tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Plastoliini

Plastoliini () on ei-jähmeässä eli amorfisessa olomuodossa olevaa muovailtavaa ainetta, joka koostuu pääasiassa öljystä, savesta ja vahasta. Toisin kuin esimerkiksi savi, plastoliini ei muutu kovaksi tai kovettuu hyvin hitaasti. Plastoliinia valmistetaan eri väreissä, kuitenkin se on tavallisesti vaaleaa. Sitä tuotetaan myös eri kovuusasteina.
Harrastajakäyttöön tarkoitettua plastoliinia kutsutaan muovailuvahaksi. 
Plastoliinia käyttävät kuvanveistäjät veistosten ja erilaisten mallien luonnosteluun sekä taidevalun mallin tekemiseen saven sijasta. Sitä käyttävät joskus myös arkkitehdit sommitellessaan esimerkiksi useiden rakennusten ja rakennusryhmien massoja. Plastoliinia käytetään myös vaha-animaation tekemisessä. 
Plastoliinia työstetään tavallisesti veitsellä. Suuriin valumalleihin käytetään yleensä savea, koska plastoliini on paljon kalliimpaa kuin savi.
Lahjoitus

Lahjoitus on oikeustoimi, jolla joku luovuttaa tai sitoutuu luovuttamaan vastikkeetta toiselle esineen, oikeuden tai omaisuusarvon. 
Lahjoitus Suomessa.
Verotuksessa pidetään lahjana eli lahjaveron kohteena vastikkeellistakin omaisuuden luovutusta, kun vastike on pieni verrattuna omaisuuden käypään arvoon. Irtaimiston lahjoitus on oikeustoimena vapaamuotoinen, mutta kiinteistön lahjoitus on tehtävä samoin kuin muukin kiinteistön luovutus. Kiinteistöstä on laadittava lahjakirja, jonka todistaa oikeaksi julkinen kaupanvahvistaja.
Käteislahjassa lahjanantaja eli lahjoittaja luovuttaa tosiasiallisesti lahjansaajan haltuun irtainta omaisuutta, kuten rahaa tai arvopapereita. Velvoitelahjassa eli lahjanlupauksessa lahjoittaja antaa itseään velvoittavan sitoumuksen lahjan antamisesta tulevaisuudessa. Lahjasta puhutaan vain silloin, kun lahjaesine siirtyy lahjansaajan haltuun. Ennen luovutusta on olemassa vain mahdollinen lahjanlupaus. Jos lahjaobjekti on jo saajan hallussa, hallinnan luovutuksen sijasta lahjoittaja antaa ilmoituksen lahjasta. Jos lahjan kohde on kolmannen henkilön hallussa, lahjoittaja tekee esineen haltijalle ilmoituksen lahjasta. Kun lahjoitetaan saaminen, jossa velallisena on kolmas henkilö, on se siirrettävä ja lahjoittajan on tehtävä velalliselle ilmoitus asiasta. Sääntö ei koske juoksevaa velkakirjaa.
Jotta lahjanlupaus olisi sitova, on se tehtävä lahjansaajalle annetussa velkakirjassa tai muussa asiakirjassa tai tavalla, joka osoittaa lupauksen tarkoituksen tulla yleisön tietoon. Sitovakin lahjanlupaus voidaan perua tai lahjaa pienentää, jos lahjoittajan taloudellinen tilanne on vaikeutunut, niin että lupauksen täyttämisen vaatiminen olisi kohtuutonta. Perumisen syynä voi olla myös se, että lahjansaaja on tehnyt huomattavaa vääryyttä lahjoittajaa kohtaan. Konkurssissa lahja voi peruuntua kolmannen henkilön hyväksi, jos velallinen on lahjoittamalla hukannut omaisuuttaan ja aiheuttanut näin huomattavaa vahinkoa velkojille.
Irtaimen omaisuuden lahjoittamista koskee Suomessa vuonna 1947 annettu "lahjanlupauslaki" (625/1947). Sen mukaan esineen lahjoittamista koskeva lupaus ei yleensä ole sitova, ennen kuin esine on luovutettu vastaanottajalle, ellei lupausta ole tehty velkakirjalla, joka on hänelle luovutettu. Jos joku lahjoittaa saman perheen jäsenelle erityisen arvokasta omaisuutta, on siitä ilmoitettava Digi- ja väestötietovirastolle tai Ahvenanmaan valtionvirastolle, sillä muussa tapauksessa lahja voidaan edelleen ulosmitata antajan veloista. 
Erityisen arvokkaan omaisuuden lahjoittaminen lähisukulaiselle katsotaan yleensä ennakkoperinnöksi, joka on otettava huomioon perinnönjaossa. Suuren lahjan saajan on myös maksettava lahjaveroa, jonka suuruus määräytyy samoin kuin perintöveron.
Pencey Prep

Pencey Prep on punkbändien Sector 12 ja Stick Figure Suicide entisten jäsenten muodostama post-hardcore-yhtye, joka oli toiminnassa vuosina 1998–2001.
Pencey Prep oli harvinainen yhdistelmä punkkia, emocorea ja indie rockia. Bändi julkaisi ainoan albuminsa "Heartbreak in Stereo" Eyeball Recordsilla syksyllä 2001 ja hajosi pian sen jälkeen. Bändin nimi tulee kirjasta Sieppari ruispellossa. Siinä Pencey Prep on koulu, josta päähenkilö Holden erotetaan. He soittivat bändien kuten Nada Surf, The Strokes, Thursday, New Found Glory ja Brand New kanssa. Pencey Prepin hajottua uusien fanien oli vaikea löytää heidän levyään. Eyeball Records julkaisi sen uudestaan alkuvuonna 2007.
Frank Iero jatkoi My Chemical Romancen kitaristiksi ja Leathermouthin kitaristiksi ja laulajaksi. John ”Hambone” McGuire ja Neil Sabatino ryhtyivät soittamaan Fairmontissa. Vuonna 2005 John Mcguire perusti Brine and Bastardsin, joka julkaisi ensimmäisen levynsä tammikuussa 2008.
Summit Series 1974

Summit Series 1974 oli jatkoa kaksi vuotta aiemmin pelatulle Summit Seriesille. Tuossa turnauksessa Kanadan ja Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueet olivat kohdanneet toisensa parhailla mahdollisilla kokoonpanoillaan. Toisin kuin vuoden 1972 Summit Seriesissä vuonna 1974 Kanadan joukkueessa ei pelannut NHL-pelaajia. Joukkue oli muodostettu WHA-sarjan pelaajista. He olivat jääneet pois edellisestä sarjasta. 
Ottelusarja pelattiin samanlaisella ohjelmalla kuin ensimmäisessä turnauksessakin. Otteluja oli kahdeksan, joista neljä ensimmäistä pelattiin eri puolella Kanadaa ja neljä seuraavaa Neuvostoliitossa Moskovassa. Tällä kertaa Neuvostoliitto voitti turnauksen. Neuvostoliitto onnistui kaatamaan Kanadan ammattilaisryhmän neljä kertaa kahdeksasta pelistä. Kolme kohtaamista päättyi tasan ja yhden voitti Kanada. Tuo peli pelattiin Torontossa. 
Bobby Hull, joka siirtyi vuonna 1972 NHL:stä Winnipeg Jetsiin WHA-liigan samoin kuin Gordie Howe, joka pelasi myös vuonna 1972 WHA-liigassa, saivat nyt mahdollisuuden pelata Neuvostoliittoa vastaan, koska edellisessä turnauksessa WHA-pelaajat suljettiin turnauksesta pois NHL:ää kilpailevan sarjan syntymisen vuoksi. Koska tällä kertaa Kanadan miehistö koostui WHA-liigan pelaajista NHL -pelaajien sijaan, oli Kanada jonkin verran heikompi kuin kaksi vuotta aiemmin. Heikkous johtui lähinnä siitä, että WHA oli uusi sarja tuolloin, jonka pelaajat koostuivat suurimmaksi osaksi pienemmistä sarjoista tulleista pelaajista, sekä muutamista NHL-tähdistä ja veteraaneista. Kanadan joukkueesta Paul Henderson, Frank Mahovlich ja Pat Stapleton olivat ainoat, jotka pelasivat molemmissa Summit Serieseissä.
M/S Edda Freya

