tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Manuel II Palaiologos

Manuel II Palaiologos (, 1350–1425) oli Bysantin keisari vuosina 1391–1425. Hänen isänsä oli Johannes V Palaiologos.
Manuel nimettiin kruununperijäksi, kun hänen vanhempi veljensä Andronikos IV Palaiologos oli kapinoinut isää vastaan. Hän auttoi isäänsä nousemaan takaisin valtaan 1379. Manuel ja Johannes turvautuivat tässä turkkilaisten apuun, samoin kuin vuonna 1390, kun Andronikoksen poika valtasi Konstantinopolin. Vastineeksi avusta Manuel joutui lähtemään vasalliksi sulttaani Beyazid I:n hoviin.
Manuel oli sulttaanin hovissa myös kuullessaan isänsä kuolemasta vuonna 1392. Hänen onnistui paeta Konstantinopoliin, ja pakomatkallaan hän meni naimisiin serbialaisen prinsessan Helena Dragašin kanssa. Patriarkka Antonius IV kruunasi heidät molemmat juhlavassa seremoniassa.
Manuelin paettua Konstantinopoliin sulttaani alkoi piirittää kaupunkia. Sulttaani ei saanut vallattua Konstantinopolia, vaikka kukistikin häntä vastaan lähteneet ranskalaiset ja unkarilaiset Nikopoliksen taistelussa vuonna 1396.
Manuel teki veljensä Andronikos IV:n pojasta Johannes VII:stä hallitsijakumppaninsa, jotta valtakunta säästyisi sisällissodalta. Johanneksen pojan Andronikos V:n tuli periä valtakunta Manuelin kuoltua.
Manuel teki matkoja Italiaan, Ranskaan, Saksaan ja Englantiin yrittäessään saada apua ottomaaneja vastaan, mutta tuloksetta. Hän pysähtyi Pariisiin kahdeksi vuodeksi. Matka lisäsi kulttuurisiteitä idän ja lännen välillä, mutta sotilaallista apua ei herunut. Ainoastaan Timur Lenkin sotaretki turkkilaisia vastaan antoi Bysantille sen tarvitseman hengähdystauon. 
Beyazid kuoli vuonna 1403, ja Manuel oli hyvissä väleissä uuden sulttaanin Mehmed I:n kanssa. Rauhallinen kausi jatkui vuoteen 1421, jolloin Mehmed I kuoli ja Manuel vetäytyi valtiollisesta elämästä ja keskittyi enemmän hartaudenharjoittamiseen ja kirjallisuuteen. Hänen poikansa Johannes VIII Palaiologos oli nimetty kanssahallitsijaksi, eikä hän panostanut rauhan ylläpitämiseen vaan sekaantui Turkin vallanpeimyskiistaan. Seuraava sulttaani Murad II piiritti Konstantinopolia taas vuonna 1422. Kaupunki selvisi, mutta turkkilaiset valtasivat Peleponnesoksen. Manuel koki rauhansopimuksen ehdot niin nöyryyttäviksi, että hän vetäytyi loppuiäkseen luostariin.
Koska Andronikos V oli kuollut ennen isäänsä, tuli Manuelin pojasta Johanneksesta uusi keisari, kun Manuel kuoli vuonna 1425.
Manuel II kirjoitti monia kirjeitä, runoja, pyhien elämäkertoja ja uskonnollisia kirjoituksia. Eräs näistä käsitteli kristinuskon ja islamin eroja; se perustui keskusteluihin, joita Manuel II kävi ollessaan panttivankina sulttaanin hovissa. Vuonna 2006 paavi Benedictus XVI siteerasi Manuel II:ta Regensburgissa pitämässään puheessa, joka aiheutti muslimien protesteja eri puolilla maailmaa, mutta oli tyrmistys myös monikulttuurisuudesta kiinnostuneille.
Perhe.
Manuel sai vaimonsa Helena Dragašin kanssa seitsemän poikaa:
Ahvenisto

Ahvenisto on Hämeenlinnan 9. kaupunginosa. Sen kautta kulkee "Ahvenistonharjun" pitkittäisharju. Ennen Vanajan kunnan yhdistämistä Hämeenlinnaan harjulla kulki kuntien välinen raja. Ahveniston alue, etenkin Ahvenistonjärven eteläpäässä sijaitseva uimaranta, on hämeenlinnalaisten suosima ulkoilualue.
Kaupunginosa on vuosien saatossa kehittynyt monipuolista vapaa-ajantoimintaa ja liikuntamahdollisuuksia tarjoavaksi ulkoilualueeksi. Nykyään alueella sijaitsee muun muassa useita pururatoja ja lenkkipolkuja sekä talvisin hiihtoladut, ampumarata, uimaranta ja maauimala, sekä kaupungin ylläpitämä avanto ja sauna. Ahveniston, eli Apparan, maauimalassa uitiin vuoden 1952 olympialaisten Hämeenlinnassa kisatun nykyaikaisen viisiottelun uintiosuus. Lisäksi viisiottelun maastojuoksu ja miekkailu järjestettiin Ahveniston alueella. 
Ahvenistonharjulla sijaitsevat myös Kanta-Hämeen keskussairaala, hautausmaa Ahveniston kappeleineen, ortodoksinen kirkko, TV-linkkimasto ja jonkin verran asuntoja. 
Osa perinteisesti Ahveniston alueella sijaitseviksi mielletyistä toiminnoista sijaitsee nykyisessä Pullerinmäen kaupunginosassa: esimerkiksi Ahveniston moottorirata, Rinkelinmäen jäähalli, hyppykäytöstä poistettu hyppyrimäki.
Pika-asutuslaki

Pika-asutuslailla tarkoitetaan 28. kesäkuuta 1940 hyväksyttyä lakia, jonka perusteella valtio hankki haltuunsa kantaväestön maa-alueita ja jakoi niitä uudelleen talvisodan evakoille. Suunnitelmana oli asuttaa väestö Helsingistä ja Jyväskylästä katsoen vastaavalla tavalla kuin asutus oli ollut Karjalassa Viipurista ja Sortavalasta katsoen.
Moskovan rauhansopimuksen vuoksi Neuvostoliitolle luovutetulta alueelta – Suomenlahden saarilta, Karjalankannakselta, Laatokan Karjalasta, Sallan ja Kuusamon itäosista, Kalastajasaarennolta sekä Hangon vuokra-alueelta – muuhun Suomeen siirtyneitä evakkoja oli noin puoli miljoonaa henkeä eli noin 15 prosenttia Suomen silloisesta asukasluvusta.
Pääministeri Risto Ryti asetti heti talvisodan päätyttyä komitean valmistelemaan lakia Moskovan rauhan nojalla Neuvostoliitolle luovutetulta alueelta siirtyneen väestön asuttamiseksi. Komitea, jota johti professori ja entinen pääministeri Toivo Kivimäki, sai jo kesällä 1940 valmiiksi lakiesityksen, jonka perusteella siirtoväelle voitiin ottaa maata valtiolta, seurakunnilta, suuryhtiöiltä ja tavallisilta maanomistajilta. Tarkoituksena oli muodostaa lähinnä Etelä-Suomeen noin 35 000 tilaa, joita varten arvioitiin tarvittavan noin 330 000 hehtaaria valmista peltoa. Lakia alettiin panna toimeen syksyllä 1940 ja kesäkuuhun 1941 mennessä valmistui tai oli saatu lähes valmiiksi noin 13 000 pika-asutustilaa. Asutustoimintaa johti kansanedustaja, maanmittausinsinööri Sulo J. Teittinen ja hänen apunaan oli neuvottelukunta, johon kuuluivat siirtoväen edustajina kansanedustaja Juhani Leppälä, maanviljelijä Eeno Pusa ja agronomi, luutnantti Johannes Virolainen. Neuvottelukunnan sihteerinä oli aluksi varatuomari Teini Ahava ja hänen siirryttyään Korkeimman hallinto-oikeuden jäseneksi varatuomari, vänrikki Veikko Vennamo. Tässä yhteydessä Vennamo ja Virolainen, kaksi sotien jälkeisten vuosikymmenien näkyvimpiin kuulunutta poliitikkoa, tapasivat ensimmäisen kerran. 
Pika-asutustoiminta huolestutti etenkin ruotsinkielisten alueiden maanomistajia, joiden lähetystö jätti marraskuussa 1940 asiasta kirjelmän pääministeri Risto Rytille. Kirjelmän allekirjoittajat pelkäsivät karjalaisväestön asuttamisen vaarantavan heidän toimeentulonsa ja kulttuuriperinteensä. 
Lain toimeenpano jouduttiin keskeyttämään kesäkuussa 1941 jatkosodan alkamisen takia. Pika-asutustoiminnan henkilökunta siirrettiin tällöin suurelta osin toisiin tehtäviin. Kesäkuuhun 1942 mennessä, jolloin suuri osa siirtoväestä oli palannut kotiseuduilleen takaisinvallatuille alueille, ilmoitettiin noin 3 000 pika-asutustilan viljelysopimusten tulleen irtisanotuksi. Noin sadan tilan osalta sopimukset olivat jääneet irtisanomatta huolimatta siitä, että niiden asukkaat olivat palanneet Karjalaan, ja nämä tilat siirtyivät valtion haltuun. Osa tiloista oli palautunut niiden entisille omistajille. Maaliskuuhun 1943 mennessä jo yli puolet pika-asutustilojen viljelysopimuksista oli irtisanottu; toisaalta liki 300 ruokakuntaa oli ilmoittanut pitävänsä pika-asutustilan ja luopunut tilastaan palautetulla alueella.
Sorsapuisto

