tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
André Chamson

André Chamson (6. kesäkuuta 1900 Nimes – 1983) oli ranskalainen kirjailija, perinteellisen, hillityn realismin edustaja. Chamson kuvasi teoksissaan kotialueensa Sevennien väestöä. Toisaalta hän kirjoitti sosiaalisiin ja poliittisiin ajanilmiöihin liittyviä älyllisiä teoksia. Vuonna 1956 hänet nimitettiin Ranskan akatemian jäseneksi. Hänen teoksiaan ovat ainakin "Les hommes de la route" (1927), "Le crime des justes" (1928), "L'Année des vaincus" (1934) sekä "Le puits des miracles" (1946).
Asago

Asago () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosan Chūgokuvuorilla. Kaupungin eteläosan vedenjakakalta saavat alkunsa pohjoiseen Japaninmereen virtaava Maruyamajoki ja etelään Seton sisämereen virtaava Ichijoki. Koillisessa kaupunki rajautuu Kioton prefektuuriin. Asagossa on 30 211 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 403,06 neliökilometriä.
Asutus Asagon alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt muun muassa monia "kofun"-hautakumpuja. Nykyinen Asagon kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Asagon, Ikunon, Santōn ja Wadayaman maaseutukaupungit. Wadayaman alue kaupungin pohjoisosassa on Tajiman seudun eteläosien liikenteellinen ja taloudellinen keskus. San’indō-tiereitti kulki vanhastaan tämän Tajiman, Hariman ja Tanban provinssien rajaseudulla sijainneen alueen läpi. 1400-luvulla sinne rakennettiin Takedan linna, joka on nykyisin raunioina. 1500-luvulla aloitettiin hopean tuotanto Ikunon hopeakaivoksessa, jonka tuotantomäärä oli eräässä vaiheessa maan suurin. Ikunon kaivoskaupungissa lienee Edo-kaudella ollut jopa 20 000 asukasta. Kaivos suljettiin vasta vuonna 1973. Nykyisin merkittäviä elinkeinoja ovat esimerkiksi riisin, teen ja vihannesten viljely sekä karjatalous. Kaupunkiin on sijoittunut myös puolijohteiden ja metallijousien valmistusta. Perinteisesti alueella on harjoitettu myös tekstiilien, saken ja huonekalujen tuotantoa.
Asagon nähtävyyksiin kuuluvat useat luonnonkauniit vuoristoalueet, kuten Itoin laakson, Ikunon tekoaltaan (Ginzanjärvi) ja Ikunon ylängön ympäristöt. Rakennettua perintöä ovat Takedan linnan raunioiden lisäksi muun muassa Ikunon kaivoksen ja Mikobatan kaivoksen kulttuuriympäristöt. Mikobatan kaivoksen Meiji-kaudella rakennettu valurautainen silta on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista, kuten myös Akabuchi-jinjan pyhäkön päähalli. Asagoa palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja ja Bantan-linja.
Delano (Kalifornia)

Delano on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se kuuluu laajaan Central Valleyn laaksoon. Delanon tärkein elinkeino on maatalous; erityisen tunnettua on paikallinen viinirypäleiden tuotanto. Delanossa on kaksi suurta osavaltion vankilaa, North Kern State Prison ja Kern Valley State Prison.
Maantiede ja ilmasto.
Delano sijaitsee Kalifornian keskiosassa San Joaquinin laaksossa noin 150 kilometriä Tyynenmeren rannikolta itään. San Joaquinin laakso muodostaa Central Valleyn eteläisen osan. Central Valley kattaa Kalifornian keskiosan. Idässä on Sequoian kansallispuisto ja Sierra Nevadan vuoristo: maasto muuttuu ylängöksi jo noin 20 kilometriä Delanosta itään. Delanon etäisyys Los Angelesista on noin 200 kilometriä luoteeseen ja San Franciscosta noin 360 kilometriä kaakkoon. Etäisyys Kernin suurimmasta kaupungista, Bakersfieldistä on noin 50 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Delanossa vallitsee keskileveysasteiden aroilmasto kuumine kesineen ja viileine talvineen. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on vain 185 millimetriä, ja kesäisin ei sada juuri lainkaan. Vuotuinen keskilämpötila on 17,5 °C. Lämpimintä on heinä- ja elokuussa, viileintä puolestaan joulu- ja tammikuussa.
Historia.
Delano perustettiin 14. heinäkuuta 1869. Nimen antoi Southern Pacific Railroad -yhtiö sisäministeri Columbus Delanon kunniaksi. Delano oli alun perin rautatieläiskaupunki: San Franciscosta etelään kulkenut ratalinja päättyi Delanoon. Kaupunki oli varhaisvuosinaan kasvukeskus, jossa asui sadoittain rautatieläisiä. Siitä tuli alueensa logistinen keskus, kun ratayhteys Los Angelesiin avattiin. 1900-luvulla Delano oli maatyöläisten järjestäytymisen ja poliittisen aktivoitumisen näyttämö.
Delanon asukasluku vuonna 1920 oli 805. Vuosisadan puolessa välissä asukkaita oli jo lähes 9 000 ja vuosisadan lopussa lähes 40 000. Delanon nopea kasvu taittui 2010-luvulle tultaessa. Vuonna 2018 asukkaita tilastoitiin saman verran kuin vuonna 2010, eli noin 53 000.
Talous ja liikenne.
Delanon elinkeinot painottuvat maatalouteen ja palveluihin. Tärkeitä työllistäjiä ovat muun muassa Wonderful Citrus, Columbine Vineyards, Munger Farms, Lucich Farms ja Hronis. Palvelualojen osalta Delanon profiili on länsimaiselle kaupungille tyypillinen: vähittäiskauppa, terveydenhuolto ja oppilaitokset ovat merkittäviä työnantajia.
Delanon julkista liikennettä hoitaa Delano Area Rapid Transit (DART).
Henri Kyntäjä

Henri Kyntäjä (s. 20. marraskuuta 1987 Ylitornio) on keminmaalainen voimanostaja ja vahvamies. Hän on vahvamies maailmanmestari 2018. Voimanostossa hän edustaa kotikuntansa seuraa Aavasaksan Kisaa. Hän on kilpailut voimanostossa sarjoissa -59kg, -66kg ja -74kg sekä vahvamieskisoissa sarjassa -70kg.
Kyntäjä on osallistunut seuraaviin SM-kilpailuihin:
Klassinen voimanosto
2015 6. M-66kg
2016 7. M-66kg
2018 4. M-66kg
2019 1. M-59kg 
2020 3. M-66kg
2021 1. M-59kg
2023 3. M-66kg
Klassinen penkkipunnerrus
2017 1. M-66kg
2018 2. M-66kg
2019 2. M-59kg
2020 3. M-66kg
2021 2. M-59kg
Varuste penkkipunnerrus
2018 1. M-59kg
2023 1. M-66kg
Varuste voimanosto
2024 1. M-66kg
Vahvamies 
2018 2. M-70kg
Sekä seuraaviin arvokilpailuihin:
Vahvamies MM
2018 1. M-70kg
Siltasaarenkatu 13

Siltasaarenkatu 13 tai Porthaninkatu 2 oli Helsingin Kallion kaupunginosassa sijainnut virastotalo, jonka suunnitteli arkkitehti Jaakko Laapotti vuonna 1979. Rakennus otettiin käyttöön vuonna 1981. Rakennuksessa toimi Helsingin kaupunki. Vaaleanharmaassa keramiikkalaattapintaisessa julkisivussa oli vaakasuuntaiset nauhaikkunat ja pystysuuntaiset listat. Rakennus purettiin keväällä 2020 yhdessä vastapäisen talon kanssa. Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan omistama Ylva rakennutti paikalle Lyyra-rakennuskokonaisuuden, joka valmistui kokonaisuudessaan tammikuussa 2024.
Delano (Minnesota)

