tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seittien linna

Seittien linna () on japanilainen elokuva vuodelta 1957. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva tuo Shakespearen "Macbethin" keskiaikaiseen Japaniin. Elokuvan tyylissä on vaikutteita japanilaisesta nō-teatterista.
Joidenkin arvostelijoiden mielestä se on kaikkien aikojen paras Shakespearen näytelmän elokuvasovitus. Se korvaa kirjailijan runollisen kielen samanveroisilla kuvilla.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Seittien linnan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kermit Cintron

Kermit Cintron (s. 22. lokakuuta 1979 Carolina, Puerto Rico) on puertoricolainen nyrkkeilijä ja IBF-ammattilaisliiton välisarjan entinen maailmanmestari.
Elämä ja ura.
Cintronin lapsuus oli karu. Hänen äitinsä kuoli syöpään hänen ollessaan vain pieni poika. Cintronin isä ei kyennyt huolehtimaan pojastaan ja lähetti tämän Yhdysvaltoihin setänsä, entisen keskisarjalaisen nyrkkeilijän Benjamin Serranon kasvatettavaksi. Isä piti kuitenkin yhteyttä Crintoniin kunnes kuoli sydänkohtaukseen pojan ollessa 13 vuoden ikäinen. Nuorena poikana Cintron harrasti sekä nyrkkeilyä että painia. Opiskeluaikoinaan hänen painiuransa lähti lupaavaan nousuun, mutta katkesi polvivammoihin ja hän päätti keskittyä nyrkkeilyyn.
Amatööriuransa nyrkkeilijänä Cintron aloitti 19-vuotiaana. Amatöörinä hänen saldokseen jäi 24 voittoa ja kolme tappiota. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2000 toisen erän tyrmäysvoitolla Jesse Williamsista. Seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana hän otteli lukuisia kamppailuja, joista kahta lukuun ottamatta voitti kaikki ennen täyttä aikaa. 17. heinäkuuta 2004 Cintron pääsi ensimmäiseen titteliotteluunsa Teddy Reidiä vastaan, panoksena oli tilapäinen WBO- ja NABF-mestaruus. Ottelu päättyi hänen voittoonsa teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Seuraavassa ottelussaan WBO-mestaruudesta heinäkuussa Antonio Margaritoa vastaan hän kärsi tappion teknisellä tyrmäyksellä viidennessä erässä.
Huhtikuussa 2006 Cintron voitti David Estradan kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä, minkä myötä hänelle siunaantui paikka MM-otteluun. 28. lokakuuta samana vuonna hän kohtasi Floridan Palm Beachillä Mark Suarezin avoimena olleesta IBF-liiton maailmanmestaruudesta ja voitti kamppailun kuudennen erän teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään voitokkaasti Walter Dario Matthyssea ja Jesse Felicianoa vastaan. Cintron hävisi viime ottelussaan Antonio Margaritolle tyrmäyksellä kuudennessa erässä.
Dungeon Keeper 2

Dungeon Keeper 2 on Bullfrog Productionsin kehittämä reaaliaikainen strategiapeli. Se on julkaistu 30. kesäkuuta vuonna 1999.
Dungeon Keeperissä ei voi käyttää hyviä hahmoja, vaan pelaaja käyttää pahoja. Pelissä on tarkoitus rakentaa maanalainen tukikohta ja hyökätä vihollisen, eli "hyvien sankareiden" kimppuun. Yleensä apuna käytetään ansoja, ovia ja loitsuja. Pelissä on monta suurta muutosta verrattuna edeltäjään, Dungeon Keeperiin. Näistä keskeisimpiä ovat:
Olennot.
Lista ja kuvaus pelissä esiintyvistä hahmoista.
Hyvät.
Huom. Saadakseen pelissä sankarin pelaajat joutuvat kiduttamaan tätä kunnes se vaihtaa puolta.
Tonya Harding

Tonya Maxine Harding (s. 12. marraskuuta 1970 Portland, Oregon) on entinen yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän sijoittui toiseksi vuoden 1991 taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Talviolympialaisissa hän ylsi parhaimmillaan neljänneksi.
Taitoluistelu-ura.
Harding oli erityisen atleettinen ja kykeni ensimmäisenä amerikkalaisena naisena tekemään kilpailuohjelmassa kaksi kolmoisakselia, kolmoisakselin lyhytohjelmassa sekä kolmoisakseliyhdistelmän. Hän teki nämä ennätykset vuoden 1987 Skate America -kilpailuissa, joissa hän sijoittui toiseksi.
Harding voitti naisten yksinluistelun Yhdysvaltain-mestaruuden kahdesti (vuosina 1991 ja 1994), mutta vuoden 1994 voitto mitätöitiin, koska Harding oli osallisena kilpailijansa Nancy Kerriganin pahoinpitelyyn.
Myöhempi julkisuus.
Harding teki debyyttinsä ammattilaisnyrkkeilyssä 22. helmikuuta 2003 saadakseen rahaa. Vuodesta 2008 Harding toimi muutaman vuoden kommentaattorina "World’s Dumbest..." -nimisessä tosi-tv-ohjelmassa.
Harding osallistui Yhdysvaltain "Dancing With the Stars" ("Tanssii tähtien kanssa") -tv-ohjelman 26. tuotantokauteen vuonna 2018.
Perhe ja yksityiselämä.
Harding tuli hyvin köyhästä perheestä. Hän harrasti taitoluistelun ohella metsästystä ja kalastusta. Hän on myös automekaanikko. Hän oli naimisissa vuoden 1994 tapahtumien aikaan Jeff Gilloolyn kanssa, joka oli mukana järjestämässä Nancy Kerriganin pahoinpitelyä, mutta he erosivat samana vuonna. Harding myi "Penthouse"-lehdelle yhdessä miehensä kanssa tekemän seksivideon vuonna 1994. Vuonna 2010 Harding avioitui tv-kommentaattori Joseph Pricen kanssa, ja vuonna 2011 he saivat poikalapsen. Hardingin elämästä kertova elokuva "I, Tonya" sai ensi-iltansa vuonna 2017.
Connor Trinneer

Connor Trinneer (s. 19. maaliskuuta 1969) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut huomattavat roolit muun muassa televisiosarjoissa "" ja "Stargate Atlantis".
Trinneer syntyi Walla Wallassa, Washingtonin osavaltiossa. Hän meni 29. toukokuuta 2004 naimisiin Ariana Navarren kanssa, ja parille syntyi 11. lokakuuta 2005 poika Jasper.
Riku kirjamaassa

