tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Delta Rhythm Boys

Delta Rhythm Boys oli yhdysvaltalainen lauluyhtye, joka perustettiin vuonna 1934 Langstonin yliopistossa Oklahomassa. Yhtye oli aikanaan hyvin suosittu muun muassa Pohjoismaissa, joissa suosiota lisäsivät kiertueilla monipuoliseen, kansainväliseen ohjelmistoon mukaanotetut suomalaiset ja ruotsalaiset sävelmät. Delta Rhythm Boys teki levytyksiä myös sellaisten artistien kuin Ella Fitzgeraldin ja Fred Astairen kanssa.
Suomessa kansansuosio alkoi esiintymisestä Linnanmäen huvipuiston avajaisissa keväällä 1950. Harmony Sistersin laulaja Maire Ojosen on kerrottu opettaneen Delta Rhythm Boysille suomen kielen alkeita, ja yhtye levytti useita suomalaisia lauluja suomeksi. Näitä ovat olleet ainakin "Tula tullalla" sekä "Tuoll' on mun kultani", jonka yhtye levytti myös englanniksi nimellä "Please Come Back". Englanninkielisinä käännöksinä he levyttivät ainakin kappaleet "Villiruusu", "Isoisän olkihattu" ("Grandpa's Strawhat"), "Rosvo-Roope" ("Raunchy Ropey") ja Toivo Kärjen tangon "Tule hiljaa" ("Though You Left Me"). Yhtye esiintyi myös vuonna 1959 valmistuneessa elokuvassa "Iskelmäketju". Teekkareiden keksimäksi väitetään yhtyeen nimen suomennosta ”Suistomaan Poljentopojat”.
Delta Rhythm Boys jatkoi esiintymistä vaihtelevissa kokoonpanoissa aina vuoteen 1987 asti, jolloin yhtyeen perustaja, basso Lee Gaines kuoli kotonaan Helsingissä. Gaines on haudattu oman tahtonsa mukaan Suomen maaperään. Yhtyeen toinen jäsen Hugh Bryant kuoli esiintyessään Gainesin hautajaisissa. Pisimpään elänyt jäsen, ykköstenori Carl Jones kuoli 91-vuotiaana lokakuussa 2010.
Yhtye on nimitetty United In Group Harmony Association Hall of Fameen sekä vuonna 1999 The Vocal Group Hall of Fameen.
Simeon Styliitta

Simeon Styliitta eli Simon pylväskilvoittelija (noin 388 Sisan – 2. syyskuuta 459) oli syyrialainen askeetikko, joka piti askeesia muiden askeetikkojen tapaan varmana tapana päästä Jumalan valtakuntaan. Kertomusten mukaan hän oli arvostetussa asemassa ja vaatimaton todenpuhuja, joka osoitti niin kuninkaille, kansalaisille kuin rikollisillekin heidän paikkansa. Hän tuli tunnetuksi asumalla pylvään päässä – ensimmäinen pylväs oli noin kolme metriä korkea, mutta viimeisten arvellaan olleen noin kaksikymmentä metriä korkeita. Hän kiristi viittansa ylleen niin tiukasti, että köysi rikkoi ihon ja aiheutti märkiviä haavoja, jotka olivat aiheuttaa hänelle kuoleman. Simeon Styliitta ei ollut ainoa pylväskilvoittelija 300–400-luvuilla.
Simeon Styliitta oli ensin tavallinen luostarimunkki, mutta hänen mielistyttyään askeesiin munkkitoverit luokittelivat hänet vaaralliseksi ja erottivat hänet luostarista. Luostarista lähdettyään hän vaelsi Antiokiaan, jossa hän jälleen oli kuolla 40 päivän kestoiseen täyspaastoonsa. Vuosia myöhemmin hän vaelsi vuorille erakoksi viettämään rauhallista elämää eläimennahkoihin pukeutuneena. Erakon elämä ei kuitenkaan ollut riittävän tuskallista, joten hän murskasi oikean jalkansa kivellä päästäkseen eroon elämän liiallisista nautinnoista. Hänen asuessaan vuoristossa ihmiset tulivat kuulemaan häntä. Elämänsä viimeiset 37 vuotta hän vietti Antiokian keskustassa pylvään päässä kesät talvet, aktiviteetteinaan laulaminen, rukoilu ja opettaminen.
Tästä toiminnasta Simon saikin lisänimensä "styliitta", pylväskilvoittelija, joka tulee kreikan kielen sanasta "stylos" ’pylväs’. Hänestä muodostui paikallisen väestön keskuudessa tärkeä hahmo, jonka puoleen ihmiset kääntyivät tarvittaessa. Pylväänsä huipulta hän otti esille tulenaratkin aiheet valtakunnan merkkihenkilöistä tai tavallisista ihmisistä. Askeesin tuloksena uskotaan vähitellen luostarilaitoksen syntyneen askeetikkojen muodostamista yhteisöistä.
Simonin juhlapäivä katolisessa kalenterissa on 5. tammikuuta ja ortodoksisessa 1. syyskuuta.
Tankred

Tankred eli Tancrède de Hautville (n. 1076 – 1112) oli ensimmäisen ristiretken johtaja. Hänestä tuli myöhemmin Antiokian hallitsija ja Galilean ruhtinas.
Hautevillen normannisukuun kuulunut Tankred oli äitinsä Emma de Hautevillen (s. 1052 tai sen jälkeen) kautta Robert Guiscardin lapsenlapsi, ja Bohemond I oli hänen enonsa. Hänen isänsä oli markiisi Odo Hyvä ja hänellä oli ainakin kaksi muuta veljeä.
Hän lähti vuonna 1097 enonsa kanssa matkaan osallistuakseen ristiretkelle, joka kulki Konstantinopolin kautta. Siellä hän joutui kärsimään muiden ristiretkeläisten kanssa Bysantin keisari Aleksios I Komnenos kiristysyrityksistä. Keisari pyysi heitä vannomaan valan, että he lupautuivat luovuttamaan tälle kaikki valloittamansa alueet. Ristiretkeen osallistuneilla muilla johtajilla ei ollut minkäänlaista tarkoitusta pitää lupaustaan, Bohemond I:stä lukuun ottamatta ja Tankred kieltäytyikin valan vannomisesta.
Hän johti Nikean piiritystä vuonna 1097, mutta kaupungin valloitti kuitenkin keisari Aleksios I Komnenosin armeija, kun se oli ensin käynyt salaisia neuvotteluja turkkilaisten seldžukkien kanssa. Tankredissa se herätti syvää vastenmielisyyttä Bysanttia kohtaan. Vielä samana vuonna Tankred valloitti Tarsoksen ja muita kaupunkeja Kilikiassa ja osallistui Antiokian valtaukseen.
Tankredin varallisuus oli ilmeisesti huvennut kokonaan, koska hän taisteli 1099 Jerusalemissa Raymond de St Gillesin joukoissa. Hän saapui kaupunkiin 15. heinäkuuta ja suuntasi etsimään Kalliomoskeijan tarunhohtoisia rikkauksia. Hän sai vangiksi joukon muslimeja, jotka kuitenkin toiset ristiretkeläiset surmasivat. Tankred esitti voimakkaita vastalauseita, mutta ei ole tiedossa johtuiko tämä lunnasrahojen menetyksestä vai siitä, että hänen lupaustaan suojella vankeja halveksuttiin. Kun Jerusalemin kuningaskunta perustettiin, Tancrède de Hautevillestä tuli Galilean ja Tiberian ruhtinas.
Vuonna 1100 Tankred luopui Jerusalemin kuningaskunnassa sijainneesta ruhtinaskunnastaan, ja hänestä tuli Antiokian sijaishallitsija, kun hänen enonsa Bohemond I oli joutunut seldžukkien vangiksi. Hän valloitti Kilikian takaisin Bysantilta. Vuonna 1104 hän hankki alaisuuteensa Edessan kreivikunnan, kun Jerusalemin kuningaskunnan hallitsija Baudouin Boulognelainen, joka johti kreivikuntaa vankina olleen Baudouin Bourgilaisen puolesta, joutui itse vangiksi.
Kun Baudouin I vapautui vuonna 1107, Tankred luovutti ruhtinaskunnan hallitsemisen sen oikeille omistajille ja palasi takaisin Antiokiaan. Vuonna 1108 Gervais de Bazochesin kuoleman jälkeen Baudouin I luovutti Tankredille Galilean ruhtinaskunnan. Vuonna 1110 hän osti Krak des Chevaliers'n linnoituksen ja ryhtyi vahvistamaan sen puolustuslaitteita. Hän säilytti arvonimensä ja asemansa Antiokian sijaishallitsijana myös serkkunsa Bohemond II:n aikana ja jatkoi tehtävässä aina kuolemaansa saakka eli vuoteen 1112 asti.
Tankred taiteessa.
Tankred on henkilönä kiinnostanut taiteilijoita:
Mikko Myllylahti

