tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erottaja

Erottaja () on Mannerheimintien eteläpäässä Helsingin keskustassa sijaitseva pieni aukio. Mannerheimintien lisäksi samalta aukiolta johtavat myös Eteläesplanadi itään Kauppatorille, lyhyt Erottajankatu etelään sekä Bulevardi länteen Hietalahden suuntaan. Mannerheimintien ja Eteläesplanadin risteys on välimatkapiste, josta etäisyydet Helsingin ja muiden paikkakuntien välillä lasketaan.
Nimensä Erottaja on saanut siitä, että 1800-luvulla Erottaja-tori ja Erottajankatu erottivat varsinaisen kaupungin sen länsipuolella olleesta niin sanotusta Uudenmaan esikaupungista eli nykyisistä Kampin ja Punavuoren kaupunginosista. Nykyäänkin Kampin ja Kaartinkaupungin raja kulkee Erottajankatua pitkin. Se on samalla myös kahden erisuuntaisen ruutukaava-alueen rajana.
Erottajalla, Esplanadin puiston länsipäässä, sijaitsee Svenska teatern ("Ruotsalainen teatteri"). Sen eteen pystytettiin syyskuussa 2019 Eva Langen veistos "Usko toivo rakkaus".
Aukiolla oli useiden vuosikymmenien ajan muutamien Helsingin sisäisten bussilinjojen päätepysäkki. Sieltä ovat lähteneet bussit Lauttasaareen, Seurasaareen ja Kannelmäkeen. Vuonna 2018 sieltä poistettiin viimeisetkin päätepysäkit, minkä jälkeen aukio kunnostettiin jalankulkuaukioksi. Samalla poistettiin aukion reunalla sijainnut nakkikioski. Erottajalla oli myös raitiovaunujen kääntösilmukka vuosina 1926–1966. Erottajan ohi Mannerheimintietä pitkin kulkevat edelleen raitiolinjat 1 (Eira–Bulevardi–Töölö–Sörnäinen–Käpylä), 3 (Olympiaterminaali–Eira–Erottaja–Bulevardi–Kallio–Töölö), 6 (Arabia–Eiranranta) ja 10 (Kirurgi–Pikku Huopalahti). 
Jatkosodan aikana 8. marraskuuta 1942 yksi neuvostoliittolainen pommikone yllätti Helsingin ilmatorjunnan ja pudotti kaksi pommia Erottajalle. Räjähdyksissä sai surmansa 50 ja haavoittui 114 elokuvateatterista poistumassa ollutta ihmistä.
Erottaja kulttuurissa.
Erottaja on kallein tontti "Monopoly"-lautapelin suomenkielisessä painoksessa. Erottaja on myös kirjailija Karo Hämäläisen vuonna 2011 ilmestyneen finanssitrillerin nimi. Romaanin keskeiset tapahtumat sijoittuvat Rake-talossa toimivaan fiktiiviseen Erottaja Investment Partners -nimiseen varainhoitoyhtiöön.
Kalmojuuret

Kalmojuuret ("Acorus") ovat yksisirkkaisiin kuuluva suku, joka yksin edustaa kalmojuurikasvien (Acoraceae) heimoa ja lahkoa Acorales. Aiemmin kalmojuuret luokiteltiin vehkakasvien (Araceae) heimoon.
Kalmojuuret ovat monivuotisia ruohoja, joiden silmut talvehtivat joko maan pinnalla tai sen alla. Ne kasvavat vesistöjen rannoilla ja soiden tuntumassa. Niiden lehdet ovat miekkamaiset, vihreät tai kellanvihreät, tyvestään punertavat. Hyvin pienikokoiset kukat ovat järjestäytyneet puikeloksi, jonka pituus on 4–10 cm. Kalmojuuria on käytetty yrtteinä, rohtokasveina ja koristekasveina.
Kalmojuuriin kuuluu kaksi lajia:
Lahko Acorales, heimo Acoraceae.
Lahko muodostaa yksisirkkaisten kladogrammissa eli evoluutiopuussa ensimmäiseksi eroavan kehityslinjan. Sen apomorfioita eli ominaisuuden kehittyneempiä muotoja kantamuotoon verrattuna voivat olla kukinnon eräät ominaisuudet, kuten vanallisuus, tiheän tähkämäinen puikelo (spadix) ja siihen liittyvä kookas suojuslehti (spatha) sekä kukkien perättömyys. Lisäksi tulee pari anatomista piirrettä: putkiloiden puuttuminen kuljetussolukosta ja siemenen ulkovalkuainen (perispermi).
Heimotasolla apomorfioita tulee lisää, ja ne koskevat pääasiassa anatomisia ominaisuuksia. Lehdet ovat syrjittäisiä, reuna on varren puolella (isobifasiaalisuus). Kukintovanassa on kaksi erillistä kuljetussolukkoa. Yksittäisissä kukissa ei ole suojuslehtiä, kukinnossa kylläkin yksi iso. Emilehden selkäpuolella ei ole johtojännettä, ja sikiäimen lokeroissa on erittäviä solukarvoja (trikoomia). Emin vartalo on leveä ja massiivinen. Siemenaiheen kalvoissa (integumenteissa) on karvoja, ja siemenaiheessa ns. hypostaasirakenne on kookas keskuksineen ja säteittäisine soluineen.
Anaksarkhos

