tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Giorgio Gaslini

 Giorgio Gaslini (22. lokakuuta 1929 Milano – 29. heinäkuuta 2014 Borgo Val di Taro) oli italialainen säveltäjä ja jazzmuusikko. 
Gaslini syntyi Milanossa ja levytti oman trionsa kanssa jo teini-ikäisenä. "Down Beat" -lehti nimesi hänet ”uudeksi lupaukseksi”, ja hän sai kutsun New Orleansiin jazzfestivaaleille 1970-luvulla. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Anthony Braxtonin, Steve Lacyn, Don Cherryn, Roswell Ruddin, Eddie Gomezin, Max Roachin, Gato Barbierin ja Jean-Luc Pontyn kanssa.
Gaslini sovitti Albert Aylerin ja Sun Ran sävellyksiä soolopianolle sekä sävelsi elokuvamusiikin esimerkiksi Michelangelo Antonionin "Yöhön" (1961). Hän sävelsi myös muuta musiikkia, kuten oopperoita.
Roswell Rudd

Roswell Hopkins Rudd Jr. (17. marraskuuta 1935 – 21. joulukuuta 2017 Kerhonkson, New York) oli yhdysvaltalainen pasunisti. Hänet tunnetaan jazzin monipuolisena taitajana; hän soitti jo varhain dixielandia, mutta painotti sittemmin muun muassa free jazzin ja avantgarde-jazzin alueita. 
Rudd syntyi Sharonissa, Connecticutissa. Hän valmistui Yalen yliopistosta ja opetti etnomusikologiaa Bard Collegessa ja Mainen yliopistossa. Hän teki vuodesta 1962 pitkäaikaista yhteistyötä ystävänsä, saksofonisti Archie Sheppin kanssa. Tärkeä tekijä hänen urallaan oli myös elinikäinen ystävyys Steve Lacyyn ja tämän kanssa yhteistyössä tehdyt Thelonious Monkin musiikin levytykset.
Rudd vieraili useaan otteeseen Malissa. Hän oli kiinnostunut maailmanmusiikista ja levytti sitä esimerkiksi koransoittaja Toumani Diabatén kanssa. Vuonna 2005 hän julkaisi "Blue Mongol" -nimisen levytyksen burjaattiyhtyeen kanssa.
Lalo Schifrin

Boris Claudio (Lalo) Schifrin (21. kesäkuuta 1932 Buenos Aires – 26. kesäkuuta 2025) oli argentiinalainen pianisti, jazzmuusikko ja säveltäjä. Hän syntyi Buenos Airesissa juutalaiseen perheeseen. 
Konserttimestarin poikana syntynyt Schifrin sai tiukan musiikillisen kasvatuksen, jossa jopa Richard Wagner ja Claude Debussy olivat isän mielestä sopimatonta kuunneltavaa. Lalo Schifrin aloitti musiikinopintonsa Argentiinassa jo lapsena, mutta päätyi lukemaan sosiologiaa ja lakia Buenos Airesin yliopistoon. Hän pääsi kuitenkin 20-vuotiaana stipendillä Pariisin konservatorioon ja sai opetusta muiden muassa Olivier Messiaenilta ja Charles Koechlinilta.
Kotimaahansa palattuaan Schifrin perusti oman big bandinsa, mutta jo pian hän aloitti uransa elokuvamusiikin säveltäjänä, jona hänet nykyisin tunnetaan parhaiten. Tunnetuimpien töiden joukkoon lukeutuvat "Lohikäärmeen kidassa" (1973) ja "Ratkaiseva isku" (1983) ja ehkä kaikkein tunnetuimpana vuosina 1966–1973 tehdyn TV-sarjan "Vaarallinen tehtävä" () tunnusmusiikki.
Schifrin on voittanut neljä Grammy-palkintoa (21 ehdokkuutta), ollut kuudesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi ja lisäksi saanut tähden Hollywood Walk of Famelta.
Palkinnot.
&lt;br&gt;
Woody Shaw

Woody Herman Shaw II (24. joulukuuta 1944 – 10. toukokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti ja -säveltäjä. 
Shaw kasvoi Newarkissa, New Jerseyssä. Hän teki yhteistyötä lukuisten suurimpien aikalaistensa, kuten Eric Dolphyn, Horace Silverin, Max Roachin, Art Blakeyn, Andrew Hillin, Jackie McLeanin, Chick Corean ja McCoy Tynerin kanssa. Hän sai vuonna 1978 levytyssopimuksen Columbia Recordsilta. Hänen tunnetuimpia albumeitaan oli "Rosewood", joka sai kaksi Grammy-ehdokkuutta ja oli "Down Beatin" lukijaäänestyksessä 1978 vuoden jazzalbumi. 
1980-luvulla Shaw jatkoi menestyksekästä uraansa tehden yhteistyötä esimerkiksi Onaje Allan Gumbsin, Mulgrew Millerin, Larry Willisin, David Williamsin, Terri Lyne Carringtonin, Steve Turren, Kenny Garrettin, Dexter Gordonin ja Freddie Hubbardin kanssa. 
Shaw menetti vasemman käsivartensa onnettomuudessa Brooklynissä 27. helmikuuta 1989. Hän oli myös näkövammainen ja noihin aikoihin jo sokeutunut verkkokalvorappeuman johdosta. Hänellä oli vaimo ja poika. Hän kuoli munuaistautiin 44-vuotiaana.
Surami

Surami () on kaupunkityyppinen taajama ("daba") Georgiassa, Šida Kartlin alueella Khašurin piirikunnassa. Taajaman asukasluku on 7 492 (vuonna 2014). Surami on suosittu, vuoristossa sijaitseva ilmastolomakohde, jossa on keskiaikainen linnoitus.
Sijainti.
Surami sijaitsee Likhin vuorijonon (eli Suramin vuorijonon) eteläisillä rinteillä. Vuorijono jakaa Georgian läntiseen ja itäiseen osaan. Neljän kilometrin päässä Suramista on Khašurin kaupunki, johon Surami on liitetty rautatiellä.
Historia.
Ihmisasutusta Suramin alueella oli ensimmäisen kerran aikaisella pronssikaudella. Kaupunki oli luultavasti antiikin kirjailijoiden, erityisesti Plinius vanhemman (23–79) Surium. Plinius kertoo paikan sijaitsevan Kolkhiksen itäosassa, lähempänä Iberiaa. Surami sijaitsee strategisella paikalla Bordžomin rotkon suulla vartioimassa Itä- ja Länsi-Georgian välistä tietä, joten siitä tuli 1100-luvulla raskaasti linnoitettu kaupunki. 1170-luvulta 1300-luvun lopulle Suramin linnoitus kuului perinnöllisesti Kartlin eristavi-dynastialle, "kuvernööreille", jotka ottivat sukunimen Surameli ().
Myöhemmin Surami taantui, mutta säilytti vilkkaan kauppapaikkansa ja linnoituksen, joka rakennettiin uudelleen 1500- ja 1600-luvuilla. 1700-luvun puoliväliin mennessä, prinssi Vakhuštin mukaan, Suramissa oli 200 georgialaisten, armenialaisten ja juutalaisten taloutta. 1740-luvulla prinssi Givi Amilakhvari käytti Suramia tukikohtanaan kuningas Teimuraz II:ta ja persialaisia vastaan. Prinssin antauduttua vuonna 1745 linnoitus tuhottiin, mutta korjattiin myöhemmin jälleen: venäläis-georgialaiset joukot käyttivät linnoitusta osmaneja vastaan suunnatuissa operaatioissa Venäjän-Turkin sodassa (1768–1774). Kun Venäjä oli liittänyt Georgian itseensä vuonna 1801 Suramiin sijoitettiin sotilastukikohta. Myöhemmin paikasta tuli suosittu terveyslomakohteena. Vuonna 1926 Surami sai kaupunkityyppisen taajaman aseman.
Monumentit ja nähtävyydet.
Surami sijaitsee suuren Bordžomi-Kharagaulin kansallispuiston lähellä. Itse kaupungissa on Jumalanäidin kirkon 1500–1600-lukujen rakennuskompleksi, 1600–1800-luvuilla rakennettu Pyhän Yrjön kirkko ja vuonna 1998 rakennettu Kviratskhovelin kirkko.
Suramin linnoituksen tarkka, alkuperäinen rakennusajankohta on jäänyt hämärän peittoon. Linnoituksen aikaisimmat rakenteet ovat mahdollisesti 1100-luvulta, mutta sitä on myöhemmin rakennettu uudelleen useita kertoja. Kirjailija Daniel Tšonkadze (1830–1860) toi klassiseen Georgian kirjallisuuteen paikallisen, linnoitukseen liittyvän legendan, jonka armenialainen elokuvaohjaaja Sergei Paradžanov teki kuuluisammaksi elokuvassaan "Ambavi Suramis tsikhitsa" (”Suramin linnoituksen legenda”) 1980-luvulla.
Suramin Lesja Ukrajinkan museo on omistettu ukrainalaisen naisrunoilija Lesja Ukrajinkan (1873–1913) muistolle. Hän vietti viimeiset kuukautensa Suramissa. Museo koostuu runoilijan kuolintalosta, kirjastosta ja georgialaisen kuvanveistäjä Tamar Abakelian veistoksesta.
Urve Palo

