tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sonnengewehr

Sonnengewehr on toisen maailmansodan aikana Natsi-Saksan suunnittelema avaruudessa toimiva teoreettinen ase. "Sonnengewehr" olisi saanut tuhovoimansa satelliittiin kiinnitetystä suuresta koverasta peilistä, joka olisi kyennyt polttamaan kaupunkeja ja saamaan valtameret kiehumaan. Valtavan peilin osat oli suunniteltu valmistettavan maassa natriumista ja sen jälkeen lennätettävän avaruuteen, jossa ne olisi koottu noin 5 100 kilometrin korkeudessa yhdeksi kokonaisuudeksi. 
"Sonnengewehriin" oli suunniteltu myös tilat miehistölle. Keinotekoisen ilman tuottoon oli tarkoitus käyttää tuhansia kurpitsakasveja, joiden oli todettu olevan tehokkaita hapen tuottajia. Sähkö valaistukseen olisi tuotettu turbogeneraattoreilla, jotka olisivat saaneet energiansa auringosta. Kasveja ei ollut tarkoitus valaista auringon valolla, koska sen arveltiin vahingoittavan kasveja, koska asemalla ei ollut haitallisia säteilyjä suodattavaa ilmakehää.
Vuosaaren seurakunta

Vuosaaren seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Helsingissä, Vuosaaren kaupunginosassa. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Vartiokylän rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Kirkkoherrana toimii Jussi Mäkelä.
Vuoden 2024 lopussa Vuosaaren seurakuntaan kuului 15 034 jäsentä, mikä oli 40 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä kasvoi merkittävästi vuoteen 2007 asti, minkä jälkeen se on laskenut jyrkästi.
Seurakunnan kirkkona toimii Vuosaaren kirkko. Lisäksi seurakunnalla on ollut käytössään Meri-Rastilassa sijaitseva Merirasti-kappeli, josta seurakunta luopui vuoden 2022 lopussa. Vuosaaren kauppakeskus Columbuksessa sijaitseva Katukappeli on yhä seurakunnan käytössä.
Kirkkoherrat.
Vuosaaren seurakunnassa on vuodesta 1968 lähtien palvellut viisi eri kirkkoherraa.
Vartiokylän seurakunta

Vartiokylän seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka sijaitsi Itä-Helsingissä, Vartiokylän kaupunginosassa. Se toimi kaupunginosan osa-alueilla Vartioharju, Itäkeskus, Puotila ja Puotinharju. Vartiokylän kaupunginosaan kuuluvat Myllypuro ja Marjaniemi eivät kuuluneet Vartiokylän seurakuntaan, vaan ensimmäinen Herttoniemen seurakuntaan, jälkimmäinen Roihuvuoren seurakuntaan. Vartiokylän seurakunta lakkautettiin vuoden 2023 alussa ja liitettiin Helsingin Mikaelin seurakuntaan.
Seurakunta kuului Helsingin hiippakunnassa Vartiokylän rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuului Helsingin seurakuntayhtymään. Seurakuntaan kuului vuoden 2022 lopussa 7 681 jäsentä, mikä oli tuolloin 43,7 prosenttia alueen asukkaista.
Seurakunnan kirkkona toimi Vartiokylän kirkko. Lisäksi seurakunnalla oli käytössä Puotilan kappeli. Vartiokylän seurakunnan pääkirkkona toimi aikaisemmin Matteuksenkirkko, mutta seurakunta luopui rakennuksesta vuonna 2016.
Kirkkoherrat.
Vartiokylän seurakunnassa palveli vuodesta 1967 lähtien neljä eri kirkkoherraa.
Herttoniemen seurakunta

Herttoniemen seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Itä-Helsingissä. Seurakuntaan kuuluvat Herttoniemen kaupunginosan osa-alueet Länsi-Herttoniemi, Herttoniemenranta ja Herttoniemen yritysalue sekä Kulosaaren ja Myllypuron kaupunginosat. Herttoniemen kaupunginosaan kuuluva Roihuvuoren osa-alue ei kuulu Herttoniemen seurakuntaan. 
Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Vartiokylän rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Kirkkoherrana toimii Minnamari Helaseppä.
Vuoden 2024 lopussa Herttoniemen seurakuntaan kuului 15 010 jäsentä, mikä oli 42,1 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on vähentynyt merkittävästi.
Seurakunnasta jaettiin Roihuvuoren seurakunta ja Vartiokylän seurakunta vuonna 1965.
Herttoniemen seurakunnassa on kolme kirkkoa ja kappeli: Herttoniemen kirkko, Myllypuron kirkko ja Kulosaaren kirkko sekä Kulosaaren hautausmaalla sijaitseva Leposaaren kappeli. Herttoniemen kirkko on ollut suljettuna toukokuun 2019 lopusta alkaen vakavien sisäilmaongelmien vuoksi. Seurakunta harkitsee kirkon korjausta tai purkamista Helsingin seurakuntayhtymän talousraameista riippuen. Väistötiloina virastolle, diakonitoimistolle käytetään Hitsaajankadulla sijaitsevaa seurakuntatila Laituria. 
Kirkkoherrat.
Herttoniemen seurakunnassa on vuodesta 1961 alkaen palvellut seitsemän eri kirkkoherraa.
Walter Nohrström

Walter Johannes Nohrström (28. tammikuuta 1859 Savonlinna – 6. helmikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kamarineuvos, maanmittari ja Maanmittaushallituksen ylijohtaja. 
Walter Nohrströmin vanhemmat olivat kollega Johan Wilhelm Nohrström ja Klara Lovisa Olsoni ja puoliso vuodesta 1889 Hanna Elisabet (Lisi) Herlin (k. 1940). Hänen vanhempi veljensä oli piirilääkäri Kaarlo Nohrström. Walter Nohrström kävi Savonlinnassa yläalkeiskoulun 1874 ja opiskeli polyteknillisessä koulussa 1874–1879 sekä polyteknillisessä opistossa 1879–1880 suorittaen maanmittausauskultanttitutkinnon 1882. Varamaanmittarina hän toimi 1885–1889, vakaajana 1886, nuorempana komissiomaanmittarina Turun läänissä 1889 ja vanhempana komissiomaanmittarina Mikkelin läänissä 1889–1896. Nohrström oli Maanmittaushallituksen vt. insinööri 1896–1899 ja Turun ja Porin läänin lääninmaanmittari 1899–1905. Maanmittaushallituksen pääjohtajan eli ylitirehtöörin apulainen hän oli 1905–1916 ja 1918–1928, hallinnollisen osaston johtaja 1916–1918 ja ylijohtaja 1928–1929. Nohrström siirtyi eläkkeelle 1929. Hän sai kamarineuvoksen arvon vuonna 1905. Nohrström oli paitsi monien alansa komiteoiden ja työryhmien jäsen, myös Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen. Hän julkaisi vuonna 1933 teoksen "Isojaot Suomessa Venäjän vallan aikana (Suomen maanmittauksen historia II)".
Pii ja Poju

Pii ja Poju (engl. "Bitz and Bob") on vuoden 2017 animaatiosarja, jota on esitetty Pikku Kakkosella syyskuusta 2018 lähtien. Sarjassa päähenkilöt Pii ja Poju ovat sisarukset, jotka nauttivat rakentelusta ja keksisimisestä. Jiiri, Molla, Poppi ja Zippi ovat Piin ja Pojun leluja. Sarjassa on 42 jaksoa, jotka kestävät noin 11 minuuttia. 
Rooleissa.
Suomenkielinen ääni.
Tunnuslaulu: Raili Raitala, Saana Norra &amp; Hanna Mönkäre 
Kääntäjä: Annamari Metsävainio 
Tuotanto: SDI Media A/S, Suomen Sivuliike
Herold

