tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korean demokraattisen kansantasavallan vaakuna

Pohjois-Korean vaakunan () kuva-aiheena on vesivoimala, jonka takana näkyy vuorenhuippuja. Vaakunan ylälaidassa on punainen tähti, josta loistaa valoa viiteen eri suuntaan. Hangeuleilla kirjoitettu teksti tarkoittaa "Korean demokraattista kansantasavaltaa".
Korean demokraattisen kansantasavallan perustuslain 163. pykälän mukaan vaakunan taustalla kuvattu vuori on Baekdu-vuori, jota luonnehditaan "vallankumouksen pyhäksi vuoreksi". Baekdulla on keskeinen asema korealaisessa mytologiassa. Pohjois-Korean virallisen historiankirjoituksen mukaan presidentti Kim Il-Sung organisoi Baekdu-vuorella vastarintaa japanilaisia miehittäjiä vastaan II maailmansodan aikana, ja maan nykyisen johtajan Kim Jong-unin isän Kim Jong-Ilin on kerrottu syntyneen siellä.
Vaakunassa kuvattu vesivoimalaitos kuvastaa Korean demokraattisen kansantasavallan teollisuutta ja maisemaa ympäröivät tähkät maan maataloutta. Se, että osa vedestä virtaa voimalan ohi, kuvastaa sitä, että osa maan luonnonvaroista on vielä valjastamatta käyttöön. Näin ollen vaakunan sanotaan kehottavan uutteraan työhön maan ja kansan hyväksi. Viljantähkiä yhteen sitova punainen nauha kuvastaa sosialismia, joka sitoo kansan eri kerrokset ja ryhmät yhteen työhön kansan ja vallankumouksen hyväksi.
Pohjois-Korean vaakuna on saanut hyvin paljon vaikutteita Neuvostoliiton vaakunasta. Punainen väri on kommunismin symboli. Pohjois-Korean vaakuna otettiin käyttöön niihin aikoihin kun kylmä sota alkoi maassa.
Jiří Novák

Jiří Novák (s. 22. marraskuuta 1975 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja. Novák aloitti ammattilaisuransa 1993 ja on voittanut 7 kaksinpeli- ja 18 nelinpeliturnausta. Häntä valmentaa Jan Kukal. Korkeimmillaan hän on ollut ATP-maailmanlistalla sijalla 5 kaksinpelissä ja sijalla 6 nelinpelissä.
Australian avoimissa 2002 Novák voitti puolivälierissä Stefan Koubekin, mutta hävisi välierissä Thomas Johanssonille.
Campeonato Brasileiro Série A

Campeonato Brasileiro Série A lyhyemmin Série A on Brasilian jalkapallon mestaruussarjan (Campeonato Brasileiro) ylin divisioona. Sarja pelataan yleensä huhti-/toukokuusta joulukuuhun.
Série A:ssa on 20 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen sarjan eli jokaiselle joukkueelle kertyy 38 ottelua. Eniten pisteitä kerännyt joukkue on Brasilian mestari. Sarjan neljä huonointa putoaa Série B:hen, josta vastaavasti neljä parasta nousee Série A:han.
Série A perustettiin vuonna 1971 samalla kun koko sarjajärjestelmä kehitettiin. Vuosien saatossa säännöt ovat muuttuneet paljon, joskus jopa kesken kauden. Nousu- ja putoamisjärjestelmä divisioonien välillä otettiin käyttöön vuonna 1988, mutta senkin jälkeen on ollut kausia (1993, 1996, 1997, 2000) jolloin sarja on ollut suljettu, koska ei ole haluttu ns. perinteikkäiden suurseurojen putoavan Série A:sta. Nykyinen sarjajärjestelmä on ollut käytössä vuodesta 2003. Ennen sitä Série A:ssa oli pohjoisamerikkalaiseen tyyliin runkosarja ja pudotuspelit. Kaudella 2005 Série A:n joukkuemäärä oli vielä 22, joka kaudeksi 2006 pudotettiin 20:een.
Série A:n kaksi parasta joukkuetta saa osallistumisoikeuden seuraavan kauden Copa Libertadoresiin ja sijoille kolme ja neljä sijoittunet pääsevät Copa Libertadores -karsintaan. Libertadores Cupin hallitsevalla mestarilla on kuitenkin automaattinen osallistumisoikeus, joten jos neljän parhaan joukossa on Libertadores Cupin mestari myös sijalle viisi sijoittunut joukkue saa Libertadores Cup -paikan. Sijoille 5–11 sijoittuneet joukkueet (tai jos kyseinen poikkeustapaus toteutuu niin sijoille 6–12 sijoittuneet) saavat osallistumisoikeuden Copa Sudamericanaan.
Eino Pietola

Eino Pietola (26. helmikuuta 1920 Oulu – 17. joulukuuta 2008 Lahti) oli suomalainen sotakirjailija.
Henkilöhistoria.
Oulussa syntynyt, Lahdessa asunut Pietola valmistui koneteknikoksi 1961 ja toimi työntutkimuspäällikkönä Asko-Upolla (1964–1975). Eläkkeelle jäätyään 1975 hän alkoi kirjoittaa, ensimmäisenä julkaistiin kuunnelmat "Luottamusmiehen rakkaus" (1975) ja "Kengät" (1978). Vuonna 1978 Pietola julkaisi ensimmäisen sotakirjansa "Korpisoturit". Pietola oli Salpausselän kirjailijoiden kunniajäsen ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1984–1986. Hänen kuunnelmansa "Kengät" palkittiin Sokeain kuunnelmapalkinnolla vuonna 1978. Pietolalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Tuotannosta.
Kaiken kaikkiaan Pietola kirjoitti vuodesta 1978 vuoteen 1999 yhteensä 23 teosta. Vuonna 2001 Gummerus aloitti Pietolan koottujen sotaromaanien sarjan julkaisemalla teoksen "Korpisotaa Vienan Karjalassa". Sitä seurasi yhteensä kuusi muuta kirjaa, sarjan päättävä "Uhtuan korpisoturit" pääteoksena. Pietolan sotaromaanit perustuivat sekä omiin kokemuksiin että kartta- ja arkistoaineistoihin. Jotkut hänen kirjoistaan herättivät realistisuudellaan ilmestyessään kiivastakin keskustelua.
Kouvolan yhteislyseo

