tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Norman Boyd Kinnear

Norman Boyd Kinnear (11. elokuuta 1882 Edinburgh – 11. elokuuta 1957 Wimbledon) oli skottilainen eläintieteilijä.
Kinnearin isänsä C. H. G. Kinnear oli edinburghilainen arkkitehti ja samaa sukua kuin Sir William Jardine. Opiskellessan Trinity Collegessa Glenalmondissa hän teki samanaikaisesti vapaaehtoistyötä assistenttina Kuninkaallisessa skottilaisessa museossa (Royal Scottish Museum) 1905–1907. Vuonna 1905 hän osallistui keräilyretkelle Huippuvuorille.
William Eagle Clarken suosituksesta hänet palkattiin Bombay Natural History Societyn kuraattoriksi vuosiksi 1907–1919. Hän toimi myös seuran lehden apulaistoimittajana.
Vuonna 1913 hän avioitui Gwendolen Beatrice Millardin kanssa, jonka suku asui Intiassa ja oli tekemisissä BNHS:n kanssa. Vuonna 1920 Kinnear valittiin Natural History Museumin eläintieteen osaston assistentiksi, vuodesta 1945 alkaen osaston hoitajaksi ja elokuusta 1947 alkaen museon johtajaksi. Hän jäi eläkkeelle 3. huhtikuuta 1950 ja lytöiin ritariksi saman vuoden heinäkuussa.
Kinnear oli "Bulletin of the British Ornithologists' Club" -julkaisun toimittaja 1925–1930 ja British Ornithologists' Unionin (BOU) puheenjohtaja 1943–1948. Hän toimi myös "Councils of the National Trust"issa ja "Zoological Society"ssa. Hän oli eräs "Society for the History of Natural History"n perustajista.
Kinnear kirjoitti kaksi artikkelia Intian ornitologian ja nisäkästutkimuksen historiasta "Journal of the Bombay Natural History Society" -julkaisuun.
Kinnear kuvaili ja nimesi linnuista ainakin isotrogonin ("Harpactes wardi"), vanuatunkeisarikyyhkyn ("Ducula bakeri"), tiibetintiaistimalin ("Alcippe ludlowi") ja yhdessä Batesin kanssa arabiantikan ("Dendrocopos dorae").
Vallisaaren räjähdysonnettomuus

Vallisaaren räjähdysonnettomuus oli puolustusvoimien ammusvarikolla Helsingin Vallisaaressa 9. heinäkuuta 1937 tapahtunut suuronnettomuus. Siinä sai surmansa 12 ihmistä ja loukkaantui ainakin kymmeniä. Useita rakennuksia ja muuta infrastruktuuria tuhoutui täysin tai vaurioitui. Vallisaaressa työskennelleen sotilasmestari Rikhard Antilan mukaan tuhoalue oli jälkeenpäin "melkoisesti myllerretty". "Muun muassa lastauslaiturille johtava tie ja rata olivat kokonaan kadonneet."
Onnettomuus sai ilmeisesti alkunsa rannikkotykistön taistelupanosten varomattomasta käsittelystä. Varasto varastolta edennyt räjähdysten sarja jatkui koko päivän ja näkyi ja tuntui kaupungissa asti. Saarella olleet yrittivät pelastautua miten taisivat, osa veneillä, osa uiden. Aluksi sammutustöitä johti kapteeni Arvo Kartano, Suomenlinnan kurikomppanian myöhempi huonomaineinen päällikkö. Tulipalon sammutustöihin komennettiin Santahaminan ja linnakesaarten palokunnat, ja niihin osallistui myös Helsingin VPK. Sammutustoimet sujuivat kuitenkin hitaasti, koska palomiesten ja sotilaiden piti toistuvasti suojautua räjähdysten ja ilmassa lentävien ammusten vuoksi. Alueella tapahtui joitakin räjähdyksiä ilmeisesti vielä seuraavana aamuna jälkisammutustöiden yhteydessä.
Pääesikunnan taisteluvälineosaston päällikkö, insinöörieversti Aleksanteri Huuri kuoli pari päivää tapahtuman jälkeen sydänkohtaukseen.
Onnettomuudessa kuolleista 11 haudattiin 17. heinäkuuta Suomenlinnaan Piperin puiston viereen paikkaan, josta on näkymä Vallisaareen. Vuonna 1951 paikalle pystytettiin obeliskimainen muistokivi "Mortuis", joka on omistettu Suomenlinnassa erilaisissa suurissa onnettomuuksissa kuolleille.
Sid Atkinson

Sidney ”Sid” James Montford Atkinson (14. maaliskuuta 1901 – 31. elokuuta 1977) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Amsterdamissa 1928.
Atkinson nousi kansainväliselle tasolle 1922 juostessaan 110 metrin aidat 15,2 ja 400 metrin aidat 56,5. Hän oli myös erinomainen pituushyppääjä, jonka ennätys oli yli 730.
Pariisin olympialaisissa 1924 ennakkosuosikki oli Yhdysvaltain George Guthrie. Atkinson juoksi alkuerien nopeimman ajan 15,2 ja oli samalla ajalla välierässään toinen Guthrien jälkeen. Loppukilpailussa Atkinson johti, mutta osui viimeiseen aitaan ja hävisi niukasti Yhdysvaltain yllättäjälle Daniel Kinseylle. Molempien aika oli 15,0. Guthrie hylättiin hänen kaadettuaan liian monta aitaa.
Seuraavien neljän vuoden ajan Atkinson työskenteli vientiliikkeen johtajana ja harjoitteli vain vähän. Hän teki kuitenkin paluun Amsterdamin olympialaisiin. Siellä Atkinson voitti alkueränsä ajalla 15,2 ja oli välierässään toinen Yhdysvaltain Steve Andersonin jälkeen. Loppukilpailussa kulta- ja hopeamitalistien ero oli yhtä niukka kuin neljä vuotta aiemmin, mutta tällä kertaa Atkinson voitti Andersonin jäädessä hopealle. Loppuaika oli molemmilla 14,8, mikä jäi Atkinsonin uran parhaaksi.
Nordtank

