tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Monacon Grand Prix 1981

Monacon Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. toukokuuta 1981 Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Gilles Villeneuve, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Kilpailu.
Radan lähistöllä olleessa hotellissa syttynyt tulipalo viivästytti kilpailun alkua tunnilla. Järjestäjät eivät uskaltaneet päästää autoja liikkeelle, koska hotellin keittiöstä alkanut palo levitti savua radalla olleeseen tunneliin. Paalupaikalta startannut Nelson Piquet ryntäsi kärkeen ja hänen viereltään lähtenyt Gilles Villeneuve pääsi kakkoseksi Nigel Mansellin seuratessa tuntumassa. Mario Andretti ja Andrea de Cesaris kolaroivat jo avauskierroksella, joten kilpailijoiden määrä väheni kahdestakymmenestä kahdeksaantoista. Nigel Mansell ja Carlos Reutemann nahistelivat keskenään sillä seurauksella, että Mansellin auton taka-akseli vaurioitui, mikä johti keskeyttämiseen, ja Reutemann joutui vaihdattamaan pyöränsä jääden kierroksella perään.
Piquet oli 20 kierroksen aikana kuronut muihin kahdeksan sekunnin kaulan. Alan Jones kiilasi kolmanneksi ja ohitti hetken kuluttua myös toisena olleen Villeneuven. Piquet'n johto oli 41. kierroksella enää kaksi sekuntia Jonesin ja Villeneuven seuratessa perässä. 50 kierroksen jälkeen enää viisi kuljettajaa oli samalla kierroksella. He olivat Piquet, Jones, Villeneuve, Jacques Laffite ja John Watson. Nelson Piquet'n ohittaessa hitaampaa autoa hän törmäsi kaiteeseen 23 kierrosta ennen maalia ja matka loppui siihen.
Jones siirtyi kärkeen ja Villeneuve jatkoi hurjaa takaa-ajoaan. Jones joutui tekemään polttoainevaikeuksien vuoksi varikkokäynnin seitsemän kierrosta ennen maalia, jolloin hänen johtonsa kaventui 30 sekunnista seitsemään. Neljä kierrosta ennen ruutulippua Villeneuve ohitti Jonesin ja hankki näin Ferrarin uudelle turbomallille ensimmäisen osakilpailuvoiton. Suomen Keijo Rosberg karsiutui aika-ajossa, eikä päässyt lainkaan mukaan kilpailuun.
Pekka Valkeejärvi

Pekka Juhani Valkeejärvi (19. joulukuuta 1957 Helsinki – 13. syyskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi KOM-teatterissa vuodesta 1984 lähtien.
Valkeejärvi teki 1980-luvun puolivälissä pääroolit Pauli Pentin elokuvassa "Pimeys odottaa" ja Tuija-Maija Niskasen elokuvassa "Suuri illusioni" vuonna 1985. Kumpikaan elokuvista ei saavuttanut kovin suurta suosiota ja Valkeejärvi jäi usein elokuvissa sivurooleihin. Elokuvahistorioitsija Peter von Bagh nosti Valkeejärven mieleenjäävimmiksi roolitöiksi komisario Torsti Rautapään Pekka Milonoffin elokuvasta "Rikos &amp; Rakkaus" (1999) ja isähahmon roolit Perttu Lepän elokuvissa "Pitkä kuuma kesä" (1999) ja "Helmiä ja sikoja" (2003). Valkeejärven viimeiseksi roolityöksi jäi appiukon rooli Aleksi Salmenperän elokuvassa "Jättiläinen" vuonna 2016.
Valkeejärvi menehtyi 58-vuotiaana vakavan sairauden uuvuttamana kotonaan Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Henri Jan Wienese

Henri Jan Wienese (s. 4. kesäkuuta 1942) on entinen alankomaalainen kilpasoutaja ja olympiavoittaja.
Wienese voitti yksikkösoudun olympiakultaa Méxicossa 1968. Hopealle sijoittunut Länsi-Saksan Jochen Meissner hävisi hänelle 4,2 sekuntia.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Wienese sai hopeaa Bledissä 1966. Euroopan mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia Duisburgissa 1965 ja Vichyssä 1967.
ABI

ABI, eli Application Binary Interface on alhaisen tason rajapinta käyttöjärjestelmän ja suoritettavan ohjelman välillä.
ABI määrittelee tietokoneohjelman ja käyttöjärjestelmän, ohjelman ja kirjaston, kahden eri ohjelman tai ohjelman sisäisten osien välisiä toimintamalleja. Siihen kuuluvat kirjaston ja käyttöjärjestelmän aliohjelmien kutsukäytännöt, järjestelmäkutsut, se mitä aliohjelmia on saatavilla sekä ohjelma-, kirjasto- ja objektitiedostojen tiedostomuodot.
ABI:n tekniset yksityiskohdat peitetään ohjelmointirajapintojen alle helpottamaan ohjelmoijien työtä ja ohjelman toteuttamista eri järjestelmissä. Esimerkiksi kaikki Unixit toteuttavat saman ohjelmointirajapinnan (POSIX API), mutta eivät samaa binäärirajapintaa (ABI), joten ohjelmat on käännettävä erikseen joka alustalle ja suoritinarkkitehtuurille. Muun muassa Debian tukee kahta EABI ("embedded application binary interface") muotoa ARM-suorittimille tavujärjestyksen mukaan: codice_1 (pieni-endiaaninen) ja codice_2 (iso-endiaaninen). ABI:n on määriteltävä myös poikkeuksien käsittely, tietorakenteiden tasaus () ja muita seikkoja.
ABI voi olla erilainen käytetyn suorittimen, käyttöjärjestelmän, kääntäjän tai kielen mukaan. Tyypillisesti kutsukäytännöt sovitaan käyttöjärjestelmän ja prosessorin mukaan, mutta eri käytäntöjä on ollut.
Luudutusleikkaus

Luudutusleikkaus ("arthrodesis") on jäykistysleikkaus, jossa yhdistetään vioittuneen nivelen luut toisiinsa siten, että nivel ei enää liiku. Leikkauksella pyritään kivun vähentämiseen ja nivelen tukevoittamiseen. Leikkaus voidaan tehdä tilanteissa, joissa nivel on kipeä, voimaton ja virheasennossa, eikä ole enää lääkkein tai tuin hoidettavissa.
Luudutusleikkauksia tehdään muun muassa sormiin, polviin, nilkkoihin, ranteisiin ja selkään. Luudutusleikkaus on hoitomuotona mm. nivelreumassa.
Leikkauksen kulku.
Operoitavan alueen verenkierto pysäytetään esimerkiksi puristussiteellä. Leikkauksessa poistetaan tuhoutuneet nivelpinnat rustoineen. Luutuminen varmistetaan luusiirteellä ja usein luuston sisään asennettavilla metallisauvoilla tai levyillä. Näin taataan asennon säilyminen.
Juha Kukkonen

Juha Kukkonen on suomalainen näyttelijä, joka on ollut mukana televisiosarjoissa, elokuvissa ja usein myös Ryhmäteatterin näytelmissä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten rikosylikomisario Takamäen roolista televisiosarjasta "Rikospoliisi ei laula" sekä tv-sarjoista "Itse valtiaat" ja "Ugrilampaat".
Nuoruudessaan Juha Kukkonen oli aktiivi jalkapalloilija. Hän voitti oululaisen OTP:n joukkueessa A-juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1983.
Jukka Salin