Delano on kaupunki Minnesotan osavaltiossa Yhdysvaltain Keskilännessä. Se kuuluu Wrightin piirikuntaan, joka on Minneapolis-Saint Paulin suurkaupunkialueen läntistä reunamaata.
Maantiede ja ilmasto.
Delano sijaitsee Wrightin piirikunnan kaakkoiskulmassa Minnesotan eteläosassa. Delanon etäisyys Minneapolisista on noin 40 kilometriä länsiluoteeseen.
Delanossa vallitsee äärevä mannerilmasto. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 744 millimetriä. Kesäisin sataa runsaasti, talvisin vain vähän. Vuotuinen keskilämpötila on 6,8 °C. Heinäkuun keskilämpötila on 22,4 °C ja tammikuun –11,5 °C.
Historia.
Nykyisen Delanon alueelle saapui ihmisiä Beringin salmen kautta viimeisen jääkauden jälkeen todennäköisesti noin 8 000 vuotta eaa. He muodostivat ensimmäiset intiaaniheimot ja jättivät jälkeensä hautakumpuja muun muassa Mississippin varrelle. Kun ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Minnesotan alueelle 1600-luvulla, siellä asui sioux-intiaaneja. 1700-luvulla alueelle muutti myös chippewa-intiaaneja; siouxit ja chippewat olivat keskenään vihamielisiä, mutta jonkinlainen löyhä raja heimojen välille saatiin käydyksi vuonna 1825.
Eurooppalaisperäistä väkeä alkoi saapua Delanon seuduille 1800-luvun puolivälissä ja he pyyhkäisivät monisatavuotisen intiaanikulttuurin tieltään muutamassa vuodessa. Nykyinen Delano alkoi kehittyä 1868 rautatien myötä. Pikkukaupunkia kutsuttiin alkuun nimellä Crow River, mutta nimeen ei oltu tyytyväisiä ja uudeksi nimeksi virallistettiin Delano rautatievirkailija Francis Roach Delanon mukaan vuonna 1870. Muualle Wrightin piirikuntaan muutti runsaasti skandinaavisia siirtolaisia, mutta Delano oli ensisijaisesti saksalaisten ja puolalaisten kohde. Alkuvuosinaan kaupunki kasvoi nopeasti. National Register of Historic Places -rekisteriin on kelpuutettu kolme delanolaista rakennusta: Eagle Newspaper Office, Delano Village Hall ja Simon Weldele House.
Varhaisvaiheensa nopean kasvun jälkeen Delanon asukasluku vakiintui tuhannen tienoille 1800-luvun lopulta aina 1940-luvulle. Vuosisadan puolessa välissä kasvu kiihtyi uudelleen. 2000-luvun taitteessa asukkaita oli noin 3 800.
Kulttuuri.
Delanossa järjestettiin Minnesotan ensimmäiset itsenäisyyspäiväjuhlat heinäkuussa 1857. Nykyisin juhlallisuudet kestävät vähintään neljä vuorokautta.
Delanon peruskoulutus on saanut tunnustusta korkeasta laadustaan. Paikkakunta tunnetaan kansallisella tasolla kenties parhaiten rikoselokuvasta "A Simple Plan" (1998).
Tobias Clausnitzer

Tobias Clausnitzer (5. helmikuuta 1618 Thum, Saksa – 7. toukokuuta 1684 Weiden in der Oberpfalz) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Clausnitzer syntyi 5. helmikuuta 1618 Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneessa Saksin Thumissa; samana vuonna alkoi kolmikymmenvuotinen sota. Clausnitzer opiskeli useissa yliopistoissa ja valmistui Leipzigin yliopistosta vuonna 1643. Kun hänet vihittiin papiksi vuonna 1644, sota yhä jatkui. Hänestä tuli Ruotsin armeijan rykmentin kenttäpappi. Sodan päätyttyä hän toimi kuolemaansa asti kirkkoherrana Baijerin Weidenissa. Hän oli myös konsistorineuvos ja Weidenin superintendentti. 
Hän on kirjoittanut hartaus- ja saarnakirjoja ja joitakin virsiä. Tunnetuin niistä on useille kielille käännetty virsi ”Liebster IEsu! wir sind hier”. Suomeksi sen ovat kääntäneet Jakob ja Abraham Frosterus ja se tuli Suomen ev. lut. kirkon virsikirjaan vuonna 1886. Vuoden 1986 virsikirjassa se on virsi 201 ”Tänne, Jeesus, tulimme”. Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 406, Seurakunta laulaa-kirjassa numerolla 91 ja Hengellisessä laulukirjassa numerolla 168.
Pikkusivettikissa

Pikkusivettikissa ("Viverricula indica") on sivettieläinten (Viverridae) heimoon kuuluva trooppisilla maa-alueilla elävä tasalämpöinen ja endoterminen nisäkäslaji. Se on sukunsa Viverricula ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkusivettikissan pituus vaihtelee 75 senttimetristä hieman yli metriin. Lajin paino vaihtelee kahden ja neljän kilogramman välillä ja on keskimäärin 2,7 kilogrammaa. Urokset ovat yleensä naaraita suurikokoisempia. Karvapeite on väritykseltään ruskea, keltainen tai kellanruskea. Kaulassa on mustia tai valkoisia renkaita. Myös ruumissa on pieniä pilkkuja, jotka muuttuvat mustiksi juoviksi kohti musta- ja valkoraitaista häntää. Tassut ovat tummanruskeita tai mustia. Rinnan väritys on vaaleammanruskea tai harmaa ja siinä on vain vähän kuvioita. Siveteistä ("Viverra") pikkusivettikissa eroaa siten, että se on huomattavasti pienempi, siltä puuttuu siveteillä oleva selässä sijaitseva harja, sillä on pienempi rako korvien välissä ja lisäksi sillä on myös lyhyempi kuono kuin siveteillä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkusivettikissaa tavataan Aasiassa, missä sen levinneisyysalue rajoittuu idässä Kiinan etelä- ja keskiosiin ja ulottuu lännessä Indokiinaan ja Intiaan. Etelässä se on levinnyt Indonesian Sumatraan, Jaavaan ja Baliin asti. Se on myös levinnyt vieraslajina Sansibariin, Madagaskariin, Komoreihin ja Sokotraan sekä useille Filippiinien saariin. Pikkusivettikissan elinympäristöt ovat hyvin vaihtelevia, koska se on sopeutuneet moniin erilaisiin elinolosuhteisiin laajalla levinneisyysalueellaan. Ne elävät monin paikoin ihmisen läheisyydessä, eivätkä ole häiriintyneet ihmisten tunkeiluista. Usein ne jopa syövät siipikarjaa ja elävät katuojissa, ulkorakennuksissa tai jopa kaatopaikoilla. Ne suosivat avoimia alueita ja niitä havaitaan paljon harvemmin tiheissä sademetsissä kuin jokien läheisyydessä, lehtipuumetsissä ja preerialla.
Ravinto ja elintavat.
Pikkusivettikissan ravintoa ovat pienet selkärankaiset, eritoten jyrsijät. Ne ovat kuitenkin opportunistisia ja voivat syödä myös hedelmiä, haaskoja ja ihmisten jätteitä. Pikkusivettikissat ovat tavallisesti, lisääntymiskauden ulkopuolella, epäsosiaalisia ja elävät yksin. Ne saavat poikasia yleensä kerran vuodessa, vaikkakin joillakin alueilla tätä tapahtuu ympäri vuoden. Vankeudessa tehtyjen tutkimusten perusteella pikkusivettikissa saa kerralla kahdesta viiteen poikasta ja vieroittaa ne 4–4,5 kuukauden ikäisinä. Pikkusivettikissat ovat eläneet vankeudessa aina 22-vuotiaiksi.
Strasbourgin lentoasema

