tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alice Herz

Alice Herz oli Saksassa syntynyt juutalainen, joka pakeni toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltoihin ja toimi rauhanliikkeen parissa. 16. maaliskuuta 1965 hän sytytti itsensä palamaan protestina Vietnamin sodalle ja hän kuoli vammoihinsa 10 päivää myöhemmin.
Elämäkerta.
Alice Herz syntyi Saksassa vuonna 1883 ja hänen tarkkaa syntymäpäiväänsä ei tunneta. Taustaltaan hän oli juutalainen ja natsien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933 tuolloin leskeksi jäänyt Alice pakeni tyttärensä Helgan kanssa Ranskaan. Saksan vallattua Ranskan Herzit pakenivat edelleen Espanjaan, jossa he päätyivät internointileirille lähelle maan rajaa. Vuonna 1942 Alicen onnistui matkustaa tyttärensä kanssa Yhdysvaltoihin. Perhe asettui Detroitiin, jossa Herz opetti saksaa Wayne Staten yliopistossa.
Herz kiinnostui rauhanaatteesta ja liittyi esimerkiksi Women’s International League for Peace and Freedom-järjestöön. Järjestön jäsenyyden takia hän oli miltei menettää mahdollisuutensa saada Yhdysvaltojen kansalaisuus. WILPF oli viranomaisten mielestä radikaalijärjestö. Hän sai kuitenkin kansalaisuutensa viimein vuonna 1954 ja hän toimi edelleen etenkin toisen maailmansodan jälkeen ydinaseiden kiristämässä maailmantilanteessa rauhanaatteen puolesta Detroitin alueella.
Yhdysvallat sekaantui yhä enenevissä määrin Vietnamin sotaan 1960-luvun puolivälistä lähtien ja Herz päätti ryhtyä radikaaliin tekoon rauhan puolesta. Hänen tekonsa innoittaja oli Thích Quảng Đức, buddhalainen munkki, joka oli vuonna 1963 sytyttänyt itsensä palamaan protestina Etelä-Vietnamin harjoittamille buddhalaisten vainoille. Herz kirjoitti ystävilleen ja muille aktivisteille jättämässään kirjeessä päättäneensä ryhtyä samaan, kun perinteiset protestikeinot, kuten mielenosoitukset ja lehtien mielipidekirjoitukset olivat osoittautuneet epäonnistuneiksi. 16. maaliskuuta 1965 hän käveli vilkkaalle risteykselle Detroitissa ja sytytti itsensä palamaan. Autolla kulkenut ohikulkija sammutti palon, mutta Herz kuoli vammoihinsa 26. maaliskuuta 1965.
Herzin teon jälkeen itsensä sytytti protestina muitakin rauhan puolesta protestoineita, kuten Roger Allen LaPorte ja Norman Morrison. Herziä on pidetty ensimmäisenä amerikkalaisen Vietnamin sodan vastaisen liikkeen marttyyrinä. Alice-Herz-Platz Saksan Berliiniissä on nimetty Herzin mukaan.
Anttoni Takala

Matias Anttoni Takala (9. marraskuuta 1896 Ylihärmä – 11. huhtikuuta 1947 Jyväskylä) oli suomalainen päätoimittaja.
Takalan vanhemmat olivat talollisen poika Juho Takala ja Anna-Kaisa Ikola. Hän oli "Saarijärven Paavo" -lehden toimitussihteerinä 1921–1922 ja 1923–1926 sekä lehden päätoimittajana 1926–1932. Jyväskylässä ilmestyvän "Keskisuomalainen"-lehden päätoimittajana Takala oli 1932–1947. Takala oli Maalaisliiton Vaasan läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä 1923–1924. 
Takala oli Keski-Suomen nuorisoseurojen liiton johtokunnan jäsen 1922–1932, Jyväskylän sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1929, maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen jäsen vuodesta 1929, Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsen vuodesta 1930 sekä maalaisliiton lisätyn keskushallituksen jäsen vuodesta 1929.
Rimma Žukova

Rimma Žukova (14. maaliskuuta 1925 – 5. elokuuta 1999) oli 1950-luvun parhaita naispikaluistelijoita. Hän voitti yhden maailmanmestaruuden ja viisi muuta MM-mitalia.
Žukova saavutti MM-kilpailuissa pronssia vuosina 1949 ja 1950, sijoittui neljänneksi vuonna 1952, saavutti hopeaa vuosina 1953 ja 1954 sekä voitti ainoan maailmanmestaruutensa Kuopiossa 1955. Vielä vuonna 1956 hän saavutti MM-hopeaa ja sijoittui vuonna 1957 MM-kilpailuissa viidenneksi. Hän luisteli maailmanennätyksiä eri matkoilla 1 000 metristä 5 000 metriin. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1952, 1953 ja 1954.
Dolley Madison

Dolley Madison (20. toukokuuta 1768 – 12. heinäkuuta 1849) oli Yhdysvaltojen presidentti James Madisonin puoliso.
Dolley Madison oli naimisissa kolme vuotta John Toddin kanssa ja sai tämän kanssa pojan. Aviomies menehtyi keltakuumeeseen 1793. Syyskuussa 1794 Dolley vihittiin 17 vuotta vanhemman James Madisonin kanssa. Liitto oli onnellinen, mutta lapseton.
James Madison työskenteli ystävänsä Thomas Jeffersonin hallinnossa ulkoministerinä tämän presidenttikaudella, ja Madisonit muuttivat Washingtoniin. Tarvittaessa leskimies Jefferson pyysi tilaisuuksiinsa emännäksi Dolley Madisonin. Dolley Madison oli suosittu Washingtonin seurapiireissä, ja tämä vaikutti myönteisesti James Madisonin valintaan presidentiksi 1808 ja 1812. 
Vuoden 1812 sodassa britit miehittivät Washingtonin ja polttivat presidentin virka-asunnon Valkoisen talon. Dolley Madison pakeni vasta viime hetkellä, kun britit olivat muutaman mailin päässä, mutta hän pakkasi mukaansa kuuluisan George Washingtonin muotokuvan ja mahdollisesti myös Amerikan itsenäisyysjulistuksen. Dolleyn urheudesta kirjoitettiin laajasti lehdistössä, ja vaikka Madisonia oli kehotettu siirtämään hallintonsa ja maan pääkaupunki turvallisempaan paikkaan, Valkoisen talon symboliarvo oli niin suuri, että kongressi päätti sittenkin jälleenrakentaa Capitolin ja Valkoisen talon.
Compagnie Malienne pour le Développement des Textiles