Mikko Myllylahti (s. 1980 Tornio) on suomalainen runoilija ja elokuvantekijä.
Myllylahti on julkaissut neljä runokokoelmaa. Hänen runojaan on ilmestynyt myös MotMot 2002 -runouden vuosikirjassa sekä Reviiri-antologiassa. Hän sai vuonna 2003 kunniamaininnan J. H. Erkon kirjoituskilpailussa. Myllylahden esikoisrunokokoelma "Autojen kuumat moottorit kotiinpaluun jälkeen" oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Vuonna 2012 Myllylahti sai Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinnon kolmannesta runokokoelmastaan "Väylä". Teos oli myös Tanssiva karhu -runopalkintoehdokas 2013.
Myllylahden käsikirjoittama ja Juho Kuosmasen ohjaama elokuva "Hymyilevä mies" palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2016. Myllylahden ohjaama lyhytelokuva "Tiikeri" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlien Kriitikoiden viikolla 2018. Hänen käsikirjoituksensa elokuvaan "Metsurin tarina" palkittiin Kriitikoiden viikon Next Step -palkinnolla vuonna 2019. Myllylahti myös ohjasi elokuvan, ja se sai maailmanensi-iltansa toukokuussa 2022 Kriitikoiden viikko -sarjassa, johon se valittiin historian toisena suomalaiselokuvana "Guled &amp; Nasran" jälkeen.
Myllylahti valmistui taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston elokuva- ja lavastustaiteen laitokselta vuonna 2012. Hän asuu Karkkilassa.
Pyhän haudan kirkko

Pyhän haudan kirkko (, , , ) on Jerusalemin vanhassakaupungissa sijaitseva kirkko, joka on rakennettu paikalle, jossa Jeesuksen ristiinnaulitsemisen paikan Golgatan sekä Jeesuksen haudan uskotaan sijainneen. Se on ollut kristittyjen parissa suosittu pyhiinvaelluskohde 300-luvulta alkaen. Kirkon hallinnointi on jaettu kuuden kristillisen suuntauksen kesken: roomalaiskatolinen kirkko, ortodoksinen kirkko, Armenian apostolinen kirkko, koptilainen kirkko, Etiopian ortodoksinen kirkko ja idän apostolinen kirkko. Kirkon avaimet ovat olleet kahden muslimiperheen hallussa jo 1100-luvun lopulta saakka. Järjestelyllä pyritään takaamaan rauhallinen yhteiselo kristillisten suuntausten kesken.
Pyhän haudan kirkko on Jeesuksen syntymäkirkon lisäksi toinen kirkko, jonka sanotaan olleen Krimin sodan syy.
Historia.
Hadrianus rakennutti paikalle Afroditelle omistetun temppelin vuonna 135. Temppeli oli paikalla noin kahden sadan vuoden ajan. Konstantinuksen käännyttyä kristinuskoon 312 hän rakennutti monia kirkkoja Pyhälle maalle. Pyhän haudan kirkon rakennustyöt aloitettiin 326. Kirkon rakentaminen kesti yhdeksän vuotta, ja tuon ajan kristillisten historioiden mukaan Golgata löytyi rakennustöiden aikana. Konstantinuksen äidin Helenan väitetään myös löytäneen Jeesuksen ja kahden ryövärin ristit.
Persialaiset tuhosivat alkuperäisen bysanttilaisen rakennuksen vuonna 614. Sen tilalle rakennetun kirkon tuhosi egyptiläinen kalifi al-Hakim bi-Amr Allah vuonna 1009. Kirkko korjattiin uudelleen 1048, kun keisari Konstantinos IX myönsi varat sen rakentamiseksi. Rahat eivät kuitenkaan riittäneet koko kirkon uudelleenrakentamiseen, ja vain piha ja rotunda säilyivät. Rotunda muutettiin kirkoksi, ja siihen lisättiin suuri apsis.
Ensimmäisen ristiretken voitokkaat ritarit tulivat 1099 Pyhän haudan kirkkoon laulamaan ”Te Deumin” Jerusalemin valtauksen jälkeen. Ristiretken johtaja Godefroy de Bouillon julisti itsensä Pyhän haudan puolustajaksi. Ristiretkeläiset alkoivat laajentaa ja korjata kirkkoa vuonna 1112 romaaniseen tyyliin. He rakennuttivat ensin luostarin paikalle, jossa Konstantinuksen basilika oli ollut. Jeesuksen haudalla ollut pyhäkkö korvattiin uudella 1119. Rakennukseen tehtiin laajoja muutoksia 1131 Fulkon ja Melisenden kruunajaisia varten. Konstantinuksen aikainen piha katettiin romaanisella kirkolla. Se yhdistettiin rotundaan rakennelmalla, joka tuhosi 1000-luvulla tehdyn apsiksen. Kellotorni rakennettiin 1170.
Ristiretkiajalla kirkon kolme tärkeintä hoitajaa määrättiin. Hoitotehtävä annettiin kreikkalaisortodokseille, armenialaisapostolisille ja katolisille. Koptit, Etiopian ortodoksit ja syyrialais-ortodoksit saivat 1800-luvulla pienempiä vastuualueita. Kirkkojen keskenäisten sopimusten mukaan sovitaan kirkon jumalanpalveluspaikoista ja -ajoista.
Jeesuksen haudaksi uskottu holvi avattiin poistamalla sitä peittävä 1 x 2 metrin kokoinen marmoripaasi lokakuussa 2016 ensimmäistä kertaa satoihin vuosiin. Hautaa tutkivat ja restauroivat pääasiassa kreikkalaiset arkeologit kevääseen 2017 saakka.
Lordi Raglan

Lordi Raglan (Raglanin ensimmäinen paroni, alkujaan FitzRoy James Henry Somerset) (30. syyskuuta 1788 Badmington – 28. kesäkuuta 1855 Sevastopol) oli brittiläinen sotamarsalkka ja brittiläisten joukkojen ylipäällikkö Krimin sodassa. Häntä pidetään vähintään osasyyllisenä Balaklavan taistelun kevyen ratsuväkiprikaatin tappioon.
Lordin mukaan on nimetty raglan-hiha, koska käsivarren amputoinnin jälkeen hänen hihansa ommeltiin eri tavalla.
Ylipäällikkö

