tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mike Love

Michael Edward ”Mike” Love (s. 15. maaliskuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Beach Boysin laulajana ja sanoittajana. 
The Beach Boysin ohella Love on julkaissut neljä sooloalbumia. Niiden lisäksi hän levytti 1970-luvulla kolme albumia Celebration-yhtyeen kanssa. 
Elämä ja ura.
Mike Love syntyi 15. maaliskuuta 1941 Hawthornessa Kaliforniassa kuusilapsisen perheen esikoiseksi. Hän soitti nuorena saksofonia ja lauloi usein serkkupoikiensa Brian, Carl ja Dennis Wilsonin kanssa.
Love valmistui high schoolista vuonna 1958. Hän työskenteli jonkin aikaa perheensä metalliyrityksessä ja bensa-asemalla. Hän ryhtyi muusikoksi, kun Wilsonin veljekset kutsuivat Loven laulajaksi ja saksofonistiksi uuteen The Pendletones -nimiseen yhtyeeseensä. Se julkaisi esikoislevynsä vuonna 1961 ja vaihtoi sen jälkeen nimekseen The Beach Boys.
The Beach Boysista tuli yksi 1960-luvun menestyneimmistä popyhtyeistä. Love oli päälaulajana monella yhtyeen hiteistä sekä yhtyeen lavaesiintymisten keskipiste. Hän myös kirjoitti useita sanoituksia Brian Wilsonin sävellyksiin. Alun perin Lovea ei mainittu sanoittamiensa laulujen kuten "California Girls", "Surfin' USA" ja "I Get Around" tekijätiedoissa. Hän sai nimensä tekijöiden joukkoon ja tekijänoikeuskorvauksensa vasta vuonna 1993 haastettuaan Brian Wilsonin oikeuteen.
Love kiinnostui vuonna 1968 transsendenttisestä meditaatiosta ja Maharishi Mahesh Yogin opetuksista, mikä alkoi näkyä hiukan myös yhtyeen musiikissa.
Kun Brian Wilson jättäytyi pois The Beach Boysin kiertueilta, Lovesta tuli käytännössä yhtyeen johtaja. Hän ohjasi yhtyettä kaupallisempaan suuntaan.
The Beach Boysin levytysten ja kiertueiden lomassa Love perusti vuonna 1978 yhtyeen nimeltä Celebration. Se julkaisi 1970-luvun lopussa kolme albumia. Loven ensimmäinen sooloalbumi "Looking Back with Love" julkaistiin vuonna 1981.
Love on jatkanut The Beach Boysin vaihtuvien kokoonpanojen mukana konsertointia 2010-luvun lopulle asti yhtyeen ainoana alkuperäisjäsenenä. Hän julkaisi omaelämäkertansa "Good Vibrations: My Life as a Beach Boy" vuonna 2016. Seuraavien kolmen vuoden aikana hän julkaisi kolme uutta sooloalbumia.
Love on ollut naimisissa kuusi kertaa. Hän meditoi kahdesti joka päivä ja noudattaa kasvisruokavaliota. Loven pikkuveli Stan Love ja tämän poika Kevin Love ovat NBA-koripalloilijoita.
Stan Freberg

Stanley Victor ”Stan” Freberg (7. elokuuta 1926 Pasadena, Kalifornia – 7. huhtikuuta 2015 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko, ääninäyttelijä ja muusikko. Hän oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1951.
Grammy-palkittu Freberg julkaisi Capitol Recordsilla muun muassa komedia-albumin "Stan Freberg Presents The United States of America Volume One The Early Years" (1961). Vuonna 2018 se valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Frebergin ensimmäinen puoliso Donna kuoli yli neljänkymmenen avioliittovuoden jälkeen 2000, ja Freberg meni uusiin naimisiin Betty Hunterin kanssa.
Frebergillä on tähti Hollywood Walk of Famella, ja hänet kelpuutettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1995.
The Black and White Album

The Black and White Album on The Hivesin neljäs albumi, joka julkaistiin Euroopassa 9. lokakuuta 2007. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 13. marraskuuta 2007.
Albumi debytoi Ruotsissa Sverigetopplistanin neljännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kymmenen viikkoa. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listan sijalle 65.
Smith–Morra-gambiitti

Smith–Morra-gambiitti tai joskus myös pelkkä Morran gambiitti on sisilialaisessa puolustuksessa esiintyvä gambiitti. Sitä ei esiinny mestaritasolla kovinkaan usein, mutta kerhokäytössä se on yllättävä ase. Gambiitti menee seuraavasti:
1.e4 c5 2.d4 cxd4 3.c3?!
Musta voi hyväksyä gambiitin lyömällä c3:een. Sen jälkeen valkea normaalisti pelaa 3. Rxc3 ja 4. Lc4 tarkoituksena painostaa mustan f7-ruutua. Valkea pyrkii myös ottamaan c- ja d-linjat haltuunsa torneillaan, jolloin mustan on vaikea löytää sopivaa paikkaa kuningattarelleen.
Historia.
Smith–Morra-gambiitti on nimetty kahden pelaajan, ranskalaisen Pierre Morran (1900–1969) ja yhdysvaltalaisen Kenneth Ray Smithin (1930–1999), mukaan. Morra julkaisi vihkosen ja useita artikkeleita Smith–Morra-gambiitista 1950-luvulla. Smith kirjoitti yhteensä yhdeksän kirjaa ja 49 artikkelia gambiitista. Kun Ken Smith osallistui kansainväliseen turnaukseen monia suurmestareita vastaan, hän käytti Smith–Morra-gambiittia kolme kertaa ja hävisi jokaisen pelin. Kun Mario Campos Lopez pelasi ranskalaista puolustusta (1...e6) sisilialaisen sijaan Smithiä vastaan, Bent Larsen kommentoi ensimmäistä siirtoa antamalla sille kysymysmerkin kommentilla: ”Parempi olisi 1...c5, mikä voittaisi sotilaan.”
Ansa.
Jos ei ole varuillaan, Smith–Morra-gambiitissa voi joutua avausansan kohteeksi. Jatkossa: 1. e4 c5 2. Rf3 d6 3. d4 cxd4 4. c3 dxc3 5. Rxc3 Rc6 6. Lc4 musta joutuu hankaluuksiin jos pelaa 6...Rf6
Valkea voi pelata suoraan 7. e5! jolloin peli voi jatkua esimerkiksi seuraavasti.
7...Rxe5? 8. Rxe5 dxe5 9. Lxf7+ Kxf7 10. Dxd8 kuningattaren voitoin
7...dxe5 8. Dxd8+ Rxd8 (8...Kxd8) 9. Rb5 Kd7? (9...Rb8, Re6, Le6) 10. Rxe5+ Ke8 11. Rc7#
7...Rg4 8. e6! f6 9. O-O (9. Lf4) 9...Rge5 10. Rxe5 11. Ld5
7...d5 8. Lb3 (Rxd5) Rd7 9. Fxd5 e6 10. Db5 a6 11. De2 Dc7 12. Lf4 ja mustalle jää ahdas asema.
Sammakonleinikki