Riku kirjamaassa () on Joe Johnstonin ohjaama nuortenelokuva vuodelta 1994. Pääosassa on Macaulay Culkin. Elokuva muuttuu kesken kaiken piirretyksi. Suomenkielisestä dubbauksesta vastaa Pekka Lehtosaari. Elokuvan englanninkielinen nimi on The Pagemaster eli Sivujen Valtias.
Juoni.
Riku on pelokas noin 10-vuotias poika joka on normaalia arempi ja pelokkaampi. Hän luottaa aina tiedelehtien onnettomuustilastoihin ja nukkuukin esimerkiksi kypärä päässä ja maanjäristyspakkaukset lakanoiden alla. Eräänä päivänä Rikun isä rakentaa hänelle majaa. Poika luettelee kuinka suuri osa onnettomuuksista tapahtuu puissa ja korkeissa paikoissa. Isä on tulossa alas majasta kunnes hän putoaa yllättäen. Hän ei kykene juuri liikkumaan ja käskee Rikua hakemaan kaupasta nauloja.
Matkalla Rikua vastaan tulee hänen ikätovereitaan, jotka ovat rakentaneet hyppyreitä pyörilleen ja he näkevät, kun hän polkee horjuen kohti kauppaa. He alkavat pilkata Rikua ja hän lähtee polkemaan lujempaa. Yhtäkkiä taivaalle myrsky, joten Riku päättää hakea sateensuojaa kirjastosta. Kirjastossa hän tapaa ystävällisen Mr.Deweyn, kirjastonhoitajan, joka kertoo millaisia seikkailuja kirjojen parissa voi kokea. Hän antaa Rikulle kirjastokortin. Riku lähtee tutkimaan salaperäistä kirjastoa. Dewey neuvoo Rikun suuntaavan kohti suurta exit-merkkiä, jos hän sattuu eksymään.
Riku löytää tiensä valtavalle ja oudolle kryptalle jonka kattoon on maalattu kuuluisien fantasiahahmojen kuvia. Kun hän tarkastelee kattoa, huomaamattaan Rikun sadetakista alkaa valua vesitippoja maahan. Hän liukastuu, lyö päänsä ja menettää tajuntansa. Hän herää ja huomaa että kirjasto on mennyt kiinni. Kattomaalauksien maalit alkavat sulaa ja valua muodostaan. Niistä sekoittuu värikäs lohikäärme, joka alkaa jahdata Rikua ympäri aavemaisen autiota kirjastoa. Paikoista josta lohikäärme kulkee, tulee piirrettyä. Niin käy myös Rikulle, joka jää maalilohikäärmeen alle.
Riku huomaa vielä elävänsä, piirretyksi muuttuneessa kirjastossa, jossa hän pian kohtaa Sivujen Valtiaan, Pagemasterin, joka neuvoo Rikulle ”etsivänsä rohkeutta sydämen syvimmästä kolkasta” kun kauhuntunne yllättää. Sen jälkeen hän kohtaa kaksi puhuvaa kirjaa: Seikkailun ja Sadun.
Michele Merkin

Michele Merkin (s. 25. kesäkuuta 1975) on yhdysvaltalainen valokuvamalli. Hän syntyi San Franciscossa ruotsalaiselle äidille.
Merkin aloitti mallintyönsä osa-aikaisesti 15-vuotiaana ja jätti myöhemmin opintonsa Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa kesken. Hän sijoittui vuonna 2006 "Maxim"-lehden Hot 100 -listan 56. sijalle. 
Merkin on esiintynyt lehdissä ja mainoksissa ja toiminut televisiojuontajana.
Karl Eklund

Karl Magnus Eklund (käytti saksassa nimeä Eck) (2. lokakuuta 1888 Karjaa – 5. tammikuuta 1924) oli suomalainen jääkärimajuri ja koneinsinööri. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Karl Oskar Eklund ja Lovisa Vilhelmiina Vikström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Karin Elvira Johanna Ahlskogin kanssa.
Opinnot.
Eklund kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1908 ja hän liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuonna 1908. Hänen opintonsa jatkuivat myöhemmin Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1909–1914. 
Jääkärikausi.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin 31. elokuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan, josta hän kumminkin pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Ekkau-Kekkaussa ja Aa-joella. Pataljoonasta hän teki kaksi opintomatkaa, ensimmäisen 23. kesäkuuta 1916 – 16. elokuuta 1916 ja toisen 10. tammikuuta 1918 alkaen.
Sotien jälkeinen aika.
Eklund kunnostautui ensimmäisessä maailmansodassa ja hänet palkittiin rautaristillä ja ylennettiin kapteeniksi. Hän palasi Suomeen sisällissodan jälkeen 21. marraskuuta 1918 ja hänet määrättiin palvelukseen Suomen tykistökouluun kapteenin vakanssilla. Eklund siirrettiin itsenäisyyspäivänä 1918 Sotaministeriön taisteluvälineosaston insinööritoimistoon toimistoupseeriksi, josta edelleen 1. tammikuuta 1920 hänet komennettiin taisteluvälineosaston pioneeritoimiston päälliköksi ja edelleen 1. helmikuuta 1921 Aseseppäkoulun johtajaksi, jossa tehtävässä toimi aina kuolemaansa asti. Upseerien ampumayhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1920–1923 ja sihteerinä vuosina 1921–1924. Eklund kuoli vain 35 vuoden ikäisenä 5. tammikuuta 1924.
Pohjalla (elokuva)

Pohjalla on japanilainen elokuva vuodelta 1957. Akira Kurosawan ohjaama ja käsikirjoittama elokuva tuo Maksim Gorkin näytelmän Edo-kauden japanilaiseen asuntolaan. 
Näyttelijät.
Lähde: 
Jean Renoir on tehnyt Gorkin aiheesta oman versionsa.
Ring 2

Ring 2 on vuonna 2005 valmistunut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka on jatko-osa elokuvaan "Ring", joka perustuu japanilaiseen "Ringu"-elokuvaan. "Ring 2:ssa" käytettiin alkuperäistarinaa, eikä se perustu "Ringun" Japanissa tehtyyn jatko-osaan. "Ring 2:n" ohjasi Hideo Nakata, joka oli ensimmäisen "Ringun" ohjaaja. 
Elokuvan ensi-ilta oli 18. maaliskuuta 2005.
Juoni.
Puoli vuotta on kulunut. Rachel Keller ja hänen poikansa Aidan ovat muuttaneet Seattleen karkuun Samaralta. Rachel aloittaa uuden työnsä "Daily Astroniassa", paikallisessa uutislehdessä. 
Rachel ei ehdi tuntea oloansa turvalliseksi kauan, kun Samara on jo hänen takanaan valmiina työntöön. Rachel näkee Samaran uhrin, Jaken, kasvoilta ne merkit, jotka näkyvät Samaran tappamisen jälkeen. Ennen kuin Rachel lähtee autosta, jossa Jaken ruumis on, Samara ilmestyy ruumispussista huutaen: "Minä löysin teidät".
Rachel löytää videonauhan ja yrittää polttaa sen, mutta samaan aikaan Rachelin kodin televisioon ilmestyy kuva kaivosta, jonne Samara on hukutettu. (Viimeinen kuva kirotulla videolla) Samara nappaa Aidanin televisioon ja siitä alkavat oudot tapahtumat, joihin kuuluvat muun muassa Samaran ilmestyminen valokuviin ja peurojen hyökkäys.
Rachel käy myös Samaran oikean äidin luona, joka salaperäisesti kehottaa Rachelia tappamaan oman poikansa siinä toivossa, että kirotut henget jättäisivät heidät rauhaan.
Rachel päättää muuttaa jälleen pois ja lähtee evakkoon vähäksi aikaa työkaverinsa luo. Aidan kärsii oudosta kuumeesta ja on kylmissään, joten Rachel vie hänet lämpimään kylpyyn. Aivan kuin Samarakin, Aidan tuntuu pelkäävän kylpyammeen vettä. Rachelin tullessa takaisin hakemasta tavaroita kotoa, kylpyhuone tulvii vettä, ja kaikki vedet "valuvat" ylöspäin. Vähän aikaa Rachel luulee hukuttavansa Samara Morgania, mutta juuri työkaverin tullessa kylpyhuoneeseen poika muuttuu takaisin ennalleen. Työkaveri luulee Rachelia hulluksi ja vie Rachelin ja Aidanin sairaalaan. 
Erinäisten tapahtumien jälkeen Aidan pääsee sairaalasta kotiin, tapatuttaen samalla hoitajansa. Kotona Rachel järkyttyy huomatessaan Samaran tappaneen myös hänen työkaverinsa ja ymmärtäessään Samaran menneen poikansa sisälle ja koettaa laitatuttaa poikaansa nukkumaan. Mutta Aidan, eli Samara sanoo: ""Kuolleet eivät koskaan nuku", joten Rachel nukuttaa Aidanin unilääkkeellä. 
Aidanin nukahtamisen jälkeen Rachel koettaa hukuttaa Samaran Aidanin sisällä kylpyammeeseen. Silloin Aidan herää ja sanoo: "Rachel, mitä sinä teet? Se olen minä."". Mutta Rachel hukuttaa ja pian Samaran haamu menee pois Aidanin ruumiista ja Aidan herää. Mutta Samara tulee takaisin ja viekin Rachelin television läpi kaivoon, josta Rachel kiipeää ylös itse Samara perässään. Lopulta nainen onnistuu kipuamaan ylös ja sulkee kaivon kannen.
Higashi-Ōmi

