tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jeffrey Ashby

Jeffrey Shears "Bones" Ashby (s. 16. kesäkuuta 1954) on toiminut Yhdysvaltain laivaston lentäjänä ja astronauttina, hän oli mukana kolmella sukkula lennolla. Hän siirtyi eläkkeelle Yhdysvaltain laivastosta kapteenin arvonimellä.
Jeff on kotoisin Evergreenistä, Coloradosta. Valmistuttuaan Evergreen High Schoolista vuonna 1972 hän jatkoi opiskeluaan Idahon yliopistossa, jossa hän suoritti korkeakoulututkinnon konetekniikassa vuonna 1976. Hän suoritti tutkinnon lentokonetekniikassa Tennesseen yliopistossa vuonna 1993.
Laivaston lentäjä.
Vuonna 1986 Ashby valmistui koelentäjäksi Navy Fighter Weapons School -koulusta (Top Gun) ja Naval Test Pilot School -koulusta. Hän osallistui myös F/A-18 Hornet koneiden kehitykseen. Ashby osallistui taistelutehtäviin samalla konetyypillä molempiin Persianlahden sotiin kuten myös sotatoimiin Somaliassa. Asbyllä oli komennossaan lentolaivue USS Abraham Lincolnilla vuonna 1994, hänen laivueensa oli tunnustettu parhaaksi F/A-18 laivueeksi Yhdysvaltain laivastossa. Hänelle kertyi kaikkiaan yli 7 000 lentotuntia ja suoritti yli 1 000 lentotukialuslaskeutumista urallaan.
Astronautti.
Joulukuussa 1994 hänet valittiin NASAn astronauttiohjelmaan ollessaan 40-vuotias. Hän oli lentäjänä sukkulalennoilla STS-93 (kesäkuussa 1999) ja STS-100 (huhtikuussa 2001), hän oli myös komentajana lennolla STS-112 (lokakuussa 2002).
Ensimmäisellä sukkulalennollaan (Columbia) he kuljettivat Chandra-avaruusteleskoopin kiertoradalle, jolla oli ensimmäistä kertaa naiskomentaja Eileen Collins. Seuraavat kaksi lentoa Endeavourilla ja Atlantiksella olivat kuudes ja yhdeksäs kokoonpanolento Kansainväliselle avaruusasemalle. Uransa aika hän on lentänyt kaikkiaan n. 15 miljoonaa kilometriä, 436 kertaa maapallon ympäri kiertoradalla ja viettänyt yli 660 tuntia avaruudessa.
Leena Hietamies

Leena Hietamies (s. 24. kesäkuuta 1953) on helsinkiläinen toimittaja, kirjailija ja kuvataiteilija, koulutukseltaan diakoni. Hietamies on työskennellyt muun muassa varhaisnuorisotyön kouluttajana Helsingin seurakuntayhtymässä, kustannustoimittajana Kirjapajassa, toimittajana JP-lehdessä sekä Ilossa, toimitussihteerinä Lastenmaassa, Askel-lehdessä ja Kotimaassa sekä päätoimittajana Koulun Aamu-lehdessä. Hietamiehen kolumneja ja pakinoita ovat julkaisseet Elanto, Kirkko ja kaupunki, Valitut Palat, Kotimaa sekä Askel. Hän on kirjoittanut ja osin kuvittanut erilaisia puuha- ja askartelukirjoja sekä opiskellut taideaineita lukuisilla kursseilla. 
Hietamiehen taidetta on ollut esillä mm. Lohjan Vivamossa, Sammatin Putiikkikahvilassa, Sammatin jyvälainaston kesänäyttelyssä, Saarijärven Vinttigalleriassa, Pop-up Galleria Resta-Mestassa, Laajasalon kirkossa, Puerto de la Cruzin suomalaisen seurakunnan tiloissa, Las Palmasin Suomi-kerhossa, Espoon Karatalon galleriassa, Klaukkalan Galleria Toivossa, Porvoon Galleria Maarissa, Nurmijärven taideyhdistyksen vuosinäyttelyissä sekä Nurmijärven Aittakallion Ateljeessa.
Teoksia Koillissanomien ja Pohjois-Pohjanmaan kesäyliopiston taidekokoelmissa.
Lastenmaa

Lastenmaa on vuodesta 1986 ilmestynyt leikki-ikäisten ja pienten koululaisten puuhalehti. Lehden julkaisijana toimii Lasten keskus. Lehden päätoimittajana toimi 1986–1987 Tertti Lappalainen, 1987-1992 Eila Jaatinen ja vuodesta 1992 Anna-Mari Kaskinen.
Lehti sisältää muun muassa satuja, tarinoita, sarjakuvia, runoja, askartelu- ja leikkiohjeita.
DirecTV

DirecTV on yhdysvaltalainen digitaalista televisio-ohjelmaa välittävä tietoliikennesatelliittiyhtiö. Sen satelliitit kantavat yhtiön nimeä.
Yhtiön pääkonttori on El Segundossa Kaliforniassa. Sen omistaa AT&amp;T Inc., joka osti yhtiön heinäkuussa 2015.
Yhtiö välittää televisio-ohjelmia Yhdysvaltoihin, Karibian merelle ja Latinalaiseen Amerikkaan, mutta ei Meksikoon. Kotien lisäksi se välittää ohjelmia etenkin baareihin ja hotelleihin sekä sairaaloihin. Se tarjoaa mobiilipalvelua autoilijoille je veneilijöille sekä lentokoneisiin. Viimeksi mainittu "Connexion by Boeing"-hanke kaatui käyttäjien puutteeseen pitkillä lennoilla.
DirecTV vastaanottoon käytetään yleensä 18 tuuman paraboolista antennia.
Marcel Fischer

Marcel Fischer (s. 19. elokuuta 1978 Biel/Bienne) on sveitsiläinen kalpamiekkailija. Fischer asuu Baselissa ja edustaa "Fechtgesellschaft Basel"-seuraa. Hänen valmentajinaan toimivat Rolf Kalich ja Manfred Beckmann. Ammatiltaan hän on ortopedi. Marcel Fischer on 190 cm pitkä ja painaa 80 kg.
Fischer voitti kalvan olympiakultaa vuoden 2004 olympialaisissa Ateenassa. Fischer on ensimmäinen sveitsiläinen miekkailun olympiavoittaja.
John Kucera

John Kucera (s. 17. syyskuuta 1984 Calgary, Kanada) on kanadalainen alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari.
Kucera on voittanut urallaan yhden maailmancupin osakilpailun, marraskuussa 2006 Lake Louisen Super-G-kisan. Myöhemmin samalla kaudella hän tuli kolmanneksi Val Gardenassa, lajina oli edelleen Super-G. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui Lake Louisen supersuurpujottelukilpailussa toiseksi.
Torinon 2006 olympialaisissa Kucera sijoittui 17:nneksi alppiyhdistetyssä, 22:nneksi Super-G:ssä ja 27:nneksi syöksylaskussa. Bornion MM-kilpailuissa 2005 hän oli alppiyhdistetyssä yhdeksäs, syöksylaskussa 16:s ja super-G:ssä 25:s. Åren MM-kilpailuissa 2007 hänen sijoituksensa olivat 12:s suurpujottelussa, 30:s super-G:ssä, 31:s syöksylaskussa ja 32:s alppiyhdistetyssä.
Kucera voitti Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 kultaa syöksyssä kukistettuaan Didier Cuchen neljällä sadasosakunnilla. Super-G:ssä hän sijoittui kuudenneksi.
Vokaalireduktio

