tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mobile (Alabama)

Mobile on Yhdysvaltojen Alabaman osavaltion keskeisiä kaupunkeja ja merkittävin satama. Kaupunki sijaitsee Meksikonlahden pohjoisrannalla Mobilenlahdella. Kaupungin nimi juontaa juurensa paikalla asuneesta mobileintiaaniheimosta.
Historia.
Kaupunki perustettiin 1702, joskin jatkuvien Mobilejoen tulvien vuoksi sen sijaintia muutettiin vuonna 1711. Kaupunki oli osa Ranskan Louisianaa. Pariisin sopimuksella 1763 Mobile siirtyi brittien hallintoon. Muutos aiheutti kaoottisen tilanteen, ja ranskankreolilainen väestö muutti sankoin joukoin länteen nykyisten Mississippin ja Louisianan osavaltioiden alueille. Amerikan vallankumoussotien yhteydessä 1780 Mobilen saivat espanjalaiset ja pitivät sitä hallussaan vuoteen 1814. Sen jälkeen siitä tuli Yhdysvaltojen Meksikonlahden rannikon toiseksi suurin satama. Alkoi puuvillabuumi. Kauppa ja merenkulku vilkastuivat suuresti. Vuonna 1860 saapui virallisesti viimeinen orjalaiva "Clotilda" ilman kapteenia. Mukana tulleet afrikkalaiset rantautuivat ja ryhtyivät asuttamaan lähiympäristöä, jossa onnistuivat säilyttämään kielensä ja kulttuurinsa 1900-luvulle asti. Yhdysvaltain sisällissodan aikana Mobile oli strategisesti tärkeä satamakaupunki etelävaltioille ja sen lähistöllä käytiin Mobilenlahden taistelu vuonna 1864. Toisen maailmansodan jälkeen Mobileen rakennettiin "Brookleyn lentotukikohta". Kaupungissa sijaitsee myös yliopisto "University of South Alabama". Alue on kuuluisa ostereistaan ja katkaravuistaan, joskin näiden tuotanto on taantunut.
Elokuussa 2005 iski Hurrikaani Katrina alueelle. Mobile kärsi huomattavia vahinkoja, mutta säästyi täystuholta toisin kuin lännempänä sijaitsevat Biloxi, Gulfport ja New Orleans.
Väestö.
Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan Mobilen väkiluku on 187 041. Asukkaista ilmoitetaan olevan tummaihoisia tai afroamerikkalaisia 53,1 % ja valkoihoisia 40,4 %. Lasten osuus on 21,5 %. Virallisen köyhyysrajan alla on 20,7 prosenttia väestöstä. Metropolialueella asui 430 197 ihmistä.
Garmisch-Partenkirchen

Garmisch-Partenkirchen on noin 27 000 asukkaan kaupunki, matkailu-, parantola- ja talviurheilukeskus Saksan Baijerin osavaltiossa.
Maantiede ja ilmasto.
Garmisch-Partenkirchen sijaitsee 707 metriä merenpinnan yläpuolella, Baijerin osavaltion eteläosissa, lähellä Itävallan rajaa, Loisach-joen laaksossa Zugspitzen juurella.
Garmisch ja Partenkirchen ovat eri puolilla jokea ja rautatietä. Partenkirchen on vanhempi ja perinteisempi, sen pääkadun sanotaan edelleen kulkevan vanhan roomalaistien linjausta pitkin ja sen varrella on perinteisiä baijerilaistaloja. Garmisch on modernimpi ja enemmän hiihtokeskuksille tyypilliseen iltaelämään keskittynyt alue.
Paikkakunnalta on rautatieyhteydet Müncheniin ja Innsbruckiin sekä Zugspitzelle, Saksan korkeimmalle vuorelle. 2 962 metrin korkeudelle kohoava vuori on aivan kylän tuntumassa.
Kaupungin sijainti vuoristossa vaikuttaa sen ilmastoon. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun asti. Keskimääräinen ylin lämpötila on vähintään +20 astetta heinä- ja elokuussa. Eniten sataa kesä-, heinä- ja elokuussa, yli 160 mm kuukaudessa.
Historia.
Kaupungin historia alkaa sen läpi kulkeneesta roomalaisten tiestä ja tienvarren levähdyspaikasta nimeltä "Partanum". Vuonna 1330 kaupungin pohjoispuolelle perustettiin benediktiiniluostari. Vuonna 1361 Garmisch-Partenkirchenistä tuli virallinen markkinapaikka. Se oli tärkeä pysähdyspaikka Saksasta Italiaan kulkeville kauppiaille.
1500-luvun lopulla alueella käytiin lukuisia noitaoikeudenkäyntejä.
Garmisch ja Partenkirchen olivat pitkään omat erilliset kylänsä, kunnes olympialaisten kynnyksellä Adolf Hitler määräsi kylien pormestarit yhdistämään kylät.
Vuonna 1952 kaupunkiin perustettiin lasten reumasairauksiin erikoistunut klinikka, joka on nykyisin maailman suurin. Se hoitaa 2500 lasta vuodessa.
Matkailu.
Garmisch-Partenkirchen on yksi Baijerin Alppien merkittävimpiä matkailu- ja urheilukeskuksia. Siellä on matkailijoille 10 000 vuodepaikkaa ja vierasyöpymisiä kirjataan vuosittain 1,2 miljoonaa.
Garmisch-Partenkirchenissä järjestettiin talviolympialaiset 1936. Se on lisäksi yksi neljästä perinteikkään ja arvostetun Keski-Euroopan mäkiviikon kilpailupaikoista. Garmisch-Partenkirchenissa hypätään Mäkiviikon uudenvuodenpäivän osakilpailu, joka on kiertueen toinen heti Oberstdorfin jälkeen.
Kaupungin liepeillä Schachenissa on Baijerin kuninkaan Ludvig II:n rakennuttama satumainen linna. Kasvitieteellisessä puutarhassa kasvaa etenkin Alppien lajeja.
Kaupungissa vaikuttaneiden kuuluisuuksien, säveltäjä Richard Straussin ja kirjailija Michael Enden kunniaksi on pienet museot. Werdenfels-museon kokoelmat valottavat alueen historiaa 2000 vuoden ajalta. Aschenbrenner-museossa on pieniä posliiniesineitä.
Garmisch-Partenkirchen on Lahden ystävyyskaupunki.
Hurrikaani Agnes

Hurrikaani Agnes oli Atlantin hurrikaanikauden 1972 tuhoisin hurrikaani. Se aiheutti suurimmat tuhonsa trooppisena myrskynä Yhdysvaltojen koillisosissa, jossa se aiheutti laajoja tulvia. Agnes surmasi yhteensä 122 ihmistä Yhdysvalloissa ja seitsemän Kuubassa ja aiheutti 10–12 miljardin dollarin vahingot (vuoden 2005 dollareissa.)
Myrskyn kehitys ja reitti.
Agnes kehittyi trooppisesta matalapaineesta 14. kesäkuuta Karibianmerellä. 16. kesäkuuta siitä tuli "trooppinen myrsky Agnes" ja hurrikaani 18. kesäkuuta eteläisellä Meksikonlahdella. Agnes iski Floridan luoteisosiin 19. kesäkuuta kategorian 1 hurrikaanina, liikkui koilliseen ja heikkeni trooppiseksi matalapaineeksi Georgian yllä.
Agnes saavutti trooppisen myrskyn voiman jälleen Pohjois-Carolinan yllä 21. kesäkuuta poistuessaan mantereelta jälleen Atlantin ylle. Siellä se voimistui lähelle hurrikaanin voimaa ja iski maihin lähellä New Yorkia 22. kesäkuuta. Myrsky yhtyi ei-trooppisen matalapaineen kanssa 23. kesäkuuta ja hävisi lopulta 25. kesäkuuta.
Vaikutukset.
Agnes oli heikko hurrikaani iskiessään Floridaan, ja myrskyn tuulten ja aaltojen vaikutukset jäivätkin vähäisiksi. Suurimmat tuhonsa Agnes aiheuttikin Yhdysvaltojen koillisosissa, jossa se yhtyi ei-trooppisen matalapaineen kanssa aiheuttaen laajoja rankkasateita. Yleisimmin vettä satoi 15–30 cm, mutta paikoin sitä tuli jopa 35–50 cm. Sateet aiheuttivat laajoja tulvia aina Virginiasta New Yorkin osavaltioon saakka, ja tulvia esiintyi myös läntisessä Carolinassa.
Agnes aiheutti 122 ihmisen kuoleman Yhdysvalloissa. Yhdeksän näistä kuoli Floridassa pääosin rajujen ukkosmyrskyjen vuoksi ja loput kuolemat liittyivät tulviin. Agnes aiheutti tulvia myös Kuubassa, jossa kuoli seitsemän ihmistä. Vuonna 2007 arvioitiin että myrskyn aiheuttamat aineelliset vahingot nousevat 10–12 miljardiin silloiseen dollariin, mikä tekee Agnesista seitsemänneksi kalleimman Yhdysvaltoihin iskeneen myrskyn.
Frank Herbert

