tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hermanni Hiiri (vuoden 2014 sarja)

Hermanni Hiiri (engl. "Tip the Mouse") on vuonna 2014 julkaistu italialais-saksalainen animaatiosarja.
Rooleissa.
Suomalaiset äänet 
Muissa rooleissa.
Tuottaja: Giuseppe Franchi 
Vastaavat tuottajat: Irene Mincuzzi &amp; Silvia Flocchini 
Dialogin ohjaus: Tuija Korhonen 
Äänitys: Tuukka Koski 
Dialogin editointi: Joonas Lähteenmäki 
Foleyartisti: Marta Badin 
Foley-äänitys ja erikoistehosteet: Paolo Favarin 
Miksaus: Matti Leino
Inkermanin taistelu

Inkermanin taistelu on yksi merkittävimmistä taisteluista Krimin sodassa Krimin niemimaalla. Se käytiin 5. marraskuuta 1854 Venäjän keisarikunnan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Ranskan ja Osmanien valtakunnan välillä. Taistelun seurauksena venäläisten joukkojen taistelutahto heikkeni, kun Sevastopolin piiritystä ei onnistuttu murtamaan liittoutuneiden joukoilta. Epäonnistuneen hyökkäyksen seurauksena sota muuttuikin asemasodaksi.
Hyökkäys.
Marraskuun 5. päivänä 1854 Venäjän keisarikunnan sotilaat aloittavat hyökkäyksen kohti liittoutuneiden puolustuslinjaa. Venäläisten joukkojen ylivoima oli yli 15-kertainen taisteluiden alettua, mutta vajaat 3 000 liittouman sotilasta onnistuivat säilyttämään asemansa. Suurta ylivoimaa ei onnistuttu hyödyntämään maaston tuomien vaikeuksien vuoksi ja sumuisen sään takia. Tiiviinä joukkoina kulkeneita venäläissotilaita vastaan oli helppo puolustautua, koska näillä oli käytössään heikot, hitaasti ladattavat ja epätarkat musketit, kun puolestaan brittisotilailla oli käytössään modernimmat ja nopeammat kiväärit. Huono näkyvyys ja vaikeakulkuinen maasto vaikeuttivat merkittävästi joukkojen komentajien toimintaa Inkermanin taistelussa, jonka vuoksi Inkermanin taistelua kutsutaankin joissakin yhteyksissä ”sotilaiden taisteluksi”.
Taistelun lopputulos.
Inkermanin taistelun yhteydessä molemmat osapuolet kärsivät huomattavat tappiot. Suhteutettuna osapuolien vahvuuksiin, kärsi liittouman puolella taistelleet suuremmat tappiot, mutta absoluuttisesti mitattuna Venäjä kärsi enemmän miestappioita. Venäjän keisarikunta ei onnistunut kuitenkaan murtamaan Sevastopolin piiritystä, joten taistelun voitti liittouma. Inkermanin taistelu johti lopulta Venäjän sotaonnen ja taistelumoraalin kääntymiseen, eikä ratkaisuja pyritty hakemaan enää suorilla hyökkäyksillä, vaan taistelut muuttuivat asemasodaksi.
Recceswinth

Recceswinth tai Rekkeswinth oli visigoottien kuningas vuosina 649–672. Hän toimi ensin isänsä Chindaswinthin kanssahalltsijana neljä vuotta, ja isänsä kuoltua vuonna 653 visigoottien kuninkaana. Noustuaan valtaistuimelle hän kukisti ylimystön kapinan. Rekkeswinth julkaisi vuonna 654 huomattavan Liber Judiciorum -lakikokoeleman hallinnon tueksi. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin. Hänen kuoltuaan vuonna 672 visigoottien valtakunta alkoi rappeutua sisäisesti.
Liber Judiciorum

Liber Judiciorum eli Lakien kirja on visigoottien lakikokoelma, joka on keskiaikaisen espanjalaisen lain pohja. Sen kokosi vuonna 654 visigoottien kuningas Recceswinth. Liber Judiciorumista ilmestyi tarkistetut laitokset vuosina 681 ja 693. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin.
Lakikokoelman tärkein uudistus oli alueelliset lait. Kokoelman 500 laista suuri osa oli tarkistettuja versioita kuningas Leovigildin aikaisista laeista. Ne koskettivat 12 oikeuden aluetta: lait ja lain harjoittajat, oikeusistuimet, avioliitto, perhe ja perinnöt, sopimukset, rikokset ja kidutus, ryöstöt, omaisuusrikokset, turvapaikkaoikeus (koskien etenkin sotilaskarkureita), kutsunnat ja maan jako, lääkäreitä ja kauppiaita koskeva oikeus, rangaistukset kerettiläisyydestä, julkiset viranhaltijat ja juutalaiset.
Nykypäivänä lakikokoelman tärkein merkitys on sen antama tarkka kuva visigoottien valtakunnan perustuslaillisesta järjestyksestä sekä sen antama tieto ns. kansan laista eli roomalaisesta oikeudesta, joka on sovitettu myöhäisen Rooman valtakunnan ajan taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin. Muslimien hallitseman Espanjan kristityt tuomarit käyttivät Liber Judiciorumia, ja lakikokoelma hyötyi Reconquistan aikaisesta visigoottien arvostuksen noususta.
Muhammad al-Bukhari

Muḥammad ibn Ismā'īl al-Bukhari (; 810–870) oli persialainen imaami ja "hadith"-mestari. Hän edusti opillisesti shafi'i-koulukuntaa ja laati "hadith"-kokoelmista arvostetuimman, nimeltään "Sahih al-Bukhari" eli "luotettava buharalainen". Toinen hänen kirjoittamansa kirja on "Al-Adab al-Mufrad".
Orientalisti Joseph Schachtin mukaan imaami al-Shafi'in toimesta 800-luvulla "sunna" eli jumalan tahdon mukainen elämä alettiin liittää profeetta Muhammedin elämäntapaan, joka liitettiin islamilaiseksi oikeuslähteeksi. Tämän jälkeen alettiin kerätä tarinoita, jotka kertoivat siitä. Keräystyön tuloksia olivat lukuisat Muhammedin "sunnaa" esittelevät "hadith-"kokoelmat. Niistä Malik ibn Anasin nimissä oleva "Muwatta" oli varhaisin"." Ensimmäinen aiheen mukaan järjestetty kokoelma oli "Sahih al-Bukhari." Se hyväksyttiin 1000-luvulla sunni-islamin kuuden arvovaltaisimman kokoelman ("Kutub al-Sittah") joukkoon. 
Kerrotaan, että nykyisen Uzbekistanin alueella Buharassa syntynyt imaami aloitti Muhammedista kertovien "hadithien" kokoamisen 16-vuotiaana kiertäen elämänsä aikana Khorasanin, Irakin, Egyptin, Hijazin ja Syyrian. Hänen sanotaan keränneen 600 000 tarinaa Profeetasta, joista hän valitsi kokoelmiinsa 7563, joita piti luotettavina (niitä on 2230 tai toisen tiedon mukaan 2600 ilman kaksoiskappaleita). Ayaan Hirsi Alin mukaan sotilaalliset aiheet hallitsevat al-Bukharin kokoelmaa: tarinoista 400 kertoo Muhammedin ryöstöretkistä ja 80 antaa ohjeita saaliin jakamisesta. Tarinan mukaan al-Bukhari joutui elämänsä ehtoolla mu'taziliittien vainoamaksi ja pakeni Samarkandiin, missä kuoli.  
Arviointia.
"Hadithien" historiallinen epäluotettavuus alkoi valjeta länsimaisille tutkijoille vasta myöhään. Ensimmäinen, joka kiinnitti asiaan huomiota, oli saksalainen orientalisti Gustav Weil vuonna 1843. Hän analysoi "Sahih al-Bukharia" ja katsoi, että siitä hyvinkin puolet oli pelkästään poliittisiin tarkoituksiin tehtyä propagandaa. Myös al-Bukharin historiallisuutta on epäilty kokoelman tekijänä, sillä yhden ihmisen on mahdoton elämänsä aikana koota 600 000 tarinaa ja arvioida ne. Onkin epäilty, että "al-Bukhari" olisi buharalaisen työryhmän käyttämä nimimerkki.
Amadorin piirikunta