M/S Edda Freya () on norjalaisen West Supply II KS:n omistuksessa oleva varastoalus. Nykyisin norjalainen Østensjø Rederi AS käyttää alusta. Edda Freya on rekisteröity Norjan lipun alle ja sen kotisatama on Haugesund.
Edda Freyan sisaralus on M/S Edda Frende.
Käyttöhistoria.
17. huhtikuuta 1990 aluksen köli laskettiin. 1. maaliskuuta 1991 alus luovutettiin.
Maaliskuun alkupuolella vuonna 2007 Edda Freya tyhjensi arviolta 260 000 litraa öljyä 1. marraskuuta 2006 uponneesta M/S Finnbirch -rahtialuksesta. Finnbirch sijaitsee 83 metrin syvyydessä Itämeressä.
Audi A5

Audi A5 on Audin vuodesta 2007 lähtien valmistama urheilullinen ylemmän keskiluokan automalli, joka perustuu Audi A4:ään. Sen edeltäjinä voidaan pitää Audi Coupéa ja Audi A4 Cabrioletia.
Audi A5 B8 (2007–2016).
Ensimmäisen sukupolven A5 esiteltiin coupé-korisena Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2007. Se oli ensimmäinen malli, joka perustui Volkswagen Groupin modulaariselle MLB-pohjalevylle. Kangaskattoinen cabriolet esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä huhtikuussa 2009. Kolmantena korimallina esiteltiin viisiovinen Sportback saman vuoden syyskuussa Frankfurtin autonäyttelyssä.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut A5. Uudistuksia tehtiin muun muassa ajovaloihin ja etusäleikköön.
Audi A5 B9 (2016–).
Toisen sukupolven A5 esiteltiin kesällä 2016. Sportback-mallin ensiesittely oli Pariisin autonäyttelyssä saman vuoden syyskuussa. Kangaskattoinen avomalli esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2017.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2019 esiteltiin pienen kasvojenkohotuksen kokenut A5. Uudistukset kohdistuivat etusäleikköön ja puskureihin.
Håkan Hjerpe

Håkan Hjerpe (s. 6. lokakuuta 1957 Vaasa) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Håkan "Hokku" Hjerpe nousi teini-ikäisenä Vaasan Sportin edustusjoukkueeseen, joka nousi kauden 1974–1975 jälkeen SM-liigaan. Liigakauden ja kahden I-divisioonakauden jälkeen Hjerpe siirtyi TPS:ään. Toisella SM-liigakaudella Hjerpe teki TPS:lle 30 maalia, ja hänet valittiin maajoukkueeseen. Turusta Hjerpe siirtyi pelaamaan ulkomaille ja pelasi Ruotsissa 3 kautta ja Sveitsissä yhden.
MoDosta Hjerpe palasi Vaasaan, jossa ura jatkui yhtä kautta lukuun ottamatta vuoteen 1993 asti.
Håkan Hjerpen poika Kristian Hjerpe pelasi Sportissa Mestistä vuosina 1999-2007.
Doug Walker

Doug Walker (s. 28. kesäkuuta 1973 Britannia, Inverness) on entinen brittiläinen pikajuoksija.
Walker saavutti 4x100 metrin viestistä MM-pronssia Ateenasta 1997 yhdessä Darren Braithwaiten, Darren Campbellin ja Julian Goldingin kanssa. Vuotta myöhemmin hän saavutti Budapestin EM-kilpailuista kultaa 200 metrillä ja pikaviestistä.
Hilapiste

Hilapiste on karteesisen koordinaatiston piste, jonka koordinaatit formula_1 ovat kokonaislukuja:
formula_2
missä n on ulottuvuuksien määrä. Esimerkiksi (1,2), (0,0,0) ja (-2,3) ovat hilapisteitä.
Monikulmion, jonka kulmat ovat hilapisteitä pinta-ala voidaan laskea Pickin lauseella.
Francesco Messina

Francesco Messina ( 15. joulukuuta 1900 Linguaglossa, Catania, Italia – 13. syyskuuta 1995 Milano) oli italialainen kuvanveistäjä, taidegraafikko ja kuvanveiston professori, joka tunnetaan erityisesti taidostaan ja tuotteliaisuudestaan.
Francesco Messina syntyi köyhään perheeseen Sisiliassa. Hän kasvoi ja opiskeli Genovassa. Alkoi työskennellä kahdeksanvuotiaana marmorinleikkaajan työpajassa ja oppi tekniikoita ja taitoja kuvanveistäjän ammattia varten. Muutti Milanoon vuonna 1932. Voitti 1934 Milanon Breran akatemian kuvanveistopalkinnon ja nimitettiin sen professoriksi ja vuodesta 1936 johtajaksi. Nimitettiin uudelleen Breran akatemian johtajaksi 1947 sen jälkeen kun hänet oli erotettu virasta syytettynä johtajuudesta fasistihallinnon aikana.
Näyttelyt.
Osallistui vuosina 1926-1929 "Il Novocento Italiano" -ryhmän näyttelyihin Milanossa ja 1930-40 tärkeimpiin Italian taiteen yhteisnäyttelyihin kotimaassa ja ulkomailla: Bernissä, Zürichissä, Göteborgissa, Oslossa, Münchenissä, Pariisissa, Barcelonassa, Berliinissä ja Sao Paolossa Brasiliassa. Hänen suuri veistos- ja grafiikkanäyttelynsä oli vuonna 1947 Buenos Airesissa. Osallistui suureen kuvanveiston yhteisnäyttelyyn 1949 Philadelphiassa ja organisoi yksityisnäyttelyn Venetsian biennaalin yhteydessä 1956.
Osallistui 1965-1975 Italian pronssiveistosnäyttelyihin, joka kiersi 18 maassa. Osallistui kahteen kuvanveisto- ja grafiikkanäyttelyyn Puškin-museossa Moskovassa ja Eremitaašissa, Leningradissa, joihin lahjoitti 40 veistosta ja grafiikan vedosta. Osallistui kahteen yksityisnäyttelyyn Wienissä kesällä 1984 sekä seuraavana vuonna yhteisnäyttelyyn Hirshhorn Museossa Washington DC:ssa. Vuonna 1986 neljäkymmentä veistosta esillä Tokiossa.
Vaikutus Suomessa.
Francesco Messina kävi toukokuussa 1956 Aimo Tukiaisen ja Oskari Jauhiaisen ateljeissa Helsingissä tarkistamassa ja arvioimassa kuvanveistäjien työskentelyä Mannerheimin ratsastajapatsaan kanssa. Hän arvosti Tukiaisen alkuperäistä luonnosta ja vapautti auktoriteetillaan kuvanveistäjän ulkopuolisten taiteellisesta ohjauksesta ja painostuksesta. Myös Jauhiaisen luonnos oli Messinan mielestä kokonaisuutena onnistuneen tuntuinen ja erityisesti häntä miellyttivät hevosten luonteva käynti ja eloisa liike. Nähtyään myös muita kuvanveistäjän töitä Messina oli sitä mieltä, että Jauhiainen on monumentaalikuvanveistäjä ja siksi "oikea mies auttamaan Tukiaista marsalkan patsaan lopullisessa luomisessa". Yhteistyö veistäjien välillä ei kuitenkaan jatkunut, koska he olivat eri mieltä yhteistyöstä ja taiteellisista ratkaisuista.
Miguel Portas

Miguel de Sacadura Cabral Portas (1. toukokuuta 1958 Lissabon – 24. huhtikuuta 2012 Antwerpen) oli portugalilainen poliitikko vasemmistoblokki-puolueessa. Hän toimi vuosina 2004–2012 Euroopan parlamentin jäsenenä GUE/NGL-ryhmässä. 
Portas menehtyi huhtikuussa 2012 keuhkosyöpään. Portas on poliitikko Paulo Portasin vanhempi veli.
Kiilto (mineralogia)

