tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rakel Liekki

Tiina-Rakel Liekki (ent. Tiina-Rakel Koponen, s. 20. syyskuuta 1979 Suonenjoki), taiteilijanimeltään Rakel Liekki, on suomalainen media-alan toimija, kuvataiteilija ja toimittaja. Liekki työskentelee Ylen uutis- ja ajankohtaistoimituksessa kolumnien ja blogien tuottajana.
Aiemmin Liekki työskenteli muun muassa toimittajana Yle Uutisten verkkotoimituksessa sekä tuottajana, toimittajana ja televisiojuontajana Yle Kioskissa. Hän on myös työskennellyt markkinointi- ja viestintäpäällikkönä Nenäpäivä-kampanjaa järjestävässä Nenäpäivä-säätiössä sekä toiminut kolumnistina ja radiojuontajana.
Ura.
Liekki valmistui kuvataiteilijaksi vuonna 2001 Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulusta pääaineenaan maalaus. Liekki on tehnyt myös käsite- ja performanssitaidetta. Taideteoksissaan Liekki on käsitellyt erityisesti sukupuolen ja seksuaalisuuden teemoja. 
Liekki on 2000-luvun alussa toiminut myös pornonäyttelijänä, -käsikirjoittajana ja -ohjaajana. Hän lopetti aikuisviihdeuransa 2005. Omien sanojensa mukaan hän hakeutui eikä ajautunut pornouralle. Pontimena oli taiteellinen kokeilu eikä kuuluisuuden hakeminen tai ansaitsemiskeino. Taiteen saralla Liekki teki muun muassa Mikko Hynnisen kanssa "Fantasia#1 pornotähdelle" -äänitaideteoksen, jota esitettiin Kiasmassa vuonna 2006.
Taidenäyttelyitä
Televisiotöitä
Radiotöitä
Ennen Yleisradion palvelukseen siirtymistään Liekki myös kirjoitti freelancerina henkilöhaastatteluja "Nöjesguideniin" sekä kolumneja "Karjalaiseen", "Keskisuomalaiseen", "Länsi-Savoon", "Savon Sanomiin", "Hustleriin", "Etelä-Suomen Sanomiin," "Uutispäivä Demariin", "Lemmikki"-lehteen ja jääkiekkolehti "Lämäriin".
Vuonna 2008 Liekki oli Animalian ja SEY:n häkkikananmunia vastustaneen "Irti mun munista!" -kampanjan keulakuva.
Esiintymiset musiikkivideoilla ja musiikkikappaleilla.
Liekki on ohjannut Olavi Uusivirran musiikkivideon ”Elvis istuu oikealla” vuonna 2012. Lisäksi Liekki on esiintynyt seuraavilla musiikkivideoilla:
Liekki esiintyy vokalistina The Capital Beatin kappaleella ”Baby is Sleeping” (2009).
Yksityiselämä.
Liekki on syntynyt Suonenjoella, viettänyt lapsuutensa Mikkelissä ja käynyt lukion Lapinlahden Kuvataidelukiossa. Hän oli naimisissa Private Line -yhtyeen kitaristin Juha Jakosen kanssa vuosina 2007–2010 ja rekisteröidyssä parisuhteessa toimittaja-kansanedustaja Silvia Modigin kanssa huhtikuusta lokakuuhun 2011.
L’Olimpiade (Vivaldin ooppera)

L'Olimpiade on Antonio Vivaldin vuonna 1734 säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Pietro Metastasion librettoa käyttivät Vivaldin lisäksi lukemattomat säveltäjät (mm. Pergolesi, Paisiello ja Cimarosa) vuosien 1733 ja 1798 välillä - siitä on olemassa yli 120 versiota.
Juoni.
Tapahtumat sijoittuvat Eliin seudulle Kreikkaan, Olympian pyhäkköalueen lähelle, Olympian kisojen avajaispäiväksi. Neljää päähahmoa yhdistävät aiemmat ihmissuhdekuviot. "Megacle" on uljas ateenalainen urheilija joka rakastaa "Aristeaa", jota tytön isä, Sikyonin tyranni "Clistene" on kieltänyt nuorukaista tapaamasta. Megaclen hengen kerran pelastanut, Kreetan kuninkaan poika "Licida" taas rakastaa "Argeneä", mutta myös häntä tytön isä on neuvonut pysymään kauempana. Clistene on olympialaisten kilpailujen suojelija. Hän on luvannut Aristean käden kilpailujen sankarille. Mukanaan hänellä on uskollinen palvelijansa "Alcandro", jolle Clistene aikoinaan uskoi tehtäväksi heittää Aristean kaksonen Filindo aaltojen vietäväksi koska Delfoin oraakkeli oli ennustanut tämän eräänä päivänä tekevän isänmurhan. Ensimmäisen näytöksen alkaessa palvelijansa "Amintan" kanssa Olympiaan saapunut Licida on juuri rakastunut Aristeaan, unohtaen Argenelle tekemänsä lupaukset. Hän ei tiedä Argenen olevan myös Olympiassa Licori-nimiseksi lammaspaimeneksi naamioituneena ja aikoo voittaa prinsessan sydämen itselleen pistämällä Kreetalta kutsuman ystävänsä Megaclen kilpailemaan hänen (Licidan) nimellä.
Jani Soininen

Jani Soininen (s. 12. marraskuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen entinen mäkihyppääjä, joka voitti normaalimäen kultaa vuonna 1998 Naganon olympiakisoista. Seuratasolla hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Soinisen valmentajina toimivat Risto Pirttimäki ja Jukka Kalso.
Ura.
Soininen ei vielä juniori-ikäisenä ollut maailman kärjessä, mutta kehittyi luotettavaksi arvokisaedustajaksi debytoiden Falunin MM-kisoissa 1993. Lillehammerin olympialaisissa seuraavana vuonna hän oli jo paras suomalainen.
Jani Soininen hyppäsi Keski-Euroopan mäkiviikolla 1994–1995 Garmisch-Partenkirchenin kilpailussa 1. tammikuuta 1995 kolmanneksi 112,5 ja 105 metriä kantaneilla hypyillään. Hän jäi kilpailun voittaneesta Janne Ahosesta 15,8 pistettä. Mäkiviikon yhteispisteissä Soininen oli seitsemäs. Hänen paras sijoituksensa mäkiviikolla on viides. 
Talvi 1997–1998 oli Soinisen uran paras. Hän saavutti marraskuussa uransa 10. maailmancupin palkintokorokkesijoituksen ja hetkeä myöhemmin uransa 2. maailmancupin osakilpailuvoiton nousten hetkellisesti kokonaispisteissä kärkeen. Samana talvena Soininen saavutti mäkiviikolla uransa parhaan sijoituksen oltuaan viides kokonaispisteissä. 
Naganon olympialaiset olivat Soiniselle lopullinen läpimurto. Hän voitti kultaa normaalimäestä ja hopeaa isosta mäestä. Naganon kisojen normaalimäen kilpailu oli erittäin tasainen. Hakuban mäestä hyppääjä toisensa perään tuli lähes täsmälleen samoille lukemille. Ensimmäisen kierroksen jälkeen 90 metriä hypännyt Soininen oli toisena pisteen päässä Masahiko Haradasta. Toisella kierroksella hyppypuomia nostettiin, mutta Soininen hyppäsi vain 89 metriä. Hänen hermojaan koeteltiin ennen hyppyvuoroa, kun hänet komennettiin puomilta pois, ja pääsi hyppäämään vasta parin minuutin odottelun jälkeen. Soininen siirtyi kilpailun kärkeen hyppynsä jälkeen kisan toiseksi viimeisenä hyppääjänä. Viimeisenä hypännyt Harada kuitenkin hermoili ja jäi 84,5 metriin. Haradan hypyn jälkeen Soininen pääsi juhlimaan olympiakultaa japanilaisyleisön edessä. 
Soininen on hypännyt uransa pisimmät hypyn maaliskuussa 1997 kun hän ylsi Planicassa 203,5 metriin. Soininen jättäytyi keväällä 2001 pois maajoukkueryhmästä ja ilmoitti myöhemmin kesällä lopettavansa uransa.
Nummi (Turku)

