tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pesä Ysit

Pesä Ysit (Lyhennettynä Ysit) on lappeenrantalainen pesäpallon erikoisseura, jonka naisten edustusjoukkue on pelasi Suomen ylimmällä sarjatasolla Superpesiksessä yhtäjaksoisesti keväästä 2002 syksyyn 2021 asti, jolloin seura putosi Ykköspesikseen. Vuoteen 1973 asti Lappeenrannassa pelattiin pesäpalloa Lappeenrannan Urheilu-Miesten erillisessä pesäpallojaostossa, mutta jaoston jäätyä ilman puheenjohtajaa toiminta hiipui.
Pesä Ysit perustettiin 22. maaliskuuta 1976 pesäpalloilun erikoisseuraksi ja se pelasi ensimmäisen sarjaottelunsa kesällä 1976 piirisarjassa. Pesä Ysien parhaat saavutukset on SM-hopea naisten Superpesiksessä kaudelta 2006 sekä SM-pronssi kaudelta 2007.
Naisten Ykköspesiksessä pelaavan edustusjoukkueen ja junioreiden toiminnasta vastaa Pesä Ysit ry. Pesä Ysien kotikenttänä toimii Vanha Kenttä Leirin kaupunginosassa, joka on Lappeenrannan keskustan välittömässä läheisyydessä. Kausina 2000-2007 Pesä Ysit pelasi kotiottelunsa Kisapuiston hiekkatekonurmella.
Joukkueet.
Valmennus.
Pelinjohtaja Joona Lankinen&lt;br&gt;
2. pelinjohtaja Sara Moilanen&lt;br&gt;
Lajivalmentaja Eino Puustinen&lt;br&gt;
Fysiikkavalmentaja Jonne Mustonen
Tunnukset.
Peliasu.
Kaudesta 2022 lähtien Pesä Ysit pelaa kotipelinsä valkoisessa paidassa ja mustissa housuissa sekä valkoisessa kypärässä. Vierasottelut Pesä Ysit pelaa useimmiten samalla peliasulla kuin kotipelit, mutta musta pelipaitaversio toimii varapaitana.
Pelinjohtajat kausittain.
"* = Pelinjohtaja vaihtunut kesken kauden"
Sijoitukset kausittain.
Naiset.
"O = Pelatut ottelut, 3p = 3 pisteen voitot, 2p = Kahden pisteen voitot, 1p = Tasapelit (ennen vuotta 1994), Häviöt Supervuorossa tai kotiutuslyöntikilpailussa, 0p = Häviöt, TJ = Tehdyt juoksut, PJ = Päästetyt juoksut, SR = Sijoitus runkosarjassa, LS = Lopullinen sijoitus mahdollisen loppusarjan tai pudotuspelien jälkeen, Kausi päättyi = Missä vaiheessa kauden viimeinen ottelu pelattiin"
Miehet.
"O = Pelatut ottelut, 3p = 3 pisteen voitot, 2p = Kahden pisteen voitot, 1p = Tasapelit (ennen vuotta 1994), Häviöt Supervuorossa tai kotiutuslyöntikilpailussa, 0p = Häviöt, TJ = Tehdyt juoksut, PJ = Päästetyt juoksut, SR = Sijoitus runkosarjassa, LS = Lopullinen sijoitus mahdollisen loppusarjan tai pudotuspelien jälkeen, Kausi päättyi = Missä vaiheessa kauden viimeinen ottelu pelattiin"
Hassen Gabsi

Hassen Gabsi (, s. 23. helmikuuta 1974 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija.
Ura.
Gabsi aloitti uransa Espérancessa, jossa hän pelasi vuosien 1992–2001 aikana voittaen muun muassa kuusi kertaa Tunisian mestaruuden ja kaksi kertaa Tunisian Cupin.
Heinäkuussa 2001 Gabsi siirtyi Italiaan Genoa CFC:hen, joka pelasi tuolloin Serie B:ssä. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta, joista toinen kausi meni loukkaantumisen vuoksi pieleen kärsittyään polvivammasta. Hän pelasi kauden aikana seitsemän ottelua ja onnistui kerran maalinteossa. Gabsi palasi kauden jälkeen takaisin kotimaahansa Espéranceen kaudella 2003–2004, jonka jälkeen hän päätti uransa.
Uransa jälkeen Gabsi on toiminut juniorivalmentajana.
Robert Petway

Robert Petway oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, laulaja ja kitaristi.
Robert Petwayn elämästä tiedetään hyvin vähän. Hänen syntymäpaikkansa on arveltu olleen J.F. Sligh Farm lähellä Yazoo Citya, Mississipissä. Yazoo Cityssä syntyi Petwayn hyvä ystävä ja soittokaveri Tommy McClennan. Petwayn kuolemasta ei tiedetä mitään ja hänestä tunnetaan vain yksi valokuva vuodelta 1941. Hän äänitti vain 16 kappaletta, mutta hänen tuotantonsa sanotaan vaikuttaneen esimerkiksi John Lee Hookerin, Muddy Watersin ja Jimi Hendrixin musiikkiin. Kappaleista kahdeksan äänitettiin Bluebird Recordsille vuonna 1941 ja kahdeksan muuta (joista kuusi julkaistiin) seuraavana vuonna.
"Catfish Blues"/"Rollin' Stone".
Petwayn merkittävin kappale on "Catfish Blues", jonka hän levytti vuonna 1941. Muddy Waters käytti kappaleen sanoja ja "Catfish Bluesin" tyyliä singlellään "Rollin' Stone", josta The Rolling Stones otti nimensä. Tosin bluesmuusikot käyttivät usein vanhojen kappaleiden symboliikkaa ja eikä voida varmuudella sanoa oliko "Catfish Bluesin" kirjoittaja jopa Tommy McClennan. Max Haymes on kirjoittanut kappaleesta perusteellisen artikkelin.
Kemp (kappale)

Kemp on skate punk -yhtye Millencolinin kappale, joka julkaistiin vuonna 2002 heidän albumillaan "Home from Home". Kappale julkaistiin myös singlenä ja siitä tehtiin musiikkivideo.
”Kemp” julkaistiin alun perin b-raitana heidän singlellä ”Fox”.
Mark Brain

Mark Brain (oikealta nimeltään Markus Buthe, s. 30. tammikuuta 1978 Paderborn, Saksa) on elektronisen musiikin DJ sekä tuottaja (house/elektro/progressiivinen house).
Vuoden 2001 alussa hän teki levytyssopimuksen Alphabet Cityn kanssa, tuotti samana vuonna ensimmäisen singlensä sekä julkaisi myös muita kappaleitaan. Heti alkuun hänen kappaleensa pääsivät suurten DJ-kuuluisuuksien kuten Paul van Dyk, Armin van Buuren sekä Neil Mooren soittolistoille. Mark tunnetaan myös yhdessä Marco Woltersin (Voltaxx) kanssa projektista Brain Inc.
Yksi hänen uransa menestystarinoista on ollut se että Harold Faltermeyer valitsi hänen singlensä omalle Best Of Albumilleen ‚A Portrait of Harold Faltermeyer- the greatest hits’. Mark tuotti myös Marco Woltersin kanssa vuoden 1987 hitin Arnold Schwarzeneggerin elokuvasta „Running man“ uudelleen.
Vuodesta 2002 Mark on kirjoittanut artikkeleita alan lehteen Discret sekä testaa uusimpia laitteita Dj- sekä klubikäyttöön.
Mark on esiintynyt myös televisiossa useamman kerran, ollut vieraana mm. Saksalaisen huippukokin Ralf Zacherlin ohjelmassa sekä soittanut Bfbs Radio 1, Sunshine Live, Radio Eins Live 5 vuotta juhlaohjelmassa. Vuonna 2005 Mark valittiin DJMagin maailmanlaajuisessa DJ-äänestyksessä sijalle 175.
José Clayton

