tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Harry Gregg

Henry "Harry" Gregg (27. lokakuuta 1932 – 16. helmikuuta 2020) oli pohjoisirlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi valtaosan urastaan Manchester Unitedissa. Gregg pelasi Pohjois-Irlannin maajoukkueessa 25 maaottelua ja edusti maataan vuoden 1958 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Magherafeltissa syntyneen Greggin ura alkoi Colerainessa, josta hän siirtyi Englannin 2. divisioonan Doncaster Roversiin 1952. Gregg pelasi seurassa viisi vuotta kunnes Manchester United osti hänet maalivahtien ennätyssummalla 1957. Gregg oli mukana 1958 tapahtuneessa Münchenin lento-onnettomuudessa, jossa kuoli 23 ihmistä mukaan lukien kahdeksan Unitedin pelaajaa. Greggiä kutsutaan usein "Münchenin sankariksi", sillä hän pelasti palavasta lentokoneesta useita joukkuetovereitaan ja muita matkustajia. Menetyksistä huolimatta United ja Gregg onnistuivat pääsemään FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen. Greggin uran aikana Manchester United voitti cupin 1963, mutta Gregg oli sivussa loukkaantumisen takia. Kaksi vuotta myöhemmin United voitti mestaruuden, mutta Gregg ei juurikaan pelannut loukkaantumisten vuoksi. Hänen pelaajauransa päättyi 1967 Stoke Cityssä.
Pelaajauran jälkeen Gregg siirtyi valmentajaksi. Hän toimi Shrewsbury Townin, Swansean, Crewe Alexandran ja Carlisle Unitedin päävalmentajana sekä myöhemmin Manchester Unitedin maalivahtivalmentajana.
Gregg nimitettiin ansioistaan Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE) 1995 ja upseeriksi (OBE) 2019.
Sumitra Mahajan

Sumitra Mahajan (s. 12. huhtikuuta 1943) on intialainen poliitikko, joka toimi Lok Sabhan puhemiehenä vuosina 2014–2019. Hän toimi parlamentaarikkona Lok Sabhassa kahdeksan kautta vuodesta 1989 vuoteen 2019. Hän ei ollut ehdolla vuoden 2019 parlamenttivaaleissa, koska hänen edustamansa Intian kansanpuolue (BJP) ei anna yli 75-vuotiaiden asettua ehdolle. 
Mahajan aloitti poliittisen uransa Indoren kaupunginvaltuustossa, johon hänet valittiin vuonna 1982. Kahden vuoden kuluttua hän yleni apulaispormestariksi. Hän lopetti paikallispolitiikassa vuonna 1985. Hänet valittiin Lok Sabhaan 1989, jonka jälkeen hän ei hävinnyt kertaakaan parlamenttivaaleissa. Vuosi valintansa jälkeen hän toimi puolueensa Madhya Pradeshin osavaltion naisjaoston puheenjohtajana vuoden ajan. Hän lopetti tehtävässä saatuaan ylennyksen BJP:n Madhya Pradeshin varapuheenjohtajaksi 1992. Hänet valittiin puolueensa pääsihteeriksi vuonna 1998. Atal Bihari Vajpayeen hallituksessa 1999–2004 hän toimi valtioministerinä koulutus-, tiedotus-, informaatioteknologia- ja öljyministeriöissä.
Lok Sabhan puhemieheksi hänet valittiin vuonna 2014. Tuolloin hän oli Intian parlamentin pitkäaikaisin naisjäsen. Hän on edeltäjänsä Meira Kumarin jälkeen toinen Lok Sabhan puhemiehenä toiminut nainen. Vaalipiirinsä äänestäjien keskuudessa hänestä käytettiin nimitystä "tai" (isosisko), joka päätyi myös Lok Sabhan verkkosivujen profiiliin, missä hänen nimekseen kirjoitettiin "Sumitra Mahajan (Tai)". Vuonna 2019 hän ilmoitti, että ei voinut puoluekurin vuoksi kritisoida puolueensa johtaman Madhya Pradeshin osavaltiohallituksen toimia. Sen vuoksi hän otti salaa yhteyttä kongressipuolueen johtajiin ja pyysi heitä tuomaan esille vaalipiirinsä Indoren kannalta tärkeitä asioita. Hän lupasi kongressipuolueelle, että toisi samat asiat BJP:tä edustaneen osavaltiopääministeri Shivraj Singh Chouhanin tietoon.
Mahajan oli naimisissa edesmenneen asianajaja Jayant Mahajanin kanssa, heillä on kaksi lasta.
Donald Bell

Donald Munro Bell (s. 19. kesäkuuta 1934 Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Elämä ja ura.
Opiskelu ja ura laulajana.
Bell oli Nancy Paisley Bennin oppilaana Vancouverissa päästessään vuonna 1948 laulamaan Vancouverin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän opiskeli vuosina 1953–1955 stipendillä The Royal Conservatory of Musicissa ja sai vuonna 1955 Kansainvälisissä Harriet Cohen -musiikkipalkinnoissa Arnold Bax -muistomitalin erinomaisena opiskelijana Kansainyhteisöstä. Bell jatkoi opiskelua Berliinissä Hermann Weißenbornin (1955–1957) johdolla. Hän täydensi opintojaan vielä tulevina vuosikymmeninä Düsseldorfissa ja Ohiossa. 
Bell esiintyi oopperalaulajana Saksassa ja Englannissa jo vuonna 1955 ja teki 22. huhtikuuta 1958 resitaalidebyyttinsä Lontoon Wigmore Hallissa. Ollessaan kiinnitettynä Bayreuthin musiikkijuhlille hän tulkitsi Yövartijan roolin "Nürnbergin mestarilaulajissa" vuosittain vuoteen 1961 saakka. Ensimmäisen kiertueensa Kanadassa Bell teki syksyllä 1958. 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa hän toimi usein solistina laulajille ja orkesterille sävellettyjen teosten esityksissä muiden muassa Berliinin filharmonikkojen kanssa sekä sellaisten kapellimestareiden kuin Thomas Beechamin, Malcolm Sargentin ja Eugene Ormandyn johdolla. Hän teki myös resitaali- sekä radio- ja televisioesiintymisiä; hän esimerkiksi tulkitsi Fordin roolin "Falstaffin" televisioesityksessä CBC:llä vuonna 1961. 
Bell kiersi Israelissa vuonna 1961 ja Neuvostoliitossa vuonna 1963. Hän lauloi Philharmonic Hallin avajaiskonsertissa vuonna 1962 Leonard Bernsteinin johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja palasi esiintymään sinne vuonna 1963 Richard Straussin "Intermezzon" konserttiesityksessä. Vuonna 1964 Bell solmi sopimuksen Düsseldorfin Deutsche Oper am Rheinin kanssa. Siellä hän esiintyi muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Richard Wagnerin ja Charles Gounod'n merkittävissä rooleissa. Hän teki esiintymisiä myös muiden eurooppalaisten oopperayhtiöiden sekä orkesterien kanssa Josef Kripsin, Wolfgang Sawallischin, John Barbirollin, Otto Klempererin, Hans Knappertsbuschin ja muiden johdolla. Vuonna 1975 Bell teki toisen kiertueen Neuvostoliitossa.
Bell osallistui laulu-urallaan usein aikansa säveltäjien teosten esityksiin. Hän loi 1970-luvulla rooleja Iain Hamiltonin, Derek Healeyn ja Harry Somersin teoksissa. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös Boris Blacherin, Gottfried von Einemin, Luigi Dallapiccolan, Hans Werner Henzen, R. Murray Schaferin, Peter Maxwell Daviesin, Gregory Levinin, Louis Applebaumin, Robert Flemingin ja Quenten Doolittlen teoksia.
Muu toiminta.
Vuonna 1982 Bell aloitti laulunopetuksen Calgaryn yliopistossa, ja vuonna 1991 hänestä tuli täysprofessori. Hän piti säännöllisesti mestarikursseja ja toimi tuomariston jäsenenä festivaaleilla sekä kilpailuissa. Hän jäi virallisesti eläkkeelle esiintyjänä vuonna 1994, mutta jatkoi yhä ajoittaista laulamista Calgaryssa, jonka yliopistossa myös teki pedagogista tutkimusta ja perusti lauluakustiikan tutkimusryhmän.
Sveitsin kansanterveysvirasto