Compagnie Malienne pour le Développement des Textiles eli CMDT on vuonna 1974 perustettu Malin puuvillan tuotantoyhtiö. Sen tehtävänä on ohjata ja kehittää puuvillan viljelyä, jalostaa tuotantoa kuiduksi ja myydä sitä maan tekstiiliteollisuudelle sekä vientiin.
CMDT Holdingin pääomasta 99,49 % omistaa Malin valtio ja 0,51 % ranskalainen Geocoton-yhtiö. Neljästä alueellisesta tuotantoyhtiöstä 80 % kuuluu CMDT Holdingille ja 20 % Union Nationale des Sociétés Coopératives des Producteurs de Coton -järjestöön yhdistyneille tuottajille. Yhtiö toimii maan eteläosassa Kayesin alueen Kitan piirissä, Koulikoron alueen Dioïlan piirissä, koko Sikasson alueella sekä Ségoun alueen Barouélin, Blan, Sanin ja Tominianin piireissä. Se työllistää noin 1 500 vakituista ja 3 000 kausityöntekijää. Puuvillaa kasvatetaan 171 000 perheviljelmällä, jotka ovat järjestäytyneet kyläyhdistyksiksi ja osuuskunniksi. Keskimäärin kymmenen hehtaarin suuruisista viljelmistä kolmasosa on varattu puuvillan viljelyyn. Sen ohella viljellään maissia, hirssiä, durraa, riisiä ja vihanneksia.
Malin puuvillan tuotanto on 2010-luvulla kasvanut tasaisesti lisääntyneen lannoitteiden käytön ja CMDT:n tukitoimien ansiosta. Satokaudella 2017–2018 saavutettiin uusi ennätystulos, yli 720 000 tonnia puuvillansiementä. Samalla myös maissin, hirssin ja durran tuotanto on lisääntynyt. CMDT:llä on 17 puuvillanpuhdistuslaitosta, jotka vuonna 2014–2015 tuottivat 232 748 tonnia kuitua ja 290 106 tonnia öljysiementä. Samana vuonna myydyn kuitutuotannon arvo oli 170,66 miljardia ja öljysiemenen 27,56 miljardia CFA-frangia. Malilainen puuvillakuitu on hyvälaatuista, ja se tuottaa 15 % maan vientituloista (vuonna 2012). Kotimaiset yritykset Comatex, Batex-CI ja Fitina jalostavat alle kaksi prosenttia tuotannosta. Öljysiemenen jalosti aikaisemmin valtionyhtiö Huicoma, mutta nykyään se myydään markkinahintaan.
Malin hallitus on suunnitellut CMDT:n yksityistämistä vuodesta 2001, mutta toistaiseksi hanke ei ole edennyt.
Liian myöhään

Liian myöhään (alkuperäinen engl. nimi Just Before Dawn) on vuonna 1981 ilmestynyt ns. slasher-elokuvien alalajityyppiin kuuluva yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvassa seurataan joukkoa teini-ikäisiä retkeilijöitä Oregonin vuoristoseudulla matkalla tutkimaan yhden retkeilijän perinnöksi saamaa tilaa. Elokuva kuvattiin Silver Falls State Park -luonnonpuistossa Oregonissa Portlandin kaupungin lähistöllä Yhdysvalloissa.
Juoni.
Syrjäseudun vuoristolaismies tekee murhatöiden sarjan syrjäisen kirkon alueella. Samoihin aikoihin viiden hengen joukko nuoria retkeilijöitä suuntaa juuri samalle seudulle huolimatta paikallisen riistanvartijan, McLeanin (George Kennedy), varoituksista alueen turvattomuudesta nuorille kaupunkilaisille. Kun ryhmä on jo matkannut pidempään syrjäisen vuoristoseudun sydämeen, kohtaavat he aiemmasta, kirkossa tapahtuneesta verilöylystä selvinneen miehen, mutta erehtyvät luulemaan tämän kuvauksia tapahtuneesta vain hulluuden syövereistä kumpuavaksi jorinaksi. 
Joukkio kulkeutuu vielä syvemmälle metsäisellä vuoristoseudulla ylittäen jopa ison rotkon huonokuntoisella ja kapealla riippusillalla. Murhaaja on ottanut joukkion nyt kohteekseen ja murhaa nuorukaisia julmasti yksi kerrallaan. Viimeisenä eloonjääneenä Connie (Deborah Benson) joutuu kohtaamaan murhaajan yön pimeydessä ja vastoin kaikkia odotuksia onnistuu pääsemään murhaajasta voitolle jääden henkiin.
Vastaanotto.
Elokuva ei ollut kaupallinen menestys; siitäkin huolimatta, että se sai kriitikoilta hyvän vastaanoton, joissa kehuttiin mm. elokuvan ilmapiiriä ja kuvausta. Elokuvan julkaisu ei sujunut mutkitta ja se piti saada julkaistua Universal Pictures -tuotantoyhtiön toimesta, mutta tuotantoyhtiö perääntyi hankkeesta ja julkaisijaksi tuli juuri ennen elokuvan julkaisuajankohtaa pieni riippumaton tuotantoyhtiö Picturmedia. 
Kohtelu Suomessa.
Elokuva joutui Suomessa ennakkotarkastuksessa vuonna 1982 hetkellisesti kielletyksi raaistavana. Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ikärajan KK (Kokonaan Kielletty), joten sitä ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Neljää kuukautta myöhemmin kuitenkin leikattu (noin 2 minuuttia) versio elokuvasta sai uusintatarkastuksessa ikärajan K18 ja paria kuukautta sen jälkeen ensi-illan valkokankaalla.
Leikkaamaton, pidennetty versio.
Vuonna 2013 elokuvan tallennejulkaisujen oikeudet Yhdysvalloissa raukesivat (entinen oikeuksien haltija oli Media Blasters -julkaisuyhtiö). Pian tämän jälkeen yhdysvaltalainen pienjulkaisuihin erikoistunut yhtiö Code Red julkaisi elokuvasta leikkaamattoman ja pidennetyn, noin 102-minuuttisen, version. Versio on lisensoitu suoraan tuottajana toimineelta V. Paul Hreljanovicilta.
Edith Wilson

Edith Wilson (o.s. Bolling; 15. lokakuuta 1872 – 28. joulukuuta 1961) oli presidentti Woodrow Wilsonin toinen vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen 1915–1921.
Edith Wilson toimi käytännössä jonkin aikaa maan johtajana miehensä Woodrow Wilsonin saatua sairauskohtauksen 1919. 
Edith Bolling kasvoi Länsi-Virginian maaseudulla. Hän opiskeli Martha Washington Collegessa yliopistoon valmentavia aineita kuten kieliä, matematiikkaa, historiaa ja oikeinkirjoitusta. Hän jätti kuitenkin opiskelut kesken. Hän oli naimisissa jalokivikauppias Norman Galtin kanssa 1896–1908, kunnes Galt kuoli. Toisen avioliittonsa Edith Bolling Galt solmi 43-vuotiaana Woodrow Wilsonin kanssa vuonna 1915. Myös Wilson oli tuolloin leskimies.
Ilmeenjoki

Ilmeenjoki () on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Leningradin alueella ja Karjalan tasavallassa Venäjällä. Joki saa alkunsa Ilmeen luona Venäjällä lähellä Suomen ja Venäjän raja ja laskee Vuokseen Venäjällä lähellä Käkisalmea. Venäjällä joen yläjuoksu on rajajokena Karjalan tasavallan ja Lenigradin alueen välillä.
Suomessa Ilmeenjoen valuma-alueeseen (04.199) kuuluu Pitkäjärvi () Suomen ja Venäjän rajalla sekä neljä muuta tämän yläpuolista järveä kokonaan Suomen puolella. Joen koko valuma-alue Suomessa ja Venäjällä on 612,15 km².
Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa Ilmeenjoen valuma-alue (04.199) luetaan osaksi Vuoksen aluetta (04.19) Suur-Saimaan alueella (04.1) Vuoksen vesistössä (04).
Suomen nykyisessä valumaluejaossa Ilmeenjoen valuma-alue (04.199) on virheellistä nimetty "Kuujoen valuma-alueeksi". Todellisuudessa valuma-alueen 04.199 laskujoki on nimeltään Ilmeenjoki (). Samalla Suomen nykyiselle alueelle myös ulottuvan Kuunjoen (myös "Kuujoki", "Kuununjoki", ) valuma-alue (04.198) on Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa on epätarkasti nimetty "Korisevanojan valuma-alueeksi". Todellisuudessa Suomesta Venäjälle laskeva Korisevanoja on vain yksi Kuunjoen sivujoen Käräjoen sivuhaara, ja sen valuma-alueeseen kuuluu vain osa Suomen puolelle ulottuvasta Kuunjoen valuma-alueesta 04.198. Täsmällinen nimi koko valuma-alueelle 04.198 olisi Kuunjoen valuma-alue.
Suomi on -televisiosarjat