Nummi (""; tunnetaan suomeksi myös nimillä "Nummenmäki", "Nummenpakka", "Nummenpaka", "Pakka" ja "Nopola") on Turun kaupunginosa. Se on pääasiassa vanhaa puutaloaluetta, mutta sen alueeseen kuuluu myös Ylioppilaskylä. Nummi sijaitsee muutaman kilometrin päässä keskustasta itään. Asutus sijaitsee sekä Vanhan Hämeentien–Itäharjun alueella että Kuuvuorella, jossa talot on rakennettu 1900-luvun alussa. Nummen kaupunginosaan kuuluu viisi pienaluetta, jotka ovat Kuuvuori, Nummenmäki, Paaskunta, Vatsela ja Yo-kylä.
Vuoden 2016 lopussa Nummen väkiluku oli 8 112. Kaupunginosan asukkaista 8,0 % oli alle 15-vuotiaita, 83,6 % 15–64-vuotiaita ja 8,5 % yli 64-vuotiaita. Asukkaista puhui suomea 77,7 %, ruotsia 6,6 % ja muita kieliä 15,7 %.
Alueella toimii Nummenpakan koulu, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1883. 
Historia.
Nummen lähellä sijaitsee Vähäjoen ja Aurajoen yhtymäkohdassa Koroisten niemi, jossa 1200-luvulla sijaitsi piispan asuinpaikka ja tornilinna. Pyhän Katariinan kirkko hallitsee aluetta, ja sen suunnittelu ja rakennustyöt aloitettiin 1340-luvulla. Vitaaliveljet ryöstivät ja polttivat kirkon 1396. Se rakennettiin uudestaan kolmilaivaiseksi 1440-luvulla.
Nummen kylässä oli 1500-luvulla kuusi taloa: Pappila, Kuikkula, Kylä, Simola, Tammi ja Veräjänkorva (Korvala). Talot oli rakennettu umpikartanoiksi, jossa rakennukset ja aita sulkevat pihapiirin kokonaan. Vuoden 1827 Turun palon jälkeen asukkaat muuttivat halvempien hintojen perässä Kaarinan puolella olleeseen Nummenpakkaan. Vuonna 1905 se muodostettiin Nummenmäki-nimiseksi taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Alue siirtyi Kaarinalta Turulle vuoden 1939 alueliitoksessa, jonka yhteydessä taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin.
1960-luvun loppuun saakka viereisessä Itäharjun kaupunginosassa toimi Kupittaan Savi Oy, jonka tehtaalta johti kapearaiteinen Kupittaan savirata joen yli Halisten pellolle, josta raaka-ainesavi kaivettiin.
Nummenpakalta olivat kotoisin Turun ja Porin läänin maaherrat Erkki Härmä, Esko Kulovaara ja Paavo Aitio.
KOffice

KOffice on KDE-työpöytäympäristöön tarkoitettu toimisto-ohjelmistopaketti, joka sisältää muun muassa tekstinkäsittely- ja taulukkolaskentaohjelmiston. KOffice on vapaa ohjelmisto.
KOffice tukee avointa OpenDocument-tiedostomuotoa. Ohjelman viimeisin vakaa versio 2.3.3 julkaistiin 24. kesäkuuta 2011.
Historia.
KOfficen kehitys alkoi vuonna 1997. Osa kehittäjistä siirtyi pois projektista vuonna 2010, jonka seurauksena KDE-projekti ilmoitti KOfficen seuraajasta Calligra Suitesta. KOffice ja Calligra olivat olemassa samaan aikaan vuosina 2010–2012 mutta KOfficen tuki loppui virallisesti vuonna 2014.
Hairspray (musikaali)

Hairspray on New Yorkin Broadwaylla 15. elokuuta 2002 ensi-iltansa saanut musikaali. Euroopan-kantaesityksensä se sai Helsingin kaupunginteatterissa elokuussa 2005. Musikaali perustuu John Watersin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan "Hairspray"-elokuvaan vuodelta 1988.
Juoni.
Vuonna 1962 Yhdysvaltojen Baltimoressa pullukka lukiolaistyttö Tracy Turnblad haaveilee pääsystä televisioon suosittuun nuorten tanssiohjelmaan. Yllättäen hän onnistuu ja kohoaa teinitähdeksi. Idoliroolinsa varjolla hän ajaa myös rotujen välistä tasa-arvoa. Päälle päätteeksi Tracy voittaa Miss Hairspray -kilpailun ja valloittaa ihastuksensa Link Larkinin sydämen.
Helsingin kaupunginteatteri 2007.
Helsingin kaupunginteatteriin musikaalin suomensi Mikko Koivusalo ja ohjasi Georg Malvius. Kapellimestarina toimi Lasse Hirvi ja koreografian suunnitteli Jüri Nael. Laulut oli harjoittanut Irina Milan, lavastuksesta ja pukusuunnittelusta vastasi Ellen Cairns.
Äiti Edna Turnbladin roolissa jatkettiin Suomessakin musikaalin pohjana olevasta John Watersin elokuvasta alkanutta perinnettä roolittaa osaan miesnäyttelijä. Vuoden 1988 elokuvassa roolin näytteli Divine, musikaalin kantaesityksessä Harvey Fierstein ja musikaalin pohjalta tehdyssä vuoden 2007 elokuvassa John Travolta. Helsingissä roolissa vuorottelivat Mikko Kivinen ja Tuomas Uusitalo.
Pirttisaari (Porvoo)

Pirttisaari (ruots. "Pörtö") on saari Porvoon ulkosaaristossa, jossa oli merivartioasema ja joka on tunnettu veneveistämöistään. Saarella on kuvattu vuonna 1936 julkaistun VMV 6 -elokuvan ulkokohtaukset. Entinen sotilasalue on nykyisin Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen hoitama ulkoiluale, jossa on mm. retkisatama poijuineen. 
Pirttisaari on ollut asuttuna 1700-luvun alusta saakka. Nykyisin ympärivuotisia asukkaita on noin kymmenen ja kesäasukkaita moninkertainen määrä. Pirttisaari oli 1900-luvulla puolustusvoimien linnakesaari. Muistona tältä ajalta Metsähallituksen hallinnoimalla Mellauddenilla on yksi tykki ja Uudenmaan virkistysalueyhdistyksen Lerviksuddenilla kaksi tykkiä. Lisäksi alueella on tulenjohtotorni ja paljon bunkkereita.
Puupäähattu

Puupäähattu on Suomen sarjakuvaseuran ansioituneelle suomalaiselle sarjakuvantekijälle vuosittain myöntämä palkinto. Suurin osa palkituista on ollut sarjakuvapiirtäjiä, mutta palkinto on myönnetty joitain kertoja myös käsikirjoittajalle.
Puupäähattu on kopio Pekka Puupään tötteröhatusta päivänkakkaroineen. Ola Fogelbergin luomaa Pekka Puupäätä pidetään ensimmäisenä merkittävänä suomalaisena sarjakuvasankarina. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Sen jako on vakiintunut keväälle. Palkittu hatutetaan Kansalliskirjastossa, jossa järjestetään myös palkitun näyttely.
Purppuraa