Sveitsin kansanterveysvirasto (, BAG; , OFSP, , UFSP) on Sveitsin Bernissä toimiva kansallinen kansanterveyteen keskittynyt virasto ja tutkimuslaitos. Se toimii maan sisäministeriön alaisuudessa. Laitoksen palveluksessa on noin 600 työntekijää.
Laxmi Agarwal

Laxmi Agarwal (s. 1. kesäkuuta 1990 Delhi) on intialainen kansalaisaktivisti, joka ajaa happoiskujen uhrien oikeuksia. Hän joutui happoiskun kohteeksi 15-vuotiaana vuonna 2005, jolloin häneen ihastunut 32-vuotias mies hyökkäsi hänen kimppuunsa tultuaan torjutuksi.
Mies vakoili häntä kymmenen kuukautta ennen iskua. Hän ei ilmoittanut asiasta vanhemmilleen, koska ajatteli näiden ratkaisevan tilanteen kieltämällä häntä kulkemasta ulkona ja naittamalla hänet aikaa myöten muualle. Iskun tapahduttua hän joutui sairaalaan, missä lääkäritkään eivät uskoneet hänen selviytyvän hengissä. Päästyään pois sairaalasta kahden kauneusleikkauksen jälkeen hän mietti itsemurhaa nähtyään kasvonsa peilistä. Kotiin päästyään hänen naapurinsa ja perhetuttavansa kehottivat hänen perhettään tarjoamaan hänelle myrkkypiikkiä. Happoiskun tehnyt mies oli vankilassa seitsemän vuotta, jonka jälkeen hän vapautui ja meni naimisiin. Agarwal koki vääryytenä, että hän joutui kärsimään iskun seurauksista koko ikänsä. Hänellä oli vaikeuksia työllistyä, koska palvelualoilla hänelle vastattiin, että asiakkaat säikähtäisivät nähdessään hänen kasvonsa. Hän yritti saada työtä puhelinmyyjänä, mutta ei onnistunut.
Vuonna 2013 Agarwal osallistui happoiskujen vastaisen kansalaisjärjestön toimintaan ja tapasi siellä miesystävänsä Alok Dixitin. Hän esiintyi televisiossa saaden 27 000 ihmistä allekirjoittamaan aloitteen happokauppojen hillitsemiseksi. Hänen toimintansa vuoksi Intian korkein oikeus ja parlamentti alkoivat rajoittamaan haponmyyntiä sekä tehostivat happoiskujen oikeuskäsittelyä. Yhdysvaltain ulkoministeriö myönsi hänelle International Women of Courage -palkinnon vuonna 2014.
Vuoden 2020 Bollywood-elokuva Chhapaak on saanut inspiraationsa hänen elämästänsä. Laxmi Agarwalin roolissa näyttelee Deepika Padukone.
Chris Bailey

Chris Bailey (s. 5. helmikuuta 1972 Onondaga, New York) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja hopeaa vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä sekä viisi MM-hopeaa vuosilta 1994, 1997, 1999, 2000 ja 2001.
Kon Tum (kaupunki)

Kon Tum on kaupunki Vietnamissa. Se on Kon Tumin maakunnan pääkaupunki.
Kaupunki sijaitsee Etelä-Vietnamissa lähellä Laosin ja Kambodžan rajoja. Kon Tumin kaupungin väkiluku oli 160 724 vuonna 2013.
Moritz Wilhelm Melart

Moritz Wilhelm Melart (9. joulukuuta 1821 Hamina – 1884 Grosnoje, Kaukasian kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Melartin vanhemmat olivat kirkkoherra, opettaja Fredrik Wilhelm Melart ja Helena Kristina Melart. Moritz Wilhelm Melart tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1836 ja määrättiin sieltä 1843 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1846 ja luutnantiksi 1850 ja vielä samana vuonna alikapteeniksi, jolloin hänet myös siirrettiin Kaukasiaan kenraaliadjutantti, ruhtinas Vorontsovin jääkärirykmenttiin. Melart palveli rykmentissä yli kaksikymmenta vuotta, osallistuen sotatoimiin vuoristoheimoja vastaan. Kapteeniksi Melart ylennettiin 1854, majuriksi 1860, everstiluutnantiksi 1865 ja everstiksi 1871, jolloin hänet määrättiin pataljoonankomentajaksi Jerevanin kuvernementtiin. Melart sai 1877 siirron reservijoukkoihin armeijan jalkaväessä ja hänelle myönnettiin ero sotapalveluksesta kenraalimajurina seuraavana vuonna.
Edvard Georg Alexander Mendt

Edvard Georg Alexander Mendt (7. joulukuuta 1842 – 1908 Viipuri) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Mendtin vanhemmat olivat Venäjän armeijan insinöörijoukkojen everstiluutnantti Edvard Mendt ja Alexandra Örn. Mendt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1856, valmistui kurssinsa priimuksena 1862 ja määrättiin luutnanttina palvelukseen Käkisalmen, H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Inkerinmaalle Henkivartioväen Hatsinan jääkärirykmenttiin, jonka mukana hän osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Mendt opiskeli Nikolain yleisesikunta-akatemiassa Pietarissa 1868–1870, suorittamatta loppututkintoa, mutta yleten alikapteeniksi 1869. Hän palasi seuraavana vuonna palvelukseen entiseen rykmenttiinsä, yleni siellä kapteeniksi 1875 ja osallistui rykmentin mukana Turkin sotaan 1877–1878. Mendt haavoittui Gornyi Dubnjakin taistelussa syksyllä 1877. 
Sodan jälkeen vuonna 1878 Mendt ylennettiin everstiksi ja hän palveli rykmentissä pataljoonankomentajana kymmenen vuotta, minkä jälkeen hänet siirrettiin 48. Odessan jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1894 Mendt ylennettiin kenraalimajuriksi ja määrättiin 18. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä aina vuoteen 1900 asti, jolloin sai eron sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina. Mendt oli hankkinut jo 1880-luvulla Possenlinnan rälssitilan Tervajoelta Viipurin maalaiskunnasta, jonka hänen perikuntansa myi vuonna 1923 tehtailija Niilo Lammetmaalle, kenraalimajuri Paavo Lammetmaan isälle.
Bill Freehan

William "Bill" Freehan (29. marraskuuta 1941 – 19. elokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja.
Freehan pelasi koko 15 vuotta kestäneen uransa Major League Baseball -liigan Detroit Tigersissa siepparina. Hän oli voittamassa Tigersin kanssa vuoden 1968 World Seriesia.
Vladimir Menšikov

