Marianne Faithfull

Marianne Evelyn Gabriel Faithfull (29. joulukuuta 1946 Hampstead, Lontoo – 30. tammikuuta 2025 Lontoo) oli englantilainen laulaja ja näyttelijä. 
1960-luvun lopulla Faithfull ajautui huumeriippuvuuteen, mutta hän teki näyttävän paluun vuoden 1979 albumilla "Broken English". Albumi loi Faithfullille uuden uran, ja seuraavien neljän vuosikymmenen aikana hän julkaisi sekä omaa materiaaliaan että kokoelmia standardeista. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat ”As Tears Go By”, ”The Ballad of Lucy Jordan” ja ”Why D’ya Do It?”. 
Elämä ja ura.
Lapsuus ja nuoruus.
Marianne Faithfull syntyi Hampsteadissa Lontoossa Englannissa 29. joulukuuta 1946 yläluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä majuri Robert Glynn Faithfull oli brittiläinen tiedustelu-upseeri, joka toimi myös italian kirjallisuuden professorina Lontoon yliopistossa. 
Hänen äitinsä Eva von Sacher-Masoch oli itävaltalais-unkarilaista aatelissukua. 
Vanhempien avioeron jälkeen paronitar Sacher-Masoch vei kuusivuotiaan tyttärensä Readingiin rivitaloon ja esti tämän myöhemmän yhteydenpidon isään. Mariannen mukaan hänet kasvatettiin ”kuin yksi äitinsä kissoista”. Hän sairasti tuberkuloosia, ja hänet lähetettiin St Josephin roomalaiskatoliseen sisäoppilaitokseen isän vastustuksesta huolimatta. Jo kouluaikana Marianne alkoi laulaa kansanlauluja Readingin kahviloissa. 
Varhainen ura: Vuodet 1964–1966.
Teini-iässä Marianne Faithfull alkoi esiintyä folk-klubeilla, ja hän pääsi tutustumaan Lontoon musiikkipiireihin. The Rolling Stonesin manageri Andrew Loog Oldham houkutteli hänet laulajan uralle nähtyään hänet juhlissa vuonna 1964
Faithfullin musiikkiura lähti kunnolla käyntiin vuonna 1964, kun hänen versionsa Mick Jaggerin ja Keith Richardsin laulusta ”As Tears Go By” julkaistiin singlenä. The Rolling Stones levytti kappaleesta myöhemmin oman versionsa. Faithfullin tulkitsemana melankolinen kappale nousi Ison-Britannian Top 10 -listalle. 
Hän menestyi kotimaassaan paremmin kuin Yhdysvalloissa ja sai 1960-luvun puolivälissä useita hittejä, joissa hänen hauras äänensä yhdistyi herkkiin orkesterisovituksiin: ”Summer Night”, ”This Little Bird” ja Jackie DeShannonin kappale ”Come and Stay with Me” nousivat hiteiksi. 
Vuonna 1965 Marianne meni naimisiin taiteilija John Dunbarin kanssa. Seuraavana vuonna, 10. marraskuuta, heille syntyi poika Nicholas. Pian tämän jälkeen Marianne jätti Dunbarin ja asui Rolling Stonesin kitaristin Brian Jonesin ja tämän tyttöystävän Anita Pallenbergin luona. Pian sen jälkeen hän muutti yhteen Mick Jaggerin kanssa. 
Parisuhde Mick Jaggerin kanssa: Vuodet 1966–1969.
Uransa alkuvaiheessa hän ei kuitenkaan kirjoittanut omia kappaleitaan, ja suuri osa hänen 1960-luvun asemastaan julkisuudessa liittyi pitkäaikaiseen romanssiin Mick Jaggerin kanssa. Vuoden 1966 folk-henkinen "North Country Maid" -albumi osoitti kuitenkin, että hänen lahjakkuutensa ulottui kiillotetun popin ulkopuolellekin. Hän antoi viitteitä tulevasta myös vuoden 1969 vaikuttavalla singlellä ”Sister Morphine”, jonka Jagger oli säveltänyt ja Faithfull oli sanoittanut. The Rolling Stones levytti myöhemmin oman versionsa kappaleesta albumilla "Sticky Fingers".Poliisi oli saanut vihjeen "News of the World" -lehden artikkelista, jossa The Rolling Stonesin kerrottiin käyttävän huumausaineita. Keith Richardsin asuntoon suoritettiin helmikuun 12. päivänä ratsia, jossa juhlia viettämässä olleet Richards ja Jagger pidätettiin huumeiden hallussapidon vuoksi. Ratsia aiheutti valtavan mediakohun, jonka keskelle joutui Marianne Faithfull, koska tämä oli pidätyshetkellä alasti Richardsin asunnossa. Huumeratsian katsottiin tahranneen hänen maineensa julkisuudessa ja vahingoittaneen hänen uraansa. ”Se tuhosi minut,” Faithfull myöhemmin arvioi, ”Kun mies on huumeaddikti ja käyttäytyy noin, se vain lisää hänen karismaansa ja glamouriaan,” hän selitti. ”Naiselle sama tilanne merkitsee julkisuudessa huoraa ja huonoa äitiä.”
