suomen ilmavoimien toinen merkittävä koulukone vuosina 1939–45. Konetta valmisti tšekkoslovakialainen Letovin lentokonetehdas. Koneita hankittiin Tšekkoslovakiasta 10 kappaletta ja 29 valmistettiin Valtion lentokonetehtaalla lisenssillä. 
Kone sai Suomessa nimensä suunnittelijansa, insinööri Alois Šmolíkin mukaan. Lentokonetehtaan nimi koneelle oli "Komar" (hyttynen).
Rahakanta

Rahakanta on mekanismi, joka määrää rahan arvon.
Historiallisesti rahan arvo on ollut sidottu jalometalliin, jolloin rahan arvo määräytyi sen sisältämän metallin arvon mukaan. Keskuspankki vaihtoi haluttaessa rahan vastaavaan määrään jalometallia. Yleisimmät metallit olivat hopea ja kulta. 
Kultakanta oli käytössä suuressa osassa maailmaa aina 1930-luvulle asti (pois lukien Neuvostoliitto ja Kiina). Neuvostoliitossa toimeenpantiin rahauudistus 1922, jossa maa siirtyi kultakantaan. Käytännössä kuitenkaan kultakanta ei pätenyt kaikkiin hintoihin, koska maan ulkomaankauppa oli säännöstelty.
Arvo saattoi myös perustua sekä kultaan että hopeaan, jolloin käytettiin termiä kaksimetallikanta, tai samassa maassa saattoi olla käytössä eri metalleihin sidottuja rahoja.
Nykyisin kaikissa maailman maissa käytetään paperirahakantaa, jossa rahalla ei ole mitään tiettyä nimellisarvoa. Rahan arvo voi olla kelluva (kuten euro ja dollari), jolloin valuutan arvo määräytyy kysynnän ja tarjonnan perusteella, tai olla sidottu toiseen valuuttaan (kansalliset valuutat euroalueella ennen euron käyttöön ottoa) tai perustua valuuttakoriin eli useamman valuutan arvoon (Kiinan renminbi).
Sähködipoli

Sähködipolin muodostavat kaksi erimerkkistä mutta yhtä suurta varausta, joilla on tietty etäisyys (d) toisistaan.
Dipolia luonnehtii dipolimomentti (tunnus p), vektorisuure, jonka suuruus on yksittäisten varausten "q" suuruus kerrottuna varausten välimatkalla d: 
formula_1.
Dipolimomentin SI-yksikkö on coulombimetri (Cm). Usein käytännöllisemmän kokoinen yksikkö on Debye (D), jonka suuruus coulombimetreissä on D = 3,336 x 10-30 Cm.
Dipolimomentin suunta vastaa suuntaa negatiivisesta päästä positiiviseen. Koska sähkökentän suunta on määritelty positiiviseen varaukseen vaikuttavan voiman suuntana, dipolin kenttäviivat osoittavat poispäin positiivisesta varauksesta ja kohti negatiivista varausta.
Jos dipoli asetetaan ulkoiseen sähkökenttään, kenttä vaikuttaa dipolin erimerkkisiin päihin vastakkaissuuntaisilla voimilla. Syntyy vääntömomentti τ, joka pyrkii vääntämään dipolin kentän suuntaiseksi:
formula_2,
missä p on sähköinen dipolimomentti.
Sähkökentässä sijaitsevan dipolin potentiaalienergia voidaan esittää yhtälöllä
formula_3.
Molekyylin poolisuus.
Molekyylin poolisuuteen vaikuttaa olennaisesti sen suuntautuneisuus (esimerkiksi vesimolekyylin kulma 105 astetta). L. Paulingin mukaan elektronegatiivisuus mittaa atomin kykyä vetää sidoselektroneja puoleensa. Kahden tai useamman atomin sitoutuessa kovalenttisesti toisiinsa saattaa atomien välille syntyä elektronegatiivisuuseroista johtuvia osittaisvarauksia. Paulingin elektronegatiivisuustaulukossa jaksollisen järjestelmän kaikkein elektronegatiivisimmat alkuaineet ovat oikealla ylhäällä (mm. fluori, happi). Esimerkiksi vesimolekyylit ovat poolisia.
Fluorimolekyyli F2 ei ole poolinen molekyyli, koska siinä on kaksi samaa atomia, jotka ovat yhtä elektronegatiivisia. Tosin tällaisillakin molekyyleillä on hetkellisiä polarisoitumisen tapaisia voimia, nk. dispersiovoimia.
Frank Oz

Richard Frank Oznowicz (s. 25. toukokuuta 1944 Hereford, Englanti), paremmin tunnettu nimellä Frank Oz, on elokuvaohjaaja, näyttelijä ja nukketeatterin esittäjä.
Oz on syntynyt Herefordissa Englannissa. Hän on ranskalaisesta perheestä, jonka isä on juutalainen ja äiti katolinen. Oz muutti viiden vanhana vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin Kalifornian osavaltioon.
Oz tunnetaan muun muassa työstään nukke-esitysten parissa Jim Hensonin "The Muppet Show’ssa". Hänen esittämiinsä hahmoihin kuuluivat Miss Piggy, Fozzie-karhu ja Sam-kotka. Oz on ollut pääasiallinen vaikuttaja Muppetien hahmojen kehitykseen vuodesta 1969 lähtien. Sarjassa "Seesamtie" hän on esittänyt muun muassa Keksimonsteria.
Yksi Ozin tunnetuimmista nukkehahmoista on George Lucasin Tähtien sota -elokuvien pienikokoinen jedimestari Yoda. Oz esittää Yodan ääntä ja nukke-esitystä (milloin se on mahdollista) Tähtien sota -elokuvissa vuodesta 1980 ("Imperiumin vastaisku") vuoteen 2017 (""). Oz antoi paljon vaikutteita hahmolle ja on itse vastuussa hahmon tavaramerkistä, käänteisestä puhetavasta (lauseen verbi on viimeisenä).
Vuonna 1980 Oz esiintyi "The Blues Brothers" -elokuvassa, jonka ohjaajana toimi John Landis. Hän esiintyi myöhemmin muissakin Landisin elokuvissa. Lisäksi Oz on ohjannut useita elokuvia.
Young Vivian