Sorsapuisto on 1930-luvulla valmistunut, nykyisellään 4,2 hehtaarin kokoinen vapaa-ajanviettopaikka ja virkistysalue Tampereella Tullin kaupunginosassa. Vuonna 1990 puiston eteläkulmaukseen rakennettiin Tampere-talo ja samalla koko puistoa uudistettiin. Vuosina 1964–1972 Tampere-talon paikalla oli toiminut Tampereen eläintarha, jonka vetonauloja olivat leijonat Tam ja Pere. 
Sorsapuisto menneinä aikoina.
Vielä 1900-luvun alkuvuosina sorsapuiston alueella oli perunapeltoja ja pieni vaatimaton lähde, joka puhkesi pieneksi lammeksi, aikalaisen John Tammelan muistitietojen perusteella vuonna 1902 tai 1903. Lampea kutsuttiin Tammelanlammiksi.
Sorsapuiston läheisyydessä oleva Lähteenkatu on saanut nimensä Tammelanlammin paikalla olleesta lähteestä.
Vasta 1930-luvun alussa Tammelanlammin ympärille rakennettiin työttömyystöinä virkistysalue. Tammelanlampeen istutettiin 1930-luvulla kesyjä sorsia, minkä johdosta lampea alettiin kutsua Sorsalammeksi.
Sorsapuisto nykyisin.
Keskellä Sorsapuistoa on lampi, jolla viihtyy paljon lintuja. Sorsien lisäksi niitä ovat muun muassa hanhet ja joutsenet, joita kaupungin puisto-osasto on hankkinut lammelle vuodesta 1939 alkaen. Rannalla olevista lintuhäkeistä löytyy lisäksi muun muassa riikinkukkoja, kalkkunoita ja erilaisia kanarotuja. Lammen keskellä on pieni saari. Kaupunki myi linnut vuonna 2012 Peikkorinteen lintutilalle Askolaan ja vuokraa ne kesäkausiksi Sorsapuistoon. Aiemmin linnut talvehtivat Hatanpään lintulassa.
Puisto on vuosikymmenten mittaan ollut lapsiperheiden suosiossa myös tavallista monipuolisemman leikkivälineistönsä ansiosta. Leikkialueet sijoittuvat eri puolille puistoa. Alueella on aiemmin ollut vuonna 1956 perustettu lasten liikennepuisto ja kahluuallas liukumäkineen. Liikennepuisto siirtyi 1980-luvun lopulla Kalevan kaupunginosaan.
Puiston reunoilla on edustavaa arkkitehtuuria eri aikakausilta. Tampere-talon ohella merkittäviä rakennuksia ovat esimerkiksi Lähteenlinna (E. A. Liuha 1928), Sorsapuistontalo (Jaakko Tähtinen 1937) ja Kalevan lukio (ent. Kalevan yhteiskoulu, Jaakko Ilveskoski 1955).
Andronikos

Andronikos (kreikaksi "Ανδρόνικος", latinaksi "Andronicus") on ollut seuraavien henkilöiden nimi:
Bysantin keisarisukua:
Muita merkittäviä Andronikoksia:
Dodoma

Dodoma on Tansanian ja Dodoman alueen pääkaupunki. Vuonna 2012 sen asukasluku oli 410 956. Pääkaupungin siirtoa Dodomaan Dar es Salaamista on suunniteltu 1970-luvulta lähtien. Tansanian valtiopäivät siirtyi Dodomaan helmikuussa 1996, mutta monet virastot sekä diplomaattiset edustustot sijaitsevat edelleen vanhassa pääkaupungissa.
Dodoma oli alkujaan paikka, jossa karavaanit pysähtyivät matkallaan Tanganjikajärven ja Intian valtameren rannikon välillä. Se sijaitsee eteläisen ylängön itäreunalla keskellä viljavia maanviljelysalueita. Kaupunki alkoi kasvaa, kun sen läpi rakennettiin rautatie maataloustuotteiden kuljetusta varten 1900-luvun alussa.
Ilmasto.
Dodomassa on puolikuiva eli semiaridi ilmasto, jonka päivälämpötilat ovat melko korkeat ympäri vuoden. Yölämpötilat laskevat kuitenkin alimmillaan 13 °C:seen heinäkuussa. Ilmastossa on havaittavissa selkeä kuivakausi ja sadekausi. Sadekausi ajoittuu marraskuusta huhtikuuhun ja kuivakausi toukokuusta lokakuuhun.
Kaupunginosat.
Dodoman piirikunta jakaantuu 30 hallinnolliseen osa-alueeseen tai kaupunginosaan, joita ovat Chamwino, Chihanga, Dodoma Makulu, Hazina, Hombolo, Ipala, Kikombo, Kikuyu North, Kikuyu South, Kilimani, Kiwanja cha Ndege, Kizota, Madukani, Majengo, Makole, Makutupora, Mbabala, Mbalawala, Miyuji, Mkonze, Mpunguzi, Msalato, Mtumba, Nala, Ng'ong'ona, Nzuguni, Tambukareli, Uhuru, Viwandani ja Zuzu.
Palvelut.
Koulutus.
Kaupungissa toimii kaksi virallisesti vuonna 2007 avattua yliopistoa, jotka ovat University of Dodoma ja St John’s University of Tanzania.
Liikenne.
Morogoron alueen kautta kulkeva moottoritie idässä yhdistää Dodoman Dar es Salaamiin. Dodoman kautta kulkee lännessä tieyhteydet Mwanzaan ja Kigomaan, Taboran kautta. The Great North Road -tie yhdistää pohjoisessa Dodoman ja Arushan. Dodomaan johtaa Tanzania Railwaysin uusi standardilevyinen rautatie, ja sitä palvelee moderni Dodoman rautatieasema. Kaupungissa sijaitsee myös lentokenttä, joka on tällä hetkellä rajoitettu vain pienkoneiden käyttöön.
Elinkeinoelämä.
Alueen merkittävimmät luonnonvarat ovat natriumkarbonaatti, kulta, suola ja kala. Dodoman tärkeimmät maataloustuotteet ovat viinirypäleet, durra, maapähkinät, hirssi, risiiniöljy ja maissi. Alueella harjoitetaan myös merkittävässä määrin karjataloutta. Keskeisiä teollisuuden toimintoja alueella ovat jalokivien louhinta, elintarvikkeiden prosessointi, puunjalostus, lamppujen valmistus, keramiikkateollisuus ja viinintuotanto.
Kulttuuri ja urheilu.
Jalkapallo.
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Vodacom Premier Leaguessa, Dodomaa edustaa joukkue JKT Ruvu. Dodomassa sijaitsee vuonna 1978 rakennettu, lähinnä jalkapallon pelaamiseen tarkoitettu areena, Jamhuri Stadium, jonka katsojakapasiteetti on 25 000.
Palaiologos