Herold on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lähitaksi

Lähitaksi Oy (vuoteen 2010 Helsingin Ympäristön Taksikeskus Oy) on suomalainen taksien tilausvälitysyhtiö. Lähitaksi on julkaissut Taksini-sovelluksen.
Taksi Helsinki

Taksi Helsinki Oy (vuoteen 2017 Helsingin Taksi-Data Oy) on suomalainen taksien tilausvälitysyhtiö.
Asiakkaiden puheiden tallennus.
Osassa Taksi Helsingin välityksessä olevissa yrittäjien autoista on tallennettu turvakameran avulla myös asiakkaiden puheita. Äänitallenteiden olemassaolo nousi esiin marraskuussa 2019, kun helsinkiläisen kaupunginvaltuutetun ja yhtiön taksinkuljettajan Abdirahim "Husu" Husseinin kertomus rasistisesta asiakkaasta aiheutti runsaasti keskustelua. Hussein kertoi jättäneensä asiakkaan moottoritien varteen kesken matkan, mutta myönsi myöhemmin valehdelleensa tapauksesta. Kohun myötä Taksi Helsinki ilmoitti luopuvansa äänen tallennuksesta.
Kruunun vasikka

Kruunun vasikka on Reijo Mäen vuonna 1994 julkaisema toinen Sakari Roivas -dekkari.
Sen päähenkilö on suomalaissyntyinen poliisi, joka toimii Tukholmassa peitetehtävissä. Hän on entinen alkoholisti. 
Mäki on julkaissut kaikkiaan kolme Sakari Roivas -dekkaria. Hän kertoo kehittäneensä Roivaksen, koska ensimmäiset Vares-kirjat eivät 1990-luvun alussa myyneet.
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Vesa Karosen mielestä Mäki irvii Tukholman poliisijohtoa vähän Sjövallin ja Wahlöön malliin mutta hahmottelee hienosti nuorten suomalaisten rikollisten joukon.
Kilkki (täsmennyssivu)

Kilkki voi tarkoittaa seuraavia:
Alone in Heaven

Alone in Heaven on Sonata Arctican kappale ja kolmas single yhtyeen seitsemänneltä studioalbumilta "Stones Grow Her Name". Se julkaistiin 30. elokuuta 2013.
Singlestä julkaistiin yhtyeen jäsenten nimikirjoituksilla varustettu 500:n kappaleen painos, jota myytiin yhtyeen nettisivuilla.
Shitload of Money

Shitload of Money on Sonata Arctican kappale ja toinen single yhtyeen seitsemänneltä studioalbumilta "Stones Grow Her Name".
Singleä myytiin yhtyeen internetsivustolla nimikirjoituksilla varustettuna.
I Have a Right

I Have a Right on Sonata Arctican kappale ja ensimmäinen single yhtyeen seitsemänneltä studioalbumilta "Stones Grow Her Name". Kappaleen akustinen versio on mukana albumilla "Acoustic Adventures – Volume Two".
Atelinae

Hämähäkkiapinat (Atelinae) on Etelä-Amerikassa elävä hämähäkkiapinoiden alaheimo.
Hämähäkkiapinat (suku)

Hämähäkkiapinat ("Ateles") ovat suurikokoisimpia uuden maailman apinoista.
Hämähäkkiapinat elävät Amerikassa Meksikosta, keskiseen Brasiliaan ja Boliviaan. Nämä päiväaktiiviset eläimet ovat kaikkiruokaisia, mutta syövät lähinnä hedelmiä ja siemeniä. Hämähäkkiapinat liikkuvat ketterästi puissa käyttäen hyväkseen lähes karvatonta tarttumahäntäänsä. Hämähäkkiapinat ovat hitaita lisääntyjiä. Naaras synnyttää poikasen 2–4 vuoden välein.
Constantin Grünberg

Constantin Grünberg (14. toukokuuta 1891 Pietari – 16. lokakuuta 1973) oli pietarilaissyntyinen suomalainen valokuvaaja. Hän muutti Suomeen vuonna 1916. Grünberg aloitti valokuvaharrastuksen jo lapsena. Vuonna 1937 hän perusti oman valokuvaamon, Foto-Työ-Arbetenin, Helsingin Kluuvikadulle. Grünbergin vaimo Renate osallistui myös yrityksen toimintaan.
Grünberg oli erikoistunut kuvaamaan taideteoksia. Hän kuvasi myös Helsinkiä Helsingin kaupunginmuseon tilauksesta. Hän oli Amatörfotografklubben i Helsingfors -kameraseuran jäsen vuodesta 1931 lähtien ja Suomen Lehtikuvaajat ry:n jäsen vuosina 1953–1968.
Pirkan Opiskelija-asunnot

Pirkan Opiskelija-asunnot (POAS) on Tampereen kaupungin omistama osakeyhtiö, jolla on runsaat 30 talokokonaisuutta kaupungin eri osissa. POAS vuokraa asuntoja Tampereella ja Pirkanmaan alueella peruskoulun jälkeisissä oppilaitoksissa opiskeleville opiskelijoille sekä alle 30-vuotiaille työssäkäyville nuorille.
Historia.
Pirkan Opiskelija-asunnot on perustettu vuonna 1966. Alkujaan yritys toimi Peltolammin Opiskelija-asunnot Oy:nä, joka perustettiin vastaamaan opiskelijoiden lisääntymisen tuomaa asuntopulaa muuttuvassa yhteiskunnassa. Jo tuolloin vakiintui puheissa lyhenteeksi POAS, vaikkei se vielä ennen 2000-lukua ollut virallinen. Vuonna 2004 Härmälän Opiskelijatalo Oy fuusioitui osaksi Peltolammin Opiskelija-asuntoja, jonka nimi oli vuotta aikaisemmin vaihdettu nykyiseen muotoonsa eli Pirkan Opiskelija-asunnot Oy:ksi. Perusteena nimen muutokselle oli asuntokannan laajeneminen Peltolammin ulkopuolelle. Samalla myös lyhenne POAS virallistettiin. Vuoden 2016 aikana Insinöörioppilastalo Oy ja Kiinteistö Oy Opintanner fuusioituivat osaksi Pirkan Opiskelija-asunnot Oy:tä.
POAS on rakennuttanut tasaisesti lisää asuntokantaa Tampereelle sekä kehittänyt asumista. Yhtenä hyvänä esimerkkinä on ATK-verkon rakentaminen 1990-luvun lopulla, jolla haluttiin vastata muuttuneen yhteiskunnan tarpeisiin .  Vuonna 2011 Tampereen Hervantaan valmistui POASin rakennuttamana 16-kerroksinen asuinkerrostalo, joka oli valmistuessaan Tampereen korkein.  Alkujaan asuntokohteet ovat keskittyneet keskusta-alueen ulkopuolelle, mutta vuonna 2016 strategiaan on lisätty tavoite tarjota asumista keskusta-alueellakin.  Strategiaa lähdettiin toteuttamaan ostamalla Peltokadulta historiallinen kohde Lompanlinna, joka remontoitiin perinteitä kunnioittaen asuinkäyttöön. Sen jälkeen POAS on hankkinut asuinkiinteistöjä myös Kaupin ja Petsamon alueelta.
Väinö Kannisto (valokuvaaja)