Mititaigimimene Young Vivian (s. 12. marraskuuta 1935) on Tyynellämerellä sijaitsevan Niuen saaren entinen pääministeri. Ensimmäisen kerran Vivian toimitti pääministerin virkaa lyhyesti 12. joulukuuta 1992 – 9. maaliskuuta 1993, kun 1970-luvulta lähtien pääministerinä toiminut Robert Rex kuoli. Toukokuussa 2002 Vivian valittiin jälleen pääministeriksi. Hän jatkoi virassa vuoteen 2008, jolloin Toke Talagi haastoi Vivianin onnistuneesti kesken vaalikauden.
Kari Uotila

Kari Antero Uotila (s. 4. tammikuuta 1955 Pertunmaa) on suomalainen poliitikko ja vasemmistoliiton entinen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä. Uotila on Espoon kaupunginvaltuutettu (1992–). Vuosina 1990–1993 Uotila oli Vasemmistoliiton palkkalistoilla kokopäivätoimisena varapuheenjohtajana. Vaaleissa 1995 eduskuntaan noussut Uotila putosi 2007, mutta hän nousi takaisin syyskuussa 2008 Claes Anderssonin erottua terveydellisistä syistä. Uotila jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Ennen kansanedustajaksi nousemistaan Uotila toimi levyseppänä ja pääluottamusmiehenä Masa-Yardsin Helsingin telakalla sekä sitä edeltäneellä Wärtsilän, sittemmin Wärtsilä Meriteollisuuden Helsingin Telakalla.
Edustajana ollessaan Uotila on edistänyt työsuhdeturvaan liittyviä asioita, ja hän vastusti tekijänoikeuslain muutosta (HE 28/2004) ja teki lakiesityksen korjaamiseksi tarkoitetun ponnen. Uotila oli Vasemmistoliiton ehdokkaana EU-vaaleissa 2014.
Uotila vastaanotti Vasemmistonaisten Pro feminismi 2009 -palkinnon. Hän harrastaa juoksua ja on juossut 40 000 kilometriä noin 27 vuoden aikana.
Sandra Lee-Vercoe

Sandra Rose Te Hakamatua Lee-Vercoe (s. 8. elokuuta 1952) on uusiseelantilainen poliitikko, joka on toiminut muun muassa maansa lähettiläänä Niuella. Hän syntyi Wellingtonissa, mutta on asunut suurimman osan elämästään Aucklandissa. Lee-Vercoe on maori, ja vuonna 1991 hänestä tuli maorien poliittisen puolueen, Mana Motuhaken, puheenjohtaja. Vuosina 1993–1996 hän toimi yhden kauden Mana Motuhaken edustajana Uuden-Seelannin parlamentissa ja vuosina 1996–2002 kaksi kautta Alliance Partyn edustajana.
Äänisenrannan piiri

Äänisenrannan piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallassa Petroskoin ympärillä ja sen eteläpuolella Äänisen rannalla. Piirin pinta-ala on 3 660 km² ja sen asukasluku on noin 21 000. Piirin hallinto sijaitsee Petroskoissa, mutta Petroskoi ei kuulu piiriin.
Vepsän kansallinen volosti, joka oli olemassa 1994–2004, kuului osana Äänisenrannan piiriin. Se käsitti nykyiset Šokšun, Soutjärven ja Kalajoen vepsäläiset maalaiskunnat.
Petroskoin lentoasema sijaitsee Äänisenrannan piirissä.
Historia.
Äänisenrannan piiri muodostettiin 1920-luvulla samaan aikaan lakkautetuista Latvan, Jallahden ja Suojun kunnista sekä Pyhäjärven kunnan itäosasta. Piirin hallinnollisena keskuksena oli aluksi Latva. Soutjärven piiri liitettiin Äänisenrannan piiriin myöhemmin. Äänisenrannan piirin alue oli jatkosodan aikana Suomen miehittämä vuosina 1941–1944.
Mangaia