Frank Herbert (8. lokakuuta 1920 Tacoma, Washington, Yhdysvallat – 11. helmikuuta 1986 Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, jonka tunnetuin teos on "Dyyni"-kirjasarja. Päätyökseen Herbert teki muun muassa sanomalehtitoimittajan töitä. Herbertiä pidetään teknisesti kekseliäänä tieteiskirjailijana, jonka teoksissa käsitellään monesti selviämistä eri ympäristöissä, ekologiaa, valtapolitiikkaa ja uskontoa.
Frank Herbert oli kolmesti naimisissa, ja hänen poikansa Brian Patrick Herbert on jatkanut "Dyyni"-teosten kirjoittamista Kevin J. Andersonin kanssa. Poikansa mukaan Frank Herbert halusi olla omissa maailmoissaan ja sen takia teki kiusaa lapsilleen. Herbert oli monimutkainen ja vaikea luonne.
Herbert kuoli vuonna 1986 haimasyöpään 65 vuoden iässä.
Brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden pyysi Frank Herbertiltä lupaa lukea "Piece of Mind" -albuminsa kappaleen ”To Tame a Land” alkuun pätkän "Dyynistä", johon kappale perustuu, mutta Frank Herbert kielsi tämän, koska hän ”inhoaa kaikkia rockyhtyeitä”.
Sukeva

Sukeva on taajama Sukevanjärven rannalla Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savossa. Taajama sijaitsee valtatie 5:n varrella noin 40 kilometriä Iisalmesta pohjoiseen. Taajaman läpi kulkee Iisalmen ja Kontiomäen välinen rautatie.
Asukkaita Sukevalla on noin 1 100. Tilastokeskus arvioi Suomen virallisen taajamarajauksen mukaisella 1,63 neliökilometrin laajuisessa Sukevan taajamassa asuneen yhteensä 353 ihmistä (31.12.2020).
Historia.
Arvo M. Soinisen mukaan Sonkajärven reitin varsille oli perustettu 1500-luvun puoliväliin mennessä kuusi savolaistaloa, joista pohjoisimmat olivat Laurilammilla ja Sonkajärven itärannalla eli siis hieman pohjoisempana kuin nykyinen Sonkajärven kirkonkylä. Reitin latvoilla olevan Sukevanjärven tienoo kuului tuolloin usean talon tiluksiin; pysyvä asutus ei sinne asti vielä yltänyt. Ensimmäinen pysyvä talo Sukevalle perustettiin ennen 1600-luvun puoliväliä. Vuonna 1651 taloja oli jo kaksi.
Sukeva kuului 1600-luvun jälkipuoliskolla hallinnollisesti Viipurin ja Savonlinnan lääniin, Pienen-Savon kihlakuntaan ja Iisalmen pitäjään. Vuosina 1650–1680 se kuului lisäksi Pietari Brahen Kajaanin vapaaherrakuntaan, ja tämä jakso on ollut kylän historiassa ainoa, jolloin se tai sen osa on ollut läänitettynä.
Sukevalla oli 1950-luvulta vuoden 2004 loppuun asti oma evankelis-luterilainen seurakuntansa, vuoden 2005 alussa se liitettiin takaisin Sonkajärven seurakuntaan. Kyseessä on yksi vain muutamasta tapauksesta, jolloin maalaiskunnassa tietyllä alueella on ollut oma seurakunta niin, että kyseinen alue ei koskaan muodostanut omaa kuntaa.
Palvelut.
Sukevan kylällä on M-Market, posti, kirjasto, yhteispalvelupiste, koulu, päiväkoti, kyläkeskus, apteekki, ravintola, Nesteen huoltoasema, kampaamo ja rautatieasema.
Sukevan taajamassa sijaitsee Pohjois-Savon paloasema 72. Asemalla on yksi sammutusyksikkö.
Sukevalla on Sukevan vankila.
Sigurd Pettersen

Sigurd Ørjan Pettersen (s. 28. helmikuuta 1980 Kongsberg) on norjalainen mäkihyppääjä. Hän on 180 senttimetriä pitkä, painaa 60 kilogrammaa ja edusti Rollag Veggli -hiihtoseuraa. 
Pettersen teki läpimurtonsa kaudella 2002–2003, jolloin hän voitti kaksi maailmancupin osakilpailua (Trondheimissa ja Sapporossa) ja sijoittui cupin loppupisteissä kymmenenneksi. Val di Fiemmen MM-kisoissa hän kuului joukkuemäen pronssia saavuttaneeseen Norjan joukkueeseen.
Seuraavalla kaudella Pettersen voitti Keski-Euroopan mäkiviikon oltuaan paras Oberstdorfissa, Garmisch-Partenkirchenissä ja Bischofshofenissa. Hän voitti kauden aikana yhteensä neljä osakilpailua ja sijoittui maailmancupissa neljänneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Planicassa hän kuului joukkuemäen kultaa voittaneeseen Norjan joukkueeseen ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksäs.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 Pettersen hyppäsi Norjan pronssikvartetissa suurmäen joukkuekilpailussa. Suurmäen henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kymmenes ja normaalimäessä neljästoista.
Junasuorittaja

Junasuorittaja oli VR:n käyttämä ammattinimike. 
Junasuorittaja oli rautatieliikenteen ohjaamisesta ja turvaamisesta vastaava henkilö. Hänen tehtävänään oli yhteistyössä muiden liikenteenohjaajien, junasuorittajien ja vaihdemiesten kanssa varmistaa junien aikataulun mukainen ja turvallinen kulku liikennepaikoilla ja liikennepaikkojen välillä. Junasuorittaja asetti eli "turvasi" junille niiden käyttämät kulkutiet asetinlaitteelta käsin tai määräsi vaihdemiehen suorittamaan kulkutien turvaamiseen liittyvät tehtävät.
Ammattinimike katosi Suomesta miehitettyjen asemien vähetessä kauko-ohjausjärjestelmien asentamisen vuoksi, ja liikennemääräysten muuttuessa ammattinimike muutettiin muotoon "liikenneohjaaja".
Junasuorittajan tunnusmerkkinä oli virkalakin keltaisenpunainen päällys, jonka perusteella hänet erotti muusta juna- ja asemahenkilökunnasta. Se oli peräisin Itävallan rautateiltä. Lakki otettiin alun perin käyttöön junanlähettäjille vuoden 1920 virkapuku-uudistuksessa, joka perustui valtioneuvoston asetukseen ja jonka Rautatiehallitus antoi tiedoksi kiertokirjeellään. Punalakkisena junanlähettäjänä saattoi toimia esimerkiksi junanlähettäjä, asemapäällikkö tai asemakirjuri. Lakin yksityiskohdat (kuten leukapunos) määräytyivät virkanimikkeen mukaan.
Sven Hannawald

