Hannes Pulkkinen

Johannes (Hannes) Pulkkinen (29. elokuuta 1885 Rautjärvi – 3. huhtikuuta 1938 Karhumäki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja poliitikko, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924. Kommunistilehtien päätoimittajana työskennellyt Pulkkinen vietti suurimman osan eduskuntakaudestaan vankeudessa sanomalehtikirjoituksistaan saamiensa tuomioiden johdosta. Vuonna 1924 Pulkkinen tuomittiin myös poliittisesta toiminnastaan, minkä jälkeen hän pakeni Neuvostoliittoon. Pulkkinen teloitettiin myöhemmin Stalinin vainojen aikana. 
Elämä.
Opettajana ja toimittajana.
Rautjärven Lahdenkylässä syntyneen Hannes Pulkkisen vanhemmat olivat talollinen Heikki Pulkkinen (1843-1918) ja Anna Maria Vento (1858-1931). Hän kävi kansakoulun ja opiskeli Jyväskylän seminaarissa. Pulkkinen lähti työväenliikkeeseen jo ennen suurlakkoa. Opiskeluaikoinaan hän toimi Hämeenlinnassa ilmestyneen "Hämeen Voiman" ensimmäisenä taloudenhoitajana ja oli perustamassa Suomen Sosialidemokraattista Sanomalehtimiesliittoa. Kansakoulunopettajaksi valmistuttuaan Pulkkinen työskenteli opettajana Suomussalmen Vuokissa 1908–1909, Sotkamon Vuokatissa 1909–1912 ja Lappeen Lauritsalassa 1912–1919. 
Pulkkinen oli innokas esperantisti, jonka ohella hänet tunnettiin pasifistina ja vegaanina. Pulkkinen osallistui ahkerasti järjestötoimintaan ja kunnalliselämään. Sotkamossa hän vaikutti Suomen Matkailijayhdistyksen ja Suomen Eläinsuojeluyhdistyksen paikallisosastoissa sekä Vuokatin maamiesseurassa ja puuhasi pitäjään kunnallista keskuskirjastoa. Lappeeseen muutettuaan Pulkkinen liittyi Lauritsalan työväenyhdistykseen. Hän oli myös Lappeen sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sihteeri sekä kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1915 lähtien. 
Kesäkuussa 1917 Pulkkinen osallistui Sosialidemokraattisen Opettajaliiton perustavaan kokoukseen. Sisällissodan aikana hän toimi punaisten nimittämässä Lappeen kunnallishallinnossa. Sodan päätyttyä Pulkkista ei vangittu, mutta hänet erotettiin kunnanvaltuuston jäsenyydestä. Syksyllä 1918 Pulkkinen oli elvyttämässä Lauritsalan työväenyhdistyksen sekä sosialidemokraattisten kunnallis- ja piirijärjestöjen toimintaa. Sodanaikaiset tapahtumat nousivat esille vasta seuraavana talvena, kun koulun uusi johtokunta kyseenalaisti hänen pätevyytensä lasten kasvattajana. Pulkkisesta tehtiin kantelu, mutta kansakouluntarkastaja ei katsonut tarpeelliseksi ryhtyä toimenpiteisiin. Johtokunnan vaadittua edelleen Pulkkisen eroa hän päätti lopulta jättää virkansa. 
Helmikuussa 1919 Pulkkinen aloitti "Työn Voiman" toimitussihteerinä Jyväskylässä, josta hän siirtyi vuodenvaihteessa SDP:n vasemmistosiipeä kannattaneen "Työväen Lehden" päätoimittajaksi Kajaaniin. Pulkkinen jätti pian sosialidemokraatit ja liittyi toukokuussa 1920 perustetun SSTP:n jäseneksi. Hän kertoi ryhtyneensä kommunistiksi Lauritsalan tapahtumien johdosta sekä myötätunnosta Neuvosto-Venäjää kohtaan. Elokuussa Pulkkisesta tuli Kuopiossa ilmestyneen "Vapaan Kansan" päätoimittaja, mutta hän luopui tehtävästä jo kuukauden kuluttua. Pulkkinen oli myös SSTP:n Kuopion kunnallisjärjestön sihteeri.
Vankilaan ja eduskuntaan.
Päätoimittajana Pulkkinen sai lukuisia syytteitä lehdissään julkaistuista kirjoituksista. Häntä vastaan saattoi samanaikaisesti olla vireillä jopa kymmenkunta painokannetta. Keväällä 1921 Pulkkinen tuomittiin neljäksi kuukaudeksi vankeuteen kiihotukseksi katsotusta "Työväen Lehden" artikkelista. Kesäkuussa alkaneen oikeudenkäynnin yhteydessä Kuopion raastuvanoikeus määräsi Pulkkisen vangittavaksi maasta poistumisen estämiseksi. Heinäkuussa Pulkkinen sai kaksi vuotta vankeutta, kun "Vapaassa Kansassa" oli oikeuden mukaan esiintynyt ”sekä suoranaisia, että peitettyyn muotoon laadittuja kehoituksia valtiopetokseen”. Pulkkinen virui Kuopion lääninvankilassa, kunnes Viipurin hovioikeus vapautti hänet lokakuussa odottamaan tuomioiden käsittelyä ylemmissä oikeusasteissa. Vankilasta päästyään Pulkkinen otti vastaan kesällä saamansa opettajan viran Rautalammin Kiesimän kansakoulusta. Syksyllä hän joutui vielä oikeusministeriön määräyksestä hovioikeuteen vastaamaan uusista painokanteista.
