Kristillinen filosofia

Kristillinen filosofia on käsite, johon voidaan sisällyttää kaikki viimeisen kahden vuosituhannen kristillinen ajattelu, joka on pyrkinyt sulauttamaan filosofian käsitteitä ja menetelmiä yhteen kristinuskon opetusten kanssa.
Kristinuskon ja filosofian suhde.
Kristillisen filosofian suhde teologiaan on osittain tulkinnanvarainen. Erottelu filosofian ja teologian välille syntyi yleisesti vasta uuden ajan puolella. Näin tätä varhaisemmat kristityt filosofit olivat sekä teologeja että filosofeja, ja myöhempien filosofien ajattelu voidaan puolestaan katsoa lukeutuvaksi kristilliseen filosofiaan niiltä osin, missä määrin he ovat käsitelleet juuri kristillisiä kysymyksiä tai pyrkineet saattamaan kristinuskoa ja yleisempää filosofista ajattelua yhteen.
Kristinuskon ja filosofian yhteen saattaminen on ongelmallista, koska klassiset filosofit ei aseta minkäänlaisia ennakkoehtoja sille, millaisiin johtopäätöksiin tutkimuksissa tulisi tulla, kun taas uskonnollisilla ajattelijoilla on yleensä aina joko suurempi tai pienempi joukko uskonnollisia oppeja, joiden katsotaan olevan väistämättä tosia. Tämän vuoksi jotkut ovat katsoneet, ettei kukaan voi olla yhtä aikaa sekä todellinen filosofi että jonkun uskonnon todellinen kannattaja. Tältä näkökannalta kaikki yritykset ajattelutapojen yhteensaattamiseksi on tuomittu epäonnistumaan.
Jotkut ovat kuitenkin sitä mieltä, että tällainen ajattelutapojen synteesi on mahdollinen. Yksi tapa on käyttää filosofisia argumentteja uskonnollisten periaatteiden todistamisessa. Tätä kutsutaan apologetiikaksi, ja se on monien uskontojen, kuten juutalaisuuden, kristinuskon ja islamin, kirjallisen perinteen yleisesti käyttämä tekniikka. Toinen tapa synteesin muodostamiseksi on pitäytyä ottamasta kantaa mihinkään uskonnolliseen kysymykseen, ellei ole ensin päätynyt niihin myös filosofisella analyysillä. Tätä eivät uskonnon kannattajat kuitenkaan yleisesti pidä uskonnon todellisena harjoittamisena.
Kolmas tapa on filosofisen analyysin soveltaminen omaan uskoon kysymällä esimerkiksi:
Yllä oleva kuvaa, kuinka jotkut kristilliset filosofiset suuntaukset näkevät tehtävänsä. Kaikki eivät kuitenkaan jaa näitä näkemyksiä. Jotkut esimerkiksi ajattelevat, että yritykset todistaa Jumalan olemassaolo ovat merkityksettömiä, sillä kristillisessä uskossa Jumalan olemassaolo oletetaan, ei kyseenalaisteta. Sellaiset kristilliset filosofiset suuntaukset, jotka eivät pyri todistamaan Jumalan olemassaoloa vaan pitävät sitä perimmäisenä tosiasiana, pohtivat hyvin toisenlaisia asioita liittyen luotuun maailmaan ja sen muuttumiseen ajan myötä. Tällaisille suuntauksille yllä esitetyt kysymykset kuuluvat ennemmin teologian alaan, jos mihinkään. Tällöin tutkimus ei enää kuulu filosofian alaan, vaikka voikin lainata sen menetelmiä. 
Yhteydet kristillisten ja ei-kristillisten filosofien välillä.
Kristillisen, juutalaisen ja islamilaisen filosofian välillä on ollut paljon yhteyksiä. Monet kristityt filosofit ovat olleet hyvin tietoisia juutalaisten ja islamilaisten kollegojensa töistä ja ajatuksista, ja yhdessä uskossa kehitetyt argumentit ovat usein löytäneet tiensä myös toisten uskontojen ajatteluun.
Jotkut modernit islamilaiset filosofit pohtivat samankaltaisia asioita kuin modernit katoliset filosofit. Reformoitu filosofia on käsitellyt monenlaisia kristillisiä synteistisiä näkemyksiä, osaa yhdessä juutalaisen filosofian kanssa, osaa maallisten filosofisten koulukuntien kanssa. Koulukunnan dialogi islamilaisen koulukunnan kanssa on ollut vähäisempää.
On tärkeää muistaa, ettei yhdenkään suuren maailmanuskonnon piirissä ole mitään yhtä tiettyä filosofiaa, jota kaikki sen piiriin kuuluvat filosofit kannattaisivat. Kaikki uskontojen piirissä olevat filosofiset koulukunnat eivät myöskään ole luonteeltaan dialogisia, niin että niillä olisi vuorovaikutusta muiden koulukuntien tai uskontojen kanssa.
Historia.
Hellenistinen kristillinen filosofia.
Rooman valtakauden kreikkalaista kulttuuria Jeesuksen ja Paavalin aikana ja vielä useita vuosisatoja heidän jälkeensä kutsutaan hellenistiseksi kulttuuriksi. Kreikan klassisten filosofien teokset olivat suurimmaksi osaksi jo kadonneet, lukuun ottamatta joitakin pythagoralaisen, platonilaisen ja aristoteelisen perinteen seuraajia. Hellenistisenä aikana vallalla olivat kyyninen, skeptinen ja kasvavassa määrin stoalainen filosofia. Useat kristinuskon alkuvaiheen merkittävistä ajattelijoista olivat jollain tavalla kytköksissä hellenistiseen ajatusmaailmaan.