Lynyrd Skynyrd

Lynyrd Skynyrd on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jota pidetään yhtenä southern rock -tyylin suurimmista nimistä. Yhtyeen musiikissa on ominaista kolmen sähkökitaran aikaansaama paksuhko ja raskas soundi. Yhtye oli myös tunnettu rankasta alkoholipainotteisesta elämäntavastaan. Suosituimmillaan Skynyrd oli vuosina 1973–1977, kunnes 20. lokakuuta 1977 yhtyettä kuljettanut lentokone syöksyi pakkolaskuyrityksessä maahan. Onnettomuudessa surmansa saivat laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines sekä hänen sisarensa, taustalaulaja Cassie Gaines. Muut jäsenet ja kiertueavustajat saivat vakavia vammoja. Pitkän hiljaiselon jälkeen Lynyrd Skynyrd teki paluun laulaja Van Zantin pikkuveljen, Johnny Van Zantin johdolla 1987. Lynyrd Skynyrdin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Sweet Home Alabama”, ”Free Bird”, ”Simple Man”, ”I Ain't The One”, ”Gimme Three Steps”, ”Tuesday's Gone”, ”That Smell”, ”What's Your Name”, ”Red White And Blue” ja ”Still Unbroken”.
Yhtyeen vaiheet.
Alkuvuodet 1963–1971.
Allen Collins sai ensimmäisen kitaransa vuonna 1963 ja liittyi pian The Mods -yhtyeeseen Floridan Jacksonvillessä. The Modsin muut jäsenet olivat J.R. Rice ja Larry Steele. Vuoden 1964 alussa Ronnie Van Zant liittyi toiseen paikalliseen bändiin, The Squires, jonka hän pian nimesi uudelleen Usiksi. Tuona vuonna paikallisessa "Battle of the Bands" -tapahtumassa Us esiintyi The Modsia vastaan ​​ja voitti kilpailun. Van Zant kuitenkin jätti Usin pian. Alkukesällä 1964 basisti Larry Junstrom, rumpali Bob Burns ja kitaristi Gary Rossington muodostivat trion nimeltä Me, You, and Him. Rossington liittyi mukaan viimeisenä, Burnsin pyynnöstä.
Myöhemmin kesällä 1964 teini-ikäiset Van Zant, Rossington ja Burns tutustuivat toisiinsa pelatessaan kilpailevissa baseball-joukkueissa. Kolmikko päätti soittaa yhdessä eräänä iltapäivänä sen jälkeen, kun Burns sai osuman Van Zantin heittämästä pallosta. He pystyttivät soittimensa Burnsin vanhempien talon autokatokseen ja soittivat The Rolling Stonesin hitin "Time Is on My Side". He päättivät heti perustaa yhtyeen. Basisti Larry Junstrom täydensi kokoonpanon. He lähestyivät pian Allen Collinsia kaksi viikkoa myöhemmin, ja hän suostui liittymään. Collins pakeni polkupyörällään ja kiipesi piiloon puuhun, nähdessään pahamaineisen Van Zantin saapumassa hänen ajotielleen. Collins vakuuttui pian, ettei Van Zantilla ollut pahat mielessään. Yhtye siirtyi harjoittelemaan Junstromin autokatoksessa, kun Burnsin vanhemmat valittivat heidän soittavan liian kovaa. Alkuun yhtye oli nimeltään My Backyard, joka vaihtui myöhemmin pariksi päiväksi Conquer the Wormiksi, sitten Noble Fiveksi, ja lopulta vuonna 1967 One Percentiksi elokuvassa nähdyn moottoripyöräjengin mukaan. Aikaisia vaikutteita olivat muun muassa Yardbirds, Eric Clapton ja The Beatles. Joulukuussa 1964 Ronnie Van Zant järjesti yhtyeen ensimmäisen keikan lankonsa joulujuhliin.
