tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sääkartta

Sääkartta on kartta, jossa näkyy säätilanne. Sääkartta voi olla helposti ymmärrettävä yksinkertainen sääkartta, tai hyvinkin tieteellinen analysoitu sääkartta. Sadetutkan ja sääsatelliittien kuvat eivät ole varsinaisia sääkarttoja, vaikka antavatkin monesti tarkkaa tietoa säästä, ja vaikka niitä monesti käytetään sääkarttojen yhteydessä.
Sääkarttojen lajit.
Sääkarttoja on kolmenlaisia:
Erikoisia sääkarttoja.
Luotauksista saadaan eri painepinnoilta (korkeuksilta) sääkarttoja, joissa näkyvät muun muassa lämpötilat.
Niistä voidaan piirtää yläkartta, joka ilmoittaa esimerkiksi 500 millibaarin pinnan korkeuden. Siinä voi olla myös ylätuulen suunnat.
Patrick Stewart

Patrick Stewart (s. 13. heinäkuuta 1940 Mirfield, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat olleet Jean-Luc Picard televisiosarjassa "Star Trek – uusi sukupolvi" ja Professori X elokuvissa "X-Men" (2000), "X-Men 2" (2003), ' (2006), ' (2014) ja "Logan" (2017). Hän näyttelee myös vaihtoehtoisia versioita Professori X:stä Marvel Cinematic Universen elokuvissa "Doctor Strange in the Multiverse of Madness" (2022) ja "" (2026).
Kotimaassaan Stewart tunnetaan myös teatterirooleistaan Shakespeare-näytelmissä.
Waldemar Bonsels

Waldemar Bonsels (21. helmikuuta 1880 – 31. heinäkuuta 1952) oli itävaltalais-saksalainen lastenkirjailija. Bonselsin tuotanto käsittelee usein kaiken olemassa olevan suhdetta Jumalaan. Elinaikanaan Bonsels matkusti runsaasti Euroopassa ja Aasiassa. Bonsels oli avoimen juutalaisvastainen ja tuki Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen kansallissosialismia julkaisemalla propagandateoksia, mikä on sittemmin vaikuttanut hänen maineeseensa kielteisesti.
Hänen äitinsä oli tanskalainen ja isä lääkäri ja luonteeltaan kulkuri, tämä piirre periytyi myös pojalle. Teoksiinsa hän upotti usein yhteiskunnallisia ulottuvuuksia, kuten kirjaan "Himmelsvolk" ja faabeliin "Maija Mehiläinen" ("Die Biene Maja"), josta myöhemmin tehtiin alkuperäisteoksesta huomattavasti poikkeava tv-piirrossarja.
Sanherib

Sanherib (Akkadiksi: Sîn-ahhī-erība 𒀭𒌍𒉽𒎌𒋢 ), oli Assyrian kuningas arviolta vuosina 704–681 eaa. 
Sargon II antoi pojalleen nimeksi Sin-ahhi-eriba, koska hänen sukunsa oli kuun jumalan palvojia. Sin on kuun jumalan nimi.
Elämänvaiheita.
Heti hallituskautensa aluksi Sanherib tiedusteli papeilta, mikä oli aiheuttanut hänen isänsä kuoleman. Pappien mukaan syynä oli tämän rakennuttama uusi palatsi ja hallituskaupunki Dur-Šarrukin. Sanherib noudatti pappien neuvoa ja siirsi hallintokeskuksensa vuonna 701 Niniveen, josta tuli nyt Assyrian pääkaupunki.
Kun Sanherib oli aloittanut hallituskautensa, olivat Babylonia ja Elam nousseet kapinaan yhdessä aramealaisten heimojen kanssa. Kapina kukistettiin nopeasti ja Sanherib mainitsee piirtokirjoituksessaan, että 208 000 babylonialaista vietiin pakkosiirtolaisuuteen. Kansa ei hyväksynyt sitä, että hän toi babylonialaisten temppeleiden jumaltenkuvat Assyriaan, vaan piti sitä pyhäinhäväistyksenä. Elamilaisia vastaan käydyssä sodassa assyrialaiset hyökkäsivät meritse Persianlahden yli elamisten joukkoja vastaan, mutta elamilaiset hyökkäsivät maitse assyrialaisten selkään. Vain vaivoin sai Sanherib johdettua assyrialaiset voittoon. Vuonna 689 eKr. Sanherib siis hävitti maan tasalle Babylonian pääkaupungin Baabelin. Hän ohjasi Eufrat-virran vyörymään kaupungin alaville ranta-alueille. Jäljelle jäi vain rauniokasoja.
Raamatussa mainitaan Sanheribin johtama Jerusalemin piiritys. Juudean kuningas Hiskia suljettiin joukkoineen kaupunkiin. Heidät pelasti assyrialaisen keskuudessa puhjennut rutto.
Assyrian ylimystössä kehkeytyi Sanheribin vastainen salaliitto. Sen johtajana oli hänen oma poikansa Assarhaddon. Salaliittolaiset saivat Sanheribin murhattua vuonna 681 eaa. Salaliiton taustavaikuttajana oli Sanheribin vaimo ja Assarhaddonin äiti, syyrialaissyntyinen Naqia, joka halusi hinnalla millä hyvänsä estää hallitsijan vanhempien poikien pääsyn hallitsijoiksi. Tavallinen kansa ajatteli, että Sanheribin kuolema oli jumalten rangaistus. Sanherib oli tuonut babylonialaisten tärkeimpien jumalten patsaat pakolla Assyriaan. Marduk-jumala oli kansan mielestä rangaissut pyhäinhäväistyksen tehnyttä kuningasta.
Sanherib oli kiinnostunut rakennuttamisesta. Hänen aikanaan rakennutettiin tavallistakin kansaa hyödyttäneitä kanavia ja vesijohtoja. Oman aikansa suurhanke ja insinööritaidonnäyte oli Džervaniin rakennettu 280 metriä pitkä vesijohto, johon käytettiin arviolta 2 000 000 kappaletta kiviä. Lisäksi rakennutettiin vedennostolaiteitta ja otettiin käyttöön uusi tapa valaa pronssia. Monien muiden hallitsijoiden tapaan hän rakennutti uuden palatsin. Sen rakentamiseen käytettiin jopa 30 000 kiloa painavia kivenlohkareita, joiden rakennuspaikalle kuljettamiseen piti keksiä menetelmä. Ympäri valtakuntaa perustettiin puutarhoja, joissa yritettiin viljellä uusia kasvilajikkeita. Luultavasti juuri tällöin tuotiin puuvilla ensimmäistä kertaa Intiasta Mesopotamiaan.
Väinö Kuisma