Sven Hannawald (s. 9. marraskuuta 1974 Erlabrunn, Saksin osavaltio) on menestynyt saksalainen mäkihyppääjä, joka hyppyuransa jälkeen on kilpaillut rata-autoilijana.
Hannawald on ensimmäinen, joka on kyennyt voittamaan samalla kaudella kaikki Keski-Euroopan mäkiviikon neljä osakilpailua. Tämä tapahtui kaudella 2001–2002. Hän on lisäksi voittanut lukuisia arvokilpailuja, muun muassa kahdesti lentomäen maailmanmestaruuden.
Myöhemmin urallaan Hannawald kärsi loppuunpalamisesta ja jätti kauden 2004–2005 kokonaan väliin. Vuonna 2005 hän ilmoitti lopettavansa mäkihyppyuransa lopullisesti. Asianhoitajansa mukaan Hannawald oli toipunut sairastumisestaan, mutta ei terveydentilaltaan ollut huippu-urheilijan tasolla. Lopetuspäätöstä avitti se seikka, että Hannawald tunsi voittaneensa mäkihypyssä jo kaiken voitettavissa olevan. 
Vuodesta 2010 alkaen Hannawald on ajanut saksalaisessa GT Masters -rata-autoilusarjassa.
Lisäksi Hannawald on osallistunut pariin otteeseen Le-Mansin 24-tunnin autokilpailuun yhdessä ajoparinsa entisen F1-kuljettajan ja maanmiehensä Heinz-Harald Frentzenin kanssa.
Hurrikaani Camille

Hurrikaani Camille oli 5. luokan hurrikaani, joka iski Mississippin osavaltioon Yhdysvalloissa 17.–18. elokuuta 1969. Se aiheutti 256 ihmisen kuoleman Yhdysvalloissa sekä 7,5 miljardin dollarin aineelliset vahingot (vuoden 2005 dollareissa.)
Meteorologia.
Camillen keskuksen ilmanpaine oli viidenneksi alin koskaan Atlantilla mitattu, 905 hPa. Iskiessään maihin sen ilmanpaine oli 909 hPa, ja tuulten on arvioitu puhaltaneen 85 m/s (305 km/h), puuskissa jopa 94 m/s (340 km/h). Camillen aiheuttamat aallot kohosivat 7,3 metriin, joka oli suurin hurrikaanin aiheuttama aalto Yhdysvalloissa vuoden 2005 hurrikaani Katrinan iskemiseen saakka.
Camille kääntyi itään sen iskettyä maihin Mississippin osavaltiossa aiheuttaen 790 mm rankkasateita Virginiassa saakka trooppisena matalapaineena. Camille vahvistui jälleen trooppiseksi myrskyksi siirryttyään Atlantille Virginian itärannikolta.
Vaikutukset.
Camille tappoi yhteensä 143 ihmistä Alabamassa, Mississippissä ja Louisianassa. Lisäksi 113 ihmistä kuoli Virginiassa tulvien vuoksi, joten kaikkiaan Camille surmasi 256 ihmistä Yhdysvalloissa. Kaikkiaan hurrikaani vahingoitti 8 931 ihmistä, tuhosi 5 662 kotia ja vahingoitti 13 915 kotia. Kaikkiaan Camille aiheutti 1,42 miljardin dollarin tuhot vuoden 1969 dollareissa (7,5 miljardia vuoden 2005 dollareissa), mikä oli järkyttävää noihin aikoihin. 26 miljardin dollarin tuhot aiheuttanut hurrikaani Andrew ohitti sen aiheuttamat tuhot, ja myös hurrikaani Katrina, joka iski samoille alueille, ohitti Camillen. Monet Camillen kokeneet ovat kuvanneet Katrinaa "paljon pahemmaksi", johtuen sen huomattavasti suuremmasta koosta (Camille oli hyvin pieni hurrikaani.)
Nimeäminen.
Vuonna 1969 hurrikaanien nimeämistavat eivät olleet yhtä tarkasti määritellyt kuin nykyään, vuosittain pomittiin naisten nimiä aakkosjärjestyksessä. John Hopella, Yhdysvaltojen kansallisen hurrikaanikeskuksen meteorologilla oli Camille-niminen tytär, joka oli juuri valmistunut lukiosta.Työkaverin ehdotuksesta nimi Camille lisättiin vuoden myrskyjen nimien listalle tietämättä, että Camilleksi nimetystä myrskystä tulisi pahamaineinen.
Nimi vedettiin myöhemmin listoilta sen aiheuttamien tuhojen vuoksi.
Anna Tšakvetadze

Anna Tšakvetadze (, s. 5. maaliskuuta 1987 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen tennispelaaja. Syyskuussa 2007 hän saavutti uransa korkeimman listasijoituksen WTA:n kaksinpelirankingissa ollessaan viides.
Ura.
Tšakvetadze aloitti tenniksen peluun kahdeksan vuoden iässä äitinsä innostamana. Tšakvetadzen pelasi ensimmäisen ITF-junioriturnauksensa 2001 Minskissä, pudoten ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisen ITF-junioriturnausvoittonsa hän sai nelinpelissä Irina Kotkinan kanssa 2002 Istanbulissa. Kaudella 2003 voitti Bavarian Junior Challengen. Junioriuran loppusaldo oli kaksinpeleissä 67 voittoa, 19 tappiota, nelinpelissä 22-14. Korkeimmillaan Tšakvetadzen junioriranking oli 22. joulukuuta 2003 eli samana vuonna, jona hän siirtyi ammattilaiseksi.
Heti ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessaan (ja vasta kolmannessa WTA-turnauksessaan), vuoden 2004 US Openissa Tšakvetadze pudotti kolmanneksi sijoitetun Anastasija Myskinan ja eteni 3. kierrokselle. Tällä hän jakaa Serena Williamsin kanssa toisen tilan nopeimmin WTA-urallaan top-10-pelaajan pudottaneiden pelaajien listalla. Hän murtautui WTA-rankingissa 100 parhaan joukkoon syyskuussa 2004 ja 50 parhaan joukkoon kesäkuun alussa 2005. Kaudella 2007 Tšakvetadze voitti neljä turnausta. Hän raivasi tiensä ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen välieriin Yhdysvaltain avoimissa, jossa hävisi epätasaisen esityksen jälkeen Svetlana Kuznetsovalle. Helmikuussa 2008 Tšakvetadze oli paras Pariisin halliturnauksessa voitettuaan finaalissa Ágnes Szávayn. Tšakvetadzen viimeisin WTA-voitto on heinäkuulta 2010, jolloin hän voitti Banka Koper Slovenia Openin finaalissa Johanna Larssonin.
Tšakvetadze saavutti WTA-kiertueella yksinpelissä 232 voittoa ja 153 tappiota. Tšakvetadze ilmoitti uransa lopettamisesta syyskuussa 2013 selkävaivojen vuoksi.
Muuta.
Anna Tšakvetadze puhuu venäjää sekä englantia. Häntä valmentaa Cristian Kordasz. Suosikkialustakseen pelaaja on maininnut ruohokentät.
Simo Puupponen