Higashi-Ōmi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa ja ulottuu idän Suzukavuorilta Mien prefektuurin rajalta länteen Biwajärvelle saakka. Echijoki virtaa kaupungin läpi. Higashi-Ōmissa on 114 880 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 388,37 neliökilometriä.
Higashi-Ōmi on kaupunkina uusi: se syntyi vuonna 2005, kun Yōkaichin kaupunki sekä Eigenjin, Gokashōn, Aitōn ja Kotōn kunnat yhdistyivät. Seuraavana vuonna siihen liittyivät vielä Notogawan ja Gamōn kunnat. Higashi-Ōmia palvelevat JR Nishi-Nihonin Biwako-linja sekä Ōmi-rautateiden päälinja ja Yōkaichi-linja. Luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee kaupungin läpi, mutta sillä ei ole Higashi-Ōmissa asemaa.
Meredith Eaton-Gilden

Meredith Hope Eaton-Gilden (s. 26. elokuuta 1974 Long Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan (Emily Resnick) sarjassa "Eron lait"; myöhemmin hänet on nähty useaan otteeseen muun muassa "Boston Legalissa". Hänellä oli rooli elokuvassa "Vallaton rakkaus" (2002). 
Long Islandilla, New Yorkissa syntynyt Eaton-Gilden on lyhytkasvuinen. Hän oli naimisissa toisen lyhytkasvuisen näyttelijän, Michael Gildenin kanssa vuodesta 2001, kunnes tämä teki itsemurhan 5. joulukuuta 2006. Sittemmin Eaton tapasi Brian S. Gordon -nimisen valokuvaajan ja meni tämän kanssa naimisiin 12. lokakuuta 2008.
Eaton-Gildenillä on maisterinarvo kliinisessä psykologiassa.
Carl Douglas

Carl Douglas (s. 10. toukokuuta 1942) on jamaikalaissyntyinen laulaja, joka tunnetaan erityisesti vuoden 1974 hittikappaleestaan ”Kung Fu Fighting”. Aikakauden kungfu-elokuvien ja -televisiosarjojen innoittama kappale nousi monissa maissa musiikkilistojen kärkeen, ja sitä myytiin maailmanlaajuisesti yli yhdeksän miljoonaa kappaletta.
Jamaikalla syntynyt Douglas vietti osan lapsuudestaan Kaliforniassa ja opiskeli äänisuunnittelua Englannissa. Hänen siellä perustamansa yhtye nimeltä Big Stampede julkaisi 1960-luvun puolivälissä pari singleä. Asuttuaan välillä jonkin aikaa Espanjassa Douglas palasi Englantiin ja päätyi studiolaulajaksi Pye Recordsille. Vuonna 1972 hän tutustui tuottaja Bidduun elokuvan "Shannon − armoton agentti" musiikin äänityksissä, ja kun he olivat kaksi vuotta myöhemmin äänittämässä erästä kappaletta, he päätyivät nauhoittamaan b-puolta varten Douglasin aiemmin tekemän sanoituksen perusteella pikaisesti kokoon kyhätyn ”Kung Fu Fightingin”. Levy-yhtiön kehotuksesta se vaihdettiin a-puoleksi.
Kun ”Kung Fu Fightingista” tuli hitti, levy-yhtiö tuotti pikaisesti markkinoille albumin "Kung Fu Fighting and Other Great Love Songs". Douglasin myöhemmät singlet, kuten ”Dance the Kung Fu” ja ”Run Back”, eivät enää saaneet ensihittiä vastaavaa suosiota. Hän julkaisi vielä albumit "Love, Peace and Happiness" (1979) ja "Keep Pleasing Me" (1983). Sittemmin Douglas muutti Saksan Hampuriin ja perusti elokuva- ja mainosmusiikkiin keskittyneen tuotantoyhtiön.
Valle Mäkelä

Valle Mäkelä (s. 2. helmikuuta 1986 Laitila) on suomalainen autourheilija. Autourheilun hän aloitti n. 4-vuotiaana. Uransa aikana hän on saavuttanut mm. lukuisia kartingin Suomen mestaruuksia sekä Suomen ja Englannin mestaruudet Formula Fordeissa. Mäkelä on myös kilpaillut menestyksekkäästi mm. Formula Renault-, WTCC, Formula BMW, Formula Star Mazda- sekä Formula Le Mans -sarjoissa. Kaudella 2009 hän kilpaili sveitsiläisessä Hope Polevision tallissa Formula Le Mans -sarjassa ajajaparinaan sveitsiläinen Matias Beche. Mäkelä &amp; Beche sijoittuivat koko kauden lopputuloksissa toisiksi.
Maurice Stokes

Maurice Stokes (17. kesäkuuta 1933 Pittsburgh, Pennsylvania – 6. huhtikuuta 1970) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi nykyisessä Sacramento Kingsissä vuosina 1955–1958.
Stokes voitti ensimmäisen kautensa jälkeen parhaalle tulokkaalle myönnettävän NBA:n "Rookie of the Year" -palkinnon. 
Stokes loukkaantui ottelussa 12. maaliskuuta 1958 ja toipui nopeasti ennalleen, kunnes hänen saamansa aivovaurio alkoi 15. maaliskuuta oireilla hälyttävästi. Hän joutui koomaan ja halvaantui pysyvästi. Hän kuoli vain 36-vuotiaana.
Stokes valittiin Basketball Hall of Fameen syyskuussa 2004.
The New Order

The New Order on thrash metal -yhtye Testamentin vuonna 1988 julkaistu toinen studioalbumi. Se oli yhtyeen läpimurtoalbumi ja nosti Testamentin ensimmäistä kertaa suuren yleisön tietoisuuteen. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet "Trial by Fire" ja "The Preacher".
Kappaleet.
"Nobody's Fault" on coverversio Aerosmithin kappaleesta. Kappaleet "Hypnosis" ja "Musical Death (A Dirge)" ovat instrumentaaleja.
Sara Seegar

Sara Seegar Stone (1. heinäkuuta 1914 Greentown, Indiana – 12. elokuuta 1990 Langhorne, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli televisiossa 1930-luvun lopusta aina pitkälle 1970-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpia rooleja on ollut muun muassa sarjoissa "Dennis the Menace" ja "Bewitched". Hän oli naimisissa vuodesta 1942 lähtien, aina kuolemaansa asti näyttelijä Ezra Stonen kanssa. Heillä on kaksi lasta. Hän oli näyttelijä Miriam Seegarin pikkusisko. Sara Seegar kuoli syksyllä 1990 aivoverenvuotoon 76-vuotiaana.
Lorraine Gary

