tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wohlen bei Bern

Wohlen bei Bern on kunta Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on vajaat 10 000 vakinaista asukasta. Kunta kuuluu Bern-Mittellandin hallintoalueeseen (). 
Sijainti.
Wohlen bei Bern sijaitsee Keski-Sveitsissä kymmenkunta kilometriä Bernistä luoteeseen. Seutu on kumpuilevaa Mittellandia. Etelässä kunta rajoittuu Aarejokeen, joka Wohlen bei Bernin kohdalla on padottu järveksi nimeltään Wohlensee.
Liikenneyhteydet.
Moottoritie A1 Bernistä Lausanneen kulkee Aaren eteläpuolella. Eri puolille Wohlenia on säännöllinen linja-autoliikenne Bernistä.
Hannes Haapio

Arvi Johannes (Hannes) Haapio, vuoteen 1906 Ervast (28. tammikuuta 1888 Helsinki – 10. marraskuuta 1954 Savonlinna) oli kanttoriurkuri, päätoimittaja, tietokirjailija, laulunopettaja, kuoronjohtaja ja kapellimestari sekä musiikkivänrikiksi ylennetty Suomen puolustusvoimien ensimmäinen musiikkivääpeli.
Henkilöhistoria.
Haapion vanhemmat olivat työmies Fritiof Ervast ja Anna Timonen ja puoliso vuodesta 1926 Elli Johanna Saarinen. Haapio tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907 ja valmistui Liikemiesten Kauppaopistosta 1909, Viipurin kirkkomusiikkiopistosta 1916 ja Helsingin konservatoriosta 1930, jossa hän suoritti kapellimestaritutkinnon. Haapio johti useita kuoroja, orkestereita ja soittokuntia, soitti itse orkestereissa ja toimi teatterikapellimestarina. Hän oli Kirvun kanttoriurkuri 1918–1921 ja Savonlinnassa 1921–1954. "Kirkkomusiikki-lehden" ensimmäisenä päätoimittajana Haapio työskenteli 1925–1932. Hän toimi laulunopettajanana Viipurin klassillisessa lyseossa, Säämingin emäntäkoulussa 1932–1935 ja Savonlinnan lyseossa vuodesta 1940. Haapio suunnitteli ja johti kirkkomusiikkijuhlia ja oli Suomen Kirkkokuoroliiton perustajia. Hänellä oli useita kirkkomusiikin ja kanttoriurkuriyhdistysten luottamustehtäviä. Kustannusliikkeen hoitajana hän toimi 1934–1935. Haapio sai director cantus -arvonimen vuonna 1942, musiikkivänrikiksi hänet ylennettiin 1941.
Ecuadorin parlamentti

Ecuadorin parlamentti eli kansalliskokous (Asamblea Nacional) on Ecuadorin lakeja säätävä elin. Se on yksikamarinen 137 jäsenen parlamentti, jonka jäsenistä 116 valitaan yhden jäsenen vaalipiireistä enemmistövaalilla, 15 paikkaa täytetään suhteellisella vaalitavalla koko maan toimiessa yhtenä vaalipiirinä, ja neljä valitaan usean edustajan vaalipiiristä, jossa saavat äänestää ulkomailla asuvat ecuadorilaiset. Edustajat valitaan neljävuotiselle kaudelle.
Kansalliskokouksen tehtävät ja rakenne on määritelty vuoden 2008 perustuslaissa. Sitä ennen maata hallitsi kongressi.
Viimeisimmät vaalit olivat 7. helmikuuta 2021.
Lowe’s

Lowe’s on yhdysvaltalainen rautakauppaketju. Sen kilpailija on The Home Depot.
Marvin Ellisonista tuli yrityksen toimitusjohtaja heinäkuussa 2018.
Nikolai (romaani)

Nikolai. Antikristuksen valtaannousu on yhdysvaltalaisten kirjailijoiden Tim LaHayen ja Jerry B. Jenkinsin "Viimeisten päivien vaellus" -kirjasarjan kolmas osa. Kirja on julkaistu vuonna 1997, ja suomeksi se ilmestyi 1999 Kai Takkulan suomentamana. Kirja on jatkoa teokselle "Todistajat".
Carnegien selänne

Carnegien selänne on epäseisminen selänne, joka sijaitsee Nazcan laatan pohjoisosassa. Se seuraa Galápagosin kuuman pisteen Nazcan laatalla kulkemaa aluetta. Carnegien selänne on noin 600 kilometriä pitkä ja itäisestä päädystään noin 300 kilometriä leveä.
Carnegien selänne syntyi noin 20 miljoonaa vuotta sitten. Monilta osiltaan se kohoaa ympäröivästä merenpohjasta vain muutamia satoja metrejä. Merivuoret ovat yleisimpiä selänteen länsiosassa Galápagossaarten ympäristössä ja sen itäosassa.
Carnegien selänteen alityöntyminen Ecuadorin alle on aiheuttanut useita maanjäristyksiä. Niistä suurin oli vuoden 1906 maanjäristys, jonka voimakkuus oli 8,8 Mw ja jonka repeämävyöhyke oli noin 500 kilometriä pitkä.
Shoppi Tivoli

Shoppi Tivoli on kauppakeskus Sveitsin Spreitenbachissa, Zürichin luoteispuolella. Kauppakeskuksen ensimmäinen osa, Shoppi, avattiin vuonna 1970, ja se oli maan ensimmäinen iso ostoskeskus. Toinen osa, Tivoli, avattiin vuonna 1973. Kauppakeskuksen vuotuinen kävijämäärä on vajaat 5 miljoonaa ja myynti noin 400 miljoonaa Sveitsin frangia.
Myymäläpinta-alaltaan kauppakeskus on Sveitsin suurin, 78 400 neliömetriä, ja liikevaihdoltaan viidenneksi suurin, 413 milj. Sfr vuonna 2015.
Arvaniitit

Arvaniitit (, arvanitikaksi: Arbëreshë) ovat Kreikassa asuva kaksikielinen kansa, joka puhuu perinteisesti kreikan lisäksi arvanitikaa eli arvaniittia, joka on albanian kielen murre. Arvaniitit saapuivat Etelä-Kreikkaan keskiajalla. Assimilaation tuloksena suurin osa arvaniiteistä pitää itseään kreikkalaisina eikä albaaneina.
Albert Krank