Strasbourgin lentoasema (, ) on pieni kansainvälinen lentoasema joka sijaitsee Ranskan Entzheimissä, 10 kilometriä länteen Strasbourgista. Vuonna 2019 lentokenttää käytti 1 301 886 matkustajaa.
Elli Melasniemi

Elli Melasniemi (s. 16. syyskuuta 1998) on suomalainen näyttelijä. Hän oli päärooleissa Ylen draamasarjoissa "Seitsemäntoista" (2017) ja "Kakarat" (2020). Melasniemi näytteli "Seitsemäntoista"-sarjan hahmoaan myös sarjaan liittyvissä mobiilipeleissä "Olivia17" ja "Olivia18".
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 2017. Näyttelemistä hän on opiskellut Lahden kansanopistossa. Melasniemi on ollut helsinkiläisen Ilves-Teatterin jäsen vuodesta 2018.
Hänen isovanhempansa ovat Kristiina Halkola ja Eero Melasniemi, ja Vilma Melasniemi on hänen tätinsä.
Ashiya

Ashiya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Osakanlahden rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa aivan Kōben suurkaupungin itäpuolella. Kaupungin pohjoisosat nousevat Rokkōvuorelle, ja sen läpi Osakanlahteen virtaa Ashiyajoki. Ashiyassa on 94 510 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 18,57 neliökilometriä.
Ashiyan kaupunki perustettiin vuonna 1940, kun Seidōn kyläkunnalle () myönnettiin kaupunkioikeudet. Samalla se muutti nimensä Ashiyaksi. Se kasvoi voimakkaasti asuinlähiönä 1900-luvun alkupuolelta lähtien useiden Kōben ja Osakan välisten rautatielinjojen rakentamisen ansiosta. Ennen toista maailmansotaa se tunnettiin korkealuokkaisena asuinalueena. Suuri osa kaupungista tuhoutui sodassa, ja 1960-luvulta lähtien sinne on rakennettu korkeita kerrostaloja. 1970-luvulta kaupunki on laajentunut myös Osakanlahden suurille täyttömaa-alueille, joilla asuu noin 20 000 ihmistä. Myös Ashiya kärsi pahoja vaurioita Hanshin-Awajin maanjäristyksessä vuonna 1995. Siinä sai kaupungin alueella surmansa noin 400 henkeä. 
Ashiyan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Frank Lloyd Wrightin suunnittelema Yodokō-vierastalo eli entinen Yamamura-suvun asuintalo, joka on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimivia museoita ovat Ashiyan kaupungin taidemuseo, keramiikkaa esittelevä Tekisui-taidemuseo, kirjailija Jun’ichirō Tanizakin muistomuseo ja Enban kiinalaisen modernin taiteen museo. Kaupungin pohjoisosat Rokkōvuorella kuuluvat Seton sisämeren kansallispuistoon. Ashiyaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja (Kōbe-linja), Hankyū-rautateiden Kōbe-päälinja ja Hanshin-rautateiden Hanshin-päälinja.
Richard Doddridge Blackmore

Richard Doddridge Blackmore (1825−1900) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti alkuaan runomuotoon, mutta nimensä hän on saanut tunnetuksi romaaneillaan, joiden tarkkapiirteinen luonteenkuvaus, eloisa vuoropuhelu ja yleensä selkeä rakenne sekä historiallinen tarkkuus kohottavat ne aikaisempien romanttisten historiallisten romaanien parhaimmiksi. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Clara Vaughan", "Cradoek Nowell", "Lorna Doone" (suom. "Laakson tytär") ja "Kit and Kitty".
Täit

Täit (Anoplura) on jäytiäisten lahkoon kuuluva hyönteisten ryhmä, johon kuuluu noin 500 lajia. Ne elävät loisina nisäkkäissä. Täit ovat 0,35–8 millimetrin pituisia.
Täit ovat hyvin erikoistuneita isäntäeläimensä mukaan, ja esimerkiksi ihmisellä ne loisivat vain tietyssä kohdassa ruumista.
Tunnetuimpia ihmisten täitä ovat päätäi, joka elää ihmisen päässä, vaatetäi, joka elää vartalolla, ja satiainen, joka elää pääasiassa sukupuolielinten karvoituksessa. Koirantäi ("Linognathus setosus") on yksi yleisimmistä koirien ulkoloisista Suomessa ja maailmalla.
Täit elävät kiinnittyneinä isäntäänsä ja kiinnittävät munansa isännän karvoihin. Niiden ravintona toimii isäntäeläimen veri. Suurin osa täilajeista on paljain silmin nähtävissä.Täit voivat tarttua ihmiseen suorasta kosketuksesta, irtokarvoista, harjoista tai vaatteista. Esimerkiksi päätäit leviävät helposti päähineiden, harjojen tai hiuslenkkien kautta. Päätäitä esiintyy paljon kouluissa ja päiväkodeissa.
Täitä voidaan torjua erilaisilla myrkyillä, täikammalla, pesemällä vaatteita tai leikkaamalla karvoitusta, jossa täit elävät. Eläimillä täiden hoitoon käytetään ulkoloislääkkeitä, kuten selamektiinia. Ihmisillä käytetään permetriiniä.
Vaatetäi voi levittää sairauksia, kuten pilkkukuumetta, mutta päätäi ja satiainen eivät levitä tauteja ihmisestä toiseen.
Bladh

Bladh tai Blad on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Jyväskylän maailmanloppulaislahko