Lorraine Gary (s. 16. elokuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Tappajahai" (1975), "Tappajahai 2" (1978) ja "Tappajahain kosto" (1987).
Garylla oli myös "Tappajahai"-elokuvien ulkopuolisia projekteja, kuten "1941 – Anteeksi, missä on Hollywood?" (1979). Hän on naimisissa Sid Sheinbergin kanssa, ja hänellä on kaksi lasta.
Gary syntyi New Yorkissa ja opiskeli Columbian yliopistossa. Hän oli ehdolla Razzien (1988) ja Saturn Awardin (1988) saajaksi.
The Swinging Blue Jeans

The Swinging Blue Jeans on brittiläinen rockyhtye, joka soittaa hyväntuulista merseybeat–tyylistä rockia nimensä mukaisesti farmariasuissa. Yhtye vaihtoi esiintymispukunsa farmareihin saatuaan sponsorisopimuksen valmistajan kanssa. Musiikillisesti yhtye lähestyi amerikkalaista rhythm &amp; bluesia pop-asenteella eikä yrittänytkään matkia mustaa ilmaisua, toisin kuin esimerkiksi The Animals. Yhtyeen kultakausi kesti vuodet 1963–1967, mutta se esiintyy edelleenkin nostalgiakeikoilla ympäri Eurooppaa.
Historia.
The Swinging Blue Jeans perustettiin vuonna 1959 Liverpoolissa, aluksi nimellä "The Blue Genes". Alkutaival muistuttaa paljon erään toisen liverpoolilaisyhtyeen, The Beatlesin, kehitystä. Molemmat soittivat klassisessa 1960-luvun kokoonpanossa: soolokitara, rytmikitara, bassokitara ja rummut. Lisäksi kumpikin yhtye esiintyi Liverpoolin Cavern Clubilla sekä myös Star Clubilla Saksassa 1960-luvun alkupuolella. Toisin kuin The Beatlesilla, yhtyeellä ei ollut omasta takaa lauluntekijöitä. Ohjelmistoa ammennettiin amerikkalaisista perusrock-kappaleista kuten ”Tutti Frutti” tai ”Shake, Rattle and Roll”. 
Alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat laulaja-kitaristi Ray Ennis, rytmikitaristi Ralph Ellis, basisti Les Braid ja rumpali Norman Kuhlke. Aikanaan alan lehdissä kehuttiin Braidia eräänä parhaista basisteista pop-musiikissa.
Ensimmäiset kaksi singleä eivät vielä saavuttaneet vastakaikua yleisössä, mutta vuonna 1964 nousi Englannin listakakkoseksi yhtyeen kolmas single ”Hippy Hippy Shake”. Se oli aikansa tyypillinen tiukkarytminen merseybeat–kappale. Yhtye pääsi esiintymään BBC:n kaikkien aikojen ensimmäiseen "Top of the Pops" -musiikkiohjelmaan. 
Samana vuonna ilmestyneet ”Good Golly Miss Molly” sekä ”You're No Good” olivat myös hittejä, samoin William J. Ridleyn tuottama albumi ”Blue Jeans A' Swinging”. 1960-luvun loppupuolella yhtyeen menestys hiipui, ja yhtye hajosi väliaikaisesti vuonna 1968. Myöhempiä vaiheita ovat leimanneet lukuisat miehistömuutokset. Alkuperäisistä jäsenistä Les Braid oli mukana vuoteen 2005 ja terveytensä nopeaan heikkenemiseen asti. Ray Ennis ilmoitti eläköitymisestään toukokuussa 2010. Nykyisin kiertävään kokoonpanoon ei siis kuulu yhtään alkuperäisjäsentä.
The Swinging Blue Jeans on esiintynyt muutaman kerran Suomessa, muun muassa Kemin työväentalolla 7.10.1965, Kovan Päivän Ilta ry:n järjestämällä keikalla Parikkalassa heinäkuussa 2013, Viikinsaaren maihinnousussa Tampereella 2009 ja Ilovaarirockissa 2001.
Rudy Galindo

Val Joe ”Rudy” Galindo (s. 7. syyskuuta 1969) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän on menestynyt urallaan sekä yksin- että pariluistelussa.
Galindo on Yhdysvaltain-mestari miesten yksinluistelussa vuodelta 1996 ja pariluistelussa vuosilta 1989–1990 parinsa Kristi Yamaguchin kanssa. 
Maailmanmestaruuskilpailuissa Galindo ylsi pronssille vuonna 1996. Jo ennen aikuisuraansa hän oli sekä yksin- että pariluistelun juniorimaailmanmestari. 
Yksityiselämä ja perhe.
Galindo on meksikonamerikkalainen ja kasvoi parakki- ja asuntovaunukylässä. Galindo on avoimesti homoseksuaali ja kärsii HIV-infektiosta, joka diagnosoitiin vuonna 2000. Hänellä on tekolonkat.
Galindon veli kuoli AIDSiin ja isä sydänkohtaukseen.
Altena

Altena on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se kuuluu Märkischer Kreisin piirikuntaan, ja sen pinta-ala on 44,42 km². Vuoden 2022 lopussa siellä oli 16 430 asukasta.
Punaparta (elokuva)

Punaparta () on japanilainen elokuva vuodelta 1965. Akira Kurosawan ohjaama elokuva kertoo maalaislääkärin ja hänen harjoitteijansa välisestä suhteesta. Yli kolmetuntinen Punaparta oli Kurosawan viimeinen mustavalkoinen elokuva. Eräiden arvostelijoiden mukaan se on harvinainen tapaus: onnistunut elokuva, joka kertoo hyvästä ihmisestä.
Elokuva oli myös Kurosawan ja Toshiro Mifunen viimeinen yhteistyö.
Näyttelijät.
Lähde: 
Vastaanotto.
"Punaparta" sai Suomessa ensi-iltansa vasta 1979, jolloin se sai suomalaisilta elokuvakriitikoilta kolmanneksi eniten ääniä elokuvakerholehti Projektion järjestämässä äänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Urpo Lauri

Urpo Lauri (8. heinäkuuta 1919 Suursaari – 31. tammikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteriohjaaja, radiokuunnelmien ohjaaja, dramaturgi ja kääntäjä. Hän on dramatisoinut F. E. Sillanpään kolme kirjaa "Elämä ja aurinko" (1956), "Hiltu ja Ragnar" (1956) ja "Miehen tie" (1958). Hänen ohjaamiaan kuunnelmia ovat muun muassa Eugene O'Neillin "Elektran on murhe" ja Leo Tolstoin novelliin perustuva "Paljonko ihminen tarvitsee maata". Hän voitti myös vuoden 1955 parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon Roland af Hällströmin kanssa elokuvasta "Ryysyrannan Jooseppi".
Filmografia.
Käsikirjoittajana.
Peter Greene

Peter Greene (s. 8. lokakuuta 1965 Montclair, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Greene teki ensimmäiset elokuva- ja televisioroolinsa 1990-luvun alkupuolella. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", jossa hän esitti rasisistista poliisia Zediä, ja "The Mask – naamiosta", jossa hän esitti Dorian Tyrell -nimistä roistoa.
Greenen ura on jatkunut vakaana, mutta hän ei ole ainakaan toistaiseksi päätynyt pääosarooleihin.
Bear Stearns

