tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peace

Peace on joki Kanadassa. Se saa alkunsa Kalliovuorilla, Brittiläisen Kolumbian pohjoisosissa, ja laskee pohjoisen Albertan läpi. Joki on noin 1 923 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on noin 302 500 neliökilometriä.
Joen yläjuoksulle on tehty suuri pato ja tekojärvi, Willistoninjärvi, vesivoiman tuottamista varten. Padon jälkeen joki laskee itään Albertaa kohti ja jatkaa sitten pohjoiseen ja itään, jossa se kohtaa Athabascajärven Wood Buffalon kansallispuistossa. Athabascajärven ja Peacen jokisuiston vesi laskee Slave-jokeen ja saavuttaa Pohjoisen jäämeren Mackenzien kautta.
Joen reuna-alueet ovat perinteisesti olleet dunnezojen asuinalueita. Turkiskauppaaja Peter Pondin uskotaan käyneen joella vuonna 1785. North West Companyn Charles Boyer perusti Peacen ja Boyerin yhtymäkohtaan turkiskauppa-aseman vuonna 1788. Vuonna 1793 tutkimusmatkailija Alexander Mackenzie matkusti pitkin jokea. Vuonna 1794 joen varrelle Rocky Mountain Houseen, lähelle nykyistä Fort St. Johnia, rakennettiin turkiskauppa-asema. Se oli ensimmäinen muun kuin alkuperäiskansan asutus Brittiläisen Kolumbian mantereella.
Albertassa sijaitsevan Peace-jokilaakson rikas maaperä on tuottanut vehnäsatoa 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Jokialue on myös tärkeä öljy- ja maakaasutuotannon keskus. Joen varrella Brittiläisessä Kolumbiassa on myös sahatavara-, selluloosa- ja paperitehtaita.
Peacen suistoalueesta tehtiin Ramsar-suojelualue vuonna 1982.
Kuningatar Charlotten saaret

Kuningatar Charlotten saaret (, entiseltä nimeltään , ) on Kanadassa, Brittiläisen Kolumbian luoteisrannikolla sijaitseva Kanadan läntisin saariryhmä. Se koostuu yli 150 saaresta, ja sillä on kaksi pääsaarta: sen suurin saari Grahaminsaari pohjoisessa, ja Moresbynsaari etelässä, jonne pääsee vain laivalla. Saariryhmän pinta-ala on 9 596 neliökilometriä ja asukasluku on 4 652 (2009). Sen asuttivat ensimmäisina haida-intiaanit arviolta noin 8 000 vuotta sitten. Ensimmäinen rekisteröity kaupunki saariryhmässä oli Queen Charlotte City.
Saariryhmän erottaa Brittiläisen Kolumbian mantereesta Hecatensalmi. Alaskasta sen erottaa Dixon Entrance -salmi, ja Vancouverinsaaresta Kuningatar Charlotten salmi. Saariryhmä sai nimensä kapteeni George Dixonin "HMS Queen Charlotte" -laivan mukaan, joka puolestaan sai nimensä kuningas Yrjö III:n vaimon, kuningatar Charlotten mukaan. George Dixon vieraili saarella vuonna 1787.
Saariryhmän eteläosassa sijaitsee Gwaii Haanasin kansallispuisto.
Kanadan viranomaiset ottivat käyttöön Haida Gwaii -nimen vuonna 2010.
Maanjäristyksiä.
21. elokuuta 1949 Grahaminsaaren länsipuolella sattui Kanadan voimakkain seismisillä mittareilla havaittu Kuningatar Charlotten saarten maanjäristys, joka oli voimakkuudeltaan 8,1 yksikköä. Maanjäristys ei aiheuttanut henkilövahinkoja mutta se aiheutti joitain maanvyöryjä sekä aineellisia vahinkoja. Tiettävästi suurin ennen seismisten mittalaitten käyttöönottoa tapahtunut maanjäristys oli saariryhmästä kaakkoon, Vancouverinsaaren länsipuolella 26. tammikuuta 1700 sattunut Kaskadien maanjäristys, jonka voimakkuudeksi on arvioitu vähintään 9 yksikköä.
28. lokakuuta 2012 kello 03:04:10 UTC saaren länsipuolelle iski 7,7 magnitudin järistys sekä useita jälkijäristyksiä.
Die Another Day

Die Another Day on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan ensimmäinen single albumilta American Life, joka on hänen yhdeksäs studioalbuminsa. Se julkaistiin lokakuussa 2002 Madonnan ja Mirwais Ahmadzaïn tuottamana ja se nousi Britanniassa singlelistan kolmoseksi ja Yhdysvalloissa Billboardin sijalle kahdeksan. 
Kappale on tehty James Bond -elokuvaan "Kuolema saa odottaa" ("Die Another Day") ja se oli menestynein Bond-teema sitten 1980-luvun sävellysten. Sen musiikkivideolla kahdeksi henkilöksi jakautunut Madonna, joka esittää elokuvassa miekkailunopettajaa, taistelee valko- ja mustapukuista itseään vastaan ja joutuu pohjoiskorealaisten terroristien kiduttamaksi. Videon lopussa Madonna yritetään tappaa sähkötuolilla, mutta hän pääsee pakenemaan. Musiikkivideon on ohjannut ruotsalainen Traktor-ohjaajaryhmä ja video on yksi Madonnan kalleimmista, maksaen 6 miljoonaa dollaria.
William M. Arkin

William M. Arkin (s. 15. toukokuuta 1956 New York, New York, Yhdysvallat) on The Washington Postilla työskennellyt toimittaja ja entinen sotilastiedustelun analyytikko Länsi-Berliinistä 1970-luvulta.
Arkin on kirjoittanut useita sodankäyntiin liittyviä kirjoja sekä toiminut NBC-televisiokanavan sotilasasiantuntijana. Hän on Yhdysvaltain ilmavoimien School of Advanced Airpower Studiesissa apulaisprofessorina.
Aslan (leijona)

Aslan-leijona on C. S. Lewisin kirjoittaman "Narnian tarinat" -kirjasarjan keskeisiä hahmoja. "Aslan" on turkin kieltä ja tarkoittaa leijonaa.
Rooli.
Aslan on Narnian luoja ja ylin hallitsija, suuri ja kaunis leijona. Kirjassa "Taikurin sisarenpoika" kerrotaan Narnian perustamisesta. Aslan kulkee halki tyhjän maan ja saa laulullaan maan viheriöimään. Aslan laulaa myös kaikki erilaiset eläinlajit maan sisästä esiin. Aslan antaa eläimille puhekyvyn ja jättää Narnian maan niiden asuttavaksi ikuisiksi ajoiksi. 
"Narnia"-sarjan kristityt ihailijat vertaavat Narnian luomista Raamatun luomiskertomukseen. Aslania voidaan verrata Kristukseen myös muissa Narnian tapahtumissa. Kirjassa "Velho ja Leijona" Valkea velho hallitsee väärin valtuuksin Narniaa. Aslan uhraa itsensä pelastaakseen petturiksi paljastuneen Edmund-pojan. Viholliset sitovat Aslanin kivipaateen, leijonaa häpäistään leikkaamalla siltä harja ja velho iskee Aslanin kuoliaaksi. Aslan kuitenkin herää henkiin ikivanhan taian ansiosta: "kun vapaaehtoinen uhri, joka ei ole tehnyt mitään rikosta, tapetaan petturin sijasta, paasi halkeaa ja itse kuolema peruuntuu".
Aslan pystyy myös loikkaamaan korkeidenkin esteiden kuten Valkean velhon linnanmuurin yli ja herättää patsaiksi muutetut eläimet takaisin henkiin puhaltamalla niiden sieraimiin.
"Narnia"-elokuvissa Aslanin äänenä toimii Liam Neeson.
Alice Walker