José Clayton Menezes Ribeiro (s. 21. maaliskuuta 1974 São Luís, Brasilia) on brasilialais-tunisialainen entinen jalkapalloilija ja Afrikan–mestari.
Ura.
Clayton syntyi Brasiliassa ja aloitti jalkapallouransa Moto Clube São Luísissa, jossa hän pelasi kaudet 1993 ja 1994. Sittemmin Clayton siirtyi Tunisiaan, jossa hän pelasi ensimmäiset ottelunsa Tunisian pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Étoile Sahelin joukkueessa vuonna 1994. Hyvien otteiden ansionsa Clayton valittiin Tunisian maajoukkueeseen vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoihin. Ennen sitä Claytonin täytyi anoa Tunisian kansallisuutta edustaakseen maata MM-kisoissa.
Huolimatta Tunisian heikosta menestyksestä hänen pelaamisensa riitti vakuuttamaan ranskalaisen SC Bastianin, joka osti brasilialaissyntyisen puolustajan heinäkuussa 1998. Clayton vietti yhteensä kolme kautta Ranskassa, jonka jälkeen hän siirtyi takaisin nykyiseen kotimaahansa Tunisiaan. Clayton pelasi hetkellisesti Stade Tunisienissa ennen lopullista siirtymistään Espéranceen, jossa hän voitti ensimmäisen Tunisian liigamestaruutensa kaudella 2003/2004. Clayton vietti mestaruuskauden jälkeen vielä yhden kauden Tunisiassa ennen siirtymistään Qatariin, Al-Sadd joukkueeseen, jossa hän voitti ensimmäisellä ja ainoalla kaudellaan maan liigamestaruuden, sekä Sheikh Jasim cupin ja Qatar Crown Prince cupin. 
Menestyksestä huolimatta Clayton siirtyi kaudella 2006/2007 Turkkiin Sakaryasporiin, jossa hänen kausi oli rikkonainen kärsittyään loukkaantumisista. Joukkueen putoessa Turkin Superliigasta sarjatasoa alemmaksi, Clayton palasi vuonna 2007 takaisin Tunisiaan edustamaan Stade Gabésienia, jossa hän lopetti jalkapallouransa.
Maajoukkue.
Claytonin ura maajoukkueessa alkoi vuonna 1998 ja se kesti aina vuoteen 2006 asti, jonka aikana hän voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 2004 ja edusti maataan kaksissa MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002. Clayton pelasi yhteensä 39 ottelua ja onnistui maalinteossa neljästi.
Ville Leinosen Unilehto

Ville Leinosen Unilehto on samannimisen, Ville Leinosen johtaman, yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin digipack-muodossa 21. toukokuuta 2008.
Albumi sisältää mm. versoita vanhoista suomalaisista kansanlauluista. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Henderson Forsythe

Henderson Forsythe (11. syyskuuta 1917 Macon, Montana – 17. huhtikuuta 2006 Williamsburg Landing, Virginia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Forsythe voitti vuonna 1979 Tony-palkinnon työstään musikaalissa "The Best Little Whorehouse in Texas". Hänet oli ehdolla myös Emmy-palkinnon saajaksi roolista televisiosarjassa "As the World Turns".
Forsythe syntyi Missourissa ja oli vuodesta 1942 kuolemaansa naimisissa Dorothea Maria Carlsonin kanssa. Parilla oli kaksi yhteistä lasta. Näyttelijä kuoli Virginian osavaltiossa 88-vuotiaana.
Bodorna

 
Bodorna () on kylä Georgiassa. Se sijaitsee Georgian sotilastiellä kahdeksan kilometrin päässä Dušetin kaupungista Mtskheta-Mtianetin alueella maan itäosassa. 
Bodorna sijaitsee Aragvi-joen pienen sivuhaaran, Dušetis-khevin, oikealla rannalla 880 metrin korkeudella merenpinnasta. Kylä linnoitettiin keskiajalla, jotta sinne voitaisiin majoittaa pakolaisia viereisiltä paikkakunnilta ulkomaiden hyökkäysten aikana. Niinpä Bodornan ihmisen kaivertamien luolien tiedetään toimineen Aragvin laakson väestön suojapaikkana, kun Timur Lenkin turkkilais–mongolialainen armeija hyökkäsi Georgian ylämaille 1390-luvulla. 
Kylän eteläpuolella on 15 metriä korkea pylväs, jonka alkuperä ei ole täysin selvillä. Se muistuttaa ihmishahmoa, munkkia, ja se saattaa olla ihmisen veistämä rakennelma, joka on kaiverrettu kulttitarkoituksiin eroosion valmiiksi kuluttamasta kalliosta varhaisella kristityllä kaudella mahdollisesti 400–500-luvuilla. Pylväässä on yksi suurista luolista, joita käytettiin suojina Timurin hyökkäysten aikana. Keskiaikaisen kronikan mukaan Timurin sotilaat laskeutuivat pylvästä köysiä pitkin ja ampuivat palavia nuolia ihmisiä täynnä olevaan luolaan. 
Bodornassa on 1400-luvulla rakennettu Jumalansynnyttäjän syntymän kirkko, joka toimi Šaburidze-suvun Aragvin herttuoiden sukukirkkona ja hautausmaana. Se rakennettiin lähes kokonaan uudelleen vuonna 1717 ajan kaiverruksen mukaan. Nykyaikaan säilynyt rakennus on yksilaivainen kupolikirkko, joka seisoo metsäisellä rinteellä.
Pachacútec

Pachacútec eli Pachacuti oli inkojen yhdeksäs hallitsija eli Sapa Inca 1438-1471/1472.
Hänen koko nimensä oli Pachacuti Inca Yupanqui, "Hän joka tekee maailman uudelleen". Pachacútec oli neljäs Hanan-dynastiasta, ja hänen syntymänimensä oli Cusi Yupanqui. Hän laajensi inkavaltiota huomattavasti, ja muutti silloisen Cuzcon kuningaskunnan suurvallaksi nimeltä Tawantinsuyu. Sen linnoitetuksi pääkaupungiksi rakennettiin Machu Picchu.
Pachacútec niitti mainetta ja kunniaa jo edellisen hallitsijan Viracocha Incan aikana. Silloin chankat hyökkäsivät Cuzcoon. Pachacútec hyökkäsi vahvan armeijan johdossa chankoja vastaan samaan aikaan kun hänen isänsä ja veljensä pakenivat. Pachacútecin armeija oli voittoisa. Valtaan päästyään Pachacútec aloitti valloitussodat ilmeisesti vallanhimonsa takia. Pachacútec olikin taitava sotilas ja hallitsija, ja kykeni toteuttamaan haaveensa valtakunnan laajentamisesta. Hän määräsi veljensä "Capac Yupanqui"n sotaretkelle pohjoiseen. Tämä eteni suunniteltua pidemmälle pohjoiseen ja valtasi muun muassa Cajamarcan. Veli menestyi Pachacútecin mielestä liiankin hyvin. Hän koki tämän uhkaavan asemaansa ja mestautti veljensä..
Pachacútecin poika oli seuraava inkahallitsija Túpac Inca Yupanqui.
Pachacútec kehitti Cuzcoon monimutkaisen asemakaavan. Kaupungin halki virtaavat joet olivat aikaisemmin aiheuttaneet tulvia, mutta nyt ne ohjattiin kanaviin. Keskustaan rajattiin erilaisia kaupungiosia uskonnollisiin ja hallinnollisiin tarkoituksiin. Kaupungin ulkopuolelle perustettiin ruoan ja muiden tarvikkeiden tuotantoon erikoistuneita esikaupunkeja.
Túpac Inca Yupanqui

Túpac Inca Yupanqui eli Topa Inca oli kymmenes Sapa Inca ja Inkavaltakunnan hallitsija vuosina 1471–1493. Ketšuankielisellä nimellään "Tupaq Inka Yupanki" tunnettu hallitsija laajensi inkavaltiota aluksi vuodesta 1463 yhdessä isänsä Pachacútecin kanssa. Noin vuoden 1471 tienoilla Pachacútec luopui vallasta poikansa hyväksi. Hän valloitti Perun pohjoisrannikolla sijainneen Chimorin, joka oli merkittävä inkojen vastustaja.
Kenema