Purppuraa on Dingon viides studioalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2005. 
Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, ”Musta leski” julkaistiin 8. kesäkuuta 2005 ja ”Purppuraa”-single julkaistiin 12. lokakuuta 2005. Kappaleesta ”Purppuraa” tehtiin myös musiikkivideo.
Taustaa.
Dingo oli palannut esiintymislavoille vuonna 2004 uudella kokoonpanolla, jonka ainoat alkuperäiset jäsenet olivat laulaja Pertti Neumann ja yhtyeeseen pitkän tauon jälkeen palannut basisti Jarkko Eve. Heidän lisäkseen Dingon kokoonpanoa täydennettiin kolmella kiertuemuusikolla. Ennen albumin äänitysten alkua kokoonpanoa uudistettiin niin, että kitaristiksi tuli Erik Valkama, rumpaliksi Ari Toikka ja kosketinsoittajaksi Pekka Siistonen.
Kansikuva.
Albumin kannessa ovat alkuperäisjäsenet Neumann ja Jarkko Eve. Kannen kuvan on ottanut Ari O. Ojala. Takakannen kuvan on ottanut Lontoossa Ilpo Musto. Sisäkansissa on keikkakuvia, joissa näkyy koko yhtyeen silloinen kokoonpano. Keikkakuvat on ottanut Tapio Pikkarainen.
Vastaanotto.
"Purppuraa" ei myynyt Dingon menestysvuosien tavoin, ja myyntimäärät jäivät vaatimattomiksi. Albumi oli Suomen TOP40-listalla kaksi viikkoa. Julkaisuviikollaan se oli yhdeksäntenä. Toisella viikolla se oli sijalla 23 ja kolmannella viikolla se putosi listalta.
Albumi sai kriitikoilta laimean vastaanoton. "Helsingin Sanomien" Tero Valkonen kirjoitti levyarvostelussaan, että Dingo pyörii yhä teiniromantiikan maailmassa, vaikka yhtye sopii ikänsä puolesta sinne vuosi vuodelta huonommin. Vaikka albumilla musiikki on hänen mukaansa rockaavampaa kuin Dingon varhaisempi tuotanto, kappaleiden taso ei silti ole hänen mukaansa lähelläkään yhtyeen huippuvuosien tasoa. "Soundin" Mikko Meriläinen piti albumin kappaleiden tasoa heikkona ja arvosteli tuotantoa ”muoviseksi ja tyylitajuttomaksi”. Hänen mukaansa albumin parhaimmistoa on singlenäkin julkaistu ”Musta leski”, joka sekin kuulostaa vain ”Levottoman Tuhkimon” versioinnilta.
Jälkimaine.
Even laulamaa kappaletta ”Kaikki kaunis katoaa” on Spotify-suoratoistopalvelussa kuunneltu heinäkuun 2024 loppuun mennessä yli 2,6 miljoonaa kertaa. Kuuntelumäärä tekee siitä Dingon kuudenneksi striimatuimman kappaleen palvelussa. Se on myös Dingon striimatuin 1980-luvun jälkeen julkaistu kappale.
Kappaleet.
Kaikkien laulujen sanoitus, sävel ja laulu Pertti Neumann, ellei toisin mainita.
Spotify-suoratoistopalvelussa albumin päättävä kappale on nimetty virheellisesti Kari Tapion ”Paalupaikka”-kappaleeksi.
Ivar Böling

Ivar Theodor Böling (10. syyskuuta 1889 Inkoo – 12. tammikuuta 1929 Viipuri) oli suomalainen painija, joka saavutti hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa 82,5 kiloa Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Sarjan loppuottelussa hän kohtasi Ruotsin Anders Ahlgrenin. Seitsemän tunnin painin jälkeen ottelu keskeytettiin ratkaisemattomana ja molemmille annettiin hopeamitali – kultaa ei jaettu sarjassa ollenkaan.
Böling voitti epävirallisen Euroopan mestaruuden Wienissä 1914 raskaassa keskisarjassa. Seuratasolla Böling edusti Helsingin Atleettiklubia. Suomen mestaruuden hän voitti alle 83 kg:n sarjassa vuosina 1911 ja 1913 sekä raskaassa sarjassa vuosina 1915 ja 1916. Hän otteli 44 kilpailua, joista hän sai 37 ensimmäistä palkintoa. Böling toimi ammattilaisena vuosina 1916–1920.
Monissa urheiluhistorian kirjoissa Bölingin sukunimi esiintyy muodossa Böhling.
Erityisruokavalio

Erityisruokavalio on määritelmän mukaan joko terveydellisistä syistä noudatettava taikka uskontoon tai muuhun vakaumukseen liittyvä ruokavalio.
Erityisruokavaliossa täytyy olla erityisen huolellinen, jotta ruokavalion kokonaisuus säilyy monipuolisena ja tasapainoisena.
Vakaumukseen perustuvat erityisruokavaliot.
Uskonnollisista tai eettisistä syistä noudatettavat ruokavaliot ovat vakaumukseen perustuvia erityisruokavalioita. Muslimit käyttävät sallitusta ruoasta nimitystä halal ja juutalaiset košer. Monet hindulaiset ovat ovolaktovegetaareja tai laktovegetaareja, jolloin he eivät he syö lihaa eikä kananmunia. 
Suomen kouluissa ja varhaiskasvatuksessa otetaan huomioon vakaumukseen perustuvat eriasteiset kasvisruokavaliot. Uskonnolliset ruokavaliot huomioidaan ainoastaan sian- tai naudanlihan ja veriruokien syöntikiellon osalta.
Terveysperustaiset erityisruokavaliot.
Ruokavirasto tarkoittaa erityisruokavaliolla ainoastaan ruokavaliota, jossa yhden tai useamman ruoka-aineen käyttöä rajoitetaan terveydellisistä syistä. Erityisruokavalion noudattaminen toimii osana jonkin sairauden hoitoa, ja sen tarkoituksena on tukea yksilön kokonaisvaltaista terveyttä. 
Erityisruokavaliota vaativia sairauksia ovat esimerkiksi diabetes, keliakia, laktoosi-intoleranssi ja ruoka-allergia. Keliaakikot noudattavat gluteenitonta ruokavaliota ja laktoosi-intolerantikot laktoositonta ruokavaliota. Allergikot välttelevät ruoka-allergiaa aiheuttavaa ruoka-ainetta kuten pähkinää, soijaa, kalaa, äyriäisiä, maitoa, kananmunaa tai vehnää. Diabeteksen ja epilepsian hoidossa on käytetty pitkään hiilihydraattien saantia rajoittavia ruokavalioita.
Erityisruokavalio voi olla myös valmistautumista laboratoriotestiin, tai se voi olla laihduttamista, tai se voi perustua nielemis- tai puremisongelmiin, korkeaan verenpaineeseen tai veren rasva-arvoihin, sairauksiin, kuten syövän, munuais- ja muiden elinsairauksien tai perinnöllisten aineenvaihduntasairauksien hoitoon.
Suomen kouluissa ja varhaiskasvatuksessa otetaan huomioon ne erityisruokavaliot, joiden taustalla on lääkärin toteama terveydellinen peruste, kuten ruoka-aineallergia tai -yliherkkyys.
Akvitania

Akvitania () on Lounais-Ranskassa sijaitseva entinen Ranskan hallintoalue, joka rajoittuu lännessä Biskajanlahteen ja etelässä Espanjaan ja Pyreneihin. Akvitania, Limousin ja Poitou-Charentes yhdistettiin vuoden 2016 alussa Uuden-Akvitanian hallintoalueeksi.
Akvitania jakautuu viiteen departementtiin: Dordogne, Gironde, Landes, Lot-et-Garonne ja Pyrénées-Atlantiques. Pääkaupunki on Bordeaux. Asukkaita alueella on 3 150 890 (2007) (7,97 % Ranskan väestöstä) ja pinta-ala on 41 308 km² (7,6 % koko Ranskan pinta-alasta).
Historia.
Akvitanian alueesta on puhuttu ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. lähtien. Siihen aikaan siellä asuivat akvitaanit. Akvitanialla on tarkoitettu erikokoisia alueita Pyreneiden ja Loiren välissä.
Rooman vallan aikana Akvitania oli Rooman provinssi, Gallia Aquitania, joka ulottui Pyreneiltä Loirelle ja sen pääkaupunki oli aluksi Saintes, sittemmin Poitiers ja Bordeaux. Visigoottien vallan aikana Akvitania oli kuningaskunta ja noin 600–800-luvuilla se muodosti jaksoittain Akvitanian herttuakunnan ja 800-luvulta alkaen yhtäjaksoisesti.
Satavuotisessa sodassa Englanti sai Akvitanian haltuunsa vuonna 1356. Ranska valtasi alueen itselleen lopullisesti Castillonin taistelussa 1453.
Kaupunkeja.
Vuonna 2007 Akvitanian suurimmat kaupungit olivat (väkiluku suluissa)
Midas