Väinö Aleksi Kannisto (31. tammikuuta 1897 Vampula – 24. maaliskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen itseoppinut valokuvaaja.
Väinö Kannisto toimi valokuvaajana Helsingissä vuodesta 1922 alkaen. 1940-luvulla hän perusti Itseni-nimisen valokuvaamon Kallion kaupunginosaan. Kannisto kuvasi Suomen kommunistisen puolueen tilaisuuksia erityisesti "Suomen Sosiaalidemokraatti" -lehdelle. Lisäksi hän kuvasi perhejuhlia, sotainvalideja ja sankarihautajaisia sekä vasemmistopuolueiden ja uskonnollisten yhteisöjen tapahtumia, työpaikkoja ja kaupunkinäkymiä.
Helsingin kaupunginmuseo digitoi ja luetteloi Kanniston negatiiveja, joita on noin 10 000 kappaletta. Kuvat muodostavat kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kokoelman 1940–1950-lukujen Helsingin elämästä. Kanniston dokumenttivalokuvia on Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmassa helsinkikuvia.fi ja kokoelmassa finna.fi.
Kanniston puoliso oli Lyyli Maria (o.s. Pirttilä). Kannisto oli ammatiltaan alkujaan uuniseppä.
Uroporfyrinogeeni III-syntaasi

Uroporfyrinogeeni III-syntaasi on lyaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi hydroksimetyylibilaanin syklisoitumista uroporfyrinogeeni III:ksi. Entsyymi osallistuu porfyriinien metaboliaan ja on osa muun muassa hemiryhmän, B12-vitamiinin ja klorofyllin biosynteesiä. Entsyymiä esiintyy niin aitotumaisissa eliöissä kuin prokaryooteissakin. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin EC-numero on EC 4.2.1.75 ja CAS-numero 37340-55-9.
Rakenne ja toiminta.
Rakenteeltaan uroporfyrinogeeni III-syntaasi on monomeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 28–30 kDa. Rakenteessa on α-kierteistä muodostuva α- ja β-yksikkö, jotka ovat yhdistyneet toisiinsa β-laskosten välityksellä. Entsyymin katalysoima mekanismi on poikkeuksellinen. Ensimmäisessä vaiheessa entsyymi luovuttaa protonin hydroksimetyylibilaanin hydroksyyliryhmällä, joka eliminoituu ja muodostuu kaksoissidos. Substraattina oleva hydroksimetyylibilaani koostuu neljästä pyrrolirenkaasta ja se on sitoutunut entsyymiin siten, että ketjun ensimmäinen ja viimeinen pyrrolirengas ovat lähellä toisiaan. Ketjun viimeinen pyrrolirengas reagoi ensimmäisessä vaiheessa muodostuneen kaksoissidoksen kanssa ja muodostuu spirosyklinen välivaihe. Tämä välivaihe toisiintuu uroporfyrinogeeni II:ksi. Uroporfyrinogeeni III-syntaasin inhibiittoreita ovat muun muassa raskasmetallit kuten elohopea.
Harvinaisessa autosomien välityksellä periytyvässä synnynnäisessä erytropoieettisessa porfyriassa eli Güntherin taudissa uroporfyrinogeeni III-syntaasin toiminta on puutteellista. Tämän vuoksi ihmisen elimistöön kertyy uroporfyrinogeeni I:tä ja sen aineenvaihduntatuotteita. Taudin oireita ovat valoherkkyys ja kynsien ja hampaiden poikkeavuudet.
Pitäjänmäen seurakunta

Pitäjänmäen seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Helsingin luoteisosassa. Seurakunta toimii Pitäjänmäen ja Konalan kaupunginosissa. 
Pitäjänmäki oli vuoteen 1947 asti osa Helsingin Pitäjän seurakuntaa ja vuosina 1947–1965 osa Huopalahden seurakuntaa. Vuonna 1966 Pitäjänmäestä tuli oma seurakunta. 
Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Huopalahden rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Kirkkoherrana aloitti keväällä 2021 Maika Vuori.
Seurakunnan kirkkona toimii Pitäjänmäen kirkko.
Vuoden 2024 lopussa Pitäjänmäen seurakuntaan kuului 7 976 jäsentä, mikä oli 44,1 prosenttia alueen asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on vähentynyt merkittävästi.
Oulunkylän seurakunta

Oulunkylän seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Helsingissä. Seurakunta toimii Oulunkylän, Käpylän, Maunulan, Metsälän, Patolan, Veräjämäen, Veräjälaakson ja Koskelan kaupunginosissa. 
Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Malmin rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Kirkkoherrana toimii Ulla Kosonen.
Vuoden 2024 lopussa Oulunkylän seurakuntaan kuului 18 438 jäsentä, mikä oli 45,6 prosenttia alueen asukkaista.
Oulunkylän seurakunnalla on neljä kirkkoa: Oulunkylän kirkko, Maunulan kirkko, Käpylän kirkko ja Oulunkylän puukirkko. Oulunkylän seurakunnan lisäksi Maunulan kirkkoa käyttää Petrus församling, joka maksaa 80 prosenttia tilan vuokrasta.
Kirkkoherrat.
Oulunkylän seurakunnassa on vuodesta 1921 lähtien palvellut yhdeksän eri kirkkoherraa.
Eino Heinonen (valokuvaaja)

Eino Rafael Heinonen (23. lokakuuta 1905 Helsinki – 10. tammikuuta 1986) oli suomalainen mainosmies ja valokuvaaja. Hän työskenteli Osuusliike Elannon palveluksessa ensin mainososastolla ja somistamolla ja vuodesta 1949 alkaen hän keskittyi valokuvaukseen. Heinonen perusti Elantoon valokuvaamon ja hän kuvasi "Elanto"-lehdelle, lisäksi hän teki mainoskuvauksia. Vapaa-aikanaan hän kuvasi kaupunkielämää.
Kurmanžan Datka

Kurmanžan Datka () tai Datka Kurmanžan Mamatbai kysy (1811 – 1. helmikuuta 1907), tunnettu myös nimellä "Alain tsaaritar" tai "Etelän kuningatar", hallitsi Kirgisiaa niihin aikoihin, kun Kirgisia liitettiin Venäjään. 
Kurmanžan Datka syntyi rikkaaseen Munguš-klaanin perheeseen Ošin alueella. 18-vuotiaana hänen oli määrä solmia avioliitto miehen kanssa, jota hän ei ollut nähnyt ennen hääpäivää. Tavattuaan tulevan miehensä hän ei halunnut avioliittoa, vaan rikkoi tradition ja pakeni ensin Kiinaan ja sitten isänsä luo. Vuonna 1832 lääninherra Alimbek, joka oli ottanut arvonimen Datka, ihastui eloisaan nuoreen neitoon ja meni naimisiin hänen kanssaan. Alimbek murhattiin palatsivallankumouksessa vuonna 1862. Buharan ja Kokandin kaanit tunnustivat Alimbekin lesken Kurmanžanin päällikökseen, ja hän sai arvonimen Datka. Hänestä tuli kansansa arvostama johtaja. 
Vuonna 1876 Kirgisia liitettiin Venäjän imperiumiin. Kurmanžan Datkan mielestä vastarinta ei kannattanut, ja hän pyrki parantamaan suhteita Venäjään. Hän hyväksyi Venäjän yliherruuden, mistä hänet palkittiin everstin arvonimellä. Venäjän valtauksesta seurasi kuitenkin levottomuuksia, joissa salakuljetettiin aseita ja murhattiin tullivirkailijoita. Kapinassa oli mukana myös Kurmanžanin kaksi poikaa ja kaksi lastenlasta. Kun hänen lempilapsensa tuomittiin kuolemaan, hän kieltäytyi auttamasta pakoyrityksessä, jotta hänen kansansa ei tarvitsisi kärsiä hänen henkilökohtaisten ongelmiensa vuoksi. Hän oli läsnä poikansa teloituksessa, mutta vetäytyi myöhemmin julkisesta elämästä. 
Vuonna 1906 Carl Gustaf Emil Mannerheim, Venäjän armeijan eversti, vieraili Kurmanžan Datkan luona. Mannerheim teki Keski-Aasiaan ja Kiinaan ratsain tutkimusretken, joka kesti kaksi vuotta (1906–1908) ja jonka aikana hän keräsi noin 1 200 esinettä ja 1 500 kuvaa. Mannerheim kuvasi myös Kurmanžania ja oli yllättynyt siitä, että 96-vuotias musliminainen suostuu kuvattavaksi ja vielä hevosen selässä. Kuusi kuukautta myöhemmin Kurmanžan kuoli. Hänellä oli kuollessaan elossa kaksi poikaa ja kaksi tytärtä, 31 lastenlasta ja 57 lastenlastenlasta, joilla oli vielä 6 lasta.
Vuonna 2014 hänen elämästään tehtiin elokuva "Kurmanžan Datka, vuorten kuningatar". Biškekissä ja Ošissa on Kurmanžan Datkan muistomerkki. Kopio Mannerheimin ottamasta kuvasta koristaa nykyisin Kirgisian 50 somin seteliä.
Charles Riis