Jukka Sakari Salin on Jouko Keskisen esittämä kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa "Salatut elämät", jossa hän oli mukana vuosina 1999–2004. Jukka nähtiin pikaisesti myös "Salattujen elämien" kymmenvuotisjuhlalähetyksessä vuonna 2009. Jukka esiintyi myös "Salattujen elämien" spin-off-sarjassa "Pihlajasatu" vuonna 2019.
Rooli.
Ennen sarjan alkua Jukka oli naimisissa Maarit Salinin kanssa ja heille syntyi kolme lasta: Aleksi, Saku ja Silja. He erosivat, koska Maarit kärsi pahasta alkoholismista. 
Sarjan alussa arkkitehtina työskentelevä Jukka menee naimisiin kuntosalilla työskentelevän Hannan kanssa. He eroavat, kun Jukalle selviää vastasyntyneen Sofian olevankin Hannan ja poikansa Aleksin salasuhteesta syntynyt tytär. Hänen mielenterveytensä kokee pahan kolauksen, ja hän pyrkii monin tavoin pilaamaan Aleksin ja Hannan elämän. Jukka hylkää arkkitehdin työnsä ja ryhtyy taiteilijaksi. Hänen järjestämänsä taidenäyttelyn pääteos on muotokuva Hannasta ja Aleksista Sofian kanssa. Teoksen nimi on alun perin ”Sofia – syntynyt poikani synnistä”, mutta näyttelyn asettelussa apuna toimiva Katja Vainio vaihtaa teoksen nimen säästääkseen Hannan ja Aleksin nöyryytykseltä. Jukka myös uhkailee Hannaa ja Aleksia kirveellä.
Hanna jatkaa elämäänsä Aleksin kanssa, mutta hänellä kuitenkin ilmenee joitakin tunteita Jukkaa kohtaan. He suutelevat Hannan työpaikalla, mutta lopulta Hanna kuitenkin menehtyy auto-onnettomuudessa. Geeli-yökerhon avajaisissa Jukka tutustuu Camilla Mustavaaraan, ja he tulevat hyvin juttuun. Jukalla on myös yhteinen yö Katjan kanssa.
Yksi Jukan ystävistä Pihlajakadulla on Ismo Laitela, pitkälti siksi, että Silja ja Saku ovat Ismon lasten, Kallen ja Miian hyviä ystäviä. Myöhemmin Miia myös seurustelee Sakun kanssa. Jukka ja Ismo ovat toistensa tukena vaikeina aikoina ja usein vaihtelevat kuulumisiaan Ismon valinnassa.
Sittemmin Jukka palaa yhteen Maaritin kanssa ja jatkaa arkkitehdin töitä. Suhde rakoilee muutamaan otteeseen, ja kenties suurimman erimielisyyden aiheuttaa Maaritin aloittama kirjailijan ura: tämä on päättänyt kirjoittaa kirjan alkoholisminsa aiheuttamista ongelmista elämässään muun muassa silloin, kun lapset olivat pieniä. Jukan mielestä Maarit esittää hänet kirjassa negatiivisessa sävyssä, mutta Maarit julkaisee kirjan kaikesta huolimatta. 
Jukka hakee tukea nuoruudenrakkaudestaan Jaana Niemisestä, ja he päätyvät harrastamaan seksiä useamman kerran Maaritin tietämättä. Salasuhteen paljastuessa Maarit jättää Jukan. Vastaavasti Jaanalla on suhde Ismoon, mutta lopulta hän joutuu myöntämään salasuhteensa Jukkaan joutuessaan Ismon kosimaksi. Raivostunut Ismo lyö Jukkaa. Jukka ja Jaana suunnittelevat muuttavansa Turkuun, mutta epäröivä Jaana toivoo saavansa uuden mahdollisuuden Ismon kanssa, mihin tämä suhtautuu varsin myönteisesti. Pian Ismo kuitenkin näkee Jukan ja Jaanan suutelevan kauppakeskuksessa ja pahoinpitelee Jaanan. Jukka ja Jaana päättävät muuttaa Turkuun yhdessä Jaanan tyttären, Roosa Kemppaisen kanssa.
Pihlajakadulla vuosia myöhemmin vieraileva Aleksi kertoo Jukan ja Jaanan eronneen ja Jukan alkaneen seurustella nuoren jumppaohjaajan kanssa.
Zohra Lampert

Zohra Lampert (s. 13. toukokuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli nimirooli kauhuelokuvassa "Säikyttäkäämme Jessica hengiltä" ("Let's Scare Jessica to Death", 1971).
Lampert syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaisille vanhemmille. Hän on tehnyt työtä myös televisiossa ja näyttämöllä. Hänet on palkittu Emmy-palkinnolla vuonna 1974, ja hän on ollut kahdesti ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Myöhempiin rooleihin kuuluu osa William Peter Blattyn elokuvassa "Manaaja III" (1990). Hän oli 1950-luvulla lyhyesti naimisissa Bill Altonin kanssa.
Peggy McCay

Peggy McCay (3. marraskuuta 1927 New York – 7. lokakuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Caroline Bradyn roolista televisiosarjassa "Päivien viemää".
McCaylle myönnettiin vuonna 1991 draamasarjan parhaan vierailevan naisnäyttelijän Emmy-palkinto (Primetime). Hän opiskeli Barnard Collegessa ja Columbian yliopistossa.
Elämä vie

Elämä vie on suomalaisen laulaja Harri Marstion kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Kappaleet.
Sävellykset Harri Marstio, ellei toisin mainita.
Elaine Stritch

Elaine Stritch (2. helmikuuta 1925 Detroit, Michigan – 17. heinäkuuta 2014 Birmingham, Michigan) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä televisiossa, elokuvissa että teatterissa, ja eräs tunnetuimmista rooleista oli musikaalissa "Company" (1970).
Stritch syntyi katoliseen perheeseen Detroitissa, Michiganissa. Hän muutti vuonna 1972 Lontooseen, johon hän jäi mentyään 2. helmikuuta 1973 naimisiin näyttelijä John Bayn kanssa. Hän asui kuitenkin jälleen Yhdysvalloissa miehensä kuoltua syöpään vuonna 1982. 
Eräs elokuvaosa Stritchillä oli Woody Allenin "Syyskuussa" (1987). Stritch oli neljästi ehdolla Tony-palkinnon saajaksi, ja hänelle myönnettiin kolme Emmy-palkintoa vuosina 1993, 2004 ja 2007.
Morrison

Morrison voi viitata seuraaviin asioihin:
Paikkana:
Sukunimenä:
Taiteissa:
Muuta:
Kari Jylhä

Kari Juhani Jylhä (13. syyskuuta 1939 Tampere – 26. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Jylhä opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1960–1965. Hän debytoi vuonna 1965 informalistisilla maalauksilla. Vuonna 1964 Jylhä oli tutustunut Tukholman Moderna museetissa yhdysvaltalaiseen pop-taiteeseen, jonka myötä hän siirtyi taiteessaan valokuvapohjaiseen uusrealismiin. Hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä pop-taiteilijana Galleria Pinxissä Helsingissä 1967.
Vuodesta 1966 Jylhä osallistui yhteisnäyttelyihin Suomessa ja vuodesta 1968 ulkomailla, muiden muassa Pohjoismaissa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Vuonna 1974 hän oli mukana Ateneumin taidemuseon realismiin keskittyneessä ARS 74-näyttelyssä. Jylhän teoksia on muiden muassa Kiasman, Sara Hildénin taidemuseon, Suomen valtion ja useiden kaupunkien kokoelmissa.
Jylhä toimi opettajana Lahden Taidekoulussa 1973 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1974–1977. Hän toimi vuodesta 1961 taidekriitikkona useissa lehdissä, muun muassa Keskisuomalaisessa ja Uudessa Suomessa. 1980-luvun puolivälissä Jylhä toimi Suomi–DDR-Seuran varapuheenjohtajana.
Vuonna 1997 Jylhälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran kunniapuheenjohtaja ja Taidemaalariliiton kunniajäsen.
Jylhän vanhemmat olivat toimittaja, kirjailija Heikki Jylhä ja toimittaja Rakel Jylhä (o.s. Rikkonen). Jylhä oli kahdesti naimisissa. Hänen toinen puolisonsa oli kirjailija Orvokki Autio vuodesta 1976. Jylhä kuoli tapaturmaisesti 26. toukokuuta 2013.
Palkinnot ja tunnustukset.
Lähde
Edward White