Suomi on -televisiosarjat ovat Intervisio Oy:n Yle TV1:lle tuottamia ohjelmasarjoja Suomen kulttuurihistoriasta. Sarjat on käsikirjoittanut Marjo Vilkko, ja niiden juontajana oli 2010-luvulla Juhani Seppänen ja "Suomi on maalainen" -sarjasta alkaen Olavi Seppänen, sarjan tuottajan Antti Seppäsen poika.
"Suomi on ruotsalainen" sai Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2015.
21 Thunder

21 Thunder on kanadalainen draamasarja. Tarina seuraa alle 21-vuotiaita jalkapallonpelaajia Montreal Thunder jalkapallojoukkueessa Montrealissa, Quebecissa. Sarjan loi Adrian Wills, Riley Adams, ja Kenneth Hirsch vuonna 2016. Sarja sai ensi-iltansa Kanadassa heinäkuussa 2017, ja sai enimmäkseen myönteisiä arvioita.
Vastaanotto.
Sarja on saanut yleisesti myönteisiä arvioita; John Doyle sekä "Globe and Mail" kutsui sitä "erittäin nautittavaksi ja koukuttavaksi, vaikka olisit vain rento jalkapallofani. "Enimmäkseen se on nopea, vauhdikas, realistinen ja mukaansatempaava. Se on hienoa viihdettä, ja se on yksi niistä näytellyistä urheiluista jotka onnistuivat"
Dorothy Parker

Dorothy Parker (22. elokuuta 1893 – 7. kesäkuuta 1967) oli yhdysvaltalainen novellisti, runoilija, käsikirjoittaja ja kirjallisuuskriitikko.
Dorothy Rothschild aloitti kirjoittajan uransa "Vogue"-lehden toimittajana vuonna 1916. Seuraavana vuonna hän siirtyi "Vanity Fair" -lehden teatterikriitikoksi. Hän oli naimisissa 1917–1928 Edwin Pond Parkerin kanssa, jonka sukunimeä hän käytti koko ammatillisen uransa ajan. Vuodesta 1927 hän kirjoitti kirjallisuusarvioita "The New Yorker"iin.
Vuonna 1933 muutti toisen aviomiehensä Alan Campbellin kanssa Hollywoodiin. He kirjoittivat yli 15 elokuvakäsikirjoitusta. Elokuva Tapahtuipa Hollywoodissa ("A Star Is Born", Suomessa myös nimillä "Tähti on syntynyt" ja "Tähti on syttynyt") oli Oscar-ehdokkaana. Parker asui Hollywoodissa Campbellin kuolemaan 1963 asti ja palasi sitten New Yorkiin.
Parker julkaisi useita novellikokoelmia. Niille on tyypillistä ihmiselon kuvaaminen yhtä aikaa säälittävänä ja huvittavana.
Jämsän teloitukset 1918

Jämsän teloitukset 1918 tarkoittavat sisällissodan aikana valkoisten Jämsän seudulla tekemiä teloituksia, joissa kuoli 70–80 pääasiassa työväenliikkeen aktiivia. Jämsä oli koko sisällissodan ajan valkoisten selustassa eikä siellä ollut toimivaa punakaartia, joten paikkakunnan punaiset eivät edes voineet syyllistyä aseelliseen kapinaan.
Helmi–toukokuun aikana Jalmari Saaren ja Johannes Fromin johtama joukkio, jossa oli mukana myös muun muassa Veikko Sippola, pidätti Jämsän seudulla kymmeniä työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä. Pidätetyt vietiin Saaren kartanossa toimineeseen tilapäisvankilaan, jossa heitä kuulusteltiin ja kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat aluksi kartanon riihen seinää vasten, mutta myöhemmin suurimmaksi osaksi Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa, jonne humalassa olleet teloittajat öisin veivät vankeja ammuttavaksi. Teloitettavia ei tuomittu minkäänlaisessa oikeusistuimessa vaan teloituksista päättivät Jalmari Saari sekä Jämsän suojeluskunnan esikunta. Teloituksiin vaikuttivat myös henkilökohtaiset kaunat.
Weikko Pakarinen

Weikko Otto Pakarinen (12. maaliskuuta 1884 Joensuu – 29. kesäkuuta 1930 Jyväskylä) oli suomalainen oppikoulun opettaja ja suomentaja.
Weikko Pakarisen vanhemmat olivat kauppias Antti Pakarinen ja Elisabet Hirvonen. Pakarinen pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1902 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1905 ja filosofian maisteriksi 1907. Pakarinen toimi aluksi historian ja suomenkielen lehtorina Joensuun lyseossa 1905–1906 sekä Kokkolan yhteiskoulussa 1907. Hän oli sitten historian, suomenkielen ja latinankielen lehtorina 1907–1913 Iisalmen yhteiskoulussa ja oli kolmisen vuotta myös koulun johtajana. Iisalmesta Pakarinen siirtyi Ouluun, missä hän oli Oulun reaalilyseon historian ja suomenkielen vanhempana lehtorina 1913–1916. Koulun muututtua keskikouluksi Pakarinen jäi samojen aineiden lehtoriksi ja koulun rehtoriksi. Oulun maanviljelys- ja teollisuusjaostoisen lyseon historian, yhteiskuntaopin ja suomenkielen opettajana sekä koulun johtajana Pakarinen toimi 1918–1922. Vuonna 1922 Pakarinen siirtyi Turkuun Turun klassillisen lyseon latinan ja kreikan kielten vanhemmaksi lehtoriksi. Hän hoiti samalla Turun yliopistossa latinan kielen opetusta pro exercitio-koetta varten ja luennoi latinan kielen alalta romaanista filologiaa opiskeleville. Vuodesta 1927 lähtien hän antoi myös Jyväskylän kesäyliopistossa latinan kielen opetusta.
Pakarinen kuului Iisalmen kunnanvaltuustoon sekä Iisalmessa ja Oulussa kunnallisiin lautakuntiin. Pakarinen oli myös tunnettu latinan ja kreikan kielten oppikirjojen laatija.
Weikko Pakarinen oli naimisissa vuodesta 1909 Aili Braxin kanssa. Weikko Pakarisen sisar oli oopperalaulaja Maikki Järnefelt-Palmgren o.s. Pakarinen.
The Temple of Elemental Evil

The Temple of Elemental Evil on Gary Gygaxin ja Frank Mentzerin kirjoittama sekä TSR, Inc. -yhtiön vuonna 1985 julkaisema roolipeliseikkailu, joka sijoittuu Dungeons &amp; Dragonsin Greyhawk-maailmaan. Se on jatko-osa Gygaxin aiempaan seikkailuun "The Village of Hommlett", joka julkaistiin miniseikkailuna vuonna 1979. Pelaajien tehtävä on tuhota temppelinraunioissa oleva suuri pahuus.
"The Temple of Elemental Evil" keskittyy varsinaisen roolipelaamisen sijaan seikkailuun, jossa sivuhahmot jäävät vähemmälle huomiolle.
Troika Gamesin kehittämä videopeliversio seikkailusta "The Temple of Elemental Evil" julkaistiin vuonna 2003.
STEM