Väinö Viljo Kuisma (s. 1961) on lahtelainen äärioikeistolainen nationalisti, joka toimi vuosia Suomi – Isänmaa -puolueen (sittemmin Suomen Isänmaallinen kansanliike, lisätty puoluerekisteriin nimellä Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy) puheenjohtajana. Koulutuksekseen hän on ilmoittanut yo-merkonomi. Kuisma on ollut ehdokkaana eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleissa, mutta ei ole tullut valituksi. Kuisma on myös toiminut peruskoulun alaluokkien määräaikaisena opettajana.
Elämä.
Vuonna 1993 Kuisma perusti sittemmin Suomi – Isänmaa -puolueeksi kehittyneen kansallismielisen yhdistyksen Isänmaallinen Oikeisto ry. Lisäksi hän on toiminut järjestönsä äänenkannattajan, "Kansallinen Rintama" -lehden päätoimittajana. Kuisma tunsi läheisesti naantalilaisen uusnatsin Pekka Siitoimen ja Yle TV1:llä on esitetty Nina Stenrosin suunnittelema ja ohjaama dokumentti "Sieg Heil Suomi", joka esittelee Kuisman perustaman järjestön, Arjalaisen Germaaniveljeskunnan (joka edelsi Isänmaallinen Oikeisto ry:tä) toimintaa. Dokumentissa nähdään myös, kuinka Kuisma perustaa Siitoimen kanssa Kansallisen Rintaman natsi-Saksan lipun liehuessa ja perustamiskokoukseen osallistujat huutelevat natsitervehdyksiä. Kuisma oli 2000-luvun alussa yhteistyössä myös turkulaisen kaupunginvaltuutetun, sittemmin Suomen Kansan Sinivalkoiset rp:n puheenjohtajana toimineen Olavi Mäenpään kanssa. Kuisma toimi alkuaikoina sihteerinä miesten yhteisessä puoluehankkeessa, mutta he ajautuivat sittemmin erimielisyyksiin.
Kuisma oli rekisteröidyn puolueen puheenjohtaja 2002–2006. Vuonna 2006 hän halusi irtaantua politiikasta ja Suomi – Isänmaa rp:n uudeksi puheenjohtajaksi eli Kuisman seuraajaksi valittiin Kuisman kotikaupungissa Lahdessa ainoana ehdokkaana Matti Järviharju.
Kuisman poliittiseen ohjelmaan on kuulunut EU-kielteisyys, kansallinen päätöksenteon korostaminen, virolais- ja venäläiskielteisyys, antiamerikkalaisuus ja Kalevalasta ammennettavan voiman ylistäminen, jota Kuisma on nimittänyt "kalevalaiseksi nationalismiksi". Kärjekkäistä kannanotoistaan tunnettu Kuisma sai marraskuussa 2005 tuomion kunnianloukkauksesta. Kantajana oli Suomen Kansan Sinivalkoisten puheenjohtaja Olavi Mäenpää, jolle Kuisma määrättiin maksamaan tuhat euroa korvauksia henkisestä kärsimyksestä sekä yli 8000 euroa oikeudenkäyntikuluja. Kuisma oli ylläpitänyt 1,5 vuoden ajan sivua, jolla oli esitetty Mäenpäästä halventavaa ja panettelevaa materiaalia.
John Money

John Money (1921 Uusi-Seelanti – 7. heinäkuuta 2006) oli pediatrian sekä lääketieteellisen psykologian professori Johns Hopkinsin yliopistossa. Hänellä oli pitkä ura seksologian ja sukupuoli-identiteettien tutkijana.
Money kehitti 1960-luvulla sukupuoli-identiteetin ja sukupuoliroolin käsitteitä sekä teorian siitä, että tyttöjen ja poikien erilainen käyttäytyminen ei johtunut biologisista tekijöistä vaan kasvatuksesta. Lapsi omaksui Moneyn mukaan naisen tai miehen sukupuoli-identiteetin vähän yli kahden vuoden ikään mennessä, minkä vuoksi hän alkoi suositella intersukupuolisten lasten sukuelinten osittaista poistoa mahdollisimman nuorella iällä. Moneyn mukaan lapsen sukupuoli oli täysin muokattavissa, jos sen teki tarpeeksi varhaisessa vaiheessa. 
Money suositteli vauvaiällä ympärileikkauksen seurauksena siittimensä menettäneen David Reimerin muuttamista leikkauksen avulla muistuttamaan ulkoisilta sukuelimiltään tyttöä. Reimerin sukuelimet muotoiltiin uudestaan, hänelle annettiin hormonihoitoja ja hänen nimensä vaihdettiin Brendaksi. Vanhempia neuvottiin kasvattamaan lapsi tyttönä. Teini-iässä Reimerille tehtiin lisää kirurgisia toimenpiteitä. Tutkimusryhmä totesi hänen kehittyneen sukupuoleensa ja rooliinsa tyytyväiseksi naiseksi. Vanhemmat ja lääkäri olivat kuitenkin antaneet liian myönteisen kuvan tuloksesta. 
Reimerin aikuistuttua tuli ilmi, että hän oli aina kokenut itsensä miespuoliseksi. Reimer vaihtoi sukupuoli-identiteettinsä mieheksi ja alkoi käyttää itsestään nimeä David 14-vuotiaana. Vuonna 1987 Reimerille tehtiin sukupuolenkorjausleikkaukset takaisin mieheksi. Reimer teki itsemurhan 38-vuotiaana vuonna 2004.
Money kehitti parafilian käsitteen ja lovemapin. 
Moneyn monet määritelmät ja tutkimukset sukupuolirooleista ja sukupuoli-identiteettien riippuvaisuudesta ovat aiheuttaneet voimakasta arvostelua. Myös hänen pedofiliatutkimuksensa ja niiden pohjalta tehdyt päätelmät on kyseenalaistettu.
Tamponi

Tamponi on emättimen sisään asetettava, imukykyisestä materiaalista valmistettu kuukautissuoja, joka imee itseensä kuukautisvuodon. 
Tamponin ydin on yleensä viskoosia, ja se on verhoiltu muovista tai polyesteristä valmistetulla pintakerroksella. Myös puuvillaisia tamponeita valmistetaan. Ytimen materiaali on valkaistu esimerkiksi kloorilla, hapella tai vetyperoksidilla. 
Tamponeissa on poistamista helpottava naru sekä joskus myös asetin.
Ilmeisesti erilaisista materiaaleista valmistettuja tamponeja on ollut olemassa jo tuhansia vuosia. Poistonarulla ja asettimella varustetun tamponin patentoi kuitenkin yhdysvaltalainen tohtori Earle Haas vuonna 1931.
Yhä useammat naiset etsivät vaihtoehtoja kertakäyttöisille tamponeille ja kuukautissiteille esimerkiksi terveydellisistä, ympäristö-, taloudellisuus- tai käytännön syistä. Suosittuja vaihtoehtoja ovat ympäristöystävällisestä, valkaisemattomasta (ja usein geenimuuntelemattomasta) puuvillasta tai joskus luonnonmukaisesta puuvillasta valmistetut tamponit, pestävät kankaiset kuukautissiteet, luonnon pesusienestä valmistetut tamponit sekä kuukautiskupit.
Asetintamponit.
Asetintamponi usein helpottaa käyttöä varsinkin tottumattomilla käyttäjillä. Asetin toimii hieman ruiskun tavoin, ja koostuu kahdesta osasta – sisemmästä ja ulommasta asetinputkesta. Asetin voidaan valmistaa joko muovista tai kartongista.
Muovisella asettimella varustetut tamponit vievät vähemmän tilaa ja mahtuvat kokonaisuudessaan jopa kämmenen sisälle, sillä vasta juuri ennen asettamista ne vedetään täyteen mittaansa. Osa naisista on sitä mieltä, että muovista asetinta on helpompi käyttää kuin pahvista, sillä sen pää on pyöristetty ja itse asetin liukuvampi.
Tamponia tai asettimen osia ei saa huuhtoa alas WC-pöntöstä, koska tamponit voivat kerääntyä putkien mutkiin ja lopulta aiheuttaa tukoksen.
Terveysriskit.
Tamponišokki (TSS) eli tamponin aiheuttama toksinen šokkioireyhtymä on harvinainen, mutta vaarallinen tila, joka johtuu siitä, että emättimen tavanomainen bakteerikanta alkaa tuottaa myrkkyjä verenkiertoon. Tamponišokki on vakava sairaus, johon voi kuolla ja osalta siihen sairastuneista joudutaan amputoimaan kaikki raajat. 
Tamponishokin oireita voivat olla muun muassa kuume, ripuli ja huimauksen tunne. Lääkärit eivät aina osaa diagnosoida TSS:ää.
Šokin riskin pienentämiseksi kannattaa käyttää vuotoon nähden mahdollisimman pienellä imukyvyllä varustettua tamponia, eikä tamponia pidä käyttää valkovuodon imemiseen. Samaa tamponia ei tule käyttää myöskään kuutta-kahdeksaa tuntia pidempään. Suositeltu vaihtoväli on 4–8 tuntia. Tamponishokki saattaa silti ilmaantua, vaikka vaihtaisi tamponin jopa kahden tunnin välein.
Hilkka Ahde