Kenema on Sierra Leonen kolmanneksi suurin kaupunki ja Itäisen maakunnan ja siihen sisältyvän 609 873 asukaan Keneman piirikunnan hallintokeskus. Kaupungin asukasluku oli 200 354 (VL2015; vuonna 2004 väkiluku oli 128 402 as.).
Kenema sijaitsee nimellä Kambui Hills tunnetun metsäalueen lähellä ja on alluviaalisten timanttien etsimiseen keskittyneen kaivosseudun keskus. Vuonna 1959 sinne perustettiin kaivostoimintaa tukemaan valtiollinen timanttitoimisto (Goverment Diamond Office). Se on myös alueellinen maataloustuotannon markkinapaikka ja Sierra Leonen sahateollisuuden keskus. Seudulla tuotettu kaakao, kahvi, palmuöljy ja siemenet, huonekalut ja puukaiverrustyöt viedään pääosin maanteitse pääkaupunki Freetowniin myytäväksi ja vientiin. Kenema on alueellinen hallinnon, kirkon ja yksityisten toisen asteen koulujen keskus, jossa on roomalaiskatollinen opettajakorkeakoulu naisille, valtiollinen kirjasto ja yksityisiä sairaaloita.
Sisällissodan jälkeen vuoden 2005 loppuun asti iso joukko pakistanilaisia rauhanturvaajia oli sijoitettuina Kenemaan. Vuosina 2014–2015 Keneman piirikunta oli pahimpia ebolan esiintymisalueita. Sittemmin tartuntatauti saatiin hallintaan ja uusia kuolemia ei enää ole esiintynyt.
Bo (Sierra Leone)

Bo on Sierra Leonen toiseksi suurin kaupunki ja Eteläisen maakunnan pääkaupunki. Sen asukasluku oli 231 494 vuonna 2010.
Vuodesta 1930 alkaen se oli Sierra Leonen protektoraatin pääkaupunki, kunnes protektoraatti yhdistyi Freetowniin ja itsenäistyi vuonna 1961.
Bossa on lentoasema. Sieltä oli rautatieyhteys Freetowniin vuoteen 1974 asti, jolloin rata suljettiin.
Kaupungissa toimii Njalan yliopisto ja opettajankoulutuslaitos.
Pamela Jelimo

 
 
Pamela Jelimo (s. 5. joulukuuta 1989) on kenialainen 800 metrin juoksija ja olympiavoittaja.
Pikajuoksussa kilpaillut Jelimo voitti 2007 alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 400 metrin juoksussa ja sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Hän siirtyi 800 metrille kaudeksi 2008. Keväällä 2008 hän voitti Afrikan-mestaruuden 800 metrillä ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. 24. toukokuuta 2008 hän juoksi Hengelossa 800 metrillä uuden nuorten maailmanennätyksen ja Kenian ennätyksen 1.55,76. 1. kesäkuuta 2008 hän paransi Berliinin Kultaisen liigan osakilpailussa ennätyksiään ja juoksi ajan 1.54,99, joka oli tuolloin kautta aikojen kuudenneksi paras aika ja uusi Afrikan ennätys. 18. heinäkuuta 2008 Kultaisen liigan osakilpailussa Pariisissa hän paransi ennätystään kaksi sadasosaa juosten ajan 1.54,97 Pekingin olympialaisissa 2008 Jelimo voitti olympiakultaa ensimmäisenä kenialaisnaisena. Hän paransi omaa ja nuorten maailmanennätystään aikaan 1.54,87. Zürichin kultaisen liigan osakilpailussa 29. elokuuta 2008 hän juoksi kautta aikain kolmanneksi parhaan ajan 1.54,01. Ennen kultaisen liigan viimeistä osakilpailua Brysselissä, hän oli korkeushyppääjä Blanka Vlašićin ohella ainoana kiinni pääpalkinnossa. Vlašić jäi Brysselissä lajissaan toiseksi, mutta Jelimo voitti lajinsa ja oli ainoa kaikissa kuudessa osakilpailussa lajinsa voittanut urheilija. Saavutuksestaan hän tienasi miljoonan Yhdysvaltain dollarin potin. Hän voitti myös . Jelimo voitti vuonna 2008 kaikki juoksemansa 800 metrin kilpailut ja alitti kaksi minuuttia 12 kertaa.
Vuosina 2009–2011 Jelimo ei menestynyt yhtä hyvin. Vuonna 2009 hän alitti kaksi minuuttia kahdesti ja vuosina 2010–2011 ei kertaakaan. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän keskeytti välierissä. Vuonna 2012 hän voitti Istanbulissa sisäratojen maailmanmestaruuden ajalla 1.58,83 ja paransi hallikauden aikana kahdesti sisäratojen Kenian ennätystä 800 metrillä. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin pronssisijalle kun alkuperäinen voittaja Marija Savinova hylättiin dopingin takia.
Jelimo avioitui marraskuussa 2008 Peter Kiprotich Murrayn kanssa.
Thoas (Andraimonin poika)

Thoas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Andraimonin ja Gorgen poika ja Aitolian kuningas. Hän oli saanut asemansa sen jälkeen kun Meleagros oli kuollut eikä Oineus tai hänen poikansakaan olleet enää elossa. Thoaalla oli poika, Haimon.
Tausta.
Thoas oli yksi Penelopen kosioista, mutta tämä meni naimisiin Odysseuksen kanssa. Hän tavoitteli myös Helenaa ja joutui muiden kosijoiden tavoin vannomaan valan, jossa hän sitoutui hyväksymään valitun sulhasen ja suojelemaan avioparia. Niin hän valansa velvoittamana joutui osallistumaan Troijan sotaan Pariin ryöstettyä Helenan.
Troijan sota.
Thoas johti aitolialaisten joukkoa ja komensi 40 sotalaivaa joukkojen purjehtiessa kohti Troijaa. Akhilleuksen saatua surmansa hän osallistui kisoihin kaatuneen sankarin kunniaksi. Vaunujen ajon aikana hän kuitenkin putosi kyydistä, jolloin parantaja Podaleirios joutui paikkaamaan häntä. Myöhemmin taistelussa kaupungista hän aiheutti Pariille pistohaavan. Taisteluissa hän surmasi yhteensä kaksi vastustajaansa.
Thoas mainitaan yhtenä niistä miehistä , jotka piiloutuivat Troijan hevoseen.
Sodan jälkeen.
Troijan kukistuttua Thoas otti Pallas Athenea esittävän pronssipatsaan mukanansa Amfissaan. Joidenkin lähteiden mukaan Odysseus joutui lähtemään maanpakoon surmattuaan vaimonsa kosijat ja päätyi Thoaan luo Aitoliaan. Täällä hän olisi nainut Thoaan tyttären.
Ust-Maja

Ust-Maja () eli Uus-Maaja () on noin 3000 asukkaan kaupunkimainen taajama Ust-Majan ulusin (Ust-Majan piirin) keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Ust-Maja on piirinsä hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Aldan- ja Maja-jokien yhtymäkohdassa 310 kilometrin päässä tasavallan pääkaupungista Jakutskista kaakkoon. Taajaman hallinnon alaisuuteen on kuulunut myös Ust-Judoman kylä, joka sijaitsee 183 kilometriä Ust-Majasta etelään; kylässä oli 35 asukasta vuonna 2001. 
Ust-Majassa on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, musiikkikoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Asukasluvun kehitys:
Ihastus