Alice Walker (s. 9. helmikuuta 1944 Eatonton, Georgia, Yhdysvallat) on afroamerikkalainen kirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia on Yhdysvaltain rotuerotteluun pureutuva "Häivähdys purppuraa" ("The Color Purple") vuodelta 1982. Steven Spielberg on ohjannut kirjaan pohjautuvan elokuvan. Suomeksi on ilmestynyt myös Walkerin teos "Meridian" (1984; alkuteos "Meridian", 1976).
Walker aloitti uransa 1960-luvulla amerikkalaisen mustan kulttuurin nousun yhteydessä, samoihin aikoihin kuin Toni Morrison ja monet muut. Walkerin ensimmäinen teos oli opiskeluaikana ilmestynyt runokokoelma "Once" (1968). Walker oli rauhanaktivisti ja kävi aikoinaan nuorisofestivaalissa Helsingissä vuonna 1962.
Walkerin joulukuussa 2018 esittämät kommentit yöpöydällään olevasta liskoteorioista tunnetun David Icken kirjasta "And the Truth Shall Set You Free" ovat The Guardianin mukaan saaneet jotkut epäilemään, että hänellä on antisemitistisiä näkemyksiä. Mieltymyksestään Icken kirjoihin hän on puhunut jo vuonna 2013.
Laukaanjoki

Laukaanjoki eli Luga (myös "Laukaa", vatjaksi "Laugaz", "Laukaa jõtši", ) on joki Novgorodin ja Leningradin alueilla Venäjällä. Sen pituus on 353 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 200 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus 60 kilometrin päässä joen suusta on 93 kuutiometriä sekunnissa. Keskijuoksulla leveys on 50–100 metriä ja joen suussa jopa 500 metriä.
Joki saa alkunsa Tjosovon suoalueelta ja laskee Suomenlahden Laukaanlahteen. Korkean veden aikaan se laskee Rosonajoen kautta myös Narvanjoen suuhun. Joessa on jääpeite joulukuun alkupuolelta huhtikuun alkuun. Tärkeimmät sivujoet ovat Ortesjoki, Jaštšera, Lemusajoki, Saba ja Ruutainjoki.
Laukaanjoki on osittain purjehduskelpoinen yhteensä 173 kilometrin pituudelta. Pisin liikennöitävä osuus sijaitsee Tolmatšovon taajaman ja Lugan piirin Hilokin kylän välillä. Joen varrella sijaitsevat Lugan ja Jaaman kaupungit, Laukaansuun taajama sekä muun muassa Suuren-Lutskan, Haavikon, Kukkosin, Narvusin ja Joenperän kylät. Jaamassa on vesivoimalaitos. Laukaansuun taajamasta on suunniteltu kehitettävän vuoteen 2017 mennessä 24,5 tuhannelle ja 2025 mennessä jopa 34,5 tuhannelle asukkaalle mitoitettu, paljolti Ust-Lugan satamaa palveleva kaupunki.
Joen nimi on itämerensuomalaista perua. Sen alajuoksulla on ollut inkerinsuomalaista, inkerois- ja vatjalaisasutusta. Jaaman ympäristössä oli 1700-luvulla perustettuja saksalaisia siirtokuntia.
Keskiajalla Laukaanjoki oli Novgorodin Itämereen yhdistänyt tärkeä liikenneväylä. 1600-luvulla sen keskijuoksu toimi Ruotsille kuuluneen Inkerinmaan rajana. Heinä-elokuussa 1941 joella oli tärkeä puolustuslinja, joka hidasti saksalaisten etenemistä kohti Leningradia.
Jaaman lähellä sijaitsevan Fosforit-lannoitetehtaan jätealueelta Laukaanjokeen valunut fosfori oli alkuvuoteen 2012 asti yksi Suomenlahden pahimpia saastuttajia. Asian noustua julkisuuteen lannoitetehdas esti kaivosjätevuorista valuneet fosforipäästöt padoilla ja valumavesien osittaisella puhdistuksella. Toukokuussa 2018 mitatut fosforipitoisuudet olivat Laukaanjoen tyyppiselle vesistölle tavanomaisia.
Like a Prayer (kappale)

Like a Prayer on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan kappale ja ensimmäinen singlejulkaisu albumilta Like a Prayer. Kappale julkaistiin helmikuussa 1989 Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa Madonnan itsensä ja Patrick Leonardin tuottamana. Kuoron säestämästä kappaleesta tuli yksi Madonnan uran suurimmista hiteistä. Alun perin kappaleesta suunniteltiin mainosta Pepsille, mutta Pepsi purki sopimuksen kappaleen musiikkivideon aiheuttaman kohun vuoksi. Madonna tosin sai pitää viiden miljoonan palkkionsa.
Kohusta huolimatta kappale ylsi Billboard-listan sijalle yksi ja oli listaykkösenä myös Eurochart Hot 100-listalla, Suomessa, Australiassa, Kanadassa, Japanissa, Italiassa, Irlannissa, Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Espanjassa, Isossa-Britanniassa, Sveitsissä, Uudessa-Seelannissa, Belgiassa. Toiseksi kappale sijoittui Saksassa, Ranskassa, Hollannissa ja Itävallassa.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Mary Lambert. Videolla Madonna muun muassa suutelee tummaihoista pyhimystä ja tanssii palavien ristien keskellä. Musiikkivideo synnytti maailmanlaajuisen kohun ja herätti paheennusta yhdistämällä katolisuuden ja seksuaalisuuden. Jopa itse paavi Johannes Paavali II tuomitsi kappaleen ja sen jälkeen julkaistun albumin kristinuskoa 
rienaavaksi.
Paul Chambers

Paul Laurence Dunbar Chambers, Jr. (22. huhtikuuta 1935 – 4. tammikuuta 1969) oli 1950- sekä 60-luvun tärkeimpiä jazzbasisteja. Hän syntyi Pittsburghissa, mutta vietti nuoruutensa Detroitissa. Hän ja Slam Stewart olivat ensimmäisiä jazzbasisteja, jotka soittivat sooloja myös jousella. Vuodesta 1955 aina vuoteen 1963 hän oli Miles Davisin kvintetin jäsen, ja soitti muun muassa kuuluisalla Davisin "Kind of Blue"-levyllä.
Chambers soitti myös John Coltranen albumilla "Giant Steps". Coltranen kappale "Mr. P. C." on nimetty Chambersin mukaan. Hän levytti monien kuuluisien muusikoiden kanssa, kuten Cannonball Adderley, Donald Byrd, Sonny Rollins, Freddie Hubbard, Jackie McLean ja Bud Powell. Tämän lisäksi hän toimi yhtyeen johtajana.
Chambersilla oli ongelmia sekä alkoholin että huumeiden suhteen. Hän kuoli 33-vuotiaana tuberkuloosiin vuonna 1969.
Tärkeitä levytyksiä.
yhtyeen johtajana:
yhtyeen jäsenenä:
Cannonball Adderley
Nat Adderley
Toshiko Akiyoshi
Lorez Alexandria
Chet Baker
Tina Brooks
Kenny Burrell
Sonny Clark
Jimmy Cleveland
John Coltrane
Miles Davis
Kenny Dorham
Kenny Drew
Bill Evans
Gil Evans
Curtis Fuller
Red Garland
Grant Green
Herbie Hancock
Barry Harris
Dexter Gordon
Benny Golson
Johnny Griffin
Joe Henderson
Freddie Hubbard
Milt "Bags" Jackson
John Jenkins
J. J. Johnson
Philly Joe Jones
Wynton Kelly
Abbey Lincoln
Jackie McLean
Blue Mitchell
Hank Mobley
Thelonious Monk
Lee Morgan
Wes Montgomery
Oliver Nelson
Phineas Newborn, Jr.
Art Pepper
Bud Powell
Ike Quebec
Sonny Red
Freddie Redd
Sonny Rollins
Louis Smith
Frank Strozier
Art Taylor
Clark Terry
Kai Winding
Herne (kaupunki)