Amadorin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 38 000 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 90% oli valkoihoisia. 
Piirikunnan länsiosat ovat noin 60 metrin korkeudella merenpinnasta, kun taas itäosat jopa kolmen kilometrin korkeudessa.
Calaverasin piirikunta

Calaverasin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 45 578 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 91,5 prosenttia oli valkoihoisia. 
Piirikunta on saanut nimensä sen halki virtaavasta Calaveras-joesta. Sen alueella on monia luolia.
Humboldtin piirikunta (Kalifornia)

Humboldtin piirikunta on piirikunta Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Piirikunnassa asui 134 623 ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennassa. Heistä 83 prosenttia oli valkoihoisia. 
Piirikunta on nimetty tutkimusmatkailija Alexander von Humboldtin mukaan.
Operaatio Osoaviahim

Operaatio Osoaviahim oli Neuvostoliiton 22. lokakuuta 1946 järjestämä operaatio, jonka aikana 2 200 saksalaista spesialistia pakkosiirrettiin Itä-Saksasta Neuvostoliittoon. Operaation päämääränä oli saada Natsi-Saksan ajan V2-rakettiteknologian tietoja ja varusteita Neuvostoliiton omaan käyttöön. Yhdysvallat oli saman vuoden aikana järjestänyt oman versionsa operaatiosta, nimeltä Operaatio Paperclip. 
Taustaa.
Toisen maailmansodan päättyessä Yhdysvallat sekä Neuvostoliitto halusivat hyödyntää saksalaista rakettiteknologiaa. Yhdysvallat aloitti helmikuussa 1946 operaatio Paperclipin, jonka avulla he toivat saksalaisia insinöörejä ja tiedemiehiä vapaaehtoisesti Yhdysvaltoihin. Neuvostoliiton johto päätyi tekemään päätöksen Itä-Saksassa olevien insinöörien ja spesialistien pakkosiirrosta.
Operaatio.
22. lokakuuta 1946 NKVD sekä puna-armeijan sotilaat NKVD:n komissaari Ivan Serovin johdolla ilmestyivät itäsaksalaisten insinöörien ja asiantuntijoiden kotioville ja käskivät heitä perheineen valmistautumaan muuttoon Neuvostoliittoon. Neuvostosotilaat käyttivät pelkoa apunaan osoittaen aseilla saksalaisia työläisiä. Yön aikana neuvostosotilaat pakkasivat saksalaisten työläisten huonekalut. 
Operaation aikana noin 6 000–7 000 saksalaista siirrettiin Neuvostoliittoon, mikä vaati 92 junan käyttöä. Ihmisten lisäksi myös saksalaista teknologiaa ja koneistoa siirrettiin, muun muassa Junkersin tehtaalta Dessausta, BMW:n tehtaalta Stassfurtista sekä Askanialta Itä-Berliinistä.
Seuraukset.
Saavuttuaan Neuvostoliittoon saksalaiset jaettiin eri ministeriöihin. 1 250 risteilyohjuksiin erikoistunutta saksalaista meni ilmailualan ministeriöön. Rakettiteknologiaan erikoistuneista noin 500 meni aseistuksen ministeriöön. 350 radiospesialistia siirrettiin viestinnän ministeriöön. 30 rakettien työntövoimaan erikoistunutta meni maanviljelykoneiston rakentamisen ministeriöön. Vuoteen 1950 mennessä suurin osa saksalaisista palautettiin takaisin Itä-Saksaan.
Trevor Harris

Trevor Gordon Stuart Harris (s. 9. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-suomalainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija ja professori. Hän opiskeli arkkitehdiksi Britanniassa, mutta hän on asunut vuodesta 1980 Suomessa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Harris valittiin vuonna 1999 Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi.
Elämä.
Trevor Harris syntyi Cambridgessä vuonna 1949. Hän opiskeli arkkitehdiksi Hull School of Architecturessa, mistä hän valmistui vuonna 1974. Harris oli työskennellyt vuosina 1972–1973 Pekka Pitkäsen toimistossa Suomessa.
Harris työskenteli vuosina 1974–1980 Ralph Erskinen toimistossa Newcastlessa ja Tukholmassa. Hän oli mukana muun muassa Bykerin alueen uudelleensuunnitteluprojektissa.
Harris muutti vuonna 1980 Suomeen ja työskenteli 1980-luvun alussa muutamissa arkkitehtitoimistoissa. Hän perusti vuonna 1985 Hennu Kjisikin kanssa Arkkitehtitoimisto Harris-Kjisikin. Toimisto on suunnittelut muun muassa Helsingin Kalasataman ja Viikinmäen sekä Vantaan Aviapoliksen ja Marja-Vantaan yleissuunnitelmat. Toimiston töitä on ollut esillä myös muun muassa Venetsian biennaalissa vuosina 2004 ja 2006.
Harris aloitti opetustehtävät jo 1970-luvulla Englannissa ja toimi 1990-luvulla vierailevana luennoitsijana useissa yliopistoissa. Teknillisen korkeakoulun kaupunkisuunnittelun professoriksi Harris valittiin vuonna 1999.
Tunnustukset.
Harris ja Kjisik saivat vuonna 2016 Suomen arkkitehtiliiton jakaman Otto-Iivari Meurman -palkinnon. Palkintoperusteluissa heidän kerrottiin tehneen pitkäjänteistä työtä kaupunkisuunnittelun hyväksi. Vuonna 2018 Harrisille ja Kjisikille myönnettiin Arkkitehtuurin valtionpalkinto.
Miekkiö

Miekkiö on noin 500 asukkaan kylä Hollolassa Päijät-Hämeessä. Miekkiön kylän naapureina Hollolan puolella ovat Okeroisten, Nostavan ja Hakosillan kylät. Orimattilan puolelta naapureina ovat Rautamäki, Pennala ja Viljaniemi. Lahdesta katsoen Miekkiö rajoittuu Renkomäen, Pasinan, Näkkimistön ja Jokimaan kaupunginosiin. Miekkiön alueeseen kuuluu myös Hangasmäki. Hangasmäki-nimi on tullut kyläosan suuresta mäestä. Myös Luhdantaustan on katsottu Miekkiön kyläkuntaan kuuluvaksi.
Palvelut.
Miekkiön palveluita on muun muassa päiväkoti Pulina. Miekkiössä on myös aktiivista Marttatoimintaa sekä kyläyhdistys. Siellä on muutamia yrityksiä, kuten Finnmari-kynttilätehdas ja tehtaanmyymälä, Miekkiön ratsastustalli, antiikkihuonekaluliike ja Lahden antiikkitukku.
McKean

McKean on Kiribatin Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli. Sen pinta-ala on 0,6 km².
Lähteet.
Nikumaroro

Nikumaroro on Kiribatin Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli. Sen pinta-ala on 4,1 km².
On spekuloitu, että Amelia Earhart olisi maailmanympäryslennollaan heinäkuussa 1937 tehnyt pakkolaskun Nikumaroron atollille.
Lähteet.
Orona

Orona on Kiribatin Phoenixsaariin kuuluva asumaton atolli. Sen pinta-ala on 3,9 km².
Lähteet.
Shishaldinin tulivuori