The Bear Stearns Companies, Inc. eli Bear Stearns oli yhdysvaltalainen investointipankki. Bear Stearns oli viimeisenä toimintavuonnaan Yhdysvaltojen viidenneksi suurin ja yksi maailman merkittävimmistä investointipankeista. Yrityksen perustivat vuonna 1923 Joseph Bear, Robert Stearns ja Harold Mayer. Yhtiön pääkonttori sijaitsi Manhattanilla ja sillä oli noin 14 000 työntekijää. 
Subprime-kriisi.
Bear Stearns ajautui vakaviin vaikeuksiin vuonna 2007 alkaneen subprime-kriisin aiheuttamien likviditeettiongelmien vuoksi. Maaliskuussa 2008 Yhdysvaltain keskuspankki (FED) järjesti yritykselle hätälainoitusta, mutta se ei riittänyt. Kriisi laukesi, kun 16. maaliskuuta 2008 JPMorgan Chase tarjoutui ostamaan yhtiön. Vielä tammikuussa 2007 Bear Stearnsin osakekurssi oli ollut 172 dollaria – nyt sen osakkeet myytiin 10 dollarin kappalehintaan JPMorgan Chaselle (alkuperäinen hyväksytty tarjous vain 2 dollaria per osake, jota nostettiin osakkeenomistajien nostaman ryhmäkanteen sovitteluna). FED solmi lisäksi JPMorgan Chasen kanssa 29 miljardin dollarin lainasopimuksen Bear Stearnsin epälikvidin omaisuuden haltuunottoon liittyvän riskin kattamiseksi.
Bear Stearnsin toiminta päättyi 30. toukokuuta 2008.
Christer Sjögren

Christer Sjögren (s. 6. huhtikuuta 1950 Hagfors, Ruotsi) on ruotsalainen dansband- ja rock-laulaja. Hänet tunnetaan Vikingarna-yhtyeen laulajana.
Vuonna 1978 hänestä tuli Vikingarnan jäsen. Sitä ennen hän lauloi yhtyeessä Pelles Orkester. 
Hän pääsi kappaleella "I Love Europe" 15. maaliskuuta 2008 järjestettävään Melodifestivaleniin, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun. Valituksi tuli kuitenkin Charlotte Perrelli.
Sanna Nielsen

Sanna Nielsen (s. 27. marraskuuta 1984) on ruotsalainen laulaja. Hän on kotoisin Bromöllasta, Skånesta. Hän juonsi vuosina 2016–2022 suosittua lauluohjelmaa "Allsång på Skansen".
Melodifestivalen.
Sanna Nielsen on osallistunut useita kertoja Melodifestivaleniin. Hän on osallistuessaan päässyt aina finaaliin asti ja voittanut vuonna 2014.
Nielsen debytoi Ruotsin euroviisukarsinnassa 2001 kappaleella "I går, i dag", joka sijoittui kolmanneksi. Vuonna 2003 hän sijoittui viidenneksi kappaleella "Hela världen för mig", joka pysyi Ruotsin radion Svensktoppen-listalla 35 viikkoa. Kolmannen kerran Nielsen kilpaili Melodifestivalenissa 2005 duettona Fredrik Kempen kanssa kappaleella "Du och jag mot världen". Tuolloin Nielsen sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2007 Nielsenin sijoittui seitsemänneksi kappaleella "Vågar du, vågar jag".
Vuonna 2008 Nielsen kilpaili balladilla "Empty room". Tämä oli hänen ensimmäinen osallistumisensa englanninkielisellä laululla. Raadit jättivät kappaleen kolmanneksi 74 pisteellä, mutta puhelinäänestyksessä kappale sijoittui ensimmäiseksi 132 pisteellä. Yhteispistemäärällä 206, jolla "Empty room" sijoittui toiseksi Charlotte Perrellin viedessä voiton.
Vuonna 2011 Sanna Nielsen oli jälleen Melodifestivalen-finaalissa kilpailemassa edustuspaikasta Düsseldorfissa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun. Kappaleen nimi oli "I'm in love" ja se sijoittui neljänneksi. Vuoden 2014 Melodifestivalenin Nielsen voitti kappaleella "Undo" ja edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa Kööpenhaminassa. Nielsen sijoittui kansainvälisessä kilpailussa kolmanneksi.
Priscilla Lawson

Priscilla Lawson (oik. Shortridge, 8. maaliskuuta 1914 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat – 27. elokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten prinsessa Auran roolista Flash Gordon -sarjaelokuvassa 1936.
Hän voitti kauneuskilpailut Miamissa 1935 ja sai sen ansiosta elokuvasopimuksen Universalin kanssa. Hän sai prinsessa Auran roolin Flash Gordon -sarjakuvaan perustuvassa 13-osaisessa sarjaelokuvassa 1936, mutta Universal ei jatkanut hänen sopimustaan. Hän näytteli sivuosia Paramountin ja MGM:n elokuvissa ennen kuin lopetti näyttelemisen 1941. Hän oli aikanaan tunnetumpi avioliitostaan B-elokuvatähden Alan Curtisin kanssa kuin elokuvistaan.
Hän kuoli 44-vuotiaana mahahaavan aiheuttamaan verenvuotoon.
Sibel Redzep

Sibel Redzep (, s. 12. joulukuuta 1987) on makedonialais-turkkilaista alkuperää oleva ruotsalainen poplaulaja. Hän tuli tunnetuksi päästyään finaaliin ruotsalaisessa "Idol"-kisassa vuonna 2005.
Redzep osallistui balladilla "That is Where I'll Go" 15. maaliskuuta 2008 järjestettyyn Melodifestivaleniin, jossa valitaan Ruotsin edustaja vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun ja sijoittui karsinnassa seitsemänneksi. Radzep osallistui Melodifestivaleniin uudestaan vuonna 2010 kappaleella "Stop", mutta karsiutui kilpailun alkuerässä.
Marienhof

Marienhof oli vuosina 1992–2011 tehty saksalainen saippuasarja. Sen ensimmäinen jakso esitettiin Saksassa 1. lokakuuta 1992 Das Erste -kanavalla ja viimeinen jakso 15. kesäkuuta 2011.
Sarjan ensimmäiset 52 jaksoa olivat 45 minuutin mittaisia, ja sarjaa esitettiin Saksassa kaksi kertaa viikossa. Jaksosta 53 lähtien jakson pituutta lyhennettiin puoleen tuntiin, ja sarjaa alettiin esittää päivittäin. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Kölnin kuvitteelliseen Marienhofin kaupunginosaan sekä siellä sijaitsevaan ostoskeskukseen.
Sarjaan tuotettiin kaiken kaikkiaan 4 053 jaksoa. Sarjan monista roolihenkilöistä ainoana alusta loppuun asti oli mukana Viktoria Bramsin esittämä Inge Busch. Sarjassa nähtiin vuosien varrella 25 häät, 48 kuolemaa ja 13 syntymää.
Suomessa televisiokanava MTV3 esitti "Marienhofin" jaksoja vuosina 1994–2002. Kesällä 2010 sarja palasi joksikin aikaa Suomen televisioon, kun Sub alkoi esittää sarjaa jaksosta 3 614 alkaen.
Sarjan tunnusmusiikkina on Kismet/SOS-yhtyeen kappale ”Es wird viel passieren”.
Wanda Panfil

Wanda Marianna Panfil (s. 26. tammikuuta 1959) on puolalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti maataan kesäolympialaisissa vuosina 1988 ja 1992. Molemmilla kerroilla hän sijoittui maratonilla 22:nneksi.
Panfil voitti naisten maratonin maailmanmestaruuden yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Tokiossa 1991. 
Panfil voitti Puolan-mestaruuden 3 000 metrillä vuosina 1984 ja 1987, 5 000 metrillä 1985 ja 1987–1989, maastojuoksussa vuosina 1981, 1984, 1985 ja 1987, 20 kilometrin tiejuoksussa 1988 ja maratonilla 1988. Hänet valittiin Puolan vuoden naisurheilijaksi vuosina 1990 ja 1991. 
Panfil voitti Lontoon (1990), Nagoyan (1990), New Yorkin (1990) ja Bostonin (1991) maratonit. 
Panfil on ollut naimissa meksikolaisen kestävyysjuoksijan Mauricio Gonzálezin kanssa.
Live Through This