Herne on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 157 368 asukasta Se sijaitsee Ruhrin alueella Emscher-joen laaksossa rajoittuen Herteniin, Recklinghauseniin, Castrop-Rauxeliin sekä Bochumiin ja Gelsenkircheniin. Herne on Saksan tiheimmin asuttuja kaupunkeja.
Herne muodostaa oman kaupunkipiirinsä ("kreisfreie Stadt"), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Historia.
Varhaisin maininta Hernestä on vuodelta 880 muodossa "Haranni". Muiden alueen kaupunkien tapaan Herne oli vain pieni kylä 1800-luvun puoliväliin asti, jolloin sinne perustettiin ensimmäinen kaivos. Vuonna 1872 Herneen perustettiin oppilaitos "Haranni-Gymnasium". Kaupunkioikeudet Hernelle myönnettiin 1897. 
Asukasluku ylitti 100 000 rajan vuonna 1933 ja nykyään Herne lukeutuu Saksan pieniin suurkaupunkeihin. Naapurikaupunki Wanne-Eickel ja Herne liitettiin toisiinsa vuonna 1975. Tuolloin kaupungin väkiluku oli suurimmillaan: 193 831. Vuoriteollisuusmenneisyys näkyy vielä kaupunkikuvassa muutamina säilyneinä kaivostorneina. Lukuisat vuorimieskannatusyhdistykset pitävät perinnettä yllä.
Talous ja liikenne.
Hernessä risteytyvät moottoritiet A 42 ja A 43. Joukkoliikennettä hoitavat useat raideliikenneyhtiöt Verkehrsverbund Rhein-Ruhrin koordinoimina. Poliisin tilastojen valossa Herne on liikenneturvallisuudeltaan maan kärjessä. Kaupungin halki kulkee 45,6 kilometriä pitkä Rhein–Herne-kanava. Keskeinen sijainti on houkutellut kaupunkiin logistiikka-alan yrityksiä. Kaupungissa on myös muun muassa koneteollisuuden ja kemianteollisuuden laitoksia, kuten kemiakonserni Sasolin tuotantolaitokset.
Kulttuuri.
Hernessä järjestetään joka vuosi elokuussa kymmenpäiväinen "Carner Kirmes" -kansanjuhla. Sen kävijämäärä on noin neljä miljoonaa. Vuodesta 1976 on marraskuisin järjestetty musiikkifestivaali "Tage Alter Musik in Herne". Vuonna 2004 aloitettiin vuotuinen hardcore- ja metalcore -musiikin tapahtuma nimeltä "Pressure Festival".
Tunnettuja asukkaita.
Nykyisen Hernen alueella ovat syntyneet muun muassa näyttelijä Ernst Schröder, muusikko Ludger Lohmann, iskelmälaulaja Andrea Jürgens, jalkapallomaalivahti Stefan Wächter sekä jalkapalloilija Yıldıray Baştürk.
Nghi Tran

Vinh Nghi ”Nipa” Tran (s. 22. heinäkuuta 1978 Vinh Long, Vietnam) on suomalainen pikajuoksija, Suomen mestari ja arvokisaedustaja.
Vietnamissa syntynyt Tran muutti Suomeen vuonna 1988, ja Suomen kansalaisuuden hän sai 1. tammikuuta 1997. Suomen pikajuoksun huipulle Tran nousi 2000-luvun alussa. Hän piti vammojen takia taukoa kilpaurheilusta vuosina 2008–2010, mutta teki paluun radalle vuoden 2011 alussa. Seuratasolla Tran edusti viimeksi Esbo IF:ää, ja häntä valmentaa Atte Pettinen. Tran on viimeksi kilpaillut virallisissa kilpailuissa elokuussa 2012 Lahden SM-kisojen 100 metrillä, jossa jäi kuudenneksi ajalla 10,95. 
SM-kilpailut.
Tran voitti ensimmäiset henkilökohtaiset SM-mitalinsa vuonna 2004 sijoittumalla sisäratojen SM-kilpailuissa 200 metrin juoksussa kolmanneksi ja Kalevan kisoissa toiseksi samalla matkalla. Sisäratojen SM-kisoissa 2005 ja 2006 hän saavutti 60 metrillä hopeaa ja 200 metrillä kultaa. Hän oli toinen vuoden 2005 Kalevan kisojen 200 metrin kilpailussa ja vuonna 2006 Tran voitti hopeaa 100 metrillä ja kultaa 200 metrillä. Vuoden 2007 kisoissa Tran voitti 100 metrin SM-kultaa. 
Yhteensä Tranilla siis on viisi mitalia sekä Kalevan kisoista että sisäratojen SM-kisoista. Myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa Tranilla on viisi SM-mitalia, joista kolme kultaisia (vuosilta 1999, 2000 ja 2001, lisäksi pronssia vuosilta 2004 ja 2011).
Kansainväliset arvokisat.
Tran edusti Suomea Göteborgin EM-kisoissa 2006 sadan metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä. Helsingin MM-kisoissa 2005 Tran oli mukana 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sivusi lajin Suomen ennätystä 39,30. Sisäratojen arvokilpailuista Tran on ollut mukana Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2005 ja 2007 sekä maailmanmestaruuskilpailuissa 2006.
Ennätykset.
Tranin ennätys 100 metrin juoksussa, 10,40 vuodelta 2005. Tran oli vuonna 2005 kaksi kertaa mukana viestijoukkueessa, joka juoksi 4 × 100 metrillä ajan 39,30, joka oli jaettu Suomen ennätys vuoteen 2010 asti. Tranin ennätys 200 metrin juoksussa on 21,19 vuodelta 2006.
Hallissa Tran on juossut ennätyksikseen 60 metrillä 6,70 (vuonna 2006) ja 200 metrillä 21,61 (vuonna 2005).
Fraser

Fraser on Brittiläisen Kolumbian pisin joki 1 375 kilometrin pituudellaan. Se syntyy Kalliovuorilla lähellä Mount Robsonia ja laskee Tyyneenmereen Vancouverissa.
Brittiläisen Kolumbian historia on suurelti ollut sidoksissa Fraseriin. Jokialue oli ensimmäisten kirjattujen alkuperäisten asukkaiden asutusten paikka, useiden kullankaivajien kultaryntäyksen aikaan käyttämä reitti, sekä tärkein provinssin varhaisen kaupankäynnin ja teollisuuden väline.
Fraserin alkulähde on Mount Edith Cavellin alareunassa, ja sen valuma-alue on 234 000 neliökilometriä. Joki kulkee aluksi luoteeseen ohi Mount Robsonin, ja saavuttaa 54° pohjoisen leveyspiirin ennen kuin se kääntyy tiukasti etelään. Prince Georgen kaupungissa Fraseriin yhdistyy Nechako-sivujoki ja jatkaa pääsääntöisesti etelään. Juuri ennen Yhdysvaltain rajaa joki laskeutuu Rannikkovuorilta satoja kilometrejä pitkästä kanjonista, jonka jälkeen joki kääntyy länteen rehevän laakson kautta, Chilliwackin, Abbotsfordin, Missionin ja Vancouverin itäisten esikaupunkien ohi. Sadan kilometrin jälkeen se muodostaa jokisuiston, jossa vesi laskeutuu Georgiansalmeen, joka erottaa Vancouverinsaaren mantereesta.
Alexander Mackenzie löysi Fraserin ensimmäisenä tutkimusmatkailijana vuonna 1793. Vuonna 1807 Simon Fraser hahmotteli joen kokonaisuudessaan, ja vahvisti, ettei se ollut yhteydessä Columbiaan.
Joen yläjuokusulle perustettiin turkisten kauppa-asemia vuosina 1806 ja 1807, alajuoksulle vuonna 1827. Keskiosat olivat vähällä huomiolla kunnes joen sorapenkoista löydettiin kultaa vuonna 1858.
Fraseria käytetään paljon hyödyksi erityisesti sen alajuoksuilla. Sen törmät ovat hedelmällistä viljelysmaata, sen vettä käytetään selluloosatehtaissa, ja muutamat padot sen sivujoilla tuottavat energiaa vesivoimalla. Joen päävirtaa ei ole koskaan padottu, jottei lohien kutua häirittäisi.
Fraserin jokisuisto on tärkeä pysähdyspaikka muuttolinnuille.
Fraser ja sen sivujoet ovat tärkeä tyynenmeren lohen kutualue. Joessa elää myös monia muita kalalajeja.
Scott Ross