Mangaia on saari Cookinsaarilla. Se on Cookinsaarista eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin Rarotongan jälkeen. Mangaian on arveltu olevan Tyynenmeren vanhin tuliperäinen saari. James Cook kävi Mangaialla 29. maaliskuuta 1777. Saarella oli 471 asukasta vuoden 2021 väestönlaskennassa. Saaren asukkaat puhuivat aiemmin mangaiaa, joka on sittemmin sulautunut rarotongan kieleen.
Maantiede.
Mangaia on kaikkein eteläisin Cookinsaarista ja sen toiseksi suurin saari. Sen pinta–ala on 51,8 km². Geologisten tutkimusten perusteella sen iäksi on arvioitu 18 miljoonaa vuotta. Sen korkein kohta on 4 750 metriä merenpohjasta ja 169 metriä merenpinnasta. Monien muiden Cookinsaarien tapaan saarta ympäröi kivettyneistä koralleista muodostunut rengas eli "makatea", jonka keskellä on tuliperäinen ylänkö. Saaren kalkkikiveen on muodostunut useita luolia, joista suurin on nimeltään "Teruarere". Saaren keskustan kukkuloilta tulee useita puroja, mutta makatean takia mikään niistä ei laske mereen. Kukkuloilla kasvaa myös karibianmännyistä muodostunutta metsää, joka istutettiin saarelle alun perin estämään eroosiota ja luomaan puutavaraa. Metsä on kuitenkin jäänyt sittemmin taloudellisesti käyttämättä.
Historia.
Mangainan historiallinen paikallinen nimitys oli "A'u A'u". Sen syntylegendan mukaan jumala Rongon kolme poikaa nostivat sen syvyyksistä ja heistä tuli sen ensimmäiset asukkaat. Legenda poikkeaa monista alueen muista asutuslegendoista siinä, että muualla ensimmäiset asukkaat tulivat usein kanootein paikan päälle. James Cook vieraili paikalla 29. maaliskuuta 1777, mutta asukkaiden epäystävällisyyden vuoksi hän jatkoi matkaansa Atiulle. Lähetyssaarnaajia tuli saarelle vuodesta 1823 eteenpäin. Vaikka Cookin tavoin heidät otettiin aluksi vastaan vihamielisesti, saarelaiset kääntyivät lopulta kristinuskoon. Nykyisin Mangaia kärsii sen asukkaiden muutosta muualle. Vuoden 1971 väestönlaskennassa saarella oli 2 081 asukasta, mutta heidän määränsä on tippunut tästä alle neljännekseen. Vuoden 2021 väestönlaskennassa asukkaita oli 471.
Puudosin piiri

Puudosin piiri tai Puutoisten piiri (myös "Puudožin piiri"; ) on kuntapiiri Äänisen itäpuolella Venäjällä, Karjalan tasavallan kaakkoisosassa. Alue rajoittuu luoteessa Aunuksen Karjalaan (Karhumäen piiriin), koillisessa ja idässä Arkangelin sekä etelässä Vologdan alueeseen. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 12 745 neliökilometriä ja asukkaita on 25 200 henkeä (vuonna 2008).
Noin 70 % pinta-alasta on metsää. Yleisimmät puulajit ovat mänty ja kuusi. Suurin järvi on Vodlajärvi ja suurin joki Vodlajoki. Piirin alueella sijaitsee Aganozeron kromiittiesiintymä ja useita graniittilouhoksia. Vuonna 1991 perustettiin Vodlajärven kansallispuisto.
Hallinnollinen keskus on Puudosin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 7 maalaiskuntaa: Avdejevo, Krasnoborski, Krivtsy, Kubovo, Kuganavolok, Pälmä ja Šalla. Kaikkiaan alueella on 68 asutuskeskusta. Kaupunkiväestön osuus on 39,4 %.
Varhaisimpia tunnettuja asukkaita ovat saamelaiset ja vepsäläiset, jotka sulautuivat keskiajalla seudulle saapuneisiin venäläisiin. 1000–1300-luvuilla alueen kautta kulki Vienanmerelle johtanut vesi- ja maareitti. Pudogan kylä eli nykyinen Puutoinen mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun novgorodilaisessa tuohikirjeessä. 1600-luvun lopulla vanhauskoiset perustivat seudulle Uikujoen yhteisön. Vuonna 1702 pohjoisosan kautta vedettiin ns. Keisarin tie. 1700-luvun lopulla rakennettiin rauta- ja lasitehtaita. Puudosin kaupunki ja kihlakunta perustettiin vuonna 1785.
Tärkein liikenneväylä on Karhumäen ja Puudosin välinen maantie, joka kuuluu Suomesta Arkangeliin johtavaan Siniseen tiehen. Kaksi maantietä yhdistää Puudosin Arkangelin ja Vologdan alueisiin. Äänisellä on laivaliikennettä. Puudosissa ja Pälmässä on lentokentät.
Talous perustuu metsä- ja kaivosteollisuuteen. Metsäalan yritykset tuottavat yli 90 % piirin teollisuustuotannosta. Tärkeimmät yritykset ovat metsänhankintaa harjoittavat Pudožpromles ja Terminal INK, kivenlouhintaa ja sorantuotantoa harjoittavat Granit, Kašina Gora, Voshod ja Karelnerud, Puudosin leipätehdas, kuljetusalan yritys Pudožskoje ATP, tielaitos Avtodor, rakennusyritys Pudožstroi, kaupan alan yritykset Real, Puudosin piirin kulutusosuuskunta, Meridian ja Assorti.
Nähtävyyksiä ovat Besov Nosin ja Kogkov-Navolokin kalliopiirrokset, toimiva Muromin Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen luostari, Pyhän Eliaan pogosta Vodlajärven rannalla sekä lukuisat puuarkkitehtuurin muistomerkit. Puudosissa on kotiseutumuseo.
Puudosi

Puudosi tai Puutoinen (myös "Puudoži"; ) on kaupunki Karjalan tasavallassa Venäjällä. Kaupunki on Puudosin piirin hallintokeskus. Se sijaitsee Vodlajoen varrella 352 kilometriä Petroskoista itään. 
Puudosin lisäksi kaupungin alueeseen kuuluvat Aeroportin (ven. Аэропорт), Kolovon ja Podporožjen taajamat sekä Afanasjevskajan (ven. Афанасьевская), Filimonovskajan (ven. Филимоновская), Gladkinan (ven. Гладкина), Harlovskajan (ven. Харловская), Košukovon (ven. Кошуково), Kolovon, Mjatševan (ven. Мячева) ja Noževon (ven. Ножево) kylät.
Puudosi on Alajärven, Evijärven, Lappajärven, Soinin ja Vimpelin ystävyyskunta.
Elinkeinot ja liikenneyhteydet.
Puudosissa on kaivos-, kalanjalostus- ja puunjalostusteollisuutta. Kaivosteollisuutta edustaa muun muassa graniittilouhos. Kaupungissa on lentokenttä ja sieltä johtaa maantie Karhumäelle.
Kansainvälisen matkailutien, Sinisen tien, päätepiste on Puudosi. Sininen tie johtaa Norjan Mo i Ranasta Ruotsin ja Suomen halki Karjalan tasavaltaan.
Historia.
Puudosin muinaisasutus mainitaan ensimmäistä kertaa aikakirjoissa vuonna 1382. Nikolskin Puudosin pogosta sai kaupunginoikeudet Katariina II asetuksella 16. toukokuuta 1785. Kaupunki rakennettiin Nikolai I 1840 vahvistaman asemakaavan mukaisesti. Puudosin piirin hallintokeskus siitä tuli 29. elokuuta 1927. Alueelle muutti 1930-luvulla suomalaisia sosialisteja Suomesta ja Amerikasta.
Lex Kallio