Shishaldinin tulivuori on aktiivinen kerrostulivuori Unimakin saarella Aleuttien saaristossa Alaskassa, Yhdysvalloissa. Se on alle 10 000 vuotta vanha. Tulivuori on 2 857 metriä korkea, ja on samalla Aleuttien korkein kohta. Shishaldin on purkautunut useita kertoja. Viimeksi se purkautui vuonna 2015. False Passin kaupunki sijaitsee 32 kilometriä tulivuoresta itään.
Vuonna 1967 Shishaldinista tuli Yhdysvaltain kansallinen maamerkki.
Rengasteoria

Rengasteoria on algebran osa-alue, jonka tutkimuskohteena ovat renkaat – algebralliset rakenteet, joille on määritelty yhteen- ja kertolasku.
Vaihdannaiset renkaat.
Rengasta kutsutaan vaihdannaiseksi, jos sen kertolasku on vaihdannainen. Jos formula_1 on rengas, jossa on määritelty yhteenlasku (formula_2) ja kertolasku (formula_3), niin formula_1 on vaihdannainen, jos mille tahansa alkioille formula_5 pätee formula_6. Esimerkkejä vaihdannaisista renkaista ovat polynomirenkaat, algebrallisten kokonaislukujen renkaat samoin kuin tavalliset kokonaisluvut, ja p-aditiset kokonaisluvut.
Villien jäljillä

Villien jäljillä on suomalainen MTV3-televisiokanavalla esitettävä luonto-ohjelma. Ohjelmassa tutustutaan luontoon, sen syrjäisimpiin paikkoihin ja uhanalaisiin eläimiin. Villien jäljillä -ohjelman juontajat ovat Pirjo Heikkilä ja Kimmo Ohtonen. WWF tukee ohjelmaa. Ohjelma on samalla myös humoristinen.
Kääresyltty

Kääresyltty eli rullasyltty () on leikkele, joka valmistetaan käärimällä sianlihaa rullalle, sitomalla se narulla ja keittämällä se pippuroidussa suolavedessä. Kääresylttyyn käytetään sian mahanahkaa tai luutonta siansivua. Lisänä voidaan käyttää esimerkiksi vasikanlihaa. Erilaisten pippureiden lisäksi mausteena käytetään jauhettua muskotinkukkaa, laakerinlehtiä, mausteneilikkaa, sipulia ja porkkanaa. Keittämisen jälkeen kääresyltty jäähdytetään ja säilytetään kylmänä suolavedessä. Se myös nautitaan kylminä viipaleina.
Kun 1980-luvulla nimettiin kaikille Suomen silloisille kunnille omat pitäjäruoat, kääresyltty valittiin Liedon ja Karvian yhdeksi nimikkoruoaksi.
Santa Fe (Galápagossaaret)

Santa Fe () on Ecuadorin Galápagossaariin kuuluva saari. Se on Galápagosin geologisesti vanhimpia saaria, ja siellä elää muun muassa kotoperäinen iguaanilaji "Conolophus pallidus".
Maantiede ja geologia.
Santa Fe on 24 neliökilometrin suuruinen saari Galápagossaarten keskiosissa Santa Cruzin kaakkoispuolella. Sen korkein kohta on 259 metrissä. Saari sijaitsee noin 965 kilometriä Ecuadorin mannermaasta länteen.
Geologisesti Santa Fe on saariston vanhimpia saaria. Merenpinnan alapuolelta on löytynyt kivimuodostelmia, jotka ovat 3,9 miljoonaa vuotta vanhoja. Saarella on puolestaan useita pieniä vulkaanisia kartioita.
Luonto.
Santa Fen saarella on muun muassa kotoperäinen iguaanilaji "Conolophus pallidus" ja jyrsijälaji "Aegialomys galapagoensis". Iguaaneja on 2000-luvulla arvioitu olevan saarella 6 500 – 7 000 yksilöä.
Santa Fella on opuntiakaktusten muodostamia metsiä.
Santa Fe ja ihminen.
Santa Fe sai 1800-luvulla nimen Barrington Island brittiläisen amiraalin Samuel Barringtonin mukaan. Saaren ecuadorilainen nimi on Santa Fe. Barringtonin mukaan on nimetty myös koillisosan pieni lahti, jota kautta saarella käyvät voivat rantautua. Matkailijoita varten saarella on kaksi luontopolkua. Saaren pohjois- ja itäosassa on puolestaan kolme sukelluskohdetta.
Parmaco

Parmaco Oy on suomalainen siirtokelpoisia julkisia rakennuksia vuokraava, myyvä, suunnitteleva ja valmistava yritys. Suunnittelemme ja valmistamme päiväkoteja, kouluja, palveluasuntoja sekä terveyskeskuksia. 
Vuodesta 2012 Parmacon omistaja oli pääomasijoitusyhtiö MB Rahastot. Lokakuussa 2018 MB Rahastot ilmoitti myyvänsä Parmacon Terra Firman johtamalle sijoittajaryhmälle. Parmacon omistus siirtyi Terra Firmalta Partners Groupille vuonna 2021. 
Vuonna 2012 Parmaco osti Cramon siirtokelpoisten tilojen valmistusliiketoiminnan ja asiakasohjautuvien siirtokelpoisten tilojen vuokrausliiketoiminnan.
Pimeyden tango (kirja)

Pimeyden tango on Reijo Mäen vuonna 1997 julkaisema yhdeksäs Vares-dekkari. 
Kirja sijoittuu viihdemaailmaan ja käsittelee pintajulkisuutta sekä sen toimintatapoja ja ansaintalogiikkaa. Selvitettävänä on tangokuningas Harry Koivikon murha. Myös Vareksen vankilaan toimittama perivihollinen Veikko Hopea on päässyt lomalle ja hautoo kostoa. Kirjassa on lukuisia alajuonia, ja sen henkilögalleriaan kuuluu muun muassa pitkän linjan huijari Risto Rautanen, joka ansaitsee elantoaan tanssivana saarnamiehenä.
Vastaanotto.
Mäki on todennut, että "Pimeyden tango" oli hänen kirjoistaan ensimmäinen, joka alkoi käydä kaupaksi. 
"Helsingin Sanomien" Keijo Kettusen mukaan Mäki kirjoittaa railakkaalla otteella parodian rajamailla ja harrastaa kaksimielistä huumoria, josta poliittinen korrektius on kaukana. Hän kiinnitti myös huomiota siihen, että roistot tappavat sopivasti toisiaan sankarin pääsemättä edes täysin jyvälle siitä, mitä ympärillä on tapahtumassa.
"Pimeyden tangoa" myytiin ilmestymisvuonnaan yli 10 000 kappaletta.
Boulderoinnin Suomen-mestaruuskilpailut

Boulderoinnin Suomen-mestaruuskilpailut on Suomen Kiipeilyliiton alainen kilpailu, jossa ratkaistaan boulderoinnin Suomen-mestaruus. Kilpailut järjestetään vuosittain.
Virallisia sarjoja ovat Aikuiset, U21, U19, U17, U15, U13. ja U11. U15 ja U13 -sarjat ovat olleet vuodesta 2019 lähtien viralliset. U11 -sarja on ollut virallinen vuodesta 2025. Juniorisarjat olivat ennen vuotta 2025 U20, U18, U16, U14, U12 ja U10.
Ajinomoto

Ajinomoto Co., Inc. () on japanilainen ruokayhtiö, joka sijaitsee Tokiossa. Sen perusti 17. kesäkuuta 1917 Saburosuke Suzuki II (1868–1931).
Hatch Entertainment