Scott Ross (1. maaliskuuta 1951 – 13. kesäkuuta 1989) oli tunnettu yhdysvaltalainen cembalisti. Hän on ensimmäisenä levyttänyt kaikki Domenico Scarlattin 555 sonaattia.
Scott Ross kärsi HIV-tartunnasta ja kuoli AIDS:in komplikaatioihin Ranskassa 38-vuotiaana.
Scarlattin sonaattien kokonaislevytys.
Scott Ross alkoi äänittää Scarlattin sonaattien sarjaa 16. kesäkuuta 1984, ja alkaneen 18-kuukautisen levytysrupeaman aikana hän sai tietää kohtalokkaasta sairaudestaan. 98 levytyssession ja noin 8 000 oton jälkeen jättiläisurakka valmistui 10. syyskuuta 1985. Erato-levymerkki julkaisi Domenico Scarlatti, Complete Keyboard Works -teoksen 34 CD:n pakettina.
Aleksandr Fadejev

Aleksandr Aleksandrovitš Fadejev ((; (24. joulukuuta 1901 Kimry, Venäjän keisarikunta – 13. toukokuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen romaanikirjailija ja kriitikko. Hän kuului Kirjailijaliiton perustajiin ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1946–1954.
Fadejevin tunnetuimpia teoksia ovat toisen maailmansodan aikaiseen Ukrainaan sijoittuva, tositapahtumiin perustuva "Nuori kaarti" ja pääteoksena pidetty "Rasgrom" vuodelta 1927, josta on tehty kolme suomennosta: "Yhdeksäntoista" (1931), "Taigan sissit" (1945) ja "Tuho" (1977).
Fadejev osallistui Venäjän sisällissotaan ja oli tukahduttamassa Kronstadtin kapinaa. Hän toimi kuolemaansa asti kahden merkittävän kirjailijaliiton, proletaarikirjailijoiden liiton ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton, johdossa. Hän teki itsemurhan vuonna 1956.
Agence France-Presse

Agence France-Presse (AFP) on maailman vanhin uutistoimisto, sillä sen edeltäjä Agence Havas on perustettu 1835. 
Se on myös suurin ranskalainen tietotoimisto ja maailman kolmanneksi suurin tietotoimisto AP:n ja Reutersin jälkeen.
AFP:n pääkonttori on Pariisissa ja ulkomaantoimitukset Washingtonissa, Hongkongissa, Nikosiassa ja Montevideossa. Lisäksi sillä on toimipiste 110 maassa. AFP jakelee uutisia ranskaksi, englanniksi, saksaksi, espanjaksi, arabiaksi, portugaliksi ja venäjäksi. 
Teoriassa AFP on riippumaton valtioista, mutta käytännössä Ranskan valtio on sen suurin asiakas.
Kreeta Haapasalo

Kreeta Haapasalo (o.s. "Järvilä", 13. marraskuuta 1813 Kaustinen – 29. maaliskuuta 1893 Jyväskylä) oli suomalainen kanteleensoittaja ja kansanlaulaja.
Haapasalon syntymäajasta on useita tietoja, mutta hän syntyi ilmeisesti vuonna 1813 Kaustisella. Kuusivuotiaana hän alkoi opetella kanteleensoittoa naapurin isännän opastuksella ja myöhemmin Haapasalon veli rakensi hänelle oman soittimen. Haapasalo avioitui 22-vuotiaana vuonna 1837 Joonas Huntuksen kanssa. He saivat 11 lasta. Kaustisen lisäksi perhe asui Kälviällä, Vetelissä ja Halsuan Kalliokoskella. Myöhemmin Haapasalo asui myös Varkaudessa ja Jyväskylässä.
Aluksi Haapasalo kiersi soittamassa kannelta lähipitäjissä hankkiakseen lisäansioita perheen elättämiseen, mutta myöhemmin hän kiersi myös itse esiintymisen vuoksi. Ensimmäiset matkat lähikaupunkeihin Haapasalo teki vuonna 1849. Hänellä oli toisinaan matkoilla mukanaan myös miehensä ja osa lapsista. Myöhemmin hän esiintyi myös yhdessä tyttärensä Kreeta Sofia Räisäsen sekä sisarensa tyttärentyttären Sanna Purolan kanssa. Vuonna 1853 Haapasalo vieraili ensimmäisen kerran Helsingissä. Zachris Topelius kirjoitti hänestä "Helsingfors Tidningar" -lehteen, minkä ansiosta hän sai tunnettuutta säätyläisten piirissä. Helsingin matkalta jäi käyttöön myös perheen Vetelin asuinpaikasta juontuva sukunimi.
Haapasalo kiersi laulamassa ja soittamassa kannelta ympäri Suomea ja vieraili Pietarissa vuosina 1859 ja 1866 sekä Tukholmassa 1860. Kansanperinteen kerääjä Lilli Lilius kirjoitti ”Kantele-Kreetan” elämäkerran haastateltuaan tätä Varkaudessa vuonna 1887.
Haapasalo teki myös omia sävellyksiä, joista tunnetuimpia ovat Kleofas Immanuel Nordlundin sanoittama "Kanteleeni", joka on myös evankelisen herätysliikkeen laulukirjassa "Siionin kannel" laulu 479 (sama säkeistö on myös Nordlundin laulussa "Oi minkä onnen autuuden", laulu 318, sen 5. säkeistö, samoin myös laulukirjassa Viisikielinen, numeroilla 177 ja 403), sekä "Kreeta Haapasalon joululaulu". Jälkimmäisen ovat levyttäneet muun muassa Taru Valjakka ja Sakari Kukko. Sävellyksiä ovat tallentaneet myös Ilmari Krohn ja A. A. Borenius.
Haapasalon muistomerkkejä on Kaustisen kirkon edustalla (Ilmari Wirkkala 1954), Varkaudessa Pirtinniemen hautausmaan vieressä (1985) ja Jyväskylän vanhalla hautausmaalla. R. W. Ekman maalasi Haapasalon esiintymisistä yhteensä viisi maalausta, joista tunnetuin on vuonna 1868 valmistunut "Kreeta Haapasalo soittaa kannelta talonpoikaistuvassa".
Kanadan dollari

Kanadan dollari (valuuttakoodi CAD; , ) on ollut Kanadan rahayksikkönä vuodesta 1858 asti. Se merkitään yleensä dollarimerkillä $, tai vaihtoehtosymbolilla C$, jolla se halutaan erottaa muista dollariyksiköistä. Yksi Kanadan dollari on 100 senttiä ("cent").
Historia.
Kanadan dollari otettiin käyttöön vuonna 1858. Kultakanta otettiin käyttöön jo neljä vuotta aikaisemmin.
Vuosina 1956–1959 Kanadan dollarin seteleistä, joissa oli kuvattuna kuningatar Elisabet II, nousi kohu, kun kuningattaren hiuksissa näkyi väitetysti paholainen. Seteleissä käytettyn muotokuvan oli alkujaan ottanut tunnettu valokuvaaja Yousuf Karsh, josta oltiin muokattu ennen seteliin painamista (mm. poistamalla tiara). Kohu johti lopulta siihen, että setelit vedettiin pois, minkä johdota ne ovat nykyään keräilyharvinaisuuksia. 
Kanadan pankin tiedottajan Julie Girardin mukaan Kanadan seuraavat, vuonna 2011 käyttöön tulevat setelit tullaan valmistamaan muovista. Ne valmistetaan samalla menetelmällä kuin Australian 1990-luvulta alkaen käytössä olleet muoviset setelit.
Kolikot.
Kanadassa on nykyisin käytössä kuusi eriarvoista kolikkoa: 5, 10 ja 25 sentin kolikot sekä yhden ja kahden dollarin kolikot. Yhden ja 50 sentin kolikot ovat periaatteessa hyväksyttyjä, mutta käytännössä poistuneet käytöstä. Kolikoissa on etupuolella Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin kuva.
Setelit.
Kanadassa on nykyisin käytössä seuraavat setelit:
Grahaminmaa