Midas () oli muinaisen Fryygian toinen kuningas, joka on jäänyt historiaan kreikkalaisesta mytologiasta. Midas hallitsi isänsä Gordioksen kuoltua Fryygian valtakuntaa kahdeksannen vuosisadan viimeisillä vuosikymmenillä ennen ajanlaskun alkua. 
Kimmerialaisten hyökättyä Fryygiaan ja tuhottua hänen kaupunkinsa Midaan kerrotaan tehneen itsemurhan juomalla härän verta. Muutamat tutkijat arvelevat veren mahdollisesti myrkyttyneen seistyään pitkään. Myrkyllisyyden olisi aiheuttanut botuliini. Vuonna 1957 muinaisen Fryygian pääkaupungista Gordionista löydettiin hauta, jonka sanotaan olleen Midaan. Ilmeisesti Midas oli haudattu puiseen arkkuun, joka oli 50 metriä korkean savisen hautakummun sisällä.
Myytit.
Tarun mukaan Silenos oli harhautunut pois muiden sileeneiden luota lähdettyään juovuksissa harhailemaan. Midas otti harharetkeläisen huomaansa, kunnes kymmenen päivän kuluttua palautti tämän Dionysoksen luokse. Tästä kiitollisena Dionysos antoi Midaan toivoa mitä tahansa. Hän toivoi, että kaikki mihin hän koskee muuttuu kullaksi. Toive toteutui, mutta myös ruoka, juoma, ja Midaan yrittäessä halata tytärtään tämäkin muuttui kullaksi. Lopulta kuningas joutui katumaan pyyntöään ja luopumaan lahjastaan. 
Aristoteleen mukaan legenda kertoo Midaan kuolleen nälkään ahneen toivomuksensa seurauksena. Joissakin tarinoissa hän pyysi jumalilta kiroustaan anteeksi ja se kumottiin. Mammonaa karttava Midas ryhtyi Panin seuraajaksi. Kerran Apollonin ja Panin kilpaillessa soittotaidoissa Midas ilmoitti vuorenjumala Tmolokselle olevansa tyytymätön tämän päätökseen valita voittajaksi Apollon. Tästä rangaistukseksi Apollon kasvatti Midaalle aasin korvat.
Vilpas Vikings

Vilpas on Salon Vilppaan koripallon miesten edustusjoukkue, joka pelaa Korisliigassa. Kauden 2008–2009 päätteeksi Vilpas nousi takaisin Korisliigaan kaadettuaan Karkkilan Team Componentan nousukarsinnoissa. Joukkueen huippuaika alkoi vuonna 2016.
Helmikuussa 2016, sen jälkeen kun viisi vuotta Vilppaan päävalmentajana toiminut Mikko Tupamäki ilmoitti siirtyvänsä pois toimesta, Vilppaan uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Joonas Iisalo. Hän valmensi seuraa kolme vuotta, minä aikana Vilpas ylsi kahdesti SM-hopealle ja voitti Suomen Cup -mestaruuden.
Joukkueen entinen kannattajaryhmä on nimeltään Vilpas Ultras. He toimivat vuosina 2016-2021, jonka jälkeen vetovastuu siirtyi nuoremmalle sukupolvelle. Nykyään ryhmä toimii nimellä Forza Vilpura. Salon Vilppaalla on sarjan toiseksi korkein yleisökeskiarvo.
Vilpas voitti seurahistorian ensimmäisen mestaruutensa vuonna 2021.
Henkilökohtaiset palkinnot.
Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Korisliigan vuoden tulokas
Vuoden I-divisioonapelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan SM-finaalien paras pelaaja
Areena ja yleisö.
Joukkue pelaa kotipelinsä Salohallissa, jonka katsojakapasiteetti on 2 500 katsojaa.
Seuran yksittäisen ottelun yleisöennätys on tammikuulta 2020, jolloin 2383 katsojaa seurasi liigaottelua Vilpas-Kouvot.
Piipsjärvi

Piipsjärvi on kylä Oulaisten kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla, noin seitsemän kilometriä pohjoiseen Oulaisten keskustasta, samannimisen järven rannalla. Asukkaita on noin 800.
Kylällä toimii myös aktiivinen Piipsjärven nuorisoseura.
Järvi.
Piipsjärvi on Suomen ensimmäinen uudelleen vesitetty järvi. Järvi kuivatettiin 1800-luvulla maanviljelyn tarpeita varten. Järvi vesitettiin uudelleen 1978 virkistyskäyttöön. Järvellä on myös selkeä maisemaa parantava vaikutus. Nykyisin järvi on Pohjois-Pohjanmaan liiton määrittelemä arvokas luonnonsuojelukohde. 
Järven pinta-ala on 3,89 neliökilometriä ja sen korkeus merenpinnasta on 73,5 metriä. Se kuuluu Pyhäjoen päävesistöön. Järvi on matala ja ruskeavetinen, ja siinä viihtyvät sekä suuret hauet että ahvenet. Istutuskaloina järvessä on myös kirjolohia. Särki on ahvenen ohella järven yleisin saaliskala.
Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita

Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita () on viides Suomessa julkaistu ainoastaan Don Rosan Disney-tarinoita sisältävä sarjakuvakirja.
Kirjan julkaisi Sanoma Magazines Finland vuonna 2003, ja sen toimittivat Jukka Heiskanen, Riku Perälä ja Elina Toppari. Kirjan kaikki tarinat on suomentanut Jukka Lindfors.
Kirja on 176-sivuinen, eli ohuempi kuin yksikään aikaisemmista Rosa-kokoelmista. Ohuuden lisäksi kirja oli monille Rosan faneille pettymys myös siksi, että "Kymmenen avataran aarre" -nimikkotarinaa lukuun ottamatta kaikki tarinat oli jo aikaisemmin julkaistu Suomessa, ja siksi, että Rosan lakon vuoksi hänen esipuheensa ja kutakin tarinaa koskevat kommenttinsa jouduttiin paikkaamaan Marja Ritolan "Don Rosa ja Ankkojen päättymätön tarina" -esipuheella, ja kommenteilla. Kirjasta ei myöskään julkaistu nahkakantista erikoispainosta, kuten neljästä aiemmin ilmestyneestä kokoelmasta.
Hormajärvi

Hormajärvi on kirkasvetinen järvi Lohjalla, Lohjanharjun (ensimmäisen Salpausselän) kupeessa, heti Lohjanjärven pohjoispuolella.
Hormajärven pinta-ala on 5,0 neliökilometriä, ja sen rantaviivan pituus on 30,2 kilometriä. Etelästä työntyvä Kotniemi jakaa sen läntiseen ja itäiseen altaaseen. Järven keskisyvyys on 7,3 metriä ja syvin kohta 19,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa. Järven tilavuudeksi on laskettu 36,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0365 kuutiokilometriä.
Järvellä on yhdeksän saarta, joista suurin on koillisosassa sijaitseva Hiidensaari, joka on pinta-alaltaan noin 27 hehtaaria. Muita nimettyjä saaria ovat Klupi, Mustasaari, Rouvasaari ja Teurinkari. Järven saarista neljä on nimettömiä.
Hormajärven rannoilla on runsaasti taloja ja vapaa-ajan asuntoja. Järven kaakkoisosassa on yleinen uimaranta.
Hormajärvi sijaitsee Karjaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 23) Lohjanjärven alueella (23.05), jonka Hormajärven valuma-alueeseen (23.025) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 32,3 mpy. Järvi laskee sen lounaispäästä lähtevää Hormajokea pitkin Lohjanjärveen. Hormajoen pituus on 400 metriä ja pudotus 0,7 metriä.
Jyskyjärvi