Anaksarkhos (, vaikutti n. 340 eaa.) oli kreikkalainen Demokritoksen kouluun kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Abderasta, Traakiasta.
Anaksarkhos oli Aleksanteri Suuren ystävä ja matkaseuralainen tämän Aasian valloitusretkellä. Diogenes Laertioksen mukaan Aleksanteri väitti olevansa jumala, Zeus-Amonin poika. Anaksarkhos osoitti hänen saamaansa haavaa ja huomautti: "Tuohan on kuolevaisen verta, ei "ikhoria", jota virtaa kuolemattomissa jumalissa".
Plutarkhos kertoo, että hän olisi Kallistheneen kanssa väitellessään neuvonut kaikkia kumartamaan Aleksanteria jumalana jopa hänen elinaikanaan. Tämän kerrotaan tapahtuneen Baktrassa vuonna 327 eaa. Paljon todennäköisemmin näin teki kuitenkin sisilialainen Kleon.
Diogenes Laertios kertoo myös, että Anaksarkhoksen vihollinen, Kyproksen tyranni Nikokreon, määräsi tämän kuolemaan murskattuna huhmareessa. Anaksarkhos suhtautui tuomioonsa pilkallisesti. Cicero kertoo saman tarinan. Samanlaista tarinaa kerrotaan tosin myös Zenon Elealaisesta.
Anaksarkhoksen filosofisesta ajattelusta ei tiedetä paljoakaan. Hänen viitataan kuitenkin yleensä onnellisuusfilosofina ja nimityksellä "eudaimonikos", "onnellinen". Demokritoksen koulukunta uskoi onnellisuuden olevan elämän päämäärä.
Aristeas Prokonnesoslainen

Aristeas () oli puolilegendaarinen kreikkalainen runoilija ja ihmeidentekijä. Hän vaikutti Vähän-Aasian Prokonnesoksessa eli nykyisellä Marmaran saarella 600-luvulla eaa.
Herodotos kertoo, että korkea-arvoiseen sukuun kuulunut Aristeas olisi kaatunut kuolleena maahan huovuttajan luona ollessaan. Huovuttaja sulki liikkeensä ja lähti hakemaan Aristeaan sukulaisia, mutta ruumis oli kadonnut ennen kuin sukulaiset ehtivät paikalle. Seitsemän vuotta myöhemmin Aristeaan kerrottiin ilmestyneen esiin Prokonnesoksessa ja kirjoittaneen "Arimaspeia" () -runon, minkä jälkeen hän katosi uudelleen.
"Arimaspeia" kertoo Aristeaan matkoista kaukana pohjoisessa. Hän oli tavannut siellä issedonialaisten heimon, jolta hän oli saanut tietoja vielä kauempana pohjoisessa asuneista fantastisista kansoista: yksisilmäisistä arimaspeista, jotka taistelivat kulta-aarteita vartioivien aarnikotkien kanssa, sekä hyperborealaisista, joiden luona Apollon asui talvella. Runosta on jäljellä vain katkelmia.
Herodotoksen kertoman mukaan Aristeas ilmestyi 240 vuotta kuolemansa jälkeen Metapontionissa, eteläisessä Italiassa. Hän käski, että hänelle tuli pystyttää patsas ja Apollonille uusi alttari. Hän kertoi matkustaneensa kuolemansa jälkeen Apollonin seurassa pyhän korpin hahmossa.
Poales

Poales on yksisirkkaisten kasvien lahko, jonka merkittävin heimo on heinäkasvit (Poaceae). Poales-lahko käsittää nykyluokittelun mukaan 17 heimoa, 997 sukua ja yli 18 000 lajia. 10 000 lajia käsittävien heinäkasvien ohella suurimpia heimoja ovat sarakasvit (5 430 lajia), ananaskasvit (1 770 lajia) ja Eriocaulaceae (1 160 lajia). Lahkoon kuuluvista heimoista Suomen luonnossa esiintyy lajeja heinäkasvien, sarakasvien, vihviläkasvien ja osmankäämikasvien heimoista.
Lahkon kasvit ovat lähinnä ruohoja, harvoin pensaita tai köynnöksiä. Pienet ja tuulipölytteiset kukat sijaitsevat tavallisesti kukinnoissa. Lehdet ovat silposuoniset ja usein hyvin kapeat. Poales on yksi menestyksekkäimpiä kasviryhmiä nykymaailmassa. Lisäksi lahkoon kuuluu eräitä tärkeimmistä hyötykasveista, kuten vehnä, ohra, kaura, riisi, maissi ja ananas.
Heimot.
Lahkoon kuuluvat seuraavat 15 heimoa:
Hippasos

Hippasos (, n. 500 eaa.) oli kreikkalainen pythagoralaisiin kuulunut esisokraattinen filosofi. Hän oli kotoisin Metapontionista, Suur-Kreikasta.
Hippasos oli Pythagoraan oppilas. Hänen sanotaan keksineen, että luvun 2 neliöjuuri on irrationaaliluku. Kun luku oli osoittautunut irrationaaliseksi, pythagoralaiset surmasivat hänet, sillä lukumaagikkoina he eivät halunneet uskoa, että niin perustavanlaatuinen luku voisi olla loputtoman pitkä ja jaksoton.
Hippasos oli myös ensimmäisiä, joka tutki akustiikkaa ja resonanssi-ilmiötä. Hänen alkuperäisistä töistään on säilynyt vain vähän.
Suur-Tukholma

Suur-Tukholma () tarkoittaa Tukholman ympärillä Keski-Ruotsissa sijaitsevaa suurkaupunkialuetta (). Se vastaa alueeltaan Tukholman lääniä. Muita suurkaupunkialueita Ruotsissa ovat Suur-Göteborg ja Suur-Malmö.
Suur-Tukholma on Statistiska centralbyrånin määrittelemä tilastollinen käsite, joka on peräisin 1960-luvulta. Aluejako uusittiin 1970-luvulla, jolloin Suur-Tukholmaan tulivat kuulumaan kaikki Tukholman lääniin kuuluvat kunnat lukuun ottamatta Norrtäljeä, Nykvarnia, Södertäljeä ja Nynäshamnia. Vuoden 2005 alusta myös nämä kunnat ovat kuuluneet Suur-Tukholmaan.
Tukholman läänissä ja siten myös Suur-Tukholmassa oli vuoden 2011 lopussa 2 091 473 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 6 526,24 km². Alueen väestötiheys oli sen perusteella 320,5 asukasta maaneliökilometriä kohti. Kaikki Tukholman läänin 26 kuntaa kuuluvat suurkaupunkialueeseen. Seuraavassa taulukossa on ilmoitettu näiden kuntien nimet ja maapinta-alat. Kolmanteen viimeiseen sarakkeeseen on laskettu väestötiheys. Viimeisessä sarakkeessa on ilmoitettu historiallinen maakunta tai maakunnat, joihin kunta kuuluu.
Puisto