Kouvolan Yhteislyseo on Kouvolan kaupungin lukio. Lukio toimii kahdessa eri toimipisteessä. Sen päätoimipiste sijaitsee keskustan tuntumassa Urheilupuiston alueella, ja toinen Kuusankoskella. Lukiossa opiskelee noin 800 opiskelijaa. Opetustarjonnassa painotetaan kuvataiteita, urheilua ja kieliä. Lukion opiskelijoiden tulokset ylioppilaskirjoituksissa ovat vuosittain ylittäneet valtakunnalliset keskiarvot. Lukion rehtorina on toiminut elokuusta 2019 Sanna Liljeqvist.
Vuonna 2025 Kuusankosken lukio ja Kouvolan iltalukio yhdistyivät hallinnollisesti Kouvolan yhteislyseoon. Tätä ennen iltalukio toimi Kouvolan Yhteislyseon kanssa samoissa tiloissa.
Rakennus on rakennushallituksen rakennuttama ja arkkitehti O. Ermalan suunnittelema. Se jakautuu luokka- ja juhlasalisiipeen sekä vuonna 2017 avattuun laajennussiipeen. Luokka- ja juhlasalisiipeä yhdistävät keltaisella klinkkerillä päällystetty nivelosa. Juhlasalisiiven päässä on elegantti betonikatos. Koristeltu juhlasali parvineen ja näyttämöineen kruunaa huolella suunnitellut sisätilat.
Koulun historia.
Elokuussa 2015 Kouvolan Lyseon lukio ja Yhteiskoulun lukio yhdistyvät muodostaen uuden lukion, Kouvolan Yhteislyseon.
Kouvolan Lyseon lukiolla on kaksi edeltäjää, vuonna 1903 perustettu Kouvolan Suomalainen Yhteiskoulu ja vuonna 1936 perustettu Viipurin toinen tyttökoulu. Tyttökoulu siirrettiin Viipurista talvisodan jälkeen Kouvolaan ja sen nimi muutettiin Kouvolan tyttölyseoksi. Samalla Kouvolan Suomalainen Yhteiskoulu muutettiin Kouvolan lyseo -nimiseksi poikakouluksi. Vuonna 1942 tyttölyseo laajeni 9-luokkaiseksi yliopistoon valmistavaksi kouluksi. Koulun toimintaa haittasi tilanpuute.
Vuonna 1949 tyttölyseolle rakennettiin uusi rakennus, jossa Kouvolan Yhteislyseo nykyisin toimii. Vuonna 1980 perinteikkäät tyttö- ja poikakoulut, joiden nimet olivat jälleen ehtineet muuttua Torkkelin yhteislyseoksi ja Palomäen lukioksi, yhdistettiin Kouvolan Lyseon lukioksi. Vuonna 1971 perustettu lukion iltalinja muutettiin vuonna 1991 itsenäiseksi iltalukioksi. Vuonna 2017 avautui kuvassa näkyvä laajennussiipi.
Kouvolan Yhteislyseo, Kuusankosken lukio sekä Kouvolan iltalukio yhdistyivät hallinnollisesti 1. elokuuta 2025 alkaen. Yhdistymisen myötä kaikki lukiot toimivat nykyisen Kouvolan yhteislyseon rehtorin alaisuudessa, jonka apuna on 2–3 virka-apulaisrehtoria. Yhdistyminen voi myös aiheuttaa muutoksia siihen, missä tiloissa opetusta järjestetään. Lukioiden yhdistäminen ennakoi Kouvolan toiseen asteen opiskelijoiden määrän vähenemistä.
Jäälyhty

Jäälyhty on yleensä yhdestä jääkappaleesta tehty lyhty kynttilöitä varten. Jäälyhty valmistetaan useimmiten laittamalla pakkasella vettä täynnä oleva ämpäri ulos. Kun vesi on reunoilta jäätynyt, ämpäri kipataan ylösalaisin jolloin reunoiltaan jäätynyt vesi irtoaa kimpaleena. Kimpale on vielä täynnä sulaa vettä. Sen yläosaan tehdään reikä, josta vesi valutetaan pois. Jäälyhdystä tulee näin ontto. Onttoon tilaan on tarkoitus laittaa kynttilä. Toinen tapa tehdä jäälyhty on laittaa kaksi vettä täynnä olevaa ämpäriä päällekkäin jäätymään, toinen isompi ja toinen pienempi. Pienemmän jättämään tilaan laitetaan sitten kynttilä.
Jäälyhty voidaan värjätä esimerkiksi värjäämällä vesi ennen jäädytystä tai maalaamalla valmis lyhty.
Action Quake 2

Action Quake 2 (lyhyemmin AQ2) on marraskuussa 1998 julkaistu, ja siitä asti kehitetty modifikaatio Quake II -peliin, jonka kehittämisessä oli mukana mm. Minh Le (Gooseman), yksi Counter Strike -pelin kehittäjistä. Action Quake 2 kehitettiin mukailemaan toimintaelokuvista tuttua tunnelmaa, nopeatempoisuutta ja osittain myös realistisuutta humoristiseen sävyyn. Modifikaatiossa esiintyvät aseet ja peliympäristöt ovatkin hyvin yleisiä ja niistä löytyy paljon samankaltaisuuksia Hollywood-elokuvien kanssa.
Pelin historiaa.
Action Quake 2:n ilmestyessä, siitä tuli yksi suosituimmista Quake 2 -modifikaatioista. Jo ennen sen virallista julkaisua, se kiinnitti id Softwaren huomion Kesäkuussa 1998, joka tahtoi lisätä kyseisen modifikaation heidän Quake II Netpack I: Extremities- nimiseen kaupalliseen lisäosaan. Kyseinen lisäosa-CD julkaistiin 26 Marraskuuta 1998 Yhdysvalloissa, joka sisälsi lopullisen version (1.0c) Action Quakelle. Julkaisun jälkeen kehittäjätiimi siirtyi kehittämään Action Half-Life, sekä Counter Strike -modifikaatioita, joista jälkimmäinen julkaistiin beta-versiona Kesäkuussa 1999. 
Peli nykyään.
Vaikka peli julkaistiinkin vuosia sitten, on sillä edelleenkin aktiivista pelaajakuntaa, suurimmilta osin Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, sekä joissakin Euroopan ja Amerikan maissa. Pelille on myös kehitetty vieläkin voimassa olevia eri peliportaaleja ja yhteisöjä, joilta löytyy yleistä keskustelua pelistä sekä eri kehitysideoita peliin liittyen. Peli on myös avoimen lähdekoodin omaava, jonka seurauksena siihen liittyviä mekaanisia muutoksia ja päivityksiä on vuosien aikana tehty useita, joista uusimmat ovatkin julkaistu vuonna 2017.
Tietoa pelistä.
Yleisimmät pelimuodot ovat Tiimipeli sekä Lipunryöstö.
Tiimipeli (Team deathmatch).
Peliä pelataan erä kerrallaan kaksi joukkuetta vastakkain. Erä alkaa alusta kun toisesta tai molemmista joukkueista on jokainen pelaaja kuollut.
Lipunryöstö (Capture the flag).
Tarkoituksena ryöstää toisen joukkueen lippu ja viedä se omalle tukikohdalleen kuolematta. Tässä pelimuodossa ei lasketa ollenkaan eriä, vaan pelaajien kuollessa he ovat pelistä kokonaan pois muutaman sekunnin ajan. Pelissä on myös käytössä hitboxit eli ns. älykäs loukkaantumisen mallinnus. Pelaajan vahinko ja kohtalo määräytyy sen mukaan, mihin 'kehon' osaan pelaaja on vahinkoansa vastaanottanut.
Kalevi Mattila

Kalevi Kustaa Mattila (11. marraskuuta 1934 Ylivieska – 5. marraskuuta 2022 Ylivieska) oli suomalainen keskustan kansanedustaja. Hän edusti Oulun läänin vaalipiiriä 1975–1995. Mattila oli presidentin valitsijamies 1978, 1982 ja 1988. Valtiopäiväneuvoksen arvonimen Kalevi Mattila sai 2001.
Brian George

Brian George (s. 1. heinäkuuta 1952 Jerusalem, Israel) on israelilais-englantilainen näyttelijä, joka yleensä näyttelee Lähi-idän ja aasialaisten elokuvien rooleissa. Hänen kuuluisin roolinsa on pakistanilainen ravintoloitsija televisiosarjassa "Seinfeld".
Lapsuus.
George syntyi Jerusalemissa sefardijuutalaiseen perheeseen. Hänen äitinsä oli kotoisin Intiasta ja isä Irakista, mutta hän asui Mumbaissa. Vuosi sen jälkeen perhe muutti Israelista Lontooseen, sitten Torontoon vuonna 1966. George oli nuorin neljästä sisaruksesta.
Käpylä (Kouvola)

Käpylä on Kouvolan kaupunginosa ja tilastoalue, Kouvolan keskustan suuralueella. Se sijaitsee keskustan eli Kankaan ja Tornionmäen välissä. Käpylän rakennukset ovat pääasiassa 1940–1960-luvuilla rakennettuja pientaloja ja kerrostaloja. Käpylässä sijaitsee 1950-luvun alussa rakennettu Käpylän kirkko.
Käpylän kaupunginosaan kuuluvalla Pikku-Palomäellä sijaitsee Mansikkamäen koulu ja Mansikka-ahon urheiluhalli.
Eero Lattula