Kiilto kuvaa mineraalin tapaa heijastaa valoa. Kiilto riippuu mineraalin pinnan heijastuskyvystä. Kiillon tyypit voidaan jakaa kolmeen pääryhmään, joita ovat metallikiilto, epämetallikiilto ja kiilloton. Kiillon tyypeistä voimakkain on metallikiilto, joka on täysin valoa läpäisemättömien mineraalien ominaisuus. Tällaisia mineraaleja ovat esimerkiksi monet malmimineraalit, kuten kuparikiisu, sinkkivälke ja lyijyhohde. Epämetallikiiltoa esiintyy niillä mineraaleilla, jotka ovat jossain määrin valoa läpäiseviä. Epämetallikiiltoisia mineraaleja ovat esimerkiksi monet silikaattimineraalit, kuten kvartsi ja kalimaasälpä. Jotkin mineraalit, kuten esimerkiksi kaoliini ovat täysin kiillottomia (eli mattakiiltoisia). Kiilto voi vaihdella mineraalin eri puolilla, mihin vaikuttavat muun muassa pinnan tasaisuus ja kiteen rakenne.
Kiillon tyypit.
Kiillon tyypit:
Eteläpuisto

Eteläpuisto on Tampereen keskustan eteläpuolella Pyhäjärven rannassa sijaitseva puisto joka rajautuu pohjoisessa Eteläpuisto-katuun ja Tampereen valtatiehen, ja idässä Ratinansalmeen jonka ylittävä Tampereen valtatien silta yhdistää alueen Ratinan kaupunginosaan.
Eteläpuistosta esiteltiin kaksi asemakaavaluonnosta vuonna 2016 joissa alueelle kaavailtiin 2500 asukkaan asuinaluetta, mikä herätti osassa asukkaista vastarintaa ja kaupunki luopui ainakin osasta suunnitelmista.
Historiaa.
Eteläpuistossa oli 1800-luvun lopulla venäläisten sotilaiden kasvimaita ja kellareita, ja sisällisodan aikana 1918 siellä kasvatettiin väliaikaisesti perunaa ja lanttua. Puisto rakennettiin kahdessa jaksossa vuosina 1915–1917 ja 1928–1929. Puiston suunnittelijana oli kaupungininsinööri K. Vaaramäki ja sen rakentamista johti kaupunginpuutarhuri Onni Karsten. Sinne rakennettiin vuonna 1924 klassista tyyliä oleva pyöreä soittolava. Sen tilalle tuli vuonna 1950 Wäinö Aaltosen suunnittelema Osuustoiminta-muistomerkki, kaksipuolinen teos ”Ostoksilta paluu” ja toisella puolella teosta on “Tukinkantajat”. Se oli julkistuksensa aikaan Pohjoismaiden suurin veistos. Vuonna 1953 puistoon pystytettiin Yrjö Liipolan tekemä teollisuusmies Fabian Klingendahlin rintakuva. Eteläpuistossa ovat Suomen paksuimmat mongolianvaahtera- ja paperikoivuyksilöt.
Eteläpuiston rantatasenne on toiminut 1950- ja 60-luvulla speedwayratana, myöhemmin sillä on järjestetty muun muassa Sauna Open Air -festivaali, joka oli siellä ensimmäisen kerran vuonna 2004, sittemmin se on siirtynyt muualle.
Kate Kerrigan

Morag Kate Kerrigan (o.s. Prunty, kirjoittanut myös nimellä Morag Prunty; s. 1964 Lontoo, Britannia) on irlantilainen toimittaja ja kirjailija.
Astuessaan työelämään Kerrigan kouluttautui ensin kampaajaksi mutta kirjoitti samalla lehtiin kauneutta käsitteleviä ja ihmissuhdejuttuja. 22-vuotiaana hänestä tuli Looks-lehden päätoimittaja, sen jälkeen oli vuorossa more!:n, sitten Just seventeen. 28-vuotiaana hän sai tarjouksen irlantilaisen Tatler-lehden päätoimittajan tehtävästä ja otti sen vastaan ja muutti 1990 Dubliniin Irlantiin. Hän kirjoitti työnsä ohella koko ajan pöytälaatikkoon ja vihdoin tavattuaan tulevan miehensä valokuvaaja Niall Kerriganin, teki ratkaisun ja ryhtyi kirjailijaksi.Pariskunta muutti Kate Kerriganin suvun kotiseudulle.
Kirjallisen uransa alussa kirjoittaessaan kepeitä romaaneja hän käytti Morag Prunty -nimeä, mutta siirryttyään vakavampaan tekstiin "Onnellisen avioliiton reseptien" myötä hän otti käyttöön miehensä sukunimen ja oman toisen etunimen eli nimen Kate Kerrigan.
Kerriganit solmivat avioliiton 1999. Heillä on poika Leo.
Mommilan veriteot 1917

Mommilan veriteot 1917 on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut, tositapahtumiin perustuva elokuva aikansa Suomen rikkaimman miehen Alfred Kordelinin murhasta. Elokuvan on ohjannut paremmin teatteriohjaajana tunnettu Jotaarkka Pennanen ja tuottanut Jörn Donner. Käsikirjoitus tilattiin kirjailija Paavo Haavikolta ja varatuomari Jukka Kemppiseltä. Varsinainen elokuvakäsikirjoitus syntyi kuitenkin ohjaajan, kuvaaja Heikki Katajiston ja apulaisohjaaja Pekka Lehdon yhteistyönä. Kemppisen ja Haavikon versio julkaistiin myöhemmin kirjana. Kordelinia elokuvassa näytteli tamperelainen näyttelijä Reino Kalliolahti, joka esitti siinä ainoan pääroolinsa valkokankaalla.
Juoni.
Maanviljelysneuvos Alfred Kordelin on viettämässä 49-vuotissyntymäpäiväänsä omistamassaan Mommilan kartanossa Hausjärvellä 6. marraskuuta 1917. Vieraana on muiden muassa hänen asianajajansa Risto Ryti, tuleva Suomen tasavallan presidentti. Kesken syntymäpäivien saadaan tieto, että joukko venäläisiä matruuseja on matkalla kohti Mommilaa. Kordelin soittaa Lahteen, josta pyytää apuun suojeluskuntalaisia. Muutama mies saapuukin illalla. He ilmoittavat, että loput suojeluskuntalaisista ovat tulossa seuraavana päivänä. 7. marraskuuta kartanon pihaan ilmestyy suuri joukko matruuseja. Suojeluskuntalaiset piilottavat aseensa ja tekeytyvät Kordelinin vieraiksi matruusien astuessa sisään. Matruuseihin on liittynyt myös suutari Johan Skott, jonka ”herraviha” kohdistuu pääasiassa Kordeliniin. Kordelin yrittää puolustautua sanomalla olevansa köyhien ystävä: ”Minä en ole ikinä varastanut kansalta. Sen minkä olen ottanut, olen ottanut rikkailta.” Kordelinia ei kuitenkaan kuunnella, vaan häntä ja muita miespuolisia vieraita lähdetään kuljettamaan kohti Lahden rautatieasemaa. Matkalla suojeluskunnan joukot kuitenkin yllättävät saattueen. Matruusi ampuu Kordelinin ja isännöitsijä Paul Petterssonin vaunuihinsa. Skott kuolee suojeluskuntalaisten ampumana taistelussa. Muut vieraat pääsevät karkuun. He palaavat yksitellen Mommilan kartanoon, jota kartanon työväestö pitää vallassaan.
Elokuvan tyyli on hyvin teatterimainen, mikä johtuu ehkä eniten ohjaajan teatteritaustasta. Staattisuus ja runsaat dialogijaksot luovat elokuvaan kuitenkin realistista, dokumentaarista tunnelmaa. Elokuva antaa hyvin reportaasimaisen katsauksen Alfred Kordelinin viimeisiin päiviin.
Erimielisyydet.
Elokuvan tekovaiheessa ohjaaja Pennanen ja tuottaja Donner joutuivat kiistaan erilaisten näkemystensä vuoksi. Donner ratkaisi ongelmat tuottajan auktoriteetilla, ja leikkasi lopullisen elokuvan haluamallaan tavalla. Tämän lisäksi hän lisäsi elokuvan alkuun muutaman minuutin esittelyn Alfred Kordelinista ihmisenä.
Lassi Koponen