Ylipäällikkö on maan asevoimien ylin johtaja. Useimmissa maissa ylipäällikkönä on nimellisesti valtionpäämies, vaikka hän ei käytännössä osallistu asevoimien johtamiseen. Ylipäällikön alaisuudessa on asevoimien korkein upseeri, asevoimien komentaja tai pääesikunnan päällikkö.
Suomessa tasavallan presidentti on perustuslain mukaan puolustusvoimien ylipäällikkö, missä ominaisuudessa hän muun muassa ylentää kaikki upseerit. Sodan aikana presidentti voi luovuttaa ylipäällikkyyden toiselle henkilölle. Talvisodan sytyttyä vuonna 1939 Kyösti Kallio luovutti ylipäällikkyyden puolustusvoimain komentajalle, sotamarsalkka, myöhemmin Suomen marsalkka Gustaf Mannerheimille, ja kun Mannerheimista tuli jatkosodan lopulla 1944 presidentti, ylipäällikkyys palautui luovuttajainstituutiolle. Risto Ryti on Suomen presidenteistä ainoa, joka ei ole lainkaan ollut ylipäällikkö.
Ylipäällikkö on lähes poikkeuksetta valtionpäämies, yleensä presidentti, ja esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki on käytännössä asevoimien muodollinen ylipäällikkö vaikka pääministerillä on varsinainen valta asevoimissa. Kansainyhteisön maista Australiassa ja Uudessa-Seelannissa ylipäällikkö on Britannian monarkin nimittämä kenraalikuvernööri, ja Kanadassa kenraalikuvernöörin tai monarkin on allekirjoitettava sodanjulistukset.
Valtionpäämiehen ylipäälliköntehtävien suhteen ovat poikkeuksia muun muassa Japani, Ruotsi, Saksa ja Egypti, joissa ylipäällikkönä on käytännössä puolustusministeri, Japanissa pääministeri. Ruotsissa vuoden 1975 perustuslain mukaan asevoimat vastaa hallitukselle, mutta kuninkaalla on kaikkien aselajien korkein kenraalinarvo, jonka hän jakaa vain puolustusvoimien komentajan (Överbefälhavare, ÖB) kanssa. Egyptissä tasavallan presidentillä on asevoimien korkeimman komentajan seremoniallinen asema, syynä ilmeisesti se, että kaikki Egyptin presidentit ovat tähän mennessä olleet sotilaita.
Yhdysvaltain asevoimat käytti vuoteen 2002 tietyissä tehtävissä (COCOM:n komentajan) nimekkeessä termiä ylipäällikkö (), josta luovuttiin tuolloin, koska sen katsottiin kuuluvan ainoastaan presidentille.
Eräissä maissa, kuten Kiinassa ja Sveitsissä, vastuu on jaettu. Sveitsissä asevoimat vastaa Sveitsin liittoneuvostolle ja Kiinassa keskussotilaskomissiolle.
Armeijaryhmä

Armeijaryhmä on useammasta armeijasta koostuva, yhden komentajan alainen sotatoimiyhtymä, joka on kykenevä toimimaan itsenäisesti määrittelemättömän ajan. Armeijaryhmän vastuualueena on yleensä laaja maantieteellinen alue ja käytännössä niitä pystyvät varustamaan vain suurvallat ja sotilasliitot. Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton puna-armeijassa armeijaryhmästä käytettiin nimitystä rintama.
Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon toisessa maailmansodassa koostui kolmesta armeijaryhmästä (pohjoisen, keskustan ja etelän armeijaryhmät) ja liittolaisten armeijoista. Neuvostoliitossa vastaava joukko oli rintama: Berliinin taisteluun osallistuivat 1. Valko-Venäjän ja 1. Ukrainan rintama. Länsiliittoutuneilla oli vastaavasti Euroopan sotatoimialueella neljä armeijaryhmää: kuudes, kahdestoista, viidestoista ja 21. armeijaryhmä.
Kylmän sodan aikana Eurooppaan oli sijoitettu Naton pohjoinen armeijaryhmä NORTHAG (Northern Army Group) ja keskinen armeijaryhmä CENTAG (Central Army Group).
Armeijaryhmää suuremmista yksiköistä käytetään joskus termiä sotatoimialue ("theatre of operations").
George Hamilton-Gordon

Lordi Aberdeen eli George Hamilton-Gordon (28. tammikuuta 1784 Edinburgh – 14. joulukuuta 1860 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, sekä Aberdeenin neljäs jaarli vuodesta 1801 alkaen. Hän oli tory-puolueen poliitikko ja toimi maansa pääministerinä vuosina 1852–1855.
Hän aloitti uransa diplomaattina ja toimi 1810-luvulla ylipäällikkö Arthur Wellesley Wellingtonin lähettiläänä Itävallassa. Hän neuvotteli Yhdistyneen kuningaskunnan edustajana Napoleonin vastaisen liittoumasopimuksen lokakuussa 1813. Hän toimi yhtenä maansa edustajista Pariisin rauhanneuvotteluissa 1814. Maansa ulkoministerinä lordi Aberdeen toimi vuosina 1828–1830 ja uudelleen 1841–1846. 
Pääministerinä Hamilton-Gordon oli vuosina 1852–1855. Hänen hallituksensa kaatui Krimin sodasta johtuvaan John Arthur Roebuckin ajamaan parlamentin aloitteeseen, jossa tutkittiin hallituksen sodanaikaiset virheet ja epäonnistumiset.
Call of Duty 2

Call of Duty 2 on Infinity Wardin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on osa "Call of Duty" -pelisarjaa. Activision julkaisi pelin 25. lokakuuta 2005 Microsoft Windowsille sekä 15. marraskuuta 2005 Xbox 360:lle. Aspyr Media julkaisi pelin Mac OS X:lle toukokuussa 2006. Pelin yksinpelissä taistellaan natsi-Saksaa vastaan liittoutuneiden joukoissa toisessa maailmansodassa. Moninpelissä taistellaan yksinpelistä tutuilla, hieman muokatuilla kentillä. Moninpelissä on mahdollista valita pelaako liittoutuneiden vai saksalaisten puolella. Pelin ikäraja on suomessa 12+.
Peli oli Xbox 360:n julkaisun yhteydessä eniten ostettu peli ensimmäisen viikon aikana. Sitä ostettiin arvioltaan 250 000 kappaletta.
Pelissä on uudenlainen vahinkojärjestelmä. Pelaaja ei näe suoraan paljonko hänellä on HP:tä ("hit point"), vaan pelihahmon vahingoittuessa tarpeeksi, näyttö muuttuu punertavaksi ja vahinkoa lisää saadessaan punainen väri voimistuu. Olemalla vähän aikaa vahingoittumattomana, pelihahmo paranee täysin terveeksi.
Akaattikotilo