Edward Higgins ”Ed” White, II (14. marraskuuta 1930 – 27. tammikuuta 1967) oli Yhdysvaltain ilmavoimien upseeri ja NASA:n astronautti. 3. kesäkuuta 1965 White suoritti Yhdysvaltain ensimmäisen avaruuskävelyn. White sai surmansa Apollo 1:n harjoituksessa sattuneessa tulipalossa 27. tammikuuta 1967.
Varhaiset vuodet.
White syntyi San Antoniossa, Texasissa. Hän valmistui West Pointista vuonna 1952 ja suoritti ilmailualan insinöörin tutkinnon Michiganin yliopistossa 1959. White oli Yhdysvaltain ilmavoimien everstiluutnantti ja lensi F-86 ja F-100 hävittäjiä. Koelentäjänä White suoritti yli 3 000 lentotuntia. Hän oli naimisissa Patricia Finegan Whiten kanssa ja hänellä oli kaksi lasta, Bonnie Lynn ja Edward III.
Ura NASA:ssa.
White valittiin astronauttikoulutukseen 1962. Gemini 4 -lennon pilottina hän suoritti Yhdysvaltain ensimmäisen avaruuskävelyn 3. kesäkuuta 1965. White oli Gemini 7:n varamiehistön komentaja (command pilot) ja hänet ylennettiin 1966 epäonnisen Apollo 1:n komentomodulin pilotiksi.
Kuolema.
White kuoli "Gus" Grissomin ja Roger Chaffeen kanssa Apollo 1:n harjoituksessa sattuneessa tulipalossa 27. tammikuuta 1967 Kennedy Space Centerissä Floridassa. Hänet haudattiin täysin sotilaallisin kunnianosoituksin West Pointin hautausmaalle.
Whiten muistoksi on Yhdysvalloissa ja avaruudessa nimetty useita kohteita. Steven Ruge näytteli Whitea 1995 elokuvassa "Apollo 13" ja Chris Isaak vuonna 1998 HBO:n minisarjassa "From the Earth to the Moon".
Lynyrd Skynyrd 1991

Lynyrd Skynyrd 1991 on Lynyrd Skynyrdin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991. Albumi oli yhtyeen uuden kokoonpanon ensimmäinen.
Rämekurppelo

Rämekurppelo ("Limnodromus griseus") on pohjoinen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin vuonna 1789.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 23–25 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–51 senttimetriä ja paino 65–153 grammaa. Naaras on keskimäärin 10 prosenttia koirasta suurempi. Pitkät jalat ja pitkä suora nokka tuovat mieleen kuirit, jotka ovat kuitenkin jonkin verran suurempia.
Esiintyminen.
Rämekurppelo pesii kolmella erillisellä alueella Pohjois-Amerikan pohjoisosassa: Etelä-Alaskassa (alalaji "caurinus"), Kanadan luoteisosassa (alalaji "hendersoni") ja Quebecin pohjoisosassa (nimialalaji "griseus"). Maailman populaation koko on 320 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Länsi-Intian saaristossa sekä Etelä-Amerikassa Perua ja Brasiliaa myöten. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesii pääasiassa sisämaan havumetsäalueella järvien ja jokien tuntumassa, mutta myös rannikon tundran kuivalla maalla, täälläkin kosteikkojen tuntumassa. Pesimäajan ulkopuolella laji viihtyy sekä sisämaan järvien rannoilla että vuorovesirannoilla.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa ja munia on 4, joskus vain 3. Molemmat puolisot hautovat, yhteensä 3 viikkoa. Naaras jättää poikasten hoidon koiraalle ja lähtee itse syysmuutolle.
Ravinto.
Syövät hyönteisiä, nilviäisiä, äyriäisiä, matoja sekä vähäisessä määrin kasvien osia.
Ansioritarikunta

Ansioritarikunta () on englantilainen, kuningas Edvard VII:n vuonna 1902 perustama kunniaritarikunta. Ritarikunta seuraa arvojärjestyksessä Bathin ritarikunnan suurristiä. Ritarikunnan jäseneksi voidaan ottaa henkilö, joka on ansioitunut tieteen, taiteen, kirjallisuuden tai kulttuurin allalla. Ritarikunnassa on myös sotilasluokka. Ritarikunnan jäsenmäärä on rajoitettu, ja jäseniä voi olla yhtäaikaisesti 24. Ulkomaalaisia ei tosin yleensä lasketa tähän kiintiöön, vaan he ovat ”kunniajäseniä”. 
Ritarikunnassa on yksi luokka, josta tosin erotettaan siviili- ja sotilasdivisioona: 
Ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat esimerkiksi tuottaja David Attenborough, WWW:n kehittäjä sir Tim Berners-Lee, taiteilija David Hockney ja Australian entinen pääministeri John Howard. Aikaisempia ritarikunnan jäseniä ovat olleet muun muassa Prinssi Philip, Edinburghin herttua, Florence Nightingale, Yehudi Menuhin, Winston Churchill, filosofi Bertrand Russell, kirjailija Graham Greene, runoilija T. S. Eliot, fyysikko Ernest Rutherford, koloratuurisopraano Joan Sutherland ja Margaret Thatcher. Kunniajäseninä ritarikunnan merkin ovat saaneet esimerkiksi Dwight D. Eisenhower, Albert Schweitzer, Äiti Teresa ja Nelson Mandela. Toistaiseksi viimeinen sotilasluokan kantaja oli Intian viimeinen varakuningas Louis Mountbatten, jonka IRA murhasi attentaatissa vuonna 1979.
Charles de Freycinet