Hatch Entertainment on suomalainen IT-yritys, jonka päätuote on mobiilipelien suoratoistopalvelu Hatch. Suoratoistossa pelit toistetaan suoraa verkon yli, jolloin pelejä ei tarvitse ladata tai päivittää. Hatchin kuukausimaksullinen toimintamalli mahdollistaa uudenlaisen ansaintalogiikan, joka ei nojaa pelinsisäisiin maksuihin tai mainoksiin. Sovellus lakkautettiin Rovion toimesta vuonna 2022. 
Julkaisu.
Palvelun mainosrahoitteinen versio on julkaistu Google Playssä. Se on saatavilla Suomen lisäksi noin kahdessakymmenessä Euroopan maassa. Palvelun kuukausimaksullinen versio julkaistaan vuoden 2019 aikana.
Pelit.
Palvelussa on tällä hetkellä satoja pelejä kymmeniltä julkaisijoilta.
Camilla Tuominen

Camilla Tuominen (o.s. Ahonius, s. 1975 Helsinki) on suomalainen tunnekouluttaja.
Ura.
Tuominen on koulutukseltaan ekonomi, joka erikoistui asiakkuudenhallintaan Uumajan yliopiston kauppakorkeakoulussa. Hän aloitti uransa liikkeenjohdon konsulttina 25-vuotiaana. Vuonna 2010 hän siirtyi markkinointitoimistoon, jossa toimi projektijohtajana.
Tuomisen Emotion Tracker -sovellus julkaistiin vuonna 2012. "Digitaalinen tunnepäiväkirja" käsittelee tunneälyä. Sovelluksen idea oli, että tiimidynamiikka perustuu tunteista puhumiseen, joka taas johtaisi luovuuteen. Sovelluksen ensimmäisten käyttäjien joukossa olivat Aalto-yliopisto ja Ylioppilaiden terveydenhuoltosäätiö (YTHS). Vuonna 2015 yrityksessä oli kuusi sijoittajaa, joista osa työskenteli yrityksessä. Aluksi sovelluksen sai terveysalan ammattilaisten ja valmentajien kautta, mutta sittemmin se julkaistiin avoimesti. Tuominen myi startup-yrityksensä vuonna 2019 suomalaiselle yliopistolle.
Emotion Trackerin myötä Tuomisesta tuli myös tunnekouluttaja, tietokirjailija ja kuvittaja. Vuosina 2015–2016 Tuomisella oli visuaalinen blogi Huffington Postissa. Vuonna 2016 ilmestyivät sekä Tuomisen ensimmäinen kirja, "Tunnekuvakirja", jossa hän kertoi miten aloitti yrittäjyytensä että Terhi Majasalmen kanssa kirjoitettu "Koululaisen rahakirja". Seuraavassa yksin kirjoittamassaan kirjassa "Johda tunteita, menesty työelämässä" (2018) Tuominen keskittyi siihen, miten työelämän tunneälyä voidaan kehittää. 
Tuominen pitää tunnekoulutuksia ja -työpajoja yrityksissä ja on esiintynyt muun muassa Nordic Business Forumissa. Vuonna 2020 hän arvioi esiintyvänsä noin 90 kertaa vuodessa. Vuonna 2020 ilmestyi kolmas Tuomisen tunteiden johtamista käsittelevä kirja, "Tunteet eivät kuulu työpaikalle", jossa hän antoi konkreettisia ohjeita ja harjoituksia sekä analysoi tarinoita, joita oli kerännyt koulutuksissaan. Ihmiset ovat kertoneet hänelle, mikseivät voi työssään näyttää tai kohdata tunteita.
Yksityiselämä.
Tuominen asuu Espoossa, on naimisissa ja kolmen lapsen äiti. Tuomisella on kolme sisarusta, joista nuorin, Carla Ahonius, on tunnettujen suomalaisten artistien manageri.
Loganiini

Loganiini (C17H26O10) on terpeeni ja glykosidi, joka kuuluu niin sanottujen iridoidien aineryhmään. Yhdistettä esiintyy useissa kasveissa ja se on tärkeä osa monien iridoidien ja alkaloidien biosynteesissä.
Ominaisuudet, biosynteesi ja biologinen rooli.
Huoneenlämpötilassa loganiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta liukoisuus orgaanisiin liuottimiin on vähäistä. Aine on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on -82,1. Ensimmäisen kerran loganiinia eristettiin vuonna 1884 strykniinipuun ("Strychnos nux-vomica") hedelmästä. Tämän jälkeen sitä on todettu esiintyvän useissa muissakin indolialkaloideja tuottavissa kasveissa. Loganiinin biosynteesi lähtee mevalonaattireitin tuotteesta geraniolista, josta muodostuu ensin 8-hydroksigeraniolia ja viiden entsyymin katalysoiman reaktion jälkeen loganiinihappoa. Loganiinihappo esteröidään loganiiniksi loganiinihappo-O-metyylitransferaasientsyymin katalysoimana. Loganiinista muodostuu edelleen muita iridoidiglykosideja tai indolialkaloideja. Indolialkaloidien muodostumisessa loganiini hapettuu ja toisiintuu sekologaniiniksi. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on nimeltään sekologaniinisyntaasi.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2023

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2023 järjestettiin Budapestissä, Unkarissa 19.–27. elokuuta 2023. Kilpailut olivat järjestyksessään 19. yleisurheilun MM-kilpailut. Kilpailupaikkana toimi Kansallinen yleisurheilukeskus.
Kansainvälinen yleisurheiluliitto ilmoitti kisojen isännästä 4. joulukuuta 2018. Budapest valittiin järjestäjäksi ilman normaalia hakuprosessia.
Mitalitaulukko.
Lähde
      Isäntämaa
Aavikkokilli

Aavikkokilli ("Cyprinodon macularius") on hammaskillien heimoon kuuluva kala, jota jotkut pitävät myös akvaariossa. Charles Girard ja Spencer Fullerton Baird kuvasivat lajin ensimmäisinä vuonna 1853.
Ulkonäkö ja koko.
Lajin urokset ovat naaraita suurikokoisempia. Koiraat tunnistaa kirkkaansinisestä värityksestä, naaraat taas ovat pronssisen värisiä. Aavikkokilli on pieni ja lyhytikäinen kala: se kasvaa parhaimmillaan vain viiden senttimetrin mittaan ja elää korkeintaan kaksi vuotta.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aavikkokilli elää Pohjois-Amerikassa lähinnä Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Lajia esiintyy makeassa vedessä. Aavikkokillille sopivin veden pH-arvo on 7–8 ja veden kovuus 13–19 °dH. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Toivo Pawlo

Toivo Pawlo (25. joulukuuta 1917 Lontoo – 14. kesäkuuta 1979 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hänen vanhempansa olivat ooppera- ja operettilaulajia, ja hän opiskeli Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa 1930-luvulla. Hän näytteli myös Riksteaternissa sekä Malmön ja Tukholman kaupunginteattereissa. Malmössä hän kuului Ingmar Bergmanin teatteriseurueeseen.
Vuonna 1976 Pawlo sai parhaan näyttelijän Guldbagge-palkinnon elokuvasta "Hallo Baby". Samana vuonna hänet palkittiin teatterialan O’Neill-palkinnolla. 
Pawlon äänirooli Tyko Jonssonina animaatiossa "Karl-Bertil Jonssonin jouluaatto" on Ruotsissa hyvin tunnettu. Animaatiota on esitetty myös Suomessa useasti jouluisin. Lisäksi hän on kertojanäänenä "Kallen kiipeilypuussa" sekä Barbro Lindgrenin lastenkirjaan perustuvassa animaatiossa "Loranga, Masarin och Dartanjang".
Toivo Pawlo on haudattu Skogskyrkogårdenin muistolehtoon Tukholmassa.
Herajärvi (Ruovesi)