STEM on englanninkielinen lyhenne sanoista science, technology, engineering, mathematics. Sillä tarkoitetaan luonnontieteiden ja insinöörityön aloja – teknistieteellisiä aloja.
STEM sisältää matematiikan, fysiikan, kemian, biologian, maantieteen, geologian, työvoima- ja teknologiakoulutuksen, tieto- ja viestintätekniikan, tekniikan alat sekä näihin aloihin liittyvät poikkitieteelliset erikoisalat.
STEM-alat ovat tunnetusti miesvaltaisia. Euroopassa on verkosto EU STEM Coalition, joka fasilitoi jäsenmaiden STEM-organisaatioita ja tukee maiden STEM-strategioita. Suomen STEM-organisaatio on Maija Akselan johtama LUMA-keskus Suomi, jonka tavoitteena on innostaa ja kannustaa lapsia ja nuoria matematiikan, luonnontieteiden ja teknologian harrastamiseen ja opiskeluun uusien tiede- ja teknologiakasvatuksen avausten kautta, tukea opettajia elinikäiseen oppimiseen varhaiskasvatuksesta korkeakouluihin koko Suomessa, sekä vahvistaa tutkimuspohjaista opetuksen kehittämistyötä.
Onko STEM suomeksi LUMA, onko LUMA englanniksi STEM?
Suomen kielessä on termi LUMA joka tulee sanoista luonnontiede ja matematiikka. EU STEM Coalition kutsuu LUMA-keskus Suomea nimellä "LUMA Centre Finland (Finnish STEM platform)". Luma-keskus Suomi ei erityisesti määrittele itseään STEM-sanalla. About us -sivullaan keskus käyttää alastaan lukuisia eri termejä: "mathematics and science", "STEM", "So-called LUMA activities", "science education", "science and technology", "LUMA operations" ja "mathematics, science, and technology". Lähteiden perusteella ei voi sanoa, että sanat STEM ja LUMA tarkoittaisivat samaa asiaa.
Maahanmuutto ja STEM.
Yhdysvalloissa STEM-aloja käsitellään kokonaisuutena koulutuksen rahoituksessa. Yhdysvalloissa STEM on maahanmuuttokeskustelussa käytetty lyhenne, jota käytetään tietyn koulutuksen saaneista maahanmuuttajista. Yhdysvalloissa ei kouluteta tarpeeksi STEM-alojen osaajia, minkä vuoksi sellaisten maahanmuuttoa suositaan.
Naisten koulutus teknistieteellisillä aloilla.
Yhdysvalloissa yliopistojen kaikista kandidaatintutkinnoista 33 prosenttia enemmän menee naisille kuin miehille. Se ei kuitenkaan heijastu STEM-koulutusohjelmiin. Vuonna 2014 insinööriopintojen kandidaatintutkinnoista vain 19 prosenttia meni naisille. Women into Science and Engineeringin (WISE) mukaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa 13 prosenttia STEM-aloilla työskentelevistä on naisia.
Alexander Karim

Alexander Karim (s. 26. toukokuuta 1976 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt lähinnä televisiossa, muun muassa "Arne Dahl" ja "Johan Falk" -televisioelokuvissa.
Karim on ohjannut lyhytelokuvat "Rampljus" (2000), "Smiling Faces" (2002), "The Apple Tree" (2003), "Marrakech" (2004) ja "3 minuter" (2006)
Alexander Karimin vanhemmat ovat kotoisin Ugandasta, josta he pakenivat Idi Aminin hallintoa Ruotsiin 1970-luvulla. Karimilla on kaksi veljeä Baker ja Othman, jotka ovat myös elokuva-alalla. Vuonna 1985 Karim muutti Yhdysvaltoihin opiskelelemaan näyttelemistä, ja hän palasi takaisin Ruotsiin vuonna 2000.
Berlinde De Bruyckere

Berlinde De Bruyckere (s. 1964 Gent, Belgia) on belgialainen kuvanveistäjä ja taidemaalari, joka on tunnettu erityisesti hevosveistoksistaan, joita hän on käyttänyt sodan mielettömyyden kuvaajaksi. Venetsian biennaalissa vuonna 2003 esillä olleet veistokset toivat De Bruyckerelle tämän kansainvälisen läpimurtonsa.
Elämä ja ura.
Berlinde De Bruyckere syntyi Gentissä ja opiskeli myös siellä LUCA School of Arts -taidekoulussa. Hänen ensimmäinen ryhmänäyttelynsä oli Gentissä vuonna 1986 ja yksityisnäyttelynsä Brysselissä 1988.
Vaikka De Bruyckere on työskennellyt aktiivisesti 1980-luvulta saakka, läpimurtonsa hän teki In Flanders Fields -museon tilausteoksella vuonna 2000. Hän nosti esille sodan viattomat uhrit, hevoset. Hän käytti kuolleita hevosia metaforana kärsimykselle ja elämän päättymiselle. De Bruyckere palasi aiheeseen kolme vuotta myöhemmin Venetsian biennaalissa. Sitä voidaan pitää hänen kansainvälisenä läpimurtona.
Vuonna 2013 De Bruyckere oli Belgian edustajana Venetsian biennaalissa, jossa oli esillä hänen teoksensa "Kreupelhoit–Cripplewood, 2012–2013". Siinä jättiläsmäinen kaatunut jalava on maalattu lihaa jäljittelevin värein ja on siteissä kuin haavoittunut ruumis. Sillä De Bruyckere viittasi Venetsian suojeluspyhimykseen, Pyhään Sebastianukseen.
Tyyli.
De Bruyckere käsittelee tuotannossaan elämää ja kuolemaa, ja hän haluaa taiteensa antavan myötätuntoa ja lohtua. Hevosen hän valitsi sodan mielettömyyden kuvaajaksi, koska sen ansiosta kuolema on teoksissa abstraktimmin esillä.
De Bruyckere on käyttänyt töissään vahaa vuodesta 1996 lähtien. Vahan lisäksi hän käyttää epoksia, köysiä ja naruja sekä käytettyä nahkaa tai tekstiilejä. Erilaisten pigmenttien avulla De Bruyckere muuttaa vahasta kalvakasta ihoa, jonka läpi näkyy häivähdyksiä verestä, suonista ja vammoista.
Erwin Schulhoff

Erwin Schulhoff (8. kesäkuuta 1894 Praha – 18. elokuuta 1942) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hänellä oli musikaalinen suku, johon kuuluivat muiden muassa pianovirtuoosi, säveltäjä Julius Schulhoff ja viulisti Heinrich Wolff. Hän opiskeli Prahan konservatoriossa vuoteen 1906 ja jatkoi pianonsoiton opintoja Wienissä vuoteen 1908. Vuoteen 1910 Schulhoff opiskeli pianonsoittoa, teoriaa ja sävellystä Max Regerin johdolla Leipzigissa. Vielä tämän jälkeen hän sai Kölnissä opetusta pianonsoitossa, sävellyksessä ja orkesterinjohdossa.
Schulhoff palveli ensimmäisessä maailmansodassa. 
Schulhoffin musiikissa on kuultavissa muun muassa Richard Strauss -vaikutteita. Hänellä oli tiiviit yhteydet toiseen Wienin koulukuntaan ja myös dadaistitaiteilijoihin. Säveltäjä meni vuonna 1921 naimisiin Alice Libochowitzin kanssa ja muutti vuonna 1922 Berliiniin. Schulhoff oli juutalainen kommunisti ja pyrki toisen maailmansodan aikana Neuvostoliittoon pakoon, mutta joutui keskitysleirille Theresienstadtiin, jossa kuoli tuberkuloosiin. 
Schulhoff hyödynsi musiikissaan jazzia. Hänen teoksiinsa lukeutuu ooppera "Flammen" (1929/32).
Unterniskanjoki