Simo Tapio Puupponen (nimimerkki Aapeli; 23. lokakuuta 1915 Kuopio – 10. lokakuuta 1967 Helsinki), oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Puupponen toimi Kuopiossa ilmestyneissä "Pohjois-Savo" ja "Savon Sanomat" -lehdissä pitkäaikaisena toimittajana ja pakinoitsijana 1936–1953. 
Elämäkerta.
Puupponen pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli muutaman vuoden Helsingissä. Opinnot kuitenkin keskeytyivät ja Puupponen pestautui Pohjois-Savo-lehden toimittajaksi. Vuonna 1939 hänestä tuli lehden päätoimittaja, mutta talvisota sotki suunnitelmat. Vuonna 1941 Puupponen siirtyi Savon Sanomiin toimittajaksi. Tähän aikaan hän alkoi julkaista lehdissä pakinoita nimimerkillä Aapeli. Pakinat kuvasivat jatkosotaa rivimiehen näkökulmasta. Laajemman yleisön tietoisuuteen hän tuli vuonna 1946, kun hän julkaisi lyhyen parodian Olavi Paavolaisen Synkästä yksinpuhelusta nimellä "Mörkki monologi". Vuonna 1953 Puupponen muutti Helsinkiin.
Pakinat ja romaanit.
Aapelin esikoispakinakokoelma on "Onnen pipanoita" (1947). Se sisältää alaotsikkonsa mukaisesti 50 juttua elämän aurinkoiselta puolelta. Ne on alun perin julkaistu sanomalehdissä (Savon Sanomat, Kansan Kuvalehti ja Seura). Pakinat ovat hyvin kirjoitettuja ja sisältävät ajattomia aineksia, joten ne eivät ole vanhentuneet. Tästä ensimmäisestä kokoelmasta lähtien teksteissä esiintyy Aapelin vakiohahmo mäkitupalainen Hermanni Hulukkonen, joka tuo pakinoihin maalaishuumoria. Muitakin vakiohahmoja on, ja yksi niistä on kirjailijan alter ego. Pakinatekstit on kirjoitettu minä-muotoon. Hauskuus syntyy myös kohelluksista ja vitsikkyydestä.
Savolaisella huumorilla ja salaviisaudella höystetyt pakinat ja romaanit olivatkin Aapelin ominta aluetta. Hänen pääteoksenaan pidetään romaania "Pikku Pietarin piha" vuodelta 1958. Puupposen tekstien pohjalta on tehty useita elokuvia ja teatterisovituksia. Novellikokoelma "Meidän Herramme muurahaisia" on Aapelia satiirisimmillaan. Aapelin nuorisokirjoista tunnetuimmat ovat Koko kaupungin Vinski ja sen jatko-osat. Puupposen puoliso Tuovi Puupponen toimitti ja julkaisi pakinakokoelmia ja valikoimia miehensä tuotannosta vielä hänen kuolemansa 1967 jälkeen. Yksi niistä on sodanaikaisia pakinoita sisältävä kokoelma "Alapertin pitkä sota". Siinä kuvautuu jatkosodan riemukas alkuvaihe, arkinen asemasotavaihe ja sitkeyttä vaatinut sodan loppuosa. Tekstin huumori syntyy alkuvaiheessa siviilielämän ja sodankäynnin vertailusta, ja loppuosassa sotilaisiin liittyvistä anekdooteista. Kirjailijan ilmaisuvapautta on rajoittanut se, että tekstit on julkaistu pakinoina jo sodan aikana, jolloin joistakin asioista on pitänyt vaieta.
Tunnustukset.
Vuonna 1959 Puupponen sai Eino Leinon palkinnon ja valtion kirjallisuuspalkinnon.
Elokuvassa "Pikku Pietarin piha" (1961) Simo Puupposella on myös elokuvarooli: hän esiintyy Jumalan äänenä, kun Pietari juttelee katolla Jumalan kanssa.
Nimikirja

Nimikirja () on rekisteri, jota jokainen valtion virasto tai laitos Suomessa on velvoitettu pitämään palveluksessaan olevista virkamiehistä ja työntekijöistä henkilöstön valintaa, palvelussuhteeseen perustuvien etuuksien ja velvollisuuksien määräämistä ja muiden henkilöstöasioiden hoitamista varten. Nimikirjasta säädetään nimikirjalaissa (1010/1989) ja -asetuksessa (1322/1989). 
Nimikirja sisältää varmistettua tietoa muun muassa virkamiehen koulutuksesta ja työhistoriasta. Nimikirja on julkinen, mutta siitä voidaan salata tietoja julkisuuslain perusteella. Nimikirjanote oli lain säätämisen aikaan keskeinen viranhakuasiakirja. Sen avulla on pystytty helposti saamaan kokonaiskuva henkilön koulutuksesta ja kokemuksesta.
Nimikirjan käytöstä Suomen valtionhallinnossa on tarkoitus luopua, ja nimikirjalain kumoamista ehdottava lakiluonnos oli lausuntokierroksella kesällä 2022. Henkilötietojen käsittely on edennyt merkittävästi lain säätämisen ajoista ja tavoitteena on yhdenmukaistaa julkisen sektorin henkilötietojen käsittelyä yksityisen sektorin kanssa. Lain kumoamista ei ehditty valmistella, ja se siirtyi seuraavalle hallituskaudelle.
Historia.
Nimikirja otettiin käyttöön 9. maaliskuuta 1920 annetulla asetuksella, jossa määriteltiin virastot, joiden on pidettävä nimikirjaa kaikista virastossa palvelevista vakinaisista ja ylimääräisistä virka- ja palvelusmiehistä. Nimikirja määrättiin pidettäväksi vahvistetun kaavan mukaan, johon on merkittävä virkamiehen suku- ja etunimien lisäksi ilmoitus syntymäpaikasta ja -ajasta, virkaylennyksistä sekä kunniamerkeistä ja palkinnoista, viransijaisuuksista sekä muista määräyksistä ja julkisista tehtävistä, virkavapaudesta, virka- ja muista syytteistä, kunnallisesta ja muusta toiminnasta viran ulkopuolella sekä opintomatkoista.
Poloiset

Poloiset-sarja on suomalaisen independent-elokuvayhtiö Neitsytfilmin vuosina 1999-2008 tuottama, muutaman minuutin mittaisten lyhytelokuvien sarja, joka kertoo lyhyesti ja vähäeleisesti nykyajan hölmöläisiä muistuttavan joukkion kohtaloista.
Poloiset-elokuvien kollektiivisessa pääosassa on kalsariasuinen ja vaitelias miesryhmä, jolle tapahtuu milloin mitäkin kummallista. Poloiset saattavat päätyä pulkkamäkeen laskemaan päin puuta, viidakkoon sotimaan, ihmisten pihamaille puutarhatontuiksi tai vaikkapa kiukkuisten humanoidien tai ilkeiden pop-tähtien murjomiksi. Tuotantoyhtiön kotisivuilla Poloiset-elokuvia luonnehditaan ”säälimättömiksi analyyseiksi ihmisen metafyysisestä rimpuilusta alati muuttuvassa oudossa maailmassa”. 
Poloiset-elokuville on ominaista intertekstuaalisten viittausten viljeleminen enemmän ja vähemmän tunnettuihin elokuviin, kirjallisuuteen, musiikkiin sekä muuhun populaarikulttuuriin. Poloiset -lyhytelokuvat on käsikirjoittanut ja ohjannut Sami Hantula, joka on toiminut mm. tv-satiiri Itse valtiaiden käsikirjoittajana vuosina 2002-2005.
Poloiset-sarjan lyhytelokuvista episodi "Poloiset ja paranormaali" on palkittu erikoispalkinnolla Tampereen kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla 2001, Canal+ -palkinnolla Brestin kansainvälisillä lyhytelokuvajuhlilla Ranskassa 2001 sekä parhaan kansainvälisen lyhytelokuvan palkinnolla Rooman Arcipelagon elokuvajuhlilla Italiassa 2002. Poloiset-sarja kokonaisuutena on puolestaan saanut kunniamaininnan mm. Stuttgartin elokuvajuhlilla Saksassa vuonna 2003. Suomalaisista tv-kanavista Subtv on esittänyt Poloiset-lyhytelokuvia ohjelmistossaan vuosina 2002-2003.
Poloiset ovat seikkailleet oman lyhytelokuvasarjansa lisäksi myös samojen tekijöiden itsenäisissä lyhytelokuvissa "Marietta", "Valoisa päivä", "Sähköinen ääni" sekä "Elektromagneettinen lyhytelokuva", joista ensinmainitussa kertojana toimii Elina Salo.
Della Ankka