Herajärvi eli Yläinen Herajärvi on Pirkanmaalla Ruoveden Pajuskylän Kulmalanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 118 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä. Se on 1,6 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Järvi on melko pyöreä, mutta lounaaseen työntyy 400 metriä pitkä lahti ja kaakkoisrannassa jää Särkänniemen suojaan 700 metriä pitkä Kasevanlahti. Kasevanlahden pohjukassa sijaitsee luusua, josta lähtee järven laskuoja. Sen lähiympäristö on alavaa metsämaata, joka tosin kohoaa loivasti kohti länttä ylös Köykänvuorelle ja Kivimäelle. Järvessä on kartan mukaan 13 saarta. Suurin saari on Lellerinsaari, joka sijaitsee etelärannan tuntumassa Särkänniemen edustalla. Saari on 200 metriä pitkä ja 180 metriä leveä. Sen pinta-ala on yli 2 hehtaaria. Muuta saaret ovat rantojen tuntumassa tai Särkänniemen ympärillä sijaitsevia luotoja. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 2,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0021 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 1,8 metriä ja suurin syvyys on 8 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven pohjoisosan keskellä. Sen rannat ovat matalia ja paikoin kivisiä.
Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Vain Särkänniemellä ja järven länsirannoilla peltomaat ulottuvat rantaan asti. Järven lähiympäristön haja-asutus muodostuu noin kymmenestä taloudesta, joista kuusi on maatiloja. Rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet kantatieltä 66 ja yhdystieltä 3481.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,0 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään omalta lähialueeltaan, jonka pinta-ala on pieni. Siihen on johdettu muutama lyhyt metsäoja, joista yksi on Tervajärven laskuoja. Järven laskuoja lähtee Kasevanlahdelta ja se laskee 1,8 kilometrin päässä Tarjanteen Syvinkisalmeen, joka virtaa Ruoveden Mustaselkään. Laskuojalla on pudotusta 27 metriä.
Zealandia Bank

Zealandia Bank, joka tunnetaan myös nimillä Farallon de Torres tai espanjaksi Piedras de Torres, sekä Papaungan chamorron kielellä, koostuu kahdesta kivisestä huipusta, jotka sijaitsevat noin 1,5 kilometrin (0,9 mailin; 0,8 merimailin) päässä toisistaan Pohjois-Mariaanien saaristossa Tyynellämerellä.
Toinen huipuista nousee noin metrin korkeuteen (3,3 jalkaa) matalan veden aikaan; toinen taas ei yleensä nouse vedenpinnan yläpuolelle. Ne sijaitsevat 11 merimailia pohjois-koilliseen Sariganista, Sariganin ja Guguanin välissä, mutta pienen kokonsa vuoksi niitä ei yleensä ole merkitty useimpiin karttoihin.
Zealandia Bank on yksi Mariaanien Tulisijan kansallisen luonnonpuiston vulkaanisista yksiköistä, joka kuuluu Mariaanien hautavajoaman merelliseen kansallismonumenttiin.
Geologia.
Zealandia Bank on kuluneen vedenalaisen tulivuoren huipun paljastunut osa. Vuonna 2004 NOAA:n tutkimus paljasti aktiivisia fumaroleja (höyry- ja kaasupurkauksia) ja mahdollisesti myös tuliperäistä toimintaa.
Tulivuori on viime aikoina purkautunut riodasiittia, mutta aiemmin se muodostui andeesiittisestä aineksesta ja oli uinuvana niin pitkään, että sen huipulle ehti muodostua karbonaattialusta.
Koska etelä-keskisen Izu-Bonin-Marianien kaaren alla noin 150 km etelään Zealandia Bankista on suuri felseminen magmasäiliö, Zealandia Bank ja sen lähialueen tulivuoret West Zealandia ja Northwest Zealandia eivät ole välttämättä sammuneet, vaan todennäköisesti vain uinuvia. Tämän vuoksi niitä kutsutaan yhdessä nimellä Zealandian tulivuorikompleksi.
Zealandia Bank on nykyinen magmavyyhdin etulinja, kun taas kaksi muuta tulivuorta, jotka sijaitsevat noin 15 km länteen, ovat taka-kaaressa.
Nimen alkuperä.
Zealandia Bank sai nimensä vuonna 1858 brittiläisen parkkilaiva Zealandian mukaan. Alue kuuluu Yhdysvaltojen Pohjois-Mariaanien liittovaltiolliseen alueeseen.
Victor-François de Broglie

Victor-François, Broglien 2. herttua (19. lokakuuta 1718 – 30. maaliskuuta 1804 Münster) oli ranskalainen herttua ja Ranskan marsalkka.
De Broglie kuului piemontelaistaustaiseen de Broglien aatelissukuun, ja hänen isänsä oli Ranskaa palvellut marsalkka François-Marie de Broglie, joka sai vuonna 1742 herttuan aatelisarvon. Victor-François de Broglie palveli aluksi isänsä alaisuudessa tämän sotiessa Puolan perimyssodan vuosina 1733–1735 Italiassa sekä Itävallan perimyssodan vuosina 1740–1748 Böömissä ja Reininmaalla. 
Hänet ylennettiin vuonna 1742 prikaatikenraaliksi, vuonna 1746 kenraalimajuriksi ("maréchal de camp") ja vuona 1748 kenraaliluutnantiksi. Isänsä kuoltua vuonna 1745 hän oli sodan loppuvaiheessa Morits Saksilaisen alaisena komentajana muun muassa Rocoux’n taistelussa. 
Seitsenvuotisessa sodassa de Broglie saavutti merkittävän voiton lyödessään Braunschweigin herttuan Kaarle Vilhelm Ferdinandin vuoden 1759 Bergenin taistelussa. Hänet ylennettiin sen jälkeen Ranskan armeijassa marsalkaksi, ja keisari Frans I antoi hänelle valtakunnanruhtinaan arvon. Samana vuonna de Brogliesta tehtiin ylipäällikkö tappioita kärsineen marsalkka Contadesin tilalle. Hän voitti joukkoineen Korbachissa vuonna 1760, mutta kärsi tappion Vellinghausenin taistelussa vuonna 1761. Hän joutui väistymään tehtävistään seuraavana vuonna. Hänet kutsuttiin vuonna 1778 komentamaan Englantia vastaan koottua ranskalaista armeijaa Yhdysvaltain vapaussodan aikana.
Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa kuningas Ludvig XVI kutsui iäkkään marsalkka de Broglien heinäkuussa 1789 sotaministeriksi nimittämäänsä vanhoilliseen hallitukseen, ja tämä sai komentoonsa Versailles’n ympäristöön sijoitetut joukot, joiden oli tarkoitus nujertaa vallankumouksellinen kuohunta. Suunnitelma kariutui Bastiljin valtauksen jälkeen, ja de Broglie lähti maanpakoon oltuaan ministerinä vain muutaman päivän. Ensimmäisen vallankumoussodan puhjettua vuonna 1792 de Broglie komensi jonkin aikaa emigranttirojalistien muodostamaa niin sanottua prinssien armeijaa, joka soti Ranskaa vastaan. Hän oli myöhemmin Englannin ja Venäjän palveluksessa ja kuoli vuonna 1804 maanpaossa Saksan Münsterissä.
De Broglien poika Claude Victor de Broglie toimi kenraalina vallankumoussodan alkuvaiheessa, mutta hänet teloitettiin myöhemmin monarkistina. Herttuan arvo periytyi marsalkan pojanpojalle Victor de Broglielle, joka toimi myöhemmin Ranskan pääministerinä. Victor-François de Broglien veli oli Ludvig XV:n salaista diplomatiaa palvellut kreivi Charles-François de Broglie.
Ivan Mládek