Joulukuussa 1968 The Rolling Stones kuvasi The Rock and Roll Circus -musiikkielokuvan, jossa esiintyivät The Rolling Stonesin lisäksi John Lennon ja Yoko Ono, Eric Clapton, Jethro Tull, The Who. Marianne Faithfull lauloi elokuvassa kappaleen ”Something Better” The Rolling Stones kuitenkin hyllytti elokuvan ja se julkaistiin vasta lokakuussa 1996. 
Vuonna 1969 Australiassa, kun Jagger kuvasi elokuvaa "Ned Kelly", Marianne teki itsemurhayrityksen lääkkeillä ja oli koomassa kuusi päivää. ”On todella huonoa käytöstä yrittää tappaa itsensä ollessaan Mick Jaggerin kanssa”, hän totesi synkällä huumorilla. Heidän suhteensa ei koskaan toipunut Faithfullin itsemurhayrityksestä.”Halusin vain pois siitä maailmasta”, hän sanoi. ”Ei se tarkoittanut, etten olisi rakastanut Mickiä, mutta en ollut tehty sellaiseen elämään.” Suhde Jaggeriin päättyi.
Vuodet 1970–1975.
1970-luvun alussa Faithfull menetti poikansa huoltajuuden ja hänen elämänsä alkoi suistua raiteiltaan. Marianne joutui keskeyttämään uransa ja hän ajautui huumekierteeseen. Vuonna 2002 BBC:n haastattelussa hän kuvasi addiktiotaan brutaaliksi terapiaksi: ”Olin tuskassa ja paransin itseäni niin hyvin kuin osasin,” hän sanoi. ”Yksi keinoista oli huumeet, koska ne ovat kipulääkkeitä. Kaikki oli vain liikaa minulle. En todellakaan pitänyt kultaiseen häkkiin vangitsemisesta.” Seuraavat kaksi vuotta Marianne taisteli heroiiniriippuvuuden ja anoreksian kanssa ja eli kadulla Lontoon Sohossa.
Tuottaja Mike Leander löysi hänet ja yritti auttaa herättämällä hänen uransa uudelleen henkiin. Marianne sai asunnon ja projektin työstettäväkseen — akustisen albumin "Rich Kid Blues", joka kuitenkin hyllytettiin ja julkaistiin vasta vuonna 1985, neljätoista vuotta myöhemmin. Vuonna 1973 hän esiintyi David Bowien kanssa pukeutuneena nunnaksi kappaleessa ”I Got You Babe” amerikkalaisessa TV-ohjelmassa. Vuonna 1975 hän julkaisi kantri ja folk-vaikutteisen albumin "Dreamin’ My Dreams." Hän tapasi samoihin aikoihin myös toisen aviomiehensä Ben Brierlyn, joka oli aikaisemmin soittanut punk-yhtye The Vibratorsissa. 
Broken English ja Strange Weather (vuodet 1979–1987).
Hän teki vahvan comebackin vuoden 1979 albumilla "Broken English," joka oli kaupallinen menestys ja esitteli uuden rohkeamman Faithfullin. Albumi oli kaukana hänen 1960-luvun Barbie-nukke-imagostaan, sillä huumeriippuvuus, alkoholismi, tupakointi ja kurkunpään tulehdus olivat pysyvästi muuttaneet hänen äänensä. Faithfullin ääni oli nyt karhea ja oktaavia matalampi kuin 1960-luvun puolivälissä, ja hän kirjoitti nyt itse omia laulujaan.1960-luvun viattomuus oli kadonnut täysin hänen musiikista, ja tilalle oli tullut syvällinen, maailmaa nähnyt post-punk-artisti. Hän lauloi nyt huumeista, pettävästä aviopuolisosta, ja jopa saksalaisesta terroristista Ulrike Meinhofista. Levy toi hänelle Grammy-ehdokkuuden rock-naislaulun sarjassa. 
Hän muutti 1980-luvun alussa Yhdysvaltoihin, jossa levy-yhtiö Island Records laittoi hänet vieroitushoitoon. Samoihin aikoihin julkaistut "Dangerous Acquaintances" (1981) sekä "A Child's Adventure" (1983) albumit saivat hyvän vastaanoton faneilta ja kriitikoilta, mutta 1980-luvulla julkaistuista albumeista Hal Willnerin tuottamaa "Strange Weatheria" (1987) on yleisesti pidetty merkittävimpänä. Albumin surumieliseen tunnelmaan saattoi vaikuttaa Faithfullin silloisen poikaystävän Howard Taten itsemurha. Faithfull tulkitsee albumilla uuden version vanhasta ”As Tears Go By” hitistään.
