tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soijamaito

Soijamaito on soijapavuista uutettu maitoa muistuttava proteiinipitoinen kasvijuoma, jota käytetään samoihin tarkoituksiin kuin tavallista maitoa. 
Soijamaitoa on käytetty perinteisesti Aasiassa, jossa se luokitellaan peruselintarvikkeeksi. Länsimaissa soijamaito on suosittua esimerkiksi vegaanien, maitoallergisten ja laktoosi-intoleranssista kärsivien keskuudessa. 
Kaupoissa myytävää soijamaitoa on täydennetty usein esimerkiksi kalsiumilla, D-vitamiinilla ja B12-vitamiinilla helpottamaan etenkin vegaaneille tärkeiden ravintoaineiden saantia. Soijamaitoa myydään tavallisen vaihtoehdon lisäksi myös kaakaojuomana tai vaniljalla maustettuna. 
Soijajuomaa ei saa markkinoida Suomessa soijamaidon nimellä, koska maito-sanaa ei saa käyttää muista kuin luontaisista eläinperäisistä maidoista.
Käyttö.
Soijamaitoa voidaan käyttää kuten tavallista maitoakin: sellaisenaan juotavana, kahvissa, kaakaossa, ruoanlaitossa ja leivonnassa.
Soijamaidosta valmistetaan esimerkiksi tofua eli "soijajuustoa". Soijajuoma voidaan myös hapattaa ja sakeuttaa esimerkiksi pektiinillä, jolloin saadaan jugurttia muistuttava tuote.
Terveysvaikutukset.
Soijamaito sisältää toisaalta myös klorogeenihappoa, jolla saattaa olla keskeinen rooli verensokerin ja elimistön rasva-aineenvaihdunnan säätelyssä. Soija sisältää myös syringiinihappoa, jonka on havaittu lievittävän diabetesta rotilla annostasoilla 25 ja 50 mg/painokilo.
Rintasyöpäpotilaita ohjeistetaan välttämään runsasta soijatuotteiden nauttimista, koska soijan sisältämät isoflavonoidit saattavat aiheuttaa hedelmällisyysikäisille naisille rintasyöpää. Vuonna 2019 julkaistussa kiinalaisessa väestötutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että se naisten väestöneljännes, joka sai vähiten soijaperäisiä isoflavoneja (keskimäärin 4,5 mg/vrk), sairastui yhtä usein rintasyöpään kuin se väestöneljännes, joka sai niitä eniten (19 mg/vrk). Tutkimuksessa ei tarkasteltu kuitenkaan erikseen niitä, jotka saivat runsaasti soijaperäisiä isoflavonoideja. Soijaperäisen isoflavonoidin määrä voi nousta esimerkiksi tasolle 84 mg/vrk, jos soijaproteiinia käytetään usein korvaamaan eläinperäisiä proteiinilähteitä. 
Edellä mainitun tutkimuksen laatineet tutkijat laskivat aiheesta julkaistujen väestötutkimusten perusteella, että jokainen kymmenen gramman lisäys soijaperäisiä isoflavonoideja laskisi rintasyöpäriskiä kolmella prosentilla. Soijan käytön ja rintasyövän välistä yhteyttä selvittäneiden tutkimusten tulokset ovat olleet kuitenkin ristiriitaisia. Tämä saattaa liittyä siihen, että soijankäyttö yhdistyy mahdollisesti pienempään rintasyöpäriskiin vain silloin, kun sitä on käytetty suuria määriä jo lapsuudessa tai nuoruudessa
Sandra

Sandra on naisen etunimi. Se oli suomenkielisessä almanakassa vuosina 1929–1949 ja uudestaan vuodesta 2010. Sandra on alun perin lyhennelmä nimestä Aleksandra. Sandra on annettu Suomessa nimeksi elokuuhun 2025 mennessä 4 559 naiselle. Nimi yleistyi Suomessa 1980- ja 1990-luvuilla.
Aleksanteri

Aleksanteri on suomenkielinen muoto useissa kielissä esiintyvästä miehen etunimestä Alexander. Nimi on lähtöisin kreikkalaisesta nimestä Aleksandros, joka merkitsee "ihmisen" ("andros") "suojelija" tai "puolustaja". Nimi eri muunnoksineen on ollut käytössä antiikin ajoista lähtien. Nimen erikielisiä muunnoksia ovat käyttäneet lukuisat hallitsijat ja kahdeksan paavia, joista suomen kielessä käytetään muotoa Aleksanteri. Nimen muunnelmiin eri kielissä kuuluu muun muassa Alex.
Suomessa nimi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu muodossa Aleksanteri 21 714:lle ja muodossa Alexander 20 060 miehelle.
Nimipäivä.
Suomessa Aleksanterin nimipäivä on vuodesta 1816 lähtien ollut 11. syyskuuta. Aiheena nimen sijoittamiselle tälle päivälle oli, että tuohon aikaan Venäjällä vietettiin silloisen keisari Aleksanteri I:n nimipäivää yleisenä juhlapäivänä 30. elokuuta, Aleksanteri Syväriläisen kuolin- ja muistopäivänä, ja Suomen suuriruhtinaskunnassa tätä keisarillista merkkipäivää edellytettiin vietettävän samaan aikaan kuin Venäjälläkin. Suomessa jo tuolloin noudatettu gregoriaaninen kalenteri oli kuitenkin 12 päivää edellä Venäjällä noudatetusta juliaanisesta kalenterista, minkä vuoksi Suomessa oli syyskuun 11. päivä samaan aikaan kuin Venäjällä elokuun 30:s.
Jostein Gaarder

Jostein Gaarder (s. 8. elokuuta 1952) on norjalainen kirjailija. Hän syntyi Oslossa ja opiskeli germaanisia kieliä ja teologiaa Oslon yliopistossa. Ennen ryhtymistään kirjailijaksi Gaarder myös opetti uskontoa ja filosofiaa. 
Gaarder on kirjoittanut 13 teosta ja on saanut kirjoistaan useita palkintoja. Hänen myydyin kirjansa on läpimurtoteos "Sofian maailma", joka on käännetty 53 kielelle ja josta on tehty myös muun muassa elokuva, musikaali, cd-rom sekä tv-sarja. Se on kertomus 14-vuotiaasta norjalaistytöstä, Sofiasta, ja tämän löytöretkestä ajattelun ihmeisiin. Kirja on sekoitus mysteeriä, filosofian historiaa ja nuortenkirjallisuutta, mutta ei yhtä selkeästi nuorille suunnattu kuin monet muut Gaarderin kirjat. Kirjassa Sofia alkaa saada salaperäisiä filosofiaa ja filosofian historiaa käsitteleviä kirjeitä juuri 15-vuotispäivänsä alla ja teos käy valikoiden läpi länsimaisen filosofian historiaa esisokraatikoista aina eksistentialisteihin asti. Gaarder kirjoittaa mieluiten lapsille ja nuorille suunnattuja kirjoja lasten näkökulmasta, mutta on julkaissut myös aikuisille tarkoitettuja kirjoja.
"Haloo! Onko täällä ketään?" 1996 on ajattelua käsittelevä kirja lapsille. Se kertoo uuden ihmisen syntymästä ja vastasyntyneen ihmettelystä kaikkea uutta kohtaan. Kirjassa aikuinen Joakim kirjoittaa kirjeen 8-vuotiaalle Camillalle ajasta, jolloin Joakimille syntyi pikkuveli. Kirjan on kuvittanut Reidar Kjelsen. 
"Vita brevis: Floria Aemilian kirje Aurelius Augustinukselle" (1996) kertoo rakkaustarinan 300-luvulta. Kirjan toinen päähenkilö Augustinus tunnetaan kirkkoisä Augustinuksena, joka kirjoitti "Tunnustuksia"-kirjan. Kirjassa Augustinuksen rakastettu Floria tutkii teosta. 
"Maya" (2000) käsittelee luonnontieteitä. Romaani etenee historiassa ja nykyajassa ja on myös rakkauskertomus. 
"Appelsiinityttö" (2004) kertoo viisitoistavuotiaan oslolaispojan Georgin käänteentekevästä kokemuksesta. Isovanhemmat ovat löytäneet kauan sitten kuolleen isän pitkän kirjeen, joka on osoitettu Georgille. Isän kirje panee Georgin miettimään elämää, ihmisen paikkaa, asioiden tärkeysjärjestystä, kuolemaa ja kaiken sattumanvaraisuutta.
The Hellacopters