Charles Louis de Saulces de Freycinet (14. marraskuuta 1828 Foix – 15. toukokuuta 1923 Pariisi) oli ranskalainen insinööri ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä neljä kertaa vuosina 1879–1880, 1882, 1886 ja 1890–1892.
Freycinet valmistui École Polytechniquesta ja työskenteli valtion kaivosinsinöörinä. Hänet nimitettiin vuonna 1883 valtion kaivostarkastajaksi. Kun Ranskan kolmas tasavalta perustettiin syyskuussa 1870, Léon Gambetta nimitti Freycinetin Tarn-et-Garonnen prefektiksi ja kuukautta myöhemmin hallituksen sotakabinetin päälliköksi. Tässä tehtävässä hänen organisointikykynsä auttoi hallitusta jatkamaan sotaa Saksaa vastaan.
Freycinet valittiin Ranskan senaattiin vuonna 1876. Seuraavana vuonna hänestä tuli Jules Dufauren hallituksen yleisten töiden ministeri ja hänen johdollaan laadittiin Freycinet’n ohjelmaksi kutsuttu suunnitelma, jossa valtio laajensi merkittävsäti rautatie- ja vesitieverkostoa. Pääministeriksi Freycinet tuli ensi kerran joulukuussa 1879, mutta hänen ensimmäinen hallituksensa kaatui pian uskonnollisten yhteisöjen asemaa koskeneeseen kiistaan. Tammikuusta elokuuhun 1882 hän oli samanaikaisesti pää- ja ulkoministerinä. Freycinet oli vuonna 1887 ehdolla presidentiksi, mutta hävisi vaalin Sadi Carnot’lle.
Kaikkiaan Freycinet oli ministerinä kahdessatoista hallituksessa. Vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäinen siviili puolustusministerinä 40:en vuoteen. Vuosina 1888–1893 toimiessaan vuoroin puolustus- ja pääministerinä hän ajoi läpi suuren puolustuslaitoksen uudistusohjelman, johon kuului muun muassa kolmivuotisen palvelusajan asettaminen ja pääsesikunnan sekä korkeimman sotaneuvoston perustaminen. Freycinet joutui eroamaan puolustusministerin paikalta tammikuussa 1893 Panama-skandaalin seurauksena. Hän oli sen jälkeen vielä lyhytaikaisesti sotaministerinä vuonna 1899 sekä salkuttomana ministerinä vuosina 1915–1916.
Freycinet kuului Ranskan tiedeakatemiaan vuodesta 1882 ja Ranskan akatemiaan vuodesta 1890.
Khrysothemis

Khrysothemis () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri henkilöön.
Khrysothemis, Agamemnonin tytär.
Khrysothemis oli Agamemnonin ja Klytaimestran tytär, joka luetaan tantalideihin samoin kuin hänen sisaruksensakin Ifigeneia, Elektra ja Orestes.
Kun Elektra oli kuullut Oresteelta isänsä tulleen murhatuksi, hän pyysi Khrysothemista auttamaan kostamisessa. Khrysothemis ei kuitenkaan suostunut tähän, koska ei pitänyt Aigistoksen ja äitinsä surmaamista tarpeellisena.
Khrysothemis, Apollonin rakastettu.
Khrysothemis oli Apollonin rakastettu, ja heidän suhteestaan syntyi Parthenos. Khrysothemiin ja Apollonin tytär kuitenkin kuoli nuorena, ja Apollon asetti tämän taivaalle Neitsyen tähdistöksi.
Diodoros Sisilialainen puolestaan kertoo, että Khrysothemis olisi ollut Stafyloksen puoliso ja Parthenos yksi heidän lapsistaan. Apollon olisi tällöin maannut Rhoion, Parhenoksen sisaren, kanssa.
Tommi Eronen

Tommi Johannes Eronen (s. 18. syyskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. 
Eronen on näytellyt muun muassa elokuvissa "Sauna" (2008) ja "Bad Luck Love" (2000), josta hän sai vuonna 2001 Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta. Television puolella hänellä on ollut rooli muun muassa "Koukussa"-sarjan (2015) Oskari Autiona. Hän sai roolisuorituksesta parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan
Eronen oli naimisissa näyttelijä Ria Katajan kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi vuonna 2012.
Runsauden periaate

Runsauden periaate on modaliteetteihin liittyvä periaate, jonka mukaan jokainen aito mahdollisuus toteutuu. Muodollisesti esitettynä: "jos väittämä P on mahdollinen, silloin P:n on joskus oltava totta".
Periaatteen mukaan siis jos mahdollisuus ei koskaan toteudu, se ei ollut "aito" mahdollisuus; eikä sellaista mahdollisuutta ole, joka ei toteutuisi koskaan historian saatossa: kaikki mikä voi tapahtua tapahtuu. Periaatteen nimi viittaa siihen, että periaatteen pitäessä paikkansa kaikkeuden on oltava niin täysi kuin mahdollista, siinä merkityksessä että se sisältää niin monia erilaisia asioita kuin on mahdollista, ollakseen täydellinen. Seurauksena mahdollisia maailmoja on vain yksi.
Historia.
Runsauden periaate jäljitetään usein Aristoteleeseen. On kuitenkin epävarmaa, oliko hän omaksunut periaatteen, sillä hänen teoksistaan löytyy sekä sitä tukevia että vastustavia kohtia. Periaatteen tausta voidaan löytää kuitenkin myös Platonilta, joka kuvaa "Timaioksessa", kuinka demiurgi loi maailman täydelliseksi ja ”täydeksi”.
"Timaioksesta" periaate kulkeutui uusplatonikoille, jotka yhdistivät siihen aristoteelista ajattelua. Augustinus omaksui uusplatonilaisen ajattelun ja toi runsauden periaatteen kristilliseen teologiaan. Anselm Canterburylaisen ontologinen todistus käytti periaatetta hyväkseen väittäessään, että olemassaolo on perfektio samalla tavalla kuin täyteys.
Tuomas Akvinolaisella ajatus runsauden periaatteesta oli ristiriidassa sen kanssa, että hän uskoi, että Jumalalla oli mahdollisuus olla luomatta asioita, jotka olisi mahdollista luoda. Tuomas valitsi aluksi periaatteen rajoitetun version ja myöhemmin kielsi periaatteen kokonaan. Duns Scotus kehitti voluntaristista ajattelua ja kielsi myös runsauden periaatteen. Simo Knuuttila on katsonut, että Duns Scotuksella kielto esiintyy ensimmäisen kerran selvänä, vaikkei välttämättä esiinnykään ensimmäisenä. Ajatus mahdollisista maailmoista voidaan johtaa Duns Scotukseen asti.
Gottfried Leibniz katsoi, että paras kaikista mahdollisista maailmoista toteuttaisi kaikki aidot mahdollisuudet. Immanuel Kant uskoi runsauden periaatteeseen, mutta ei sen empiiriseen verifioitavuuteen.
Aatehistorioitsija Arthur Lovejoy oli ensimmäinen, joka on käsitellyt runsauden periaatetta laajemmin, teoksessaan "The Great Chain of Being" (1936).
Luettelo Gersin kunnista

Tämä on luettelo Gersin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 462 kuntaa.
Anna Kozak

Anna Kozak (s. 22. kesäkuuta 1974) on valkovenäläinen 400 metrin juoksija.
Kozak karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001 400 metrin välierissä ajalla 52,13. Kolme vuotta myöhemmin Budapestin sisäratojen MM-kisoissa hän oli mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Kozak karsiutui Helsingin MM-kisoissa 2005 400 metrin välierissä, mutta oli seuraavana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana voittamassa viestissä MM-pronssia. Myöhemmin samana vuonna Göteborgin EM-kisoissa hän oli mukana Valko-Venäjän 4 x 400 metrin viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4×400 metrin viestissä.
Pinhead Gunpowder

Pinhead Gunpowder on yhdysvaltalainen vuonna 1991 perustettu punk rock-yhtye. Sen jäseniä ovat Billie Joe Armstrong (kitara, laulu, tullut paremmin tunnetuksi Green Day -yhtyeen keulahahmona), Aaron Cometbus (rummut, sanoitukset), Jason White (kitara, laulu, vaikuttaa myös jonkin verran Green Dayn epävirallisena jäsenenä) ja Bill Schneider (basso). Mike Kirsch oli myös yhtyeen jäsen, mutta erosi hänen ja Green Dayn henkilökohtaisten erimielisyyksien vuoksi.
Tindersticks