Jyväskylän maailmanloppulaislahko oli pääasiassa Jyväskylässä vuodenvaihteessa 1949–1950 vaikuttanut herätysliike.
Lahko sai alkunsa syksyllä 1949 Kuhmoisten Hahmajärven kylässä asuneen 18-vuotiaan horrossaarnaajan Salli Salokankaan kotonaan pitämistä horrossaarnoista, joita kuulemassa oli parhaimpina iltoina puolisen tuhatta kuulijaa. Voimakkaan uskonnollisen herätyksen kokenut Salokangas oli kansakoulun käytyään opiskellut Urho Muroman Raamattuopistossa Kauniaisissa. Hänen ensimmäinen horrossaarnansa tapahtui syyskuun alussa 1949, ja sen jälkeen saarnat toistuivat joka ilta noin kello 20 aikaan. Salokangas puhui levollisella ja selkeällä äänellä, ja hän kehotti saarnoissaan kuulijoita rukoilemaan ja tekemään parannuksen. Saarna muuttui lopussa kielilläpuhumiseksi, jota kuulijat eivät ymmärtäneet. Saarnan jälkeen Salokangas nukkui rauhallisesti 20–30 minuuttia eikä herättyään muistanut mitään tapahtuneesta.
Vuodenvaihteessa 1949–1950 Jyväskylässä alkoi kierrellä huhuja ennen kevättä tulossa olevasta maailmanlopusta. Useiden henkilöiden kerrottiin irtisanoutuneen työpaikoistaan valmistautuakseen vastaanottamaan Kristuksen saapumista, ja erään perheen kerrottiin myyneen myös kaiken omaisuutensa. Tämän uskonnollisen liikehtimisen alkuunpanijana pidettiin Kuhmoisten unissasaarnaajaa Salli Salokangasta, joka saapui äitinsä kanssa Jyväskylään Nyrölän kansakoululle joulukuussa 1949 koulussa opettajana toimineen ylioppilas Tapio Nykäsen vieraaksi. Salokangas piti sitten horrossaarnoja koululla useita kertoja, ja niitä kuulemaan tuli suuri joukko ihmisiä. Opettaja Nykänen liittyi myös Salokankaan kannattajiin ja alkoi pitää koululla saarnoja puhuen maailmanlopusta jopa koulun oppilaille. Nykänen joutui tämän vuoksi jättämään paikkansa joulun jälkeen, ja samoin Salokangas poistui koululta maailmanloppulahkolaisten hajaantuessa ympäri maata levittämään lahkon sanomaa. Ennen lähtöään opettaja Nykänen lahjoitti omaisuutensa kyläläisille. Salli Salokangas asui sitten useita viikkoja Jyväskylässä erään perheen luona ja jatkoi siellä horrossaarnojen pitämistä. Paikalla pidettiin myös kokouksia, joissa valmistauduttiin maailmanlopun tulemiseen. Salokangas palasi tammikuussa 1950 kotiinsa Kuhmoisiin. Liikkeellä arveltiin tässä vaiheessa olleen toistasataa kannattajaa eri puolilla Suomea.
Tammikuun lopulla 1950 ruotsalaisessa "Dagens Nyheter" -lehdessä julkaistiin valokuvilla varustettu juttu Jyväskylän maailmanloppulaisista ja Kuhmoisten unissasaarnaajatytöstä. Heistä oli juttu myös "Daily Mail" -lehdessä, ja helmikuussa 1950 Jyväskylään saapui kaksi ruotsalaisen "Se"-lehden toimittajaa suomalainen tulkki mukanaan tekemään juttua lahkolaisista. Liikkeen jäsenillä oli helmikuun alkupuolella kokous Jyväskylässä, ja kokouksessa esiintyi puhujana myös Nyrölän kansakoulun entinen opettaja Tapio Nykänen. Nykäsen mukaan asiasta oli pidetty liikaa melua, ja hän kiisti myös puhuneensa maailmanlopusta vaan ainoastaan Herran tulemisesta.
Wayman Tisdale

Wayman Lawrence Tisdale (9. kesäkuuta 1964 – 15. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja jazzmuusikko. Koripallourallaan hän pelasi isona laitahyökkääjänä NBA:ssa 12 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.
Tisdale pelasi vuosina 1982–1985 Oklahoman yliopiston joukkueessa, ja hänet valittiin Yhdysvaltain yliopistojen ykköstähdistökentälliseen jokaisella kolmella kaudella. Indiana Pacers varasi hänet NBA:han ykkösvaraus Patrick Ewingin jälkeen toisella varausvuorolla .
Tisdale edusti NBA:ssa Indiana Pacersia 3,5 kautta, Sacramento Kingsia 5,5 kautta ja Phoenix Sunsia kolme kautta. Hän pelasi urallaan 840 runkosarjaottelua ja neljänä kautena (yksi Indianassa, kolme Phoenixissa) 22 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 15,3 pistettä, otti 6,1 levypalloa ja antoi 1,3 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 7,1 pistettä, 2,6 levypalloa ja 1,0 syöttöä. Kaudella 1989–1990 hän pelasi Sacramenton joukkueessa 79 runkosarjaottelua, kaikki avauskokoonpanossa, ja teki niissä keskimäärin 22,3 pistettä. Sacramenton-kausinaan hän teki kolme kertaa yhdessä ottelussa 40 pistettä. Parhaimpina kausinaan hän otti 7,7 levypalloa per ottelu.
Tisdale voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 1983 ja Los Angelesin olympialaisissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa ja teki loppuottelussa Espanjaa vastaan 14 pistettä sekä otti kuusi levypalloa.
Koripallouransa jälkeen Tisdale toimi jazzmuusikkona, soittimenaan bassokitara. Hän levytti kahdeksan albumia, joista vuonna 2006 julkaistu "Way Up!" ylsi oman kategoriansa myyntilistan ykköseksi. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa "Ain’t No Stopping Us Now", "Can’t Hide Love" ja "Don’t Take Your Love Away".
Tisdale katkaisi jalkansa helmikuussa 2007, minkä jälkeen hänen polvensa alapuolelta löydettiin syöpäkasvain. Hänen jalkansa amputoitiin elokuussa 2008. Hän kuoli 44-vuotiaana toukokuussa 2009.
Blaeu

Blaeu oli hollantilainen kirjanpainajasuku. Monet suvun jäsenistä olivat samalla oppineita, kuten Willem Blaeu (1571–1638) ja hänen poikansa Joan Blaeu (1600–1673), jotka molemmat ovat laatineet huomattavia karttateoksia.
Kehräsaaren silta

Kehräsaaren silta on Tammerkosken ylittävä kävelysilta Tampereen ydinkeskustassa, Kehräsaaren ja Vuolteentorin välissä. Se on vuonna 1986 valmistunut puukantinen terässilta, joka kulkee Alavoimalan eteläseinustan vierestä. 
Sen pituus on noin 50 metriä.
Silta on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Anna Alapuro

Anna Alapuro (s. 1953 Valkeala) on suomalainen taidegraafikko.
Anna Alapuro syntyi Valkealassa ja kasvoi Helsingissä. Hän opiskeli 1976–1979 Lahden taidekoulussa ja 1980–1981 Unkarin kuvataideyliopistossa sekä vielä vuonna 1997 Lahden taideinstituutissa.
Alapuron töitä oli esillä jo vuonna 1979 Helsingin taidehallin nuorten näyttelyssä. Sen jälkeen hänen töitään on ollut kymmenissä ryhmä- ja yksityisnäyttelyissä. Alapurolla on ollut yksityisnäyttelyitä muun muassa Lönnströmin taidemuseossa (2006), Hiekan taidemuseossa (2008), Imatran taidemuseossa (2010) ja Tampereen taidemuseossa (2020).
Alapuro käyttää teoksissaan erityisti työlästä carborundum-tekniikkaa, mutta hän on käyttänyt myös litografiaa, serigrafiaa ja monotypiaa. Alapuron teoksissa tunnusomaista on sarjallisuus. "Koski"-sarjassa (2015) hän kuvaa kotikaupunkinsa Tampereen Tammerkoskea ympäristöineen ja yksityiskohtineen, ja "Virtauksia"-sarja puolestaan on saanut innoituksensa Pietarin koristeellisista viemärinkansista. Pietarin lisäksi Alapuro on saanut inspiraatoita muiltakin ulkomaanmatkoiltaan ja muista kulttuureista.
Alapuron teokset sijoittuvat usein abstraktin ja esittävän taiteen välimaastoon. Teoksissa lähtökohtina ovat usein arkipäiväiset esineet, rakennukset ja maisemat, jotka on abstrahoitu graafiisiksi aiheiksi ja kuvioiksi. Alapuro käyttää taiteessaan varsin hehkuvia ja intensiivisiä värejä.
Alapurolle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Leonid Grin