Vuonna 1968 yhtye levytti ensimmäisen singlelevynsä paikallisella levy-yhtiöllä, Shade Tree Recordsilla. Levyllä oli kaksi kappaletta, ”Michelle” ja ”Need All My Friends”. Seuraavana vuonna yhtye voitti paikallisen musiikkikilpailun ja levytti palkintorahoilla jälleen kaksi kappaletta, ”Spoonfulin” ja uudelleen jo aikaisemmin levyttämänsä ”Michellen”. Samana vuonna Van Zant halusi vaihtaa yhtyeen nimen, koska hän oli kyllästynyt yleisön pilkkaan siitä, että bändillä oli "yksi prosentti lahjakkuutta". Yhtyeen jäsenten käymän koulun, Robert E. Leen lukion, liikunnanopettaja Leonard Skinner (1933–2010) erotti toistuvien varoitusten jälkeen kitaristi Gary Rossingtonin, sillä tämä rikkoi koulun pukeutumissääntöjä kasvattamalla pitkät hiukset. Tapauksen jälkeen Skinneristä tuli yhtyeen sisällä vitsailun aihe, ja erään keikan aikana yhtye ilmoitti vaihtavansa nimekseen Leonard Skinner. Yleisöstä moni tunsi ankaruudestaan kuulun opettajan, ja osoitti suosiotaan, ja vaikka ilmoitus oli osittain tarkoitettu vitsiksi, nimi jäi. Lisähankaluuksien välttämiseksi nimeä muutettiin hieman, jolloin päädyttiin nimeen, jolla yhtye tuli tunnetuksi: Lynyrd Skynyrd. Vuosia myöhemmin yhtye muodosti ystävyyden Skinnerin kanssa ja kutsui hänet Jacksonvillen-konsertteihinsa kuuluttajaksi.
Vuoteen 1970 mennessä Lynyrd Skynyrdistä oli tullut tunnettu Jacksonvillessa. He lämmittelivät useita maankuuluja artisteja. Kaikki yhtyeen jäsenet lopettivat koulunkäynnin voidakseen paremmin keskittyä soittamiseen. Yhtye alkoi harjoitella kurinalaisesti "Hells House" -nimisellä maatilalla Jacksonvillen ulkopuolella. Samana vuonna yhtye lopetti yhteistyönsä Shade Tree Recordsin kanssa. Alkuvuonna 1970 kitaristi Allen Collins meni tyttöystävänsä Kathy Johnsin kanssa naimisiin, ja häissä soitettiin ensimmäisen kerran livenä yhtyeen myöhemmin klassikoksikin muotoutunut hitti, ”Free Bird”. Pat Armstrong ja Alan Walden aloittivat työskentelyn yhtyeen managereina. Armstrong jätti työn pian perustaakseen oman manageritoimistonsa. Walden työskenteli yhtyeen kanssa vuoteen 1974 asti, jolloin managerin työ siirtyi Peter Rudgelle.
Yhtye jatkoi keikkailua ympäri Yhdysvaltain etelävaltioita 1970-luvun alussa kehittäen blues rock -vaikutteista musiikkiansa ja julkista kuvaansa sekä kokeili studiossa äänittämistä. Lynyrd Skynyrd loi tunnusomaisen musiikkityylinsä sekoittamalla luovasti kantria, bluesia ja brittiläistä rockia. 
Tänä aikana yhtyeessä tapahtui ensimmäistä kertaa kokoonpanomuutoksia. Junstrom lähti ja hänen tilallensa tuli basisti Greg T. Walker. Tuolloin Rickey Medlocke liittyi toiseksi rumpaliksi Burnsin ohelle. Medlocke oli varttunut Lynyrd Skynyrdin perustajajäsenten kanssa, ja hänen isoisänsä Shorty Medlocke inspiroi "The Ballad of Curtis Loewin" sanoituksia. Burns jätti yhtyeen hetkeksi Medlocken ollessa mukana. Kun Medlocke ja Walker lähtivät keskittyäkseen omaan Blackfoot -yhtyeeseensä, Burns tuli takaisin. Joidenkin lähteiden mukaan Burns soitti yhtyeessä koko ajan vuoteen 1974 asti.
Huippuvuodet 1972–1977.