Laki maan hankkimisesta asutustarkoituksiin eli Lex Kallio oli Suomessa vuonna 1922 säädetty asutus- ja maanlunastuslaki, joka velvoitti valtion ja kunnat järjestämään tilattomaan väestöön kuuluville mahdollisuuden hankkia omaa maata edullisin ehdoin. Ensisijaisesti tähän tarkoitukseen oli käytettävä valtion ja seurakuntien omistamia tai vapaaehtoisesti ostettavia yksityisiä maita, mutta laki mahdollisti myös yksityisomistuksessa olleiden maiden pakkolunastamisen. Lain nimi viittaa maalaisliittolaiseen Kyösti Kallioon, joka valmisteli sitä maatalousministerinä ja oli pääministerinä sen säätämisen aikaan. Lex Kallion nojalla myös aiemmin vuonna 1918 maansa lunastamaan päässeet maanvuokraajat eli torpparit pystyivät hankkimaan itselleen lisämaita pientilojensa elinkelpoistamiseksi.
Laki kärjisti Maalaisliiton suhteita oikeistopuolueisiin, Kansalliseen Kokoomukseen ja Ruotsalaiseen Kansanpuolueeseen (RKP), jotka vastustivat yksityiseen omistusoikeuteen puuttumista. RKP pelkäsi lain myös muuttavan maaseudun kielisuhteita. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue kannatti lakia.
Koska valtion maat sijaitsivat usein epäedullisesti ja otaksuttiin, ettei yksityismaita ole paljoakaan myytävänä, poliitikot päättivät torpparilain (135/1918) esikuvan mukaisesti käyttää pakkoluovutusta. Pakkolunastuspykälän (4 §) vuoksi laki tuli säätää perustuslainsäätämisjärjestyksessä. Oikeisto äänesti määrävähemmistöllään lain lepäämään vuoden 1922 eduskuntavaalien yli.
Lain nojalla maata voitiin hankkia henkilölle, joka oli täysi-ikäinen, hallitsi itseään ja omaisuuttaan, jolla oli kansalaisluottamus, joka ei ennestään omistanut tai hallinnut maata ja sitoutui kolmessa vuodessa rakentamaan tilalle asunnon. Lisäksi hänellä piti olla ammattitaito maan viljelemiseen ja tarvittavat maataloustyökalut. Tilan koon yläraja oli 20 hehtaaria peltomaata ja 20 hehtaaria metsämaata Etelä- ja Keski-Suomessa tai 75 hehtaaria metsämaata Lapissa. Maata voitiin pakkolunastaa vain tiloilta, joilla oli Etelä- ja Keski-Suomessa maata yli 200 hehtaaria ja Oulun läänissä yli 400 hehtaaria, mikäli omistaja asui tilalla tai viljeli sitä. Pienempienkin tilojen maita voitiin pakkolunastaa, jos niiden omistaja ei asunut tilalla eikä viljellyt niitä ”järkiperäisesti”.
Lex Kalliota täydensi eduskunnassa kolmen vuoden kiistelyn jälkeen vuonna 1925 hyväksytty laki puutavarayhtiöiden laittomasti hankkimien kiinteistöjen palauttamisesta eli niin sanottu Lex Pulkkinen, joka sai nimensä lakia valmistelleen komitean puheenjohtajana toimineen esittelijäneuvos Albin Pulkkisen mukaan.. Kyseessä olivat maaseutujen metsäalueet, joita puutavarayhtiöt olivat vastoin eduskunnan vuonna 1915 hyväksymää asetusta hankkineet omistukseensa ja jotka oli tarkoitus palauttaa valtiolle käytettäväksi asutustarkoituksiin.
Pakkoluovutusta jouduttiin käyttämään melko harvoin, sillä maata sai vapaaehtoisilla kaupoilla ja talouspulan aikana vararikkohuutokaupoista. Lex Kallion kumosi vuoden 1938 alussa voimaan tullut asutuslaki (332/1936).
Use Your Illusion Tour

Use Your Illusion Tour oli yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Guns N' Rosesin maailmankiertue, joka alkoi 20. tammikuuta 1991 ja päättyi 17. heinäkuuta 1993. Kiertueen tarkoituksena oli promotoida yhtyeen vuonna 1991 ilmestyneitä "Use Your Illusion I" ja "Use Your Illusion II"-studioalbumeita.
Kiertue on sekä yhtyeen että koko populaarimusiikin historian pisin konserttikiertue. Kiertue kattoi yhteensä 192 esitystä 27 eri maassa, 7 miljoonan ihmisen katsojamäärän, sekä 58 miljoonan dollarin bruttotuoton.
Kiertueen aikana yhtye julkaisi myös videotallenteet "Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo I" ja "Use Your Illusion World Tour 1992 in Tokyo II" Tokiossa kiertueen aikana nauhoitetuista konserteista. Lisäksi kiertueella taltioitua materiaalia on kuultavissa myös yhtyeen vuoden 1999 livealbumilla "Live Era '87-'93".
Kantalahti

