tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lehte Hainsalu

Lehte Hainsalu (vuodesta 1959 "Lehte Sööt"; s. 31. lokakuuta 1938 Haaslava, Tartumaa) on virolainen kirjailija. Hän on julkaissut lukuisia runokokoelmia, romaaneja ja lastenkirjoja sekä voittanut useita kirjallisuuspalkintoja. 
Hainsalu on osallistui politiikkaan kahdessa Viron itsenäisyyden kannalta kriittisessä kohdassa. Hän oli yksi Viron itsenäisyysliikkeen vuoden 1980 Neljänkymmenen kirjeen allekirjoittajista. Kirjeessä tuotiin julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen Neuvosto-Viron tilanteeseen. Vuonna 1991 hän kuului niin sanottuun elokuun 20. päivän klubiin, jossa 69 tasavallan korkeimman neuvoston jäsentä äänesti Viron itsenäisyyden palauttamisen puolesta. Lehte Hainsalu on nykyisin Tarton kaupungin kunniakansalainen.
Hainsalu valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1961 pääaineenaan viron filologia. Valmistuttuaan hän työskenteli "Edasi"-lehden toimituksessa ja opetti äidinkieltä useissa Tarton kouluissa. Hän oli aktiivinen Viron television Tarton studiossa kahdeksan vuotta ja kirjoitti tuolloin useita TV-sarjoja, erityisesti lapsille.
Hainsalu on tuottelias kirjailija. Hän debytoi runoilijana 19-vuotiaana vuonna 1957 kokoelmalla "Sõnajala õis : Värsid 1954-1956". Useille hänen runoilleen on ominaista klassisten muotojen käyttö, kuten sonetti ja balladi. Lehte Hainsalu on kirjoittanut myös matkakuvauksia ja esseitä sekä sekoittanut erilaisia ​​genrejä. Hänen teoksensa "Kellakuuljad" (2001) käsittelee Viron kulttuurin ja kirjallisuuden historiaa. Se on sekoitus kaunokirjallisuutta, journalismia, muistelmia ja esseetyyliä. 
Hainsalu on saanut Eduart Vilden kirjallisuuspalkinnon kahdesti: vuonna 1983 teoksesta "Tere õhtust. Kuidas elate?" ja vuonna 1998 teoksesta "Viis minutit enne vihma".
Julia Wachaczyk

Julia Wachaczyk (s. 13. huhtikuuta 1994) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 338 huhtikuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 120 maaliskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
Maaliskuussa 2020 Wachaczyk saavutti uransa ensimmäisen turnausvoiton voitettuaan Lyonin WTA-turnauksen nelinpelin Laura Ioana Paarin kanssa.
Aila Salo

Aila Helena Salo (o.s. Hollming, s. 9. tammikuuta 1928 Koivisto) on suomalainen kuvanveistäjä. Kuvanveistäjänä Salo on itseoppinut.
Aila Salo suunnitteli Hollmingin telakan tarpeisiin pieniä esineitä – muun muassa muistokoruja ja muita muistoesineitä telakan henkilökunnalle ja laivojen kummeille. 1970-luvun puolivälissä esineet olivat kasvaneet metalliveistoksiksi, joita Salo teki Raumalle ja Laitilaan.
Raumalla veistos "Ihminen ja työ" sijaitsee sataman alueella, se on paljastettu vuonna 1975, "Vaikeuksien kautta voittoon" on julkistettu vuonna 1976, ja se kuvaa karjalaisten raskasta evakkotietä. Veistos on Rauman vesitorninmäellä. Veistos "Ammattitaito" on vuodelta 1982 ja sijaitsee WinNovan eli entisen Rauman ammatillisen oppilaitoksen pihalla. Laitilassa on veistos "Ammatin elementit" Laitilan WinNovan edustalla, veistos on paljastettu vuonna 1982.
Elämä ja ura.
Aila Salon vanhemmat olivat merikapteeni Filip Walter Hollming ja Rauha Helena o.s. Yrjönen. Sota leimasi Koivistolla Karjalankannaksella syntyneen Aila Hollmingin lapsuutta. Hän liittyi yhdeksänvuotiaana lottajärjestön lapsijaostoon pikkulotaksi, ja talvisodan aikaan hän oli muonituslottana. Jatkosodan aikana Aila Hollming oli viesti- ja ilmavalvontalottana. Hänen lottaryhmänsä oli viimeisiä Koivistolta evakuoituja – maitse ei enää päässyt, evakuointi tapahtui veneellä. Hollmingin perhe päätyi Turun kautta Raumalle, jonne F. W. Hollming perusti yhtiökumppaneidensa kanssa telakan rakentamaan sotakorvauslaivoja.
Aila Hollming meni töihin Hollmingin telakalle huoltokonttoriin. Työura telakan konttorilla päättyi, kun hän avioitui vuonna 1949 telakan rakennusosaston päällikkönä toimineen Reino Salon kanssa. Aila Salo jatkoi työuraansa kotoa käsin ja toimi Hollmingin ja myöhemmin sen osakkuusyhtiöiden hallituksissa. Salot saivat viisi lasta.
Lotta Svärd Säätiö valitsi Aila Salon vuoden 2020 lotaksi.
Arseenitribromidi

Arseenitribromidi (AsBr3) on arseenin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus.
Arseenitribromidi on huoneenlämpötilassa keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin ja hiilivetyihin, mutta veden kanssa se reagoi hydrolysoituen arseenitrioksidiksi. Arseenitribromidi muodostaa bromidi-ionien kanssa kompleksisen tetrabromoarsenaatti-ionin ([AsBr4]-).
Arseenitribromidia valmistetaan arseenin ja bromin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään hiilidisulfidia.
2 As + 3 Br2 → 2 AsBr3
Verh’ovna Radan rakennus

Verh’ovna Radan rakennus (‎) on Verh’ovna Radan, eli Ukrainan lainsäädäntöelimen kokoontumispaikka. Rakennus sijaitsee Petšerskin piirissä, Kiovan keskustassa. Se rakennettiin vuosina 1936–1939 ja otettiin käyttöön 25. heinäkuuta 1939. Ukrainan itsenäisyysjulistus hyväksyttiin rakennuksessa 24. elokuuta 1991.
Harsimrat Kaur Badal

Harsimrat Kaur Badal (s. 25. heinäkuuta 1966) on intialainen Shiromani Akali Dalia edustava poliitikko. Hän toimi Modin hallitusten elintarviketeollisuusministerinä vuodesta 2014 vuoteen 2020. Lok Sabhassa hän istuu kolmatta kauttaan vuodesta 2009 alkaen. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal on Shiromani Akali Dalin puheenjohtaja ja Punjabin entinen varapääministeri.
Badal syntyi Delhissä ja opiskeli tekstiilisuunnittelua. Hän siirtyi politiikkaan vuoden 2009 parlamenttivaalien alla ja tuli valituksi parlamenttiin Bhatindan vaalipiiristä. Poliitikkona hän on työskennellyt naisten aseman parantamiseksi. Hänen "Nanhi Chhaan" -kampanjansa taisteli tyttöihin kohdistuvaa valikoivaa aborttia vastaan. Hän on myös avustanut naisia aloittamaan liiketoimintaa ja oppimaan tekstiilituotantoa Punjabin maaseudulla. Elintarviketeollisuusministerinä hän on tehnyt työtä ruokahävikkiä vastaan ja puhunut luomu- sekä terveysruoantuotannon puolesta.
Badal erosi ministerin virastaan 17. syyskuuta 2020, koska hänen puolueensa vastusti kolmea maatalouslakia. Hänen aviomiehensä Sukhbir Singh Badal väitti lakien tuhoavan Punjabin maanviljelyssektorin, minkä vuoksi puolueen ainoa ministeri joutuu eroamaan hallituksesta.
Alexia (Alankomaiden prinsessa)