Grahaminmaa () on Etelämantereesta pohjoiseen, kohti Etelä-Amerikkaa työntyvän pitkän ja kapean Antarktiksen niemimaan kärki- eli pohjoisosa. Grahaminmaan ja niemimaan tyvessä sijaitsevan Palmerinmaan rajana pidetään Cape Jeremyn ja Cape Agassizin kautta kulkevaa linjaa.
Niemimaan muodostaa lähes kokonaisuudessaan jäinen ja luminen vuorijono, jonka korkein huippu, Castle Peak, on 2 380 metrissä. Grahaminmaan löysi vuonna 1832 brittiläinen löytöretkeilijä John Biscoe. Niemimaa on nimetty James Grahamin mukaan, joka siihen aikaan toimi amiraliteetin johtajana.
Stig Wetzell

Stig Wetzell (s. 7. lokakuuta 1945 Vaasa) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hänet muistetaan muun muassa hieman epäselvästä doping-tapauksesta MM-kotikisoissa 1974. Wetzellin käryn takia Suomi menetti kotikisoissaan pronssimitalin, joka olisi ollut Suomen historian ensimmäinen MM-kisamitali.
Ura.
Suomen pääsarjasta Wetzell muistetaan parhaiten HIFK:n tähtimaalivahtina. Hän aloitti kuitenkin SM-sarjauransa lahtelaisessa Upon Pallossa, jota edusti kaudet 1967–1969. HIFK:hon Wetzell saapui vuonna 1972 kolmen kauden mittaisen HJK:n vierailun jälkeen. HIFK:ssa hän pelasikin uransa loppuun vuoteen 1983. Wetzell voitti kolme Suomen mestaruutta ja yhteensä seitsemän SM-mitalia. Hän pelasi SM-sarjan ja -liigan runkosarjassa 378 ja pudotuspeleissä 31 ottelua kentällä.
A-maaotteluita Wetzell ehti pelata ennen doping-käryään 53. Hän edusti Suomea kaksi kertaa MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa Sapporossa.
Doping-tapaus.
Wetzell antoi positiivisen doping-näytteen Suomessa pelatuissa MM-kisoissa 1974. Suomi oli voittanut Tšekkoslovakian maalein 5–2. Wetzell arvottiin ottelun jälkeen toistamiseen turnauksen aikana doping-testiin. Wetzellin näytteestä löytyi jälkiä efedriinistä. Suomi tuomittiin hävinneeksi Tšekkoslovakialle 5–0 ja Wetzell suljettiin kisoista. Suomi olisi voittanut ilman efedriinikäryä pronssia ja ottanut näin historian ensimmäisen jääkiekon MM-kisamitalin. Suomi jäi kuitenkin neljänneksi menetettyään Tšekkoslovakia-ottelun pisteet.
Wetzellin doping-tapaus herätti huomattavasti keskustelua. Wetzell vakuutti syyttömyyttään ja jopa salaliittoteoriat valtasivat alaa; käryä seliteltiin jopa banaanien ja purukumin syönnillä. Joka tapauksessa testaaminen oli vielä tuolloin alkutaipaleellaan, ja testiolosuhteet olivat hieman epäselvät. Pelaajat pitivät testaamista lähinnä mahdollisuutena juoda kaljaa ottelun jälkeen. Joukkuekavereiden mielestä Wetzell oli syytön. Joukkue onnistui hankkimaan MM-kisoista luvatut pinnarahat kolmannen sijan mukaan, mutta Wetzellille ei maksettu mitään.
Suomen Jääkiekkoliitto asetti Wetzellin seuraavalle kaudelle kansainväliseen kilpailukieltoon, vaikka tämä ei ollut tarpeen, sillä Kansainvälinen Jääkiekkoliitto oli jo antanut tarvittavan tuomion kisoista sulkemisella. Vasta syksyllä 2003 liitto antoi Wetzellille "synninpäästön", sillä tuolloin hänelle maksettiin luvatut pinnarahat korkojen kera ja hänet aateloitiin jääkiekkoleijonaksi.
Angervot

Angervot eli tuoksuangervot eli mesiangervot ("Filipendula") on kasvisuku ruusukasvien ("Rosaceae") heimossa. Sukuun kuuluu 12 lajia, jotka esiintyvät luonnonvaraisina pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä.
Kuvaus.
Angervot ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka kasvavat 0,5–2 metrin korkuisiksi. Lehtilapa on päätöparinen ja lehdyköiden välissä on pieniä välilehdyköitä. Kukinto on laaja kerrannaishuiskilo, joka koostuu pienistä, yleensä viisiterälehtisistä kukista. Väriltään kukat ovat useimmilla lajeilla valkoisista vaaleanpunasävyisiin. Hedelmä on pähkylä.
Lajit.
Angervojen sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Gustav Bubník

Augustin ”Gustav” Bubník (21. marraskuuta 1928 Praha – 18. huhtikuuta 2017 Praha, Tšekki) oli tšekkoslovakialainen jääkiekon olympiamitalisti ja maailmanmestari, joka toimi myöhemmin jääkiekkovalmentajana. Hän valmensi Suomen miesten maajoukkuetta vuosina 1966–1969. Bubník valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 146.
Pelaajaura.
Pelaajaurallaan Bubník edusti Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkuetta 25 ottelussa. Hän oli mukana muun muassa voittamassa olympiahopeaa Sankt Moritzissa 1948 ja maailmanmestaruuden vuonna 1949. Vuonna 1950 Bubník pidätettiin maanpetoksesta epäiltynä ja tuomittiin 14 vuodeksi vankeuteen. Bubník vapautettiin vankilasta alkuvuodesta 1955, minkä jälkeen hän jatkoi pelaajauraansa vuoteen 1962 asti.
Valmennusura.
Bubníkista tuli vuonna 1966 Suomen jääkiekkomaajoukkueen kolmas ulkomaalaisvalmentaja. Hän toi suomalaiseen kiekkoiluun uuden ajattelutavan painottaessaan yksilönratkaisuja. Bubnik oli määrätietoinen ja luova valmentaja. Hänen aikakautenaan Suomi voitti ensimmäisen kerran suuren jääkiekkomaan, kun Bubníkin oma kotimaa Tšekkoslovakia kaatui vuoden 1967 MM-kisoissa. Kolmen kautensa aikana Bubník valmensi Suomea 69 ottelussa. Kaudella 1989–1990 hän valmensi II-divisioonan pohjoislohkossa Kuusamon Pallo-Karhuja.
NAFTA

Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimus ( (NAFTA), (TLCAN), (ÉNA)) oli Kanadan, Meksikon ja Yhdysvaltain välinen vapaakauppasopimus ja se oli voimassa 1.1.1994-30.6.2020. Sopimus oli Euroopan unionin sisämarkkinoiden kanssa pisimmälle kaupankäyntiä vapauttava sopimus koko maailmassa.
Donald Trumpin ensimmäisellä presidenttikaudella vapaakauppasopimuksen korvaajaksi neuvoteltiin Yhdysvaltain, Meksikon ja Kanadan sopimus eli USMCA (engl. "United States–Mexico–Canada Agreement").
Kritiikki.
Voimaan astuttuaan sopimus herätti paljon vastarintaa muun muassa alkuperäiskansojen ja ympäristöaktivistien sekä -järjestöjen keskuudessa, ja Meksikossa zapatistit nousivat välittömästi kapinaan.
Sopimusta on kritisoitu laajasti ympäri maailmaa. Muun muassa kanadalainen globalisaatiokriitikko Naomi Klein on arvostellut sopimusta erityisesti ihmisoikeuksien polkemisesta sekä köyhien ja rikkaiden välisten varallisuuserojen kasvattamisesta. Yhdysvaltalaisen Tuftsin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan Naftan ansiosta Meksikoon on syntynyt noin 700 000 uutta teollisuustyöpaikkaa samalla, kun noin kaksi miljoonaa maanviljelijää on jäänyt sopimuksen takia työttömiksi.
Knesset