A Secret Life ja Kurt Weilin musiikkia (1990-luku).
Vuonna 1994 julkaistiin Marianne Faithfullin pitkää uraa esittelevä kokoelma "Faithfull", joka sisälsi ennen julkaisemattoman cover-version Patti Smithin kappaleesta “Ghost Dance” jolla Faithfullia säestivät The Rolling Stonesin kitaristi Keith Richards sekä rumpali Charlie Watts. 
Vuonna 1995 hän teki yhteistyötä säveltäjä Angelo Badalamentin kanssa albumilla "A Secret Life." Badalamenti oli kuuluisa erityisesti elokuvamusiikistaan, etenkin työstään ohjaaja David Lynchin kanssa, ja hän teki vain harvoja albumeja laulajien kanssa — mikä teki "A Secret Life" -albumista erityisen mielenkiintoisen. Marianne tunnisti Twin Peaks -sarjaa katsottuaan Badalamentin äänimaiseman olevan täydellinen pari hänen tummasävyisille, runollisille sanoituksilleen. Yhdessä he loivat elokuvallisen konseptialbumin sarjana yöaikaisia vinjettejä, jotka Badalamentin mukaan ”kuvaavat naisen tunne-elämän ja intohimon koko kirjon kaikkine piilotettuine salaisuuksineen ja paljastavat ne meille kuultavaksi ja koettavaksi”. Marianne piti sitä ”yhtenä parhaista albumeista, joita olen koskaan tehnyt”.
Vuonna 1996 Mariane Faithfull ryhtyi esittämään Kurt Weillin ja Bertolt Brechtin musiikkia, ja hän julkaisi kaksi albumia Weillin lauluja. Ensin ilmestyi pianolla säestetty "20th Century Blues" (1997) albumi, joka äänitettiin livenä New Morning -klubilla Pariisissa Ranskassa,vuonna 1996. Konsertti televisioitiin tunnin mittaisena erikoisohjelmana ja julkaistiin myös DVD:llä nimeltä "Marianne Faithfull Sings Kurt Weill, Live in Montreal". Konsertissa Faithfull esiintyi yhdessä pianisti Paul Truebloodin kanssa. 
Sitä seurasi suurempi Kurt Weill -produktio, kun "The Seven Deadly Sins" albumi äänitettiin kesäkuussa 1997 Wienin Konzerthausissa yhdessä Wienin Radion Sinfoniaorkesterin kanssa. Samana vuonna Faithfull teki yllättävän vierailun heavy metal -musiikin pariin, kun hän lauloi Metallican "Reload"-albumin kappaleella ”The Memory Remains” Hän esiintyi myös kappaleen musiikkivideolla. "Vagabond Ways" (1999) oli Marianne Faithfullin ensimmäinen albumi, joka sisälsi uutta omaa materiaalia viiden vuoden tauon jälkeen. Hän tulkitsi omien kappaleiden lisäksi Leonard Cohenin kappaleen ”Tower of Song”, ja Roger Waters kirjoitti hänelle kappaleen ”Incarceration of a Flower Child” 
2000-luku.
Vuonna 2000 illallisen jälkeen Wicklow’ssa näyttelijä Daniel Day-Lewisin ja tämän vaimon Rebecca Millerin kanssa Marianne kaatui portaissa ja loukkaantui vakavasti. Hän joutui sairaalaan. Hän kärsi pitkään selän ja lonkan murtuman aiheuttamista komplikaatioista. 
Faithfullin musiikkiura jatkui vuonna 2002 Daniel Lanoisin tuottamalla albumilla "Kissin Time," jolla vierailivat Beck, Billy Corgan, Dave Stewart, Jarvis Cocker sekä Etienne Daho. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Sex with Strangers”, ja albumi sisälsi laulaja Nicon elämästä kertovan kappaleen ”Song For Nico”. Vuonna 2004 hän teki "Before the Poison" -albumin yhteistyössä PJ Harveyn ja Nick Caven kanssa. Vuonna 2007 Faithfull esiintyi Patrick Wolfin levyllä "The Magic Position", jolla hän lauloi Wolfin kanssa dueton kappaleessa ”Magpie”. 
Kesällä 2006 Faithfullilla todettiin myös rintasyöpä ja suunniteltua konserttikiertuetta jouduttiin lykkäämään. Vuonna 2008 julkaistiin Hal Willnerin tuottama "Easy Come, Easy Go" albumi, jolla vieraili The Rolling Stonesin kitaristi Keith Richards. Sitä seurasi "Horses and High Heels" (2011) -albumi jolla vierailijoina kuultiin muun muassa MC5-yhtyeen kitaristia Wayne Krameria.Myös "Give My Love To London" (2014) -albumilla oli mukana laaja joukko nimekkäitä muusikoita, kuten Adrian Utley (Portishead), Brian Eno, Ed Harcourt, Anna Calvi sekä Nick Cave and The Bad Seeds -yhtyeen muusikoita. 