Ivan Mládek on tšekkoslovakialainen muusikko. Mládek syntyi 1942 Prahassa, Tšekissä. Hänen isänsä oli lakimies ja taidemaalari. Ivan ja Eva menivät naimisiin vuonna 1969. Heille syntyi poika Štěpán Mládek. Vuonna 1968 Mládek muutti Ranskaan jatkaakseen musiikkiuraansa Pariisissa. Hän palasi kuitenkin pian Tšekkoslovakiaan ja tuli kuuluisaksi muusikoksi 1970-luvun lopulla. Ivan on tehnyt myös koomikonuraa 1980-luvun lopussa.
Galápagosin kansallispuisto

Galápagosin kansallispuisto () on kansallispuisto Galápagossaarilla. Lähes koko Galápagossaaret kuuluvat kansallispuistoon. Sen pinta-ala on 7 618 neliökilometriä eli se peittää 96,7 prosenttia saarten maa-alasta. Loput 3,3 prosenttia on jätetty ihmiskäyttöön.
Kansallispuisto on jaettu kolmeen vyöhykkeeseen. Täydellisen suojelun alue pyritään pitämään kokonaisuudessaan ihmistoiminnan ulkopuolella. Ekosysteemien suojelun ja palauttamisen alueella sallitaan pienimuotoinen ihmisvaikutus. Asutuksia ja maatalousaluetta lähinnä olevaa vyöhykkeellä pyritään minimoimaan ihmisen aiheuttama vaikutus.
Galápagossaarten suojelua alettiin edistää 1930-luvulla, ja vuonna 1936 Ecuadorin hallitus julisti saaret kansallisvarannoksi ja perusti komission tutkimaan saarten suojelua. Irenäus Eibl-Eibesfeldt ja Robert Bowman ajoivat Kansainvälistä luonnonsuojeluliittoa ja Unescoa tutkimaan saarten asemaa. Järjestöjen tuella he tekivät vuonna 1957 tutkimusmatkan Galápagossaarille ja esittivät seuraavana vuonna Lontoossa eläintieteen kansainvälisessä konferenssissa vaatimuksen saarten välittömästä suojelusta.
Ecuador julisti 15. kesäkuuta 1959 Galápagossaaret kansallispuistoksi. Samana vuonna Belgiassa perustettiin Charles Darwin Foundation, joka aloitti toimintansa saarilla Charles Darwinin tutkimusasemalle ja jonka tehtävää oli kouluttaa, estää vieraslajien leviämistä ja suojella uhanalaisia lajeja.
Ecuador valitsi vuonna 1968 puistoon ensimmäiset suojelutyöntekijänsä, ja seuraavana vuonna kansallispuiston rajat määriteltiin virallisesti. Puistoon nimettiin vuonna 1972 ensimmäinen johtaja, ja seuraavana vuonna viralliseen puisto-organisaatioon kuului 18 työntekijää.
Evelyn Berezin

Evelyn Berezin ['evəlin 'berezin] (12. huhtikuuta 1925 New York – 8. joulukuuta 2018 New York) oli yhdysvaltalainen tietokoneiden suunnittelija. Hän kehitti 1970-luvun taitteessa ensimmäisen tietokonepohjaisen tekstinkäsittelylaitteen nimeltä Data Secretary ja oli myös lentolippujen varausjärjestelmien, vedonlyöntijärjestelmien ja reaaliaikaisten pankkitietojärjestelmien pioneeri. Hänen Redactron-yrityksensä työllisti viitisensataa ihmistä 1970-luvun puolivälissä, jolloin sen osti Burroughs osaksi toimistotekniikkabisnestään.
Elämä ja ura.
Evelyn Berezin syntyi köyhän juutalaissiirtolaisperheen tyttäreksi New Yorkin Bronxissa. Hän opiskeli aluksi liiketaloutta mutta vaihtoi pääaineensa fysiikkaan. Suoritettuaan bachelor-tutkinnon 1946 hän sai jatko-opintostipendin Yhdysvaltain atomienergiakomissiolta ja väitteli tohtoriksi ydinfysiikasta New Yorkin yliopistossa. Stipendikauden päättyessä hän valitsi kuitenkin urakseen nousussa olleen tietojenkäsittelytekniikan ja sai vuonna 1951 paikan Electronic Computer Corporation -yrityksessä. Hän rakensi siellä ensimmäisen tietokoneensa ja pian toisen Underwood-yritykselle, joka kuitenkin myytiin pian italialaiselle Olivettille, eikä Berezinin laite päässyt tuotantoon.
1950-luvun lopulla Berezin työskenteli logiikkasuunnittelun päällikkönä Teleregister Corporationissa, jossa hän työryhmineen rakensi United Airlines -lentoyhtiölle maailman ensimmäisen reaaliaikaisen lipunvarausjärjestelmän. 1960-luvulla Berezin siirtyi Digitronics Corporationiin ja teki tärkeimmän keksintönsä, tekstinkäsittelytietokoneen kilpailemaan IBM:n esittelemän virheenkorjausmahdollisuudella varustetun kirjoituskoneen kanssa. Myös Berezinin kehittämässä laitteessa käytettiin aluksi sekä näppäimistönä että tulostimena IBM Selectric -pallokirjoituskonetta.
Vladimir Kornilov

Vladimir Alekseevitš Kornilov (ven. Владимир Алексеевич Корнилов, 13. helmikuuta 1806 Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. lokakuuta 1854 Sevastopol) oli venäläinen sotilasjohtaja, Mustanmeren laivaston esikuntapäällikkö (vuosina 1850–1854), Krimin sodan sankari ja vara-amiraali (vuonna 1852).
Varhaisvuodet.
Kornilov syntyi vuonna 1806 Tverin kuvernementissa lähellä Rjasnja-kylää Irkutsin ja Tobolskin kuvernööriperheeseen.
Hänet määrättiin Pietarin merivoimien kadettikuntaan vuonna 1821. Suoritettuaan koulutuksensa vuonna 1823 hän aloitti palveluksen Venäjän Itämeren laivastossa. Vuonna 1925 hänet liitettiin kaartin ekipaasiin.
Krimin sota.
Kornilov oli Sevastopolin puolustuksen järjestäjänä, jossa hänen lahjakkuus sotilasjohtajana näkyi parhaiten. Hän osoitti esimerkin aktiivisen puolustuksen taitavasta järjestämisestä, jossa komensi seitsemän tuhannen ihmisen varuskuntaa. Kornilov katsotaan olevan uudenaikaisten sodankäyntimenetelmien perustaja.
Kornilov kaatui puolustuslinjalla Sevastopolin piirityksen aikana. Hänet haudattiin Vladimirin tuomiokirkossa Sevastopolissa.
Suomennetut runot.
Kornilovin runoja on julkaistu suomeksi:
Caroline (Kiribati)

Caroline (tunnetaan myös nimellä Millennium) on Kiribatin Linesaariin kuuluva saariryhmän itäisin atolli, jonka pinta-ala laguuni mukaan lukien on 24 neliökilometriä.
Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1606, ja sen nimesi merenkulkija William Robert Broughton 16. joulukuuta 1795. 9. heinäkuuta 1868 Yhdistynyt kuningaskunta valtasi saaren itselleen. Kiribatin itsenäistyttyä vuonna 1979 saari siirtyi sen hallintaan.
Saari oli ensimmäisiä maapallon alueita, joissa juhlittiin vuosituhannen vaihtumista vuonna 2000, sillä päivämäärärajaa oli siirretty vuonna 1995 kiertämään saaren itäpuolelta.
Vuonna 2014 Kiribatin presidentti Anote Tong ilmoitti, että kaupallinen kalastus kielletään eteläisten Linesaarten ympäristössä. Kielto astui voimaan vuonna 2015.
Screen Actors Guild Awards 2019