Leonid Grin (19. kesäkuuta 1944) on ukrainalainen kapellimestari.
Leonid Grin piti ensimmäisen pianoesityksensä 7-vuotiaana, ja 11-vuotiaana hän voitti nuorten säveltäjien kilpailun. Musiikkia hän opiskeli Dnipron musiikkikorkeakoulussa sekä Moskovan konservatoriossa, missä hän opiskeli sävellystä ja orkesterin johtamista Leo Ginsburgin ja Kirill Kondrašinin johdolla. Valmistuttuaan konservatoriosta vuonna 1977 hänet nimitettiin Moskovan filharmonisen orkesterin apulaisjohtajaksi. Hän oli säännöllinen vieraileva kapellimestari useassa neuvostoliittolaisessa orkesterissa, kuten Leningradin filharmoninen orkesteri, Moskovan valtiollinen radio-orkesteri, Viron kansallinen sinfoniaorkesteri, Georgian valtion sinfoniaorkesteri ja Moskovan kamariorkesteri.
Grin muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1981. Leonard Bernstein valitsi hänet Los Angelesin filharmonikkojen instituuttiin, ja hän sai johtaa kolme Hollywood Bowl -konserttia. Lisäksi hän sai professorin viran Houstonin yliopiston musiikkikoulusta. Vuonna 1983 hän vieraili Isossa-Britanniassa Skotlannin kuninkaallisessa kansallisorkesterissa ja Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesterissa. Hän vieraili muualla Euroopassa muun muassa Göteborgin sinfoniaorkesterissa, Berliinin radion sinfoniaorkesterissa ja Frankfurtin radion sinfoniaorkesterissa. Suomessa hän esiintyi Helsingin kaupunginorkesterissa ja Tampereen kaupunginorkesterin ylikapellimestarina hän toimi vuosina 1990–1994. Grin on jatkanut vierailevana kapellimestarina Euroopassa ja ympäri maailmaa.
Levytykset.
Grin on levyttänyt Berliinin radion sinfoniaorkesterin ja Tampere Filharmonian kanssa Sergei Prokofjevin, Pjotr Tšaikovskin, Dmitri Šostakovitšin ja Erkki Melartinin musiikkia. Hänen levytyksensä suomalaisen säveltäjän Erkki Melartinin täydellisistä sinfonioista Tampere Filharmonian kanssa ovat saaneet laajaa tunnustusta. BBC Music Magazine antoi viiden tähden arvosanan sinfonioiden nro 2 ja 4 levytykselle. Sinfonioista nro 1 ja 3 koostuvan levy oli Yleisradion vuoden levy vuonna 1995.
Juomuhilsa

Juomuhilsa ("Hilsa kelee") on Intopasifista merialutta asuttava kupusillien heimon kalalaji.
Juomuhilsa on suhteellisen pieni, tyypillisesti noin 16-senttinen rannikkovesien kala, jonka levinneisyys ulottuu eteläisestä Afrikasta ainakin Indonesiaan ja Hongkongiin idässä. Se on paikoin tärkeä kalastuskohde ja ruokakala.
Brock Hooton

Brock Hooton (s. 20. maaliskuuta 1983 Nanaimo, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä DEL-liigan Fischtown Pinguinsissa. Hooton on pelannut DEL-liigaa kaudesta 2016–2017 lähtien.
Jan Blahoslav

Jan Blahoslav (1523−1571) oli tšekkiläinen oppinut ja kirjailija. Matkusteltuaan ja opiskeltuaan useita vuosia Saksassa, muun muassa Lutheria kuunnellen, hän astui Böömiläisen veljeskunnan palvelukseen. Blahoslav on sekä veljeskunnan että yleensä vanhemman tšekkiläisen kirjallisuuden nerokkaimpia ja oppineimpia kirjailijoita. Hän on kirjoittanut veljeskunnan laajan historian, kääntänyt uudestaan tšekin kielelle Uuden testamentin, toimittanut tšekin kielen kieliopin. Hän kokosi virsiä ja kirjoitti musiikista ja runoustaiteesta. Blahoslav oli mestarillinen ja hieno kielenkäyttäjä, jonka tyyli oli pitkät ajat tšekkiläisille kirjailijoille mallina.
Lufkin

Lufkin on kaupunki Texasissa, Yhdysvalloissa. Kaupunki on 185 km päässä Houstonista. Lufkinin väkiluku on 36 112 ja mediaani-ikä 34,7. Lufkinin pinta-ala on 89 km², joten sen väestötiheys on 405,89 asukasta neliökilometrillä. Kaupunki perustettiin 1884.
LeBlanc

LeBlanc ja Leblanc on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pertuntori

Pertuntori (tunnetaan myös nimellä "Pertunmaan Tori") on Mäntyharjun Pertunmaalla sijaitseva tori. Se sijaitsee kirkonkylän keskustassa Pienivesi-järven rannalla. Paikka on erityisen suosittu turistikohde kesälomasesonkeina, jolloin torissa on tarjolla paikallista lähiruokaa, käsitöitä sekä monenlaista ohjelmaa. Kunta tarjoaa myös ilmaiseksi myyntipaikkoja jokaiselle halukkaalle.
Charles Blanc

Auguste Alexandre Charles Blanc (1813−1882) oli ranskalainen taidehistorioitsija. Hän oli jonkin aikaa vuoden 1848 jälkeen sisäasiainministeriön kaunotaiteiden osaston johtajana. Hän vaikutti Ranskassa tehokkaasti taidehistoriallisten harrastusten elpymiseen. Hänen pääteoksensa on 14-osainen "Histoire des peintres de toutes les écoles" (1849−1875). Paitsi sitä hän on muun muassa kirjoittanut "L’oeuvre de Rembrandt" ja "Histoire de la renaissance artistique en Italie". Blanc oli Ranskan akatemian jäsen.
Charles Blancin veli oli sosialistinen poliitikko Louis Blanc.
Alvin Robertson