Albert Krank (31. maaliskuuta 1855 Oulu – 9. kesäkuuta 1902 Berliini, Saksa) oli suomalainen insinööri joka perusti Varkauteen Lehtoniemen konepajan ja telakan 1888.
Krankin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari, pormestari ja valtiopäivämies Jakob Krank (1822–1899) ja Augusta Wilhelmina Palmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1874 Porvoon ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1877.
Krank oli valmistuttuaan työssä Lontoossa Englannissa harjoittelijana ja konepiirtäjänä eri yritysten, muun muassa torpedovalmistajana tunnetun Yarrow &amp; Co:n palveluksessa. Suomeen palattuaan hän oli opettajana Helsingin teollisuuskoulussa 1881–1882 ja sen jälkeen vuodesta 1882 Varkauden ruukin konepajan johtajana. Hän ei tullut toimeen ruukkia johtaneen Augustinus Henrikssonin kanssa ja vuonna 1886 hän vuokrasi Taipaleen vanhan kanavan perustaen sinne laivatelakan. Krank rakennutti Taipaleen kanavalle pienen kuivatelakan, konepajan ja vesimyllyn mutta pian tilat osoittautuivat liian pieneksi ja telakkaa varten hankittiin lisätilaa Lehtoniemestä. Krankin yhtiökumppanina oli teknikko Torsten Forstén jonka kanssa Krank perusti "Tehtaat Lehtoniemi &amp; Taipale Fabriker" nimisen yrityksen. Forstén oli mukana yrityksessä vuoteen 1892 jolloin Krank jäi yksin telakan omistajaksi. 
Lehtoniemelle valmistui 1888 korjauspaja, valimo, varustamo ja seitsemän asuinrakennusta, ja pian koko tehtaan toimisto siirrettiin Lehtoniemeen. Ensimmäiset Lehtoniemen telakalta valmistuneet laivat olivat 1889 "Juka", "Salmi" ja "Alli". Krank oli myös keksijä ja hän sai patentteja muun muassa Aino-separaattorille ja tukinniputuskoneelle. Krank lienee rakennuttanut ulkomaisten esikuvien mukaan ensimmäiset Saimaan vesistössä liikkuneet lastilotjat joissa koneisto oli aluksen perässä. Krankin vuonna 1896 rakentama "Jaakko" oli ensimmäinen matalakulkuinen, lyhyt ja leveä sisävesimatkustajahöyrylaiva.
Lehtoniemen telakka joutui 1901 lamakauden aikana talousvaikeuksiin ja Krank matkusti Saksaan rahoitusta järjestämään, mutta hän kuoli matkalla Berliinissä 1902. Krankin perikunta myi telakan Carolus Wredelle. Vuonna 1929 Lehtoniemen telakka ja konepaja siirtyi A. Ahlström Oy:n omistukseen ja telakan ja konepajan toiminta päättyi. Lehtoniemestä oli valmistunut noin 40 vuoden aikana yli 200 laivaa, yli 300 höyrykonetta ja yli 300 höyrykattilaa. Ahlströmin aikana Lehtoniemessä toimi ensin A. Ahlström Oy:n puuteostehdas ja sitten 1950-luvulta alkaen äänieristyslevyjä valmistanut Ääniteknillinen tehdas. Lehtoniemessä valmistettiin myös ovia ja ikkunoita, veneitä, kanootteja sekä erilaisia kalusteita. Tehdas toimi vuoteen 1965 saakka.
Albert Krankin mukaan on nimetty Pohjois-Savon pelastuslaitoksen Albert Krank–öljyntorjunta-alus.
Charles Darwin Foundation

Charles Darwin Foundation for the Galapagos Islands (CDF) on kansainvälinen yleishyödyllinen järjestö. Sen päämääränä on tuottaa tieteellistä tietoa ja teknistä apua Galápagossaarten suojelemiseksi.
Charles Darwin Foundation perustettiin vuonna 1959. Sen keskeisin tukikohta on Santa Cruzin saarella Puerto Ayorassa sijaitseva Charles Darwin -tutkimusasema, jossa työskentelee yli sata tieteilijää, opetushenkilöä, tutkimusavustajaa ja tukihenkilöä.
Charles Darwin Foundationin hallinnollinen elin on yleiskokous. Kerran vuodessa kokoontuvan yleiskokouksen tehtäviin kuuluvat muun muassa johtokunnan valitseminen, toimintatapojen määritteleminen ja järjestön toimintasuunnitelman ja budjetin lopullinen hyväksyminen. Sekä Ecuadorin hallituksella että Unescolla on pysyvä paikka yleiskokouksen jäsenistössä.
Jättihaukkakala

Jättihaukkakala ("Cirrhitus rivulatus") on suurikokoinen haukkakaloihin kuuluva kala, joka elää Tyynenmeren koralliriutoilla. 
Koko ja ulkonäkö.
Jättihaukkakala on suurin haukkakaloista; se voi kasvaa 60 cm pitkäksi ja painaa yli neljä kiloa. Sillä on melko litteä ja korkea vartalo. Pohjaväri vaihtelee oliivinvihreästä punertavaan, siinä on neljä leveää tummaa pystyraitaa joiden reunat ovat koboltinsiniset. Päässä on samanlaisia raitakuvioita.
Alkuperä ja elinympäristö.
Jättihaukkakalaa tavataan Tyynenmeren itäosassa Kalifornian, Meksikon ja Keski- ja Etelä-Amerikan pohjoisosan rannikoilla. Sen levinneisyysalue ulottuu etelässä Kolumbian edustalle ja Galapagossaarille, pohjoisessa Kalifornianlahdelle. Se elää koralliriutoilla ja pysyttelee matalan veden alueilla, missä se tyypillisesti nyhjöttää jollain kallionkielekkeellä maastoutuen taustaansa erinomaisesti.
Arvo Uro

Arvo Uro (22. tammikuuta 1907 Terijoki – 8. joulukuuta 1995 Hämeenlinna) oli musiikkimajuri, joka toimi puolustusvoimien ylikapellimestarina.
Uron sotilassoittajan ura alkoi Terijoella Suomen polkupyöräpataljoona 1:n trumpetistina. Sotilaskapellimestarin tutkinnon hän suoritti 1935 ja toimi sitten Polkupyöräpataljoona 2:n kapellimestarina. Hänen palveluspaikkojaan olivat Käkisalmi, Sortavala ja Savonlinna, jonka varuskunnan soittokunta siirtyi vuonna 1942 Äänislinnaan. Uro ylennettiin samana vuonna musiikkikapteeniksi. Sotien jälkeen hän toimi sotilaskapellimestarina Kuopiossa ja vuodesta 1953 Hämeenlinnassa. Kuopion kaupunginorkesteria Uro johti 1945–1953 ja Hämeenlinnan kaupunginorkesteria vuodesta 1958 vuoteen 1964, jolloin hänet nimitettiin puolustusvoimain ylikapellimestariksi. Hän oli samalla Helsingin varuskunnan soittokunnan päällikkö ja sotilasmusiikkiosaston johtaja Sibelius-akatemiassa. Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 Uro johti yli kahdensadan soittajan olympiasoittokuntaa. Vuonna 1967 eläkkeelle jäänyt Uro oli puolustusvoimien ikämiesten uintimestari.
Jaeden Martell

Jaeden Martell (oik. Jaeden Wesley Lieberher, s. 4. tammikuuta 2003 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänet on parhaiten tunnettu Bill Denbroughin roolista kauhuelokuvassa "Se" (2017). 
Hän on myös näytellyt elokuvissa "St. Vincent" (2014) "The Book of Henry" (2017), "Se: Toinen luku" (2019) ja "Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä" (2019).
Jeremy Ray Taylor

Jeremy Raymond Taylor (s. 2. kesäkuuta 2003 Bluff City, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on parhaiten tunnettu roolistaan kauhuelokuvassa "Se" (2017). Syyskuussa 2023 hän ilmoitti menneensä kihloihin Kaylie Faithin kanssa ja helmikuussa 2024 pari ilmoitti menneensä naimisiin.
Jakob Krank

Jakob (Jacob) Krank (25. elokuuta 1822 Kempele – 26. lokakuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja valtiopäivämies joka valittiin 1862 Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi.
Krankin vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra Johan Kranck, myöhemmin Krank (1781–1834) ja Katarina Elisabet Wegelius. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1841. Krank suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1846 ja oli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa. Hän suoritti vielä suuremman kameraalitutkinnon 1851 ja sai varatuomarin arvon 1850.
Krank oli Suomen senaatin talousosaston ylimääräisenä kamarikirjurina vuodesta 1851, Oulun läänin vt. apulaislääninkamreerina vuodesta 1852 ja Oulun kämnerinoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1854. Hänet valittiin Jyväskylän ensimmäiseksi pormestariksi 1862. Kemin tuomiokunnan tuomarina Krank oli vuodesta 1869 ja Saloisten tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1870 aina eroonsa saakka 1890. Krank osallistui säätyvaltiopäiville porvarissäädyssä Jyväskylän edustajana 1863–1864 ja Jyväskylän ja Heinolan yhteisenä edustajana 1867. Valtiopäivillä hän oli useiden eri valiokuntien jäsen tai varajäsen.
Jakob Krank oli naimisissa vuodesta 1852 Augusta Vilhelmina Palmbergin (k. 1893) kanssa. Heidän poikansa oli insinööri ja tehtailija Albert Krank.
Sivukeila