Urve Palo (s. 10. heinäkuuta 1972 Haapsalu) on virolainen poliitikko sosiaalidemokraattisesta puolueesta.
Palo toimi etnisten kysymysten ministerinä Andrus Ansipin toisessa hallituksessa 1. huhtikuuta 2007 alkaen. Hänet ja kaksi muuta sosiaalidemokraattia erotettiin hallituksesta 21. toukokuuta 2009.
Helmikuussa 2014 Andrus Ansip ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävistä, minkä seurauksena istuva hallitus hajotettiin. Uusi hallitus muodostettiin reformipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen välille, ja se jatkaa vuoden 2015 vaaleihin saakka. Sosiaalidemokraatit ilmoittivat Palon nousevan hallituksen talous- ja rakenneministeriksi.
Teendreams

Teendreams on Hurriganes -yhtyeessä soittaneen Cisse Häkkisen vuonna 1976 julkaistu ensimmäinen sooloalbumi. "Teendreams" oli vähän aikaa Suomen myydyin albumi. 
Albumin kappaleet koostuvat pääasiassa 1960-luvun rock- ja poplauluista. "Lesson(s) in Love" ja "Living Doll" ovat Cliff Richardin kappaleita. "Calendar Girl" on Neil Sedakan hitti hänen kuuluessaan tunnettuun ammattisäveltäjä -sanoittajapariin. "Runaround Sue" on Dionin ykköshitti.
"From a Window" on Paul McCartneyn kirjoittama Billy J. Kramer &amp; The Dakotasin suuri hitti. "Sealed with a Kiss" on Brian Hylandin tunnetuksi tekemä laulu. "Because" on lainattu Dave Clark Fivelta. "Beautiful Dreamer" on ikivihreä amerikkalainen sävellys vuodelta 1864. "Saturday Night Out" on lainattu The Searchersin kautta. "Be My Baby" on tuottaja/sovittaja/säveltäjä Phil Spectorin talliin kuuluneen naislaulajatrio The Ronettesin kappale.
Kappaleet.
LP-levyn A-puoli päättyy kappaleeseen "Be My Baby".
Kappaleiden sovituksista vastaavat yhdessä H. Aaltonen ja C. Häkkinen.
Summer Party

Summer Party on Hurriganes-yhtyeessä soittaneen Cisse Häkkisen toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1979.
Nigga

Nigga on afroamerikkalaisten afrikanamerikkalaisessa englannissa käyttämä, heitä itseään tarkoittava puhekielinen sana. Se on muunnelma sanasta "nigger" (suom. ’nekru’), mutta sitä pidetään joskus rasistisen "nigger"-sanan kevyempänä, tuttavallisena versiona. Sanan rasistisuudesta ja sen käytöstä käydään silti kiivasta keskustelua.
"Nigga"-sanaa käytettiin alkujaan mustien amerikkalaisten yhteisöissä, mutta se on levinnyt Yhdysvalloissa jonkin verran myös muiden etnisten ryhmien, mukaan lukien valkoisten, sanavarastoon. Sanan merkitys vaihtelee erittäin paljon riippuen kontekstista, ja sitä käyttävät eniten nuoret ikäpolvet. "Nigga"-sanan on popularisoinut nuorisolle lähinnä valtavirtaviihde, kuten rap-musiikki ja elokuvat.
Jotkut mustat amerikkalaiset pitävät rasistisena, jos valkoihoinen puhuttelee heitä "nigga"-sanalla, mutta hyväksyvät puhuttelun muilta afroamerikkalaisilta tai mahdollisesti muuhun etniseen vähemmistöön kuuluvalta. Tässä tapauksessa sana symboloi ”veljeyttä”, kuten esimerkiksi englannin kielen muut slangisanat "dude" ja "bro", sekä "lad". Sanan käyttö määrätyn sosiaalisen ryhmän ulkopuolella koetaan halventavaksi.
I Love You Anyway

I Love You Anyway on Hurriganes-yhtyeessä soittaneen Cisse Häkkisen kolmas ja viimeiseksi jäänyt sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1985. Levyltä julkaistiin single "I Love You Anyway/Split It Up"
Artur Tšilingarov

Artur Nikolajevitš Tšilingarov (;. 25. syyskuuta 1939 Leningrad – 1. kesäkuuta 2024 Moskova) oli venäläinen napatutkija, akateemikko ja parlamentaarikko. Hän oli Venäjän tiedeakatemian jäsen ja Neuvostoliiton sankari.
Tšilingarov syntyi Leningradissa venäläiselle äidille ja armenialaiselle isälle. Hänen isänsä syntyi Gyumrissa (Leninakan) ja muutti Vladikavkaziin nuorena.
Tšilingarov opiskeli S. O. Makarovin mukaan nimetyssä Leningradin meri-instituutissa. Hän johti Bellinsgausenin asemaa Neuvostoliiton 17. Antarktiksen tutkimusretkikunnan matkalla ja perusti 1973 "Pohjoisnapa-22"-aseman jäänmurtaja "Vladivostokin" tutkimusmatkalla. Tšilingarov teki kandidaatinväitöskirjansa Pohjoisen jäämeren purjehduksesta ja sai työstään kollegoineen Neuvostoliiton valtionpalkinnon.
Tšilingarov työskenteli 1979–1992 Neuvostoliiton hydrometerologian valtionkomiteassa. Hän johti 1985 tutkimusalus "Mihail Somovin" pelastusretkikuntaa Eteläisellä jäämerellä ja sai siitä Neuvostoliiton sankarin arvon. Hän osallistui myös Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden puhdistustöihin. Vuonna 1987 hän johti tutkimusretkikuntaa pohjoiseen jäänmurtaja "Sibirillä" pohjoisnavalle ja 1988 tarkastusryhmää Etelämantereelle. Hän johti Arktika-2007-retkikuntaa kesällä 2007 ja laskeutui Mir-1-aluksella merenpohjaan pohjoisnavalla.
Tšilingarov valittiin 1993 ensimmäisen kerran Venäjän valtioduumaan, ja sen jälkeen hän ehti istua useamman kauden Venäjän liittokokouksen kummassakin kamarissa. Kuollessaan 2024 hän oli valtioduuman jäsen ja kuului Vladimir Putinin Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen.
Aleksei Kudrin