Puisto on avoin tai puoliavoin hoidettu viheralue kaupunkirakenteen keskellä. Puistoja on erityyppisiä riippuen käyttötarkoituksesta ja sijainnista, ja niiden ilme voi vaihdella hyvin rakennetusta lähes luonnontilaiseen. Lähiöiden ja muiden asuinalueiden viereiset metsät ovat usein virkistyskäyttöä varten hoidettuja "puistometsiä". 
Kuvaus.
Kaupungissa puisto on rakennettu ja hoidettu viheralue, joka saattaa olla useammankin korttelin suuruinen, kuten New Yorkin Keskuspuisto Manhattanilla. Puistojen sanotaankin olevan kaupungin keuhkot ja niiden olemassaoloa pidetään tärkeänä. 
Puisto koostuu usein kukkaistutuksista, nurmikosta, kävelyteistä, penkeistä, ja toisinaan myös patsaista ja suihkulähteistä. Joidenkin puistojen reunalla on myös kioski tai kahvila. Puisto saattaa päättyä laajempaankin vesialueeseen.
Puistossa voi olla pallokenttä tai leikkikenttä energisempää vapaa-ajanviettoa varten. Leikkikentällä saattaa päivystää puistotäti, joka ammatikseen ohjaa leikkiviä lapsia, ja saattaa järjestää lapsille leikin lomaan ruokailunkin.
Puisto, joka on erikoistunut erilaisten kasvien esittelyyn, on puulajipuisto eli "arboretum". 
Lähinnä englannin kielen vaikutuksesta "puisto"-sanasta on paljon sellaisiakin johdannaisia, jotka eivät tarkoita viheraluetta, kuten "vesipuisto", "huvipuisto", "tiedepuisto", "tuulipuisto" ja "yrityspuisto".
Rolf Harris

Rolf Harris (30. maaliskuuta 1930 Perth, Australia – 10. toukokuuta 2023 Bray, Berkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) oli syntyjään australialainen laulaja, säveltäjä, taiteilija ja televisiojuontaja, joka asui Britanniassa vuosikymmeniä.
Ura.
Harris nousi kuuluisuuteen 1960-luvun alussa laulullaan "Tie Me Kangaroo Down, Sport" (suom. "Katso, kenguru loikkaa"). Kappaleessa oli ensi kertaa käytössä Harrisille tyypillinen itserakennettu soitin, ”wobble board” eli masoniittikovalevyn pala, jota edestakaisin heiluttelemalla syntyy ”vupp-vupp”-ääni. Harris on myöhemminkin käyttänyt epätavallisia soittimia, kuten didgeridoota, munniharppua ja stylofonia.
Maalaustaiteilijana Harris esiintyi muutaman kerran televisiossa ohjelmassa, jossa hän maalasi kuvia suurelle kankaalle näennäisen hutiloivalla tyylillä ja omituisen musiikin säestämänä. Lopputulos oli kuitenkin taidokas. Nämä ensiesiintymiset televisiossa poikivat Harrisille joukon piirustusaiheisia televisiosarjoja. Suomessa Harris tunnetaan juontamastaan "Elämäni eläimet" ("Animal Hospital") -tositelevisiosarjasta.
Tuomio hyväksikäytöstä.
Rolf Harris pidätettiin maaliskuussa 2013, ja häntä kuulusteltiin seksuaalirikostutkimusten yhteydessä. Tuomioistuimessa hänen todettiin syyllistyneen vuosina 1968–1986 kaikkiaan 12 hyväksikäyttöön. Harris sai hyväksikäytöstä viiden vuoden ja yhdeksän kuukauden vankeustuomion.
Vitales

Vitales on kasvilahko, joka sisältää viiniköynnöskasvien (Vitaceae) heimon. Vanhoissa luokitteluissa Vitales sisälsi viiniköynnöskasvien ohella myös heimon Leeaceae, mutta nykyisessä luokittelussa kaikki Vitales-lahkon lajit sijoitetaan viiniköynnöskasvien heimoon.
Viiniköynnöskasvit