Nordtank A/S eli Nordtank Energy Group (NEG) oli vuonna 1962 perustettu säiliöautojen valmistaja ja vuosina 1980–1997 se oli myös itsenäinen tuulivoimaloiden valmistaja. Yhtiön omisti Thorkild Rørbæk Jensen, joka yhdessä Peder Mørupin ja Erik Ørum Nielsenin kanssa kehittivät oman tuulivoimalaitoskonseptin. Jo vuonna 1979 yhtiö rakensi ensimmäisen tuulivoimalansa, jonka teho oli 22 kilowattia. Voimaloiden myyntiä varten perustettiin T. Rørbæk Jensen A/S, joka alkoi markkinoida voimaloita yksityiskäyttöön. Yhtiön nimeksi muutettiin myöhemmin Nordtank A/S. Nordtank hyödynsi taitoaan valmistaa putkimaisia säiliöitä ja sovelsi sitä ensimmäisen tuulivoimaloiden torniin. Yhtiöstä kehittyi yksi Tanskan johtavia tuulivoimalaitosten valmistaja, mutta vuonna 1982 Peder Mørup erosi yhtiöstä perustaen toisen myös tuulivoimaan keskittyvän Miconin. Miconin tuulivoimalaitokset muistuttivat Nordtankin voimaloita ilmeisestä syystä. Vuonna 1997 Micon ja NEG fuusioituivat muodostaen NEG Miconin, joka jatkoi tuulivoimaloiden tuottamista uudella nimellään. Vuonna 1999 yhtiö osti toisen tuulivoimalavalmistajan Wind Worldin. Lopulta, vuonna 2004, tanskalainen Vestas osti NEG Miconin eikä sen voimaloita markkinoitu enää sen omalla nimellä. Vaikka yhtiön toiminta alkoi Tanskassa ja sen voimaloita myytiin myös Tanskan naapurimaihin, olivat Yhdysvaltojen valtion tukemat markkinat yhtiön kasvun perusta. Yhdysvaltioihin meni suuri osa yhtiön tuotteista, mutta kun valtion tuki päättyi, romahtivat Yhdysvaltojen markkinat ja yhtiön tuloskunto heikkeni. Siihen vastattiin fuusioitumalla Miconin kanssa.
Tuulivoimalaitoksia.
Nordtankin tuulivoimaloita markkinoitiin nimellä NTK, jonka jäljessä oli kapasiteettia eli tehoa merkitsevä numero ja toisinaan kauttaviivalla erotettu tuuliturbiinin halkaisijaa täysinä metreinä tarkoittava luku (esimerkiksi NTK 150/26). Ensimmäisissä malleissa siivet oli valmistanut tanskalainen Økær, joissakin käytettiin hollantilaisen Storkin siipiä, mutta lopuksi vuoden 1986 jälkeen siivet toimitti LM Glasfiber. Ensimmäiset mallit olivat (viittaukset merkitsevät Suomessa käytettyjä malleja )
NTK11, NTK22, NTK30, NTK55, NTK65 , NTK75, NTK99, NTK100, NTK130, NTK145 ja NTK150 (vuonna 1989).
Myöhemmin laitoskoko alkoi kasvaa, jolloin saatavilla oli esimerkiksi vielä 
NTK150XLR, NTK200, NTK300 , NTK450, NTK500 , NTK600 ja NTK1500.
Suomessa.
Nordtankin tuulivoimalaitoksien tuotannon huippuvaiheen aikana tuulivoimalaitoksia ostettiin Suomeen jonkin verran. Nordtankin voimalaitoksia ostetaan nykyään vielä Suomeen mutta kuitenkin käytettyinä, sillä ne ovat olleet hyvin kestäviä. Lähteistä löytyvät maininnat on merkitty lähdeviittauksin ylempänä lueteltujen mallien perään. Korsnäsissä aloitti marraskuussa 1991 neljä NTK200, joista yksi pysäytettiin heinäkuussa 2009 ja muut 2017. Niiden lisäksi toiminnassa on voimaloita ainakin (vuoden 2023 tilanne) Vampulan tuulivoimapuistossa, jossa on kolme NTK300-mallia, Biolanin tuulivoimalaitos, jossa toimii yksi NTK500-malli, ja Santionvuoren tuulivoimalaitos, jossa on yksi NTK75-malli.
Huomioita.
VTT:n julkaisemissa vuoden 2004 ja 2009 tuulivoimatuotannon vuositilastoissa on seuraavia mainintoja :
Inkere (täsmennyssivu)

Inkere voi tarkoittaa seuraavia:
Leningradin alueella Venäjällä:
Suomessa:
Kultamalawinahven

Kultamalawinahven ("Melanochromis auratus") on endeemisenä afrikkalaisen Malawijärven eteläosissa elävä kirjoahvenlaji, jota voidaan pitää myös akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan kultamalawinahvenkoiraat ovat hieman naaraampia kookkaampia ja voivat saavuttaa noin 11 cm pituuden. Koiras on pohjaväriltään musta, mutta kylkijuova, evät ja selkä ovat kiiltävän hopeanharmaat. Naaraiden ja nuorten yksilöiden pohjaväri on kullankeltainen ja poikittaisjuovat ovat tummat. Kultamalawinahvenen väritys on vaatimattomampi, jos sen ravinto ei sisällä riittävästi kasveja.
Käyttäytyminen.
Kultamalawinahvenet elävät mielellään kivikkopohjan läheisyydessä. Akvaariokalana lajia ei suositella vasta-alkajille, sillä se on yksi aggressiivisimmista kirjoahvenista. Erityisesti koiraat suhtautuvat hyvin väkivaltaisen vihamielisesti myös muihin kaloihin, jotka hiemankin muistuttavat sitä itseään. Erityisesti pienessä akvaariossa ei kahden lajin koiraan pitäminen ole suositeltavaa. Koiraat saattavat käyttäytyä aggressiivisesti myös naaraskultamalawinahvenia kohtaan, minkä vuoksi on hyvä pitää vähintään kahta naarasta yhtä koirasta kohti. Tällöin on todennäköistä, että edes toinen naaraista selviää. Useiden muiden Malawijärven kirjoahventen tapaan naaraat hautovat mätiään suussa.
Vesiolot ja ravinto.
Kultamalawinahvenet elävät vedessä, jonka lämpötila on 22–26 °C ja pH 7,0–8,5. Ravintonaan laji käyttää pääasiassa levää ja kasveja.
Alphen-Chaam

Alphen-Chaam on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 9 421 (1.1.2009) ja väestötiheys on 101 as./km². Kunnan pinta-ala on 93,64 neliökilometriä, josta vettä on 0,5 km². Alphen-Chaamin pormestari on Harrie Nuijten.
Alphen-Chaamin naapurikunnat ovat Gilze en Rijen pohjoisessa, Goirle idässä, Ravels (Belgiassa) kaakossa, Baarle-Nassau etelässä, Hoogstraten (Belgiassa) lounaassa ja Breda luoteessa.
Alphen-Chaam muodostui 1. tammikuuta 1997, kun kunnat Alphen en Riel ja Chaam sekä osa Nieuw-Ginnekenistä yhdistyivät.
Amanda Baker

Laura Amanda Baker (s. 22. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esittänyt Babe Careyta sarjassa "All My Children" ja Jolene Crowellia "General Hospitalissa" sekä sen spin-offissa "General Hospital: Night Shift". 
Baker on kotoisin Etelä-Carolinassa. Valmistuttuaan Wando High Schoolista hän pääsi opiskelemaan Etelä-Carolinan yliopistoon.
Symphytognathidae

Symphytognathidae on pieni, vain 44 lajia käsittävä hämähäkkiheimo. Kaikki heimon lajit ovat erittäin pienikokoisia.
Ensimmäinen Symphytognathidae-heimon laji kuvattiin tieteelle vuonna 1905. Kaikki lajit ovat trooppisten alueiden lajeja ja lajirunsaus on suurimmillaan Keski- ja Etelä-Amerikassa, Tyynen valtameren saarilla sekä Australiassa. Muutama laji elää Afrikassa ja Aasiassa. Heimoon kuuluu useita maailman pienikokoisimpia hämähäkkilajeja, mm. "Patu digua" ja "Anapistula caecula", jotka kumpikin ovat alle puolen millimetrin pituisia. Vain pari lajia saavuttaa kahden millimetrin pituuden.
Symphytognathidae-heimon lajeilla ei ole lainkaan hämähäkeille tyypillisiä lehtikeuhkoja vaan niiden tilalle on surkastunut yksinkertainen ilmaputkisto. Tämä riittää eläimen pienen koon takia. Muita heimolle ominaisia piirteitä ovat mm. jossain määrin yhteen kasvaneet kelikerit ja naaraalta voimakkaasti surkastuneet pedipalpit. Elinympäristönä on tavallisesti karike, mutta niitä esiintyy myös sammaleen joukossa ja jopa luolissa. Heimon lajien elintavat ovat suurelta osin tuntemattomia, mutta osa lajeista elää kleptoparasiitteinä muiden hämähäkkien verkoissa.
Pyyntiverkko on tavallisimmin pyöreä, parin senttimetrin levyinen ja säteislankoja on erittäin paljon. Myös muunmuotoisia verkkoja kuitenkin esiintyy.
Juhani Paatela