Hilkka Marketta Ahde (o.s. Riikonen, s. 1. elokuuta 1957 Valkeakoski) on suomalainen poliitikko ja kansanedustaja Matti Ahteen (SDP) leski. Vuonna 2003 Ahde valittiin Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:n viestintäpäälliköksi ja AKT-lehden päätoimittajaksi.
Ura.
Koulutukseltaan Ahde on lastentarhanopettaja. Hän on urallaan työskennellyt muun muassa päiväkodin johtajana, Kauppalehden myyntineuvottelijana, Lastenklinikoiden kummien toiminnanjohtajana, yksityisyrittäjänä ja ohjelmajärjestäjänä. Oulussa asuessaan Ahde oli Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1985–1988. Vuonna 2021 hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi.
Ahde oli Suomen ensimmäinen rytmisen voimistelun tähti 1970-luvulla, kun laji rantautui Suomeen.
Ahde näytteli kuningatar Silviaa vuoden 1992 elokuvassa "Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti ja hoitajatar Elviä vuoden 2004 elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life. Hän" myös juonsi "Suomen Tietoviisas" -visailuohjelmaa vuosina 1994–1996.
AKT:ssä.
Ahde jätti yrityksensä Hilma Oy:n konkurssihakemuksen samana päivänä kun hänen valintansa AKT:n tiedotusosastolle julkistettiin.
Kesäkuussa 2011 Ahde teki Etelä-Suomen aluehallintovirastolle kantelun AKT:n puheenjohtajasta Timo Rädystä. Hän syytti Rätyä työpaikkakiusaamisesta. Aluehallintovirasto teki asiasta ilmoituksen poliisille ja Helsingin poliisi aloitti asiasta esitutkinnan.
Maaliskuun alussa 2012 AKT:n hallitus yllättäen irtisanoi Ahteen vedoten luottamuspulaan. Hallitus kuitenkin perui irtisanomisen 22. maaliskuuta, ja samana päivänä valtuusto hyllytti Rädyn.
Tammikuussa 2014 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Rädyn maksamaan 80 päiväsakkoa pahoinpitelystä ja kahdesta työturvallisuusrikoksesta. Lisäksi AKT ja Räty tuomittiin maksamaan Ahteelle loukkauksen aiheuttamasta kärsimyksestä ja muusta tilapäisestä haitasta korvauksia yhteensä 12 000 euroa. Räty valitti tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeuden käsittelyssä helmikuussa 2015 hovioikeus tuomitsi Rädyn syyllistyneen henkiseen väkivaltaan.
Yksityiselämä.
Ahde avioitui SDP:n kansanedustaja Matti Ahteen kanssa 1.1.1977 Oulun tuomiokirkossa. Heillä on kolme lasta, Timo, Juha-Matti ja Tiina. Avioliitto päättyi Matti Ahteen kuolemaan 20.12.2019.
Klassiset alkuaineet

Monet vanhan ajan filosofisista näkemyksistä jäsensivät maailman rakennetta ja sen ilmiöitä klassisten alkuaineiden eli elementtien avulla. Kreikkalaisessa katsannossa näitä aineita oli neljä:
Platonin mukaan tämän jaon oli kehittänyt filosofi Empedokles.
Lisäksi Aristoteles lisäsi luetteloon viidennen alkuaineen, eetterin, jota hän uskoi avaruuden olevan täynnä. Sana eetteri elvytettiin uudelleen 1800-luvun fysiikassa, jossa sillä tarkoitettiin koko maailmankaikkeudessa esiintyvää näkymätöntä väliainetta.
Klassiset alkuaineet voidaan myös tulkita väärinymmäretyksi esitykseksi aineen olomuodoista: Maa=kiinteä aine, vesi=neste, ilma=kaasu, tuli=plasma.
Kiinalaiset elementit.
Kiinassa katsottiin, että maailman lukemattomat asiat syntyivät qin (energian) kulkiessa viiden vaiheen, puun (ylöspäin), tulen (ulospäin säteilevä), maan (keräävä), metallin (sisäänpäin tiivistyvä, spiraalimainen) ja veden (laskeutuva) läpi. 
Näitä vaiheita kutsutaan nimellä wǔxíng 五行. 
wǔ = viisi;
xíng = kävellä, kulkea
Länsimaissa on vakiintunut sanan "elementti" käyttö niitä kuvaamaan, mutta on ymmärrettävä, että ne eivät ole kreikkalaisen filosofian mukaisia alkuaineita.
Kaikki maailman ilmiöt voi jakaa viiden elementin mukaan. Tavallisimmin käytettyjä vastaavuuksia ovat ilmansuunnat, värit, muodot ja vuodenajat:
Oppi liitettiin jin-jang-ajatteluun hyvin pian sen syntymisen jälkeen.
Espanjan kirjallisuus

Espanjan kirjallisuuteen voidaan lukea millä tahansa Espanjan tai sen itsehallintoalueiden virallisella kielellä (esimerkiksi espanjan eli kastilian kieli, katalaani, galego, baskin kieli) kirjoitettu kirjallisuus. Espanjankielinen kirjallisuus taas eroaa Espanjan kirjallisuudesta sikäli, että espanjan kielellä julkaistaan kirjallisuutta myös useissa Latinalaisen Amerikan maissa. 
Espanjan kirjallisuuteen kuuluvat muun muassa seuraavat alalajit:
Myös aragonian ja asturian kielillä on julkaistu jonkin verran kirjallisuutta.
Coelophysis

Coelophysis oli ensimmäisiä hirmuliskoja, joka eli triaskaudella 222–215 miljoonaa vuotta sitten. Se oli pieni, noin kolme metriä pitkä ja pystyssä lantion kohdalta metrin korkea lihaa syövä hirmulisko, jonka epäillään painaneen noin kolmekymmentä kiloa. "Coelophysiksen" hampaat olivat sahalaitaisia ja kooltaan ne olivat muutaman millimetrin pituisia. Nimi tarkoittaa ”onttoa luuta” tai ”muodoltaan onttoa”.
Löytäminen ja ravinto.
Fossiileista päätellen "Coelophysis" oli hyvin yleinen triaskaudella. Ensimmäisen "Coelophysiksen" fossiilin löysi paleontologi Edward Drinker Copelle työskennellyt amatööri fossiilien etsijä David Baldwin vuonna 1881 New Mexicon osavaltiosta Yhdysvalloista. Ne olivat puutteellisia. Vuonna 1947 tutkijat saivat tietää "Coelophysiksesta" enemmän kuin saattoivat toivoakkaan: Ghost Ranch-nimisestä paikasta löydettiin satoja "Coelophysiksen" fossiileja. Niiden uskotaan jääneen äkillisen tulvan aiheuttaman maavyörymän alle.
Joissakin fossiileissa oli pieniä "Coelophysiksia" täysikasvuisen sisällä. Aluksi ajateltiin, että "Coelophysikset" olisivat synnyttäneet eläviä poikasia, mutta jatkotutkimuksen avulla todettiin, että ainakin jotkin fossiilit täysikasvuisten sisällä kuuluivat eräälle varhaiselle arkosaurille, "Hesperosuchukselle". Kuivina kausina "Coelophysikset" saattoivat käyttää ravinnokseen lajitovereitaan, mutta se on varsin epätodennäköistä. Normaalisti "Coelophysis" saalisti pieniä eläimiä ja laumoissa haavoittuneita tai muuten huonokuntoisia eläimiä. "Coelophysis" oli myös haaskansyöjä.
Lähteet.
↑ Haines, Tim &amp; Chambers, Paul: Esihistoriallinen eläinmaailma, s. 181. Gummerus, 2007. .
Maria Lund