Alankomaiden prinsessa Alexia (synt. Alexia Juliana Marcela Laurentien, s. 26. kesäkuuta 2005 Haag) on Alankomaiden kuninkaallisen huoneen jäsen. Hänen vanhempansa ovat Alankomaiden kuningas Willem-Alexander (s. 1967) ja argentiinalaissyntyinen kuningatar Máxima Zorreguieta (s. 1971). Prinsessa Alexia on kruununperimysjärjestyksessä toinen isoäiti Beatrixin luovuttua kruunusta 30. huhtikuuta 2013 poikansa Willem-Alexanderin hyväksi.
Prinsessa Alexialla on kaksi sisarta: Catharina-Amalia (s. 2003) ja Ariane (s. 2007). Alexian arvonimi on Orania-Nassaun prinsessa (prinses van "Oranje-Nassau"). Prinsessa suoritti alimmat koululuokat Wassenaarissa ja jatkoi 12 vuotta täytettyään Haagissa sijaitsevaan kouluun nimeltä Christelijk Gymnasium Sorghvliet.
Tuscaroran kieli

Tuscaroran kieli (omakielinen nimi: "Ska꞉rù꞉ręʼ") on Yhdysvaltain New Yorkin osavaltiossa ja Kanadan Ontarion provinssissa puhuttava irokeesikieli. Käytännössä kuolleella kielellä oli vain kolme puhujaa vuonna 2008, joista kaikki ovat yli 80-vuotiaita. Viime aikoina on kuitenkin aloitettu elvytysohjelma, jossa lapsille opetetaan kieltä koulussa.
Kielen katsotaan olevan lähes kuollut ja sen läheinen sukulaiskieli on nottoway.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Soinnilliset klusiilit [g] ja [d] esiintyvät ainoastaan vokaalien edellä /k/:n ja /t/:n allofoneina. Morfeemin rajoilla tapahtuu muitakin äänteenmuutoksia, joita ei voi sovittaa nähtävissä olevaan taulukkoon.
Tuscarorassa sananpaino on tavallisesti toiseksi viimeisellä tavulla.
Kielioppi ja sanasto.
Tyypillisenä pohjoisamerikkalaisena intiaanikielenä tuscarora on polysynteettinen kieli. Tällaisille kielille on tyypillistä suuri morfeemien määrä sanaa kohden; täten yksi tuscaroran sana vastaa joskus kokonaista ei-polysynteettisen kielen (kuten saksan tai suomen) lausetta. Esimerkiksi "Sinun on valmistettava minulle lääkettä" on tuscaroraksi "ęhskwanęhkwaʔčrę·tyęʔ". Etuliitteinä käytettyjen pronominien vuoksi tuscarorassa on myös eräitä fuusiokielen piirteitä; esimerkiksi etuliitteessä "-hsk-" toisen persoonan yksikön agentti yhdistyy ensimmäisen persoonan yksikön patientiiviin.
Polysynteettisen kieliopin takia kielestä on erittäin vaikea tunnistaa niitä yksiköitä, jotka muodostavat syntaktisia rakenteita ja siten "eurooppalaistyylisiä" lauseita. Sanajärjestyksen määräävät lähinnä pragmaattiset tekijät.
Bernhard Kristian Daniel Procopaeus

Bernhard Kristian Daniel Procopaeus (17. tammikuuta 1830 – 1914) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Procopaeuksen vanhemmat olivat kaupunginmaistraatin sihteeri Gabriel Erik Procopaeus ja Charlotta Sofia Stewen. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1843 ja hänet määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 8. Libaun, H.K.K. Preussin prinssi Karlin jalkaväkirykmenttiin, jonka mukana hän oli kukistamassa Unkarin kapinaa 1849. Procopaeus ylennettiin aliluutnantiksi 1850, luutnantiksi 1854 ja alikapteeniksi 1855. Hän osallistui sekä Krimin sotaan 1854–1855 että tammikuun kansannousun jälkiselvittelyihin Puolassa 1863–1864. Jälkimmäisenä vuonna Procopaeus siirrettiin majurina 86. Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin ja seuraavana vuonna 88. Pietarin jalkaväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1870 ja siirrettiin 1877 pataljoonankomentajaksi 87. Savonlinnan jalkaväkirykmenttiin. Hän toimi samalla Arkangelin kuvernementin sotilaskäskynhaltijana. Everstiksi Procopaeus ylennettiin 1880, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina 1889.
Aquatic Games

Aquatic Games on Millennium Softwaren kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema urheilupeli, joka perustuu agenttikala James Pondin tasohyppelypeleihin. Se julkaistiin ensimmäistä kertaa Amigalle, Atari ST:lle ja Sega Mega Drivelle vuonna 1992 Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
"Aquatic Games" on monta lajia sisältävä vesiurheilupeli. Muutamassa lajissa ohjataan Pondia, muissa lajeissa on muita hahmoja. Lajeina on juoksua, kolmiloikkaa, pallojen poispuskemista nukkuvien hylkeiden luota, kalojen ruokkimista karkeilla, jonglöörausta merisiileillä (bonuslaji), kotiloiden keräystä ja heittelyä, estejuoksua sähköankeriasaitojen yli, hyppimisvoimistelutemppuja ja yksipyöräisellä ajoa mäkisessä maastossa.
Herman Oskar Procopé

Herman Oskar Procopé (18. helmikuuta 1841 Mietoinen – 1905 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Procopén vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, ylisotatuomari Berndt Johan Procopé ja Lovisa Henrika Trapp ja puoliso vuodesta 1877 Anna Nikolajevna Grigorjeva. Hänen veljestään Victor Napoleon Procopésta tuli jalkaväenkenraali. Herman Oskar Procopé tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1852 ja määrättiin sieltä 1859 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin. Vuonna 1861 hänet siirrettiin Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin ja ylennettiin aliluutnantiksi. Luutnantiksi Procopé yleni 1863. Hän osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Procopé ylennettiin alikapteeniksi 1866, kapteeniksi 1871 ja everstiksi 1874. Turkin sotaan 1877–1878 hän osallistui Henkivartioväen suomenmaalaisen rykmentin riveissä. Vuonna 1881 hänet määrättiin Henkivartioväen 1. Jekaterinoslavlin krenatöörirykmentin komentajaksi. Vuonna 1890 hänet siirrettiin kenraalimajuriksi ylennettynä 12. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi, vuonna 1894 49. jalkaväen reserviprikaatin komentajaksi ja vuonna 1900 kenraaliluutnantiksi ylennettynä 8. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Procopé kuoli tätä tehtävää hoitaessaan vuonna 1905.
Ludvig Edvard Rambach