Juhani Elias Paatela (5. joulukuuta 1917 Tampere – 23. syyskuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen maataloustieteilijä, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen ylijohtaja ja lintuharrastaja.
Juhani Paatela oli arkkitehti Jussi Paatelan poika. Paatela kävi koulunsa Helsingin suomalaisessa reaalilyseossa. Hän valmistui agronomiksi kasvinviljelylinjalta vuonna 1944, jonka jälkeen hän aloitti tutkijana Maatalouskoelaitoksessa vuonna 1945. Tohtorinväitöksen hän suoritti 1947. Paatela oli Helsingin yliopiston kasvinviljelytieteen professori vuosína 1954–1973. Hän hoiti myös puutarhatieteen professorin virkaa vuodet 1956–1959.
Paatela oli innokas lintuharrastaja ja hän tutki erityisesti lintujen laulua. Yhdessä Leo Lehtosen kanssa hän julkaisi "Laulavan lintukirjan" vuonna 1963. Paatela äänitti itse kaikki levyillä kuultavat linnunlaulut. Paatela kuvasi myös kaitafilmille naurulokkien elämää ja hän voitti teoksellaan "Wings and Rings" -palkintoja Zürichissä 1956 ja Cannesissa 1957. Hän myös vastaanotti tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä muun toimituskunnan kanssa vuonna 1979 teoksesta "Metsä".
Paatela oli Ruotsin Kuninkaallisen metsä- ja maatalousakatemian (Kungliga Skogs- och Lantbruksakademien) jäsen.
Paatelan veljiä olivat arkkitehdit Jaakko ja Veli Paatela.
Clifton Sextet

Clifton Sextet (lyh. C.S.) oli vuonna 2002 perustettu, viisihenkinen helsinkiläinen suomenkielistä rockia soittava yhtye. Ennen levytyssopimuksen allekirjoittamista yhtye julkaisi neljä omakustanne-EP:tä.
Historia.
Clifton Sextet perustettiin vuonna 2002. Yhtye teki "Tiesitkö tämän minusta?" -omakustanne-EP:n. EP valittiin "Soundissa" kuukauden demoksi. Toinen omakustanne "Ennen seitsemää" julkaistiin kesäkuussa 2004. Kolmas EP "Kenen luona olit yötä?" tehtiin vielä alkuperäisellä kokoonpanolla, mutta pian sen jälkeen päätettiin hankkia myös basisti ja rumpali. Tammikuussa 2007 yhtye julkaisi neljännen omakustanne-EP:n "Tästä paikasta suoraan ylöspäin". 
Bändi voitti YleX:n demoraadin, ja kanavan kuulijat äänestivät bändille toisen sijan seuraavan viikon Himotuimmat-äänestyksessä. YleX julkisti joulukuussa 2007, että Clifton Sextet oli vuoden eniten Himotuimmat-ääniä kerännyt demovoittaja. 
Levytyssopimus.
Clifton Sextet allekirjoitti kahden albumin sopimuksen Bonnier Amigon kanssa, ja Egotripin rumpali Sampo Haapaniemi lähti mukaan tuottajaksi. Syyskuussa 2007 alettiin tehdä ensimmäistä levyä, joka lopulta julkaistiin 24. syyskuuta 2008.
Yhtyeen kappaleet "Nuoret ja kauniit" sekä "Se kuuluisa tunne" ovat soineet MTV3-televisiokanavan mainoksissa: Nuoret ja kauniit" kanavapakettimainoksissa ja "Se kuuluisa" tunne "Tukka auki" -sarjan puffissa.
Yhtye jäi tauolle alkuvuodesta 2009.
Charles Hilary Fry

Charles Hilary Fry on lintutieteilijä. Hän on tutkinut säihkylintujen: mehiliäissyöjien, sininärhien ja kuningaskalastajien biologiaa, ja on kirjoittanut aiheesta kirjoja.
Fry on nimennyt linnuista etiopianpääskyn ("Petrochelidon perdita") yhdessä DA Smithin kanssa.
Ammar Souayah

Ammar Souayah (, s. 11. kesäkuuta 1957 Téboursouk, Tunisia) on tunisialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Vuodesta 2011 lähtien hän on toiminut Saudi-Arabian valioliigassa pelaavan Al-Raedin päävalmentajana.
Valmennusura.
Souayah aloitti valmentamisen vuonna 1978 aluksi Tebourban junioreiden valmentajana ja sittemmin vuosina 1980–1981 US Djedeidan junioreiden valmentajana. Kauden jälkeen hän siirtyi edustusjoukkueen päävalmentajaksi, jossa hän valmensi vuosina 1981–1983.
Souayah toimi Tunisian maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2002 MM-kisoissa. Kisojen aikana hän sai paljon kritiikkiä puolustus voittoisesta taktiikasta. Jopa Japania vastaan Souayah panosti enemmän puolustamiseen, vaikka joukkue tarvitsi voitton päästäkseen jatkoon.
Ennen maajoukkuetta hän muun muassa valmensi CS Hammam-Lifin Tunisian cupin voittoon vuonna 2001 ja ES Sahelin Afrikan Cup-voittajien cupin voittoon vuonna 2003.
Vuodesta 2010 alkaen hän toimi Tunisian olympiajalkapallojoukkueen päävalmentajana. Souayah päätti kuitenkin erota marraskuussa 2010.
27. tammikuuta 2011 Tunisian jalkapalloliitto ilmoitti Souayahin toimivan Tunisian maajoukkueen väliaikaisena valmentajana. Hänen on määrä alustavasti valmentaa maataan ystävyysottelussa Algeriaa vastaan. Neljä päivää myöhemmin Tunisian liitto ilmoitti Souayahin toimivan myös meneillään olevien Afrikan mestaruuskisojen karsintojen loppuun saakka. Souayahin pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, kun ystävyysottelu Algeriaa vastaan peruttiin ja Tunisian jalkapalloliitto julkisti Sami Trabelsin siirtyvän maan uudeksi päävalmentajaksi.
Syksyllä 2011 Souayah siirtyi saudiarabialaisen Al-Raedin päävalmentajaksi.
Money Money 2020

Money Money 2020 on uuden aallon yhtye The Networkin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt studioalbumi ennen yhtyeen hajoamista vuonna 2005. Levy julkaistiin "Adeline Recordsilla" 30. syyskuuta 2003. The Networkin uskotaan koostuvan punkrock-bändi Green Dayn jäsenistä ja kolmesta muusta muusikosta. He soittavat salanimillä. Levyn mukana on DVD, jolla on kuusi musiikkivideota.
9. marraskuuta 2004 "Reprise Records" uudelleenjulkaisi levyn. Uudelleenjulkaisu ei sisältänyt DVD:tä, mutta sillä oli kaksi bonusraitaa, joista toinen, cover The Misfitsin "Teenagers from Mars" -kappaleesta, on Tony Hawk's American Wasteland -pelissä.
"Money Money 2020" -levyn on huhuttu liittyvän Green Dayn varastettuun albumiin, joka kulki nimellä "Cigarettes and Valentines" albumin julkaisuajankohdan ja monien muiden samankaltaisuuksien vuoksi. Kun "Cigarettes and Valentinesin" nauhat oli varastettu, Green Day aloitti kokonaan uuden levyn, American Idiotin teon. American Idiot toi Green Daylle räjähdysmäisen suosion ja vakiinnutti bändin yhdeksi punkin tärkeimmistä yhtyeistä.
Kokkolan tuulipuisto