Keväällä 1922 korkein oikeus vahvisti Pulkkisen ensimmäisen vankeustuomion. Lääninvankilaan passitettu Pulkkinen oli rangaistuksestaan huolimatta ehdolla heinäkuun eduskuntavaaleissa, joissa hänestä tuli kansanedustaja. Pulkkinen vapautui syyskuun alussa eduskunnan istuntokauden alkaessa samana päivänä. Hän ehti hoitamaan kansanedustajan tehtäviään vain puolen vuoden ajan. Maaliskuussa 1923 Pulkkinen lähti Sörnäisten kuritushuoneeseen suorittamaan kahdeksaksi kuukaudeksi alennettua tuomiotaan. 
Vapauduttuaan 17. lokakuuta Pulkkinen liittyi käynnissä olleeseen eduskunnan istuntoon. SSTP:n muut kansanedustajat oli kesällä vangittu niin sanotun suuren kommunistijutun yhteydessä, joten hän oli ainoa salissa istunut puolueensa edustaja. Myös Pulkkinen oli määrätty vangittavaksi ja asetettavaksi syytteeseen, minkä johdosta Etsivä keskuspoliisi (EK) pidätti hänet välittömästi istunnon päätyttyä. Pitkäksi venyneessä oikeudenkäynnissä EK väitti Pulkkisen muun muassa käyneen kesällä 1921 Neuvosto-Venäjällä, vaikka hän oli tuolloin Kuopion lääninvankilassa. Pulkkinen vapautui tutkintovankeudesta lopulta maaliskuussa 1924, jonka jälkeen hän työskenteli viranomaisten lakkauttaman SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n eduskuntaryhmän sihteerinä. Kesällä Turun hovioikeus tuomitsi Pulkkisen vuodeksi ja seitsemäksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Muutamaa viikkoa myöhemmin hänet valittiin opettajaksi synnyinpitäjänsä Rautjärven Ilmeen Salokylän kansakouluun.
Neuvostoliitossa.
Pulkkinen ei jäänyt odottamaan korkeimpaan oikeuteen tehdyn valituksen käsittelyä, vaan loikkasi elokuussa 1924 Neuvostoliittoon. Hänet hyväksyttiin välittömästi VKP(b):n jäseneksi. Pulkkinen liittyi myös SKP:een käyttäen puoluenimiä ”Johan Palm” ja ”J. H. Palm”. 
Pulkkinen työskenteli aluksi suomenopettajana Petroskoin opettajaopistossa, jossa hän toimi myös laitoksen johtajan Heino Raution apulaisena. Myöhemmin Pulkkinen työskenteli Seuloskoin piirissä Työ-kommuunin maatilan johtajana 1929–1934 ja Petroskoissa Kustannusliike Kirjan maatalousosaston toimittajana 1934–1936. Hän kirjoitti vuosikymmenen puolivälissä myös "Punainen Karjala" -lehteen ja osallistui Kirjan julkaiseman "Kalevalan" satavuotisjuhlapainoksen toimittamiseen yhdessä Paul Siikin, Yrjö Sirolan ja Ivar Lassyn kanssa. Lisäksi Pulkkinen ja Olga Manner kirjoittivat Työ-kommuunia esittelevän teoksen.
Pulkkinen edusti VKP(b):n trotskilais-zinovjevilaista oppositiota, minkä johdosta hänet erotettiin puolueesta syksyllä 1935. Päätöksen virallisena syynä oli ”toimettomuus”. Pulkkinen siirrettiin Kontupohjan paperikombinaatin marja- ja vihannestilan hoitajaksi ja sieltä edelleen Petroskoin suksitehtaan piirtäjäksi 1936. SKP ryhtyi poikkeuksellisesti puolustamaan Pulkkista ja ehdotti hänen lähettämistään puoluetyöhön Ruotsiin. Stalinin vainojen kiihtyessä Pulkkinen vangittiin tammikuussa 1938 vakoilusta ja vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta syytettynä. Maaliskuussa hänet tuomittiin kuolemaan artikla 58:n nojalla neuvostovastaisesta agitaatiosta ja propagandasta. Pulkkinen ammuttiin huhtikuun alussa Sandarmohissa. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1957.
Perhe.
Hannes Pulkkisen ensimmäinen puoliso oli lappeenrantalaisen kauppiaan tytär Anna Pavlovna Moschkireff (1890-1970). Heillä oli kolme lasta. Pariskunta erosi Neuvostoliitossa, jonka jälkeen Pulkkinen avioitui pietarinsuomalaisen Anna Kertulan (1890-1938) kanssa. Tämä erotettiin VKP(b):sta vuonna 1935 zinovjevilaisoppositioon kuuluvana ja teloitettiin Petroskoissa vakoojana helmikuussa 1938.