Ludvig Edvard Rambach (13. kesäkuuta 1811 Uskela – ? Taganrog, Pohjois-Kaukasia) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Rambachin vanhemmat olivat rykmentinlääkäri Vilhelm Rambach ja Augusta Vilhelmina Gunther. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1828 ja hänet määrättiin sieltä 1833 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen 34. ratsastavaan tykistöpatteriin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1836, luutnantiksi 1840 ja alikapteeniksi 1844. Vuonna 1846 Rambach komennettiin tykistöopin opettajaksi Orenburgin kadettikouluun Kaakkois-Venäjälle. Hän erosi sotapalveluksesta 1850, mutta tuli uudelleen palvelukseen 1853, jolloin hänet määrättiin 12. ratsastavaan kevyeen tykistöpatteriin. Rambach osallistui joukko-osaston riveissä Krimin sotaan 1854–1855 ja kunnostautui niin, että hänet ylennettiin kapteeniksi 1855. Vuonna 1858 hänet siirrettiin 11. ratsastavaan kevyeen tykistöpatteriin ja 1860 everstiluutnanttina 3. ratsastavaan tykistöpatteriin. Rambach ylennettiin myös everstiksi, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina. Rambach asui reserviin siirtymisensä jälkeen Taganrogissa Pohjois-Kaukasiassa.
Zofia Wichłacz

Zofia Wichłacz (s. 5. huhtikuuta 1995 Varsova, Puola) on puolalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa "Warsaw '44" -elokuvasta josta on voittanut palkintoja.
Lapsuus ja nuoruus.
Wichłacz syntyi Puolassa vuonna 1995. Hänen isänsä oli elokuvakuvaaja ja äiti arkkitehti, lavastaja ja sisustussuunnittelija ja hänen lapsuudessaan elämä pyöri teatteri- ja elokuvaharjoitusten ympärillä. Hän sanoo olleensa 12–14-vuotias kun hänelle syntyi halu näytellä. Kun hän sitten myöhemmin 19-vuotiaana meni koenäyttelemään rooliin "Warsaw '44" -elokuvaan hän sai ensimmäisen suuremman roolinsa.
Roolit.
Televisio.
Lähde:
Valeria Ränik

Valeria Ränik (1980-luvulle saakka "Valeria Poprjänik", s. 19. elokuuta 1964 Moskova) on virolainen kirjailija.
Valeria Ränikin esi-isät ovat Kaukasiaan 1800-luvulla muuttaneita virolaisia. Valeria syntyi ja kävi koulunsa Moskovassa ja opiskeli viron kielen itsenäisesti kirjallisuuden avulla. Vuosina 1981–1987 hän opiskeli edelleen Moskovassa ja valmistui elektroniikkainsinööriksi. Samaan aikaan hän toimi aktiivisesti Neuvostoliiton kirjailijaliiton Moskovan osastossa. Viroon hän muutti vuonna 1988. Samana vuonna hän aloitti Tarton yliopistossa viron kielen ja kirjallisuuden opinnot. Vuodesta 2014 alkaen hän on toiminut freelance-kirjailijana Etelä-Virossa.
Hän debytoi runoillaan "Vikerkaar"-lehdessä vuonna 1986 nimellä Valeria Poprjänik. Samalla hän solmi vahvat siteet lehden teossa mukana olleisiin etnofuturisteihin. Vuonna 1990 ilmestynyt debyyttirunoteos "Orb : Eemalolija luuletusi" sai Betti Alver -esikoiskirjailijapalkinnon ja kirjallisuuspiireissä melkoisesti posititiivista huomiota. Samana vuonna ilmestyi toinen runokokoelma "Ellujäämine". Jo 1990-luvun alkupuolella runoilijaa verrattiin menestykkääseen kolleegaansa Ene Mihkelsoniin. Vuonna 1991 Ränik sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon.
Kirjailija on 2000-luvulla keskittynyt tietokirjallisuuteen ja luonnonsuojeluun eikä juurikaan ole osallistunut kaunokirjalliseen elämään. Suomalaiselle yleisölle suunnattu teos "Sankarimatkailijan Tallinna" () on Ränikin, Samuli Juvosen ja Hannu Oittisen teos (Taifuuni 1993).
Ragnar Hartwall

Ragnar Hartwall (16. heinäkuuta 1899 Lappeenranta – 6. marraskuuta 1958) oli suomalainen elokuvantekijä ja kirjailija, joka työskenteli myös lausujana, mainosmiehenä ja Lilla Teaternin järjestäjänä.
Hartwall kuului suomalaisen elokuvatoiminnan pioneereihin; hän ohjasi yhdessä Kurt Jägerin kanssa elokuvan "Elämän maantiellä", käsikirjoitti varhaisen mainoselokuvan "Ravintolayleisöä kameran silmän lävitse" ja näytelmäelokuvan "Kyllä kaikki selviää". Hän kuului myös Kino-Reclan perustajiin.
Allan Georg Ramsay

Allan Georg Ramsay (31. joulukuuta 1839 Kuopio – 16. helmikuuta 1906 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Ramsayn vanhemmat olivat kuvernööri, eversti Gustaf Adolf Ramsay ja Vendla Gustava von Essen ja puoliso vuodesta 1881 Elisabeth Nikolajevna Kavanko (avioero 1891). Kenraalit Arthur Rickhard Ramsay, Gustaf Adolf Ramsay ja Archibald Viktor Ramsay olivat hänen veljiään. Allan Georg Ramsay tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1851, mistä hänet siirrettiin H.M. Keisarin paašikouluun Pietariin 1856. Sieltä 1858 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Ramsay ylennettiin aliluutnantiksi 1861 ja luutnantiksi 1864. Vuonna 1865 hänet siirrettiin aliluutnantin arvoisena Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni siellä 1868, alikapteeniksi 1869 ja kapteeniksi 1876. Turkin sotaan 1877–1878 osallistunut Ramsay sai sodan lopulla huhtikuussa 1878 ylennyksen everstiksi. Vuonna 1887 hänet määrättiin 2. Sofian, H.M. Keisarin jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1894 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja siirrettiin 7. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Eron sotapalveluksesta Ramsay sai kenraaliluutnanttina tammikuussa 1901.
Arantilan silta

Arantilan silta on Nakkilassa sijaitseva, Kokemäenjoessa virtaavan Arantilankosken ylittävä silta. Sillan pituus on 140 metriä ja se on valmistunut vuonna 1990. Ennen nykyistä siltaa paikalla sijaitsi vuonna 1938 käyttöön vihitty teräsrakenteinen silta, joka oli alun perin toiminut Tammerkosken ylittävänä rautatiesiltana. Sillan hankkijana toimi paikallinen kirkkoherra Antti Perheentupa, joka osti sillan 183 tuhannella markalla. Toisin kuin nykyisellä sillalla, vanhalla sillalla ei ollut lainkaan jalankulun ja pyöräilyn väylää. Siltaa pitkin kulkee Eurajoen ja Nakkilan Viikkalan välinen yhdystie 2170.
Archibald Viktor Ramsay

Archibald Viktor Ramsay (14. marraskuuta 1847 Kuopio – 6. maaliskuuta 1907 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Ramsayn vanhemmat olivat kuvernööri, eversti Gustaf Adolf Ramsay ja Vendla Gustava von Essen ja puoliso vuodesta 1888 vapaaherratar Alexandra Anna Maria von Kothen. Kenraalit Arthur Rickhard Ramsay, Gustaf Adolf Ramsay ja Allan Georg Ramsay olivat hänen veljiään. Archibald Viktor Ramsay opiskeli Helsingfors Lyceumissa 1858–1860, minkä jälkeen hänet otettiin oppilaaksi Haminan kadettikouluun. Sieltä hän siirtyi H.M. Keisarin paašikouluun Pietariin 1866. Hänet ylennettiin kamaripaašiksi 1867 ja määrättiin koulusta 1868 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Ramsay ylennettiin aliluutnantiksi 1872 ja luutnantiksi 1876. Rykmenttinsä mukana hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja yleni sodan jälkeen syyskuussa 1878 alikapteeniksi. Kapteeniksi Ramsay ylennettiin 1887, jolloin hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Henkivartioväen Semenovskojen rykmenttiin. Everstiksi hänet ylennettiin 1892, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina huhtikuussa 1897. Ramsay edusti aatelissukuaan valtiopäivillä 1897 ja 1900.
XS Project