Della Ankka () on Disneyn sarjakuvamaailmassa Aaron Ankan ja Hortensia MacAnkan tytär, Aku Ankan kaksossisar, sekä Tupu, Hupu ja Lupu Ankan äiti. 
Della Ankan aviomiehen henkilöllisyys ei ole selvillä, ja Don Rosan piirtämässä Aku Ankan sukupuussa lintu onkin peittänyt hänen kasvonsa. Eräässä varhaisessa sarjakuvassa hänen paljastettiin joutuneen sairaalaan, kun Tupu, Hupu ja Lupu räjäyttivät ilotulitteen hänen nojatuolinsa alla. Tämän kepposeksi tarkoitetun onnettomuuden takia Della sai hermoromahduksen ja lähetti heidät pariksi viikoksi veljensä Aku Ankan huostaan. Sitten Aku saa sähkösanoman Dellalta, joka tahtoo poikien palaavan kotiin, ja Aku lähettää pojat Dellalle. Myöhemmin pojat tulivat käymään Akun luona. Sen jälkeen Della Ankasta ei ole kuulunut mitään.
Don Rosan tekemän Ankkojen sukupuun mukaan Dellan aviomies on Iines Ankan veli.
Varhaisemmissa suomennoksissa Dellan nimi oli Sanelma Ankka. Nimi on myös esiintynyt muodossa Dumbella "Aku Ankka" -lehden numerossa 16/1994 Don Rosan tarinassa "Maailman rikkain ankka" ja vuoden 2017 "DuckTalesissa" Akun ”haukkumanimenä” Dellalle.
DuckTales.
Uudessa, vuonna 2017 alkaneessa "DuckTales"-animaatiosarjassa Della Ankalla on ensimmäistä kertaa näkyvämpi rooli. Sarjan alkupäässä Della mainitaan muutamaan otteeseen ja paljastuu, että hän otti osaa veljensä Akun kanssa heidän enonsa Roope Ankan seikkailuihin ennen ankanpoikien syntymää; sarjaan perustuvissa "DuckTales"-lehdissä kerrotaan toisinaan Roopen, Akun ja Dellan yhteisistä seikkailuista. Hänen olinpaikkansa sarjan aikana pidettiin pitkään arvoituksena, kunnes ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa paljastui että Della oli tehnyt pakkolaskun kuuhun. Vasta toisen tuotantokauden seitsemännessä jaksossa Della toimii jakson päähenkilönä. Lopulta Della palasi takaisin maahan, pääsi takaisin perheensä luo ja tapasi poikansa ensimmäistä kertaa.
Della Ankka asusteeksi on määriytynyt lentäjäpilotin vaatteet eräänlaiseksi vastakkainasetteluksi Aku Ankan mieltymykselle merimiesnuttuun ja -lakkiin. Luonteeltaan Della on poikamainen, ja myös veljeään uhkarohkeampi, minkä vuoksi Roope tuntui näkevän hänessä MacAnkan klaanin veren virtaavan vahvasti suonissaan Akuun nähden.
Sarjassa Dellan ääninäyttelijänä toimii Paget Brewster.
Ranskan arrondissementit

Arrondissementti () on Ranskan aluehallintojärjestelmässä departementin osa. 
Ranskassa on 101 departementtia, jotka on jaettu yhteensä 342 arrondissementtiin. Arrondissementtien lukumäärä departementissa vaihtelee yhdestä (Pariisi ja Territoire-de-Belfort) yhdeksään (Moselle), mutta useimmissa departementeissa arrondissementteja on kolme tai neljä. Arrondissementit jakautuvat edelleen kantoneihin ja kuntiin.
Arrondissementin hallintoelin on aliprefektuuri (). Myös arrondissementin pääkaupunkia kutsutaan yleisesti aliprefektuuriksi. Arrondissementtia johtaa aliprefekti (), joka ei ole vaaleilla valittu luottamushenkilö, vaan presidentin nimittämä valtion virkamies. 
Arrondissementtijärjestelmä luotiin helmikuussa 1800 korvaamaan Ranskan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1790 perustetut hallintopiirit ().
Suurimmat kaupungit, Pariisi, Marseille ja Lyon, on jaettu kunnallisiin arrondissementteihin, joita ei pidä sekoittaa tässä artikkelissa käsiteltyihin valtion aluehallinnon arrondissementteihin.
Taivasten valtakunta

Taivasten valtakunta (tai Jumalan valtakunta, kreikan kielellä βασιλεία τοῦ θεοῦ, "basileia tou theou") on avainkäsite sekä juutalaisuudessa että kristinuskossa. Se viittaa Jumalan kuninkaalliseen hallintavaltaan kaikissa asioissa, vastakohtanaan maalliset vallat.
Taivasten valtakunta juutalaisuudessa.
Taivasten valtakuntaan viitataan usein juutalaisten Tanakhissa (kts. esimerkiksi 1. Aikakirja 29:10-12 ja Daniel 4:3). Se on sidoksissa juutalaiseen käsitykseen, että Jumala puuttuu tapahtumien kulkuun palauttaakseen Israelin kansakunnan ja palaa hallitsemaan juutalaisia.
Taivasten valtakunta kristinuskossa.
Taivasten valtakunta löytyy Uudesta testamentista, erityisesti synoptisista evankeliumeista, ja ajatus sen läheisyydestä oli keskeinen teema Johannes Kastajan ja Jeesuksen opetuksessa: "Siitä lähtien Jeesus rupesi saarnaamaan ja sanomaan: "Tehkää parannus, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle." (Matt.4:17). 
Synoptisissa evankeliumeissa käytetään usein samaa tarkoittavaa termiä "Jumalan valtakunta". Matteus käyttää tavallisesti termiä "taivasten valtakunta", kun taas Luukas ja Markus kirjoittavat "Jumalan valtakunnasta". Yleisin selitys tälle on, että Matteuksen evankeliumi oli osoitettu juutalaiselle yleisölle, joka vältti suoraa Jumalan nimen käyttämistä. Markus ja Luukas suuntasivat evankeliuminsa pakanayleisölle, jolle termi "taivasten valtakunta" oli tuntematon.
Jotkut esimillenialistiset tulkitsijat uskovat, että "taivasten valtakunta" viittaa tuhatvuotiseen valtakuntaan, kun taas "Jumalan valtakunta" viittaa universaaliin hallintavaltaan. Kuitenkin useimmat tulkitsijat, joukossa monia esimillenialisteja, uskovat, että tällaiseen erittelyyn ei ole perusteita. Lähetyskäskyssä Jeesus sanoo: "Minulle on annettu kaikki valta taivaassa ja maan päällä." (Matt. 28:18).
Historioitsija H. G. Wells kirjoitti: “Tämä oppi taivasten valtakunnasta, joka oli Jeesuksen pääopetus ja jolla on niin pieni osa kristityissä kirkoissa, on varmasti eräs vallankumouksellisimmista opinkappaleista, joka on koskaan kohdannut ja muuttanut ihmisten ajattelua.”
Jeesus-seminaarin oppineet ovat kääntäneet termin "Jumalan valtakunta" "Jumalan kuninkaalliseksi hallitsemiseksi" tai joskus "Jumalan alueeksi" tavoittaakseen paremmin sen merkityksen nykykielellä.
Chimborazo