Vladimir Menšikov (Menschikoff) (1816 – 27. syyskuuta 1893 Baden-Baden, Saksan keisarikunta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut ratsuväenkenraali ja suomalainen aatelinen.
Vladimir Menšikovin vanhemmat olivat Suomen kenraalikuvernööri, ruhtinas Aleksandr Sergejevitš Menšikov ja kreivitär Anna Alexandrovna Protasova. Hän sai isänsä myötä vuonna 1833 Suomen kansalaisuuden, kun ruhtinaallinen Menschikoff-suku kirjattiin Suomen ritarihuoneeseen. Vladimir Menšikov valmistui vuonna 1832 H.M. Keisarin paašikoulusta Pietarista ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen Mihailin tykistökouluun. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Henkivartioväen ratsastavaan tykistöön, sitten 2. ratsastavaan tykistöpatteriin, vuonna 1835 tykistöjoukkoihin Kaukasiaan ja vuonna 1836 aliluutnanttina Henkivartioväen husaarirykmenttiin. Luutnantiksi Menšikov yleni 1837. Vuonna 1839 hänestä Venäjän santarmijoukkojen päällikön adjutantti keisarillisessa pääesikunnassa. Menšikov yleni aliratsumestariksi 1840, H.M. Keisarin sivusadjutantiksi hänet korotettiin 1842. Vuonna 1843 hänet ylennettiin ratsumestariksi ja vuonna 1844 everstiksi.
Vuonna 1849 Menšikov osallistui Unkarin sotaan Venäjän kenttäarmeijan pääesikunnan palveluksessa ja yleni kenraalimajuriksi H.M. Keisarin seurueessa. Vuonna 1855 hänet korotettiin H.M. Keisarin kenraaliadjutantiksi ja ylennettiin vuonna 1857 kenraaliluutnantiksi. Vuonna 1872 hänet nimitettiin Venäjän sotasairaaloiden pääkomitean jäseneksi ja merkittiin samana vuonna Kubanin kasakkadivisioonassa ratsastavan tykistöprikaatin upseeriluetteloihin ja 1873 lisäksi Donin kasakkajoukkojen upseeriluetteloihin. Tuolloin hän myös yleni ratsuväenkenraaliksi, pysytettynä H.M. Keisarin kenraaliadjutanttina. Menšikov nimitettiin sotilaslääkinnän keskuskomitean jäseneksi 1889, missä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa saakka.
Isänsä kuoleman jälkeen tämän valtiolta vuonna 1842 lahjoituksena saama Anjalan säterikartano siirtyi Vladimir Menšikoville ja hänen kuoltuaan lopullisesti valtiolle vuonna 1907. Menschikoffin ruhtinassuku sammui Suomessa Vladimir Menšikovin kuollessa.
Anne Koskinen

Anne Koskinen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Koskinen on asunut ja työskennellyt Sauvon Karunassa vuodesta 2008. Koskisen veistosten materiaaleina ovat puu, pronssi ja luonnonkivilohkareet.
Opinnot ja ura.
Opinnot.
Anne Koskinen lähti 18-vuotiaana saksan kielen opintoihin Freiburgin yliopistoon Saksaan. Taideopinnot hän aloitti kevätlukukaudella 1993 Norfolkissa, Englannissa, jossa hän opiskeli uusia medioita ja maalausta. Kuvataideakatemiassa hän opiskeli kuvanveistoa kevätlukukauden 1994. Taideteollisessa korkeakoulussa Koskinen opiskeli vuosina 1994–1996 kuvataiteita ja suoritti taiteiden maisterin tutkinnon; hän jatkoi oppilaitoksessa vielä kuvataiteiden jatko opintoja vuodesta 1997 lähtien. Koskinen opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1998 germaanisen filologian, taidehistorian ja estetiikan opintoja ja suoritti kasvatustieteen aineenopettajan pedagogiset opinnot ja humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon. Saksan Karlsruhessa Koskinen opiskeli vuosina 1991–1997 Staatliche Akademie der Bildenden Künste Karlsruhe -taideakatemiassa kuvataidetta pääaineenaan maalaus. Vuosina 1997–1998 hän opiskeli akatemiassa kuvataiteen jatko-opintoja ja suoritti Meisterschülerin-tutkinnon.
Ura.
Näyttelyitä.
Koskinen on pitänyt lähes 20 yksityisnäyttelyä vuodesta 1996 lähtien ja osallistunut liki 80 yhteis- tai ryhmänäyttelyyn, joista osa on pidetty Suomen ulkopuolella. Koskisen teoksia on yli 30 taidemuseon tai muun toimijan kokoelmissa sekä Suomessa että Suomen ulkopuolella.
Julkisia teoksia.
Vuonna 2003 Koskinen voitti Helsingin kaupungin taidemuseon ja rakennusviraston yhdessä järjestämän kutsukilpailun, jolla haettiin Helsingin Aurinkolahden Uutelankanavan ympäristöön kestävää taideteosta. Koskisen ehdotuksen pohjalta syntyi yhdestä luonnonkivestä ja kolmesta sen pronssikopiosta koostuva taideteos "Kivi", joka paljastettiin vuonna 2008. Teos "Ydinfyysikon omena" on Espoon Otaniemessä, VTT:n Ydinturvallisuustalon alueella. Teos on Valtion taideteostoimikunnan tilaustyö, ja se on paljastettu vuonna 2016. "Ydinfyysikon omena" on yhdeksänosainen teos, jonka omenat on veistetty luonnonkivilohkareista. Yksi teoksen osa on laitoksen aulassa, muut ovat rakennuksen pihalla. Suurin omena on halkaistu.
Erhard Wikfeldt

Erhard Wikfeldt (2. toukokuuta 1912 Kårsta, Uplanti – 19. helmikuuta 2000 Gimo, Uplanti) oli ruotsalainen kansakoulunopettaja, urkuri ja säveltäjä.
Wikfeldt oli opettaja ja urkuri Gimossa, Uplannissa. Hän on kirjoittanut pari kotiseutuaan kuvaavaa kirjaa ja säveltänyt kuorolauluja. 
Wikfeldt oli jo 1930-luvulla kiinnostunut saksalaisen musiikkipedagogi Fritz Jöden metodeista. Hän oli tavannut Jöden tämän pitämällä kesäkurssilla. Jöde oli saksalainen ns. nuorisomusiikkiliikkeen ("Jugendmusikbewegung)" keskeisiä hahmoja. Wikfeldtin keskeisenä ajatuksena sävellyksissä on ollut ”yksinkertainen on kaunista” ja useita hänen kirjoittamiaan laulusävelmiä leimaa asteittainen sävelten kulku sekä kolmisoinnut. 
Yksi Wikfeldtin sävelmä on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa, virsi 946, "Tuulta ei voi nähdä" (Anders Frostenson 1958, 1973, suom. Juhani Forsberg 1966, 2014).
Ruotsin kirkon virsikirjassa on neljä hänen sävelmäänsä: 
"Laula, kaikki maa" -kirjassa on laulu 395 "Hiljaa niin kuin kaste maahan lankeaa" (Suom. Erkki Apajalahti, uud. toimikunta).
Maksim Astanin

Maksim Valerjevitš Astanin (, s. 18. kesäkuuta 1969 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Pelaajaura.
Laitahyökkääjänä pelannut Astanin edusti pelaajaurallaan kotimaansa seurajoukkueita. Hän voitti PBK TsSKA Moskovassa Venäjän mestaruuden vuosina 1993 ja 1994. Vuosina 1995 ja 1996 hän sijoittui MBK Dinamo Moskovan pelaajana sarjassa hopealle.
Astanin edusti myös Venäjän miesten maajoukkuetta, jonka kokoonpanossa hän saavutti EM-hopeaa Saksassa 1993.
Christine Collins