Screen Actors Guild Awards 2019 oli 25. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin Screen Actors Guild -palkintoja vuoden 2018 parhaille elokuva- ja televisiosuorituksille. Gaala järjestettiin 27. tammikuuta 2019 Shrine Auditoriumissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Ehdokkaat julkistettiin 12. joulukuuta 2018.
MF (taajuusalue)

MF on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi radiotaajuusalueelle, joka kattaa 300 kHz–3 000 kHz:n radioaallot (aallopituusalue 100–1 000 m). MF on akronyymi englannin kielen sanoista 'Medium Frequency' ().
Aluetta käytetään muun muassa ilmailun ja merenkulun radiopuhelinliikenteeseen ja radiosuunnistukseen, sekä yleisradiolähetyksiin. Lisäksi alueella on radioamatööriliikennettä.
Alueelta löytyy suuritehoinen LORAN-suunnistusjärjestelmä ja paljon yleisradioasemia (amplitudimoduloidut (AM)-keskiaaltolähetykset (MW), MF:n alialue 526,5–1606,5 kHz). MF-taajuusaluetta on kutsuttu myös hehtometriaalloiksi aallopituusalueensa (100–1 000 m) mukaan.
Alialueet.
MW-taajuusalue (, MW, ) on Euroopassa 526,5 kHz–1606,5 kHz kattava taajuusalue. Taajuusalue on varattu amplitudimoduloidulle (AM) yleisradiotoiminnalle.
Eteneminen.
MF-alueella radioaallot etenevät pinta-aaltona lyhyehkön matkan (400 km).
Elektropop

Elektropop on musiikin tyylilaji, joka on monella tapaa muunnos 1970-luvun loppupuolella ja 1980-luvun alkupuolella suositusta olleesta synthpopista. Tyylilaji eroaa synthpopista sillä tavalla, että siinä on elektronisempi soundi ja sille on luonteenomaista rumpukoneiden ja syntetisaattorien käyttö. Elektropopin varhaisia soittajia ovat muun muassa Gary Numan, Kraftwerk, Erasure, Pet Shop Boys ja New Order. Tyylilajin suosio väheni 1990-luvulla, kun tilalle tulivat indie- ja tanssimusiikki ja myöhemmin nu metal ja R&amp;B. Jotkut yhtyeet tosin jatkoivat elektropopin tuottamista 1990-luvullakin, muun muassa Depeche Mode, Eurythmics ja Pet Shop Boys. 2000-luvulla elektropopia uudemmalla soundilla tuottaneita artisteja ovat muun muassa Fischerspooner, Ladytron, Freezepop ja Goldfrapp.
Louis de Breteuil

Louis Charles Auguste Le Tonnelier de Breteuil (7. maaliskuuta 1730 Azay-le-Ferron – 2. marraskuuta 1807 Pariisi) oli ranskalainen paroni, diplomaatti ja poliittinen vaikuttaja. Hän toimi Ranskan viimeisenä "ancien régimen" aikaisena pääministerinä neljän päivän ajan aivan vallankumouksen kynnyksellä heinäkuussa 1789.
Breteuil syntyi Azay-le-Ferronin linnassa. Hänet nimitettiin vain 28-vuotiaana Ranskan suurlähettilääksi Kölnin vaaliruhtinaskuntaan ja kaksi vuotta myöhemmin Venäjälle. Vuosina 1763–1767 hän oli suurlähettiläänä Ruotsissa, jossa hän tuki hattupuoluetta ja järjesti sille avokätisesti rahaa Ranskasta. Sen jälkeen hän oli suurlähettiläänä Hollannissa vuosina 1767–1771, Napolissa vuosina 1771–1775 ja Itävallassa vuosina 1775–1783. Vuonna 1783 Breteuil nimitettiin hovin valtiosihteeriksi. Hänet valittiin myös Ranskan tiedeakatemian kunniajäseneksi vuonna 1785. Breteuil oli kuningatar Maria Antoinetten läheinen ystävä ja ajautui riitoihin valtiovarainministeri Charles Alexandre de Calonnen kanssa. Hänet erotettiin lopulta Calonnen vaatimuksesta vuonna 1787.
Breteuil oli itsevaltiuden vankkumaton tukija. Kuningas Ludvig XVI nimitti hänet pääministeriksi 11. heinäkuuta 1789 samassa yhteydessä kun uudistusmielinen valtiovarainministeri Jacques Necker erotettiin, mutta kolme päivää myöhemmin tapahtunut Bastiljin valtaus pakotti Breteuilin hallituksen eroamaan. Breteuil pakeni Sveitsiin ensimmäisten emigranttien joukossa.
Ludvig XVI antoi marraskuussa 1790 Solothurnissa oleskelleelle Breteuilille salaiset valtuudet neuvotella kuninkaan nimissä Euroopan muiden hovien kanssa Ranskan kansalliskokouksen tietämättä. Samaan Calonne edusti kuninkaan nuorempien veljien kilpailevaa maanpakolaishallintoa, jonka kanssa Breteuil oli huonoissa väleissä. Breteuil oli mukana kuningasperheen vuoden 1791 epäonnistuneen pakoyrityksen järjestelyissä. Ranskan tasavallan perustamisen jälkeen kansalliskonventti syytti häntä valtiopetoksesta. Kuningasparin teloituksen jälkeen Breteuil vetäytyi viettämään hiljaiseloa Hampuriin, kunnes hän pääsi palaamaan Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1802.
Michael Cohen

Michael Dean Cohen (s. 25. elokuuta 1966) on yhdysvaltalainen asianajaja, joka toimi Donald Trumpin juristina vuosina 2006–2018. Häntä vastaan käynnistettiin rikostutkinta huhtikuussa 2018. Elokuussa Cohen tunnusti rikkoneensa Yhdysvaltain kampanjarahoituslakeja.
Marraskuussa hän tunnusti valehdelleensa todistuksessaan Yhdysvaltain senaatille Trump Organizationin aikeista rakentaa pilvenpiirtäjä Moskovaan. Cohen sanoi vuoden 2017 kirjallisessa lausunnossaan kongressille, että Trumpin Moskovan projekti lakkasi vuoden 2016 tammikuussa. Myöhemmin Cohen sanoi, että Trumpin liiketoiminta Moskovassa jatkui aina kesäkuuhun 2016.
Joulukuussa 2018 Cohen tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen ja kahden miljoonan dollarin sakkoihin veronkierrosta, valehtelusta kongressin kuulemisessa sekä vaitiolorahan järjestämisestä kahdelle henkilölle. Hän alkoi suorittaa tuomiotaan Otisvillen vankilassa 6. toukokuuta 2019.
Trumpin poliittisten vastustajien kokoamassa ns. Steelen muistiossa väitettiin Cohenin tavanneen Venäjän viranomaisia Prahassa kesällä 2016 ja sopineen salaliitosta jolla Trump voittaisi vaalit. Cohen kielsi tämän valaehtoisessa todistuksessaan Yhdysvaltain kongressille vuonna 2019.
Lokakuussa 2016 Cohen maksoi 130 000 dollaria eroottisissa elokuvissa esiintyvälle näyttelijä Stephanie Cliffordille, jotta tämä ei väittäisi julkisesti olleensa seksisuhteessa Donald Trumpin kanssa. Karen McDougal, joka on vuoden 1998 "Playmate of the Year" -kilpailun voittaja, sai Cohenilta 150 000 dollaria samantyyppisellä perusteella kuin Cliffordkin. McDougalin tapauksessa varsinaisen maksun suoritti mediayhtiö American Media, joka toimi yhteistyössä Cohenin kanssa.
Cohen oli todistajana jutussa, jossa tutkittiin Donald Trumpin yhteyksiä Venäjälle ja sitä, vaikuttiko Venäjä Yhdysvaltain presidentinvaaleihin vuonna 2016.
Marchena (Galápagossaaret)