Vuonna 1972 Lynyrd Skynyrdiin liittyivät ensin basisti Leon Wilkeson ja pian roudarina toiminut Billy Powell liittyi kosketinsoittajaksi. Yhtye tutustui Blood, Sweat &amp; Tearsin muusikkoon, lauluntekijä ja tuottaja Al Kooperiin, joka oli käynyt heidän konsertissaan Atlantassa. Kooper valitsi yhtyeen Sounds of the South -levy-yhtiölleen, jota MCA Records jakeli ja tuki, ja tuotti heidän ensimmäisen albuminsa. Wilkeson ilmoitti yllättäen olevansa liian nuori kiertämään soittamassa sekä vieroksuvansa julkisuutta ja jätti yhtyeen. Hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Strawberry Alarm Clock -kitaristi Ed King, joka soitti Wilkesonin valmiiksi sovittamat basso-osuudet. King osallistui myös laulunkirjoitukseen ja soitti kitaraa albumilla. King ei laulaja Van Zantin mukaan osannut lainkaan soittaa bassoa ja pyysi tätä vaihtamaan kitaraan, jotta kappaleiden lukuisat kitararaidat olisi helpompi soittaa konserteissa. Wilkeson palasi yhtyeeseen Van Zantin pyynnöstä sen levytettyä ensimmäisen albuminsa. Elokuussa 1973 Lynyrd Skynyrd julkaisi ensimmäisen kokopitkän albuminsa, nimeltään "Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd", joka myi kultaa. Albumilla oli mukana voimaballadiksi kehittynyt "Free Bird", josta tuli maankuulu Yhdysvalloissa ja yksi yhtyeen suurimmista hiteistä. Saman vuoden marraskuussa yhtye soitti lämmittelijänä The Whon Quadrophenia-kiertueella, jonka ansiosta yhtyeen fanikunta kasvoi nopeasti.
Vuonna 1974 Lynyrd Skynyrd julkaisi toisen albuminsa nimeltään "Second Helping", myyden jälleen kultaa. King, Collins ja Rossington tekivät kaikki yhteistyötä Van Zantin kanssa laulunkirjoittamisessa. Albumi kasvatti jälleen yhtyeen suosiota. Albumilla oli yhtyeen maailmanmaineeseen saattanut kappale ”Sweet Home Alabama”. Kappale oli humoristinen vastine Neil Youngin kappaleelle ”Southern Man”, joka kuvaa etelävaltioiden asukkaita punaniskoiksi. Young ja Van Zant eivät olleet keskenään kilpailijoita, vaan toistensa musiikin ihailijoita ja hyviä ystäviä. Young kirjoitti Lynyrd Skynyrdille kappaleen "Powderfinger", mutta he eivät koskaan äänittäneet sitä. Huippuvuosina suurin osa yhtyeen levyistä myi yli miljoona kappaletta, mutta "Sweet Home Alabama" oli ainoa single, joka ylsi myyntilistoilla kymmenen parhaan joukkoon.
Vuoteen 1975 mennessä henkilökohtaiset ongelmat sekä raskas alkoholinkäyttö alkoivat rasittaa yhtyettä. Tammikuussa rumpali Bob Burns jätti yhtyeen romahdettuaan henkisesti Euroopan-kiertueen aikana ja hänen tilalleen valittiin Kentuckysta kotoisin ollut entinen Yhdysvaltain merijalkaväen sotilas Artimus Pyle. Bändin kolmas albumi "Nuthin' Fancy" äänitettiin 17 päivässä. Kooper ei arvostanut yhtyeen valmistautumattomuutta albumin nauhoitukseen ja albumin työstäminen oli vaikeaa. Kooperin ja yhtyeen yhteisellä sopimuksella he lopettivat yhteistyönsä, kun albumi oli saatu valmiiksi. Vaikka albumi menestyi hyvin ja myi kultaa, sen myynti oli lopulta pienempi kuin edeltäjillään. "Nuthin' Fancy" -kiertueen puolivälissä toukokuussa 1975 kitaristi Ed King jätti yhtyeen yllättävästi tapeltuaan Van Zantin kanssa. Kingin kitarateknikko ja Van Zant pidätettiin yhdessä ja he viettivät yön vankilassa. Kun kitarateknikko ei ollut töissä, King soitti seuraavan keikan vanhoilla kielillä, jotka katkeilivat ja vaikeuttivat soittoa. Keikan jälkeen Van Zant pilkkasi häntä yhtyetovereidensa edessä. King halusi lähteä ja palasi kotiinsa Los Angelesiin, uskoen Van Zantin olleen syynä hänen kitarateknikkonsa vankilaan joutumiseen. Lynyrd Skynyrd jatkoi tilapäisesti kahden kitaristin voimin.
Yhtyeen jäsenmäärä kasvoi, kun taustalaulajaryhmä The Honkettes (laulajat Leslie Hawkins, JoJo Billingsley ja Cassie Gaines), otettiin mukaan yhtyeeseen. Ulkomaillakin mainetta saanut Lynyrd Skynyrd lähti loppuvuodesta kiertueelle Isoon-Britanniaan, jossa yhtye oli erityisessä suosiossa. Mukana kiertuella oli yhtye Golden Earring.