Jyskyjärvi (, ) on maalaiskunta ja kahden siihen kuuluvan kylän nimi (Vanha ja Uusi Jyskyjärvi) Kalevalan kansallisessa piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Vuoden 2024 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 765 asukasta.
Jyskyjärvi oli myös historiallinen Arkangelin kuvernementin kunta Vienan Karjalassa Venäjän keisarikunnassa.
Nykyinen Jyskyjärven maalaiskunta.
Jyskyjärven maalaiskunnassa on kolme asutuskeskusta: Vanhan Jyskyjärven kylä sekä Uuden Jyskyjärven ja Kepan taajamat.
Jyskyjärvi.
Jyskyjärvi () tai Vanha Jyskyjärvi on kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Tsirkkakemijoen ja Kemijoen yhtymäkohdassa 118 kilometriä piirikeskuksesta Uhtuasta kaakkoon. Se on perinteenmukaisesti rakennettu komea karjalainen joenvarsikylä, jossa talot kulkevat nauhana pitkin joentörmää päädyt rantaan päin. Jyskyjärvellä on myös joen yli rakennettuja riippusiltoja, jotka yhdistävät joessa olevia saaria mantereeseen. Karjalainen kylä on yleensä kalmistoa lukuun ottamatta puuton. Jyskyjärvellä on kuitenkin paljon erilaisia koristepuita ja puutarhoja. Jyskyjärven kirkko on rakennettu vuonna 1998.
Jyskyjärvi oli itäisimpiä Vienan runokylistä. Vuonna 1905 kylässä oli 107 taloa ja 626 asukasta. Jyskyjärvellä vieraili useita runonkerääjiä 1800-luvulla. Ensimmäisenä Jyskyjärvellä vieraili Jaakko Fellman. Elias Lönnrot puolestaan vieraili vuonna 1835. Myöhemmin alueella vierailivat vielä Berner, Genetz, Basilier ja Meriläinen.
Uusi Jyskyjärvi.
Uusi Jyskyjärvi () sijaitsee seitsemän kilometriä Vanhasta Jyskyjärvestä itään. Se on Kemijoen rannalle perustetun rautatieaseman ympärille syntynyt taajama. Sinne päättyvän rautatien toinen pää on Suojärvellä. Radan liikenne on hiljaista, puutavaraliikennettä ja paikallista henkilöliikennettä.
Jyskyjärven historiallinen kunta.
Arkangelin kuvernementin Jyskyjärven kunta sijaitsi Tsirkka-Kemijoen vesistöalueella ja käsitti suunnilleen Nuokkijärven ja Kemijoen välisen alueen. Sen naapurikuntia olivat pohjoisessa Uhtua ja Paanajärvi, idässä Voijärvi ja Tunkua, etelässä Rukajärvi ja Kiimasjärvi sekä lännessä Kontokki. Jyskyjärven kunnan kyliä olivat Jyskyjärvi (nykyinen Vanha Jyskyjärvi), Suopassalmi, Lukanniemi ja Piismalahti. Vuonna 1907 kunnassa oli 1 066 asukasta, joista 1 060 oli karjalaisia. Jyskyjärven kunta lakkautettiin vuonna 1920 ja sen alue liitettiin Uhtuan piiriin. Entisen kunnan länsiosa oli jatkosodassa Suomen miehittämä 1941–1944. Nykyisin entisen kunnan alueen käsittävät suunnilleen Jyskyjärven ja Borovoin kunnat.
Rahjan satamarata

Rahjan satamarata on toteutumatta jäänyt suunnitelma Pohjanmaan radan sivuradasta, joka kulkisi Kalajokilaaksossa, Ylivieskasta Kalajoelle Rahjan satamaan. Rautatielinjalle on tehty varauksia seutukaavassa, ja ne on säilytetty myös vuoden 2003 kaavamuutoksissa.
Radan perusedellytykset.
Nykyisin Rahjan satama toimii ympärivuotisena linkkinä rekka- ja laivaliikenteen siirtokuormauspisteenä. Ylivieska–Rahja-radan tarvetta on arvioitu useaan otteeseen 1970-luvulta lähtien.
Rahjan satamarata toimisi myös suorana linkkinä Iisalmen–Ylivieskan radalta, ja mahdollisesti siirtäisi osan Iisalmi–Kajaani-alueen Rahjaan suuntautuvasta liikenteestä rautateille.
Kairokosken rautatieasema

Kairokosken rautatieasema (, aik. Pko) on Parkanon keskustassa sijaitseva lakkautettu rautatieliikennepaikka Haapamäki–Pori-radan varrella. Sen nimi oli Parkano vuoteen 1970 asti, jolloin nykyinen nimi otettiin käyttöön. Nykyään Parkano-niminen liikennepaikka sijaitsee Tampere–Seinäjoki-radan varressa noin viiden kilometrin päässä Parkanon keskustasta.
Parkanon vuonna 1934 valmistuneen asemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Thure Hellström. Samoin piirustuksin on rakennettu myös Kankaanpään (1933) ja Virtain (1936) asemarakennukset, jotka ovat samalla rataosalla. Tiilinen, kaksipaikkainen veturitalli ja siihen liittynyt vesitorni valmistuivat 1935. Haapamäki–Pori-rata avattiin osissa sitä mukaa, kun rata valmistui. Parkano avattiin liikenteelle 1. tammikuuta 1935, jolloin henkilö- ja tavaraliikenne Porin ja Parkanon välillä alkoi. Vuonna 1937 liikennettä voitiin jatkaa Parkanosta Kihniöön ja rata voitiin avata kokonaisuudessaan 1938. Parkanon kirkonkylä oli jo junaliikenteen alkamisen aikoihin merkittävä Koillis-Satakunnan palvelukeskus ja maanteiden risteys, josta lähtivät tiet Tampereelle, Kuruun, Kankaanpäähän, Karviaan ja Vaasaan. Parkano muuttui kauppalaksi vuonna 1972 ja kaupungiksi vuonna 1977.
Parkanon liikennepaikka nimettiin Kairokoskeksi Tampereen ja Seinäjoen välisen oikoradan valmistuttua 1970. Tällöin myös Parkanon uusi liikennepaikka avattiin Haapamäki–Pori-radan ja oikoradan risteykseen. Kairokosken merkitys alkoi vähentyä uuden aseman avaamisen myötä. Henkilöliikenne Haapamäki–Pori-radalla lakkautettiin 31. toukokuuta 1981 ja Kairokoski muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1987. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 7. toukokuuta 2020.
Kairokosken asemarakennus on edelleen olemassa, mutta veturitallin purkaminen aloitettiin elokuussa 2008 kiivaasta vastustuksesta huolimatta. Kairokosken ratapiha ja vaihteet purettiin vuosien 2019 ja 2020 aikana.
Kuolinpesä

Kuolinpesällä tarkoitetaan kuolleen henkilön varojen ja velkojen muodostamaa taloudellista kokonaisuutta. Tällainen pesä ei ole oikeushenkilö vaan osakkaidensa väliaikainen henkilöyhteenliittymä. Kuolinpesän osakkaita ovat henkilön perilliset, eloonjäänyt puoliso avio-oikeuden nojalla sekä mahdollinen yleisjälkisäädöksen saaja tai saajat. Kuolinpesään liittyviä oikeudellisia seikkoja ovat muun muassa perunkirjoitus, osakkaiden mahdollinen vastuu pesän veloista erityistilanteissa, perinnönjako ja lesken oikeus hallita jäämistöä jakamattomana. Kuolinpesää kutsutaan joskus arkikielessä vanhahtavasti perikunnaksi.
Hallinto.
Kuolinpesän hallinto edellyttää osakkaiden yksimielisyyttä kaikista päätöksistä. Jos tätä ei voida saavuttaa, kukin osakas voi hakea tuomioistuimelta pesänselvittäjän määräämistä. Kun kuolinpesä on pesänselvittäjän hallinnossa, hän yksin tekee päätökset pesän asioista.
Lakkaaminen.
Kuolinpesä tavallisesti lakkaa perinnönjaossa, mutta se voidaan myös osakkaiden niin halutessa pitää jakamattomana hyvinkin pitkiä aikoja. Osakkaat voivat tehdä kirjallisen sopimuksen jakamattomassa pesässä elämisestä ja luopua täten määräajaksi oikeudestaan pesänselvittäjän tai pesänjakajan hakemiseen. Kun kuolinpesän osakas kuolee, hänen sijaansa osakkaiksi tulevat automaattisesti hänen perillisensä.
Kuhankoski