Aleksei Leonidivitš Kudrin (, s. 12. lokakuuta 1960, Dobele, Latvian SNT) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän talousministerinä vuosina 2000–2011.
Kudrin on valmistunut Leningradin valtionyliopiston taloustieteen laitokselta 1983. Hän työskenteli samaan aikaan Pietarin kaupunginhallinnossa Vladimir Putinin kanssa 1990-luvulla.
Kudrinin toimiessa talousministerinä Venäjä kokosi öljystä saamiaan varoja erityiseen vakausrahastoon. Samaan aikaan Venäjä käytännössä maksoi pois valtionvelkansa. Kudrin sai potkut talousministerin tehtävistään syyskuussa 2011. Presidentti Dmitri Medvedev oli kysynyt Kudrinin kiinnostusta jatkaa tehtävässä, jos Medvedevistä tulisi seuraava pääministeri. Kudrin ilmoitti, ettei ole talouspoliittisten erimielisyyksien takia kiinnostunut paikasta. Medvedev käski tämän jälkeen hänen erota talousministerin paikalta.
Eronsa jälkeen Kudrinia on pidetty Venäjän talouspolitiikan kriitikkona, mutta hänen välejään Vladimir Putinin kanssa on silti pidetty hyvänä.
Jack &amp; Jill

Jack &amp; Jill on yhdysvaltalainen draamakomediasarja, joka esitettiin kokonaisuudessaan vuosina 1999–2000. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta, joista toinen oli ensimmäisestä poiketen vain 13 jakson mittainen. Päähenkilöt olivat David Jillefsky (Ivan Sergei) ja Jacqueline Barrett (Amanda Peet), jotka päätyivät yhteen koettuaan ongelmia silloisissa suhteissaan.
Joe Keenan (käsikirjoittaja)

Joe Keenan (s. 14. heinäkuuta, 1958, Cambridge, Massachusetts) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, televisiotuottaja ja kirjailija. Hän on kirjoittanut sarjoja "Frasier" ja "Täydelliset naiset".
Keenan liittyi "Frasierin" tuotantoryhmään sarjan toisella kaudella vuonna 1994. Hän aloitti leikkaajana, mutta pääsi lopulta tuottamaan sarjaa ja kirjoitti myös useita jaksoja. Yksi näistä oli sarjan päätösjakso "Goodnight, Seattle". Vuonna 2006 hän alkoi kirjoittaa ja tuottaa "Täydellisten naisten" kolmatta tuotantokautta. Yksi hänen kirjoittamistaan jaksoista oli hyvät arvostelut saanut "Bang". Hän kuitenkin päätti lähteä sarjasta kauden lopulla.
Lisäksi Keenan teki kaksi lyhytikäisiksi jäänyttä komediasarjaa "Frasieria" tuottaneen Christopher Lloydin kanssa: "Bram and Alice" vuonna 2002 ja "Out of Practice" vuonna 2005. Hän kirjoitti myös osittain elokuvan "Sleep with Me", joka julkaistiin vuonna 1994.
Keenan on julkaissut kolme romaania: "Blue Heaven" (1988), "Puttin' On the Ritz" (1991) ja "My Lucky Star" (2006).
Veli-Matti Hynynen

Veli-Matti Hynynen (s. 5. toukokuuta 1983 Jyväskylä) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa jyväskyläläistä Happeeta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hynysen kasvattajaseura on jyväskyläläinen SC Blues, jota hän edusti vuosina 2003–2007. Aikaisemmin hän on pelannut Salibandyliigaa myös Nokian KrP:ssä. Kauden 2013–2014 päätteeksi Hynynen oli voittamassa Suomen mestaruutta Happeen riveissä.
Bates College

Bates College on vuonna 1855 perustettu yhdysvaltalainen liberal arts college Lewistonissa Mainen osavaltiossa.
Yliopistossa on 1 800 perusopiskelijaa ja 300 jatko-opiskelijaa. Perusopiskelijoita on kaikista Yhdysvaltojen osavaltioista ja 85 maasta. Lähes 35 prosenttia opiskelijoista kuuluu etnisiin vähemmistöihin.
Suffolkin yliopisto

Suffolkin yliopisto (Suffolk University) on vuonna 1906 perustettu yhdysvaltalainen yliopisto Bostonissa, Massachusettsin osavaltiossa.
Yliopistossa on 7 000 perusopiskelijaa ja 2 000 jatko-opiskelijaa. Perusopiskelijoita on kaikista Yhdysvaltojen osavaltioista ja 80 maasta. Lähes 30 prosenttia opiskelijoista kuuluu etnisiin vähemmistöihin.
San Remon musiikkifestivaalit

San Remon musiikkifestivaalit, virallisesti Festival della canzone italiana, on vuosittain italialaisessa San Remon kaupungissa järjestettävä musiikkitapahtuma, joka keskittyy italialaiseen laulelmamusiikkiin.
Tapahtuma on alkanut vuonna 1951, ja se järjestetty aina helmi–maaliskuun vaihteen tienoilla.
Alkuvuosina festivaalien pitopaikka oli kaupungin kasino, mutta vuodesta 1977 lähtien ne on järjestetty Ariston-teatterissa. Eurovisio on televisioinut kilpailun vuosittain, ja se on saavuttanut suuren kohdeyleisön Itä-Euroopan maissa. Koska kyseessä on Italian tärkein vuosittainen musiikkitapahtuma, myös RAI eli Italian valtiollinen televisioyhtiö on lähettänyt festivaalit, ja usein yli puolet mahdollisista italialaiskatsojista on ollut television ääressä. Festivaalin kautta on myös valittu usein Italian edustaja Eurovision laulukilpailuun.
Voittajat.
Keltaisella merkittyinä vuosina kilpailun voittaja on edustanut Italiaa myös Eurovision laulukilpailussa.
Michel Sardou

Michel Sardou (s. 26. tammikuuta 1947, Pariisi) on ranskalainen laulaja ja sanoittaja, joka on hyvin suosittu erityisesti ranskalaisella kielialueella.
Tausta.
Laulajanuran lisäksi Michel Sardou on toiminut näyttelijänä niin teatterissa kuin elokuvissakin. Tässä kaikessa hän on toiminut sukunsa perinteiden mukaisesti, sillä hänen isänsä oli Fernand Sardou ja äitinsä Jackie Rollin, molemmat viihdealan ammattilaisia.
Sardou on avioitunut kolmesti:
Musiikki.
Sardou on kuuluisa rakkauslauluistaan kuten "La Maladie d'Amour", mutta hänen laulunsa ovat käsitelleen useita yhteiskunnan sosiaalisia ja poliittisia ongelmia, kuten naisten asemaa islamilaisessa yhteiskunnassa, katolisen papiston selibaattia. kolonialismia ja kuolemantuomiota. Usein hänen musiikkinsa on syntynyt yhteistyössä ranskalaisen Jacques Revaux'n tai italialaisen Toto Cutugnon kanssa.
Vielä tänään, yli 40 vuoden mittaisen uran tehtyään Sardou on erinomaisen suosittu Ranskassa. Tästä on osoituksena on hänen pitämänsä 18 perättäisen konsertin putki Paris-Bercy-areenalla vuonna 2001. Saliin mahtuu kerrallaan noin 17.000 kuuntelijaa. Ja vuonna 2004 hänen albuminsa "Du plaisir" kohosi heti Ranskan listan kärkeen.
Steve Lacy