Maria Lund (oik. Maria Alexandra Aspasia Rantaniva o.s. Ionitza-Lund, s. 9. toukokuuta 1983 München, Saksa) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Lundin musiikki on jazzpainotteista ja hän onkin tehnyt yhteistyötä useiden suomalaisten jazzmuusikkojen kanssa, esimerkkeinä Heikki Sarmanto, Sakari Kukko, Jarmo Savolainen, Marian Petrescu ja Markku Ounaskari. Lundille myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 2010.""
Ura.
2002 Maria osallistui Suomen Neito -kilpailuun päästen finaaliin.
Vuonna 2008 Lund osallistui "Tanssii tähtien kanssa" -televisio-ohjelmaan ja 11. toukokuuta ohjelman päätösjaksossa vei parinsa Mikko Ahdin kanssa voiton.
Vuoden 2010 tammikuussa Lund oli mukana Suomen Euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Sydän ymmärtää”, jolla hän sijoittui karsinnan finaalissa yhdeksänneksi. 2023 Lund voitti Tähdet tähdet-laulukilpailun.
Yksityiselämä.
Maria Lund on Tamara Lundin ja romanialaissyntyisen Alexandru Ionițăn tytär. Maria Lund oli naimisissa Mikko Rantanivan kanssa vuosina 2005–2009. Maria Lund oli kihloissa saksalaisen Thomas Meindersin kanssa, josta erosi 2004 tavattuaan Mikko Rantanivan ja muutti Suomeen. Vuosina 2010–2018 Lund asui avoliittossa YUP:n basistin Valtteri Tynkkysen kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta, vuonna 2011 syntynyt poika ja 2015 syntynyt tyttö. Lund on seurustellut vuodesta 2019 lähtien ilmailualalla toimivan Jussi-nimisen miehen kanssa. He muuttivat kesällä 2020 yhteen asumaan Porvooseen. Uusioperheessä on yhteensä kolme lasta, kaksi Lundin ja yksi uuden avomiehen aiemmasta liitosta. He kihlautuivat jouluaattona 2020 ja avioituivat syyskuussa 2021.
Lund puhuu suomen lisäksi viittä kieltä.
Svea-mamma

Svea-mamma () on Ruotsin kansallisromanttisessa kuvastossa Ruotsin valtakunnan henkilöitymä. Vaikka hahmo yhdistetään etenkin 1800-luvun kansallisromantiikkaan, sen historia ulottuu jo 1600-luvulle.
Hänet kuvataan usein voimakkaana miekalla ja kilvellä aseistautuneena naishahmona, jonka seurassa on leijona. Kun Esaias Tegnér julkaisi runon nimeltä "Svea" vuonna 1811, nimeä alettiin käyttää myös naisten etunimenä.
Virkkaus

Virkkaus on käsityötä, jossa virkkuukoukun avulla tehdään langasta silmukoita ja vedetään niitä aiemmin tehtyjen silmukoiden läpi. Näin syntyy virkattua pintaa: umpinaista pintaa kuten pipoja ja lapasia tai verkkomaista pintaa ja pitsiä.
Virkkaukseen sopii lähes mikä tahansa nauhamainen materiaali, kuten erilaiset langat, narut, poppana, matonkuteet ja nahka- tai muovisuikaleet. Virkkuukoukun koko valitaan virkattavan langan paksuuden mukaan. Pienemmät koukut (0,75–3,5 mm) tehdään nykyään yleensä teräksestä ja suuremmat (2,5–19 mm) alumiinista tai muovista.
Perinteisiä virkkauskohteita ovat olleet pitsit lakanan tai pyyheliinan reunaan ja sängynpeitteet valkeasta kalastajalangasta. 1960-luvulla tuli muotiin "isoäidin neliö", kirkasvärinen lappunen, joita yhdistelemällä on helppo koota poncho, villapaita tai vaikka keinutuolin matto. 2000-luvulla skeittarit ovat ottaneet pipojen virkkaamisen harrastuksekseen. Myös amigurumien valmistus virkkaamalla on noussut suosioon 2000-luvulla.
Virkkaus parantaa sorminäppäryyttä.
Virkkauslajit.
Virkkaus voidaan jakaa useisiin lajeihin esimerkiksi työn ulkonäön, värien käytön, materiaalin, työvälineen tai alueen mukaan. Nykyään puhutaan muun muassa seuraavista virkkauslajeista:
Virkkaussilmukat.
Virkkauksen perussilmukat ovat
Näiden lisäksi käytetään useita muita silmukoita, joista monet on johdettu edellisistä.
Historia.
Virkkauksen alkuperästä ei ole varmaa tietoa. Tekniikka on kuitenkin tunnettu Euroopassa 1500-luvulla. Suomeen virkkaus levisi 1800-luvun alussa, ja vuosisadan loppuun mennessä se oli jo suosittu ylhäisönaisten harrastus.
Virkkaamisen terveysvaikutukset.
Virkkaamisella on useita terveysvaikutuksia:
Pitsi

Pitsi on langasta tehty koristeellinen kangas, joka voidaan valmistaa usealla eri tekniikalla käsin tai koneellisesti. Pitsi valmistetaan koristeeksi ja se on usein rakenteeltaan verkkoa, jossa erikokoiset silmukat tai pistot muodostavat kuvioita. Asusteena käytettäessä pitsi usein on nauhamaista ja kiinnitetään liinavaatteen tai vaatekappaleen reunaan, mutta voi olla myös itsenäinen esine (pitsiliina), vapaamuotoinen koriste esimerkiksi upotuksena, tai kangasmainen (esimerkiksi morsiushuntuna).
Pitsiä tehdään käsin muun muassa ommellen eli neulalla kirjontaa muistuttavalla tekniikalla, mutta myös irrallisena ilman pohjakangasta, virkkaamalla, nypläämällä, tai neulomalla. Muita tekniikoita ovat muun muassa käpypitsi eli frivolitee-pitsi ja battenbergin- eli renessassipitsin nimellä tunnettu nauhapitsi, jossa kapeaa nauhaa ommellaan koristeellisiin muotoihin. Myös kangaspuilla voi tehdä pitsipoimintaa. Sitä kudottaessa loimilankoja kierretään yhteen, jolloin kankaaseen muodostuu reikiä. Solmeilulla, kuten fransuilla ja makramee-tekniikalla, saa aikaan myös pitsimäisiä koristuksia.
Aluksi pitsiä tehtiin ommellen Italiassa, Ranskassa ja Flanderissa. Flanderissa kehittyi myös nypläys, jossa puisiin nypylöihin kiinnitettyjä lankoja solmitaan ja palmikoidaan yhteen. Nyplätty ja ommeltu pitsi luetaan niin kutsuttuihin aitopitseihin, joita pidetään pitseistä arvokkaimpina. Nykyään pitsiä valmistetaan pääasiassa koneellisesti. Suomen ensimmäisen koneellisen pitsin ja nauhojen kudontatehtaan perusti Pietarsaareen vuonna 1911 Anders Lassfolk.
Suomessa erityisen tunnettuja pitsejä ovat Rauman nyplätyt pitsit. Kansainvälisesti tunnettuja ovat Venetsian, Brysselin ja Ranskan pitsilaadut.
Tantō

Tantō on japanilainen tikari. Tantōa kantoi japanilaiseen samurailuokkaan kuuluva soturi yleensä katanan ja wakizashin (keskikokoisen miekan) lisäksi. Tantōt ovat pituudeltaan alle yhden shakun (30,303 cm).
Kuten wakizashia, saivat tantōa kantaa myös naiset ja samurailuokan alapuolella olevat miehet. Tantōon turvauduttiin usein vasta, kun kummatkin pidemmät miekat (katana, wakizashi) oli menetetty. Joskus se myös saatettiin heittää kohti vastustajaa. Tantōa myös käytettiin pienen kokonsa vuoksi salamurhissa ja se oli shinobien (vakoojien) yleinen ase helpon piilotettavuutensa takia. Tantō on myös tärkeä rituaalinen ase ja usein seppuku (≈harakiri, rituaalinen itsemurha) tehtiin käyttäen tantōa tai kaiken-tikaria.
Miekkavala