Alvin Cyrrale Robertson (s. 22. heinäkuuta 1962 Barberton, Ohio) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi heittävänä takamiehenä NBA:ssa kymmenen kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984. Hän voitti kolme kertaa NBA:n pallonriistotilaston, ja hänet valittiin kerran , kerran sekä neljä kertaa un. Hän on yhtenä neljästä pelaajasta yltänyt NBA:ssa ns. neloistuplaan.
Robertson pelasi yliopistourallaan Crowder Collegen ja Arkansas’n yliopiston joukkueissa. San Antonio Spurs varasi hänet NBA:han seitsemännellä varausvuorolla .
Robertson edusti NBA:ssa San Antonio Spursia kausina 1984–1989, Milwaukee Bucksia kausina 1989–1993, Detroit Pistonsia kevätkaudella 1993 ja kahden väliin jääneen kauden jälkeen vielä Toronto Raptorsia kaudella 1995–1996. Hän pelasi urallaan 779 runkosarjaottelua ja neljänä kautena (kaksi San Antoniossa, kaksi Milwaukeessa) 13 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 14,0 pistettä, otti 5,2 levypalloa, antoi 5,0 koriin johtanutta syöttöä ja onnistui 2,7 kertaa pallonriistossa. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 20,2 pistettä, 5,3 levypalloa, 6,2 syöttöä ja 2,8 pallonriistoa. Kaudella 1987–1988 hän teki yhden kauden pistekeskiarvoennätyksensä 19,6 pistettä. Joulukuussa 1985 hän teki Denver Nuggetsia vastaan 41 pistettä. Hän oli kausina 1985–1986, 1986–1987 ja 1990–1991 NBA:n pallonriistotilaston ykkönen, parhaana ottelukohtaisena kausikeskiarvonaan ensin mainitulla kaudella 3,7 riistoa. Hän pystyi neljä kertaa yhdessä ottelussa kymmeneen pallonriistoon. Kaudella 1985–1986 Robertson valittiin NBA:n parhaaksi puolustuspelaajaksi sekä kakkostähdistökentällisen pelaajaksi.
NBA:ssa on tilastoitu torjuntoja ja pallonriistoja kaudesta 1973–1974 alkaen, ja sen jälkeen vain neljä pelaajaa on yltänyt ns. neloistuplaan eli tehnyt yhdessä ottelussa kaksinumeroiset lukemat neljässä eri tilastossa. Robertson ylsi saavutukseen toisena, kun hän helmikuussa 1986 Phoenix Sunsia vastaan teki 20 pistettä, otti 11 levypalloa, antoi 10 syöttöä ja otti 10 pallonriistoa.
Robertson voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa. Ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Kiinaa vastaan hän teki 18 pistettä, otti kuusi levypalloa, antoi neljä korisyöttöä ja otti kuusi pallonriistoa. Loppuottelussa Espanjaa vastaan hän teki kuusi pistettä, otti kaksi levypalloa, antoi kolme syöttöä ja onnistui kerran pallonriistossa.
Robertson on ollut vankilassa useista eri rikoksista, muun muassa vaimonsa pahoinpitelystä. Häntä syytettiin 2010-luvun alkupuolella alaikäisen tytön kidnappauksesta ja pakottamisesta seksiin mutta syytökset todettiin perättömiksi.
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Tyrell Johnson ja koripalloilija Elgin Cook ovat Robertsonin lapsia.
Rouskunriesa

Rouskunriesa ("Hypomyces lateritius") on Hypocreaceae-heimoon kuuluva kotelosieni, joka loisii useiden haperoiden ja rouskujen, erityisesti leppärouskujen ("Lactarius" sect. "Deliciosi") itiöemissä. Sienitaudin aiheuttamia epämuodostuneita itiöemiä kutsutaan nimellä "kivileppärousku" tai "kuuroleppärousku".
Tuntomerkit.
Rouskunriesa peittää leppärouskujen itiöemät kovalla pintakerroksella (ns. subikulum) ja värjää ne punaruskeasta okranvärisiksi. Subikulum ei värjäydy kaliumhydroksidilla. Periteekit muodostuvat isännän hymenoforeille; ne voidaan tunnistaa pienistä pisteistä, jotka jakautuvat säännöllisesti ja ovat uponneet subikulumiin siten, että vain suuaukko on nähtävissä. Periteekit ovat 300–470 µm pitkiä ja 170–360 µm leveitä, kellanruskeita-ruskeita ja muuttuvat kaliumhydroksidilla keltaisiksi. Vaihtoehtoinen suvuton lisääntyminen tapahtuu muumioituneilla itiöemillä ja muodostuu isännän lamellien väliin kasvavasta valkoisesta, puuvillamaisesta sienirihmastosta.
Kärjestään paksuuntuneiden itiökoteloiden halkaisija on keskimäärin 90–150 µm × 4–8 µm. Askosporit ovat väliseinättömiä.
Viljeltynä sieni muodostaa mallasuuteagarissa pesäkkeitä, jotka kasvavat 5-7 millimetriä viikossa ja koostuvat villaisesta, molemmin puolin valkoisesta, hajuttomasta sienirihmastosta ja harvasta ilmarihmasta. Pakuseinäisiä soluja ei muodostu.
Ekologia.
Rouskunriesa sairastuttaa erityisesti leppärouskujen sektioon kuuluvia rouskulajeja. Näihin kuuluvat mm. männynleppärousku ("Lactarius deliciosus"), kuusenleppärousku ("Lactarius deterrimus") ja verileppärousku ("Lactarius sanguifluus"); muita rouskunriesan isäntälajeja ovat sikurirousku ("Lactarius camphoratus"), punatäplärousku ("Lactarius controversus"), hehkurousku ("Lactarius porninsis"), kangasrousku ("Lactarius rufus"), pikkurousku ("Lactarius tabidus"), karvarousku ("Lactarius torminosus") ja haaparousku ("Lactarius trivialis"). Rouskunriesa muuttaa isäntiensä itiöpesäkkeet koviksi ja epämuodostuneiksi.
Levinneisyys.
Rouskunriesaa esiintyy todennäköisesti kaikkialla, missä rouskujakin, kuten koko Pohjois-Amerikassa Alaskasta Keski-Meksikoon. Euroopassa lajin levinneisyysalue ulottuu Ranskasta Ukrainaan; myös Suomessa sitä esiintyy. Aasiassa rouskunriesaa tavataan Kazakstanista, Kirgisiasta ja Länsi-Siperiasta; lajia on havaittu myös Uudesta-Seelannista.
Merkitys.
Rouskunriesa tekee isäntänsä, leppärouskut (tai muut rouskut) ja haperot koviksi ja syömäkelvottoviksi toisin kuin sukulaisensa "Hypomyces lactifluorum", jota pidetään Meksikossa ja Yhdysvalloissa kauppasienenä. Kummankin kanssa samaan sukuun kuuluva tatinriesa ("Hypomyces chrysospermus") puolestaan loisii tateissa.
Johan Magnus Alopaeus

Johan Magnus Alopaeus (15. joulukuuta 1837 Viipuri – 25. joulukuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen opettaja, rehtori ja sanomalehden toimittaja.
Johan Magnus Alopaeuksen vanhemmat olivat Viipurin lukion yliopettaja, sittemmin Juvan kirkkoherra ja rovasti Magnus Erik Alopaeus sekä vuorineuvoksen tytär Margareta Wilhelmina Solitander. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta vuonna 1856 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1864. Alopaeus työskenteli apulaisopettajana Viipurin ala-alkeiskoulussa vuonna 1864 ja siirtyi seuraavana vuonna latinan opettajaksi Joensuuhun perustettuun yläalkeiskouluun. Alopaeus toimi Joensuun yläalkeiskoulun rehtorina vuosina 1873–1878, kuului koulun laajentamista suunnittelevaan toimikuntaan vuonna 1889 ja työskenteli sen jatkoluokilla uskonnon ja kreikan kielen opettajana. Koulun muututtua täysiluokkaiseksi klassilliseksi lyseoksi Alopaeus työskenteli sen ruotsin kielen opettajana vuoteen 1900 saakka.
Joensuuhun vuonna 1865 perustettu yksityinen ruotsinkielinen tyttökoulu siirtyi vuonna 1879 Alopeauksen ja Adele Tavastin omistukseen. Alopaeus työskenteli myös tyttökoulun opettajana ja yritti vuonna 1874 perustaa suomenkielisen tyttökoulun. Koulun opetuskielen muututtua suomeksi vuonna 1881 hän jatkoi sen Suomen historian ja ruotsin kielen opettajana ja sai vakinaisen viran vuonna 1899, jolloin koulu siirtyi valtion omistukseen. Alopaeus hoiti virkaansa vuoteen 1908 saakka ja erosi siitä vuonna 1910.
Alopaeus työskenteli pitkään Joensuun sunnuntai- ja käsityöläiskoulun opettajana. Hän oli käsityöläiskoulun johtokunnan puheenjohtaja vuonna 1890, kansakoulun johtokunnan jäsen vuosina 1877–1879 ja kansakoulun tarkastaja vuosina 1889–1895. Alopaeus toimi myös yleisöluentojen järjestäjänä ja luennoitsijana, kansankirjaston hoitajana sekä kirjaston ja perustamansa lukusalin johtokunnan jäsenenä. Hän työskenteli sanomalehti "Karjalattaren" toimittajana vuosina 1877–1883, työväenyhdistyksen esimiehenä vuonna 1889 ja työväen oppikurssien opettajana vuonna 1890. Alopaeus mainitaan myös yhtenä Joensuun ensimmäisistä raittiusaatteen ajajista.
Alopaeus kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon vuosina 1877–1879 ja toimi sen puheenjohtajana vuonna 1879. Hän kuului Joensuun kirkkoneuvostoon vuosina 1877–1900 ja edusti Ala-Karjalan rovastikuntaa kirkolliskokouksessa vuonna 1874.
Alopaeus oli naimisissa Pälkjärven kirkkoherran tyttären Nina Natalia Nysténin kanssa vuodesta 1868. Hän kuoli vatsasyöpään. Entiset oppilaat lahjoittivat Eino J. Härkösen maalaaman Alopaeuksen muotokuvan Joensuun lyseolle vuonna 1932.
Blanche (sukunimi)