Charles Conrad Riis (15. tammikuuta 1837 Kööpenhamina – 2. elokuuta 1915 Kööpenhamina) oli tanskalainen valokuvaaja, joka piti valokuvaamoa Helsingissä.
Riisin puoliso oli Augusta Margareta Dahlqvist. Riis saapui Suomeen parturioppilaana ja välskärinä 1857 ja asettui ensin vuodeksi Turkuun. Turusta Riis muutti Poriin, jossa hoiti omaa parturiliikettä vuoteen 1863 asti.
Riisin oletetaan hankkineen valokuvaajan ammattitaidon Kööpenhaminassa jo ennen Suomeen muuttoaan, ja hän siirtyikin määrätietoisesti valokuvausalalle syksyllä 1863. Heinäkuussa 1871 Riis muutti Porista Helsinkiin. Riisin kuvausala oli monipuolista, ja siihen sisältyi dokumentti- ja henkilökuvia, käyntikortti- ja kabinettikuvia sekä maisema- ja teollisuuskuvia (Porista, Porvoosta ja Helsingistä). Vaikka Riisin kuvausmenetelmiin kuului vanhanaikaisten kollodiumlevyjen käyttö, hänen pikkutarkka työskentelynsä tuotti hyvin korkeatasoisia valokuvia. Hän toimi ateljeekuvaajana vuosina 1863–1896, ja hänellä oli aikoinaan valokuva-ateljeet Porissa, Helsingissä ja Kööpenhaminassa.
Riis oli tunnettu ateljeekuvaaja, ja hän menestyi Helsingissä hyvin. Dokumenttikuvaajana 1870-luvun lopulla Riis kuvasi muun muassa kansatieteellisiä aiheita. Hän toimi kiertävänä kuvaajana Helsingissä Kaivohuoneen luona heinä-syyskuussa 1870 sekä kesällä 1871 ja kuvasi Kaivopuiston yleisestä taide- ja teollisuusnäyttelyä 1876. Riis toimi maisema- ja miljöökuvaajana 1887 ja julkaisi kymmenen kuvan albumin Helsingistä. Hän järjesti valokuvauskurssja 1888 ja kuului Fotografiamatörklubbenin kilpailun tuomaristoon 1891. Muiden ammattikuvaajien joukossa tunnettiin Riisin asiakkaille lausumat sanat: ”Sit nu stilla, för nu borjar jag!”
Urho Ikonen

Urho Ikonen (10. syyskuuta 1945 Helsinki – 2023 Kiikala) oli suomalainen kuvanveistäjä. 
Hän opiskeli Ateneumin iltakoulussa 1967–1970, Kuvataideakatemiassa 1970–1974 ja Taideteollisessa korkeakoulussa suorittaen taiteilijan pedagogiset opinnot 1992–1995, ja osallistui valtakunnallisiin taidenäyttelyihin vuodesta 1972 lähtien. Hänellä on veistoksia nykytaiteen museon, Valtion museon ja Keravan taidemuseon sekä kotimaisissa ja ulkomaisissa yksityiskokoelmissa. Ikonen työskenteli opettajana kansanopistossa, pronssivalukursseilla kuvataideakatemiassa, restaurointikurssilla Taideteollisessa korkeakoulussa ja taideohjaajana Halikon sairaalassa.
Pienikokoisten veistosten lisäksi hän esitti näyttelyissään akvarelleja.
Urho Ikonen asui 1970-luvulta lähtien Salon Kiikalassa ja järjesti siellä Rekijoella kesätaidetapahtumia 1980-luvulla.
Eero Laesterä

Eero Laesterä (s. 26. toukokuuta 1963 Pälkäne) on kunnallispoliitikko ja konsultti.
Laesterä on ollut Pälkäneen kunnanhallituksen puheenjohtaja. Hän on toiminut muun muassa Aito Säästöpankki Oy:n, Perlacon Oy:n ja Solinum Oy:n hallituksen puheenjohtajana. 
Laesterä on hallintotieteiden tohtori. Hänen väitöskirjansa käsittelee finanssiriskejä Suomen kunnissa. 
Laesterä on tullut tunnetuksi erityisesti kuntaliitosselvitysten selvitysmiehenä ja kuntatalouden asiantuntijana. Laesterä on saneerannut kymmeniä kuntia ja yhteistoiminta-alueita.
Perlacon.
Laesterä perusti konsulttiyhtiö Perlaconin vuonna 2012. Vuonna 2020 Perlacon on Suomen käytetyin neuvonantaja kuntien säästöohjelmien tekijänä. Yrityksellä ei ole kilpailijoita. 
Perlacon laatii konsultoimalleen kunnalle "painelaskelman", joka kertoo, miten pian kunta on vaarassa joutua kriisikunnaksi ja mahdollisesti menettää itsenäisyytensä. Itsenäisyytensä säilyttämiseksi kunta tilaa Perlaconilta talouden tasapainottamispaketin. 
Vuosien aikana kolmasosa Suomen kunnista on tilannut Perlaconilta säästö- tai tasapainotusohjelman. Perlaconin säästöohjelmiin kuuluu usein opettajan virkojen vähentäminen opetusryhmiä tiivistämällä, palvelujen ulkoistaminen ja kulttuuripalveluiden säästöt. 
Perlaconin käytäntö on, että säästötoimenpiteitä valmistelee ohjausryhmä, jonka työ on salaista. Ohjausryhmän laatima valmis säästöpaketti esitellään valtuustolle, jonka on hyväksyttävä paketti pikaisesti yhtenä kokonaisuutena, johon ei voi tehdä muutoksia. 
Jotkut Perlaconin säästökeinot ovat epäonnistuneet ja joidenkin keinojen vaikutusta on etukäteen yliarvioitu. Useat kunnat ovat jättäneet säästöohjelmien toteuttamisen kesken.
Kuntaliiton omistama FCG Finnish Consulting Group osti Laesterän Perlaconin keväällä 2020. Laesterä toimii FCG Perlaconin hallituksen puheenjohtajana.
LS-FIN

LS-FIN on suomalainen Farming Simulator -pelisarjan ympärille erikoistunut keskustelufoorumi ja kuvagalleria, joka on perustettu vuonna 2009.
Keskustelufoorumilla on vilkkaat keskustelut, pelaajat julkaisevat kuvia ja videoita, jakavat tekemiään modeja ja foorumilla käsitellään kaikkea peliin liittyvää.
Historia.
Sivusto sai alkunsa alun perin ilmaisfoorumilla 12.04.2009, kun Admin haaveili suomalaisesta keskusteluyhteisöstä Farming Simulator -pelin ympärille. Sivusto lähti nopeaan kasvuun ja 2011 maaliskuussa Admin ehdotti JkkaMlle (aka Juketsulle) että suunnittelisiko hän foorumin ympärille portaalisivuston. Hanke eteni pikkuhiljaa ja ensimmäinen sivusto saatiin ulos 2011 kesäkuussa.
Heksatriakontaani