Tindersticks on englantilainen vuonna 1992 perustettu indie rock -yhtye. 
Yhtyeestä.
Tindersticksin juuret ovat Nottinghamilaisessa Asphalt Ribbons -yhtyeessä, jonka entiset jäsenet laulaja Stuart A. Staples, kosketinsoittaja David Boulter ja viulisti Dickon Hinchcliffe perustivat Tindersticksin vuonna 1992. Yhtyeeseen liittyivät myös kitaristi Neil Fraser, basisti Mark Colwill, ja rumpali Al Macaulay.
Yhtye julkaisi ensimmäisen Patchwork-nimisen singlensä marraskuussa 1992, jota seurasi Marbles alkuvuodesta 1993. Ensimmäisen levynsä Tindersticks julkaisi vuonna 1993. Kriitikoiden keskuudessa se oli arvostelumenestys ja esimerkiksi Melody Maker palkitsi sen vuoden albumina. Jatkoa seurasi kaksi vuotta myöhemmin, pelkkää yhtyeen nimeä (kuten debyyttikin) kantavan levyn ilmestyessä. Seuraavat julkaistut levyt olivat Curtains vuonna 1997 ja Simple Pleasures vuonna 1999. Niitä seurasivat Can Our Love... 2001 ja Waiting for the Moon 2003. 
Vuonna 2005 Staples julkaisi ensimmäisen soololevynsä ja muutti perheineen Ranskaan. Vuonna 2006 kuusihenkisen yhtyeen jäsenistä puolet erosi ja Tindersticksin jatko oli epävarmaa Stuart Staplesin julkaistessa toisen soololevynsä. Vuonna 2007 kuitenkin yhtyeeseen jääneet Staples, Boulter and Fraser aloittivat uuden levyn äänittämisen, ja se julkaistiinkin huhtikuussa 2009 The Hungry Saw -nimellä.
Kitumaa

Kitumaa on puuta tuotettaessa käytettävä tai käytettävissä oleva maa, jossa tuotto on heikkoa mutta ei olematonta.
Kitumaa tuottaa heikosti, joten sen merkitys metsätalouden kannalta on vähäinen. Kitumaata voivat olla esimerkiksi vahäpuustoiset ja väliaikaisesti puuttomat alueet (tuhoalueet, uudistusalat, taimikot), hietikot, laki- tai tunturimaat, turve- tai kalliomaat sekä kiviperäiset maat. Varsinaiset metsämaat ovat kitumaata parempia.
Määritelmät.
Tilastokeskus määrittelee kitumaaksi "puun tuottamiseen käytettävää tai käytettävissä olevaa maata, jolla puuston keskimääräinen vuotuinen kasvu suotuisimpien kasvuolojen vallitessa ja ohjekiertoaikaa käytettäessä on 0,10-0,99 m³/ha kuorineen." Kitumaaksi määritellään myös tietyt muussa käytössä olevat maat, joilla tuotto olisi vastaava, mutta ei tiealueita eikä taimitarhoja.
Facta 2001 määrittelee kitumaan vuosikasvuksi keskimäärin vähintään 0,1 m³/ha, mutta ei enempää kuin 0,9–1,0 m³/ha (kuori mukaan luettuna).
Elizabeth George

Susan Elizabeth George (s. 26. helmikuuta 1949 Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kirjailija, joka kirjoittaa Englantiin sijoittuvia rikosromaaneja. Georgen teosten päähenkilöinä ovat yleensä rikoskomisario Thomas Lynley ja ylikonstaapeli Barbara Havers.
Georgen ensimmäinen romaani "Kunnioitetun kansalaisen kuolema" ilmestyi vuonna 1988. Rikosarvoituksen lisäksi teokset kuvaavat englantilaista luokkayhteiskuntaa. Luokkajako vallitsee alun perin nimenomaan Lynleyn ja Haversin välillä, mutta myöhemmin se saa uusia piirteitä uusien henkilöiden myötä. 
Georgen tuotanto on kronologialtaan haastava, sillä varsinaisten rikostarinoiden lisäksi paljastetaan kirja kirjalta enemmän myös päähenkilöiden menneisyydestä. Kirjat tulisi lukea oikeassa järjestyksessä. Lynleyn vanha ystävä Simon St. James sekä kummankin naisystävät, myöhemmät vaimot, saavat erisuuruisia rooleja. Esimerkiksi "Sovelias kosto" keskittyy enimmäkseen kuvaamaan Lynleyn nuoruutta. Taustalla hitaasti kehittyvän traagisen rakkaustarinan seuraaminen on joskus vaikeaa varsinkin suomenkieliselle lukijalle, sillä suomennokset eivät ole ilmestyneet alkuperäisessä järjestyksessä, sikäli kun niitä on ilmestynyt ollenkaan.
Romaaneihin pohjautuva televisiosarja Komisario Lynley on esitetty myös Suomessa useaan otteeseen. Sarjan pääosissa ovat Nathaniel Parker Lynleynä ja Sharon Small Haversina. Sarjan alkupään jaksot pohjautuvat kuitenkin Georgen romaaneihin vain suhteellisen pinnallisesti, ja loppupään jaksot eivät ollenkaan, vaan ovat käsikirjoittajien uusia luomuksia.
Pasi Riihelä

Pasi Olavi Riihelä (s. 6. huhtikuuta 1975 Nokia) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa lopettanut koripalloilija. Hän on kolminkertainen SM-sarjan vuoden pelaaja, kaksinkertainen suomenmestari sekä nelinkertainen Suomen cup -voittaja. Pitkän uran Suomen pääsarjassa tehnyt Riihelä pelasi urallaan ammattilaisena myös Saksan, Ruotsin sekä Sveitsin pääsarjoissa. Miesten maaotteluita Riihelälle kertyi vuosien 1996–2004 aikana 66 kappaletta, joissa pisteitä syntyi yhteensä 334.
Riihelä ehti jo kertaalleen lopettaa koripalloilijan uransa kauden 2008–2009 jälkeen. Alkuvuodesta 2010 hän teki kuitenkin paluun liittymällä ottelukohtaisella sopimuksella Kouvojen Korisliiga-joukkueeseen.
Pelaajaura.
Riihelä aloitti koripalloilun 8-vuotiaana. Harrastus alkoi hänen kotikaupunkinsa Nokian paikallisessa joukkueessa, Kankaantaan Kisassa. Nokialla Riihelä pelasi aina vuoteen 1996 saakka. Kauden 1994–1995 päätteeksi Kankaantaan Kisa nousi SM-sarjaan ja Riihelä valittiin vuoden I-divisioonapelaajaksi. Sarjanousija sijoittui kaudella 1995–1996 SM-sarjassa neljänneksi. Riihelä teki tulokaskaudellaan koreja runkosarjassa 11,0 pisteen ja pudotuspeleissä peräti 13,3 pisteen keskiarvoilla. Hänet valittiinkin kauden päätteeksi SM-sarjan vuoden tulokkaaksi.
Tulokaskauden jälkeen Riihelä siirtyi Kouvoihin. Kouvoissa hän pelasi kaksi SM-sarjakautta, jotka molemmat päättyivät SM-hopeaan. Kaudella 1996–1997 Riihelä pelasi runkosarjassa 14,3 pisteen ja pudotuspeleissä 17,0 pisteen keskiarvoilla. Riihelä valittiin kauden päätteeksi SM-sarjan vuoden kehittyneimmäksi pelaajaksi. Jälkimmäisen kauden (1997–1998) Kouvoissa Riihelä pelasi runkosarjassa 14,5 pisteen ja pudotuspeleissä 12,1 pisteen keskiarvoilla. Uransa kolmannen SM-sarjakauden jälkeen hänet valittiin SM-sarjan vuoden pelaajaksi.
Valmentajaura.
Syyskuussa 2015 Riihelän uutisoitiin aloittavan I-divisioona B:ssä pelanneen Namika Lappeenrannan valmentajana.
Muuta.
Pasin veli Timo Riihelä (s. 1980 Nokia) oli myös pääsarjatason koripalloilija pelaten BC Nokiassa ja Lappeenrannan NMKY:ssä. Hän on koripallon Suomen mestari kaudelta 2004–05 Lappeenrannan NMKY:n riveistä. Pasi pyöritti Lappeenrannan kauppakeskus Iso-Kristiinassa Arnolds-yritystä parin vuoden ajan.
Riihelä työskentelee sähköalan yrittäjänä.
Wild Zero