Viiniköynnöskasvit (Vitaceae) on kasviheimo. Siihen kuuluu enimmäkseen köynnöksiä, mutta myös joitakin varpuja ja muutamia ruohovartisia kasveja. Heimon suvuista viiniköynnöksiä kasvatetaan hedelmiensä takia, kissuksia ja villiviinejä koristekasveina.
Tuntomerkit.
Viiniköynnöskasvit ovat usein köynnöksiä, joilla on yleensä lehtiä vastapäätä sijaitsevat kärhet ja kukinnot. Varsien nivelet ovat usein turvonneita, ja varret ovat usein korkkihuokosellisia ja hilseileviä. Uudet haarat kasvavat edellisvuoden versoihin. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä, -liuskaisia tai yksinkertaisia ja kourasuonisia, hammaslaitaisia; korvakkeet varisevat pian. Kukinto on terminaalinen, viuhkomainen. Kukat ovat pieniä, 3-7-lukuisia, ja niissä on yhdislehtinen verhiö. Heteitä ja terälehtiä on yhtä monta ja ne sijaitsevat kohdakkain. Sikiäin on tavallisesti kahdesta emilehdestä muodostunut ja ainakin kärjestään yksilokeroinen, luotti pallomainen ja enemmän tai vähemmän vartaloton. Siemenaiheita sikiäimessä on tavallisesti neljä. Hedelmä on marja; siementen endospermi on usein kirjava ja näkyy poikkileikkauksessa T:n muotoisena.
Levinneisyys.
Viiniköynnöskasvien heimo kasvaa kaikkialla tropiikissa ja osin (lämpimän)lauhkeassa vyöhykkeessä.
Luokittelu.
Viiniköynnöskasvisukuja on 14 ja lajeja 850, ja ne jaetaan kahdeksi alaheimoksi.
Leeoideae-alaheimossa on vain 34-lajinen leeojen suku ("Leea"), johon kuuluu ruohoja, pensaita ja puita. Niiden lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat kahteen kertaan lehdykkäisiä, hammaslaitaisia ja korvakkeellisia; korvakkeet sijaitsevat tuppimaisesti lehtiruodin laidassa. Kukassa on tyvestään yhdislehtinen teriö, johon heteet ovat tyvestään kasvaneet yhteen; teriötorvessa on heteiden lomassa joutohedemäisiä tai mesirauhasina toimivia liuskoja. Sikiäin koostuu kolmesta tai harvemmin neljästä yhteen kasvaneesta emilehdestä ja on joskus puoleksi kehänalainen. Leeat kasvavat enimmäkseen Etu- ja Taka-Intiassa, muutama laji Afrikassa ja Madagaskarilla.
Vitoideae-alaheimoon kuuluu enimmäkseen liaaneja, jotka kiipeilevät lehtivastaisten, kärhiksi muuntuneiden varsien avulla, mutta myös tukevarunkoisia puita ja ruohoja; joidenkin lajien juuristo on turvonnut. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti, kierteisesti tai kahdessa rivissä, ja ovat tavallisesti sormilehdykkäisiä, harvoin yksinkertaisia tai parilehdykkäisiä; lehdykät ovat sahalaitaisia. Korvakkeet ovat toisinaan kasvaneet yhteen. Kukinto sijaitsee tavallisesti lehtivastaisesti, harvemmin verson päässä terminaalisesti. Kukan mesiäinen sijaitsee sikiäimen pinnalla ja sen liuskat vuorottelevat heteiden kanssa; toisinaan mesiäinen on rengasmainen, ja joskus se puuttuu. Sikiäin on kahden yhteenkasvaneen emilehden muodostama. Alaheimossa on 14 sukua ja 825 lajia, jotka kasvavat tropiikissa ja (lämpimän)lauhkeilla alueilla. Runsaslajisimmat suvut ovat kissukset ("Cissus", 350 lajia), pulskiot ("Cyphostemma", 150 lajia), "Ampelocissus" (100 lajia), kastanjaviinit ("Tetrastigma", 95 lajia), viiniköynnökset ("Vitis", 65 lajia) ja "Cayratia" (65 lajia).
Suvut.
Viiniköynnöskasveihin kuuluu 15 sukua:
Eudoksos

Eudoksos Knidoslainen (, 410/408 eaa. – 355/347 eaa.) oli kreikkalainen tähtitieteilijä, matemaatikko, lääkäri ja filosofi.
Eudoksos oli Platonin ystävä. Hän oli Arkhytaan oppilaana Ateenassa matematiikassa. Hänen maineensa matemaattisessa tähtitieteessä perustuu siihen, että hän esitteli ajatuksen taivaankappaleiden pallonmuotoisuudesta, ja vaikutti huomattavasti planeettojen liikkeiden ymmärtämiseen.
Hänen teoriansa suhteista ja verrannoista osoittavat huomattavaa näkemystä numeroista; ne mahdollistivat kokonaislukujen ja rationaalilukujen lisäksi myös jatkuvien määrien tiukan käsittelyn. Tartaglia ja monet muut herättivät hänen ajatuksensa uudelleen henkiin 1500-luvulla. Näin niistä tuli tieteen kvantitatiivisten menetelmien perusta vuosisadaksi, kunnes Descarteen algebralliset menetelmät syrjäyttivät ne.
Eudoksos keksi myös ekshaustio- eli tyhjennysmenetelmän, jolla voitiin määritellä pinta-aloja ja tilavuuksia. Myöhemmin menetelmää käytti Arkhimedes. Eudoksoksen ja Arkhimedeen työt olivat analyysin edeltäjiä. Matematiikka kehittyi niiden ohi vasta intialaisen matemaatikon Bhāskara II:n ja myöhemmin Newtonin ansiosta.
Eräs algebrallisista käyristä, "Eudoksoksen kampyle", on nimetty hänen mukaansa:
"a2x4 = b4(x2 + y2)".
Buxales

Buxales on kasvilahko, joka sisältää noin 70 lajia ainavihantia puita, pensaita ja varpuja.
Luokittelu.
Buxales sisältää kaksi heimoa ja yhteensä kuusi sukua:
Cronquistin luokittelussa ei ollut Buxales-lahkoa, vaan puksipuukasvit oli sijoitettu lahkoon Euphorbiales ja Didymelaceae oli sijoitettu yksinomaan lahkoonsa Didymelales.
100 metrin juoksu