Kokkolan tuulivoimapuisto oli Kokkolan kaupungin edustalle Kokkolan sataman aallonmurtajille kaupungin vuokraamalle alueelle rakennettu tuulipuisto, jossa oli kaksi PVO-Innopowerin vuonna 2003 valmistuneet 1,0 megawatin Winwind-tuulivoimalaa. Lokakuussa 2015 Innopower tiedotti voimaloiden purkamisesta.
Yleistä.
PVO-Innopower Oy rakensi vuonna 2002 Ykspihlajan sataman Kokkolan kaupungin vuokraamille aallonmurtajille kaksi tuulivoimalaitosta. Ne olivat suomalaisen Winwindin yhden megawatin tuulivoimaloita (WWD-1), joiden perustukset valettiin suoraan aallonmurtajan kohdalle. Perustuksen halkaisija oli 16 metriä ja suurin paksuus 1,4 metriä. Tuulivoimaloiden napakorkeus oli 70 metriä ja tuuliturbiinin halkaisija 56 metriä. Tuulipuiston kustannus oli 2,6 miljoonaa euroa ja ne vihittiin käyttöön toukokuussa 2003 . Tuulivoimapuiston sähkö siirrettiin satama-alueen verkossa muuntajan kautta kantaverkkoon.
Laajennusyritys.
EPV Tuulivoima Oy ja PVO Innopower Oy tekivät Kokkolan kaupungille aloitteen tuulivoimapuiston laajentamiseksi ja kaupunki päättikin huhtikuussa 2010 käynnistää vaiheyleiskaavan laatimisen . Kaava-alueelle kaavailtiin aluksi seitsemän tuulivoimalaitoksen (voimalat nro 3–9) rakentamista ja niiden kapasiteetiksi arvioitiin mallista riippuen 21–35 megawattia. Voimaloiden sijaintipaikat olisivat olleet Pommisaari (nrot 3 ja 4), rannan edusta (nro 5), jätevedenpuhdistamon länsipuoli (nro 6) ja Outokummuntien pohjoispuoli (nrot 7, 8 ja 9). Aallonmurtajalla oli jo toiminnassa kaksi edellä esiteltyä voimalaa ja niiden eteläpuolella vielä kaksi poikkeusluvan saanutta tuulivoimalan paikkaa (voimalat nro 1 ja 2) . Voimaloiden tarvitsema muuntoasema sijoitettiin kaavassa sisääntuloväylän varteen. Kaava-alueen pinta-ala oli 2,4 neliökilometriä. Laajennus ei koskaan toteutunut.
Tuulipuiston purkaminen.
Winwindin tuulivoimaloita vaivasivat erilaset laatuongelmat, jonka vuoksi niiden toimintavarmuus heikkeni kaiken aikaa. Kun Winwindillä alkoi mennä huonosti, oli varaosien saannissa ongelmia. PVO Innopower Oy, joka oli muuttanut nimensä Innopower Oy:ksi vuonna 2011, oli ostanut kaikki tuulivoimalaitoksensa Winwindiltä. Tämän vuoksi sen sähköntuotannossa ilmeni pitkiäkin katkoksia samalla kun sähkön hinta alkoi laskea alas. Lopulta Innopower päätti luopua tuulivoimasta. Se alkoi myydä tuulipuistoja ja purkaa niitä pois. Kokkolan tuulivoimalat olivat olleet vuonna 2015 jo puoli vuotta pysäytettynä varaosaongelmien vuoksi, kun yhtiö ilmoitti purkavansa ne. Purkulupa saatiin seuraavana vuonna.
Evile

Evile on englantilainen thrash metal -yhtye, jonka kotipaikka on Huddersfield.
Yhtye on perustettu vuonna 2004 ja sen esikoisalbumin "Enter the Grave" tuotti tanskalainen tuottaja Flemming Rasmussen Sweet Silence Studiosilla Kööpenhaminassa Tanskassa. Earache Records julkaisi esikoisalbumin maailmanlaajuisella sopimuksella vuonna 2007.
Flemming Rasmussen tuotti myös yhtyeen toisen albumin "Infected Nations", joka julkaistiin vuonna 2009.
Yhtyeen basisti Mike Alexander kuoli 32-vuotiaana, 5. lokakuuta 2009 Luulajassa Ruotsissa kesken yhtyeen Euroopankiertueen.. 
Samana vuonna 16. joulukuuta yhtye nimesi uudeksi basistiksi Joel Grahamin.
Yhtyeen nimen ääntäminen.
Soolokitaristi Ol Draken mukaan yhtyeen nimi äännetään samaan tapaan kuin sana "e-vile" äännetään englannin kielellä.
Jäsenet.
Entiset jäsenet
Diskografia.
Studioalbumit
EP:t
Demot
Singlet
Musiikkivideot
Kehitysvammaisten Tukiliitto

Kehitysvammaisten Tukiliitto ry on valtakunnallinen kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena on mahdollistaa hyvä elämä kehitysvammaiselle henkilöille ja hänen läheisilleen. Järjestö kehittää kehitysvammaisten henkilöiden ja heidän perheidensä yhteiskunnallista tasa-arvoa ja oikeuksia. 
Kehitysvammaisten Tukiliiton jäsenistö muodostuu noin 185 paikallisesta ja alueellisesta yhdistyksestä, joissa on noin 17 500 henkilöjäsentä. Jäseninä on kehitysvammaisia henkilöitä, omaisia, läheisiä, alan työntekijöitä sekä kehitysvammaisten ihmisten hyvää elämää tavoittelevia kansalaisia. Yhdistyksissä ihmiset saavat ja antavat vertaistukea - vaihtavat kokemuksia ja hyväksi koettuja arjen ratkaisuja -, järjestävät toimintaa ja tapahtumia ja vaikuttavat oman alueensa päätöksentekoon kehitysvammaisia ihmisiä ja heidän läheisiään koskevissa asioissa.
Kehitysvammaisten Tukiliitto ry on toiminut vuodesta 1961. Toiminnan merkittävin rahoittaja on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA). Kehitysvammaisten Tukiliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Moerdijk

Moerdijk on Alankomaissa Pohjois-Brabantin provinssissa sijaitseva kunta. Asukkaita kunnassa on 36 797 (30.6.2008) ja väestötiheys on 231 as./km². Kunnan pinta-ala on 183,99 neliökilometriä, josta vettä on 24,89 km². Moerdijkin pormestari on Wim Denie. Kunnan keskuspaikka on Zevenbergen
Moerdijkin naapurikunnat ovat Strijen pohjoisessa, Dordrecht koillisessa, Drimmelen idässä, Breda kaakossa, Halderberge ja Etten-Leur etelässä, Steenbergen lounaassa, Oostflakkee lännessä ja Cromstrijen luoteessa.
Historia.
Nykyinen Moerdijkin kunta syntyi vuonna 1997, kun kunnat Fijnaart en Heijningen, Klundert, Standdaarbuiten, Willemstad ja Zevenbergen yhdistyivät. Aluksi kunnan nimi oli Zevenbergen. Moerdijkiksi se muuttui vuonna 1998.
Asutuskeskukset.
Achterdijk, Binnen-Moerdijk, Bosselaar, Drie Hoefijzers, Fijnaart, Heijningen, Helwijk, Hoekske, Kreek, Krooswijk, Langeweg, Moerdijk, Molengors, Nieuwemolen, Noordhoek, Noordschans, Oudemolen, Pelikaan, Roodevaart, Strooiendorp, Tonnekreek, Torenveld, Zevenbergschen Hoek, Zwingelspaan
Brestin alue