XS Project on vuonna 2002 perustettu venäläinen musiikkiduo, jonka tyylilajeja ovat pääasiassa pumping house, hardbass yms. Jäsenet ovat perustaneet markkinointiyhtiön Progressive Фактор (Faktor), joka markkinoi DJ:tten markkinointia ja tapahtumien järjestämistä. XS Project on julkaissut kahdeksan albumia, joiden kappaleita käytetään useissa kokoelmissa, mukaan lukien ЛенЭнергия (LenEnergija) -kokoelmat, jotka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 Просвет (Prosvjet) Recordsille. 
Historia.
2002.
Dance Planet allekirjoitti sopimuksen TEM Projectin kanssa, joka on erikoistunut trance-musiikin julkaisemiseen. Dance Planet halusi TEM Projectin julkaisevan vain trance-musiikkia, joten he eivät voineet julkaista yhtyettä samalla nimellä. Avuksi osoittautui Vladin idea XS Project. Vlad, Levon ja Andrei päättivät erottaa yhtyeet tyyleittäin: TEM Project julkaisisi trancea Dance Planetille, ja nimellä XS Project he esiintyisivät KDK Recordsilla. 
2003.
XS Project osallistui ЛенЭнергия (LenEnergija) -albumiin kappaleella ”Lead &amp; Wood”. CD-kotelon tekstissä XS Projectin kerrotaan koostuvan Levonista ja Vladista. Toukokuussa Vlad jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen tuli Andrei Andrijanov, joka heistä kolmesta allekirjoitti sopimuksen Dance Planetin kanssa. TEM Projectin myöhemmissä painoksissa Andrei on ainoa artisti. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Мы Колбасим На Танцполе" ("My Kolbasim Na Tantspole") luotiin Просвет (Prosvjet) Recordsin ja KDK Recordsin alaisuudessa.
Perl (Mosel)

Perl on kunta Merzig-Wadernin piirikunnassa Saarlandin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Moselin varrella sijaitseva Perl oli aikoinaan moninaisten valtapoliittisten pyrkimysten näyttämö, sittemmin se on hyötynyt sijainnistaan kolmen valtakunnan - Saksan, Ranskan ja Luxemburgin - rajaseudulla.
Maantiede.
Perl sijaitsee Saarlandin luoteiskolkassa. Kunta rajautuu etelässä Ranskaan ja lännessä Luxemburgiin. Kolmen valtakunnan rajapyykki on Perlin lounaiskulmassa. Mosel virtaa Perlin länsipuolitse Saksan ja Luxemburgin rajajokena koilliseen kohti Reiniä. Linnuntie-etäisyys Saarbrückenistä on noin 50 kilometriä luoteeseen ja Trieristä noin 40 kilometriä lounaaseen. Luxembourg sijaitsee noin 25 kilometriä Perlistä luoteeseen.
Historia.
Arkeologisten löytöjen perusteella nykyisen Perlin alueella on ollut jatkuvaa asutusta mesoliittiselta kaudelta alkaen. Alueen väkiluku alkoi kasvaa Trierin kaupungin merkityksen lisääntyessä. Ensimmäinen kirjallinen maininta Perlistä on 800-luvulta. Seuraavina vuosisatoina Perlin alueen kylät kuuluivat useisiin ruhtinaskuntiin ja herttuakuntiin, eivätkä muodostaneet hallinnollisesti eheää kokonaisuutta. 1800-luvun alussa Perlin seutu päätyi ranskalaisten haltuun, ja vuonna 1816 siitä tuli osa Preussin kuningaskuntaa. Toisen maailmansodan jälkeen Perl kuului ranskalaisten miehitysvyöhykkeeseen ja heinäkuussa 1946 siitä tuli osa Saarlandia. Vuonna 1974 muodostettiin neljästätoista maalaiskunnasta nykyinen Perl.
Perlin nähtävyyksiä on muun muassa rekonstruoitu roomalaisvilla Borg.
Talous ja liikenne.
Perl on Saarlandin viininviljelyaluetta. Nennigin kylässä järjestetään vuosittain viinijuhla, jossa valitaan Moselin viinikuningatar prinsessoineen.
Moottoritie BAB 8 alkaa Perlistä ja kulkee noin 500 kilometriä kaakkoon kohti Müncheniä ja edelleen Itävallan rajalle. Tielinja jatkuu katkeamattomana Luxemburgin puolelle. Perlin rautatieasema sijaitsee rataosuudella Thionville–Trier.
Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus

Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus (, , lyhennys China CDC, tai CCDC) on Kiinan pääkaupungista Pekingistä käsin toimiva, kansallisen tason valtiollinen tautientorjuntaan ja kansanterveyteen erikoistunut virasto ja tutkimuskeskus. Vuonna 2002 perustettu virasto toimii terveysasioista vastaavan ministeriön eli Kiinan kansallisen terveyskomission (, aiemmalta nimeltään terveysministeriö) alaisuudessa.
Vuoden 2016 lopussa virastossa työskenteli yhteensä 2 120 ihmistä. Tautikeskusta johtaa tohtori George F. Gao.
Virasto on kasvavassa määrin osallistunut kansainväliseen yhteistyöhön ja kehittyvien maiden kansanterveystyön edistämiseen. Kiinan CDC on edistänyt yhdessä Yhdysvaltain tautikeskuksen kanssa esimerkiksi Afrikan tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen perustamista. Kiinan tautienehkäisy- ja -valvontakeskus on tukenut kansanterveystyötä myös lukuisissa muissa maissa (kuten Sierra Leonessa) ja avustanut Afrikan CDC:tä covid-19-taudin rajoittamisessa.
Wadern