Sammakonleinikki ("Ranunculus reptabundus" tai "Ranunculus sceleratus" subsp. "reptabundus") on Venäjällä ja Suomessa tavattava kosteiden kasvupaikkojen leinikkikasvi. Suomessa lajia tavataan lähinnä Oulun seudulla ja se on luokiteltu uhanalaiseksi lajiksi. Sammakonleinikki on muiden leinikkikasvien tapaan myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Yksivuotinen tai usein ylitalvinen sammakonleinikki kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Sen mutkainen varsi on koheneva tai rento, 3–4 mm paksu, alaosasta kalju ja yläosasta usein karvainen. Varsi juurehtii alaosan nivelistä. Kiiltävänvihreiden aluslehtien lavat ovat tavallisesti 2–6 cm leveitä, leveän suippotyvisiä tai herttatyvisiä ja kolmijakoisia tai -osaisia. Lavan liuskat ovat kolmihalkoisia tai -hampaisia. Varsilehtien lavat ovat kolmiosaisia, ylimpien lehtien lavat ovat liuskattomia ja muodoltaan kapeansoikeita tai soikeita. Kukkaperät ovat melko lyhyitä ja kukkia on melko runsaasti. Kehäkiehkuroita kukissa on kaksi kappaletta. Sekä verho- että terälehtiä on viisi kappaletta. Tummankeltaisten kukkien terälehdet ovat 4–6 mm pitkiä, mesikuopallisia ja ne ovat verholehtiä lyhyempiä. Kukkapohjus on lähes pallomainen. Sammakonleinikki kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Hedelmä koostuu 1,1–1,5 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on 0,15–0,3 mm pitkä suora ota. Laji tekee runsaasti siemeniä, jotka leviävät muun muassa lintujen mukana.
Sammakonleinikki voi risteytyä konnanleinikin ("R. sceleratus") kanssa. Aikaisemmin sammakonleinikki luokiteltiin konnanleinikin alalajiksi ("R. sceleratus" subsp. "reptabundus") ja on vasta äskettäin tunnustettu omaksi lajikseen. Konnanleinikillä on sammakonleinikkiä pienemmät kukat ja sen alus- ja varsilehtien välinen ero on melko jyrkkä, kun sammakonleinikillä muutos lehtien välillä on loivempi.
Levinneisyys.
Sammakonleinikin levinneisyys tunnetaan huonosti. Sitä tavataan Suomen lisäksi ainakin Venäjällä Kuolan niemimaalta, Vienanmeren alueelta, Venäjän Karjalan pohjoisosista sekä Pohjois-Venäjällä ehkä Uralille saakka. Suomessa sammakonleinikkiä tavataan Oulun seudulla Siikajoelta Haukiputaalle,sekä Oulujoen vartta pitkin sisämaahan päin Muhokselle ja Kainuun puolelle Vaalaan asti. Lajia tavataan myös Kuusamosta. Pohjois-Hämeestä ja Lapista lajista on lyhytaikaisia havaintoja, joiden arvellaan olleen lintujen mukana levinneitä tulokkaita.
Elinympäristö.
Sammakonleinikki kasvaa kosteilla paikoilla kuten ojissa, allikoissa ja jokien rannoilla. Laji hyötyy ihmisen toiminnasta, mutta toisaalta se on vaarassa kosteikkojen kuivaamisen ja rantarakentamisen takia.
Doris Grau

Doris Grau (12. lokakuuta 1924 Brooklyn, New York – 30. joulukuuta 1995 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten ruokalan emäntä Doriksen ("Lunchlady Doris") ääniroolista animaatiosarjassa "Simpsonit". Graun kuoltua keuhkosairauteen vuonna 1995 hahmo muutettiin sarjassa puhumattomaksi taustahahmoksi. Vuonna 2006 rooli annettiin Tress MacNeillelle, mutta uudemmissa jaksoissa hahmon nimeksi on vaihdettu Dora, kunnianosoituksena Grauta kohtaan, jotta alkuperäinen hahmo olisi poistunut hänen mukanaan.
Grau oli pääosan urastaan kuvaussihteeri useissa elokuva- ja tv-tuotannoissa. Hän siirtyi itse näyttelemään vasta vanhoilla päivillään. Hänellä oli aivan pieniä sivurooleja tilannekomediasarjassa "Cheers", komediaelokuvissa "Arvoisa herra" ja "Babe – urhea possu" sekä rikoselokuvassa "Coldblooded".
Purple Rain

Purple Rain on Princen albumi vuodelta 1984. Se on Princen uran kaupallisesti menestynein albumi yli 20 miljoonan kappaleen myynnillään. Levy vietti 24 yhtäjaksoista viikkoa Yhdysvaltain listaykkösenä. Albumi on samalla soundtrack "Purple Rain" -elokuvaan, jossa Prince esittää pääosaa. Yhdysvaltalainen "Rolling Stone" -lehti valitsi "Purple Rainin" 1980-luvun toiseksi parhaaksi rocklevyksi The Clashin "London Callingin" jälkeen.
"Purple Rain" oli Princen ensimmäinen yhteistyö The Revolution -yhtyeen kanssa. Sillä on kuultavissa paljon uusia musiikillisia vaikutteita jazz-harmonioista psykedeelisiin sävyihin. Tyylilajillisesti Purple Rain on Princen rock- ja pop-vetoisin kokonaisuus. Perinteistä pop-ilmaisua levyllä edustaa muun muassa kappale ”Take Me with U”. Albumilla on vahvasti läsnä myös edellisten levyjen funk ja rhythm and blues, etenkin kappaleissa ”Computer Blue” ja ”Baby I’m A Star”. 
Levyn ensimmäinen single ”When Doves Cry” nousi listoille ympäri maailman ja oli vuoden 1984 myydyin single. Se valittiin "The Village Voicen" koostamassa Pazz &amp; Jop -kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaaksi singleksi. "Purple Rainin" muita hittejä olivat nimikappale, ”Let’s Go Crazy” ja ”I Would Die 4 U”. Albumi voitti Princelle vuoden 1984 gaaloissa kolme Grammya sekä Oscarin sarjassa paras elokuvan tunnuskappale.
"Vanity Fair" -lehti valitsi "Purple Rainin" vuonna 2007 kaikkien aikojen parhaaksi soundtrackiksi. Vuonna 2011 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Musiikki.
Levyn kappale ”Darling Nikki” antoi alkusysäyksen levyihin usein laitettaville Parental Advisory -tarroille, jotka varoittavat vanhempia kyseenalaisista sanoituksista. Poliitikko Tipper Gore oli kuullut nuoren tyttärensä kuuntelevan kappaletta, jossa lauletaan seksihullusta naisesta nimeltä Nikki. Gore perusti kohta tämän jälkeen muiden poliitikoiden kanssa yhdistyksen nimeltä Parents Music Resource Center.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Prince, ellei toisin mainita.
Sign o’ the Times

Sign o’ the Times on Princen tuplalevy vuodelta 1987. Sitä on monesti pidetty Princen parhaana albumina ja toisena päätyönä Purple Rainin ohella. Vuonna 1989 "Time Out Magazine" valitsi "Sign o’ the Timesin" maailman kaikkien aikojen parhaaksi musiikkialbumiksi. Se sijoittui kolmanneksi "Hot Pressin" kriitikoiden äänestyksessä.
Syntyhistoria.
Vuonna 1986 ilmestyneen Parade-albumin jälkeen Prince ryhtyi saman tien työstämään uutta materiaalia The Revolution -yhtyeensä kanssa. Uusien kappaleiden oli tarkoitus päätyä "Dream Factory" -nimiselle studiolevylle, mutta kun The Revolution pian hajosi erimielisyyksiin, projekti hyllytettiin. Prince oli samoihin aikoihin äänittänyt uutta soololevyä Camille-pseudonyymillään, ja tekeillä oli myös livelevy Revolutionin kanssa. Nämäkin projektit lyötiin lopulta jäihin, sillä levy-yhtiö Warner ei suostunut julkaisemaan kolmea Prince-levyä yhden vuoden aikana. Lopullinen ratkaisu oli koota kaikilta näiltä levyiltä parhaat palat yhdelle tuplalevylle. Levyn nimeksi tuli "Sign o’ the Times".
Singlet.
Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin nimikappale ”Sign o’ the Times”, joka valittiin vuoden singleksi Pazz &amp; Jopin vuosilistauksessa (vuoden albumi oli "Sign o’ the Times".) Kappale ottaa kantaa moniin yhteiskunnallisiin ongelmiin, kuten AIDSiin, väkivaltaan ja huumeisiin. Single nousi kolmanneksi Yhdysvaltain listalla. Levyn suurin hitti oli Sheena Eastonin kanssa duetoitu ”U Got the Look”, joka nousi listakakkoseksi ja pysyi Top-10:ssa kuusi viikkoa. Myös ”I Could Never Take the Place of Your Man” pääsi kymmenen myydyimmän singlen joukkoon Amerikassa.
Kappalelista.
Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita
John Heard