Kantalahti (aikaisemmin "Kannanlahti") on:
Katso myös:
Haimasyöpä

Haimasyöpä on haimasta lähtevä syöpä. Haimasyöpä on Euroopan kolmanneksi tappavin syöpä. Haimasyövän on havaittu yleistyvän, eikä syytä siihen tiedetä. Uusia haimasyöpiä todetaan Suomessa selvästi enemmän kuin EU-maissa keskimäärin, ja haimasyöpään sairastuu Suomessa joka vuosi noin 1 000 ihmistä.
Haimasyöpään sairastumisen riski kasvaa iän myötä, ja sen esiintymishuippu on noin 70 vuoden iässä. 95 prosenttia haimasyövistä on adenokarsinoomia. Jos syöpä alkaa haiman endokriinisestä osasta eli Langerhansin saarekkeista, sitä kutsutaan saarekesolusyöväksi. Sen oireet ovat erilaiset kuin muiden haimasyöpien: useimmiten joko insuliinin tai gastriinin liikaerityksestä johtuvia. Saarekesolusyöpiä todetaan Suomessa noin 6–20 vuodessa.
Riskitekijät.
Tupakointi aiheuttaa arviolta 30 prosenttia kaikista todettavista haimasyöpätapauksista. Tutkimuksissa on havaittu, että nuuskan käyttö kaksinkertaistaa sairastumisriskin, ja savukkeiden polttajilla riski on vieläkin korkeampi, kolminkertainen. Alkoholi altistaa haimasyövälle välillisesti: sen runsas käyttö kasvattaa kroonisen haimatulehduksen riskiä, ja tämä taas on yksi haimasyöpäriskiä kasvattavista tekijöistä.
Haimasyövän riski kasvaa iän myötä. Suurin osa sairastuneista sijoittuu ikähaarukkaan 60–80. Nuoremmillakin sairautta voi esiintyä satunnaisesti, varsinkin jos sitä on esiintynyt aiemmin suvussa. Suomessa ei ollut 1990-luvun alkupuolella yhtään alle 25-vuotiasta haimasyöpään sairastunutta.
Kymmenellä prosentilla haimasyöpäpotilaista on esiintynyt haimasyöpää suvussa aiemmin. 
Oireet.
Haimasyöpä on usein alkuvaiheessaan oireeton. Myöhemmin voi esiintyä muun muassa kipua vatsassa ja selässä, laihtumista sekä ihon kellastumista. Joskus esiintyy myös ripulia, pahoinvointia ja oksentelua.
Tavallisimmat etäpesäkkeiden kohteet haiman adenokarsinoomassa ovat maksa, vatsakalvo ja keuhkot.
Tutkimukset.
Potilaille, joiden epäillään sairastavan haimasyöpää, tehdään yleensä ensimmäiseksi ultraäänitutkimus. Mahdollisia tutkimustapoja on kuitenkin useita.
Ennuste ja hoito.
Keskimääräinen elinajan ennuste on vain puoli vuotta diagnoosista. Viiden vuoden kuluttua diagnoosin saamisesta enää 3 prosenttia potilaista on elossa.
Sekä solunsalpaajat (sytostaatit) että immuunihoidot tehoavat huonosti haimasyöpään. Haimasyövän ensisijainen hoitomuoto on yleensä leikkaus. Pankreatikoduodenektomian eli Whipplen leikkauksen jälkeen haimasyövän viisivuotisennuste on noin 20 prosenttia ja mahdollisesti jopa 40 prosenttia, ellei tauti ole levinnyt imusolmukkeisiin. Jos koko syöpäkudosta ei voida poistaa, leikkauksella on mahdollista lievittää taudin oireita.
Kemoterapiassa voidaan haimasyövän kohdalla hyödyntää esimerkiksi fluorourasiiliä, kapesitabiinia ja gemsitabiinia.
Tunnettuja potilaita.
Tunnettuja haimasyöpää sairastaneita henkilöitä ovat muun muassa:
Nadežda Allilujeva

Nadežda Sergejevna Allilujeva (; 22. syyskuuta 1901 Baku – 9. marraskuuta 1932 Moskova) oli Neuvostoliiton diktaattorin Josif Stalinin toinen vaimo ja Svetlana Allilujevan äiti. Stalin ja Nadežda Allilujeva menivät naimisiin vuonna 1919, kun Stalin oli 41-vuotias ja Nadežda Allilujeva oli 18-vuotias. He olivat tunteneet jo vuodesta 1908, kun Džugašvili-Stalin piileskeli tuttunsa ja puolueystävänsä Sergei Allilujevin luona.
Nadežda Allilujeva löydettiin kuolleena huoneestaan itsemurhan tehneenä. Edellisenä iltana hän oli riidellyt kiivaasti Stalinin kanssa juhlavastaanotolla. Joidenkin teorioiden mukaan hän ei tehnyt itsemurhaa vaan Stalin olisi murhauttanut hänet.
Nadežda Allilujevan ja Stalinin tytär Svetlana Allilujeva loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1967.
Aleksei Kapler

Aleksei Jakovlevitš Kapler (, 11. lokakuuta 1904 Kiova, Ukraina – 11. syyskuuta 1979 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Hän työskenteli myös käsikirjoittajana mm. George Cukorin elokuvassa "Lintu sininen" (1976). Kapler syntyi juutalaiseen perheeseen Kiovassa, Ukrainassa (silloisessa Venäjän keisarikunnassa). Hänet tunnetaan romanssistaan Josif Stalinin tyttären Svetlana Allilujevan kanssa. Romanssi kuitenkin päättyi vangitsemiseen: Kapler tuomittiin työleirille Stalinin käskystä.
Eric Idle