Sivukeila eli parasiittinen kraatteri on tulivuoren purkausaukko, joka ei ole sen pääasiallisen purkauskanavan suuaukko. 
Sivukeila syntyy, kun purkaus hakee uuden kanavan esimerkiksi vuoren kylkeen. Vuorenkyljen repeämästä tapahtuva purkaus keskittyy usein muutamaan kohtaan, joihin kasautuu vuoren pääkeilaa pienempi kraatteri. Sivukeiloja on kahta tyyppiä: laavakraattereita ja tuffikraattereita eli tuhkakartioita.
Denalin piirikunta

Denalin piirikunta () on Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 2 074 vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 33 092 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Healy on myös sen suurin kunta. 
Yhdysvaltain ja koko Pohjois-Amerikan korkein vuori Denali (ent. Mount McKinley) sijaitsee piirikunnassa.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 85,3 prosenttia on valkoisia ja 3,39 prosenttia aasialaisia. 11,4 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 94,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 37,3 vuotta.
Shukrullo Yusupov

Shukrullo Yusupov (21. syyskuuta 1921 Almazar, Taškent – 19. heinäkuuta 2020) oli uzbekistanilainen runoilija. Hänen runojaan on käännetty monelle kielelle maailmanlaajuisesti, ja niitä on julkaistu aikakauslehdissä ja antologioissa. Hänelle on myönnetty Uzbekistanin Hamza-palkinto ja Uzbekistanin kansan runoilijan arvonimi.
Scalesia pedunculata

Scalesia pedunculata on Galápagossaarilla kasvava asterikasveihin kuuluva puu.
Monet "Scalesia"-suvun kasvit jäävät pensaiksi, mutta "Scalesia pedunculata" kasvaa kymmenmetriseksi puuksi. Sitä kasvaa Santa Cruzilla, San Cristóbalilla, Floreanalla ja Santiagolla.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2019

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2019 järjestettiin Imatralla 1.–3. helmikuuta, Äänekoskella 29.–31. maaliskuuta ja Ylitorniolla 7. huhtikuuta.
Tulokset.
Miehet.
Sprintti, vapaa.
Imatra, 3. helmikuuta
15 kilometriä, perinteinen.
Imatra, 1. helmikuuta
15 kilometriä, vapaa.
Äänekoski, 30. maaliskuuta
15 kilometriä, perinteinen, takaa-ajo.
Äänekoski, 31. maaliskuuta
50 kilometriä, vapaa.
Ylitornio, 7. huhtikuuta
Parisprintti, perinteinen.
Äänekoski, 29. maaliskuuta
4 × 10 kilometriä, (p + p + v + v).
Imatra, 2. helmikuuta
Naiset.
Sprintti, vapaa.
Imatra, 3. helmikuuta
10 kilometriä, perinteinen.
Imatra, 1. helmikuuta
10 kilometriä, vapaa.
Äänekoski, 30. maaliskuuta
10 kilometriä, perinteinen, takaa-ajo.
Äänekoski, 31. maaliskuuta
30 kilometriä, vapaa.
Ylitornio, 7. huhtikuuta
Parisprintti, perinteinen.
Äänekoski, 29. maaliskuuta
3 × 5 kilometriä, (p + v + v).
Imatra, 2. helmikuuta
Lähteet.
&lt;br&gt;
Saint-germaininseisoja

Saint-germaininseisoja () on ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Kallo on hieman kaareva, otsapenger vain hieman korostunut. Silmät ovat melko suuret, avoimet ja kullankeltaiset. Korvat ovat riippuvat, eivät järin pitkät ja kärjistään pyöristyneet. Kuono on kallon kanssa samanpituinen ja joko suora tai hieman kyömy, kirsu tumman ruusunpunainen. Purenta on aina leikkaava. Kaula on hieman kaareutunut ja melko pitkä. Rintakehä on leveä, syvä ja pitkä, selkä vaakasuora. Vatsaviiva on hieman ylösvetäytynyt. Häntä on teräväkärkinen ja koiran työskennellessä asennoltaan vaakasuora. Karvapeite on lyhyt ja sileä. Väritys on valkoinen oranssein merkein, jossa korvat ovat mieluiten oranssit. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 56–62 cm ja narttujen 54–59 cm välillä; erityisen laadukkailla yksilöillä sallitaan 2 cm:n poikkeama suuntaan tai toiseen.
Luonne ja käyttätyminen.
Rotu on sosiaalinen, omistajaansa kiintyvä, tasapainoinen ja helposti koulutettavissa, mikä tekee siitä myös hyvän perhekoiran. Sitä käytetään ennen kaikkea peltopyyn, fasaanin ja lehtokurpan metsästykseen. Se myös noutaa ammutun saaliin.
Alkuperä.
Saint-germaininseisoja jalostettiin alun perin Picardiessa Compiègnen kuninkaallisissa kenneleissä 1830-luvulla, minkä jäljeen sitä kasvatettiin Saint-Germain-en-Layessä Pariisin esikaupunkialueella. Sen kantarodut olivat mannermaisia kanakoiria ja pointtereita. 1900-luvulla rotu oli hyvin suosittu, ja vuonna 1913 perustettiin ranskalainen rotujärjestö.
Walter Hackman

Walter Leopold Victor Hackman (7. lokakuuta 1916 Helsinki – 8. maaliskuuta 2001 Helsinki) oli hyönteistieteilijä ja Eläinmuseon esimies, joka sai professorin arvonimen.
Walter Hackmanin vanhemmat olivat professori, valtiongeologi Victor Hackman ja Tyra Holm ja puoliso vuodesta 1958 Anne Marie Palmén, akateemikko Erik Palménin tytär. Hackman tuli ylioppilaaksi 1934 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1940 ja lisensiaatiksi 1948. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1949 hämähäkkien kromosomeista. Hackman oli Eläinmuseon ylimääräinen avustaja 1945–1956 ja museon hyönteisosaston vt. museonhoitaja 1954–1955, osaston kustos vuodesta 1957 ja museon esimies 1975–1981. Helsingin yliopiston eläintieteen vt. ruotsinkielisenä professorina Hackman toimi 1972–1975 ja oli yliopiston eläintieteen dosentti 1950–1983. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1976. Hackman toimi myös ruotsinkielisen tyttökoulun tuntiopettajana 1946–1957 ja "Notulae Entomologicae" -lehden päätoimittajana 1948–1961. Hänellä oli useita alansa luottamustoimia, Suomen Tiedeseuran jäsen hän oli vuodesta 1955 puheenjohtaja 1976–1977. Hän julkaisi alaltaan lukuisia tutkimuksia, muun muassa hämähäkeistä, perhosista, koista, kärpäsistä ja sääskistä, mutta oli kiinnostunut myös kasveista. Tutkijana hän kuvasi tieteellisesti useita uusia lajeja, joita on myös nimetty hänen mukaansa.
Andrea Levy

Andrea Levy (7. maaliskuuta 1956 Lontoo, Britannia – 14. helmikuuta 2019) oli englantilainen kirjailija.
Ura.
Levyn vanhemmat ovat lähtöisin Jamaikalta, josta he tulivat Englantiin, isä ensin 1948 "Empire Windrushilla". Levy käsitteli romaaneissaan aiheita, jotka liittyvät Jamaikalta Englantiin tulleisiin ihmisiin, ja heidän rodullista, kulttuurista ja kansallisuusidentiteettiään.
Levyn teos "Small Island" on "The Guardianissa" valittu yhdeksi vuosikymmenen merkittävimmistä teoksista, ja Kersti Juva on nostanut sen yhdeksi niistä merkittävistä teoksista, jotka pitäisi suomentaa mutta on suomentamatta. Teos on saanut useita palkintoja, kun taas edelliset teokset jäivät vähälle huomiolle. Kustantaja oli jo luopumassa jatkosta.
Levy kuoli syöpään 62-vuotiaana 14. helmikuuta 2019.
Viinintuotanto Kiinassa