John Matthew Heard, Jr. () oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. Kevinin isän Peter McCallisterin roolista elokuvissa "Yksin kotona" ja "Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa". Heard näytteli yli sadassa elokuvassa. Hän näytteli lisäksi muun muassa elokuvissa "Heräämisiä" (1990) ja "Pelikaanimuistio" (1993). Heard on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi esittämästään Vin Makazianin roolista televisiosarjassa "Sopranos". Hänelle on myönnetty kaksi Obie-palkintoa rooleistaan Off-Broadway-näytelmissä "Othello" ja "Split".
Heard kuoli yllättäen 71-vuotiaana hotellihuoneessaan Palo Altossa, Kaliforniassa 21. heinäkuuta 2017. Tietojen mukaan Heard oli toipumassa äskettäin tehdystä selkäleikkauksesta. Virallinen kuolinsyy oli ”äkillinen sydänkohtaus, joka johtui ateroskleroottisesta ja hypertensiivisestä sydänsairaudesta”.
Peter Ashdown

Peter Hawthorn Ashdown (s. 16. lokakuuta 1934, Danbury, Essex) on brittiläinen entinen Formula 1 -kuljettaja. Ashdown osallistui yhteen kilpailuun Cooper-tallissa kaudella . Kyseinen kilpailu oli Britannian Grand Prix 1959. Ashdown oli kilpailun 12.
Ian Ashley

Ian Hugh Gordon Ashley (s. 26. lokakuuta 1947 Wuppertal, Saksa) on brittiläinen entinen Formula 1 -kuljettaja. Ashley osallistui 11 kilpailuun kausina – Token, Williams, BRM, Hesketh ja Brabham-talleissa. Hän pääsi starttaamaan vain neljään kilpailuun, lopuista hän karsiutui.
Gerry Ashmore

Joseph Frederick Harold Gerald Ashmore (25. heinäkuuta 1936, West Bromwich, Staffordshire – 25. elokuuta 2021, Leamington Spa, Warwickshire) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Ashmore osallistui neljään kilpailuun Lotus-tallissa kausilla ja . Hänen paras (ja ainoa) sijoituksensa oli Saksan Grand Prix'ssa 1961 saavuttama 16. sija. Ashmore oli brittiläisen autourheilukerhon British Racing Drivers’ Clubin (BRDC) täysjäsen vuodesta 1962 lähtien.
Lisa Nicole Carson

Lisa Nicole Carson (s. 12. heinäkuuta 1969 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli televisiosarjassa "Ally McBeal", jossa hän esitti Renee Raddickia vuosina 1997–2002. Hän on esittänyt myös "Teho-osasto"-sarjan Carla Reeceä vuosina 1996–2001.
Sivustointi

Sivustointi on shakkitermi, jolla tarkoitetaan lähetin kehittämistä ruutuihin b2/b7 tai g2/g7. Sivustointi on usean hypermodernin shakkiavauksen perusta. Sivustoinnilla annetaan yleensä vastustajan miehittää keskusruudut sotilaillaan, jonka jälkeen se murskataan sivustoiduilla läheteillä ja sotilashyökkäyksillä. Tämä myös antaa mahdollisuuden odottaa e- ja d-sotilaiden siirtämisessä, koska lähettien ei tarvitse päästä keskelle lautaa.
Sivustointi antaa lähetille kokonaisen diagonaalin hallittavaksi (a1-h8 tai h1-a8). Usein lähetistä tuleekin niin voimakas, että vastustaja yrittää vaihtaa sen pois hinnalla millä hyvänsä tai pelaamalla omat sotilaansa vastustajan lähetin värisille ruuduille rajoittamaan sen kulkua. Sivustoidun lähetin kanssa pitää olla varovainen, sillä jos sen vaihtaa heti tilanteen tultua pois, omat lähetin väriset ruudut voivat heikentyä liikaa.
Sivustointi avauksissa.
Kuningas- ja kuningatarintialainen puolustus on nimetty sen mukaan, että musta vastaa valkean d4- ja c4-siirtoihin d5:llä ja toisen lähettinsä sivustoinnilla. Myös Aljechinin puolustus antaa valkealle ison sotilaskeskustan tavoitteena sivustoida lähetit ja sen jälkeen tuhota se. Sisilialaisen puolustuksen lohikäärmemuunnelmassa musta sivustoi f8-lähettinsä, joka vaikeuttaa samalla valkean c1-lähetin kehittämistä, koska lähetin kehittäminen jättäisi b2-ruudun suojattomaksi.
Sorsanputki

Sorsanputki eli isosorsanputki ("Sium latifolium") on Euroopassa ja Siperiassa tavattava myrkyllinen sarjakukkainen kasvi. Suomessa laji on erittäin uhanalainen, erityisesti suojeltu ja koko maassa rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen sorsanputki kasvaa 100–150 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, särmikäs ja kalju. Uposlehdet ovat kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä ja hyvin kapealiuskaisia. Ilmalehdet ovat kaksi- tai kolmeparisia, lehdykät 5–10 cm soikeita tai puikeita ja sahalaitaisia. Kukinnon pää- ja pikkusarjat ovat suojuksellisia. Pääsarjan suojuksen lehdet ovat isoja ja lehtimäisiä. Kukkien teriöt ovat valkoisia. Sorsanputki kukkii heinä-elokuussa. Sorsanputki leviää sekä siemenistä että rönsyistä.
Sorsanputken varsiosa on erittäin myrkyllinen, mutta sen lehtiä on keitetty ja syöty Italiassa. Lisäksi sen kypsiä siemeniä on käytetty pula-aikana leivonnassa Suomessa ja Pohjoismaissa.
Levinneisyys.
Sorsanputken levinneisyysalue ulottuu Espanjasta Keski- ja Itä-Euroopan kautta aina Länsi-Siperiaan saakka. Etelässä sen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Italiaan ja Kaukasukselle, pohjoisessa Britteinsaarille, Etelä-Ruotsiin, Etelä-Suomeen ja Venäjän Karjalaan.
Suomessa sorsanputkea on tavattu vain muutamassa paikassa etelärannikolla. Näistä vakituisia kasvupaikkoja on ollut ilmeisesti vain kaksi: Uudenkaupungin Sirppujoen alajuoksulla sekä Haminan Vehkalahden Summanjoen suulla ja läheisissä merenlahdissa. Lajia tavataan enää vain Haminan kasvupaikalla, ja siksi se on Suomessa erityisesti suojeltava laji. Vuosien 2000 ja 2010 uhanalaisuusarvioinneissa sorsanputki luokiteltiin äärimmäisen uhanalaiseksi. Vuonna 2019 se luokiteltiin enää erittäin uhanalaiseksi.
Elinympäristö.
Sorsanputki kasvaa matalassa vedessä, mieluiten hitaasti virtaavien jokien suojaisissa, savipohjaisissa lahdekkeissa sekä jokisuilla suojaisilla paikoilla murtovedessä. Se viihtyy myös runsasravinteisissa järvissä ja pienvesissä. Kasvupaikoiltaan sorsanputki on ravinteisuuden osalta varsin vaatelias. Suomessa lajia uhkaa lähinnä laiton kerääminen. Kasvupaikkoja on tuhoutunut myös vesistöjen ruoppaamisen yhteydessä.
Hannu Helin