Blanche on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Charles Wesley

Charles Wesley (18. joulukuuta 1707 Epworth, Lincolnshire, Englanti – 29. maaliskuuta 1788 Lontoo) oli englantilainen pastori, metodismin perustajia ja virsirunoilija.
Elämä.
Wesleyn isä oli Samuel Wesley, Englannin anglikaanisen kirkon pappi. Veljekset John ja Charles Wesley opiskelivat teologiaa Oxfordissa. He kokosivat ympärilleen joukon nuoria, jotka alkoivat tutkia kristinuskoa perusteellisesti, järjestelmällisesti säännöllisissä tapaamisissa, ”Holy Club", siitä alkuaan pilkkanimi metodismi. Samaan ryhmään kuului heidän ohellaan myös George Whitefield (1714–1770), joka oli myöhemmin tärkeä vaikuttaja metodistikirkossa. Vuonna 1735 Wesley vihittiin anglikaanipapiksi. Veljeksistä tuli metodismin, yhden protestanttisen kirkkoperheen suurimmista haaroista, perustajat.
Valmistumisensa jälkeen hän matkusti veljensä kanssa Amerikkaan, englantilaisiin siirtokuntiin toimimaan pappina ja lähetyssaarnaajana. Siellä hän tutustui saksalaisiin herrnhutilaisiin ryhmiin. Heidän uskonkäsityksensä vaikutti Wesleyn veljeksiin. Palattuaan takaisin Englantiin he tutustuivat sielläkin herrnhutilaiseen ryhmään ja saivat kokea kääntymiskokemuksen 21. toukokuuta 1738. Tämän kokemuksen jälkeen veljekset alkoivat saarnata Isossa-Britanniassa. 
Virsirunoilija.
John Wesleystä tuli metodismin varsinainen perustaja ja Charles Wesleystä virsirunoilija. Hänen julkaisemansa virsikirja hallitsi Englannin virsirunoutta lähes 100 vuotta. Charles Wesley on kirjoittanut noin 6500 virttä ja laulua. Monet niistä ovat edelleen tunnetuimpia englanninkielisten hengellisten laulujen klassikoita, jotka ovat levinneet eri puolille maailmaa.
Tunnetuimpia hänen kirjoittamia virsiään on "O for a thousand tongues to sing". Hän on kirjoittanut sen 21. toukokuuta 1739, kääntymisensä yksivuotispäivänä. ja se pn kauan ollut Englannin metodistien virsikirjan ensimmäinen virsi. Virsi ilmestyi kokoelmassa "Hymns and Sacred Poems" 1740 otsikolla ”For the anniversary day of one’s conversion”.
Toinen tunnettu hänen kirjoittama virsi on joululaulu "Hark The Herald Angels Sing""" vuodelta 1743. Se tunnetaan Felix Mendelssohn Bartholdyn 1840 tekemällä sävelmällä ja se on yksi tunnetuimpia englantilaisia joululauluja.
Charles Wesleyn virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Cantemus 
Hengellinen laulukirja
Seurakunta laulaa 
Siionin laulut
Mustafa Madbuli

Mustafa Madbuli (; s. 24. huhtikuuta 1966) on egyptiläinen poliitikko. Hän on toiminut Egyptin pääministerinä vuodesta 2018.
Madbuli on opiskellut ensin insinööriksi ja myöhemmin tohtoriksi Kairon yliopistossa. Ennen pääministeriksi valintaansa hän toimi asuntoministerinä ja sitä ennen asuntoministeriön korkeana virkamiehenä. Hän johti kunnianhimoista projektia, jonka tehtävänä oli tuottaa edullisia asuntoja vähävaraisille ja päästä näin eroon Egyptin slummeista.
August Blanche

August Theodor Blanche (17. syyskuuta 1811 Tukholma, Ruotsi − 30. marraskuuta 1868 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija. Hän oli 1800-luvun keskivaiheilla tunnetuimpia ruotsalaisia kaunokirjailijoita.
Blanche opiskeli Uppsalassa ja toimi lakitieteelliset opinnot suoritettuaan virkauralla, mutta harjoitti samalla tuotteliasta kirjailijatointa. Hän kirjoitti alkuun poliittisista aiheista ja herätti kirjoituksillaan huomiota mutta siirtyi sitten kaunokirjallisuuteen. Hän julkaisi esikoisteoksensa näytelmäkirjailijana 1843 ("Positivhataren") ja sai suurta suosiota osakseen. Sen jälkeen hän kirjoitti noin 40 näytelmää, joiden arvo on kuitenkin varsin vaihteleva. Tunnettu on "Kuljeksiva teatteriseurue" ("Ett resande teatersällskap", 1848). Blanche on kirjoittanut myös useita romaaneja ja kertomuksia, kuten "Bilder ur verkligheten". Niihin kuuluu kokoelma "Hyrkuskens berättelser". Ne julkaistiin ensin Blanchen toimittamassa "Illustrerad tidningissä". Myöhemmin Blanche osallistui poliittiseen elämään.
Blanche toimitti 1839–1842 sanomalehteä "Freja", johon J. V. Snellman oleskellessaan samoina vuosina Tukholmassa kirjoitti kirjallisista ja tieteellisistä kysymyksistä. Snellman solmi läheisen ystävyyden Blanchen kanssa ja osallistui tiiviisti Freja-ryhmän kaikkiin toimiin, joten näillä yhteyksillä on ollut huomattava merkitys Snellmanin omaan kirjailijakehitykseen.
Nakhon Ratchasiman joukkoampuminen