Chimborazo on maakunta Ecuadorissa. Siellä sijaitsee muun muassa Ecuadorin korkein vuori, Chimborazo. Maakunnan pääkaupunki on Riobamba.
Chimborazon pinta-ala on 6 470 km2 ja väkiluku vuonna 2010 oli 458 581. Chimborazon asukkaista 70 % kuuluu alkuperäiskansoihin. Osuus on suurempi kuin missään muussa Ecuadorin maakunnassa.
Chimborazo on jaettu kymmeneen kantoniin:
Kalloindeksi

Kalloindeksi tai kefaalinen indeksi on kallon suurimman leveyssuoran (poskiluun kaaren alku leukanivelen lähellä) suhde sen suurimpaan pituussuoraan (otsasta takaraivoon). Sen määritteli ruotsalainen anatomian professori Anders Retzius (1796–1860). Fyysisen antropologian koulukunta käytti kalloindeksiä ensimmäisenä luokitellakseen Euroopasta löytyneitä vanhoja ihmisluurankoja syntyperältään erilaisiin populaatioihin.
Menetelmä hylättiin yleisesti yhdysvaltalaisen antropologian isäksi kutsutun Franz Boasin (1858–1942) tekemän tutkimuksen seurauksena. Hänen julkaisunsa "The Instability of Human Types" vuodelta 1912 vertasi Yhdysvaltoihin muuttaneiden eurooppalaisten ja näiden amerikkalaisten jälkeläisten kallonmuotoja ja tuli siihen tulokseen, että ihmisen kallon muotoon vaikuttavat niin merkittävästi ympäristötekijät, ettei suoraa yhteyttä yksilön kallonmuodon ja hänen genotyyppinsä välille voi johtaa. Tämä teoreema tuli tunnetuksi nimellä "kallon plastisiteetti". Vuonna 2002 Corey Sparks ja Richard Jantz analysoivat Boasin materiaalin modernein tilastomenetelmin ja päätyivät kritisoimaan hänen tulkintaansa "Proceedings of the National Academy of Sciences" (PNAS) -julkaisussa. Vuonna 2003 Clarence Gravlee, Russell Bernard ja William Leonard analysoivat materiaalin jälleen ja päätyivät tukemaan Boasin päätelmiä "American Anthropologist" -julkaisussa. Nykyään kefaalista indeksiä ei enää juuri käytetä sellaisenaan muussa yhteydessä kuin gynekologiassa synnytykseen liittyen tai esimerkiksi sikiöiden iän arvioimisessa.
Yhdysvalloissa kalloindeksiä käytetään vielä nykyäänkin yhtenä määreenä eräässä 27:stä eri pääkallon piirteeseen perustuvassa menetelmässä, jolla voidaan arvioida todennäköisyydet yksilön kuulumisesta tiettyyn rotuun.
On arvioitu, että kaiken kaikkiaan noin 90 erilaista mittausta ihmiskallosta mahdollistavat yksilön alkuperän sijoittamisen mantereittain noin 80 prosentin tarkkuudella. Tätä alhaisempi määrä mittauksia vähentää tarkkuutta.
Alfredo Palacio

Tri Luis Alfredo Palacio González (22. tammikuuta 1939 – 22. toukokuuta 2025) oli Ecuadorin presidentti huhtikuusta 2005 tammikuuhun 2007. Hän oli vuodesta 2003 Lucio Gutiérrezn varapresidentti ja nousi valtaan 20. huhtikuuta 2005 laajojen mielenosoitusten jälkeen, kun presidentti Gutiérrez erotettiin kongressin päätöksellä.
Palacio syntyi Guayaquilin kaupungissa ja opiskeli lääketiedettä erikoistuen sydäntauteihin. Ennen presidenttiyttään Palacio toimi terveysministerinä. Hänet valittiin Ecuadorin varapresidentiksi vaaleilla 15. tammikuuta 2003. Etenkin viimeisinä kuukausina ennen hänen nimitystään presidentiksi hän oli Gutiérrezin hallinnon voimakas kriitikko.
Presidenttikaudellaan Palacio käynnisti terveydenhuollon uudistuksia.
Chimborazo (vuori)

Chimborazo on Ecuadorin korkein vuori, jonka korkeus on 6 310 metriä. Sen huippu on lumen peitossa noin 4 700 metristä ylöspäin. Tämä sammunut tulivuori sijaitsee Chimborazon provinssissa 150 kilometriä Quitosta lounaaseen. Selkeällä säällä vuoren huipulta voi nähdä Tyynelle valtamerelle saakka. Siten Chimborazolta voi nähdä pintojen suurimman korkeuseron maapallolla.
Chimborazo on maapallon litistyneisyyden takia tiettävästi maailman korkein vuori maapallon keskipisteestä mitattuna (6 384 km Maan keskipisteeseen; vuoren korkeus 6 267 m). 
Historia.
Chimborazoa pidettiin pitkään Andien korkeimpana huippuna. 1800-luvun alkuun asti vuorta pidettiin jopa maailman korkeimpana, mikä johti useaan vuorenhuipun valloitusyritykseen. Mount Everest on kuitenkin merenpinnasta laskettuna maailman korkein vuori (8 850 m).
Edward Whymper kävi ensimmäisenä vuoren huipulla vuonna 1880. Maantieteilijä Alexander von Humboldt kiipesi vuorta jo 1802, mutta kääntyi takaisin 5 878 metristä.
 ja kaikki sen 59 matkustajaa sekä miehistön jäsentä katosivat vuoren läheisyydessä 15. elokuuta 1976. Koneen hylyn löysivät kiipeilijät vuonna 2002.
Live Era ’87–’93

Live Era ’87–’93 on Guns N’ Rosesin tekemä live-albumi. Se on nauhoitettu nimensä mukaisesti vuosien 1987 ja 1993 välillä, mutta albumi julkaistiin yhtyeen vanhan kokoonpanon hajoamisen jälkeen vuonna 1999. Albumi sisältää aiemmin levyttämättömän kappaleen ”It’s Alright”, joka on Black Sabbathin kappale.
Kappaleet.
Kappaleet ovat enimmäkseen Use Your Illusion Tourilta, levyllä ei ole esimerkiksi "The Spaghetti Incidentin" kappaleita.
Diablo II