Kuhankoski on kylä Laukaan kunnassa, noin kolmen kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylällä toimii Kyläseura Kuhaset ry. 
Kuhankoskella sijaitsee vesivoimala. Voimalaitoksen vieressä on pieni entinen asuntoalue voimalaitoksen työntekijöitä varten: kolme paritaloa, jotka ovat valmistuneet 1920.
Muuta.
Neste Rally Finlandin Laukaan erikoiskoe ajettiin osittain Kuhankosken sorateillä Kuhanniemen ja Vuonteen välillä. Myös Peurunkarallin osakilpailuja on kulkenut Kuhankosken kautta.
Æ

Æ (æ) on latinalainen kirjain, joka sisältyy fäärin, islannin, tanskan, norjan ja osseetin aakkosiin. Sitä käytettiin myös muinaisenglannissa, sekä keskiaikaisessa ja varhaismodernissa latinassa, sekä ranskassa. Merkki on ligatuuri kirjaimista a ja e.
Suomen kielessä æ-merkkiä kutsutaan toisinaan tanskalaiseksi ä:ksi. 
Islannissa æ on diftongi []. Fäärissä pitkä æ lausutaan [] ja lyhyt æ []. Tanskassa æ on [] ja norjassa [].
Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa merkki æ ilmaisee laveaa lähes väljää etuvokaalia, jota ruotsissa ja suomessa merkitään ä-kirjaimella. 
Wolmar Schildtin 1800-luvulla kehittämässä venykekirjoituksessa suomen ä-kirjainta vastasi æ-kirjain.
Merkki tehdään Windowsilla painamalla ALT ja numeroita 0198 peräkkäin näppäimistön numero-osasta. Suomalaisella monikielisellä näppäimistöllä sen pystyy kirjoittamaan yhdistelmillä AltGr+Ä (æ) tai AltGr+vaihto+Ä (Æ). HTML-entiteettiviittauksissa Æ on "&amp;AElig;" ja æ "&amp;aelig;".
Islannin lippu

Islannin kansallislippu () otettiin käyttöön vuonna 1915. Siinä yhdistyvät Islannin perinteiset värit, valkoinen ja sininen. 1900-luvun alkupuolella Islannille suunniteltiin lippua, jossa olisi ollut valkoinen risti sinisellä pohjalla, kuvaamassa merta ja jäätä. Myöhemmin valkoisen ristin keskelle lisättiin kapeampi punainen risti kuvaamaan tulivuoria.
Skandinaavinen risti muistuttaa siitä, että Islanti kuuluu Skandinavian kulttuuripiiriin. Lippu on kuin Norjan lippu käänteisenä: Norjan lipussa on punaisella pohjalla sininen risti valkoisin reunoin ja Islannin lipussa sinisellä pohjalla punainen risti valkoisin reunoin. Tämä symboloi Islannin väestön polveutumista norjalaissiirtolaisista. Valtiolippu, jota myös sotalaivasto käyttää ja joka on tyypillinen halkio- eli kielekelippu, noudattaa Pohjoismaiden mallia.
Lipun mitat ja värit.
Islannin lipun korkeus on 18 ja pituus 25 mittayksikköä. Lippu jakautuu pystysuunnassa suhteessa 7:1:2:1:7 ja vaakasuunnassa lipputangon puolelta lähtien suhteessa 7:1:2:1:14. Ristin punaisen osan leveys on siis 2 mittayksikköä ja valkoisen reunan 1 mittayksikkö. Siniset kentät ovat seitsemän mittayksikön korkuiset. Lipputangon puoleisten sinisten kenttien leveys on seitsemän ja uloimpien kenttien vastaavasti 14 mittayksikköä.
Lipun viralliset SCOTDIC-järjestelmän ("Standard Colour of Textile, — Dictionaire Internationale de la Couleur") mukaiset värit ovat:
Lisäksi Islanti on harkinnut esittävänsä lipulle myös Pantone-, CMYK- ja RGB-järjestelmien mukaiset väriarvot. Toistaiseksi nämä ehdotetut arvot ovat kuitenkin vielä epävirallisia:
Pantone:
CMYK:
RGB-heksadesimaaliarvot:
James Ussher

James Ussher (myös Usher) (4. tammikuuta 1581 – 21. maaliskuuta 1656) oli Armagh’n ja koko Irlannin arkkipiispa vuosina 1625–1656. Hän oli merkittävä uskonoppinut, ja hänet tunnetaan ennen kaikkea hänen julkaisemastaan Raamatun tapahtumien kronologiasta, joka ajoitti luomisen vuoteen 4004 eaa.
Elämäkerta.
Ussher syntyi Dublinissa suhteellisen varakkaaseen englantilais-irlantilaiseen perheeseen. Hän oli lahjakas lingvisti ja aloitti opiskelut vastikään perustetussa Dublinin Trinity Collegessa 9. tammikuuta 1594 kolmentoista vuoden ikäisenä. Hän valmistui vuonna 1600 ja sai maisterin arvon vuonna 1601. Vuonna 1602 hän sai diakonin ja papin viran koulun kappelista sedältään, joka oli Armagh’n ja koko Irlannin arkkipiispa.
Hän jatkoi opintoja ja valmistui teologian tohtoriksi ja professoriksi vuonna 1607. Hän toimi koulun varakanslerina vuosina 1614 ja 1617. Vuonna 1621 hän sai Meathin piispan viran, ja vuonna 1625 Armagh’n arkkipiispan viran nykyisessä Pohjois-Irlannissa. Näin hänestä tuli Irlannin protestanttisen eli anglikaanisen kirkon pää. Tehtävä ei ollut helppo Irlannissa, joka oli ja on edelleen enimmäkseen katolinen maa. Monien aikalaistensa tavoin hän oli jyrkästi katolista oppia vastaan. Vuonna 1626 hän esimerkiksi kirjoitti seuraavasti:
Ussher osallistui mittaviin väittelyihin katolisten teologien kanssa, ja ajoi toimenpiteitä Irlannin katolisia vastaan. Perinteisen kuvan mukaan Ussher oli maallisista asioista piittaamaton oppinut, joka oli parhaimmillaan keskinkertainen poliitikko ja hallintomies. Todellisuudessa hän oli hyvinkin tehokas piispa ja arkkipiispa, ja tällä tavalla hän ansaitsi suuren kunnioituksen myös poliittisissa piireissä.
Ussher vietti viimeiset kuusitoista vuotta elämästään Englannissa. Hän matkusti sinne vuonna 1640, mutta ei kyennyt palaamaan takaisin Irlannin kansannousun (1641), Englannin sisällissodan (1642) ja Oliver Cromwellin hallituksen vuoksi. Sisällissodassa hän oli kuninkaan puolella. Hän kuoli 75 vuoden ikäisenä vuonna 1656. Hänet haudattiin valtiollisilla hautajaisilla Westminster Abbeyhin, huolimatta rojalistisista sympatioistaan.
Teokset.
Ussher tuotti suuren määrän uskonnollisia kirjoituksia. Niistä kuuluisin on "Annales veteris testamenti, a prima mundi origine deducti" (”Vanhan testamentin aikakirjat, johdettuna maailman alkuhetkistä”), joka julkaistiin vuonna 1650. Tässä teoksessa hän esitti kuuluisan väitteensä, jonka mukaan maailma luotiin sinä iltana, joka edelsi päivämäärää 23. lokakuuta vuonna 4004 eaa. Yleensä kellonajan siteerataan olleen joko 9.00 aamulla, keskipäivä tai kello 21.00 illalla 23. lokakuuta.
Teos oli peruskivi Ussherin–Lightfootin kalenterille. Nuoren maan kreationistit, jotka uskovat maailman olevan noin 6 000 vuotta vanha, viittaavat teokseen edelleen. Teoksessa käsitellään Genesiksen lisäksi kattavasti myös muuta muinaishistoriaa, kuten Persian, Kreikan ja Rooman valtakuntien nousua.
Nuoren Maan kreationismi

Nuoren Maan kreationismi on Raamattuun pohjautuva kristillinen ajatussuuntaus, jonka mukaan Maa on noin 6 000–10 000 vuoden ikäinen. Nuoren Maan kreationismin mukaan Raamatun luomiskertomus on kirjaimellisesti tosi. Keskeinen näitä käsityksiä levittävä järjestö on Answers in Genesis. Nuoren maan kreationistit pyrkivät etsimään tieteellisistä julkaisuista väitettään tukevia faktoja ja teorioissa ilmeneviä ristiriitaisuuksia. 
Nuoren Maan kreationismia ovat arvostelleet myös useat kristilliset vaikuttajat kuten Suomessa esimerkiksi raamattuopettaja Eero Junkkaala ja arkkipiispa Tapio Luoma. 
Nuoren Maan kreationismi ja evoluutio.
Nuoren Maan kreationistit kieltävät kaikki muut evoluutioteorian alueet paitsi mikroevoluution ja esittävät vaihtoehtoisena näkemyksenä eliöiden geneettistä rappeutumista.
Nuoren Maan kreationismi ja Jumala.
Kreationistinen luomiskäsitys lähtee siitä, että kaikella on oltava alkunsa ja alullepanijansa ja että tämä alullepanija on Jumala. Kreationistisen käsityksen mukaan Jumala on ajasta sekä materiasta riippumaton persoona.
Nuoren Maan kreationismi ja tähtitiede.
Nuoren Maan kreationistien mukaan Jumala loi alkuaineet Genesiksessä kerrottuna ensimmäisenä luomispäivänä. He eivät usko niiden olevan peräisin alku­räjähdyksestä ja kehittyneen itsestään miljardien vuosien aikana, kuten luonnontiede esittää. Kreationistit eivät usko, että olemattomuudesta voisi syntyä alkuräjähdystä. Sen sijaan he uskovat, että Jumala voi luoda olemattomasta olevan sanansa voimalla. Tähtitieteessä kaukaista tähtivaloa pidetään miljardeja vuosia vanhana. Kreationistien mukaan Aurinko, Kuu ja tähdet luotiin neljäntenä päivänä noin 6 000 vuotta sitten, joten tähtivalo ei heidän mukaansa ole tuon vanhempaa vaikka näyttäisikin vanhalta. Institute for Creation Research- ja Creation Research Society -yhdistysten perustajajäsenen, modernin kreationismin isänä pidetyn Henry M. Morrisin mukaan Kuun kraatterit ovat syntyneet arkkienkeli Mikaelin ja Saatanan välisen taistelun tuloksena.
He eivät myöskään usko maan ulkopuoliseen elämään, eivätkä ufologiaan. 
Nuoren Maan kreationismi ja geologia.
Nuoren Maan kreationistit eivät hyväksy mantereisten kivilajien vähittäistä syntyä metamorfoosin myötä eivätkä käsityksiä hitaista mannerliikunnoista. Maa luotiin ensimmäisenä luomispäivänä, ja alkeellisten eliöiden sekä dino­saurusten fossiilit, fossiiliset polttoaineet mukaan lukien, syntyivät maailmanlaajuisessa veden­paisumuksessa.
Nuoren Maan kreationismi ja biologia.
Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa (1. Moos. 1:1-2:3) kuvattu luomisjärjestys kuutena luomispäivinä on seuraava: 
Ensimmäisen Mooseksen kirjan toisessa luvussa (1. Moos. 2:4-25) luomista kuvataan hieman toisella tavalla. Luomispäiviä ei mainita eikä erotella, ja ihmisen luominen mainitaan ennen eläinten luomista. "Ja Herra Jumala sanoi: Ei ole ihmisen hyvä olla yksinänsä, minä teen hänelle avun, joka on hänelle sopiva. Ja Herra Jumala teki maasta kaikki metsän eläimet ja kaikki taivaan linnut - -" .
Vanhan Maan kreationismi

Vanhan Maan kreationismi on oppi, jonka mukaan elämä on luotu ilman evoluutioteorian mekanismeja. Vanhan Maan kreationismi on ylemmän tason termi useille luomisoppityypeille, jotka eri tavoin pyrkivät selittämään Raamatun tai muiden luomiskertomusten kohtia niin, että ne sopivat nykyisiin tieteellisiin havaintoihin, erityisesti arvioihin Maapallon iästä.
Määritelmä.
Vanhan Maan kreationismi hyväksyy yleisesti tieteellisesti määritellyn iän Maapallolle, toisin kuin Nuoren Maan kreationismi. Yhtenä määritelmänä on pidetty sitä, että Vanhan Maan kreationismin mukaan Jumala tai jumalainen olento on suunnitellut koko nykyisen biologisen monimuotoisuuden ollen aktiivinen toimija sekä alun luomisprosessissa että myös sen jälkeisinä aikoina.
Alalajit.
Vanhan Maan kreationismi jakaantuu useisiin alalajeihin, jotka selittävät Maapallon tieteellisesti havaittua ikää eri tavoilla. Esimerkiksi Aukkojen kreationismin mukaan Raamatun tarinassa on pitkiä ajallisia aukkoja, erityisesti kahden ensimmäisen jakeen välissä, jolloin Jumala ensin loi Maan ja vasta paljon myöhemmin aloitti seitsemän päivän luomistyönsä. Raamatun luomistarinan seitsemän päivän voidaan myös selittää olevan vertauskuvallisia ja tarkoittavan todellisuudessa huomattavasti pidempiä ajanjaksoja. Progressiivisen kreationismin mukaan Jumala on luonut elämänmuodot vaiheittain, niin että ensin on luotu yksinkertaiset eliöt ja myöhemmin miljardien vuosien kuluessa jaksoittain aina monimutkaisempia elämänmuotoja. Näin voidaan selittää fossiililöydöissä havaittu elämän monimuotoisuuden hidas kehitys miljoonien vuosien kuluessa ja ristiriita Raamatun kanssa. Progressiivisen kreationismin mukaan luomisjaksojen välissä on pitkiä ajanjaksoja, jolloin elämänmuodot voivat lisäksi kehittyä mikroevoluution mukaisesti. Makroevoluutiota, eli lajien kehittymistä toisiksi lajeiksi ei kuitenkaan progressiivisessa kreationismissakaan hyväksytä.
Uskontokuntien kantoja kreationismiin.
Jehovan todistajat uskovat eräänlaiseen vanhan Maan kreationismin muotoon, jossa maailma on luotu, mutta Raamatun luomiskertomuksessa mainitut päivät voivat viitata hyvinkin pitkään ajanjaksoon, ja siksi Maapallon tieteellisesti määriteltyä ikää ei pidetä vääränä. Jehovan todistajat eivät kuitenkaan oman määritelmänsä mukaan ole kreationisteja.
Helvetialaiset

Helvetialaiset tai helveetit () olivat kelttiläinen heimo, joka asui nykyisen Sveitsin alueella, jota roomalaiset kutsuivat nimellä Helvetia. Julius Caesar kertoo heistä kirjassaan "Gallian sota" ("Commentarii de bello Gallico").
Helvetialaiset asuivat alun perin Germanian eteläisissä osissa, mutta kun germaanit työntyivät etelämmäs, he siirtyivät vuonna 61 eaa. nykyisen Sveitsin alueelle. Koska germaaniheimot työntyivät pian myös helvetialaisten uusille asuinseuduille, he päättivät muuttaa Galliaan päällikkönsä Orgetorixin johdolla. 
Gallia Narbonensisin gallialaiset pyysivät Caesaria suojelemaan heitä maahan tunkeutuvilta helvetialaisilta. Caesar komensi tuolloin kuutta legioonaa, ja hän värväsi nopeasti avukseen vielä kaksi legioonaa lisää. Kokeneet ja hyvin organisoituneet roomalaiset joukot löivät helvetialaiset, vaikka näitä olikin huomattavasti enemmän kuin roomalaisia. Tosin suurin osa helvetialaisista oli naisia, lapsia ja vanhuksia, eikä suinkaan sotilaita. Roomalaiset tappoivat suurimman osan helvetialaisista, ja osan he ottivat orjiksi. Loput helvetialaiset ajettiin takaisin Helvetiaan.
Vuonna 52 eaa. 10 000 helvetialaista liittyi Vercingetorixin johtamaan kapinaan.
Tiberius ja Drusus liittivät helvetialaisten alueet Rooman valtakuntaan 15 eaa. Alamannit hyökkäsivät helvetialaisten asuinalueille 200-luvulla jaa., ja helvetialaiset sekoittuivat vähitellen germaaneihin.
Amanuenssi

Amanuenssi on henkilö, joka hoitaa yliopiston tai tutkimuslaitoksen hallintovirkaa. 
Yliopistojen laitoksilla amanuenssit toimivat opintojen ohjaajina ja järjestelijöinä. Tehtävät kuitenkin vaihtelevat, sillä jotkut amanuenssit toimivat myös opetus- ja tutkimustehtävissä. Amanuenssien hallinnollisiin tehtäviin kuuluvat laitoksilla esimerkiksi opetussuunnitelmien ja opetusohjelmien laatiminen, opinto-ohjaus, henkilöstöhallinto, tiedotus ja raportointi. Amanuenssi on eräänlainen "akateeminen sekatyömies".
Museoiden amanuenssit vastaavat tyypillisesti museon kokoelmista, niiden luetteloimisesta sekä näyttelyiden järjestelemisestä. Samantapaiset tehtävät on myös kirjastoamanuenssilla ja tietopalveluamanuenssilla.
Lääketieteen opintoihin kuuluu sairaalaharjoittelu amanuenssin nimikkeellä. Vastaavasti joissakin paikoissa, kuten Hesperiassa, psykologian harjoittelijoista käytetään nimikettä psykologian amanuenssi. Ennen koulutuksen täyttä uudistusta eli noin vuoteen 1970 lääketieteen amanuenssit olivat yleensä valmiita lääkäreitä, jotka työskentelivät 3–5 vuotta sairaalalääkäreinä nimellisellä palkalla kerätäkseen kokemusta; erikoislääkäriksi pätevöityminen alkoi juuri amanuenssin toimen hoitamisesta. Sotien jälkeen amanuensseja käytettiin lähes ilmaisena ammattityövoimana, koska lääkäreistä oli tuolloin kova pula. Yksi amanuenssin velvollisuuksista tuolloin oli sairaanhoitajien ja kätilöiden opettaminen ja ohjaaminen.
Gallialaiset

Gallialaiset () olivat kelttiläisiä kieliä puhuneita kelttiheimoja, joita asui roomalaisten Galliaksi kutsumalla alueella nykyisten Ranskan, Belgian, Sveitsin, Alankomaiden, läntisen Saksan ja Pohjoisen Italian seuduilla.
Suhde roomalaisiin.
Gallialaiset olivat lähellä valloittaa Rooman 390 eaa. Vuoden 284 eaa. jälkeen Alppien eteläpuolella asuneet gallialaiset, insubrit, ottivat yhteen roomalaisten kanssa Keski-Italiassa, minne insubrit olivat vaeltaneet. Roomalainen siirtokunta Narbo Martius perustettiin vuonna 118 eaa. paikalle, missä nykyään sijaitsee Narbonnen kaupunki. Rooma valloitti Gallian Julius Caesarin johdolla Gallian sodassa 50-luvulla eaa., ja vuonna 52 eaa. hän tukahdutti Vercingetorixin johtaman gallialaiskapinan. Caesar surmautti kymmeniä tuhansia gallialaisia tai myi heidät orjiksi. Sen jälkeen Galliassa saatettiin voimaan roomalainen hallinto. Seuraavina vuosisatoina gallialaiset kapinoivat monta kertaa roomalaisvaltaa vastaan. Vuonna 260 Galliasta tuli yhdessä Espanjan ja Britannian kanssa itsenäinen gallialaisvaltakunta 13 vuodeksi, kunnes Rooma otti sen takaisin hallintaansa. 400-luvulla germaanit valloittavat Gallian.
Kulttuuri.
Gallialaiset puhuivat gallian kielen eri murteita, joista on säilynyt vain vähän kirjoituksia. Sivistyneimmät heistä tunsivat kirjoitustaidon. Pääasiallisesti gallialaiset käyttivät kreikkalaisia kirjaimia. Kun roomalaiset olivat valloittaneet Gallian, gallialaiset alkoivat käyttää latinaa kaupankäynnissä, oikeudessa ja hallinnossa, ja galliaa puhuttiin enää vain maaseudulla. Gallian latina kehittyi aikanaan ranskan kieleksi.
Gallialaiset perustivat Galliaan useita linnoitettuja kaupunkeja ja harjoittivat kauppaa ja meriliikennettä Atlantin ja Pohjanmeren rannikoilla. Gallialaisten talot olivat usein suorakulmaisia eivätkä pyöreitä kuten kelttien talot Britanniassa. Gallialaisten käsityötaide ja uskonto oli paljolti samanlaisia kuin muillakin kelteillä. He olivat kuuluisia kupari- ja kultateoksistaan. Uskontoon ja lainkäyttöön liittyviä asioita hoitivat druidit. Jumalia lepyttääkseen gallialaiset uhrasivat ihmisiä, pääasiassa rikollisia. Caesar kutsui gallialaisten pääjumalaa Mercuriukseksi. Rooman vallan aikana Galliassa kehittyi uusi roomalaisgallialainen kulttuuri, kun gallialaiset ottivat käyttöön roomalaisia tapoja ja lakeja.
Wall Street

Wall Street on katu Manhattanilla New Yorkissa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee lähellä Manhattanin saaren eteläpäätä ja johtaa Broadwayltä Manhattanin itärantaa pitkin kulkevalle South Streetille. Wall Street on Manhattanin finanssialan keskittymän "Financial Districtin" keskus, jossa pitää majaansa muun muassa New Yorkin pörssi. Wall Street on ollut maailman johtava finanssikeskus, mutta vuonna 2007 Lontoon City kasvoi kansainvälisenä finanssikeskuksena ohi Wall Streetin.
Kadun nimi "Wall Street" (”Muurikatu”) on peräisin vuodelta 1652, jolloin sen kohdalla kulki Manhattanin saaren eteläpäähän perustetun, hollantilaisten asuttaman Uuden Amsterdamin pohjoisraja ja paikalle rakennettiin muuri suojaksi lenape-intiaaneja, brittejä ja Uuden Englannin uudisasukkaita vastaan. Britit, joiden siirtomaahan alue kuului vuodesta 1664, hävittivät muurin vuonna 1699 ja rakensivat sen tilalle kadun ja sen varrelle asuin- ja toimistotaloja. Näiden joukossa oli uusi kaupungintalo Broad Streetin ja Wall Streetin kulmassa.
Kadun mukaan on nimetty myös sanomalehti "The Wall Street Journal".
Tunnettuja rakennuksia Wall Streetin varrella.
Kadun päässä osoitteessa 89 Broadway sijaitsee Trinity Church -kirkko.
Wall Street populaarikulttuurissa.
Wall Street on esiintynyt useissa elokuvissa sekä tapahtumapaikkana että kuvauspaikkana. Wall Streetiin liittyviä elokuvia ovat muun muassa "Wall Street – rahan ja vallan katu" (1987), sen jatko-osa "" (2010) sekä "The Wolf of Wall Street" (2013).