Hannu Helin (23. huhtikuuta 1944 Kuopio – 26. tammikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen prosaisti ja runoilija. Hän julkaisi lyriikkaa, romaaneja ja käännöksiä. 
Helin määritteli tehtäväkseen tutkimusmatkan suomen kieleen. Hänen 14. teoksensa "Amnesia allegro" ilmestyessä hänen sanottiin vaativan lukijaltaan yleissivistystä, ja joissakin runokokoelmissa olikin selitysosio. Maaria Pääjärvi kertoi "Parnassossa", että ”Helinin runouden kieli lähestyy kokemusta luonnollisesta kielestä, joka ei koskaan ole sisäsiistiä ja kultivoitua”.
Viimeinen kokoelma "Kaikki kaikessa" ilmestyi 2013. Miikka Laihinen sanoo "Parnassossa", että Helin "tasapainoilee [siinä] kielen ja kuoleman harmaalla vyöhykkeellä". Sen sairaudesta ja kuolemasta karhea ääni käyttäytyy pääasiassa huonosti. Laihisen mukaan teoksella ei ole annettavaa hermeettisistä tekstikokonaisuuksista innostuvalle lukijalle.
Helin kuoli 70-vuotiaana Helsingissä 26. tammikuuta 2015 pitkään sairastettuaan.
Tuotantoa.
Runoja koti- ja ulkomaisissa antologioissa ja kokoomateoksissa.
Brasilian lentopallon Superliiga

Brasilian lentopallon Superliiga on ylin sarjataso lentopallossa Brasiliassa. Superliigaa organisoi Brasilian lentopalloliitto. Superliigassa pelaa yhteensä kymmenen joukkuetta. Liigan suurimmat joukkueet ovat Minas, São Paulo ja Rio De Janeiro.
Sarjajärjestelmä.
Superliiga starttaa käyntiin joulukuun alussa. Sitä pelataan aina maaliskuun loppuun asti, jolloin mestari on selvillä. Pelejä on kaksi kertaa viikossa jokaisella joukkueella. Runkosarjassa kaikki joukkueet kohtaavat toisensa sekä koti- että myös vieraskentällään. Tämän jälkeen kahdeksan parasta joukkuetta pelaavat pudotuspelit niin että runkosarjan voittaja kohtaa runkosarjan kahdeksannen ja niin edelleen. Ottelut pelataan paras neljästä järjestelmällä. Joukkueilla saa olla enintään kaksi ulkomaalaispelaajaa peliluettelossa.
Historia.
Brasiliassa nähtiin huippulentopallopelejä 1960-luvulla vain A-maajoukkueen toimesta, kun maan sisäistä lentopalloliigaa ei ollut. Vuonna 1976 Brasiliaan perustettiin maan historian ensimmäinen sisäinen lentopalloliiga, johon sai osallistua joukkueita kaikista kaupungeista. Liiga oli amatööriliiga vielä tuolloin. Kaksi kautta pyörittyään liigan suosio oli noussut jo niin suureksi että Brasiliassa saatiin jo nauttia huippupeleistä ammattilaiseurojen välillä kun Rio De Janeiro, São Paulo ja Mias Gerais olivat siirtyneet täysin ammattilaiseuroiksi.
Vuonna 1981 lentopalloliiga sai lopullisesti ammattilaisliigan statuksen. Liigan nimeksi vakiintui tuolloin Brasilian lentopalloliiga. Liigan nimi muuttui kuitenkin kaudella 1995, kun se muutti nimensä Brasilian Superliigaksi.
Muuta.
Superliigan joukkueet eivät pelaa mitään muuta sarjaa kuin omaa sisäistä sarjaansa. Sarjaa pidetään yhtenä maailman parhaimmista vaikka se ei olekaan Euroopassa.
Kutojat

Kutojat (Ploceidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina Saharan eteläpuolisesta Afrikasta, trooppisesta Aasiasta sekä Australiasta. Monien kutojien koiraat ovat kirkkaanvärisiä, yleensä punamustia tai keltamustia. Joillain lajeilla värikäs höyhenpeite on ainoastaan juhlapuvussa, pesimisaikaan. Kutojat ovat saaneet nimensä hienosti kudotuista pesistä. Pesien koko, muoto, rakennusmateriaali ja rakennustekniikat vaihtelevat lajeittain, mutta useimpien lajien sisäänmenoaukko on pesän alapuolella. Linnut elävät usein suurina parvina, ja pesivät suurina ryhminä. Usein koiraat rakentavat pesän houkutellakseen naaraita, ja yhtä pesää rakentaa yleensä useampikin koiras. 
Kutojat ovat läheistä sukua varpusille ja ne on toisinaan luokiteltu samaan heimoon kuuluviksi.
Kutojiin kuuluu 15 sukua ja 116 lajia. Suurin suku on kutojien suku, johon kuuluu 64 lajia.
Prahan rauha (1866)

Prahan rauha () oli Prahassa 23. elokuuta vuonna 1866 solmittu Preussin-Itävallan sodan päättänyt rauhansopimus. Alustava rauhansopimus oli allekirjoitettu 26. heinäkuuta. Sodassa Itävallan keisarikunnan lyöneeseen Preussin kuningaskuntaan liitettiin rauhan myötä Hannoverin kuningaskunta, Hessenin vaaliruhtinaskunta, Nassaun herttuakunta ja Frankfurtin vapaakaupunki sekä Holsteinin ja Schleswigin herttuakunnat. Itävalta tunnusti Saksan liiton hajottamisen. Prahan rauha nosti Preussin kuningaskunnan saksalaisten valtioiden keskuudessa määräävään asemaan mahdollistaen Pohjois-Saksan liiton perustamisen. Preussin kuninkaan tuli toimia liittokanslerin avustuksella Pohjois-Saksan liiton päämiehenä. Oli myös perustettava liittoneuvosto, jossa oli edustajat kaikista jäsenvaltioista, ja yksikamarinen eduskunta, jonka jäsenet valittaisiin yleisellä äänioikeudella kolmeksi vuodeksi.
Kunniakierros