Knesset (, "kohtaamispaikka") on Israelin parlamentti. Edustajia siihen valitaan 120. Edustajien määrä on sama kuin Talmudissa esiintyvällä muinaisella juutalaisten lainlaatijoiden kokouksella, joka on nykyisen Knessetin esikuva. Pysyviä valiokuntia siinä on 12.
Knessetissä päätetään Israelin valtion laeista ja se valitsee myös pääministerin, vaikkakin presidentti muodollisesti nimittää hänet. Pääministeri voi tarvittaessa hajottaa Knessetin ja määrätä uudet vaalit, josta presidentti tällöin ilmoittaa Knessetissä perinteen mukaan. Knessetissä myös valitaan presidentti parlamentin enemmistön äänillä. 
Ensimmäinen istunto pidettiin 14. helmikuuta 1949. Vaalit pidetään neljän vuoden välein. Erillisiä vaalipiirejä ei ole, vaan koko maa toimii yhtenä vaalipiirinä. Edustajat valitaan puolueiden pitkiltä listoilta suhteellisella vaalitavalla D’Hondtin menetelmällä. 
Käytössä on vaihteleva äänikynnys, joka viimeisimmissä vaaleissa oli 3,25 prosenttia. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja ehdokkaaksi voivat asettua vähintään 21-vuotiaat kansalaiset. Tiettyjen virkamiesten, kuten tuomarien ja upseerien, tulee irtisanoutua vähintään 100 päivää ennen vaaleja, mikäli haluavat asettua ehdolle. 
Knessetille on tyypillistä puolueiden suuri määrä ja kannatuksen sekä paikkojen hajaantuminen niiden kesken, mikä johtaa useiden puolueiden koalitiohallituksiin ja monesti myös vähemmistöhallituksiin. 
Parlamentin työstä ja ajankohtaisista asioista raportoi hepreankielinen "Arutz Knesset" -kanava, joka aloitti toimintansa 2004. Lähetyksiä tulee sunnuntaista perjantaihin (lauantai on sapatti). Knessetillä on myös oma YouTube-kanava. 
Viimeisimmät vaalit pidettiin marraskuussa 2022.
Edustajat.
Istunnoissa käytetään lähtökohtaisesti hepreaa, mutta arabiankieliset edustajat voivat käyttää arabiaa. Nämä puheet tosin käännetään hepreaksi.
Edustajat voivat irtautua puoluepoliittisista ryhmistä, mutta uuden ryhmän perustaminen kesken istuntokauden on hankalaa. Knessetin edustajat eivät myöskään saa tehdä istuntokauden aikana mitään muita töitä tai harjoittaa yritystoimintaa. Palkaton vapaaehtoistyö on sallittua, mikäli se ei häiritse parlamenttityön tekemistä..
Sijainti.
Knesset sijaitsee kalliolla Länsi-Jerusalemissa. Sen kustansi pankkiiri James de Rothschild, joka kuuluu Rothschildin pankkiirisukuun.
Knessetillä on ollut monta sijaintia.
Narnia

Narnia on keskeisin tapahtumapaikka C. S. Lewisin kirjoittamassa Narnian tarinat -kirjasarjassa. Kirjassa "Taikurin sisarenpoika" kerrotaan kuinka Aslan-leijona luo Narnian.
Narnian suurin joki on nimeltään Suuri virta. Hallitsijoiden palatsi on Cair Paravelissa, joka sijaitsee Suuren virran suulla, Kalormenin lahden rannikolla. Kalormenin lahti on osa Suurta itäistä valtamerta. Narnian eteläiset osat ovat kukkuloita ja metsää, pohjoisessa on soisia alueita ja erämaata. 
Narniasta etelään sijaitsevat Arkkimaa ja Kalormenin kuningaskunta. Narnian pohjoispuolella ovat Pohjoinen erämaa ja Ettinsmoor.
Narnian ajanlasku.
Narnian ajanlasku alkoi, kun Aslan loi Narnian. Polly ja Digory olivat paikalla kun Narnia luotiin ja tuolloin meidän maailmassamme oli vuosi 1900. Ajankulku ei ole suoraan verrannollinen maailmojen välillä; lasten ollessa Narniassa vuosia, aika kotona ei ole kulunut. "Narnian viimeisessä taistelussa" Edmund ja Peter lähtivät Lontooseen kaivamaan esiin Pollyn ja Digoryn maahan hautaamia sormuksia, joiden avulla pääsee kulkemaan maailmojen välillä. Tuolloin Englannissa on vuosi 1949 ja Narniassa vuosi 2555. Tuohon vuoteen Narnian olemassaolo päättyy.
Narnian hallitsijoita.
Listattujen lisäksi vähintään kolme kuningas Frankia ja kuusi Kaspiania.
Aatamin pojat ja Eevan tyttäret nousevat Cair Paravelin neljälle valtaistuimelle
Charles Eames

Charles Eames (17. kesäkuuta 1907 – 21. elokuuta 1978) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, elokuvantekijä ja muotoilija, joka sai vaikutteita Eliel Saariselta ja työskenteli yhdessä tämän pojan Eero Saarisen kanssa. Monet Charles Eamesin työt syntyivät yhteistyönä hänen vaimonsa Ray Eamesin (1912–1988) kanssa.
Eames opiskeli lyhyesti arkkitehtuuria Washingtonin yliopistossa. Hän ehdotti Frank Lloyd Wrightin ja muiden modernistien lisäämistä opetusohjelmaan. Kurssimuutoksen sijasta Eames sai potkut yliopistosta.
Hänestä tuli teollisen muotoilun opettaja Eliel Saarisen johtamaan Cranbrookin kuuluisaan oppilaitokseen Michiganiin. Eames suunnitteli vanerista taivutettuja huonekaluja yhdessä Eero Saarisen kanssa. Erään lehden järjestämään kilpailuun piirretty Eames House, joka voitiin tuottaa teollisesti, muodostui yhdysvaltalaisen 1900-luvun arkkitehtuurin ikoniksi.
Carl Brewer

Carl Thomas Brewer (21. lokakuuta 1938 Toronto, Kanada – 26. elokuuta 2001 Toronto, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän toimi Suomessa yhden kauden HIFK:n pelaajavalmentajana, jolloin oli luomassa sen kuuluisaa fyysistä pelitapaa.
Brewer oli aikansa huippuja, jollaisiin Suomessa ei ollut totuttu. Hän oli jo tullessaan HIFK:hon NHL:n tähtipuolustajia. Brewer toimi HIFK:n pelaajavalmentajana kauden 1968–1969 ja johdatti helsinkiläisseuran mestaruuteen. Brewer pelasi SM-sarjassa kauden aikana 20 peliä. Hän teki niissä yhteensä 18 tehopistettä, joista neljä oli maaleja.
NHL:ssä Brewer pelasi 12 kautta Toronto Maple Leafsissa, Detroit Red Wingsissä ja St. Louis Bluesissa. Hän voitti urallaan kolme Stanley Cup -mestaruutta. Kovaotteinen puolustaja pelasi yhteensä 604 NHL:n runkosarjaottelua saldolla 25 + 198. Pudotuspeleissä Brewer teki 20 tehopistettä 72 otteluun.
Brewerin ja Juha Rantasilan välille syntynyttä erimielisyyttä on Rantasila puinut omissa muistelmissaan "Puolustaja", ja asia käsitellään myös Matti Sovijärven kirjoittamassa Brewerin elämäkerrassa "Carl Brewer – Jääkiekkoelämää". Brewer ei olisi halunnut Rantasilan pelaavan SM-sarjan viimeisessä ottelussa kaudella 1969. Kiistan vuoksi Brewer jäi itse pois, mutta Rantasilan tunnelmat olivat huonot ja hän pelasi kehnosti, joskin HIFK silti voitti.
Viimeiset vuotensa sydänongelmista kärsinyt Brewer menehtyi 62-vuotiaana kotonaan Torontossa.
Petah Tikva