Steven Norman ”Steve” Lackritz eli Lacy (23. heinäkuuta 1934 – 4. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka soitti pelkästään sopraanosaksofonia.
Lacy syntyi New Yorkissa juutalaiseen sukuun. Hän vaihtoi piano-opinnot sopraanosaksofoniin kuultuaan Sidney Bechet’tä. Hän aloitti uransa dixielandin soittajana, mutta löysi jo pian avantgarden. Hän tuli tunnetuksi varsinkin Thelonious Monkin tuotantoa tulkitsemalla; usein hänen kanssaan teki tällä alueella yhteistyötä pasunisti Roswell Rudd. Hän myös sävelsi itse.
Lacy vieraili Euroopassa ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Tuon Kööpenhaminan-matkan jälkeen hän siirtyi Italiaan, jossa hän perusti oman kvartettinsa Enrico Ravan, Johnny Dyanin ja Louis Moholon kanssa. Pikaisesti New Yorkiin palattuaan hän palasi Italiaan ja asettui vuonna 1970 Pariisiin, jossa hän eli lähes koko loppuikänsä.
1970–1990-luvuilla Steve Lacy tuli tunnetuksi varsinkin sekstettinsä kanssa tekemistään levytyksistä. Sekstettiin kuuluivat aluksi muun muassa saksofonisti Steve Potts, pianisti Bobby Few ja sellisti-laulaja Irene Aebi, ja myöhempiä jäseniä olivat muun muassa basisti Jean-Jacques Avenel ja rumpali John Betsch. Kiinnostus runouteen näkyy ajoittain myös hänen musiikissaan. Sekstettinsä ulkopuolella hän teki usein yhteistyötä pianistien Eric Watsonin ja Mal Waldronin kanssa. 
Lacy palasi Yhdysvaltoihin vuonna 2002. Hän aloitti opettamisen New England Conservatory of Musicissa, mutta sairastui elokuussa 2003 maksasyöpään, johon hän kuoli 4. kesäkuuta 2004 69 vuoden iässä.
Fats Navarro

Theodore "Fats" Navarro (24. syyskuuta 1923 – 6. heinäkuuta 1950) oli yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti. Hän oli 1940-luvun bebop-tyylisen improvisaation pioneereja. 
Navarro syntyi Key Westissä, Floridassa, ja aloitti lapsena pianonsoiton. Hän asettui New Yorkiin vuonna 1946. Hänelle kuitenkin kehittyi heroiiniongelma, joka yhdistettynä tuberkuloosiin johti hänen ennenaikaiseen riutumiseensa ja kuolemaansa 26-vuotiaana.
Navarro soitti muiden muassa Charlie Parkerin, Andy Kirkin, Billy Eckstinen, Benny Goodmanin, Lionel Hamptonin, Kenny Clarken, Tadd Dameronin, Eddie ”Lockjaw” Davisin, Coleman Hawkinsin, Illinois Jacquetin, Howard McGheen ja Bud Powellin kanssa.
Enrico Rava

Enrico Rava (20. elokuuta 1939) on italialainen jazztrumpetisti. 
Rava syntyi Triestessä ja soitti 1960-luvulla Gato Barbierin ja Steve Lacyn yhtyeissä. Vuonna 1969 hän lähti New Yorkiin. Rava on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Carla Bleyn, Jeanne Leen, Paul Motianin, Lee Konitzin, Roswell Ruddin, Pat Methenyn, Michel Petruccianin, John Abercrombien, Joe Hendersonin, Richard Gallianon, Miroslav Vitoušin, Andrea Centazzon, Joe Lovanon, Gil Evansin ja Cecil Taylorin kanssa.
Rava levytti neljän CD-levyn sarjan trumpetisti Paolo Fresun kanssa. Hän perusti vuonna 2001 uuden kvintetin pianisti Stefano Bollanin kanssa ja voitti vuonna 2002 tanskalaisen Jazzpar-palkinnon.
Louis Moholo

Louis Tebugo Moholo (10. maaliskuuta 1940 – 13. kesäkuuta 2025) oli eteläafrikkalainen jazzrumpali. Hän syntyi Kapkaupungissa ja muutti vuonna 1964 The Blue Notes -yhtyeensä kanssa Eurooppaan.
Moholo asettui Lontooseen ja oli siellä Brotherhood of Breath -yhtyeen jäsen jo vanhan yhteistyökumppaninsa Chris McGregorin kanssa. Hän kuului myös Assagai-nimiseen afrorock-yhtyeeseen.
Moholo on myöhemmin soittanut muun muassa Derek Baileyn, Steve Lacyn, Evan Parkerin, Enrico Ravan, Roswell Ruddin, Irène Schweizerin, Cecil Taylorin, John Tchicain, Archie Sheppin, Peter Brötzmannin, Keith Tippettin, Elton Deanin ja Harry Millerin kanssa. 
Moholo palasi syyskuussa 2005 Etelä-Afrikkaan, jossa hän esiintyi Johannesburgin elektronisen musiikin UNYAZI-festivaalilla George Lewisin kanssa.
Horace Silver

Horace Ward Martin Tavares Silver (2. syyskuuta 1928 Norwalk, Connecticut, Yhdysvallat – 18. kesäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin pianisti ja säveltäjä.
Silverin isä oli kapverdeläinen ja muutti nimensä Silva muotoon Silver tultuaan Yhdysvaltoihin. Hänen äitinsä oli syntynyt Connecticutissa irlantilais-afrikkalaisten vanhempien perheeseen.
Silver aloitti jazzuransa soittamalla tenorisaksofonia. Hän sai vaikutteita Lester Youngilta ja myöhemmin pianistina Bud Powellilta. 
Ensilevytyksensä Silver teki Stan Getzin kanssa. Kun hän muutti New Yorkiin, hän pääsi Blue Note Recordsin vakituiseksi artistiksi 1952–1953. Silver teki yhteistyötä muun muassa Art Blakeyn kanssa ja oli hard bop -tyylin pioneereja.
Herb Alpert

Herbert ”Herb” Alpert (s. 31. maaliskuuta 1935) on yhdysvaltalainen viihdemuusikko. Hän on saanut kahdeksan Grammy-palkintoa.
Alpert syntyi Los Angelesissa Kaliforniassa ja opiskeli Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän aloitti vuonna 1957 lauluntekijänä yhteistyön Lou Adlerin kanssa. Alpertilta syntyivät muiden muassa hitit ”Baby Talk”, ”Wonderful World” ja ”Alley-Oop”. Laulusolistin uransa hän aloitti vuonna 1960 RCA Records -levymerkille. Alpert perusti vuonna 1962 Jerry Mossin kanssa A&amp;M Records -levy-yhtiön. Hän on toiminut myös levyjen tuottajana. 
Alpert ja Moss perustivat kumpikin 100 dollarin sijoituksella Carnival Recordsin ja saivat menestyivät paikallisesti kappaleella "Tell It to the Birds", joka oli Alpertin balladi ja joka julkaistiin hänen parivuotiaan poikansa nimellä Dore Alpert. Saatuaan tietää, että oli toinenkin Carnival-niminen yritys Alpert ja Moss ottivat yrityksensä uudeksi nimeksi sukunimiensä alkukirjaimien mukaan A&amp;M. He toimivat Herb Alpertin autotallissa sijaitsevassa toimistossa ja suunnittelivat tunnusomaisen logon, jonka alaosassa on trumpetti. 
Alpert teki yhteistyötä vuonna 1969 hajonneen latinovaikutteisen The Tijuana Brass -yhtyeen kanssa. Hänellä on kuitenkin myös sooloura, joka on tuottanut muun muassa instrumentaalikappaleen ”Rise” (1979). 
Alpertin viimeisin uutta materiaalia sisältävä albumi "I Feel You" ilmestyi vuonna 2011 yhteistyönä Lani Hallin kanssa. Herb Alpertilla on tähti Hollywood Walk of Famella ja jäsenyys Rock and Roll Hall of Famessa. 
Diskografia.
Alpert levytti vuosikymmenten ajan A&amp;M Records -levymerkille, jonka hän itse perusti yhdessä Jerry Mossin kanssa.
Rita Coolidge