Lauri (Lassi) Juhani Koponen (14. heinäkuuta 1928 Savonlinna – 16. joulukuuta 2022 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija.
Kirjailijaksi Koponen ryhtyi 1970-luvulla, kun esikoisteos, nuortenkirja "Mölymäen veijarit" julkaistiin. Tämän jälkeen Koponen kirjoitti neljä muuta romaania. Mölymäen veijareissa, Veijareiden valistusajassa ja Tossun talvisodassa seurataan erään tietyn kuopiolaisen poikaporukan seikkailuja.
Koposen kirjat sijoittuvat sotien jälkeiseen Kuopioon. Poikkeuksena on viides ja toistaiseksi viimeinen romaani "Ässät ja salaseura", jonka päähenkilönä on kaksi tyttöä, jotka perustavat salaseuran.
Koponen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1949 ja jatkoi opintojaan kansakoulunopettajaksi Oulun opettajakorkeakoulussa, josta valmistui 1954. Koponen oli kansakoulunopettajana Kiuruvedellä 1950–1951, Leppävirralla 1951–1953, Paltamossa 1953–1954, Haukiputaalla 1954–1955, Kuopiossa 1955–1958, Leppävirralla 1958–1960, ja Kuopiossa 1961–1978. Kuopion koululaitoksen oppimateriaalikeskuksen johtaja hän oli vuodesta 1978. Koponen kirjoitti nimimerkillä Juho pakinoita Savon Sanomiin vuodesta 1970.
Koponen oli 1982 perustetun Savon kielen seura r.y.:n perustajajäsen ja toimi seuran eri tehtävissä vuoteen 2000. Koponen kirjoitti seuran historiikin seuran 30-vuotisjuhlajulkaisuun.
Koposen vanhemmat olivat piiriesimies Otto Koponen ja Tyyne Johanna (o.s. Grönroos). Koposen puoliso oli Helka Anneli (o.s. Lyytikäinen) vuodesta 1951.
Aarikka

Aarikka Oy suomalainen koruihin ja sisustustuotteisiin erikoistunut perheyritys, jonka valmistamien tuotteiden päämateriaali on puu. Brändin myymälä sijaitsee Pohjoisesplanadilla. Toimitilat ovat Raisiossa emoyhtiö Martinexin yhteydessä. Martinex osti vuonna 2017 Aarikan perustaja Kaija Aarikan tyttäriltä.
Historia.
Yrityksen perustivat vuonna 1954 nuoret taideteollisuusalan opiskelijat Kaija Aarikka (1929–2014) ja Erkki Ruokonen (1929–2009), kun Kaija Aarikan lopputyötään varten suunnittelemille puunapeille alkoi olla kysyntää. Ensimmäiset napit veistettiin käsin eksoottisista puulajeista. Tuotevalikoima laajeni nopeasti kotimaisista puulajeista valmistettuihin puukoruihin, joita varten kehiteltiin oma värjäysmenetelmä. Puun lisäksi Kaija Aarikka suunnitteli koruja hopeasta.
Aarikan tuotanto ja hallinto toimivat pitkään Helsingin Vallilan teollisuuskortteleissa. Vuonna 2022 sorvattujen tuotteiden valmistus siirtyi Virosta takaisin Suomeen Sievissä toimivalle Sorvi-Pojat-perheyritykselle, josta osat kuljetetaan maalattaviksi Helsinkiin. Aarikan tuotteita kootaan Pelastusarmeijan työpajoissa.
Ensimmäinen Aarikka-myymälä avattiin Helsingin Vanhalle kauppakujalle 1960 ja seuraava Bulevardille 1963. Fredrikinkadun liike oli erikoistunut kehittäviin puuleluihin, joiden valmistus aloitettiin 1968. Leluista muun muassa Pujo on palkittu useassa alan kansainvälisessä kilpailuissa. Laajimmillaan Aarikalla oli parisenkymmentä omaa liikettä koti- ja ulkomailla. 1990-luvun laman myötä osa näistä annettiin franchising-yrittäjien pyöritettäviksi.
Aarikan tunnetuin tuote on Kaija Aarikan vuonna 1973 puupalloista suunnittelema Pässi. Piensisustustuotteista suosituimpiin Aarikka-tuotteisiin ovat kuuluneet kynttilänjalat, lautapelit ja alumiinista valmistetut mobilet. Puun lisäksi koruja valmistetaan edelleen myös hopeasta. Joulukoristeet ja jouluseimet kuuluvat tuotevalikoimaan ympärivuoden. Yrityksen pääsuunnittelijana ja taiteellisena johtajana toiminut Kaija Aarikka on suunnitellut tuotteita myös muille yrityksille.
2000-luvun puolivälistä lähtien yrityksen taiteellisena johtajana on toiminut Kaija Aarikan tytär Pauliina Aarikka, joka aloitti Aarikan korumuotoilijana vuonna 1989.
M/S Blue Castor

M/S Blue Castor () on tanskalaisen Blue Star Linen omistuksessa oleva öljyntorjunta-alus. Blue Castor on rekisteröity Tanskan lipun alle ja sen kotisatama on Faaborg. Aluksella on seitsemän hengen miehistö. Yhteensä, miehistö mukaan lukien, alukselle mahtuu 20 henkeä. Blue Castor on kokonaan ilmastoitu.
Käyttöhistoria.
1. tammikuuta 1963 aluksen köli laskettiin. 1. lokakuuta 1963 alus luovutettiin färsaarelaisen P/F N. J. Mortensen A/S:n omistukseen, joka rekisteröi aluksen Färsaarten lipun alle nimellä "Stella Karina". Vuonna 1968 aluksen nimeksi tuli "Rasmus Effersøe". Vuonna 1985 alusta kunnostettiin. Vuonna 2001 nimeksi tuli "Rasmus"
Vuonna 2004 alus siirtyi tanskalaisen Blue Star Linen omistukseen ja Tanskan lipun alle nimellä "Blue Castor". Kotisatamaksi tuli Faaborg. Samalla alus myös muutettiin öljyntorjuntaan kelpaavaksi.
Conjuration

Conjuration on puolalaisen extreme metal -yhtye Behemothin vuonna 2003 julkaisema EP-levy. Levyn livekappaleet äänitettiin Mystic Festivalilla 13. lokakuuta 2001, studiokappaleet kesä-syyskuussa 2002. Levystä julkaistiin myös rajoitettu vinyylipainos.
Kappaleet.
Levyn yhdysvaltalaisessa painoksessa kappalelista oli hieman erilainen:
Reino Kalliolahti