Wadern on kaupunki Merzig-Wadernin piirikunnassa Saarlandin osavaltiossa Lounais-Saksassa.
Maantiede.
Wadern sijaitsee Hunsrückin keskivuoriston kupeessa Saarlandin pohjoisosassa Prims-joen varrella. Prims on Saarin 65-kilometrinen sivujoki. Wadern rajautuu pohjoisessa Rheinland-Pfalzin osavaltioon. Linnuntie-etäisyys Saarbrückenistä on noin 35 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Trieristä noin 30 kilometriä kaakkoon. Etäisyys Luxembourgista on noin 55 kilometriä itään.
Wadern koostuu kolmestatoista osa-alueesta, joiden keskuksia erottavat toisistaan peltoaukeat ja metsät. Kantakaupunki Wadern sijaitsee kaupungin keskiosassa, väestöltään suurin osa-alue on Nunkirchenin kylä kaupungin eteläosassa. Kaikkiaan Wadernissa on 24 kylää.
Historia.
Wadernin alueella asui muinoin kelttejä ja roomalaisia, frankkeja. Kaupungin nimi palautuu kelttiläisiin kantasanoihin ud ja wad, jotka tarkoittavat kosteaa, märkää. Roomalaistie Trieristä Metziin ja Wormsiin kulki Wadernin seudulla, mutta roomalaisvallasta ei ole juuri säilynyt jälkiä. Ensimmäinen asiakirjamaininta on Büschfeldin kaupunginosasta vuodelta 802, Wadern mainitaan ensi kerran vuonna 950. Keskiajalla Wadernin alue oli hallinnollisesti hajanainen: osa kylistä kuului Trierin vaaliruhtinaskuntaan ja osa Lothringenin herttuakuntaan. Kolmantena hallintoalueena oli Herrschaft Dagstuhl. Burg Dagstuhl vaikutti merkittävästi seudun kehitykseen. 1600-luvulla seudun voimahahmo oli Speyerin piispa Philipp Christoph von Sötern.
Markkinaoikeudet Wadern sai 1765. Ranskan vallankumouksen jälkeen Wadern kuului Sarren departementiin ja vuodesta 1815 Preussiin. Merzig-Wadernin alue oli jakautunut vuosina 1920–1935: Merzig kuului Saarin alueeseen (Territoire du Bassin de la Sarre) ja Wadern Preussiin. Piirikunta yhdistettiin jälleen toisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 1974 aluereformin yhteydessä muodostettiin nykyinen Wadern neljästätoista itsenäisestä maalaiskunnasta. Kaupunkioikeudet Wadern sai 1978.
Burg Dagstuhl on nykyisin rauniolinnoitus. Wadernissa on myös Schloss Dagstuhl, jonka kreivi Anton von Öttingen-Soetern-Hohenbaldern rakennutti 1760.
Talous ja liikenne.
Wadern on Hochwaldin alueen talouselämän keskus. Teollisuutta edustaa muun muassa korkean lisäarvon muovituotteita valmistava Lockweiler Plastic Werke GmbH. Teollisuuskonserni ThyssenKruppilla on toimipaikka Wadernissa.
Wadernissa on tiheä alemman tieverkon järjestelmä, joka nivoutuu paikalliseen katuverkkoon. Moottoritie BAB 1 on reititetty Wadernin itäpuolitse ja BAB 8 kulkee edellistä kauempana Wadernin eteläpuolitse. BAB 62 puolestaan erkanee BAB 1:stä Wadernin koillispuolella.
Timo Utterström

Timo Utterström (s. 13. syyskuuta 1982 Karjaa) on suomalainen näyttelijä, suomentaja ja yrittäjä.
Ura.
Utterström valmistui taiteen maisteriksi Lapin yliopistosta 2008. Hän on näytellyt teatterielokuvissa, lyhytelokuvissa ja televisiosarjoissa. Utterström on työskennellyt myös ohjaajana, kuvaajana ja leikkaajana erinäisissä markkinointivideoissa. Utterström on niin ikään suomentanut useita romaaneja ja tietokirjoja englannista.
Utterström on näytellyt sivurooleja muun muassa televisiosarjoissa "Bikineitä ja timantteja" ja "Modernit miehet".
Fedora (vuoden 1916 elokuva)

Fedora on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Victorien Sardoun näytelmään perustuvan melodraaman ovat ohjanneet Giuseppe De Liguoro ja Gustavo Serena. Sen pääosaa esittää elokuvadiiva Francesca Bertini.
Juoni.
Fedora Panovan sulhanen, ruhtinas Vladimir löydetään murhattuna. Nainen vannoo kostavansa murhaajalle, joksi hän epäilee Loris Ipanovia. Myöhemmin käy ilmi, että Vladimir tapettiin toisen naisen kunnian tähden. Fedoran viha Lorisia kohtaan muuttuu rakkaudeksi.
Fedora tunnustaa Lorisille aiheutaneensa tämän veljen ja äidin kuoleman. Loris ajaa Fedoran pois ja tämä myrkyttää itsensä.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto.
Venäläisaiheinen "Fedora" perustuu ranskalaisen Victorien Sardoun samannimiseen näytelmään vuodelta 1882. Elokuvan pääosaa antaumuksella näytellyt Francesca Bertini osallistui myös sen ohjaukseen, minkä takia Giuseppe De Liguoron tilalle vaihdettiin näyttelijälle vapaat kädet antanut Gustavo Serena. Bertinin puvut olivat italialaisen muotisuunnittelijan käsialaa, mitä korostettiin myös elokuvan mainoskampanjassa. Abruzzossa kuvatulle elokuvalla antoivat venäläistä paikallisväriä muutamat dokumentaariset otokset, joissa nähdään muun muassa Nevajoen tulva.
"Fedoraa" on pidetty yhtenä Bertinin parhaista elokuvista ja se oli myös näyttelijän oma suosikki. Kriitikot kiittivät elokuvaa, ja näyttelijä Eleonora Dusen kerrotaan osoittaneen sille ensi-illassa seisaallaan suosiota.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli helsinkiläisessä Olympia-teatterissa helmikuussa 1919. Vastikään itsenäistyneessä maassa venäläisten santarmiunivormujen näkeminen valkokankaalla toi "Hufvudstadsbladetin" pakinoijan mieleen ikäviä muistoja: ”öiset sisääntunkeutumiset, väkivaltaiset kotietsinnät, häirityn kotirauhan, särjetyt huonekalut, poisviedyt perheenjäsenet...” "Fedoran" Suomessa esitetty versio oli alkuperäistä huomattavasti lyhyempi, 1666 metriä.
Kokonaan kadonneeksi luullusta elokuvasta on löydetty yhteensä kahdentoista minuutin katkelmat, jotka ovat nähtävissä Alankomaiden elokuvamuseon Youtube-sivustolla.
Luettelo Brad Pittin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Brad Pittin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Marathi-sodat

Marathi-sodat olivat Intian alueella käytyjä sotia, joissa vastakkain olivat Englannin Itä-Intian kauppakomppania ja Marathivaltakunta. Britit kukistivat marathien päällikkökunnat kolmessa sodassa, joista ensimmäinen alkoi 1777 ja viimeinen päättyi vuonna 1818. Sotien syynä oli Marathivaltakunnan vallanvaihto kolmannen Panipatin taistelun jälkeen ja sen voimistuminen.
Yhdystie 7021

Yhdystie 7021 on yhdystie, joka kulkee Seinäjoen Ylistarossa yhdystieltä 7000 Ylistaron rautatieaseman pysäköintialueelle.
Tien pituus on 350 metriä. Reitin varrella sijaitsee lähinnä muutamia omakotitalotontteja sekä edellä mainittu Ylistaron rautatieasema.
Tien osoitenimi on "Asemantie" koko tien mitalta.
Yhdystie 1691

Yhdystie 1691 on yhdystie joka kulkee Orimattilasta Heinämaan kautta Lahden Villähteelle. Tien pituus on 18 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Heinämaantie" koko matkan.
Ama (Aichi)

Ama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Nōbin tasangolla Nagoyan länsipuolella. Kaupungin maasto on hyvin alavaa ja lähes merenpinnan tasolla. Amassa on 89 146 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 27,49 neliökilometriä.
Ama on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2010 liittämällä yhteen Jimokujin, Miwan ja Shippōn maaseutukaupungit. Kaupungin alue on vanhastaan ollut viljavaa maatalousmaata, jolla tuotetaan esimerkiksi riisiä ja vihanneksia, kuten "daikon"-retiisejä. Sittemmin se on kaupungistunut voimakkaasti osana Nagoyan esikaupunkivyöhykettä ja sinne on sijoittunut muun muassa elektroniikka-, kone-, metalli- ja huonekaluteollisuutta. Shippōn alue tunnetaan "cloisonné"-astioiden valmistuksesta ("shippō-yaki"), joiden tuotanto alkoi Edo-kauden loppupuolella. Jimokujin alueella perinteinen käsityöteollisuuden ala on sitä vastoin siveltimien valmistus. 
Aman merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Jimoku-jin buddhalainen temppeli, yksi Owarin provinssin neljästä Kannon-temppelistä. Osa sen rakennuksista on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Kayazu-jinjan pyhäkkö tunnetaan taas "tsukemono"-festivaalistaan. Shippōn alueella toimii Shippōn taidekylä. Amaa palvelee Nagoya-rautateiden Tsushima-linja.
Herman Gustaf Jäderholm