Palaiologos (, monikossa ) oli Bysantin valtakunnan viimeinen hallitsijasuku. Jo Georgios Palaiologos oli ollut Aleksios I Komnenoksen ystävä. Suvun jäsenet pakenivat Konstantinopolista neljännen ristiretken aikana. Mikael VIII Palaiologoksesta tuli Nikaian keisari vuonna 1259 ja vuonna 1261 hän valtasi takaisin Konstantinopolin.
Palaiologos-suvun keisarit olivat vaikeuksissa Bysantin talouden heikentyessä eivätkä keksineet siihen parantavia lääkkeitä. Esimerkiksi italialaisille oli myönnetty kauppaetuja, jotka merkitsivät valtion tullitulojen vähenemistä. Ylellisyystavaroiden vientituotantoa pystyttiin kuitenkin jatkamaan. Valmistettiin silkkiä, kultabrokadia, koruja ja muita taidekäsityötuotteita. Valtio kuitenkin puuttui näihin verotuksella ja rajoituksilla, mikä hyödytti italialaisia. Bysantin hallinto piti kotimaan kuluttajien puolia, mutta heikensi samalla vientiyritysten taloutta. Myös alamaisten työllisyydestä huolehdittiin, mutta se heikensi yritysten kannattavuutta, koska palkansaajia oli liikaa. Palaiologos-suvun keisarit turvautuivat yhä useammin rahan arvon heikentämiseen saadakseen valtiontalouden kuntoon. Lopulta myytiin myös kruununjalokivet, jotka korvattiin väärennetyillä kivillä. Onkin sanottu, että Bysantin pitkä kuolinkamppailu oli ensi sijassa valtiontaloudellinen tragedia.
Osmanit valtasivat Konstantinopolin piirityksen jälkeen vuonna 1453. Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI kuoli taistelussa. Hänen veljensä Demetrios Palaiologos hallitsi vielä Morean despotaattia kunnes turkkilaiset valtasivat sen vuonna 1460. Demetrios eli loppuelämänsä vankeudessa. Konstantinoksen ja Demetrioksen nuorin veli Tuomas Palaiologos pakeni Italiaan, jossa hänet vielä tunnustettiin keisariksi. Tuomaksen kuoleman jälkeen hänen poikansa Andreas myi keisarin tittelin Ranskan kuninkaalle.
Luettelo sukuun kuuluneista keisareista.
¹ Konstantinos käytti sukunimeä Dragases äitinsä Helena Dragasin mukaan.
José Luis Caminero

José Luis Pérez Caminero (s. 8. marraskuuta 1967 Madridissa) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Monet pitävät Camineroa 1990-luvun parhaimpana espanjalaisena jalkapalloilijana. Hänen uransa huippu osui vuosikymmenen puoliväliin, jolloin hän edusti Espanjan pääsarjan Atlético Madridia. Hän oli kaudella 1995–1996 tuplamestaruuden voittaneen kokoonpanon kantavia voimia. Kaikkiaan Caminero pelasi Atléticossa 149 ottelua, joissa hän teki 49 maalia. Arvovaltainen jalkapallolehti "Don Balón" sekä madridilaissanomalehti "El País" palkitsivat Camineron kauden 1995–1996 parhaana espanjalaisena pelaajana. Caminero on edelleen ainoa Atléticon pelaaja, joka on voittanut molemmat kansalliset pelaajapalkinnot yhden kauden aikana. 
Atléticon loiston himmettyä Caminero siirtyi vuonna 1998 Real Valladolidiin, jota hän edusti aina pelaajauransa loppuun saakka vuoteen 2004. Vielä viimeisinä pelivuosinaankin Caminero osoitti olevansa poikkeuksellisen monipuolinen pelaaja, esimerkiksi vaihtamalla perinteisen pelipaikkansa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana keskuspuolustajan tonttiin. Peliuransa jälkeen hän toimi kolmen kauden ajan Real Valladolidin urheilutoimenjohtajana. Toukokuussa 2011 hänet nimitettiin Atléticon uudeksi urheilutoimenjohtajaksi. 
Caminero pelasi ensimmäisen maaottelunsa Chileä vastaan vuonna 1993. Myöhemmin hän edusti maataan vuoden 1994 MM-kilpailuissa Yhdysvalloissa, joissa hän oli myös Espanjan paras maalintekijä, sekä vuoden 1996 EM-kilpailuissa Englannissa.
Camineron taituruus jalkapallokentällä on tallennettu myös osaksi elokuvahistoriaa. Espanjalaisen ohjaajan Pedro Almodóvarin elokuvassa "Lihan värinä" ("Carne trémula", 1997) nähdään uudelleen roolihahmojen silmin Camineron maagiset harhautukset Barcelonan Miguel Ángel Nadalia vastaan yhdessä tuplamestaruuskauden kuumimmista otteluista. 
Kesällä 2009 Caminero pidätettiin epäiltynä osallisuudesta huumekaupassa ja rahanpesussa. Hänet vapautettiin pidätyksen jälkeen ja hän odottaa oikeudenkäyntiä.
Heikki Mikkola

Heikki Antero Mikkola (s. 6. heinäkuuta 1945 Mikkeli) on suomalainen motocrossin nelinkertainen maailmanmestari. Hän ajoi mestaruudet alle 500-kuutioisten luokassa vuosina 1974, 1977 ja 1978 sekä alle 250-kuutioisissa vuonna 1976 ollen ensimmäinen motocross-kuljettaja, joka oli voittanut sekä 250- että 500-kuutioisten mestaruudet. 
Ura.
Nuorena mäkihyppyä ja pesäpalloa harrastanut Mikkola saavutti motocrossin MM-sarjassa ensimmäisen pisteensä Hyvinkäällä 1967 sijoittuessaan 250-kuutioisten kisassa kuudenneksi. Ensimmäisen erävoittonsa MM-sarjassa hän saavutti Hedemorassa 1968 ja ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Hyvinkäällä 1970. Vuonna 1972 hän sijoittui MM-sarjassa pronssille 500-kuutioisissa ja seuraavana vuonna samalle sijalle 250-kuutioisissa. 
Vuonna 1974 Mikkola voitti 500 ksm -luokan maailmanmestaruuden Husqvarnalla. Vuonna 1975 hän sijoittui hopealle. Vuonna 1976 Mikkola ajoi Husqvarnalla 250 ksm -luokassa ja hänestä tuli ensimmäinen 250- ja 500-kuutioisten mestaruudet voittanut kuljettaja. Vuodelle 1977 Mikkola siirtyi Yamahalle 500 ksm -luokkaan, jossa hän voitti mestaruuden. Mikkola voitti mestaruuden 500 ksm -luokassa myös vuonna 1978. Hän lopetti aktiiviuransa loukkaantumisien vuoksi kauden 1979 jälkeen, jolloin hän sijoittui viidenneksi.
Urheilu-uransa jälkeen Mikkolan elinkeinona oli maanviljelijä ja suoramyyntiyrittäjä. Nykyisin Mikkolan maatilan suoramyyntiä pyörittää Antti ja Anne Mikkola.
Oulun linna