Kunniakierros voi tarkoittaa seuraavia:
Ruslan Ponomarov

Ruslan Olehovytš Ponomarov (, s. 11. lokakuuta 1983 Horlivka, Ukrainan SNT) on ukrainalainen shakin suurmestari ja entinen FIDE:n maailmanmestari.
Suurmestarin arvon Ponomarov varmisti aikoinaan nuorimpana maailmassa, 14 vuoden ja 17 päivän ikäisenä. 
FIDE:n maailmanmestaruuden Ponomarov saavutti 2002, kun hän kukisti Moskovassa pelatussa knock-out-turnauksen loppuottelussa maanmiehensä Vasyl Ivantšukin pistein 4½–2½. Metropol-hotellissa pelattu finaali oli yksipuolinen näytelmä. Ensimmäisessä pelissä Ivantšuk pelasi hermostuneesti ja hävisi nopeasti. Seuraavissa peleissä hänen ei onnistunut viimeistellä lupaavia asemia. Ottelu ratkesi käytännössä viidennessä pelissä, jossa Ivantšukin selvä etu karkasi ja Ponomarov nousi voittoon. Nuori mestari hyötyi FIDE:n turnauksissa tuolloin käytetystä nopeasta pelirytmistä, mutta hän osoitti myös hallitsevansa hyvin pelin kaikki osa-alueet.
Ponomarovin piti pelata Prahan sopimuksen mukaisesti FIDE:n MM-ottelu Garri Kasparovia vastaan 2003. Ottelu kariutui, koska Ponomarov ja hänen silloinen managerinsa Silvio Danailov eivät allekirjoittaneet sopimusta. Ponomarov menetti tittelinsä 2004, kun Rustam Kasymdžanov voitti FIDE:n knock-out-turnauksen. Vuonna 2005 Ponomariov saavutti tiettävästi viimeisen ihmisen voiton huipputason tietokoneohjelmasta turnausolosuhteissa.
Vuonna 2011 Ponomarov voitti Ukrainan mestaruuden.
Pirjo Laitila

Pirjo Laitila on vuoden 1971 Miss Suomi. Miss Universum -kilpailussa hän oli 2. perintöprinsessa, Miss Eurooppa -kilpailussa kuudes ja Miss Skandinavia -kilpailussa 4. perintöprinsessa. Hän on esiintynyt televisiossa ja radiossa, ja pian missivoittonsa jälkeen hän levytti muun muassa kappaleen "Kaikki toisin on".
Pirjo Laitilan veli Juha Laitila on tunnettu viihdetaiteilija ja tytär Emma-Lotta Laine kaksinkertainen maailmanmestari ringetessä. Kaikkiaan hänellä on neljä lasta vuodet 1976–1992 kestäneestä avioliitostaan.
Ennen missiuraansa Pirjo Laitila tunnettiin pikaluistelijana, jonka aika 500 metrillä oli 53,9 ja 1 500 metrillä 1.56,7. "Helsingin Sanomien" urheiluosastossa kirjoitettiin Suomen saaneen Laitilasta ”ensimmäisen urheilumissin”. Missivuotensa aikanakin hän osallistui mahdollisuuksiensa mukaan Tapion Hongan naisten jalkapallojoukkueen harjoituksiin.
Monien aikansa missien tavoin Laitila sai roolin Spede Pasasen elokuvassa. Hänen missivuoteensa osui lännenparodia "Hirttämättömät" (1971), jossa hänen roolihahmonsa on Margareta Smith.
Pesäpallon maailmancup

Pesäpallon maailmancup on pesäpallon kansainvälinen turnaus, joka on järjestetty kymmenen kertaa: Suomessa vuosina 1992, 1997, 2009, 2017 ja 2023, Australiassa 2000 ja 2012, Ruotsissa 2003, Saksassa 2006 ja Sveitsissä 2015.
Vuoden 2019 turnaus järjestettiin Intiassa.
Naisten ja sekajoukkueiden maailmancupia on pelattu 1992 ja jälleen vuodesta 2000.
Suomi on ylivoimaisesti menestynein kaikista joukkueista. Se on voittanut kaikista turnauksista kultaa. Australia on toiseksi menestynein. Se on voittanut 11 hopeamitalia ja 8 pronssimitalia.
Mitalitaulukko.
Taulukon pisteet on laskettu seuraavasti: kulta = 3 pistettä, hopea = 2 pistettä ja pronssi = 1 pistettä.
Barbara Krause

Barbara Krause (s. 7. heinäkuuta 1959) on saksalainen uimari. 
Itä-Berliinissä syntynyt Krause estyi keuhkoputkentulehduksen takia lähtemästä Montréaliin vuoden 1976 kesäolympialaisiin. Moskovaan hän kuitenkin pääsi vuoden 1980 olympialaisiin ja voitti siellä kolme kultamitalia: 100 metrin, 200 metrin ja 4 × 100 metrin vapaauinneissa.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Krause voitti vuonna 1978 Berliinissä yhden kultamitalin ja kolme hopeaa. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän voitti Jönköpingissä 1977 kaksi kultaa sekä hopean ja pronssin (yhden kumpaakin).
Little Eva

Little Eva, oikealta nimeltään Eva Narcissus Boyd, (29. kesäkuuta 1943 – 10. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hänet muistetaan ennen kaikkea vuoden 1962 hittikappaleesta ”The Loco-Motion”.
Eva Boyd syntyi Belhavenissa, Pohjois-Carolinassa. Perheeseen kuului kaikkiaan 15 sisarusta. Lempinimen ”Little Eva” hän sai, koska hänellä oli Eva-niminen täti – ”Big Eva”. Lapsuudessaan Eva lauloi neljän sisaruksensa kanssa gospelryhmässä Boyd Five. 1960-luvun alkaessa hän työskenteli New Yorkissa kotiapulaisena ja sivutoimisena laulajana, kun lauluntekijäpariskunta Carole King ja Gerry Goffin palkkasi hänet tyttärensä lapsenvahdiksi. Gerry ja King antoivat 19-vuotiaan Evan laulaa demoversion ”The Loco-Motionista” ja se vakuutti heidät niin, että se päätettiin julkaista sellaisenaan, vaikka alun perin kappale oli kirjoitettu Dee Dee Sharpille. Little Evan ”The Loco-Motion” nousi Yhdysvalloissa hittilistan ykköseksi.
Little Eva ei pystynyt enää toistamaan ensihittinsä menestystä, vaikka sitä seurannut ”Keep Your Hands Off My Baby”, niin ikään Kingin ja Goffinin tuotantoa, vielä sijoittuikin Yhdysvaltain listalla hyvin kahdenneksitoista. Sen jälkeen hänen ainoa top 20 -listalle yltänyt kappaleensa oli vuoden 1963 ”Let’s Turkey Trot”. Käytyään konserttikiertueella Euroopassa ja toimittuaan esimerkiksi The Driftersin ja Ben E. Kingin taustalaulajana Little Eva vetäytyi 1970-luvulle tultaessa musiikkiuralta, kunnes teki paluun Kylie Minoguen coverversion nostettua 1980-luvun lopulla ”The Loco-Motionin” jälleen pinnalle. 1990-luvulla Little Eva konsertoi Little Richardin kanssa ja jatkoi esiintymistä 2000-luvun alkuun asti. Silloin hänellä diagnosoitiin kohdunkaulan syöpä, johon hän vuonna 2003 kuoli 59 vuoden ikäisenä.
Little Eva oli naimisissa James Harrisin kanssa vuodesta 1962 tämän kuolemaan 1983 saakka. Pariskunnalla oli poika ja kaksi tytärtä.
Anne Heggtveit

Anne Heggtveit CM (s. 11. tammikuuta 1939) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka voitti naisten pujottelussa kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä.
Ottawassa syntynyt Heggtveit sai vuoden 1960 Lou Marsh Trophyn ja kuuluu Canada's Sports Hall of Fameen.
Andrea Mead-Lawrence