Akaattikotilo ("Lissachatina fulica", syn. "Achatina fulica") on nilviäinen, joka on kotoisin Itä-Afrikan sademetsistä.
Levinneisyys.
Suuren kokonsa takia akaattikotiloa kasvatetaan paikoitellen ruokaeläimeksi, ja sitä on levitetty jopa Tyynenmeren alueelle asti trooppisen Aasian kautta. Osa muuttaneista kotiloista on myös vahingossa kulkeutunut hedelmäkuljetusten mukana. Suurimpana syynä akaattikotiloiden levinneisyyteen on se, ettei se vieraslajina ole kohdannut tarpeeksi luonnollisia vihollisia, jotka olisivat kyenneet rajoittamaan sen suurelle alueelle levinnyttä muuttoa.
Akaattikotiloa pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Se on monien viljelykasvien tuholainen ja voi olla uhka myös paikalliselle kasvilajistolle. Akaattikotiloa voidaan torjua "Thevetia peruviana" -kasvin hedelmiin muodostuvilla kemikaaleilla ja apinanannoona-aidanteilla ("Annona glabra").
Ominaisuudet ja käyttäytyminen.
Akaattikotilo voi painaa yli 200 grammaa. Aikuisen akaattikotilon kuori on yleensä 10–15 senttiä pitkä. Kuori on kartiomainen ja oikeakierteinen. Kotilo on ruskearaitainen. Pehmeä vartalo on tasaisen ruskea ja aistinsarvet hiukan vartaloa tummemmat. Akaattikotilo on hämäräeläin. Akaattikotilo saavuttaa lisääntymisiän yleensä kuuden kuukauden ikäisenä ja elää yleensä 5–7 vuotta. Yli 10 vuoden ikäisiä yksilöitä kuitenkin tunnetaan. Kuivuuden yllättäessä eläin voi vetäytyä kuoreensa ja vaipua horrosmaiseen tilaan, jolloin se luo kalkkiläpän kuorensa suulle, mikä ei ole vaarallista, sillä kotilot horrostavat myös luonnossa.
Lisääntyminen.
Akaattikotilo on kaksineuvoinen. Se laskee vuodessa 5–6 munarypästä, ja munia voi olla kerralla yhteensä jopa 300. Munat kuoriutuvat kosteassa, lämpötilasta riippuen 1–3 viikon kuluttua munimisesta. Munat ovat vaaleita ja hiukan nuppineulan päätä suurempia. Ne ovat erittäin herkkiä hajoamaan, joten niitä tulee käsitellä varoen mikäli tarkoituksena ei ole lopettaa poikasia. Akaattikotilot suosivat munimispohjana pehmeää maata, kuten lannoittamatonta turvetta.
Kuoriutuneet poikaset ovat kellertävän läpikuultavia ja hyvin pieniä: koko lähentelee pientä hiekanjyvää. Kuoriutuessaan ne syövät vaalean munankuoren ja omansa lisäksi myös muiden poikasten kuoret, jolloin tulee huolehtia kuoriutumattomien ja kuoriutuneiden poikasten erossa pitämisestä. Myös aikuiset kotilot ovat uhka poikasille, sillä ne voivat syödä poikasensa tai murskata ne.
Lemmikkinä.
Akaattikotiloita pidetään myös lemmikkeinä. Akaattikotiloita voidaan ruokkia hedelmillä ja kasviksilla, välillä myös lihalla. Kaikki kasvikset tai hiilihydraattipitoiset ruoat kuten riisi, nuudeli ja pasta eivät kuitenkaan sovi niille. Kotilolle on myös tärkeää, että terraariossa on sille sopivaa kalkkia, kuten seepiansuomua, jotta se voi vahvistaa sillä kuortansa.
Sinhali

Sinhali (myös singaleesi tai sinhala) on toinen Sri Lankan virallisista kielistä ja valtion suurimman etnisen ryhmän, singaleesien äidinkieli. Srilankalaisista noin 70 % puhuu sinhalia, ja puhujia sillä on noin 15 miljoonaa. Sinhalia kirjoitetaan abugidalla, joka on kehittynyt brahmin kielen kirjoituksesta.
Se kuuluu indoeurooppalaisen kielikunnan indoarjalaiseen kieliryhmään ja siellä eteläisten indoarjalaiskielten alaryhmään. Singaleesit toivat sen mukanaan pohjoisesta Intiasta noin 400-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Malediiveilla puhuttu divehin kieli on läheistä sukua sinhalalle. Kieli on saanut vaikutteita myös alkuperäisasukkaiden, veddojen kielestä.
Kööpenhaminan yliopisto

Kööpenhaminan yliopisto (lyhenne KU, tanskaksi "Københavns Universitet," latinaksi "Universitas Hafniensis") on Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa sijaitseva tiedekorkeakoulu. Yliopisto on Skandinavian toiseksi vanhin ja se on perustettu vuonna 1479. Yliopistossa opiskelee yli 40 000 opiskelijaa ja siellä työskentelee yhteensä yli 9 000 työntekijää. Yliopiston perustaja on Tanskan kuningas Kristian I.
Kööpenhaminan yliopisto on Pohjoismaiden yliopistoista suurin ja akateemisesti korkeatasoisin. Suurin osa opiskelijoista opiskelee humanistisia tieteitä. Yliopiston kampukset ovat sijoiteltu ympäri Kööpenhaminaa, joista vanhin sijaitsee kaupungin keskustassa.
Tiedekunnat.
Kööpenhaminan yliopistolla on kuusi tiedekuntaa:
Kansainvälinen maine.
Kansainvälisesti tunnustetun "Academic Ranking of World Universities" -arvioinnin mukaan Kööpenhaminan yliopisto sijoittuu maailman viidestä sadasta korkeatasoisimmasta yliopistosta 30 parhaan joukkoon ja on Euroopan 7. korkeatasoisin yliopisto. Kööpenhaminan yliopisto on Tanskan ja Pohjoismaiden korkeatasoisin yliopisto
CWTS Leiden Raking arvioi yliopiston vuosina 2016–2019 yliopiston 30 korkeatasoisimman yliopiston joukkoon. "Times Higher Education World University Rankings" -arvioinnin perusteella Kööpenhaminan yliopisto oli maailman 82. korkeatasoisin vuonna 2016.
Yliopisto tekee merkittävästi yhteistyötä kansainvälisesti muiden yliopistojen kanssa. Kööpenhaminan yliopisto aloitti yhteistyön yhdeksän muun huippuyliopiston kanssa tammikuussa 2006 International Alliance of Research Universities (IARU) yhteenliittymän kanssa. Yhteenliittymään kuuluu mm. Cambridgen yliopisto, Oxfordin yliopisto, Yalen yliopisto, UC Berkeley, ETH Zürich sekä Tokion yliopisto.
Kampukset.
Kööpenhaminan yliopiston päärakennus sijaitsee Kööpenhaminan sisäkaupungin latinalaisessa korttelissa. Yliopiston uusklassinen rakennus on peräisin 1800-luvulta. Päärakennuksen sisäpihalla on vanhan piispanpalatsin rauniot. Niskuroivia opiskelijoita rangaistiin aikoinaan sulkemalla heidät kellariin. Suurin osa yliopiston rakennuksista sijaitse nykyään Amagerin saarella.
Yliopistolla on neljä kampusta, jotka ovat sijoiteltu ympäri Kööpenhaminaa:
Alppitorvi

Alppitorvi on puhallinsoitin, jota käytetään erityisesti Sveitsin vuoristoseuduilla. Sen varsi on hyvin pitkä eikä siinä ole sivuaukkoja. Soitossa käytettävän puhallustekniikan vuoksi alppitorvi kuuluu vaskipuhaltimiin, vaikka se valmistetaan puusta. Alppitorven ääni voi maastosta riippuen kuulua 5–10 kilometrin päähän.
Alppitorvi kaiverretaan tavallisesti kuusesta, joskus myös männystä. Suukappale tehdään erikseen kovemmasta puulajista. Aiemmin alppitorven valmistaja etsi sopivasti torven muotoon taipuneen puun. Vastaavia pitkiä puutorvia on käytetty muillakin vuoriseuduilla kuten Tiibetissä ja Pyreneillä.
Alkujaan torvia käytettiin vuoristossa merkinantoon ja paimenten apuvälineenä. Ensimmäinen tunnettu kirjallinen maininta alppitorvesta on vuodelta 1527. 1700-luvulla alppitorvi jäi melkein unohduksiin. Kansanperinne elpyi kuitenkin 1800-luvulla muun muassa matkailun vaikutuksesta. Nykyään alppitorvi on Sveitsissä linkkuveisten, juuston, suklaan ja alppitähden (Edelweiß) ohella kansallissymboli. "Schweizer Jodlerverband" on laskenut Sveitsissä olevan 1 800 järjestäytynyttä alppitorven soittajaa.
Musiikkia alppitorvelle.
Alppitorvelle on sävelletty vain vähän musiikkia. Tunnetuin sävellys lienee Leopold Mozartin "Sinfonia pastorella" alppitorvelle ja jousiorkesterille, G-duuri. Myös sveitsiläinen Jean Daetwyler on käyttänyt alppitorvea musiikissaan, esimerkiksi teoksessa "Konsertto alppitorvelle ja orkesterille".
Useat säveltäjät ovat käyttäneet perinteisiä alppitorvisävelmiä hyväksi musiikissaan. Esimerkiksi Gioacchino Rossini käytti oopperassaan "Wilhelm Tell" sveitsiläistä alppitorvisävelmää "Ranz des Vaches". Samoin Brahms sai innoitusta ensimmäiseen sinfoniaansa Sveitsissä kuulemastaan alppitorvisävelmästä.
Kristian Attila