Wild Zero on vuonna 2000 valmistunut japanilainen, camp-henkinen zombikauhukomediaelokuva, jonka pääosassa on japanilainen rock-yhtye Guitar Wolf.
Juoni.
Rock-tähdeksi haluava nuorukainen Ace on matkalla Guitar Wolfin konserttiin, kun ulkoavaruuden olennot hyökkäävät Maahan. Tämän seurauksena kuolleet heräävät eloon, ja Ace päättää pysäyttää heidät yhdessä Guitar Wolfin sekä muiden eloonjääneiden kanssa.
Rain Dances

Rain Dances on Camel-yhtyeen vuonna 1977 julkaistu albumi. Levy on tyyliltään jazz-vaikutteisempi kuin aiemmat Camelin albumit. Albumilla soittaa Camelin kaksi uutta jäsentä. Toinen on Doug Fergusonin korvannut basisti Richard Sinclair, joka oli soittanut aikaisemmin Caravan-yhtyeessä. Toinen uusi jäsen on puhallinsoittaja Mel Collins, joka puolestaan oli entinen King Crimson -yhtyeen jäsen.
Albumilta julkaistiin syyskuussa 1977 singlenä kappale ”Highways of the Sun” B-puolenaan ”Tell Me”. Vuonna 2009 albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio, joka sisältää seitsemän bonuskappaletta.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Juho Maununpoika

Juho Maununpoika (myös Jöns Månsson, "Månsinpoika") oli sotapäällikkö, Kivennavan linnanvouti ja Viipurin linnoittaja, joka mainitaan asiakirjoissa vuosina 1554–1564. Hän kuoli noin vuonna 1570. Vaikka Juho Maununpojasta ei tiedetä paljon mitään, hän saavutti sotahistoriassa pysyvän aseman Joutselän taistelussa, jossa hän voitti lukumäärältään ylivoimaisen venäläisjoukon taitavalla taktisella johtamisellaan.
Juho Maunupojan on arveltu olleen suomalainen rälssimies, lähellä Kivennavan rajalinnoitusta sijainneen Kelkkalan tilan herra. Kustaa Vaasa nimitti hänet Kivennavan linnan linnanvoudiksi vuonna 1554 sodan Venäjän kanssa ollessa syttymäisillään. Kun venäläisten sotajoukko tuli maaliskuussa 1555 rajan yli, Juho Maununpoika löi heidät takaisin noin 500 miehen joukollaan Joutselässä käyttäen taitavasti hyväkseen olosuhteita, yllätystä ja suksimiesten liikkuvuutta. Tällaista tarkasti suunniteltua taktiikkaa ei tuohon aikaan käytetty, joten kyse oli Juho Maununpojan omasta kehitelmästä. 
Joutselän jälkeen Juho Maununpoika toimi Viipurin linnoitustöiden johtajana ja kaupungin hallinnollisena päämiehenä.
Mr. Oizo

Mr. Oizo (oik. Quentin Dupieux, s. 14. huhtikuuta 1974 Pariisi) on ranskalainen elektronisen musiikin artisti ja -tuottaja sekä elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Dupieux tunnetaan parhaiten vuonna 1999 singlenä julkaistusta ”Flat Beat” -kappaleesta, josta tuli hitti ympäri Eurooppaa sen soitua Levi’s-yhtiön televisiomainoksissa. Dupieux vastasi myös kyseisten mainosten ohjauksesta. Mainoksien keskeinen hahmo oli päätään nyökyttelevä keltainen nukkehahmo Flat Eric, joka esiintyi myös ”Flat Beatin” musiikkivideolla. Mr. Oizon debyyttialbumi "Analog Worms Attack" julkaistiin myöhemmin samana vuonna. Seuraava pitkäsoittoalbumi "Moustache (Half a Scissor)" ilmestyi 2005.
Dupieuxin ensimmäinen pitkä elokuva "Steak" sai ensi-iltansa Ranskassa 20. kesäkuuta 2007. Mr. Oizo tuotti myös soundtrackin elokuvaan yhdessä SebastiAnin ja Sébastien Tellierin kanssa. Mr. Oizon kolmas albumi "Lambs Anger" julkaistiin Ed Banger Recordsilla marraskuussa 2008. Toinen Dupieux’n ohjaama pitkä elokuva "Rubber" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuoden 2010 toukokuussa. Dupieux teki elokuvan soundtrackin Justice-duosta tunnetun Gaspard Augén kanssa. Mr. Oizon neljäs täyspitkä albumi "Stade 2" julkaistiin 11. marraskuuta 2011.
Vuonna 2012 Dupieuxin elokuva "Wrong" sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla.
Dupieuxin toistaiseksi tuorein (heinäkuu 2013) ohjaustyö on Realitism Filmsin tuottama "Wrong Cops".
Hänen seuraavan elokuvansa "Realite" on ajoitettu saavan ensi-iltansa vuoden 2013 aikana.
Jouni Virpiö

Jouni Virpiö (s. 21. huhtikuuta 1985 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija.
Juniorivuosinaan Virpiö kuului Jypissä ikäluokkansa avainpelaajiin. Kaudella 2003–2004 Virpiö pelasi kaksi ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkuepeleissä. Kaudella 2004–2005 Virpiö oli Jypin A-juniorijoukkueen paras pistemies ja voitti A-juniorien SM-kultaa kaudella 2005–2006.
Vanhaan jyväskyläläiseen kiekkosukuun kuuluva Virpiö on pelannut SM-liigaa JYPin riveissä kausilla 2005–2006 ja 2008–2009. Vuonna 2006 Virpiö siirtyi Mestis-joukkue TuToon ykköskentän hyökkääjäksi. Mestis-debyyttikaudellaan 2006–2007 Virpiö valittiin toisen tähdistökentällisen oikeaksi laitahyökkääjäksi. Samalla kaudella Virpiö oli TuTon toiseksi paras pistemies, tehden 45 ottelussa tehopisteet 20+25=45. Virpiö siirtyi TuTosta kauden 2007–2008 jälkeen SM-liigaan Jypin miehistöön.
Kauden 2009–2010 Virpiö pelasi Mestiksen D Teamissä, lokakuun lopusta eteenpäin Virpiölle tuli peleihin lyhyehkö tauko aivotärähdyksestä johtuen, runkosarjassa hän pelasi loukkaantumisestaan huolimatta 29 ottelua tehopistein 14+20.
Kaudeksi 2010–2011 Virpiö siirtyi Tapparan riveihin ja pelasi kauden aikana 44 ottelua Tapparassa ja neljä lainalla Mestiksen LeKissä. Seuraavan kauden aikana hän ehti pelata Tapparassa vain kolme peliä, kunnes seura ilmoitti lainanneen hänet loppukaudeksi KooKoohon. KooKoossa Virpiä pelasi 30 runkosarja- ja 11 pudotuspeliottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän teki sopimuksen Ranskan pääsarjan Gapiin.
Virpiön isä on JYPin ja maajoukkueen huoltaja Kari Virpiö.
Aikojen täyteyden esikoisten kirkko