Heksatriakontaani eli n-heksatriakontaani (C36H74) on 36-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää vahamaista ainetta. Heksatriakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)34CH3, moolimassa 506,988 g/mol, sulamispiste 75,01 °C ja CAS-numero 630-06-8. Heksatriakontaani on käytännössä veteen liukenematonta. Yhdistettä esiintyy luonnossa eliöiden semiokemikaalina ja joissain kasveissa.
Puu-Anttila

Puu-Anttila on Lohjan keskustassa Suulohjankadulla sijaitseva entinen koulurakennus. Sen on suunnitellut arkkitehti Albert Leidenius, ja se on valmistunut 1917. Rakennus oli vuoteen 2017 Länsi-Uudenmaan koulutuskeskuksen Luksian omistuksessa, joskin sisäilmaongelmien vuoksi toiminta loppui 2014. Myöhemmissä tutkimuksissa ongelmia ei todettu. Luksian oli alun perin tarkoitus myydä rakennus Kai Lindströmille, mutta kaupat tehtiin kuitenkin kansanedustaja, yrittäjä Eero Lehden edustaman yrityksen kanssa, ja sitä vuokrataan nyt eri tarkoituksiin.
Koulu oli alkuun Lohjan yhteiskoulu, joka toimi useissa rakennuksissa Anttilan tilalla, muun muassa Puu-Anttilan vieressä olevassa renkituvassa, joka myöhemmin toimi rehtorin asuntona ja on nykyisin Kotiseututalo. Puu-Anttila eli uusi koulutalo vihittiin käyttöön 25. maaliskuuta 1917. Siipirakennus valmistui vuonna 1925, ja siihen tuli neljä luokkaa, kukin 40 oppilasta varten. Lukion uudeksi paikaksi päätettiin maaliskuussa 1952 Pohjolanmäki.
Lukio irtautui omaksi koulukseen ja siirtyi 1954 Aarne Ervin suunnittelemaan rakennukseen Pohjolanmäelle. Yläaste siirtyi Puu-Anttilasta uuteen Anttilan koulun rakennukseen vuonna 1982. Puu-Anttilassa toimi sen jälkeen Lohjan aikuiskoulutuskeskus Innofocus (nyk. nimi Luksia).
Kaavassa rakennus on suojeltu rakennushistoriallisesti ja historiallisesti arvokkaana.
Aliupseeriliitto

Aliupseeriliitto ry () on ammattijärjestö, joka kuuluu Julkisten ja hyvinvointialojen liittoon (JHL ry). Liitto edustaa puolustusvoimien palveluksessa olevia henkilöitä kuten aliupseereja, lentokonemekaanikkoja ja sopimussotilaita. Aliupseeriliitossa on yhteensä 20 jäsenyhdistystä ja noin 3 500 jäsentä.
Aliupseeriliiton valvoo jäsenistönsä etuja esim. palkkaukseen ja palkkausjärjestelmään, korvauksiin ja työaikaan liittyviä tilanteita sekä tarpeita. Aliupseeriliiton puheenjohtajana toimii Mika Tiitinen.
Historia.
SAK:laisen ammattiyhdistyksen nimi on vaihtunut vuosien saatossa. Yhdistys tunnettiin muun muassa Puolustuslaitoksen värvättyjen liittona 1960-luvulla.
Käthe Loewenthal

Käthe Frida Rosa Loewenthal (27. maaliskuuta 1878 Berliini – 26. huhtikuuta 1942 Izbican getto) oli saksalainen, juutalaistaustainen taidemaalari. Hän maalasi maisemamaalauksia ja oli tyylisuunnaltaan modernisti.
Elämänvaiheita.
Käthe Loewenthalin isä oli silmälääkäri. Isän yliopistouran vuoksi perhe asui usealla eri paikkakunnalla. Asuinpaikkoja olivat Geneve, Lausanne, Berliini ja Bern. Bernissä Käthe Loewenthal kääntyi vuonna 1890 juutalaisuudesta kristinuskoon ystävystyttyään erään pappisperheen kanssa.
Berliiniin muutettiin takaisin jälleen vuonna 1892. Koulunsa päätettyään Loewenthal opiskeli taidetta sveitsiläisen symbolistin Ferdinand Hoedlerin oppilaana vuosien 1895-1897 välillä. Välillä Loewenthal kävi Pariisissa hakemassa vaikutteita ja matkallaan hän tapasi Leo von Königin, jonka yksityisoppilaana opiskeli taidetta matkansa jälkeen Berliinissä.
Vuosien 1904-1905 välillä Loewenthal asui Münchenissä, missä työskenteli vapaana taiteilijana. Hän teki useita maalausmatkoja Bernin Oberlandiin ja alueen maisemat esittäytyvät usein hänen maalauksissaan.
Loewenthal muutti vuonna 1909 Stuttgartiin ystävänsä, taiteilija Erna Raabe-Freilin von Holzhausen luo. Stuttgartissa hän opiskeli maalaustaidetta valtion taideakatemian "Damenklassella" (naisten taideluokka) Adolf Hölzelin oppilaana.
Tietty sattuma synnytti "Hiddenseer Künstlerinnenbundin". Kathe Loewenthalin sisar Susanne oli ostanut Hiddenseeltä mökin vuonna 1912 ja Loewenthal alkoi viettää siellä kesiään. Vähitellen sinne saapui vierailulle myös muita naistaiteilijoita. Vieraisiin kuuluivat muun muassa Elisabeth Andrae, Clara Arnheim ja Elisabeth Büchsel. Loewenthal piti näyttelyitä myös Blaue Scheune -tapahtumassa, jonka oli perustanut taiteilija-aktivisti Henni Lehmann.
Kansallissosialistit ottivat Saksassa vallan vuonna 1933. Vuonna 1934 he kielsivät juutalaisilta oikeuden harjoittaa taiteilijan ammattia. Kukaan ei saanut ostaa Loewenthalilta maalauksia eikä niitä saanut pitää esillä näyttelyissä. Loewenthalin ateljee suljettiin ja hänet erotettiin kaikista taiteilijajärjestöistä.
Vuosien mittaan juutalaisten vainoaminen paheni. Loewenthal joutui elämään ystäviensä avustuksilla. Hänen entinen palvelijattarensa kätki 200 hänen työtään, etupäässä pastelli- ja vesiväritöitä. Vuonna 1941 viranomaiset siirsivät Loewenthalin ensin "Judenhausiin" ja seuraavana vuonna Lautersteinin "lajittelukeskukseen". Sieltä hänet vietiin Izbican gettoon, missä hänet murhattiin.
Saksan viranomaiset olivat keränneet suurimman osan Loewenthalin töistä varastoon. Vuonna 1943 liittoutuneet pommittivat Stuttgartia. Pommituksessa tuhoutui varastorakennus, jossa Loewenthalin maalauksia säilytettiin.
Käthe Loewenthalin muistoksi on laitettu kompastuskivi sekä Stuttgartiin että Hiddenseelle. Hänen töitään oli esillä vuonna 1993 pidetyssä ansioituneiden naistaiteilijoiden näyttelyssä.
Stephanie March

Stephanie March (s. 23. heinäkuuta 1974 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa TV-sarjoista ja "Conviction" sekä elokuvasta "Mr. &amp; Mrs. Smith". 
Erikoisyksikössä March näytteli apulaispiirisyyttäjä Alexandra Cabotin roolia toisen tuotantokauden alusta viidennen tuotantokauden neljänteen jaksoon, jossa hänen roolihahmonsa joutui kolumbialaisen huumekartellin uhkaamaksi ja hänet jouduttiin sijoittamaan todistajansuojeluohjelmaan.
Cabot teki lyhyen paluun sarjaan kuudennen tuotantokauden lopussa ja tämän jälkeen 10. kauden lopusta 13. kauden loppuun. Toistaiseksi viimeisen kerran hän esiintyi sarjassa kaudella 19 yhdessä jaksossa.
Elämäkerta.
Stephanie March syntyi Dallasissa Texasissa heinäkuussa 1974. Hän opiskeli Dallasissa Highland Park High Schoolissa samaan aikaan kuin toinen tunnettu näyttelijä Angie Harmon mutta paria vuosiluokkaa alempana. Hän valmistui Northwestern-yliopistosta vuonna 1996.
Abakainon