Viinintuotanto on Kiinassa pieni mutta kasvava tuotantoala. Viinin kulutus Kiinassa kasvoi 3,5 prosenttia vuosina 2016–2017, jonka jälkeen vuosikulutus oli 1 800 000 litraa. Kiina kuuluu viiteen suurimpaan viinin viejämaahan. Siitä huolimatta suurin osa tuotetusta viinistä jää kotimaan markkinoille. 
Historia.
Kiinassa viiniä on tuotettu jo Han-dynastian aikana, mikä on paljastunut arkeologisissa kaivauksissa. Alueella on kasvanut luontaisesti aasialaisia rypälelajeja, mutta niitä ei käytetty viiniksi. Eurooppalainen "Vitis vinifera" saapui Kiinaan 300-luvulla eaa., ja sen jälkeen viiniä alettiin valmistaa. Kiinan ensimmäinen nykyaikainen viinitila perustettiin vuonna 1892 Shandongiin, ja se on edelleen toiminnassa. Maan viinintuotanto alkoi laajeta voimakkaasti 1980-luvulla. Sen jälkeen ovat eräät eurooppalaiset viinimerkit perustaneet viinitiloja Kiinaan. 
Tuotantoalueet.
Viinintuotanto on Kiinassa keskittynyt maan pohjoiselle puoliskolle. Eräissä maakunnissa tuotetaan viiniä myös alkuperäisistä aasialaisista rypälelajeista. Tärkeitä maakuntia ovat Ningxia ja Xinjiang. Eräillä alueilla viiniköynnökset peitetään talven ajaksi. Viinintuotantoon käytetyn pinta-alan määrä on 2010-luvulla kasvanut vahvasti, minkä seurauksena Kiina nousi alavertailussa toiseksi Espanjan jälkeen.
Vanhatanskankanakoira

Vanhatanskankanakoira () on tanskalainen koirarotu. 
Ulkonäkö.
Vanhatanskankanakoira on keskikokoinen, vahvarakenteinen ja suorakaiteen muotoinen. Urokset ovat selvästi narttuja rotevampia ja voimakkaampia. Pää on leveä ja lyhyt, kallo selvästi kaareva, otsapenger ei korostunut. Silmät ovat keskokoiset ja mieluiten tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, leveät ja hieman pyöreäkärkiset. Kuononselkä on leveä, kirsu väriltään maksanruskea, jonka sävy vaihtelee vaaleasta tummaan. Purenta on leikkaava. Kaulassa esiintyy löysää kaulanahkaa, joka ei kuitenkaan saa olla liioiteltu. Rintakehä on syvä ja leveä (varsinkin uroksilla). Häntä on keskipitkä ja asennoltaan riippuva. Karvapeite on lyhyt ja tiheä. Väritys on valkoinen ruskein merkein, jossa ruskea voi esiintyä joko laikkuina tai pilkutuksena/täplityksenä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 54–60 cm (mieluiten yli 56 cm) ja narttujen 50–56 cm (mieluiten yli 52 cm) välillä. Urokset painavat noin 30–35 kg ja nartut 26–31 kg. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on rauhallinen, rohkea, määrätietoinen ja tasapainoinen. Narttuja kuvaillaan uroksia oikukkaammiksi ja vilkkaammiksi.
Alkuperä.
Morten Bak aloitti rodun jalostamisen Glenstrupissa noin vuonna 1710 risteyttämällä paikallisten maatilojen ajokoiria ja mustalaisten koiria keskenään. Ensiksi mainitut olivat todennäköisesti muinaisen hubertuksenajokoiran ja viimeksi mainitut espanjalaisten seisojien jälkeläisiä. Tuloksena oli metsästyskoira, jota kutsuttiin alun alkaen mm. nimellä "bakhund". Maanviljelijät puolestaan käyttivät siitä nimitystä vihikoira viitaten hubertuksenajokoiran (nykyisen vihikoiran kantarotu) perimään.
Pont-audemerinspanieli

Pont-audemerinspanieli () on ranskalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Kallo on pyöreä, otsapenger loiva, mutta erottuva. Silmät ovat melko pienet, joko pähkinänruskeat tai tumman meripihkan väriset. Korvat ovat pitkät, sileät ja keskipaksut. Kuono on pitkä ja keskiosasta kaareva, kirsu teräväkärkinen ja ruskea. Kaula on hieman kaareva. Rintakehä on leveä ja syvä, selkä joko hieman kaareva tai suora. Raajat ovat melko lyhyet. Häntä on melko suora ja tyvestä paksu; luonnollisesti keskipitkä ja hieman kaartunut. Ranskassa se on perinteisesti typistetty 1/3:aan alkuperäisestä pituudestaan.
Karvapeite on kihara ja hieman pyörteinen. Otsassa karva muodostaa kiharan "tupsun" ja on korvissa silkkistä ja pitkää; nämä kaksi yhdistyvät keskenään ns. "peruukiksi" pään ympärille. Väri on ruskea: erityisen toivottu on ruskea-harmaa päistärikkö, jonka ruskea sävy muistuttaa kuolleita lehtiä. Säkäkorkeus vaihtelee 52–58 cm välillä.
Alkuperä.
Rotu on kotoisin Normandian Pont-Audemerista.
Greta Van Fleet

Greta Van Fleet on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Frankenmuthissa, Michiganissa. Siihen kuuluvat laulaja Josh Kiszka, kitaristi Jake Kiszka, basisti Sam Kiszka ja rumpali Danny Wagner. Yhtye solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa Lava Recordsin kanssa maaliskuussa 2017, joka julkaisi kuukautta myöhemmin yhtyeen esikois-EP:n "Black Smoke Rising".
Yhtyeen esikoisalbumi "Anthem of the Peaceful Army" julkaistiin 19. lokakuuta 2018, ja se nousi Billboardin rock-listojen kärkeen ensimmäisten viikkojen aikana. Joulukuussa 2018 yhtye nimettiin Grammy-ehdokkaaksi neljässä kategoriassa: Best New Artist, Best Rock Performance (kappale ”Highway Tune”), Best Rock Song (kappale ”Black Smoke Rising”) ja Best Rock Album ("From the Fires" -EP).
Diskografia.
EP:t
Tibor Serly

Tibor Serly (25. marraskuuta 1901 Losonc, Itävalta-Unkari – 8. lokakuuta 1978 Lontoo) oli unkarilainen alttoviulisti ja säveltäjä. Hän oli Béla Bartókin oppilas. Serly on viimeistellyt Bartókin alttoviulukonserton, joka jäi keskeneräiseksi, kun Bartók syyskuussa 1945 kuoli.
Tšekinseisoja

Tšekinseisoja () on tšekkiläinen koirarotu.
Ulkonäkö.
Tšekinseisoja on karkeakarvainen, keskikokoinen ja jalopiirteinen. Pää on pitkä ja melko kapea, kallo kohtuullisesti kaareutunut ja hieman kuonoa lyhyempi, otsapenger vähäinen joskin otsaa kohti jyrkkenevä. Silmät ovat mantelinmuotoiset ja niiden väri vaihtelee syvästä kastanjanruskeasta tummaan meripihkaan. Korvat ovat riippuvat ja kärjistään pyöristyneet. Kuononselkä on hieman kyömy, kirsu tummanruskea. Purenta on leikkaava. Kaula on kohtalaisen kaareva ja keskipitkä. Rintakehä on soikea, selkä lyhyt ja hieman lantiota kohti laskeva. Häntä on joko vaakasuora tai vain hieman kohoava. Se on perinteisesti Tšekissä typistetty 3/5:aan alkuperäisestä pituudestaan. Karvapeite on "kolminkertainen": se käsittää sekä alus-, peitin- että harjaskarvat. Peitinkarva on karheaa, kovaa ja 3–4 cm pitkää; harjaskarva karheaa, suoraa ja 5–7 cm pitkää. Huulissa ja alaleuassa karva muodostaa "parran". Väri voi olla joko tumma päistärikkö (ruskein merkein tai ilman), ruskea pilkuttunut tai yksivärinen ruskea. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 60–66 cm ja narttujen 58–62 cm välillä. Urokset painavat 28–34 kg ja nartut 22–28 kg. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Rotu on kestävä, vahva, omistajalleen uskollinen ja helppo kouluttaa. Se kykenee työskentelemään sekä aukeassa maastossa, metsässä että vedessä. 
Alkuperä.
Ennen Ensimmäisen Maailmansodan alkua rotu oli Tšekkoslovakian suosituin karkeakarvainen seisoja. Sodan takia se kuitenkin kuoli 1920-luvulla lähes sukupuuttoon. Elvytysyritykset tuottivat tulosta, ja nykyään tšekinseisoja on sekä Tšekissä että Slovakiassa toiseksi yleisin metsästyskoira.
Gaito Gazdanov