Christine Collins (myöh. Smith-Collins, s. 9. syyskuuta 1969) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiapronssia kevyessä pariairokaksikossa Sarah Garnerin kanssa Sydneyssä 2000. Collins voitti maailmanmestaruuden kevyessä perämiehettömässä nelosessa Indianapolisissa 1994, kevyessä perämiehettömässä kaksikossa Ellen Minznerin kanssa Tampereella 1995 ja Glasgow'ssa 1996 sekä kevyessä pariairokaksikossa Sarah Garnerin kanssa Kölnissä 1998. Hänen ensimmäinen MM-mitalinsa oli pronssi kevyessä perämiehettömässä nelosessa Wienin MM-kilpailuissa 1991 ja viimeinen MM-mitalinsa hopea kevyessä pariairokaksikossa St. Catharinesissa 1999.
Dorota Urbaniak

Dorota Urbaniak (s. 6. toukokuuta 1972) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiapronssia Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti samassa luokassa hopeaa Aiguebelettessa 1997 sekä pronssia Kölnissä 1998 ja St. Catharinesissa 1999. Sevillan MM-kilpailuissa 2002 hän sijoittui kahdeksikossa kuudenneksi.
Heather Davis

Heather Davis (s. 26. helmikuuta 1974 Vancouver) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiapronssia Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti samassa luokassa pronssia Kölnissä 1998. Perämiehettömässä nelosessa hän sijoittui viidenneksi Glasgow'n MM-kilpailuissa 1996 ja St. Catharinesin MM-kilpailuissa 1999.
Story of the Yearin diskografia

Story of the Year on yhdysvaltalainen vuonna 1995 perustettu yhtye St. Louisista, Missourista.
Yasu

Yasu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Yasu- ja Hinojokien välisellä alavalla alluviaalitasangolla. Pohjoisessa kaupungin alue ulottuu Biwajärven rannikolle, etelässä siihen kuuluu vuoristoalueita, kuten ”Ōmin Fujinakin” tunnettu Mikamivuori. Yasussa on 51 176 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 80,14 neliökilometriä.
Asutus Yasun alueella on vanhaa, ja siellä sijaitsee lukuisia muinaisia "kofun"-hautakumpuja. Erityisesti kaupunki tunnetaan sieltä löytyneistä "dōtaku"-pronssikelloista. Edo-kaudella Yasu sijaitsi Nakasendō-tiereitin varrella. Perinteisiä elinkeinoja olivat esimerkiksi kalastus ja "sarashi"-kankaan valmistus. Yasu on viljavaa aluetta, jossa tuotetaan etenkin riisiä. Sittemmin sinne on sijoittunut myös korkeateknologista elektroniikkateollisuutta, jolla on kaupungin taloudelle suuri merkitys. Kaupunkioikeudet Yasu sai vuonna 2004, kun Chūzun ja Yasun maaseutukaupungit liitettiin yhteen. Se on kasvanut yhtenä Keihanshinin metropolialueen esikaupungeista.
Yasun rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat Mikami-jinjan ja Ōsasahara-jinjan šintolaiset pyhäköt, joiden päähallit on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Muita nähtävyyksiä ovat Hyōzu-taishan pyhäkkö puutarhoineen ja Kinshoku-jin temppeli. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Biwajärven puolikansallispuistoon. Järven rannikolle on rakennettu virkistys- ja leirintäalueita. Yasua palvelee JR Nishi-Nihonin Biwako-linja eli Tōkaidō-päälinja.
Barbora Krejčíková

Barbora Krejčíková (s. 18. joulukuuta 1995 Brno) on tšekkiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 2 helmikuussa 2022 ja nelinpelissä hän nousi maailmanlistan ykköseksi lokakuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kahdeksan WTA-turnausta kaksinpelissä ja kahdeksantoista WTA-turnausta nelinpelissä.
Krejčíková voitti junioriurallaan vuonna 2013 Ranskan avointen, Wimbledonin sekä Yhdysvaltain avointen nelinpeliturnaukset yhdessä Kateřina Siniakován kanssa. Hän voitti vuonna 2015 ensimmäisen WTA-turnauksen nelinpelinsä sekä yhden WTA 125K -sarjan nelinpelin. Nürnbergin WTA-turnauksessa 2017 hän pääsi loppuotteluun, jossa hävisi Kiki Bertensille. Vuonna 2018 Krejčíková voitti sekä Ranskan avointen että Wimbledonin nelinpeliturnaukset Siniakován kanssa. Vuonna 2019 he voittivat Rogers Cupin sekä Linzin turnaukset. Krejčíková ja Siniaková avasivat kauden 2020 voittamalla Shenzhenin WTA-turnauksen. Australian avoimissa 2020 Krejčíková eteni kaksinpelissä toiselle kierrokselle selvitettyään ensin karsinnat ja voitettuaan pääsarjan avauskierroksella Kaia Kanepin. Toisella kierroksella hän hävisi Jekaterina Aleksandrovalle. Ranskan avoimissa 2021 Krejčíková eteni sijoittamattomana pelaajana kaksinpelissä välieriin, missä hän kohtasi Kreikan María Sákkarin. Lopulta hän voitti turnauksen. Hän voitti myös nelinpelin Siniakován kanssa. Heinäkuussa 2024 Krejčíková voitti kaksinpelissä uransa toisen Grand slam -mestaruuden Wimbledonin tennisturnauksessa, jossa hän voitti loppuottelussa Italian Jasmine Paolinin erin 2–1 (6–2, 2–6, 6–4).
Krejčíková voitti sekanelinpelin Australian avoimissa 2019 Rajeev Ramin kanssa sekä vuotta myöhemmin Nikola Mektićin kanssa.
Buffy Alexander

Buffy-Lynne Alexander (myöh. Williams, s. 27. maaliskuuta 1977 North York, Ontario) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiapronssia Sydneyssä 2000. Hän sijoittui neljänneksi perämiehettömässä kaksikossa Ateenan olympialaisissa 2004 ja kahdeksikossa Pekingin olympialaisissa 2008. Maailmanmestaruuskilpailuissa Alexander saavutti kahdeksikossa hopeaa Aiguebelettessa 1997 ja pronssia Kölnissä 1998, St. Catharinesissa 1999 ja Milanossa 2003 sekä perämiehettömässä nelosessa hopeaa Kölnissä 1998.
The Usedin diskografia

The Used on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka on perustettu Utahin Oremissa vuonna 2001.
The Used on julkaisut uransa aikana viisi albumia ja ovat myyneet yli 3 miljoonaa maailmanlaajuisesti.
Arianne Caoili

Arianne Bo Caoili (22. joulukuuta 1986 Manila – 30. maaliskuuta 2020 Jerevan) oli filippiiniläis-australialainen shakkimestari. Hän kuoli 33-vuotiaana kaksi viikkoa autokolarissa loukkaantumisen jälkeen. Caoili työskenteli nuorena mallina asuessaan Australiassa ja oli naimisissa shakkimestari Levon Aronianin kanssa.
Balufu Bakupa-Kanyinda