Eero Antero Lattula (8. kesäkuuta 1932 Muhos – 10. lokakuuta 1996 Oulu) oli suomalainen kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä 1972–1983. Kokoomusta edustanut Lattula oli presidentin valitsijamies 1978 ja 1982.
Työurallaan hän toimi Rajaville Oy:n palveluksessa 1953–1968 ja L Kela Oy:n palveluksessa 1968–1971.
Kokoomuksen oikeaan laitaan lukeutunut Lattula oli eduskuntakautensa aikana Tuure Junnilan ja Pentti Mäki-Hakolan ohella jyrkimpiä presidentti Urho Kekkosen politiikan ja kommunismin vastustajia. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa Kokoomuksen valitsijamieheksi valittu Lattula ei suostunut äänestämään Kekkosta, vaikka Kokoomus puolueena tuki istuvaa presidenttiä, vaan hän loikkasi Kristillisen Liiton Raino Westerholmin valitsijamiesten riveihin. 
Eero Lattula toimi aikanaan aktiivisti Partioliikkeen ja Reserviupseeriliikkeen johtotehtävissä. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.
Lattula tuomittiin törkeästä veropetoksesta, mutta presidentti Mauno Koivisto armahti hänet 11. syyskuuta 1987.
Quake II

Quake II on id Softwaren kehittämä FPS-peli, joka julkaistiin 6. joulukuuta 1997. Se ei ole nimestään huolimatta jatko-osa "Quake"-pelisarjan ensimmäiselle osalle. "Quake II:lle" julkaistiin varsinainen jatko-osa "Quake 4" lokakuussa 2005.
Pelin tapahtumat sijoittuvat futuristiseen scifi-maailmaan. Yksinpelissä pelaaja toimii Bitterman-nimisenä sotilaana ja ottaa osaa Alien Overlord -operaatioon, jonka tarkoituksena on suojella Maata muukalaisten hyökkäykseltä tekemällä vastaisku vihamielisten muukalaisten, stroggien, kotiplaneetalle. Pelaajan harteille jää muun miehistön kuoltua yksin muukalaisten pääkaupungin läpi tunkeutuminen ja heidän johtajansa Makronin eliminointi.
"Quake II" -pelin viimeisin versio on 3.21, joka sisältää useita lisäkarttoja ja vikakorjauksia. Ensimmäiseen "Quake"-pelisarjan osaan verrattuna "Quake II" sisältää tehokkaamman nettipelikoodin.
Lisäosat.
"Quake II:lle" julkaistiin myös kolme virallista lisäosaa:
Id Software julkaisi "Quake II:n" lähdekoodin joulukuussa 2001 GPL-lisenssin alla.
Schindler

Schindler on Sveitsissä 1874 perustettu yritys, joka valmistaa hissejä ja liukuportaita. Yrityksessä on 65 000 työntekijää. Yritys on Euroopan suurin ja maailman toiseksi suurin hissiyhtiö. Schindler on listattu Sveitsin pörssissä.
Schindlerillä on Suomessa seitsemän toimipistettä: Helsinki (pääkonttori), Jyväskylä, Kuopio, Oulu, Tampere, Turku ja Vaasa. Elokuussa 2023 Schindler Oy osti kuopiolaisen Ovimatic Oy:n, jonka pohjalta perustettiin Kuopion toimipiste.
Toimitusjohtajana toimii Eriika Karhumäki.
Matti Luttinen

Vilho Matti Luttinen (14. toukokuuta 1936 Haapavesi – 14. toukokuuta 2009 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1995 ja Sorsan IV hallituksen sisäasiainministerinä 1983–1984 ja liikenneministerinä 1984–1987.
Elämä ja ura.
Luttisen lapsuudenkodin elämä oli aineellisesti niukkaa. Luttisen äiti kuoli vuonna 1944, hänen vanhin veljensä haavoittui jatkosodassa ja toiseksi vanhin veli menehtyi. Vuonna 1948 Luttinen muutti veljensä ja tämän vaimon kanssa Pyhärantaan, missä hän kävi Rohdaisten kansakoulua. Vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi takaisin Haapavedelle. Luttinen pääsi kansakoulusta vuonna 1951.
Luttisen isä oli sairastanut keuhkotuberkuloosin vuonna 1936 ja menehtyi vuonna 1952, jolloin Luttisen oli 16-vuotiaana elätettävä itsensä ja nuoremmat sisaruksensa. Hän aloitti työuransa vuonna 1952 lihanleikkaajana Mensan elintarviketehtaalla Hämeenlinnassa. Luttinen työskenteli tehtaalla eri tehtävissä vuoteen 1960, jolloin hän siirtyi Lahteen . Siellä hän työskenteli vuoteen 1965 toimien vuosina 1962–1965 pääluottamusmiehenä. Luttinen toimi myös ay-liikkeessä. Hän liittyi vuonna 1952 Elintarviketyöläisten Liittoon, mutta erosi viiden vuoden jälkeen liiton ylipolitisoituneen toiminnan vuoksi. Lahdessa Luttinen toimi 1960-luvulla SAJ:läisen elintarvikealan ammattiosaston sihteerinä ja puheenjohtaja.
Vuonna 1962 Luttinen liittyi Lahden sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen jäseneksi ja vuonna 1963 SDP:n jäseneksi. Vuosina 1965–1969 hän toimi Lahden sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sihteerinä, minkä jälkeen hän työskenteli Lahden osuuskaupan jäsenasiasihteerinä, tiedotus- ja suhdetoimintaosaston osastopäällikkönä ja hallintokuntien sihteerinä, kunnes hänet valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1975. Kansanedustajana hän toimi vuoteen 1995, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Touko-syyskuussa 1983 Luttinen oli ministeri sisäasiainministeriössä ja lokakuusta 1983 marraskuuhun 1984 sisäasiainministeri. Liikenneministerinä hän toimi joulukuusta 1984 huhtikuuhun 1987. Hänen kaudellaan Suomessa aloitettiin kaupallinen radiotoiminta 1985 ja avattiin ensimmäinen kaupallinen televisiokanava, Kolmoskanava, joulukuussa 1986. Luttinen oli presidentin valitsijamies vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa. Eduskunnan ohella hän vaikutti myös Lahden kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, joista vuodet 1989–1992 valtuuston puheenjohtajana. Hän oli myös kaupunginhallituksessa vuosina 1971 ja 1973–1975. Luttiselle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1999.
Luttinen oli naimisissa vuodesta 1955 ja sai kaksi lasta. Hänen poikansa Tapio Luttinen toimi Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1997–2004.
Akseli Kaskela