Miekkavala oli C. G. E. Mannerheimin Antrean asemalla 23. helmikuuta 1918 luettu päiväkäsky Vaasan senaatin johtamille Suomen virallisille joukoille.
Päiväkäskyssä Mannerheim lausui muun muassa seuraavaa:
”En pane miekkaani tuppeen ennen kuin kaikki linnoitukset ovat meidän käsissämme, ennen kuin laillinen järjestys vallitsee maassa, ennen kuin viimeinen Leninin soturi ja huligaani on karkotettu niin hyvin Suomen kuin Vienan Karjalastakin...”
Mannerheim suunnitteli kansainvälisen retkikunnan kokoamista Pietarin vapauttamiseksi bolševikeistä. Hanke kuitenkin kaatui valtiollisen tuen puutteeseen. Miekkavala nostatti Suur-Suomi- ja heimoaatetta ja rohkaisi suomalaisia heimosotiin.
1920- ja 1930-luvuilla Mannerheim joutui lunastamatta jääneen lupauksensa vuoksi heimoaktivistien ja oikeistoradikaalien arvostelun kohteeksi. Varsinkin IKL:n kansanedustaja Elias Simojoki arvosteli Mannerheimia voimakkaasti.
Jatkosodan aikana vuonna 1941 antamassaan Miekantuppipäiväkäskyssä Mannerheim viittasi tähän puheeseensa. Tällä käskyllään hän halusi vastata arvosteluun ja lupasi toteuttaa Miekkavalassa antamansa lupauksen.
Katalaaninkielinen kirjallisuus

Katalaaninkielinen kirjallisuus tarkoittaa katalaanin kielellä kirjoitettua kirjallisuutta. Termillä "katalonialainen kirjallisuus" voitaisiin sen sijaan tarkoittaa sekä katalaanin että espanjan kielellä Kataloniassa julkaistua kirjallisuutta. Katalonia on Espanjan itsehallintoalue.
Historia.
Ensimmäiset katalaaninkieliset kirjalliset dokumentit ovat 1000-luvulta ja 1100-luvun alkupuolelta. Keskiajan merkittävimpiä katalaaninkielisiä kirjailijoita olivat prosaisti Ramon Llull (1200-luku) ja runoilija Ausiàs March (1400-luku). Katalaaninkielisen kirjallisuuden huippuaikaa historiassa oli 1400-luvun loppu, merkkiteoksenaan Joanot Martorellin "Tirant lo Blanch" (1490). Tämän jälkeen katalaaninkielinen kirjallisuus elelikin hiljaiseloa 1500-luvulta aina vuoteen 1833 saakka.
1800-luvun puolivälin tienoilla katalaaninkielinen kirjallisuus alkoi elpyä, ja aikaa nimitetäänkin renessanssiajaksi ("Renaixença"). Tämän ajan tärkeimpiä kirjailijoita olivat Jacinto Verdaguer, Ángel Guimerá ja Narcís Oller, jotka edustivat samalla myös katalaaninkielisen kirjallisuuden jälkiromanttista ja realistista aikakautta. 1800-luvun lopun merkittävimpiä kirjailijoita oli Joan Maragall.
1900-luvulla katalaanin kieli vakiinnutti paikkansa kirjallisuuden kielenä – olkoonkin, että Miguel Primo de Riveran ja Francisco Francon diktatuurien aikana katalaaninkielisellä kirjallisuudella ei ollut virallista asemaa. Francon diktatuurin jälkeen katalaanin kielellä julkaistun kirjallisuuden määrä on jatkuvassa nousussa.
Katalonian ulkopuolella parhaiten tunnettuja ja muille kielille käännettyjä katalaaninkielisiä kirjailijoita ovat muun muassa Josep Carner, Joan Salvat-Papasseït, Carles Riba, J. V. Foix, Salvador Espriu, Josep Maria de Sagarra, Josep Pla, Mercè Rodoreda, Llorenç Villalonga, Pere Calders, Gabriel Ferrater, Manuel de Pedrolo, Enric Valor, Joan Brossa, Ferran Torrent, Jesús Moncada, Manuel Sanchis-Guarner, Joan Fuster, Quim Monzó, Isabel Clara-Simó ja Miquel Martí i Pol.
Imitaattori

Imitaattori on henkilö, joka imitoi toisen, yleensä kuuluisan henkilön ääntä ja maneereita. Suosittuja imitoitavia henkilöitä ovat yleensä poliitikot, laulajat ja muut julkisuuden henkilöt, joilla on omintakeinen ja helposti tunnistettava ääni ja puhetapa. 
Imitaattoreita, jotka yhdistävät esityksiinsä myös pukeutumisen imitoitavaksi henkilöksi, kutsutaan englanninkielisellä termillä "lookalike". Tästä ovat esimerkkinä monet Elvis-imitaattorit, joita on maailmanlaajuisesti noin 35 000.
Imitaattoreista jotkut tekevät huumori-imitaatioita ja toiset vakavia imitaatioita.
Imitaattori voi tarkoittaa myös esineiden, laitteiden, soittimien, eläinten ja erilaisten tapahtumien tai tapahtumasarjojen toistamista. Jope Ruonansuu imitoi muun muassa liikkuvassa junassa kulkevan ihmisen etenemistä vaunusta toiseen. Vanhan mallissa vaunuissa oli erillinen välitila, jolloin äänet voimistuivat ovia avatessa ja niiden sulkeutuessa.
Imitaattoreista teknisesti laajin valikoima on tällä hetkellä Michael Winslowilla. Hänen äänivalikoimiin kuuluu omien puheittensa mukaan 10000 erilaista imitoitavaa ääntä päästävää kohdetta. Nykyisin hän tekee muun muassa dubbausta elokuvien päälle eri ääniefektein sekä henkilöimitoinnin ja musiikin tai soittimien sekoituksella. Mel Blanc oli aikoinaan tuhannen äänen mieheksi kutsuttu, 5 000 piirretyssä elokuvassa työskennellyt dubbaaja. Terry Fator laulaa vatsastapuhujana eri laulajien äänellä. America's Got Talent vuonna 2007 oli hänen läpimurtonsa Yhdysvalloissa.
Landon Ronald

Landon Ronald (1873, Liverpool – 1938) oli brittiläinen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti. Ronald opiskeli Royal College of Music -korkeakoulussa vuosina (1884–1890). Opintojen jälkeen hän työskenteli Royal Opera Housen ja Covent Gardenin oopperataloissa. Vuonna 1894 hän oli Yhdysvalloissa kiertueella australialaisen sopraanon Nellie Melban säestäjänä.
Ronaldin sävellystuotanto sisältää yli 200 yksinlaulua, joista tunnetuin lienee "Espanjalainen serenadi" ("Serenade espagnole"), jonka levytti aikoinaan italialainen tenori Enrico Caruso.
Landon Ronald aateloitiin 1922.
Kanavakirjonta

Kanavakirjonta on kanavakankaalla tehtävää kirjontaa, joka tehdään usein erivärisillä langoilla. Kanavakangas on tärkättyä harsomaista kangasta, jonka langat ovat tasavälein. Kanavakirjonnassa pohjakangas peitetään kokonaan kirjontalangalla. Pistot voivat olla ristipistoja tai puolikkaita ristipistoja. Mallikuvio voi olla painettu piirroksena kanavakankaalle, tai ruutupaperille, josta se jäljennetään kankaan lankoja laskien.
Suomalaisissa kodeissa tehtiin paljon kanavatöitä 1950-luvulla, erityisesti kanavakirjottuja eläin- tai maisema-aiheisia kuvia ja taidejäljennöksiä.
Denzel Washington