Andrea Mead-Lawrence (19. huhtikuuta 1932 – 30. maaliskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Mead-Lawrence kilpaili jo 15-vuotiaana Sankt Moritzin 1948 talviolympialaisissa ja sijoittui pujottelussa kahdeksanneksi. Hän voitti Oslon 1952 olympialaisissa kultaa sekä pujottelussa että suurpujottelussa. Pujottelun ensimmäisessä laskussaan hän kaatui mutta nousi ylös ja selviytyi maaliin neljänneksi nopeimmalla ajalla. Toisessa laskussa hän oli ylivoimaisesti nopein ja voitti hopealle sijoittuneen Ossi Reichertin yhteisajoissa 0,8 sekunnilla. Suurpujottelussa hän oli 2,2 sekuntia hopeamitalisti Dagmar Romia nopeampi. Neljä vuotta myöhemmin Cortina d'Ampezzon olympialaisissa Mead-Lawrence sijoittui suurpujottelussa neljänneksi 0,1 sekuntia pronssimitalisti Dorothea Hochleitnerille hävinneenä.
Rustam Qosimjonov

Rustam Qosimjonov (s. 5. joulukuuta 1979) on uzbekistanilainen shakin suurmestari. Hän oli FIDE:n shakin maailmanmestari 2004–2005.
Rustam Qosimjonovista tuli FIDE:n maailmanmestari Tripolin 2004 maailmanmestaruuskisoissa, jonka finaalissa hän voitti Englannin Michael Adamsin. Finaali oli äärimmäisen tasainen. Qosimjonov johti sitä kahdesti, mutta Adams tasoitti tilanteen kummallakin kerralla heti seuraavassa pelissä. Nopean shakin katkaisupelissä Qosimjonov voitti mustilla pelaamansa ensimmäisen pelin ja piti tasapelin valkeilla nappuloilla.
Qosimjonovin parhaita tuloksia ovat 1998 Aasian mestaruus, toinen sija nuorten MM-kisoissa 1999, voitto Essenissä 2001, voitto Pamplonassa 2002 (voittaen blitz-katkaisupelissä Viktor Bologanin, kun molemmat olivat saavuttaneet turnauksessa tuloksen 3,5/6), voitto tuloksella 8/9 Vlissingen avoimissa 2003, jaettu ensimmäinen sija Liviu Dieter Nisipeanun kanssa tuloksella 6/9 Punessa 2005, pronssia tuloksella 9,5/12 ykköspöydällä maalleen shakin olympialaisissa 2000 ja toinen sija FIDE:n maailman cupissa 2002 (häviten Viswanathan Anandille finaalissa). Hän on pelannut arvostetussa Corus-turnauksessa Wijk aan Zeessa kahdesti, muttei pärjännyt hyvin kummallakaan kerralla: 1999 hän oli yhdestoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 5/13, 2002 hän oli kolmastoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 4,5/13. Hän pelasi ensimmäisen kertansa Linaresissa 2005, jakaen viimeisen sijan tuloksella 4/12.
Qosimjonov on julkaissut useita shakkiaiheisia DVD-levyjä ChessBase-yhtiölle.
Drea de Matteo

Andrea Donna de Matteo (s. 19. tammikuuta 1972 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Sopranos", "Joey", "Täydelliset naiset" ja "Sons of Anarchy".
Elämäkerta.
Tausta.
De Matteo syntyi italialais-amerikkalaiseen perheeseen Queensissa New Yorkissa. Hänet kasvatettiin katolilaiseksi. De Matteo on opiskellut New Yorkin yliopistossa. Hänen haaveenaan oli näyttelijän uran sijaan ura ohjaajana. 
Ura näyttelijänä.
De Matteo aloitti uransa vuonna 1996. Ensimmäisen kolmen vuoden aikana hän teki vain kaksi roolia. Vuonna 1999 de Matteo sai Adriana La Cervan roolin sarjasta "Sopranos", jossa hän esiintyi vuoteen 2006 saakka. Sarjan myötä de Matteo nousi kuuluisuuteen. Vuodet 2004–2006 de Matteo näytteli televisiosarjassa "Joey", jossa hän esitti päähenkilön sisarta, Gina Tribbiania. Vuonna 2009 hän liittyi mukaan "Täydellisiin naisiin", jossa hän esittää Angie Bolenia, joka muuttaa naapurustoon suuren salaisuuden kera.
Televisiorooliensa lisäksi de Matteo on näytellyt muun muassa elokuvissa "" ja "Hyökkäys poliisiasemalle 13" sekä "Walker Payne".
De Matteo sai vuonna 2004 Emmy-palkinnon parhaasta naissivuosasta eräässä draamasarjassa. Samana vuonna hän oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi samasta roolisuorituksestaan.
Yksityiselämä.
De Matteo on kihloissa muusikko Shooter Jenningsin kanssa, jonka isä on muusikko Waylon Jennings. Heillä on kaksi lasta .
Renée Colliard

Renée Colliard (24. joulukuuta 1933 Geneve – 15. joulukuuta 2022) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka voitti pujottelun olympiakultaa vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d’Ampezzossa.
Valenti Leppänen

Valenti Leppänen on Preeti ja Henna Leppäsen poika Väinö Linnan romaanitrilogiassa "Täällä Pohjantähden alla".
Juoni.
Pentinkulman oma räätäli Aadolf Halme, sivistynyt mies ja sosialisti, ottaa Valentin jo nuorella iällä kasvattaakseen, koska Leppäsillä elinolot ovat varsin kehnot. Valentista ei tule räätäliä, mutta ”mestarin”, kuten Halmetta kylällä nimittävät, sivistyneisyys jättää jälkensä Valentiin ja hänestä kehkeytyy runoilija. Hieman varttuneempana Valenti lähtee Amerikkaan, mutta palaa sieltä takaisin Suomen itsenäistymisen aikoihin. Valenti lähtee muiden kylän punaisten kanssa pakomatkalle Venäjälle ennen valkoisten tuloa. Heiveröisenä miehenä häntä ei pakoteta taistelemaan saksalaisia vastaan.
Valenti jää kuitenkin muiden punaisten kanssa valkoisten ja saksalaisten vangiksi ja hänet passitetaan Hennalan vankileirille, jossa hän kuuluu samaan vankiryhmään muiden pentinkulmalaisten Akseli Koskelan, Elias Kankaanpään ja Lauri Kiviojan kanssa. Valentin kunto heikkenee kurjissa leirioloissa nopeasti, hänen puheensa muuttuvat sekaviksi ja lopulta hän kuolee nälkään kesällä 1918. Tiedon Valentin kuolemasta tuo Leppäselle Kiviojan Lauri, joka on vapautettu vankileiriltä ensimmäisenä pentinkulmalaisena.
Kaarina Koskela

Kaarina Kivioja, o.s. Koskela on Koskelan Akselin ja Elinan ainut tytär ja neljäs lapsi romaanitrilogiassa "Täällä Pohjantähden alla". Hän rakastuu Aulis Kiviojaan, mistä hänen isänsä Akseli ei ole aluksi ollenkaan mieliksi, mutta lopulta suostuu näiden avioitumiseen. Romaanitrilogian lopussa Kaarinalla ja Auliksella on jo yksi poika.
Elokuvassa Akseli ja Elina nähdään sittemmin mainetta kerännyt viulisti Linda Lampenius vastasyntyneenä Kaarinana, koska hänen äitinsä Ulla Eklund esitti Elinaa. Vanhempaa Kaarinaa esitti elokuvassa Sini Sinervirta. Vuoden 2010 "Täällä Pohjantähden alla II" -elokuvassa Kaarinan roolissa on Anna Lipponen.
Hōgen-kapina