Elämän viimeiset vuodet.
Elämänsä viimeisinä vuosina hän asui Pariisissa ja joutui toistuvasti perumaan kiertueita terveysongelmien vuoksi. Vuonna 2007 Faithfull onnistui kuitenkin kiertämään Eurooppaa "Songs of innocence and Experience" -kiertueella. Hän joutui kuitenkin esiintymään usein istuen tuolissa terveysongelmien vuoksi. Vuonna 2020 Faithfull oli kolme viikkoa sairaalassa koronaviruksen takia ja julkaisi sen jälkeen 21. sooloalbuminsa "Negative Capability." 
The Guardian-lehti kuvasi albumia ”mestarilliseksi pohdinnaksi vanhenemisesta ja kuolemasta”. Albumilta erottui erityisesti Mark Laneganin kanssa kirjoitettu kappale "”"They Come at Night”"," joka oli vihainen reaktio vuoden 2015 Pariisin Bataclanin terrori-iskuun, joka oli järkyttänyt Pariisissa asunutta Faithfullia syvästi. 
Aina rahahuolien kanssa kamppaillut Faithfull huutokauppasi suuren osan 60-luvun muistoesineistään vuonna 2024 ja totesi, että ”pitää puutarhanhoidosta enemmän kuin menneisyyden muistelusta”. Faithfull julkaisi vuonna 2021 runojen lausuntaa sisältävän albumin "She Walks in Beauty", jolla häntä säestää Nick Cave &amp; The Bad Seeds -yhtyeestä tuttu muusikko ja tuottaja Warren Ellis. Faithfull lausuu levyllä esimerkiksi Lordi Byronin ja Wordsworthin runoja.
Hieman ennen kuolemaansa, viimeisenä elinvuotenaan Faithfull kävi vielä studiossa äänittämässä uutta musiikkia. vaikka hän oli jo vaikeasti sairas. Faithfullin viimeinen levytys, kappale ”Burning Moonlight” julkaistiin hänen kuoleman jälkeen 12. huhtikuuta 2025. 
Marianne Faithfull kuoli 78-vuotiaana Lontoossa 30. tammikuuta 2025. 
Teatteri, elokuvat, televisio ja kirjat.
Ellei Marianne Faithfullia olisi löydetty musiikkibisnekseen opintojen alkuvaiheessa, hän olisi opiskellut näyttelijäksi, hän kertoi haastattelussa vuonna 2007. Hän esiintyi Lontoon Royal Court -teatterissa Anton Tšehovin näytelmässä "Kolme sisarta," yhdessä Glenda Jacksonin kanssa. 
Vuonna 1967 Faithfull sanoi Michael Winnerin elokuvassa "I'll Never Forget What's 'is Name" sanan ”fuck”. Tätä väitetään ensimmäiseksi kerraksi, kun tuo kirosana on lausuttu valtavirtaelokuvassa. Vuotta myöhemmin hän näytteli Alain Delonin rinnalla elokuvassa "The Girl on a Motorcycle", jossa hänen hahmonsa psykedeeliset ja eroottiset fantasiat toivat elokuvalle Yhdysvalloissa historian ensimmäisen X-luokituksen. 
Vuonna 1969 hän näytteli teatterissa Ofeliaa Tony Richardsonin ohjaamassa versiossa Shakespearen "Hamletista". Siitä tehtiin myös elokuvaversio. Vuonna 1972 Faithfull näytteli pääosaa Kenneth Angerin ohjaamassa okkulttisessa taide-elokuvassa Lucifer Rising, elokuvaa kuvattiin Egyptin pyramideilla. Faithfull on kertonut olleensa kuvauksissa huumeiden vaikutuksen alaisena.
Elokuvassa "Irina Palm" (2007) Faithfull esittää isoäitiä, joka ryhtyy seksityöntekijäksi rahoittaakseen lapsenlapsensa sairaalakulut. Hän oli roolista eurooppalaisen elokuvapalkinnon ehdokkaana. Hänet valittiin keisarinna Maria Teresian rooliin Sofia Coppolan elokuvaan "Marie Antoinette". Faithfull on myös nähty "Todella upeeta" -sarjassa vierailevana tähtenä kolmessa jaksossa. Hän esitti Jumalaa, ja toinen The Rolling Stones yhteyksistä tunnettu nainen Anita Pallenberg oli piru. 
Vuonna 1994 julkaistiin omaelämäkerta "Faithfull" (suom. "Elämäni rock'n'roll"). Kaksi seuraavaa muistelmateosta ilmestyivät vuosina 2008 ja 2014.