Rotu ja älykkyys

Rodun ja älykkyyden tutkimus selvittää ihmisrotujen. ihmispopulaatioiden tai etnisten ryhmien välisiä eroja älykkyydessä. Rodun ja älykkyyden välistä yhteyttä on tavallisesti selvitetty älykkyystestien avulla. Niissä populaation standardisoitu keskiarvo on yleensä ollut 100 ja keskihajonta 15. Vertailuun on voitu käyttää myös koulumenestystä mittaavia testejä kuten SAT, PISA tai TIMSS. 
Rotujen tai populaatioiden välillä on väitetty olevan todellisia älykkyyseroja. Vuonna 2005 Rushton ja Jensen julkaisivat koostetutkimuksen, jossa ihmisrodut tai populaatiot jaettiin kolmeen. Ryhmien älykkyysosamäärien keskiarvoksi annettiin "mustille" ÄO = 85, "valkoisille" ÄO = 102 ja "itä-aasialaisille" ÄO = 106. Yhdysvalloissa on pantu merkille aasialaisamerikkalaisten yliopisto-opiskelijoiden suhteellisesti muita parempi akateeminen menestys. Eri maissa mitatut keskimääräiset älykkyysosamäärät ovat ennustaneet maiden keskinäistä järjestystä kouluosaamista mittaavassa PISA-kokeessa. PISA-testissä kärkimaita ovat olleet Singapore, Japani, Hongkong, Macao, Taiwan, Korean tasavalta, Kiina, Suomi, Viro ja Kanada. 
Rotuja koskevan älykkyysvertailun arvostelijat ovat pitäneet ihmisrodun käsitettä vanhentuneena ja älykkyystestejä kulttuurisidonnaisina, minkä takia eri ryhmien mittaustulokset eivät ole vertailukelpoisia. Vertailuja on puolustettu väittämällä, että ihmispopulaatioiden geenipohjassa on todellisia eroja, ja niiden mittaamiseen on kulttuurivapaita älykkyystestejä. 
Tällä hetkellä on suoraa geneettistä näyttöä siitä, että näillä piste-eroilla on jonkinlainen geneettinen perusta. Tuhansia geneettisiä variantteja on äskettäin löydetty, ja niillä on merkittävä yhteyshaku älykkyyteen genomin laajuisesti. Nämä variantit eivät ole tasaisesti jakautuneet rotujen välillä. Mutta ei ole selvää, ovatko nämä erot luonnonvalinnan tulosta.
Älykkyyden geenitaustaa.
Tutkija Bruce Lahn on huomannut, että viimeisten tuhansien vuosien aikana tapahtuneet geneettiset muutokset saattaisivat korreloida aivojen koon ja älykkyyden kanssa. Saharan eteläpuolella elävällä negridisellä rodulla tietty geeni ei ole yleinen. Lahnin mukaan tosin tutkimuksesta ei voi päätellä varmasti korrelaatiota älykkyyden kanssa. Vuonna 2017 löydettiin 52 ihmisen älykkyyteen vaikuttavaa geeniä. Lisäksi vuonna 2011 osoitettiin, että 4-vuotiailla erilaisten määrien arvioiminen on synnynnäinen ominaisuus, joka taas vaikuttaa matemaattiseen kykyyn myöhemmin elämässä. Ennen tätä tutkimusta ajateltiin, että matemaattiset taidot ovat kulttuurisia ja kieleen sidottuja ja että matemaattisten taitojen oppimisessa kestäisi useita vuosia. 
Rotujen väliset erot älykkyystutkimuksissa.
Rodun ja älykkyyden tutkimuksen kiistanalaisuus juontaa juurensa 1900-luvun alkupuolelta lähtien Yhdysvalloissa ja muutamissa muissa teollisuusmaissa tehtyihin älykkyystutkimuksiin. Teollisuusmaissa tehtyjä tutkimuksia voidaan pitää luotettavimpina, koska niistä voidaan sulkea pois kehitysmaissa mahdollisten ympäristöseikkojen, kuten ravinnon puutteen vaikutus tuloksiin.
Kun älykkyysosamäärää käytetään älykkyyden mittarina, on todettu, että rotujen välillä on eroa älykkyydessä, eli siinä, mille kohdalalle suurin joukko kunkin rodun jäsenistä normaalijakaumalle (Gaussin käyrä) sijoittuu.