Hōgen-kapina () oli vuonna 1156 käyty sisällissota Japanissa. Se käytiin keisarin vallanperimyksen ja Fujiwara-klaanin sijaishallitsijoiden sisäisten kiistojen vuoksi. Sitä seurasivat samuraiklaanien vallan vakiintuminen ja Japanin historian ensimmäisen samuraijohtoisen hallituksen perustaminen. Sota on saanut nimensä Hōgen-aikakausinimestä.
Kun luostarikeisari Toba oli kuollut, keisari Go-Shirakawa ja vallasta vetäytynyt keisari Sutoku kiistelivät vallanperimyksestä ja luostarikeisarijärjestelmän jatkosta. Fujiwara no Tadamichi asettui Go-Shirakawan puolelle, kun taas hänen pikkuveljensä Fujiwara no Yorinaga tuki Sutokua. Kumpikin osapuoli houkutteli Minamoto- ja Taira-samuraiklaaneja puolelleen. Minamoto-klaanin pää Minamoto no Tameyoshi ja Taira no Tadamasa asettuivat Sutokun ja Yorinagan kannalle, mutta Minamoto no Yoshitomo ja Taira-klaanin pää Taira no Kiyomori tukivat Go-Shirakawaa ja Tadamichiä.
10. heinäkuuta 1156 osapuolten joukot kohtasivat Kiotossa. Sutokun puolella Minamoto no Tametomo (Minamoto no Tameyoshin poika) ehdotti yöllistä hyökkäystä vihollisen palatsiin, mutta Fujiwara no Yorinaga ei hyväksynyt hänen strategiaansa. Samaan aikaan heidän vihollisensa Minamoto no Yoshitomo ehdotti samanlaista suunnitelmaa ja myös toteutti sen. Yöllä 11. heinäkuuta Kiyomori ja Yoshitomo johtivat 600 hengen ratsuväkiosastoa hyökkäyksessä Sutokun palatsiin. Kiyomori hyökkäsi länsiportille, jota vartioi Tametomo. Tametomo karkotti Kiyomorin joukot loistavilla jousiammuntataidoillaan. Sitten Yoshitomo hyökkäsi Tametomoa vastaan, mutta hänetkin torjuttiin. Sutokun samurait taistelivat ankarasti hyökkääjiä vastaan.
Yoshitomo ehdotti, että vihollisen palatsi sytytettäisiin tuleen. Niinpä Sutokun samurait joutuivat kamppailemaan nyt sekä liekkejä että Go-Shirakawan joukkoja vastaan ja pakenivat jättäen Go-Shirakawan liittolaiset voitokkaiksi taistelukentälle.
Voittaessaan Sutokun Go-Shirakawan joukot mahdollistivat keisari Nijōn nousun valtaistuimelle ja Go-Shirakawan siirtymisen luostarikeisariksi vuonna 1158. Sutoku karkotettiin Sanukin provinssiin Shikokulla, Fujiwara no Yorinaga kaatui taistelussa ja Minamoto no Tameyoshi sekä Taira no Tadamasa teloitettiin. Tametomo selviytyi taistelusta ja pakotettiin pakenemaan. Minamoto no Yoshitomosta tuli Minamoto-klaanin pää isänsä kuoleman jälkeen – yhdessä Taira no Kiyomorin kanssa hän onnistui nostamaan kaksi samuraiklaania uusiksi, merkittäviksi poliittisiksi voimiksi Kiotossa.
Hōgen-kapinan tulos ja Minamoto- ja Taira-klaanien välinen kilpailu johti Heiji-kapinaan vuonna 1160. Kamakura-kauden eepos "Hōgen monogatari" kertoo Hōgen-kapinaan osallistuneiden samuraiden teoista. Yhdessä "Heiji monogatarin" ja "Heike monogatarin" kanssa se kuvaa Minamoto- ja Taira-klaanien nousua ja tuhoa.
Jordan 194

Jordan 194 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema ja Jordanin käyttämä auto kaudella . Autoa ajoivat kilpailussa edelliskauden tapaan brasilialainen Rubens Barrichello ja britti Eddie Irvine. Autoa ajoivat myös muutaman kilpailun ajan japanilainen Aguri Suzuki ja italialainen Andrea de Cesaris. Voimanlähteenä autossa oli Hartin V10 ja renkaat tallille toimitti Goodyear. Ensimmäistä kertaa tallin historiassa kauteen lähdettiin täsmälleen samanlaisella kokoonpanolla, kun viime kauteen jäätiin.
Kausi alkoi Barrichellon osalta hyvin, sillä hän ajoi heti avauskilpailussa neljänneksi ja seuraavana vuorossa olleessa Tyynenmeren GP:ssa peräti kolmanneksi. Palkintosija oli tallin historian ja Barrichellon uran ensimmäinen. Irvinen osalta kausi ei käynnistynyt ollenkaan hyvin hänen saatuaan heti kolmen kilpailun kilpailukiellon, kun hänen katsottiin aiheuttaneen kauden ensimmäisenä ajetussa Brasilian GP:ssa joukkokolari. Eddie Jordan harkiti ensin suomalaisen Mika Salon palkkaamista tuuraajaksi Tyynenmeren GP:hin, mutta japanilainen Aguri Suzuki vei lopulta paikan isojen tulojensa ansiosta.
Tallille entuudestaan tuttu italialainen Andrea de Cesaris nousi toisen kuljettajan rooliin surullisen kuuluisassa San Marinon GP:ssa, jossa Barrichello ajoi rajun ulosajon harjoituksissa, eikä enää kyennyt osallistumaan itse kilpailuun. De Cesaris onnistui ajamaan Monacon GP:ssa neljänneksi. Irvine palasi autonsa rattiin Espanjan GP:ssa, jossa hän avasi kauden pistetilinsä yltäessään kilpailun kuudenneksi. Barrichello saavutti loppukauden aikana vielä neljä neljättä sijoitusta ja Belgian GP:sta hän saavutti tallin ja oman uransa ensimmäisen paalupaikan . Irvine ajoi vielä kerran neljänneksi ja viidenneksi.
Valmistajien MM-sarjassa Jordan sijoittui viidenneksi 28 pisteellään. Sijoitus oli tallin historian siihen asti paras. Autolla saavutettiin yksi palkintosija ja paalupaikka.
Formula 1 -tulokset.
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, "kursivointi" kilpailun nopeinta kierrosta.
Lex Lang

Walter Alexis Lang (s. 12. marraskuuta 1965 Hollywood, Kalifornia) on yhdysvaltalainen musiikintuottaja, lauluntekijä ja ääninäyttelijä.
Ura.
Lang on toiminut viihdealalla 1990-luvulta lähtien esiintyen niin teatterissa, kuin televisiossa ääninäyttelijänä, toiminut hetken aikaa koomikkona, sekä tuottanut musiikkia. Hän opiskeli Arizonassa musiikkia Scottsdale Community Collegessa, josta Lang valmistui vuonna 1988. Tämän jälkeen hän muutti Kaliforniaan opiskelemaan Musicians Instituteeseen kitaran soittamista.
Valmistumisensa jälkeen Lang esiintyi elokuvassa "Upporikas, rutiköyhä" vuonna 1991, jonka jälkeen hän teki ensimmäisiä ääniroolejaan vuonna 1993. Tämän jälkeen Lang on tehnyt lukuisia äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin, kuten "Digimoniin, .hack//SIGNiin, Narutoon, Avattareeseen, Crash of the Titansiin, Legion of Super Heroesiin, Batmaniin" ja "iin" sekä "Crash Bandicoottiin".
Lang on esiintynyt laulajana ja kitaristina perustamassaan yhtyeessä LeXLangissa, jonka kanssa hän teki kiertueita Kaliforniassa ja Nevadassa. Yhtye julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 2001. Hän tekee myös mainosjuontoja ja toimii televisio-ohjelmien kertojaäänenä. Lang oli muun muassa Playboy video calendarsseissa kertojaäänenä 2000-luvulla.
Kim Ki-duk