Live Through This on Hole-yhtyeen vuonna 1994 julkaistu pitkäsoitto. Se on yhtyeen toinen julkaistu albumi. Albumi sisältää yhtyeen keulakuvan Courtney Loven kuolleen puolison Kurt Cobainin (Nirvana) laulua. Hole tuli kyseisellä albumilla suosituksi singlejen "Miss World", "Doll Parts" ja "Violet" siivittämänä. Yhtyeen basisti Kristen Pfaff kuoli heroiinin yliannostukseen pari kuukautta albumin julkaisun jälkeen ja hänet korvasi Melissa Auf der Maur.
"Live Through This" pidetään yleisesti yhtenä 1990-luvun tärkeimmistä rock-levyistä. Se sisällytettiin "Rolling Stone lehden" vuoden 2020 päivitettyyn listaan "The 500 Greatest Albums of All Time" sijalle 106. Albumi on mukana myös kirjassa 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran elämässään ja "NME" sijoitti sen sijalle 84 listallaan "The 500 Greatest Albums of All Time". Vuoteen 2010 mennessä sitä oli myyty yli 1,6 miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Kurt Cobainin panostus albumilla.
Vuonna 1996 "Asking for It" -kappaleesta löydettiin versio, jossa Kurt Cobainin laulu on selkästi kuultavissa. Courtney Love onkin maininnut, että Cobainin taustalaulua on monissa albumin kappaleissa.
Cobain tuli lokakuussa 1993 kesken Nirvana-yhtyeen "In Utero" -kiertueen tapamaan silloista vaimoaan Courtney Lovea ja lauloi taustoja kappaleissa "Miss World", "Doll Parts", "Asking for It", "Violet" ja "Softer, Softest", joista "Asking for It" -kappaleessa voi kuulla hänen ääntään parhaiten, kuten myös kappaleen "Softer, Softest" loppupuoliskolla.
Frederic Edwin Church

Frederic Edwin Church (4. toukokuuta 1826 Hartford, Connecticut – 7. huhtikuuta 1900 New York) oli yhdysvaltalainen romantiikkaa edustanut taidemaalari. Church kuului aikansa maineikkaimpiin maisemamaalareihin, ja hän sai työhönsä vaikutteita useilta matkoiltaan eri puolilla maailmaa. Church oli yksi Hudson River -koulukunnan huomattavimmista jäsenistä. Church valittiin vuonna 1849 National Academy of Designin jäseneksi. 
Church alkoi opiskella 18-vuotiaana taidemaalari Thomas Colen johdolla tämän kotona New Yorkin Catskillissä. Miehet pysyivät ystävinä koko elämänsä ajan. Alusta lähtien Church etsi aiheikseen näyttäviä maisemia ja luonnonilmiöitä, kuten Niagaran putoukset, purkautuvat tulivuoret tai jäävuoret. Saksalaisen luonnontieteilijän Alexander von Humboldtin kirjoitukset tekivät Churchiin suuren vaikutuksen, ja vuonna 1853 Church majoittui Ecuadorissa ollessaan talossa, jossa Humboldt oli aikoinaan asunut. Church kuvasi Andien jylhän vuoriston ja trooppisten metsien kauneutta erittäin taitavasti. Hän kuvasi luonnonilmiöitä, kuten sateenkaaria, sumua ja auringonlaskuja, ja loi tunteisiin voimakkaasti vetoavia kuvia. Churchin kiinnostus luonnontieteisiin innosti hänet ajoittain lähestymään aihettaan erittäin järjestelmällisesti. Hän esimerkiksi maalasi useiden vuosien aikana pikkutarkasti ecuadorilaisen Cotopaxi-tulivuoren purkausten eri vaiheet.
Church oli elinaikanaan erittäin arvostettu, ja hänen maalauksistaan maksettiin suuria summia. Church matkusti paljon Euroopassa ja Lähi-idässä, mutta vuoden 1877 jälkeen hän joutui lopettamaan maalaamisen pahentuneen reumatismin vuoksi. Church meni vuonna 1860 naimisiin Isabel Carnesin kanssa. Parin kaksi ensimmäistä lasta menehtyivät maaliskuussa 1863 kurkkumätään. 
Kiinnostus Churchin töitä kohtaan heräsi uudelleen 1900-luvun lopulla, kun taidehistorioitsijat nostivat hänet yhdeksi merkittävimmistä amerikkalaisista maisemamaalareista. Churchin kauan kadoksissa ollut mestariteos "Jäävuoret" löydettiin uudelleen vasta vuonna 1979.
Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat "Ecuadorin Andit" (1855), "Andien sydän" (1859), "Niagara" (1857), "Jäävuoret" (1861) ja "Cotopaxi" (1862).
Thomas Cole

 
Thomas Cole (1. helmikuuta 1801 – 11. helmikuuta 1848) oli taidemaalari. Hän syntyi Englannin Lancashiressa, mutta muutti vuonna 1818 perheineen Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli pian 47 vuotta täytettyään.
Cole muistetaan Hudson River -koulukunnan perustajana. Hän tuli tunnetuksi maisemamaalarina. 
Cole opetti 1840-luvulla perintönsä jatkajaa Frederic Edwin Churchia.
Pahat nukkuvat hyvin

Pahat nukkuvat hyvin () on japanilainen elokuva vuodelta 1960. Akira Kurosawan ohjaama elokuva kertoo miehestä, joka pyrkii kostamaan isänsä kuoleman. Se on valmistumisaikansa Japania kuvaava pureva satiiri, joka etääntyy ohjaajansa aiempien teosten ihanteista. Elokuvassa on nähty yhteyksiä Shakespearen Hamletiin. 
Näyttelijät.
Lähde:
Yojimbo – onnensoturi

Yojimbo – onnensoturi () on japanilainen elokuva vuodelta 1961. Akira Kurosawan ohjaama veijarimainen samuraielokuva kertoo roninista, isännättömästä samuraista, joka tulee sotaherrojen hallitsemaan kaupunkiin, ja saa kaikki sotaherrat palkkaamaan itsensä suojaksi toisia sotaherroja vastaan.
Elokuva on saanut vaikutteita Dashiell Hammettin kirjasta "Red Harvest" (1927) ja lännenelokuvista, ennen muuta John Fordin tuotannosta. Yojimbo itse puolestaan on ollut muun muassa Sergio Leonen esikuvana, mikä näkyy selkeästi elokuvassa "Kourallinen dollareita". Elokuvien juonet ovat samanlaiset, "Kourallinen dollareita" on vain siirretty villiin länteen.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Yojimbon" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Roolit.
Lähde:
John C. Pemberton