Syyskuussa 1976 Collins ja Rossington loukkaantuivat molemmat auto-onnettomuuksissa samana viikonloppuna. Rossington loukkaantui vakavammin, mutta molemmat toipuivat nopeasti. Onnettomuus kuitenkin viivästytti seuraavan albumin äänityksiä ja pakotti yhtyeen perumaan joitain konsertteja. Rossingtonin onnettomuus inspiroi Van Zantin sanoittamaan kappaleen "That Smell", joka oli varoittava tarina huumeiden väärinkäytöstä sekä suunnattu Rossingtonille. Hän myönsi usein olleensa kappaleessa mainittu "Prince Charming", joka törmäsi autollaan tammeen humalassa ja rauhoittavien lääkkeiden vaikutuksen alaisena. Van Zantille syntyi vuonna 1976 tytär, jolloin hän päätti vakavasti muuttaa elämäntapansa ja karistaa Lynyrd Skynyrdin maineen alkoholia kuluttavina tappelijoina, jotka joutuvat jatkuvasti ongelmiin
Pian vuonna 1976 Lynyrd Skynyrd julkaisi neljännen albuminsa, "Gimme Back My Bulletsin", joka toi sille neljännen kultalevyn. Samana vuonna julkaistu yhtyeen ensimmäinen livealbumi, "One More From The Road", jolla kolmantena kitaristina oli Cassien veli Steve Gaines. "One More From The Road" nousi yhtyeen kaikkien aikojen suosituimmaksi albumiksi myyden platinaa ja yhteensä yli miljoona levyä. Suosio Isossa-Britanniassa toi Lynyrd Skynyrdille paikan kiertueella Rolling Stonesin kanssa.
Lokakuussa 1977 julkaistiin yhtyeen kuudes albumi "Street Survivors". Steve Gainesilla oli albumilla suuri rooli kitaristina ja lauluntekijänä. Van Zant puhui sekä yksityisesti että julkisesti Gainesin jättävän lahjakkuudellaan tulevaisuudessa muut jäsenet varjoonsa. Gainesin panoksiin sisältyi hänen duetointinsa Van Zantin kanssa "You Got That Right" -kappaleessa ja taitojensa esittelyt kappaleessa "I Know a Little", jonka hän oli kirjoittanut ennen Skynyrdiin liittymistään. Van Zant luotti Gainesin kykyihin niin vahvasti, että hyväksyi hänet laulamaan albumilla ja konsertissa kirjoittamansa "Ain't No Good Life" -kappaleen. Albumi sisälsi myös hittisinglet "What's Your Name" ja "That Smell". Yhtye lähti hieman ennen albumin ilmestymistä tähän mennessä suurimmalle kiertueelleen.
Lentoturma 1977.
20. lokakuuta 1977 Lynyrd Skynyrdiä kiertueella Etelä-Carolinan Greenvillestä Louisianan osavaltionyliopistoon (LSU) kuljettanut Convair 240 -lentokone syöksyi polttoaineen loputtua soiseen metsään Mississippin Gillsburgissa. Lentokone oli vanha ja huonokuntoinen. Maahansyöksyssä kuolivat yhtyeen laulaja ja keulakuva Ronnie Van Zant, kitaristi Steve Gaines ja hänen siskonsa, taustalaulaja Cassie Gaines, sekä molemmat lentäjät ja yhtyeen kiertuemanageri Dean Kilpatrick. Muut yhtyeen jäsenet (Rossington, Collins, Wilkeson, Powell, Pyle ja Hawkins) saivat vakavia vammoja. Wilkeson vammautui vakavimmin. Rumpali Artimus Pyle pystyi kuitenkin kävelemään ja lähti kahden yhtyeen roudarin kanssa hakemaan apua läheiseltä maatilalta. Maatilan omistaja ei ollut kuullut onnettomuudesta ja nähdessään konetta etsimään tulleen helikopterin ja kolme taloaan lähestyvää rähjäistä miestä hän luuli miehiä vankikarkureiksi ja käski vaimoaan lukitsemaan ovet ja haki talosta haulikon. Miesten lähestyessä hän ampui varoituslaukauksen ilmaan. Toinen roudareista, Kenneth Peden Jr., huusi haulikollaan uhkailevalle maanviljelijälle ja kertoi lento-onnettomuudesta, jolloin tilanne laukesi. Sitkeän huhun mukaan viljelijä olisi ampunut rumpali Pyleä olkapäähän, mutta näin ei todellisuudessa tapahtunut. Yhtyeen jäsenet ja muut koneen matkustajat kuljetettiin lähialueen sairaalaan mitä erilaisimmilla ajoneuvoilla ambulanssien vähyyden vuoksi .