Unterniskanjoki () on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Imatralla Etelä-Karjalassa Suomessa ja Leningradin alueella Venäjällä. Se saa alkunsa Immalanjärvestä Imatralla Suomessa ja laskee Vuokseen Ensossa Venäjällä.
Unterniskanjoki ei ole Immalanjärven alkuperäinen lasku-uoma. Alun perin Immalanjärvi laski Vuokseen Tainionkosken alapuolella. Lasku-uoman suunta käännettiin vuonna 1894 osana Vuoksen vesivoiman rakentamiseen valmistautumista ja kun Immalanjärven pintaa haluttiin laskea sen läheltä kulkemaan suunnitellun rautatien rakennustöiden helpottamiseksi.
Suomen valuma-aluejaossa joki luetaan Immalanjärven valuma-alueeseen (4.192), joka on osa Vuoksen aluetta (4.19), joka edelleen luetaan Suur-Saimaan alueeseen (4.1) Vuoksen vesistössä (4).
Nimi "Immalanjärven valuma-alue" vesistön osa-alueen nimenä on epätarkka, koska todellisuudessa kyseessä on Unterniskanjoen valuma-alue. Koko Unterniskanjoen valuma-alueen pinta-ala on 119,1081 km².
Lähteet.
'
Joonas Järvelä

Joonas Järvelä (6. lokakuuta 1881 Korpilahti – 25. lokakuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen maalarimestari ja maalitehtailija.
Järvelän vanhemmat olivat itsellinen Niklas Eliaanpoika ja Eriikka Kallentytär. Hän pääsi kansakoulusta 1895 ja opiskeli sitten Ateneumin keskuskoulussa 1903 suorittaen maalarinopin Salomo Wuorion maalausliikkeessä 1904.
Järvelä harjoitti omaa maalarinliikettä Helsingissä 1908–1931. Vuonna 1923 hän perusti Helsinkiin lakka- ja maalitehtaan, josta muodostettiin vuonna 1933 osakeyhtiö nimeltä "J. Järvelän Lakka- ja Väritehdas Oy" (vuodesta 1943 "Järvelän Tehtaat Oy"). Tehdas oli 1920-luvulla Uudenmaankatu 33:ssa ja 1930-luvulla se siirrettiin Elimäenkatu 15:een. Työntekijöitä oli 1928 80 ja 1930-luvulla 15. Järvelä oli yhtiön enemmistöosakas sotavuosiin saakka, jolloin hänet syrjäytettiin yrityksestä. Järvelä työskenteli tämän jälkeen kansanhuoltoministeriössä käsitellen muun muassa maalialan raaka-ainekysymyksiä.
Järvelä kirjoitti maalausta käsitteleviä artikkeleita ja laati alan oppimateriaaleja. Hän oli mukana aktiivisesti vuonna 1930 avatun Helsingin Maalariammattikoulun perustamisessa. Järvelä oli maalarinaineopin opettajana Ateneumissa vuodesta 1927 ja maalariammattikoulussa vuodesta 1930 sekä molemmissa paikoissa värikemian opettajana vuodesta 1932. Järvelä oli Suomen maalarintyönantajain liiton hallituksen ja Käsityö- ja pienteollisuuden harjoittajien yhdistyksen johtokunnan jäsen sekä Maalarilehden johtokunnan jäsen ja toimittaja. 
Järvelän Tehtaat Oy alkoi rakentaa 1945 suurta tehdasta Kolhoon. Tehdas aloitti toimintansa 1948, mutta jo seuraavana yhtiö meni konkurssiin ja sen omaisuus huutokaupattiin. Tuko osti 1950 Kolhon tehtaan ja piti siellä "Maaliteollisuus Oy":n nimellä maali- ja maaliöljytehdasta. Maaliteollisuus Oy myytiin vuonna 1965 Winter Oy:lle, joka lopetti tehtaan 1967.
Teoksia.
Nimellä "J. Järvelä" :
Eva Isaksson

Eva Isaksson (s. 1953) on Helsingin yliopistossa Tähtitieteen kirjastonhoitaja ja tietokirjailija. Hän on tehnyt tutkielmansa Gunnar Nordströmistä.
Tomas Westerlund

Tomas Westerlund (s. 28. tammikuuta 1992 Heinola) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän toimii SM-liigajoukkue-joukkue Kiekko-Espoon apuvalmentajana.
Ura.
Pelaajana.
Westerlund on edustanut pelaajaurallaan Kouvolan KooKoota ja Forssan Palloseuraa.
Valmentajana.
Westerlund toimi kausilla 2014–2016 videovalmentajana Helsingin Jokereissa. Tämän jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 apuvalmentajaksi Jokereiden A-junioreihin.
Kaudella 2017–2018 Westerlund toimi KHL-joukkue Salavat Julajev Ufan videovalmentajana.
Vuosina 2018–2022 Westerlund valmensi ja toimi pelaajakordinaattorina Mestis-joukkue KeuPa HT:ssa. Kaudella 2018–2019 Keupa HT voitti hopeaa ja kaudella 2020–2021 Westerlund palkittiin vuoden valmentajaksi.
Tammikuussa 2022 Westerlund valittiin Kiekko-Espoon päävalmentajaksi.
Keväällä 2024 Westerlundin valmentama Kiekko-Espoo nousi SM-Liigaan kaudeksi 2024-2025. Kiekko-Espoo palkkasi SM-Liigaan nousseen seuran uudeksi päävalmentajaksi Jyrki Ahon ja Westerlund näin ollen jatkaa seurassa apuvalmentajana. 
Perhe.
Tomas on jääkiekkovalmentaja Erkka Westerlundin poika.
Sinkolo

Sinkolo on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 45 kilometriä Koutialasta etelään. Kunnassa on 12 400 ja kylässä 3 000 asukasta (vuonna 2009).
Sinkolon kunta rajoittuu koillisessa Koutialan piirin Kapalan ja Koloniguén, kaakossa Goudié Sougounan ja Diouradougou Kafon, luoteessa Zangasson ja lounaassa Sikasson piirin Kouoron kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja dogoneja.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, maapähkinä, riisi ja soija. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin siat sekä siipikarja.
Songo-Doubacoré

Songo-Doubacoré on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Oula sijaitsee 30 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 14 800 ja kylässä 3 100 asukasta (vuonna 2009).
Songo-Doubacorén kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Niantagan, idässä Koromon, Gouadji Kaon ja Sorobasson, etelässä Yognogon, lännessä Songouan ja Nampén ja luoteessa Ségoun alueen Blan piirin Diaramanan kuntiin. Maisemaa leimaavat laaksot ja tasangot.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat miniankoja, bambaroita, fulbeja, boboja, senufoja, mandinkoja ja dogoneja.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, hirssi, durra, riisi, maapähkinä ja pavut. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin siat sekä siipikarja. Lisäksi harjotietaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Nguyễn Thị Minh Khai