The Hellacopters on ruotsalainen rock-yhtye, joka saavutti kansainvälistä menestystä 1990-luvun jälkipuolelta eteenpäin. Yhtyeen vauhdikkaassa ja energisessä musiikissa kuuluvat voimakkaat retrovaikutteet eräistä 1960- ja 1970-lukujen rock-tyyleistä, kuten rhythm and bluesista, hard rockista, punk rockista ja garage rockista. The Hellacopters on esiintynyt useita kertoja eri puolilla Suomea. 
Yhtyettä pidetään yleisesti yhdessä The Hivesin kanssa yhtenä tärkeimmistä ruotsalaisista bändeistä ja yhtenä vaikutusvaltaisimmista rockbändeistä Ruotsissa. Musiikkilehti Sue valitsi Hellacoptersin albumin "By The Grace Of God" Suomessa vuoden parhaaksi ulkomaiseksi albumiksi. 
The Hellacopters ilmoitti 13. lokakuuta 2007 lopettavansa. Seuraavana samana vuonna julkaistiin myös yhtyeen viimeinen albumi nimeltään "Head Off". Vuodesta 2016 lähtien yhtye on jatkanut esiintymisiään. Lokakuussa 2021 yhtye tiedotti tehneensä sopimuksen Nuclear Blast -yhtiön kanssa, joka julkaisi yhtyeen uuden albumin "Eyes of Oblivion" keväällä 2022.
Historia.
Vuonna 1994 Entombed-rumpali Nicke Andersson (laulu ja kitara) perusti Hellacopters yhtyeen yhdessä Dregenin (kitara), Kenny Håkanssonin (basso) ja Robert Erikssonin (rummut) kanssa. Dregen ja Eriksson olivat aiemmin työskennelleet roudareina Entombedin kiertueilla, ja Håkansson oli yksi Anderssonin lapsuudenystävistä. Bändi julkaisi debyyttialbuminsa "Supershitty to the Max!" vuonna 1996. 
Juuri ennen kuin yhtye oli lämmittelijänä Kissille, Anders Lindström rekrytoitiin soittamaan koskettimia. Vuonna 1998 bändi julkaisi albumin "Payin' the Dues", ja kiertueella, joka seurasi julkaisua, Dregen päätti jättää bändin keskittyäkseen täysin Backyard Babiesiin. Korvaajiksi otettiin ensin Danne Andersson ja myöhemmin Mattias Hellberg, jotta bändin kiertue saataisiin päätökseen. Lindström ja Hellberg korvasivat Dregenin "Grande Rock" -albumin nauhoituksissa ennen kuin Robert Dahlqvist tuli lopulta Dregenin pysyväksi korvaajaksi. Tällä uudella kokoonpanolla bändi julkaisi kolme menestyksekästä albumia omalla materiaalilla ja yhden cover-albumin ennen kuin hajosi vuonna 2008.
Vuonna 2016 alkuperäinen kokoonpano palasi yhteen muutamia esiintymisiä varten "Supershitty to the Max!" -albumin kaksikymmentävuotisjuhlan kunniaksi. Maaliskuun lopussa 2017 bändi ilmoitti Facebook-sivullaan, että Kenny Håkansson on jättänyt yhtyeen. Samalla ilmoitettiin, että suomalainen Sami Yaffa (Hanoi Rocks, Joan Jett, New York Dolls, Michael Monroe) on yhtyeen uusi basisti. Huhtikuussa 2018 bändi ilmoitti jälleen Facebook-sivullaan, että Sami Yaffa ei ehdi soittaa The Hellacoptersissa aikaisempien sitoumustensa vuoksi. Yhtyeen kahdeksas studioalbumi "Eyes of Oblivion" julkaistiin 1. huhtikuuta 2022 Nuclear Blast levy-yhtiön kautta.
Jim Davis

James Robert ”Jim” Davis (s. 28. heinäkuuta 1945 Marion, Indiana) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi sarjakuvakissa Karvisen. Karvisen ensimmäinen sarjakuva ilmestyi 19. kesäkuuta 1978.
Lapsena Davis asui vanhempiensa maatilalla Fairmountissa, Indianassa. Vanhemmat olivat maanviljelijöitä, ja Davisien kotimaatilalla oli noin 25 kissaa. Jim sairastui lapsena astmaan, jonka takia hän ei voinut itse tehdä maanviljelijän töitä, joten aikansa kuluksi hän alkoi piirtää. Hänen mielestään piirrokset olivat huonoja, mutta hän huomasi, että jos niihin liitti tekstin, se teki niistä parempia. Ennen Karvisen luomista Davis muun muassa avusti Tom K. Ryania "Tumbleweeds"-sarjakuvan piirtämisessä. 
Davis piirsi aluksi "Gnorm Gnat" -nimistä sarjakuvaa ötököistä. Kun hän vei sarjakuvia painoon, hänelle sanottiin: ”Hyönteisiä? Kuka samaistuu hyönteisiin?” Davis keksi Karvisen vuonna 1978, ja 19. kesäkuuta 1978 sarjakuvaa alettiin julkaista lehdissä. Nykyään "Karvista" julkaistaan yli 2 500 sanomalehdessä, ja myös omana lehtenään. Jim Davis on luonut myös muita sarjakuvia, kuten "Orsonin", joka kertoo maatilalla elävästä possusta ja hänen kavereistaan. Orsonia on julkaistu muun muassa "Karvinen"-lehden välissä 1990-luvulla.
Davis asuu tällä hetkellä Munciessa, Indianassa. Jimillä itsellään ei ole ollut kissaa, koska hänen entinen vaimonsa Carolyn oli allerginen kissoille.
Sungari

Sungari 
tai Songhua on joki Koillis-Kiinassa ja Amurin suurin sivujoki. Changbai-vuoristolta Heilongjiangin ja Jilinin maakuntien läpi virtaavalle joelle kertyy pituutta noin 1 927 kilometriä. Sen valuma-alue on 550 000 neliökilometriä. Amur-jokeen se yhtyy T'ung-chiangin kaupungin luona. Joki on Heilongjiangin maakunnan tärkein vedenlähde.
Sungari on padottu Feng-manissa vesivoiman tuottamiseksi. Muodostunut tekojärvi ulottuu 62 kilometriä ylävirtaan. Padolta joki juoksee luoteeseen, kunnes sen suurin sivujoki, Nen, liittyy siihen Ta-anin lähellä. Nen-joki kerää Mantšurian ylängön sadevedet. Sungari jatkaa kulkuaan itään Harbinin lähistölle asti, jolloin siihen liittyy Hu-lan-joki. Sieltä joki virtaa itäisen Mantšurian vuoriston pohjoiskärjen ja Khingan-vuoriston välistä viimein Amurin laaksoon.
Sungari-joki on jäässä marraskuun lopulta maaliskuuhun. Keväällä vuorten lumien sulaessa virta on vuolaimmillaan. Keskikokoiset laivat voivat kulkea jokea Harbiniin asti. Pienemmillä aluksilla pääsee edelleen Chi-liniin ja Nen-jokea pitkin Tsitsihariin.
13. marraskuuta 2005 jokeen valui sata tonnia bentseeniä, kun sen yläjuoksulla Jilinin kaupungissa PetroChina-yhtiön tehtaassa sattui räjähdys. Myrkkylautta saavutti Harbinin marraskuun 24. päivänä 80 kilometrin mittaisena.
Heinäkuussa 2010 tulva huuhtoi jokeen 3 000 tynnyriä kemikaaleja, joista tuhat tynnyriä metyylikloridia.
Ulla (sarjakuva)