Herman Gustaf Jäderholm (19. heinäkuuta 1850 Kuopio – 18. heinäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä, joka omisti Helsingfors skeppsvarv &amp; Mekaniska verkstad -nimisen telakan. Telakka sijaitsi nykyisen Olympiaterminaalin paikalla. Jäderholmin vanhemmat olivat Kuopion kappalainen, sittemmin Jaakkiman kirkkoherra Gustav Vilhelm Jäderholm (1805–1895) ja hänen vaimonsa Laura Gustava Granit (1818–1893). Jäderholm oli naimisissa Hilma Fredrika Nybergin kanssa ja heillä oli muun muassa tytär Greta Lisa Jäderholm-Snellman (1894–1973). Jäderholmin hauta sijaitsee Helsingin vanhalla hautausmaalla.
Herman Jäderholm kävi Savonlinnan alkeiskoulua ja oli maanmittaushallituksen oppilaana, mutta suuntautui sitten tekniselle alalle. Hän toimi harjoittelijana Pietarissa ja oli Rudolf Kolsterin yksityisoppilaana Helsingissä 1872–1873, jonka jälkeen hän opiskeli Polyteknillisessä instituutissa. Jäderholm työskenteli työnjohtajana ja piirtäjänä konetehtailla Pietarissa 1874–1875 sekä teknillisenä johtajana Osberg &amp; Bade -nimisessä firmassa Helsingissä 1875–1886, jonka jälkeen hän siirtyi Helsingfors skeppsvarv &amp; Mekaniska verkstad -nimisen telakan omistajaksi.
Jäderholm oli useaan otteeseen Helsingin vahvennetun kaupunginvaltuuston jäsen ja Helsingin puhelinyhdistyksen hallituksen jäsen sekä usean teollisen alan yhdistyksen hallituksen jäsenenä. Jäderholm oli Keisarillisen Senaatin 1897 antamasta määräyksestä tarkastamassa jäänmurtaja Sammon rakennuspiirustuksia, Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen valtuutettu vuodesta 1897, kahdeksan vuoden aikana Takseerauslautakunnan jäsen, erinäisiä kertoja lisätty kaupunginvaltuusmies, neljä vuotta Konepajain tapaturmavakuutusyhtiön johtokunnan jäsen, kaksi vuotta haaksirikkojen tarkastusmies. Hän oli myös jäsen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen asettamassa komiteassa, jonka oli ehdottava keskustelukysymyksiä Yleiseen teollisuudenharjoittajain kokoukseen 1893 sekä komiteassa, jonka oli valmistettava Helsingissä 1898 pidettyä samanlaista kokousta, sekä jäsen Yhdistyksen 1899 asettamassa komiteassa ammattikoulun aikaansaamiseksi metalliteollisuutta varten Helsinkiin. Hän oli myös jäsen valtuutettujen 1900 asettamassa komiteassa, jonka oli ehdotettava keinoja konetyöntekijäin työtaidon kohottamiseksi.
Ukrainan poliisi

Ukrainan kansallinen poliisi () on Ukrainan ainoa poliisiorganisaatio. Se perustettiin korvaamaan Ukrainan miliisin. Uusi poliisitoimi aloitti työnsä 4. heinäkuuta 2015 Kiovassa. Silloinen presidentti Petro Porošenko julisti päivän poliisipäiväksi. Virallisesti poliisitoimi korvasi miliisin 7. marraskuuta 2015.
Poliisitoimi toimii Ukrainan sisäministeriön alaisuudessa.
Vuodesta 2018 lähtien, silloisen presidentin Petro Porošenkon määräyksellä, Ukrainassa juhlitaan kansallista poliisin päivää 4. heinäkuuta.
Scunthorpe-ongelma

Scunthorpe-ongelma tarkoittaa sellaisten harmittomien internet-viestien, kommenttien ja käyttäjänimien automaattista ja tahatonta sensurointia tai estämistä, joilla on sopimaton kaksoismerkitys tai joissa on sana, joka sisältää sopimattoman merkkijonon. Ilmiö on nimetty vuonna 1996 brittiläisen Scunthorpen kaupungin mukaan, kun AOL esti kaupungin asukkaita rekisteröimästä käyttäjätilejä kaupungin nimen sisältämän kirosanan "cunt" vuoksi. Se on esimerkki tahattomien seurausten laista.
Scunthorpe-ongelman aiheuttaa yleensä se, että roskapostisuodattimilla ja muilla vastaavilla järjestelmillä ei tekoälyn ja koneoppimisen kehityksestä huolimatta ole riittävää kykyä analysoida sanoja osana kontekstia, ja niinpä harmittomia sanoja estetään syyttä. Kaupunkien lisäksi Scunthorpe-ongelman vuoksi on sensuroitu esimerkiksi sukunimiä ja estetty parlamentin jäseniä vastaanottamasta seksuaalirikoslakia käsitteleviä sähköposteja.
Alkuperä ja nimeäminen.
Ilmiö sai nimensä vuonna 1996, kun AOL:n automaattinen kirosanasuodatin esti Scunthorpen kaupungin asukkaita luomasta AOL-käyttäjätilejä kaupungin nimen sisältämän merkkijonon "cunt" vuoksi. Suodattimen korjaamisen sijaan AOL ohjeisti kaupungin asukkaita kirjoittamaan kaupungin nimen muodossa ”Sconthorpe” ongelman kiertämiseksi. Samaa ongelmaa tavattiin vielä vuonna 2004, kun Googlen SafeSearch-hakusuodatin esti käyttäjiltään pääsyn verkkosivuille, joiden osoite sisälsi Scunthorpen kaupungin nimen.
Vishnu Sadashiv Kokje