Brestin alue (, ) on Valko-Venäjän lounaisosassa sijaitseva maakunta (oblasti). Maakunnan tunnuseläimenä on visentti. 
Perustietoja.
Brestin alue on perustettu 1939 ja nykyiset rajansa se sai 1954. Alueen pinta-ala on 32 800 neliökilometriä. Vuoden 2009 väestönlaskennan perusteella alueella asui 1 401 177 ihmistä.
Alueen naapurina on etelässä Ukraina ja lännessä Puola. Pohjoispuolella sijaitsevat Valko-Venäjän Hrodnan ja Minskin alueet ja idässä Homelin alue.
Suurimmat kaupungit ja taajamat.
Brestin alue jakautuu 16 piiriin ("raion"). Alueen suurimmat kaupungit ovat Brest, Baranavitšy, Pinsk ja Kobryn.
Oheisessa taulukossa Brestin alueen yli 10 000 asukkaan taajamat ovat asukasluvun mukaisessa suuruusjärjestyksessä. Väkiluvut perustuvat vuoden 2009 lokakuun väestönlaskentaan.
Alle 10 000 asukkaan kaupunkeja tai hallintopiirin keskustaajamia Brestin alueella ovat mm. Davyd-Haradok (David-Gorodok), Kamjanets (Kamenets), Kosava (Kossovo) ja Vysokaje (Vysokoje).
Maakunnan osa-alueet.
Aluehallinnollisesti suoraan Brestin alueen alaisuuteen kuuluu kolme suurinta kaupunkia ja 16 hallintopiiriä ("raion"). Nämä maakunnan osa-alueet ovat (asukasluvut 2009 väestönlaskennasta):
Liikenneyhteyksiä.
Brestin alueen läpi kulkevat suurimmat valtatiet ovat:
Rautatieyhteyksistä merkittävimpiä ovat Minsk–Baranavitšy–Brest ja poikittaisyhteys Brest–Pinsk–Homel. Brestistä ratayhteys jatkaa Puolaan. Vilna–Lida–Baranavitšy-rata kulkee pohjois-eteläsuuntaisesti Brestin alueen itäosien poikki ja jatkaa etelässä Ukrainan länsiosiin.
Vesiliikenneyhteyksistä Dneprin sivujoki Pripet ulottuu navigoitavana Pinskin kaupunkiin. Sieltä liikennöitävä jokireitti jatkuu Pina-haaraa pitkin jonkin matkaa. Pripetin ja Bugin välille aikanaan rakennettu, Mustanmeren ja Itämeren vesistöalueet yhdistävä kanavayhteys jatkaa reittiä Muhavetš-joelle, jota pitkin pääsee Kobrynin kaupungista Brestiin. Lisäksi Puolassa Itämereen laskevan Veikselin sivuhaara Bug kulkee Brestin länsipuolitse ja muodostaa rajajoen Puolan kanssa. Yhteys Brestin satamasta Bug-joelle ei ole toistaiseksi liikennöitävissä. 
Brestissä on myös lentoasema.
Humberto Coelho

Humberto Manuel de Jesus Coelho (s. 20. huhtikuuta 1950 Cedofeita, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Pelaajaura.
Pelaaja urallaan Coelho pelasi puolustajana yli 300 liigaottelua Portugalissa ja edusti myös maataan 64 ottelussa. Coelho valittiin muun muassa vuonna 1974 vuoden portugalilaiseksi jalkapalloilijaksi.
Valmentajaura.
Coelho nimitettiin 3. kesäkuuta 2008 Tunisian maajoukkueen päävalmentajaksi. Sitä ennen päävalmentajan tehtävää oli tarjottu Bertrand Marchandille ja Jacques Santinille, mutta kumpikaan ei saanut solmittua haluamaansa sopimusta Tunisian jalkapalloliiton kanssa. Marraskuussa 2009 Coelho erotettiin valmennustehtävistään, Tunisian jäätyä ilman MM-kisapaikkaa.
Coelho oli ehdolla Ghanan maajoukkueen päävalmentajaksi loppuvuodesta 2010, mutta valmennuspesti meni Goran Stevanovicille.
Amanda Redman

Amanda Redman (s. 12. elokuuta 1957 Brighton, East Sussex, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan tv-sarjasta "Ryhmä Pullman", jossa hän näytteli rikoskomisario Sandra Pullmania. Hän on ollut BAFTA-ehdokkaana tv-sarjasta "At Home with the Braithwaites". Redman on voittanut myös Cholotrudis Award -palkinnon sivuosastaan elokuvassa "Sexy Beast" (2000).
Yksityiselämä.
Amanda Redman on ollut kaksi kertaa naimisissa. Hän avioitui pitkäaikaisen poikaystävänsä Damian Schnabelin kanssa, syyskuussa 2010. Hän oli naimisissa näyttelijä Robert Glenisterin kanssa vuosina 1984–1992. Liitosta syntyi yksi tytär, Emily Glenister (s. 1987), joka myös on näyttelijä.
Winwind WWD-3

WWD-3 on suomalaisen Winwindin valmistama 3 megawatin tuulivoimalaitos, jollaisia on Suomessa ollut Ajoksen tuulivoimapuistossa yksitoista ja koko maassa yhteensä kuusitoista. Voimala tuottaa sähköä silloin, kun tuulen voimakkuus on 4 m/s - 20 m/s. Enimmillään tuotos on &gt;12,5 m/s puhaltavalla tuulella. Jos myrsky yltyy yli 20 m/s, voimala pysähtyy.
WWD-3 -tuulivoimalan akselinnavan korkeus maasta on yleensä 88 metriä, sen roottorikehän halkaisija on 100 metriä, tornin massa 225 000 kg, roottorin massa 60  000 kg, konehuone roottorin kanssa 180 000 kg.
WWD-3 -voimaloita on Kemin tuulipuistossa pystytetty myös merelle keinotekoisille saarille. 
Merelle sijoitettavan keinotekoisen saaren pinta-ala on 30 m x 50 m, louhetarve 23 000 m3, raudoitus 42 000 kg, suodatinkangas 6 000 m2, betonia 700 m3, putkia 120 m.
Meri Utrio

Meri Marjatta Utrio (o.s. Vitikainen, 23. maaliskuuta 1919 Kotka – 14. joulukuuta 2004 Somero) oli suomalainen toimittaja ja kääntäjä. Hän oli naimisissa kustannusliike Tammen toimitusjohtajan Untamo Utrion kanssa. Kirjailija Kaari Utrio on heidän tyttärensä.
Utrio suoritti kaupallisen alan tutkinnon Helsingin liikemiesten kauppaopistossa 1930-luvulla. Hän teki töitä Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääkonttorissa Helsingissä mm. Yhteishyvä-lehden arkistojen parissa.
Rantayrtti

Rantayrtti eli luhtarantayrtti ("Lycopus europaeus") on Euraasiassa tavattava valkokukkainen, monivuotinen ruohovartinen kasvi. Suomessa rantayrtti on sukunsa ainoa edustaja.
Ulkonäkö ja koko.
Rantayrtti kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on hoikkajuurakkoinen ja sen maarönsyt ovat hentoja ja pitkiä. Varsi on usein haaraton ja vaaleakarvainen. Lehdet ovat ruodittomia tai lyhytruotisia, ja kasvavat pareittain vastakkain. Muodoltaan lehden lapa on suikea tai kapeanpuikea, suippo, isohampainen tai parihalkoinen. Alimmat lehdet ovat tyvestä tavallisesti parijakoisia. Valkoiset, punapilkkuiset huulimaiset kukat sijaitsevat tiheästi lehtien tyvessä. Kukat ovat tuoksuttomia ja niissä on vain kaksi hedettä. Kukissa kaikki terälehdet ovat keskenään jokseenkin yhtä pitkiä. Suomessa rantayrtti kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on neliosainen lohkohedelmä.
Levinneisyys.
Rantayrttiä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen keskiosiin sekä edelleen samalla korkeudella Venäjän pohjoisosiin. Idässä levinneisyysalue jatkuu Turkkiin, Lähi-itään ja Keski-Aasiaan. Sitä tavataan myös paikoin Pohjois-Afrikasta. Ihmisen mukana laji on levinnyt Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa rantayrttiä kasvaa yleisenä sisämaassa Jyväskylän korkeudelle saakka, Itä-Suomessa tavataan erillisesiintymiä Pohjois-Savoa ja Pohjois-Karjalaa myöten. Pohjanlahden rannikolla laji kasvaa Vaasan korkeudelle asti. Jääkauden jälkeen rantayrttiä tavattiin Suomen alueella Lappia myöten, mihin viittaavat lajin pohjoiset erillisesiintymät sekä siementen fossiililöydöt turvekerrostumista.
Elinympäristö.
Rantayrtti kasvaa kosteilla paikoilla kuten rannoilla, rehevissä korvissa ja ojissa. Kasvupaikat ovat useimmiten kuivalla maalla, mutta joskus sitä tavataan myös matalassa vedessä.
Käyttö.
Rantayrttiä on vanha värikasvi, josta saadaan mustaa väriä kun sitä keitetään rautavihtrillin kanssa. Sillä on värjätty villaa, pellavaa ja silkkiä. Mustaa väriä on käytetty myös naamiovärinä.
Brasilianvaeltajahämähäkit