Rita Coolidge (s. 1. toukokuuta 1944 Lafayette, Tennessee) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen laulaja.
Coolidge syntyi Tennesseen osavaltion Lafayettessa cherokeesukuisen baptistipapin tyttärenä. Hän aloitti muusikonuransa Delaney &amp; Bonnien yhtyeessä sekä taustalaulajana muiden muassa Joe Cockerille, Eric Claptonille ja Leon Russellille. Hän oli vuosina 1973–1980 naimisissa countrytähti Kris Kristoffersonin kanssa. Hän on levyttänyt mm. A&amp;M Recordsille.
Coolidgen tunnetuimpia levytyksiä ovat hitit ”(Your Love Has Lifted Me) Higher and Higher”, ”We’re All Alone”, ”One Fine Day”, ”I Don’t Want to Talk About It”, ”The Way You Do the Things You Do” ja ”I'd Rather Leave While I'm in Love”.
Rita Coolidge lauloi vuonna 1983 James Bond -elokuvan "Octopussy – mustekala" tunnuslaulun ”All Time High”. Samana vuonna häneltä mm. ilmestyi single "I’ll Never Let You Go" samannimiseltä albumilta.
1990-luvun loppupuolella Coolidge perusti Walela-nimisen lauluyhtyeen sisarensa Priscilla Coolidgen ja tämän tyttären Laura Satterfieldin kanssa.
Tatjana von Rippas

Tatjana von Rippas (3. toukokuuta 1882 Pietari – 14. syyskuuta 1964) oli Venäjältä Pietarista lähtöisin oleva viulunsoiton opettaja Suomessa. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa Leopold Auerin johdolla. Myöhemmin von Rippas opetti viipurilaislähtöisessä Päijät-Hämeen musiikkiopistossa Lahdessa.
Von Rippakselle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1952.
Gerda Qvist

Gerda Qvist (14. elokuuta 1883 Helsinki – 5. syyskuuta 1957) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia naiskuvanveistäjiä ja suomalaisen mitalitaiteen uranuurtaja.
Qvist on suunnitellut muun muassa Helsingissä Hietarannassa olevan aurinkokellon (1931).
Elämä ja ura.
Qvistin vanhemmat olivat Helsingin polyteknillisen opiston johtaja, valtioneuvos Ernst Edvard Qvist ja Anna Franciska Theodora o.s. Snellman. Tytön haaveet pianistinurasta kariutuivat hänen 17-vuotiaana saamaansa vakavaan kuulovammaan.
Qvist opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1902–1903, jossa hänen opettajinaan olivat C. E. Sjöstrand ja Felix Nylund. Hänellä oli kuvataideopettajan pätevyys. Tulevan uran kannalta ratkaisevaa olivat oppivuodet Tukholmassa mitalinkaivertaja, professori Erik Lindbergin opissa. Tällöin hän löysi oman tyylinsä ja erikoistui mitalitaiteeseen. Kotimaisiin yhteisnäyttelyihin hän osallistui vuodesta 1908 alkaen.
Qvist oli 1900-luvun alkupuolella Suomen merkittävimpiä mitalitaiteilijoita Gunnar Finnen ja Wäinö Aaltosen ohella.
Qvist erikoistui mitaleihin vuodesta 1908 alkaen. Vuosina 1917–1950 hän suunnitteli kaikkiaan 150 mitalia, muun muassa Jean Sibeliuksen, Henrik Gabriel Porthanin, Sophie Mannerheimin muistomitalin, mitalin Svenska Litteratursällskapetille sekä Fiskarsin, Nokian, Enso-Gutzeitin teollisuuslaitoksille. Onnistuneina pidetään hänen Jean Sibelius -mitaliaan vuodelta 1923 ja Emil Wikström -mitalia (1920) voimakkaaan plastisuutensa ansiosta. Qvistin mitalit olivat usein valettuja ja symboliikaltaan niukan kiteytettyjä.
Qvistille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1953, ja vuoden 1937 Budapestin mitalitaiteen näyttelyssä hän sai kultamitalin. Mitalitaiteen Madridin-näyttelystä 1951 hän sai pronssia.
Mitaleja.
Lähde:
Leon Russell

Leon Russell (s. Claude Russell Bridges, 2. huhtikuuta 1942 Lawton, Oklahoma, Yhdysvallat – 13. marraskuuta 2016 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat ) oli Grammy-palkittu yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja pianisti. Hän syntyi Lawtonissa Oklahomassa ja opiskeli Will Rogers High Schoolissa.
Russell oli alun perin arvostettu sessiomuusikko muun muassa Jerry Lee Lewisille, Phil Spectorille, The Rolling Stonesille, Dorsey Burnettelle ja Glen Campbellille. Hän kuului Wrecking Crew -nimiseen studiomuusikoiden ryhmään.
Hänen ensimmäinen menestyksensä lauluntekijänä oli ”Delta Lady”, jonka Joe Cocker levytti vuonna 1969. Hänen muita menestyksiään oli ”Superstar”, josta ovat esittäneet omat versionsa muiden muassa Rita Coolidge ja The Carpenters. Kappaleen ”This Masquerade” on levyttänyt Carpentersin lisäksi ainakin 75 artistia, ja kappaleen ”A Song For You” yli kaksi sataa.
Russell rakensi oman äänitysstudiona vuonna 1967 ja äänitti siellä yhdessä kitaristi Marc Bennon kanssa albumin "Look Inside (Asylum Choir)". Russellin ensimmäinen sooloalbumi on vuodelta 1970. Soolouransa aikana hän otti vaikutteita lukuisista tyylilajeista, kuten countrysta, rockista, folkista, R&amp;B:stä, bluesista ja gospelista, mutta samanaikaisesti hän jatkoi myös säveltämistä ja uraansa sessiomuusikkona.
Russellin tunnetuimpien sooloalbumien joukkoon lukeutuu "Carney" (1972).
Russell oli vuonna 2010 hoidettavana sydämen vajaatoiminnan vuoksi, ja hänelle tehtiin heinäkuussa 2016 sydänleikkaus hänen saatuaan sydänkohtauksen. Hän oli toipumassa leikkauksesta mutta kuoli lopulta 13. marraskuuta 2016 nukkuessaan kotonaan Nashvillessa.
Liikelentokone

Liikelentokone on tyypillisesti alle 20-paikkainen ja kaksimoottorinen lentokone, jota käytetään liikemiesten, poliitikkojen ynnä muiden lentomatkustamiseen. 
Historia.
Ilmailu sai osin alkunsa tällaiseen tehtävään tarkoitetuista lentokoneista, toisin ensimmäiset 20–25 vuotta lentämisen vaarallisuus rajoitti kysyntää rajusti. Reittilentojen hinnat olivat Yhdysvalloissa 1950-luvulle asti ja Länsi-Euroopassa 1960-luvun alkuun asti niin korkeat, että matkustajisto koostui lähinnä siitä ihmisryhmästä, jolla on varaa tai valtaa käyttää liikelentokoneita 2000-luvun alussa. 
Liikelentokoneiden konetyypeistä keksittiin 1960-luvun lopulla sana suihkuseurapiiri, eli ihmiset, jotka lensivät Välimeren rannoille ja saarille omilla pienellä suihkumoottorein varustetulla lentokoneella. Kymppikerholla alettiin tarkoittaa seksin harrastamista lentokoneissa. Tätä julkkisilmailuperinnettä ovat sittemmin jatkaneet esimerkiksi Harrison Ford ja John Travolta, jotka lentävät omilla liikelentokoneilla. Niki Lauda perusti lentoyhtiönsä Lauda Airin alun perin liikelentokoneiden varaan.
Liikelentokoneiden kysyntä on vuosina 2006 ja 2007 ollut kaikkien aikojen huipussa. Tähän on perusteena yritysten kasvaneet katteet, niiden johtajien korkeat palkat ja reittilennoille siirtymisen hitaus, jota turvatarkastukset ovat edelleen hidastaneet. Liikelentokoneet operoivat suurkaupunkien sivukentiltä ja niissä matkustajat voivat siirtyä koneeseen likimain suoraan autosta. Liikelentokoneiden lentonopeus voi olla alempi kuin reittilentokoneiden, mutta lentokorkeus on suurempi – alle 1 000–2 000 kilometrin matkan kaupungista toiseen lentäminen voi toteutua nopeammin kuin reittilentokoneella. Sään vaikutukset voivat olla rajumpia kuin reittilentokoneissa. Matkustusmukavuus on tietysti liikelentokoneessa tyypillisesti parempi kuin reittilentokoneiden ensimmäisessä luokassa. Muun muassa Airbus ja Boeing tarjoavat liikennekonemalleistaan liikelentoversioita, joissa yhdistyvät likenne- ja liikelentokoneiden parhaat puolet. 
Liikelentokoneita.
Suihkukoneita, käytössä:
Suihkukoneita, suunnitteilla:
Potkuriturbiinikoneita:
Mäntämoottorikoneita:
Muita:
James Last

Hans (James) Last (17. huhtikuuta 1929 Bremen, Saksa – 9. kesäkuuta 2015 Florida, Yhdysvallat) oli saksalainen säveltäjä ja big band -johtaja.
Last syntyi Bremenissä ja aloitti lapsena pianonsoiton, mutta siirtyi bassoon. Hänen ensimmäinen albuminsa, "Non-Stop Dancing", on vuodelta 1965.
Lastista tuli lukuisilla levytyksillään viihdemusiikin suurimpia kansainvälisiä tähtiä. Viimeisinä vuosinansa hän jakoi aikansa synnyinmaansa, Saksan, ja Floridan välillä.
24 (7. tuotantokausi)

24-televisiosarjan 7. tuotantokausi, tunnetaan myös nimellä päivä 7, oli määrä esittää käsikirjoittajien lakon jälkeen alkaen 13. tammikuuta 2008, mutta Yhdysvaltalainen FOX-kanava näytti tuotantokauden vasta tammikuussa 2009. Ennen 7.kauden esittämistä FOX esitti sarjasta kaksituntisen tv-elokuvan in 23. marraskuuta 2008. Kausi alkoi 11. tammikuuta 2009 ja päättyi 18. toukokuuta 2009. Kausi sai huomiota myös hiilineutraaliuden osalta, kun tuotantotiimi kykeni vähentämään tuotannosta aiheutunutta hiilijalanjälkeä 43 %:lla.
CTU:n lakkauttamisen vuoksi sarjan tapahtumat sijoittuvat Washington D.C:hen, missä Jack Bauer kohtaa tekoihinsa liittyvät syytteet oikeuden edessä. Bauerin päivä saa järkyttävän alun, kun entinen kollega, Tony Almeida (Carlos Bernard), palaa takaisin, vaikka terrorisalaliiton jäsen oli jättänyt hänet kuolemaan CTU:n sairasosastolle.
Kaudella nähdään myös Chloe O'Brian ja Bill Buchanan.
Michael Atiyah

Michael Francis Atiyah (22. huhtikuuta 1929 – 11. tammikuuta 2019) oli brittiläinen matemaatikko. Hänet tunnettiin varsinkin hänen merkittävästä työstään geometrian alalla.
Atiyah syntyi Lontoossa skotlantilaisen ja libanonilaisen pojaksi. Hän kasvoi pääosin Kairossa ja Sudanissa. Atiyahin–Singerin indeksilause on nimetty hänen ja Isadore Singerin mukaan. Atiyahille myönnettiin vuonna 1966 Fieldsin mitali. 
Atiyahista tuli "Sir" vuonna 1983, ja hänestä tehtiin Ansioritarikunnan jäsen 1992. Hän sai vuonna 1988 Copleyn mitalin, toimi vuosina 1974–1976 Lontoon matemaattisen seuran puheenjohtajana ja vuosina 1990–1995 Royal Societyn puheenjohtajana. Hänelle ja Isadore Singerille myönnettiin vuonna 2004 Abelin palkinto.
Atiyah johti vuosina 1990–1997 Cambridgen Trinity Collegea ja vuosina 1995–2005 Leicesterin yliopistoa. Hän oli Edinburghin yliopiston kunniaprofessori ja Venäjän tiedeakatemian ulkomaalaisjäsen sekä vuosina 2005–2008 Edinburghin Royal Societyn puheenjohtaja.
Isadore Singer

Isadore Manuel Singer (3. toukokuuta 1924 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 11. helmikuuta 2021 Boxborough, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen matemaatikko. 
Singer syntyi Detroitissa ja valmistui vuonna 1944 Michiganin yliopistosta. Sen jälkeen hänen jatko-opintonsa pysähtyivät, sillä hän palveli kolmen vuoden ajan Yhdysvaltain maavoimissa. Maisteriksi Singer valmistui Chicagon yliopistosta vuonna 1948 ja tohtoriksi vuonna 1950.
Singer opetti vuodet 1950–1952 Massachusetts Institute of Technologyssä ja sen jälkeen lyhyesti Kalifornian Los Angelesin yliopistossa, Columbian yliopistossa ja Institute for Advanced Studyssä. Singer palasi MIT:hen vuonna 1954, kun hän sai sieltä paikan professorina. Vuosina 1979–1983 Singer toimi professorina Berkeleyn yliopistossa ja vuodesta 1983 jälleen MIT:ssä. Hänet valittiin vuonna 1987 MIT:n niin sanotuksi instituuttiprofessoriksi.
Singer todisti 1962 Michael Atiyahin kanssa Atiyahin–Singerin indeksilauseen, joka on yksi 1900-luvun merkittävimpiä matemaattisia löydöksiä. Se yhdistää laajasti monia matematiikan osa-alueita analyysistä, differentiaaligeometriaan ja topologiaan. Indeksilauseesta Singer ja Atiyah palkittiin vuonna 2004 Abelin palkinnolla.
Atiyahin–Singerin indeksilauseen lisäksi Singer vaikutti geometriassa, analyysissä, matemaattisessa fysiikassa ja pedagogiikassa. Lisäksi hänen teostansa "Differential Geometry: Lectures" (1962) pidetään klassikkona. Hän oli National Academy of Sciencesin ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen. National Medal of Sciencen hän sai 1983.
Piotr Klimczak

Piotr Klimczak (s. 18. tammikuuta 1980 Nowy Sącz) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Klimczak sijoittui vuoden 2004 Euroopan cupissa neljänneksi 400 metrillä ajalla 46,04. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa alkuerissä. Vuoden 2005 Euroopan cupissa hän juoksi kuudenneksi. Klimczak oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Puolan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestissä.
Universiadeissa Klimczak voitti kultaa vuonna 2005 4x400 metrin viestistä ja hopeaa vuonna 2007 400 metriltä.
Klimczak karsiutui 400 metrin välierissä sekä Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009 että Barcelonan EM-kisoissa 2010.
Debbie Dunn

Debbie Dunn (s. 26. maaliskuuta 1978) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Jamaikalaissyntyinen Dunn sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 6. huhtikuuta 2004. Hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltain 4 × 400 metrin viestin voittaneessa joukkueessa. 400 metrin kilpailussa hän sijoittui kuudenneksi.
Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisella 400 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä.
24. kesäkuuta 2012 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa Dunn antoi dopingnäytteen jossa oli merkkejä anabolisten steroidien käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Lähde: IAAF
Rafał Wieruszewski

Rafał Wieruszewski (s. 24. helmikuuta 1981) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Wieruszewski sijoittui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa kahdeksanneksi 400 metrillä ajalla 46,37. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa. Edmontonin MM-kilpailuissa hän juoksi pitkässä viestissä Puolan joukkueessa, joka nousi pronssille Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Vuonna 2002 hän voitti Puolan alle 23-vuotiaiden mestaruuden. Vuonna 2003 hän voitti Puolan sisä- ja ulkoratojen mestaruuden sekä sijoittui Puolan alle 23-vuotiaiden mestaruuskisoissa toiseksi 400 metrillä ja kolmanneksi 200 metrin juoksussa. Birminghamin MM-hallikilpailuissa hän juoksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa alun perin neljänneksi sijoittuneessa Puolan joukkueessa. Myöhemmin joukkue nousi kuitenkin Jerome Youngin ja Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen kolmanneksi. Samana vuonna hän juoksi viidenneksi Euroopan cupissa ajalla 45,62 ja kolmanneksi Universiadeissa. Wieruszewski oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Puolan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Göteborgin EM-kisoissa seitsemänneksi 400 metrillä ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-pronssia. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui alkuerissä. Pitkässä viestissä hän juoksi alkuerässä Puolan joukkueessa ja saavutti pronssia joukkueen juostessa toisella kokoonpanolla kolmanneksi loppukilpailussa.
Tiffany Williams

Tiffany Williams (o.s. Ross, s. 5. helmikuuta 1983 Miami, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Williams voitti 2002 Yhdysvaltain nuorten mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa. Samana vuonna Kingstonin nuorten MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin aitojen alkuerissä ajalla 13,78 ja sijoittui 400 metrin aidoissa neljänneksi ajalla 56,52. Hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Hän juoksi myöhemmin samana vuonna toiseksi 400 metrin aidoissa ajalla 54,22. Seuraavana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa 400 metrin aidoissa seitsemänneksi ja viidenneksi.
Williams voitti Yhdysvaltojen olympiakarsinnan 400 metrin aitajuoksussa 2008. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi ja myöhemmin samana vuonna kolmanneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 400 metrin aitajuoksussa viides ajalla 53,83.
Valehtelijoiden klubi

Valehtelijoiden klubi on suomalainen Mainostelevision tuottama viihdeohjelma, jota esitettiin vuosina 1981–1983. Ohjelman käsikirjoittivat Pertti Reponen ja Heikki Kinnunen. Ohjelma perustuu Yhdysvalloissa 1970-luvulla aloittaneeseen "The Liar’s Club" -sarjaan.
Ohjelmassa olivat alusta alkaen mukana näyttelijät Leo Lastumäki (jäsen K), Aake Kalliala (jäsen R), Maija-Leena Soinne (jäsen F) sekä Olavi Ahonen (jäsen Z), joista viimeksi mainittu esitti vankia. Mukana hänellä oli poliisiasuinen vartija.
Kilpailussa esiteltiin outoja esineitä, joiden merkitykselle ja käytölle edellä mainitut henkilöt keksivät selityksiä. Heistä yksi puhui totta ja muut valehtelivat. Mukana olleen kilpailijan tehtävänä oli sanoa, kuka puhuu totta. Kilpailun juontajana toimi steppaileva Helge ”Heguli” Herala. Hänellä oli apunaan ”sihteerikkö”, jota esitti Marita Jyrkinen. Pöydän yläpuolella roikkui narulla pyykkipoikien pitelemänä 50 markan seteleitä (nykyrahassa vajaa 20 €), joita Heguli jakoi kilpailijoille melko mielivaltaisesti. Lisäksi ohjelmassa esitettiin valehtelu-aiheisia sketsejä. Ohjelma sai kunniamaininta-Venlan vuonna 1982.
Olavi Ahosen esittämä hahmo sai vuonna 1984 lyhytikäisen oman spin off -sarjan "Ollin koppivuodet".
Kahdeksan jaksoa sarjasta esitettiin uusintana lauantaisin 10. toukokuuta – 7. kesäkuuta 1997 ja 21. kesäkuuta – 5. heinäkuuta 1997 klo 19.30–20.00 MTV3-kanavalla. Jaksoja oli lyhennetty uusintaa varten.
Ohjelman formaatti herätettiin henkiin vuonna 2013, kun MTV3 alkoi esittää siihen perustuvaa "Totuuden torvet" -nimistä ohjelmaa.
Gaunilo

Gaunilo Marmoutierlainen oli 1000-luvulla elänyt Marmoutierin luostarin benediktiinimunkki, Anselm Canterburylaisen aikalainen.
Gaunilon argumentti.
Hänet tunnetaan kirjoitelmassa "Pro insipiente" ("Mielettömän puolesta") esittämästään kritiikistä Anselmin jumalatodistusta, ontologista argumenttia, kohtaan. Kirjoitelman nimi viittaa Psalmien kirjan mielettömään, joka sanoo sydämessään, ettei Jumalaa ole (Ps. 14:1). Anselm oli viitannut tähän teoksessaan "Proslogion". Anselm vastasi Gaunilon kritiikkiin nimellä "Responsio" tunnetussa kirjoitelmassa (suom. "Vastaus Gaunilolle"), ja hän liitti sekä Gaunilon kirjoitelman että oman vastauksensa "Proslogionin" loppuun sen liitteiksi.
Anselm oli todistuksessaan esittänyt todistavansa suurimman käsitettävissä olevan olennon, jota hän kutsui Jumalaksi, olemassaolon. Jumala joka ei ollut olemassa ei voinut olla se, jota suurempaa ei voida ajatella, koska se voitiin ajatella myös olemassa olevaksi, mikä olisi vielä suurempaa. Siksi Jumalan käsite sisälsi Anselmin mukaan myös tämän olemassaolon.
Gaunilo kritisoi argumenttia käyttämällä täsmälleen samaa päättelyä todistaakseen suurimman ajateltavissa olevan saaren olemassaolon. Hän pyysi lukijoitaan ajattelemaan suurinta, tai täydellisintä, ajateltavissa olevaa saarta. On todennäköistä, ettei sellaista ole todella olemassa. Tällöin emme kuitenkaan ajattelisi todella suurinta ajateltavissa olevaa saarta, koska suurin ajateltavissa oleva saari olisi myös olemassa, sen lisäksi että sillä olisi kaikki muut halutut perfektiot. Gaunilon argumentti siis hyödynsi Anselmin argumentin loogista muotoa suoraan sellaisenaan, olettaen, että olemassaolo olisi perfektio. Koska voimme ajatella suurinta tai täydellisintä saarta, sen täytyy olla olemassa. Jos argumentti vaikuttaa absurdilta, Gaunilo katsoi, ettei se ole sitä sen enempää kuin Anselminkaan esittämä argumentti.
Muodollisesti esitettynä Anselmin argumentti oli seuraava:
Gaunilon argumentti oli seuraava: 
Gaunilon argumentti ei varsinaisesti pyri kumoamaan Anselmin argumenttia, vaan sen sijaan osoittamaan, että jos Anselmin argumentti hyväksytään, samalla tulee hyväksyä monia muita samankaltaisia argumentteja. Anselm vastasi Gaunilon kritiikkiin huomauttamalla, ettei käsitettä ”se mitä suurempaa ei voida ajatella” voida soveltaa saareen tai muihin olioihin samalla tavalla kuin Jumalan määritelmään. Hänen mukaansa siis vain Jumala on olemassa välttämättä.
Gaunilon argumentti ei vielä onnistunut kumoamaan Anselmin argumenttia lopullisesti, vaikkakin se herätti epäilyksiä Anselmin todistuksen loogista muotoa kohtaan.
Michele Didoni

Michele Didoni (s. 7. maaliskuuta 1974 Milano, Italia) on italialainen kilpakävelijä. Hänen päämatkansa urallaan oli 20 kilometriä.
Didoni voitti 20 kilometrin maailmanmestaruuden Göteborgin MM-kilpailuissa 1995. Michele Didoni on 178 senttimetriä pitkä.
Abdon Pamich

Abdon Pamich (s. 3. lokakuuta 1933 Fiume, Jugoslavia) on italialainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 50 kilometriä.
Abdon Pamich on olympiavoittaja vuodelta 1964. Lisäksi hän saavutti olympiapronssia vuonna 1960. Euroopan-mestaruudet Pamich voitti vuosina 1962 ja 1966. EM-hopeaa hän saavutti vuonna 1958.
Pamich on voittanut eniten kävelyn Italian-mestaruuksia. Hän voitti 10 kilometrin mestaruuden 13 kertaa (1956, 1958–1969), 20 kilometrin mestaruuden 13 kertaa (1958–1969, 1971) sekä 50 kilometrin mestaruuden 14 kertaa (1955–1968).
Fredrika Dorotea

Fredrika Dorotea Vilhelmina (12. maaliskuuta 1781 Karlsruhe – 25. syyskuuta 1825 Lausanne, Sveitsi) oli Ruotsin kuningatar vuosina 1797–1809. Hän oli Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolfin puoliso. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Badenin rajakreivi Karl Ludwig (1755–1801) ja rajakreivitär, prinsessa Amalie von Hessen-Darmstadt (1754–1832). Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista vanhempi sisar oli Venäjän keisarinna Elisabet Aleksejevna. 
Fredrika kasvoi läheisessä ja lämpimässä perheympäristössä. Hän sai huolellisen koulutuksen Badenin hovissa. Hän puhui ja kirjoitti sekä ranskaa että saksaa; opiskeli historiaa, maantiedettä, filosofiaa sekä ranskalaista ja saksalaista kirjallisuutta. Badenin ja Ranskan läheisyyden ansiosta hän tunsi hyvin ranskalaisen kulttuurin ja kaikki sen hienoudet, kuten aikakauden tapana oli. Koska hänen isoisänsä Badenin rajakreivi Karl Fredrik ei ollut rikas, perhe eli kuninkaallisiksi varsin vaatimattomasti. 
Avioliitto ja jälkeläiset.
Fredrika Doroteasta tuli Ruotsin kuningatar vuonna 1797 hänen avioiduttuaan kuningas Kustaa IV Aadolfin kanssa. 
Heille syntyi viisi lasta:
Vanhin poika Kustaa, Vaasan prinssi (1799–1877) loi menestyksekkään sotilasuran Itävallan armeijassa. Hän piti isänsä kuoleman jälkeen itseään Ruotsin laillisena hallitsijana, mutta ei koskaan ryhtynyt konkreettisiin toimiin syrjäyttääkseen Ruotsia Kaarle XIII:n jälkeen hallinneen Bernadotten hallitsijasuvun. 
Kuningattaren mukaan nimettiin kolme kuntaa Pohjois-Ruotsissa: Fredrika, Dorotea ja Vilhelmina.
Maanpako.
Ruotsin hävittyä Suomen Venäjälle Suomen sodassa vuonna 1809 Kustaa IV Aadolf syöstiin vallasta ja perhe pakotettiin poistumaan maasta. Perhe asettui Fredrika Dorotean kotiseudulle Badeniin. Vuonna 1812 pari erosi.
Larry Shaw

Larry Shaw on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Vuodesta 2004 hän on ohjannut ja tuottanut ABC:n televisiosarjaa "Täydelliset naiset".
Hänen aiempia ohjaustöitään ovat olleet sarjat "21 Jump Street", "", "Salaiset kansiot", "Parker Lewis Can't Lose" ja "Lizzie McGuire". Lisäksi Shaw tuotti ja ohjasi sarjaa "Stingray" 1980-luvulla. Hän oli myös tuottajana sarjassa "Hunter", jota esitettiin vuosina 1984–1991.
Jean Ferrat

Jean Ferrat, oik. Jean Tenenbaum (20. joulukuuta 1930 Vaucresson, Hauts-de-Seine, Ranska – 13. maaliskuuta 2010 Aubenas, Ranska) oli ranskalainen sanoittaja, muusikko ja laulaja.
Elämäkerta.
Jean Tenenbaun syntyi vaatimattoman juutalaisperheen neljäntenä lapsena, ja perhe muutti hänen varhaislapsuutensa aikana, vuonna 1935, Versailles'n kaupunkiin, jossa hän kävi Jules Ferrylle nimetyn peruskoulun. Hänen isänsä joutui saksalaisten natsien käsiin ja kuoli Auschwitzin keskitysleirillä. Näiden tapahtumien yhteydessä hänen täytyi luopua lukio-opiskelusta ja hankkia töitä, jotta saattoi auttaa perheen toimeentulossa. Kuitenkin jo nuorena hän oli erittäin kiinnostunut musiikista ja teatterista. 
1950-luvun alkupuolella hän aloitti toiminnan teatteriryhmässä, sävelsi muutaman kappaleen ja soitti kitaraa jazz-orkesterissa. Vuonna 1956 hän sävelsi ranskalaisen kirjailijan Louis Aragonin runon "Les yeux d'Elsa". Tuolloin suurta suosiota Ranskassa nauttinut laulaja André Claceau esitti ja tulkitsi sävelletyn runon ja toi esityksellään jonkinmoista kuuluisuutta myös Jean Ferrat'lle. Tämä johti puolestaan sopimukseen pariisilaisen kabareen, La Colomben kanssa.
Jean Ferrat'n ensimmäinen 45-kierroksinen levytys ilmestyi vuonna 1958, mutta sekään ei saavuttanut suurta menestystä. Nuori laulaja Christine Sèvres kuitenkin levytti Ferrat'n lauluja, ja seurauksena oli avioliitto. Vuonna 1959 Ferrat tapasi Gérard Meysin, josta tuli hänen kustantajansa sekä ystävänsä. Tämä antoi vauhtia hänen uralleen, ja seuraavana vuonna hän solmi levytyssopimuksen Decca-yhtiön kanssa. Tästä oli seurauksena toinen 45-kierroksinen äänilevy "Ma Môme", josta tuli ensimmäinen suurmenestys, ja sitä soitettiin runsaasti myös radiossa.
Ensimmäinen 33-kierroksinen levytys Jean Ferrat'lta ilmestyi 1961, ja siitä hän sai SACEM:in (musiikintekijöiden yhdistyksen) tunnustuspalkinnon. Ferrat'n uraa sävyttivät useat vaikeudet sensuurin kanssa. Hän kirjoitti itse myös runoja ja sävelsi ystäviensä tekemisiä sanoituksia.
Jean Ferrat on valmistunut CNAM:sta.
André Gorz

André Gorz (helmikuu 1923 Wien, Itävalta – 22. syyskuuta 2007 Vosnon, Ranska), syntyjään Gerhart Hirsch ja kirjailijanimeltään Michel Bosquet, oli itävaltalais-ranskalainen yhteiskuntafilosofi ja toimittaja. Hän perusti vasemmistolaisen "Le Nouvel Observateur" -viikkolehden yhdessä Jean Danielin kanssa vuonna 1964. Gorz tuki toisen maailmansodan jälkeen Jean-Paul Sartren eksistentialistista marxismia, mutta heidän välinsä rikkoutuivat vuonna 1968, jonka jälkeen Gorz keskittyi poliittiseen ekologiaan. Hän oli myös perustulon puolestapuhuja.
Gorz teki itsemurhan pitkään syöpää sairastaneen vaimonsa Dorinen kanssa 22. syyskuuta 2007.