Vishnu Sadashiv Kokje (s. 6. syyskuuta 1939) on intialainen asianajaja, joka toimi Himachal Pradeshin kuvernöörinä vuosina 2003–2008. Hän työskenteli 11 kuukautta Rajasthanin korkeimman oikeuden puheenjohtajana vuonna 2001. Hän oli Vishva Hindu Parishad (VHP) -järjestön puheenjohtaja vuosina 2018–2021. Ennen puheenjohtajakauttaan hän oli toiminut kolme vuotta järjestön varapuheenjohtajana. Kokje eläköityi VHP:n puheenjohtajan tehtävästä vuonna 2021, jolloin hänen seuraajakseen äänestettiin Rabindra Narain Singh.
Kokje työskenteli asianajajana 26 vuotta ennen valintaansa Madhya Pradeshin korkeimman oikeuden tuomariksi vuonna 1990. Sieltä hän siirtyi neljän vuoden kuluttua Rajasthanin korkeimpaan oikeuteen, minkä puheenjohtajana hän toimi 11 kuukautta vuonna 2001. Atal Bihari Vajpayeen ollessa pääministeri hänet valittiin Himachal Pradeshin kuvernööriksi. Hän oli harvoja tuolloin valittuja kuvernöörejä, jotka jatkoivat virkakautensa loppuun asti vaikka hallitusvalta vaihtuikin välissä. Hänellä on läheiset välit hindunationalistisiin Rashtriya Swayamsevak Sangh (RSS) ja Vishva Hindu Parishad -järjestöihin. Hän on toiminut RSS:n yhteydessä vaikuttavan Intian kehitysneuvoston puheenjohtajana. Hänet äänestettiin vuonna 2018 Visha Hindu Parishadin puheenjohtajaksi. Kyseinen äänestys oli järjestön ensimmäinen äänestys 52 vuoteen, hänen vastaehdokkaansa oli Raghava Reddy, joka nautti entisen puheenjohtaja Pravin Togadian tukea. Hän voitti saamalla 131 ääntä, Reddyn äänisaaliin jäädessä 60 ääneen. Äänestyksen lopputulos sai osakseen kritiikkiä entiseltä puheenjohtaja Togadialta, joka kertoi järkyttyneensä, että yhteiskunnallisessa virassa toiminut Kokje haki uskonnollisen järjestön puheenjohtajuutta. Togadian mukaan Kokje ei ole pitkän uransa aikana tehnyt mitään hindunationalismin eteen. 
Kokje on vähemmän kriittinen pääministeri Narendra Modia kohtaan kuin Togadia, minkä uskotaan vaikuttavan järjestön asemoitumiseen. Äänestyksen lopputulokseen pettynyt Togadia erosi järjestöstä. Kokjen voiton on Times of India -lehdessä tulkittu merkitsevän Modi-myönteisemmän RSS:n vaikutusvallan kasvua Vishva Hindu Parishadissa. Valintansa jälkeen Kokje matkusti Ayodhyaan edistämään Raman temppelin rakentamista entisen Baburin moskeijan paikalle.
Dylan LeBlanc

Dylan LeBlanc (s. 1990 Shreveport) on yhdysvaltalainen muusikko.
LeBlanc aloitti säveltämisen 11-vuotiaana. Hänen isänsä on Muscle Shoalsin pitkäaikainen studiomuusikko, country-laulaja James LeBlanc. Ensimmäinen albumi "Paupers Field" ilmestyi 2010. Häneltä on ilmestynyt neljä albumia, jotka ovat saaneet myönteiset tai melko myönteiset arvostelut.
Shirley Douglas

Shirley Douglas (2. huhtikuuta 1934 Weyburn, Saskatchewan, Kanada – 5. huhtikuuta 2020 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen kansalaisaktivisti ja näyttelijä.
Hän oli avioitui Donald Sutherlandin kanssa vuonna 1965, mutta he erosivat jo vuonna 1971. Heillä oli kaksi lasta, joista toinen on Kiefer Sutherland. Douglas muutti vuonna 1977 Torontoon Kanadaan.
1960–1970-luvuilla hän vastusti Vietnamin sotaa ja osallistui ydinvoiman vastaisiin marsseihin sekä protestoi poliittisista ja sosiaalisista syistä esimerkiksi kansalaisoikeusliikkeessä ja oli mukana Mustien panttereiden toiminnassa. Hän ei ollut huolissaan siitä, vahingoittaako hänen kansalaisaktiviminsa hänen näyttelijän uraansa, ei edes Hollywoodin musta listan aikana.
Douglas esiintyi muun muassa Stanley Kubrickin "Lolitassa" (1962), David Cronenbergin ohjaamassa draamaelokuvassa "Erottamattomat" (1988) ja tv-sarjassa "".
Douglas kuoli keuhkokuumeeseen 5. huhtikuuta 2020.
Honey Harper

Honey Harper, oik. William Fussell, (s. 1989 Adel, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko.
Harperin isä oli Elvis-imitaattori. Harper oli laulaja-kitaristi atlantalaisessa indie-dreampop-yhtyeessä Mood Rings, joka julkaisi albumin "VPI Harmony" vuonna 2013.
Albumi "Starmaker", jonka kappaleet hän teki yhdessä puolisonsa kanssa, ilmestyi maaliskuussa 2020 ja sai myönteiset arvostelut.
Sturgill Simpson

John Sturgill Simpson (s. 8. kesäkuuta 1978) on yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä.
Daniel Romano

Daniel Romano (s. 1985 Welland, Kanada) on kanadalainen muusikko.
Romano perusti lukioikäisenä veljensä kanssa indie punk -yhtyeen Attack in Black, joka levytti muutaman albumin. Ensimmäinen soolojulkaisu, joka oli omassa studiossa äänitetty country-albumi "Workin' For The Music Man", ilmestyi 2010. Hän soitti albumilla lähes kaikkia soittimia. Toinen country-albumi "Sleep Beneath The Willow" (2011) oli ehdolla kanadalaisen Polaris Music Prize -palkinnon saajaksi.
Nimellä Ancient Shapes hän julkaisi samannimisen power pop -albumin vuonna 2016 ja albumin " Silent Rave" vuonna 2018.&lt;ref name="http://exclaim.ca/"&gt; "http://exclaim.ca/". Viitattu 13.4.2020. &lt;/ref&gt;
Albumit "Nerveless" ja "Human Touch" (2018) on julkaistu vain digitaalisessa muodossa. Vuonna 2020 ilmestynyt "Okay Wow" on Romanon ja The Outfit -yhtyeen live-kokoelma kannattajakunnan suosikeista Skandinavian kiertueen aikana.
Minna Kemppainen

Minna Kemppainen (1968 – 24. helmikuuta 2020 Etelä-Afrikka) oli suomalainen kouluratsastaja ja ratsastusvalmentaja. Hänet tunnettiin lajipiireissä lempinimellä ”Blondi”.
Hänen ollessaan Etelä-Afrikassa valmentamassa 24. helmikuuta hänelle sattui kuolemaan johtanut tapaturma hevosen kanssa. Onnettomuus sattui maassa ollessa. Hän kävi valmentamassa eteläafrikkalaisia noin kolme kertaa vuodessa.
Kemppainen oli ollut Marko Björsin valmennuksessa ja alkoi myöhemmin valmentamaan itsekin. He olivat tuttuja teini-iästä kun he opiskelivat hevosalan ammattitutkintoja Kiuruvedellä.
Madde Kalda

Madde Kalda (o.s. Magdalena Alavina; 23. elokuutajul. 1903 Põikma, Harjumaa – 6. huhtikuuta 1984 Väike-Maarja, Länsi-Virumaa) oli virolainen kirjailija.
Magdalena Alavinan vanhemmat olivat Jaan ja Ann Alavina. Hän opiskeli Hagerin seurakuntakoulussa vuoteen 1917 asti ja työskenteli sitten toimistotyöntekijänä paikallishallinnossa. Myöhemmin hän oli kuolemaansa asti kotiäitinä. Se keskeytyi vain kolmivuotiseen oleskeluun Tamseella Muhun saarella. Hänen puolisonsa vuodesta 1925 oli opettaja Johan Reinhold Kalda. Hänen tyttärensä on kirjallisuudentutkija Maie Kalda.
Madde Kaldan romaanikäsikirjoitus "Vigalast Siberimaale", joka jätettiin romaanikilpailuun vuonna 1978, sai erityispalkinnon. Se julkaistiin kolme vuotta myöhemmin lyhennettynä kirjana "Seitse tähte taeva Sõelas". Romaani perustuu kirjoittajan äidin elämäntarinaan. Se antaa yksityiskohtaisen kuvan Länsi-Viron kyläelämästä 1800-luvun viimeiseltä vuosineljännekseltä 1920-luvun alkupuolelle. Kriitikot kiittivät häntä erityisesti aitoudesta ja tunnemuistosta, jota historiallinen tutkimus ei helposti pysty saavuttamaan. Muistelmien muodossa kirjailija saattoi käsitellä kansakunnan kipeitä asioita Neuvostoliiton kaudella, jolloin tuhansien virolaisten karkottaminen Siperiaan oli kielletty aihe. 
Teoksesta "Seitse tähte taeva Sõelas" Kalda sai Eduard Vilden kirjallisuuspalkinnon vuonna 1982.
Valtionagronomi (Ruotsi)