Aikojen täyteyden esikoisten kirkko (engl. "The Church of the Firstborn of the Fullness of Times") on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Sen jäsenet harjoittavat moniavioisuutta. Ryhmään on enimmillään kuulunut noin 30 perhettä, jotka asuivat Utahissa ja "Los Molinos" -nimisessä kommuunissa Baja Californian niemimaalla.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko luopui virallisesti moniavioisuuden harjoittamisesta vuoden 1890 Manifestillaan. Useat kirkon jäsenistä eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä muutosta opetuksessa. Kun moniavioisuuden harjoittajia alettiin erottaa kirkosta 1900-luvun alussa, osa moniavioisuuden harjoittajista muutti asumaan pohjoiseen Meksikoon, jossa olot olivat vapaammat. Eräs muuttaneista oli Alma Dayer LeBaron, joka muutti 1924 lukuisine vaimoineen ja lapsineen Galeanaan, Chihuahuaan, jonne hän perusti oman kommuuninsa "Colonia LeBaronin".
Kun Alma kuoli 1951, häntä seurasi yhteisön johtajana hänen poikansa Joel LeBaron. Hän rekisteröi yhteisön virallisesti nimellä Aikojen täyteyden esikoisten kirkko. 
Joel LeBaronin nuorempi veli Ervil LeBaron oli ensin kirkon toiseksi korkein johtaja. Vuonna 1972 syntyi veljesten välille kuitenkin riita kirkon johtamisesta. Ervil erosi veljensä johtamasta kirkosta ja perusti San Diegossa omansa, jolle hän antoi nimen Jumalan Karitsan kirkko. 
Samana vuonna Ervil LeBaron määräsi erään kannattajansa murhaamaan veljensä Joelin. Tämän jälkeen Aikojen täyteyden esikoisten kirkon johtajaksi nousi Joelin nuorin velin Verlan. Muutama vuosi myöhemmin Ervil hyökkäsi kannattajineen Los Molinosin kommuuniin tarkoituksenaan surmata myös Verlan. Tämä ei kuitenkaan ollut kyseisenä yönä kotona, joten hän selvisi hyökkäyksestä. Kaksi miestä kuitenkin sai surmansa ja Los Molinos hävitettiin. Nykyään joitakin LeBaronin suvun jäseniä kuulunee vielä Aikojen täyteyden esikoisten kirkkoon.
Jari Kesti

Jari Kesti (s. 3. helmikuuta 1971 Forssa) on suomalainen jääkiekkoilija. Kestin vuodesta 1991 alkanut ura kattaa seitsemän eri joukkuetta sekä Suomessa että Norjassa. Kesti on pelannut sekä SM-liigaa HPK:ssa kauden 2000–2001 että Mestistä ja I-divisionaa. Kesti aloitti uransa Forssan Palloseurassa kaudella 1991–1992.
Kesti on pelannut urallaan viisi vuotta Norjassa. Ensimmäisellä Norjan kaudellaan Stavanger Oilersissa (Norjan kolmannella sarjatasolla) 2001–2002 Kesti teki 21 ottelussa tehot 116+110=226 pistettä, eli yli kymmenen pistettä per peli. Joukkue nousi seuraavaksi kaudeksi Norjan I. divisioonaan. I. divisioonassa Kesti teki 150 pistettä, ja Oilers nousi Norjan Elitserieniin. Kesti pelasi Elitserienissä kaudet 2003–2006 ja siirtyi tämän jälkeen TuToon.
Kestillä oli kauden 2007–2008 loppuun asti kestävä sopimus TuTon kanssa. Kesti oli samalla Mestiksen iäkkäin pelaaja Mestiksen nuorimmassa joukkueessa.
Henri Palmroth

Henri "Henkka" Palmroth (s. 29. helmikuuta 1984 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Palmroth pelasi ensimmäisen liigapelinsä Turun Palloseurassa kaudella 2003–2004, ja pelasi tämän jälkeen TPS:n riveissä kaudet 2004–2006, jonka jälkeen Palmroth siirtyi naapuriseura TuToon kausiksi 2006–2008.
Palmrothin tämänhetkinen sopimus TuTon kanssa päättyy keväällä 2009. Palmrothin pikkuveli Markus pelaa TPS:ssä ja Palmrothin toinen pikkuveli Peter pelaa TUTO:n A-junioreissa .
Christine Cavanaugh

Christine Cavanaugh (16. elokuuta 1963 Utah, Yhdysvallat − 22. joulukuuta 2014 Utah, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän on tehnyt muun muassa Dexterin ääniroolit animaatiosarjassa "Dexterin laboratorio" ja Jaskan ääniroolin animaatiossa "Ipanat".
Elämäkerta.
Cavanaugh syntyi Utahissa, josta hän muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi mutta päätyikin tekemään enemmän äänirooleja. 1980-luvulla hän oli Cathyn ääniroolissa CBS:n kolmessa eri erikoisanimaatiojaksossa. Cavanaughin ensimmäinen suuräänirooli oli vuonna 1991, jolloin hän ääninäytteli Mimosa Aivohanhea Disneyn animaatiossa "Varjoankka". Samaan aikaan Cavanaugh oli Nickelodeonilla esitetyssä "Ipanat"-animaatiossa Jaskan äänenä. Myöhemmin 2000-luvulla hän teki Jaskan äänirooleja muutamiin videopeleihin.
Cavanaugh'n ensimmäinen elokuvarooli oli vuodelta 1995 elokuvassa "Babe – urhea possu", jossa hän ääninäytteli elokuvan nimihahmoa. Cavanaugh ei kuitenkaan enää ollut elokuvan jatko-osassa "Babe suurkaupungissa", jolloin Baben ääniroolin teki tutulle Elizabeth Daily. Elokuvan jälkeen Cavanaugh sai merkittävimmän ääniroolinsa animaatiossa "Dexterin laboratorio", jossa hän toimi neron Dexter-pojan äänenä. Cavanaugh ehti olla hahmon äänenä kolme tuotantokautta, ja hän sai roolistaan vuonna 2000 Annie-palkinnon.
Cavanaugh teki vierailevia rooleja televisiosarjoissa, kuten "Wings", "Salaiset kansiot", "Kaikki rakastavat Raymondia" ja "Teho-osasto".
Cavanaugh lopetti uransa vuonna 2001 henkilökohtaisista syistä.
Cavanaugh oli 51-vuotias kuollessaan 22. joulukuuta 2014 kotonaan Cedar Cityssä Utahissa.
Petri Koivisto