Abakainon (, myös "Abakaina", , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Tripin kaupunkia. 
Maantiede.
Abakainon sijaitsi Sisilian koillisosassa Tyndariin ja Mylain kaupunkien välissä noin 6,5 kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta. Sen alueeseen kuului alun perin myös Tyndariin alue. Etäisyys kyseiseen kaupunkiin oli noin 13 kilometriä. Muutoin Abakainonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta kovin hyvin.
Historia.
Abakainon oli alun perin ei-kreikkalaisen, saaren alkuperäisväestöön kuuluneen sikulien heimon kaupunki, eikä sen paikalle koskaan perustettu kreikkalaista siirtokuntaa. Se kuitenkin hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa, ja sen väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisesta väestöstä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Abakainīnos" ().
Abakainon on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kreikkalaiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sen asemaa ei tunnetakaan kovin hyvin. Diodoros Sisilialainen mainitsee sen usein poliksena, ja kaupunki myös löi omaa kreikkalaistyylistä hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. 
Abakainon menetti Tyndariin alueen sen jälkeen kun Syrakusan tyranni Dionysios perusti kyseisen kaupungin vuonna 396 eaa. Abakainon esiintyy Dionysioksen, Agathokleen ja Hieron II:n käymissä sodissa tavalla, joka antaa ymmärtää sen olleen suhteellisen merkittävä. Vuonna 393 eaa. Dionysoksen voittamien karthagolaisten kerrotaan paenneen Abakainoniin. Agathokleen sodissa noin 311 eaa. kaupunki oli liitossa Kamarinan, Leontinoin, Katanen ja Messenen kanssa.
Abakainon ei esiinny antiikin kirjallisissa lähteissä enää Hieronin ajan jälkeen, ei myöskään roomalaisella kaudella esimerkiksi Cicerolla. Ptolemaios kuitenkin mainitsee kaupungin, ja se vaikuttaa olleen edelleen olemassa jossain muodossa vielä tuohon aikaan. Kaupunki taantui oletettavasti Tyndariin nousun myötä.
Rakennukset ja löydökset.
Abakainonin paikalla on säilynyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä, ja siellä on suoritettu vain vähän kaivauksia. Kaupungin raunioita oli jonkun verran näkyvissä vielä 1800-luvulla. Paikalta on löydetty kreikkalaisia tai kreikkalaistyylisiä jäänteitä erityisesti 500- ja 300-luvuilta eaa. Kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on löydetty osia. Kaupunkialueen pohjoispuolelta on löydetty laaja hautausmaa, joka ajoittuu ainakin osin 300-luvulle eaa.
Kasperi Heikkinen

Kasperi Heikkinen (s. 4. elokuuta 1980 Kajaani) on suomalainen muusikko, joka soittaa kitaraa heavy metal -yhtyeissä Beast in Black ja Merging Flare. Hän asuu Helsingissä. 
Ura.
Disease ja Merging Flare.
Heikkinen perusti yhtyeen Disease rumpali Henri Pyyn kanssa vuonna 1993. Yhtye vaihtoi nimensä Merging Flareksi vuonna 2001. Heikkinen oli lähtenyt opiskelemaan Helsinkiin edellisenä vuonna sekä soitti muissa yhtyeissä, mikä hidasti levyn tekemistä ja yhtyeen ensimmäinen levy "Reverence" julkaistiin vasta kymmenen vuotta perustamisen jälkeen vuonna 2011. Toinen levy "Revolt Regime" julkaistiin kesäkuussa 2019. 
Amberian Dawn ja Gamma Ray.
Heikkinen soitti vuosien 2007–2012 välisenä aikana Amberian Dawn -nimisessä sinfonisessa metalliyhtyeessä. Hän soittaa yhtyeen albumeilla "River of Tuoni" (kappaleissa 7 ja 9), "The Clouds of Northland Thunder", "End of Eden" ja "Circus Black".
Amberian Dawnissa ollessa Heikkinen soitti myös Gamma Ray -yhtyeen konserteissa vuosina 2006 ja 2010. Vuonna 2010 hän sijaisti kitaristi Henjo Richteriä neljässä konsertissa Richterin toipuessa silmäleikkauksesta. 
U.D.O.
Heikkinen liittyi saksalaiseen Udo Dirkschneiderin yhtyeeseen U.D.O. vuonna 2013. Hän soittaa yhtyeen studioalbumilla "Decadent" (2015) ja livetallenteilla "Steelhammer - Live from Moscow" (2014), "Navy Metal Night" (2015) ja Dirkschneider: "Live - Back to the Roots" (2016). Heikkinen lähti U.D.O.- sekä Dirkschneider-kokoonpanoista neljä vuotta myöhemmin helmikuussa 2017.
Beast in Black.
U.D.O.sta lähtemisen jälkeen Heikkinen liittyi Anton Kabasen perustamaan yhtyeeseen Beast in Black. Heikkinen on tehnyt yhtyeen kanssa kolme levyä, "Berserker" (2017), "From Hell with Love" (2019) ja Dark Connection (2021).
Vuoden 2025 lokakuussa hän erosi yhtyeestä.
Yhtyeet.
Jäsenenä yhtyeissä.
Jäsenenä yhtyeissä:
Konserttimuusikkona.
Konserttimuusikkona:
Hubert Cecil Booth

Hubert Cecil Booth (4. heinäkuuta 1871 Gloucester – 14. tammikuuta 1955 Croydon) oli englantilainen insinööri. Hänet tunnetaan pölynimurin keksijänä. Hän suunnitteli myös maailmanpyöriä, riippusiltoja ja tehtaita.
Elämänvaiheet.
Booth syntyi Gloucesterissa, Englannissa vuonna 1871. Aikuisiällään hän suunnitteli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimille moottoreita. Vuonna 1903 hän nai tehtailija Francis Tring Pearcen tyttären Charlotte Mary Pearcen. Booth menehtyi vuonna 1955 Croydonissa.
Pölynimuri.
Booth suunnitteli alun perin pölynimurin toimivan niin, että laite puhaltaisi tai harjaisi roskat pois. Hän patentoi pölyä imevän keksintönsä elokuussa 1901. Ensin hän myi siivouspalveluja "British Vacuum Cleaner Companyn" nimellä. Boothille valitettiin laitteiden melusta ja hän sai jopa sakot, koska imurin väitettiin säikytelleen hevosia. Kun Booth oli siivoamassa Royal Mint -nimistä rahapajaa, hänet pidätettiin koska hänen koneensa olivat imeneet valtavia määriä hopeapölyä. Booth vapautettiin kuitenkin melko pian.
Hiroshima kōsokukōtsū