Ulla (, ilmestynyt suomeksi myös nimillä Miina ja Kusti ja Jenni) on yhdysvaltalainen strippisarjakuva, jonka päähenkilöt ovat kaverukset Ulla ("Nancy") ja Pelle ("Sluggo"). Sarjan loi Ernie Bushmiller.
Bushmiller piirsi vuodesta 1925 Larry Whittingtonin seuraajana "Fritzi Ritz" -nimistä sarjakuvaa, jonka pääosassa oli samanniminen kaunis elokuvatähti. Ulla oli alun perin sivuhahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran 2. tammikuuta 1933 ilmestyneessä stripissä, jossa hänet esiteltiin Fritzi Ritzin siskontyttönä. Ulla kuitenkin valtasi muutamassa vuodessa sarjan, joka muuttui näin vitsisarjaksi samalla kun Bushmiller pelkisti piirrostyylin äärimmäisen yksinkertaiseksi. Pelle nähtiin ensi kerran 24. tammikuuta 1938. Saman vuoden lopussa "Fritzi Ritzin" nimi vaihdettiin "Nancyksi". Bushmiller teki sarjaa periaatteessa vuonna 1982 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, joskin hänen viimeisinä elinvuosinaan piirtämisestä vastasivat tosiasiassa Will Johnson ja Al Plastino. Bushmillerin kuoltua Plastino jatkoi sarjaa vuoden ajan Mark Laskyn kanssa. Vuosina 1984–1994 "Ullaa" piirsi Jerry Scott, ja vuodesta 1994 alkaen tekijöinä olivat Guy ja Brad Gilchrist. Vuoden 2018 alusta uudeksi piirtäjäksi tuli Olivia Jaimes.
Bushmillerin ajan "Ulla" mainitaan usein malliesimerkkinä huumoriltaan tavanomaisesta mutta visuaaliselta toteutukseltaan ”täydellisestä” vitsisarjakuvasta (”täydellinen samalla tavalla kuin korttitalo on täydellinen”), sillä Bushmiller omistautui taloudelliselle piirrostyylille, jossa kaikki vitsin kannalta epäoleellinen oli karsittu pois. Yhdysvaltalaiset Mark Newgarden ja Paul Karasik julkaisivat vuonna 1988 kuuluisan esseen "How to Read Nancy?", jossa he avaavat ja luokittelevat strippisarjakuvan kerronnallisia koodeja analysoimalla yhtä, 8. elokuuta 1958 julkaistua "Ulla"-strippiä.
Suomessa sarja oli vuosina 1994–2003 yksi "Karvinen"-lehden oheissarjakuvista, ja ilmestyi siinä nimellä "Miina ja Kusti".
Belegost

Belegost (sindaria, , khuzduliksi "Gabilgathol") oli Väkivarsien heimon kääpiöiden kaupunki J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa. 
Nogrodin tavoin Belegost oli louhittu syvälle Dolmed-vuoren alle Sinivuorille Tähtien Ajoilla. Vuoren toisella puolen sijaitsi Nogrodin kääpiökaupunki, jota asutti Tulipartojen heimo. Belegostissa asuvien kääpiöiden joukoissa olivat Keski-Maan taitavimmat sepät ja kivenhakkaajat. Belegostin kääpiöt kävivät kauppaa Beleriandin "sindar"in kanssa ja takoivat näille verrattomia aseita karaistusta teräksestä. Ja nämä kääpiöt louhivat Menegrothin kiviset salit.
Auringon Ensiajalla Belegostin kääpiöt ja heidän kuninkaansa Azaghâl niittivät suurta mainetta Nirnaeth Arnoediadissa eli Lukemattomien Kyynelten Taistelussa. Sillä siinä taistelussa yksin kääpiöt kestivät lohikäärmeiden tulta, koska he olivat seppien suku joka oli tottunut suureen kuumuuteen ja koska heillä oli kypärissään kasvosuojukset, jotka estivät liekkejä polttamasta heidän partojaan. Ja heidän kirveensä olivat niin kovia, että niillä saattoi pysäyttää lohikäärmeitten etenemisen. Vaikka kuningas Azaghâl kaatui taistelussa, hän ehti haavoittaa Glaurungia, lohikäärmeitten isää, ja lohikäärmeitten suku pakeni taistelukentältä.
Mutta vaikka kääpiöt olivat uljaita, ei sen paremmin Belegost kuin Nogrod säilynyt Auringon Toiselle Ajalle. Sillä Ensiajan lopussa käytiin Vihan Sota ja Beleriand ja Sinivuoret repesivät ja maa ja vuoret siirtyivät ja vajosivat mereen. Niin tuhoutuivat sekä Belegost että Nogrod, ja ne kääpiöt, jotka eivät saaneet surmaansa, pakenivat itään Khazad-dûmin suuriin saleihin.
Vjatšeslav Staršinov

Vjatšeslav Ivanovitš Staršinov (, s. 5. kesäkuuta 1940 Moskova, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä. Hänen on sanottu olleen yksi maailman parhaista jääkiekkoilijoista 1960-luvulla. Staršinov pelasi kuuluisassa Moskovan Spartakin ketjussa yhdessä Jevgeni ja Boris Maiorovin kanssa.
Urheilusaavutukset.
Staršinov oli voittamassa kolmea Neuvostoliiton mestaruutta Moskovan Spartakin joukkueessa vuosina 1962, 1967 ja 1969. Maailmanmestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa vuosina 1963–1971 sekä olympiakultaa vuosina 1964 ja 1968. MM-kisojen paras maalintekijä hän oli vuosina 1963 ja 1966, ja hänet palkittiin vuoden 1965 MM-kisojen parhaana hyökkääjänä. Neuvostoliiton urheilumestarin arvon hän sai vuonna 1963.
Pelaajana.
Staršinov oli tunnettu vahvasta maalinedustapelistään; hän toimitti maalivahdin eteen torjumat kiekot maaliin. Hän oli ahkera laukoja mistä hyvänsä kulmasta maalin lähellä. Staršinov pelasi fyysistä ja kovaotteista jääkiekkoa. Hän oli yksi ratkaisupelaajista maailmanmestaruuskisoissa 1960-luvulla.
Nero Burning ROM

Nero Burning ROM on CD- ja DVD-levyjen kirjoitusohjelma Windows- ja Linux-käyttöjärjestelmille. Ohjelmaa kehittää saksalainen Nero AG, joka on entinen Ahead Software.
Nero myydään nykyään paketeissa, joissa on mukana muutakin kuin pelkkä poltto-ohjelma. Lisänä on esimerkiksi Nero ShowTime: DVD:n, videon ja musiikin soitto-ohjelma, Nero Home: vastine Windows Media Center Editionille mutta ei yhtä valikoiva, Nero PhotoSnap -kuvienkatseluohjelma, Nero WaveEditor: vastine Windowsin Ääninauhurille, parempikin, ei 60-sekunnin rajoitusta, lisäksi sisältää kattavat ominaisuudet äänen muokkaamiseen, sekä paljon muita ohjelmia.
Ohjelman nimi on sanaleikki, joka viittaa Rooman paloon vuonna 64 jaa. Väitetään että Rooman keisari Nero soitti viulua kun kaupunki paloi. Rooma on myös saksaksi Rom.
Johanna Nurmimaa