Ihastus () on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Alan Shapiron ohjaama yhdysvaltalainen trillerielokuva. Elokuvan pääosassa esiintyvät Cary Elwes ja Alicia Silverstone. Elokuvassa Silverstonen roolihahmo teeskentelee olevansa raiskattu ja koettaa saada miehen pulaan.
Tarina.
Nick etsii rauhallista asuinaluetta, jossa hän voisi keskittyä kirjoittamiseen. Hän luulee löytäneensä sen Forresterien perheen naapurista, kunnes hän tapaa Forresterien 14-vuotiaan tyttären Adriannen. Myös Adrianne luulee että hänen ja Nickin välillä on jotakin, mutta pian Nick kertoo, että hän on tytölle aivan liian vanha. Tästä Adrianne ei pidä, vaan alkaa häiriköimään Nickiä kaikin mahdollisin tavoin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa Lolita-aiheen epäuskottavana trilleriversiona ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Rusokuusama

Rusokuusama ("Lonicera tatarica") eli tatarialainen kuusama on kuusamakasvien heimoon kuuluva koristepensas.
Ulkonäkö ja koko.
Rusokuusama on 2–3 metriä korkea pensas. Lehdet ovat soikeita, 2–7 cm pitkiä. Kukat ovat yleensä punertavia tai punaisia, mutta on myös valkokukkaisia lajikkeita, kuten 'Alba'. Leveydeltään ne ovat 15–20 mm ja kukkivat touko-kesäkuun vaihteesta alkaen. Marjat ovat punaisia tai kellanpunaisia ja kasvavat pareittain. Oksat ovat onttoja.
Esiintyminen.
Lajin alkuperäinen levinneisyys ulottuu Itä-Euroopasta Länsi-Aasiaan. Pensas on suosittu puutarhakasvi ja sitä kasvatetaan yleisesti koristekasvina Pohjois-Suomessa asti. Rusokuusama on mm. Helsingin kaupungin paljon käyttämä koristekasvi.
Pouttu

Pouttu Oy on vuonna 1938 perustettu suomalainen liha-alan yritys, jonka kotipaikka on Kannuksessa. Sen omistaja on virolainen liha- ja meijerituotteiden valmistaja AS Maag Grupp, joka osti Poutun vuonna 2013 pääomasijoittaja Sponsor Capitalilta. Yritys työllistää noin 280 henkilöä, ja liikevaihto oli vuonna 2012 noin 61 miljoonaa euroa. Poutun tunnettuja tuotemerkkejä ovat mm. Kannuswursti ja Kannusleike. Poutun toimitusjohtajana on toiminut syyskuusta 2020 alkaen Janno Paju.
Vuonna 2019 yhtiö lanseerasi vegaaniset lihaa muistuttavat Pouttu Muu-tuotteet, jotka ovat lihansyöjille suunnattuja kasviperäisiä lihanmakuisia ja lihaa muistuttavia valmisteita. Tuotteet on valmistettu muun muassa herneproteiinista. Vuonna 2020 Pouttu eriytti Muu-tuotteet omaan Meeat Food Tech Oy –kasvuyritykseen.
Omar Bradley

 
Omar Nelson Bradley (12. helmikuuta 1893 – 8. huhtikuuta 1981) oli yksi keskeisimmistä yhdysvaltalaisista kenttäyksikköjä komentaneista kenraaleista toisen maailmansodan aikana.
Pohjois-Afrikassa Bradley toimi aluksi II armeijakunnan apulaiskomentajana George S. Pattonin alaisuudessa vuonna 1943. Kun Patton sai tehtäväkseen Sisilian maihinnousun valmistelun Yhdysvaltain 7. armeijan komentajana, Bradley johti II armeijakunnan viimeisiin taisteluihin akselivaltioiden joukkoja vastaan Tunisiassa. Kun maihinnousu toteutui, Bradley oli jälleen Pattonin alaisuudessa II armeijakunnan päällikkönä. Sisilian operaation aikana armeijakunta oli ainoa, joka kuului 7. armeijaan.
Normandian maihinnousun aikana Bradley komensi Omaha- ja Utah-rannoille hyökännyttä Yhdysvaltain 1. armeijaa. Bradley komensi yhdysvaltalaisia Ranskassa ja Belgiassa Ardennien taistelun aikana. Normandian maihinnousun jälkeen Bradleyn entinen esimies Patton oli vuorostaan hänen alaisensa, kun Bradley komensi 12. armeijaryhmää. Helmikuussa 1945 Bradleyn yhdysvaltalaiset ylittivät Reinjoen ja tapasivat Neuvostoliiton puna-armeijan joukot Elbejoella huhtikuun puolessa välissä.
Bradley ylennettiin vuonna 1950 korkeimpaan sotilasarvoon eli armeijakenraaliksi, toistaiseksi viimeisenä henkilönä Yhdysvalloissa. Hän jäi eläkkeelle 1953. M2 Bradley-rynnäkköpanssarivaunu on nimetty Omar Bradleyn kunniaksi.
Yoshimi P-We

Yoshimi P-We (usein pelkkä Yoshimi), oikealta nimeltään Yoshimi Yokota (, "Yokota Yoshimi", s. 18. helmikuuta 1968 Okayaman prefektuurissa), on japanilainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten noise rock -yhtye Boredomsin pitkäaikaisena rumpalina, sekä perustajajäsenenä ja keulahahmona kokeellista rockia soittavassa naisyhtye OOIOO:ssa, jossa hän toimii kitaristina ja vokalistina. Lisäksi hän on soittanut muun muassa Kim Gordonin (Sonic Youth) ja Julie Cafritzin (Pussy Galore) perustamassa Free Kitten -yhtyeessä sekä lukuisissa muissa kokoonpanoissa.
Rumpujen ja kitaran ohella Yoshimi P-We soittaa myös trumpettia, huilua, koskettimia ja erilaisia lyömäsoittimia. Lisäksi hän on toiminut tuottajana sekä suunnitellut levynkansia.
The Flaming Lipsin albumi "Yoshimi Battles the Pink Robots" vuodelta 2002 on nimetty Yoshimi P-Wen mukaan.
Heinz Lammerding

Heinz Bernard Lammerding (27. elokuuta 1905 Dortmund, Saksa – 13. tammikuuta 1971 Bad Tölz, Länsi-Saksa) oli saksalainen SS-Gruppenführer natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Lammerding oli koulutukseltaan insinööri.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen varhaisena kannattajana hän liittyi SA-joukkoihin insinöörikoulun johtajaksi. Vuonna 1935 hän liittyi SS:n. 
Toisen maailmansodan sytyttyä Lammerding kuului SS-Verfügungstruppen (SS/VT) henkilöstöön ja palveli eri pioneeripataljoonissa marraskuun 1940 – elokuun 1942 välisenä aikana. Sen jälkeen hän sai komentoonsa jalkaväkirykmentin. Oltuaan hetken panssarijoukkojen esikunnissa hän sai komennuksen SS-kenraali Erich von dem Bach-Zelewskin esikuntapäälliköksi. Toimessa hän koordinoi partisaanien vastaisia operaatioita Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla. Toimeenpanevana upseerina Lammerding allekirjoitti useita käskyjä venäläisten kylien ja pienten kaupunkien tuhoamiseksi kostotoimina. Nämä kylät olivat sattuneet olemaan lähellä partisaanien iskupaikkoja, vaikkei niillä ollut aina tekemistä alueilla oleskelevien partisaanien kanssa. 
Vuoden 1943 lopulla hän sai komentoonsa SS-divisioona Das Reichin yksiköitä partisaanienvastaisia iskuja varten. Vuoden 1944 hänelle annettiin koko divisioonan komento. 21. huhtikuuta 1944 hänet palkittiin rautaristin ritariristillä toimistaan partisaaneja vastaan. Yksikkö siirrettiin Ranskaan maihinnousua odottelemaan. Pian Normandian maihinnousun jälkeen yksi hänen panssarikrenatöörirykmenteistään tuhosi Oradour-sur-Glanen murhaten kylän 642 asukasta. Tuhansia vuosia paikallaan olleesta maalaiskylästä tuli aavekaupunki vain muutamassa tunnissa.
Sodan lähestyessä loppuaan Lammerding palveli Heinrich Himmlerin esikuntapäällikkönä armeijaryhmä Veikselissä. Vuonna 1953 Bordeaux'n tuomioistuin langetti Lammerdingille poissaolevana kuolemantuomion sotarikoksista Tullen ja Oradour-sur-Glanen verilöylyissä. Tuntemattomista syistä Lammerdingia ei tuotu koskaan oikeuden eteen sotarikoksistaan. Hän jäi työskentelemään Saksaan ja menestyi insinöörinä mukavasti. Lammerding kuoli syöpään vuonna 1971.
Suokeltaperhonen