Diablo II on Blizzard Northin kehittämä ja Blizzard Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille.
Peli kuuluu "Diablo"-pelisarjaan.
Blizzard kehitti ja julkaisi pelille vuonna 2001 "" -laajennuksen.
Tarina.
Diablo II jatkaa ensimmäisen pelin aloittamaa tarinaa, jonka lopussa Diablon päihittänyt sankari oli ottanut Diablon sielukiven (esineen, johon voi vangita enkelin tai demonin) ja iskenyt sen omaan kalloonsa toivoen näin saavansa Diablon hallintaansa. Sankari kuitenkin joutui hitaasti Diablon vaikutuksen alle ja alkoi menettää mielensä ja kehonsa hallinnan.
Diablo II:n esinäytöksessä "Marius" (tarinan kertoja) todistaa nyttemmin Mustana matkalaisena ("Dark Wanderer") tunnetun entisen sankarin päästävän useita demoneita majataloon, jossa Marius on istumassa iltaa. Marius on ainoa selviytyjä ja kokee, että hänen täytyy seurata miestä syistä, joita hän itsekään ei tiedä.
Pelaajan hahmo seuraa matkalaisen jalanjäljissä maailman halki. Pelin päätarina jakautuu neljään näytökseen. Pelin aikana selviää, että Diablon tavoitteena on vapauttaa tämän vanhemmat veljet Baal, Tuhon herra, ja Mephisto, Vihan herra.
Esineet.
Taikajuomat.
Pelissä on kuudenlaisia taikajuomia: 
Varusteet.
Hahmot voivat löytää ja ostaa pelissä useita erilaisia panssareita, aseita ynnä muita varusteita. Hahmoluokka ei rajoita pelihahmon kykyä käyttää varusteita (lukuun ottamatta -lisäosan hahmoluokkaspesifisiä esineitä), mutta kullakin esineellä on tietyt vähimmäistaso- ja ominaisuusvaatimukset, jotka pelihahmon on täytettävä voidakseen käyttää tavaraa (jos tavara antaa esimerkiksi bonuksia tietyn hahmoluokan kykyyn, ei näitä bonuksia luonnollisesti saa eri hahmolla). Lisäksi vain "Barbaari" voi käyttää kahta asetta yhtä aikaa. Aseilla ja panssareilla on vain tietty määrä kestopisteitä, ja niiden loppuessa varuste hajoaa korjauskuntoon. Tavarat on mahdollista korjauttaa kaupungeissa.
Tavarat on jaoteltu eri luokkiin, jotka erotellaan esineen nimen esittämiseen käytetyn tekstin värillä.
Alttarit.
Pelimaailmasta löytyy myös ensimmäisen pelin tapaan alttareita, jotka aktivoimalla pelaaja voi aikaansaada erilaisia asioita. Osa alttareista saa ajan kanssa voimansa takaisin, osa on kertakäyttöisiä.
Online-pelaaminen.
Yksi Diablo II:n eduista oli sen hyvin tehty Battle.net -verkkopeliyhteisö. Battle.net onkin yksi Diablo II:n suosion syy. Vielä näinä päivinä sadattuhannet ihmiset pelaavat Diablo II:a internetissä. Verkossa voi luoda Battle.nettiin oman hahmon, jolla ei voi pelata yksinpeliä. Hahmolla voi liittyä peliin ja kerätä tasoja ja varusteita yksin tai ryhmän kanssa.
Vastaanotto.
Kesäkuun 2001 loppuun mennessä peliä oli myyty yli 4 miljoonaa kappaletta.
Puhelinliittymä

Puhelinliittymä on liittymä, joka mahdollistaa puhelimen käytön. Puhelinliittymiä myyvät puhelinoperaattorit. Puhelinnumero on yleensä ainakin aluksi sidoksissa puhelinliittymään. Nykyään on myös palveluita, joiden avulla puhelinnumeron pystyy säilyttämään, vaikka käyttäjä vaihtaisikin puhelinliittymäänsä.
Matkapuhelinliittymissä on verkkoteknisistä syistä yleensä enemmän kilpailua kuin lankapuhelinliittymissä. Monilla alueilla johtavalla lankapuhelinoperaattorilla voi käytännössä olla jopa monopoli liittymien tarjoamiseen.
Manga (kaupunki)

Manga on kaupunkikunta sekä Centre-Sudin alueen ja Zoundwéogon provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee sata kilometriä maan pääkaupungista Ouagadougousta etelään. Kunnassa on 44 100 ja kaupunkialueella 28 600 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö.
Mangan kunnan pinta-ala on 212 ja kaupunkialueen 27,5 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Bindén, idässä ja etelässä Gogon ja lännessä Guiban kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Vesistöt kuuluvat Nakambén eli Valkoisen-Voltan valuma-alueeseen. Kaupungin lähellä sijaitsee suurehko tekojärvi. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 600–900 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta syyskuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 29 ja 38 asteen välillä.
Kuntaan kuuluu viisi kaupunginosaa ja 13 kylää. Asukkaista noin 90 prosenttia on moseja. Lisäksi on muun muassa bisoja, fulbeja ja gurmia. Puhutuin kieli on moore. Katolisia on noin kaksi kolmasosaa ja muslimeja neljäsosa. Lisäksi on protestantteja ja animisteja.
Historia.
Mangan perustaminen liittyy mosivaltioiden historiaan. Se oli siirtomaa-aikana kantonin ja myöhemmin hallintopiirin keskus. Zoundwéogon provinssi on perustettu vuonna 1984. Mangasta tuli maalaiskunta vuonna 1988 ja kaupunkikunta vuonna 2004.
Liikenne, talous ja palvelut.
Mangan kautta kulkee Ghanan rajalle johtava päällystetty maantie RN29. Asukkaiden elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi, riisi, puuvilla, seesami, maapähkinä, lehmänpapu ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Kaupungissa on keskustori, eläintori ja nykyaikainen teurastamo. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan. Toulan kylässä kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Kaupungissa toimii kaksi julkista lyseoa ja poliklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuurikeskus, nuorisotalo ja elokuvateatteri.
Matkailu ja nähtävyydet.
Mangassa on joitakin majoituspalveluja, mutta se on enemmän pysähdyspaikka kuin matkailukohde. Seudun nähtävyyksiä ovat sen luontokohteet sekä perinteiset gurunsikylät kuten Tiébélé ja Pô.
Zoundwéogo

Zoundwéogo on yksi Burkina Fason 45 provinssista. Sen pääkaupunki on Manga. Provinssi sijaitsee Centre-Sudin alueella noin 100 kilometriä etelään Kadiogon provinssista, jossa valtion pääkaupunki, Ouagadougou, sijaitsee. Zoundwéogon naapuriprovinssit ovat Nahouri, Boulgou, Ziro, Bazèga ja Ganzourgou.
Vuonna 2016 provinssissa arvioidaan olevan 320 600 asukasta.
Sanginjoki (Muhos)

Sanginjoki on noin 130 asukkaan kylä samannimisen joen ja seututien 834 risteyskohdassa Muhoksen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla Oulun läänissä. Kylä sijaitsee lähellä entisen Ylikiimingin kunnan rajaa. Sanginjoen kylään lasketaan yleensä kuuluvaksi myös läheiset Pirttijärvi (ent. Tuppela) ja Kassila.
Sanginjoen kylä on alun perin ollut pieni maatalousyhteisö. Maa- ja metsätalous ovat edelleen alueen pääelinkeinoja. 2000-luvulle tultaessa kylään on myös kehittymässä uutta omakotirakentamista.
Sanginjoen kylä on verraten lähellä Oulun palveluja: Sanginjoentietä pitkin Ouluun on noin 40 kilometrin matka. Matka lyheni jonkin verran vuonna 2016 valmistuneen Poikkimaantien sillan myötä. 
Vuosina 2004–2007 toteutettiin Tuppelassa sijaitsevan Pirttijärven kunnostus.
Palvelut.
Sanginjoen ala-aste sekä kyläkauppa on lakkautettu.
Liikenne.
Julkinen liikenne on pääasiassa koululaisvuoroihin sidottua liikennettä reiteillä Muhos–Ylikiiminki sekä Oulu–Sanginjoki–Ylikiiminki (linja 63).
DASA