Kim Ki-duk (, hanja ; 20. joulukuuta 1960 Bonghwa – 11. joulukuuta 2020 Riika, Latvia) oli eteläkorealainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka herätti ensin huomiota väkivaltaisilla elokuvilla, kuten "The Isle" ja "Parittaja". Euroopassa Kim sai festivaalipalkintoja tyylimuutoksen jälkeen, ja hänet on palkittu muun muassa Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan sekä Berliinin elokuvajuhlien että Venetsian elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnolla.
Kim Ki-duk syntyi Bonghwassa, ja hän oli yhdeksänvuotias, kun hän muutti perheineen Souliin. Siellä hän kävi maatalousoppilaitosta, mutta sen hän jätti 17-vuotiaana ja meni tehdastyöhön. Kim palveli 20–25-vuotiaana laivastossa. Hän opiskeli kaunotaiteita Pariisissa vuosina 1990–1993.
Pariisissa Kim innostui elokuva-alasta, ja palattuaan Etelä-Koreaan hän osallistui käsikirjoituskilpailuihin. Hänen esikoiselokuvansa "Krokotiili" (1996) sai hyvät arvostelut Etelä-Koreassa. Tämän jälkeen Kim ohjasi 1–2 pienen budjetin elokuvaa vuodessa ja sai mainetta nopeana ja tehokkaana ohjaajana. Kansainvälisen läpimurtonsa Kim teki Venetsian elokuvajuhlilla 2000, kun "The Isle – saari" otettiin tapahtuman ohjelmistoon. Se herätti huomiota väkivaltaisella kuvastollaan. Kimin mainetta taiteellisten mutta väkivaltaisten elokuvien ohjaajana vahvisti "Parittaja" (2001). 
Kimin elokuvien käännekohta oli "Viisi vuodenaikaa" (2003), joka sivusi hengellisiä teemoja. Se keskittyi edelleen yhteiskunnan marginaaliin, mutta siinä väkivaltaa oli vähemmän. Se myös otettiin vastaan aiempaa paremmin sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Seuraavana vuonna Kim palkittiin Euroopassa sekä Berliinin elokuvajuhlien että Venetsian elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnolla. Berliinissä esitetty "Samaria" ja Venetsiassa esitetty "Rautakolmonen" oli kuvattu vain noin kahden viikon sisällä toisistaan.
Cannesissa Kimin "Soom" (2007) oli mukana pääkilpailussa ja "Arirang" (2011) sai Un certain regard -palkinnon. Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan Kim sai vuonna 2012 elokuvasta "Pieta".
Kolme naista syytti vuonna 2018 Kimia raiskauksesta ja pakottamisesta seksuaaliseen tekoon. Syytteistä luovuttiin todisteiden puutteiden takia, mutta Kim sai silti tapauksesta sakot. Kim teki vastakanteen syyttäjiään kohtaan, mutta hän hävisi sen oikeusjutun. Kim teki tapauksen jälkeen vielä yhden elokuvan, Kazakstanissa kuvatun venäläiselokuvan "Dissolve".
Kim Ki-duk menehtyi koronavirukseen latvialaisessa sairaalassa.
Parade

Parade on Princen ja The Revolutionin albumi vuodelta 1986. Se on samalla soundtrack "Under the Cherry Moon" -elokuvaan, jossa Prince näyttelee pääosaa. Albumi menestyi hyvin ja sen singlestä, "Kiss" tuli Princen kolmas Yhdysvaltain listaykkönen.
"Parade" jäi lopulta Princen ja Revolutionin viimeiseksi yhteiseksi levyksi, kun Prince hajotti yhtyeen loppuvuodesta 1986. Albumilla on runsaasti vaikutteita eurooppalaisesta musiikista ja psykedeliasta. Prince laajensi sillä sovituksiaan ottamalla ensimmäistä kertaa mukaan puhaltimia ja jousia. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat Kissin ohella "Anotherloverholenyohead", "Sometimes It Snows in April" ja "Girls and Boys". Girls and Boysissa Prince puhuu ranskaa. Levyllä vierailee soittamassa Sheila E., Eric Leeds ja jazz-muusikko Clare Fischer. 
"Parade" oli arvostelumenestys ja sai hyvää palautetta monilta musiikkilehdiltä. Tyylillisesti se ennakoi seuraavan vuoden Sign o' the Timesia, jota on monissa yhteyksissä pidetty Princen kenties parhaana albumina. 
Kappalelista.
Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita
Carl Peters

Carl Peters (27. syyskuuta 1856 – 10. syyskuuta 1918) oli saksalainen seikkailija, joka perusti saksalaisen siirtomaayhdistyksen. Sen pohjalta rakennettiin Itä-Afrikkaan Saksan siirtomaa Saksan Itä-Afrikka. 
Peters oli luterilaisen kirkonmiehen poika Neuhausista. Hän opiskeli Göttingenissä, Tübingenissä ja Berliinissä ja työskenteli Englannissa, jossa tutustui brittiläisen imperialismin käytäntöihin. Palattuaan Saksaan hän perusti kolonialistisen yhdistyksen "Gesellschaft für Deutsche Kolonisation". Syksyllä 1884 hän matkusti kumppaneineen Itä-Afrikkaan ja solmi yhdistyksen nimissä sopimuksia alueen päälliköiden kanssa. Hän perusti 1885 Saksan Itä-Afrikan komppanian (Deutsch-Ostafrikanische Gesellschaft).
Bismarckin johtama Saksan hallitus kieltäytyi aluksi tukemasta Petersiä, joka kiristi kansleria ilmoittamalla myyvänsä alueen Belgian Leopold II:lle, joka oli halukas hankkimaan lisämaita Kongon vapaavaltionsa lisäksi, jonka jälkeen Bismarck myöntyi.
Peters solmi 1888 sopimuksen Sansibarin sulttaanin kanssa mannermaan rannikon vuokraamisesta ja 1890 sopimuksen Ugandan kuninkaan kanssa. Uganda jäi kuitenkin Saksan ja Britannian sopimuksessa briteille.
Peters julkaisi 1891 kokemuksistaan kirjan "Die deutsche Emin Pasha Expedition". Hänelle annettiin samana vuonna Kilimanjaron piirin komissaarin asema. Petersin brutaalit toimintatavat johtivat kuitenkin takaisinkutsuun ja 1897 hän menetti asemansa ja etunsa. Parlamentin sosiaalidemokraatit ja katolilaiset pitivät Petersiä teurastajana ja kansallisena häpeänä ja hän sai lisänimen Hänge-Peters (Hirttäjä-Peters). Afrikassa häntä nimitettiin nimellä Mkono-wa-damu, mies jolla on veriset kädet.
Peters vältti kuitenkin lopullisen tuomion pakenemalla Lontooseen, jossa hyödynsi Rhodesiaa ja Portugalin Itä-Afrikkaa. Hän löysi 1899 tutkimusmatkallaan muinaisten kaupunkien raunioita ja hylättyjä kultakaivoksia.
Kolonialismia kannattavissa piireissä Peters oli kuitenkin sankari ja Vilhelm II palkitsi hänet keisarillisen komissaarin arvonimellä ja eläkkeellä. Adolf Hitler rehabilitoi Petersin 20 vuotta hänen kuolemansa jälkeen.