John Clifford Pemberton (10. elokuuta 1814 – 13. heinäkuuta 1881) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänet muistetaan tappiostaan ja antautumisestaan kriittisessä Vicksburgin taistelussa.
Lapsuus ja nuoruus, sisällissodan aika.
Pemberton syntyi Philadelphiassa Pennsylvaniassa. Hän valmistui USA:n sotilasakatemiasta 1837, palveli tykistössä ja sen jälkeen Meksikon-Yhdysvaltain sodassa.
Sisällissodan alussa Pemberton valitsi eron USA:n armeijasta ja liittyi konfederaation sotavoimiin, huolimatta pohjoisvaltalaisesta syntyperästään. Tämä oli ennen kaikkea hänen virginialaissyntyisen vaimonsa ja monien etelävaltioissa vietettyjen palveluvuosien seurausta, että hän tunsi uskollisuutta etelälle.
Vicksburgin taistelu.
Pemberton ylennettiin kenraaliluutnantiksi 10. lokakuuta 1862, ja sijoitettiin puolustamaan Vicksburgin linnoituskaupunkia Mississippissä ja Mississippi-joella. Kohdatessaan entisen Meksikon kollegansa, aggressiivisen unionin komentajan Ulysses S. Grantin Vicksburgin sotaretkellä, Pemberton oli alivoimainen ja kenraalien vähyydestä kärsivä. Sen jälkeen kun Grant yllätti hänet ylittämällä Mississippi-joen kaupungista etelään, hän voitti Pembertonin ja kenraali Joseph E. Johnstonin useissa taisteluissa läpi Keski-Mississippin, viimein piirittäen Pembertonin Vicksburgiin. Vaikka häntä neuvottiin pakenemaan armeijansa kanssa uhraten kaupungin, Pemberton piti puoliaan kuusi viikkoa, kun sotilaat ja siviilit nääntyivät alistuvina. (Pembertoniin, hyvin tietoisena pohjoisvaltalaisesta alkuperästään, vaikutti luultavasti pelko julkisesta tuomitsemisesta petturiksi, jos hän hylkäisi Vicksburgin.) 4. heinäkuuta 1863, hän antautui kaupungin ja armeijansa mukana aiheuttaen suuren strategisen tappion etelävaltioille.
Myöhemmät vaiheet.
Antautumisensa jälkeen Pemberton vaihdettiin vankina ja palautettiin palvelukseen, mutta hän luopui vapaaehtoisesti kenraalin nimityksestään ja palveli sodan loppuun tykistön everstiluutnanttina, todistuksena lojaaliudestaan etelälle. 
Sodan jälkeen John Pemberton asui Virginiassa farmillaan ja muutti Pennsylvaniaan 1876. Hän kuoli Penllynissä Pennsylvaniassa ja on haudattu Laurel Hillin hautausmaahan Philadelphiaan.
Sari Näre

Sari Hannele Näre (s. 13. huhtikuuta 1959) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä.
Koulutukseltaan Näre on valtiotieteiden tohtori ja hän on sosiologian dosentti Helsingin yliopistossa. Näre on tutkinut muun muassa nuorten sukupuolikulttuuria, tyttökulttuuria ja sukupuolistuneen väkivallan muotoja. Hän on myös "Nuorisotutkimuslehden" päätoimittaja.
Näre on ollut Vihreiden edustajana Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1997–2008. Hän on toiminut muun muassa Helsingin kaupunginhallituksessa, Uudenmaan maakuntavaltuustossa, tasa-arvotoimikunnan puheenjohtajana, tarkastuslautakunnan varapuheenjohtajana ja nuorisolautakunnan varapuheenjohtajana. Näre putosi valtuustosta 1. varavaltuutetuksi vuoden 2008 vaaleissa.
Sukupuolikulttuuria ja väkivallan performatiivisuutta koskevan tutkimuksen lisäksi Näre on kirjoittanut Suomen sota-ajasta. Hän on tutkinut sota-ajan lapsuutta, nuoruutta, sukupuolikulttuurin murrosta ja toisinajattelijoiden kohtelua. Näreen Jenni Kirveen kanssa toimittama teos "Ruma sota. Talvi- ja jatkosodan vaiettu historia" oli vuoden 2008 Tieto-Finlandia-ehdokkaana. Näreen tutkimusryhmän työ on ollut virittäjänä sodan henkisiä vaikutuksia koskevalle keskustelulle.
Taage Laiho

Tapio "Taage" Laiho (s. 16. helmikuuta 1966) on suomalainen heavy metal -laulaja. Hän toimii Kilven ja sooloyhtyeensä Taagen laulajana. Aiemmin hän on ollut muun muassa yhtyeissä Altaria, Vendetta, Forceys, Justice, W.N.F., Jerusalem, Mad Hatter’s Den ja Soulshine Band. Lisäksi Laiho on laulanut monissa coveryhtyeissä ja vieraillut useiden artistien albumeilla sekä Aventur-kuoron joululevyllä. Kilvessä Taage toimii myös sanoittajana.
Laiho toimii myös turkulaisen heavy metal -yhtye Hevinkeliumin solistina. Hevinkelium on tullut tunnetuksi metallimusiikiksi sovittamistaan virsistä. Hän toimi myös esilaulajana Suomen ensimmäisessä metallimessussa Helsingin Temppeliaukion kirkossa 29. kesäkuuta 2006.
Laiho valittiin Ghost Machineryn laulajaksi 2009.
Nykyään Laiho tekee coverkeikkoja muun muassa duona Kari Karvisen kanssa sekä muita laulukeikkoja satunnaisesti. Covereita hän esitti aiemmin Taage's Gangin solistina.
Laiho aloitti uuden sooloprojektin, jonka taustalla vaikuttaa tunnettuja muusikoita, kuten Jay Lewis. Talvella 2021 julkaistun sooloalbumin Carpe Diem kappaleista vastaavat Jukka Riitaluoma ja Taage Laiho. Singleinä on julkaistu kappaleet Jerusalem, Järki jäähtyy ja Mitä rakkaudesta maksetaan. Albumi on julkaistu digitaalisesti vain Bandcamp-palvelussa.
Laiho toimii musiikkiuran ohella myös lauluvalmentajana oman yrityksen Fanitage Oy kautta. Aiemmin hän toimi lauluvalmentajana Lifeline Productionsin sekä Turku Rock Academyn riveissä.
Yksityiselämä.
Laiho tuomittiin 2000-luvun alkupuolella kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja yli 20 000 euron korvauksiin työttömyyskorvausten väärinkäytöstä. Hän asuu Turussa, on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Matleena Fofonoff

Matleena Fofonoff tai (o.s. Gauriloff, s. 1949 Rautaperäjärvi, Inari) on koltansaamelainen käsityömestari, joka tunnetaan koltansaamelaisten perinteisistä käsitöistä, esimerkiksi juurityöstään ja helmikirjonnastaan. Käsityön lisäksi hän on mm. kuvittanut "Õhtt eeʹǩǩ Oʹlssee da Såålla mieʹldd" (Yksi vuosi Aleksin ja Sallin kanssa).
Palkinnot.
Vuonna 2009 Matleena Fofonoff valittiin vuoden koltaksi siitä syystä, että hän on "kolttanaisen taidon ja tiedon kiteytymä"
John C. Brown