Vokaalireduktio eli vajaaääntöisyys on vokaalien joko äänneopillista tai ääntöopillista muuttumista. Fonologisessa reduktiossa vokaali niin sanotusti neutralisoituu menetettyään painon. Tällainen tapahtuu esimerkiksi englanninkielen sanojen "major" ja "majority" välillä. Foneettisessa reduktiossa puolestaan vokaalin laatu muuttuu prosodisesta tilanteesta johtuen.
Redusoituneet vokaalit tuotetaan normaalia heikommalla lihasjännityksellä.
Franz Anton Basch

Tohtori Franz Anton Basch (unkariksi: Basch Ferenc Antal, 13. heinäkuuta 1901 – 27. huhtikuuta 1946) oli saksalainen natsipoliitikko, Volksbundin puheenjohtaja ja unkarinsaksalaisten johtaja toisen maailmansodan aikana.
Basch syntyi Zürichissä Sveitsissä. Hän oli Jakob Bleyerin oppilas Budapestin yliopistossa 1920–1924 ja vuonna 1925 saksalaisen kulttuuriseuran sihteeri Saksassa. Tänä aikana hän julkaisi monia töitään.
Vuonna 1930 hän alkoi julkaista kansallissosialistista propagandaa ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuonna 1934 hän luopui asemastaan, koska hänen levittämänsä aatteet ärsyttivät unkarilaisia. Vuonna 1938 hän perusti oman natsiorganisaationsa Unkariin, nimeltään Unkarinsaksalaisten kansanunioni (Volskbund) ja tuli sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1940 Adolf Hitler nimitti hänet kaikkien unkarinsaksalaisten johtajaksi. Vuoden 1944 lopussa hän pakeni Saksaan, mutta liittoutuneet luovuttivat hänet takaisin Unkariin vuonna 1945. Hänet leimattiin sotarikolliseksi ja teloitettiin Budapestissa 1946.
Tomi Salmela

Tomi ”Topi” Salmela (myös Tomi Salmela-Nikunen, s. 27. helmikuuta 1957 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Salmela on Tampereella toimivan Teatteri Telakan perustajajäseniä. Hän on tehnyt mittavan uran teatterissa ja tehnyt lukuisia roolitöitä muun muassa Q-teatterissa, Ryhmäteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa ja Tampereen Teatterissa. Salmelan ohjaustöitä ovat muun muassa "Vapaaherran Testamentti" (1997) Teatteri Telakalla sekä "Pumpulitaivas" (2008) Tampereen Teatterissa.
Salmelan televisiotöihin lukeutuvat rooli palkitussa "Uudisraivaaja"-sarjassa (Salmenperä-Kähönen-Aaltonen, 2006) sekä Anders Engströmin ohjaamassa "NDA"-rikossarjassa. Salmela on näytellyt myös ruotsiksi muun muassa palkitussa lyhytelokuvassa "Häng dig pojkfan" (Claes Olsson, 1985) sekä FST:n tuottamassa televisiosarjassa "Isabella" (Anders Engström, 2006).
Salmela on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Rikos &amp; Rakkaus", "Talvisota", "Helmiä ja sikoja" ja "Täällä Pohjantähden alla" sekä televisiosarjoissa "Uudisraivaaja" ja "Harvoin tarjolla". Televisiossa hän on myös esittänyt Kristo Päivistä saippuasarjassa "Salatut elämät".
Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Yhdystie 8240

Yhdystie 8240 on Limingan Tupoksen taajamasta Tyrnävän kirkonkylän kautta Muhoksen Kylmälänkylään johtava yhdystie. Tie alkaa seututieltä 847, ja päättyy yhdystielle 8250, ja sen pituus on 57 kilometriä.
Tupoksesta Tyrnävän kunnanrajalle tien nimi on Tyrnäväntie. Kunnanrajalta Tyrnävän kirkonkylälle seututien 827 liikenneympyrään tien nimi on Tupostie. Kirkonkylällä tien nimi on noin kahden kilometrin ajan Kirkkotie, ja siitä eteenpäin Kylmäläntie. Muhoksen kunnanrajalla tien nimi vaihtuu Kalettomantieksi. 
Liikenneviraston tierekisteritietojen mukaan vuonna 2012 Tupoksen ja Tyrnävän kirkonkylän välisellä tieosuudella ajoi keskimäärin noin 2 600 ajoneuvoa vuorokaudessa. Vuonna 2020 rakennettiin katuvalot Tupoksen ABC-liikenneaseman risteyksestä eteenpäin Tyrnävän kirkonkylälle saakka olevalle tieosuudelle, jonka investointi maksoi 300 000 euroa.
CGI (yritys)

CGI Inc. (lyhenne sanoista "Consultants to Government and Industry Incorporated") on kanadalainen it-alan konsultointi- ja ulkoistuspalveluita maailmanlaajuisesti tuottava yritys Sen asiakaskuntaan lukeutuvat niin julkisen- kuin yksityisen sektorin toimijat. CGI:n osake on noteerattu Toronton ja New Yorkin pörsseissä.
Historia.
CGI:n perustaja on kanadalainen Serge Godin. Hän perusti yrityksen Quebecin kaupungissa kesäkuussa 1976 ollessaan 26-vuotias. Muutama kuukausi myöhemmin André Imbeau tuli mukaan Godinin liikekumppaniksi. CGI-nimi on lyhenne ranskan kielen sanoista "“Conseillers en gestion et informatique”" ().
CGI aloitti laajentumisen vuonna 1986 hankkimalla ulkoistamiseen erikoistuneita yrityksiä. CGI:n liikevaihto oli noin 25 miljoonan dollarin luokkaa, kun yhtiö teki ensimmäisen yrityskauppansa, jossa se hankki noin kahdeksan miljoonan dollarin liikevaihtoa tehneen BST:n. Rahoittaakseen yrityskaupan CGI listautui pörssiin.
Godin toimi perustamansa yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 2006 asti, minkä jälkeen hänestä tuli CGI:n hallituksen puheenjohtaja. 
CGI osti vuonna 2012 brittiläis-hollantilaisen kilpailijansa Logican noin 2,6 miljardin dollarin kauppahinnalla. Yrityskauppa kasvatti CGI:n koon yli kaksinkertaiseksi ja toi sen liiketoiminnan vahvemmin Euroopan-markkinoille. Ennen yrityskauppaa CGI:llä ei ollut toimistoa Suomessa tai työntekijöitä Pohjoismaissa. Logica oli hankkinut pohjoismaisen it-konsulttiyhtiö WM-datan vuonna 2007.
Vuonna 2016 CGI:n toimitusjohtajana aloitti George D. Schindler. 
Keväällä 2019 CGI teki ostotarjouksen Acandosta, jolla oli noin 2 100 työntekijää viidessä maassa. Sen tärkeimmät toimintamaat ovat Ruotsi, Norja ja Saksa, mutta yrityksellä on liiketoimintaa myös Suomessa.
Kesällä 2023 CGI kertoi sijoittavansa tekoälyyn miljardi dollaria vuoteen 2026 mennessä. Suomessa yhteistyötä tehdään esimerkiksi Helsingin yliopiston kanssa, jonka Gen AID -tutkimushanketta CGI rahoittaa ja toimii myös sen teknologia- ja tutkimuskumppanina.
Organisaatio.
Vuonna 2023 CGI työllisti noin 91 000 työntekijää ympäri maailman.
CGI Suomessa.
Suomessa CGI toimii CGI Suomi Oy -tytäryhtiön kautta. Yritys tarjoaa Suomessa IT-alan konsultointia, ohjelmistokehityspalveluja, IT-infrastruktuuriratkaisuja, tietojärjestelmien integraatiopalveluja, ohjelmistotuotteita sekä IT- ja liiketoimintaprosessien ulkoistamispalveluja. 
Tuotteet.
CGI:n tuotteita ovat esimerkiksi:
Haarukkavaunu