Petri Koivisto (15. marraskuuta 1986 Kiiminki – 26. tammikuuta 2024) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti. Koivisto edusti viimeiseksi jääneellä kaudellaan 2011–2012 Espoon Bluesia, mutta joutui jättämään kauden kesken henkilökohtaisista syistä.
Ura.
Koiviston kasvattajaseura oli Kiimingin Kiekko-Pojat, josta hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Oulun Kärppiin. Jo A-juniori-ikäisenä hän oli Kärppien varamaalivahtina SM-liigassa kausina 2003–2004 sekä 2005–2006. Hän oli SM-liigan pudotuspeleissä Kärppien kokoonpanossa kaudella 2005–2006, jolloin Kärpät voitti pronssia. Suomen jääkiekkoliiton kilpailusääntöjen mukaisesti yksikin kokoonpanopöytäkirjaan merkitty pudotuspeliottelu riittää antamaan pelaajalle SM-mitalin, joten Koivisto on Suomen jääkiekkoliiton käytännön mukaisesti SM-liigajoukkueen pronssimitalisti.
Mestis-vuodet 2006–2008.
Koivisto pelasi urallaan myös Mestistä Kajaanin Hokissa ja TuTossa. Koivisto voitti Hokissa Mestiksen mestaruuden kaudella 2006–2007, mutta hän oli joukkueen kakkosmaalivahtina Joni Myllykosken varjossa. Toisella Mestis-kaudella TuTossa Koivisto torjui joukkueelleen mestaruuden, joka hänen hänen uransa toinen Mestiksen mestaruus.
TuTossa Koivisto otti kiistattoman ykkösmaalivahdin paikan. 4. joulukuuta Koivisto valittiin Mestiksen marraskuun pelaajaksi. Tähän mennessä Koivisto oli pelannut joukkueensa jokaisen siihen mennessä pelatun ottelun kokonaan ja torjunut 23 ottelussa neljä nollapeliä torjuntaprosentilla 92,96 %. Marraskuun torjuntaprosentti oli peräti 94,4 prosenttia. Valintahetkellä TuTo oli Mestiksen sarjakärjessä, toiseksi vähiten maaleja päästäneenä.
Runkosarjassa kaudella 2007–2008 Koivisto pelasi yhtä peliä lukuun ottamatta jokaisen TuTon ottelun. Hän voitti Mestiksen maalivahtipörssin ollen koko Mestiksen vähiten maaleja päästänyt (1,97), parhaimmalla torjuntaprosentilla torjunut (93,09 %) ja eniten nollapelejä (8) pelannut maalivahti. Hänet valittiin myös Mestiksen helmikuun pelaajaksi 2008. Hän pelasi runkosarjan aikana ennätykselliset kahdeksan nollapeliä, joista kolme helmikuussa. Koiviston kauden saavutukset noteerattiin valtakunnallisesti muun muassa iltapäivälehdissä. Hän on myös Suomen jääkiekkoliiton palkituin Mestis-jääkiekkoilija kaudella 2007–2008 ja oman joukkueensa palkituin pelaaja. Koivisto valittiin myös jääkiekkojulkaisu Jatkoajan All Stars -maalivahdiksi.
Kauden 2007–2008 lopuksi Koivisto voitti toisena peräkkäisenä vuonna Mestiksen mestaruuden, kun TuTo oli loppuottelusarjassa Hokkia parempi voitoin 3–1. Koivisto pelasi kaikki TuTon pudotuspelit ja hänellä oli täysiä otteluita pelanneista maalivahdeista pudotuspelien paras torjuntaprosentti (94,97 %).
SM-liigaan Kärppien kautta.
Koivisto solmi kaudeksi 2008–2009 vuoden jatkosopimuksen TuTon kanssa. Hän halusi aluksi jatkaa TuTossa. Koivisto kommentoi asiaa maaliskuussa 2008 seuraavasti:
Toukokuussa 2008 Koivisto kuitenkin purki sopimuksensa yhteisymmärryksessä seuransa kanssa ja palasi Oulun Kärppiin, jossa voitti SM-hopeaa keväällä 2009. Kolmen Kärpät-kauden jälkeen Koivisto teki kaksivuotisen sopimuksen Bluesin kanssa.
Joni Lindlöf

Joni Lindlöf (s. 17. toukokuuta 1984 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija.
Lindlöf aloitti jääkiekon pelaamisen Tapparan kaupunginosajoukkueissa. Tapparassa Lindlöf pelasi A-junioreihin saakka. Kaudella 2001–2002 Lindlöf voitti A-junioreiden SM-liigan maalikuninkuuden. Kesällä 2002 Washington Capitals varasi Lindlöfin NHL:ään ja hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan WHL-juniorisarjaan Kelowna Rocketsin joukkueeseen. Ensimmäisellä kaudellaan WHL:ssä Lindlöf voitti ensimmäisenä suomalaisena sarjan mestaruuden. Kesken toisen WHL-kautensa Lindlöf kaupattiin neljän pelaajan kaupassa Kelownasta Lethbridge Hurricanesiin, jossa pelasi kauden 2003–2004 loppuun.
Kaudeksi 2004–2005 Lindlöf palasi Suomeen. Hän teki koeajan jälkeen sopimuksen HPK:n kanssa. Lindlöf suoritti samaan aikaan Panssariprikaatissa varusmiespalvelustaan Hämeenlinnan lähellä. Lindlöf pelasi kauden aikana vain 11 ottelua HPK:n edustusjoukkueessa ja hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Mestis-joukkue Hermekseen. Heikon Hermes-kauden jälkeen Lindlöf vaihtoi kaudeksi 2006–2007 Mestikseen nousseeseen SaPKoon.
Savonlinnassa Lindlöf oli joukkueen tehokkaimpia pelaajia ja kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi TuToon. TuTossa Lindlöf voitti Mestiksen mestaruuden ja pelasi muutenkin hyvän kauden. Keväällä 2008 Lindlöf teki sopimuksen kasvattajajoukkueensa Tapparan kanssa.
Lindlöf ei lopulta saanut kesän aikana pelipaikkaa Tapparasta ja siirtyi syksyllä 2008 Ruotsin Division 1:n Asplöveniin. Seuraavaksi kaudeksi Lindlöf siirtyi pelaamaan Ranskan pääsarjan Briançoniin. Hänellä piti olla sopimus Briançonin kanssa myös kaudesta 2010–2011, mutta talousongelmiin ajautunut joukkue joutui luopumaan monista pelaajistaan. Lindlöf siirtyi Briançonista Ruotsin Division 1:n IF Björklöveniin 2010. Kesällä 2011 Lindlöf siirtyi Kristianstadiin ja sieltä seuraavana vuonna Nyköpingiin. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Wings HC Arlandassa ja Almtuna IS:ssä.
Lindlöf edusti Suomea 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa keväällä 2002. Yhteensä Lindlöf on pelannut 30 maaottelua 18-vuotiaiden tasolla.
Kresfontes

Kresfontes (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Aristomakhoksen poika ja yksi herakleideista, Herakleen lapsenlapsi neljännessä polvessa.
Herakleidit, Herakleen jälkeläiset, olivat yrittäneet paluuta Peloponnesokselle joka sukupolven ajan heille annetun ennustuksen perusteella, mutta kaikki yritykset olivat päättyneet surkeasti. Lopulta Kresfontes veljiensä Temenoksen ja Aristodemoksen kanssa kyseenalaistivat oraakkelin antaman ennustuksen, jolloin oraakkeli tarkensi heille sen merkityksiä. Näiden neuvojen perusteella Herakleidien paluu, joka tunnetaan nimellä doorilaisten invaasio, vihdoin onnistui, ja veljekset kukistivat taistelussa Teisamenoksen.
Seuranneessa jaossa Kresfontes sai hallittavakseen Messenian. Hän meni naimisiin Meropen kanssa, ja he saivat ainakin yhden pojan, Telefonin, tai Aipytoksen. Pian tämän jälkeen Kresfontes kuitenkin surmattiin; tämän tekivät joko kaksi hänen omaa poikaansa tai Polyfontes. Joka tapauksessa Polyfontes nousi valtaistuimelle, kunnes Kresfonteen poika vartuttuaan surmasi tämän ja otti vallan Messeniassa.