Akseli Kaskela (vuoteen 1927 "Akseli Caselius" () oli suomalaisen liikuntakulttuurin voimahahmo. Hän oli SVUL:n ja Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja sekä sosiaalineuvos.
Ura.
Kaskela oli kiinnostunut paitsi ammattilaisurheilusta, myös kunto- ja työpaikkaliikunnan kehittämisestä. Hänellä oli myös henkilökohtaisia saavutuksia urheilussa, kuten korkeushypyn akateeminen mestaruus. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa hiihto, pesäpallo, uinti ja jalkapallo. Vuonna 1919 Kaskela voitti kahdensadan kilpailijan joukosta Sortavalan Suojeluskuntapiirin 25 kilometrin marssikilpailun kantamuksinaan 15 kilogrammaa hiekkaa ja 150 patruunaa. Kaskela oli niin ikään innokas hiihtovaeltaja Lapin tuntureilla. Hänen lähtökohtansa oli kansallinen ja kansanterveydellinen: "Kansalaisten piti liikunnassa kokea riemastuttavia elämyksiä, mutta tuntea samalla toimivansa Suomen kansan parhaaksi." Kaskela toimi 1920-luvulla Suojeluskuntain Yleisesikunnan urheilutarkastajana, jonka jälkeen hän siirtyi Heinolan maalaiskunnan Vierumäelle perustetun Suomen urheiluopiston ensimmäiseksi rehtoriksi vuosiksi 1928–1939. Olympiavuonna 1932 Akseli Kaskelasta tuli myös Suomen Urheilulehden vakituinen toimittaja vajaan vuoden ajaksi. Kaskelasta tuli vuonna 1941 Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) urheiluasiamies. Tässä tehtävässä hänen tavoitteenaan oli Suomen urheilun ja liikuntaelämän säilyttäminen kansallismielisten voimien käsissä. Jatkosodan asemasodan aikana Kaskela toimi Rukajärvellä 14. Divisioonan urheilu-upseerina.
Toisen maailmansodan jälkeen Kaskelasta tuli SVUL:n ensimmäinen varapuheenjohtaja, jolloin hän toimi usein V. A. M. Karikosken sijaisena, koska tämä päätoimessaan STK:n toimitusjohtajana joutui toimimaan tiiviisti ajankohtaisissa työ- ja palkkariidoissa. Kesällä 1947 SVUL:n ensimmäisissä Suomen Suurkisoissa Kaskela toimi järjestelytoimikunnan puheenjohtajana. Vuodesta 1949 alkaen Kaskela valittiin SVUL:n mandaatilla Suomen olympiakomitean johtokuntaan. Vuonna 1956 hänestä tuli SVUL:n hallituksen, entisen johtokunnan, varapuheenjohtaja ja vuonna 1963 puheenjohtaja vuoteen 1969 asti. Suomen Hiihtoliiton puheenjohtajana Kaskela toimi vuosina 1954–1960. SVUL:n puheenjohtajuudesta Kaskela luopui vuonna 1971.
Akseli Kaskelalla oli 1950-luvun loppupuoliskolla useita erimielisyyksiä Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkosen kanssa. Vastakkainasettelu kärjistyi, kun presidentti Kekkonen toimi välittäjänä vuoden 1960 Rooman kesäolympialaisten olympiaedustuksessa, koska SVUL:n ja TUL:n sopimukseton tila oli estämässä TUL:n urheilijoiden mukaantulon olympiajoukkueeseen. Neuvottelut ajautuivat umpikujaan; tässä yhteydessä Kaskela ja presidentti Kekkonen leimautuivat toistensa urheilupoliittisiksi vastustajiksi.
Perhe.
Akseli Kaskelalla oli viisi veljeä ja kuusi siskoa. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli Elna Routamo (1926–1937; liitto päättyi puolison kuolemaan). Toinen puoliso oli Irma Aurora Augusta Aarra (naimisiin 1938). Kaskelalla oli neljä lasta: Kaarina (1927), Ritva (1929), Mauri (1933) ja Leena (1939).
Matti Jaatinen

Matti Risto Väinö Jaatinen (15. huhtikuuta 1928 Jyväskylä – 29. heinäkuuta 2005 Kuusankoski) oli suomalainen maaherrana ja kansanedustajana toiminut kokoomuspoliitikko. Hän edusti Keski-Suomen läänin vaalipiiriä 1970–1984. Kymen läänin maaherraksi Matti Jaatinen siirtyi 12. helmikuuta 1984. Hän jäi virasta eläkkeelle 1993. Presidentin valitsijamies Jaatinen oli 1968, 1978 ja 1982. 
Matti Jaatinen valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1953. Hän työskenteli Jyväskylän kauppaoppilaitoksen virkaatekevänä lehtorina vuosina 1953–1958 ja myyntiopin opettajana vuosina 1958–1962. Vuosina 1963–1981 hän toimi omistamansa kellosepänliikkeen toimitusjohtajana. Vuosina 1966–1971 Jaatinen oli Kokoomuksen Keski-Suomen piirin puheenjohtajana. Vuosina 1961–1980 Jaatinen oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen ja vuosina 1969–1980 valtuuston varapuheenjohtaja. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat muun muassa golf ja toiminta Lions Clubissa. Sotilasarvoltaan Jaatinen oli reservin kapteeni.
Deluxe Ski Jump

Deluxe Ski Jump on Jussi Koskelan kehittämä ja suunnittelema mäkihyppypelisarja. Sarjan uusin peli on vuonna 2011 julkaistu "Deluxe Ski Jump 4."
Pelaaminen.
Hyppyrimäestä ponnistetaan lentoon näpäyttämällä molemmat hiiren näppäimet pohjaan samaan aikaan. Hiirtä liikuttamalla voi muuttaa lentoasentoa. Hyppytaktiikat vaihtelevat mäittäin.
Versiot.
"Deluxe Ski Jump 3:ssa" on yhteensä 40 mäkeä, joista suurin on Slovenian 281-metrinen ja pienin Serbian 69-metrinen. Yhdelläkään mäellä ei ole suoraa esikuvaa, vaan ne kaikki ovat itse suunniteltuja. Hyppääjien määrää ei ole rajoitettu, ja jokaisen pelaajan on mahdollista tallentaa omat ennätyksensä. Pelissä on mahdollista pelata niin maailman- kuin joukkuecupia sekä paikallisesti että maksullisena verkkopelinä.
"Deluxe Ski Jump 4":"ssa" on 24 mäkeä, jotka on mallinnettu oikeiden hyppymäkien mukaisesti. HS94 Zakopane on pienin ja HS215 Planica on suurin.
Vastaanotto.
Toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut "Deluxe Ski Jumpia" ”markkinoiden parhaaksi mäkihyppypelisarjaksi”.
ThyssenKrupp

Thyssenkrupp AG (tyyliteltynä thyssenkrupp) on saksalainen monialainen teollisuuskonserni, jolla on yli 150 000 työntekijää. Konserni muodostuu 670:stä erillisestä yrityksestä. Thyssenkrupp on yksi maailman suurimmista teräksen tuottajista, ja toimii maailmanlaajuisesti kolmella liiketoimintalueella: teräs, tuotantohyödykkeet ja palvelut. Sen liikevaihto oli 53,4 miljardia euroa vuonna 2008. Vuonna 2005 yrityksen osakkeista noin 25 prosenttia omisti Alfred Krupp von Bohlen und Halbach -säätiö.
Tammikuussa 2020 Kone ilmoitti tehneensä ostotarjouksen Thyssenkruppin hissiliiketoiminnasta. Helmikuussa 2020 Thyssenkrupp hylkäsi Koneen tekemän ostotarjouksen ja ilmoitti jatkavansa neuvotteluita kahden pääomasijoittajan kanssa. 27. helmikuuta 2020 hissiliiketoiminta myytiin yksityiselle sijoitusryhmittymälle, johon kuuluvat yhdysvaltalainen Advent, englantilainen Cinven sekä saksalainen RAG. Kauppasumma oli 17,2 miljardia euroa.
Yrityksellä on neljä päätoimialaa:
Historiaa.
Thyssenkrupp syntyi Thyssen AG:n ja Friedrich Krupp AG Hoesch Kruppin fuusion seurauksena vuonna 1999. Euroopan suurin teräksentuottaja Thyssen AG oli syntynyt Phoenix-Rheinrohr-yhtymän sulauduttua August Thyssen-Hütte Smelter -yhtymään 1960-luvun taitteessa. Thyssen-yrityksen perusti vuonna 1860 August Thyssen ja toimintaa jatkoi hänen poikansa Fritz Thyssen, joka tunnetaan myös Adolf Hitlerin valtaannousun varhaisena päätukijana. 1960-luvulla konsernia hallitsivat Fritz Thyssenin leski ja tytär..
Kiinalainen ravintola