Reino Elias Kalliolahti (15. huhtikuuta 1917 Kuhmalahti – 29. syyskuuta 1992 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Kalliolahti syntyi 18-lapsiseen perheeseen. Ennen näyttelijäksi ryhtymistään hän työskenteli leipurina ja kondiittorina Viitasaarella ja Tampereella. Hän toimi sotavuosina rintamalla lääkintäaliupseerina. Haavoittumisen jälkeen Kalliolahti joutui kotirintamalle ja vuonna 1943 hän pääsi Tampereen Työväen Teatteriin näyttelijäoppilaaksi. Hän oli näyttelijänä Jyväskylän Työväen Teatterissa 1945–1951 ja Tampereen Työväen Teatterissa 1951–1982. Kalliolahti oli 15 vuoden ajan Pyynikin Kesäteatterin toiminnanjohtajana ja hän ideoi sekä toteutti yhdessä lavastaja Leo Lehdon kanssa teatterille pyörivän katsomon joka valmistui 1959. Kalliolahti ohjasi myös harrastajateattereissa ja opetti Tampereen yliopiston näyttelijäopiskelijoita. 
Kalliolahti teki pitkän uran teatterinäyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa, jonka toisen kerroksen tasanteelle on pystytetty patsas hänelle. Kalliolahti näytteli myös jonkin verran televisiossa. Hänen ehkä tunnetuin roolityönsä on Kilun isän rooli televisiosarjassa "Pertsa ja Kilu" (1975). Hän esitti myös Lahtista Rintamäkeläisissä. Ainoan pääroolinsa valkokankaalla hän teki elokuvassa "Mommilan veriteot 1917", jossa hän näytteli Alfred Kordelinia. Mommilan veritekojen ohella Kalliolahden ehkä tunnettuja rooleja oli Pirtamon vanhaisäntä Veikko Kerttulan TV-elokuvassa "Simpauttaja".
Kalliolahti palkittiin Pro Finlandia –mitalilla vuonna 1972.
Dynamo (täsmennyssivu)

Dynamo voi tarkoittaa:
Lisäksi Dynamo on monien urheiluseurojen energisyyttä kuvaava nimi:
Rettig Group

Rettig Group Oy Ab on suomalainen perheomisteinen sijoitusyhtiö. Yrityksen kotipaikka sijaitsee Helsingissä ja sen toimitusjohtaja on Matts Rosenberg ja hallituksen puheenjohtaja Tomas von Rettig. Rettig Groupilla on yli 200 vuotta vanhat perinteet perheyrityksenä. Rettig aloitti tupakkatehtaana 1770-luvun Hampurissa, mutta luopui tupakan valmistuksesta kokonaan vuonna 1995. Vuonna 2016 Rettig luopui varustamotoiminnasta myytyään Boren alankomaalaiselle Spliethoff-yhtiölle.
Rettig Group harjoittaa sijoitustoimintaa ja on osakkaana vakuutusyhtiö Alandiassa, Terveystalo-konsernissa ja varainhoito- ja sijoitusalan konserni eQ:ssa. Yritys on aiemmin omistanut kokonaan sisäilman säätölaitteita valmistavan Purmo Groupin sekä kalkkikivipohjaisia tuotteita valmistavan Nordkalkin, mutta myi Nordkalkin brittiläiselle SigmaRocille heinäkuussa 2021 ja Purmo Groupin suomalaiselle Virala Acquisition Companylle syyskuussa 2021.
Rettig Group on saanut yritystukina vuosina 1997–2013 yhteensä 34 miljoonaa euroa.
Tiedontallennusväline

Tietotekniikassa ja viestinnässä käytettyjä informaationtallennustekniikoita ja -välineitä:
Audiotekniikassa käytettyjä tallennusvälineitä:
Videotekniikassa käytettyjä tallennusvälineitä:
Hajalan koulu

Hajalan koulu on perusopetuksen alakoulu Salon Halikossa Hajalassa, Saarimäen kylässä. 
Suuren Rantatien varrella sijaitsevassa koulussa toimivat peruskoulun 1.–6. luokat. Hajalan koulussa ovat toimivat yhdysluokat (1–2, 3–4, 5–6). Lukuvuonna 2024–2025 oppilaita on noin 30. Päiväkodissa on 10 lasta.
Vanhempaa koulurakennusta alettiin rakentaa joulukuussa 1908, ja syyskuussa 1909 rakennustarkastaja suoritti lopputarkastuksen. Tarkastuksessa ilmeni suuria puutteita muun muassa rakennusaineissa. Urakoitsijalle kieltäydyttiin maksamasta mitään, ennen kuin kaikki puutteellisuudet oli korjattu. Koulu kuitenkin otettiin käyttöön samana vuonna ja tarvittavat korjaukset tehtiin. Ensimmäinen koulurakennus valmistui syksyksi 1909 ja siinä oli silloin kaksi luokkahuonetta ja asunto opettajalle. Nykyisin opettajan asunnossa toimii Hajalan päiväkoti. 
Koulun alkuperäinen nimi oli "Saarimäen koulu". Koulun johtokunta valitsi ensimmäiseksi opettajaksi Anselm Hinkan Euran kappelista. Hänen vaimostaan, Alma Hinkasta, tuli tyttöjen käsityönopettaja. Kouluun kirjoittautui ensimmäisenä lukuvuonna 47 oppilasta. Syksyllä 1920 oppilasmäärä oli kohonnut 64:ään ja koululle tarvittiin apuopettaja. Toiseksi opettajaksi valittiin Olga Kylä-Sankari Ypäjä|ltä. Myös koulupiiri tunnettiin Saarimäen koulupiirinä. 
Saarimäen koulun johtokunta sijoitti tarpeellisen alakoulun lisärakennuksen syksyllä 1922 eri paikkaan kuin varsinaisen Saarimäen koulun. Vuonna 1926 suunniteltiin alakoulun rakentamista koulun yhteyteen, ja se rakennettiinkin vuonna 1927 samaan pihapiiriin. Yläkerrassa oli kaksi asuntoa, alhaalla yksi luokkahuone, ruokailutila ja liikuntasali. Pihapiirissä oli myös varastorakennus ja sauna. Nykyisin tässä koulurakennuksesta löytyy opetusluokka, liikuntasali/ruokala, keittiö, ja varastotiloja. Yläkerrassa on opettajainhuone ja opetukseen tarkoitettuja monikäyttöisiä tiloja sekä rehtorin toimisto.
Koululla ei enää asuta; viimeiset asukkaat lähtivät vuonna 2017.
Koulu on edelleen toiminnassa ja yksi Salon kaupungin alakouluista.
Koulurakennus toimii myös Hajalan kylän yhdistysten ja kylätoiminnan keskuksena. Hajalan kyläyhdistyksellä on toisen koulurakennuksen yläkerrassa kokoontumistila "Kyläkammari". Koulun taustatukena toimii myös Hajalan koulun vanhempainyhdistys KKTK.
Hajalan päiväkoti käynnisti toimintansa Halikon kunnan aikana koulurakennuksissa vuonna 2008. Koulun tiloja järjesteltiin uudelleen ja Halikon kunta rakennutti ja saneerasi rakennukset koulu- ja päiväkotikäyttöön. Päiväkoti toimi ensin noin 22 lapsen yksikkönä, mutta Salon kaupungin vuonna 2018 teettämän korjauslaajennuksen jälkeen lapsimäärä on vakiintunut noin 10-14 lapsen yksiköksi.
Eero Kosteikko

Veijo Eero V. Kosteikko (7. kesäkuuta 1925 Vaasa – 28. elokuuta 1974 Tampere) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kosteikko teki pitkän päivätyön näyttelijänä Tampereen eri teattereissa. Hän näytteli muun muassa Rahikaista Pyynikin kesäteatterin näytelmässä "Tuntematon sotilas". Vuonna 1959 Kosteikko perusti Tampereelle Pikkuteatterin, joka siirtyi vuonna 1961 Tampereen teatterin alaisuuteen. Pikkuteatterissa Kosteikko ohjasi muun muassa Tennessee Williamsin näytelmän "Lasinen eläintarha", jossa yhtä pääosaa näytteli Heidi Krohn.
Teatteriuransa ohella Kosteikko näytteli myös joissakin elokuvissa, kuten "Taikayö" (1954), "Olemme kaikki syyllisiä" (1954), "Rakkaus kahleissa" (1955), "Juha" (1956), "Risti ja liekki" (1957), "Akseli ja Elina" (1970) sekä "Mommilan veriteot 1917" (1973), joista viimeksi mainitussa hän näytteli suurimman elokuvaroolinsa asemapäällikkö Hjalmar Allénina. Kosteikko on haudattu Vatialan hautausmaalle.
Marja-Sisko Aimonen