Oulun linna (, ”Oulujoen linna”) valmistui vuonna 1590 Oulujoen suistossa sijaitsevalle saarelle (nyk. Linnansaari). Linna rakennettiin niiden sotaretkien tukikohdaksi, joita ruotsalaiset tekivät pitkän vihan aikana Vienan Karjalaan kuningas Juhana III:n hallituskaudella. Kyseessä oli puu- ja maavallien muodostama linnoitus. Mahdollisesti samalla paikalla on sijainnut myös novgorodilaisten vuonna 1375 rakentama linna, jonka ruotsalaiset valtasivat vuonna 1377. Professori Kyösti Julkun teorian mukaan tämä keskiaikainen linna on kuitenkin sijainnut Kastellissa.
Nykyisin Linnansaaressa nähtävillä olevat rauniot ovat peräisin kolmannesta linnasta, jonka kuningas Kaarle IX määräsi rakennettavaksi vuonna 1605. Kuninkaan valtakirjassa 8. huhtikuuta 1605 annetaan ensin määräyksiä Kajaanin linnan rakentamisesta ja sitten määrätään uudelleen rakennettavaksi Oulun linna. Käskyn mukaan vanhat puurakenteet tuli hajottaa ja saaren ympäri tuli rakentaa ampumasuojilla varustettu valli.
Venäläiset polttivat linnan puuvarustukset 29. maaliskuuta 1715 suuren Pohjan sodan aikana, kun ruotsalaiset joukot vetäytyivät Oulusta.
Lopullisesti linna tuhoutui 31. heinäkuuta 1793 kello 22.45. Salamanisku sytytti linnan puisen varastokellarin tuleen, minkä seurauksena ruutikellari räjähti ja tuhosi rakennuksen lähes kokonaan. Kirjailija Sara Wacklin (1790–1846) kuvasi tapahtumaa seuraavasti teoksessaan Sata muistelmaa Pohjanmaalta:
”Suuria kivenkappaleita putoili kattojen läpi ja tunkeutui monta kyynärää maan sisään. Kaikki ikkunat rikkoutuivat. Kirkonovet lensivät auki, kattokruunut putosivat, kellot tapulissa läppäsivät kamalasti ihmiskäden liikuttamatta.”
Oulun kauppaseura perusti raunioiden jäljelle jääneeseen osaan vuonna 1828 ruutikellarin, jonka päälle rakennettiin vuonna 1875 Oulun merikoulun tähtitorni astronomian opetusta varten. Torni on Volmar Westlingin suunnittelema, ja se on toiminut kesäkahvilana vuodesta 1912 lähtien.
Linnan alue suojeltiin muinaismuistona vuonna 1962. Kellarissa on pieni näyttely linnan historiasta.
Oulun linnan päälliköt.
Kursivoidut Kajaanin ja Oulun linnojen yhteisiä päälliköitä.
Tuomiojan rautatieasema

Tuomiojan rautatieasema () sijaitsee Tuomiojan (entinen Lappi) kylässä Siikajoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Tuomiojan liikennepaikalla Seinäjoki–Oulu-rataosasta eli niin sanotusta Pohjanmaan radasta erkanee 28 kilometrin pituinen sivurata Raaheen. Tuomiojan rautatieasema perustettiin silloiseen Paavolan kuntaan Ruukin kylän eteläpuolelle 1886. Tuolloin sen nimi oli "Lappi". Tuolloin rataosuus Raaheen oli vielä yksityinen rautatie, joka myöhemmin siirtyi valtiolle. Tuomiojan ja Raahen välinen rataosuus sähköistettiin vuonna 2001.
Liikenne.
Tuomiojan rautatieasema on risteysasema, jossa Raahen rata erkanee Pohjanmaan radasta. Asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1986, ja henkilöliikenne lopetettiin vuonna 1990. Lipunmyyntiä ei ole. Ratapihalla on edelleen matkustajalaiturit raiteilla 1 ja 2, ja asema toimii tavaraliikenteen risteysasemana.
Tuomiojan ratapihalla on pääraiteen lisäksi kolme sivuraidetta, joita voidaan käyttää junien kohtaamisiin ja ohituksiin. Näiden lisäksi on yksi pistoraide, jota käytetään ratatyökoneiden väistöraiteena. Pohjanmaan radalta on kolmioraideyhteys Raahen radalle. Kolmioraide sijaitsee ratapihan etelälaidalla.
Asemarakennus.
Asemarakennus on Knut Nylanderin suunnittelema IV luokan asemarakennus, niin sanottu Oulun radan asemarakennus. Asemarakennuksessa on ollut myös rautatieravintola. Rakennusta on laajennettu tiettävästi vuonna 1949 Jarl Ungernin suunnitelmien pohjalta lisäämällä siipi rakennuksen takaosaan.
Nallikari

Nallikari on julkinen virkistys- ja matkailualue Oulun Hietasaaressa. Hietasaari erottaa kaupungin keskustan ja Oulujokisuiston Perämerestä. Oulun kauppatorin ja Hietasaaren välillä kulkee jalankulun ja pyöräilyn saaristoreitti siltoineen ja Pikisaaren puutaloineen. Tätä reittiä pitkin matkaa Nallikariin kertyy kauppatorilta noin kolme kilometriä. Autolla matkaa Oulun keskustasta Nallikariin on 4–5 kilometriä ja valtatieltä 4 noin 5 kilometriä.
Nallikari sijaitsee Hietasaaren merenpuoleisella länsirannalla. Alue on tunnettu kilometrin pituisesta hiekkarannastaan. 1970- ja 1980-luvuilla rannalla järjestettiin purjehdus- ja purjelautakilpailuja. 
Majoituspalveluja alueella tarjoaa muun muassa Nallikari Lomakylä, jonka alueelta löytyy huviloita, lomamökkejä sekä matkailuajoneuvoalue. Alueelta löytyvät myös palloiluhalli Nallisport, ratagolf-rata, lapsille suunnattu huvipuisto Vauhtipuisto sekä ponipiha sekä ympäri vuoden auki oleva Ravintola Nallikari.
Nallikarin alueella on käytettävissä ilmainen langaton verkko PanOULU.
Urheilu ja liikuntaharrastukset.
Kesäaikana Nallikarin edustan vesialueella on purjelautailijoita, leijapurjehtijoita, kilpapurjehtijoita. Nallikarin edustalle on Oulun Merenkävijät kaupungin liikuntaviraston avustuksella merkinnyt poijuilla kaikkien kilpapurjehtijoiden käytössä olevan harjoitusalueen. Harjoittelualueen halkaisija on noin yksi meripeninkulma. Nallikarin hiekkaranta soveltuu myös rantafutikseen. 
Rakennukset.
Rannan alueella on muutamia rakennuksia, joista vanhimmat ovat 1970-luvulta. 
Nallikarissa aallonmurtajan päässä sijaitsee vuonna 1988 valmistunut näkötorni Nallikarin "Majakka". Se edustaa arkkitehtuuriltaan Oulun koulun regionalistista tyyliä. "Majakan" on suunnitellut Arkkitehtitoimisto NVØ. Nallikarin rantapaviljonki on rakennettu 1970-luvulla.
Historiaa.
Hiekkarantojen virkistyskäyttö yleistyi 1930-luvulla. Oulussa oli yleisiä rantoja muun muassa Nuottasaaressa, Oritkarissa ja muualla Hietasaaressa. Osa noista rannoista joutui kuitenkin teollisuuden käyttöön. Kun Nallikari "löydettiin", sen pitkät hiekkarannat alkoivat vetää sinne tuhatmäärin kävijöitä. Ennen kesää 1939 valtuusto ja terveydenhoitolautakunta antoivat kaupunginhallitukselle tehtäväksi selvittää, miten Nallikariin saataisiin pukusuojia ja käymälöitä.
Sotien takia Nallikarin muuttaminen yleiseksi uimarannaksi siirtyi vuoteen 1946, jolloin 2. huhtikuuta valtuusto antoi Sotainvalidien veljesliiton Oulun osastolle oikeuden harjoittaa alueella uimarantaa tukevaa liiketoimintaa kymmenen vuotta. Ravintolarakennus alueelle valmistui saman kesän aikana. Kaupunki lunasti kuitenkin Sotainvalidien veljesliitolta rakennukset jo vuonna 1950, ja näin uimaranta siirtyi kokonaan kaupungin vastuulle. Nallikarin kunnostus ja remontti valmistui vuonna 2013.
Nallikarin leirintäalue oli vuonna 1967 Suomen toiseksi vilkkain: siellä yöpyi yli 34 000 matkailijaa, joista noin 4 800 ulkomaalaisia.
Wilhelm Tell