Lähinnä yhdysvaltalaisissa älykkyysmittauksissa aškenasijuutalaiset ovat saaneet keskimäärin korkeimman pistemäärän, muutaman pisteen jäljessä tulevat itäaasialaiset, sitten valkoiset, muut aasialaiset (kuten intialaiset), arabit, mustat ja Australian aboriginaalit. Maailmanlaajuisen tutkimuksen mukaan taas itäaasialaisten keskimääräinen älykkyysosamäärä olisi 105; valkoisilla 100; eteläaasialaisilla, Pohjois-Amerikan intiaaneilla sekä Australian aboriginaaleilla 90 ja negroideilla 75.
Yhdysvaltojen mustien älykkyysosamäärä on tutkimuksesta riippuen noin 15 pistettä korkeampi kuin afrikkalaisilla. Tätä on selitetty paremmilla ympäristöolosuhteilla, mutta myös sillä, että noin 1/4 Yhdysvaltain mustien perimästä on peräisin valkoisilta. Älykkyysosamäärän ja ihonvärin vaaleuden välillä havaittava korrelaatio Yhdysvaltojen afrikkalaisperäisessä väestössä on kuitenkin hyvin heikko.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa keskustelun kohteena on ollut pitkään erityisesti se, että afroamerikkalaisen väestön keskiarvo älykkyystutkimuksissa on ollut tyypillisesti noin yhden keskihajonnan verran (15 pistettä) valkoisen valtaväestön keskiarvon alapuolella. Myös Britanniassa mustat saavat älykkyysosamääräkokeista heikompia tuloksia kuin valkoiset, mutta ero näiden ryhmien välillä on pienempi kuin Yhdysvalloissa. Latinalaisamerikkalaisten keskimääräinen tulos sijoittui jonnekin mustien ja valkoisten välille (esimerkiksi "The Bell Curve" -kirjassa latinalaisamerikkalaisten keskimääräiseksi älykkyysosamääräksi on määritelty 89). Itäaasialaisilla ja aškenasijuutalaisilla on keskimäärin valkoisia korkeampi älykkyysosamäärä ("The Bell Curve" -teoksen mukaan aasialaisilla 106 ja juutalaisilla 113). Yhdysvalloissa samanlaisia eroja rotujen välillä on nähtävissä myös muissa tiedollista kyvykkyyttä mittaavissa kokeissa, muun muassa yliopistojen pääsykokeissa sekä yhtiöiden ja armeijan työhönottotesteissä.
Maailma.
Samansuuntaisia eroja on esitetty olevan maailmanlaajuisesti. Esimerkiksi "IQ and the Wealth of Nations" -teoksessa on lueteltu useiden maiden keskimääräiset älykkyysosamäärät tai arviot niistä. Monet teoksen älykkyysosamääräluvuista tosin perustuvat muutamien satojen ihmisten otoksilla tehtyihin testeihin usein vuosikymmenten takaa tai naapurimaiden älykkyysosamääräkertoimien perusteella tehtyihin arvioihin, eikä niitä voi pitää kovin luotettavina arvioina tietyn valtion keskimääräisestä älykkyysosamäärästä. Negroidien asuttamissa valtioissa eli Saharan eteläpuolisessa Afrikassa keskimääräiset älykkyysosamäärät ovat huomattavasti matalampia kuin Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Itä-Aasian maissa. Joissakin kaukasoidien ja itäaasialaisten asuttamissa köyhissä maissa kuten Intiassa ja Nepalissa keskimääräiset älykkyysosamääräluvut ovat Vanhasen ja Lynnin aineistossa matalat. Myös ihmistyyppien sisällä on mitattu suuria keskimääräisiä älykkyysosamäärän vaihteluja. Esimerkiksi Pohjois-Irlannin katolisten ja protestanttien välinen keskimääräinen älykkyysosamääräero on Lynnin mukaan sama kuin Yhdysvaltain mustien ja valkoisten.
Aškenasijuutalaiset.
Aškenasijuutalaiset ovat useissa mittauksissa saaneet korkeampia älykkyysosamäärätuloksia kuin valkoiset. Israelissa aškenasijuutalaisilla on keskimäärin huomattavasti korkeampi älykkyysosamäärä kuin sefardijuutalaisilla.