Denzel Hayes Washington, Jr. (s. 28. joulukuuta 1954 Mount Vernon, New York) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura.
Washington sai ensimmäisen elokuvaroolinsa televisioelokuvasta "Wilma" (1977). Läpimurtonsa suuren yleisön tietoisuuteen Washington teki näyteltyään 1980-luvun alussa sairaalasarjassa "Sairaalan syke" ("St. Elsewhere"). Hän näytteli sarjassa sen alusta loppuun asti (1982–1988) hahmonaan tohtori Phillip Chandler.
Vuonna 1987 Washington esitti apartheidin vastustajaa Steve Bikoa Richard Attenboroughin elokuvassa "Huuto vapaudelle" ja sai Oscar-ehdokkuuden kategoriassa paras miessivuosa. Hän oli ehdolla samassa sarjassa myös vuonna 1990, jolloin hän voitti palkinnon suorituksestaan elokuvassa "Glory".
Vuonna 1992 Washington esitti Malcolm X:ää Spike Leen samannimisessä elokuvassa. Washington ansaitsi suorituksellaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän on esittänyt todellisiin henkilöihin perustuvia hahmoja "Huuto vapaudelle" -elokuvan ja "Malcolm X:n" jälkeen myös muun muassa elokuvissa "Hurricane" (nyrkkeilijä Rubin Carter), josta hän ansaitsi Oscar-ehdokkuuden, "Remember the Titans – titaanien taistelu" (valmentaja Herman Boone), "American Gangster" (huumeparoni Frank Lucas) ja "The Great Debaters" (kouluttaja ja runoilija Melvin B. Tolson).
Oltuaan kahdesti aiemmin ehdolla, Washington palkittiin vuonna 2002 parhaan miespääosan Oscarilla suorituksestaan elokuvassa "Training Day", jossa hän esitti korruptoitunutta poliisia Alonzo Harrisia. Jo mainittujen lisäksi muita Washingtonin tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Pelikaanimuistio" ja "Philadelphia".
Washington teki vuonna 2002 debyyttinsä ohjaajana elokuvalla "Tapaus Antwone Fisher". Washington esitti itse elokuvan toista pääosaa, psykiatri Jerome Davenportia. Vuonna 2007 sai ensi-iltansa hänen toinen ohjauksensa, "The Great Debaters", jossa hän esitti pääosaa, Melvin B. Tolsonia.
Kahden Oscarin lisäksi Washington on voittanut myös useita muita elokuvapalkintoja, muun muassa kaksi Golden Globea, sivuosasta elokuvassa "Glory" ja pääosasta elokuvassa "The Hurricane", ja kaksi Hopeista karhua Berliinin elokuvajuhlilta, elokuvista "Malcolm X" ja "The Hurricane". Vuonna 2010 hänet palkittiin Tony-palkinnolla pääosaroolistaan August Wilsonin kirjoittamassa teatterinäytelmässä "Fences". Washingtonin ohjasi näytelmästä "elokuvaversion", joka sai ensi-iltansa vuonna 2016. Washington sai roolistaan parhaan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Yksityiselämä.
Denzel Washington vihittiin 25. kesäkuuta 1983 näyttelijä Pauletta Pearsonin kanssa, jonka hän tapasi elokuvan "Wilma" kuvauksissa. Pariskunnalla on neljä lasta: John David (s. 1984), Katia (s. 1987), Olivia (s. 1991) ja Malcolm (s. 1991).
Washington on harras kristitty. Vuonna 1995 hän lahjoitti 2,5 miljoonaa dollaria kirkon rakentamiseen Los Angelesissa.
Ohjaajan versio

Ohjaajan versio, ohjaajan leikkaus () on elokuvasta tehty leikkausversio, joka edustaa ohjaajan hyväksymää näkemystä. Termi on syntynyt siitä, että monet elokuvastudiot muuttelevat ja lyhentävät elokuvia, jotta ne tuottaisivat mahdollisesti enemmän rahaa ja sopisivat suuremmalle yleisölle. Elokuvan juonta saatetaan suoraviivaistaa, jos sen ajatellaan olevan keskivertokatsojalle liian vaikeasti seurattava. Elokuvaan saatetaan jopa kuvata kokonaan uusi, esimerkiksi onnellinen loppu. Ohjaajan versio, joka on yleensä pidempi, julkaistaan myöhemmin. Vain hyvin harvoissa tapauksissa ohjaajan versio on lyhyempi kuin studion versio.
Ohjaajan versiot ilmestyivät markkinoille 1980-luvulla videokasettien myötä. Yksi ensimmäisistä ohjaajan versiona julkaistuista elokuvista oli Ridley Scottin "Blade Runner" (1982). Tässä tapauksessa ohjaajan versiosta on muun muassa otettu pois onnellinen loppu ja kertojanääni.
Heta Gylling

Heta Aleksandra Gylling (o.s. "Lehtonen", vuosina 1978–1999 Häyry, s. 22. toukokuuta 1955 Joensuu) on suomalainen filosofiantutkija, joka toimi käytännöllisen filosofian professorina Helsingin yliopistossa. Hän on erityisesti perehtynyt ihmisoikeus- ja sananvapauskysymyksiin. Erityisaloja ovat etiikka, yhteiskuntafilosofia, oikeusfilosofia, liberalismi, oikeudenmukaisuusteoriat ja soveltava filosofia. Hän on julkaissut filosofisia teoksia myös nimellä Heta Häyry silloisen aviomiehensä Matti Häyryn kanssa.
Gylling alkoi perehtyä soveltavan etiikan kysymyksiin professori Timo Airaksisen johdolla Helsingissä 1980-luvulla. Hänen tutkimuksensa suuntautui aluksi aborttiin, josta hän julkaisi 1980-luvulla muutamia tekstejä sekä väitöskirjan vuonna 1990. Sen jälkeen Gyllingin tutkimukset suuntautuivat lääketieteessä ja lääkärintoimessa esiintyvään paternalismiin, josta hän julkaisi Routledgen kustantamia teoksia. Gylling on yleisenä linjana päätynyt puolustamaan autonomiseen ja rationaaliseen ajatteluun kykenevän potilaan itsemääräämisoikeutta. Tämä näkyy myös hänen suhtautumisessaan aborttiin, jossa hän puolustaa naisen oikeutta tehdä abortti missä tilanteessa tahansa, jossa hän on tietoinen valintansa seurauksista. Hän ei näe sikiötä persoonana, jolla olisi ihmisen oikeudet, eikä usko, että pelkkä potentia kehittyä persoonaksi on ratkaiseva aborttikysymyksen kannalta.
Gyllingistä tuli Helsingin yliopiston soveltavan etiikan professori vuoden 2002 maaliskuussa.
Gylling meni naimisiin professori Timo Airaksisen kanssa vuonna 2013.
Katuhaukka