DASA (DaimlerChrysler Aerospace AG, aikaisemmalta nimeltään Daimler-Benz Aerospace AG ja Deutsche Aerospace AG) oli saksalainen ilmailualan yritys, jonka päätuotteita olivat sotilaslentokoneet ja -helikopterit.
Yritys perustettiin vuonna 1989 nimellä Deutsche Aerospace AG. Perustaminen tehtiin yhdistämällä avaruus- ja ilmailuosastot yrityksistä Daimler-Benz (sisältäen Dornier Luftfahrtin), Messerschmitt-Bölkow-Blohm (MBB), Motoren- und Turbinen-Union München ja Telefunken Systemtechnik (TST). Vuonna 1992 helikopterien valmistus yhdistettiin Aérospatialen helikopteriyksikköön, joista yhdessä muodostui Eurocopter Group. Vuonna 1993 perustettiin "Mig Aircraft Support GmbH", josta DASA omisti 50 % osuuden. Yhtiö suoritti 24 MiG-29:n päivityksen Naton standardeihin. Lentokoneet tulivat perintönä Itä-Saksan kansanarmeijalta, kun Saksat yhdistyivät.
Osana Eurofighter-yhtymää DASA valmisti rungon keskiosat kaikkiin kehityslentokoneihin (DA) alkaen DA1:stä, joka suoritti ensilentonsa DASA:n Manchingin laitoksilla maaliskuussa 1994. DASA oli vastuullisena saksalaisten Panavia Tornado hävittäjien MLU-päivityksen, samanlaisen kuin RAF Tornado GR4 päivitys. Omatessaan tietoutta saksalaisista ja Naton käytössä olevista lentokoneista DASA:sta muodostui asiantuntija monien näiden käytössä olevien koneiden päivittämisessäin, kuten F-4 Phantom ja E-3 Sentry.
Yhtiö nimettiin uudelleen vuonna 1995 Daimler-Benz Aerospace AG:ksi ja DaimlerChrysler Aerospace AG:ksi vuonna 1998. Siemens Sicherungstechnik liittyi yhtiöön 1997.
Tie EADS:in.
Puolustusalan yritysten fuusioitumisesta huhuttiin paljon vuonna 1998 ja useita eurooppalaisia yrityksiä oltiin liittämässä milloin toisiin ja milloin yhdysvaltalaisiin puolustusalan yrityksiin. Yhdistymistä British Aerospacen kanssa ennakoitiin vuonna 1998. Vuonna 2012 odotettiin, että DASA olisi yhdistynyt BAE Systemsin kanssa muodostaen paneurooppalaisen ilmailujätin. DASA yhdistyi ranskalaisen Aerospatiale-Matran ja espanjalaisen Construcciones Aeronáuticas SA:n (CASA) kanssa muodostaakseen EADS-konsernin (). Nykyään DASA toimii nimellä "EADS Saksa".
Arolan rautatieasema

Arolan rautatieasema (, ratakm 707,668) sijaitsee Härmänkylässä Kuhmon kaupungissa, Kainuun maakunnassa Oulun läänissä, noin 50 kilometriä koilliseen Vuokatista ja noin 43 kilometriä luoteeseen Kuhmon keskustasta. Asema on rakennettu vuonna 1976 Kontiomäen–Vartiuksen radan rakentamisen yhteydessä. Se avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1976. Arolaan rakennettiin asemarakennus ja paritalo asuinkäyttöön.
Nykyisin Arolan liikennepaikka toimii junakohtaus- ja kuormauspaikkana, ja se oli yksi Pohjois-Suomen viimeisiä miehitettyjä liikennepaikkoja. Miehitys päättyi vuonna 2006, kun Arola liitettiin rataosan Kontiomäki–Vartius kauko-ohjaukseen. Liikenteenohjauksen vaatimat toiminnot hoidetaan nykyisin Oulusta käsin.
Aiemmin Arolassa käytössä olleeseen varmistuslukko- ja opastinturvalaitokseen liittyvät opastimet on pimennetty ratapihan muutostöiden yhteydessä. Laitos purettiin pois turvalaitetöiden aikana.
Exile (japanilainen yhtye)

Exile () on japanilainen seitsemän hengen muodostama j-pop-yhtye. Sen levy-yhtiö on Rhythm zone.
Ryhmän nykyinen johtaja Hiro kuului alun perin Zoo-nimiseen yhtyeeseen, joka hajosi 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 1999 hän perusti uuden J Soul Brothers -ryhmän, jonka nimi muutettiin Exileksi vuonna 2001. Levynkansitaiteessa ja mainoksissa yhtyeen nimi kirjoitetaan kokonaan isoin kirjaimin (EXILE). Marraskuussa 2003 yhtye teki uuden version Zoon hitistä "Choo Choo Train" ja myi yli miljoona levyä.
Myös Exilen vuoden 2007 lopussa ilmestynyt albumi "Exile Love" on myynyt huomattavan hyvin, yli miljoona kappaletta.
Every Little Thing

Every Little Thing eli ELT on vuonna 1996 perustettu japanilainen popyhtye, jonka muodostavat laulaja Kaori Mochida ja kitaristi Ichirō Itō. Yhtyeessä oli alun perin kolmaskin jäsen, Mitsuru Igarashi, joka kuitenkin jätti yhtyeen vuonna 2000.
Every Little Thing on saavuttanut Japanissa suurta menestystä kosketinsoitinvetoisen popin ja soft rockin sekoituksellaan. Yhtyeen toinen albumi "Time to Destination" (1998) myi 3,5 miljoonaa kappaletta.
Historia.
Mitsuru Igarashi perusti yhtyeen vuonna 1996. Igarashi toimi avex-levy-yhtiössä tuottajana ja etsi naista duoon, jossa hän olisi itse soittanut koskettimia. Hän kuuli Kaori Mochidan demonauhan, ihastui Kaorin vahvaan, mutta herkkään ääneen ja kysyi häntä mukaan yhtyeeseen. Kaori oli tuolloin vielä koulussa ja yritti saada levytyssopimusta jätettyään The Kuro Buta All-Stars -yhtyeen (Morning Musumen kaltainen, monen tytön ryhmä). Igarashi pyysi myös kitaraa soittanutta ystäväänsä Ichirō Itōta avustamaan yhtyeen ensimmäisen singlen teossa. ”Feel My Heart” menestyi niin hyvin, että Ito päätti jäädä yhtyeeseen pysyvästi.
Every Little Thingin ensimmäinen studioalbumi "Everlasting" (1997) oli myös menestys, mutta yhtye sai ensimmäisen Oricon-listan ykkössijansa vasta singlen ”For the moment” myötä. Vuonna 1998 julkaistu toinen albumi "Time to Destination" oli yksi kyseisen vuoden myydyimmistä albumeista ja on edelleen Every Little Thingin myydyin julkaisu. Samaiselta albumilta on otettu yhtyeen myydyin single ”Time goes by”.
Kun Every Little Thing oli suosionsa huipulla vuonna 2000, Mitsuru Igarashi päätti jättää yhtyeen muodostaakseen uuden yhtyeen Day After Tomorrow. Yhtyeestä tuli duo, kuten Igarashi oli alun perin suunnitellutkin.
Igarashin ero yhtyeestä merkitsi myös muutosta yhtyeen musiikissa. Every Little Thing siirtyi tuotetusta poprockista pehmeämmän, akustisen rockin suuntaan. Muutos alkoi singlestä ”Sure”, mutta kulminoitui singleen ”Ai no kakera”. ”Ai no kakeran” jälkeen 31. tammikuuta 2001 julkaistu ”Fragile/Jirenma” oli myös jättimenestys ja lienee yhtyeen toiseksi myydyin single.
Vuoden 2001 jälkeen Every Little Thingin suosio on laskenut, mutta se jatkaa silti musiikin tekemistä, vaikka monet samantyyppiset yhtyeet, kuten My Little Lover, Day After Tomorrow ja Do As Infinity, ovatkin jo lopettaneet. Vuonna 2004 julkaistu albumi "Commonplace" sisältää pääasiassa balladeja ja akustisia kappaleita ja seuraavan vuoden "" olikin, nimensä mukaisesti, akustisia kappaleita sisältävä kokoelma.
Yhtye julkaisi elokuussa albumin "Crispy Park", jonka kappale ”Swimmy” otettiin Kekkon dekinai otoko -televisiodraaman tunnussäveleksi. Yhtyeen maaliskuussa 2008 julkaistu albumi "Door" oli yhtyeen toistaiseksi lyyrisin, ja Mochida kertoi olevansa albumiin tyytyväisempi kuin koskaan aiemmin.
Julkaisut.
Studioalbumit
Kokoelma-albumit