Gaito Gazdanov (, "Gaito" ["Georgii"] "Ivanovich Gazdanov"; , "Gæzdænty Bæppijy fyrt Gajto") (23. joulukuuta (J. 6. joulukuuta) 1903 Pietari, Venäjä – 5. joulukuuta 1971) oli venäläinen emigranttikirjailija, syntyperältään osseetti.
Gazdanov liittyi valkoiseen armeijaan 16-vuotiaana ja osallistui Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella. Hän asui vuodesta 1923 Pariisissa, jossa hän sai pian mainetta kirjailijana ja kriitikkona.
Gazdanovin kirjoja ei ole suomennettu, mutta professori Tomi Huttunen pitää hänen teostaan "Vetšer u Kler" ('Ilta Clairen luona') yhtenä niistä kirjoista, jotka pitäisi suomentaa.
Gazdanovin kirjoja alettiin julkaista Venäjällä kommunismin romahtaessa. Vuodesta 1988 siellä on julkaistu 50 hänen teostaan. Venäläistä kirjallisuutta Massachusettsin yliopistossa (Amherst) opettavan László Dienesin mukaan Gazdanovin teokset ovat vaikeasti käännettäviä, ainakin englanniksi. Toisin kuin toinen emigrantti, Vladimir Nabokov, Gazdanov ei vaihtanut kirjoituskieltä ja jäi siksi jossain määrin pimentoon.
Mustapilkkahai

Mustapilkkahai ("Carcharhinus limbatus") on maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merillä elävä hai. Se kasvaa tyypillisesti noin puolitoista metriä pitkäksi.
Ulkonäkö ja koko.
Mustapilkkahain tyypillinen pituus on 150 senttimetriä, suurin tavattu yksilö oli 275 senttimetrin mittainen ja painoi 228 kilogrammaa. Selkä on tummanharmaa, vatsapuoli vaalea tai kellanvaalea. Perässä on tumma raita joka alkaa takimmaisen selkäevän kohdalta. Kaikkien evien kärjet ovat muuta väritystä tummemmat, ero on selkein nuorilla yksilöillä.
Elinympäristö.
Mustapilkkahait elävät mannerjalustan päällä tai saaria ympäröivissä vesissä. Niitä tavataan usein jokisuun murtovesialueilla.
Esko Pakkanen

Esko Pakkanen (s. 1944) on suomalainen Valkeakoskella asuva metsänhoitaja joka on julkaissut kirjoja ja artikkeleita metsä-, höyrylaiva- ja uittohistorian sekä metsäperinteen alalta. Hän on tallentanut erityisesti Saimaan höyrylaivakulttuuria. Pakkanen on ollut Metsähistorian Seuran hallituksen jäsenenä 10 vuoden ajan vuoteen 2006 saakka. Hän on mukana myös Suomen Höyrypursiseuran toiminnassa.
Helvetic Airways

Helvetic Airways on sveitsiläinen lentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Klotenissa, ja yhtiön laivasto operoi Zürichin lentoasemalta. Yhtiö operoi omia reittejä enimmäkseen lomakohteisiin Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa sekä muun muassa Swiss International Air Linesin ja Lufthansan lentoja. Yhtiö käyttää Embraer 190- sekä Embraer 190-E2 -koneita
Historia.
Helvetic Airlines perustettiin syksyllä 2003, kun lentoyhtiö Odette Airways nimettiin uudelleen. Samana vuonna Sveitsin ensimmäinen halpalentoyhtiö alkoi operoida lentoja kolmeen kohteeseen yhdellä Fokker 100 -koneella. Vuonna 2004 yhtiöllä oli seitsemän konetta.
Joulukuussa 2006 yhtiö julkisti uuden värityksen koneisiinsa. Sen jälkeen Fokker 100 -koneissa on ollut puna-valko-harmaa väritys ja Sveitsin lipun risti koneen peräosassa. 
Vuonna 2010 yhtiö perusti uuden solmukohdan Bernin lentoasemalle.
Vuonna 2014 Helvetic Airways sai käyttöönsä seitsemän Embraer 190 -konetta Nikiltä. 
Maaliskuusta 2016 alkaen Helvetic Airways on operoinut Lufthansan Zürich–München-reittiä wet leasena.
Kohteet.
Yhtiö lentää seuraaviin kohteisiin: 
Laivasto.
Entinen laivasto
Yhtiö operoi aiemmin yhtä Airbus A319 -konetta ja yhtä McDonnell Douglas MD-83 -konetta.
Luettelo Ruotsin syvimmistä järvistä

Luettelo Ruotsin syvimmistä järvistä on luettelo Ruotsin järvistä, jotka on luodattu niin tarkasti, että niistä voidaan julkaista luotettavia tuloksia.
Suurin syvyys ja keskisyvyys.
Ruotsin viisitoista syvintä järveä SMHI:n julkaiseman luettelon, mutta myös erään verkkojulkaisun (lähde), mukaan :
August Robert Svanström

August Robert Svanström (1. huhtikuuta 1838 Helsingin pitäjä – 19. maaliskuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja kirjailija Aleksis Kiven luottoystävä. Hän rohkaisi Kiveä kirjailijanuralle vaiheessa jolloin suomenkielinen kirjallisuus oli vasta nupuillaan. Lisäksi hän avusti Kiveä taloudellisesti.
Elämä ja ura.
Robert Svanström syntyi työvouti Isak Svanströmin perheeseen Skatan maatilalla Nordsjössä. Svanström opiskeli Helsingin teknillisessä reaalikoulussa 1852–1854. Sen jälkeen hän työskenteli Osberg &amp; Baden konepajan konttoristina ja Fiskarsin tehtaan metsänhoitajana. Sittemmin hän toimi maanmittarina. Svanström jatkoi opintojaan Tukholman kuninkaallisessa metsäinstituutissa ja vuonna 1861 hän pääsi Suomen metsähallituksen metsäkonduktööriksi. Vuonna 1864 Svanström aloitti metsänhoitajan työn Hyrynsalmen hoitoalueella ja 1873 hän jatkoi metsänhoitajan uraansa Kuohatin piirissä. Vuonna 1885 Svanström sai nimityksen metsähallituksen metsänhoitajaksi ja hän palasi Helsinkiin.
Robert Svanström ystävystyi Aleksis Kiven kanssa jo ala-alkeiskoulussa (lägre elementarskola) Helsingin Kruununhaassa 1847. Kivi kertoi kirjeissään muun muassa työn alla olevista teoksistaan. 1850-luvulla Svanström ja Kivi jakoivat kiinnostuksen helsinkiläisen vaatturimestari Albin Palmqvistin tyttäriin Albinaan ja Hilmaan.
Kivi kosi Albinaa kahdesti - tuloksetta. Svanströmiä sen sijaan onnisti Hilman suhteen. Hän nai tämän keväällä 1874. Hilma tunnettiin tuolloin leskirouva Brauneiserina, sillä hän oli ollut 1860-luvun lopulla lyhyen aikaa aviossa pastori Heinrich Brauneiserin kanssa.
Svanström harrasti näytelmäkirjallisuutta. Hänen kirjoittamistaan näytelmistä on säilynyt yksinäytöksinen komedia "Midsommarafton".
Koston enkeli (vuoden 1981 elokuva)