Petah Tikva (hepr. פֶּתַח תִּקְוָה, ) on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Kaupunki on perustettu vuonna 1878 ja se oli Israelin ensimmäinen juutalainen moshava. Sittemmin Tel Avivin liepeillä sijaitseva kaupunki on kasvanut nopeasti. Vuoden 2017 lopussa kaupungin asukasluku oli 240 357.
Historia.
Petah Tikva perustettiin vuonna 1878. Sen ensimmäiset asukkaat olivat Jerusalemista saapuneita juutalaisia siirtolaisia. Nimensä Petah Tikva eli "toivon portti" se sai Hoosean kirjan kohdan 2:17 mukaan. Petah Tikvan siirtolaiset olivat aluksi yrittäneet ostaa maata läheltä Jerikoa, mutta kun tähän ei saatu lupaa osmaniviranomaisilta päädyttiin ostamaan Petah Tikvan alue. Sen vieressä oli "Mulabbis"-niminen arabikylä. Petah Tikvasta tuli ensimmäinen juutalainen moshava, mutta yhteisö ei aluksi ottanut menestyäkseen. Aluetta vaivasi malaria, minkä lisäksi varhaiset sadot epäonnistuivat. Vuonna 1882 Petah Tikvan asukasluku oli vain 66. Lopulta siirtolaiset muuttivat etelään lähelle Yehudin arabikylää. Uusia siirtolaisia saapui Petah Tikvaan vuonna 1883. He törmäsivät samoihin ongelmiin kuin edeltäjänsä, mutta nyt he saivat taloudellista tukea Edmond de Rothschildilta. Malarian riivaamia soita kuivatettiin ja soiden tilalle perustettiin sitrushedelmäviljelmiä. Siirtokunta oli Rothschildin hallinnassa aina vuoteen 1900 saakka, jolloin hän luovutti sen Jewish Colonization Association -järjestölle. Vuonna 1900 Petah Tikvan asukasluku oli 818.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Petah Tikva jäi turkkilaisten ja alueelle edenneiden brittien armeijoiden eturintamien väliin. Lopulta britit valtasivat sen vuonna 1917. Sodan jälkeen paikalle alkoi saapua suurempia määriä juutalaisia siirtolaisia. Arabit yrittivät hyökätä Petah Tikvaa vastaan vuonna 1921, mutta paikalliset joukot torjuivat hyökkäyksen brittijoukkojen tuella. Vuoteen 1938 mennessä Petah Tikvan asukasluku oli jo noin 20 000 ja siitä tehtiin hallinnollisesti kaupunki vuonna 1939. 1930-luvulla Petah Tikva tunnettiin myös juutalaisten maanalaisten aseellisten joukkojen toiminnan keskuksena. Kaupungin kasvu nopeutui entisestään vuoden 1948 jälkeen. Kasvuun on vaikuttanut etenkin läheinen Tel Aviv, jonka reuna-alueella Petah Tikva sijaitsee.
Talous.
Petah Tikva on yksi Israelin suurimmista teollisuuden keskuksista. Kaupungissa on kolme suurta teollisuuspuistoa, jotka tarjoavat työpaikkoja noin 60 000:lle henkilölle. Teollisuusalueilla toimii tai on toiminut lukuisia Israelin suuria yrityksiä, kuten Osem, ESI, Intel ja IBM. Kaupungissa on muun muassa metalli-, rengas- ja elintarviketeollisuutta. Kaupungin ympäristössä perinteisesti tärkeällä maataloudella ja etenkin sitrushedelmien viljelyllä on edelleen merkitystä, mutta maanviljely on kadonnut itse kaupungin alueelta. Alueen maa on hedelmällistä ja kaupungin leviämistä maatalousalueelle sen ympärillä onkin pyritty estämään.
Väestö.
Petah Tikvan asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 240 357.
Tuomas Anhava

Tuomas Anhava (5. kesäkuuta 1927 Helsinki – 22. tammikuuta 2001 Helsinki) oli runoilija, suomentaja, kriitikko ja suomalaisen kirjallisuuden taustavaikuttaja. Koulutukseltaan hän oli filosofian kandidaatti (1947). Hän työskenteli 1940-luvun lopulta aina 1960-luvun alkuun WSOY:ssä, Otavassa ja Tammessa. "Parnasson" päätoimittajana hän oli 1966–1979 ja taiteilijaprofessorina 1970–1975. Hän suomensi muun muassa Gunnar Björlingin, Bo Carpelanin ja Ezra Poundin runoja sekä japanilaisia tankarunoja.
Anhavan teosten hallitsevat runotyypit ovat tiivis lyyrinen mieteruno ja sarjamuotoinen retorinen opetusruno.
Tuomas Anhava oli runoilija Helena Anhavan aviopuoliso ja kirjailija Samuli Paulaharjun tyttärenpoika. Heidän poikansa on kirjailija, kustannustoimittaja Martti Anhava.
JK Maag

Jalgpalliklubi Maag Tartu on entinen jalkapalloseura Tartosta, Virosta. Suurimman osan ajastaan, vuosina 1990–2005, se tunnettiin nimellä Merkuur. Kaudeksi 2007 seura yhdistyi toisen tarttolaisseuran, Tammekan kanssa ja muodosti JK Maag Tammekan, joka pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa.
Merkuur Tartun sijoitukset kausittain.
"* Nimellä JK Maag Tartu"
"** Yhdistyi Tammeka Tartun kanssa Maag Tammeka Tartuksi"
Ludwig von Köchel

Ludwig Ritter von Köchel (14. tammikuuta 1800 Stein – 3. kesäkuuta 1877 Wien) oli itävaltalainen musiikkitieteilijä, kirjailija, säveltäjä, kasvitieteilijä ja julkaisija. Hänet tunnetaan parhaiten Wolfgang Amadeus Mozartin teosten luetteloijana.
Köchel opiskeli lakia Wienissä ja toimi 15 vuoden ajan arkkiherttua Karl von Österreich-Teschenin neljän pojan yksityisopettajana. Hänet palkittiin aatelisarvolla ja runsaalla määrärahalla, jonka turvin hän vietti loppuelämänsä yksityisenä tutkijana. Köcheliä arvostettiin elinaikanaan suuresti hänen kasvitieteellisistä tutkimuksistaan. Kasvitieteen lisäksi hän oli kiinnostunut geologiasta ja mineralogiasta ja oli myös suuri musiikin ystävä.
Vuonna 1862 hän julkaisi kronologisesti järjestetyn luettelon Mozartin teoksista. Köchelin luettelo oli mittakaavaltaan ja tasoltaan laajin siihen mennessä julkaistu. Korjattuja laitoksia on julkaistu useita myöhemmin. Mozartin teoksiin viitataan nykyään usein Köchelin numerolla (esim. KV 626 tarkoittaa Mozartin Requiemia).
Köchel järjesti myös Mozartin teokset 24 luokkaan, joita Breitkopf &amp; Härtel käytti julkaistessaan ensimmäisen täydellisen laitoksen Mozartin teoksista vuosina 1877–1905 (hanketta oli rahoittamassa osittain Köchel itse).
Altdorf