Johanna Nurmimaa (myös "Johanna Veromaa", s. 11. toukokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on opiskellut vuosina 1981–1988 Sibelius-Akatemiassa, jossa hän perehtyi oopperalauluun. Äänialaltaan hän on sopraano.
Jo teini-iässä Nurmimaa oli mukana kolmessa Suomen Kansallisteatterin näytelmässä: "Mitta mitasta" (1979), "Lehtolapsi "(1980) ja "Pariisilaiselämää" (1981). Nurmimaa on ollut kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatterissa (1993–1995), Jyväskylän kaupunginteatterissa (1995–1997) ja Oulun kaupunginteatterissa (1997–1999). Hän on esiintynyt oopperasolistina Savonlinnan oopperajuhlilla, Ilmajoen musiikkijuhlilla ja monien oopperayhdistysten tuotannoissa. Merkittäviä laulurooleja ovat olleet "Sound of Musicin" Maria, "West Side Storyn" Maria, "Viulunsoittaja katolla" -musikaalin Golde sekä "Annie mestariampujan nimirooli."
Suurelle yleisölle Nurmimaa on tullut tunnetuksi erityisesti saippusarjasta "Salatut elämät", jossa hän näytteli Paula Sievistä vuosina 2004–2012 ja 2013–2014. Vuosina 2018 ja 2022 Nurmimaa teki lyhyet paluut sarjaan, Aaron mielikuvituksien tuotteena.
Nurmimaa on tehnyt äänirooleja Disneyn piirroselokuvissa, kuten Lumikin lauluäänenä ja Pienenä merenneitona. Hän on myös näytellyt useissa Disneyn musiikkisaduissa.
Nurmimaa on kouluttautunut tv-uransa jälkeen voimavaravalmentajaksi, luontoyhteysohjaajaksi, työnohjaajaksi ja äänienergiahoitajaksi. Hän on myös kokemusasiantuntija ja -kouluttaja.
Yksityiselämä.
Nurmimaa on naimisissa lentäjä Jari Veromaan kanssa, ja heillä on kaksi lasta, Joona (s. 2001), ja Juuli (s. 2003). Perhe asuu Porvoossa.
Sannamaija Pekkarinen

Sannamaija Katriina Pekkarinen (s. 11. toukokuuta 1980 Viitasaari) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt "Salatut elämät" -saippuasarjan Heli Sievisenä ja oli mukana sarjassa vakituisesti vuosina 2004–2007 ja 2009–2011 sekä pikavierailulla keväällä 2012, syksyllä 2014 ja keväällä 2015.
Pekkarinen palasi "Salatut elämät" -sarjaan syksyllä 2009 oltuaan poissa pari vuotta. Heli Sievinen poistui sarjasta jälleen keväällä 2011, mutta vieraili sarjassa lyhyen ajan keväällä 2012 vanhempiensa Paulan ja Lassen polttareissa sekä häissä. Pekkarinen näytteli kesällä 2007 Karstulan kesäteatterissa "Emmauksen tiellä" -näytelmässä.
Public Enemy

Public Enemy on newyorkilainen vuonna 1985 perustettu hip hop -yhtye, joka teki merkittävimmät levynsä Rick Rubinin ja Russell Simmonsin Def Jam Recordings -levy-yhtiölle 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Public Enemy on sanoituksiltaan poliittisesti radikaali ja musiikillinen edelläkävijä, jonka varhaiset levyt ovat populaarimusiikin merkkiteoksia. Public Enemyn tunnetuin levy on "It Takes a Nation of Millions to Hold Us Back".
Public Enemy valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2013. Vuonna 2004 albumi "Fear of a Black Planet" (1990) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Rolling Stone-lehti valitsi vuonna 2021 Public Enemyn kappaleen "Fight the Power" kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi kappaleeksi.
Ronn Moss

Ronn Montague Moss (s. 4. maaliskuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko. Mossilla on englantilais-irlantilais-cherokeeintiaani-sukujuuret. Hän näytteli vuodesta 1987 Ridge Forresterin roolissa saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat". Palkkaneuvotteluiden jälkeen Moss ilmoitti elokuussa 2012 jättävänsä sarjan.
Ennen näyttelijänuraansa Moss lauloi ja soitti bassoa kalifornialaisessa yhtyeessä Playerissa, jonka kappaleista on ”Baby Come Back” noussut Billboard Hit 100 -listan ensimmäiseksi. Hän on sittemmin julkaissut sooloalbumeita, joista "Uncovered" on vuodelta 2005.
Moss oli naimisissa näyttelijä Shari Shattuckin kanssa vuodet 1990–2002. Heillä on liitosta kaksi tytärtä (s. 1994 ja 1998).
Ronn Moss vieraili Suomessa toukokuussa 1993 Shari Shattuckin ja tämän veljen Dwayne Shattuckin kanssa. Vierailun järjesti manageri Hessu Reijonen.
Moss vieraili 2024 Vain elämää ohjelman SPR-erikoisjaksossa ja esitti Waldon kanssa yhdessä kappaleen.
Timo Nikki

Timo-Pekka "T." Nikki (s. 17. maaliskuuta 1960 Kouvola) on suomalainen muusikko. Hän on Peer Güntin laulaja-kitaristi, yhtyeen pääasiallinen säveltäjä-sanoittaja ja ainoa alkuperäisjäsen. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Border Devils, Free Beers ja Child Molesters. Peer Güntin ollessa tauolla 90-luvun loppupuolella Nikki rakensi Kouvolaan Pee Gee -studion, jossa hän äänitti ja tuotti Pohjois-Kymenlaakson alueen yhtyeiden levyjä. Lisäksi hän toimi muun muassa Kirkan keikkamiksaajana.
Nikki on käyttänyt Tokai Gakki -merkkisiä kitaroita vuodesta 1987 lähtien. Kitaroissaan hänellä on tallamikrofonina P-90 tyyppisiä kitaramikkejä, joka Nikin mukaan pääasiassa luo Peer Güntille ominaisen kitarasoundin. Hänen ainoa efektilaitteensa on delay-pedaali. Keikoilla sekä äänityksissä Nikki käyttää Hughes &amp; Kettner Tubemeister -vahvistinta.
Léo Delibes

Léo Delibes [dölib] (21. helmikuuta 1836 Saint-Germain-du-Val – 16. tammikuuta 1891 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli vuodesta 1847 lähtien sävellystä Adolphe Adamin johdolla Pariisin konservatoriossa. Vuonna 1848 hän alkoi opiskella myös laulua. Delibes sävelsi vuonna 1856 ensimmäisen operettinsa "Deux sous le charbon". Operettien lisäksi hän sävelsi oopperoita ja baletteja (muun muassa "Coppélia").
Delibesin tunnetuin teos on Intiaan sijoittuva ooppera "Lakmé", jonka libretto on Philippe Gillen. Erityisesti tunnettuja ovat oopperan aaria "Bell Song" (Ou va la jeune Hindoue) ja kukkaisduetto (), jota on käytetty myös useissa elokuvissa ja televisiomainoksissa, kuten 1980-luvulla sovitettuna British Airwaysin mainoksessa.
Aleksandra Ionowa