Haarukkavaunu (tai pumppukärry) on laite, jota käytetään esimerkiksi varastoissa ja jakelukuljetuksissa kuormalavojen ja erilaisten tavaroiden siirtelyyn. Laitteita on sekä käsikäyttöisiä että sähköisiä. Vastaavaan tarkoitukseen käytettävä ajettava laite on trukki.
Rakenne.
Tyypillisen käsikäyttöisen haarukkavaunun kahden nostoaisan päässä on muoviset pyörät ja käyttäjän puoleisessa päässä kaksi suurempaa ohjauspyörää sekä hydraulisen pumpun kahva, jota käytetään myös vaunun ohjaukseen. 
Käyttö.
Haarukkavaunun nostoaisat työnnetään lavan alle, minkä jälkeen lava tavaroineen saadaan nostettua kahvaa pumppaamalla. Lavan irrottua alustasta ja painon siirryttyä haarukkavaunun päälle voidaan lava helposti kuljettaa toiseen paikkaan. Haarukkavaunun nostokyky on yleensä useista sadoista jopa tuhansiin kilogrammoihin.
Didier Défago

 
Didier Défago (s. 2. lokakuuta 1977 Morgins, Sveitsi) on sveitsiläinen alppihiihtäjä ja syöksylaskun olympiavoittaja vuodelta 2010.
Arvokilpailut.
Défago kilpaili ensimmäisen kerran arvokisoissa vuoden 2001 MM-kisoissa sijoittuen super-G:ssä 11:nneksi. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 hänen paras tuloksensa oli super-G:n kuudes sija. Suurpujottelussa hän oli 14:s ja syöksylaskussa 21:s.
Sankt Moritzin MM-kisoissa 2003 Défago oli alppiyhdistetyssä seitsemäs, super-G:ssä 21:s ja suurpujottelussa 22:s. Vuoden 2005 MM-kisoissa hän oli kuudes syöksylaskussa, seitsemäs super-G:ssä, 12:s suurpujottelussa ja 14:s alppiyhdistetyssä. Torinon talviolympialaisissa 2006 Défago sijoittui suurpujottelussa 14:nneksi, super-G:ssä 16:nneksi ja syöksylaskussa 26:nneksi. Åren MM-kisoissa 2007 hän sijoittui alppiyhdistetyssä neljänneksi. Syöksylaskussa Défago oli kymmenes, suurpujottelussa 13:s ja super-G:ssä 17:s. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui super-G:ssä kahdeksanneksi.
Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Défago voitti syöksylaskun olympiakultaa. Kultamitali oli Défagon ensimmäinen arvokisamitali. Samojen kisojen super-G:ssä hän sijoittui 15:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli syöksylaskussa kahdeksas ja super-G:ssä 26:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui syöksylaskussa 14:nneksi. Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli supersuurpujottelussa seitsemäs ja syöksylaskussa yhdestoista.
Maailmancup.
Défago on voittanut urallaan viisi maailmancupin osakilpailua: Val Gardenan super-G:n 2002, Wengenin ja Kitzbühelin syöksykilpailut 2009, Bormion syöksylaskun 2011 ja Kitzbühelin supersuurpujottelun 2014. Lisäksi hän on ollut maailmancupin kilpailuissa kahdeksan kertaa toinen ja kolme kertaa kolmas.
Maailmancupin kokonaiskilpailussa Défago on ollut parhaimmillaan kuudes kausilla 2004–2005 ja 2008–2009. Alppiyhdistetyn maailmancupissa hän oli kolmas kaudella 2004–2005, samoin syöksycupissa ja supersuurpujottelun cupissa kaudella 2008–2009. Hän voitti Sveitsin mestaruuden syöksylaskussa vuonna 2003 ja suurpujottelussa 2004.
André Myhrer

André Myhrer (s. 11. tammikuuta 1983 Bergsjö, Ruotsi) on ruotsalainen alppihiihtäjä. Hän on pujottelun olympiavoittaja ja maailmancupin voittaja.
Arvokilpailut.
Myhrer sijoittui Bormion MM-kilpailuissa 2005 pujottelussa viidenneksi. Hän edusti Ruotsia myös vuoden 2006 olympialaisissa, ja sijoittui pujottelussa neljänneksi. 2010 olympialaisissa Vancouverissa Myhrer sijoittui pujottelussa pronssille. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa lajissa kymmenes. Schladmingin MM-kilpailuissa hän kuului Ruotsin hopeajoukkueeseen joukkuekilpailussa. Lisäksi hän oli pujottelussa neljäs ja suurpujottelussa 14:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkuekilpailussa pronssia ja oli pujottelussa kuudes. Hän sai joukkuekilpailun MM-pronssia ja oli pujottelussa kuudes myös Sankt Moritzissa 2017. Hän voitti pujottelun olympiakultaa 2018 Pyeongchangissa 0,34 sekunnin erolla Ramon Zenhäuserniin. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pujottelussa 13:nneksi.
Maailmancup.
Myhrer voitti pujottelun maailmancupin kaudella 2011–2012. Kaudella 2010–2011 hän sijoittui kolmanneksi sekä kausilla 2012–2013 ja 2015–2016 neljänneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs kaudella 2012–2013. 
Myhrer on voittanut urallaan seitsemän maailmancupin pujotteluosakilpailua: kaudella 2006–2007 Beaver Creekissä, kaudella 2010–2011 Zagrebissa, kaudella 2011–2012 Kranjska Gorassa ja Schladmingissa, kaudella 2012–2013 Levillä, kaudella 2015–2016 Sankt Moritzissa sekä kaudella kaudella 2016–2017 Aspenissa. Lisäksi hän voitti Oslon kaupunkitapahtuman kaudella 2017–2018. 
Kaudella 2004–2005 Myhrer oli toinen Kranjska Goran ja kolmas Schladmingin pujottelussa sekä kaudella 2009–2010 toinen Wengenin ja kolmas Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa. Kaudella 2010–2011 hän oli toinen Levin ja Schladmingin pujotteluissa. Kaudella 2011–2012 hän oli toinen Flachaun, Wengenin ja Banskon pujotteluissa sekä kolmas Moskovan paripujottelussa. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui toiseksi Zagrebin pujottelussa ja Moskovan paripujottelussa. Kaudella 2013–2014 hän oli toinen Adelbodenin pujottelussa. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Alta Badian parisuurpujottelussa sekä toinen Naeban pujottelussa ja Tukholman paripujottelussa. Kaudella 2017–2018 hän oli toinen Tukholman kaupunkitapahtumassa sekä kolmas Val d'Isèren ja Wengenin pujotteluissa. Pujottelucupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui kolmanneksi Levin pujottelussa ja toiseksi Tukholman kaupunkitapahtumassa. Kaudella 2019–2020 hän oli toinen Val d’Isèren pujottelussa.
Tímea Nagy

Tímea Nagy (s. 22. elokuuta 1970 Budapest, Unkari) on unkarilainen kalpamiekkailija. Hän on vasenkätinen, 179 cm pitkä ja painaa 65 kg.
Nagy on kaksinkertainen olympiamitalisti (vuosina 2000 ja 2004) ja voittanut lajin maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa vuosina 1992, 1993, 1995, 1997 ja 1999 sekä henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 2006.
Valeri Legasov