100 metrin juoksu on pikajuoksulaji ja yleisurheilun ulkoratojen lyhin virallinen juoksumatka. Olympialaisten ohjelmassa 100 metrin juoksu on ollut ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista 1896 lähtien.
Historiaa.
Ennen juostiin myös 100 jaardin (91,44 metriä) kilpailuja, usein ruoholla. Pitkään kilpailijat lähtivät matkaan seisovasta asennosta. Kyyryasennosta lähtöä on käytetty ensimmäisen kerran 1880-luvulla. Ensimmäisinä kyyryasennon käyttäjinä mainitaan usein uusiseelantilainen maori Bobby Macdonald (noin 1884) ja yhdysvaltalainen Charles H. Sherrill (1887). 1920-luvun lopulla kuvaan tulivat lähtötelineet, jotka kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF lopulta hyväksyi 1937. Vuotta myöhemmin IAAF määräsi, ettei uusia ennätyksiä enää hyväksytä ilman tuulen voimakkuuden mittausta itse paikalla. Korkeimmaksi hyväksytyksi tuulilukemaksi päätettiin kahden metrin myötätuuli. Vuoden 1977 alusta ennätyksiksi on hyväksytty ainoastaan sähköisesti otettuja aikoja. Nykyisillä kameroilla saadaan tiukoissa maaliviivataistoissa juoksijoiden välille tarvittaessa sekunnin kymmenestuhannesosankin ero, jotta voittaja saadaan selville.
100 metrin juoksu arvokilpailuissa.
100 m olympialaisissa.
100 metrin juoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien, vuodesta 1896. Juoksumatkaa ovat hallinneet olympialaisissa sekä miesten että naisten puolella Yhdysvaltain ja viime vuosina Jamaikan juoksijat. Menestyneimmät miesurheilijat 100 metrin matkalla ovat kolme olympiakultaa voittanut Jamaikan Usain Bolt ja kahdesti voittanut Yhdysvaltain Carl Lewis. Naisissa kaksi olympiakultaa ovat saavuttaneet Yhdysvaltain Wyomia Tyus ja Gail Devers, sekä Jamaikan Shelly-Ann Fraser-Pryce ja Elaine Thompson-Herah.
100 m yleisurheilun MM-kilpailuissa.
Yleisurheilun MM-kilpailuissa 100 metrin juoksu on ollut kisahistorian alusta alkaen. Myös MM-kilpailuissa ovat parhaiten menestyneet Yhdysvaltain ja Jamaikan urheilijat.
Lähde: WA
Lähde: WA 
Lähde: 
Lähde: 
Lähde: WA
Lähde: WA
Miesten 100 metrin juoksun ennätyksen kehitys.
Yhdysvallat on ollut hallitseva miesten 100 metrillä. Pisimpään kestänyt ennätys on ollut Jesse Owensin vuonna 1936 juoksema 10,2, jonka rikkomiseen meni yli 20 vuotta.
Asparagales

Asparagales on yksisirkkaisten (Liliopsida = ylälahko Lilianae) kasvien lahko, jonka heimojen on aiemmin katsottu kuuluvan lahkoon Liliales ja osan suvuista jopa liljakasvien (Liliaceae) heimoon. Joissain järjestelmissä on erotettu ryhmästä omiksi lahkoikseen kämmekkäkasvit sisältävä lahko Orchidales ja kurjenmiekkakasvit sisältävä lahko Iridales. APG ("Angiosperm Phylogeny Group") on kasvitieteilijöiden laajalti käyttämässä luokittelussaan sisällyttänyt lahkoon tässä artikkelissa mainitut heimot.
Asparagales-lahkon tyyppisuku on parsat ("Asparagus"). Lahkon ylivoimaisesti suurin heimo on kämmekkäkasvit (Orchidaceae), johon kuuluu noin 22 075 lajia. Muita merkittäviä heimoja ovat kurjenmiekkakasvit (Iridaceae, 2 025 lajia), parsakasvit (Asparagaceae, noin 2 480 lajia) ja narsissikasvit (Amaryllidaceae, 1 605 lajia).
Luokittelu.
Lahkoon kuuluu 14 heimoa, 1 122 sukua ja 36 265 lajia.
Mongolianvaahtera

Mongolianvaahtera ("Acer ginnala") on vaahteroiden ("Acer") sukuun kuuluva kesävihanta puuvartinen kasvi. Jotkut kasvitieteilijät pitävät sitä pikkuvaahteran alalajina ("Acer tataricum" subsp. "ginnala"). Mongolianvaahteraa tavataan luonnonvaraisena Siperiassa, Japanissa, Koreassa ja Mongoliassa. Se on vain harvoin villiintynyt Eurooppaan.
Mongolianvaahtera kasvaa 3–10 metrin korkuiseksi yleensä pensaan ja puun välimuodoksi, ja rungon halkaisija on 20–40 senttimetriä. Mongolianvaahteran kaarna on harmaanruskea ja siihen tulee vanhemmiten matalia halkeamia. Sen kukat ovat kellanvihreät ja halkaisijaltaan 5–8 millimetriä. Laji kukkii alkukesästä. Sen siemenet muistuttavat Suomessa alkuperäisen metsävaahteran siemeniä, mutta ne ovat paljon pienempiä. Siemenet irtoavat puusta myöhään syksyllä ja itävät seuraavana keväänä. Mongolianvaahteran ruska on aurinkoisilla paikoilla voimakkaan punertava.
Koristekasvikäyttö.
Mongolianvaahteraa kasvatetaan koristekasvina Pohjois-Euroopassa ja -Amerikassa. Se soveltuu hyvin esimerkiksi bonsaipuuksi. Pihapuuna se on karaistuneisuutensa takia soveltuva Suomessa aina Ouluun ja jopa Rovaniemellekin saakka, ja se kestää jopa kolmenkymmenen asteen pakkaset. Se kasvaa hyvin myös varjoisilla pohjoisrinteillä, tosin siellä sen ruska on melko vaatimaton.
Intianjasmikki