Aleksandra Ionowa (19. huhtikuuta 1899 Lahti – 14. huhtikuuta 1980 Lahti) oli "mystisen taiteen mestariksi" nimitetty suomenvenäläinen kuvataiteilija.
Rikkaaseen venäläisperheeseen syntynyt Aleksandra opiskeli Helsingissä venäläisessä kimnaasissa aatelisten joukossa. Valmistuttuaan hän piti vuosina 1918–1933 kodissaan sotilaskahvilaa.
Ionowa koki elämänsä kannalta ratkaisevan henkisen kokemuksen 14. heinäkuuta 1946. Hän kuvaili kokemusta näin: "Taivas oli minussa ja minä olin taivaassa". Tämän jälkeen hän tunsi olevansa taiteilija, ja tuotti piirustuksia, maalauksia sekä musiikki-improvisaatioita, johon ei ollut aiemmin kyennyt. Ionowan taide onkin herättänyt kiinnostusta erityisesti rajatiedon harrastajien piirissä ja taidetta on käsitelty rajatiedon lehdessä "Ultrassa" sekä Ultra-päivillä.
Taiteilijan kyvyt saaneen Ionowan mukaan ”lahjaksi saatu pitää lahjaksi antaa”, joten hän ei koskaan myynyt teoksiaan, vaan antoi niitä lahjoituksina. Niukan elantonsa hän sai luontaistaloudesta.
Julkisuuteen Aleksandra Ionowa astui vasta vuonna 1964 kirkkoherra Voitto Viron saattelemana. Samana vuonna pidettiin hänen ensimmäinen näyttelynsä Helsingissä. Voitto Viron vuonna 1965 kokoaman, Ionowan taiteesta kertovan kirjan "Taivas oli minussa" mukaan teoksia oli silloin noin 4 000, mutta Ionowa-seuran edustajan mukaan niitä voi nykyään olla jopa kymmenen tuhatta. Taiteilija itse sanoi, että hänellä oli aina inspiraatio.
Ionowan taiteessa erikoista on hänen käyttämiensä tekniikoiden monipuolisuus sekä työskentelytavan nopeus. Useimmat guassi-, hiili-, liitu-, lyijykynä-, pastelli- ja öljyvärityöt on tehty muutamassa minuutissa, eikä niitä ole korjailtu jälkeenpäin.
Vuonna 1969 perustettiin Ionowan Seura, jolle Ionowa lahjoitti toistatuhatta taideteosta käsittäneen kokoelmansa. Niitä varten perustettiin vuonna 1973 Ionowa-Säätiö, joka talletti teokset vuonna 1975 Lahden taidemuseoon. Seura julkaisi myös LP-levyn nimeltään "Aleksandra Ionowa Soittaa Ja Lukee Mietelmiään - Improvisations On The Piano And Reflections In Verse". Ionowan teoksia on ollut näytteillä myös muun muassa Valamon Kulttuurikeskuksessa Heinävedellä.
Aleksandra Ionowan näyttely "Näkyjä henkimaailmasta ja rauhasta" Gallen-Kallelan Museossa 8.2. -1.6.2025.
Bedřich Smetana

Bedřich Smetana (tšekiksi ; 2. maaliskuuta 1824 Litomyšl – 12. toukokuuta 1884 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä. 
Smetana aloitti musiikin opiskelunsa jo lapsena opettelemalla soittamaan pianoa ja viulua. Hän myös soitti jousikvartetissa yhdessä muiden perheenjäsentensä kanssa. Julkisesti Bedřich esiintyi viulistina jo viisivuotiaana ja pianistina vuotta vanhempana, ja ensimmäiset pikkukappaleensa hän sävelsi kahdeksanvuotiaana. Myöhemmin Smetana opiskeli musiikkia Prahassa opettajanaan Josef Proksch, joka ohjasi hänet Franz Lisztin oppilaaksi. 
Vuonna 1848 Smetana perusti Prahaan musiikkikoulun, jonka johtajana hän toimi kahdeksan vuotta. Vuonna 1856 Smetana muutti Göteborgiin, jossa hän vietti seitsemän vuotta opettaen musiikkia, johtaen orkesteria ja pitäen konsertteja. Vuonna 1863 hän palasi kotimaahansa ja toimi vuodesta 1866 Prahan Kansallisteatterin orkesterinjohtajana, mutta vähitellen huonontuva kuulo pakotti hänet lopulta jättämään työnsä. Smetana kuuroutui vuonna 1874 syfiliksestä, mutta hän jatkoi säveltämistä. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluu kuusiosainen sinfoninen runo -sarja "Má vlast" "(Isänmaani)", erityisesti sen toinen osa "Vltava" ("Moldau"), ooppera "Myyty morsian" ja alkusoitto oopperasta "Libuše".
Koska Smetana on yksi Tšekin rakastetuimmista säveltäjistä, hänelle on perustettu oma Smetana-museo Prahan keskustaan. Hän kuoli mielisairaalassa Prahassa.
Kristina Isola

Anna-Kristina Isola (s. 12. tammikuuta 1946 Helsinki) työskenteli Marimekon suunnittelijana vuoteen 2013 asti ja on Maija Isolan ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär.
Kristina Isola toimi äitinsä henkilökohtaisena apulaisena jo vuodesta 1962 lähtien. Vuodesta 1979 lähtien Isolat tekivät Marimekon mallit suunnittelijaparina ja molempien nimet kirjoitettiin kankaiden reunaan. Kristina Isolan omaa käsialaa ovat monet kangasmallit jo vuodesta 1964 lähtien. Näitä ovat muun muassa herkät kukkakuviot Krassi ja Ruiskukka sekä monivärinen raitakuosi Onnellinen.
Vuonna 2001, Unikko-mallin uudessa tulemisessa, Kristiina Isola sai tehtäväkseen uudistaa Unikkoa. Niin syntyi beesi ja harmaa Unikko. ”Halusin, että se sopii nykyajan keittiöihin, joissa on paljon kiveä ja terästä”, kertoi Kristiina Isola tästä työstään. Vuonna 2002 Unikkoa alettiin toteuttaa väripohjalle, ja kuviota pienennettiin. Mallia on käytetty kännykänkuorissa, televisioiden pinnoissa, autoissa, vaatteissa ja kävelysauvoissa. Vuonna 2003 Marimekon sisustuspuolen kasvu oli 20 %. Myös Primavera-kuosin ristiinbrändäys Iittalan kanssa onnistui.
Metsänväki-plagiaatti.
Isola jäi vuonna 2013 kiinni plagioinnista. Isolan Marimekolle suunnittelema Metsänväki-kuosi on kopioitu ukrainalaisen naivistitaiteilijan Maria Primatšenkon yli 40 vuotta aikaisemmin julkaisemasta työstä "Rotta matkalla". Marimekon mukaan Isola kertoi oman maalauksensa pohjana käyttämästään kuvituksesta heille sen jälkeen, kun "Helsingin Sanomat" oli alkanut selvittää asiaa. Metsänväki-kuosi on vuodelta 2007, kun taas "Rotta matkalla" on vuodelta 1963. Kankaan puunrunkojen ja oksien painokuviot ovat identtiset Primatšenkon guassityön kanssa.
Asian toi esille suomalainen taiteenharrastaja, joka havaitsi omistamassaan kirjassa Primatšenkon alkuperäisen työn ja tunnisti sen identtiseksi Isolan kangassuunnitelman kanssa. Isola myönsi kopioinnin julkisuuteen toimittamassaan tiedotteessa.
Samaa aihetta käytettiin sinisenä Finnairin lentokoneessa Finnairin ja Marimekon yhteistyöhankkeen aikana. Plagioinnin tultua ilmi Finnair ilmoitti maalaavansa kuviot lentokoneestaan peittoon.
Marimekko lopetti yhteistyön suunnittelijan kanssa syyskuussa 2013. Yhtiön toimitusjohtaja Mika Ihamuotila nimitti plagiointia ”väärinkäytökseksi” ja sanoi, että sitä ei voi antaa anteeksi.
Põlvamaa

Põlvamaa eli Põlva on maakunta Pihkovanjärven länsipuolella Etelä-Virossa. Maakunnan pinta-ala on 1 823 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 25 655 (1.1.2018). Maakunnan keskuspaikka on Põlvan kaupunki. 
Maantiede.
Pääosa maakunnan alueesta on reunamoreeniselänteiden reunustamaa tasankoa, lännessä Otepään mäkimaalla on yli 200 metriä korkeita mäkiä. Põlva on suurimmaksi osaksi maatalousaluetta, ja siellä puhutaan perinteisesti viron läheistä sukukieltä võroa. 
Maakunta ja sen historia.
Vuonna 1990 Põlvamaasta muodostettiin oma maakunta pääasiallisesti Võrumaan pohjoisosasta. Põlvan maakuntaan kuuluu tällöin myös osa Setumaasta, joka oli ollut aikaisemmin erillinen maakunta, Petserimaa. Maakunta koostui 13 kunnasta.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa kymmenestä Põlvamaan kunnasta sekä Tartumaan Meeksistä muodostettiin kolme kuntaa: Kanepin, Põlvan ja Räpinan kunnat. Kolme kuntaa, Mikitamäe, Orava ja Värska, siirrettiin Võrumaan maakuntaan. 
Väestö.
Vuonna 2011 silloisella Põlvamaalla oli 27 448 asukasta, joista 26 099 (95,1 %) oli virolaisia, 1 018 (3,7 %) venäläisiä ja 310 (1,1 %) muita kansallisuuksia.
Raplamaa