Kristian Attila (s. 1969) on suomalainen pianisti ja korrepetiittori.
Attila opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuosina 1987-95 Hamsa Juriksen ja Margit Rahkosen johdolla sekä Malmön musiikkikorkeakoulussa vuosina 1994-95 Hans Pålssonin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton A-tutkinnon Sibelius-Akatemiassa vuonna 1995 ja valmistui musiikin maisteriksi 1998. Lisäksi hän on opiskellut sävellystä sekä lied- ja kamarimusiikkia. Hän on opiskellut myös Suomen Kansallisoopperan oopperastudiossa 1993-94 ja osallistunut mm. Dorothy Irvingin ja James Kingin mestarikursseille.
Attila on toiminut Sibelius-Akatemiassa oopperakoulutuksen päätoimisena tuntiopettajana 1997-98 ja vt. lehtorina vuodesta 1988. Lisäksi hän on työskennellyt korrepetiittorina ja pianistina Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla, RSO:n nuorten solistien konsertissa 1989 sekä useissa laulukilpailuissa. Hän on konsertoinut liedpianistina Suomessa ja ulkomailla mm. 1993 Antwerpenissä mm. Ari Grönthalin kanssa 1996 Münchenissä Eeva-Kaarina Vilkkeen kanssa.
Vuonna 1990 Attila sai kolmannen palkinnon Kilin pohjoismaisessa pianokilpailussa. Lisäksi hän on saanut toisen palkinnon ja tunnustuspalkinnon Kangasniemen liedpianistikilpailussa.
Kristian Attila on toiminut kapellimestarina Suomalaisen kamarioopperan tuottamissa oopperoissa Vapauden vanki ja Nainen kuin jäätynyt samppanja. Molemmista oopperoista on tehty myös myyntivideot.
Eva Herzigová

Eva Herzigová (s. 10. maaliskuuta 1973 Litvínov, Tšekki) on tšekkiläinen huippumalli ja näyttelijä. Hänen äitinsä oli kirjanpitäjä ja isänsä sähköasentaja. Hänen mallinuransa alkoi vuonna 1989, kun hän voitti 16-vuotiaana Prahassa kauneuskilpailun. Varsinainen huippumalli hänestä kehkeytyi Pariisissa. 
Herzigová on esiintynyt lukuisten muotitalojen, kuten Calvin Kleinin, Guessin, Victoria's Secretin ja Hugo Bossin mainoskampanjoissa. Lisäksi hän on myös esiintynyt useissa kansainvälisissä muotilehdissä, kuten Voguessa, Harper’s Bazaarissa, Ellessä, Marie Clairessa, Numérossa ja Alluressa ja lisäksi esimerkiksi yhdysvaltalaisessa urheilulehdessä Sports Illustratedissä. Vuonna 2004 hän poseerasi yläosattomissa Playboyssa. Herzigová on toiminut myös useiden muotisuunnittelijoiden, kuten Louis Vuittonin, Benedetta Dubinin, Giles Deaconin, Emilio Puccin ja Versacen näytösmallina. Hän on esiintynyt myös Imagine Fashionin muotielokuvassa "Decadent Control" Roberto Cavallin kanssa. Elokuvassa mainostettiin H&amp;M:n ja Agent Provocateurin muotia. Herzigová esiintyi myös Venuksena vuoden 2006 talviolympialaisten avajaisseremoniassa. Vuonna 2016 hän esiintyi Dior Beautyn ja Giorgio Armanin mainoskampanjoissa.
Herzigová oli naimisissa Bon Jovin rumpalin Tico Torresin kanssa vuosina 1996—1998. Hän seurusteli avioeronsa jälkeen manageri Guy Osearyn kanssa. Hänellä on kolme poikaa italialaisen liikemies Gregorio Marsiajin kanssa: George (s. 2007), Philipe (s. 2011) ja Edward (s. 2013). Herzigová meni kihloihin Marsiajin kanssa vuonna 2017.
Nissan Cube

Nissan Cube on Japanin markkinoilla myytävä Nissanin valmistama pieni tila-auto. Nimensä mukaisesti se on erittäin kulmikas. Ennen vuotta 2014 sitä myytiin Pohjois-Amerikassa. Cuben myynti Euroopassa lopetettiin 2011.
Z10 (1998–2001).
Ensimmäinen Cuben korimalli Z10 esiteltiin vuonna 1998. Se oli tehty samalle alustalle Nissan Micran kanssa. Siinä oli myös sama 1,3-litrainen moottori. Lisävarusteena sai CVT-vaihteiston ja nelivedon. Cube oli kooltaan Nissan Micran ja Nissan Sunnyn väliltä.
Z11 (2002–2008).
Seuraava Cuben korimalli oli tilavampi sisältä ja se oli moderni yhdistelmä kulmikkaita ja pyöreitä pintoja. Se perustuu Nissan Marchin kolmanteen (K12) -malliin ja siinä on 1,4-litrainen moottori. CVT-vaihteiston saa myös tähän malliin lisävarusteena. Cubesta on olemassa myös pidennetty seitsemän hengen versio, nimeltään Cube³. Molemmat mallit saivat vuonna 2005 uuden MR-sarjan 1,5-litraisen moottorin, joka on myös Nissan Tiidassa. Lisäksi tuli markkinoille uusi nelivetoinen e4WD-malli, joka on muulloin etuvetoinen, mutta jos etupyörät alkavat sutia tulee autosta nelivetoinen.
Z12 (2008–).
Cuben kolmas sukupolvi esiteltiin vuonna 2008, ja se oli ensimmäinen, jota vietiin Japanin ulkopuolelle. Vuoden 2014 jälkeen mallia ei ole kuitenkaan myyty kuin ainoastaan Japanissa. 
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Cube sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Folke Gräsbeck

Folke Johan Gottfrid Gräsbeck (s. 6. lokakuuta 1956 Turku) on suomalainen pianisti.
Gräsbeck opiskeli pianonsoittoa Turun konservatoriossa Tarmo Huovisen oppilaana 1962–1974 ja Sibelius-Akatemiassa Erik T. Tawaststjernan johdolla 1983–1987. Hän on tehnyt useita opintomatkoja Lontooseen, ja opiskellut siellä Maria Curcio-Diamondin johdolla.
Gräsbeck on toiminut Sibelius-Akatemiassa säestäjänä vuodesta 1983 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2008 tutkielmalla "Piano Sibeliuksen nuoruustuotannossa".
Vuonna 1973 Gräsbeck sai ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa. Hänet tunnetaan ahkerana soolokonsertoijana ja säestäjänä. Hän on ollut myös orkesterisolistina useissa Euroopan maissa, esiintynyt Helsingin juhlaviikkojen järjestämissä konserteissa vuodesta 1971 ja toiminut Virossa järjestetyn kulttuurifestivaalin Festum Finnicumin taiteellisena johtajana 1994–1995. Sibelius Korppoossa -festivaalin taiteellinen johtaja hän on ollut vuodesta 2002 lähtien.
Gräsbeck on esiintynyt sellisti Munir Bakiehin kanssa nimellä "Duo Finlandia" ja esittänyt Beethovenin tuotannon sellolle ja pianolle kokonaisuudessaan Suomessa ja ulkomailla. Lisäksi hän esiintyy lukuisilla levyillä, muun muassa Bluebell-yhtiön julkaisemilla Dmitri Šostakovitš -levyillä ja BIS-levy-yhtiön kokonaislevytyksellä Jean Sibeliuksen nuoruudentuotannosta.
Folke Gräsbeckin isä oli säveltäjä Gottfrid Gräsbeck. Hänen veljensä on viulisti Manfred Gräsbeck ja hänen siskonsa oli sopraanolaulaja Yvonne Gräsbeck. Hänen vaimonsa on kanteletaiteilija ja laulaja Suvi Lehtonen-Gräsbeck.
Gräsbeck palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2024.
Tuija Hakkila-Helasvuo

Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo (s. 16. tammikuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.
Hakkila-Helasvuo opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan ja Eero Heinosen johdolla sekä Pariisin konservatoriossa Jacques Rouvier'n ja Theodor Paraskivescon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut modernia musiikkia Pariisissa Claude Helfferin johdolla sekä fortepianon soittoa ja vanhoja tyylejä Yhdysvalloissa Malcom Bilsonin oppilaana. Hän on ollut Fulbright-stipendiaattina Columbia Universityssä New Yorkissa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.
Hakkila-Helasvuo on toiminut pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1987 sekä professorina vuodesta 2014 ja opettaa pianonsoiton lisäksi fortepianon soittoa sekä pitää seminaareja esityskäytännöistä ja esittämisen problematiikasta. Hän on ollut Soiva Akatemia -sarjan taiteellinen johtaja ja Musiikkia linnassa -festivaalin taiteellisena johtajana Hämeenlinnassa.
Hakkila-Helasvuo on esiintynyt useilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla sekä solistina että kamarimusiikkikokoonpanoissa ja vieraillut säännöllisesti orkesterien solistina ympäri Suomea. Kotimaan lisäksi hän on tehnyt vierailuja useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Indonesiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on myös nauhoittanut runsaasti eri maiden radio- ja televisioyhtiöille.
Tuija Hakkila-Helasvuon tuoreimmat levytykset ovat fortepianolla Alballe tehdyt kiitetyt Thomas Byströmin musiikkia sisältävä levy (2006, yhdessä viulisti Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa) sekä Lithanderin veljesten musiikkia esittelevä soololevy. Finlandia Recordsille Hakkila on levyttänyt mm. soololevyllisen Maurice Ravelin tuotantoa ja tämän vuosisadan musiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin fortepianosonaattien kokonaislevytyksen kuuden levyn sarjana, Joseph Haydnin huilutriot, Ludwig van Beethovenin sello-fortepianoteosten kokonaislevytys sekä kaksi duo-levyä Anssi Karttusen kanssa tämän vuosisadan musiikkia sellolle ja pianolle. Hän on myös levyttänyt Niccoló Castiglionin musiikkia sveitsiläiselle Divox-yhtiölle.
Tuija Hakkila-Helasvuon puoliso on professori Mikael Helasvuo.
Nissan Tiida

Nissan Tiida on Nissanin vuodesta 2004 lähtien valmistama alemman keskiluokan automalli, jota se alun perin myi vain Aasian markkinoille. Se tuli Euroopassa Nissan Almeran korvaajaksi vuonna 2007, mutta tuonti Eurooppaan päättyi vähäisen myynnin vuoksi keväällä 2011. Euroopassa Tiidan seuraajaksi esiteltiin Nissan Pulsar vasta syksyllä 2014.
Nissan Tiida C11 (2004–2012).
Ensimmäisen sukupolven Tiidan muotoilu on peräisin Nissan C-Note -konseptiautosta, joka esiteltiin vuotta ennen tuotantomallin markkinoilletuloa Tokion autonäyttelyssä. Tiida perustuu Nissan Micran pidennetylle pohjalevylle. Kanadan ja Yhdysvaltojen markkinoilla auto tunnettiin nimellä Nissan Versa. Indonesiassa, Singaporessa ja Malesiassa nimenä oli Nissan Latio, Etelä-Amerikassa Dodge Trazo.
Tiida oli saatavana viisiovisena hatchbackina ja neliovisena sedanina. Moottorivaihtoehdot olivat 1,6- (110 hv) ja 1,8-litraiset (126 hv) bensiinimoottorit sekä 1,5-litrainen (105 hv) diesel. Pienempi bensiinimoottori oli varustettu viisivaihteisella manuaalivaihteistolla, mutta siihen sai lisävarusteena myös neliportaisen automaattivaihteiston. 1,8-litraisen ja dieselmoottorin yhteydessä manuaalivaihteisto oli kuusivaihteinen.
Varustetasot Suomessa olivat Visia, Acenta ja Tekna.
Perusmalli Visiaan kuului neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, aktiiviset pääntuet, 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, manuaali-ilmastointi, radio/CD-soitin neljällä kaiuttimella, lämmitettävät etuistuimet, säilytystaskut etuistuinten selkänojissa, sähköikkunat edessä ja takana sekä Bluetooth-järjestelmä. 
Acentassa oli lisäksi turvaverhot (yhteensä kuusi turvatyynyä), ESP, ajotietokone, ulkolämpömittari, kuusi kaiutinta, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, vakionopeudensäädin, automaatti-ilmastointi, kyynärnoja edessä ja takana, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja alumiiniset kynnyslistat.
Paras varustelu oli Teknassa, johon sisältyi 15 tuuman kevytmetallivanteet, CD-vaihtaja, sumuvalot, osittain nahkaverhoillut istuimet ja sähköpeilit. 
Nissan Tiida C12 (2011–).
Toisen sukupolven Tiida esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä keväällä 2011. Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Thaimaassa autoa myydään nimellä Nissan Pulsar. 
Nissan Tiida C13 (2015–).
Euroopassa vuosina 2014–2018 myytyä Nissan Pulsaria myydään Venäjällä ja Kiinassa nimellä Nissan Tiida.
Nissan Wingroad

Nissan Wingroad / AD on Nissanin vuodesta 1982 lähtien valmistama keskiluokan farmariauto. Nissan AD on tavarankuljetukseen tarkoitettu malli, kun taas Wingroad on paremmin varusteltu henkilöautoversio. Malleja on markkinoitu lukuisilla eri nimillä, ja esimerkiksi Euroopassa myyty Sunny N14 -mallin farmariversio on todellisuudessa uudelleennimetty AD (katso taulukko sivun lopussa).
Nissan AD VB11 (1982–1990).
Ensimmäisen sukupolven Nissan AD esiteltiin vuonna 1982, ja se perustui Sunny B11 -malliin, jonka farmariversio se oli. Autoa myytiin sekä kolmi- että viisiovisina korimalleina.
Moottoriksi oli valittavissa 1,3- (75 hv) ja 1,5-litraiset (85 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (61 hv) diesel. Manuaalivaihteisto oli neli- tai viisivaihteinen ja suuremman bensiinimoottorin yhteyteen sai kolmiportaisen automaattivaihteiston. 
Nissan AD Y10 (1990–1998).
Toisen sukupolven Nissan AD esiteltiin vuoden 1990 lopussa. Se oli Sunny B13 -mallin farmariversio, ja Euroopassa sitä myytiin Sunny N14:n farmarimallina. Alkuperäinen henkilöautoversio oli nimeltään Sunny California. Nissan AD:n rinnalle esiteltiin myös suurempi Nissan Avenir, jota myytiin Euroopassa Primeran farmarimallina.
Vuonna 1996 esiteltiin ensimmäinen Nissan Wingroad, joka oli AD:ta urheilullisemmin muotoiltu. Siinä oli 2,0-litrainen bensiinimoottori. Tätä mallia myytiin myös nimillä Mazda Familia ja Subaru Leone.
Kaksi muuta AD:n hyötyajoneuvoversiota olivat korotetulla takaosalla varustettu AD Max ja Thaimaassa valmistettu ja myyty lava-automalli Nissan NV.
Nissan AD Y11 (1999–2008).
Kolmannen sukupolven AD tuli markkinoille vuonna 1999. Se perustuu tekniikaltaan Sunny B15 -malliin, mutta on ulkoapäin erinäköinen. Sisusta on kuitenkin sama kuin Sunnyssa. Mallia myytiin jälleen myös Mazda Familia -nimisenä.
AD:n moottorivaihtoehtoina olivat 1,3-, 1,5- ja 1,8-litraiset bensiinimoottorit sekä 2,2-litrainen diesel. Wingroadin sai puolestaan 1,5-, 1,8- ja 2,0-litraisilla bensiinimoottoreilla. 1,8-litraisen moottorin yhteydessä oli aina neliveto sekä AD- että Wingroad-malleissa.
Nissan Wingroad sai vuoden 2001 lopussa kasvojenkohotuksen, jossa se sai sulavalinjaisemman etupään ilmeen ja uudistetun sisustan. 
Nissan AD Y12 (2005–).
Neljäs ja uusin AD-sukupolvi tuli myyntiin vuonna 2005, mutta vanhempi Y11-malli pysyi sen rinnalla vuoteen 2008 saakka. AD Y12 jakaa suuren osan tekniikastaan Tiida-, Note- ja Livina-mallien kanssa. Autoa myydään myös nimillä Mazda Familia ja Mitsubishi Lancer Cargo.
Mervi Kianto