Wilhelm Tell oli legendaarinen sankari, jonka on sanottu eläneen Sveitsissä 1300-luvulla. Wilhelm Tell oli tunnettu varsijousenkäyttötaidostaan. Hänen tunnetuin tekonsa oli, että hän ampui nuolen poikansa pään päälle asetetun omenan läpi. Sveitsiläisille hän on kansan riippumattomuuden ja vapaudenrakkauden symboli.
Ei ole varmaa, oliko Wilhelm Tell todellinen historiallinen henkilö vai ei. Useiden maiden kansanperinteessä (muun muassa Tanskassa ja Englannissa) tunnetaan tarina sankarista, joka ampuu omenan oman lapsensa pään päältä ja sen jälkeen tyrannin, joka komensi tämän tempun tehtäväksi. Omenan ampuminen ja Wilhelm Tell liitettiin yhteen vasta 1300-luvulla. 
Wilhelm Tellin kuva oli Helvetian tasavallan (1798–1803) virallisessa sinetissä.
Tellin tarina.
Myyttinen tarina Wilhelm Tellistä esitetään usein seuraavasti: Vouti Gessler panetti Altdorfissa Urissa tangon päähän arkkiherttuan hatun ja käski, että jokaisen ohikulkijan piti sille vallan tunnuskuvalle paljastaa päänsä. Tätä tietä astui kuuluisa jousimies Wilhelm Tell, taluttaen kädestä pikku poikaansa, ja sivulla riippui hänellä jousi ja nuoliviini. Hän astui ohitse tervehtimättä hattua. Vouti otatti kiinni Tellin, asetti hänen poikansa seisomaan lehmusta vasten ja pani pojan pään päälle omenan, käskien isän ampumaan nuolellansa sen pois. Tellillä oli rohkeutta ja taitoa ampua omena haavoittamatta poikaansa. 
Mutta koska Tellillä oli toinenkin nuoli kätkössä, kysyi vouti: ”Mitähän tarkoitat tuolla toisella nuolella?” Tell vastasi rehellisesti: ”No, sanonpa sinulle totuuden. Jos olisi ensimmäinen nuoli sattunut lapseeni, olisin toisella osunut sinuun.” Silloin vihastui vouti, panetti Tellin kahleisiin ja lähti viemään häntä veneellä Vierwaldstätterjärven yli linnaansa Küssnachtiin, sulkeakseen hänet siellä torniin. Mutta heidän purjehtiessaan järvellä Rütlin ohitse alkoi ankara myrsky lähetä.
Venemiehet joutuivat neuvottomiksi ja ajattelivat, että ainoastaan Wilhelm Tell saattoi voimakkailla käsivarsillaan ohjata venettä. Vouti päästätti hänet kahleistaan ja käski hänen asettua perää pitämään. Tell ohjasikin venettä vakaalla kädellä pitkin kallioista rantaa; mutta jyrkän Axen-vuoren vieressä, jossa kallion kieleke pistää ulos veteen, sieppasi hän äkisti aseensa, hyppäsi kalliolle ja samalla sysäsi veneen ulos pauhaaviin aaltoihin. Sieltä hän kiiruhti sisämaahan päin ja piiloutui pensastoon. Kun vouti viimein nousi maalle ja astui Küssnachtiin vievää solatietä, ampui Tell piilostaan häntä nuolella läpi sydämen.
Tell näyttämöllä.
Friedrich Schiller kirjoitti Tellistä näytelmän "Wilhelm Tell" (1804). Gioachino Rossini sävelsi aiheesta oopperan "Wilhelm Tell" (1829). Oopperan alkusoiton melodia on tunnettu, mutta itse kuusituntista oopperaa ei nykyään juuri esitetä. Mike Oldfield on tehnyt alkusoitosta rock-version ”William Tell Overture”, jossa hän soittaa kaikki instrumentit itse. Anthony Horowitz on luonut aiheesta televisiosarjan.
Kallankarit

Kallankarit eli Maakalla ja Ulkokalla sijaitsevat Perämeressä 16 kilometriä mantereelta Kalajoen kaupungin edustalla. Saarilla on yhä kalastajien tukikohta, ja kesäisin ne ovat suosittuja matkailukohteita. 
Kallankarien erikoisuus on niiden luonnon lisäksi saarten itsehallinto, jonka "ylintä päätäntä- ja tuomiovaltaa" käyttää karikokous. Itsehallinto on peräisin Ruotsin vallan ajalta ja pohjautuu kuningas Aadolf Fredrikin vuonna 1771 säätämään hamina-ordningiin, jossa karien hallinto määrätään kalastajien huostaan. Karikokous kokoontuu vuosittain Jaakonpäivää, 25. heinäkuuta, lähinnä olevana sunnuntaina. Maanmittauslaitos on todennut, että saaret omistaa Suomen valtio, mutta kuninkaallisen asetuksen nojalla Maakallan hallinta on luovutettu kalastajille. Oikeudellisesti Kallankarit eivät kuitenkaan kuulu Suomen itsehallinnollisiin yhteisöihin tai organisaatioihin, toisin kuin esimerkiksi Ahvenanmaa.
Maakallan kirkko on sopivalla säällä nähtävissä rannikolta, esimerkiksi Kalajoen hiekkasärkiltä.
Mikko Lindström

Mikko Viljami ”Linde” Lindström, s. 12. elokuuta 1976 Klaukkala) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan HIM- ja Daniel Lioneye -yhtyeiden kitaristina. Lindström on soittanut kaikilla HIMin kahdeksalla studioalbumilla. Hänen tuorein yhtyeensä on Flat Earth. 
Lindström on soittanut myös yhdessä silloisen appensa Tony Iommin ja Ian Gillanin kanssa WhoCares-nimisessä projektissa, jossa olivat mukana myös Jason Newsted ja Nicko McBrain. Yhtyeen ensimmäinen single ”Out of my Mind” ilmestyi toukokuussa 2011.
Lindström on maininnut ihailevansa erittäin paljon Jimi Hendrixiä, joka on vaikuttanut hänen soundiinsa ja soittotyyliinsä runsaasti. Hän myös ihailee muun muassa Steve Vaita, John Lee Hookeria, Devin Townsendia ja Tony Iommia. Hän on sanonut suurimman sankarinsa olevan Iggy Pop.
Mikko Lindströmin ex-puoliso on keväällä 2007 debyyttilevynsä julkaissut laulaja Manna ja heillä on yhteinen tytär. Vuosina 2010–2013 Lindström oli kihloissa Tony Iommin tyttären Toni-Marie Iommin kanssa. Hän ja Toni-Marie asuivat yhdessä viisi vuotta Kirkkonummella.
Géza Szilvay