Suokeltaperhonen ("Colias palaeno") on kaaliperhosten heimoon kuuluva perhonen.
Koko ja ulkonäkö.
Suokeltaperhosen siipien kärkiväli on noin 50 mm. Koiraiden siipien yläosa on vaaleankeltainen, reunoiltaan selvärajaisesti tummat. Etusiipien tumma raita on leveämpi ja niissä on tumma piste. Siipien alapinta on kellertävä. Naaraiden siivet ovat valkoiset ja siipien tumma osa vähemmän selkeärajainen. Pohjoisempana lajin väritys on vaaleampi. Perhosen toukka on ruskea ja sen pää on tumma. Myöhemmässä vaiheessa se muuttuu vihreäksi ja kyljessä on voimakas keltainen juova ja pinnalla lyhyitä tummia karvoja.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajin levinneisyys kattaa Keski- ja Pohjois-Euroopan, Siperian ja Japanin. Suomessa lajia tavataan jokseenkin yleisenä koko maassa, tosin Luoteis-Suomessa ja etelärannikolla se on harvinaisempi.
Suokeltaperhosen toukat elävät vain juolukan lehdillä, joten suokeltaperhosen esiintyminen on sidoksissa juolukan levinneisyyteen. Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat rämeet, mutta pohjoisessa Lapissa sitä tavataan myös juolukkaa kasvavilla tunturirinteillä.
Elinkierto.
Suokeltaperhonen talvehtii pienenä toukkana. Kotelo kiinnittyy takapäästään esimerkiksi kasvin varteen tai matalaan puun oksaan. Koteloa ympäröi keskiruumiin kohdalla kiertävä kehruurihma. Aikuisen yksilön lentoaika kestää Suomessa kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppupuolelle. Satunnaisesti lajia tavataan lennossa myös kesäkuun alun ja elokuun ensimmäisten päivien välillä.
Muuta.
Suokeltaperhonen on Ruotsin Hälsinglandin maakuntahyönteinen. Se esiintyy Itellan vuonna 2007 julkaisemassa perhosaiheisessa postimerkkisarjassa.
Marco Venturini

Marco Venturini (s. 12. heinäkuuta 1960 Pistoia) on italialainen haulikkoampuja.
Marco Venturini on saavuttanut olympialaisissa pronssia Barcelonassa 1992 trapissa. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita, joista kirkkaimpia ovat trapin kolme henkilökohtaista maailmanmestaruutta Montecatinista 1989, Perthistä 1991 ja Barcelonasta 1993.
Duncan Goodhew

Duncan Alexander Goodhew MBE (s. 27. toukokuuta 1957 Beckenham) on brittiläinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti Moskovan olympialaisissa 1980 kultaa 100 metrin rintauinnissa ja saavutti pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Goodhew on saanut myös yhden viestipronssin sekä MM-kisoista että EM-kisoista.
Christophe Vicard

Christophe Vicard (s. 27. syyskuuta 1967) on ranskalainen haulikkoampuja.
Christophe Vicard on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa trapissa Fagnanossa 1994 tuloksella 146 (123+23).
Aaltovektori

Aaltovektori, merkitään usein tunnuksella formula_1 tai formula_2, osoittaa aallon (esimerkiksi fotoni- tai elektroni-) etenemissuuntaan ja on pituudeltaan formula_3 (kts. aaltoluku)
Aaltovektorilla kuvataan esimerkiksi elektronin liikettä materiaalissa. Aaltovektoria kutsutaan myös liikemäärävektoriksi (esimerkiksi fotonin liikemäärä on formula_4).
Kevin Gill

Kevin Gill (20. syyskuuta 1961 – 20. huhtikuuta 2020) oli brittiläinen haulikkoampuja.
Kevin Gill menestyi hyvin MM-kilpailuissa. Hän saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa Moskovassa 1990 voittamalla hopeaa kaksoistrapissa. Gill saavutti lisäksi Perthissä 1991 joukkuekultaa kaksoistrapissa, joukkuehopeaa trapissa ja henkilökohtaista pronssia kaksoistrapissa, sekä Fagnanossa 1994 kaksoistrapissa joukkuekultaa ja henkilökohtaista hopeaa.
Heikki Wirtanen

Henrik Söderström, kirjailijanimeltään Heikki Wirtanen tai Heikki Virtanen (17. huhtikuuta 1842 Oulunsalo – 11. lokakuuta 1894 Iisalmi) oli suomalainen Iisalmessa asunut kyläkirjuri ja runoilija joka kirjoitti myös nimimerkeillä "H.V-nen", "H.W-nen", "Virtanen", "H. Virtanen", "Wirtanen" ja "W-nen". 
Söderströmin vanhemmat olivat lasimestari, maanviljelijä Adam Söderström ja Gustava Fredrika Wettberg. Hän muutti Oulunsalosta Muhokselle 1862 ja sieltä noin parinkymmenen vuoden kuluttua käräjäkirjuriksi Iisalmeen. Söderström kirjoitti "Heikki Virtanen" -nimellä juomalauluja ja arkkiveisuja.
Peter Boden

Peter Boden (s. 18. syyskuuta 1947) on brittiläinen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Peter Boden on saavuttanut MM-kilpailuissa Tucumánissa 1981 joukkupronssia trapisa, sekä Perthissä 1991 kaksoistrapissa henkilökohtaista ja joukkuekultaa ja joukkuehopeaa trapissa.
Helsingin Laulu