Nguyễn Thị Minh Khai oli Ranskan siirtomaahallinnon vastaisen Indokiinan kommunistisen puolueen jäsen, jonka ranskalaiset viranomaiset teloittivat vuonna 1941. Khain teloitus teki hänestä sankarin vallankumouksellisten keskuudessa.
Elämäkerta.
Nguyễn Thị Minh Khai syntyi vuonna 1910 Nghệ Anin maakunnassa ja hänen isänsä oli kotoisin Tonkinin seudulta. Khai kävi koulua maakunnan pääkaupunki Vinhissä, jossa hän kiinnostui Ranskan siirtomaahallinnon vastaisen liikkeen toiminnasta. Välttääkseen pidätyksen hänen oli paettava kotoaan vuonna 1929 ja 1930-luvun alussa hän liittyi Ho Tši Minhin yhdistämään Indokiinan kommunistiseen puolueeseen. Khai toimi ensin värväten puolueeseen naisjäseniä ja myöhemmin hänestä tuli Ho Tši Minhin avustaja Hongkongissa. Khain huhuttiin menneen tänä aikana naimisiin Ho Tši Minhin kanssa ja hänen nuorempi siskonsa nai toisen kommunistipuolueen merkittävän henkilön Võ Nguyên Giápin. Varmuutta Khain ja Ho Tši Minhin liitosta ei kuitenkaan ole.
Vuonna 1931 Khai jäi brittipoliisien pidättämäksi Hongkongissa. Hän antoi poliisille väärän henkilöllisyyden sanoen olevansa kotoisin Kiinasta. Tarinaan uskottiin, jolloin hänet luovutettiin kiinalaisille viranomaisille. Khai oli muutaman kuukauden ajan vankilassa Kantonissa ja vapautumisensa jälkeen hän matkusti Moskovaan Neuvostoliittoon ottaen osaa Kominternin seitsemänteen kongressiin vuonna 1935. Jos Khai oli ollut naimisissa Ho Tši Minhin kanssa, liitto oli päättynyt tähän mennessä, sillä hän meni naimisiin toisen johtavan kommunistin Lê Hồng Phongin kanssa. Helmikuussa 1935 Khai palasi Hongkongin kautta Vietnamiin, jossa hän työskenteli puoluekomitean sihteerinä Saigonissa. Heinäkuussa 1940 ranskalaiset viranomaiset pidättivät Khain ja hänen kotoaan löytyi hänet ranskalaisvastaiseen liikkeeseen yhdistäneitä todisteita. Khai ja useampi muu kommunisti sai kuolemantuomion sotaoikeudessa maaliskuussa 1941. Tuomitut teloitettiin ampumalla Saigonissa.
Khain kuoleman jälkeen hän sai mainetta vallankumouksellisena sankarittarena. Saigonin eli nykyisen Hồ Chí Minhin kaupungin entinen Rue Chasseloup Laubat -katu sai Khain kunniaksi uuden nimen Rue Hong Tap Tu.
Songoua

Songoua on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sirakélé sijaitsee 15 kilometriä Koutialasta pohjoiseen. Kunnassa on 6 200 ja keskuskylässä 4 500 asukasta (vuonna 2009).
Songouan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Nampén, idässä Songo-Doubacorén, etelässä ja lounaassa Koutialan ja luoteessa Fakolon kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu kaksi kylää: Kilé ja Sirakéle. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja ja bambaroita.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Sorobasso

Sorobasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 5 700 ja kylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).
Sorobasson kunta rajoittuu koillisessa ja idässä Koutialan piirin Gouadji Kaon, etelässä Logouanan ja Yognogon sekä lännessä ja luoteessa Songo-Doubacorén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, boboja ja dogoneja.
Sorobasson kautta kulkee Koutialan ja Sanin välinen maantie RN13. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Kübassaaren majakka

Kübassaaren majakka sijaitsee Saarenmaan itäisellä rannalla Kübassaaren niemimaan eteläkärjessä.
Historia.
Ensimmäinen vuonna 1916 rakennettu 26 metriä korkea majakka oli puusta rakennettu ensimmäisen maailmansodan aikana. Se oli mahdollisesti myös Väinämeren strateginen havaintotorni. Se oli alaosataan valkoinen ja sen yläosa on musta. 
Vuonna 1921 majakkaan oli asennettu vilkkuva asetyleenilamppu. Siihen iski salama vuonna 1923 ja se paloi sen seurauksena. Vuonna 1924 rakennettiin uusi 18 metriä korkea, 2,5 metriä leveä teräsbetoninen torni jossa oli asetyleenilamppu jonka valon kanto oli 14 merimailia. Sen valon sektorit ovat sama kuin nykypäivänä. Vuonna 1928 ja 1932 on mainittu tornin korkeudeksi 11 metriä ja valon 17 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuoteen 1938 mennessä korkeudet olivat 16 metriä ja 22 metriä. 
Kübassaaren majakka sai vaurioita toisen maailmansodan aikana kun siihen osui tykin tulitusta. Se korjattiin kuitenkin melko pian ja vuonna 1964 sen valon kanto oli 14 merimailia. 1970-luvulla majakka liitettiin yleiseen sähköverkkoon, ja vuonna 1980 siihen tuli radiomajakka. Vuonna 1990 siinä oli L-500 -lamppu. Vuonna 1995 sen lyhtyhuoneeseen asennettiin uusi valaisinlaite joka päivitettiin vuonna 2001. 
Vanhoista rakennuksista majakan vieressä on jäljellä vain kellari ja vaja, ja viereen on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuinrakennus, generaattorirakennus, akkurakennus, 3 varastoa, sauna ja muuntamo.
Ville-Veikko Angeria

Ville-Veikko Angeria (s. 15. maaliskuuta 1985) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa Bandyliigassa pelaavaa Porvoon Akillesta. Kaikkiaan Angeria on pelannut kevääseen 2020 mennessä 18 kautta Bandyliigaa Tornion Palloveikkojen (ToPV), Oulun Palloseuran (OPS), Oulun Luistinseuran (OLS) ja Porvoon Akilleksen riveissä.
Torniolaislähtöinen jääpalloilija Ville-Veikko Angeria edusti uransa juniorivuosien jälkeen kolme ensimmäistä Bandyliigakauttaan 2002–2005 kasvattajaseuraansa ToPV:ja. Siirryttyään opiskelemaan Ouluun kaksi seuraavaa kautta 2005–2007 hän edusti OPS:aa ja sen jälkeen viisi seuraavaa kautta 2007–2011 OLS:aa.
Opintojen jälkeen Angeria siirtyi Porvooseen Akilleksen riveihin syksystä 2011 lähtien. 
Angeria on edustanut uraallaan Suomen ikäkausimaajoukkueita ja vuodesta 2008 alkaen A-maajoukkuetta. Kaikkiaan tähän mennessä on kertynyt 38 A-maaottelua ja neljät MM-kisat 2012, 2014, 2015 ja 2018, joissa hän on saavuttanut yhden pronssimitalin.
Ville-Veikko Angeria suoritti vuonna 2011 diplomi-insinöörin tutkinnon Oulun yliopistossa prosessitekniikan alalta. Sen jälkeen hän on työskennellyt Porvoossa teollisuuden palveluksessa.
Saavutukset.
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Yaa Asantewaa