Marja-Sisko Irina Aimonen-Markkula (20. marraskuuta 1935 Ikaalinen – 16. toukokuuta 2016 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Aimonen kävi Suomen teatterikoulun 1955–1958 ja oli uransa alussa kiinnitettynä Jyväskylän Työväen Teatteriin ja sitten Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 1959 vuoteen 1999.
Aimonen esiintyi useissa Yle TV2:n sarjoissa, kuten "Reinikainen" (1982), "Kotirappu" (1987), "Tarkkis" (1987), "Elämän suola" (1996) ja "Antiikkieno" (2007–2008) sekä elokuvissa "Mommilan veriteot 1917" (1973), "Kiljusen herrasväki" (1981) ja "Tango Kabaree" (2001).
Heikki Katajisto

Heikki Katajisto (s. 11. elokuuta 1941 Tampere) on suomalainen elokuvaaja ja elokuvakäsikirjoittaja sekä Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Kuvaaja.
Katajisto on yksi elokuvaohjaaja Anssi Mänttärin ja Jörn Donnerin elokuvien "hovikuvaajista". Hän on kuvannut muun muassa Mänttärin elokuvat "Regina ja miehet" (1983), "Huhtikuu on kuukausista julmin" (1983), "Rakkauselokuva" (1984), "Viimeiset rotannahat" (1985) ja "Kuningas lähtee Ranskaan" (1986). Donnerille Katajisto on kuvannut muun muassa elokuvat "Sixtynine 69" (1969) "Naisenkuvia" (1970) ja "Anna" (1970). Hän kuvasi myös Jotaarkka Pennasen elokuvan "Mommilan veriteot 1917" (1973), joka oli niin ikään Jörn Donnerin tuottama.
Käsikirjoittaja.
Katajisto toimi myös yhtenä käsikirjoittana kuvaamissaan elokuvissa "Kuningas lähtee Ranskaan" (1986) ja "Mommilan veriteot 1917" (1973). Käsikirjoittajana hän toimi myös elokuvissa, "Vaaksa vaaraa" (1965), "Puulinna" (1968), joissa hän myös toimi kuvaajana.
Harri Tirkkonen

Harri Robert Tirkkonen (24. marraskuuta 1930 Helsinki – 11. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Tirkkonen oli yksi käytetyimpiä sivuosanäyttelijöitä suomalaisessa elokuvassa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän näytteli muun muassa elokuvissa "Murheenkryynin poika" (1958), "Mommilan veriteot 1917" (1973), "Manillaköysi" (1976), "Pedon merkki" (1981) ja "Ulvova mylläri" (1982). Tirkkonen muistetaan ehkä parhaiten pääosasta Hannu Kahakorven ohjaamassa Arto Paasilinna -filmatisoinnissa "Onnellinen mies" (1979). Tirkkonen näyttelee pääosaa, opettaja Mikael Otsolaa, myös tieteislyhytelokuvassa "Syväjäädytetty opettaja" (1971).
Tirkkonen oli vuosina 1957−1979 naimisissa näyttelijä Eira Soriolan kanssa. 
Harri Tirkkonen kuoli 11. heinäkuuta 2018 pitkäaikaiseen sairauteen Helsingissä Laakson sairaalassa.
Erkki Thil

Erkki Thil (7. helmikuuta 1929 Leppävirta – 27. maaliskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen näyttelijä.
Thil teki pitkän teatteriuran, joka alkoi Kokkolan kaupunginteatterista. Sieltä hän siirtyi Varkauden, Vaasan, Kemin, Oulun ja Jyväskylän kaupunginteattereiden kautta Tampereen Työväen Teatteriin. Tampereen Työväen Teatterissa hän aloitti näyttelijätyön vuonna 1967, kunnes jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1992. Hän näytteli myös useissa tv-sarjoissa ja kuunnelmissa. Thil muistetaan ehkä parhaiten etsivä Paavolan roolista tv-sarjassa "Pertsa ja Kilu" (1970–1973). Tämän lisäksi hän näytteli muun muassa tv-sarjoissa "Rintamäkeläiset", "Reinikainen" (1983) ja "Saastamoisen poika" (1989) sekä elokuvissa "Arvottomat" (1983) ja "Kiljusen uudet seikkailut" (1990).
Mira Kasslin

Mira Kristiina Kasslin (s. 26. tammikuuta 1978 Helsinki) on suomalainen ratapyöräilijä ja kiinteistönvälittäjä.
Kilpailu-ura.
Kasslin saavutti Suomen pyöräilyhistorian ensimmäisen arvokisamitalin voittamalla nuorten MM-kisoissa pronssia 500 metrin aika-ajossa vuonna 1995 ja kultaa 500 metrin aika-ajossa sekä eräajossa vuonna 1996. 500 metrin aika-ajossa Kasslin ajoi kaksi nuorten maailmanennätystä; 36,376 vuonna 1994 ja 35,660 vuonna 1995, mikä oli voimassa seuraavat kuusi vuotta.
Aikuisten MM-kisoissa Kasslinin parhaat sijoitukset ovat vuodelta 1995, jolloin hän 17-vuotiaana oli kahdeksas eräajossa ja kuudes 500 metrin aika-ajossa. 18-vuotiaana Atlantan olympialaisissa hän oli eräajossa yhdestoista ja Sydneyn olympialaisissa eräajossa yhdestoista ja 500 metrin aika-ajossa 17:s. Kasslin voitti maailmancupin osakilpailun 16-vuotiaana linja-ajossa vuonna 1994 Colorado Springsissä.
Heinäkuussa 1998 Kasslin joutui Saksassa onnettomuuteen auton törmättyä häneen harjoituslenkillä. Onnettomuuden jälkeen hän pystyi jatkamaan harjoittelua vasta vuonna 1999. Elokuussa 1999 Kasslin päätti jättää pyöräilyn hetkeksi, kun pääsy MM-kisoihin näytti mahdottomalta. Lokakuussa hän kuitenkin sai yllättäen villin kortin Berliinin MM-kisoihin.
Sydneyn olympialaisten jälkeen Kasslin lopetti uransa, mutta hän teki paluun kilpapyöräilijäksi vuonna 2008. Kasslin edustaa Cycle Club Helsinkiä. Kasslinin isosedät Onni Kasslin ja Veikko Kasslin olivat myös pyöräilijöitä.
Muuta.
Syksyllä 2010 Kasslin voitti "Diili"-ohjelman kolmannen tuotantokauden, joka esitettiin MTV3-kanavalla. Kasslin työskenteli voittonsa jälkeen Hangon Rantakiinteistöjen toimitusjohtajana marraskuulle 2011 saakka, kunnes hän irtisanoutui tehtävästään yrityksen omistajuuden vaihtuessa.
Maaliskuussa 2013 Kasslin juonsi "Kotia kohti" -televisiosarjaa yhdessä sisustussuunnittelija Tea-Mariia Pyykösen kanssa. Sarjassa Kasslin ja Pyykönen auttoivat ihmisiä löytämään ja sisustamaan uuden asunnon. Keväällä 2015 Kasslin esiintyi omassa sarjassaan "Mira ja miljoonakodit", jossa seurattiin hänen arkeaan kiinteistönvälittäjänä.
Kasslin on toiminut yrittäjänä omistamassaan Kasslin LKV:ssä. Heinäkuussa 2019 hän kertoi siirtyvänsä Töölön Huoneistokeskuksen myyntijohtajaksi.
Keväällä 2024 Kasslinilla diagnosoitiin aggressiivinen rintasyöpä.
Mallika Sarabhai

Mallika Sarabhai (s. 9. toukokuuta 1953) on intialainen tanssija, koreografi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hän on myös näytellyt ja toiminut laulajana.
Sarabhai on kirjoittanut useita teoksia naistematiikasta. Hän on saanut Kultainen palmu -palkinnon.
Sarabhain vanhemmat ovat fyysikko Vikram Sarabhai ja klassinen tanssija Mrinalini Sarabhai. Hän on mukana äitinsä 1940-luvulla Ahmedabadiin perustaman Darpana-taideakatemian toiminnassa.
Józef Zapędzki