Kiinalainen ravintola on Kiinan rajojen ulkopuolella toimiva ravintola, joka tarjoilee pääasiassa kiinalaisessa keittiössä yleisiä ruokalajeja. Tunnusmerkillisiä raaka-aineita ovat riisi ja nuudeli, joiden lisukkeena tarjotaan pieniksi paloiteltua lihaa tai kanaa sekä kasviksia maustetussa kastikkeessa. Friteeraus on myös yleistä.
Ensimmäinen kiinalainen ravintola avattiin vuonna 1907 Lontoossa. Ensimmäinen kiinalainen ravintola Suomessa vuosina 1953–1960 sijaitsi Hotelli Tornissa. Kiinalaiset ravintolat ovat Suomessa suosituimpia noutoruoan tarjonnassa.
Kortteenperä

Kortteenperä on Ranuan kunnassa sijaitseva kylä seututien 942 varrella noin 27 kilometriä Ranuan kirkonkylältä koilliseen. Kylä sijaitsee puhdasvetisen Simojärven rannalla, josta alkaa myös Simojoen alkulähde. Kylästä löytyy kyläyhdistyksen laavu ja nuotiopaikka.
Kitkajärvi

Kitkajärvi eli Kitka on järvi Koutajoen vesistössä Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin rajalla Kuusamon ja Posion kuntien alueella.
Kitkaan kuuluu kaksi osaa, Yli-Kitka ja Ala-Kitka, joita yhdistää Kilkilösalmi Kuusamossa. Yli-Kitkan pinta-ala on 237,31 neliökilometriä. Siinä on paljon matalikoita ja karikoita, samoin syvänteitä yli 40 metriin asti. Suurimmat selkävedet ovat Turjanselkä, Luonselkä, Isoselkä, Vasikkaselkä ja Tolvanselkä. Ala-Kitkan pinta-ala on 48,50 neliökilometriä. Yli-Kitkaan liittyy välittömästi järven luoteispäässä Posiojärvi.
Koutajoen vesistöalue on Suomen puolella suojeltu koskiensuojelulailla. Ala-Kitkasta itään lähtevä Kitkajoki yhtyy Oulankajokeen, ja se edelleen Koutajokeen. Viime jääkauden jälkeen Kitkan vesistö laski lyhyen aikaa länteen Livojärvi-nimisen järven kautta nykyisen Iijoen vesistöön. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Kitkajärven eteläpuolelta.
Kitka on kokonaisuutena Suomen ainoa säännöstelemätön suurjärvi. Kitkan vesistön vedenpintaa laskettiin 1800-luvulla kahdessa vaiheessa yhteensä noin 2,1 metriä, jotta rannoille saatiin lisää karjan rehua kasvavia luonnonniittyjä. Nykyinen korkeustaso on 240,4 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvellä on runsaasti hiekka- ja pienikivisiä rantoja. Myös matalikoilla ajoittain paljastuvat kiviröykkiöt ja hiekkasärkät ovat tyypillisiä. Karua, kirkasvetistä ja kohtalaisen luonnontilaista Kitkaa on nimitetty "Euroopan suurimmaksi lähteeksi". Suuren massan takia Yli-Kitkan vesi jäätyy ja jäät sulavat myöhemmin kuin pienemmissä järvissä.
Yli- ja Ala-Kitkalle on tehty ohjeellinen veneilyreitti. Yli-Kitkan poikki kulkee kantatie 81 Kuusamo-Rovaniemi ja Ala-Kitkan poikki valtatie 5 (E63).
Kasvillisuus ja eläimistö.
Kitkajärven kasvillisuus on karuille vesille tyypillistä. Poikkeuksellista on harvinaisten murtovesilajien, kuten merividan ja uposvesitähden, esiintyminen. Myös muualla maassa harvinaista raania tavataan Kitkajärvessä runsaana esiintymänä. Järven kalastossa ovat säilyneet alkuperäiset taimen-, harjus- ja siikakannat.
Järven tärkein saaliskala on pienikokoinen muikku. Sen paikallisen nimityksen "kitkanviisas" sanotaan johtuvan siitä, että kala ei lähde uimaan Kitkajokea alavirtaan Venäjälle. Kitkajärvillä työskentelee useita ammattikalastajia. Kitkajärven monipuoliseen selkävesilinnustoon sisältyy ehkä Suomen runsain kuikkakanta.
Halmejärvi

Halmejärvi on kylä ja järvi Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee soisten erämaiden ja valtionmaiden laidalla. Kylä on pieni ja maaltamuuton seurauksena vain muutama talo on enää asuttu. Halmejärvi on myös pieni järvi kylällä. Järvestä laskee alaspäin Nuolijärveen Halmejoki, jonka varsilla on pääosa kylän tiloista. Halmejärvellä sijaitsee myös Murtovaaran talomuseo (sen voidaan tosin sanoa kuuluvan myös Sivakan kylään). Valtimon suurin suo Suurisuo sijaitsee Halmejärvellä. Se on ollut turvetuotantoalueena kun Vapo aloitti vuonna 1982 jyrsinturvetuotannon suolla. Kylän eläimistö on erämainen ja se on tunnettu majavistaan, joiden rakennelmia, patoja ja pesäkekoja näkee alueella. Myös susia ja karhuja tavataan säännöllisesti.
Livojärvi

Livojärvi on iso järvi Posion kunnan ja Kuusamon kaupungin alueella Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan maakunnissa.
Maantiede.
Livojärven pinta-ala on 32,96 neliökilometriä. Järvi on länsi-itäsuuntainen, ja sen suurin pituus on 23 kilometriä. Suurimmat selkävedet ovat Kellinselkä, Varanganselkä, Pernunselkä ja Autioselkä. Muita selkävesiä ovat Kaatamisselkä, Kellariselkä, Pyörreselkä ja Suottaselkä. Hirsiniemi erottaa Autioselän, Pernunselän ja Kellariselän lähes erillisiksi järvenosiksi. Taivalkosken ja Posion välinen seututie 863 kulkee Livojärven poikki kapean Säikänsalmen yli.
Järven pohjoispuoli on harjumaastoa, joka jatkuu järveen pitkinä rantahietikoina ja vedenalaisina matalikoina ja selänteinä. Järven eteläpuolella Varanganvaara nousee noin 130 metriä järven pinnan yläpuolelle. Livojärvi kuuluu lähes kokonaan Posioon, mutta järven kaakkoiskulma kuuluu Kuusamoon.
Järven tilavuudeksi on saatu 192 miljoonaa kuutiometriä eli 0,192 kuutiokilometriä. Keskisyvyys on 5,6 metriä ja suurin syvyys 28 metriä. Järvellä on kaksi 28 metriä syvää kohtaa: Kellinselän keskiosassa ja Varanganselän luoteisosassa. Muita yli 20 metriä syviä kohtia on Hirsiselällä, Kellariselällä, Pernunselällä, Pirttiperässä ja Suottaselällä.
Vesistösuhteet.
Livojärvi sijaitsee Iijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 61) Livojoen valuma-alueen (61.5) Livojärven alueella (61.53), jonka Livojärven valuma-alueeseen (61.533) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 243,7 mmpy. Livojärvi laskee sen länsipäästä lähtevää Livojokea pitkin, joka on Iijoen sivujoki. Vedenjakaja Maanselkä kulkee Livojärven pohjoispuolelta. Kirveskanava yhdistää Livojärven Kostonjoen vesistöön kuuluvaan Kaukuanjärveen.
Salakuljettajan laulu