Taustalaulaja JoJo Billinglesy ei ollut onnettomuuskoneessa, sillä pelkäsi lentämistä ja oli jopa nähnyt etukäteen painajaisen lento-onnettomuudesta.
Onnettomuuden syyksi selvisi tutkimuksissa tekninen vika oikeanpuoleisessa moottorissa ja lentäjien virhearviointi polttoaineen määrästä. Lentäjät olivat laskeneet väärin tankatun polttoaineen määrän lähtöasemalla Floridan Lakelandissa ja luulleet polttoainetta olevan enemmän kuin sitä todellisuudessa oli. Kun tämän lisäksi moottorissa ilmennyttä teknistä vikaa jouduttiin kompensoimaan tavallista suuremmalla polttoaineen kulutuksella, olivat onnettomuuden ainekset kasassa. Lentäjät huomasivat polttoaineen vähyyden liian myöhään, ja matkalla varalaskukentälle McCombiin Mississippiin kone sakkasi ja syöksyi maahan.
Yhtyeen vastajulkaistu albumi "Street Survivors" myi lentoturman jälkeen nopeasti platinaa. Levyn kansikuva kuitenkin vaihdettiin nopeasti onnettomuuden jälkeen, sillä alkuperäisessä kansikuvassa yhtyeen jäsenet seisovat keskellä liekkimerta. Varsinkin onnettomuussa kuollut Steve Gaines näytti katoavan liekkeihin. Tämän katsottiin olevan sopimatonta, ja uudessa kuvassa yhtye seisoo liekkimeren sijaan mustaa taustaa vasten. Albumi kuitenkin julkaistiin myöhemmin uudelleen alkuperäisellä kannella.
Välivuodet 1977–1987.
Lentoturman jälkeen Lynyrd Skynyrd hajosi, ja eloon jääneet jäsenet toipuivat hitaasti sekä fyysisistä että henkisistä vammoistaan. Kaikki kuitenkin jatkoivat soittamista riittävästi toivuttuaan. Tammikuussa 1979 Rossington, Collins, Powell ja Pyle kokoontuivat esittämään "Free Birdin" instrumentaalina Charlie Danielsin Volunteer Jamissa. Läsnä olivat myös Leon Wilkeson, joka ei voinut soittaa vaan kävi edelleen fysioterapiassa pahasti murtuneen vasemman kätensä vuoksi, sekä Van Zantin leski Judy Van Zant, Gainesin leski Teresa Gaines, JoJo Billinglesy ja Leslie Hawkins.
Kitaristit Gary Rossington ja Allen Collins perustivat The Rossington-Collins Bandin vuonna 1980, johon myös Wilkeson ja Powell liittyivät. Pylen oli määrä liittyä, mutta loukkaannuttuaan moottoripyöräonnettomuudessa hän antoi paikkansa toiselle rumpalille. Vuonna 1982 Pyle perusti Artimus Pyle Bandin, jonka kanssa JoJo Billingsley ja Leslie Hawkins esiintyivät ajoittain.. The Rossington-Collins Band levytti kaksi albumia: "Anytime, Anyplace, Anywhere" vuonna 1980 ja "This Is The Way" vuonna 1981. He halusivat välttää vertailuja Van Zantiin ja väärinkäsityksiä, että olisivat Lynyrd Skynyrdin seuraaja. Rossington ja Collins valitsivat naislaulaja Dale Krantzin keulahahmoksi. Viittauksena menneisyyteen he esittivät kuitenkin aina encorena instrumentaaliversion "Free Birdistä". 
Syksyllä 1980 Allen Collinsin vaimo kuoli yllättäen ja surun seurauksena hän sairastui päihdeongelmaan. Rossingtonille ja Collinsille tuli kiistaa heidän kummankin ihastuttuaan Dale Krantziin. Lopulta Rossington ja Krantz menivät naimisiin toukokuussa 1982. Rossington lähti Krantzin kanssa ja perusti vaimonsa kanssa yhtyeen yhtyeen Rossington. Yhtye esiintyi vielä Lynyrd Skynyrdin "Tribute Tourin" lämmittelijänä vuosina 1987 ja 1988.