Koston enkeli ("Ms. 45" tai "Angel of Vengeance") on Abel Ferraran ohjaama yhdysvaltalainen eksploitaatiotrilleri vuodelta 1981. Ferraran vakiotyötoverin Nicholas St. Johnin käsikirjoittaman elokuvan pääosaa, mykkää nuorta ompelijaa, näyttelee Zoë Tamerlis Lund.
Juoni.
Newyorkilaisessa muotihuoneessa työskentelevä mykkä nuori ompelijatar Thana tulee raiskatuksi kahdesti saman päivän kuluessa ja ryhtyy kostotoimiin, lahtaamaan häntä lähenteleviä miehiä isokaliiperisella käsiaseellaan.
Vastaanotto.
Suomessa elokuva kiellettiin tuoreeltaan raaistavana, eikä se päässyt teatterilevitykseen eikä VHS-julkaisuksi. Vasta 20 vuotta elokuvan valmistumisesta vuonna 2001 siitä tehtiin suomeksi tekstitetty leikkaamaton DVD-julkaisu K-18-ikärajalla.
"The New York Timesin" ensi-ilta-arviossa 1981 Janet Maslin sanoo Ferraran onnistuneen teini-ikäisen päätähden Zoë Lundin löytämisessä, mutta muilta osin roolitus on hänestä mennyt pieleen. Brooke Shieldsiä ja Bianca Jaggeria muistuttavan Zoë Lundinkin kiinnostavuus on hänestä enemmän muotimallin kuin näyttelijän kaltaista, eikä sinänsä mukiinmenevästi ohjattu elokuva ole Maslinin mielestä kovinkaan jännittävä alun verilöylyä lukuun ottamatta. Hän kehui elokuvan kuvausta ja leikkauksen rytmiä sekä päähenkilön mykkyyden tehokasta elokuvallista vaikutusta.
"Elitisti"-elokuvasivuston Jari Mustonen sanoo Ferraran saaneen vakiokäsikirjoittajansa kanssa elokuvassa paljon irti aiheestaan ja luoneen ”erinomaisen väkivaltakertomuksen kaukaisena esikuvanaan Michael Winnerin legendaarinen vigilanteklassikko "Death Wish"” eli "Väkivallan vihollinen". Hänestä "Koston enkeli" on vigilante-elokuvien aatelia ja yksi Ferraran parhaista elokuvista "Pahan poliisin" ja "The Addictionin" rinnalla. Hän antoi elokuvalle 4,5 tähteä viidestä.
Saniaispuut

Saniaispuut ("Cyathea") on puumaisten saniaisten suurin suku. Siihen kuuluu yli 500 lajia, joiden joukossa ovat maailman korkeimmat saniaiset. Ne ovat nopeakasvuisia sekä menestyvät lämpimissä ja kosteissa trooppisen ilmaston oloissa.
Saniaispuun runko on biologisesti ottaen maavarsien rykelmä. Joidenkin lajien runko voi kasvaa lähes 30 metrin korkuiseksi. Runko on tyypillisesti kova, ja siinä on pyöreitä jälkiä kohdissa, joista oksamaiset lehdet ovat irronneet. Rungon yläpäässä on kasvupiste, josta lähtee joukko oksamaisia lehtiä. Nuoret lehdet ovat rullalla, kuten muillakin saniaisilla. Lehden alapintaan muodostuu itiöpesäkkeitä.
Alzey

Alzey on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa oli noin 18 500 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan.
Alaa Mashzoub

Alaa Mashzoub (; 24. heinäkuuta 1968 – 2. helmikuuta 2019 Karbala, Irak) oli irakilainen kirjailija. Hän oli kriittinen kirjailija, joka kirjoitti palkittuja romaaneja ja novellikokoelmia. 
Mashzoub ammuttiin kotinsa lähellä Karbalassa 2. helmikuuta 2019. Motiivi ei ole tiedossa.
Mashzoub valmistui Bagdadin yliopistosta 1993. Hän aloitti kirjoittajanuransa paikallislehdissä ja julkaisi myöhemmin novelleja ja romaaneja. Hän kirjoitti kotikaupunkinsa historiasta kaksiosaisen teoksen "A Summary of Karbala Cultural History". Esikoisteos, runokokoelma "In the Homeland and Nationalism", ilmestyi 2008, ja siinä hän arvosteli ulkomaiden puuttumista Irakin asioihin ja papiston roolia.
Muita Mashzoubin teoksia ovat "The Chaos of the Nation" (2014) "Crime on Facebook" (2015) ja "The Jewish Baths" (2017). Hän sai useita palkintoja niin kirjoittajana kuin elokuvantekijänäkin. Hän sai palkinnon dokumenttielokuvasta "Doors and Windows" ja kirjallisuuspalkinnon Katara Prize for Arabic Fiction.
Buxar

Buxar on kaupunki Intiassa, Biharin osavaltiossa. Vuonna 2011 Buxarin väkiluku oli 102 861.
Kaupunki sijaitsee Ganges-joen eteläpuolella.
Jakovlev Jak-17

Jakovlev Jak-17 (ven. Яковлев Як-17, NATO-raportointinimi: "Feather") on ensimmäisen polven neuvostoliittolaisvalmisteinen suihkuhävittäjä. Suorasiipinen eli elliptisen siiven omannut tyyppi kehitettiin suhteellisen nopealla tahdilla, joka toteutettiin jatkotyönä Jakovlev Jak-15:stä. Koneessa jo oli joitain modernimpia piirteitä, kuten nykyaikainen laskeutumisteline. Kuitenkin sen käyttöikä jäikin suhteellisen lyhyeksi. Tyyppi poistui etulinjan rintamakäytöstä jo vuoteen 1955 mennessä, jolloin se korvattiin lähinnä MiG-15- ja MiG-17-tyypillä. Valmistumismäärä oli 430 koneyksilöä, ja se oli Tšekkoslovakian sekä Puolan ilmavoimien käytössä, Neuvostoliiton ilmavoimien ohella.
Pienestä koostaan (siipipinta-ala 14,84 m²) sekä rakenteellisesta keveydestään (tyhjäpaino 2 430 kg, MTOW 3 323 kg) huolimatta, konetyypin suoritusarvot olivat suhteellisen vaatimattomat. Kantama oli 717 km. Nousukyky oli 5,8 minuutissa 5 000 metriä. Huippunopeus oli 750 km/h, se oli jopa Me 262:ta sekä edeltäjäänsä (Jak-15) pienempi. Syynä tähän lienee koneen kohonnut omamassa eli tyhjäpaino. Lakikorkeus oli 12 750 metriä. Aseistukseen kuului kaksi NS-23-konetykkiä keulassa, koulutusversio oli aseistamaton. Junkers Jumo 004:stä kehitetyn Klimov-voimalaitteen teho oli 9,8 kN.
Konetyypin kehityskautena oli sotilasilmailun kehittyminen tavattoman nopeaa. Kylmä sota vaikutti tähän suurelta osalta. Jakovlev Jak-23 esiteltiin vain vähän myöhemmin.
Timothé Luwawu-Cabarrot