Józef Zapędzki (11. maaliskuuta 1929 Kazimierówka – 15. helmikuuta 2022 Wrocław) oli puolalainen ampuja, joka voitti olympiakultaa 25 metrin olympiapistoolissa sekä Méxicossa 1968 että Münchenissä 1972. Hän edusti maataan yhteensä viisissä kesäolympialaisissa, lähtien Tokiosta 1964 aina Moskovaan 1980 saakka.
Rastas

Rastas voi viitata seuraaviin asioihin:
Sukunimenä:
Eija Palosaari

Eija Palosaari (s. 29. tammikuuta 1954) on suomalainen kriisipsykologi, koulutukseltaan psykologian tohtori. Tätä ennen hän vuonna 1981 hän valmistui filosofian maisteriksi.
Palosaari sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2008 kirjastaan "Lupa särkyä". Suomen psykologiliitto palkitsi Palosaaren vuoden psykologina 2008. Palosaari on ollut useiden suuronnettomuuksien kriisihoidossa, muun muassa Jokelan koulusurmien jälkihoitoa ohjaavassa työryhmässä. Hän teki väitöskirjan 1999 Estonian onnettomuudesta. Hänen mielestään nopea psykologinen apu kriisien aikana on Suomessa hyvätasoista. Kehittämisen tarvetta on jatkoterapian saatavuudessa. Jos ihminen kohtaa järkyttäviä asioita, ovat voimakkaatkin reaktiot terveitä ja normaaleja, mutta on tärkeää etteivät ne jää päälle pitkäksi aikaa.
Laihajärvi

Laihajärvi oli kylä luovutetun Karjalan alueella Säkkijärven kunnassa.
Laihajärvellä suoritettiin isojako vuosina 1828–1829, ja tähän jakokuntaan kuului osa naapurikylien Kolholan ja Laisniemen maista. Laihajärven jakokunta oli Säkkijärven suurin käsittäen 16 maarekisteritaloa. Maarekisteriin tilat kirjattiin päiväyksellä 26.1.1836, ja sellaisenaan ne suurelta osin sitten pysyivät alueluovutuksiin asti. Sen sadan vuoden aikana, minkä tilat olivat olemassa, ei tilusten suhteen tehty muutosmerkintöjä. Vaikka metsämaata olisi raivattu pelloksi, se pysyi maarekisterissä metsänä. Isäntien tehdessä kauppoja keskenään oli se pätevä ja pitävä, vaikka sitä ei joka kerta rekisteröitykään. Hyvin usein veljekset sopivat keskenään mitä sarkaa kukin viljeli, eikä siinä tarvittu maanmittaria eikä omistussuhteen rekisteröintiä.
Laihajärven maakirjatalot isojaossa olivat: Monto, Kouvo, Pönkä, Venäläinen, Koso, Ollikka, Hyypiä (eli Pukki), Valkonen, Mäkelä, Toivari, Hyypiä (eli Autio), Torvi, Päkki, Haili, Seppälä ja Lihavajärven mylly.
Laihajärvi rajoittui seuraaviin kyliin: Ala-Urpala (kuului Virolahden kuntaan), Kirkonkylä, Kolhola, Lahtiala, Laisniemi, Salajärvi, Suurpäälä, Ylä-Urpala (kuului Virolahden kuntaan).
Kirjallisuutta.
Säkkijärven Laihajärven koulupiirin kyläkirja "Varjottomat pihat" on julkaistu 1997, ja sen on toimittanut Tuula Ulvelin. Kirjassa on jokaisen talon kohdalla selkeät sukututkimukset, valokuvia ja pihapiirin piirros. Lisäksi sieltä löytyy yleisen historian ja muistelmien lisäksi murresanat, perinneruokaohjeet ja kartat.
"Laihajärveläiset neljännesvuosisata yhdessä (1988-2014)" on historiikki laihajärveläisesta siirtoväestä (teksti ja aineiston hankinta: Raimo Koso, Mervi Tommiska ja Eero Ulvelin; Laihajärven kylätoimikunta 2016). Historiikissa kerrotaan Laihajärven kylän eri puolilla Suomea nyt yli 70 vuoden ajan evakkoina asuneiden kyläläisten yhteistoiminnasta. Historiikin pohjana ovat kylätoimikunnan pöytäkirjat, matkoista ja tapahtumista kirjoitetut kertomukset sekä valokuvat.
Musiikki.
Laihajärveläisten tunnuslaulu on 12 säkeistöinen "Laihan balladi" (sävel: Kotimaani ompi Suomi), jonka on kirjoittanut Eeva Porkka.
Entisten laihajärveläisten toiminta.
Entiset laihajärveläiset pitävät yhteyttä toisiinsa 1990-luvulla perustetun Laihajärven kylätoimikunnan kautta. Kylätoimikunta järjestää vuosittain Laihajärvipäivän jollakin laihajärveläisten nykyisellä asuinpaikkakunnalla ja kotiseutumatkoja entiselle Säkkijärvelle. Laihajärven kyläpäällikkö ja kylätoimikunnan puheenjohtaja vuonna 2024 on Pertti Toivari (Kouvola).
Teemu Seeve

Teemu Seeve (s. 6. toukokuuta 1992) on suomalainen kalpamiekkailija, joka edustaa Turun miekkailijoita. Seeven valmentajana toimivat Tero Hakkarainen (joka on myös Teemun isä) ja Peeter Nelis. Seeve on Suomen ensimmäinen arvokisakultamitalisti miekkailun yleisissä tai nuorten sarjoissa. 
Seeve on voittanut alle 17-vuotiaiden (eli kadettien) Euroopan mestaruuden vuonna 2008 sekä saman sarjan Suomen mestaruuden samana vuonna sekä vuonna 2009. Vuoden 2008 aikuisten kalvan suomenmestaruuskilpailuissa Seeve voitti hopeaa.
Suomen Miekkailuliitto valitsi Seeven vuoden miekkailijaksi vuonna 2008. 
Seevellä on kolme sisarta, Tiia, Taila (joka on myös harrastanut miekkailua nuorempana) ja Tiuku.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1965

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1965 järjestettiin Tampereella, Suomessa 3.–15. maaliskuuta. Kisat olivat ensimmäiset Suomessa järjestetyt jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Pelipaikkana oli Suomen ensimmäinen, kisoja varten valmistunut Hakametsän jäähalli . B-sarjan ottelut pelattiin Turussa, Porissa ja Raumalla.
A-sarjan turnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kukin pelasi yhden ottelun kutakin muuta joukkuetta vastaan. Neuvostoliitto voitti maailmanmestaruuden. Isäntämaa Suomi sijoittui seitsemänneksi.
Kisojen parhaana maalivahtina palkittiin Tšekkoslovakian Vladimír Dzurilla, parhaana puolustajana saman maan František Tikal sekä parhaana hyökkääjänä Neuvostoliiton Vjatšeslav Staršinov. Kisojen pistepörssin voitti Tšekkoslovakian Jozef Golonka, ja paras maalintekijä oli saman maan Jaroslav Jiřík. B-sarjan voitti Puola.
Kisat olivat taloudellinen menestys. Ne tuottivat puoli miljoonaa markkaa. Suomalainen yleisö oli innostunut kisoista. Ne toivat ensimmäistä kertaa jääkiekon suuren yleisön tietoon Suomessa.
Taustaa.
Alun perin kisat myönnettiin järjestettäviksi Helsingissä. Kaupunki joutui kuitenkin 13 kuukautta ennen kisoja toteamaan, ettei Nordenskiöldinkadun varteen tekojäästadionin tilalle ehditäkään ajoissa saada valmiiksi suunniteltua jäähallia. Tällöin tamperelaiset jääkiekkovaikuttajat päättivät neuvotella Tampereen kaupunginjohtaja Erkki Lindforsin kanssa kisoja kohdanneista ongelmista. Tampereellakaan ei oltu tehty mitään hallin rakentamiseksi, mutta Lindfors ymmärsi koko Suomea koskevan tilanteen ja ilmoitti, että ensimmäinen halli tehdään Tampereelle. Työt alkoivat ripeästi, ja niiden aloittamisesta kesti vain 11 kuukautta Hakametsän jäähallin avausottelun pelaamiseen 29. tammikuuta 1965.
Suomi turnauksessa.
Suomi ehti harjoitella kisoja varten vain noin kuukauden ajan, joten ennakkoon ajateltiin, että maa voittaa vain Norjan. Ruotsia vastaan pelatun 2–2-tasapelin onkin sanottu hullaannuttaeen koko Tampereen. Ruotsi-ottelussa Suomen Juhani Lahtinen pelasi erinomaisesti Suomen maalilla ja Matti Keinonen teki Suomen molemmat maalit. Keinosen maalit olivat niin sanottuja vanhanaikaisia maaleja, joissa hän kiersi vastustajan maalin ja ujutti kiekon maaliviivan yli maalin takakulmalta. Lahtisen ja Keinosen otteista huolimatta Suomen joukkueen parhaana pelaajana kotiturnauksessa on pidetty myös Jarmo Wasamaa.
Karsinta A-sarjaan.
Norja sai paikan A-sarjassa. Länsi-Saksa ja Sveitsi saivat paikat B-sarjaan.
A-sarja.
Norja putosi B-sarjaan kaudeksi 1966.
Karsinta B-sarjaan.
Unkari ja Iso-Britannia etenivät B-sarjaan.
B-sarja.
Puola nousi A-sarjaan kaudeksi 1966. Romania joutui karsimaan B-sarjapaikasta Ranskan ja Italian kanssa.
Osmo Orjanheimo