Eric Idle (s. 29. maaliskuuta 1943 South Shields, Englanti, Britannia) on brittiläinen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja muusikko. Hän on Monty Python -komediaryhmän jäsen.
Elämäkerta.
Eric Idle syntyi South Shieldsissä Koillis-Englannissa. Hänen isänsä palveli Britannian ilmavoimissa ja selvisi sodasta mutta kuoli onnettomuudessa vuonna 1945. Isän kuoleman jälkeen Ericin äiti joutui lähettämään hänet sisäoppilaitokseen taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Idle opiskeli englantia Cambridgen yliopistossa. Hän oli mukana yliopiston teatteriryhmässä Cambridge University Footlights Dramatic Club, johon kuuluivat myös tulevat pythonkollegat John Cleese ja Graham Chapman. Hän oli teatteriryhmän puheenjohtaja vuonna 1965 ja oli ensimmäinen, joka salli naisten liittymisen ryhmään.
Vuosina 1967–1969 Idle esiintyi lastenohjelmassa "Do Not Adjust Your Set", jossa hänen kanssaan näyttelivät myös tulevat Pythonit Terry Jones sekä Michael Palin. Animaatiot sarjaan teki Terry Gilliam, joka hoiti saman roolin myös Pythonissa.
Idle oli Monty Python -koomikkoryhmän perustajajäsen ja esiintyi sen televisiosarjassa "Monty Pythonin lentävä sirkus" (1969–1974). Ryhmä on tehnyt lisäksi neljä elokuvaa sekä lukemattoman määrän oheistuotteita äänitteistä ja kirjoista videopeleihin.
Vuonna 2018 julkaistiin Idlen omaelämäkerta "Always Look on the Bright Side of Life – A Sortabiography" ().
Yksityiselämä.
Idle oli vuosina 1969–1975 naimisissa australialaisen näyttelijän Lyn Ashleyn kanssa. Heillä on poika. Idle on asunut vuosikymmeniä Los Angelesissa Yhdysvalloissa toisen vaimonsa Tania Kosevichin kanssa. Heillä on vuonna 1990 syntynyt tytär. Idlelta onnistuttiin 2020-luvun taitteessa parantamaan varhain todettu haimasyöpä.
Indus

Indus on joki Etelä-Aasiassa. Se saa alkunsa noin 6 000 metrin korkeudesta Kailasvuorelta Tiibetin puolelta Himalajaa ja virtaa Intian luoteisosien kautta Pakistaniin, jossa se laskee Arabianmereen Karachin kaupungin kaakkoispuolella. Suurin osa joesta on Pakistanissa. Joelle kertyy pituutta laskentatavasta riippuen 2 900–3 200 km ja sen suisto on 7 800 km²:n laajuinen. Joen valuma-alue kattaa 1,16 miljoonaa neliökilometriä. Maailman jokien vertailussa Indus on 21. pisin. Vuorovesi-ilmiö aiheuttaa joessa ylävirtaa kohti vyöryviä aaltoja. Induksen sivujokia ovat muun muassa Kabul ja Jhelum.
Indus-kulttuuri, joka kukoisti noin 2500–1500 eaa. pääosin nykyisen Pakistanin alueella, kuuluu vanhan maailman neljän suuren kulttuurin joukkoon Egyptin, Mesopotamian ja Kiinan ohella. Joen sanskritinkielinen nimi 'Sindhu' on persialaisten ja kreikkalaisten kautta kulkeutunut eurooppalaisiin kieliin Indus-muodossa ja se on antanut nimen myös Intialle.
Indusjoessa elää induksendelfiinejä ("Platanista minor"), jotka ovat läheistä sukua gangesindelfiinille.
Indus- ja Gangesjoen alue on hedelmällistä Indo-Gangesin tasankoa.
Palmerston (Uusi-Seelanti)

Palmerston on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Se sijaitsee viisikymmentä kilometriä Dunedinin kaupungista pohjoiseen. Palmerston sijaitsee Shag -joen rannalla, viiden kilometrin päässä Tyynen valtameren rannikolta. 
Palmerstonin näkyvin maamerkki on Puketapun kukkula.
Kirkot.
St Mary*sin anglikaaninen kirkko.
St Mary's anglikaaninen kirkko sijaitsee Stromness Streetillä. Se rakennettiin vuonna 1872 ja sen suunnitteli arkkitehti RA Lawson. Kirkko on rakennettu goottilaiseen tyyliin ja tehty paikallisesta hiekkakivestä.
St Jamesin presbyteerikirkko.
St Jamesin presbyteerikirkko rakennettiin 1876 ja se sijaitsee Tiverton Streetillä. Kirkon suunnitteli dunedinilainen arkkitehti David Ross ja se on rakennettu paikallisesta Waihemon kivestä.
Koulutus.
Palmerston School on alakoulu, joka palvelee vuosiluokkia 1-6 ja jossa on 97 oppilasta. Koulu oli toiminnassa jo vuonna 1866.
East Otago High School on yläkoulu ja toisen asteen koulu, joka palvelee vuosiluokkia 7-13 ja jossa on 191 oppilasta. Sitä edelsi Palmerston District High School, joka perustettiin vuonna 1877 ja sen uusi rakennus valmistui vuonna 1886. East Otago High School avattiin korvaavaksi kouluksi vuonna 1969.
Molemmat koulut ovat yhteiskouluja. Oppilasmäärät ovat maaliskuulta 2025.
Tunnettuja henkilöitä.
Palmerstonissa syntyneitä tunnettuja henkilöitä ovat muun muassa:
Palmerston North