Timothé Luwawu-Cabarrot (s. 9. toukokuuta 1995 Cannes) on ranskalainen koripalloilija.
Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Luwawu-Cabarrot aloitti uransa kotimaassaan ja pelasi kauden verran Serbiassa, missä hän voitti Mega Basketissa Serbian mestaruuden vuonna 2016. Philadelphia 76ers varasi Luwawu-Cabarrot’n 24. vuorolla . Seuraavat kaksi kautta hän pelasi 76ersissä ja muutaman ottelun myös NBA:n kehityssarjassa. Heinäkuussa 2018 hän siirtyi osana pelaajakauppaa Oklahoma City Thunderiin. Helmikuussa 2019 hänet kaupattiin Chicago Bullsiin.. Syksyn 2019 harjoituskauden hän vietti Cleveland Cavaliersissa ja lokakuussa 2019 hän siirtyi Brooklyn Netsiin.
Luwawu-Cabarrot on edustanut Ranskan miesten maajoukkuetta muun muassa Tokion kesäolympialaisissa 2020, missä maa ylsi hopealle.
Almora

Almora on kaupunki Uttarakhandin osavaltiossa Intiassa. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 34 122.
Almora sijaitsee vuoristossa noin 1 650 metrin korkeudessa. Kaupunki tunnetaan monista vanhoista temppeleistään.
Hrafnkell Freyringoðin saaga

Hrafnkell Freyringoðin saaga (isl. "Hrafnkels saga Freysgoða") on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saagan tapahtumat sijoittuvat 900-luvulle Islannin itäosaan ja yleiskäräjille (isl. "Alþingi") Þingvellirille. Sen päähahmo, Hrafnkell Freyringoði, on jossain määrin ylimielinen päällikkö, joka on luvannut surmata sen, joka ratsastaisi ilman hänen lupaansa hänen Freyrille pyhitetyllä ratsullaan, Freyfaxilla. Pahaonninen Einarr, joka työskentelee Hrafnkellin tilalla, sattuu ratsastamaan Freyfaxilla, ja Hrafnkell on pakotettu täyttämään lupauksensa. Einarrin isä ryhtyy sukulaismiehensä Sámrin avulla hankkimaan itselleen oikeutta ja onnistuukin siinä. Käräjöinnin seurauksena Hrafnkell menettää tilansa ja päällikkyytensä. Hän hankkii ne kuitenkin kovalla työllä ja onnella myöhemmin takaisin luovuttuaan sitä ennen myös Freyrin palvomisesta. "Hrafnkell Freyringoðin saaga" on ilmestynyt suomeksi Antti Tuurin kääntämänä teoksessa "Gunnlaugr Käärmeenkielen saaga ja muita lyhytsaagoja" (Helsinki: Otava 2006).
Ajoituksesta ja käsikirjoituksista.
"Hrafnkell Freyringoðin saaga" ei itsessään ole kovinkaan pitkä, mutta sitä pidetään yhtenä merkittävimmistä islantilaissaagoista. Saaga on kirjoitettu 1200-luvun jälkipuoliskolla eli kolmisensataa vuotta sen jälkeen kuin saagassa kuvattujen tapahtumien väitetään sattuneen. Saaga on kuitenkin säilynyt vain myöhemmissä paperikopioissa ja yhdessä 1400-luvun alusta peräisin olevassa pergamenttilehdessä. 
Saagan erityispiirteitä.
"Hrafnkellin saagaa" on alkujaan pidetty suullisesti välittyneenä saagana, joka pohjautuu todellisille tapahtumille. Myöhemmin on havaittu, että esimerkiksi saagan maantieteellinen kuvaus on osittain virheellistä. Niinpä muun muassa Sigurður Nordal on esittänyt, että saaga olisi 1200-luvulla kirjoitettua historiallista fiktiota, kun taas Hermann Pálsson on pitänyt teosta avainromaani-tyyppisenä ("roman à clef") teoksena, jonka päähahmoilla ja tapahtumilla olisi ollut vastineensa todellisuudessa. On katsottu, "Hrafnkellin saagan" kautta on tuotu esille kristillisiä hyveitä. On myös esitetty (esim. Henry Kratz), että "Hranfkellin saagan" taustalla on saattanut vaikuttaa suullisessa perinteessä tunnettu edda-tyyppinen kertova runous. Esikuvana mahdollisesti toiminut runo ei kuitenkaan ole säilynyt.
Viittoilijaravut

Viittoilijaravut eli aaveravut (Ocypodidae) on taskurapujen heimo. Ne ovat kaivautuvia rapuja, jotka elävät vuorovesialueella maailman trooppisten ja lauhkeiden merien rannoilla. Täysikasvuisten koiraiden sakset ovat keskenään erikokoiset, mikä korostuu varsinaisilla viittoilijaravuilla (alaheimot Gelasiminae ja Ucinae), joiden koirailla toinen saksi on huomattavasti toista suurempi. Varsinaisten viittoilijarapujen lisäksi heimoon kuuluu aaverapujen ("Ocypode") suku sekä ulkoisesti hyvin erinäköinen suku "Ucides", joka alun perin luokiteltiin maataskurapuihin (Gecarcinidae).
Varsinaiset viittoilijaravut.
Varsinaisia viittoilijarapuja on yli sata lajia, jotka kaikki luokiteltiin aiemmin samaan viittoilijarapujen ("Uca") sukuun. Suku oli kuitenkin parafyleettinen, sillä lajit edustivat tosiasiassa kahta eri ryhmää, joista toinen oli läheisempää sukua aaverapujen suvulle kuin muille viittoilijaravuille. Siksi "Uca"-suku on jaettu kahdeksi alaheimoksi, Gelasiminae ja Ucinae, ja suvun aiemmille alasuvuille on annettu sukustatus.
Varsinaisten viittoilijarapujen koiraiden saksilla on iso kokoero. Koiraan suurempi saksi voi sisältää kolmanneksen tai jopa puolet koko ravun massasta. Sitä käytetään vain mahtailuun ja taisteluihin, syömiseen uros käyttää pienempää sakseaan. Naaraan molemmat sakset ovat suunnilleen samaa kokoluokkaa kuin uroksen pienempi saksi.
Alaheimot ja suvut.
Viittoilijaravut jaetaan neljään alaheimoon, joissa on 13 sukua:
Steinbracke

Steinbracke eli sauerlandinajokoira () on sukupuuttoon kuollut saksalainen koirarotu.
Ulkonäkö.
Steinbracke oli korkearaajaisempi ja neliömäisempi kuin westfälische dachsbracke, yleisvaikutelmaltaan kevytrakenteinen ja elegantti. Kooltaan sen sanotaan olleen keskikokoinen. Pää oli kevyt, pitkä ja jalomuotoinen. Silmät olivat tummat. Korvat olivat riippuvat, suuret ja korkealle kiinnittyneet. Kirsun keskiosassa oli lihanvärisiä raitoja, mutta muu kirsun alue oli musta. Häntä oli paksu, korkealle kiinnittynyt ja lähes makkaramainen. Karvapeite oli lyhyt ja sileä, väriltään kolmivärinen eli tricolor: pääväri vaihteli keltaisesta punaiseen, ja siinä oli valkoisia merkkejä (kaulan ympärillä, rinnassa, raajoissa ja hännänpäässä) ja musta satula. Säkäkorkeus vaihteli 35–45 cm välillä.
Alkuperä.
Rotua pidettiin paikallisista saksalaisista ajokoirista kaikkein merkittävimpänä. Nykyinen saksanajokoira on sen suora jälkeläinen.
B 6 (hinaaja)