Balufu Bakupa-Kanyinda (s. 1957 Kinshasa) on kinshasankongolainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Bakupa-Kanyinda opiskeli historiaa, taidehistoriaa, filosofiaa ja sosiologiaa Brysselissä. Elokuva-alan opintonsa hän suoritti Ranskassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Hänen ensimmäinen dokumenttinsa oli "10,000 Years of Cinema" (1991), reflektio afrikkalaisen elokuvanteon historiasta ja tilanteesta. Vuodelta 1991 on myös ensimmäinen elokuvamuotoinen tribuutti Burkina Fason murhatulle valtionpäämies Thomas Sankaralle, Bakupa-Kanyindan "Thomas Sankara – l'espoir assassiné". 
Vuonna 1996 ilmestyi Bakupa-Kanyindan lyhytelokuva "Le Damier", jossa tuomitaan Zairea pitkään diktaattorina hallinnut Mobutu Sese Seko. Bakupa-Kanyindan muita elokuvia ovat "Watt" (1999), "Article 15 bis" (1999) ja kolonialismin haamuja käsittelevä, Kongon demokraattiseen tasavaltaan keskittyvä "Juju Factory" (2007).
Elisabetta Cocciaretto

Elisabetta Cocciaretto (s. 25. tammikuuta 2001 Ancona) on italialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 43 toukokuussa 2023.
Cocciaretto pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2020, missä hän hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella 17:nneksi sijoitetulle Angelique Kerberille.
Minna Tuominen

Minna Marjo Kristiina Tuominen (12. maaliskuuta 1962 Pori – 31. tammikuuta 2016) oli suomalainen kuvanveistäjä. Tuominen opiskeli kuvanveistoa Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1982–1989. Hän käytti pääasiassa suomalaista kiveä teoksissaan.
Tuomisen julkisia veistoksia ovat muun muassa Helsingissä Auroran sairaalan pihalla oleva vuonna 2007 paljatettu "Hiljaisuus", joka on Jyväskylän ja Korpilahden mustasta graniitista veistetty kolmiosainen teos ja Tuomisen kuoleman jälkeen vuonna 2019 Kotkan veistospromenadilla paljastettu mustaa graniittia oleva "Tapion tyyny".
Tuomisen puoliso vuodesta 1990 oli kuvanveistäjä Pekka Pitkänen.
Minna Tuominen kuoli tammikuussa 2016 ja hänet on haudattu Ulvilassa Ulvilan Uuden hautausmaan muistolehtoon.
Television Blong Vanuatu

Television Blong Vanuatu ("Vanuatun televisio") on ainoa Vanuatulla toimiva televisiokanava. Televisiolähetysten lisäksi kanava yhteydessä toimii "Radio Vanuatu", joka on haja-asutusalueiden köyhän väestön, joka kattaa 80% Vanuatun väestöstä, tärkein tiedotuskanava. Radiolähetyksien parissa työskentelee kolme työntekijää.. 
Kanavan perustamisessa oli tärkeässä roolissa ranskalainen Radio France Overseas (RFO). TBV:n lähetyksistä suurin osa on englanniksi tai ranskaksi, mutta uutisia julkaistaan harvakseltaan myös bislamaksi.
Lowell Mason

Lowell Mason (8. tammikuuta 1792, Medfield, Massachusetts, Yhdysvallat - 11. elokuuta 1872, Orange, New Jersey) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, musiikkipedagogi, koulu- ja kirkkomusiikin uudistaja.
Elmämänvaihet ja työ.
Mason oli alkuaan pankkivirkailija ja presbyteerikirkkoon kuulunut itseoppinut säveltäjä. Hän toimi kuoronjohtajana jo 16-vuotiaana ja 18-vuotiaana orkesterinjohtajana. Hän opiskeli musiikkia Fried­rich Le­o­pold Abelin johdolla. Aluksi kustantajat eivät ottaneet julkaistaviksi hänen varhaisia sävellyksiään kunnes Bostonin Handel and Haydn -yhdistys julkaisi niitä vuonna 1822. 1827 Masonista tuli Händel- ja Haydn-yhdistyksen johtaja ja kapellimestari.
Hän perusti Bostonin musiikkiakatemian 1832. Hänen vaikutuksestaan musiikista tuli koulujen oppiaine, aluksi Bostonissa 1838. Hän oli omaksunut pedagogisia vaikutteita Euroopasta ja hän itse viittasi sveitsiläisen Johann Heinrich Pestalozzin ajatuksiin. Uutta materiaalia musiikkiopetukseen hän tuotti itse säveltämällä ja hän lienee säveltänyt noin 1600 sävelmää ja julkaissut noin 60 laulukokoelmaa jaa häntä pidetään amerikkalaisen protestanttisen kirkkomusiikin kenties suurimpana vaikuttajan 1800-luvulla. 
Mason matkusti myös Euroopassa ja tutusti eurooppalaisten säveltäjien tuotantoon saaden niistä vaikutteita. Ensimmäisessä laulukokoelmassaan hän julkaisi eurooppalaisten säveltäjien teoksia, joita hän sovitti säkeistömuotoisiin teksteihin.Useimmat niistä hän oli lainannut englantilaisen WIlliam Gardinerin kokoelmista. Hän sai vaikutteita myös itävaltalaisesta ja saksalaisesta kansanmusiikista omaan tuotantoonsa. New Yorkin yliopisto myönsi hänelle myös musiikin tohtorin arvon, vaikka hän oli itseoppinut. 
Tunnetuin hänen sävelmänsä on englantilaisen Sarah Adamsin lauluun "”Nearer, my God, to Thee, Nearer to Thee!"" liitetty sävelmä vuodelta 1856. Se julkaisitiin ”"Sabbat Hymn and Tune Book"” nimisessä kokoelmassa 1859. Sävelmä tunnetaan myös nimellä "Bethany".
Masonin sävelmiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Seurakunta laulaa
Siionin kannel
Viisikielinen
Mark Boone Junior

Mark Boone Junior (s. Mark Heidrich; 17. maaliskuuta 1955 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Boone Junior on tunnettu rooleistaan Christopher Nolanin elokuvissa "Memento" (2000) ja "Batman Begins" (2005), sekä FX:n televisiosarjassa "Sons of Anarchy" (2008–2014).
Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Seitsemän" (1995), "The Game – oletko valmis peliin?" (1997), "Veteen piirretty viiva" (1998) ja "Halloween II" (2009).
Puolan kansanterveyslaitos

Puolan kansanterveyslaitos (, NIZP-PZH; , lyh. NIPH-NIH) on Puolan Varsovassa toimiva kansallinen kansanterveyteen keskittynyt tutkimuslaitos ja viranomainen. 
 Laitoksen johdossa on tohtori Grzegorz Juszczyk.
Puolan kansanterveyslaitos on keskeisenä toimijana osallistunut Covid-19-pandemian analyysiin ja seurantaan Puolassa. Kansanterveyslaitoksen referenssilaboratorio esimerkiksi varmisti maan ensimmäisen koronavirustartunnan 4. maaliskuuta 2020. Yhteistyössä krakovalaisen Jagellon yliopiston kanssa tutkimuslaitos myös eristi tähän tautitapaukseen liittyvän SARS-CoV-2-viruskannan ja geeniluokitteli sen. Maailman terveysjärjestön suositusten mukaisesti kansanterveyslaitos ilmoitti huhtikuussa lisäävänsä Puolassa käytettyyn kuolinsyyluokitteluun kaksi Covid-19-tautiin liittyvää kuolinsyykoodia (U07.1 ja U07.2).
Valorant

Valorant (tyyliteltynä VALORANT) on Riot Gamesin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille 2. kesäkuuta 2020 ja vuonna PlayStation 5:lle ja Xbox Series X/S:lle.
Pelaaminen.
"Valorantissa" kaksi viiden hengen joukkuetta pelaa toisiaan vastaan paras 25:stä järjestelmällä; toinen joukkue yrittää asettaa pommia (nimeltään Spike), kun taas toinen joukkue yrittää estää sen. Joukkueet vaihtavat osia 12 kierroksen jälkeen, ja ensimmäinen 13 kierrosta voittanut joukkue voittaa. Pelin hahmot koostuvat ”agenteista”, joista jokaisella on erilaisia erikoiskykyjä. Pelissä jokaisen kierroksen alussa on mahdollisuus ostaa aseita, panssareita ja hahmojen erikoiskykyjä edellisellä kierroksella kertyneiden krediittien avulla.
Vastaanotto.
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Jasmine Paolini