John Calvin Brown (6. tammikuuta 1827 – 17. elokuuta 1889) oli etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa ja Tennesseen kuvernööri 1871–1875 ensimmäisenä demokraattina, joka valittiin asemaan sodan jälkeen.
Lapsuus ja nuoruus.
Brown syntyi Giles Countyssä Tennesseessä. Hänen pikkuveljensä oli kuvernööri Neill S. Brown. Hän valmistui Jackson Collegesta Columbiasta Tennesseestä vuonna 1846. Hän opiskeli lakia veljensä kanssa ja avasi oman asianajotoimiston 1848. Hän teki menestyksekkään uran lakimiehenä ennen sisällissotaa. Vuonna 1860 hän palveli presidentin valitsijamiejenä Whig-puolueelle ja kannatti tennesseeläistä John Belliä.
Sisällissota.
Brown vastusti henkilökohtaisesti eroamista unionista, mutta seurasi osavaltionsa kantaa ja taisteli etelävaltioiden puolella. Hän liittyi armeijaan aikaisin vuonna 1861 sotamiehenä konfederaation jalkaväkeen, mutta päätyi pian everstiksi 3. Tennesseen jalkaväkeen saman vuoden toukokuussa. Hänet sijoitettiin pian prikaatin komentoon, joka käsitti kolme tennesseeläisrykmenttiä.
Fort Donelsonin antautumisen jälkeen Brown joutui sotavangiksi kuudeksi kuukaudeksi ennen kuin hänet vaihdettiin elokuussa 1862. Pian sen jälkeen konfederaation sotahallinto ylensi hänet prikaatinkenraaliksi ja antoi hänen komentoonsa uuden ja isomman prikaatin, johon oli yhdistetty joukkoja Floridasta ja Mississippistä. Brown oli osa Braxton Braggin armeijaa, jonka mukana hän taisteli Kentuckyssä ja Tennesseessä 1862–1863. Brown haavoittui Perryvillen ja Chickamaugan taisteluissa johtaessaan prikaatiaan. Hänen miehensä olivat osa puolustuslinjaa Missionary Ridgessä.
Atlantan kampanja.
Vuonna 1864 Brown taisteli Atlantan kampanjassa, ja komensi useita kertoja väliaikaisesti divisioonaa. Elokuussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja hän sai muodollisesti komentoonsa divisioonan Cheathamin armeijakunnasta. Hän haavoittui uudestaan Franklinissa, missä kuusi hänen kenraalitoveriaan kaatui. Hän oli taistelukyvytön useita kuukausia eikä liittynyt armeijaan ennen kuin Carolinojen kampanjassa huhtikuussa 1865. Hän antautui Joseph E. Johnstonin joukkojen kanssa Bennett Placessa ja armahdettiin kuukautta myöhemmin. 
Sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Brown palasi Pulaskiin Tennesseehen ja työskenteli lakimiehenä. Hän työskenteli osavaltionsa perustuslaillisessa edustajainhuoneessa ja kuvernöörinä 1870. Hänet valittiin uudestaan virkaan 1872. Hän tavoitteli myös paikkaa senaatissa, mutta kärsi tappion entiselle presidentti Andrew Johnsonille. Hän myös vaikutti osavaltionsa koululainsäädännön syntyyn.
Brown kuoli vuonna 1889 Red Boiling Springsissä. Hänet on haudattu Maplewoodin hautausmaahan Pulaskiin toisen vaimonsa Bettien viereen.
Samuraimiekka (elokuva)

Samuraimiekka () on japanilainen elokuva vuodelta 1960. Akira Kurosawan ohjaama elokuva on jatkoa elokuvalle Yojimbo – onnensoturi ja kertoo samasta roninista, isännättömästä samuraista. Nyt hän avustaa kahta herkkää ylhäisönaista ja yhdeksää amatööritaistelijaa. Elokuvassa on toimintaa ja huumoria, ja se on vähemmän synkkä kuin edeltäjänsä.
Elokuvaa on tyyliltään verrattu lännenelokuviin.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Samuraimiekan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Näyttelijät.
Lähde:
Agathodaimon (yhtye)

Agathodaimon on saksalainen vuosina 1995–2014 toiminut goottimetalliyhtye.
Helmikuussa 2020 yhtye ilmoitti kasanneensa jälleen rivinsä ja solmineensa sopimuksen Napalm Recordsin kanssa. Tammikuussa 2022 yhtye ilmoitti julkaisevansa seitsemännen albuminsa, "Seven" maaliskuun 18. päivä.
Tosi viilee haamujengi

Tosi viilee haamujengi ("Extreme Ghostbusters") on yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu Haamujengi-elokuvasarjaan. Se on itsenäistä jatkoa kuusi vuotta aiemmin lopetetulle The Real Ghostbusters -piirrossarjalle ja kertoo uudesta, nuoremmasta haamujengistä, jota johtaa elokuvista ja sarjasta tuttu Egon Spengler. Se on edeltäjäänsä verrattuna totisempi ja synkempi, tavoitellen enemmän varttuneempia katsojia. Tosi viileestä haamujengistä tuotettiin yhteensä 40 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuonna 1997. Sarjan tunnusmusiikin lauloi Jim Cummings.
Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran Nelosella vuosina 1998–1999 ja uusintana vuonna 2008 suomenkielisellä tekstityksellä. Suomenkielisestä dubbauksesta vastasi Film &amp; Cartoon Finland. Sarjaa ehdittiin vuonna 2008 esittää vain kuusi jaksoa, mutta huhtikuussa 2009 sitä alettiin näyttää jälleen Nelosella.
Juoni.
Tarina sijoittuu vuosia myöhemmin The Real Ghostbusters -sarjasta, jolloin kaikki yliluonnolliset ilmiöt ovat vähentyneet tyystin ja laittaneet haamujengin pois liiketoiminnasta. Jokainen jäsen on lähtenyt omille teilleen paitsi tohtori Egon Spengler, joka asuu edelleen paloasemalla ja opettaa oppilaita paikallisessa yliopistossa paranormaaleista ilmiöistä. Kun haamuja alkaa ilmestyä uudelleen, Egon joutuu nopeasti värväämään neljä oppilastaan uudeksi Haamujengiksi. Uudessa ryhmässä ovat Egonin lisäksi Kylie Griffin; nero tyttö ja asiantuntija salaisuuksien ratkomisessa, Eduardo Rivera; kyyninen latinovetelys, Garrett Miller; pyörätuolilla liikkuva nuori atleetti ja Roland Jackson; mekaanikkonero. Mukaan pääsee myös pitkään mukana ollut Slimer, joka palaa takaisin viihdyttämään ja pilailemaan ryhmän jäsenien kustannuksella.
Ladislav Rygl (nuorempi)

Ladislav Rygl (s. 15. toukokuuta 1976 Vrchlabí) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä ja valmentaja. Maailmancup-tasolla hän kilpaili vuosina 1996–2006. Hän voitti maailmancupissa kolme kilpailua ja sijoittui palkintokorokkeelle 13 kertaa. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi kausilla 1998–1999 ja 1999–2000. Kaudella 2000–2001 hän sijoittui kuudenneksi. Rygl oli yhdistetyssä parempi hiihtäjä kuin mäkihyppääjä ja hän oli kuusi kertaa hiihto-osuuden nopein yhdistetyn maailmancupissa.
Rygl osallistui Salt Lake Cityn ja Torinon olympialaisiin. MM-kisoihin hän osallistui vuosina 1997, 1999, 2001, 2003 ja 2005. Hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa olympialaisissa olivat 17. sija sprinttikilpailussa Torinossa 2006 ja MM-kisoissa kuudes sija Lahden 2001 normaalikilpailussa. 
Ladislav Ryglin isä Ladislav Rygl oli myös yhdistetyn kilpailija ja maailmanmestari vuoden 1970 MM-kisoista.
Rygl valittiin vuonna 2014 Tšekin yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajaksi.
Senni Eskelinen

Senni Anna Maaria Eskelinen (s. 18. lokakuuta 1986) on suomalainen sähkökanneltaja. Eskelinen on käynyt Kuopion musiikkilukion ja opiskellut sen jälkeen Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikkiosastolla.
Yksi Eskelisen yhtyeistä on rockia, jazzia ja kansanmusiikkia yhdistelevä Stringpurée Band, jonka ensialbumi "Senni Eskelinen &amp; Stringpurée Band" julkaistiin huhtikuussa 2008. Eskelinen soittaa kanteletta myös Nightwishin "Dark Passion Play" -albumilla. Eskelinen soittaa myös kokoonpanossa Selma.
Eskelinen on konsertoinut muun muassa Pori Jazzeilla ja Kaustinen Folk Music Festivaleilla sekä tehnyt kiertueen Japanissa Minna Padilla &amp; The Helsinki Koto Ensemblen mukana. Hän on voittanut useita kanteleensoiton Suomen-mestaruuksia soolona ja eri kokoonpanoissa.