Valtionagronomi () on Ruotsissa 1900-luvun puolivälistä alkaen ollut nimike, jota käytetään Ruotsin maatalousyliopiston korkeassa tieteellisessä virassa olevasta henkilöstä.
Historiallisesti nimitystä valtionagronomi on käytetty Ruotsissa valtion palkkaamista agronomeista, jotka antoivat maataloudessa opetusta tai teknistä neuvontaa. 1858 nimike muuttui valtion maatalousinsinööriksi ja valtionagronomi-nimike siirtyi muuhun käyttöön.
Nikolai von Rechenberg

Nikolai von Rechenberg (4. marraskuuta 1846 Pietari – 22. marraskuuta 1908 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti ja salaneuvos, joka toimi myös Viipurin läänin kuvernöörinä.
Nikolai von Rechenbergin vanhemmat olivat Vaasan läänin kuvernööri, kapteeni Carl Alexander von Rechenberg ja kreivitär Natalie Alexandrine Stewen-Steinheil ja puoliso vuodesta 1871 Helena Gavrilovna Zubinskaja. Nikolai von Rechenberg tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1859, mutta siirrettiin sieltä 1865 H.M. Keisarin paašikouluun Pietariin. Hänet ylennettiin kamaripaašiksi 1866 ja määrättiin samana vuonna koulusta valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Moskovan rykmenttiin. Aliluutnantiksi von Rechenberg ylennettiin 1867, luutnantiksi 1869, alikapteeniksi 1872 ja kapteeniksi 1877. Rykmentissään hän otti osaa Turkin sotaan 1877–1878, haavoittuen Gornyi Dubnjakin taistelussa.
Von Rechenberg määrättiin nuoremmaksi yleisesikuntaupseeriksi Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin 1882 ja ylennettiin samana vuonna everstiksi. Hän toimi rykmentin vt. komentajana 1888–1889. Kesällä 1889 hänet määrättiin Henkivartioväen 2. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin vt. komentajaksi, mutta siirrettiin jo marraskuussa 132. Benderyn jalkaväkirykmentin komentajaksi. Kenraalimajuriksi ylennettynä von Rechenbergista tuli 42. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentaja tammikuussa 1898 ja Viipurin läänin kuvernööri joulukuun lopussa 1899. Hän joutui kuitenkin eroamaan kuvernöörin virasta ja hänelle myönnettiin samalla ero sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina elokuussa 1902, mutta hänet nimitettiin uudelleen Viipurin läänin kuvernööriksi helmikuussa 1906. Salaneuvoksen arvonimen hän sai saman vuoden huhtikuussa ja eron kuvernöörin virasta maaliskuussa 1907.
Von Rechenberg oli hankkinut vuonna 1882 Stewen-Steinheil-suvulta jo 1600-luvulla perustetun Ihantalan kartanon Viipurin maalaiskunnasta, mutta siirryttyään palvelukseen Etelä-Venäjälle hän myi vuonna 1890 sekä kartanon että omistamansa Jyrkilän tilan.
Isoneula

Isoneula ("Syngnathus acus") on merineulojen (Syngnathidae) heimoon kuuluva subtrooppisen vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Isoneulan maksimipituus on 50 senttimetriä. Sen on heimonsa painavin laji, jonka ruumis on melko pitkänomainen mutta korkea verrattuna muihin merineuloihin. Väriltään se on vihertävä tai kellertävä. Lajin kyljissä on useita pystysuuntaisia tummia ja vaaleita juovia. Isoneulan rintaevät ovat pyöreäreunaiset. Merineulasta ("Entelurus aequoreus") se eroaa selvimmin siinä suhteessa, ettei sillä ole perä- ja vatsaeviä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isoneulaa tavataan Atlantin valtameren rannikolla Norjan keskiosista, Färsaarilta ja Britteinsaarilta aina Länsi-Saharan, Gambian ja Senegalin rannikolle asti. Se on runsastunut lähiaikoina myös Kattegatissa ja Skagerrakissa ja esiintyy joskus myös Itämeressä. Lajia elää monenlaisissa elinympäristöissä, joista yleisin on kasvillisuudessa lähellä rannikkoa, missä se elää yleensä korkeintaan 50 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Ravinto ja elintavat.
Isoneulan ravintoa ovat pienet äyriäiset ja kalojen poikaset. Sukukypsyyden se saavuttaa noin yhden vuoden iässä ja noin 30 senttimetrin mittaisena. Kutu tapahtuu touko-elokuussa tiheän kasvillisuuden suojissa. Naaras laskee yhden koiraan vatsapussiin noin 200 munaa, jotka kuoriutuvat sieltä viiden viikon kuluttua.
Bernt Reinhold Alfred Rehbinder

Bernt Reinhold Alfred Rehbinder (30. syyskuuta 1817 Turku – 29. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja vapaaherra.
Rehbinderin vanhemmat olivat kapteeni, tullitarkastaja, vapaaherra Carl Gustaf Rehbinder ja Agata Fredrika Wilhelms ja puoliso vuodesta 1844 Johanna Matilda Tigerstedt. Rehbinder kävi Turussa kaksi luokkaa alkeiskoulua 1829–1831, minkä jälkeen hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun. Sieltä vuonna 1838 valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen Nevan merirykmenttiin. Rehbinder ylennettiin aliluutnantiksi 1840 ja luutnantiksi 1843. Vuonna 1848 hänet määrättiin ensin Napolin kuninkaan jalkaväkirykmentissä eli entisessä Nevan merirykmentissä reservipataljoonaan ja sitten komentajan adjutantiksi 1. jalkaväkiarmeijakunnan reservidivisioonaan. Alikapteeniksi 1849 ylennettynä Rehbinder komennettiin seuraavana vuonna 10. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajan adjutantiksi. Kapteeniksi hänet ylennettiin 1851.
Krimin sotaan 1853–1856 osallistunut Rehbinder ylennettiin sodan aikana 1854 majuriksi. Sodan jälkeen huhtikuussa 1856 hänet siirrettiin 7. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan ja seuraavana vuonna 8. suomenmaalaiseen linjapataljoonaan. Vuonna 1858 hänet nimitettiin Keisarillisen Suomen sotaväen- ja luotsilaitoksen ylisotaoikeuden vakinaiseksi jäseneksi. Rehbinder ylennettiin everstiluutnantiksi 1859 ja everstiksi 1865. Vuonna 1879 hänet määrättiin ylisotaoikeuden, vuodesta 1880 Keisarillisen Suomen ylisotaoikeus, vt. puheenjohtajaksi, missä virassa hän toimi kuolemaansa asti. Ylennyksen kenraalimajuriksi hän oli saanut huhtikuussa 1881.
Rehbinder oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864.