Salakuljettajan laulu on suomalainen elokuva vuodelta 1952. Elokuva on Lasse Pöystin kolmas ohjaustyö. Elokuvan aiheen taustana on Suomen sodanjälkeisen ajan säännöstely. Sillä pyrittiin estämään maan taloudelle tärkeän ulkomaanvaluutan hupeneminen toisarvoisten kulutushyödykkeiden, kuten kahvin ja nailonsukkien, ostoon.
Elokuvan ensi-ilta oli 7. marraskuuta 1952 Helsingissä Rexissä ja Tuulensuussa.
Juoni.
Tarina sijoittuu 1950-luvun alun Tornionjokilaaksoon, jossa kukoistaa vireä salakuljetustoiminta. Se oli sitä harjoittaville tuottoisaa ja helpotti kansan kahvihampaan kolotusta. Tapio Rautavaaran esittämä tullietsivä soluttautuu salakuljetusliigaan, joka harjoitti toimintaansa viihdytyskiertueen suojassa.
Arviot.
Aikalaiskriitikkojen arviot olivat vaisuja: "Filmi on auttamattoman pitkäveteinen. Se vaikuttaa yhtä harrastelijamaiselta kuin päähenkilöidenkin esitykset." Myöhempi kriitikko pitää tarinaa keinotekoisena.
Sienna Miller

Sienna Rose Diana Miller (s. 28. joulukuuta 1981 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-englantilainen näyttelijä ja malli, joka on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Layer Cake – diilerin käsikirja" (2004), "Alfie" (2004) ja "" (2009). Miller on näytellyt sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa ja on toiminut myös muotisuunnittelijana.
Varhainen elämä.
Miller syntyi New Yorkissa Yhdysvalloissa, mutta perhe muutti Lontooseen hänen ollessaan puolitoistavuotias. Millerin vanhemmat Edwin ja Josephine Miller erosivat, kun hän oli kuusivuotias. Hänen isänsä on amerikanjuutalainen ja äiti taas Etelä-Afrikassa syntynyt britti. Millerin sisko Savannah on ammatiltaan muotisuunnittelija. Lisäksi hänellä on kaksi biologista velipuolta ja yksi velipuoli avioliiton kautta.
Miller kävi Englannissa Heathfield Schoolia sekä Ascotissa sijaitsevaa sisäoppilaitosta. Myöhemmin hän opiskeli Lee Strasberg Theatre and Film Insitutessa New Yorkissa.
Ura.
Näyttelijänä.
Millerin ensimmäinen elokuvarooli oli sivuosa romanttisessa komediassa "South Kensington" vuonna 2001. Vuonna 2004 hän teki varsinaisen läpimurtonsa esiintymällä elokuvissa "Alfie" ja "Layer Cake – diilerin käsikirja".
Miller pääsi suuremman yleisön tietoisuuteen vuonna 2009 elokuvan "" naispääosassa. Samana vuonna hän näytteli Broadwaylla pääroolin näytelmässä "After Miss Julie". Vuonna 2012 Miller näytteli Tippi Hedreniä televisioelokuvassa "The Girl", ja sai roolistaan Golden Globe-ehdokkuuden.
Vuonna 2014 Miller näytteli kahdessa elämäkertaelokuvassa: Bennett Millerin ohjaamassa "Foxcatcherissa" sekä Clint Eastwoodin "American Sniperissa". Vuonna 2015 hän näytteli Sally Bowlesin roolin Broadway-musikaalissa "Cabaret".
Mallina.
Miller työskenteli valokuvamallina ennen näyttelijänuraansa. Häntä edusti lontoolainen mallitoimisto Select Model Management. Miller on tehnyt mallintöitä Coca-Colalle, Pepe Jeansille sekä Hugo Bossille. Hän esiintyi myös Italian "Voguessa" sekä Pirellin vuoden 2003 kalenterissa. Vuonna 2009 Miller oli Hugo Bossin naisten parfyymin ”BOSS Orange” mainoskasvo.
Miller on suunnitellut yhdessä sisarensa Savannahin kanssa malliston nimeltä Twenty8Twelve. Mallisto lanseerattiin vuonna 2007.
Yksityiselämä.
Miller seurusteli vuosina 2004–2006 "Alfien" kuvauksissa kohtaamansa Jude Law’n kanssa, mutta vuonna 2005 paljastui, että Law’lla oli ollut suhde aiemmasta avioliitostaan syntyneiden lastensa hoitajan kanssa. Miller ja Law palasivat vielä yhteen tämän jälkeen, mutta suhde päättyi vuonna 2006.
Vuonna 2007 Miller seurusteli häntä 14 vuotta vanhemman Rhys Ifansin kanssa, vaikka pari kielsi suhteen kauan. He erosivat kesäkuussa 2008 erimielisyyksien takia. Samana vuonna Millerillä oli paljon julkisuutta saanut suhde naimisissa olevaan näyttelijä Balthazar Gettyyn. Loppuvuodesta 2009 helmikuuhun 2011 Miller seurusteli taas Jude Law’n kanssa. Vuosina 2011–2015 Miller seurusteli näyttelijä Tom Sturridgen kanssa. Heillä on heinäkuussa 2012 syntynyt tytär.
Patronyymi

Patronyymi eli isännimi on asiakirjassa (tai esimerkiksi sukuselvityksessä) esiintyvä ilmaus, jolla ilmoitetaan, kenen isän poika tai tytär etunimeltä mainittu henkilö on. Patronyymi on tavallaan etunimen attribuutti, tarkentava lisämäärite.
Patronyymi on käytössä muun muassa itäslaavilaisissa maissa Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa. Suomessakin joillakuilla on toisena etunimenä patronyymi, jolloin nimi kokonaisuudessaan voi olla esimerkiksi "Lauri Juhanpoika Virtanen". Islannissa patronyymi on käytössä sukunimen sijasta.
Matronyymi

Matronyymi on lisänimi, joka on muodostettu henkilön äidin nimestä. Matronyymi ei periydy lapsen jälkeläisille, eikä sitä voi siirtää puolisolle.
Islannissa matronyymi on henkilönnimen virallinen osa. Jokainen lapsi saa sukunimen sijasta joko matronyymin, tai yleisemmin isän mukaan patronyymin, joskus molemmat. Muissakin Pohjoismaissa matronyymejä on käytetty patronyymien ohella ihmisten yksilöimiseen. Suomessa aviottomat lapset saivat kirkonkirjoihin matronyymin. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa on mahdollista ottaa oma matronyymi sukunimeksi, ja Norjassa ja Tanskassa myös välinimeksi. Suomessa matronyymin voi ottaa yhdeksi etunimekseen, mutta ei ensimmäiseksi. Suomalainen matronyymi esiintyy muodossa "Maija Mariantytär Virtanen".
Säppi (saari)

Säppi () on saari Selkämerellä. Se sijaitsee Luvian ulkosaaristossa Lankoorin edustalla, noin 5,5 kilometrin päässä mantereesta, ja on kuulunut vuoden 2017 alusta Eurajoen kuntaan. Metsäpeitteinen saari on pinta-alaltaan 150 hehtaaria. Sen korkein kohta, Kirkkoharju, kohoaa noin kahdeksan metrin korkeuteen merenpinnasta. Saarella sijaitsee vuonna 1873 rakennettu Säpin majakka.
Yhteisöjä.
Säpin majakasta ja majakkakylän rakennuksista huolehtii ne Saaristomeren merenkulkupiiriltä vuokrannut, vuonna 2000 perustettu Säppi 2000 -yhdistys, joka myös esittelee saarta ja majakkaa vierailijoille yhteistyössä matkanjärjestäjien kanssa.
Samassa pihapiirissä, vanhassa majakanvartijan asuinrakennuksessa toimii vuonna 1959 perustettu lintuasema, joka on Ahvenanmeren Signilskärin jälkeen Suomen toiseksi vanhin. Lintuaseman toimintaa pitää yllä Porin lintutieteellinen yhdistys (PLY). Saari on varsinkin syksyisin lintuharrastajien suosima retkikohde.
Säpin luotsituparakennusta on 1950-luvun lopulta alkaen vuokrannut Reposaaren metsästäjät -yhdistys. Vuonna 1949 se tuotti saarelle muflonlampaita ja on sittemmin huolehtinut niiden riistanhoidosta ja metsästyksestä.
Kulttuuriympäristö.
Museovirasto on määritellyt Säpin majakkayhteisön ja luotsiaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Itse majakan ja luotsiaseman rakennusten ohella valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön rajaukseen kuuluu myös koko Säpin saari.
Luonto.
Säppi kuuluu Luvian Saariston Natura 2000 -suojelualueeseen. Saarella on luonnonsuojelualueita, ja osa saaresta kuuluu Selkämeren kansallispuistoon.
Kesien ajaksi Säppiin tuodaan laiduntamaan viitisentoista ylämaankarjaan kuuluvaa lehmää. Säppi on yksi seitsemästä suomalaisesta saaresta, joilla elää sinne istutettuja villilampaita, mufloneja. Monikymmenpäisestä populaatiosta metsästetään muutama yksilö joka syksy.
Elokuussa 1997 Säpin pohjoisrannalta löydettiin kuollut delfiini eli juoksiainen ("Delphinus delphis").&lt;ref name="EM9/1997"&gt;&lt;/ref&gt; Kyseinen 5–7-vuotias uros oli vasta toinen Suomen aluevesillä tavattu tämän lajin yksilö. Myöhemmin selvisi, että muuan merikapteeni oli aikaisemmin elokuussa nähnyt delfiinin elävänä Säpin eteläpuolella.
Arttu Harkki