Hiroshima kōsokukōtsū eli Hiroshiman pikaliikenne () on Japanin Hiroshiman kaupungissa metroliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi yhtä 18,4 kilometriä pitkää automaattimetrolinjaa, Astram-linjaa, kaupungin pohjoisosissa. Linjalla on 22 asemaa ja sitä käyttää päivässä keskimäärin noin 65 000 matkustajaa (vuonna 2017).
Hiroshiman pikaliikenteen osakepääomasta 51,0 prosenttia on Hiroshiman kaupungin hallussa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Hiroshiman Asaminamin suuralueella. 
Historia.
Hiroshiman kaupunki päätti kaupungin nopeasti kehittyviä luoteisosia palvelevan automaattimetron rakentamisesta vuonna 1986 ja kolmannen sektorin yritys metron liikennöintiä varten perustettiin seuraavana vuonna. Liikenne linjalla aloitettiin 20. elokuuta 1994. Linjan lempinimeksi valittiin kaupunkilaisten ehdotusten joukosta "Astram", yhdistelmä japanin sanasta "asu" (’huominen’) ja englannin sanasta "tram" (’raitiovaunu’).
Linjalle avattiin vuonna 2015 uusi Shin-Hakushiman asema, josta on vaihtoyhteys JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinjalle. 
Linjat.
Hiroshiman pikaliikenne liikennöi kumipyörillä kulkevaa Astram-automaattimetrolinjaa, joka kulkee Hiroshiman keskustasta Hondōrin metroasemalta kaupungin pohjoisiin ja luoteisiin lähiöihin Kōiki-kōen-maen metroasemalle saakka. 1,9 kilometrin mittainen keskusta-osuus on rakennettu tunneliin, muutoin linja kulkee sillalla.
Rautatiealan Unioni RAU

Rautatiealan Unionin RAU on SAK:lainen ammattiliitto, jonka jäsenet työskentelevät rautatiealalla veturinkuljettajina, liikenneohjaajina sekä raidealan asiakaspalvelu- ja toimistotehtävissä. Liitto perustettiin 16. marraskuuta 2018, kun Veturimiesten liitto ja Rautatievirkamiesliitto yhdistyivät.
Puheenjohtajana toimii Markku Lehtinen. Hänen edeltäjänsä oli Tero Palomäki, joka oli Veturimiesten liitto VML:n viimeinen puheenjohtajana.
Liitto muodostuu 24 osastosta, jotka ovat itsenäisiä yhdistyksiä. Jäseniä liitossa oli vuoden 2022 alussa noin 3 600.
Muita rautateiden parissa toimivia ammattiliittoja ovat Raideammattilaisten yhteisjärjestö, Rautatiealan Teknisten Liitto ja VR Akava.
Nikon (patriarkka)

Nikon (7. toukokuuta 1605 – 17. elokuuta 1681) oli Venäjän ortodoksisen kirkon patriarkka. Hän pyrki uudistamaan kirkkoa ja nostamaan sen pois valtiovallan alaisuudesta. Hän tavoitteli myös paluuta Kreikan kirkon perinteisiin, mikä aiheutti skismaa kirkon sisällä. Hänet tunnettiin kaunopuheisuudestaan, hurskaudestaan, energisyydestään ja läheisistä suhteista tsaari Aleksei Mihailovitšin kanssa.
Suku ja koulutus.
Nikon syntyi lähellä Nižni Novgorodia ja opiskeli luostarissa kotinsa lähellä. Hän meni naimisiin, valmistui papiksi ja muutti Moskovan seudulle. Hänelle ja hänen vaimolleen syntyi kolme lasta, jotka menehtyivät pieninä kulkutauteihin.
Elämä munkkina ja kirkon virkamiehenä.
Lastensa kuoleman jälkeen Nikon joutui hengelliseen kriisiin ja vietti kaksitoista vuotta ensin erakkomunkkina ja myöhemmin luostarissa. Nuori tsaari Aleksei Mihailovitš mieltyi Nikoniin ja nimitti hänet Novospasskin luostarin johtajaksi. Siellä hän tutustui samanmielisten, samalta seudulta olevien munkkien piiriin, joka pyrki siivoamaan uskontoa roomalaiskatolisten vaikutuksesta ja palauttamaan sen lähemmäs alkukirkkoa. Tämän piirin tuella Nikonista tuli ensin metropoliitta ja vuonna 1652 Moskovan ja koko Venäjän patriarkka. 
Nikon pyrki uudistamaan jumalanpalvelustekstejä ja poistamaan muotiin tulleita länsimaalaistyylisiä ikoneita. Hän muutti myös jumalanpalvelusjärjestystä. Vaikka muutokset olivat ulkoisia, ne kohtasivat suurta vastustusta. Lukutaidottomat papit protestoivat, kun heidän olisi pitänyt opetella uuden käsikirjan mukaiset tekstit. Vanhan jumalanpalvelusjärjestyksen puolustajia kutsutaan vanhauskoisiksi. 
Ollessaan sotarintamalla Puolassa vuonna 1657 tsaari nimitti Nikonin sijaisekseen. Nikon oli valtansa huipulla. Hän kohtasi voimakasta vastustusta, joka liittyi enemmän maallisen ja hengellisen vallan valtataisteluun kuin uudistusten sisältöön. Tsaari Aleksein palattua Puolasta välit viilenivät. Nikon erosi virastaan ja ilmoitti vetäytyvänsä luostariin. 
Viimeisinä vuosinaan Nikonin ja tsaariperheen välit paranivat. Aleksein seuraaja Fjodor III kutsui Nikonin takaisin Moskovaan, mutta tämä kuoli matkalla.
Sysievämonninen

Sysievämonninen ("Corydoras leucomelas") on monnisiin kuuluva kala, jota pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Sysievämonninen kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Sen selkäevä on musta ja kalassa on mustia pilkkuja, se on muuten valkoinen.
Alkuperä.
Sysievämonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta: Perusta, Ecuadorista ja Kolumbiasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Sysievämonninen on eloisa ja sävyisä parvikala, joka viihtyy akvaarion pohjalla muiden monnisten tapaan. Sen viljely on hyvin vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto.
Sysievämonninen tarvitsee vähintään 100 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6–7, veden kovuus alle kymmenen ja lämpötila 23-26 astetta.
LaTasha Colander

LaTasha Lavon Colander-Richardson (o.s. Clark; s. 23. elokuuta 1976 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän voitti olympiakultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Yhdysvaltain joukkueessa. Vuonna 2014 Colander valittiin Virginia Sports Hall of Fameen. Hän osallistui vuoden 2005 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin, jotka pidettiin Helsingissä. Colander osallistui myös kesäolympialaisiin 2004, jossa hän kilpaili .4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä 100 metrin juoksussa.
Colander asuu Columbiassa, Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa.
Indonesian jääkiekkomaajoukkue

Indonesian jääkiekkomaajoukkue (indonesiaksi "Tim nasional hoki es Indonesia") edustaa Indonesiaa kansainvälisissä miesten jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2016. Vuonna 2022 Indonesiassa oli 45 miesjääkiekkoilijaa ja viisi jäähallia.
Maajoukkueen päävalmentajana toimii Khia Peng Tan, ja joukkueen kapteeni on Felix Yussanto. Joukkue pelaa puna-valkoisissa peliasuissa.
Kokoonpano.
Päävalmentaja: Khia Peng Tan
Uroporfyrinogeenidekarboksylaasi