Vaikka aškenasijuutalaiset (keski- ja itäeurooppalaisperäiset juutalaiset) muodostavat vain kolme prosenttia Yhdysvaltain väestöstä, on heille myönnetty 27 prosenttia Yhdysvaltain tieteen Nobel-palkinnoista ja 25 prosenttia tietojenkäsittelyalan Turing-palkinnoista. Vuonna 2005 julkaistussa tutkimuksessa esitetään hypoteesi, että aškenasijuutalaisten korkea älykkyys saattaa johtua luonnonvalinnasta. Gregory Cochranin, Henry Harpendingin ja Jason Hardyn tutkimuksen mukaan Euroopan juutalaiset eivät saaneet keskiajalla tehdä tavallista työtä kuten maanviljelyä, vaan suureksi osaksi työskentelivät meritokraattisissa, korkeaa älykkyysosamäärää vaativissa toimissa kuten kauppiaina ja rahanlainaajina. Hyvin menestyneillä yksilöillä oli eniten sukukypsään ikään selvinneitä lapsia, joten heidän geeninsä ovat nykyisin paremmin edustettuina juutalaisten perimässä kuin huonosti menestyneiden yksilöiden geenit. Älykkyyttä lisääviä olisivat (muiden geenien ohella) tutkimuksen mukaan aškenasijuutalaisille tyypillisiä perinnöllisiä sairauksia aiheuttavat geenit, joiden myönteiset, älykkyyttä lisäävät vaikutukset olisivat johtaneet niiden yleistymiseen populaatiossa haitallisista terveysvaikutuksista huolimatta. Perinnöllisten sairauksien yleisyyttä aškenasijuutalaisten keskuudessa on yleensä selitetty heidän väitetyllä sisäsiittoisuudellaan, mutta Cochranin, Harpendingin ja Hardyn mukaan populaatiogeneettinen tutkimus ei tue väitettä sisäsiittoisuudesta. Eräät tutkijat, muun muassa geneetikko Andrew Clark, ovat kyseenalaistaneet hypoteesin aškenasijuutalaisten älykkyyden kehityksestä ja todenneet, että sen väitteiden tueksi ei ole tarpeeksi todistusaineistoa. Psykologi ja kognitiotieteilijä Steven Pinkerin mukaan hypoteesi on kyseenalainen, mutta sen todenmukaisuutta voitaisiin helposti testata empiirisesti.
Rotujen väliset erot koulumenestyksessä.
Erot koulumenestyksessä eri rotujen välillä korreloivat hyvin älykkyysosamäärämittausten tulosten kanssa. Yhdysvalloissa on todettu, että 12. luokkaa käyvät afroamerikkalaiset oppilaat suoriutuvat koulussa keskimäärin yhtä hyvin kuin valkoiset 8. luokkaa käyvät oppilaat. Latinalaisamerikkalaisilla tulokset ovat vain hieman parempia kuin afroamerikkalaisilla. Suomessa koulumenestyksen on todettu olevan selvästi yhteydessä oppilaan vanhempien koulutustasoon.
Taloustieteilijä Steven Levittin ja toimittaja Stephen Dubnerin mukaan sosioekonomisen aseman vakioimisen jälkeen afroamerikkalaisten ja valkoisten lasten oppimistulosten ero ei ole havaittavissa viisivuotiailla lapsilla, mutta ero ilmenee jo kaksi vuotta myöhemmin. Syynä tähän voivat olla erot koulujen opetuksen tasossa: afroamerikkalaiset lapset käyvät yleensä kouluja, jotka ovat 60 %:sti mustia ja valtaosa näistä kouluista on tasoltaan huonoja. Mustien kouluja käyvät valkoiset lapset eivät menesty kokeissa yhtään paremmin kuin heidän afroamerikkalaiset koulutoverinsa.
Professori Pertti Tötön mukaan Lynnin ja Vanhasen määrittämät valtioiden keskimääräiset älykkyysosamääräarviot ennustavat erittäin hyvin valtioiden menestystä kouluosaamista mittaavassa PISA-testissä, mikä hänestä viittaa siihen, että nämä valtioittaiset älykkyysosamääräarviot olisivat melko oikeita.
Teorioita testitulosten erojen syistä.
Keskeinen erimielisyys vallitsee siitä, mistä älykkyystestien ryhmäkohtaisten keskiarvojen vaihtelu johtuu; onko kyse pelkästään ympäristötekijöistä, vai onko myös perintötekijöillä vaikutusta. Eroille on esitetty erilaisia selityksiä: geneettiset erot, perherakenteen ja elintason erot, koulujen laatuerot, rodusta johtuva testausvääristymä ja kulttuuriin ja sosialisaatioon liittyvät eroavaisuudet.
Älykkyysosamäärätestien tuloksiin on aivan ilmeisesti vaikutusta sekä ympäristötekijöillä että perimällä. Ihmisen älykkyyteen vaikuttavat useat geenit, mutta ympäristötekijöillä, esimerkiksi lapsuudessa saaduilla virikkeillä ja ravinnolla, on suuri merkitys.