Altdorf on Urin kantonin pääkaupunki Sveitsissä. Altdorfin kylä sijaitsee Reussjoen varrella, Vierwaldstätterseejärven kaakkoispäässä, noin 450 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupungin pinta-ala on 10,21 neliökilometriä, ja vuoden 2014 lopulla siellä asui 9 141 ihmistä. 
Erityisesti Altdorf tunnetaan paikkana, jossa tarinan mukaan Wilhelm Tell ampui omenan poikansa pään päältä.
Olga Nikolajevna Romanova

Suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanova (15. marraskuuta 1895 – 17. heinäkuuta 1918) oli Venäjän keisari Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovan vanhin lapsi.
Olga Nikolajevna Romanova syntyi vuonna 1895 Aleksanterin palatsissa Tsarskoje Selossa. Hovineiti Anna Virubovan mukaan Olga oli luonteeltaan tsaarittaren kaltainen: järkähtämättömän oikeudenmukainen ja rehellinen, mutta myös hyvin itsepäinen ja suorasukainen. Olga kirjoitti mielellään runoja ja oli erittäin musikaalinen. Hänellä oli myös erinomainen lukupää ja hyvä muisti, kuten isällään Nikolai II:lla.
Olga Nikolajevna sai surmansa muun keisariperheen tavoin 17. heinäkuuta 1918, kun Venäjällä vuotta aiemmin vallan ottaneet bolševikit järjestivät teloitusryhmän surmaamaan tsaarin ja tämän perheen Ipatjevin talossa Jekaterinburgissa. Neuvostoliiton salaisten arkistojen avauduttua tuli päivänvaloon muun muassa teloitusta johtaneen Jakov Jurovskin muistiinpanot. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien salaisen haudan paikka Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätiehen, kohtaan mihin auto upposi, hätäisesti lapioilla kaivettu matala kuoppa.
Hauta löydettiin vuonna 1991 ja siirrettiin Pietari-Paavalin katedraaliin Pietariin vuonna 1998.
Altmühl

Altmühl on noin 220 kilometriä pitkä Tonavan sivujoki. Altmühl saa alkunsa lähteestä Baijerissa. Joki kulkee Treuchtlingenin, Eichstättin ja Beilngriesin kaupungin kautta, minkä jälkeen se on yhdistetty Ludwigin kanavalla Reiniin Mainin kautta. Joki yhdistyy Tonavaan Kelheimin kohdalla.
Kauneudestaan kuuluis jokilaakso on kansallispuisto.
Aschaffenburg

Aschaffenburg (paikallisessa murteessa "Aschebersch") on teollisuuskaupunki Mainjoen varrella Baijerin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee noin 35 kilometriä Frankfurtista kaakkoon. Kaupungin pinta-ala on 62,47 neliökilometriä. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa asui 70 858 asukasta.
Aschaffenburg ei kuulu sitä ympäröivään Aschaffenburgin piirikuntaan, mutta on sen hallinnollinen keskus. Kaupunki on Reinin–Mainin laivaliikenteen päätekohta ja siellä sijaitsee 1600-luvulla rakennettu Johannisburgin linna. Linnan läheisyydessä on Baijerin kuningas Ludvig I:n vuosina 1840-48 rakennuttama Pompejanum, joka on jäljitelmä antiikin Rooman aikaisesta pompeijilaistalosta.
Ludvig I:n aikoihin Aschaffenburg sai lempinimen "Baijerin Nizza".
Ystävyyskaupungit.
Lähde:
Pin Ups

Pin Ups on vuonna 1973 julkaistu David Bowien albumi, jonka kaikki kappaleet ovat lainakappaleita. Kappaleiden alkuperäisiä esittäjiä ovat muun muassa The Who, The Yardbirds, Pink Floyd ja The Kinks. Bowie itse kertoo albumin takakannessa kappaleiden olevan hänen omia nuoruuden suosikkejaan vuosilta 1964–1967. Kannessa Bowien kanssa on 1960-luvun supermalli Twiggy. "Pin Ups" on viimeinen albumi, jolla Bowien taustayhtyeenä toimii The Spiders from Mars. 
Albumi oli Ison-Britannian listalla 21 viikkoa, parhaimmillaan sijoitus oli ensimmäinen. Vuonna 1983 se nousi uudelleen listalle, tällä kertaa viideksitoista viikoksi ja paras sijoitus oli 57. Heinäkuussa 1990 se saavutti jälleen listasijoituksen yhden viikon ajaksi ollen listan sijalla 52.
Alun perin The Merseys -yhtyeen esittämä "Sorrow" julkaistiin singlenä ja kappale oli korkeimmillaan brittilistan sijalla 3. Singlen b-puolena oli "Amsterdam"
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Liisi

Liisi on suomalainen naisen etunimi, Liisa-nimen muunnelma. Molemmat nimet ovat lyhentymiä Elisabetista (Eliseba, hepr. ”Jumala on valani” tai ”Jumala antaa avun”). Suomalaisessa almanakassa nimi Liisi on ollut vuodesta 1973, ja nimipäivä on 19. marraskuuta.
Marraskuuhun 2025 mennessä nimi Liisi on annettu 2 351 henkilölle.
Yamaha Vmax

Yamaha Vmax on V4-moottorinen tehokas custom-moottoripyörä. Sitä on valmistettu vuodesta 1985 alkaen, ja vuonna 2009 siitä tuli markkinoille uusi malli. Alkuperäisen mallin tarkka tyyppimerkintä on Yamaha VMX1200. Vmaxia valmistaa japanilainen Yamaha Corporation. Vmax oli nopein ns. varttimailin (402 m) saavuttanut sarjatuotantomoottoripyörä julkistettaessa. Vmaxin erikoisuus piilee moottorin polttoainejärjestelmään kehitetyssä V-boost-järjestelmässä. Moottorin käyntinopeudella 6 000 1/min jälkeen avautuu butterfly-tyyppinen läppä, jolloin jokainen sylinteri saa lähes kaksinkertaisen polttoaine/ilmaseoksen. Tätä voidaan verrata myös ns. vanhanaikaiseen "turbopotkuun".
Myöhemmässä Vmax-mallissa on 1679-kuutioinen, 16-venttiilinen (DOHC), nestejäähdytetty V4-moottori. Voimansiirtona on viisivaihteinen vaihteisto, märkä monilevykytkin ja toisiovetona on kardaani. Polttoaineensyöttönä on 54 mm ruiskurungot. Etujousitus on täysin säädettävä ja takajousi on monovaimennin, joka on myös täysin säädettävä. Runkomateriaalina on alumiini. Mallin värinä on grafiitti.
Tekniset tiedot.
Nämä tekniset tiedot ovat vuosimallista 2009.
Arkadi Avertšenko

Arkadi Timofejevitš Avertšenko (; 1881 Sevastopol, Krim, Venäjä) – 12. maaliskuuta 1925 Praha, Tšekkoslovakia) oli venäläinen sanomalehtimies ja satiirikko. Hän kirjoitti sekä romaaneja että näytelmiä. Avertšenko julkaisi kirjoituksiaan "Satirikon"- ja "Novyi Satirikon" -julkaisuissa, joita hän myös itse toimitti.
Sisällissodan jälkeen Avertšenko työskenteli toimittajana eri lehdissä ja muutti 1920 ensin Konstantinopoliin ja sieltä Prahaan.
Avertšenko julkaisi 1910 esikoisteoksensa, novellikokoelman "Vesjolyje ustritsi". Hän arvostelee neuvostojärjestelmää 1922 julkaisemassaan kokoelmassa "Djužina nožei v spinu revoljutsii" ('Tusina puukkoja vallankumouksen selkään'), johon Leninkin reagoi.
Suomennetut teokset.
Lisäksi novelleja on julkaistu suomeksi "Hyvää yötä, kunnes nukutte" -antologioissa ja aikakauslehdissä.