Raplamaa () on maakunta Keski-Virossa. Sen keskuspaikka on Raplan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 2 765 neliökilometriä, ja asukkaita siellä on 33 774 (1.1.2018).
Maantiede.
Suurin osa alueesta on Pohjois-Viron tasankoa, jolla harjoitetaan karjanhoitoa, eteläosassa on loivasti kumpuilevia metsämaita. 
Hallinto.
Raplamaa muodostettiin piiriksi 1950 ja maakunnaksi 1990 Harjumaan eteläosasta ja osista Länsi-Virumaata ja Järvamaata.
Kaupungit ja kunnat.
Vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen Raplamaa koostuu neljästä kunnasta, ennen muutosta kuntia oli kymmenen:
Kehtnan kunta muodostettiin vanhasta Kehtnasta ja Järvakandin kunnasta. Uusi Märjamaan kunta muodostettiin yhdistämällä vanha Märjamaa ja Vigala sekä kolme Raikkülan kylää. Uusi Raplan kunta koostuu vanhasta Raplasta, Kaiusta, Juurusta sekä pääosasta Raikkülaa. Käru siirtyi uudistuksessa osaksi Järvamaalle muodostettua uutta Türin kuntaa.
Väestö.
Vuonna 2011 silloisella Raplamaalla oli 34 914 asukasta, joista 32 815 (94,0 %) oli virolaisia, 1 332 (3,8 %) venäläisiä ja 750 (2,1 %) muita kansallisuuksia.
Talous.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat lasi-, rakennustarvike-, tekstiili- ja elintarviketeollisuus. Lisäksi maakunnassa työllistää metsäteollisuus ja maanviljely.
Hallinto ja politiikka.
Valtiollisissa vaaleissa Raplamaa muodostaa yhdessä Tallinnan ulkopuolisen Harjumaan kanssa vaalipiirin numero 4 (valimisringkond nr 4), josta valitaan 14 kansanedustajaa 101-jäseniseen riigikoguun.
Tartumaa

Tartumaa on maakunta Virossa. Sen pinta-ala on 3 349 km² ja asukkaita runsaat 150 000. Maakunnan pääkaupunki on Tartto. 
Maantiede.
Maakunta sijaitsee Võrtsjärven ja Peipsijärven välissä Keski-Virossa.
Tartumaalla on moreenimäkiä ja -selänteitä sekä verraten paljon peltoja ja laidunmaita. Alueen halki virtaa Viron suurin joki Emajoki.
Kaupungit ja kunnat.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tartumaan 18 kunnasta ja kolmesta kaupungista, kahdesta Jõgevamaan kunnasta (Pala, Tabivere) sekä kahden Valgamaan kunnan osista (Palupera, Puka) muodostettiin seitsemän kuntaa ja yksi kaupunki. Meeksin kunta siirrettiin pääosin Räpinan kuntaan Põlvamaalle. 
Tartumaan kunnat ja kaupungit:
Väestö.
Vuonna 2011 silloisella Tartumaalla oli 150 528 asukasta, joista 127 498 (84,7 %) oli virolaisia, 18 543 (12,3 %) venäläisiä ja 4 279 (2,8 %) muita kansallisuuksia.
Talous.
Maakunnan teollisuudenaloja ovat bioteknologia ja lääketeollisuus, IT- ja elektroniikkateollisuus, metallintuotanto, koneenrakennus ja puu- ja huonekaluteollisuus.
Pelto

Pelto on hyötykasvien viljelyä varten muokattu laajahko maa-alue. Pelto on uusiutuvan lannoituksen ja muokkauksen kohteena oleva kasvualusta. Pellot ovat maataloudelle elintärkeitä. Suomen kokonaispeltoala on 2,5 milj. hehtaaria, josta maataloustuotannossa on 2,2 milj. hehtaaria. Koko maapallon peltoala kauppapuutarhat mukaan lukien on 1 497 milj. hehtaaria (2000).
Historia Suomessa.
Suomessa peltoviljely syrjäytti perinteisen kaskiviljelyn, kun kaskiviljelyä ryhdyttiin lain voimalla rajoittamaan. Peltoviljely vaati enemmän työtä kuin kaskiviljely, mutta viljelymaata voitiin käyttää uudelleen. Suurin osa pelloista kuokittiin suohon tai rämeeseen, josta vesi juoksutettiin pois ojittamalla. Turve ja kannot poltettiin, ja syntyneelle kytömaalle levitettiin savea. Sitten maa lannoitettiin, kynnettiin, karhittiin äkeellä ja kylvettiin. Muutamien vuosien viljelyn jälkeen maa jätettiin kasvamaan heinää, kynnettiin uudestaan, lannoitettiin, karhittiin ja kylvettiin uudestaan, jolloin maasta saatiin hedelmällistä peltoa.
Peltojen hinnat Suomessa.
Peltojen hinnat Suomessa tilastoidaan maakunnittain, mutta luvut esitetään alueittain:
Ompelu

Ompelu on yleisimmin kahden tekstiilikappaleen kiinnittämistä toisiinsa langalla neulan avulla, joko ompelukoneella tai käsin. Ommeltavat kappaleet voivat olla myös turkista tai nahkaa. Ompelemista on harrastettu kaikissa kulttuureissa kivikaudelta asti: ompelemisesta on jäänteitä jo ajalta ennen kankaankudonnan keksimistä. Vanhimmat tunnetut ompeluneulat on löydetty Etelä-Ranskasta ja ne ovat peräsiin paleoliittiselta ajalta noin 25 000 vuotta sitten.
Kankaita ei ommella aivan reunasta, vaan ompeleen ja kankaan reunan väliin jätetään "saumanvara". Saumanvara huolitellaan, ettei se purkautuisi. Kankaan avoimeksi jäävään reunaan, esimerkiksi hameen helmaan tai verhon reunaan, ommellaan kaksin- tai kolminkertainen taite eli "päärme" estämään kankaan purkautuminen. 
Ompelun jälki on pistoista muodostuva "tikki". Ompeleita tehdään myös koristeeksi, jolloin puhutaan tikkauksesta tai kirjonnasta, esimerkiksi ristipistot tai kanavatyö.
Ompelutarvikkeita säilytetään ompelulaatikossa.
Ompelija.
Suomessa ompelijan ammattikoulutus on nimeltään tekstiili- ja muotialan perustutkinto, jonka erikoistumisaloja ovat muun muassa ompelija, mittatilausompelija, vaatturi tai sisustustekstiilien valmistaja.
Tommaso Buscetta

Tommaso Buscetta (12. heinäkuuta 1928 Palermo – 2. huhtikuuta 2000 Florida) oli sisilialainen mafioso. Hän oli ensimmäinen mafioso, joka pidätyksensä jälkeen kertoi tietonsa poliisille. Hänen tietojensa perusteella pidätettiin satoja mafian jäseniä. Palkintona tiedoistaan hän pääsi vapaaksi todistajansuojeluohjelman turvin. Hän kuoli luonnollisen kuoleman.
Siipikarja

Siipikarja on yleisnimi hyötyeläiminä pidettäville linnuille, joita kasvatetaan joko ruoaksi tai muniensa tai höyhenten ja muiden vastaavien tuotteiden takia. Suomessa siipikarjan pitäjien on rekisteröidyttävä maaseutuelinkeinoviranomaiselle.
Siipikarjaan luetaan yleisimmin kuuluviksi ainakin seuraavat linnut:
Siipikarjan lisäksi ihminen syö riistalintuja. Osa riistalinnuista, esimerkiksi fasaani elää luonnossa istutettuina ihmisen ruokinnan avulla. Ihminen kasvattaa myös lemmikkilintuja, kirjekyyhkyjä ja metsästyshaukkoja, joita ei varsinaisesti lasketa siipikarjaksi.
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissio

Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissio (, UNCHR) oli YK:n perustama komissio, joka toimi vuosina 1946–2006. YK:n yleiskokous päätti 15. maaliskuuta 2006 korvata komission uudella elimellä, jonka jäsenyys voidaan evätä ihmisoikeuksia rikkovalta maalta. Uuden neuvoston nimi on Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto.
Ihmisoikeuskomission jäsenenä oli 53 YK:n jäsenvaltiota. Eri maanosilla oli kiintiöt, joihin äänestettiin vuosittain kolmannes uusia jäseniä. Aktivistiryhmät kritisoivat sellaisten maiden jäsenyyttä, joilla on yleisesti tunnustettuja ongelmia omassa ihmisoikeustilanteessaan, esimerkiksi Kiina, Kuuba, Pakistan ja Sudan. Tällaisten jäsenten mukanaolo vesitti arvostelijoiden mukaan komission päätöksiä.
UNCHR:ää ei tule sekoittaa UNHCR:ään, YK:n pakolaisjärjestöön.
Pain in My Heart

Pain in My Heart on Atcon vuonna 1964 julkaisema Otis Reddingin esikoisalbumi. Albumi rakennettiin Reddingin kahden kohtalaisesti menestyneen singlejulkaisun "These Arms of Mine" (R&amp;B #20 / Pop #85 ) ja "Pain in My Heart" (R&amp;B #61 / Pop #61) perustalle.
Omien sävellysten lisäksi albumilla on kappaleita muun muassa Reddingin esikuvilta Sam Cookelta ("You Send Me") sekä Little Richardilta ("Lucille"). Otisin oma omintakeinen tyyli alkoi kuitenkin pikkuhiljaa hahmottua, eivätkä levyn cover-kappaleet olleet enää pelkästään hänen idoliensa imitointia.
Nimikappale "Pain in My Heart" oli alun perin merkitty Reddingin omaksi sävellykseksi, mutta se muutettiin tekijänoikeuskiistan seurauksena Naomi Nevillen nimiin. Salanimellä Naomi Neville esiintynyt Allen Toussaint oli aikaisemmin tehnyt sävellyksen Irma Thomasille nimellä "Ruler of My Heart".
Otisin ensimmäinen albumi ylsi pop-listalla sijalle 103. Reddingille tunnusomaisen kompin yhdessä Otisin kanssa loihtivat Staxin studio-orkesterissa soittaneet The Mar-Keys sekä Booker T. &amp; The MG's, joiden jäseniä kuultiin myöhemmin mm. kulttisuosion saavuttaneen Blues Brothersin taustalla.
Sniper

Sniper on vuonna 1997 perustettu kuusankoskelainen RAC-yhtye. Musiikkityyliltään yhtye on melko perinteistä punkkia ja sanoituksissa yhtyeen teemoja ovat muun muassa uusnatsismi, inho kommunisteja ja kunnioitus sotaveteraaneja kohtaan sekä rodulliset aiheet. Yhtyeen nimi viittaa tarkka-ampuja Simo Häyhään.
Diskografia.
Lisäksi Sniperin kappaleita on julkaistu lukuisilla kokoelmalevyillä.
P.W.A.

P.W.A. on virolainen, Tallinnasta kotoisin oleva RAC-yhtye. P.W.A. on tehnyt yhteislevyn suomalaisen Sniperin kanssa vuonna 2003. P.W.A:n ja Sniperin yhteisalbumin nimi oli "In Hate Of The Russian". 
Yhtye on saanut suosiota Pohjoismaissa sekä Baltiassa. Yhtyeen nimi: P.W.A. tarkoittaa Preserve White Aryans. Bändi on esiintynyt lukuisia kertoja Suomessa, ensimmäisen kerran Perkele Skins -järjestön kerhotiloissa Turussa 1996. 
Historia.
Alun perin P.V.A. (Perverts Versus Angels) nimellä toiminut yhtye muutti nimensä P.W.A:ksi (Preserve White Aryans) 1999, ja julkaisi ensimmäisen albuminsa "It's Time To Awake" vuonna 2000. Nykyään P.W.A:ssa ei ole yhtään P.V.A:n alkuperäisjäsentä jäljellä.
Diastereomeeri

Stereokemiassa toistensa diastereomeerejä ovat kaikki molekyylien stereoisomeerit, jotka eivät ole toistensa enantiomeerejä eli peilikuvaisomeerejä. Diastereomeriaa on esimerkiksi aineilla, joissa useampi kuin yksi kiraliakeskus. Diastereomeerejä ovat kuitenkin myös molekyylien erilaiset konformeerit eli tietyt konformaatiot. Konformeereillä ei välttämättä ole kiraliakeskusta.
Kahdella toistensa diastereomeerillä on yleensä erilaiset fyysiset ominaisuudet (kiehumispisteet, poolisuus jne.) ja myös niiden reaktiivisuus voi olla erilainen, toisin kuin enantiomeereillä, joiden fyysiset ominaisuudet ovat samanlaiset (lukuun ottamatta optista aktiivisuutta). Tästä syystä diastereomeerien erottaminen toisistaan rasemaatista esimerkiksi kromatografialla on usein helppoa. Asia on toisin enantiomeerien kohdalla, joiden kromatografinen erottelu yleensä vaatii ensin enantiomeerien reagointia jonkin yksittäisen eli enantiopuhtaan stereoisomeerin kanssa. Diastereomeeristen konformeerien erottelu voi kuitenkin olla mahdotonta.
Diastereomeria voidaan karkeasti jakaa kiraliakeskuksiin, kaksoissidoksiin ja konformeereihin pohjautuviin diastereomerian muotoihin.
Kiraliakeskukset.
Toistensa diastereomeerit voivat erota yhden tai useamman kiraliakeskusten osalta. Poikkeuksia ovat mesoyhdisteet, joiden mahdollisista diastereomeeristä osa on oikeasti identtisiä, eivätkä ne siten ole diastereomeerejä.
Jos jätetään mahdollinen konformeria huomiotta, on 2 kiraliakeskusta omaavalla ja vain yksöissidoksia sisältävällä molekyylillä enintään 4 stereoisomeeriä. Näistä 2 ovat toistensa enantiomeerejä ja loput 2 ovat diastereomeerejä. Esimerkiksi treoniinilla on 2 kiraliakeskusta, joten sillä on 4 erilaista stereoisomeeriä: isomeeriparit (2R,3R) ja (2S,3S) ovat toistensa enantiomeerejä kuten ovat myös (2R,3S) ja (2S,3R). Muut isomeeriparit kuten (2S,3S) ja (2R,3S) ovat toistensa diastereomeerejä.
Muita kiraliakeskuksista riippuvan diastereomerian mahdollisia ilmenemismuotoja ovat muun muassa (lista ei ole täydellinen)
"cis/trans" ja E/Z.
"cis-trans"-Isomeerit ja "E, Z" -isomeerit ovat diastereomeerejä. Näitä isomerian muotoja ilmentävissä molekyyleissä on kaksoissidoksia, jotka voidaan luokitella tietyin ehdoin joko "cis"- tai "trans" -sidoksiksi, tai "E"- tai "Z"-sidoksiksi.
Lisäksi "cis-trans"-isomerian käsite pätee myös muun muassa oktaedrisiin ja tasoneliömäisiin kompleksiyhdisteisiin, joissa ei aina ole rakenteissaan kaksoissidoksia.
Konformeerit.
Konformeerillä on tietty konformaatio, jossa molekyylin potentiaalienergia on selkeästi tunnistettavassa paikallisessa energiaminimissä. Molekyylit, jotka ovat toistensa konformeerejä, eivät eroa toisistaan konfiguraatioiltaan eli kolmiulotteisilta järjestyksiltään. Konfiguraation muuntuminen yhdestä toiseksi vaatii kemiallisten sidosten rikkoutumista.
Hienojakoisempia konformeerien luokitteluita ovat muun muassa (lista ei ole täydellinen)
Skeleton talviolympialaisissa 2002

