Avaskulaarinen nekroosi

Avaskulaarinen nekroosi (AVN), jota kutsutaan myös osteonekroosiksi tai luun infarktiksi, on kuolio luun kudoksessa, joka johtuu verenkierron häiriöstä. Aluksi se voi olla täysin oireeton, mutta vähitellen nivelkivut yleensä kehittyvät ja se saattaa rajoittaa liikuntakykyä. Komplikaationa voi olla luun romahdus lähellä nivelen pintaa.
Riskitekijät ovat luunmurtumat, nivelten sijoiltaan meno, alkoholin käyttö ja pitkäaikainen steroidien käyttö. Tila voi esiintyä myös ilman mitään selkeää syytä. Yleisin osteonekroosille altistuva luu on reisiluu. Muut suhteellisen tavalliset paikat kuolion esiintyvyydelle ovat ylempi käsivarsi, polvi, olkapää ja nilkka. Diagnoosi tehdään tyypillisesti lääketieteen kuvantamismenetelmän kuten röntgenin, tietokonetomografian tai magneettikuvauksen avulla. Biopsiaa käytetään harvoin todentamisessa.
Hoitona voidaan käyttää lääkehoitoa, kävelyn välttämistä jalalla jossa on todettu osteonekroosi, venyttely ja leikkaus. Useimmissa tapauksissa leikkausta lopulta vaaditaan. Leikkaus voi olla joko luuytimen paineen alentaminen, osteotomia, luunsiirto tai nivelen paikoilleen asettaminen. Yhdysvalloissa todetaan noin 15 000 osteonekroosi tapausta vuodessa. Eniten sitä tavataan 30-50-vuotiailla. Osteonekroosia todetaan enemmän miehillä kuin naisilla.
Merkit ja oireet.
Monissa tapauksissa kipu ja epämukavuus alkavat esiintyä yhdessä, ja nämä vaivat vain kasvavat ajan myötä. Vaikka kuolio voi syntyä mihin tahansa luuhun, niin noin puolissa tapauksissa vaurioita on syntynyt useaan kohtaan. Avaskulaarinen nekroosi vaikuttaa ensisijaisesti olkapäiden, polvien ja lonkkien nivelissä. Tavallisimmat kohdat ovat reisiluun pää, kaulan talus luu ja rannekanavan luu.
Osteonekroosia esiintyy yleisimmin pitkien luiden päissä, kuten reisiluussa (luu ulottuu polven nivelestä lonkkaniveleen). Muita yleisiä paikkoja ovat olkaluu, polvet, hartiat, nilkat ja leuka.
Syitä.
Tärkeimmät riskitekijät ovat luunmurtuma, nivelten sijoiltaan meno, alkoholin käyttö ja pitkäaikainen steroidien käyttö. Muita riskitekijöitä ovat sädehoito, kemoterapia ja elinsiirrot. Osteonekroosiin on yhdistetty myös syöpä, lupus, sirppisoluanemia, HIV-infektio, Gaucherin tauti ja Caisson tauti. Tila voi esiintyä myös ilman selvää syytä.
Pitkäaikainen, toistuva altistuminen korkealle paineelle (kuten sukeltajan ammatti) on yhdistetty avaskulaariseen osteonekroosiin, vaikka yhteyttä ei ole riittävästi tutkittu.
Patofysiologia.
Hematopoieettiset solut ovat herkkiä alhaiselle hapelle ja ne kuolevat ensimmäisenä sen jälkeen, kun verenkierto vähenee tai keskeytyy, yleensä 12 tunnin kuluessa. Kokeellinen näyttö viittaa siihen, että luusolut (osteosyytit, osteoklastit, osteoblastit jne.) kuolevat 12-48 tunnin sisällä, ja että luuytimen rasvasolut kuolevat 5 päivän sisällä.
Diagnoosi.
Alkuvaiheessa luuston gammakuvaus ja MRI ovat ensisijaisia diagnoosin todentamisessa.
Ensimmäiset röntgenkuvat osteonekroosista vaikuttavat tavallisesti normaaleilta. Myöhemmin kuvassa näkyy enemmän läpinäkymättömyyttä, koska lähellä oleva elävä luu tulee resorboituneeksi ja toissijaisesti reagoi lisääntyneenä verekkyytenä. Nekroottinen luu itsessään ei näy lisääntyneenä sameutena röntgenkuvassa, sillä kuollut luu ei läpikäy luun reseptiota, jota elävät osteoklastit, eli luun syöjäsolut, suorittavat.