Intianjasmikki eli intianmurraija ("Murraya koenigii") on jasmikkien eli murraijojen ("Murraya") sukuun kuuluva pieni puu. Se jää yleensä noin 2,5 m korkeaksi. Sen kuori on ruskea, pilkullinen ja repeilee pitkiksi suikaleiksi. Lehdet ovat 30 cm pitkiä, ja niissä on 24 lehdykkää.
Puu on kotoisin Aasiasta: Intiasta ja Sri Lankasta Nepaliin, Indokiinan niemimaalle ja Kiinaan ulottuvalta alueelta.
Käyttö.
Intianjasmikin lehtiä käytetään mausteena ruoanlaitossa, jossa niitä kutsutaan currylehdiksi. Myös marjoja voi syödä. Lehdet tuoksuvat currylta ja antavat samantapaisen aromin ruokaan. Currylehtiä käytetään samaan tapaan kuin laakerinlehtiä länsimaisessa keittiössä. Suosittu tapa valmistaa ruokaa on paistaa sinapinsiemeniä kirkastetussa voissa (ghee), lisätä hieman hajupihkaa ja muutamia currynlehtiä ja kaataa seos mausteeksi linssimuhennokseen tai linssikeittoon.
Žanna Block

Žanna Block () (s. 6. heinäkuuta 1972 Nižyn, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta) on ukrainanjuutalainen pikajuoksija. 
Žanna Block on omaa sukuaan Tarnopolska (), mutta hän on käyttänyt uransa aikana useaa sukunimeä. Mentyään naimisiin aitajuoksija Ihor Pintusevytšin () kanssa hän vaihtoi sukunimensä miehensä nimeen. Toisen avioliittonsa jälkeen hänet tunnettiin hetken aikaa yhdistelmänimellä Pintusevytš-Block mutta nykyään hänet tunnetaan miehensä ja valmentajansa Mark Blockin sukunimellä. 
Block lopetti kilpauransa vuonna 2006. Häntä epäiltiin jo uransa aikana yhteyksistä Balco-laboratorion doping-ohjelmaan. Hänen miehensä Mark Block sai vuonna 2011 kymmenen vuoden urheilun toimintakiellon, kun hänen todettiin välittäneen dopingaineita vaimolleen. Lokakuussa 2011 Žanna Block sai kahden vuoden kilpailukiellon. Hänen kilpailutuloksensa 30. marraskuuta 2001 lähtien hylättiin takautuvasti ja näin hän menetti Pariisin MM-kilpailuiden 2003 MM-hopeansa 100 metrin juoksusta.
Kortteli

Kortteli on katualueiden rajoittama kaupungin tai (asuin)alueen osa. Kaavoitetulla alueella kortteli on pienin katujen rajaama yhtenäinen rakennettu tai rakennettavaksi tarkoitettu alue, joka käsittää yhden tai useamman tontin. Ruutukaava-alueilla korttelit ovat tyypillisesti suorakaiteen muotoisia.
Sanan alkuperä.
Sana kortteli johtuu latinan sanasta quartus, joka merkitsee neljäsosaa. Keskiajalla monet kaupungit jakautuivat neljään kaupunginosaan. Sen vuoksi sanan eri muunnelmat useissa kielissä, esimerkiksi ranskan "quartier", tarkoittavat edelleenkin kaupunginosaa, vaikka niitä monissa kaupungeissa on enemmänkin. Tukholmassa sanaa () käytettiin jo 1700-luvulla tarkoittamaan katujen rajoittamaa aluetta, ja seuraavalla vuosisadalla se omaksuttiin samaan merkitykseen Suomessakin. Englannissa, varsinkin amerikanenglannissa samassa merkityksessä käytetään sanaa "block".
Helsingin keskusta-alueen vanhat korttelit on 1800-luvulla nimetty eläinten ja kasvien mukaan. Kaupungin muissa osissa korttelit on pelkästään numeroitu.
Sinkinkato

Sinkinkato (engl. "dezincification") on yksi tyyppi niin sanotuista valikoivan syöpymisen korroosiomuodoista. Sinkinkatoa tapahtuu messingissä, kun epäedullisissa olosuhteissa messinkiseoksesta liukenee veteen sinkkiä, jolloin jäljelle jää paljon kuparia sisältävä huokoinen massa. Messingin taipumus sinkinkatoon pienenee sinkkipitoisuuden laskiessa.
Sinkinkato on erityisen voimakasta kuumamuokatessa messinkiä. Kuumamuokattu messinki on pinnaltaan kuparin väristä ja pitää joko peitata tai kaavinvetää messinkisen, kellertävän, pinnan esille tuomiseksi.
Tomos-asiakirja

Tomos (kreikaksi "τόμος", ’asiakirja’, ’nidos’, ’kirjan osa’) eli tomos-asiakirja on ortodoksisessa kirkossa Ekumeenisen patriarkaatin tietylle paikalliskirkolle myöntämä asiakirja, jossa julistetaan tuon paikalliskirkon autokefalia tai autonomia sekä annetaan siihen liittyvät määräykset.
Kreikka.
8. kesäkuuta 1850 Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti myönsi autokefalian Kreikan ortodoksiselle kirkolle.
Suomi.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Meletios IV myönsi Suomen ortodoksiselle kirkolle autonomian 6. heinäkuuta 1923 antamallaan tomos-asiakirjalla. Samassa yhteydessä se siirsi Suomen ortodoksisen kirkon Moskovan patriarkaatin yhteydestä Konstantinopolin yhteyteen, jonka vuoksi osa kirkon päätöksentekoa oli alistettu Konstantinopolin patriarkalliselle synodille. Esimerkiksi Ortodoksisen kirkon kirkkojärjestyksen 5. luvun pykälässä 65 säädetään, että arkkipiispaa valittaessa on vaalin tulos ilmoitettava ekumeeniselle patriarkalle, joka vahvistaa vaalin, kun taas piispan tai apulaispiispan vaalin vahvistaa paikallinen piispainkokous.
Viro.
Vuonna 1923 ekumeeninen patriarkaatti myönsi autonomiaa koskevan tomoksen myös Viron ortodoksiselle kirkolle. Neuvostoliiton miehityksen aikana Viron ortodoksit menettivät itsenäisyytensä sekä yhteytensä Konstantinopoliin, mutta Viron itsenäistyttyä uudelleen 1991 ekumeeninen patriarkaatti aktivoi uudelleen autonomiaa koskevan tomoksen 20. helmikuuta 1996. Enemmistö maan ortodokseista jäi kuitenkin Moskovan patriarkaatin yhteyteen, mihin Viron ortodoksit olivat kuuluneet ennen ensimmäistä itsenäistymistä ja mihin he joutuivat miehityksen aikana.
Ukraina.
Vuoden 2019 alussa Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Bartolomeos I myönsi tomosin Ukrainan ortodoksiselle kirkolle, jolla kirkolle annettettiin autokefalia eli itsenäisen paikalliskirkon asema. Allekirjoitustilaisuudessa olivat patriarkan lisäksi läsnä tunnustettavan kirkon johtaja, Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Epifani I sekä Ukrainan presidentti Petro Porošenko. Moskovan patriarkaatti eli Venäjän ortodoksinen kirkko vastusti jyrkästi Ukrainan kirkollista itsenäistymistä ja katkaisi välinsä Konstantinopoliin. Venäjän ortodoksikirkkoa edustanut Vladimir Legoida kutsui tomosta vain paperiksi, jolla oli taustallaan poliittisia ja henkilökohtaisia kunnianhimoja eikä tunnustanut sillä olevan kanonista eli kirkon sääntöjen antamaa voimaa.
Mikkelin maalaiskunta