Arttu Petteri Harkki (s. 18. marraskuuta 1965 Helsinki) on suomalainen radiotoimittaja ja juontaja. Hän siirtyi vuonna 2010 Radio Novasta Radio Suomipopille iltapäiväohjelman juontajaksi. Harkki kuitenkin lopetti vuoden 2013 alussa Radio Suomipopin Illoissa. Sitä ennen hän teki Radio Suomipopilla iltapäivälähetystä Rakel Liekin kanssa. Nykyään (vuonna 2024) hän on juontajana Radio Nostalgialla, pääosin Nostalgian iltapäivässä yhdessä Anna Hanskin kanssa. 
Elämä ja ura.
Harkki on toiminut Radio Novan ja MTV3:n "Vihreä kulta" -ohjelman juontajana. Harkki on toiminut myös muiden televisiosarjojen, kuten "Yllytyshullujen" ja "Suomen Robinsonin" juontajana. 1990-luvulla hän lainasi äänensä "Game Over" -peliohjelman Vito-nukelle.
Vuonna 2013 Harkki osallistui Splash! -ohjelmaan.
Hänen entinen vaimonsa on Anu Harkki. Heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi 2008.
Arttu Harkki on ollut aikaisemmin naimisissa Satu Ruotsalaisen kanssa. Vuonna 2014 Harkki muutti yhteen kampaajana työskentelevän Inkan kanssa. Inka pyörittää Helsingin Bulevardilla omaa yritystä.
Carl G. Gahmberg

Carl Gustav Gahmberg (s. 11. helmikuuta 1942 Kirkkonummi) on biokemisti ja Helsingin yliopiston biokemian emeritusprofessori.
Gahmberg on saanut monia tunnustuksia urallaan. Vuonna 1981 hän sai nuoren tutkijan Anders Jahre -palkinnon. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1982. Hän on ollut Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1983 ja toimi sen pysyvänä sihteerinä 1992–2018. Hän on myös Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ja lukuisien muiden kansainvälisten tiedeakatemioiden jäsen. Hän on ollut esimerkiksi Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 lähtien. Vuonna 1995 Professoriliitto nimesi hänet Vuoden professoriksi. Vuonna 1997 hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto ja 2010 J. W. Runebergin palkinto.
Norja Eurovision laulukilpailussa

Norja osallistui Eurovision laulukilpailuun ensi kertaa vuonna 1960. Norjan menestys on vaihdellut kisoissa suuresti. Maa on voittanut kisat kolme kertaa ja täten toiminut isäntämaana kolme kertaa. Voitoista ja menestyksestä huolimatta Norja on jäänyt 12 kertaa viimeiselle sijalle. Ilman pisteitä maa on jäänyt neljä kertaa. 
Viime vuosien parhain menestys Norjalle on tullut Moskovassa 2009, jolloin se voitti kilpailun.
Kielisäännön aikana Norja on esittänyt kappaleensa norjan kielellä, mutta sen vapauduttua norjaksi on laulettu vain vuosina ja . Vuonna säännön ollessa hetkellisesti poissa käytettiin englannin lisäksi myös ranskaa. Vuoden kappaleen nimi "Sámiid Ædnan" on pohjoissaamea ja vuoden kappaleen nimi "Ven a bailar conmigo" espanjaa. Vuonna Norja käytti kappaleessaan swahilin kieltä englannin lisäksi.
Norjan edustaja valitaan Melodi Grand Prix -kilpailun kautta.
Sijoitukset ja pistejärjestelmät.
Huom! Vuosien 1960–1974 pisteet "eivät" ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.&lt;noinclude&gt;
Nykyinen pistejärjestelmä.
Vuodesta 1975 käytössä ollut suomalaisen viihdepäällikkö Heikki Seppälän ideoima äänestyskäytäntö:
Vuodesta 2006 lähtien, pisteiden jaon nopeuttamiseksi, pisteiden lukija on kertonut vain kolme suurinta pistettä (pisteet 8, 10, 12), kun pienemmät pisteet (1–7) ilmestyvät ruutuun suoraan.
Kaksivaiheinen loppukilpailu.
Kun vuonna 2003 kiinnostus Eurovision laulukilpailua kohtaan lisääntyi, EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta seuraavanlaiseksi:
Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on:
Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin. Semifinaalissa ei kerrota kunkin valtion saamia pistemääriä vaan ne paljastetaan vasta finaalin jälkeen. Semifinaalista finaaliin selvinneet ilmoitetaan satunnaisessa järjestyksessä.
Kaksi semifinaalia.
Koska kiinnostus Eurovision laulukilpailuun vain jatkoi kasvamistaan, päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä:
Norjan äänestyshistoria (vuodesta 1975 lähtien).
Norjan antamat pisteet.
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Norja ei osallistunut kilpailuun vuonna 2002. Vuosina 2007, 2011 ja 2016 Norja ei päässyt finaaleihin, mutta sai äänestää niissä.
Norjan saamat pisteet.
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Norja ei osallistunut kilpailuun vuonna 2002. Norja ei päässyt kilpailun finaaleihin vuosina 2007, 2011 ja 2016. 
Kapellimestarit.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Monsuunimetsä

Monsuunimetsä on monsuunien vaikutusalueella tropiikissa ja subtropiikissa sijaitseva kasvillisuusvyöhyke, joka saa kesäisin runsaita sateita ja joutuu talvisin selviytymään pitkän kuivankauden yli. Tämän vuoksi puusto koostuu suureksi osaksi kesävihannista lehtipuista, jotka pudottavat lehtensä kuivakauden ajaksi. Lehdet haihduttavat vettä, joten niiden pudottaminen auttaa puita selviämään kuivasta ajanjaksosta. Lehdettömät rungot päästävät auringonvalon lähes esteettä kenttäkerrokseen, jonne on kehittynyt tiheä ja lajistoltaan runsas aluskasvillisuus. Kosteimmilla paikoilla ja siellä, missä pohjavesi on lähellä maanpintaa, monet puut ovat ikivihreitä.
Monsuunimetsien puulajisto on pienempi kuin trooppisessa sademetsässä, ja rungot sijaitsevat harvemmassa. Siellä täällä on aukioita, joissa on tiheää pensaikkoa. Eläinten määrä on kuitenkin suuri, ja esimerkiksi suuria nisäkkäitä on enemmän kuin trooppisissa sademetsissä. Tyypillisiä monsuunimetsien kasveja ovat liaanit, bambut sekä tiikki-, santeli- ja banianpuut.
Monsuunimetsiä tavataan Aasiassa, lähinnä Intian keski- ja pohjoisosissa, Sri Lankassa, Kaakkois-Aasiassa ja Pienillä Sundasaarilla. Monsuunimetsät muistuttavat trooppisia ja subtrooppisia kuivametsiä, joita esiintyy myös muissa maanosissa.
John Gray