American Psychological Associationin (APA) asettaman työryhmän mukaan etnisten ryhmien mitattujen älykkyyserojen syyt ovat tuntemattomat. Sosiaalisen kerrostuneisuuden ja kulttuurin merkitystä korostavat selitykset saattavat olla paikkansapitäviä, mutta niiden tueksi on hyvin vähän empiiristä todistusaineistoa. Geneettisiin eroihin pohjaaville selityksille ei APA:n raportin mukaan ole lainkaan suoraa empiiristä todistusaineistoa.
Väitetään, ettei ero johdu älykkyysosamäärätestin rakenteesta. Sosioekonominen tilanne ei yksinään käy selitykseksi. On huomionarvoista, että useimmat tutkimukset on tehty Yhdysvalloissa ja muissa kehittyneissä teollisuusmaissa. Tutkimuksia ei suoraan voida yleistää koko maapallon tilanteeseen. Amerikan afrikkalaisperäinen väestö ei edusta keskimääräistä otosta Afrikan populaatiosta, ja valtioiden väliset ympäristöolosuhteet vaihtelevat suuresti. Kehitysmaissa tehtyjen älykkyysosamäärämittausten alhaisten tulosten katsotaan suurelta osin perustuvan köyhyyteen ja muihin kehitysmaille tyypillisiin ongelmiin kuten väestön matalaan koulutustasoon, aliravitsemukseen ja sairauksien esimerkiksi: tulehdussairaudet, anemia, loiset, malaria, kolera, meningokuume; kielteiseen vaikutukseen.
Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa tehdyissä tutkimuksissa on todettu ruokavalion, jossa ei ole maito- ja lihatuotteita vahingoittavan lapsen kehitystä. Allen antoi kritiikkiä sen jälkeen, kun hän tutkimuksissaan huomasi vain kahden lusikallisen lihaa päivittäin vaikuttavan köyhyydessä elävien afrikkalaislasten psyykkiseen ja fyysiseen hyvinvointiin oleellisesti. Kahden vuoden tutkimusjakson aikana lasten lihaskehitys lähes kaksinkertaistui ja heidän älyllisissä lahjoissaan tapahtui huimaa kehitystä. Lapsista tuli myös aktiivisempia, puheliaampia ja leikkisimpiä koulussa.
Yhdysvalloissa on esitetty myös näkemyksiä, että mustien heikko menestys älykkyysosamääräkokeissa olisi seurausta muun muassa siitä, että afroamerikkalainen kulttuuri ei perinteisesti arvosta akateemista ja älyllistä menestystä ja vaalii kasvuympäristöä, joka vaikuttaa haitallisesti älykkyysosamäärää nostaviin tekijöihin.
Samoin on myös katsottu, että rasismi vahvistaa kielteisiä vaikutuksia. John Ogbu on kehittänyt oletuksen, jonka mukaan musta vähemmistö on Yhdysvalloissa hieman vastaavanlaisessa asemassa kuin muun muassa alemmat kastit Intian järjestelmässä. Monet kulttuuriantropologit ovat lisäksi esittäneet, että älykkyys on kulttuurillinen käsite. Jotkut kulttuurit arvostavat esimerkiksi suoritusnopeutta ja kilpailua enemmän kuin toiset. Nekin tutkijat, jotka katsovat geneettisten tekijöiden vaikuttavan havaittuihin eroihin, myöntävät ympäristötekijöiden selittävän osaltaan älykkyysosamäärätulosten vaihtelua.
On myös katsottu olevan perintötekijöistä riippumattomia biologisia seikkoja, joilla on vaikutusta asiaan. Näitä ovat esimerkiksi alipainoisina syntyneiden lapsien määrän kasvu ja rintaruokinnan harvinaisuus mustien keskuudessa verrattuna valkoiseen väestöön. Näillä on katsottu olevan vaikutusta ÄO-eroihin.
On myös esitetty näkemyksiä, että valkoisen väestön ja etenkin itä-aasialaisten älykkyys olisi seurausta heidän kulkeutumisestaan vuosituhansien saatossa kylmien alueitten halki matkallaan Afrikasta nykyisille asuinseuduilleen. Alueilla, jossa on selkeät vuodenajat, vain tietoiseen ennakkosuunnitteluun kykenevät säilyvät hengissä talven yli. Täten luonnonvalinta olisi jalostanut valkoisia ja aasialaisia verrattuna ihmisen alkukotiin jääneisiin negroideihin.