Uroporfyrinogeenidekarboksylaasi on lyaaseihin kuuluva entsyymi. Entsyymi katalysoi uroporfyrinogeeni III:n hajoamista koproporfyrinogeeni III:ksi ja hiilidioksidiksi. Uroporfyrinogeenidekarboksylaasia tavataan niin esi- kuin aitotumaisistakin eliöistä, ja se on osa porfyriinien kuten hemiryhmän biosynteesiä. Sen EC-numero on EC 4.1.1.37.
Rakenne ja toiminta.
Uroporfyrinogeenidekarboksylaasi on rakenteeltaan kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva dimeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 84 kDa. Uroporfyrinogeenidekarboksylaasi on sikäli poikkeuksellinen entsyymi dekarboksylaasien joukossa, että se ei tarvitse toimiakseen koentsyymiä. Entsyymin aktiivisessa keskuksessa on useita polaarisia aminohappoja kuten arginiinia, asparagiinihappoa, histidiinia ja tyrosiinia. Entsyymin katalysoimassa reaktiossa positiivisesti varautunut arginiiniaminohappo luovuttaa pyrrolirenkaalle protonin, jolloin se tautomerisoituu pyrroliniumkationiksi. Seuraavassa vaiheessa molekyylistä poistuu hiilidioksidimolekyyli ja muodostuu metyleenipyrroliinirakenne, josta protoninsiirtojen seurauksena muodostuu metyylipyrroliinirakenne. Dekarboksylaatio lähtee liikkeelle D-renkaasta ja etenee vaiheittain tämän jälkeen järjestyksessä A, B ja C. Jos substraattikonsentraatio on suuri, etenemisjärjestys on satunnaista. Uroporfyrinogeeni III:n lisäksi entsyymi hyväksyy substraateikseen myös useat muun porfyrinogeenit.
Harvinaisessa perinnöllisessä porfyrioihin kuuluvassa sairauksessa porfyria cutanea tardassa uroporfyrinogeenidekarboksylaasin toiminta on puutteellista tai entsyymiä ei muodostu ihmiselimistössä lainkaan. Tämän seurauksena elimistöön kertyy uroporfyrinogeeni III:a. Seurauksena on valoherkkyyttä ja valon aiheuttamia iho-oireita ja maksan toimintahäiriöitä. Oireita voi laukaista ja pahentaa runsas alkoholinkäyttö.
Johannes Lyhyt

Pyhä Johannes Lyhyt (myös Johannes Colobus, Johannes Kolobos, Johannes Pieni tai Yoannis Pi Kolobos; ; ; 339 Basta, Egypti – 405 Quolzum-vuori) oli pappi, erakko ja pyhimys. Hän on yksi juhlistetuimmista egyptiläisistä yksineläjistä.
Johannes syntyi köyhään, mutta hurskaaseen perheeseen, eli 18-vuotiaasta eteenpäin itse kaivamassaan maanalaisessa luolassa Skiitan eli Sketen autiomaassa, oli pyhän Poimenin ja pyhän Ammoeen hengellinen oppilas ja toimi itse pyhän Arsenioksen hengellisenä opettajana. Pyhimyksen kerrotaan kastelleen maahan iskettyä keppiä hengellisen ohjaajansa käskystä ja kolmen vuoden päästä keppi kasvoi hedelmää. Hän pakeni berberien invaasiota noin vuonna 395 Sketestä Quolzum-vuorelle vuosiksi erakoksi ja kuoli siellä luonnollisista syistä, sekä hänen kehonsa vietiin takaisin Sketen autiomaahan vuonna 515.
Johannes eli kuuden paavin hallintokausien aikana: pyhä Julius I (337–352), Liberius (352–366), pyhä Damasus I (366–384), pyhä Siricius (384–399), pyhä Anastasius I (399–401) ja pyhä Innocentius I (401–417). Miehen viimeisten sanojen kerrotaan olleen: ”En ole koskaan seurannut omaa tahtoani, enkä ole opettanut muille mitä en ensin itse ole harjoittanut.” Hänen muistopäiväänsä vietetään 17. lokakuuta.
Rovaniemen helluntaiseurakunta

Rovaniemen helluntaiseurakunta eli Kairatemppeli on Rovaniemellä toimiva helluntaiseurakunta, johon kuului vuonna 2011 noin 390 jäsentä. Seurakunta on perustettu vuonna 1954. Se on nykyään Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta. Seurakunnan pastorina toimii Ville Kalaniemi.
Rovaniemen helluntaiseurakunta lähettää tilaisuuksistaan suoria lähetyksiä muun muassa UskoTV-palvelun kautta. Rovaniemen helluntaiseurakunnan yhteydessä on toiminut Royal Rangers-partiojärjestö.
Historia.
Ensimmäisen kerran helluntaiherätys saapui Rovaniemelle loka-marraskuussa 1912, jolloin Thomas Ball Barratt vieraili kaupungissa.
Varsinainen helluntaiherätys syntyi Rovaniemellä kuitenkin sotien jälkeen vuosina 1947–48, kun Niko Lääperi ja Uuno Vaarala muuttivat paikkakunnalle. Seurakunta järjestäytyi vuonna 1954. Rovaniemellä oli 1970- ja 1980-luvuilla kolme herätysjaksoa, jolloin seurakunta kasvoi voimakkaasti. 1980-luvun loppuun mennessä seurakunnasta oli muodostunut Lapin suurin helluntaiseurakunta.
Futsal-Liigan kausi 2017–2018

Futsal-Liigan kausi 2017–2018 oli suomalaisen futsalin pääsarjatason 20. kausi. Kausi alkoi 23. syyskuuta 2017 ja päättyi 30. huhtikuuta 2018. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Sievi FS ja sarjanousijana Mad Max. Futsal-Liigassa pelattiin 12 osallistuvan joukkueen kesken kaksinkertainen runkosarja, jonka kahdeksan parhaiten sijoittunutta joukkuetta jatkoivat pudotuspeleihin. 
Futsal-Liigan mestaruuden kaudella 2017–2018 voitti Kampuksen Dynamo kukistamalla finaalisarjassa Leijona Futsalin otteluvoitoin 3–1. Liikunnan Riemu ja Ruutupaidat putosivat kauden päätteeksi Futsal-Ykköseen.
Runkosarja.
Sarjataulukko runkosarjan päättyessä 
Pudotuspelit.
Kaikki pudotuspelisarjat pelattiin paras viidestä-järjestelmällä. 
Jos yksittäinen pudotuspeliottelu päättyi tasan, pelattiin 2 x 5 minuutin jatko-ottelu ja jos senkin jälkeen ottelu oli yhä tasan niin voittaja ratkaistaan 10m rangaistuspotkuilla.
Puolivälierävaiheessa otteluparit muodostettiin valintaperusteella. Runkosarjan voittaja sai valita vastustajansa joukkueista, jotka sijoittuivat sijoille 5 – 8; sen jälkeen runkosarjan sijalle 2 sijoittunut sai valita jäljellä olevista sijoille 5 – 8 sijoittuneista ja lopuksi sijalle 3 sijoittunut valitsi jäljellä olevista sijoille 5 – 8 sijoittuneista. Välierien otteluparit ja kotietu sekä finaalien kotietu ratkaistiin joukkueiden runkosarjasijoituksen perusteella.
Liigakarsinta.
Runkosarjan viimeiseksi sijoittunut Ruutupaidat putosi suoraan Futsal-Ykköseen. Ruutupaitojen paikan liigassa sai Ykkösen voittanut Tervarit.
Runkosarjassa 11. sijoittunut Liikunnan Riemu kohtasi liigakarsinnassa Ykkösessä toiseksi sijoittuneen JoSePan paras kolmesta-ottelusarjassa. Altavastaajana putoamiskarsintaan lähtenyt JoSePa voitti Riemun kotiyleisönsä edessä 5-2 ja heti seuraavana päivänä varmisti historiansa ensimmäisen liiganousun 2-3 jatkoaikavoitolla.
Futsal-gaala 2018.
Helsingissä 19.5.2018 järjestetyssä Futsal-gaalassa palkittiin kauden 2017–2018 parhaita onnistujia. Miesten Futsal-Liigan osalta jaettiin seuraavia palkintoja:
Kauden Futsalpelaaja: Jani Korpela, KaDy
Kunniamaininnat:
Kauden tulokas: Alejandro Peris Mora, MadMax
Kauden nuori pelaaja: Kasper Kangas, PJK
Mestarivalmentaja: Vasko Vujovic, KaDy
Kauden Erotuomari: Timo Onatsu
Runkosarjan pistepörssin voittaja: Arber Istrefi, SoVo (33+18=51, 22 ottelua)
Pudotuspelien pistepörssin voittaja: Jukka Kytölä, KaDy (8+10=18, 10 play off -ottelua)
Tähtikentällinen 2017–2018