Katuhaukka (engl. "Street Hawk") on yhdysvaltalainen ABC:n tuottama televisiosarja, jota tehtiin 13 jaksoa vuosina 1983–1984. "Ritari Ässän" suosion vanavedessä luodun sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 4. tammikuuta 1985 ja päättyi 16. toukokuuta 1985. Sarja kertoi Jessie Mach (Rex Smith) -nimisestä poliisista, joka taisteli salaisen henkilöllisyyden turvin rikollisia vastaan erikoisvarustellulla moottoripyörällä. Jessien tukena oli Katuhaukka-projektin pääsuunnittelija, FBI:n agentti Norman Tuttle (Joe Regalbuto), joka opasti Los Angelesin kaduilla ajelevaa Jessietä komentokeskuksesta käsin. Komentokeskuksessa oli yhteys kaikkiin mahdollisiin poliisin tietopankkeihin ja hätäkanaviin, joiden ansiosta miehet pysyivät aina ajan tasalla, missäpäin rikos oli tapahtumassa.
Katuhaukka-moottoripyörässä oli useita erikoistoimintoja. Pilottijaksosta lähtien pyörän vakiovarusteena oli kyky pysähtyä täydestä vauhdista lähes silmänräpäyksessä, hyppytoiminto, joka nosti moottoripyörää paineilmalla useita metrejä ylöspäin, ja jonka ansiosta korkeidenkin esteiden yli pääsi vauhdissa, sekä komentokeskuksesta käsin aktivoitava tietokoneohjattu hyper-ajo, jolla saavutettiin 300 mailin (480 km/h) tuntinopeus. Moottoripyörässä oli myös tehtäviä helpottavia laitteita, esimerkiksi infrapunakamera ja kyky muuntautua nopeasti kaupunki- ja maastoajoon. Aseistuksena pyörässä oli aluksi vain pieni lasertykki, mutta sarjan edetessä Norman Tuttle asensi pyörään lisää aseita. Seuraksi tulivat lämpöhakuohjukset sekä pienoiskonekivääri.
Sarjan tunnusmusiikkina toimi Tangerine Dream -yhtyeen kappale ”Le Parc”.
Eerik Maununpoika (herttua)

Eerik Maununpoika (1282–1318) oli Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukon poika, Ruotsin herttua. Hän ja hänen veljensä Suomen herttua Valdemar vangitsivat veljensä Birger-kuninkaan Håtunassa ja pakottivat hänen luovuttamaan heille suuren osan valtakuntaa. Vuonna 1310 laaditussa Ruotsin valtakunnanjakosopimuksessa Eerikin hallinaan annettiin Länsi-Götanmaa, Värmlanti ja Möre. Eerik ja Valdemar vangittiin vuonna 1317 Nyköpingissä, ja he kuolivat nälkään.
Eerik Maununpojan puoliso oli Ingeborg Norjalainen. Heidän poikansa oli myöhemmin sekä Norjan että Ruotsin kuninkaaksi kohonnut Maunu Eerikinpoika. Eerikin toinen lapsi Eufemia Eerikintytär oli kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.
Efraim

Efraim () oli Raamatun Joosefin ja Onin papin Poti-Feran tyttären Asenatin toinen poika. Efraim ja hänen isoveljensä Manasse syntyivät Egyptissä seitsemän hyvän vuoden aikana (1. Moos. 41:50-52). Isoisä Jaakob kuitenkin siunauksessaan nosti Efraimin esikoisasemaan.
Efraimin heimoalue sijaitsi Benjaminin maiden pohjoispuolella. Efraimin heimo taipui Samuelin kehotuksesta Daavidin kuninkuuteen, mutta myöhemmin vaikutti valtakunnan jakautumiseen.
Raamatussa on Efraimin mukaan nimetty metsä Jordanin itäpuolella (2 Sam. 18:6) ja eräs Jerusalemin kaupungin porteista (2. Kun. 14:3).
Efraim on symboloinut myös myöhemmin heimon asuttamalla alueella sijainnutta Samariaa.
Snorri Sturluson

Snorri Sturluson (Snorre Sturlasson) (1179 Hvamm, Islannin vapaavaltio – 23. syyskuuta 1241 Skálholt, Islanti) oli Islannin kuuluisin historiankirjoittaja, runoilija ja poliitikko. Hänen kirjoittamansa Proosa-Edda ja Heimskringla ovat erittäin tärkeitä lähteitä Skandinavian varhaishistorian ja skandinaavisen muinaisuskonnon tutkijoille. 
Snorri oli yksi Islannin mahtavimmista päälliköistä 1200-luvulla.
Elämäkerta.
Sukutausta.
Snorri Sturlusonin esi-isä oli viikinkiajan skaldi Egill Skallagrímsson, josta Snorri laati saagan. Snorri kuului aristokraattiseen Sturlungar-sukuun. Suvun mukaan on nimetty Sturlungien aika, noin vuosina 1220–1264 vallinnut väkivaltaisuuksien ja levottomuuksien aikakausi. Se johti siihen, että Islanti menetti itsenäisyytensä Norjan kuninkaalle. Snorrilla oli kaksi vanhempaa veljeä: Þórður Sturluson (vanhempi) ja Sighvatur Sturluson. Hänen isänsä oli Sturla Þórðarson ja äitinsä Guðný Böðvarsdóttir.
Politiikassa.
Snorrin kasvatti kuitenkin suurta osaa eteläisestä Islantista hallinnut Jón Loptsson Oddaverjan suvusta. Suku oli tuon ajan Islannin mahtavin, ja sen luona asuessaan Snorrilla oli hyvät mahdollisuudet saada kirjallista koulutusta. Jónilta Snorri omaksui sekä islantilaisen perinteen syvällisen tuntemuksen että eurooppalaisen avarakatseisuuden. Vuonna 1199 Snorri meni naimisiin varakkaan perijättären kanssa, ja alkoi kerätä itselleen omaisuutta ja valtaa. Snorri oli vuosina 1215–1218 ja 1222–1231 Islannin parlamentin alltingin yleiskäräjien puhemiehenä.
Vuonna 1218 Norjan kuningas Haakon IV kutsui Snorrin Norjaan. Norjassa Snorri osallistui aktiivisesti politiikkaan ja vakuutti Haakonin siitä, että Snorri voisi nousta Islannin kuninkaaksi ja Haakonin vasalliksi. Snorri ystävystyi myös jaarli Skúli Bardarssonin kanssa ja pääsi osaksi hirdiä eli kuninkaallista korkea-arvoista seuruetta. Snorri palasi Islantiin vuonna 1220, mutta seuraavien vuosien aikana hän suhteensa kuningas Haakoniin heikkeni.
Kuolema.
Snorrin ystävä Skúli Bardarsson yritti kaapata vallan kuningas Haakonilta vuonna 1239, jolloin Snorriakin alettiin pitää petturina ja hän joutui kuninkaan epäsuosioon. Tästä syystä hänet tapettiin kotonaan Islannissa vuonna 1241 kuningas Haakonin käskystä.
Aiheesta muualla.
Lanny McDonald

Lanny King McDonald (s. 16. helmikuuta 1953, Craigmyle, Alberta) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ennen ammattilaisuraansa McDonald pelasi vuosina 1969–1971 Lethbridge Sugar Kingsissä Alberta Junior Hockey Leaguessa (AJHL) ja vuosina 1971–1973 Western Canada Junior Hockey Leaguessa (WCJHL), ensin kevään 1971 Calgary Centennialsissa ja myöhemmin Medicine Hat Tigersissa. Toronto Maple Leafs varasi McDonaldin NHL:ään numerolla neljä vuoden 1973 varaustilaisuudessa. Myös WHA-seura Cleveland Crusaders varasi McDonaldin samana vuonna, mutta hän valitsi WHA:n sijasta NHL:n. 
McDonaldin NHL-ura kesti vuodesta 1973 vuoteen 1989 ja hän pelasi Maple Leafsin lisäksi Colorado Rockiesissa ja Calgary Flamesissa. Hän toimi Rockiesissa ja Flamesissa kapteenina. Hän oli johdattamassa Flamesia Stanley Cupin voittoon vuonna 1989. Vuonna 1976 McDonald oli voittamassa Kanada Cupin mestaruutta.
McDonaldin siirto Maple Leafsista Colorado Rockiesiin joulukuussa 1979 herätti aikanaan paljon kritiikkiä Leafsin omistajaa Harold Ballardia kohtaan. Muita Ballardin kiisteltyjä siirtoja olivat mm. Darryl Sittlerin siirto Philadelphia Flyersiin vuonna 1982 ja Rick Vaiven siirto Chicago Blackhawksiin vuonna 1987. 
McDonald pelasi urallaan 1111 runkosarjaottelua, joissa hän teki 1006 pistettä (500 maalia ja 506 syöttöä). Pudotuspeliotteluita hänelle kertyi 117, joissa hän teki 84 pistettä (44 maalia ja 40 syöttöä). Pisteiden valossa parhaalla kaudellaan, 1982–1983, McDonald teki Flamesissa 98 pistettä (66 maalia ja 32 syöttöä). 
Vuonna 1983 hänet palkittiin Bill Masterton Memorial Trophyllä (omistautumisesta jääkiekolle) ja vuonna 1988 ensimmäistä kertaa jaetulla King Clancy Memorial Trophyllä (johtajuus kaukalossa ja sen ulkopuolella sekä humanitaarinen työ). Calgary Flames jäädytti McDonaldin pelinumeron #9 vuonna 1990. Hänet valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1992. 
McDonald pitää hallussaan Calgaryn seuraennätyksiä eniten maaleja yhdellä kaudella tehneenä pelaajana (66) ja nopeimmin kaksi peräkkäistä maalia ottelussa tehneenä pelaajana (maalien välillä kuusi sekuntia ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan 22. maaliskuuta 1984).
Elegia