Jotkut tutkijat ovat arvelleet, että aškenasijuutalaisten korkeana pidetty älykkyys on seurausta historian saatossa tapahtuneesta vainosta ja sosiaalisesta valinnasta, jotka jättivät jälkensä heidän perintötekijöihinsä.
Arvostelua.
Tutkimussuuntauksen kritiikki kohdistuu sekä rotumäärittelyjen epätieteellisyyteen että älykkyyden määrittelyn vaikeuteen.
Älykkyystestejä koskeva kritiikki.
Älykkyysosamäärätestejä on kritisoitu ja on kyseenalaistettu niiden pätevyys kognitiivisten kykyjen mittaamisessa. Niiden on väitetty olevan osin kulttuurisidonnaisia, ja koulutuksen tason on väitetty vaikuttavan tuloksiin. Näin ei-länsimaiset kulttuurit sekä yhteiskunnan alemmat sosiaaliset kerrostumat länsimaisessa yhteiskunnassa olisivat länsimaisiin koulutettuihin ihmisiin verrattuna eriarvoisessa asemassa testejä tehtäessä. Kuitenkin Itä-Aasian kulttuureista esimerkiksi Kiinan ja Japanin väestön katsotaan olevan etulyöntiasemassa, koska heidän käyttämänsä kuvakirjoitusjärjestelmä harjaannuttaa ihmisen nuoresta pitäen älykkyysosamääräkokeissa menestystä lisääviin kykyihin. Itäaasialainen väestö onkin menestynyt keskimäärin kaikista parhaiten älykkyysosamäärämittauksissa. Toisaalta myös Yhdysvalloissa syntyneet itäaasialaista sukujuurta olevat saavat älykkyysosamääräkokeissa valkoisia amerikkalaisia keskimäärin parempia tuloksia, vaikka eivät tunnekaan aasialaisia kirjoitusjärjestelmiä. Osa ongelmallisista muuttujista on pyritty rajaamaan pois tutkimuksissa, jotka vertailevat älykkyysosamääriä, mutta kaikkien kohdalla se ei ole mahdollista, ja tutkimukset vaihtelevat muutenkin tässä suhteessa.
On myös huomattu, että nuoremmat sukupolvet saavat vanhempia sukupolvia parempia tuloksia älykkyysosamääräkokeissa. Tätä ilmiötä kutsutaan James R. Flynnin mukaan Flynnin ilmiöksi. Ilmiötä on selitetty muun muassa koulutuksen ja ravinnon saatavuuden ja laadun parantumisella. Flynnin ilmiöstä johtuvat sukupolvierot ja rotujen väliset erot älykkyysosamäärätuloksissa johtuvat ilmeisesti eri syistä, mutta Flynnin mukaan ilmiö on relevantti myös rotueroja koskevassa tutkimuksessa, koska se osoittaa suurten, ympäristöstä johtuvien älykkyysosamäärämuutosten olevan mahdollisia. Köyhyys ja siihen liittyvät riskitekijät kuten heikompi ravitsemus ja muut sosiaaliset epäkohdat sekä esimerkiksi perheväkivallan aikaansaamat psyykkiset häiriöt voivat ehkäistä lapsen älykkyyden normaalia kehitystä. Suhteellisen korkean älykkyysosamäärän omaavien ihmisten on todettu menestyvän elämässään keskimääräistä paremmin, kärsivän vähemmän sosiaalisista ongelmista ja elävän pitemmän ja hyvinvoivemman elämän, minkä on katsottu osaksi perustuvan siihen, että elinolot ja ympäristön vaikutukset ovat alusta pitäen olleet myönteisiä ja kannustavia.
Älykkyysosamäärän käyttöä kritisoivat ovat syyttäneet menetelmää kulttuuri- ja koulutussidonnaisuudesta ja huomauttaneet mahdollisuudesta harjaantua testien teossa.
Rodun käsitettä koskeva kritiikki.
Useat tutkijat ovat kyseenalaistaneet ihmisten luokittelun rodun perusteella, koska heidän mukaansa rotu-käsitteellä voidaan selittää vain pieni osa ihmisyksilöiden välisistä geneettisistä eroista. Muun muassa American Anthropological Associationin ja Yhdysvaltain tiedeakatemian Institute of Medicinen kannanottojen mukaan rotujaotteluilla ei ole biologista pohjaa. Toisaalta rotujaotteluja on puolustettu sillä perusteella, että DNA-analyysilla voidaan luotettavasti luokitella ihmiset ryhmiin, jotka vastaavat pitkälle perinteisiä rotutypologioita.