Helsingin Laulu on helsinkiläinen sekakuoro, joka on perustettu vuonna 1951. Se syntyi, kun osa Kilven Kuoron laulajista perusti oman kuoron. Helsingissä toimivan kuoron toiminta käynnistyi näyttävästi musiikin monitoimimiehen Kalervo Tuukkasen johdolla. Helsingin laulun historia on monimuotoinen ja nyt 2000-luvulla kuoro elää yhtä aktiivisimmista kausistaan.
Helsingin Laulu toimi aikaisemmin osana Toimelan opistoa, joka on yksityinen helsinkiläinen kansalaisopisto. Nykyään kuoro toimii itsenäisenä rekisteröitynä yhdistyksenä ja kuorolla on itsenäinen toiminta- ja ohjelmistopolitiikka.
Helsingin Laulu on jäsenenä Sulasolin alajärjestössä Sekakuoroliitossa.
Helsingin Lauluun valitaan laulajia harjoitusten yhteydessä järjestettävissä koelaulutilaisuuksissa sovitusti. Nykyisin kuoron laulajavahvuus on hieman alle 40 henkilöä.
Taiteellisena johtajana on vuodesta 1998 lähtien toiminut musiikin maisteri Hanna Remes. 
Ohjelmisto, projektit ja kuorokilpailut.
Kuoro esiintyy koko kuorona, mutta myös erilaisina pienryhminä, kuten duoina, kvartetteina sekä mies- ja naisryhminä. Ohjelmisto muodostuu kirkkomusiikista kevyeen kapakkalaulantaan keskittyen suomalaiseen ja italialaiseen musiikkiin. Helsinki-teema on myös muodostunut kuorolle olennaiseksi ja ominaiseksi ohjelmistossa.
Helsingin Laulun ohjelmistoa on 2000-luvulla leimannut Italia-projekti. Kuoron ohjelmisto on muodostunut suomalaisesta ja italialaisesta kuoromusiikista.
Ohjelmiston säveltäjänimiä ovat vanhat mestarit Claudio Monteverdi ja Giovanni Pierluigi da Palestrina sekä nykysäveltäjät, Bepi de Marzi, Roberto Padoin, Lamberto Pietropoli ja Marco Maiero.
Helsingin Laulu on käynyt neljästi Italiassa konsertti- tai kilpailumatkalla. Kulttuurivaihtoa on tehty pohjoisitalialaisten mieskuorojen Coro San Lorenzon ja Coro Coneglianon kanssa, Friulissa sekakuoro Coro G. Coceancighin ja Rooman lähellä Ardeassa sekakuoro Rutuli Cantoresin kanssa.
Viimeisimmät matkat on tehty keväällä 2006 Sardiniaan ja Roomaan, syksyllä 2010 Wieniin ja syksyllä 2014 Calellaan (Espanja). Kahdella viimeksi mainitulla matkalla kuoro saavutti sakraalimusiikin sarjoissa kultatason Interkulturin järjestämissä kansainvälisissä kuorokilpailuissa. Calellan "Canta al Mar"-kilpailussa kuoro sijoittui sakraalisarjassa neljänneksi saaden 2.tason kultadiplomin. Sen lisäksi Helsingin Laulu on esiintynyt Tampereen Sävelessä vuosina 2009 ja 2011, ja sijoittunut hopea- sekä pronssitasoille.
Helsingin Laulu on ensimmäisenä sekakuorona levyttänyt Karl Collanin Sylvian joululaulun. Laulun sovituksen Helsingin Laululle on tehnyt Säde Rissanen. Vuonna 2007 julkaistu cd sisältää suomalaista ja italialaista joulumusiikkia.
Vuonna 2012 ohjelmistoon alettiin ottaa helsinkiläisidentiteettiä korostavia ja vahvistavia Helsingistä kertovia lauluja joista osa on stadin slangilla sanoitettuja. Näistä Helsingin Laulu julkaisi vuonna 2014 levyn Lauluja Helsingistä - Stadi Sjungaa.
Myös joululaulut ovat merkittävä osa Helsingin Laulun ohjelmistoa, ja niitä on stadin slangillakin laulettuna mukana viimeisimmällä levyllä.
Kalle Ylöstalo

Kalle Ylöstalo on kuvitteellinen punakaartin komppanianpäällikkö Väinö Linnan romaanissa "Täällä Pohjantähden alla". 
Juoni.
Sisällissodan aikana Ylöstalo toimii Urjalan punakaartin komppanianpäällikkönä. Hän osallistuu Ikaalisten rintaman taisteluihin, kunnes saa vapautuksen tehtävistään ja seuraajaksi valitaan Akseli Koskela. Sodan jälkeen Ylöstalo saa valkoisten kenttäoikeudessa kuolemantuomion ja teloitetaan. Hänen veljenpoikansa kaatuu talvisodassa.
Johnny Shines

John Ned ”Johnny” Shines (26. huhtikuuta 1915 Frayser, Teksas – 20. huhtikuuta 1992 Tuscaloosa, Alabama) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, laulaja ja kitaristi. Hän on käyttänyt myös taiteilijanimeä ”Shoe Shine Johnny”.
Elämä.
Shines vietti suuren osan lapsuuttaan Memphisissä soitellen slidekitaraa baareissa ja kadulla. Hänen ensimmäisen musiikilliset vaikuttajansa olivat Blind Lemon Jefferson ja Howlin' Wolf, mutta kitaransoiton hän oppi äidiltään. Shines muutti Hughesiin, Arkansasiin vuonna 1932 ja työskenteli siellä kolme vuotta maatiloilla. Tavattuaan bluesmuusikko Robert Johnsonin hän päätti palata musiikin pariin vuonna 1935. Shines ja Johnson kiertelivät yhdessä etelässä ja pohjoisessa aina Ontariossa asti, jossa he esiintyivät paikallisessa radio-ohjelmassa. Kaksikko erosi vuonna 1937, vuotta ennen Johnsonin kuolemaa.
Johnny Shines soitteli ympäri etelävaltioita vuoteen 1941, jolloin hän palasi Kanadaan aikomuksenaan ottaa laiva Afrikkaan. Näin ei tapahtunut vaan sen sijaan hän muutti Chicagoon, jossa alkoi työskennellä rakennusalalla saatuaan töitä serkultaan samalla jatkaen soittelua paikallisissa baareissa.
Shines levytti Columbia Recordsille vuonna 1946, mutta levy-yhtiö ei koskaan julkaissut näitä äänityksiä. Vuonna 1950 hän levytti Chess-merkille kaksi kappaletta. Vuonna 1952 Johnny Shines levytti J.O.B. Recordsille. Näitä sessioita pidetään usein Shinesin uran parhaina. Levyt olivat kuitenkin kaupallinen floppi ja vuonna 1958 Shines myi soittimensa ja palasi rakennuksille.
Shines kuitenkin oli edelleen bluespiireissä mukana työskennellen valokuvaajana keikoilla myyden kuvia matkamuistoiksi. Vuonna 1966 hänet saatiin puhuttua mukaan Vanguard Recordsin nykyään klassikoksi nousseelle "Chicago/The Blues/Today!" -levylle. Sen kolmas osa ja sitä seuranneet albumit Testamentille ja Blue Horizonille nostivat Shinesin suuren yleisön tietoisuuteen. 
Shines alkoi keikkailla yhdessä Chicago All Starsin ja Lee Jacksonin, Big Walter Hortonin ja Willie Dixonin kanssa. Shines keikkaili myös Robert Johnsonin kasvatin Robert Lockwood Jr:n kanssa. Vuonna 1980 Shines sai sydäninfarktin. Hän esiintyi dokumentissa "Searching for Robert Johnson" ja julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa "Back To The Country" vuonna 1991. Levyllä vierailivat Snooky Prior ja Johnny Nicholas. Vuonna 1989 Shines tapasi nuoren minnesotalaisen bluesmuusikon Kent Duchainen, jonka kanssa hän keikkaili pari vuotta, kunnes kuoli huhtikuussa 1992.
Shines valittiin Blues Hall of Fameen vuonna 1992.
Artturi Yllö

Artturi Yllö on kuvitteellinen suurtilallinen Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hänellä on poika nimeltä Uolevi. Hän on kunnallismies ja herastuomari.
Suomen sisällissodassa Yllö istuu vangittuna, osallistuu punaisten tuomitsemisiin kenttäoikeuden jäsenenä – joskin hän äänestää yleensä teloitusta vastaan – ja kuolee joskus 1930-luvulla. Hänet kuvataan trilogian kolmannessa osassa suonekkaaksi, entisajan mahtimieheksi.
Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa Yllöä esittää Leevi Linko vaimonsa Alli Lingon esittäessä rouva Yllöä. Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvissa roolin esittää Juhani Laitala.
Francesco D’Aniello

Francesco D’Aniello (s. 21. maaliskuuta 1969 Nettuno, Italia) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Pekingissä 2008 D’Aniello voitti olympia hopeaa kaksoistrapissa. Hän ampui finaalisarjan parhaan tuloksen, mutta hävisi silti peruskilpailun jälkeen selvästi johdossa olleelle Yhdysvaltain Walton Ellerille kolmella kiekolla.
Lisäksi D’Aniello on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksi henkilökohtaista kultaa, sekä joukkuekultaa ja -hopeaa. Hän on osallistunut kolmiin MM-kilpailuihin (2006, 2007 ja 2009).
Kaarle Karikko