Yaa Asantewaa oli Ašantivaltakuntaan kuuluneen Ejisun kuningatar, joka vuonna 1900 johti ašantien Yaa Asantewaan sotana tunnettua kapinaa brittejä vastaan. Britit kukistivat kapinalliset ja karkottivat Yaa Asantewaan Seychelleille, jossa hän kuoli vuonna 1921.
Elämäkerta.
Yaa Asantewaa syntyi vuoden 1830 paikkeilla Beseasessa nykyisessä Ghanasa. Yaa Asantewaan äidin nimi oli Nana Ataa Po tai Nana Teepo ja hän kuului Asonan kuninkaalliseen marilineaariseen klaaniin. Yaa Asantewaan veli Kwasi Afrane Panin oli Ejisun päällikkö.
Britit olivat alkaneet kasvattaa vaikutusvaltaansa Ašantivaltakunnassa 1800-luvun lopulla. Vuosina 1891 ja 1894 he yrittivät turhaan tehdä sopimusta ašantien kanssa alueen alistamisesta brittien protektoraatiksi. Kuningas Prempeh I ei suostunut brittien vaatimuksiin, jolloin britit päättivät vallata ašantien alueet voimakeinoin. Prempeh päätti olla tekemättä vastarintaa, mutta hänet vangittiin ja karkotettiin ensin Sierra Leoneen vuonna 1896 ja Seychelleille vuonna 1900. Brittiläisen kuvernöörin vielä vaatiessa itselleen ašantien symbolina toiminutta kultaista istuinta ašantit nousivat kapinaan Yaa Asantewaan johdolla vuonna 1900. 6 000 ašantia piiritti brittikuvernööriä Kumasin linnoituksessa huhtikuusta kesäkuuhun, jolloin hän viimein pakeni rannikolle.
Ašantien taistelutapaan kuului linnoitusvarustuksien rakentaminen eri puolille alueitaan, joista käsin he hyökkäsivät brittien sisämaahan lähettämiä joukkoja vastaan. Ašantien onnistui tehdä tähän tapaan vastarintaa aina marraskuuhun saakka, jolloin britit pidättivät Yaa Asantewaan ja muita kapinajohtajia. Yaa Asantewaa karkotettiin kuninkaan tapaan Seychelleille, jossa hän kuoli 17. lokakuuta 1921.
Efua Dorkenoo

Efua Dorkenoo (6. syyskuuta 1949 Cape Coast, Brittiläinen Kultarannikko – 18. lokakuuta 2014 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli ghanalais-brittiläinen ihmisoikeusaktivisti, joka kampanjoi yli 30 vuoden ajan naisten sukupuolielinten silpomista vastaan. Hän toimi uransa aikana useissa hyväntekeväisyysjärjestössä sekä Maailman terveysjärjestö naisten terveyden osastolla.
Elämä.
Efua Dorkenoo syntyi nykyisessä Ghanassa Cape Coastissa. Hänen vanhempansa olivat John ja Marian Elliot-Yorke, ja hänellä oli kymmenen sisarusta. Efua kasvoi käytännössä Adisadel Collegen kampusalueella, sillä hänen isänsä toimi koulun hoitajana.
Dorkenoo muutti 17-vuotiaana Lontooseen, missä hän työskenteli sairaanhoitajana useissa sairaaloissa. Hän kohtasi 1970-luvulla ensimmäisen tapauksen, jossa naisen sukupuolielin oli silvottu. Hän joutui todistamaan infibulaation kohteeksi joutuneen naisen tuskaa, kun tämä oli synnyttämässä. Äiti oli niin pahoin arpeutunut, että tämä ei pystynyt synnyttämään luonnollisesti. Dorkenoo alkoi 1980-luvulla kampanjoida silpomiskäytäntöjä vastaan työskennellessään Minority Rights Group -hyväntekeväisyysjärjestölle.
Dorkenoo tutki naisten sukupuolielinten silpomista London School of Hygiene &amp; Tropical Medicine, mistä hän valmistui maisteriksi vuonna 1982. Hän julkaisi MRG-järjestön alaisuudessa ensimmäisen raportin Britannian tilanteesta, minkä ansiosta hän sai varoja perustaa vuonna 1983 Foundation for Women’s Health, Research and Development -säätiö. Se pyrki turvaamaan afrikkalaisten tyttöjen ja naisten seksuaali- ja synnytysterveyttä. Lopullisena päämääräänä oli naisten sukupuolielinten silpomisen kieltäminen. Britanniassa se tapahtui vuonna 1985.
Dorkenoo julkaisi vuonna 1994 teoksen "Cutting the Rose", josta tuli laajamittaisin kirja naisten sukupuolielinten silpomiseen liittyneistä käytännöistä ja sen estämisestä. Sitä pidetään alansa merkkipaaluna, ja vuonna 2002 se valittiin 1900-luvun sadan parhaan afrikkalaisen kirjan joukkoon.
Dorkenoo työskenteli vuodet 1995–2001 Maailman terveysjärjestö WHO:n naisten terveyden osaston johtajana. Hän ohjasi järjestössä muun muassa alueellisia kampanjoita sukupuolielinten silpomista vastaan Burkina Fasossa, Ghanassa, Kamerunissa, Keniassa, Somaliassa ja Sudanissa. Dorkenoo kuitenkin turhautui WHO:n byrokratiaan ja järjestön hitauteen. Joka vuosi miljoonia tyttöjä silvottiin, mutta toiminnan kieltäminen edistyi hitaasti.
Dorkenoo jätti WHO:n vuonna 2001 ja siirtyi Equality Now -järjestöön. Siellä hän valvoi järjestön maailmanlaajuista ohjelmaa ja pyrki varmistamaan, että silpomisen uhrit saivat äänensä kuuluville. Britannian hallitus käynnisti puolestaan vuonna 2013 ohjelman silpomisen kieltämiseksi Afrikassa. Dorkenoo toimi sen ohjelmavastaavana. Se käynnistettiin seuraavana vuonna, viikko ennen Dorkenoon kuolemaa. Dorkenoo kuoli syöpään lokakuussa 2014.
Tunnustukset.
Dorkenoo sai työstään paljon tunnustusta. Kuningatar nimesi hänet vuonna 1994 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan upseerina. Equality Now myönsi hänelle ja Gloria Steinemille vuonna 2000 kansainvälisen ihmisoikeuspalkinnon elämäntyöstään naisten oikeuksien parantamiseksi.
Tao (Mali)

Tao on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Fonfona sijaitsee 40 kilometriä Koutialasta luoteeseen. Kunnassa on 5 900 ja keskuskylässä 3 300 asukasta (vuonna 2009).
Taon kunta rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Koutialan piirin M’Pessoban, kaakossa Fakolon ja koillisessa Ségoun alueen Blan piirin Diaramanan kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu kolme kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, bambaroita (dionka) ja fulbeja.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi, maapähkinä ja pavut. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Yognogo

Yognogo on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Famessasso sijaitsee 20 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 4 800 ja keskuskylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Yognogon kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Songo-Doubacorén, idässä Sorobasson ja Logouanan, etelässä Sincinan ja lännessä Koutialan kuntiin. Maisemaa leimaavat pohjoisosan tasanko ja etelän suuri tulva-allas. Kasvillisuus on pensas- ja heinäsavannia. Ilmasto on sudanilaistyyppinen.
Kuntaan kuuluu kolme kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja ja soninkeja.
Famessasson kautta kulkee Koutialan ja Sanin välinen maantie RN13. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin siat. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Tamara Rylova

Tamara Nikolajevna Rylova (; 10. lokakuuta 1931 – 1. helmikuuta 2021) oli neuvostoliittolainen pikaluistelija. Hän voitti yhden maailmanmestaruuden ja useita muita MM-mitaleja sekä yhden olympiapronssin..
Rylova kilpaili yleisluistelun MM-kilpailuissa ensimmäisen kerran Östersundissa 1954 sijoittuen kahdeksanneksi. Tämän jälkeen hän oli seitsemän kertaa mitaleilla: hopealla Kuopiossa 1955, pronssilla Borlängessä 1956, hopealla Imatralla 1957 ja Kristinehamnissa 1958, maailmanmestarina Sverdlovskissa 1959, hopealla Östersundissa 1960 sekä pronssilla Kristinehamnissa 1964.
Ainoissa olympialaisissaan Squaw Valleyssä 1960 Rylova saavutti pronssia 1 000 metrillä sekä sijoittui neljänneksi 500 metrillä ja yhdeksänneksi 3 000 metrillä. Tammikuussa 1955 hän luisteli maailmanennätykset 500 metrillä (45,6) ja 1 000 metrillä (1.33,4). Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden vuosina 1955, 1957, 1959 ja 1960.
Ethelfleda