Rossington-Collins Bandin hajottua Collins perusti oman yhtyeen, Allen Collins Bandin 1983.
Vuonna 1978 julkaistiin kokoelma-albumi "Skynyrd's First and Last", joka sisälsi Lynyrd Skynyrdin julkaisemattomia kappaleita vuosilta 1970–1972. Seuraavana vuonna julkaistiin toinen kokoelma-albumi, "Gold and Platinum". Saman vuoden joulukuussa julkaistiin Lynyrd Skynyrdin kolmas kokoelma-albumi, "Best of the Rest".
Tammikuussa 1986 Allen Collins joutui auto-onnettomuuteen ajaessaan tyttöystävänsä kanssa uudella Ford Thunderbirdillään lähellä kotikaupunkiaan, Floridan Jacksonvilleä. Collins oli humalassa ja menetti auton hallinnan. Collins halvaantui vyötäröstä alaspäin ja hänen tyttöystävänsä kuoli.
Powell soitti koskettimia kristillisessä rock-yhtyeessä Vision ja kertoi usein julkisuudessa, kuinka tuli uskoon 1980-luvulla.
1987 julkaistiin Lynyrd Skynyrdin neljäs kokoelma-albumi, "Legend", jolla oli yhtyeen keskeneräisiä ja julkaisemattomia kappaleita. Osa kappaleista viimeisteltiin julkaisukuntoon vuonna 1987.
Paluu 1987–1995.
Vuonna 1987, kymmenen vuotta tuhoisan lento-onnettomuuden jälkeen, Lynyrd Skynyrdin jäljellä olevat jäsenet lukuun ottamatta auto-onnettomuudessa halvaantunutta kitaristi Allen Collinsia palasivat yhteen. Collins valitsi lavasijaisekseen Randall Hallin Allen Collins Bandista. Collins lähti mukaan kiertueelle tittelinään "arrangement consult" ja kiertuevideolla Collins vilahtaa muutaman kerran pyörätuolissa puhumassa yleisölle. Collins vältti vankilaan joutumisen tyttöystävänsä kuolemantuottamuksesta siten, että hänet työnnettiin jokaisessa konsertissa lavalle selittämään yleisölle, miksi ei voinut enää esiintyä. Kitaraa soittivat Gary Rossington ja yhtyeessä 1970-luvulla kitaraa soittanut Ed King. Leon Wilkeson soitti bassoa, Billy Powell palasi koskettimien ääreen ja Artimus Pyle rumpuihin. Taustalaulajiksi otettiin kitaristi Gary Rossingtonin vaimo Dale Krantz Rossington ja laulaja Carol Chase. Uuden Lynyrd Skynyrdin laulaja oli edesmenneen Ronnie Van Zantin pikkuveli, Johnny Van Zant. Yhtyeen ensiesiintyminen onnettomuuden jälkeen oli Charlie Daniel's Volunteer Jam:ssä, jonka jälkeen yhtye lähti kiertueelle juhlistamaan paluutaan.
Lynyrd Skynyrdin paluun oli tarkoitus olla kertaluonteinen kunnianosoitus alkuperäiselle kokoonpanolle. Paluukiertueella äänitettyjä live-kappaleita julkaistiin vuonna 1988 albumilla "Southern By Grace of God". Yhtye päättikin jatkaa kiertueen jälkeen, joka aiheutti oikeudellisia ongelmia jäsenillä. Van Zantin ja Gainesin lesket haastoivat muut oikeuteen pian lento-onnettomuuden jälkeen tehdyn sopimuksen rikkomisesta. Sopimuksen mukaan jäljelle jääneet jäsenet eivät saaneet hyödyntää Lynyrd Skynyrdin nimeä voiton tuottamiseksi. Asia sovittiin sopimuksella, jonka mukaan Van Zantin ja Gainesin lesket saavat lähes 30 prosenttia yhtyeen kiertuetuloista. Se edustaa summia, jotka heidän miehensä olisivat ansainneet. Sopimukseen kuului ehto, jonka mukaan Lynyrd Skynyrdin kiertueilla yhtyeen tulee sisältää Rossington ja vähintään kaksi muuta 1970-luvulta alkaen mukana ollutta jäsentä, joihin lukeutuivat Wilkeson, Powell, King ja Pyle.)