Géza Ellák Jenő Szilvay (s. 13. syyskuuta 1943 Budapest, Unkari) on unkarilaissyntyinen viulunsoitonopettaja ja suomalainen musiikkivaikuttaja. Hän on entinen Itä-Helsingin musiikkiopiston rehtori ja Kuhmon Prima Nota -kurssin pääkouluttaja.
Géza Szilvay opiskeli Budapestissa musiikkia ja musiikkipedagogiikkaa sekä valtio-oppia ja oikeustiedettä. Hän on opettanut Itä-Helsingin musiikkiopistossa vuodesta 1971 ja toiminut opiston rehtorina vuodesta 1984 lähtien. Szilvay tuli suuren yleisön tuntemaksi 1970-luvulla tv-sarjasta "Viuluviikarit musiikkimaassa", jossa sovellettiin unkarilaista musiikkipedagogiikkaa suomalaisiin lapsiin. Unkarilaisen Zoltán Kodályn periaatteiden pohjalta Géza ja hänen vanhempi veljensä Csaba Szilvay ovat kehittäneet kansainvälisesti menestyneen värikieli-menetelmän (Colourstrings), jota käytetään Helsingin Lapsi- ja Juniorijousten kasvatuksessa sekä myös muissa oppilaitoksissa ympäri maailman. Juniorijousten jäsenet soittivat vuorollaan viulun ”lintukielellä, äitikielellä, isäkielellä ja karhukielellä” eri väreillä merkityistä nuoteista. Silloisista Colourstrings-lapsista musiikkimaailman tähdiksi ovat nousseet muiden muassa Réka Szilvay, Pekka Kuusisto ja Linda Lampenius.
Veljeksille on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki 1981, Suomen Valtion kulttuuripalkinto 1983, Unkarin valtion kunniamerkki 1990, Helsingin kaupungin kulttuuripalkinto 1995, Pro Musica -palkinto 1999 ja Kansainvälinen Kodály-palkinto 2007.
Szilvay esiintyi yhdessä Lapsijousten kanssa NBC:n joulushow’ssa, jota isännöi Andy Williams. Jakso kuvattiin Suomessa 1980-luvulla.
Szilvaylle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2009.
Ozric Tentacles

Ozric Tentacles, Ozricit () on vuonna 1983 perustettu englantilainen, Somersetista kotoisin oleva instrumentaalista psykedeelis-progressiivista rockia soittava yhtye. Sen musiikissa ovat tyypillisesti yhdistyneet leikkisä kitarointi, elektroninen, usein tanssahtava musiikki tai vaihtoehtoisesti rauhallinen ambient sekä erilaiset etniset vaikutteet. Live-esiintyjänä sitä on pidetty värikkäänä. Yhtye on tehnyt yli 20 albumia ja myynyt maailmanlaajuisesti noin miljoona äänitettä, vaikka se ei ole koskaan ollut minkään suuren levy-yhtiön palkkalistoilla.
Ozric Tentacles on historiansa aikana kokenut useita miehistönvaihdoksia. Alkuperäisestä kokoonpanosta on jäljellä vain johtohahmo, kitaristi-kosketinsoittaja Ed Wynne. 
Musiikki.
Ozric Tentaclesin musiikki on psykedeelinen sekoitus intensiivisiä bassorytmejä, erilaisia äänitehosteita sekä tanssittavaa kitara- ja kosketinsaundia. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita muun muassa Gongilta ja Steve Hillagelta. Monet yhtyeen kappaleista ovat epätavallisissa tahtilajeissa ja/tai epätavallisissa itämaistyylisissä moodeissa. Sen lisäksi niissä on usein monimutkaisia sovituksia, joissa tahtilajeja, sävellajeja sekä tempoa vaihdetaan säännöllisesti kappaleen aikana. Toisaalta yhtyeen musiikissa on myös suoraviivaisempia funk-tyylisiä hetkiä. Lisäksi Ozriceilla on useita vahvasti dub- ja ambient-vaikutteisia kappaleita, jotka tasapainottavat muuten usein niin nopeatempoista ja intensiivistä materiaalia.
Musiikkiin sekoitetaan paljon elektronisia elementtejä, muun muassa tiheästi kerrostettua psytrance- ja teknovaikutteista syntetisaattorisaundia, padeja, bassorytmejä syntetisaattoreilta, ääniefektejä sekä ohjelmoituja rumpubiittejä. Yhtyeen käyttämä soitinvalikoima on laaja, sisältäen muun muassa erilaisia kitaroita, huiluja ja ksylofoneja. Lisäksi musiikissa käytetään usein esimerkiksi digitaalisesti muokattuja ihmisääniä.
Kaarasjoki

Kaarasjoki (, ) on pinta-alaltaan Norjan toiseksi suurin kunta Ruijan eli Finnmarkin sisämaassa. Kunnan asukkaista noin 80 % on saamenkielisiä. Kaarasjoella sijaitsee Norjan "Sámediggi" eli saamelaiskäräjien keskuspaikka.
Kaarasjoen kunta rajoittuu pohjoisessa Porsangin kuntaan, koillisessa Tenon kuntaan, idässä Suomen Utsjoen kuntaan, kaakossa Suomen Inarin kuntaan, etelässä ja lännessä Koutokeinon kuntaan, sekä luoteessa Alattion kuntaan.
Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 2 543 asukasta.
Historia.
Kaarasjoki perustettiin vuonna 1866, erottamalla se Kirstadin kunnasta.
Sápmi Pride järjestettiin Kaarasjoella vuonna 2015.
Maantiede.
Ilmasto.
Norjan pakkasennätys −51,4 °C mitattiin Kaarasjoella 1. tammikuuta 1886. Lämpimin Kaarasjoella mitattu lämpötila on 32,4 °C heinäkuussa 1914.
Eläimistö.
Vuonna 2022 kunnan alueella arviotiin elävän 16 karhua.
Kraan

Kraan on saksalainen vuonna 1970 perustettu krautrock/fuusiojazzyhtye. Yhtye oli aktiivisimmillaan 1970- ja 1980-luvulla, ja teki comebackin vuonna 2000 kymmenen vuoden hiljaiselon jälkeen.
Öölanti

Öölanti () on saari Ruotsissa Smålandin rannikolla ja yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Öölannin pinta-ala on 1 341,6 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 24 760 asukasta, joten väestötiheys oli 18,5 asukasta neliökilometriä kohti.
Öölanti on Ruotsin toiseksi suurin saari Gotlannin jälkeen, ja sijaitsee etelämpänä ja lähempänä rannikkoa kuin Gotlanti. Öölantiin on päässyt vuodesta 1972 alkaen autolla 6,07 kilometriä pitkää Öölannin siltaa pitkin Kalmarista.
Öölannin tärkeimpiä elinkeinoja ovat kalastus, lampaankasvatus, kalkkikivenlouhinta ja matkailu. Saaren ainoa kaupunki on Borgholm.
Maantieto.
Öölanti on pitkä, kapea ja alava saari Ruotsin kaakkoisrannikolla. Se on 137 kilometriä pitkä ja leveimmillään 16 kilometriä leveä. Saaren korkein kohta on Högsrum (55 metriä) ja suurin järvi Möckelmossen.
Nähtävyyksiä.
Öölannissa on kuninkaallisen perheen kesäpalatsi Solliden sekä useita arkeologisia nähtävyyksiä, kuten kivikautinen kylä. Matkailijat tulevat saarelle usein kauniin sään, kukkean luonnon (etenkin muuttolintujen ja kämmeköiden) tai muinaismuistojen perässä. Öölannissa on myös eläinpuisto. Alun perin 2 000 tuulimyllystä on vielä 400 jäljellä. Etelä-Öölannin viljelyseutu, johon kuuluu laaja kalkkikiviylänkö eli alvari (), on UNESCOn maailmanperintökohde.
Kunnat.
Öölanti on jakautunut Ruotsin 1970-luvun alun kuntauudistuksista lähtien kahteen kuntaan.
Väestönkehitys.
Väestö lääneittäin.
Öölannissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 24 760 asukasta, jotka asuivat kaikki Kalmarin läänissä. Läänistä kuuluu osia myös muihin maakuntiin.
Melvins