Brasilianvaeltajahämähäkit ("Phoneutria") on suku, johon kuuluu maailman myrkyllisimpiä hämähäkkejä. Useimmat hämähäkkien puremisista johtuvat kuolemat on aiheuttanut brasilianvaeltajahämähäkki. 
Suvun lajeja löytyy trooppisesta Amerikasta Costa Ricasta pohjoiseen Argentiinaan. Näitä hämähäkkejä on myös kulkeutunut banaanikuljetuksien mukana Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Päivisin nämä yöaktiiviset hämähäkit piileskelevät termiittikeoissa, kaatuneiden puiden ja kivien alla sekä myös banaanifarmeilla ja ananaskasveissa.
"Phoneutria"-lajit ovat luonteeltaan hyvin aggressiivisia. Uhattuna hämähäkki asettuu ominaiseen varoitusasentoon, jossa kaksi ensimmäistä raajaparia on kohotettuna ylös ja hämähäkki huojuttaa ruumistaan sivusuunnassa. Mikäli tämä ei auta, eläin hyökkää empimättä kohti ja puree.
"Phoneutria feraa" pidetään maailman myrkyllisimpänä hämähäkkilajina ja se on päässyt myrkyllisyytensä ansiosta myös Guinnessin ennätysten kirjaan. "Phoneutria nigriventer", joka on yleinen Brasilian suurkaupungeissa, aiheuttaa yksistään São Paulossa 600–800 puremaa vuosittain, joskin kuolemantapaukset ovat harvinaisia. Brasilianvaeltajahämähäkit esiintyvät usein ihmisasumusten lähellä, sillä jätteissä viihtyvät hyönteiset ovat niille mieluisa ravinnonlähde. Sisätiloihin hämähäkit tulevat kuitenkin lähinnä vahingossa. Sisätiloissa tavattavat hämähäkit ovat useimmiten koiraita ja lähes 35 % löydöistä tapahtuu maalis–toukokuussa, jolloin koiraat liikkuvat aktiivisesti etsimässä parittelukumppania. Purematapauksessa naaraan purema johtaa kuitenkin useammin kuolemaan. Syynä tähän saattaa olla koiraan pienempi myrkkymäärä tai mahdollisesti sen erilainen koostumus. Naaraspuolisen "P. nigriventerin" myrkyn LD50-arvo hiirelle on 0,15 µg, kun koiraalla vastaava luku on 0,21 µg.
Brasilianvaeltajahämähäkkejä pidetään terraarioeläiminä, joskaan aggressiivisuutensa ja myrkyllisyytensä vuoksi ne eivät ole kovin yleisiä.
Piikkiankeriaskalat

Piikkiankeriaskalat (Notacanthiformes) on viuhkaeväisten lahko, johon kuuluu 25 kalalajia. Ne jaetaan kahteen heimoon, kummassakin kolme sukua. Useimmat piikkiankeriaskalat elävät syvällä meressä.
Vaihtoehtoisessa ja uudemmassa luokituksessa piikkiankeriaskaloja ei pidetä erillisenä lahkona vaan ne luetaan naiskalojen lahkon (Albuliformes) alalahkoksi Notacanthtoidei.
Aatos Tapala

Aatos Abel Tapala (5. toukokuuta 1940 Sauvo) on suomalainen oopperalaulaja ja tenori.
Aatos Tapala oli naimisissa laulaja Tamara Lundin kanssa vuosina 1966–1985.
Koulutus.
Aatos Tapala on opiskellut Jorma Huttusen, Pekka Nuotion, Clemens Glettenbergin, Clemens Kaiser-Bremen ja Gino Cittadini-Laurin oppilaana. Hän on myös toiminut kansakoulunopettajana.
Ura.
Tapala toimi Suomen kansallisoopperan solistina vuosina 1965–1972. Hänen osistaan voidaan mainita Tamino "Taikahuilussa", Basilio "Figaron häissä", Perämies "Lentävässä Hollantilaisessa", Aigistos "Elektrassa", Maalari "Lulussa", Šemeikka "Juhassa" ja Tony "West Side Storyssa". Oopperaosien lisäksi hän on myös esiintynyt monissa opereteissa.
Tapala on hoitanut omaa ohjelmatoimistoa Expertus Oy:tä vuodesta 1972. Hän on patentoinut näyttämötapahtumien havainnollistamiseen tarkoitetun näyttämösimulaattorin, jolla voidaan tehostaa näyttämöproduktioiden harjoittelua.
Ursula Auer

Ursula Auer on salanimi, jolla kirjailija-aviopari Anja Angel ja Pentti Kirstilä on julkaissut kolme salapoliisiromaania vuosina 2005−2007.
Auer kirjoittaa perinnetietoisia, Agatha Christie -tyyppisiä dekkareita, jotka leikittelevät kirjallisilla viittauksilla. Monet hahmoista ovat voimakkaasti karrikoituja. Teosten pastissiluonne näyttäytyy jo kirjojen ulkoasussa. Konseptiin kuuluu sijoittaa rikokset M-kirjaimella alkaviin paikkoihin: Maltalle, Maintenoniin, Mankalaan. 
Kolme romaania.
Auerin esikoinen "Murhia Maltalla" (2005) sijoittuu talvikauttaan elävälle Maltan saarelle. Suomalaisen turistiryhmän keskuudessa tapahtuu murha, ja epäilyt kohdistuvat ryhmän jäseniin. Keskeisessä roolissa on rikoskirjailija Maija Kokko, joka etsii aihetta uudelle kirjalle. Romaaniin sisältyy myös runsaasti matkailutietoutta saaresta.
"Murhia Maintenonissa" (2006) tapahtuu ranskalaisessa pikkukaupungissa Maintenonissa, jonne menestyskirjailija Otso Linna järjestää suuren syntymäpäivävastaanoton ja kutsuu joukon itselleen tärkeitä vieraita. Kehkeytyvä murha-arvoitus ratkeaa lopulta Suomessa.
"Murhia Mankalassa" (2007) on ainut kokonaan Suomeen sijoittuva Auerin dekkari. Se kertoo EU-virkamies Olavi Strömistä, joka perii Iitin Mankalasta maatilan itselleen täysin tuntemattomalta ihmiseltä. Maatilalta löytyy romaanikäsikirjoitus, jolla Ström osallistuu Kouvolan Dekkaripäivien kirjoituskilpailuun ja voittaa. Tämän jälkeen Mankalassa alkaa tapahtua murhia.
Arvosteluissa Auerin on nähty jäävän kultakauden dekkaristien taakse palapelidekkarin ja sen tunnelman luojana.
Salanimen paljastaminen.
Sekä Angelilla että Kirstilällä on ennestään pitkä ura rikoskirjailijoina. Siitä lähtien, kun Auerin esikoinen ilmestyi 2005, julkisuudessa uumoiltiin tunnettua tekijää salanimen takana. Angel ja Kirstilä tulivat julkisuuteen kesällä 2006, kun toinen Auer-romaani oli julkaistu. Heillä oli ollut mielessä yhteisen romaanin kirjoittaminen jo useita vuosia ennen hankkeen aloittamista. 
Mikäli Angelin ja Kirstilän alkuperäinen suunnitelma pitää, Auerin dekkarien lukumäärä jää kolmeen eikä uusia enää "Murhia Mankalassa" -romaanin jälkeen ilmesty.
Markus Suntila