Marchena on saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on suurin saariston pohjoisista saarista. Saaren lounaisrannikolla on hylkeiden suosimia luolia. Saarella tapahtui vuonna 1991 ensimmäinen tulivuorenpurkaus sataan vuoteen. Saarelle on päästetty kesyvuohia vuonna 1967. Niistä on tullut ongelma, ja vuohia on yritetty hävittää. myös aggressiivinen muurahaislaji Wasmannia auropunctata on saarella haitallinen vieraslaji.
Lars Väinö Lundahl

Lars Väinö Lundahl (20. maaliskuuta 1875 Helsinki – 7. joulukuuta 1937) oli suomalainen upseeri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa ja myöhemmin myös Suomen armeijassa.
Lundahln vanhemmat olivat Suomalaisen Teatterin näyttelijät Arthur ja Selma Lundahl. Lundahl kävi Tampereen lyseota ja keväällä 1893 hän suoritti Suomen Kadettikoulun kurssin. Vuonna 1896 hänet nimitettiin aliluutnantiksi Turun Tarkk'ampujapataljoonaan, hän yleni luutnantiksi 1902 ja vuonna 1903 hänet siirrettiin jalkaväen reserviin. Venäjän-Japanin sodan alettua Lundahl kutsuttiin 1904 vakinaiseen sotapalvelukseen ja hänet määrättiin 2. suomenmaalaiseen tarkk’ampujapataljoonaan. Hän oli sitten Mantsuriassa Harbinissa ja kulki Mantsurian rajan yli vuonna 1905. Lundahl oli rintamalla 1905–1906 neljännessä tarkk’ampujarykmentissä ja palasi sitten rykmentin mukana takaisin Puolaan Kutnon kaupunkiin. Sodan jälkeen hänet siirrettiin 1907 armeijan jalkaväen reserviin. 
Lundahl toimi saksan-, ruotsin ja venäjänkielen sekä voimistelun ja piirustuksen opettajana Hangon suomalaisessa yhteiskoulussa 1907–1911 ja oli palomestarina Hangossa 1908–1913. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen sotapalvelukseen. Hän palveli rintamilla jalkaväessä Puolassa Dvinskin seuduilla ja Romaniassa vuoden 1917 loppuun, toimi 118. Šujan jalkaväkirykmentissä pataljoonankomentajana sekä haavoittui Lodzin luona ja Bojervos-Vjelken taistelussa. Hänet nimitettiin 1916 Venäjän armeijan kapteeniksi. 
Suomeen palattuaan Lundahl nimitettiin kesäkuussa 1917 Mikkelin poliisimestariksi. Sisällissodan sytyttyä Lundahl komensi valkoisten Savon rintaman joukkoja kenraalimajuri Ernst Löfströmin saapumiseen 12. helmikuuta saakka. Maaliskuun alusta lähtien hänen komennossaan oli Savon ryhmän Mikkelin 1. pataljoona, joka osallistui Mouhun ja Hillosensalmen sekä Heinolan taisteluihin. 
Lundahl nimitettiin 1918 Mikkelin kaupungin poliisimestariksi ja hänet ylennettiin vuonna 1919 everstiluutnantiksi. Hän erosi Mikkelin kaupungin poliisimestarin virasta 1921 ja hän oli sen jälkeen ylimääräisenä lääninkanslistina Mikkelin lääninhallituksessa sekä vuodesta 1924 vakinaisena lääninkanslistina.
Everstiluutnantti Lundahl harrasti musiikkia ja hän toimi toistakymmentä vuotta Mikkelin Musiikin-Ystäväin Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä. 
Lundahl kuoli joulukuussa 1937 sydänkohtaukseen.
Hopeakylki

Hopeakylki ("Atherina presbyter") on hopeakylkikalojen lahkoon kuuluva pienikokoinen Itä-Atlantin rannikoiden kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Kalalla on hopeiset silmät. Kylki näyttää vedessä sinertävältä. Hopeakylki voi elää neljän vuoden ikäiseksi ja kasvaa 20 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hopeakylki esiintyy lähinnä pohjoisen Afrikan ja Länsi-Euroopan rannikoilla, mahdollisesti myös Välimeressä Turkissa. Laji elää meri- ja murtovedessä. Lajin on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ravinto ja elintavat.
Hopeakyljet syövät lähinnä äyriäisiä. Kalat kutevat keskikesällä. Ne elävät matalikoilla, mutta viettävät talven syvemmissä vesissä.
Ukrainanpiikki

Ukrainanpiikki ("Pungitius platygaster") on piikkikalojen heimoon kuuluva kala. Karl Kessler kuvasi lajin tieteelle ensimmäisen kerran vuonna 1859. 
Ulkonäko ja koko.
Ukrainanpiikit ovat useimmiten ruskehtavia. Selkäevän paikalla kalalla on 8-11 piikkiä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan pääosin Euraasian lähistöllä. Ukrainanpiikin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan elinvoimainen.
Burckhardt

Burckhardt (ranskankielisessä muodossa "(de) Bourcard") on Sveitsin Baselissa vaikuttava suku, jonka kantaisä oli silkkikauppias Christoph (Stoffel) Burckhardt (1490–1578).
Suvun jäseniä:
M-Hydroksibentsoehappo

m-Hydroksibentsoehappo eli 3-hydroksibentsoehappo (C7H6O3) on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lääkeaineiden, säilöntäaineiden ja värien valmistamiseen. m-Hydroksibentsoehapon isomeerejä ovat salisyylihappo ja p-hydroksibentsoehappo.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa m-hydroksibentsoehappo on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin alkoholeihin ja dietyylieetteriin. Aine on heikko happo ja sen pKa-arvo on 4,1. m-Hydroksibentsoehapon reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille karboksyylihapoille. Se reagoi muodostaen estereitä alkoholien kanssa ja suoloja emästen kanssa, se voidaan pelkistää vedyttämällä 3-hydroksisykloheksaanikarboksyylihapoksi ja se reagoi elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla 2- tai 4-asemista.
m-Hydroksibentsoehappoa voidaan valmistaa sulfonoimalla bentsoehappoa ja kuumentamalla muodostunutta m-sulfonbentsoehappoa emäksen kuten alkalimetallihydroksidien kanssa yli 200 °C:n lämpötilaan. Toinen vaihtoehto on tehdä m-aminobentsoehaposta typpihapokkeen avulla diatsoniumsuola, joka reagoi hydroksidi-ionien kanssa m-hydroksibentsoehapoksi. m-Hydroksibentsoehaposta voidaan valmistaa säilöntäaineita, väriaineita, lääkkeitä ja muovinpehmentimiä.
Isidoros Egyptiläinen

Pyhä Isidoros Egyptiläinen (myös Isidoros Aleksandrialainen; ; kuollut 404) oli egyptiläinen aavikkoerakko joka vastusti areiolaisuutta, tuki Athanasiosta, oli areiolaisten vainoama ja pyhän Johannes Khrysostomoksen ystävä. Lisäksi hän oli pappi ja askeetti, yli tuhannen munkin hengellinen isä, eli pyhästi ja kuoli korkeassa iässä. Hän piti sairaalaa pyhiinvaeltajille Aleksandriassa, mutta Hieronymus syytti häntä origenismista, jonka jälkeen hän meni Konstantinopoliin ja ystävystyi Johannes Khrysostomoksen kanssa.