John N. Gray (s. 17. huhtikuuta 1948) on englantilainen filosofi ja kirjailija. Gray on toiminut eurooppalaisen ajattelun professorina London School of Economics -yliopistossa.
Gray on kirjoittanut artikkeleita moniin brittiläisiin lehtiin, muun muassa "The Guardianiin" ja "New Statesmaniin". Hän on kirjoittanut myös monia kirjoja poliittisen filosofian alalla, muun muassa kirjan "Straw Dogs: Thoughts on Humans and Other Animals" (2003). Hän vertaa kirjassa ihmisiä suoraan muihin eläimiin ja arvostelee humanismia, joka Grayn mielestä pohjautuu uskonnollisiin ideologioihin. Gray suhtautuu epäilevästi myös ihmisten vapaaseen tahtoon ja moraaliin, ja Grayn näkemys ihmiskunnasta onkin kyyninen. Hänen mielestään ihmiset ovat ennen kaikkea tuhoisa laji, joka tällä hetkellä tuhoaa sekä ympäristöään että maapallon muita lajeja.
Eebenpuu

Eebenpuu eli mustapuu eli ebenholz tai eebenholtsi on puutavaratyyppi, jota saadaan joidenkin eebenpuiden ("Diospyros") suvun lajien ydinpuusta. Eebenpuu on kovapuulaji. Eebenpuuta tuottavat mm. lajit ceylonineebenpuu ("Diospyros ebenum"), gabonineebenpuu ("Diospyros crassiflora"), celebesineebenpuu ("Diospyros celebica") ja "Diospyros tesselaria". Eebenillä on hyvin monta alkuperäisnimeä trooppisen vyöhykkeen eri kolkista. Alkuperäisnimet ovat: "Kojoe itam", "Congo moitomo", "Mologotoe", "Maitem", "Mojondi", "Camagon", "Tendu", "Temru", "Tunki" ja "Timbruni". Eebenpuu on nimetty kaupallisessa kielenkäytössä Makassariksi Celebesin saaren samannimisen päävientisataman mukaan.
Ominaisuuksia.
Useimmat eebenpuulajit ovat pienehköjä ja ne saavuttavat yleensä noin 15 metrin korkeuden ja 40–50 cm läpimitan. Joillakin lajeilla rungon suorahko oksaton osa voi olla 20–25 m pitkä. Joskus kerrotaan tavatun jopa 30 metrin korkuisia ja 100 cm paksuisia puita. Eebenin pintapuun ja sydänpuun erottaa selvästi toisistaan. 
Pintapuu.
Eebenpuun pintapuu on kellertävää ja puutyötarkoituksiin kelpaamatonta. 
Sydänpuu.
Sydänpuu on lajista riippuen syvänmustaa, ruskeanmustaa tai mustajuovaista ruskealla pohjalla. Puuaines on erittäin kovaa, tiivistä ja raskasta, mutta haurasta. Kuivanakin se uppoaa veteen, koska sen ominaispaino on 1,14.
Esiintyminen.
Eebenpuita kasvaa Afrikassa, Itä-Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Australiassa. Merkittävin eebenpuun kasvualue on Celebesin ("Sulawesin") saaren metsät. Liiallisten hakkuiden takia eräät eebenpuulajit ovat nykyään uhanalaisia.
Käsittely.
Eebenpuun kuivaus on vaikeaa. Paksut sydänpuukappaleet on syytä kuivata hyvin hitaasti. Eebenpuu on kovuudestaan huolimatta työstettävissä kaikilla välineillä. Sahaaminen ja höylääminen sujuvat hitaasti, mutta sorvaus on helpompaa. Kiillotettaessa se saa kauniin, metallisen kiillon. Eebeniä voi myös leikata viiluiksi. Työstöpöly voi ärsyttää silmiä ja keuhkojen limakalvoja.
Käyttö.
Eebenpuuta käytetään esimerkiksi pianon koskettimissa, soittimien otelaudoissa ja viritystapeissa. Nykyään sitä harvemmin käytetään koriste-esineissä tai huonekaluissa. Kuitenkin esimerkiksi kansanomaiset afrikkalaiset koristeveistokset on usein tehty eebenpuusta.
Campeonato Brasileiro Série B

Campeonato Brasileiro Série B lyhyemmin Série B on Brasilian jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Série B:hen osallistuu 20 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen sarjan. Neljä parasta nousee Série A:han ja neljä huonointa putoaa Série C:hen.
Série B perustettiin vuonna 1971 samalla kun koko sarjajärjestelmä Campeonato Brasileiro kehitettiin. Série B:n säännöt ja pelijärjestelmä ovat muuttuneet monta kertaa sen olemassaolon aikana ja vuosina 1973-79, 1986-87, 1993 ja 2000 Série B:tä ei pelattu ollenkaan. Kaudesta 2006 lähtien pelijärjestelmä on ollut samanlainen kuin Série A:ssa.
Joukkueet kaudella 2024–2025.
Joukkueet kaudella 2024–2025:
Bruno Latour

Bruno Latour (22. kesäkuuta 1947 Beaune, Côte-d’Or, Ranska – 9. lokakuuta 2022) oli ranskalainen filosofi, antropologi ja tieteensosiologi. Hän toimi politiikan tutkimuksen professorina Pariisin Sciences Po -instituutissa. Koulutukseltaan hän oli filosofi ja antropologi.
Latour kehitti yhdessä Michel Callonin ja John Law’n kanssa toimijaverkkoteorian ANT (actor-network theory). Latour ja Callon julkaisivat yhteistyössä "Pandore"-ilmaisjakelulehteä, joka sisälsi tieteellisiä artikkeleita tieteentutkimuksesta, teknologian etnologiasta, tieteensosiologiasta ja kognitiivisesta psykologiasta. Latour ja Callon kirjoittivat lehteen usein salanimillä ja toisinaan jopa arvostellen omia tekstejään herättääkseen tieteellistä keskustelua.
Battlefield Evolution

Battlefield evolution on Mongoose Publishingin kehittämä miniatyyripeli,
jota pelataan 28 millimetrin miniatyyreillä. Se sijoittuu vuoteen 2018.
Battlefield Evolutionissa on tällä hetkellä 4 eri armeijaa
jotka ovat: Kiinan Kansanvapautus Armeija (PLA), Euroopan liittovaltion iskujoukko (EFTF),
Yhdysvaltain merijalkaväki (USMC) ja Lähi-idän liittoutuma (MEA). Uusia armeijoita ilmestyy kuukausittain pelin kehittyessä.
Espoon kaupunginvaltuusto

Espoon kaupunginvaltuusto () on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Espoossa.
Espoon väkiluvun ylitettyä 250 000 asukkaan rajan valtuustoon on valittu vuoden 2012 kunnallisvaaleista lähtien 75 valtuutettua. Espoo on voimasuhteiltaan selkeästi porvarillinen kaupunki, suurin puolue on ollut pääsääntöisesti Kokoomus. Vihreiden ja RKP:n kannatus on myös Espoossa Suomen keskiarvoa suurempaa . Elokuussa 2017 Perussuomalaisten ryhmästä erosi kolme valtuutettua, jotka perustivat Espoon sinisen valtuustoryhmän. Vuoden 2025 vaalien jälkeen valtuuston suurimpana puolueena jatkaa Kokoomus. Vaaleissa pienpuolueena tunnettu Liberaalipuolue palasi valtuustoon.
Espoon kaupunginvaltuuston puheenjohtajana (2025–2029) toimii Vihreän liiton Saara Hyrkkö.