Melvins on 1980-luvulla perustettu yhdysvaltalainen rock/metalli-yhtye, jonka musiikkia leimaa pitkälle menevä kokeellisuus ja "raskassoutuisuus". Yhtye on saanut vaikutteita vaikutteita mm. yhtyeistä Black Flag ja Black Sabbath. Heidät tunnetaan Seattlen Grunge-soundin edeltäjinä. Yhtye on vaikuttanut mm. yhtyeisiin Soundgarden ja Nirvana. Yhtye nauttii edelleen vankasta kulttisuosiosta.
Historia.
Melvinsin perustivat 1980 Buzz Osborne (laulu, kitara) ja Dale Croverin (rummut). Yhtye soitti Jimi Hendrixin ja The Whon covereita, mutta pian yhtye alkoi soittaa hardcore punkia. 1980-luvun loppupuolella yhtyeen musiikki oli kehittynyt juuri sen tyyliseksi, mistä yhtye parhaiten tunnetaan, sekoitus raivokasta punkriffittelyä sekoitettuna Buzz Osbornen matalankarheaan laulutyyliin ja raskaisiin heavy metal -riffeihin. 
Yhtyeellä on ollut merkittävä vaikutus monelle grunge-yhtyeelle, kuten Nirvanalle. Nirvanan keulakuva Kurt Cobain itse asiassa toimi 1980-luvulla yhtyeen roudarina ja täten ystävystyi Buzzin kanssa. Ystävyydestä oli hyötyä Melvinsille Nirvanan noustua suosioon 1990-luvun puolella, koska Cobain puffasi monia lempiyhtyeitään. Sen ansiosta yhtye sai ison levymerkin Atlantic Recordsin huomion, ja yhtye julkaisi Atlanticilla vuonna 1993 "Houdinin", jolla Kurt Cobain vieraili soittamassa rumpuja parissa kappaleessa. Melvins sai paljon näkyvyyttä musiikkikanavilla videoillaan "Queen" ja "Revolve", jotka kumpikin julkaistiin yhtyeen albumilla "Stoner Witch". Yhtye levyttää edelleen.
Hetepsekhemwy

Hetepsekhemwy oli muinaista Egyptiä 2. dynastian aikaan vuoden 2890 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Manetho ei anna mitään perusteluita dynastian vaihtumiseen Hetepsekhemwyn kohdalla, joten on mahdollista, että varsinainen hallitusperhe ei missään välissä vaihtunutkaan. Hetepsekhemwy saattoi olla myös kuninkaallisen perheen ulkopuolinen. 
Hetepsekhemwyn nimi (Kaksi mahtia ovat tyytyväisiä) viitannee hänen pyrkimykseensä yhdistää itseensä molemmat maan suurista jumalista (Horus ja Seth). Tämä saattaa merkitä sitä, että kilpailevien jumalten kannattajat yhdistyivät viimein kokonaan tai ainakin osittain. Myöhempinä aikoina faaraon katsottiin nimenomaan ilmentävän molempia jumalia.
Hetepsekhemwyn hallituskaudelta ei ole säilynyt juuri kirjallisia merkintöjä, joten tästä ajasta tiedetään melko vähän. Säilyneissä teksteissä kuitenkin kerrotaan Bubastiksen seudulla tapahtuneesta maanjäristyksestä. Armeijan johto (mahdollisesti Hetepsekhemwyn veli) yritti ilmeisesti kaapata valtaa itselleen.
Hetepsekhemwy rakennutti hautansa Abydoksen sijasta Sakkaraan Memfiksen lähelle. Hänen hautansa poikkesi myös edeltäjiensä haudoista, sillä se hakattiin maan alle peruskallioon. Haudan yläpuolelta ei ole löydetty mitään rakennuksia ja on epävarmaa, onko hautaan koskaan kuulunutkaan muuta kuin maanalaiset huoneet. Hauta löytyi osittain vahingossa vuonna 1902 Djoserin hautakompleksin eteläpuolelta. Se oli sinetöity Hetepsekhemwyn ja Nebran sineteillä. Hauta oli löydettäessä tyhjä, mutta sen seiniltä löydettiin Hetepsekhemwyn nimi useastakin kohtaa. Osa haudan huoneista on Unaksen pyramidin alla, mikä viitannee siihen, että Djoserin hallituskaudella haudan sijaintia ei tunnettu.
22-Pistepirkko

22-Pistepirkko oli vuonna 1980 Utajärvellä perustettu pop/rockyhtye. 22-Pistepirkon musiikilliset juuret ovat 1960-luvun brittiläisessä ja amerikkalaisessa garage rockissa ja psykedeelisessä rockissa. Yhtyeen sävellys- ja sanoitustyyliä sekä sointia pidetään hyvin omaperäisinä ja helposti tunnistettavina. 22-Pistepirkko kuuluukin kriitikkopiireissä arvostetuimpiin suomalaisiin rockyhtyeisiin.
22-Pistepirkko voitti Rockin SM-kilpailut vuonna 1982. Pian tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen EP. Vuoden 1984 debyyttilevy "Piano, rumpu ja kukka" oli vielä pääosin suomenkielinen. EP "Ou Wee!" oli jo englanninkielinen, kuten seuraava albumikin "The Kings of Hong Kong" (1987). Tämä levy ja sen seuraaja "Bare Bone Nest" (1990) saivat osakseen hyvin myönteiset arvostelut.
22-Pistepirkon tunnetuin kappale ”Birdy” on vuoden 1992 "Big Lupu" -albumilta. Yhtyeen menestynein levy on vuonna 1994 ilmestynyt "Rumble City, LaLa Land". Yhtye on säilyttänyt kulttimaineensa, ja 2000-luvulla ilmestyneistä albumeista varsinkin "Drops and Kicks" (2005) ja "Lime Green Delorean" (2011) ovat saaneet varsin myönteisen vastaanoton.
Yhtye esiintyi myös nimellä The Others soittaen lainakappaleita pääasiassa 1950-, 1960- ja 1970-lukujen rock'n'rollista, garage rockista ja countrystä. Vuonna 2006 yhtye julkaisi levyn "Monochromeset" The Others -nimellä.
Yhtyeen nimi on leppäkerttuihin kuuluvan ahopirkon ("Psyllobora vigintiduopunctata") toinen nimi. Yhtyeen nimi esiintyy sen ensimmäisillä levyillä muodossa 22 Pistepirkko. Levyjen tekijätiedoissa se on lyhennetty toisinaan muotoon 22-P tai 22-PP. 
Kesäkuussa 2015 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle. Yhtye valmisteli tätä ennen albumia, jolla olisi ollut mukana Yari tuottajana, säveltäjänä, sovittajana ja muusikkona. Syksyllä 2019 yhtye teki jälleen keikkoja ja 22. helmikuuta 2022 se julkaisi uuden singlen.
Yhtyeen studioalbumi "Kind Hearts Have a Run Run" julkaistiin 7. lokakuuta 2022. Yhtye lopetti toimintansa kesällä 2024. 
Kokoonpano.
Lisäksi kitaristi ja tuottaja Riku Mattila on ollut mukana levyillä "The Kings Of Hong Kong", "Bare Bone Nest" ja "Big Lupu", vaikkakaan ei koskaan kokoonpanoon virallisesti kuulunutkaan.
Sjælland