Ethelfleda eli Æthelflæd (noin 870–918) oli anglosaksien kuningatar, joka hallitsi Merciaa vuodesta 911 kuolemaansa asti. Hän oli Wessexin Alfred Suuren ja tämän mahdollisesti mercialaisen puolison Eahlswithin vanhin tytär, joka sai hyvän koulutuksen mahdollisesti Wiltonin tai Winchesterin luostareissa. Hänen isänsä oli tuon ajan oppineimpia miehiä. Ajan aatelistyttöjen tapaan myös Ethelfleda oppi lisäksi miekkailemaan, ampumaan jousella ja ratsastamaan.
Ethelfleda naitettiin noin vuonna 884 Æthelredille, joka oli Mercian kuninkaan poika. Heistä tuli suosittuja kansan keskuudessa. Hän taisteli veljensä Edvard Vanhemman rinnalla maahan tunkeutuneita viikinkejä vastaan. Ethelfleda linnoitti laajoja alueita Merciasta, ja aloitti sitten hyökkäyssodan valtamalla Derbyn ja Leicesterin. Hän laajensi vaikutusvaltaansa myös Walesiin ja Northumberlandiin.
Ethelfleda kuoli Tamworthissa vuonna 918, ja hänet haudattiin Gloucesteriin rakennuttamaansa St. Oswaldin kirkkoon, joka on nykyisin raunioina. Hänen kuolemansa jälkeen Mercian uudeksi hallitsijaksi nousi ensin hänen ainoa tyttärensä Ethelflynn, jonka kuitenkin syrjäytti vallasta jo seuraavana vuonna hänen enonsa Edvard Vanhempi. Ervardista tuli näin myös Mercian hallitsija, ja joka näin hallitsi lähes koko Englantia.
Chabi

Chabi tai Chabui oli mongolivaltakunnan suurkaani ja yksi Yuan-dynastian perustaja Kublai-kaanin vaimoista ja heistä tärkeimpiä. 
Elämäkerta.
Chabin elämän varhaiset vaiheet tunnetaan huonosti, ja hänestä on mainintoja vain muutamissa kiinalaisissa ja persialaisissa lähteissä. Chabi oli qonggirad-klaaniin kuuluneen Altši Noyanin tytär. Klaanille oli vuonna 1237 luvattu, että heidän joukostaan valittaisiin joka sukupolvessa yksi hallitsijan vaimo ja heille vastaavasti naitettaisiin yksi prinsessa. Chabi meni Kublai-kaanin kanssa naimisiin vuoden 1240 paikkeilla. Hän oli Kublain toinen vaimo. 
Chabi nousi nopeasti arvojärjestyksessä Kublain aiemman vaimon ohi, ja vaikka Kublai otti sittemmin viisi muuta vaimoa, Chabi säilytti heistä merkittävimmän aseman. Kublain muut vaimot mainitaan lähteissä vain harvoin. Kublain ollessa vielä verrattain merkityksetön ruhtinas pari sai neljä poikaa, Dorjin, Jingimin, Manggalan ja Nomuqanin. 
Chabi takasi pojilleen buddhalaisen initiaation ja kungfutselaisen koulutuksen. Asemassaan hän tuki myös kungfutselaisia virkamiehiä. Erityisen kiinnostunut Chabi oli kuitenkin buddhalaisuudesta ja etenkin lamalaisuudesta. Hänen ensimmäinen poikansa Dorjim oli nimetty tiibetiläisen nimen rDo-rje mukaan, minkä lisäksi Chabi lahjoitti esimerkiksi koruja buddhalaisille luostareille. Hänen kiinnostuksensa lienee vaikuttanut myös Kublaihin. Chabilla oli myös vaikutusta miehensä tapaan hallita valtakuntaansa. Hän sai miehensä palaamaan sotaretkeltään Song-dynastiaa vastaan Kublain veljen Ariq Böken joukkojen uhatessa pohjoista. Hän myös kritisoi miehensä tärkeää neuvonantajaa Liu Bingzhongia, kun tämä ei ollut vastustanut neljän mongoliylimystön jäsenen ehdotusta muuttaa alueita pääkaupungin ympärillä laitumiksi. Ehdotus olisi ollut haitallinen Pohjois-Kiinan maanviljelypohjaiselle taloudelle. Ehdotusta ei lopulta toteutettu, mikä säästi pääkaupungin alueen maanviljelijöiden pellot.
Chabi kuoli vuonna 1281, minkä jälkeen Kublai meni naimisiin hänen sisaruksensa tyttären Nambuin kanssa.
A Moment Apart

A Moment Apart on yhdysvaltalaisen elektronista musiikkia tuottavan duo ODESZAn kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Ninja Tune ja Counter Records 8. syyskuuta 2017. 
Duon jäsenet kuvaavat albuminsa kertovan kypsyydestä, kasvusta ja perspektiivistä, joka perustuu kovaan työhön. Duo nauhoitti viisikymmentä kappaletta albumille, joista he valitsivat kuusitoista albumille.
Albumi oli ehdolla vuoden 2017 Grammy -palkintogaalassa parhaasta elektronisen musiikin albumista ja albumilta julkaistu single, "Line of Sight" oli ehdolla parhaasta elektronisen tanssimusiikin kappaleesta.
That’s How You Write a Song

That’s How You Write a Song on norjalaisen laulajan Alexander Rybakin esittämä kappale, jolla hän edusti Norjaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jonka se voitti ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta sijalle 15. 144 pisteellä.
Tanhupallo

Tanhupallo on Kiti Kokkosen luoma sketsihahmo. Hahmo esiintyi ensimmäistä kertaa "Putous"-sarjan yhdeksännellä kaudella. Tanhupallo voitti Putouksen vuoden sketsihahmokilpailun kilpakumppaninaan finaalissa Ansa Kynttilä.
Hahmon kuvaus.
Tanhupallo on esikouluikäinen tyttölapsi, jonka piirteisiin kuuluu yksityisasioiden kertominen. Tanhupallo on ohjelmassa kertonut esimerkiksi naapurin Timpan ja äitinsä yhteisestä jalkahoidosta. Välillä Tanhupallo yrittää uskotella, että tunnetut hahmot tai henkilöt ovat hänen ystäviään, kuten Kimi Räikkönen, Brad Pitt ja Risto Räppääjä. Ohjelman viimeisessä jaksossa Tanhupallosta ja Risto Räppääjästä tuli ystäviä.
Muuta.
Tanhupallo on esiintynyt myös muissa televisio-ohjelmissa sketsihahmokisan voiton jälkeen, merkittävimpiä syksyllä 2021 alkaneessa "Tanhupallon oma ohjelma"-sarjassa, jossa hän mm. askartelee, haastattelee vieraita ja kertoo humoristisia “Uutisia”.
Aston Martin DBR4

Aston Martin DBR4 on Aston Martinin valmistama Formula 1 -auto, jolla David Brown Corporation -talli kilpaili kausina –. Autolla kilpailivat Roy Salvadori ja Carroll Shelby. Auto oli ensiesiintymisestään lähtien kilpailukyvytön ja suunnittelultaan vanhanaikainen auton etuosaan asennetun moottorin vuoksi.