Elegia () on antiikkinen runoelma, joka on rakennettu elegisen distikonin eli elegiamitan mukaisista kaksoissäkeistä. Elegioita esitettiin aatelisten miesten pitojuhlissa ja säestettiin auloksella. Elegiat olivat Antiikin Kreikassa aiheeltaan yleensä rakkauslauluja, joskus myös valtiollisia ja filosofisia. Sana "eleginen" tarkoittaa suruvoittoista tai kaihomielistä. Elegialla ei antiikin Kreikassa kuitenkaan viitattu runon tunneviritykseen, vaan kyseessä oli oma runouden alalajinsa.
Tunnettuja muinaiskreikkalaisia elegiarunoilijoita olivat spartalainen Tyrtaios ja efesolainen Kallinos, jotka kirjoittivat taisteluelegioita 600-luvun eaa. puolivälissä. Elegioiden välityksellä esitti yhteiskunnallisia muutoksiaan myös Ateenan valtiomuodon uudistaja Solon (640–560 eaa.). Myös megaralainen, maanpakoon joutunut ylimys Theognis (580–520 eaa.) kirjoitti miete-elegioita, joissa hän esitteli poikarakastetulleen Kyrnokselle aatelisetiikkaa ja harvainvaltaista ideologiaansa. Tunnetuin antiikin Kreikan rakkauselegian edustaja oli puolestaan Mimnermos, (650–580 eaa.) joka käytti pitojuhlien ilmapiirissä virinneitä eroottisia tunteita inspiraationaan. Mimnermoksesta tuli roomalaisen, erotiikkaan keskittyneen elegian, merkittävin 
varhaiskreikkalainen esikuva.
Nykyään elegiaksi voi nimittää mitä tahansa tunteellista tai surumielistä runoa runomitan laadusta riippumatta. Elegia voi olla myös sävellys, jossa vallitsevana on suruvoittoisesti haaveileva, laulava melodia.
Elis

Elis () eli Eliin alueyksikkö (Περιφερειακή Ενότητα Ηλείας, "Perifereiakí Enótita Ileías") on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Länsi-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Pýrgos. Alueyksikön pinta-ala on neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Alueyksikkö sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan luoteisosassa. Se vastaa paljolti historiallista Eliin maakuntaa ja antiikin Elistä.
Maantiede.
Eliin pohjois- ja koillispuolella sijaitsee Akhaian alueyksikkö, itäpuolella Arkadian alueyksikkö ja eteläpuolella Messenian alueyksikkö. Eliin alueella on paljon hedelmällistä tasankoa ja kukkulamaastoa. Itäosan vuoret ovat Arkadian vuorien jatkeita. Alueen tärkeimmät joet ovat Pineiós ja Alfeiós.
Kunnat.
Alueyksikkö jakaantuu seitsemään kuntaan seuraavasti:
Historia.
Antiikki.
Elis on yksi Kreikan historiallisista maakunnista. Antiikin aikana sen alue oli pääosin Eliin kaupunkivaltion vallassa. Varhaisina aikoina sen toinen merkittävä kaupunki oli Pisa. Elis tunnetaan ennen kaikkea Olympiasta, joka oli merkittävä Zeuksen kulttipaikka ja jossa järjestettiin kautta antiikin maailman kuulut Olympian kisat. Uskonnollisen merkittävyytensä vuoksi Elis kykeni pitkään pysymään erossa muiden alueiden välisistä sodista. 400-luvulla eaa. peloponnesolaissodan alussa elisläiset olivat Spartan liittolaisia. Myöhemmin he sotivat sekä Spartaa että 300-luvulla eaa. myös Arkadian liittoa vastaan.
Myöhempi historia.
Keskiajalla Elis oli muun Peloponnesoksen tavoin osa Bysantin valtakuntaa. Frankit valtasivat Eliin Bysantilta vuoden 1204 neljännen ristiretken jälkeen. Vilhelm Champlitte (Guillaume de Champlitte) otti tukikohdakseen Andravídan. Geoffroi de Villehardouin rakennutti sille Glarenzan (kreik. Glaréntza) sataman, josta tuli Peloponnesoksen länsirannikon tärkein satama, ja suojaksi Chlemoútsin linnan. Myöhemmin myös Glarenza linnoitettiin. Myös Santamérin linna rakennettiin samoihin aikoihin. Myöhemmin Elis päätyi venetsialaisille, jotka antoivat alueelle nimen Belvedere.
Nyky-Kreikan aiemmassa prefektuurijaossa Elis muodosti Eliin prefektuurin (Νομός Ηλείας, "Nomós Ileías"). Nykyinen Eliin alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä, ja se korvasi tuolloin lakkautetun prefektuurin.
Elysion

Elysion tai Elysionin kentät (, ) on kreikkalaisen mytologian onnela, jossa jumalten suosikit elävät kuolemattomina ja ikuisesti nuorina. Homeroksen mukaan Elysionin kentät sijaitsivat kaukana lännessä Okeanos-valtameren äärellä. Myöhemmät kirjoittajat, esimerkiksi Vergilius, sijoittivat Elysionin Haadekseen.
Homeros kuvaa Elysionia onnelliseksi maaksi, jossa ei ole lunta, ei kylmää eikä sadetta, ja jossa aina puhaltavat Zefyroksen lempeät tuulet. Siellä onnen suosimat sankarit elävät onnellisina, koskaan kuolematta, viisaan Rhadamanthys-kuninkaan vallan alla. Hesiodoksen ja Pindaroksen Elysion sijaitsee Onnellisten saarilla läntisellä valtamerellä. Tämä taru usein yhdistetään onnelliseen Atlantiksen saareen. 
Pariisin pääkatu Champs-Élysées ja Élysée-palatsi on nimetty Elysionin kenttien mukaan.
Oulunkaaren seutukunta

Oulunkaaren seutukunta (vuoteen 2003 Iin seutukunta) on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu neljä kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 173. seutukunnassa oli asukasta. 
Nimensä mukaisesti Oulunkaaren seutukunnan jäsenkunnat muodostavat ”kaaren” Oulun seutukunnan pohjois- ja koillispuolelle. Seutukunnan alue rajautuu pohjoisessa Lapin maakuntaan, idässä Koillismaan seutukuntaan, etelässä Kainuuseen ja Oulun seutukuntaan sekä lännessä Perämereen.
Oulunkaaren kuntayhtymään kuului seutukunnan kuntien lisäksi myös Simon kunta sosiaali- ja terveystoimen osalta vuosina 2011–2022. Järjestely päättyi hyvinvointialueiden perustamiseen vuonna 2023, jolloin Simo siirtyi Lapin hyvinvointialueeseen.
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Raahen seutukunta

Raahen seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 174. seutukunnassa oli asukasta.
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.