Jasmine Paolini (s. 4. tammikuuta 1996 Castelnuovo di Garfagnana) on italialainen tennispelaaja ja nelinpelin olympiavoittaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 7 kesäkuussa 2024. Hänen isänsä on italialainen ja äitinsä on syntyperältään ghanalais-puolalainen.
Heinäkuussa 2018 Paolini saavutti ensimmäisen voittonsa maailmanlistan top 20 -pelaajasta voitettuaan Prahan ITF-turnauksessa maailmanlistan sijalla 15 olleen Darja Kasatkinan. Paolini pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2019.
Libby Kosmala

Elizabeth "Libby" Dudley Kosmala (o.s. Richards, s. 8. heinäkuuta 1942 Adelaide) on australialainen urheiluampuja, jolla on synnynnäinen alaraajahalvaus. Hän on kilpaillut 12 paralympialaisissa, joissa on voittanut 13 mitalia. Näistä mitaleista yhdeksän on kultaisia.
Ensimmäisen kerran Kosmala oli mukana Heidelbergissä 1972. Tuolloin hän kilpaili yleisurheilussa keihäänheitossa, viisiottelussa ja pyörätuolikelauksessa. Hän kilpaili myös eri uintilajeissa. Hän saavutti pronssia 3x50 viestissä. Neljä vuotta myöhemmin Toronton paralympialaisissa hän voitti ensimmäisen kultamitalinsa, kun hän voitti kivääriammunnan luokan 2–5. Hän kilpaili Torontossa myös dartsin ja jousiammunan sekoituksessa sekä jousiammunnassa.
Arnheimin paralympialaisissa 1980 Kosmala osallistui vain kivääriammuntalajeihin luokassa 2–5. Hän voitti makuukilpailun ja oli toinen polviasennossa ja asentokilpailussa. Seisonta-ammunassa hän oli kahdeksas. Neljä vuotta myöhemmin Stoke Mandevillen ja New Yorkin paralympialaisissa hän kilpaili jälleen vain ammuntalajeissa. Hän voitti neljä kultamitalia ilmakivääriammunnan luokassa 2–6: asentokilpailun, makuuammunnan, polviammunnan ja seisonta-ammunnan. Soulin paralympialaisissa 1988 Kosmala kilpaili yhdeksässä lajitapahtumassa. Hän voitti jälleen luokkien 2–6 naisten ilmakivääriammunnan polviammunnan, makuuammunnan ja asentokilpailun. Hän oli myös toinen seisomisasennon kilpailun. Hän osallistui myös neljään sekajoukkuekilpailuun ilmakiväärin luokassa 2–6, mutta he eivät päässeet kymmenen parhaan joukkoon. Kosmala osallistui myös sekakilpailuun ilmakiväärin makuuammunnassa, mutta oli viidestoista.
Barcelonassa 1992 hän kilpaili viidessä eri lajitapahtumassa, mutta pääsi vain englantilaiskilpailussa loppukilpailuun, jossa oli kuudes. Barcelonasta lähtien on kilpaillut luokassa SH1. Atlantassa 1996 Kosmala kilpaili viidessä lajissa, mutta pääsi vain naisten ilmakiväärin loppukilpailuun, jossa hän oli viides. Sydneyssä 2000 Kosmala kilpaili neljässä lajitapahtumassa Hän pääsi finaaliin ilmakiväärin makuukilpailussa, naisten ilmakiväärin seisonta-asentokilpailussa ja naisten urheilukiväärin kilpailussa, mutta oli parhaimmillaan kuudes.
Ateenassa 2004 Kosmala kilpaili naisten urheilukiväärissä, sekakilpailussa kiväärin makuukilpailussa ja ilmakiväärin makuukilpailussa sekä naisten ilmakiväärin seisonta-asentokilpailuss. Hän pääsi urheilukiväärikilpailussa loppukilpailuun ollen kahdeksas. Pekingin paralympialaisissa 2008 hän pääsi naisten ilmakiväärin seisonta-asentokilpailun loppukilpailuun ollen neljäs. Hän jäi karsintakierrokselle naisten urheilukiväärissä sekä sekakilpailun kiväärin ja ilmakiväärin makuukilpailuissa. Lontoossa 2012 hän kilpaili sekakilpailussa ilmakiväärissä jääden siinä alkukilpailuun ja naisten 10 m ilmakiväärin seisonta-asentokilpailussa, jossa oli loppukilpailun kahdeksas. Rio de Janeirossa 2016 hän jäi karsintakilpailuun naisten 10 m ilmakiväärin seisonta-asentokilpailussa ja sekakilpailun 10 m ilmakiväärin makuukilpailussa. Hän myös ilmoitti lopettavansa kilpailu-uran Rion paralympialaisten jälkeen.
Grup Yorum

Grup Yorum on vuonna 1985 perustettu turkkilainen poliittinen lauluyhtye, joka on vuoteen 2020 mennessä julkaissut 23 albumia. Grup Yorumin perustivat vuonna 1985 neljä Marmaran yliopiston opiskelijaa. Yhtye otti vaikutteita latinalaisamerikkalaisesta nueva cancion -laululiikkeestä, johon se yhdisti turkkilaista ja kurdilaista kansanmusiikkia. Turkin viranomaiset kielsivät yhtyeen toiminnan vuonna 2016.
Vasemmistolaisesti suuntautunut yhtye on usein joutunut vaikeuksiin Turkin viranomaisten kanssa, joiden mukaan Grup Yorum on läheisissä kytköksissä kiellettyyn Vallankumoukselliseen kansan vapautusrintamaan. Yhtyeen konsertteja on kielletty ja äänitteitä takavarikoitu. Lisäksi sen jäseniä on pidätetty ja kidutettu vankeudessa. Vuonna 2017 Turkin poliisi vangitsi 11 yhtyeessä esiintynyttä muusikkoa. 
Kesäkuussa 2019 Grup Yorumin jäsenet Helin Bölek (s. 1992) ja İbrahim Gökçek (s. 1980) ryhtyivät nälkälakkoon vastalauseena viranomaisten toimille. Bölek kuoli kotonaan Istanbulissa 288 päivää kestäneen nälkälakon jälkeen 3. huhtikuuta 2020. Gökçek lopetti 323 päivää kestäneen nälkälakkonsa 5. toukokuuta 2020, mutta kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Jeanette Granberg Stjernström