Valeri Aleksejevitš Legasov (, 1. syyskuuta 1936 – 27. huhtikuuta 1988) oli neuvostoliittolainen ydinfyysikko ja Venäjän tiedeakatemian jäsen, joka tunnetaan parhaiten Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden tutkinnan johtajana.
Legasov syntyi Tulassa 1936. Hän oli vuodesta 1983 kuolemaansa asti Moskovan valtiollisen yliopiston kemian osaston puheenjohtaja. Venäjän tiedeakatemian täysivaltainen jäsen hänestä tuli 1981.
Tšernobyl.
Tšernobylin onnettomuuden jälkeen 26. huhtikuuta 1986 Legasov alkoi johtaa komiteaa, joka muodostettiin tutkimaan katastrofin aiheuttajaa ja suunnittelemaan sen haittojen hävitystä. Hän oli avoin löydöksien suhteen ja raportoi aktiivisesti hallitukselle alueen tilanteesta. Hän ei myöskään epäröinyt puhua muille tutkijoille ja lehdistölle tuhoutuneen voimalan turvallisuusriskeistä ja vaati koko Prypjatin alueen välitöntä evakuoimista. Elokuussa 1986 hän esitti komitean raportin Kansainvälisen atomienergiajärjestön erikoiskokouksessa Wienissä.
Legasovin avoin ja varma suhtautuminen kuitenkin aiheutti paljon närää hänen kotimaassaan. Neuvostoliiton hallitus ei pitänyt hänen avoimuudestaan. Niinpä kun vuosina 1986 ja 1987 hänen nimensä oli kahdesti Sosialistisen työn sankarin arvonimen ehdokaslistalla, hylättiin hänen ehdokkuutensa molemmilla kerroilla.
Koska Legasov oli itsekin altistunut Tšernobylin onnettomuuden aiheuttaman ground zeron säteilylle, hän alkoi tuntea muutoksia terveydessään ja masennusta. Hän teki itsemurhan 1988 Moskovassa. Hän jätti jälkeensä ääninauhan, jossa kertoi kaikki tuntemattomatkin faktat onnettomuudesta.
Vuonna 1996 presidentti Boris Jeltsin antoi hänelle postuumisti Venäjän federaation sankarin arvonimen.
Rothin ja Spoofin sissiretki

Rothin ja Spoofin sissiretki oli Suomen sodan aikana 23. heinäkuuta 1808 Tampereelle tehty sissihyökkäys, jota johtivat Kihniöläinen aliupseeri Jakob Johan Roth (1772–1839) ja tamperelainen vääpeli Carl Johan Spoof (1773–1808). Spoof oli kotoisin Lempäälän Kukkolan kartanosta. 
Lapuan taistelun jälkeen Wilhelm Mauritz Klingspor lähetti sissijoukon tuhoamaan kenraalimajuri Nikolai Rajevskin joukkojen Virroilla sijainneet elintarvikevarastot. Rothin ja Spoofin johtama sissijoukko koostui 41 Ruoveden ja Vesilahden komppanioiden miehestä. Sissit toimivat kolmen viikon ajan pääasiassa Virtain ja Ruoveden alueella tuhoten venäläisten varastoja ja häiriten heidän huoltokuljetuksiaan mutta he ulottivat iskunsa myös etelämmäksi aina Tampereelle saakka.
Tampere oli kesällä 1808 venäläisten joukkojen miehittämä ja soutuveneillä Näsijärveltä saapuneen noin 40 miehen sissipartion tarkoituksena oli polttaa Tammerkosken yli johtava puusilta ja kaupungissa olevat venäläisten joukkojen varastot. Venäläiset estivät kuitenkin nämä aikeet tykkitulen avulla mutta sissien toiminta aiheutti kuitenkin häiriöitä venäläisille. Tampereen varuskunnan komendantti majuri Njevnev ilmoitti myöhemmin raportissaan että Tampereelle oli hyökännyt Rutt-nimisen amiraalin johtaman laivasto, jonka maihinnousujoukkoja komensi Spuf-niminen kenraali. 
Spoofin ja Rothin johtamat sissit tekivät myös useita muitakin iskuja Näsijärven alueella, muun muassa 21. heinäkuuta 1808 he valtasivat venäläisten viljajaalan Teiskon Unnekivensalmessa. Sissit lähtivät 10. elokuuta vetäytymään kohti pohjoista venäläisten tuotua lisää joukkoja heitä vastaan ja osasto palasi ruotsalaisten pääjoukkojen yhteyteen Kauhajoella 14. elokuuta 1808. Spoof kuoli myöhemmin samana vuonna Torniossa ja hänet haudattiin sinne. Roth ylennettiin luutnantiksi ja erottuaan armeijasta hän eli kotiseudullaan Teiskossa jonne hänet on myös haudattu.
Rothin ja Spoofin sissiretki oli yhtenä innoittajana Johan Ludvig Runebergille hänen kirjoittaessaan myöhemmin pääteostaan "Vänrikki Stoolin tarinoita". Runeberg toimi vuosina 1825–1826 kotiopettajana kapteeni Erik Gustaf af Enehjelmin perheessä Ruovedellä.
Varhaisin Rothin ja Spoofin muistomerkki pystytettiin Ruoveden kotiseutuyhdistyksen aloitteesta Kautun kanavasaareen 1933. Kautun sillan remontoinnin yhteydessä se siirrettiin nykyiselle paikalleen Ruhalan kylään. Kuvanveistäjä Sisko Petäjän suunnittelema Rothin ja Spoofin retken muistolaatta paljastettiin Tampereen Mältinrannassa 1954.
Pauli Virtanen

Pauli Armas Virtanen (27. joulukuuta 1934 Helsinki – 9. elokuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Työura.
Virtanen näytteli tiheästi sivuosia monissa suomalaisissa elokuvissa ja tv-sarjoissa 1960-luvulta aina 1990-luvulle asti. Monesti hän sai näytellä melko epämiellyttäviä roolihahmoja, kuten esimerkiksi pornokauppiasta Erkko Kivikosken elokuvassa "Kesyttömät veljekset" (1969). Hänen ehkä suurin ja muistettavin roolinsa oli keski-ikäisen, eronneen ja lapsiensa kartteleman liikemiehen rooli myös niin ikään Kivikosken ohjaamassa elokuvassa "Yö meren rannalla" (1981). Hänellä oli myös merkittävä sivurooli Renny Harlinin esikoiselokuvassa "Jäätävä polte" (1986).
Näyttelemisen lisäksi Virtanen ansioitui myös televisio-ohjaajana. Hän sovitti ja ohjasi useita, nyt jo klassikoiksi muodostuneita televisiosarjoja, kuten "Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja" (1968) ja "Lentsu" (1990). Edellinen pohjautui Jaroslav Hašekin, jälkimmäinen puolestaan Veikko Huovisen romaaniin. Niiden lisäksi hän ohjasi tv-sarjoiksi ja tv-elokuviksi myös Veijo Meren ("Sotamies Jokisen vihkiloma" 1981), Juhani Peltosen ("Metsästys joulun alla" 1977, "Ei jälkeäkään" 1988) ja Paavo Rintalan ("Mummoni ja Mannerheim" 1971) romaaneja. 
Erkko Kivikosken lisäksi Virtanen oli yksi Anssi Mänttärin elokuvien luottonäyttelijöistä. Virtasen luottonäyttelijöitä hänen tv-ohjauksissaan olivat puolestaan Aapo Vilhunen ja Martti Tschokkinen.
Tiusalan rautatieasema

Tiusalan rautatieasema on entinen rautatieliikennepaikka Haapamäki–Jyväskylä-radalla Keuruun kunnassa. 
Tiusalan ensimmäinen vuonna 1907 avattu pysäkki on sijainnut vanhalla ratalinjalla 4,5 km:n päässä Haapamäen asemalta. Vanha ratalinja on kulkenut Tiusalassa valtatie 23:n alla. ; 
Liikennepaikkarakennus rakennettiin Bruno Granholmin Platformskjul VI -tyyppipiirustusten mukaan ja se oli ainoa VI-tyypin edustaja Suomessa valmistusvuonnaan. Se poikkesi yleisimmästä Platformskjul I -tyypistä siinä, että keskiosan odotushuone oli lämmitetty sisätila. Käytännössä useimmat I -tyypin Platformskjulit muutettiin vuosien mittaan tyypin VI mukaisiksi.
Rakennus siirrettiin uudistetun linjan yhteyteen vuonna 1924 . Samalla liikennepaikka siirtyi pari kilometriä alkuperäiseltä paikaltaan Jyväskylän suuntaan. Tiusalassa oli myös ratavartijan mökki. Tiusala muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1968, henkilöliikenne lopetettiin 1979 ja liikennepaikka lakkautettiin 1980. Molemmat rakennukset on purettu 1980-luvun lopussa. Ne sijaitsivat Tiusalantien ja rautatien tasoristeyksen lähettyvillä radan eteläpuolella.; 
Tiusala oli toiminnallisesti laiturivaihde ja siellä oli sivuraide junakohtauksia varten ja erillinen kuormausraide. Haapamäen risteysaseman liikenne oli ruuhkaisaa 1940–1960-luvuilla. Tiusala, Tampereen radan Ristimäen ohella, paransi liikenteen välityskykyä Haapamäen asemalle.
Tiusalan laiturivaihde palveli Keuruun Tiusalan-Valkealahden kylän tarpeita.
Mihai Covaliu

Mihai Claudiu Covaliu (s. 11. toukokuuta 1977 Brașov) on romanialainen säilämiekkailija ja olympiavoittaja.
Covaliu voitti säilän olympiakultaa vuonna 2000 ja lajin henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuonna 2005. Vuonna 2005 hänet myös valittiin Romanian vuoden urheilijaksi. Pekingissä 2008 Covaliu voitti pronssia säilässä kaadettuaan pronssikamppailussa Ranskan Julien Pilletin.
Lucy Davis

Lucy Davis (s. 2. tammikuuta 1973 Solihull, Länsi-Midlands, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan useista televisiosarjoista ja joistakin elokuvista. Hänen tunnetuin roolinsa lienee Dawn Tinsley brittiläisessä komediasarjassa "Konttori" vuosina 2001–2003.
Davis on komedianäyttelijä Jasper Carrottin tytär. Hän oli naimisissa näyttelijä Owain Yeomanin kanssa vuosina 2006–2011.
Georg Wittig

Georg Wittig (16. kesäkuuta 1897 Berliini − 26. elokuuta 1987 Heidelberg) oli saksalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1979 tavasta syntetisoida alkeeneja aldehydeistä ja ketoneista Wittigin reaktiolla käyttämällä fosfoniumylidiä. Wittig jakoi palkinnon Herbert C. Brownin kanssa.
Wittig aloitti kemian opiskelun Tübingenin yliopistossa vuonna 1916. Wittig liittyi armeijaan. Oltuaan englantilaisten vankina 1918–1919 hän aloitti opiskelun. Se oli kuitenkin monimutkaista ylitäytettyjen yliopistojen takia. Esitettyään suoran pyynnön Karl von Auwersille, joka oli professorina Marburgin yliopistossa, hän pääsi jatkamaan opintojaan. Kolme vuoden kuluttua Wittig oli suorittanut filosofian tohtorin tutkinnon orgaanisessa kemiassa. Von Auwers sai hänet aloittamaan akateemisen uran. Vuonna 1926 hän sai valmiiksi habilitaationsa. Sinä aikana hän ystävystyi myös habilitaatiotaan tekevän Karl Zieglerin kanssa. Von Auwersin seuraaja Hans Meerwein pyysi Wittigin yliopistoon opettajaksi osittain Wittigin kirjoittaman neljäsataasivuisen stereokemiaa käsittelevän kirjan takia. Karl Friesin kutsusta Wittig siirtyi professoriksi Braunschweigin teknillinen yliopistoon vuonna 1932. Aika Braunschweigissa oli vaikeaa, koska natsit yrittivät päästä eroon Friesistä ja Wittig tuki häntä. Friesin pakkoeläkkeelle siirtymisen jälkeen vuonna 1937 Hermann Staudinger tarjosi Wittigille paikkaa Freiburgin yliopistosta. Vuonna 1944 Wittig seurasi Wilhelm Schlenkiä Tübingenin yliopiston orgaanisen kemian osaston johtajana. Siellä Wittig teki suurimman osan tutkimuksistaan. Vuonna 1956 Wittig siirtyi orgaanisen kemian osaston johtoon Heidelbergin yliopistossa. Sinne Wittigiä houkuttelivat vastarakennettu osasto ja läheinen yhteistyö BASF:n kanssa. Heidelbergissä ollessaan Wittig sai useimmat tunnustuksensa kuten Nobelin kemianpalkinnon.
Vladimir Smirnov (miekkailija)

Vladimir Viktorovitš Smirnov (, 20. toukokuuta 1954 – 27. heinäkuuta 1982) oli neuvostoliittolainen florettimiekkailija, joka vammautui kuolettavasti Roomassa pidetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa ottelussa tapahtuneessa onnettomuudessa.
Smirnov voitti vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa kultaa yksilö- ja hopeaa joukkuefloretissa sekä pronssia joukkuekalvassa . Seuraavana vuonna hän voitti myös floretin maailmanmestaruuden. Rooman maailmanmestaruuskilpailuissa seuraavana vuonna Smirnovin otellessa Länsi-Saksan Matthias Behriä vastaan tämän ase katkesi, ja tynkä tunkeutui Smirnovin maskin läpi tämän aivoihin. Smirnov kuoli saamiinsa vammoihin yhdeksän päivää myöhemmin. Smirnovin kuoleman jälkeen FIE tiukensi miekkailun turvamääräyksiä, minkä takia käyttöön otettiin aikaisempaa vahvemmat maskit ja uudet turvaterät.
Mika Honkanen

Mika Juhani Honkanen (s. 24. joulukuuta 1964 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Mika Honkanen työskenteli Rauman Kaupunginteatterissa vuosina 1984–1987, Savonlinnan Kaupunginteatterissa vuosina 1987–1991 ja vuosina 1991–1999 Seinäjoen kaupunginteatterissa, esimerkiksi näytelmissä "Rocky Horror" ja "Piukat Paikat". Vuodesta 1999 lähtien hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa. 
Honkanen on esiintynyt pääosassa Visa Mäkisen elokuvassa "Ruuvit löysällä". 
1980-luvun alussa Honkanen toimi rockabillyä soittaneen tamprelais-porilaisen The Black Bisons -yhtyeen laulusolistina.
Yksityiselämä.
Honkasen isä oli näyttelijä Kalevi Honkanen ja äiti näyttelijä Anja Päivärinta.
Richard Haydn

George Richard Haydn (10. maaliskuuta 1905 – 25. huhtikuuta 1985) oli brittiläinen näyttelijä. Hän oli muun muassa äänenä Disney-animaatiossa "Liisa Ihmemaassa" (1951). 
Haydnilla oli muita elokuvarooleja esimerkiksi "The Sound of Musicissa" (1965). Hän tuli tunnetuksi myös televisiosta ja radiosta.
Lontoossa syntynyt Haydn kuoli Kalifornian Los Angelesissa, Yhdysvalloissa sydänkohtaukseen puolisentoista kuukautta 80-vuotispäivänsä jälkeen.
Peggy Wood

Mary Margaret "Peggy" Wood (9. helmikuuta 1892 – 18. maaliskuuta 1978) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan "The Sound of Musicissa" (1965).
New Yorkin Brooklynissä syntynyt Peggy Wood oli kahdesti naimisissa. Hän jäi molemmista avioliitoista leskeksi ja kuoli itse aivoverisuonisairauksiin Connecticutin Stamfordissa 86-vuotiaana.
Peggy Lee

Norma Deloris Egstrom, taiteilijanimeltään Peggy Lee (26. toukokuuta 1920 – 21. tammikuuta 2002) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän syntyi Pohjois-Dakotan Jamestownissa ja kuoli 81-vuotiaana Kalifornian Los Angelesissa diabeteksesta, aivoverisuonisairauksista ja sydänvaivoista kärsittyään.
Lee oli vuonna 1956 ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa "Rytmin kiihkoa" (1955). Hänellä oli samana vuonna myös Emmy-ehdokkuus.
Peggy Lee aloitti uransa laulajana chicagolaisessa laulukvartetissa, jonka esiintymisen Benny Goodman näki vuonna 1941 ja pyysi Leetä yhtyeensä laulusolistiksi lähdössä olleen Helen Forrestin tilalle. Lee kiersi Goodmanin yhtyeen mukana vuoteen 1943 asti, meni naimisiin yhtyeen kitaristin Dave Barbourin kanssa ja ryhtyi tekemään hänen kanssaan lauluja. Muiden muassa hiteistään ”Somebody Else Is Taking My Place”, ”Why Don’t You Do Right?”, ”Fever” ja ”Is That All There Is?” tunnetuksi tullut Lee sai vuonna 1995 Grammyn elämäntyöstään. Hän työskenteli "Kaunottaressa ja Kulkurissa" (1955) sekä ääninäyttelijänä että lauluntekijänä ja sanoitti tunnuskappaleen elokuvaan "Johnny Guitar".
Lee hyväksyttiin vuonna 1999 Songwriters Hall of Fameen ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Scott Innes

Scott P. Innes (s. 30. lokakuuta 1966 Poplar Bluff, Missouri) on yhdysvaltalainen DJ ja ääninäyttelijä.
Ura.
Scott Innes toimii radiopersoonana WYNK, Clear Channel Radiolle Baton Rougessa. Uraansa aloitellessaan hänestä tuli nuorin DJ Yhdysvalloissa, kun hän teki ensi esiintymisensä radiopersoonana KLID radiossa vuonna 1980 kotikaupungissaan Poplar Bluffissa, Missourissa. Viime aikoina hän on ollut erittäin suosittu DJ Nashvillessä.
Vuonna 1998 Innes palkittiin CMA-palkinnolla vuoden radioääneksi ja vuotta myöhemmin hänet palkittiin The Marconi -palkinnolla. Myöhemmin vuosina 2001 ja 2006 Innes oli ehdokkaana The Marconi -palkinnon voittajaksi.
Ääninäyttelijänä.
Vuonna 1997 työskennellessään iltapäivän ohjelmassa WYNK radiolla, Innesistä tuli samalla Don Messickin kuoltua samana vuonna virallinen seuraaja Hanna-Barberan tunnetulle koiralle Scooby-Doolle. Elokuvan Scooby-Doo ja saaren zombiet jälkeen hän ääninäytteli myös Shaggy Rogersia ja Scrappy-Doota muun muassa elokuvassa Scooby-Doo ja salaperäinen saari. Innes on ääninäytellyt myös muita hahmoja mainoksissa, kuten Kippari Kallea, professori Pat Pendingiä, sekä Retu Kivistä ja Tahvo Sorasta. Hän on ääninäytellyt viidessä eri Scooby-Doohon perustuvassa elokuvassa ja lisäksi lainannut ääntään yli tuhanteen puhuvaan Scooby-Doo leluun, sekä muutamiin videopeleihin. 
Muuta.
Radion ohella Innes tunnetaan myös hyväntekeväisyydestään ja lasten huumeongelmien mainoskampanjoista, sekä erityisesti syöpää sairastavien lasten hyväntekeväisyydestä. 
Innes on myös maininnut olevansa todella suuri Scooby-Doo fani ja omistaa suuren määrän erilaisia fanituotteita, aina vaatetuksesta tauluihin.
James Mitchell

James Mitchell (29. helmikuuta 1920 – 22. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Palmer Cortlandtin roolissa televisiosarjassa "All My Children". Hän loi lisäksi uran tanssijana ja avustavana koreografina varsinkin yhteistyössä Agnes de Millen kanssa. 
Mitchell syntyi Sacramentossa, Kaliforniassa, englantilaissyntyisille vanhemmille. Hän oli Emmy-ehdokkaana vuosina 1980–1985 ja 1989. Hän kuoli Los Angelesissa sairastettuaan keuhkoahtaumatautia ja keuhkokuumetta.
Luettelo Pepe Willbergin kappaleista

Tämä on luettelo Pepe Willbergin levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Mukana ovat myös Jormasin ja Pepe &amp; Paradisen kappaleet, sekä Willbergin tulkitsemat laulut muilta levyiltä.
Dmitri Vasiljev (mäkihyppääjä)

Dmitri Viktorovitš Vasiljev (, s. 26. joulukuuta 1979 Ufa, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen mäkihyppääjä. Vasiljev on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 1999 lähtien ja on ollut palkintopallilla yhdeksän kertaa, muttei ole voittanut osakilpailua kertaakaan. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi.
Vasiljevin henkilökohtainen pituusennätys on 228 metriä, jonka hän hyppäsi Planican lentomäestä vuonna 2005. Vassiliev hyppäsi Vikersundin lentomäen karsinnassa 254 metriä, joka on pisin koskaan hypätty hyppy. Hän kuitenkin kaatui hyppynsä eikä se kelvannut maailmanennätykseksi.
Vasiljev oli Sapporon MM-kilpailuissa 2007 suurmäessä seitsemäs, normaalimäessä kymmenes ja joukkuekilpailussa kuudes. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui suurmäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä kymmenenneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui kymmenenneksi normaalimäessä, 17:nneksi suurmäessä ja kahdeksanneksi joukkuekilpailussa. Parhaat joukkuekilpailusaavutukset ovat Oberstdorfin MM-kisoista 2005, jolloin Venäjän joukkue oli normaalimäen joukkuekilpailussa viides ja suurmäen joukkuekilpailussa kuudes. Lentomäen MM-kisoissa Vasiljev on ollut henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas 2014 sekä joukkuekilpailussa seitsemäs vuosien 2004 ja 2006 kisoissa.
Vasiljev kärsi kahden vuoden kilpailukiellon jäätyään kiinni urheilussa kiellettyjen diureettien käytöstä Keski-Euroopan mäkiviikolla 2000–2001..
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2008

Euroopan ampumaurheiluliiton (ESC) Euroopan-mestaruuskilpailut ilma-aseilla järjestettiin Sveitsin Winterthurissa 24.2.-1.3.2008, haulikkolajien Kyproksen Nikosiassa 7.-13.7.2008 ja nuorten pistooli-, kivääri-, ja riistamaalilajit Tšekin Plzeňissä 8.-11.7.2008.
Winterthur.
Uudet ennätykset.
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja euroopanennätykset.
Nikosia.
Uudet ennätykset.
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja Euroopanennätykset.
Plzeň.
Uudet ennätykset.
Kilpailuissa syntyneet uudet tai sivuavat maailman- ja euroopanennätykset.
Pentti Siltaloppi

Pentti Veikko SIltaloppi (29. syyskuuta 1917 Ilmajoki – 18. kesäkuuta 2002) oli suomalainen juoksija, jonka päälaji oli 3 000 metrin estejuoksu. 
Siltaloppi sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi Oslon EM-kilpailuissa 1946 ja viidenneksi Lontoon olympialaisissa 1948. Hän kaatui molemmissa kilpailuissa: Oslossa kolme kierrosta ennen maalia piikkarin tartuttua esteeseen ja Lontoossa viimeisen kierroksen vesiesteellä.
Suomen mestaruuksia Ilmajoen Kisailijoita ja Tampereen Pyrintöä edustanut Siltaloppi voitti estejuoksun lisäksi 1 500 metrillä, maastojuoksussa ja 4 × 1500 metrin viestijuoksussa. Ammatiltaan hän oli sähköasentaja. Hänen veljentyttärensä Arja Siltaloppi edusti pikajuoksijana Suomea yhdessä yleisurheilumaaottelussa.
Musta sota

Musta sota tarkoittaa brittiläisten kolonistien suorittamaa Tasmanian aboriginaalien kansanmurhaa Tasmaniassa (saarelle hyökänneiden brittien aikalaislähteissä Van Diemenin maa, palawa kaniksi "Lutruwita") vuosina 1804–1830. Vajaassa 30 vuodessa britit surmasivat saarta 35 000 vuotta asuttaneen alkuperäiskansan, jonka suuruus oli 1800-luvun alussa noin 5 000 henkeä.
Kansanmurhan lopussa tapahtui saaren silloisen kuvernöörin George Arthurin käskystä mustana linjana tunnettu yritys saartaa ja pakkosiirtää saaren viimeiset aboriginaalit 2 000 sotilaan muodostaman saartorenkaan avulla. Yritys epäonnistui ja britit kidnappasivat kaksi ihmistä saarelta. Koko yrityksen hinta oli 25 000 puntaa. Jo aiemmin Arthur oli tarjonnut aboriginaalien kidnappaamisesta viiden punnan palkkion aikuisesta ja kaksi puntaa lapsesta. Lopulta suurin osa aboriginaaleista siirrettiin Flindersinsaarelle Tasmanian pohjoispuolelle.
Charles Brandon

Charles Brandon (1484 – 22. elokuuta 1545) oli Suffolkin ensimmäinen herttua, Sir William Brandonin kolmas poika. Sir William Brandon oli Henrik VII:n lipunkantaja, joka kuoli Rikhard III:n kädestä Bosworth Fieldin taistelussa. Charles varttui Henrik VII:n hovissa ja hänestä tuli Henrik VIII:n ystävä ja suosikki. Charlesilla oli useita virkoja kuninkaallisessa hovissa ja hän niitti mainetta muun muassa Ranskan sotaretkellä 1513.
Charles Brandon tuki Henrikin avioeroa Katariina Aragonialaisesta, toisin kuin kardinaali Wolsey. Wolseyn epäsuosion myötä Charles Brandonin valta kasvoi niin suureksi, että hän toimi hovimarsalkkana Anne Boleynin kruunajaisissa.
Brandonin tyttärentytär Lady Jane Grey hallitsi Englantia yhdeksän päivää vuonna 1553.
Elämä.
Vuonna 1506 Brandon meni naimisiin Margaret Mortimerin (omaa sukua Neville) kanssa. Lapseton avioliitto mitätöitiin vuonna 1507. Vuoden 1508 paikkeilla hän nai Anne Brownen (k. 1511), Sir Anthony Brownen (Standard Bearer of England 1485) tyttären. Liitosta syntyi kaksi lasta.
Tammikuun 1515 lopulla Henrik VIII lähetti Charlesin Ranskaan hakemaan Maria Tudorin, Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n lesken ja Henrik VIII:n sisaren takaisin Englantiin. Marian avioliitto oli ollut onneton ja kestänyt vain kolme kuukautta.
Charles Brandon avioitui Marian kanssa yksityisesti 3. maaliskuuta 1515 välttääkseen avioliitosta aiheutuvia poliittisia hankaluuksia. Periaatteessa avioliitto oli maanpetos, sillä Charles oli nainut kuninkaallisen prinsessan ilman kuninkaan suostumusta. Henrik VIII ei pitänyt asiasta, ja hänen neuvostonsa oli sitä mieltä, että Brandon pitäisi vangita tai teloittaa. Kardinaali Wolsey puuttui kuitenkin tilanteeseen ja Henrik oli kiintynyt sekä sisareensa että Brandoniin, joten pariskuntaa rangaistiin vain raskailla sakoilla. Lisäksi asiaan on saattanut vaikuttaa se, että Henrik VIII halusi saada käsiinsä Marian kuolleen aviomiehen Ludvigin Marialle jättämät jalokivet ja kultaisen pöytäkaluston, jotka hän luultavasti sai kiitokseksi myönnettyään virallisen avioliittoluvan. 
Brandon ja Maria Tudor vihittiin virallisesti muutamaa kuukautta myöhemmin, 13. toukokuuta 1515 Greenwichin palatsissa. Avioliitto päättyi Marian kuolemaan. Hänet haudattiin Bury St Edmundsin luostariin Suffolkiin, mutta kirkon tuhouduttua ruumis siirrettiin lähellä olevaan St. Maryn kirkkoon. 
Syyskuun 7. 1534 Charles Brandon avioitui holhokkinsa, sairaan poikansa kihlatun, viisitoistavuotiaan Catherine Willoughbyn (n. 1519–1580) kanssa.
Charles Brandon kuoli vuonna 1545, vuosi sen jälkeen kun hän komensi Englannin armeijaa hyökkäyksessä Ranskaan.
Charles Brandon kirjallisuudessa ja elokuvissa.
Vuonna 1953 Walt Disneyn tuottama, Ken Annakinin ohjaama elokuva "Miekka ja ruusu" ("The Sword and the Rose"), jonka pääosissa ovat Richard Todd Charles Brandonina ja Glynis Johns Maria Tudorina. "Tudors"-televisiosarjassa Charles Brandonia näyttelee Henry Cavill.
Martin Evans

Martin John Evans (s. 1. tammikuuta 1941 Gloucestershire Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen tiedemies, joka keksi tavan viljellä kantasoluja. Hän on uransa aikana tutkinut muun muassa geenien muuntelua ja geeniterapiaa hiirissä. Evans sai hiirten geneettisen muuntelun mahdollistaneesta tutkimuksesta Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 2007 yhdessä Mario Capecchin ja Oliver Smithiesin kanssa.
Evans valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen filosofian tohtorin tutkinnon University Collegessa Lontoossa. Evans keksi tavan viljellä kantasoluja yhdessä Matthew Kaufmanin kanssa Cambridgen yliopistossa vuonna 1981.
Professori Evans on arvostetun Royal Societyn jäsen ja hänet on ritaroitu vuonna 2004 tunnustukseksi työstään lääketieteen alalla. Evans on myös saanut arvostetun Albert Lasker -palkinnon lääketieteellisestä perustutkimustyöstä vuonna 2001. Vuoden 2007 lokakuuhun mennessä hän on julkaissut yli 120 tieteellistä julkaisua.
Evans on naimisissa ja hänellä on kolme aikuista lasta.
M/S OOCL Nevskiy

