Kalle Toppinen

Kalle Pekka Toppinen (1. lokakuuta 1892 Iisalmen mlk – 5. maaliskuuta 1938 Karhumäki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Toppisen ainoa eduskuntakausi jäi kesken, kun hän sai vankeustuomion poliittisesta toiminnastaan. Vuonna 1929 Toppinen loikkasi Neuvostoliittoon, jossa hänet teloitettiin Stalinin vainojen aikana. 
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Kalle Toppisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Paavo Toppinen (1861-1925) ja Kiuruvedellä syntynyt Anna Liisa Mod (s. 1866). Kansakoulun käytyään hän työskenteli puuseppänä Iisalmessa. Vuonna 1911 Toppisesta tuli Iisalmen työväenyhdistyksen ja Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton jäsen. Hän kuului muun muassa sosialidemokraattiseen kunnallistoimikuntaan sekä nuoriso-osaston johtokuntaan. Syksyllä 1917 Toppinen liittyi Iisalmen työväen järjestyskaartiin. Yleislakon alettua Toppinen valittiin Iisalmen lakkokomiteaan. Hän osallistui lakon aikana myös kaupungin poliisiaseman valtaukseen. Toppinen oli mukana järjestyskaartin toiminnassa vielä tammikuussa 1918, kun kaarti otti haltuunsa Iisalmen rautatieasemalla Kajaanin suojeluskuntalaisille matkalla olleita aseita ja tuhosi ne. Sisällissodan käynnistyttyä hänet vangittiin ja passitettiin Kuopion vankileirille. Toppinen vapautui elokuussa, jolloin hän sai valtiopetoksen valmistelusta vuoden ehdonalaisen tuomion.
Eduskuntaan ja vankilaan.
Sodan jälkeen Toppinen edusti SDP:n vasemmisto-oppositiota ja toimi Iisalmen sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sekä Pohjois-Savon sosialidemokraattisen nuorisopiirin järjestäjänä. Toukokuussa 1920 hän osallistui SSTP:n perustavaan kokoukseen Iisalmen sosialistisen kunnallisjärjestön edustajana. Syksystä 1920 lähtien Toppinen työskenteli SSTP:n Kuopion piirin järjestäjänä ja piirisihteerinä, kunnes hänet kesäkuussa 1922 valittiin kommunistien valtaaman Suomen Tie- ja Vesirakennustyöläisten Liiton sihteeriksi. Myöhemmin samana kesänä pidetyissä eduskuntavaaleissa Toppisesta tuli kansanedustaja. 
Kesällä 1923 Toppinen oli lyhyesti vangittuna epäiltynä osallistumisesta Neuvosto-Venäjällä kaksi vuotta aikaisemmin pidettyyn SKP:n puoluekokoukseen. Elokuun alussa hänet vangittiin uudelleen niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä. Kesällä 1924 Turun hovioikeus langetti Toppiselle kahden vuoden ja kuuden kuukauden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta. 
Vapauduttuaan Tammisaaren pakkotyölaitoksesta kesällä 1926 Toppinen työskenteli puuseppänä Kuopiossa. Myöhemmin hän toimi Kuopion työväentalon isännöitsijänä, sekä Anselm Salmisen linnatuomion aikana "Savon Työn" taloudenhoitajana. Ajauduttuaan erimielisyyksiin kuopiolaisten kommunistien kanssa Toppinen työskenteli 1929 Suomen Rakennustyöväen Liiton järjestäjänä Viipurissa. Hän oli myös muun muassa Osuusliike Työkansan hallintoneuvoston jäsen.
Neuvostoliitossa.
Pelätessään joutuvansa jälleen vangituksi Toppinen loikkasi syksyllä 1929 Neuvostoliittoon veljensä Taunon (s. 1908) kanssa. Neuvosto-Karjalaan asetuttuaan Toppinen työskenteli kirvesmiehenä Petroskoissa 1930-1933, Hiilisuon neuvostotilan rakennusmestarina 1933-1934 ja puusepänverstaan johtajana Uhtualla 1934-1938. Tammikuussa 1938 hänet vangittiin vastavallankumouksellisesta toiminnasta syytettynä. Toppinen sai kuolemantuomion artikla 58:n nojalla vakoilusta ja ammuttiin maaliskuussa Sandarmohissa. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1958.
Perhe.
Kalle Toppisen puoliso oli Kaavissa syntynyt Alma Serafina Hyvönen (s. 1888), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1918. Heillä oli kaksi poikaa ja tytär. Perhe seurasi myöhemmin Toppista Neuvostoliittoon. Heidän tyttärensä palasi perheineen Suomeen 1990-luvulla. Toppisen sisar oli kansanedustaja Anni Rytkönen, joka muutti Neuvostoliittoon 1927.