Mikkelin maalaiskunta () oli Etelä-Savossa sijainnut Suomen kunta, joka yhdistettiin Mikkelin kaupunkiin vuoden 2001 alusta. Sen asukasluku oli 12 000 vuonna 2000. Mikkelin kaupungin joka suunnalta ympäröineen Mikkelin maalaiskunnan kaksi taajamaa olivat Rantakylä ja Otava.
Mikkelin maalaiskunta ympäröi Mikkelin kaupunkia joka puolelta, ja muut naapurikunnat olivat Anttola, Haukivuori, Hirvensalmi, Juva, Kangasniemi, Mäntyharju, Ristiina ja Virtasalmi.
Jokaiselle Savon kunnalle äänestettiin 1980-luvulla omat nimikkoruoat. Mikkelin maalaiskunnan perinneruoaksi valittiin ”potlohko”, joka valmistetaan perunalohkoja, sipulia ja lihaa uunissa hauduttamalla. Toiseksi Mikkelin maalaiskunnan pitäjäruoaksi nimettiin "rättänä" eli mustikkakukko.
Historiaa.
Mikkelin maalaiskunnan historian voidaan katsoa alkaneen novgorodilaisten 1200-luvulla perustamasta Savilahden pogostasta. Se oli ensimmäinen tunnettu hallinnollinen yksikkö Savossa. Muut savolaiset hallintopitäjät on erotettu sen myöhemmistä seuraajista. Muun muassa Mikkelin kaupunki irrotettiin vuonna 1838. Valtioneuvoston päätöksellä Anttolan kunta, Mikkelin kaupunki ja Mikkelin maalaiskunta lakkautettiin vuoden 2000 lopussa ja tilalle perustettiin vuoden 2001 alusta niiden kaikkien silloiset alueet käsittävä uusi Mikkelin kunta, joka otti käyttöön kaupunki-nimityksen ja lakkautetun Mikkelin vaakunan. 
Mikkelin pitäjässä mainitaan olleen koulumestari jo vuodesta 1798. Pitäjän ensimmäiset kansakoulut perustettiin Rahulaan ja Linnanmäelle vuonna 1870, seuraavat Harjunmaahan vuonna 1881 ja Liukkolaan 1891. Otavan kansanopisto aloitti toimintansa vuonna 1892, ja sitä laajennettiin vuonna 1950 kansankorkeakoululla.
Mikkelin seurakunnasta erotettiin Hirvensalmen seurakunta vuonna 1867, Anttolan seurakunta vuonna 1872 ja Mikkelin kaupunkiseurakunta vuonna 1908.
Liikenne.
Mikkelin maalaiskunnan kautta kulkivat valtatie 5 Lahdesta Kuopioon, valtatie 13 Lappeenrannasta Jyväskylään, kantatie 62 Mikkelistä Imatralle, kantatie 72 Mikkelistä Pieksämäelle sekä Savon rata. Savon radalla olivat Mikkelin maalaiskunnan alueella Hietasen, Otavan, Vuolingon, Hiirolan ja Kalvitsan asemat.
Nähtävyyksiä.
Mikkelin maalaiskunnan nähtävyyksiä olivat Anjan Puisto, Tuukkalan muinaismuistoalue, Porrassalmen taistelun (1789) muistomerkki, Kyyhkylän ja Tuukkalan kalmistot (Savon suurin) sekä Tertin kartano. Sen sijaan Mikkelin maaseurakunnan kirkko (Charles Bassi, 1817) sijaitsi jo ennen vuoden 2001 kuntaliitosta Mikkelin kaupungin alueella.
Kyliä.
Alamaa, Anianniemi, Asila, Haahkala, Haapataipale, Harjujärvi, Harjumaa, Haukkakorhola, Heinälahti, Helppanala, Hiirola, Hyyrylä, Häyrylä, Ihastjärvi, Kaipiala, Karstula, Kirkonkylä, Korpijärvi, Koskentaipale, Kovala, Kyyhkylänniemi, Laitiala, Laurikkala, Liukkola, Marjoniemi, Moisio, Norola, Närvälä, Olkkolanniemi, Pajula, Parantala, Parkkila, Pekkola, Puttola, Rahula, Rantakylä, Rieppola, Riittilä, Rämälä, Sairila, Salmenkylä, Savonlahti, Seppälä, Soikkala, Suonsaari, Taipale, Tikkala, Tuukkala, Vanhala, Vanhamäki, Vatila, Vehmaskylä, Viljakkala, Visulahti, Vuolinko, Väänälä, Väärälä
Savilahti