Markus Suntila (s. 24. lokakuuta 1978) on suomalainen salibandymaalivahti. Hän on pelannut urallaan yli 240 liigaottelua.
Ura.
Suntila aloitteli salibandyn pelaamisen 1990-luvun alussa perustettuaan kavereiden kanssa MaMa-nimisen (Madagasgarin maajuusot) joukkueen. Sittemmin pelaaminen muuttui vakavemmaksi ja hän siirtyi myöhemmin Lahden NMKY:hyn ennen siirtymistään Salibandyliigassa pelanneeseen RuRuun kaudella 1998–1999, jossa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 19 ottelua. Seuraavalla kaudella Suntila sai enemmän vastuuta ja pelasi 26 ottelua. Kahden kauden päätteeksi hän siirtyi Josbaan, jossa Suntila voitti pronssia ensimmäisellä kaudellaan uudessa joukkueessa. Menestystä riitti aina kauteen 2003–2004 asti, jonka jälkeen hän siirtyi vuodeksi Ruotsiin Storvretaan. Joukkue sijoittui Ruotsin Svenska Superligan runkosarjassa kuudenneksi ja pääsi pudotuspeleihin, jossa se pääsi aina välieriin asti. Joukkue kuitenkin hävisi vastaan tulleelle AIK:lle voitoin 3-1. 
Kauden päätteeksi Suntila palasi takaisin Suomeen ja Josbaan, jossa hän voitti toisen kerran pronssia Suomen Salibandyliigassa. Suntila pelasi Josban paidassa aina kauteen 2006–2007 asti, jonka jälkeen hän siirtyi hämeenlinnalaisseuraan FT Trackersiin yhdeksi kaudeksi. Vuonna 2008 Suntila siirtyi TPS:ään vuoden sopimuksella.
West St. Paul (Kanada)

West St. Paul on maalaiskunta Manitoban provinssissa Kanadassa. Kunta rajoittuu etelässä Winnipegin kaupunkiin, idässä Redjokeen, lännessä Rosserin maalaiskuntaan, pohjoisessa Rockwoodin ja St. Andrewsin maalaiskuntiin. Vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa kunnassa oli 4 357 asukasta.
Kunnan läpi kulkee valtatie 9 ja valtatie 8 Winnipegistä pohjoiseen päin. Kunta on kooltaan suhteellisen pieni, noin 15,3 km². Kunta perustettiin virallisesti vuonna 1916, mutta paikalla on ollut asutusta jo 1800-luvulla, jolloin ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat Redjoen varteen.
Tapio Soivio

Tapio Soivio (s. 1946 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja graafikko. Hän valmistui vuonna 1966 Taideteollisesta oppilaitoksesta. Hän on työskennellyt muun muassa somistajana, mainosgraafikkona ja kuvittajana. Vuodesta 1999 lähtien hän on tehnyt freelancerjournalistina pilapiirroksia sanomalehtiin.
Tapio Soivio on tehnyt pilapiirroksia Tapio-nimimerkillä muun muassa "Valkeakosken Sanomiin", "Koillissanomiin", "Loviisan Sanomiin", "Kirkkonummen Sanomiin", "Pohjolan Työhön", "Pyhäjokiseutuun", "Kankaanpään Seutuun" ja "Länsi-Uusimaahan". Soivio on julkaissut kaksi pilapiirroksia esittäviä albumia: "Eväät 2000-luvulle" vuonna 2000 ja "Ystävät ja kylänmiehet" vuonna 2001. Kokemuksistaan velkasaneerauksesta Soivio kirjoitti vuonna 2003 runokirjan "Velkasaneeraukseen tuomitun päiväkirja - Platonin Kultaa".
Tapio Soivion graafisen suunnittelun töitä on ollut esillä muun muassa arvostetussa kansainvälisessä "The Modern Publicity" -julkaisussa vuosina 1973–1979. Kirkniemen 4 marsalkan muistolaatta Kirkniemen kartanon puutarhassa vuodelta 1981 on myös Tapio Soivion suunnittelema. Soivio on uransa aikana suunnitellut useita logoja. Hänen tunnetuin työnsä on Suomen Itsenäisyyden 60. juhlavuoden juliste "Itsenäinen Suomi – Yhteinen asiamme". Maininnan arvoisia Soivion töitä ovat Lohjan seurakunnan ja Lohjan museon tunnukset sekä Suomen Sääksisäätiön logo, jonka Tapio Soivio suunnitteli työtoverinsa ja ystävänsä heraldikko-graafikko Juhani Vepsäläisen alkusuunnittelun pohjalta, tämän kuoltua tapaturmaisesti.
Tapio Soiviolla oli taidenäyttely vuonna 1997 Helsingissä Tulli- ja pakkahuoneella. Näyttelyn nimi oli "Visualisointi olemassaolosta – Platonin kultaa". Maalaukset kuvasivat olemassaolon mysteerioita. Näyttely ei tavoittanut ns. suurta yleisöä, mutta monet teologit ja filosofiaan perehtyneet kävivät keskustelua Tapio Soivion kanssa. Tämä aihe on edelleenkin Tapio Soivion työpöydällä.
Tapio Soivio on toiminut erilaisissa yhdistyksissä mm. Suomen Freelance-journalistit ry:n hallituksessa 2004-2012. Muita jäsenyyksiä; Paasikiviseura, Rotary, Suomen Sarjakuvaseura.
Kalsiumfluoridi

Kalsiumfluoridi (CaF2) on kalsiumkationien (Ca2+) ja fluoridianionien (F-) muodostama ioniyhdiste. Luonnossa kalsiumfluoridia esiintyy fluoriitti-kivilajina. Kalsiumfluoridi on tärkein fluorin yhdiste, ja sitä käytetään raaka-aineena muiden fluoriyhdisteiden valmistuksessa. Yhdiste on hyvin pysyvä eikä reagoi kovin helposti muiden aineiden kanssa.
Käyttö.
Luonnossa esiintyvän kalsiumfluoridin yksi tärkeimmistä käyttötarkoituksista on vetyfluoridin valmistaminen. Kalsiumfluoridin annetaan reagoida rikkihapon kanssa, jolloin kaasumainen vetyfluoridi vapautuu:
CaF2 + H2SO4 → CaSO4 + 2 HF
Kalsiumfluoridia käytetään myös optisissa laitteissa erityisesti prismoissa ja linsseissä sen kovuuden ja valontaitto-ominaisuuksien vuoksi. Muita kalsiumfluoridin käyttökohteita ovat dehydrauksen katalyyttina toimiminen ja veden fluoraus. Terästeollisuudessa kalsiumfluoridia eli fluspaattia lisätään kuonan sekaan parantamaan sen juoksevuutta.
Turvallisuus.
Toisin kuin useat muut fluoridit kalsiumfluordi ei ole terveydelle erityisen vaarallista. Kalsiumfluoridin nieleminen kuitenkin aiheuttaa huonoa oloa ja oksentelua. Palotilanteissa voi vapautua myrkyllisiä kaasuja.
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2008

Vuoden 2008 futsalin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brasiliassa 30. syyskuuta–19. lokakuuta. Kisakaupungit olivat Brasília ja Rio de Janeiro. Kilpailut olivat kuudennet FIFA:n alaiset maailmanmestaruuskilpailut. Vuoden 2008 lopputurnaus oli suurin siihen asti järjestetyistä, sillä lopputurnaukseen pääsi 20 maata aiemman 16 sijaan.
Maailmanmestaruuden voitti isäntämää Brasilia, joka kukisti finaalissa hallitsevan mestarin Espanjan.
Joukkueet.
Maailmanmestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 93 maata, joiden lisäksi isäntämaa Brasilia pääsi kisoihin automaattisesti.
Kisoihin päässeet joukkueet olivat:
Kisapaikat.
Lopputurnauksen pelipaikkoina toimivat "Ginásio do Maracanãzinho" Rio de Janeirossa ja "Ginásio Nilson Nelson" Brasíliassa. "Ginásio do Maracanãzinhossa" pelattiin turnauksen finaali ja sen yleisökapasiteetti on 16 600. "Ginásio Nilson Nelsonin" yleisökapasiteetti on 12 100 ja siellä järjestettiin turnauksen avajaisseremonia.
Evon metsärata