Kaarle (Kaarlo) Karikko () oli suomalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkiä "Kario". 
Elämä.
Petäjäveden Karikon Autiossa syntynyt Kaarle Karikko asui suurimman osan elämästään Keuruulla jossa hän toimi muun muassa itseoppineena asianajajana. Karikko oli kansankirjailija ja hän kirjoitti runoja, novelleja ja näytelmiä. Karikon tekstejä (paikallisuutisia, artikkeleita ja runoja) julkaistiin useissa lehdissä kuten "Suometar", "Uusi Suometar", "Keski-Suomi", "Aamulehti" ja "Pohjalainen". Hänen runojaan ja näytelmiään esitettiin myös Keuruulla eri juhlatilaisuuksissa.
Karikon keuruulaisista isovihan aikaan eläneistä Herpmanin veljeksistä vuonna 1888 kirjoittama historiallinen romaani "Urhot" koki erikoisen kohtalon. Se oli läpäissyt painoasian ylihallituksen sensuurin, mutta Suomen kenraalikuvernöörin Fjodor Heidenin mielestä kirja oli venäläisvastainen ja hänen vaatimuksestaan ylihallitus otti teoksen uudelleen tutkittavaksi. Vaikka siitä ei löytynytkään huomautettavaa ylihallitus päätti ostaa kaikki kirjasta vielä myynnissä olleet kappaleet ja kieltää sen uusintapainokset.
Perhe.
Karikko oli naimisissa vuodesta 1895 modisti ja kangaskauppias Edla Amanda Pukkilan (1871–1940) kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen sisällissodassa valkoisten puolella kaatunut ylioppilas Niilo Karikko (1897–1918) ja Turun urheilutoimenjohtaja, yleisurheiluvalmentaja Paavo Karikko (1903–1978). Kaarle Karikon veli oli laulaja ja näyttelijä Niilo Karikko (1844–1875).
J. Lawton Collins

Joseph ”Lightning Joe” Lawton Collins (1. toukokuuta 1896 New Orleans, Louisiana – 12. syyskuuta 1987 Washington D.C.) oli Yhdysvaltain maavoimien kenraali.
Valmistuttuaan West Pointista vuonna 1917 Collins astui palvelukseen Yhdysvaltain maavoimiin. Toisen maailmansodan aikaan Collins palveli sekä Tyynenmeren että Euroopan taistelukentillä ja hän oli Korean sodan aikaan Yhdysvaltain maavoimien esikuntapäällikkö. Collinsin armeijaura päättyi vuonna 1956 ja hän jäi eläkkeelle kenraalimajurina.
Joseph Lawton Collinsin veli kenraalimajuri James Lawton Collins palveli myös Yhdysvaltain maavoimissa. Collinsin veljenpoika Michael Collins tuli myöhemmin kuuluisaksi Apollo 11 -astronauttina.
Kristofer II

Kristofer II (1276–1332) oli Tanskan kuningas vuosina 1320–1326 ja uudelleen 1329–1332. 
Suku.
Hän oli Eerik Klippingin ja Agnes von Brandenburgin (1257–1304) poika. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhin veli Eerik VI Menved oli Tanskan kuningas ennen häntä. Hänen nuorempi sisarensa Märta Eerikintytär oli Ruotsin kuningatar.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hän avioitui vuonna 1300, 1306 tai 1307 prinsessa Eufemia Pommerilaisen (1285–1330) kanssa, joka oli Pommerin herttua Bogislav IV:n ja Margareta von Rügenin tytär.
Heille syntyivät lapset: 
Kuningas.
Kristoferin hallintokaudella suurin osa Tanskasta joutui suurten velkojen panttina saksalaisten ruhtinaiden käsiin.
Kristofer joutui pakenemaan Tanskasta vuonna 1326, jolloin kuninkaaksi valittiin alaikäinen Valdemar III. Valdemar kuitenkin luopui kruunusta jo vuonna 1329, ja Kristoferin onnistui palata valtaistuimelle, mutta sen jälkeen hän hallitsi vain nimellisesti. Kristoferin kuoleman jälkeen Tanskalla ei ollut kuningasta kahdeksaan vuoteen, kunnes kuninkaaksi nousi Kristoferin nuorin poika Valdemar IV Atterdag.
Jürgen Wiefel

Jürgen Wiefel (s. 10. maaliskuuta 1952) on itäsaksalainen pistooliampuja.
Jürgen Wiefel on saavuttanut olympialaisissa kaksi hopeaa 25 m olympiapistoolissa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.
Valdemar III

Valdemar III (tansk. "Valdemar 3"); (n. 1315–1364) oli Tanskan kuningas vuosina 1326–1330. Hän oli epäsuositun Kristofer II:n vastakuningas, mutta kohtasi myös itse paljon vastustusta ja luopui kruunusta vuonna 1329. Valdemar oli vuosina 1325–1326 ja 1330–1364 Slesvigin herttua nimellä Valdemar V.
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Slesvgin, Itä-Jyllannin herttua Erik II Valdemarssen (n. 1290–1325) ja kreivitär Adelheid af Holsten-Rendsburg (n. 1290–1350), kreivi Henrik I af Rendsburgin ja Helvig af Brockhorstin tytär. Hänen nuorempi sisarensa Helvig Slesvigiläinen (n. 1320– n. 1374), avioitui vuonna 1340 kuningas Valdemar Atterdagin kanssa.
Kuningas.
Valdemar valittiin kuninkaaksi 11-vuotiaana, kun Kristofer II oli ajettu maanpakoon. Valdemarin eno kreivi Gerhard III oli Tanskan todellinen hallitsija alaikäisen kuninkaan hallituskaudella. Talonpoikia uusi hallinto ei kuitenkaan miellyttänyt, ja useiden kapinoiden jälkeen Valdemar luopui kruunusta ja Kristofer II:n annettiin palata valtaistuimelle.
Avioliitto.
Hän avioitui Richardis Rixa von Schwerin-Wittenburgin (k. noin 1384), Schwerin-Wittenburgin kreivi Günzelin VI:n ja Richardis von Tecklenburgin nuorimman tyttären kanssa. 
Heille syntyi kaksi poikaa:
SS-arvot

Tämä on luettelo Schutzstaffelin (SS) sotilasarvoista. Taulukkojen arvot ovat järjestyksessä korkeimmasta alimpaan.
Waffen-SS:n ja Allgemeine SS:n arvot.
Käytöstä poistetut ja muutetut arvot.
Kronologisessa järjestyksessä.
Upseerioppilasarvot.
Upseerikoulutusjärjestelmä oli yksinomaan Waffen-SS:n ja sen edeltäjän Verfügungstruppen käytössä. Allgemeine-SS ei käyttänyt sitä. Koulutuksen kesto oli noin 18-24 kuukautta. 
Naisten arvot.
Vapaaehtoisia naisjoukkoja kutsuttiin nimellä "SS-Helferin" (SS-avustaja). SS:n kuuluneilla naisilla oli oma arvojärjestelmänsä, mutta heistä korkea-arvoisinkaan ei voinut komentaa miespuolisia SS:n jäseniä. Kaikki naisten arvot olivat miesten arvoja alempia. Vapaaehtoiset naiset palvelivat usein keskitysleireillä eri tehtävissä. Esimerkiksi Ravensbrückin keskitysleirillä, jossa naisvartijoita koulutettiin, palveli sen toiminta-aikana yli 3000 naisvartijaa. Toisen maailmansodan jälkeen joko vapauttajat tai leirin sijaintimaan hallitus tuomitsi useita naisvartijoista kuolemaan tai vankeuteen.
Arvojen vertailutaulukko natsijärjestöjen, poliisien ja maavoimien välillä.
Järjestyksessä alimmasta korkea-arvoisimpaan.
Otto Kivivuori