B 6 oli Suomen merivoimien 1. erillinen rannikkotykistöpatteriston yhteysalus, joka upposi 7. tammikuuta 1936.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen satamahinaajaksi. Alus valmistui 1916. Sen uppouma oli 90 tonnia. Sen pituus oli 19,2 metriä, leveys 4,8 metriä ja syväys 2,1 metriä.
Palvelus.
Alus lähti 7. tammikuuta 1936 kello 15.00 normaalille vuorolleen Hangosta Russaröhön. Se oli jo aamupäivällä ajanut yhden vuoron reitillä. Aluksella oli noin 2 000 kilogrammaa lastia, kahdeksan matkustajaa ja kahdeksan miehistönjäsentä.
Alus kaatui ja upposi kello 15.20 Rågskärin ja Russarön välillä noin 1 000 metriä ennen Russarötä. Onnettomuudessa hukkui kahdeksan henkilöä. Onnettomuuspaikalle tulivat ensimmäisinä Russaröstä rannikkotykistöpatteriston moottorivene "KM 32" ja luotsivene. Hieman myöhemmin saapuivat meripelastusalus ja merivartiolaitoksen alukset Hangosta. Pelastuneet kuljetettiin Russaröhön. 
Hylky päätettiin nostaa, joten Helsingistä siirrettiin Hankoon uiva nosturi ja sukeltajien emälaivaksi höyrylaiva "Kustaanmiekka". Hylky saatiin nostettua 15. tammikuuta. Se hinattiin ensin Hangon länsisatamaan ja edelleen Helsinkiin tutkittavaksi. Tutkimuksissa todettiin, ettei alus ollut avomerikelpoinen.
Hyytelöimukala

Hyytelöimukala ("Liparis fabricii") on imukalojen heimoon kuuluva kalalaji. Henrik Nikolai Krøyer kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1847.
Ulkonäkö ja koko.
Laji on tumman ruskea. Evät ovat yhteenkasvaneet. Hyytelöimukalan pyrstö on pieni. Laji on pienikokoinen, korkeintaan 20 senttimetrin mittainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hyytelöimukala on levinnyt Pohjois-Amerikkaan ja Pohjois-Eurooppaan. Laji elää mutapohjalla.
Ravinto ja elintavat.
Laji käyttää ravinnokseen äyriäisiä ja toukkia. Hyytelöimukalaa on tavattu jopa 1 800 metrin syvyydestä. Hyytelöimukala on tärkeä saaliskala.
Atis Silis

Atis Silis (s. 1989) on latvialainen pöytäjääkiekkoilija, joka pelaa BJC Laimite-seurassa. Hän voitti lajin maailmanmestaruuden vuonna 2013 Stavangerissa. Silis on pelannut pöytäjääkiekkoa vuodesta 2002 lähtien. Silis on tällä hetkellä ITHF:n maailmanrankingissa sijalla 9.
Ura.
Silis aloitti pöytäjääkiekon pelaamisen marraskuussa 2002. Vuonna 2005 hän voitti Latvian mestaruuskilpailut. Vuonna 2013 hän voitti maailmanmestaruuden. Kolme vuotta myöhemmin Silis voitti Riga Cupin 2016, kun finaalissa kaatui Edgars Caics. Silis voitti pronssia Tallin Cupista 2019. Pronssiottelussa hän voitti Raivis Miglinieksin. Lokakuussa 2019 Silis voitti Latvia Openin finaalissa Rainers Kalninsin.
Etelänsinipääsky

Etelänsinipääsky ("Progne modesta") on Galápagossaarilla kotoperäinen pääskyihin kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan saarten metsäisillä vuorilla.
Ulkonäkö ja koko.
Etelänsinipääsky kasvaa 15 cm pitkäksi. Koiras on tumman teräksensininen, ja sen siivet ja pyrstö ovat lähempänä mustaa. Naaras on harmaampi, alapuoleltaan tasaisen ruskeansävyinen.
Elintavat.
Etelänsinipääsky pesii kallionkoloissa ja tekee kaksi tai kolme valkoista munaa. Se syö hyönteisiä, jotka se sieppaa lennosta.
Lenokit

Lenokit ("Brachymystax") on lohien alaheimoon kuuluva kalasuku. Siihen luetaan kolmesta viiteen lajia, jotka elävät Aasian koillisosissa Venäjällä, Kazakhstanisssa, Mongoliassa, Kiinassa ja Koreassa.
Salibandyn Euroopan cup 2005–2006

Euroopan cup 2005–2006 oli järjestyksessään 13. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se pidettiin 4.–8. tammikuuta 2006 Ostravassa. Euroopan cupin karsinnat pelattiin 3.–7. elokuuta 2005 Tanskassa.
Turnauksen voitti miehissä ruotsalainen Warberg IC, joka voitti SSV:n finaalissa 7–6 rankkareilla. Naisten cupin voittoa juhli ruotsalainen IKSU.
Salibandyn Euroopan cup 2004–2005

Euroopan cup 2004–2005 oli järjestyksessään 12. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se järjestettiin Sveitsissä tammikuussa 2005. Karsinnat Euroopan cupiin pelattiin Tšekissä elokuussa 2004.
Turnauksen voitti miehissä sveitsiläinen SV Wiler-Ersigen ja naisissa niin ikään sveitsiläinen Red Ants Rychenberg.
Viinintuotanto Australiassa

Viinintuotanto on Australiassa kasvava ala. Vuonna 2012 viinitilat kattoivat maan pinta-alasta 170 000 hehtaaria, joka vuoteen 2018 mennessä oli vähentynyt 145 000 hehtaariin. Australia on yksi tärkeimmistä "Uuden maailman" viinimaista. Australia on viinin kulutuksessa 10. ja tuotannossa viides.
Ensimmäiset viiniköynnökset Australiaan toi kapteeni Arthur Phillip.
Tuotantoalueet.
Viinintuotanto on keskittynyt Australian eteläosiin ja Tasmaniaan viileämmän lämpötilan vuoksi. Uudessa Etelä-Walesissa ja Victoriassa on eniten viinitiloja, joiden yhteispinta-ala on 145 000 hehtaaria. Viljelyala ei ole merkittävästi vähentynyt. 
Vuonna 2017 viinin tuotantomäärä oli 1,3 miljoonaa litraa.
Kétou

Kétou on kaupunki, arrondissementti ja piirikunta, joka sijaitsee Plateaun departementin pohjoisosassa Beninissä. Kétou on 100 kilometriä Porto-Novosta ja 140 kilometriä Cotonousta pohjoiseen. Beninin itärajan lähellä olevaan Ilaran kylään Nigeriassa on 14 kilometriä. 
Piirikunnan pinta-ala on 2 183 neliökilometriä ja vuonna 2013 siinä oli 156 497 asukasta, ja se on 13. suurin taajama Beninissä.
Kétoussa asuu pääasiassa jorubia (nagoja), sekä Fon, Mahi ja Holli yhteisöjä.
Kétoun talous perustuu pääosin maatalouteen ja kauppaan. Kétou-Ilaran ja Pobé-Kétoun teiden valmistuminen on tehnyt siitä tärkeän kaupallisen keskuksen.
Kétoun piirikunnan pääkaupungissa on useita palveluita, kuten santarmiyksikkö, poliisiasema, tullitoimipaikka, sotilasleiri, sairaala, apteekki, pankki, mikroluottopankki, useita peruskouluja ja kaksi keskiasteen koulua.
Historia.
Ketu on eräs vanhimmista jorubaa puhuvien pääkaupungeista. Sen perustaminen voidaan jäljittää asutukseen, jonka aloittivat Oduduwan jälkeläiset, jotka tunnetaan myös nimillä Odudua, Oòdua ja Eleduwa. Kaupungin hallitsijoiden perinteinen tyyli oli "alaketu", ja he ovat sukua nykypäivän Nigerian jorubojen Egba alaryhmälle.
Rasi

Rasi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Shopville

Shopville on kauppakeskus Sveitsissä Zürichin päärautatieasemalla. Kauppakeskuksen ensimmäinen osa avattiin vuonna 1970. Aseman kävijämäärä on työpäivisin noin 450 000.
Liikevaihdoltaan kauppakeskus on Sveitsin kolmanneksi suurin (451 milj. Sfr vuonna 2015). Myyntitiloja kauppakeskuksessa on 18 500 neliömetriä, ja myynti neliötä kohden oli vuonna 2015 noin 24 000 Sfr.