2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Utahissa, Yhdysvalloissa kilpailtiin kolmatta kertaa olympialaisten historiassa skeletonissa eli mahakelkkailussa. 
Kilpailut käytiin 20. helmikuuta 2002 "Utah Olympic Parkin" 1 200 metrin mittaisella radalla, jossa korkeuseroa on yhteensä 91 metriä ja 13 kurvia.
Kilpailussa laskettiin kaksi laskua, joiden yhteisaika ratkaisi voittajan. Ensimmäistä kertaa mukana oli myös naisten sarja.
Muurala

Muurala () on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee Espoon keskuksen pohjoispuolella, Kehä III:n ja Turunväylän kainalossa. Asukkaita on 3 100 (2003).
Suurin osa nykyisestä Espoon keskukseksi kutsutusta alueesta oli aikaisemmalta nimeltään Muurala. Radan eteläpuoleisia alueita kutsuttiin pääosin Suvelaksi. Espoon keskuksessa sijaitsee edelleen Muuralan sairaala, nyttemmin Samarian terveysaseman tiloissa tai yhteydessä, Espoonväylän ja Siltakadun risteyksessä, liikenteellisesti keskeisellä paikalla.
Muuralasta on ollut asutusta jo kauan. Muun muassa tiettyjä arkeologisia löytöjä kutsutaan Muuralaan viittaavalla nimellä Morbyn keramiikka.
Nimi.
Muuralan ruotsinkielinen nimi "Morby" sisältää Keski-Uudenmaan ruotsalaismurteessa tavatun kuusimetsää tai korpea tarkoittavan sanan "mor". Nimen vanhoja kirjoitusasuja ovat "Morssby" (1492), "Mora" (1540) sekä "Mörby", "Morby" ja "Moraby" 1550-luvulla. Pitkään 1970‑luvulle asti Morby käsitti myös nykyisen Espoon keskuksen alueen asemineen ja kirkkoineen, kunnes hallinnolliselle keskukselle haluttiin antaa erillinen nimi ja pitää Morby omalla, historiallisella paikallaan Espoonjoen pohjoispuolella. Nimipari Muurala – morby vahvistettiin kaupunginosan nimeksi vuonna 1976.
Historia.
Muuralan pohjoispuolella kulkeva Kehä III rakentui vaiheittain vuosina 1963–1968. Väylä linjattiin kulkemaan Jorvaksesta Pitkäjärven pohjoispuolen kautta Vantaalle.
Virkistys.
Muuralan alueella sijaitseva luonnonmuistomerkki on Muuralantien tammi. Puun korkeus on noin 31 metriä ja ympärysmitta 3 metriä. Puu on rauhoitettu luonnonmuistomerkkinä vuonna 1987.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2002

2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä, Utahissa, Yhdysvalloissa järjestettiin maastohiihdossa, yhdistetyssä ja mäkihypyssä 18 kilpailua. 
Maastohiihdot käytiin Soldier Hollowissa ja mäkihypyt Park Cityssä.
Miesten hiihto.
1,5 km sprintti (v).
Ajankohta: 19. helmikuuta 2002
15 km (p).
Ajankohta: 12. helmikuuta 2002
10+10 km takaa-ajo (p+v).
Ajankohta: 14. helmikuuta 2002 
Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
30 km yhteislähtö (v).
Ajankohta: 9. helmikuuta 2002 
Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
50 km (p).
Ajankohta: 23. helmikuuta 2002 
Espanjan Johann Mühlegg menetti kultamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
4 x 10 km viesti.
Ajankohta: 17. helmikuuta 2002
Naisten hiihto.
1,5 km sprintti (v).
Ajankohta: 19. helmikuuta 2002
10 km (p).
Ajankohta: 12. helmikuuta 2002 
Venäjän Olga Danilova menetti hopeamitalinsa ja Larisa Lazutina neljännen sijansa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
5+5 km takaa-ajo (p+v).
Sijoille 1-2 sijoittuneet Venäjän Olga Danilova ja Larisa Lazutina menettivät mitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
15 km yhteislähtö (v).
Venäjän Larisa Lazutina menetti hopeamitalinsa jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
30 km (p).
Kilpailun alun perin voittanut Venäjän Larisa Lazutina ja kahdeksanneksi sijoittunut Olga Danilova hylättiin heidän jäätyä kiinni dopingin käytöstä.
4 x 5 km viesti.
Ajankohta: 21. helmikuuta 2002
Yhdistetty.
Sprintti.
Ajankohta: 21.-22. helmikuuta 2002
Joukkuekilpailu.
Ajankohta: 16. - 17. helmikuuta 2002
Mäkihyppy.
Normaalimäki K90.
Ajankohta: 10. helmikuuta 2002
Suurmäki K120.
Ajankohta: 13. helmikuuta 2002
Joukkuekilpailu K120.
Ajankohta: 18. helmikuuta 2002 
Saksan joukkue voitti Suomen pienimmällä mahdollisella erolla, yhdellä pisteen kymmenesosalla.
Vartioharju

Vartioharju (ruots. Botbyåsen) on Vartiokylän kaupunginosan osa-alue Itä-Helsingissä. Pientalovaltaisella alueella elää noin 6 000 asukasta. Osa-alueen palveluihin kuuluvat koulut ja päiväkodit, ja siellä sijaitsee myös muun muassa yksi pizzeria ja Alepa.. Vartioharjussa oli vuoden 2022 lopussa 1 054 työpaikkaa. Vartioharjulaisten keskitulot olivat vuoden 2008 lopussa 34 973 euroa henkeä kohden, tehden alueesta itäisen suurpiirin vauraimpia alueita, joskin Marjaniemessä tulot ovat hieman korkeammat.
Vartiokylän seurakunnan entinen pääkirkko sijaitsee Vartioharjussa Kiviportintien varrella. Seurakunnan luopuessa Matteuksenkirkosta Puotinharjussa Vartiokylän kirkosta tulee uudelleen seurakunnan pääkirkko. Kirkossa on harrastustiloina mm. palloilusali ja alakerrassa tilat partiolippukuntien toiminnalle.
Vartioharjussa on Vartiokylän ala-asteen koulu, entinen Vartiokylän kansakoulu. Sen itäsiivessä toimi 1970-luvun loppuun asti Vartiokylän sivukirjasto joka lakkautettiin Itäkeskuksen kirjaston aloittaessa.
Vartioharjussa on nähtävänä osia ensimmäisen maailmansodan aikaisesta Helsingin maalinnoituksesta. Niistä suurin kohde on Vartiokylän linnavuoren rinteeseen rakennetut juoksuhaudat ja ammusluola.
Liikenneyhteydet.
Yksityisautoilu.
Itäväylä kulkee Vartioharjun läpi, jonka kohdalla tie on nelikaistainen. Vartioharjun jälkeen tie muuttuu itään mentäessä kaksikaistaiseksi. Osa-alue sijaitsee Kehä I:n ja Kehä III:n välissä.
Julkinen liikenne.
Metro.
Puotilan metroasema on alle puolen kilometrin päässä Vartioharjun lounaisista osista. Metromatka keskustaan vie noin 17 minuuttia.
Bussi.
Linjat 95, 97 ja 97V kulkevat Vartioharjussa. Ne tarjoavat yhteydet Itäkeskuksen, Kontulan, Mellunmäen ja Puotilan metroasemille. Yölinjoista 95N, 97N ja 841N kulkevat alueelle. Linja 97N liikennöi myös lauantain ja sunnuntain vastaisina öinä aamuyölinjana. 
Itäkeskukseen pääsee myös Itäväylää pitkin kulkevilla Östersundomin linjoilla 831/831K sekä Söderkullan linjoilla 841-844. Vartioharjun alueella kulkee myös lähibussi 805.