Jaakko Kemilä, käytti kirjailijanimeä Osmo Orjanheimo (11. heinäkuuta 1879 Utajärvi – 13. elokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Kemilän vanhemmat olivat räätäli Jaakko Kemilä ja Valpuri Seppänen. Hän oli naimisissa vuodesta 1927 kansakoulunopettaja Selma Dagmar Mäkeläisen kanssa.
Kemilä valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista 1903 ja hän toimi sitten opettajana Simossa 1903-1904, Kuopiossa 1904-1916, Viipurissa 1916-1917 ja vuodesta 1917 Helsingissä. Kemilä oli perustamassa "Savon Työmies"-lehteä 1906 ja "Perjantai"-lehteä 1915. Hän avusti näitä lehtiä ja kirjoitti lisäksi kirjallisuus- ja teatteriarvosteluja "Suomen Sosialidemokraattiin" vuosina 1920-1927.
Reggae OK

Reggae OK on Riki Sorsan vuonna 1981 esittämä kappale, jonka sävelsi Jim Pembroke ja sanoitti Olli Ojala. Kappale oli Sorsan ensimmäinen suomenkielinen hitti. Se edusti Suomea Euroviisuissa vuonna 1981. Kappale sai 27 pistettä ja sijoittui 20 kilpailijan joukossa kuudenneksitoista.
Reggae OK voitti Suomen karsinnoissa muun muassa Frederikin kappaleen "Titanic".
Vuosina 1981 ja 1982 Suomen euroviisukarsinnoissa asiantuntijaraadit suosivat kappaleita, jotka olivat mahdollisimman kaukana euroviisujen tavanomaisesta tyylistä. Molempina vuosina karsintojen voittajiksi nousivat Jim Pembroken rock-henkiset sävellykset, jotka saivat runsaasti kritiikkiä lehtien mielipidepalstoilla. Suoranaista häpeää tunnettiin aina esiintyjien ulkoasusta lähtien siihen, etteivät raadit ja esiintyjät tuntuneet ottavan Eurovision laulukilpailuja lainkaan vakavissaan ja asettivat Suomen näin naurunalaiseen valoon kansainvälisessä tapahtumassa.
Alex Rautio

Alex (Aleksanteri, Aleksis) Rautio (sukunimi vuoteen 1882 Akkanen; ) oli suomalainen näyttelijä.
Raution vanhemmat olivat postikuriiri Markus Akkanen ja Eva Karolina Rams. Hän kävi yläalkeiskoulun ja toimi sitten apteekkialalla, samoin kuin kirjanpitäjänä 1878–1882. Näyttelijänä Rautio oli Suomalaisessa teatterissa 1882–1904 ja Kansallisteatterissa 1904–1916. Näyttämötaiteilijana hän suoriutui myös laulurooleista. Hänen näyttelemiään osia olivat muun muassa Hoppulainen Minna Canthin näytelmässä "Murtovarkaus", Aapeli Aleksis Kiven näytelmässä "Kihlaus", Iivari Kiven näytelmässä "Nummisuutarit" sekä Huotari Teuvo Pakkalan näytelmässä "Tukkijoella". Kotimaisten kansannäytelmien ohella hän osallistui myös muunlaisten teosten esittämiseen, näytellen esimerkiksi Bertelin osan näytelmässä "Regina von Emmeritz" sekä Henrik Ibsenin näytelmissä "Kansan vihaaja" Aslakin osan ja "Villisorsa" Ekdahlin osan.
Rautio esiintyi ensimmäisessä suomalaisessa näytelmäelokuvassa "Salaviinanpolttajat" (1907), samoin kuin 1911 kuvatussa elokuvassa Anna-Liisa, jota ei kuitenkaan koskaan esitetty filminegatiivien tuhouduttua. 
Alex Rautio oli vuodesta 1883 naimisissa näyttelijä Katri Raution kanssa. Heidän poikansa oli lastenohjelmistaan tunnetuksi tullut Markus Rautio eli Markus-setä.
Guloosi

Guloosi (C6H12O6) on aldoheksoosi ja galaktoosin epimeeri, jota ei tavata luonnossa. Guloosi liukenee veteen ja hieman myös metanoliin. Hiiva ei pysty käyttämään D- tai L-guloosia ravintonaan.
Guloosin rakenteen selvitti Nobelin kemianpalkinnon saanut Hermann Emil Fischer.
Frans Engström

Frans Henry Engström (14. lokakuuta 1873 Kalmar, Ruotsi – 30. huhtikuuta 1940 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen elokuvaaja, joka toimi kuvaajana useissa varhaisissa suomalaisissa mykkäelokuvissa. 
Engström toimi 1890-luvulta alkaen valokuvaajana Karl Emil Ståhlbergin omistaman Atelier Apollon palveluksessa. Engström kuvasi Suomen ensimmäisen näytelmäelokuvan Salaviinanpolttajat (1907) ja hän koulutti myös kaksi apulaistaan Hjalmar Hårdhin ja Oscar Lindelöfin elokuvaajiksi.
Engström elokuvasi vuodesta 1905 alkaen Suomessa filmejä, joita esitettiin täytekuvina insinööri Karl Emil Ståhlbergin "Maailman ympäri"-elokuvateatterissa. Näiden filmien luultiin jo hävinneen mutta 1930-luvun alkupuolella insinööri Heikki Aho löysi hänelle myydyn romufilmin joukosta tuhansia metrejä Engströmin Suomessa kuvaamia negatiiveja. Negatiiveista otetut kopiot osoittautuivat laadultaan erinomaisiksi.
Engström toimi myös tuottajana kolmessa kesällä 1911 kuvatussa elokuvassa Hyökyaaltoja, Anna-Liisa ja Sylvi. Elokuvien tuotantoa varten Engstöm perusti edellisenä vuonna yhdessä Suomen Kansallisteatterin näyttelijöiden Teuvo Puron ja Teppo Raikkaan kanssa yhtiön jonka osakepääoman Engström hankki. Engström kärsi kuitenkin suuret tappiot tässä yrityksessä sillä kahden elokuvan filmit tuhoutuivat kun ne oli lähetetty kehitettäväksi Kööpenhaminaan. Kolmas elokuvista, Sylvi, säilyi ja se saatiin myytyä 4500 markan kertakorvauksella Lyyra-elokuvateatteriketjun omistaneelle Hjalmar V. Pohjanheimolle. Pelkästään elokuvien kehittämiseen oli kuitenkin kulunut 12 500 markkaa.