Otto Kivivuori on fiktiivinen henkilö Väinö Linnan kirjoissa Täällä Pohjantähden alla. Hän on kartanon torppari Pentinkulman kylässä. Hänen vaimonsa on Anna Kivivuori, heillä oli kolme lasta: Janne, Oskari ja Elina Kivivuori. Otto on yksi Jussi Koskelan harvoja ystäviä ja auttaa tätä monessa asiassa, kun Jussi perustaa Koskelan torppaa.
Otto on muurari ja rakennusmies, ei niinkään maanviljelijä: hän ansaitsee näillä sivutöillään niin hyvin että on kannattavaa palkata mies taksvärkkiin eli pakolliseen vuokratyöhön puolestaan. Mistään ei ole puutetta, mutta kaikki valuu pois yhtä keveästi kun tuleekin – seikka mistä Anna valittaa toisinaan. Uskonnollinen Anna ei hyväksy Oton muitakaan tapoja.
Otto on pidetty mies kylillä, sillä jos joku tarvitsee jotain talous- tai käsityövälineitä - kangaspuut, rukin, kirnun, juustomuotin – käsistään kätevä Otto tekee sellaisen eikä edes kovalla hinnalla.
Otto muuraa muun muassa Koskelan uudistorpan uunit. Hän osaa myös vetää oikeasta narusta, kun Jussi kitsailee ja haluaisi että uunit tehdään hänen hankkimistaan vanhoista tiilistä, uudet kun tulisivat kalliiksi:
Tottahan tämä on ja Jussi antaa periksi, koska Otto myös hankkii uudet tiilet hyvin edullisesti.
Myös ryyppy maistuu Otolle, mutta hän hallitsee itsensä eikä hänestä tule juoppoa.
Otto kuuluu Pentinkulman työväenyhdistyksen johtokuntaan ja lakkokomiteaan 1917. Suomen sisällissodassa hän ei ole mukana punakaartissa. Sodan jälkeen hän joutuu Jannen kanssa Tampereen vankileirille. Myöhemmin Otosta tehdään työväenyhdistyksen nimellinen puheenjohtaja.
Kun sisällissodan jälkiselvittelyissä teloitetun räätäli Aadolf Halmeen leski Emma joutuu heikentyneen toimeentulonsa ja terveytensä vuoksi muuttamaan kunnalliskotiin, Halmeen jäämistö myydään huutokaupalla, ja vasaramiehenä on Otto. Myytävänä on esimerkiksi Halmeen suuri kirjasto, ja houkutellakseen yleisöä tekemään tarjouksia Otto keksii leikkipuheita:
Otto kuolee kirjan kolmannessa osassa vuonna 1937 sairaalassa keuhkosyöpään. Kuolinvuoteellaan hän sopii välinsä Annan kanssa.
Luettelo Suomen vesivoimalaitoksista

Vesivoimalaitokset eli vesivoimalat tuottivat aluksi mekaanista energiaa teollisuuden tarpeisiin. Sähkölaitteiden yleistyessä muun muassa sähkömoottoreiden myötä 1900-luvun alussa vesivoiman tuotanto muuttui mekaanisen energian tuotannosta sähköenergian tuotannoksi.
Suomen ensimmäinen sähköä tuottava vesisähkövoimalaitos otettiin käyttöön 22. syyskuuta 1891 Tampereella. Imatrankosken vesivoimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1928. Se oli 178 megawatin tehollaan vuoteen 2011 asti Suomen suurin, mutta Kemijoessa sijaitseva Petäjäskoski ohitti sen vuoden 2011 tehonnostossa 182 MW:n teholla. Imatrankosken 3. koneiston tehonnoston jälkeen vuonna 2014 siitä tuli 185 MW:n tehollaan jälleen Suomen suurin vesivoimalaitos.
Suomessa vesivoimalaitoksia on noin 250 kappaletta. Yli 10 MW:n laitoksia näistä on noin 60.
Luettelo vesivoimalaitoksista Suomessa.
Voimalaitosten tehot ovat ensisijaisesti peräisin Energiaviraston ylläpitämästä Suomen virallisesta voimalaitosrekisteristä, toissijaisesti muista lähteistä. Tehoarvo on nimellinen maksimiteho.
Ahvenkosken voimalaitos

Ahvenkosken voimalaitos on vesivoimalaitos Kymijoen läntisimmän suuhaaran suulla Merikoskessa Pyhtään ja Loviisan rajalla Ahvenkoskella. Voimalarakennuksen suunnittelija on arkkitehti Karl Lindahl.
Voimalaitos on alun perin osakkaidensa eli valtiollisen paperitehdasyhtymän, Enso-Gutzeitin, Helsingin ja Kotkan kaupunkien ja Tampella Oy:n omistaman Oy Abborfors Ab:n omaa tarvettaan varten käyttöön ottama vuonna 1933.
Kosken putouskorkeus on 11,5 metriä ja voimalan teho 26 MW. Helsingin kaupunki osti voimalan Fortum Power and Heat Oy:ltä vuonna 2000. Vuonna 2002 Oy Abborfors Ab fuusioitiin Oy Mankala Ab:hen, joka on Helenin tytäryhtiö. Voimalaa ohjataan nykyään kaukokäytöllä Helenin keskusvalvomosta. Voimalan modernisointi valmistui vuoden 2012 syksyllä.
Muut Oy Mankala Ab:n vesivoimalaitokset Kymijoessa ovat Ediskosken ja Klåsarön voimalaitokset Pyhtäällä ja Mankalan voimalaitos Iitissä.
Mounir Boukadida

Mounir Boukadida (, s. 24. lokakuuta 1967) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura.
Boukadida aloitti uransa vuonna 1987 kotimaansa pääsarjassa Ligue Professionnelle 1:ssä Étoile Sahelissa. Hän pelasi joukkueessa aina vuoteen 1999 asti, jonka jälkeen siirtyi saksalaiseen 4. divisioonassa pelaavaan SV Waldhof Mannheimiin muutamaksi kaudeksi.
Maajoukkueessa hän edusti maataan yksissä MM-kisoissa vuonna 1998. Boukadida oli myös saavuttamassa Afrikan mestaruus hopeaa vuonna 1996.
Zum Teufel

Zum Teufel Kustannus on vuonna 2005 perustettu kirjakustantamo ja verkkokauppa. Se keskittyy sarjakuviin, mutta on julkaissut ja myynyt myös musiikkiäänitteitä ja kirjoja. Vuoden 2007 syyskuussa Zum Teufel perusti Turkuun myymälän nimeltä Underground Ullakko. Vuoden 2010 alussa Underground Ullakko sekä Zum Teufelin verkkokauppa lopettivat toimintansa ja toimintaa samoissa tiloissa jatkoi osakeyhtiö Turun Sarjakuvakauppa, jonka hallituksen puheenjohtaja on Zum Teufelin Petteri Oja. Turun Sarjakuvakauppa muutti loppuvuodesta 2018 Turun Humalistonkadulle.
Historia.
Kustantamo aloitti toimintansa marraskuussa 2005 julkaisemalla CD-painoksen Kontra-yhtyeen albumista "Mieto levy". 31. joulukuuta avattiin verkkokauppa, joka on myynyt sekä kustantamon omia että muidenkin yhtiöiden tuotteita, joista suuri osa on omakustanteita ja underground-henkisiä teoksia. Seuraava albumijulkaisu oli kesällä 2006 ilmestynyt CD-painos Veltto Virtasen soololevystä "Tahdon!".
Syksyllä 2006 Zum Teufel! aloitti sarjakuva-albumien julkaisemisen. Kustantamo on julkaissut muun muassa P. A. Mannisen ja Jyrki Nissisen teoksia. Alkuvuodesta 2012 Zum Teufel palkittiin Herra Koipeliini -palkinnolla Cocco Bill -albumin "Kamomillacowboy saapuu kaupunkiin" julkaisemisesta.
Zum Teufel Kustannus on tehnyt yhteistyötä Arktisen Banaanin, Rocket Recordsin, Suuren Kurpitsan ja Kreegah Bundolon kanssa. Nykyisin Zum Teufel tekee yhteistyötä myös tanskalaisen Forlaget Zoomin kanssa nimellä Zoom Teufel Kustannus. Osa Zum Teufelin sarjakuvista on julkaistu alamerkillä Lempo Kustannus.