Nakhon Ratchasiman joukkoampuminen tapahtui Thaimaan Nakhon Ratchasimassa 8–9. helmikuuta 2020, jolloin korpraali Jakraphanth Thomma aloitti tulituksen ostoskeskuksessa tapettuaan ensin esimiehensä. Hän otti panttivankeja, ja poliisi piiritti hänet. Poliisi ampui lopulta Thomman kuoliaaksi, mikä päätti tilanteen. Välikohtauksessa kuoli 29 ihmistä ja 57 haavoittui.
Tausta.
32-vuotias korpraali Jakraphanth Thomma oli vakinaisessa työssä sotilastukikohdassa, joka sijaitsee 166 000 asukkaan Nakhon Ratchasimassa, joka tunnetaan myös nimellä Korat. Korpraali Thommalla oli riitaa maakaupoista esimiehensä anopin kanssa.
Osapuolet yrittivät selvittää asioita puhumalla, mutta tämä ei onnistunut. Mies koki että häntä oli petetty. Ampuja julkaisi 21. tammikuuta alkaen katsottavaa materiaalia somessa. Thomma mainitsi muun muassa, etteivät "rikkaat voi viedä rahojaan hautaan".
Tapahtumat.
Thomma tappoi 8. helmikuuta noin kello 15.30 everstin arvoisen esimiehensä Anantharot Krasaen ja talon omistajan tämän yksityisasunnossa kasarmilla. Talon omistaja oli everstin anoppi Anong Mitchan.
Asunnossa ampumisen jälkeen Thomma varasti armeijan Humvee-ajoneuvon ja aseen Surathamphithakin tukikohdasta. Hän myös ampui häntä pidättämään tulleet poliisit ja kaksi muuta.
Thomma meni Terminal 21 Korat -ostoskeskukseen ja aloitti tulituksen noin kello kuusi illalla. Mies ampui tarkasti tappaakseen. Monia kuoli jo ostoskeskuksen pihalla autoihinsa tai muualle. Mies tappoi yhteensä 29 ihmistä ja haavoitti 57 ihmistä. Tekijä ampui ostoskeskuksen ulkopuolella keittimen kaasupulloa, jonka räjähdys sytytti tulipalon. Ihmiset juoksivat ammuskelua paniikissa pakoon. 
Ostoskeskuksessa vallitsi tuntikausia tilanne, jossa ihmiset piileksivät. Ampuja nousi neljänteen kerrokseen. Poliisi saapui pohjakerrokseen ja vapautti satoja mahdollisia ampujan uhreja, mutta ampuja liikkui yhä ostoskeskuksessa.
Poliisi yritti epäonnistuneesti ratkaista tilannetta mm. Thomman äidin avulla. Kaappaajan oma some-lähetys ja muut tv-lähetykset katkaistiin, jälkimmäinen siksi, ettei Thomma pystyisi seuraamaan poliisin toimia. Poliisin ja Thomman välillä käytiin tulitaistelu, jossa kuoli yksi poliisi.
Poliisin ja armeijan erikoisjoukot saapuivat aamulla puoli yhdeksältä. Samalla tuli ambulansseja ja niiden henkilökuntaa. Harjoiteltuaan ensin operaatiota erikoisjoukot rynnäköivät nopeasti ja tappoivat Thomman pian. Samalla he vapauttivat ostoskeskuksesta satoja mahdollisia kaappaajan uhreja. Vasteaika tilanteen alkamisesta sen päättymiseen oli noin 17 tuntia. Joidenkin tietojen mukaan Thomma tapettiin hänen yrittäessään paeta.
Juho Mönkkönen

Juho Mönkkönen on kangasalalainen lapsinäyttelijä, joka on näytellyt sekä Michael Caffreyn että Billyn (päärooli) rooleja Tampereen Työväen Teatterin "Billy Elliot" -musikaalissa. Mönkkönen pääsi Michaelin rooliin koe-esiintymisen kautta. Sekä Billyn että Michaelin rooleissa oli kolmoismiehitys. Valituille viidelletoista pojalle alettiin pitää musikaalin konseptiin kuuluvaa Billy-koulua vuonna 2017, jossa heille opetettiin muun muassa balettia ja steppiä. Mönkkönen esiintyi Michaelina tammikuuhun 2019, jolloin hän siirtyi musikaalin päärooliin Jiri Rajalan jätettyä roolin. Musikaalin lapsinäyttelijät saivat Kalle Kaiharin kulttuurisäätiön palkinnon.
Aaron Jones

Aaron LaRae Jones (s. 2. joulukuuta 1994 Savannah, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä. Jones edustaa Minnesota Vikingsia. Green Bay Packers varasi Jonesin 5. kierroksella varaustilaisuuden 182. pelaajana vuoden .
Jones aloitti collegeuransa vuonna 2013 Texasin yliopistossa El Pasossa. Hän pelasi El Pasossa neljä kautta, joissa hän juoksi yhteensä 4 114 jaardia tehden 33 maalia. Hän myös vastaanotti 646 syöttöjaardia tehden seitsemän touchdownia. Kolmantena vuotenaan Jones pelasi vain kaksi ottelua, sillä hän loukkasi nilkkansa. Parhaimmalla kaudellaan vuonna 2016 Jones juoksi 1 773 jaardia ja teki 17 touchdownia.
Green Bay Packers varasi Jonesin viidennellä kierroksella varaustilaisuuden 182. pelaajana. Jones teki Packersin kanssa neljän vuoden tulokassopimuksen, jonka arvo oli 2,6 miljoonaa dollaria. Tulokaskaudellaan Jones juoksi 448 jaardia ja teki neljä touchdownia. Vuonna 2018 Jones pelasi 12 ottelua, joissa juoksi 728 jaardia ja teki kahdeksan touchdownia. Hän myös vastaanotti yhden syöttötouchdownin ja 206 jaardia. Vuonna 2019 Jones pelasi kaikki runkosarjan 16 ottelua, joissa juoksi 1 084 jaardia ja teki 16 touchdownia. Hän vastaanotti 474 jaardia ja teki kolme touchdownia syötöstä.
Maaliskuussa 2024 Jones teki Minnesota Vikingsin kanssa yksivuotisen ja seitsemän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Awaji (Hyōgo)

Awaji () on Japanin kaupunki Awajin saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se käsittää Awajin saaren pohjoisosan ja rajautuu idässä Osakanlahteen, lännessä Seton sisämeren Harimanmereen. Pohjoisessa sen erottaa Honshūsta ja Kōben kaupungista Akashinsalmi, jonka yli johtaa vuonna 1998 valmistunut Akashinsalmen suursilta. Awajissa on 43 523 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 184,32 neliökilometriä.
Awaji on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Awajin, Higashiuran, Hokudanin, Ichinomiyan ja Tsunan maaseutukaupungit. Alue sijaitsee Honshūn ja Shikokun saaret toisiinsa liittävän liikennereitin varrella. Edo-kaudella se kuului Tokushiman daimiokuntaan ja sinne rakennettiin useita satamia. Itärannikolta harjoitettiin kauppaa Osakanlahden ympäristön kaupunkeihin. Vuoden 1995 Hanshin-Awajin maanjäristyksen episentrumi sijaitsi meressä Awajin maaseutukaupungin Iwayan kaupunginosan edustalla, ja erityisesti saaren pohjoisosat kärsivät järistyksessä pahoja vaurioita. Järistyksen ja Akashinsalmen sillan valmistumisen jälkeen seudulla on toteutettu suuria rakennus- ja kehityshankkeita. Merkittäviä elinkeinoja ovat esimerkiksi koristekukkien ja "mikan"-mandariinien viljely sekä kalastus. Ein kaupunginosa tunnetaan suitsukkeistaan.
Awajin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi useat puistot: Akashinsalmen valtiollinen puisto, Awaji hanasajikin kukkapuutarha ja Awaji Yumebutai -kompleksi kasvitieteellisine puutarhoineen (Kiseki no hoshin kasvitieteellinen museo). Merkillepantavia uskonnollisia rakennuksia ovat muun muassa Izanagi-jingūn šintolainen pyhäkkö ja Honpuku-jin buddhalainen temppeli, joka on Tadao Andōn suunnittelema. Osa kaupungin alueesta kuuluu Seton sisämeren kansallispuistoon.