M/S OOCL Nevskiy () on saksalaisen Reederei Drevin -varustamon omistukseen rekisteröity konttialus. Alus on rakennettu vuonna 2001 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Laivan konttikapasiteetti (TEU) on 868. Aluksen jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Antigua ja Barbudan lipun alle. Nykyisin Orient Overseas Container Line (OOCL) liikennöi aluksella.
OOCL Nevskiyn sisaralus on M/S OOCL Neva.
Käyttöhistoria.
Alus tilattiin 1. tammikuuta 2000 ja köli laskettiin 21. kesäkuuta. 23. maaliskuuta 2001 alus laskettiin vesille. Myöhemmin vuonna 2001 alus valmistui ja sai nimekseen "Jan". Myöhemmin nimi vaihtui "OOCL Nevskiyksi". Valmistumisestaan saakka alus on käynyt Haminassa ja Kotkassa säännöllisesti.
27. helmikuuta 2008 kello 13.20 alus ajoi Uusimatalassa, Helsingin edustalla karille. Uusimatala sijaitsee pari kilometriä etelään Harmajan majakasta. Alus oli matkalla Helsingistä Kotkan kautta Venäjän Pietariin lastinaan 349 konttia, kun se lounaistuulessa päätyi väylän itäpuolelle. Muutamaa minuuttia ennen karilleajoa luotsi oli poistunut alukselta. Aluksen 12-henkinen miehistö ei joutunut onnettomuudessa vaaraan. OOCL Nevskiyssa oli 550 kuutiota raskasta polttoöljyä sekä 66,5 kuutiota dieselöljyä. Lähellä vauriokohtaa sijainneessa polttoainesäiliössä oli onnettomuushetkellä 30 kuutiota raskasta polttoöljyä. Karilleajon jälkeen Suomenlinnan merivartioaseman partiovene, öljyntorjunta-alus Hylje sekä Suomen rajavartiolaitoksen vartiolaiva Merikarhu saapuivat paikalle.
Myöhemmin samana päivänä, kun sukeltajat eivät olleet löytäneet OOCL Nevskiystä suuria vaurioita, antoi Suomen ympäristökeskus luvan aluksen irrottamiseen noin kello 19. Turkulaisen hinaajavarustamo Alfons Håkansin hinaajat saattoivat haverialuksen Helsingin Länsisatamaan. Alfons Håkansista kerrottiin, että alus oli kevyesti karilla ja irtosi siitä melko helposti. Satamaan alus pääsi omilla koneillaan noin parissa tunnissa. Öljyvuodoilta onnettomuudessa vältyttiin.
28. helmikuuta sukeltajat hitsasivat umpeen ja vesitiiviiksi aluksen pohjan halkeamia sekä kaksi kolmen sentin reikää. Reiät sijaitsivat vasemmalla puolella pohjalevyissä. Korjaukset tehtiin Helsingin Hernesaaressa. OOCL Nevskiy pääsi jatkamaan matkaansa kohti Kotkaa samana iltana. Alus telakoitiin huhtikuussa ja korjaustyöt tehtiin paremmin.
Aluksen päällikkö antoi myöhemmin meriselityksen Helsingin käräjäoikeudessa. Karilleajo on myös Onnettomuustutkintakeskuksen tutkinnassa.
Marko Baacke

Marko Baacke (s. 10. helmikuuta 1980 Friedrichroda) on saksalainen entinen yhdistetyn kilpailija.
Baacke voitti maailmanmestaruuden yhdistetyn sprintissä Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 2001. Hän sijoittui samoissa MM-kilpailuissa kahdeksanneksi normaalikilpailussa ja neljänneksi joukkuekilpailussa. Urallaan hän sijoittui yhdistetyn maailmancupissa kolme kertaa palkintokorokkeelle mutta ei voittanut yhtään osakilpailua.
Baacke loukkaantui pahoin kaaduttuaan mäkihyppyharjoituksissa Rukalla syksyllä 2001, minkä seurauksena häneltä jouduttiin poistamaan perna sekä toinen munuainen. Baacke oli sivussa kauden 2001–2002 ja palasi kilpailemaan syksyllä 2002. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui puolustavana maailmanmestarina sprintissä 23:nneksi. Loukkaantumisen jälkeen Baacke sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan kolmanneksitoista Oslon sprinttikilpailussa maaliskuussa 2003.
Baacke päätti lopettaa uransa syyskuussa 2004, koska ei henkisesti toipunut loukkaantumisestaan.
Französische Straßen metroasema

Französische Straßen metroasema sijaitsi Berliinin metron U6-linjalla Friedrichstraßen ja Stadtmitten asemien välissä. Asema avattiin vuonna 1923 ja suljettiin vuonna 2020. 
Asema suljettiin, kun U5-linjan laajennus Alexanderplatzilta päärautatieasemalle valmistui vuonna 2020. Laajennus sisältää uuden Unter den Lindenin metroaseman, jolla pysähtyy myös linja U6. Unter den Lindenin asema sijaitsee noin 200 metrin päässä Französische Straßen asemasta.
Omar (makeinen)

Omar on Fazer Makeisten valmistama kermakaramelli. Makeisten valmistukseen on käytetty maitoa, sokeria, tärkkelyssiirappia, kovetettua kasviöljyä, maitorasvaa, stabilointiainetta (E 420), suolaa sekä vanilliiniaromia. Omareita myydään 220 gramman pusseissa. 
Omar on alun perin Chymos-makeisyrityksen tuote, jota alettiin valmistaa vuonna 1966. Se kehitettiin kilpailijaksi porvoolaisen Brunbergin 1910-luvulta lähtien valmistamalle Alku-kermakaramellille. Omar-nimen valitsi taiteilija-kirjailija Aimo Vuorinen, joka toimi Chymoksella pakkaussuunnittelijana. Vuorisen kertoman mukaan kilpailijat olivat jo ehtineet rekisteröidä monia hyviä tuotenimiä, joten ne eivät olleet käytettävissä. Chymoksellakin oli lista nimiehdokkaista vastaisia tarpeita varten. Vuorinen silmäili listaa ja valitsi nimen Omar. Hänelle oli annettu tunti aikaa suunnitella makeiselle nimi ja käärepaperi. Nimen keksimiseen siitä meni kymmenisen minuuttia. Vuorisen mielestä Omar ei ollut mitenkään erityisen sopiva nimi, mutta ei siinä ollut erityistä vikaakaan. Hän teki kääreestä luonnoksen, jonka tehtaan johto hyväksyi. Hän piirsi sen puhtaaksi, ja seuraavana päivänä se lähti painoon. Omarista tuli menestys. Sopivan kirjainyhdistelmänsä perusteella se on päätynyt myös ristisanatehtäviin.
Markkinoilla on myös ollut Mansikka-Omaria, Kahvi-Omaria, Mokkapala-Omaria ja kovia Omar-karamelleja. Nykyään jäljellä on vain perinteinen Omar, joka kuuluu Fazerin Classic-sarjaan. Myös Omarin makuista jäätelöä ja munkkeja valmistetaan. 
Kesällä 2017 Omarin pussi ja kääre uudistettiin.
Kochstraßen metroasema

Kochstraßen metroasema on metroasema Berliinissä, Berliinin metron U6-linjan varrella Stadtmitten ja Hallesches Torin asemien välissä. Asema avattiin vuonna 1923. 
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Checkpoint Charlie ja Muurimuseo.