Jeanette (Johanna) Granberg Stjernström, kirjailijanimi Georges Malméen (19. lokakuuta 1825 ‒ 2. huhtikuuta 1857) oli ruotsalainen näytelmäkirjailija ja kääntäjä.
Granbergit olivat tukholmalainen porvarisperhe. Isä oli tunnettu kirjailija Per Adolf Granberg, äiti Jeannetta Vilhelmina Hedmansson. Jeanette ja hänen sisarensa Louise saivat aikaansa nähden hyvän koulutuksen ja harrastivat nuoresta pitäen kirjoittamista. Molemmat olivat Ruotsissa ensimmäisiä näytelmäkirjailijoita, ja he myös käänsivät näytelmiä. 22-vuotiaan Jeanette Granbergin esikoisnäytelmä oli tendenssinäytelmä "Filantropen", joka esitettiin vuonna 1847 Djurgårdsteaternissa. Samana vuonna esitettiin hänen komediansa "Mor och döttrar eller Namnförväxlingen" Mindre Teaternissa. Kymmenen vuoden aikana ennen Granbergin kuolemaa esitettiin Tukholman näyttämöillä, erityisesti Mindre Teaternissa, 26 Granbergin käännöstä ja 17 alkuperäisnäytelmää. Koska siihen aikaan ei pidetty sopivana, että nainen kirjoitti näytelmiä, hänen nimeään ei esiintynyt ilmoituksissa, joskin yleisesti tiedettiin hänen kirjoittavan. Hän kirjoitti kaksi ajankohtaisia ongelmia sisältävää yhteiskunnallista näytelmää, "Tidningsskrifvaren" ja "Ett blad ur samhällslifvets mysterier" (molemmat 1851). Todellinen menestysnäytelmä oli hänen nimimerkillä ”NEJ och två gånger NEJ” kirjoittamansa "Läsarepresten" (1850), joka esitettiin Mindre Teaternissa 21 kertaa. Historiallinen ajankuva "Fyra dagar af konung Gustaf III:s regering" (1850) esitettiin Mindre Teaternissa 35 kertaa, ja Albert Bonniers förlag julkaisi sen kirjana.
Näyttelijä Edvard Stjernström oli perustanut teatteriseurueen, jonka kanssa hän esiintyi Suomessa suuremmissa kaupungeissa. Hän palasi seureensa kanssa Tukholmaan ja vuokrasi Mindre Teaternin tilat, jossa hän alkoi tehdä esityksiä. Hän kihlautui Granbergin kanssa ja käännätti sisaruksilla teatterilleen ranskalaisia näytelmiä. Avioliiton Stjernber ja Jeanette Granberg solmivat 1854. Granberg oli monin tavoin mukana miehensä teatterin menestyksen tekijänä, sillä hän opasti myös näyttämöllepanossa ja oli tarkka talousasioissa. Hänen kääntämänsä Mélesvillen kansankomedia "Den Ondes besegrare" esitettiin vuoden 1855 ensi-illan jälkeen peräti 163 kertaa.
Teatterin näytelmät olivat pikemmin kevyttä viihdettä kuin klassikoksi muodostuvia draamoja, mikä ei tarkoita, etteikö niissä olisi otettu kantaa. Granberg-Stjernström kuului ennen Krimin sodan puhkeamista liberaaleihin aktivisteihin, ja siinä mielessä hän halusi kääntää F. A. Arnaultin menestyksekään tendenssinäytelmän "Les cosaques". Sensuuri kuitenkin puuttui siihen, ja näytelmän nimeksi tuli "Fransmän och ryssar". Kun se vihdoin ehti 1854 näyttämölle, oli venäläisvihakin hiipunut, eikä näytelmästä tullut menestystä.
Granberg kärsi huonosta terveydestä koko ikänsä, ja hän kuoli lapsivuoteeseen. Sen jälkeen Edvard Stjernström meni naimisiin Louise Granbergin kanssa.
Käyränokkaneula

Käyränokkaneula ("Nerophis lumbriciformis") on merineulojen (Syngnathidae) heimoon kuuluva lauhkean vyöhykkeen merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Käyränokkaneulauroksen maksimipituus on 15 ja naaraan 17 senttimetriä. Sen ruumis on lankamaisen ohut. Selkäpuoli on vihreä tai kellanruskea ja vatsa keltainen. Lajin kyljissä on useita vaaleita pitkittäisiä juovia. Naaras on koirasta värikkäämpi. Käyränokkaneulalla on syntyessään vain kahdenlaisia eviä, selkä- ja rintaevät. Näistä jälkimmäiset ovat pieniä ja häviävät kalan kasvaessa. Siloneulasta ("Nerophis ophidion") käyränokkaneula eroaa käyremmän kuononsa ansiosta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Käyränokkaneulaa tavataan Atlantin valtameren rannikolla Norjan keskiosista ja Britteinsaarilta aina Marokkoon asti. Suomen rannikolla se ei esiinny. Lajin elinympäristö on levävyöhykkeessä lähellä rannikkoa, missä se elää yleensä leviin kietoutuneena. Se näyttää tällä tavoin olevan osa levää ja on näin turvassa vihollisilta. Käyränokkaneula elää yleensä korkeintaan 30 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Ravinto ja elintavat.
Käyränokkaneulan ravintoa ovat äyriäiset ja kalojen poikaset. Sukukypsyyden se saavuttaa noin kahden vuoden iässä. Kutu tapahtuu touko-heinäkuussa.
Life (Neil Youngin &amp; Crazy Horsen albumi)

Life on Neil Youngin ja Crazy Horsen vuonna 1987 julkaistu livealbumi. Se jäi hänen viimeiseksi albumiksi Geffenillä.
Kappaleet.
A-puoli
B-Puoli
Kokoonpano.
Neil Young – laulu, kitara, huuliharppu, kosketinsoitin
Poncho Sampedro – kitara, kosketinsoitin, taustalaulu
Billy Talbot – basso, kosketinsoitin, taustalaulu
Ralph Molina – rummut, taustalaulu
Bertha Straube

Bertha Straube, s. "Spanier", (1839–1939) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä, joka työskenteli yhdessä sisarensa Nathalia Spanierin (1836–1866) kanssa.
Sisarusten isä oli Carl Martin Spanier, joka johti kieli- ja kauppaoppilaitosta Tukholmassa. Hän oli alkujaan Espanjasta, mutta oli Ranskaan muutettuaan marsalkka Jean Baptiste Bernadotten palveluksessa ja lähti tämän mukana Ruotsiin, jossa hän toimi kruununprinssi Oscarin opettajana. Heidän äitinsä oli perheen ystävän, teatterin johtaja Edvard Stjernströmin "Idunin" kirjoittaman Bertha Strauben haastattelun mukaan mahdollisesti saamelaista syntyperää Pohjois-Ruotsista.
Bertha Straube ja Nathalia Spanier saivat perheen teatteriyhteyksien ja oman aktiivisuutensa ansiosta jo varhain jalansijaa teatterimaailmaan. Heidän käännöksiinsä kuuluu toistakymmentä julkaistua, yli 20 julkaisematonta näytelmää ja kymmenkunta romaania. Kumpikin kirjoitti ja käänsi myös itsenäisesti joitakin näytelmiä. Romaaniruotsinnoksiin kuuluu muun muassa Victor Hugon "De männskliga älendet" ("Les Misérables") Kaunokirjallisuuden ruotsinnokset olivat usein laajoja historiallisia viihderomaaneja, samoin näytelmät olivat kepeitä laulunäytelmiä. Nathalia Spanier oli kuollessaan vuonna 1866 täyttänyt kolmekymmentä.
Bertha Straube avioitui 1864 saksalaisen Emile Strauben kanssa, joka työskenteli Albert Bonnierin kirjakaupassa kirjakauppa-apulaisena. He muuttivat vuonna 1869 Pariisiin, jossa Straube jatkoi kirjallisia töitä ja toimi myös kirjallisuusagenttina. Hän liikkui kirjallisissa piireissä ja tunsi muun muassa Alphonse Daudet'n ja Émile Zolan ja oli 1883 Sarah Bernhardtin mukana tämän Ruotsin-vierailulla.
Irene Winston

