Kaarle IV (Espanja)

Kaarle IV (); (11. marraskuuta 1748 Palazzo Reale di Portici, Portici, Napolin kuningaskunta – 20. tammikuuta 1819 Palazzo Barberini, Rooma, Kirkkovaltio toisten tietojen mukaan Napoli) oli Espanjan kuningas vuosina 1788–1808. 
Suku ja koulutus.
Carlos oli Kaarle III:n ja kuningatar Maria Amalian toiseksi vanhin poika. Hänellä oli 12 sisarusta. Hänen vanhempi sisarensa Maria Luisa avioitui 1765 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold II:n kanssa; nuorempi veli Ferdinand I (1751–1825) Molempain Sisiliain kuningas avioitui Itävallan arkkiherttuatar Maria Karoliinan kanssa; Gabriel (1752–1788) avioitui Portugalin kruununprinsessa infanta Maria Ana Vitórian, Pietari III:n ja Maria I:n tyttären kanssa; veli Antonio Pascual (1755–1817) pakotettiin naimaan Kaarlen tytär, infanta María Amalia (1779–1798).
Hän nousi vallanperijäksi, koska vanhempi veli Felipe, Calabrian herttua (1747–1777) oli henkisesti kehitysvammainen, puhekyvytön ja kärsi epilepsiasta.
Kruununprinssi Carlos ei saanut kovin hyvää koulutusta. Hänellä oli kolme merkittävää harrastusta: musiikki, hänestä tuli säveltäjä Luigi Boccherinin suuri suojelija Madridissa, mekaaniset taiteet ja erityisesti metsästys, josta tuli hänelle toinen luonto. Hän osoitti myös suurta herkkyyttä kuvataiteen suhteen, hän oli taidemaalari Francisco de Goyan merkittävin tukija.
Espanjan kruununprinssi.
Carlosin isä Kaarle III julistettiin Espanjan kuninkaaksi elokuussa 1759 lapsettomana kuolleen Ferdinand VI:n jälkeen. Hän jätti Napolin kuninkuuden nuoremmalle pojalleen Ferdinand I:lle ja lähti muun kuningasperheen kanssa - kehitysvammaista Felipeä lukuun ottamatta, joka jätettiin Porticiin - Espanjaan lokakuussa 1759. 
Barcelonassa vastaanotto oli poikkeuksellisen innostunut, mikä toistui Zaragozassa marraskuussa. Juhlallinen saapuminen Madridiin 9. joulukuuta oli näyttävä. "Cortes", joka kokoontui välittömästi, vannoi valan kruununprinssille. Tämä hälvensi kuninkaan huolen siitä, että koska Carlos oli syntynyt Napolissa, se oli ollut ristiriidassa Filip V:n asettaman puolisaalisen lain määräysten kanssa vuodelta 1713.
Kaarle III jäi leskeksi pian Espanjan kuninkuutensa alkamisen jälkeen vuonna 1760 ja 12-vuotias Carlos menetti äitinsä. Isä päätti olla solmimatta uutta avioliittoa, mutta huolehti perillisensä avioliitosta. Jo vuonna 1762 päätettiin avioliitosta serkun, Parman prinsessa María Luisan kanssa, joka oli vasta 11-vuotias. Varsinaiset häät pidettiin vuonna 1765.
Avioliitto.
Kruununprinssi Carlos avioitui San Ildefonsossa syyskuussa 1765 serkkunsa, 14-vuotiaan Parman prinsessa Maria Luisan kanssa, joka oli Parman herttua Filipin (1720–1765) ja Ranskan prinsessa Louise-Élisabetin (1727–1759) nuorin tytär. Heille syntyi neljätoista lasta.
Kuningas.
Kaarle oli heikko kuningas, jonka aikana vuodesta 1792 lähtien Espanja oli likimain Ranskan vasalli. Valtiota hallitsivat käytännössä kuningatar Maria Luisa ja tämän suosikki, pääministeri Manuel de Godoy. Kaarle IV:tä kutsuttiin "El Cazadoriksi" (”metsästäjä”), koska hän piti enemmän urheilusta ja metsästyksestä kuin valtion asioiden hoitamisesta. Hän oli hyväsydäminen, mutta heikko ja yksinkertainen.
Manuel de Godoyn ja kuningatar Maria Luisan päätöksellä liittyminen ensimmäisen liittokunnan sotaan Ranskan ensimmäistä tasavaltaa vastaan ​​​​johti Ranskan hyökkäykseen vuonna 1794. Heinäkuussa 1795 konfliktin Ranskan kanssa päätti Baselin rauha, jota seurasi seuraavana vuonna San Ildefonson sopimus, Espanjan ja Ranskan välinen liitto Englantia vastaan. 
Kun Napoleon jälleen miehitti Pohjois-Espanjan vuonna 1807, Kaarle yritti vallankaappauksen uhkaamana paeta Amerikkaan, mutta hänen poikansa Ferdinandin kannattajat pysäyttivät hänet ja pakottivat luopumaan kruunusta maaliskuussa 1808. 
Maanpako.
Kaarle luopui vallasta vuonna 1808 poikansa Ferdinand VII:n liittouduttua ranskalaisten kanssa pääministeri Manuel de Godoyta vastaan. Valtaan nousi toukokuussa 1809 Napoleon I:n veli Joseph Bonaparte. Godoyn ja Napoleonin solmima Fontainebleaun sopimus aiheutti Espanjalle vaikean tilanteen, joka johti Pyreneiden niemimaan sotaan. 
Kaarle lähti puolisonsa kanssa maapakoon Ranskaan ensin Bayonneen ja he olivat vangittuina Fontainebleaun linnassa. Toisten tietojen mukaan he olivat ensin vangittuina Compiègnen kuninkaallisessa linnassa ja sen jälkeen kolme vuotta Marseillen lähialueella. He pysyivät de facto vankeina Ranskan maaperällä Napoleon Bonaparten kukistumiseen vuoteen 1812. Sen jälkeen he asettuivat Roomaan ja sodan lopussa he tunnustivat Ferdinand VII:n Espanjan kuninkaaksi. Heitä seurasi uskollinen palvelija, entinen pääministeri Manuel de Godoy.
Syrjäytetty kuningas Kaarle IV, nyt Carlos de Borbón kuoli 70-vuotiaana tammikuussa 1819 Napolissa ollessaan vierailemassa veljensä Ferdinand IV:n luona, muutama viikko puolisonsa Maria Luisan jälkeen. Hänet on haudattu El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon Kuninkaalliseen kryptan, Kuninkaiden pantheoniin. 
Lapset.
Kaarlella ja Maria Luisalla oli 14 lasta, joista seitsemän eli aikuiseksi.