Sjælland (suomeksi myös "Sjellanti", , ) on Tanskan ja koko Itämeren alueen suurin saari. Sitä ympäröivät Ison-Beltin ja Juutinrauman salmet. Saaren pinta-ala on 7 031 neliökilometriä ja sen korkein kohta on Gyldenløves høj (126 metriä). Saarella asuu yli kaksi miljoonaa asukasta, joista valtaosa maan pääkaupungissa Kööpenhaminassa sekä sen ympäristössä. Tanskan suurin järvi Arresø sijaitsee Sjællandissa.
Hallinnollisesti saari jakautuu kahteen alueeseen (Pääkaupunkialue ja Sjælland) ja ne edelleen 45 kuntaan. 
Ison-Beltin silta yhdistää Sjællandin Fyniin ja Juutinrauman silta Ruotsiin.
Maantiede.
Sjællandin rannikko on enimmäkseen alavaa hiekkamaata. Maa-alue on pääasiassa mäkistä moreenimaata.
Memnon Rhodoslainen

Memnon Rhodoslainen (, noin 380–333 eaa.) oli rhodoslainen sotilas, joka johti kreikkalaisia palkkasotilaita, jotka olivat Persian kuninkaan Dareios III:n alaisena. Hän johti joukkojaan, kun Aleksanteri Suuri hyökkäsi Persiaan vuonna 334 eaa. 
Elämä.
Memnonin ura alkoi hänen veljensä Mentorin alaisena. Mentorista oli tullut persialaisten joukkojen ylipäällikkö lännessä ja hän oli mennyt naimisiin satraappi Artabazoksen tyttären Barsinen kanssa. Artabazos meni myös naimisiin veljesten erään siskon kanssa. Kun Artabazos alkoi kapinoida Artakserkses III:ta vastaan, asettuivat veljekset hänen puolelleen. Artabazos kuitenkin kukistettiin ja Memnon pakeni Makedoniaan kuningas Filippos II:n hoviin. Artakserkses kuitenkin armahti Mentorin ja pian myös Memnon sai palata. Kun Mentor kuoli vuonna 340 eaa., meni Memnon naimisiin Barsinen kanssa. Artakserkses ei kuitenkaan uskaltanut nimittää Memnonia ylipäälliköksi. 
Vuonna 336 eaa. Filippos lähetti Parmenionin Vähään-Aasiaan tekemään esivalmisteluja Filippoksen suurelle hyökkäykselle Persian valtakuntaa vastaan. Memnon kukisti kuitenkin Parmenionin Magnesian lähettyvillä.
Vuonna 334 eaa. Filippoksen poika Aleksanteri aloitti sotaretkensä Persian valtakuntaa vastaan. Memnon uskoi, etteivät persialaiset pystyisi voittamaan makedonialaisia taistelussa ja yrittikin suostutella toisia persialaisia päällikköjä käyttämään mieluummin poltetun maan taktiikkaa. Näin ei kuitenkaan käynyt ja Aleksanteri kukisti persialaiset satraapit Granikosjoen taistelussa.
Granikoksen jälkeen Dareios III nimitti Memnonin ylipäälliköksi ja lähetti Persian laivaston Aigeianmerelle. Aleksanteri valloitti Vähän-Aasian länsirannan, mutta Memnon piti hyvin linnoitetun Halikarnassoksen hallussaan. Aleksanteri päätti alkaa piirittää kaupunkia. Halikarnassoksen piirityksessä makedonialaiset menettivät monia sotilaita, ja kun he lopulta saivat kaupungin vallattua, pääsivät persialaiset pakenemaan meritse ilman merkittäviä tappioita.
Halikarnassoksen menetyksen jälkeen Memnonin tarkoitus oli vallata Aigeianmeren saaristo ja edetä Hellespontille asti. Hän yritti myös saada Spartan kuninkaan Agiksen hyökkäämään Makedoniaa vastaan. Jos hän olisi onnistunut, olisi Aleksanterin ollut pakko luopua hyökkäyksestään ja palata Makedoniaan. Aleksanterin onneksi Memnon kuitenkin menehtyi elokuussa 333 eaa.
Memnonin vaimosta Barsinesta tuli myöhemmin Aleksanteri Suuren rakastajatar ja he saivat vuonna 327 eaa. pojan, Herakleen.
Luettelo natsien keskitysleireistä

Seuraavassa on lueteltu saksalaisten perustamat keskitysleirit toisen maailman­sodan aikana.
Alexandre Daigle

Alexandre Daigle (s. 7. helmikuuta 1975 Montreal, Quebec) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Daiglea pidettiin 1990-luvun alussa yhtenä sukupolvensa lahjakkaimmista jääkiekkoilijoista, monet vertasivat häntä jopa lajin suurimpaan tähteen Wayne Gretzkyyn. Pelatessaan QMJHL-liigassa hän keräsi kahdella Victoriaville Tigresissä pelaamallaan kaudella huimat tehot, kaudella 1991–1992 110 pistettä 66 ottelussa (35 maalia ja 75 syöttöpistettä) ja kaudella 1992–1993 137 pistettä 53 ottelussa (45 maalia ja 92 syöttöpistettä). Vuoden 1993 uusien pelaajien varaustilaisuudessa Ottawa Senators varasi Daiglen odotusten mukaisesti koko pelaajana ja teki pian hänen kanssaan sopimuksen, joka toi tälle jääkiekkohistorian suurimman tulokaspelaajalle annetun palkan. Muutamaa vuotta myöhemmin NHL:ssä asetettiin katto sille, miten suuren palkan tulokaspelaaja voi saada pitkälti juuri Daiglen tapauksen vuoksi.
Daigle ei kuitenkaan lopulta täyttänyt häneen asetettuja suuria odotuksia, vaan hän joutui seurassaan venäläisen keskushyökkääjän Aleksei Jašinin varjoon ja häntä arvosteltiin julkisuudessa usein yrityksen ja motivaation puutteesta. Pisteiden valossa parhaina Senators-kausinaan, 1993–1994 ja 1996–1997, hän teki 51 pistettä kummallakin. Neljän ja puolen kauden jälkeen, tammikuussa 1998, Senators kauppasi Daiglen Philadelphia Flyersiin vaihdossa Václav Prospaliin, Pat Fallooniin ja toisen kierroksen varausvuoroon saman vuoden varaustilaisuudessa. Daigle teki Flyersissa kauden 1997–1998 lopussa kohtalaisen hyvät tehot, 26 pistettä 37 ottelussa, mutta seuraavalla kaudella hän pelasi heikohkosti tehden kauden alussa vain viisi pistettä 31 ottelussa. Flyers kauppasikin Daiglen tammikuussa 1999 Edmonton Oilersiin vaihdossa Andrei Kovalenkoon; Oilers kauppasi hänet kuitenkin jo samana päivänä Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Aleksandr Selivanoviin. Daigle pelasi Lightningissa vain kevään 1999 ja seura kauppasi hänet syksyllä 1999 New York Rangersiin. Hän pelasi Rangersissa ja sen farmiseurassa Hartford Wolf Packissa yhden kauden, mutta päätti sen jälkeen lopettaa uransa pyrkiessään luomaan uraa näyttelijänä. Kun ura Hollywoodissa ei lopulta toteutunut, hän päätti palata jääkiekon pariin ja teki lokakuussa 2002 sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa.
Daigle pelasi Penguinsissa yhden kauden, sen jälkeen hän teki syksyllä 2003 vapaana pelaajana sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Wildissa hän sai ensimmäisellä kaudellaan enemmän vastuuta kuin vuosiin ja oli kaudella 2003–2004 seuran paras pistemies tehtyään 51 pistettä (20 maalia ja 31 syöttöpistettä) 78 ottelussa. Työsulun jälkeisellä kaudella 2005–2006 Daigle pelasi alkukauden Wildin ykkösmiehistössä, mutta maaliskuussa 2006 Wild lähetti hänet farmiseuraansa Houston Aerosiin AHL:ään, josta hän siirtyi pian lainaan Manchester Monarchsiin. Toukokuussa 2006 Daigle siirtyi kaksivuotisella sopimuksella sveitsiläisseura HC Davosiin. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Davosin lisäksi Fribourg-Gottéronissa ja SCL Tigersissa.