Irene Winston (18. heinäkuuta 1916 New York – 1. syyskuuta 1964 Hollywood) oli yhdysvaltalainen näyttelijä sekä televisio- ja radiokäsikirjoittaja.
Winston suunnitteli alun perin uraa lääkärinä, mutta jätti osallistumatta loppukokeisiin ja omistautui näyttelemiselle. Hän oli aktiivinen esiintyjä 1930–1940-lukujen lähetyksissä ja myös teki radiota varten käsikirjoituksia, joihin kuuluivat "Fighting Senator" (1946), "Molle Mystery Theatre" (1946) ja "Romance" (1956). Winston laati kourallisen käsikirjoituksia televisioesityksiäkin varten. Winston teki lisäksi joitain roolisuorituksia elokuvissa, esimerkiksi rouva Anna Thorwaldina Alfred Hitchcockin "Takaikkunassa" (1954). Anna Thorwaldin Lars-miehenä esiintyi elokuvassa Raymond Burr.
Underoathin diskografia

Underoath on vuonna 1998 perustettu yhdysvaltalainen metalcore-yhtye, joka on kotoisin Tampasta, Floridasta.
Iga (Mie)

Iga () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Mien prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa vuorten ympäröimällä Uenon tasangolla, jonka läpi virtaavat Kizu-, Hattori- ja Tsugejoet. Koillisessa kaupungin alue nousee Suzukavuorille, kaakossa Kinubikivuorille ja lounaassa Yamaton ylängölle. Pohjoisessa se rajautuu Shigan, lännessä Kioton ja Naran prefektuureihin. Igassa on 90 957 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 558,23 neliökilometriä.
Hallinnollisena alueena Iga on suhteellisen nuori: kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Uenon kaupunki, Ayaman, Aoyaman ja Igan maaseutukaupungit sekä Ōyamadan ja Shimagaharan kyläkunnat. Kaupungin alue sijaitsee vanhojen Kioton ja Naran sekä Isen toisiinsa liittäneiden liikennereittien varrella, ja Yamaton seudun kulttuurivaikutus onkin ollut siellä vahvaa. Edo-kaudella Igan keskustan muodostava Ueno kasvoi linnanaluskaupunkina Tōdō-klaanin hallinnassa. Se toimi myös vilkkaana postiasemana ("shukuba") Iseen johtaneella pyhiinvaellusreitillä, ja se tunnettiin sotilashallinnon salapoliisin, ninjutsun Iga-koulukunnan tukikohtana. Eräs perinteinen elinkeino oli Iga-keramiikan valmistus. Nykyisin Igassa harjoitetaan maa-, metsä- ja karjataloutta sekä saken tuotantoa. Sinne on sijoittunut tekstiili-, elektroniikka- ja elintarviketeollisuutta. 
Ueno on runoilija Matsuo Bashōn synnyinkaupunki, ja siellä on Bashōn kotitalon lisäksi myös muita häneen liittyviä muistomerkkejä, kuten Haiseiden-muistohalli. Uenon linnan raunioiden lisäksi kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Kanbodai-jin temppeli, jonka päähalli ja portti on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi, ja 1800-luvun alkupuolella rakennettu Sūkōdō-koulu. Kaupungissa järjestettävän Tenjin-festivaalin kulkue on hyväksytty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Osa kaupungin alueesta kuuluu Suzukan puolikansallispuistoon ja Murōn–Akamen–Aoyaman puolikansallispuistoon. Igaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja ja Kusatsu-linja, Kintetsu-rautateiden Osaka-linja ja Iga-rautatien Iga-linja.
Ranskan kansanterveysvirasto

Ranskan kansanterveysvirasto (, "Kansanterveys Ranska") on Ranskan Saint-Mauricessa ja useissa aluetoimipisteissä toimiva kansanterveyden tutkimuslaitos ja viranomainen. Se perustettiin 27. huhtikuuta 2016 kansalliseksi kansanterveyden virastoksi yhdistämällä kolme aiempaa ranskalaista organisaatiota: InVS (Ranskan kansanterveysseurannan laitos), Inpes (Ranskan terveyden edistämisen ja terveyskoulutuksen laitos) ja Eprus (Kansanterveydellisten hätätilojen valmius- ja vasteorganisaatio). 
Vuonna 2018 viraston budjetti oli 175,2 miljoonaa euroa. Saman vuoden lopussa viraston palveluksessa oli 645 työntekijää, joista runsas 260 teki etätyötä.
Valko-Venäjä kesäolympialaisissa 2020

Valko-Venäjä osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020. Valkovenäläisurheilijat ovat saavuttaneet paikan 11 lajissa (tilanne 4. huhtikuuta 2020). 
Mitalistit.
"Ei mitalisteja"
Joukkue.
Ammunta.
Valkovenäläiset urheilijat ovat saavuttaneet kaksi paikkaa eri ammuntalajeihin.
Jousiammunta.
Valko-Venäjä saavutti paikan naisten joukkuekilpailuun vuoden 2019 MM-kilpailuista. Tällöin he saavat myös kolme urheilijaa yksilökilpailuun.
Melonta.
Valkovenäläisurheilijat ovat saavuttaneet seitsemän paikkaa eri melontakilpailuihin.
Nykyaikainen viisiottelu.
Irina Prosentsova ja Volha Silkina ovat varmistaneet paikan naisten kilpailuun.
Paini.
Kaksi valkovenäläistä painijaa ovat varmistaneet paikan olympialaisiin.
Purjehdus.
Kaksi valkovenäläistä urheilijaa on varmistanut paikan purjehduskilpailuihin.
Pyöräily.
Maantiepyöräily.
Valkovenäläiset urheilijat saivat rankingin perusteella yhden paikan sekä miesten että naisten maantieajoon. Naisten aika-ajoon Valko-Venäjä sai paikan MM-kilpailujen 2019 perusteella.
Ratapyöräily.
Valkovenäläiset pyöräilijät ovat varmistaneet paikan sekä miesten että naisten omniumiin.
Ratsastus.
Valkovenäläiset ratsastajat ovat varmistaneet kolme paikkaa ratsastuskilpailuihin. Näistä yksi paikka on kouluratsastukseen ja kaksi kenttäratsastukseen.
Soutu.
Soudussa Valko-Venäjä on varmistanut kaksi paikkaa. Toinen on miesten perämiehettömään kaksikkoon ja toinen naisten kevyt pariairokaksikkoon.
Uinti.
Uinnissa useampi valkovenäläinen uimari on rikkonut vaaditun tulosrajan. Samoin he ovat varmistaneet paikan sekä miesten että sekajoukkueen sekaviestiin.
Voimistelu.
Telinevoimistelu.
Telinevoimistelussa valkovenäläiset urheilijat ovat varmistaneet kaksi paikkaa olympialaisiin.
Rytminen voimistelu.
Rytmisessä voimistelussa Valko-Venäjä on varmistanut paikan joukkuekilpailuun, mitä kautta myös kaksi paikkaa yksilökilpailuun.
Trampoliini.
Trampoliinissa valkovenäläiset voimistelijat ovat varmistaneet paikan miesten kilpailuun.
Kei Shindō

Kei Shindō (真堂 圭 s. 10. syyskuuta 1984) on japanilainen ääninäyttelijä. Hän on näytellyt lukuisissa animeissa, muun muassa "My Hero Academiassa", "Kidō senshi Gundam 00:ssa" ja "Pokémon"-sarjan -tuotantokaudella, jossa hän näytteli Lillie-hahmoa.
Pleiku

Pleiku, Plei Ku, on kaupunki Keski-Vietnamissa Gia Lain maakunnassa Tây Nguyênin suuralueella. Se on Gia Lain maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2019 Pleikun väkiluku oli 458 742.