Evon metsärata oli Lammilla ja Asikkalassa sijainnut puutavaran kuljetukseen käytetty kapearaiteinen metsärautatie, joka oli käytössä vuosina 1908–1914. Radan pituus sivuhaaroineen oli 23 kilometriä. Se kulki 17 kilometrin matkan Evon valtionmetsistä Viitailan kylän läpi Vesijärven rannalla sijainneelle Kailaniemen laiturille.
Rillitieksi kutsutun radan rakennutti helsinkiläinen liikemies Kaarlo Tilander, joka oli tehnyt Metsähallituksen kanssa useampivuotisen hakkuusopimuksen koivutukkien ja -halkojen hakkaamisesta 900 hehtaarin alueelta Evon kruununmetsistä. Tilander teki hakkuusopimuksia myös Lammin ja Asikkalan alueen yksityismetsänomistajien kanssa. Aluksi radalla käytettiin hevosia vaunujen vetämiseen mutta vuonna 1909 hankittiin kaksi höyryveturia, joista toinen oli saksalainen ja toinen Tampellan valmistama.
Kailaniemessä puut lastattiin proomuihin ja kuljetettiin höyryhinaaja S/S Puuhalla 10 kilometrin päähän Lahteen. Edestakainen matka proomuilla kesti lastauksineen viikon. Lahdesta suurin osa puutavarasta jatkoi edelleen Loviisan-Vesijärven rautateitä ja Valtion rautateitä pitkin muualle Suomeen ja ulkomaille.
Lahdesta kuljetus jatkui edelleen rautateitse Helsingin tai Pietarin polttopuumarkkinoille. Vuodessa Evon metsistä hakattiin nyt noin 50 000 m³ puuta. Vuonna 1911 Tillander perusti "Kailanniemen Puutavaraliike Oy" -nimisen yhtiön joka rakennutti Kailaniemeen höyrysahan. Tämän sahan käyttämät tukit kuljetettiin pääasiassa Evolta metsärataa pitkin.
Tilanderin palveluksessa oli Lammilla enimmillään yli 400 henkilöä. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen vuonna 1914 sekoitti Tilanderin liiketoimet, ja hänen sahayhtiönsä teki konkurssin. Evon metsärata purettiin samana vuonna ja sen kiskot myytiin Venäjälle, jossa niitä käytettiin itärintamalla kasemattien raudoituksiin.
Rata on hävinnyt lähes kokonaan. Linjauksen erottaa muutamassa kohdin. Kailaniemessä on jäljellä rataan liittyneen tukkirampin perustukset.
Lamminrahkan turverata

Lamminrahkan turverata (myös Mossin rata) oli Kangasalla (nykyisin Ojalassa) sijainnut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie. Noin 2 kilometriä pitkä rata kulki Kangasalan Lamminrahkan turvesuolta Näsijärven rantaan Olkahistenlahden pohjukkaan. Turve kuljetettiin sieltä vesitse Tampereelle Finlaysonin tehtaan käyttöön. Finlayson osti alueen vuonna 1897, ja rata rakennettiin 1898. Lisäksi alueelle rakennettiin työväen asunto, 35 metrin pituinen hirsirakennus, sekä huvimaja, kahdeksankulmainen paviljonki. Radan varteen, suon lähelle, rakennettiin tiilinen konehuone, höyrykeskus savupiippuineen. Rakennelmista on jäljellä vain paviljongin perusta.
Lamminrahkan radalla ei ollut käytössä vetureita ja rata purettiin 1919. Turveradan jäänteet on luokiteltu muinaisjäännökseksi Ojalan ja Lamminrahkan kaavoituksen yhteydessä. 
Nykyään.
Ratalinja on nykyisin kuljettava polku, ja sen näyttävin jäänne on Ojalankylän päässä oleva noin 350 metriä pitkä maavalli. Tampereen ja Kangasalan on kaavoittanut alueen uusille omakoti- ja kerrostaloille. Tällöin Tampereelle syntyy uusi kaupunginosa, Ojala. Kaavoituksessa on otettu huomioon radan arvo muinaisjäännöksenä.
Lucasin piirikunta (Ohio)

Lucasin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Ohion entisen kuvernöörin Robert Lucasin mukaan. Sen suurin kaupunki on Toledo.
Maantiede.
Lucasin naapuripiirikuntia ovat Ottawa kaakossa, Wood etelässä, Henry lounaassa, Fulton lännessä ja Lenawee Michiganin puolella sekä Essexin piirikunta Ontariossa.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 441 815 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 76,0%, mustiin (19,4%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (1,6%).
Kotitalouden mediaanitulo on 41 949 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 19,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Politiikka.
Barack Obama voitti vuoden 2012 presidentivaaleissa Lucasin piirikunnan äänin 64,3 % – 33,9 %. Samana vuonna jatkokaudelle senaattiin valittu Sherrod Brown sai 63,7 % äänistä Lucasissa.
Jevgeni Popov

Jevgeni Anatoljevitš Popov (; s. 1946 Krasnojarsk, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut näytelmiä, Siperian ihmisiä kuvaavia satiirisia novelleja sekä faktaa ja fiktiota yhdisteleviä romaaneja.
Elämä ja ura.
Popov syntyi vuonna 1946 Krasnojarskissa silloisessa Neuvostoliitossa. Hän opiskeli geologiksi Moskovassa ja pyrki opiskelemaan Maksim Gorkin kirjallisuusinstituuttiin ja valtion elokuvakouluun, mutta ei tullut hyväksytyksi kumpaankaan. Seuraavina vuosina Popov työskenteli Siperiassa. Popov palasi Moskovaan vuonna 1975 ja julkaisi 1976 kaksi novellia "Novyi Mir" -kirjallisuuslehdessä. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi, mutta erotettiin vain kahdeksan kuukautta myöhemmin, kun hän oli osallistunut epävirallisen "Metropol"-antologian julkaisuun. 
Popov kuuluu kirjailijaryhmään, jota on joskus kutsuttu venäläisen kirjallisuuden ”kadotetuksi sukupolveksi”. Sukupolvi kamppaili saadakseen tekstejään julkaistuksi Nikita Hruštšovin ja liennytyksen vuosien jälkeen Leonid Brežnevin kauden kiristyneessä ilmapiirissä. Myös Popov joutui julkaisukieltoon kotimaassaan. Hänen tekstejään julkaistiin tauon jälkeen vasta 1980-luvun lopussa. Popov on asunut Moskovassa vuodesta 1975.
Popovia pidettiin neuvostoaikana niin sosialistisena surrealistina kuin avantgardistinakin. Hänen varhaiset novellinsa kuvaavat Siperian ihmisten arkipäiväistä elämää neuvostoliittolaisessa todellisuudessa, usein absurdilla ja humoristisella tavalla. Popov käyttää laajaa valikoimaa kirjallisia keinoja. Hän esimerkiksi parodioi virallista sosialistisen realismin tyyliä tai lainaa satujen ja kansantarinoiden tyylikeinoja. Postmoderneissa ja interteḱstuaalisissa romaaneissaan Popov on yhdistänyt omaelämänkerrallisia aineksia, faktaa ja fiktiota. Esimerkiksi Popovin suomentaja Jukka Mallinen esiintyy teoksissa nimellä Jukka-setä.
Teoksia.
Suomennettuja novelleja.
Antologiassa "Seitsemän sisarusta: suomalais-venäläinen kirjallisuusantologia" (Sem' brat'ev : russko-finskaâ literaturnaâ antologiâ). Toimittaneet Jukka Mallinen ja Jevgeni Popov. Jyväskylä: Atena, 1996. 
”Kauheita seksuaalitapauksia, jotka tapahtuvat yksi toisensa perään Feliks K:lle omistetussa kaivoksessa Z:n kaivoskaupungissa”
Antologiassa "Kalenteri 86: uuden kirjallisuuden vuosikirja". Toimittaneet Harri Haanpää ja Katariina Kaila. Espoo: Weilin + Göös, 1986. 
sekä julkaisuissa: