tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Parametoksiamfetamiini

4-Metoksiamfetamiini, Parametoksiamfetamiini eli PMA on synteettinen huume, psykostimulantti, joka tuottaa hallusinaatioita.
Parametoksiamfetamiinia myydään tablettimuodossa usein MDMA:na (ekstaasina), mutta voi helposti aiheuttaa kuoleman, koska parametoksiamfetamiini on paljon myrkyllisempää. Parametoksiamfetamiinin vaikutuksia ovat kiihtynyt tai epäsäännöllinen sydämensyke, sumentunut näkökenttä ja voimakkaat, epämiellyttävät myrkytysoireet. Parametoksiamfetamiinikuolemia on tapahtunut puolet enemmän kuin kuolemia MDMA:han, vaikka aineen markkinaosuus on vain hyvin pieni osa MDMA:n laittomasta kaupasta.
Farmakologia.
PMA toimii selektiivisenä serotoniinin vapauttajana (SSRA), jolla on heikot vaikutukset dopamiini- ja noradrenaliinikuljettajiin. MDMA:han verrattuna se on kuitenkin huomattavasti vähemmän tehokas serotoniinin vapauttajana, jonka ominaisuudet muistuttavat enemmän takaisinoton estäjää. Se aiheuttaa jyrsijöillä voimakasta hypertermiaa ja tuottaa vain vähäistä hyperaktiivisuutta ja serotonergista neurotoksisuutta, huomattavasti vähemmän kuin MDMA:n aiheuttama, ja vain erittäin suurilla annoksilla. Näin ollen jyrsijät eivät anna sitä itse, toisin kuin amfetamiini ja MDMA. PMA:n on myös osoitettu toimivan voimakkaana, palautuvana MAO-A entsyymin estäjänä ilman merkittäviä vaikutuksia MAO-B:hen, ja tämän ominaisuuden ja serotoniinin vapautumisen yhdistelmä on todennäköisesti vastuussa sen korkeasta kuolleisuuspotentiaalista.
Näyttää siltä, että parametoksiamfetamiini häiritsee kehon lämmönsäätelyä nostaen ruumiinlämpöä dramaattisesti. Tämän ominaisuuden epäillään liittyvän sen kykyyn estää MAO-A:ta ja samalla vapauttaa suuria määriä serotoniinia, mikä aiheuttaa tehokkaasti serotoniinioireyhtymää. Amfetamiinit, erityisesti serotonergiset analogit, kuten MDMA, ovat voimakkaasti vasta-aiheisia MAO:n estäjien kanssa. Monet amfetamiinit ja adrenergiset yhdisteet nostavat kehon lämpötiloja, kun taas jotkut pyrkivät tuottamaan enemmän euforista aktiivisuutta tai perifeeristä verisuonten supistumista, ja ne voivat suosia yhtä vaikutusta toiseen. Näyttää siltä, että PMA aktivoi hypotalamuksen paljon voimakkaammin kuin MDMA ja muut lääkkeet, kuten efedriini, aiheuttaen siten nopeaa kehon lämpötilan nousua (joka on tärkein kuolinsyy PMA-kuolleisuudessa). Monet PMA:ta käyttävät ihmiset yrittävät päästä eroon lämmöstä riisumalla vaatteensa, ottamalla kylmät suihkut tai kääriytymällä märkiin pyyhkeisiin ja jopa joskus ajamalla hiuksensa pois.
Laki.
Kansainvälinen.
PMA on luokiteltu YK:n luettelossa I.
Suomi.
Suomessa parametoksiamfetamiini on luokiteltu yksiselitteisesti huumausaineeksi.
Piksillaatio

Piksillaatio on stop motion -animaatiotekniikka, jossa näyttelijöitä käytetään animaatiofilmissä ikään kuin elävinä nukkeina. He ottavat erilaisia asentoja, ja kutakin asentoa valotetaan filmille yhden tai useamman ruudun verran. Tämä tuottaa valmiissa elokuvassa erikoisen, nykivän liikevaikutelman.
Piksillaatiota käytti tiettävästi ensi kerran Segundo de Chomón jo vuonna 1908. Tekniikan kuuluisin esimerkki on Norman McLarenin Oscar-palkinnon voittanut lyhytelokuva "Naapurit" (1952). Piksillaatio on ollut myös hyvin suosittu mainoksissa ja rockvideoissa (esimerkiksi Peter Gabrielin "Sledgehammer").
Senaatinaukio

Senaatinaukio () on keskeinen aukio Pietarissa Venäjällä. 
Aukio rajoittuu etelässä Iisakin kirkkoon, pohjoisessa Nevaan, idässä Amiraliteettiin ja lännessä senaatin ja synodin entiseen rakennukseen, jossa nykyään toimii Venäjän perustuslakituomioistuin. Aukio on puistomainen, ja sen keskellä seisoo Étienne Falconet'n veistämä Vaskiratsastaja-patsas. Patsaan paljastuksen (1782) jälkeen aukiota kutsuttiin virallisesti nimellä "Petrovskaja" (Pietarinaukio). Aukio on pietarilaisten hääseurueiden suosiossa.
Aukio tunnetaan vuoden 1825 dekabristikapinan näyttämönä. Liberaalien nuorten upseerien joukko lähetti 14. joulukuuta 1825 tuhansittain sotilaita aukiolle tarkoituksenaan pakottaa juuri valtaistuimelle noussut Nikolai I eroamaan ja vaatimaan Venäjälle perustuslakia. Kapinan satavuotispäivänä 1925 aukio nimettiin Dekabristien aukioksi (). Vuonna 2008 aukion nimeksi muutettiin Senaatinaukio, joka oli ollut sen yleinen kutsumanimi myös ennen vuotta 1925, vaikkakaan ei virallinen nimi. Nimenmuutos liittyi perustuslakituomioistuimen siirtymiseen entiseen Senaatin ja Synodin rakennukseen. Tärkeäksi historialliseksi tapahtumaksi koettuun dekabristikapinaan liittyneen nimen poistaminen herätti jonkin verran kiistoja.
Helge Lindberg

Helge Igor Lindberg (1. lokakuuta 1887 Helsinki – 3. tammikuuta 1928 Wien) oli suomalainen laulaja. Lindberg kuului aikansa kansainvälisesti tunnetuimpiin suomalaisiin laulajiin. Hän aloitti laulunopiskelun vuonna 1906 Wienissä ja kävi Italiassa kehittämässä taitojaan lisää. Lindberg antoi ensikonserttinsa Helsingissä, mutta teki uransa Keski-Euroopassa ja antoi siellä satoja konsertteja sekä toimi laulunopettajana. Hänen laulutapaansa kuului erinomainen vibraton ja hengitystekniikan hallinta sekä tekstien tarkkaan hiottu tulkinta. Lindberg ei kuitenkaan koskaan hakeutunut oopperalavoille. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 40-vuotiaana.
Helge Lindbergin vanhemmat olivat yli-insinööri Oscar Ferdinand Lindberg ja Ida Sofia Östling. Nuorena hän opiskeli useammassa oppilaitoksessa muun muassa Haminan kadettikoulussa. Lindberg aloitti lauluopinnot Helsingissä Rosina Tengénin johdolla ja hän piti ensimmäisen konserttinsa Helsingissä 1912. Tämän jälkeen Lindberg lähti Suomesta ja piti seuraavan konserttinsa Suomessa vasta 1922. Hän opiskeli viulunsoittoa Helsingin musiikkiopistossa ja laulua Münchenissä ja Firenzessä 1907-1910. Lindberg toimi Saksassa laulunopettajana Stuttgartissa ja Frankfurt am Mainissa kunnes hän siirtyi Wieniin, jossa hän laulajanuransa varsinaisesti alkoi. Hän piti ensimmäisen konserttinsa Berliinissä syksyllä 1919 ja oli pian tunnettu laulaja Saksassa. 1920-luvulla Lindberg piti konsertteja eri puolilla Eurooppaa erikoisalanaan Händelin ja Bachin koloratuuriaariat. Lindberg harrasti myös kuvanveistoa ja kirjoitti sonetteja.
Helge Lindbergillä oli kahdesta avioliitosta kolme poikaa. Hänen tuhkansa on haudattu hänen kesäpaikkaansa Sandskärin saareen Hangon edustalle.
Tietokoneanimaatio

Tietokoneanimaatio on animaatiotekniikka, jossa liikkuvat kuvat luodaan kokonaan tietokoneilla. Tietokoneanimaatiossa yhdistyvät perinteinen animaatio ja tietokonegrafiikka.
Tietokoneiden laskentatehon kasvettua ja ohjelmien kehityttyä tietokoneanimaatio on vähitellen syrjäyttänyt perinteisen piirrosanimaation pitkissä animaatioelokuvissa. Nykyisin myös suurin osa Hollywood-elokuvien erikoistehosteista toteutetaan tietokoneanimaation avulla.
Pixar ja Dreamworks ovat tunnetuimpia tietokoneanimaatioelokuvia valmistavia yhtiöitä.
Wilma Rudolph

Wilma Glodean Rudolph (23. kesäkuuta 1940 Clarksville, Tennessee – 12. marraskuuta 1994 Brentwood, Tennessee) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Rudolphilla diagnosoitiin nuorena polio. Hänen äitinsä kuljetti häntä kahdesti viikossa 50 mailin päässä olevaan mustien sairaalaan. Rudolph pystyi jälleen kävelemään kunnolla 11-vuotiaana ja hän päätti, että hänestä tulee urheilija.
Lukioaikana (high school) hänestä tuli koripallotähti. Rudolph rikkoi osavaltion ennätykset koripisteissä ja johdatti joukkueensa osavaltion mestaruuteen. Lukion jälkeen Rudolph sai täyden stipendin Tennesseen yliopistoon, josta hän myöhemmin sai kandidaatin paperit kasvatustieteistä.
Yleisurheiluvalmentaja huomasi Rudolphin koripallokentiltä ja toi mukaan yleisurheiluun. Rudolph osallistui 16-vuotiaana vuoden 1956 kesäolympialaisiin, joissa hän karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä mutta oli mukana pronssia voittaneessa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisissa Rudolph voitti kultaa 100 metrin (11,0 s myötätuulessa) ja 200 metrin juoksussa (24,0 s) sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa (44,5 s; välierissä maailmanennätys 44,4 s).
Urheilu-uran jälkeen Rudolph työskenteli opettajana, valmentajana ja urheilukommentaattorina. Hän meni naimisiin Robert Eldridgen kanssa 1963. Myöhemmin eronnut pari sai neljä lasta.
Rudolph kuoli 54-vuotiaana aivokasvaimeen kotonaan Brentwoodissa. Yhdysvaltojen postiyhtiö (United States Postal Service) julkaisi hänestä 23 centin postimerkin vuonna 2001.
Italialaiset käyttivät Rudolphista lempinimeä "La Gazzella Nera" (musta gaselli), ranskalaisille hän oli "La Perle Noire" (musta helmi).
Jorma Hynninen

Jorma Kalervo Hynninen (s. 3. huhtikuuta 1941 Leppävirta) on menestyneimpiä suomalaisia oopperalaulajia, äänialaltaan baritoni.
Ura.
Hynninen opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1966–1971 (Matti Tuloisela, Antti Koskinen, diplomi 1970). Hän oli vuosina 1970–1990 kiinnitettynä Kansallisoopperaan, jossa hän toimi myös taiteellisena johtajana vuodesta 1984. Hynninen toimi 1980–1991 Joensuun laulujuhlien taiteellisena johtajana, vuosina 1993–2002 Savonlinnan oopperajuhlien taiteellisena johtajana sekä Sibelius-Akatemian laulutaiteen professorina 1997–2003. Hynninen on lisäksi pitänyt useita mestarikursseja. Hynninen on esiintynyt maailman johtavissa oopperataloissa, kuten Lontoossa, Chicagossa, Moskovassa, Pekingissä, Milanossa (La Scala) ja New Yorkissa (Metropolitan). Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa myös konserttilaulajana, erityisesti liedlaulajana, yhdessä pianisti Ralf Gothónin kanssa. Hynninen lopetti oopperauransa vuonna 2013. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 2005. 
Perhe.
Oopperalaulaja Marko Salo (1964–2005) oli Hynnisen poika, tytär Ursula Hynninen on Heinolan seurakunnan kanttori, ja toinen tytär Laura Hynninen on harpisti ja kuvataiteilija. Näyttelijä Olivia Ainali on Hynnisen tyttärentytär. Hynnisen ensimmäinen vaimo Reetta kuoli syöpään keväällä 2017. Jorma Hynnisen nykyinen puoliso on sopraano Johanna Tuomi.
Oopperaroolit.
Hynninen on tehnyt yli 70 oopperaroolia.
Levytykset.
Suomalaisten oopperalevytysten lisäksi Hynnisen keskeisimpiä oopperalevytyksiä ovat "Figaron häät" (Muti), "Elektra" (Ozawa) ja "Il prigioniero" (Salonen). Hänen levytystuotantoonsa kuuluu myös negrospirituaaleja, ikivihreitä ja tangoja. Levytyksiä Hynninen on tehnyt runsaat 140 kpl.
Jean-Claude Killy

Jean-Claude Killy (s. 30. elokuuta 1943 Saint-Cloud, Ranska) on ranskalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja autourheilija. Hän on alppihiihdon kolminkertainen olympiavoittaja.
Killy ja Toni Sailer ovat ainoat alppihiihtäjät, jotka ovat voittaneet yksissä olympialaisissa pujottelun, suurpujottelun ja syöksylaskun kultamitalin. Killy onnistui voittamaan tämän triplan Grenoblen 1968 olympialaisissa. Pujottelun kultamitalin hän voitti vain 0,09 sekunnin erolla itävaltalaiseen Herbert Huberiin sen jälkeen, kun häntä nopeammin pujotelleet Karl Schranz ja Håkon Mjøen oli hylätty portin ohittamisen vuoksi. Portillon MM-kilpailuissa 1966 Killy voitti kultaa syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä. Hänellä on myös alppihiihdon kokonaismaailmancupin voitto vuosilta 1967 ja 1968. Lisäksi 1967 hän voitti jokaisen yksittäislajin maailmancupit.
Vuosina 1967–1970 Killy harrasti myös autourheilua. Hän osallistui muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajoon ja Pariisi–Dakar-ralliin.
Vuodesta 1995 lähtien Killy on ollut Kansainvälisen olympiakomitean eli KOK:n jäsen.
Pangrammi

Pangrammi (kreikan sanoista "pan gramma", ”jokainen kirjain”) on sana tai lause, jossa pyritään käyttämään kaikkia aakkosia. Tavallaan pangrammi on siis lipogrammin vastakohta, jossa tarkoituksena on jättää käytöstä pois yksi tai useampi kirjain. Erityistä mielenkiintoa herättävät mahdollisimman vähän kirjaimia toistavat, lyhyet pangrammit, koska niitä on erittäin vaikea muodostaa. Suosittuja ovat kuitenkin myös hieman pidemmät, mutta humoristiset tai sanoman sisältävät pangrammit.
Pangrammi, jossa jokainen kirjain esiintyy vain kerran, on pangrammipelin huippu, "täydellinen pangrammi". Se on erittäin vaikea saada aikaan käyttämättä epämääräisiä sanoja ja erisnimiä. Pelien lisäksi pangrammeja käytetään muutamiin erilaisiin tarkoituksiin. Esimerkiksi englanninkielistä pangrammia "The quick brown fox jumps over a lazy dog" käytetään yleisesti kaukokirjoittimissa testaamaan kirjasimia, koska se sisältää kaikki englannin kielen kirjaimet.
Esimerkkejä.
Suomi.
Suomen yleiset aakkoset.
Näissä pangrammeissa ei ole mukana aakkosia, joita käytetään vain vierasperäisten sanojen kirjoittamiseen ("b", "c", "f", "q", "š", "w", "x", "z", "ž", "å").
Lipogrammi

Lipogrammi (kreikan sanasta "lipagrammatos", ”puuttuva kirjain”) on kirjoitustapa, jossa on tarkoituksella jätetty käyttämättä jotain tiettyä kirjainta tai tiettyjä kirjaimia, usein jotakin yleistä vokaalia.
Lipogrammin kirjoittaminen käyttämättä vierasperäisiä kirjaimia on helppoa, mutta erittäin vaikeaa sellaisilla yleisillä kirjaimilla kuten "A", "E" tai "T". Tällä tavalla kirjoittaminen on epäkäytännöllistä, sillä kirjoittajan täytyy välttää monia tavallisia sanoja, jolloin tekstistäkin tulee väkinäisen kuuloista ja vaikeasti ymmärrettävää. Tavallisia kirjaimia poisjättävät lipogrammit, jotka eivät kuulosta väkinäisiltä tai oudoilta, ovat hyvin harvinaisia.
Tunnetuimpia lipogrammeja on Georges Perecin ranskankielinen "La Disparition" -romaani, jossa ei ole yhtään e-kirjainta. Mark Dunnin kirjeromaani "Ella Minnow Pea" on lipogrammiromaani, jossa käytettävissä olevat kirjaimet vähenevät kirjan edetessä. Suomessa Sami Liuhto on käyttänyt lipogrammitekniikkaa romaanissaan "Sotaanlähtö" (ntamo 2015).
Esimerkki.
Tässä tekstissä ei ole yhtään a-kirjainta:&lt;/br&gt;
"Timo kumosi suutuspäissään teekupin tuolille. Hän oli" &lt;/br&gt;
"suuttunut siksi, että hänen hieno uusi polkupyöränsä" &lt;/br&gt;
"oli osunut eilen kiveen. Hän kuitenkin tuli melkein heti" &lt;/br&gt;
"jälleen iloiseksi."
Orchid

Orchid on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin debyyttialbumi. Sen julkaisi Euroopassa Candlelight Records vuonna 1995, ja kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa Century Media Records. Myöhemmin Candlelight Records julkaisi albumin uudelleen, sisältäen bonuskappaleen "Into the Frost of Winter". Albumin nimen mukainen kukka orkidea esiintyy albumin kannessa.
Kuten muutkin Opethin albumit, "Orchid" sisältää sekä rujompia osuuksia että aivan akustisia osia, progressiivisesti aseteltuna. Vokalisti Mikael Åkerfeldt laulaa albumilla puhtaita osuuksia hyvin vähän, jonka lisäksi hänellä on kuiskattuja lauluosuuksia. Tyypillistä death metal -örinää levyllä kuullaan selkeästi eniten. Lähestulkoon kaikki Orchidin kappaleet pyörivät kymmenen minuutin lieppeillä, lukuun ottamatta 3-minuuttista pianoesitystä "Silhouette" ja minuutin mittaista instrumentaalikappaletta "Requiem".
"Orchid" on Opethin uudempaan tuotantoon verrattuna selvästi suoraviivaisempaa, vähäisimpien tahtilajikikkailuidensa sekä jonkin verran yksinkertaisimpien rumpuosuuksiensa takia. Albumi on silti sinänsä hyvin progressiivinen, koska sen kappaleet ovat hyvin pitkiä ja moniosaisia, saattaen sisältää useammankin kerran siirtymän puhtaasta akustisesta osuudesta raakaan death metal -osuuteen, tai toisin päin. Erilaiset kahden kitaran harmoniat ja akustiset osuudet ovat suuressa osassa albumilla. "Orchid"in masteroinnissa tapahtuneen virheen vuoksi kappaleen "Requiem" outro siirtyi kappaleen "The Apostle in Triumph" alkuun.
Morningrise

Morningrise on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin toinen studioalbumi. Candlelight Records julkaisi albumin Euroopassa vuonna 1996 ja Century Media Records Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Candlelight Records julkaisi sen uudelleen vuonna 2000. Albumin kannessa on palladonilainen silta, joka sijaitsi Englannissa. Tähän mennessä albumi on ainoa Opethin levyistä, jonka jokainen kappale on yli 10 minuutin mittainen. 
Levystä on julkaistu myös kahdentuhannen kappaleen rajoitettu kuvavinyylipainos.
Kappaleet.
Vuoden 2000 uudelleenjulkaisu
Tellervo

Tellervo on erityisen viehkeä ja leikkisä metsän jumalan Tapion tytär suomalaisessa tarustossa. 
Kalevalassa paimen pyytää Tellervoa avuksi karjan kaitsemiseen:
Lonkero

Lonkero on pitkänomainen, joustava elin, joita on erityisesti selkärangattomiin kuuluvilla eläimillä. Niitä käytetään yleensä syömiseen, tunnusteluun ja tarttumiseen.
Merieläinten lonkerot.
Nilviäisten pääjaksoon kuuluu useita lonkerollisia eläimiä. Kalmareilla ja seepioilla on kahdeksan raajaa ja kaksi lonkeroa. Lonkerot ovat pidempiä kuin raajat, ja niissä on imukuppeja usein vain kärjissä.
Jättiläiskalmarin ja kolossikalmarin lonkerot ovat erityisen vaikuttavat: niiden päissä on voimakkaat imukupit ja tappavat hampaat. Jättiläiskalmarin hampaat ovat pienet ja ympyränmuotoiset, kun taas kolossikalmarin lonkeroissa on kaksi riviä paksuja, teräviä, sormen pituisia hampaita.
Myös polttiaiseläimiin kuuluu monia lonkerollisia lajeja. Polttiaiseläimillä on usein suuri määrä polttiaissoluja lonkeroissaan. Polttiaissolut sisältävät nematokystiksi kutsutun rakenteen, jonka eläin voi laukaista mahdollista saalista kohti.
Monilla kampamaneeteilla on kaksi lonkeroa; joillakin ei ole yhtäkään.
Sammaleläinten suuta ympäröi lonkerorengas.
Sammakkoeläinten lonkerot.
Joillain matomaisilla sammakkoeläimillä on lonkeroita. Matosammakoilla on päässään kaksi lonkeroa, joita ne luultavasti käyttävät haistamiseen.
Nisäkkäiden lonkerot.
Tähtikuonokontiaisella on liikkuvaisia ja hyvin herkkiä nenälonkeroita, joilla eläin suunnistaa ja havaitsee saaliita.
Lucy in the Sky with Diamonds

”Lucy in the Sky with Diamonds” on The Beatles -yhtyeen kappale vuoden 1967 albumilta "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". Laulu aiheutti aikanaan kohua tiedotusvälineissä, kun sen väitettiin yllyttävän nuoria käyttämään huumeita, nimenomaan LSD:tä, koska kappaleen nimi voidaan lyhentää kyseisen huumeen nimeksi. Kertomansa mukaan John Lennon sai ajatuksen kuitenkin poikansa Julianin piirtämistä vesiväritöistä. Kun John oli hakemassa Juliania koulusta, poika näytti hänelle piirustuksensa. Kuvassa oli tähtitaivas ja ihminen taivaalla. John oli kysynyt mitä kuva esittää, ja Julian oli vastannut: ”Lucy – taivaalla timanttien kanssa” (). Niinpä John Lennon laulaa laulun hieman lapsekkaalla äänellä. Lucy viittasi mahdollisesti Julianin koulutoveriin. 
Lennon tavoitteli kappaleessa Lewis Carrollin tarinoiden tunnelmaa. Carrollin teokset "Liisan seikkailut ihmemaassa" ja "Liisan seikkailut peilimaailmassa" kuuluivat Lennonin lapsuuden lempikirjoihin. Näiden vaikutteiden on sanottu antavan kappaleeseen unenomaisen ja surrealistisen tunnelman.
Kappale on lähes kokonaan Lennonin käsialaa. Lennonin mukaan Paul McCartneyn osuus rajoittuu mainintaan ”sanomalehtitakseista”, mutta McCartneylla saattoi olla myös osuutta viimeisen säkeistön lyriikassa.
Useat artistit ovat tehneet omat cover-versionsa kappaleesta, heistä tunnetuimpia ovat Grateful Dead, William Shatner sekä Elton John.
Jojo

Jojo (yo-yo) on lelu, joka koostuu akselilla toisiinsa yhdistetystä kahdesta samankokoisesta, pyöreästä osasta sekä narusta, joka kiertyy akselin ympärille. Jojo voidaan tehdä puusta, metallista tai muovista. Jojo on maailman vanhimpia tunnettuja leluja.
Jojolla leikitään pitämällä kiinni narun päästä ja saattamalla jojo edestakaiseen liikkeeseen, jolloin se vuoroin "kelaa" narua sisään nousten leikkijää kohti ja liikkeen kääntyessä "purkaa" narua paeten poispäin leikkijästä. Tähän perusliikkeeseen voidaan liittää erilaisia variaatioita, joilla jojon käsittelyyn saadaan lisää vaikeutta.
Jojot ovat muutamaan otteeseen nousseet hetkellisiksi muotivillityksiksi. Esimerkiksi syksyllä 1991 Suomessa koettiin näyttävä jojo-buumi, ja monissa kouluissa jojoilla leikkimistä jouduttiin jopa rajoittamaan.
Jojon harrastajilla on erilaisia tyylejä ja tekniikoita käyttää jojoa.
Suomen kieleen sana "jojo" on tullut englannista ("yo-yo"), mutta alkuaan kyse on japanilaisesta tavaramerkistä.
Trikotillomania

Trikotillomania (TTM) eli karvojennyppimishäiriö on pakko-oireisen spektrin häiriö, jossa yksilöllä ilmenee pakonomaista tarvetta nyppiä irti omia hiuksiaan, silmäripsiään, kulmakarvojaan tai muita kehon karvoja. Tämä johtaa merkittävään hiusten tai ihokarvojen lähtöön, jotka usein yritetään kätkeä kampauksen, peruukin tai hatun alle.
Historia.
Trikotillomanian kuvasi ensi kertaa ranskalainen François Henri Hallopeau vuonna 1889.
Oireet.
Trikotillomaniasta kärsivillä syntyy voimakkaita ja voimistuvia tarpeita nyppiä karvojansa. He kokevat helpotusta nypittyään karvojansa. Nyppiminen voi kohdistua mihin tahansa kehon karvoihin, mutta tavallisesti nypitään hiuksia, kulmakarvoja tai silmäripsiä. Joillain saattaa olla myös pakonomaista tarvetta nyppiä toisten ihmisten ja eläinten karvoja tai mattojen nukkaa. Nyppimistä ilmaantuu joko hetkittäin pitkin päivää tai jopa useiden tuntien kestoisissa jaksoissa.
Yleensä karvojen nyppiminen pyritään salaamaan tai kieltämään, vaikka se olisi johtanut huomattavaankin hiusten tai karvojen lähtöön. Stressaavat, uudet ja epämiellyttävät tilanteet laukaisevat usein uuden kohtauksen.
Syyt.
Pakonomaisen karvojennyppimisen taustalla olevia syitä ei täysin tunneta. Nyppiminen voi olla esimerkiksi joidenkin yksilöiden reaktiota stressiin tai ahdistukseen. Muita karvojennyppimishäiriön aiheuttajia voivat olla aivokemian epätasapainotila, kuten pakko-oireisessa häiriössä, murrosiän aiheuttamat hormonitason muutokset ja tuskan tunteeseen liittyvä itsetuhoisuus. Karvojennyppiminen voi olla joillekin siitä kärsiville myös eräs riippuvuuden muoto.
Hoito.
Trikotillomanian oireet korostuvat stressin takia, siksi itsehoidollisena keinona nyppimishäiriöstä kärsivän kannattaa pyrkiä vähentämään stressiä esimerkiksi erilaisilla rentoutusmenetelmillä.
Tahdosta riippumatonta ja pakonomaista trikotillomaniaa voidaan hoitaa pakko-oireiden häiriön hoidossa käytetyillä serotoninergisillä lääkkeillä olantsapiinilla ja N-asetyylikysteiinillä, jotka voivat lievittää oireita merkittävästi. Jotkut häiriöstä kärsivät ovat saaneet selvää hyötyä kognitiivisesta psykoterapiasta, käyttäytymisterapiasta ja hypnoosista.
Epidemiologia.
Hiusten ja muiden karvojen nyppiminen on suhteellisen tavallista lapsuudessa. Trikotillomaniaksi kehittyvää nyppimistä ilmenee noin 1–3 prosentilla ihmisistä. Oireilu alkaa useimmiten nuorena lapsena tai varhaismurrosiässä. Karvojennyppimishäiriötä esiintyy osalla peräti vuosikymmeniä. Oireiden voimakkuus vaihtelee, ja ne ilmaantuvat jaksoittain. Stressi on usein laukaisijana aikuisiässä syntyvässä uudessa nyppimisjaksossa.
Trikotillomania on selvästi yleisempää naisilla kuin miehillä. Ero on poikkeuksellisen suuri mielenterveyden häiriölle, neljän suhde yhteen. Lapsuudessa sukupuolten välillä ei sen sijaan ole eroa.
Perinnöllisillä tekijöillä saattaa olla osuutta trikotillomaniassa, sillä sitä on keskimääräistä useammin myös siitä kärsivien lähisukulaisilla.
Moses Kiptanui

Moses Kipkore Kiptanui (s. 1. lokakuuta 1971 Marakwet, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippujuoksija, päämatkanaan estejuoksu.
Vaikka Kiptanui oli koko 1990-luvun alkupuoliskon ylivoimaisin urheilija lajissaan, ei hän koskaan voittanut olympialaisten kultamitalia. Kiptanui oli ensimmäinen ihminen, joka alitti 3 000 metrin esteissä maagisen kahdeksan minuutin haamurajan. Vuonna 1991 hän voitti kahdeksan käymistään kymmenestä estejuoksukilpailusta. 1992 Barcelonan olympialaisista ehdoton ennakkosuosikki Kiptanui joutui jäämään pois, koska loukkaantumisen takia ei kyennyt osallistumaan Kenian olympiakarsintoihin. 
Suurimmat saavutukset.
1990:
1991:
1992:
1993:
1994:
1995:
1996:
1997:
Rapunzelin oireyhtymä

Rapunzelin oireyhtymä on tila, jossa siitä kärsivä - yleensä psyykkisesti sairas nainen - on syönyt omia hiuksiaan sellaisen määrän, että mahalaukkuun on muodostunut hiuspallo ("trikobesoaari".) Pallosta lähtevät hiushaarakkeet ulottuvat paksusuoleen saakka. Hiuspallon poistaminen vaatii leikkausta.
Nimensä oireyhtymä on saanut Grimmin veljesten sadusta Tähkäpää (), jossa pitkähiuksinen neito on vankina tornissa. Hänet pelastava prinssi kiipeää torniin neidon hiuksia pitkin.
Grimmin veljekset

Grimmin veljekset Jacob (4. tammikuuta 1785 Hanau – 20. syyskuuta 1863 Berliini) ja Wilhelm Grimm (24. helmikuuta 1786 Hanau – 16. joulukuuta 1859 Berliini) olivat saksalaisia kielitieteilijöitä ja kulttuurintutkijoita, jotka keräsivät talteen vanhoja satuja ja julkaisivat useita satukokoelmia, joita kutsutaan Grimmin saduiksi. Jacob Grimm oli lisäksi aikansa merkittävimpiä oikeustieteilijöitä. 
Ensimmäinen satukokoelma "Kinder- und Hausmärchen" julkaistiin 1812 ja se sisälsi jopa yli 200 satua. Muutamat kokoelman saduista oli jo sitä ennen tunnettu myös Charles Perrault'n 1600-luvun lopulla kirjoittamina, hieman poikkeavina versioina. Uudempi Grimm-tutkimus on myös tuonut 1970-luvulta alkaen esiin, että suurin osa Grimmien saduista ei olekaan kerätty kansan parista vaan on peräisin aiemmasta kirjallisuudesta. Monet Grimmien käyttämistä satujen kertojista eivät olleet kansan syvistä riveistä peräisin olleita talonpoikia vaan lukutaitoista porvaristoa, jotka kertoivat Grimmeille muista kirjoista lukemiaan satuja.
Alkuperäisissä julkaistuissa muodoissaan sadut ovat hyvin synkkiä ja väkivaltaisia. Nykyään saduista tunnetaankin yleensä vain niiden "Disney-versiot". Alkuperäiset kansansadut olivat kuitenkin vielä Grimmien versioitakin raadollisempia: Grimmit keksivät satukliseen "paha äitipuoli", kun taas kansantarinoissa omat vanhemmat muun muassa myivät Hannun ja Kertun noita-akalle.
Terry Gilliamin "Grimmin veljekset" -elokuvassa (2005) veljekset "Will" ja "Jake" esiintyvät kiertelevinä huijareina, joita näyttelivät Heath Ledger ja Matt Damon.
Kotimaassaan Grimmin veljekset tunnetaan myös saksan kielen kieliopin ja sanakirjan laatijoina ja Jacob Grimm myös germaanisten kielten Grimmin lain kehittäjänä.
Moseija

Moseija (, ) on kunta Länsi-Ruijassa Pohjois-Norjassa. Moseija sijaitsee Finnmarkin läänissä Nordkapin lounaispuolella. Kunnan keskustaajama on nimeltään Havøysund. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 1 119 asukasta.
Moseija rajautuu lännessä ja pohjoisessa Jäämereen, koillisessa Nordkappiin, kaakossa Porsangin kuntaan ja etelässä Kvalsundiin.
Kyliä ja paikkoja.
Havöija (Havøya), Inga (Ingøya), Jälmesöija (Hjelmsøya), Paakivuono (Bakfjord), Renöija (Reinøy)
Kantatie 55

Kantatie 55 on Porvoosta Mäntsälään kulkeva kantatie, jonka pituus on noin 35 kilometriä. Yhdessä Hankoon jatkuvan valtatien 25 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai Kehä V:ksi.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Porvoossa olevaa lyhyttä ja ruuhkaista nelikaistaista osuutta sekä Askolan Vahijärven lähellä olevaa ohituskaistaosuutta. Kantatie 55 on tärkeä varsinkin Porvoon öljykuljetuksille.
Reitti.
Kantatie 55 alkaa Porvoosta seututien 170 risteyksestä. Tie jatkuu länteen ja risteää valtatien 7 kanssa eritasoliittymässä. Kuninkaanportissa tiestä erkanee yhdystie 1531 ja Kuninkaanportin jälkeen tie ylittää sillalla Porvoon radan.
Tie jatkuu pohjoiseen ja tulee Askolan Monninkylään, jossa tiestä erkanee seututie 151 Pornaisiin ja yhdystie 1635 Askolan kirkonkylälle. Monninkylän jälkeen tie tulee Vahijärvelle, jossa tiellä on lyhyt ohituskaistaosuus.
Tie ylittää Mäntsälän kunnanrajan ja siitä erkanee Pukkilaan ja Myrskylään vievä seututie 162. Tie kulkee Sääksjärven kylän ohi ja ennen tien päättymistä siitä erkanee yhdystie 1494. Kantatie 55 päättyy Mäntsälän keskustan eteläpuolelle seututien 140 risteykseen. Tie jatkuu risteyksestä valtatienä 25.
Liikennemäärät.
Vuonna 2020 kantatien 55 vilkkain osuus oli sen alkupisteen ja valtatien 7 liittymän välillä. Osuuden keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 14 700 ajoneuvoa vuorokaudessa. Toiseksi vilkkain osuus oli tien päätepisteen ja yhdystien 1494 välillä. Osuuden liikenne oli 7 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kuninkaanportin ja Monninkylän välillä liikennemäärä oli 6 000–7 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Monninkylän ja yhdystien 1494 välillä 3 500–5 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 55 oli Porvoosta Mäntsälän, Oitin, Hausjärven kirkonkylän ja Turengin kautta Hämeenlinnaan kulkenut tie. Mäntsälän ja Hämeenlinnan välinen kantatieosuus on lakkautettu 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Entisen kantatien osuus Mäntsälästä Oittiin on nykyisin yhdystie 1471 ja osuus Hausjärveltä Hämeenlinnaan on osa seututietä 290.
Suunnitelmat.
Valtatien 25 numerointia saatetaan jossain vaiheessa jatkaa Porvooseen. Näin Kehä V:lle tulisi yhtenäinen tienumerointi.
Kantatielle 55 on toistaiseksi suunnitteilla vain 4 ohituskaistaa Mäntsälän ja Askolan välille. Hanketta ei tulla toteuttamaan tällä vuosikymmenellä.
Primo Levi

Primo Levi (31. heinäkuuta 1919 Torino, Italia – 11. huhtikuuta 1987 Torino, Italia) oli italialainen juutalainen kemisti ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten juutalaisten vainoja kuvaavista muistelmista ja muista teoksista, jotka kuvaavat hänen vankeusaikaansa Auschwitzin keskitysleirissä. Joissakin teoksissaan hän käytti salanimeä Damiano Malabaila. 
Primo Levi osallistui toisen maailmansodan aikana Italian vastarintaliikkeeseen vuodesta 1943 kunnes jäi kiinni 24 vuoden ikäisenä. Ensimmäisessä julkaistussa teoksessaan "Tällainenko on ihminen" hän kuvailee kiinni jäämistään vastarintaliikkeen taistelijana ja kuljetustaan Auschwitzin keskitysleirille, josta hän vapautui vasta vuosi ja 45 päivää myöhemmin puna-armeijan etenemisen seurauksena. Primo Levin tunnusnumero oli 17 4517, hän oli lopulta yksi kahdestakymmenestä italianjuutalaisesta, jotka ainoina olivat elossa alkuperäisestä 650 ihmisen kuljetuksesta. Teos kuvailee keskitysleirin jokapäiväistä raakuutta ja kuolemanpelkoa selkeällä toteavalla otteella. 
Yksitoista vuotta teoksen "Tällainenko on ihminen" julkaisun jälkeen Levi alkoi kirjoittaa sille jatkoa nimeltä "Aselepo", joka kuvaa hänen matkaansa Auschwitzin vapautuksen jälkeen takaisin Italiaan. Vaikka toinen maailmansota oli ohi, paluu kotiin ei ole yksiselitteinen, kuljetusyhteydet eivät toimineet ja Eurooppa oli täynnä pakolaisia. Levin muistelmateos kuvaa sodan jälkeistä kaaosta omakohtaisella kokemuksella. Hän kirjoitti myös omaelämänkerrallisen kokoelmateoksen "Jaksollinen järjestelmä" ("Il sistema periodico", 1975) sekä sionistisen romaanin natseja vastaan taistelleista juutalaisista partisaaneista "Jos ei nyt niin milloin?" ("Se non ora, quando?", 1982).
Primo Levi kuoli pudottuaan asuintalonsa rappukuiluun. Kuolema todettiin virallisesti itsemurhaksi, mutta asiasta on esitetty myös muunlaisia teorioita. Ystävien ja ihailijoiden mielestä "niin vimmaisen elämänhaluinen mies" ei tappaisi itseään. Levi ei jättänyt itsemurhaviestiä.
Borknagar

Borknagar on Øystein Garnes Brunin vuonna 1995 perustama folk/progressive/black/symphonic metal -yhtye Bergenistä, Norjasta. Yhtye yhdistelee musiikkiinsa vaikutteita viikingeiltä, kansanperinteestä sekä keskiajasta, ja sanoitukset käsittelevät usein filosofiaa, pakanuutta, luontoa ja maailmankaikkeutta. Nimi Borknagar on anagrammi ”Ragnarokista”, johon on lisätty "B" ääntämisen mahdollistamiseksi. Kuitenkin Øystein Brun on kertonut, että nimi juontaa juurensa skotlantilaisesta myytistä, joka kertoo skotlantilaisen vuoren "Loch Nagarin" huipulle kiivenneestä miehestä.
Borknagar on julkaissut 11 studioalbumia. Ensimmäiseen "Borknagar"-nimisen albumin sanoitukset oli kirjoitettu norjaksi, mutta kaikilla myöhemmillä albumeilla on sekä Dimmu Borgirin ICS Vortexin että Otygin Vintersorgin englanninkielisiä sanoituksia.
Historia.
Yhtyeen perusti Øystein Garnes Brun vuonna 1995 lähdettyään Molestedista. Hän kirjoitti kaiken musiikin ja sanat, ja kutsui tunnettuja muusikoita yhtyeeseen. Yhtyeeseen liittyneitä jäseniä olivat Garm (Ulver, Arcturus), Grim (Immortal, Gorgoroth, Ancient), Ivar Bjørnson (Enslaved) ja Infernus (Gorgoroth). Yhtye julkaisi ensimmäisen albumin "Borknagar" Malicious Recordsilla ilman demoja.
Kioskikirjallisuus

Kioskikirjallisuus tarkoittaa sarjoina ilmestyvää huokeaa taskukirjaa tai lukemistolehteä, jota levitetään pääasiallisesti kioskien tai muiden lehtipisteiden kautta. Englannin "pulp fiction" ja "pulp magazine" viittaavat tavallisesti lukemistolehtien kulta-aikaan ennen taskukirjojen yleistymistä 1950-luvulla. Pulp-nimitys tulee karkeasta puumassapaperista, jolle etenkin rikos- ja seikkailuviihdettä painettiin Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulta alkaen.
1980-luvulta alkaen kioskikirjallisuuden markkinoita ovat hallinneet romanttiset lukemistot, joiden suurin tuottaja on kanadalainen Harlequin. Rikos- ja seikkailuviihde on vastaavasti kuihtunut. Suurimman osan kioskikirjallisuuden tarjonnasta on syönyt televisio ja muu sähköinen viihde.
Historiaa.
Pulp-lukemistot erikoistuivat omiin tyylilajeihinsa, kuten salapoliisitarinoihin, science fictioniin, seikkailu- ja sotakertomuksiin, kauhuun ja villin lännen tarinoihin. Monet klassikoiksi muodostuneet tieteis- ja rikostarinat julkaistiin alun perin jatkokertomuksina sellaisissa kioskilehdissä kuin "Weird Tales", "Amazing Stories" ja "Black Mask". Black Maskiin kirjoittivat muun muassa Raymond Chandler ja Dashiell Hammett. Sekä kovaksikeitetty dekkari että scifi kehittyivät pitkälti kioskilehtien ansiosta. Kioskijulkaisut ovat kuitenkin lähinnä heräteostoksiksi tehtyinä tuotteina kilpailleet lukijoista enemmän lehtien kuin kovakantisen kirjan kanssa.
Kioskilehdet olivat kuuluisia räikeistä kansikuvistaan, joissa poseerasi tavallisesti puolipukeinen nainen hätää kärsimässä ja sankariaan odottamassa.
Suomessa.
Suomessa kioskikirjallisuus sai alkunsa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Kioskikirjallisuuden käsite yleistyi suomalaisessa kirjallisuudentutkimuksessa 1960-luvulla. Termin taustalla on ruotsin sana ”kiosklitteratur”. Kioskikirjallisuuteen väljästi ymmärrettynä on rikoksen ja romantiikan lisäksi liittynyt myös kauhu ja scifi, jotka suomalaisessa julkaisutoiminnassa ovat kuitenkin levinneet etupäässä muuta tietä kuin lehtipisteiden välityksellä. Suomessa pulp-kirjallisuutta julkaisivat sellaiset lehdet kuin "Seikkailujen maailma", "Yllätyslukemisto", "Lukemista Kaikille" ja "Isku". Merkittävä kioskiviihteen tuottaja Suomessa on oululainen Kolmiokirja.
Australia.
Australialainen kioskikirjallisuus oli voimissaan 1939–1959 ennen television aikakautta. Laji syntyi, kun Australiassa alettiin kantaa veroa ulkomaisesta kioskikirjallisuudesta, lähinnä yhdysvaltalaisesta. Kustantajat julkaisivat kirjoja sitä mukaa kuin kirjailijat niitä ehtivät kirjoittaa. Kirjoittajaksi ei ollut riittävästi perinteisiä kirjailijoita, joten työhön ryhtyivät muun työn ohella tekijät, jotka hyväksyivät alan ehdot. Kirjoittajat käyttivät yleensä salanimiä, joista tunnetuimpia on Carter Brown. Suomessa Carter Browneja julkaistiin 140 nimikettä, Australian ulkopuolella Ranskan jälkeen toiseksi eniten.
Desmond Morris

Desmond Morris (s. 24. tammikuuta 1928) on brittiläinen tietokirjailija, eläintieteilijä, käyttäytymisen tutkija ja taiteilija. Hänen tapansa tarkastella ihmisten käyttäytymistä eläintieteellisestä näkökulmasta on herättänyt sekä ihastusta että vastustusta. Arvostelijoidensa mielestä hän ei ole tutkija vaan vain popularisoija. Hänen suosituin kirjansa on nimeltään "Alaston apina". Se on käännetty 23 kielelle.
Hänen surrealistisia taideteoksiaan on ollut esillä näyttelyissä vuodesta 1948 nykypäivään asti.
Morrisin rinnalla tunnetuksi tuli myös Congo-simpanssi, jonka Morris opetti maalaamaan paperille ja kankaalle.
Naavuono

Naavuono (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa, Naavuonon (Kvænangen) ympärillä. Kunnan maapinta-ala on 2 008 neliökilometriä ja asukasluku 1 118 vuoden 2023 alussa. Keskustaajamana Burfjord (suom. Puruvuono).
Naavuonon kunta rajautuu pohjoisessa Finnmarkin läänin Lappeaan, idässä Finnmarkin läänin Alattioon, kaakossa Finnmarkin läänin Koutokeinoon, etelässä ja lännessä Raisiin, sekä luoteessa Jäämereen. Naavuonon kunnan luoteispuolella saaristossa sijaitsee Kieruan kunta.
Kyliä ja paikkoja.
Kätkänen (Kjækan), Naavuononpohja (Kvænangsbotnen), Paattari (Badderen), Puruvuono (Burfjord), Tuikkanen (Alteidet)
Kierua

Kierua (, ) on kunta Tromssan läänissä Pohjois-Norjassa. Saarilla sijaitsevan kunnan maapinta-ala on 465 neliökilometriä ja asukasluku 2 790 vuoden 2023 alussa. Kieruan kirkko on rakennettu vuonna 1721 ja se on Tromssan läänin vanhin säilynyt puukirkko.
Kieruan saarista suurimmat ovat Arnøya ja Kågen.
Kyliä ja paikkoja.
Karkko (Hamnnes), Maarnuora (Maursund)
Wim Duisenberg

Willem ”Wim” Frederik Duisenberg (9. heinäkuuta 1935 – 31. heinäkuuta 2005) oli hollantilainen taloustieteilijä, pankkiiri ja poliitikko. Duisenberg oli Euroopan keskuspankin ensimmäinen pääjohtaja vuosina 1998–2003 ja Euroopan yhteisvaluutan euron pääarkkitehteja.
Ura.
Duisenberg syntyi Heerenveenin kaupungissa Friisinmaalla. Hän opiskeli taloustiedettä Groningenin yliopistossa pääaineenaan kansainväliset taloussuhteet. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1965 väitöksellä "Aseistariisunnan taloudelliset vaikutukset". Tohtorinväitöksensä jälkeen Duisenberg aloitti työt Washingtonissa Kansainvälisen valuuttarahaston palveluksessa. Hän palasi Alankomaihin vuonna 1969 Amsterdamin yliopiston kansantaloustieteen professoriksi.
Duisenberg toimi vuosina 1973–1977 Alankomaiden valtiovarainministerinä. Pian tämän jälkeen hän luopui paikastaan maan parlamentissa siirtyäkseen yksityisen Rabobankin varajohtajaksi. Alankomaiden keskuspankin pääjohtajana Duisenberg toimi vuosina 1982–1997. Hänen kaudellaan Alankomaiden guldeni kiinnitettiin Saksan markkaan ja maan talous lähti kasvuun.
Duisenberg valittiin Euroopan keskuspankin ensimmäiseksi pääjohtajaksi 2. toukokuuta 1998. Hänen puheenjohtajakaudellaan toteutettu euron käyttöönotto toi hänelle lisänimen ”Mr. Euro”. Duisenberg vaati EKP:n pääjohtajana euroalueen jäsenmailta tiukkaa budjettikuria. Hänen mukaansa jäsenmaiden talousvaikeudet eivät olleet riittävä syy rikkoa kasvu- ja vakaussopimusta. Duisenberg piti tiukasti kiinni keskuspankin itsenäisyydestä.
Duisenberg ilmoitti jäävänsä pois keskuspankin johdosta täyttäessään 68 vuotta 9. heinäkuuta 2003, mutta Euroopan unionin valtiovarainministerit vaativat häntä jäämään virkaan 1. marraskuuta asti. Duisenbergin seuraajaksi valittiin hänen aiempi vastaehdokkaansa, ranskalainen Jean-Claude Trichet.
Kuolema.
Duisenberg löydettiin kuolleena Etelä-Ranskan Fauconissa sijaitsevan huvilansa uima-altaasta 31. heinäkuuta 2005. Hän oli hukkunut saatuaan sydänkohtauksen.
Duisenberg oli kuollessaan toisessa avioliitossa. Hänellä oli kaksi poikaa ja yksi tytär.
Selkä

Ihmisen selkä on kehon takapuolella pakaroiden ja niskan välissä. Selän rakenne muodostuu luisten nikamien ja rustoisten välilevyjen muodostamasta selkärangasta sekä siihen kiinnittyneistä nivelsiteistä, jänteistä ja selkälihaksista. Rakenteensa johdosta selkä tukee kehoa ja on liikkuva ja taipuisa.
Selän keskellä päästä lantioon kulkeva selkäranka koostuu 24 luisesta nikamasta, joiden välissä on tyynymäiset nikamavälilevyt. Selkäranka tukee vartaloa ja suojaa selkäydintä, joka kulkee nikamien sisällä.
Koverat kaularanka ja lanneranka taipuvat lordoosiin ja kupera rintaranka kyfoosiin. Tämän seurauksena selkäranka ja sitä kautta myös selkä on sivulta katsottuna normaalisti S:n muotoinen. Kaaret lisäävät selkärangan joustavuutta ja suojaavat selkää vammoilta.
Kehon paino kuormittaa eniten selän alaosaa eli lannerankaa.
Selkälihakset tekevät työtä, tukevat selkärankaa ja auttavat säilyttämään ryhdin.
Selän ihon tuntoaisti on epätarkka.
Selkäkipu voi johtua useasta syystä. Alaselkäkipuja aiheuttavat muun muassa hermojuuren toimintahäiriöt (iskiasoireet), pienet kudosvauriot selkärankaa ympäröivissä kudoksissa, tai melko harvoin kasvain, tulehdus, murtuma tai selkärankareuma.
Austin Powers

Austin Powers on kolmessa agenttielokuvaparodiassa pääosassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jota näyttelee Mike Myers. Päähenkilö sir Austin Danger Powers syväjäädytettiin 1960-luvulla ja sulatettiin vuonna 1997. Elokuvien huumori on ronskia, usein myös alatyylin puolelle menevää.
Elokuvat muistetaan ehkä parhaiten siitä, että ne parodisoivat monia James Bond -elokuvissa esiintyneitä hahmoja ja kohtauksia; kuten Bondeissa heitetään hattua, heitetään Powersissa kenkää. Myersin luoma hahmo pukeutuu 1960-luvun muodin mukaisesti, pitää silmälaseja ja on huonohampainen, mutta kuitenkin suuri naistenmies. Myers on sanonut, että hänen oma isänsä on ollut alun perin esikuva hahmolle.
Elokuvien teemamusiikkina toimii Quincy Jonesin kappale ”Soul Bossa Nova”.
Omasvuono

Omasvuono (, , , suomeksi myös "Omasenvuono" tai "Isovuono") on kunta Pohjois-Norjassa Tromssan läänissä Yykeänvuonon eteläisimmän haaran eli Isovuonon rannalla. Naapurikuntia ovat Målselv ja Paatsivuono lounaassa, Tromssa luoteessa, Yykeä pohjoisessa ja Kaivuono koillisessa. Kaakossa kunta rajoittuu Suomen Enontekiön kuntaan.
Omasvuonon kunnassa asui vuoden 2023 alussa 1 836 henkeä ja sen maapinta-ala on 1 477 neliökilometriä. Kymmenessä vuodessa asukasluku on vähentynyt lähes sadalla, sillä vuonna 2013 se oli 1 942. Kunnan keskustaajama on Saukkonen (norjaksi Oteren) ja suurin asutuskeskus Yykeänperä (Skibotn). 
Asukkaista merkittävä osa on etniseltä alkuperältään saamelaisia ja suomalaisia. Omasvuono on läntisin kunta, jossa on perinteistä kveeniasutusta. Vuonna 2007 kunnanvaltuusto päätti, että kuntaa kehitetään tasapuolisesti kolmen kielen ja kulttuurin pohjalta – saamen, kveenin/suomen ja norjan..
Kyliä ja paikkoja.
Apaja, Juovankka (Elsnes), Pyhäouta (Helligskogen), Saukkonen (Oteren), Singalanouta (Signaldalen), Soiketanouta (Kitdalen), Staaluvankka (Elvevollen), Suoloniemi (Rasteby), Uksiviiki (Mellenfjord), Vieksikenttä (Kvesmenes),
Yykeänperä (Skibotn), Yykeänvankka (Skibotndalen)
Richard Danielpour

Richard Danielpour (s. 28. tammikuuta 1956 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Elämä ja teokset.
Danielpour opiskeli Vincent Persichettin ja Peter Menninin johdolla Juilliard School of Musicissa, josta hän valmistui vuonna 1986. Monien muiden sukupolvensa amerikkalaissäveltäjien tapaan Danielpour käytti teoksissaan aluksi sarjallisia sävellystekniikoita, mutta luopui niistä 1980-luvun loppupuolella ja alkoi turvautua perinteisempää sävelkieleen. Danielpour kertoo saaneensa vaikutteita musiikkinsa John Adamsiltä, Christopher Rouselta, Joseph Schwantnerilta - sekä Beatlesiltä. Danielpourin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat "First Light" (1988) kamariorkesterille, kolme sinfoniaa (1985, 1986 ja 1990), kolme pianokonserttoa (1981, 1993, 2002), baletti "Anima mundi" (1995) ja viimeisimpänä ooppera "Margaret Garner" (2005).
Inferno (lehti)

Inferno oli vuonna 2001 ensimmäistä kertaa julkaistu metallimusiikkiin keskittynyt aikakauslehti. Se oli painokseltaan Suomen neljänneksi suurin musiikkilehti. Inferno lehden perusti kuuden oululaisen aktiivin ryhmä 2001. Kustantaja Pop Media Oy päätti lehden toiminnan huhtikuussa 2025 ilmestyneeseen numeroon.
Inferno, raskaan rockin erikoislehti, alkoi ilmestyä 27. elokuuta 2001, ja sitä julkaistiin yhteensä 233 numeroa. Sisältö koostui haastatteluista, artikkeleista, raporteista, uutisista ja arvosteluista, jotka liittyvät metallimaailmaan, mutta silloin tällöin yksittäiset artikkelit saattoivat käsitellä myös muita samankaltaisia musiikkilajeja.
Keväällä 2005 Inferno yhdistyi "Hamara"-nimisen kilpailevan julkaisun kanssa, jolloin Hamaran päätoimittaja Matti Riekki siirtyi Infernon päätoimittajaksi Ville Sorvalin tilalle. Lehteä julkaisi vuoteen 2005 Inferno Kustannus Oy, kunnes lehden osti Popmedia. Samalla saman katon alle siirtyivät Rumba- sekä Rytmi-lehdet muodostaen uudesta Popmedia Finlandista lehtien määrässä mitattuna Suomen suurimman musiikkilehtikustantamon.
Pop Media ilmoitti lehden lopettamisesta maaliskuussa 2025. Päätoimittaja Matti Riekki siirtyi päätoimittamaan kustantamon toista musiikkilehteä Soundia sen jälkeen, kun Pop Media irtisanoi lehden edellisen päätoimittajan Mikko Meriläisen tuotannollisista ja taloudellisista syistä keväällä 2024.
Inferno-DVD.
Toukokuussa 2005 Inferno julkaisi DVD-kokoelman, joka sisälsi 30 pohjoismaisten – kuitenkin enimmäksi suomalaisten – heavy metal -yhtyeiden musiikkivideota. DVD sai suuren suosion nousten Suomen virallisella DVD-listalla kolmanneksi. 
Maaliskuussa 2006 DVD sai jatkoa laajentaen videoiden kirjoa myös ei-pohjoismaalaisten videoiden muodossa. Jakelu vaihtoi Kråklundilta Playgroundille jolloin jakelu myös laajentui muihin pohjoismaihin Suomen lisäksi.
DVD-kokoelmien tarkoituksena on tuoda esille kotimaisen metallimusiikin videotarjontaa, minkä vuoksi suurin osa videoista on suomalaisia. Ensimmäinen DVD olikin ehdolla Femma-gaalassa vuoden visuaalisena tuotoksena.
Inferno Bar &amp; Nightclub.
Lokakuussa 2006 Inferno ja Gastromax Oy avasivat yhdessä raskaan rockin erikoisravintolan Tampereelle Tuomiokirkonkadulle. Joulukuun alussa aukesi ketjun toinen baari Helsinkiin, Annankadun ja Uudenmaankadun kulmaan. Seuraavana vuonna ketjulle aukaistiin kolmas baari Jyväskylään Yliopistonkadulle. Näistä viimeisenä Tampereen Inferno lopetti toimintansa kesällä 2011.
E. H. Shepard

Ernest Howard Shepard (10. joulukuuta 1879 – 24. maaliskuuta 1976 Lontoo) oli brittiläinen piirtäjä ja kuvittaja. Hänen ihmismäisiä eläinpiirroksiaan on muun muassa kirjoissa "Kaislikossa suhisee" (Kenneth Grahame) sekä "Nalle Puh" (A. A. Milne).
Shepard palveli sotapalveluksensa ensimmäisen maailmansodan aikana ja lähetti pilapiirroksia taisteluista kuuluisaan englantilaiseen huumorilehteen Punchiin. Sodan päätyttyä hänet palkattiin lehteen kuvittajaksi, jolloin hän tutustui Milneen.
Milne sai inspiraation satuihinsa poikansa Christopher Robinin pehmolelusta. Shepard on sanonut, että hän käytti Nalle Puhin mallina Christopher Robinin nallen sijasta oman poikansa pehmolelukarhua. 
Shepard kirjoitti kaksi omaelämäkertaa: "Drawn from Memory" (1957) ja "Drawn From Life" (1962).
Mazatecinsalvia

Mazatecinsalvia ("Salvia divinorum") on huulikukkaiskasveihin ("Lamiaceae") kuuluva, hallusinogeenisia yhdisteitä sisältävä kasvi. Se kasvaa Etelä-Meksikossa Oaxaca-vuorilla eristäytyneenä muusta maailmasta. Mazatecinsalviaa kasvatetaan kuitenkin päihteeksi ympäri maailmaa.
Yleistä.
Mazatecinsalvia tuottaa vain muutaman erittäin huonosti itävän siemenen. Huono itämiskyky johtuu elinpaikan aiheuttamasta sisäsiittoisuudesta, jonka takia kasvit eivät pölyty kunnolla. Mazatecinsalvia lisääntyy kaatumalla maahan ja kasvattamalla nivelestä juuret. Kasvin kasvattajien keskuudessa sitä kuitenkin lisätään pistokkaista. Alkuperäiseltä kasvin elinalueelta tuotiin vain muutama pistokas, joita kasvatetaan nykyään ympäri maailmaa. Tunnetuin pistokkaista on "Wasson/Hofmann"-nimellä kulkeva, joka on saanut nimensä tuojiensa mukaan. Myös muutamia muita lajikkeita on olemassa, mutta ne ovat lähes identtisiä "Wasson/Hofmann"in kanssa.
Päihteenä.
Mazatecinsalvia on perinteisesti ollut osa meksikolaisen Mazatec-kansan pyhiä toimituksia. Muualla maailmassa mazatecinsalvia on yleistynyt päihteenä 1990-luvun lopulta lähtien.
Käyttö.
Mazatecinsalvian pääasiallinen vaikuttava, aistiharhoja tuottava yhdiste on nimeltään salvinoriini A. Se on vahva psykoaktiivinen yhdiste, joka vaikuttaa jo 100 µg annoksella. Salvinoriini A on selektiivinen kappa-opioidireseptorin agonisti. Kasvi sisältää myös useita muita salvinoriineja, joiden aktiivisuus vaihtelee.
Kasvin kuivattuja lehtiä poltetaan tavallisesti piipussa. Toiset suosivat vesipiippua, koska se kosteuttaa tai viilentää savua sekä vähentää mm. tervan määrää. Vaporisaattori, laite jolla höyrystetään tavallisesti kannabiksesta vaikuttavia ainesosia, on myös yleinen laite salvian käyttäjillä. Salvinoriini A vaatii hieman THC:tä korkeamman höyrystymislämpötilan, noin 230 astetta. Vaporisaattoria käytettäessä salvinoriini A on tarkoitus saattaa höyrystymislämpötilaan, jolloin vain pieni osa muista terveydelle haitallisista aineista kuten tervoista tai hiilimonoksidista pääsee käyttäjän keuhkoihin asti. Kasvista tehdyllä uutteella voidaan saavuttaa vielä lehtirouhettakin voimakkaampia vaikutuksia.
Vaikutukset.
Mazatecinsalvia aiheuttaa samankaltaisia näköharhoja ja reaktioita kuin LSD. Näihin kuuluvat muun muassa unenomaiset kokemukset ja tunnemaailman laajeneminen. Ei-toivottuina vaikutuksina saattaa esiintyä muun muassa pelko- tai paniikkitiloja. Vaikutukset kestävät tyypillisesti muutamasta minuutista kymmeneen minuuttiin.
Vaikutusten kesto ja sivuvaikutukset.
Useisiin päihteisiin verrattuna salvian vaikutukset ovat lyhytkestoisia. Polttamalla vaikutus kestää noin viisi minuuttia ja lievemmät vaikutukset ovat ohi noin 15 minuutissa. Suurilla annoksilla vaikutus voi kuitenkin kestää jopa puoli tuntia. Pureskelemalla vaikutukset kestävät pidempään, mutta ovat samalla lievempiä.
Lainsäädäntö.
Suomessa mazatecinsalvia luokiteltiin kuluttajamarkkinoilta kielletyksi psykoaktiiviseksi aineeksi 1. huhtikuuta 2016.