Palmerston North on kaupunki Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Kaupungissa oli noin 80 000 asukasta vuonna 2018 ja se on väkiluvultaan maan kahdeksanneksi suurin kaupunki. Sen alkuperäinen nimi oli Palmerston, mutta nimi muutettiin vuonna 1871 Palmerston Northiksi, jotta se erottuisi Eteläsaarella sijaitsevasta Palmerstonista. Kaupunki on nimetty Britannian pääministerin varakreivi Palmerstonin mukaan. 
Palmerston North sijaitsee Pohjoissaaren eteläosassa Manawatu-Wanganuin alueella, 140 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen.
Kaupunki on tunnettu yliopistokaupunki ja on vuonna 1926 perustetun Massey Universityn kotipaikka.
Nitriitti

Nitriitti on ioni NO2- tai typpihapokkeen (HNO2) suola.
Nitriittiä muodostuu typpiyhdisteiden (mm. ammoniumin NH4+) epätäydellisen hapettumisen seurauksena. Ihmisen elimistö muuntaa lisäksi ravinnosta peräisin olevaa nitraattia nitriitiksi. 
Nitriittiä joutuu juomaveteen myös vesijohdoissa ja vedenottamossa elävien bakteereiden tuottamana.
Elintarviketeollisuus käyttää elintarvikkeiden lisäaineena kaliumnitriittiä (KNO2,E 249) ja natriumnitriittiä (NaNO2, E 250).
Metabolia.
Veren nitriittipitoisuus nousee noin 2,5 tunnin kuluessa ruokailusta ja pysyy koholla seuraavat 24 tuntia. 
Ihmisen elimistö muuntaa ravinnosta peräisin olevaa nitraattia nitriitiksi, joka muuntuu edelleen typpimonoksidiksi (NO). Noin kuusi prosenttia nautitusta nitraatista muuttuu syljen ja suussa olevien bakteerien aiheuttamien reaktioiden myötä nitriitiksi ja loppu muuntuu aktiivisuuden ylläpidon edellyttämäksi typpimonoksidiksi. Nitriitistäkin muodostuu lopulta typpimonoksidia.
Saanti ja saantisuositukset.
Maailman terveysjärjestö suosittelee nitriitin enimmäispäiväsaanniksi 0,6-0,7 milligrammaa henkilön painokiloa kohti eli 42-49 milligrammaa 70-kilon painoiselle henkilölle. Suositus perustuu siihen, että nitrosoamiinien on raportoitu olevan yhteydessä esimerkiksi ruokatorvi-, vatsa- ja paksusuolen syövän esiintymiseen. Suositus sisältää normaalin satakertaisen turvamarginaalin. Nitriitin keskimääräinen saanti ruoasta on vain 1,2–3 milligrammaa päivässä. 
Suomalaiset saavat nitriittiä eniten teollisesti prosessoiduista lihavalmisteita Esimerkiksi leikkeleihin, makkaroihin ja lihaan lisätään usein nitriittiä. Nitriittiä saadaan myös talousvedestä. Kilo grillimakkaraa sisältää keskimäärin 20 milligrammaa nitriittiä ja lisäksi 34 milligrammaa nitraattia. 
Terveysvaikutukset.
Myönteiset.
Nitriitti parantaa ihmisen hapensaantia. Tämä johtuu siitä, että nitriitti vaikuttaa verisuonten pintakerroksen toimintaan. Nitriitillä saattaa olla tämän vuoksi edullinen vaikutus sydän- ja verisuonisairauksiin sekä verenpaineeseen.
Kielteiset.
Nitriittiä pidettiin aiemmin syöpäriskiä lisäävänä. Tämä johtui siitä, että nitriitin epäiltiin olevan osallisena elimistön reaktioissa, joissa syntyy syöpäriskiä lisääviä N-nitrosoyhdisteitä. Nitriitin ja syövän yhteyttä tarkastelleista tutkimuksista on saatu kuitenkin ristiriitaisia tuloksia. Esimerkiksi vuonna 2009 julkaistun kiinalaistutkimuksen mukaan ravinnon sisältämän nitriitin ei ole osoitettu vaarantavan ihmisen terveyttä.
Mahdollista syöpäriskiä voi vähentää nauttimalla nitriitin lähteitä sisältävillä aterioilla C-vitamiinipitoista ruokaa ja välttämällä paljon hemirautaa sisältäviä elintarvikkeita, kuten naudanlihaa ja maksaa.
Manus

Manus on Papua-Uudelle-Guinealle kuuluvien Amiraliteettisaarten suurin saari. Se kuuluu Manusin provinssiin. Saaren asukasluku on noin 33 000. Saarella sijaitsee Manusin provinssin pääkaupunki, Lorengau. Saarella on lentokenttä.
Saaren pinta-ala on 1940 neliökilometriä ja korkein kohta 718 metriä.
Yhdysvaltalainen antropologi Margaret Mead asui Manusilla jonkin aikaa ja kirjoitti siitä teoksessaan "Growing Up in New Guinea".
Mustahaikara