Mervi Hilkka Elisabet Kianto (vuodesta 1978 Kianto-Wichmann; s. 1947) on suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Kianto opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa 1961–66 ja yleisellä osastolla 1966–1969 Meri Louhoksen ja Rolf Bergrothin johdolla. Hän suoritti soitonopettajan tutkinnon ja sai päästötodistuksen 1969. Vuonna 1970 hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon. Hän on opiskellut Münchenissä 1971–73 Sibelius-stipendiaattina Rosl Schmidtin johdolla, Sommerakademie Salzburgissa 1967–72 Kurt Neumüllerin, Hans Leygrafin ja Carlo Zecchin johdolla sekä osallistunut Timo Mikkilän ja Guido Agostin mestarikursseille. Lisäksi Kianto suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1977 pääaineenaan musiikkitiede.
Kianto piti ensikonserttinsa Helsingissä 1975 ja on konsertoinut ympäri Suomea sekä tehnyt radionauhoituksia. Hän on toiminut pianonsoitonopettajana Itä-Helsingin musiikkiopistossa 1968–70, Sibelius-Akatemiassa 1971–76 ja 1981–84 sekä Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksessa lehtorina 1977–81. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Sibelius-Akatemiaan pianomusiikin ja pianopedagogiikan lehtoriksi.
Kianto on toiminut freelancer-toimittajana Yleisradiossa ja tehnyt musiikkiohjelmia. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja musiikkiarvosteluja mm. "Rondoon", "Aamulehteen" ja "Demariin"). Hän on toiminut avustajana "Otavan Ison Musiikkitietosanakirjan" osien 4–5 toimitustyössä. Kianto on laatinut tutkielman "Bach-tulkinta tyylin ja tradition valossa: J.S. Bachin Das Wohltemperierte Klavier II:n preludien ja fuugien nro 17–24 pianotulkintojen vertailua" (Helsingin yliopiston pro gradu 1977) sekä julkaissut kirjan "Matka pianon soittamiseen: Kirja pianonsoiton ja pianopedagogiikan opettajille ja opiskelijoille" (Otava 1994).
Mervi Kiannon isä oli rovasti Otso Kianto ja isänisä kirjailija Ilmari Kianto.
Nissan 100NX

Nissan 100NX on Nissanin vuosina 1990–1995 valmistama pieni coupé-korinen automalli. Se perustuu B13-alustaiseen Nissan Sunnyyn ja siinä on 2+2-istuinjärjestys. Malli korvasi Nissan EXA:n.
Japanin markkinoilla 100NX:ää myytiin nimellä Nissan NX Coupé. NX Coupéa sai GA15DS-, GA16DE-, SR18DE- ja SR20DE-moottoreilla. 
Alkuperäinen 1,6-litrainen moottori oli kaasutinversio ja se on vuosimalleissa 1990–1993, vuodesta 1993 eteenpäin sen korvasi ruiskuversio.
Moottorivaihtoehdot:
Nissan Teana

Nissan Teana on Nissanin valmistama etuvetoinen keskikokoinen auto. Se tuli myyntiin vuonna 2003 ja sitä myydään muualla maailmalla Nissan Maxima ja Nissan Cefiro -nimillä. Se ei kuitenkaan ole sama auto kuin Yhdysvalloissa myytävä Nissan Maxima, vaan se käyttää samaa alustaa Yhdysvaltain mallistossa Maximan alapuolelle sijoittuvan Altiman kanssa.
Samalle alustalle on valmistettu myös eteläkorealainen Samsung SM7. 
Teanaa valmistetaan myös Kiinan markkinoille Dongfeng Motor Companyn tehtaalla.
Karlstadin yliopisto

Karlstadin yliopisto () on valtion yliopisto Karlstadin kaupungissa, Ruotsissa. Se sai yliopiston aseman vuonna 1999 toimittuaan sitä ennen korkeakouluna ("högskolan"). Vuonna 2015 yliopistossa oli noin 16 000 opiskelijaa ja 1 200 työntekijää.
Yliopiston tunnuslause on latinankielinen "Sapere aude", Uskalla tietää, jota muun muassa Immanuel Kant käytti valistuksen tunnuslauseena.
Yliopistossa on vuodesta 2006 lähtien ollut neljä tiedekuntaa. Arvikan musiikkikorkeakoulu Musikhögskolan Ingesund liitettiin 2002 yliopistoon ja on sen ainoa osasto, joka ei sijaitse Karlstadissa.
Nurmi (Vahviala)

Nurmi () oli kylä ja rautatieasema Vahvialan pohjoisosassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Nurmin rautatieasema sijaitsi Viipurin–Simolan rataosuudella noin 18 kilometriä Viipurista länteen.
Nurmi oli Vahvialan toinen merkittävä teollisuustaajama. Nurmin kylään Kintereenkosken äärelle oli ensimmäinen saha perustettu jo 1700-luvulla. Vuonna 1860 Kintereenkosken rannalle perustettiin puuhiomo, joka muutettiin paperitehtaaksi vuonna 1866. Vuosina 1875–1891 Nurmin kylässä toimi Hackman &amp; Co:n Nurmen hienotaetehdas, joka valmisti muun muassa aterimia. Tehdas valmisti myös tavallisiin jalkineisiin kiinnitettäviä Nurmis-luistimia, jonka tyyppisiä luistimia kutsuttiin pitkään "nurmiksiksi". Nurmissa toimivat 1930-luvulla Oy Nurmi Ab:n selluloosatehdas, Nurmen Tehdas Oy:n saippua-, huopajalkine- ja luistintehtaat, Kinteren mylly, Nurmen Saha Oy:n saha ja Vahvialan Sähkö Oy:n voimalalaitos. 
Kintereenkosken varteen perustettiin sulfiittiselluloosatehdas vuonna 1889 ja sen omistajaksi tuli vuonna 1909 Oy Nurmi Ab. Vuonna 1922 tehtaalla oli noin 90 työntekijää ja se tuotti noin 3 000 tonnia sulfiittiselluloosaa. Vuoden 1929 lopulla Nurmen kylässä aloitti toimintansa Oy Nurmi Ab:n omistama Nurmen kumitehdas. Houmijoen Kinterinkosken partaalla sijainneissa tehdasrakennuksissa oli aiemmin valmistettu muun muassa Nurmi-luistimia ja veitsiä. 1920-luvulla rakennuksissa toimi sitten selluloosatehdas kunnes 1920-luvulla tehdas muutettiin kumitehtaaksi. Kumisia kalosseja ja päällyskenkiä valmistaneelta tehtaalta johti kapearaiteinen rautatie Nurmen rautatieasemalle. Tehdas siirtyi 1930-luvulla Suomen Gummitehdas Oy:n omistukseen. Jatkosodassa Vahviala vallattiin takaisin, ja Nurmen selluloosatehtaan toimintaa jatkoi marraskuusta 1941 alkaen Oravan Tehtaat Oy.
Nissan 300ZX

Nissan 300ZX, joka tunnetaan myös nimellä Fairlady Z, on Nissanin valmistama urheiluauto, joka edustaa Nissanin Z-autojen kolmatta ja neljättä sukupolvea.
Z31.
Z31-kori esiteltiin vuonna 1983 vuosimalliksi 1984 ja se oli kolmannen sukupolven Z-Nissani. Auton korin oli suunnitellut Kazumasu Takagi ja hänen kehitystiiminsä, ja se oli aerodynaamisempi kuin edeltäjänsä Nissan 280ZX. Siinä oli myös uudemmat tehokkaammat V6 moottorit vanhojen Rivi-6:sten sijaan. Uusi 2960 cc (3.0l) V6 SOHC -moottori oli saatavana vapaasti hengittävän VG30E 170 hp versiona sekä turboversiona VG30ET jossa 230 hp tehoa. VG30ET malleja tehtiin jenkkeihin sekä rajoitetulle euroopan markkinoille myös 205hp malleina joissa oli mm. katalysaattori ja pakokaasunkierrätysjärjestelmä.
Nissanin kotimarkkinoilla Japanissa versioita oli 3-litrainen 300ZX, sekä 2-litraiset Z, ZG, ZR ja ZR II Spec. Japanilainen 300ZX turbo tuotti 230 hp tehoa. 2-litraiset versiot käyttivät VG20ET ja RB20ET -moottoreita ja niiden teho oli 170 - 180 hp välillä.
Japaniin ja eurooppaan tuotu eroaa USAn versiosta etuvaloumpioden osalta.
Kori oli jonkin verran samanlainen edeltäjänsä kanssa. Siinä oli McPherson jousitus.
1984 vuonna markkinoille tuli 50 th Anniversary Edition joka juhlisti yhtiön 50-vuotisjuhlaa.
1988 tuli USA sekä Kanadan markkinoille helmiäisvalkoinen 300ZX SS (Shiro Special) jossa oli mm. Recaron penkit.
Z31 sai USA:ssa pienen kasvojenkohotuksen vuonna 1986. Vuonna 1987 tuli lopullinen kasvojenkohotus, jolloin se sai aerodynaamisemmat puskurit, leveämmät lokasuojat, erilaiset valot (sumu, etu ja taka). Moottori malli vaihtui A/B:sta W-sarjalaiseen. Jenkeissä T3 turbo muuttui T25-malliin joka euroopassa oli jo eurooppa/japanimalleissa alusta asti.
Z32.
Z32 korvasi edeltäjänsä vuonna 1990. Se oli täysin erinäköinen kuin edeltäjänsä, siitä on olemassa 222 hv versio sekä tuplaturbo versio, jossa tehoja on 280 hv. Tarjolla oli myös avoversio.
Uudessa VG30DETT-moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia sekä muuttuva venttiilien ajoitus.
Tuplaturbomalleissa oli sähköisesti säädettävät iskunvaimentimet sekä Nissanin HICAS-järjestelmä, joka tarkoittaa sitä, että myös takapyörät kääntyvät. 
Yhdysvalloissa 300ZX:n myynti lopetettiin jo vuonna 1996, mutta Japanissa sitä tehtiin vielä vuoteen 1999 asti.
Juhani Lagerspetz

Juhani Henrik Lagerspetz (s. 12. heinäkuuta 1959 Turku) on suomalainen pianisti.
Lagerspetz on opiskellut pianonsoittoa Turun konservatoriossa 1965–1975, Sibelius-Akatemiassa 1975–1977 ja Jekaterina Murinan ja Aleksandr Iharevin oppilaana Leningradin konservatoriossa 1977–1979. Hän suoritti pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Dmitri Baškirovin, Bella Davidovitšin, Peter Franklin ja Fou Ts'ongin kursseille.
Lagerspetz on toiminut pianonsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa 1980–1983 ja pianomusiikin lehtorina vuodesta 1983 sekä pianomusiikin va. apulaisprofessorina 1993–1994 ja vt. apulaisprofessorina 1995–1999. Hän aloitti Sibelius-Akatemian pianonsoiton professorina elokuussa 2009.
Lagerspetz on esiintynyt orkesterisolistina, omin konsertein sekä kamarimuusikkona vuodesta 1983 eri puolilla Eurooppaa, Neuvostoliitossa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Etelä-Koreassa ja Chilessä sekä tehnyt radionauhoituksia ja levytyksiä Virgin Classics -levymerkille, Melodija-, Finlandia- ja Ondine-yhtiöille. Hän myös esiintyy Apocalyptica-heviyhtyeen levyllä "Reflections" (2003).
Lagerspetz on saanut ensimmäisen palkinnon vuonna 1975 Ilmari Hannikainen -pianokilpailun alle 16-vuotiaitten sarjassa, jaetun ensimmäisen palkinnon ja Yleisradion tunnustuspalkinnon vuonna 1976 Maj Lind -pianokilpailussa, diplomin ja erikoispalkinnon parhaasta pakollisen neuvostosävellyksen esityksestä Moskovassa 1982 Tšaikovski-pianokilpailussa ja diplomin samassa kilpailussa 1986. Lisäksi hän on ollut semifinalisti Viotti-kilpailussa 1982 ja Montrealin pianokilpailussa 1984.
Lagerspetzille on myönnetty viisivuotinen taiteilija-apuraha 1989 ja 1996 sekä Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 1994. Turun yliopiston käytännöllisen filosofian professori Eerik Lagerspetz on Juhani Lagerspetzin veli.
Svealaiset

Svealaiset ("Svear" tai "Sviar") olivat muinainen germaaninen kansa, heimo tai muu ryhmä, josta periytyy Sveanmaan ja Ruotsin kansainvälinen nimi. Svealaiset asuivat alun perin Mälarenin ympäristössä, mutta 1100-luvun alkuun mennessä he olivat laajentaneet valtakuntansa koko keskiaikaiseen Ruotsiin. Svealaisista puhuvat sekä antiikin että varhaiskeskiajan lähteet. Eri ikäisissä lähteissä käsite ”svealaiset” saattaa kuitenkin tarkoittaa erilaisia asioita. 
Mainintoja svealaisista.
Ensimmäinen maininta svelaisista saattaa löytyä Plinius vanhemmalta, joka mainitsee 70-luvulla jaa. "hillevionien" kansan pohjoisessa. Ensimmäinen varma maininta on parikymmentä vuotta myöhemmin Tacituksella, joka kertoo "svionien" laivastoista ja heidän kuninkaansa suuresta vallasta. Seuraava maininta löytyy vasta vuoden 550 tienoilla Jordanekselta. Jordanes mainitsee "suehans"-kansan, jolla on erinomaisia hevosia ja joka myy mustaketun nahkoja roomalaisille, sekä "suetidi"-kansan, jonka kerrotaan olevan isokokoista. Luultavasti molemmat nimet tarkoittavat svealaisia.
On kuitenkin mahdoton sanoa, oliko Jordaneksen kuvaamilla svealaisilla Tacituksen svealaisten kanssa juuri muuta yhteistä kuin nimi. Manner-Euroopasta tiedetään, että germaaniheimojen nimiin liittyvät merkitykset saattoivat vuosisatojen kuluessa muuttua paljonkin. Samaa nimeä eri aikoina käyttävien ihmisryhmien välillä ei välttämättä ollut kovinkaan täsmällistä geneettistä, kulttuurista tai asuinseutuun liittyvää jatkuvuutta. 
On arveltu, että viikinkiajalla ”svealaiset” eivät ehkä olisi olleet etninen ryhmä tai minkään tietyn alueen asukkaita, vaan kyseessä olisi ollut merenkulkijoiden, sotureiden ja kauppiaiden sosiaaliryhmästä käytetty nimitys. Kyseessä olisi siis voinut olla eräänlainen viikinki-käsitteen synonyymi, joka oli käytössä Itämeren alueella. 
Viimeistään 1000- ja 1100-luvuilla svealaiset-käsite ilmeisesti vakiintui tarkoittamaan Keski-Ruotsin (”Sveanmaan”) asukkaita.