Martti Heikura

Martti Gunnar Heikura (29. heinäkuuta 1909 Oulu – 6. tammikuuta 1963 Oulu) oli suomalainen arkkitehti.
Heikura valmistui ylioppilaaksi Oulun Lyseosta vuonna 1929, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Heikura valmistui arkkitehdiksi 1935. Valmistumisensa jälkeen Heikura työskenteli ensin arkkitehti Gustaf Strandbergin ja sitten arkkitehti Viljo Laitsalmen toimistoissa.
Vuonna 1939 Oulun kaupunkiin perustettiin kaupunginarkkitehdin virka ja Heikura nimitettiin kaupungin ensimmäiseksi kaupunginarkkitehdiksi. Heikura toimi kaupunginarkkitehtina vuodesta 1939 aina kuolemaansa vuoteen 1963 asti. Virkansa ohella Heikura piti myös omaa yhden miehen arkkitehtitoimistoa. Heikuran suunnittelemia kohteita tunnetaan yli 130.
Heikuran panos Oulun kaupunkikuvaan on varsin suuri jälleenrakentamiskauden osalta. Heikuran käsialaa ovat monet 1950-luvun koulurakennukset, mutta oman arkkitehtitoimistonsa puitteissa myös monet yksityisten rakennuttamat asuin- ja liiketalot kaupungin keskustassa. Puukerrostaloja valmistui Karjasillalle, Raksilaan, Tuiraan ja Heinäpäähän.
Vaikutus ja perintö.
Heikura kehitti ja uudisti monia rakennustyyppejä modernisoituvan kaupungin tarpeisiin. Näitä rakennustyyppejä olivat esimerkiksi koulu, päiväkoti, vanhainkoti ja kaupunginvarikko. 
Heikuran arkkitehtuuri on vaikuttanut etenkin ns. Oulun koulun arkkitehteihin Alvar Aallon, Reima Pietilän ja Heikki Taskisen ohella. Usein Heikuran tyyli yhdistetään 1950-luvun arkkitehtuuriin, jota kuvataan tyypillisesti pehmeäksi funktionalismiksi, koska 1930-luvun valkoiseksi rapattuun funktionalismiin verrattuna tuon ajan rakentaminen oli vähemmän kantikasta ja tiukkalinjaista. Tasakattojen sijaan käytettiin satula- ja harjakattoja ja värit olivat usein pastellisävyisiä. Lisäksi Heikuran tyyliä luonnehtii vaivattomuus, harmonisuus, linjakkuus ja ajaton eleganssi. Hienovaraisia yksityiskohtia on runsaasti. Oulun koulun arkkitehdit ihailivat myös Heikuran rakennusten inhimillistä mittakaavaa ja sivistyneen humaania otetta. Usein rakennukset huomioivat hyvin myös rakennuspaikan hengen. Esimerkiksi Hiirosenkodin polveilevat rakennusmassat on sovitettu hienostuneesti Kaukovainion harjumaisemaan.
Heikuran arkkitehtuuri on laajasti arvostettua sekä arkkitehtuurin ammattilaisten että suuremman yleisön parissa. Kun Lintulammen koulu uhattiin korvata uudisrakennuksella, Oulun kaupunki joutui pian perääntymään alueen asukkaiden vastustuksen takia. Samoin kävi Raatin uimahallin ja urheilustadionin purkamishankkeille. Näiden rakennusten ohella Hiirosenkoti on peruskorjattu vuosina 2011–2015. Teuvo Pakkalan koulu päätettiin peruskorjata vuonna 2019. Toisaalta Oulun tuomiokirkon vierestä 1980-luvulla purettu NMKY:n suurhalli ei ole jäänyt viimeiseksi puretuksi kohteeksi Heikuran tuotannosta. Etenkin kuntaliitokset ovat osoittautuneet kohtalokkaiksi monille rakennuksille, kun ne ovat jääneet tarpeettomaksi Oulun kaupungille. Esimerkiksi Haukiputaan koulu sai purkutuomion alueen asukkaiden vastustuksesta huolimatta. Laaja vastustus ei pelastanut myöskään entistä Kauppaoppilaitoksen rakennusta Oulun Kuusiluodossa, kun Suomen Yliopistokiinteistöt halusi rakentaa paikalle asuntoja. Edes julkisivun suojelua tai Oulussa yleistynyttä ennallistavaa, rakennuksien vanhoja osia säilyttävää korjaustapaa ei harkittu. Rakennuksen säilyttämistä puolsivat muun muassa ELY-keskus, Pohjois-Pohjanmaan liitto, Pohjois-Pohjanmaan museo, Suomen Arkkitehtiliitto SAFA sekä Oulun yliopiston arkkitehtiylioppilaat. Purkutuomion on saanut myös Merikosken koulu (ent. Tuiran yhteiskoulu).
Heikuran Ouluun suunnittelemista rakennuksista on jäljellä alle puolet. Useat kohteet on arvioitu maakunnallisesti arvokkaiksi. Edustava esimerkki keskustan asuinsuunnittelusta on Kajaaninkadun asuinkortteli. Teuvo Pakkalan koulu on arvioitu valtakunnalliseksi arvokohteeksi. Koskilinnan pistetalot kuuluvat valtakunnallisesti arvokkaaseen Toivoniemen Koskikeskukseen.