Mustahaikara "(Ciconia nigra)" on kookas kattohaikaroiden sukuun kuuluva haikaralintu.
Koko ja ulkonäkö.
Mustahaikara on kiiltävän musta, mutta vatsa ja kainalot ovat valkoiset. Nokka ja pitkät jalat ovat punaiset. Siipien kärkiväli on noin 1,5 metriä.
Molemmat sukupuolet ovat samannäköiset, mutta nuoren linnun höyhenpuku on hieman himmeämpi ja jalat ja nokka ovat lihanväriset.
Levinneisyys.
Mustahaikara pesii lämpimissä osissa Eurooppaa, lähinnä mantereen keski- ja itäosissa. Talvet linnut viettävät trooppisessa Afrikassa, lukuun ottamatta Espanjan populaatiota, joka talvehtii pesimäalueillaan. Pesi aikaisemmin Suomessa, mutta katosi 1800-luvulla pesimälajistostamme.
Mustahaikara on vielä kattohaikaraakin harvinaisempi vieras Suomessa, minne joitain yksilöitä eksyy vuosittain, tavallisimmin kevätmuuton yhteydessä toukokuussa ja syysmuutolla elo-syyskuussa.
Elinympäristö.
Mustahaikarat elävät laajoilla kosteikkoalueilla, joissa on havupuita. Pesänsä ne rakentavat risuista korkealle puuhun. Toisin kuin läheinen sukulaisensa kattohaikara, mustahaikara on hyvin arka ja varovainen lintu.
Ravinto.
Pääravintoa ovat sammakot ja suuret hyönteiset.
Robert Bunsen

Robert Wilhelm Bunsen (30. maaliskuuta 1811 – 16. elokuuta 1899) oli saksalainen kemisti.
Bunsen opiskeli Göttingenin yliopistossa ja valmistui tohtoriksi 19-vuotiaana vuonna 1830. Hän kiersi kolme vuotta eri yliopistoissa, mutta palasi luennoijaksi Göttingeniin 1834. Hän toimi professorina Kasselissa vuodesta 1836, Marburgissa vuodesta 1841 ja Heidelbergissä 1852–1899.
Bunsen tutki muun muassa metallisuolojen liukoisuutta arseenihappoon (H3AsO4). Hän keksi rautaoksidihydraatin vastamyrkkynä arseenimyrkytykseen. Bunsen oli kaksi kertaa vähällä kuolla arseenimyrkytykseen ja menetti toisen silmänsä räjähdyksessä.
Bunsen valmisti erilaisia kakodyylijohdannaisia [(CH3)2As2(CH3)2)], kuten kloridin, jodidin, fluorin ja syanidin. Tämä työ antoi vahvistusta Jöns Berzeliuksen radikaaliteorialle, jonka mukaan orgaanisessa kemiassa on mahdollisuus samoihin yhdisteisiin kuin epäorgaanisessa. Hän kehitti hiilielektrodin, jota voitiin käyttää Groven kennossa platinan sijasta. Tämän keksinnön ansiosta hän tuotti elektrolyysin avulla useita metalleja puhtaana.
Bunsen oli yksi valokemian pioneereja. Bunsen ja Gustav Kirchhoff kehittivät spektroskopiaa, ja Bunsen löysi sen avulla kaksi uutta alkuainetta, rubidiumin ja cesiumin. Vuonna 1855 Bunsen viimeisteli Michael Faradayn keksimän polttimen, joka nykyisin tunnetaan bunsenlampun nimellä.
Larry Hagman

Larry Martin Hagman (21. syyskuuta 1931 Fort Worth, Texas, Yhdysvallat – 23. marraskuuta 2012 Dallas, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan 1980-luvun televisiosarjassa "Dallas".
Elämäkerta.
Hagmanin isä oli asianajaja ja äiti 17-vuotias laulaja. Vanhempien eron jälkeen Hagman varttui isänsä hoivissa Weatherfordissa Texasissa ja isoäitinsä hoivissa Kaliforniassa. Hän piti myös yhteyttä äitiinsä New Yorkissa.
Hagman kävi eri yksityiskouluja ja keskeytti collegen vuoden opiskeltuaan. Hän ryhtyi näyttelijäksi, mutta kun ura ei saanut nostetta, hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa 1952–1956 osittain Lontoossa. Armeijan jälkeen Hagmanin ura lähti nousuun niin teatterissa kuin televisiossakin. Hän sai roolin saippuaoopperassa "The Edge of Night" ja pääosan menestyssarjassa "Unelmatyttöni" (1965–1970). Vuosina 1978–1990 Hagman esitti J. R. Ewingiä kansainvälisessä menestyssarjassa "Dallas". Hagman näytteli myös useassa elokuvassa, kuten "Kotka on laskeutunut" (1976), "Teräsmies" (1978) ja "Päävärit" (1998).
Hagmanilla oli alkoholiongelmia, ja vuonna 1996 hänelle tehtiin maksansiirto. Syksyllä 2011 Hagman ilmoitti sairastavansa syöpää, jonka kerrottiin myöhemmin olleen kielisyöpä. Diagnoosin seurauksena hän ryhtyi vegaaniksi. Hän menehtyi leukemian komplikaatioihin dallasilaisessa sairaalassa marraskuussa 2012.
Itsekin ruotsalaista sukujuurta ollut Hagman avioitui ruotsalaisen Maj Irene Axelssonin kanssa vuonna 1954. Liitto päättyi Larry Hagmanin kuolemaan marraskuussa 2012.
S&amp;P Global

S&amp;P Global (aikaisemmin The McGraw-Hill Companies, Inc.), on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, jonka pääkonttori on New Yorkissa. Yhtiön pääasialliset liiketoiminnan alueet ovat rahoitus- ja liiketoiminnan palvelut. Yhtiö on julkaissut lukuisia kirjoja ja aikakauslehtiä, muun muassa "BusinessWeek" ja "Aviation Week" ovat olleet yhtiön lehtiä. S&amp;P Global Ratings on S&amp;P Globalin omistamama luottoluokitusyksikkö.
Yhtiö myi koulutusyksikkönsä Apollo Globalille noin 2,5 miljardilla dollarilla marraskuussa 2012.
McGraw-Hill vaihtoi virallisesti nimensä S&amp;P Globaliksi osakkeenomistajien äänestyksen jälkeen 27. huhtikuuta 2016.