Savilahti (), myöhemmin Suur-Savo, oli Savon vanhin kirkkopitäjä. Jo 1329 mainittu Savilahti käsitti alkujaan lähes koko Savon maakunnan. Myöhemmin Savonlinnan seudusta ml. Pohjois-Savo muodostettiin Pien-Savo. 
Historia.
Savilahden eli nykyisen Mikkelin seudun varhaisin väestö lienee hämäläistä alkuperää, johon myöhemmin on sekoittunut karjalaista väestöä. Kalmistot antavat kuvan ristiretkiajan karjalaisesta kulttuurisiirrosta. Ensi kerran suurpitäjä Savilahti mainitaan 1323 Pähkinäsaaren rauhankirjassa. Vasta 1600-luvun puolivälissä otettiin käyttöön nimi Mikkeli, kun Mäntyharju, Ristiina ja Hirvensalmi irtosivat entisestä Savilahdesta, silloisesta Suur-Savosta. Mikkelin maalaiskuntaa pidetään kunnallisessa jaotuksessa Savilahden seuraajana.
Seurakunnan historia.
Savilahti oli ortodoksinen vuoteen 1323 asti, jolloin se liitettiin katoliseen Ruotsin valtioon. Virallisesti katolinen aika Savilahden seurakunnassa päättyi uskonpuhdistukseen vuonna 1527, mistä lähtien luterilaisuus on ollut Mikkelin seudun valtauskontona. 
Mikael Agricola kävi tarkastuskäynnillä Savilahdella vuonna 1549.
Suur-Savon pappilasta Kenkäveronniemellä tuli vuonna 1597 Savon nuijasodan lopputapahtumiin kuuluneen Suur-Savon taistelun näyttämö.
Savilahti nykyään.
Nykyään Savilahdeksi kutsutaan Mikkelin kaupungin ydinkeskustaa, joka on Saimaan Savilahden rannalla. Paikalla on Savon vanhimmaksi rakennukseksi kutsuttu Savilahden kivisakasti.
Muita Savilahti-nimisiä paikkoja on mm. Kuopiossa, alueella jolla sijaitsevat Kuopion yliopisto, Kuopion yliopistollinen sairaala ja Teknologiakeskus Teknia.
Luettelo Aku Ankan taskukirjoista

Tämä on luettelo Aku Ankan taskukirjoista, erikois- ja teemanumeroista sekä mini-taskareista. Vuosiluku ilmoittaa kunkin vuoden ensimmäisen taskukirjan. Aluksi taskukirjoissa joka toinen aukeama oli mustavalkoinen, kokonaan värillisiä taskukirjat olivat vuodesta 1993 ja taskukirjasta 154 alkaen.
Vuonna 2010 ilmestyi Aku Ankan taskukirjan 40-vuotissynttäreiden kunniaksi neliosainen sarja Taskarin parhaat. Seuraavana vuonna ”Taskarin sankarit” ja vuonna 2012 ”Taskarin tähtihetket”.
Mini-taskarit (2007-2011).
Mini-taskarit ovat tavallisia taskukirjoja pienempiä kooltaan, mutta niissä on enemmän sivuja. Ensimmäinen Mini-taskari ilmestyi vuonna 2007. Mini-taskareiden loppusivuilla on Ankkalinnan henkilöistä tietoja. Viimeinen Mini-taskari ilmestyi vuonna 2011.
In English (2011-2013).
In English -taskukirjat ovat elokuusta 2011 elokuuhun 2013 ilmestyneitä taskukirjoja. Jokaisessa kirjassa on mukana sanasto, jonka avulla puhekuplien tekstit on helpompi ymmärtää. 
928-sivuiset.
Täyttä kultaa (2020)
Juhlanokka (2021)
Voi mammona! (2022)
Tiiliskivi (2023)
Aku 90 (2024)
Sukukronikka (2025)
BPM

BPM on lyhenne englannin kielen sanoista "beats per minute", joka tarkoittaa suomeksi iskua minuutissa. Yhden iskun pituus ilmoitetaan nuottiviivaston iskualamerkinnässä. Yleensä isku on yhden neljäsosanuotin pituinen. BPM:llä mitataan tavallisesti elektronisen musiikin tempoa.
Yksi BPM on yhtä suuri kuin 1/60 Hz. 60 BPM tarkoittaa yhtä iskua sekunnissa (tavallisin sydämen pumppaustahti).
Mossala

Mossala (myös Mussala) on saari ja kylä Houtskarissa Paraisilla. Sen nimi oli alkujaan suomenkielinen "Mustasalo", mutta ruotsin kielen vaikutuksesta nimi muuntui muotoon Mossala. Saaren pinta-ala on 7,19 neliökilometriä ja sen asukasluku on 68.
Mossalalta kulkee yhteysalus muun muassa Iniöön. Saaren eteläpäästä kulkee kuntakeskukseen lossi . Mossalan saaressa on muun muassa Saariston Lomakeskus, joka vuokraa mökkejä. Museovirasto on määritellyt Mossalan kylän valtakunnallisesti merkittäväksi valtakunnalliseksi kulttuuriympäristöksi osana Länsi-Turunmaan saaristoasutusta.
Aiheesta muualla.
Progressiivinen trance

Progressiivinen trance on elektronisen musiikin alalaji. Tyylilaji on melodioiltaan yksinkertaistettu trancen tyyli, joka keskittyy enemmän rytmipuolen ja bassolinjojen esilletuomiseen. Progressiivisessa trancessa tempo on tyypillisesti noin 125–135 BPM.
Progressiivista trancea kutsutaan suomeksi myös "progeksi" tai "progetranceksi".
Jakutsk

Jakutsk (, ) on Sahan tasavallan eli Jakutian pääkaupunki maan eteläosassa Lenajoen varrella Itä-Siperiassa Venäjällä. 
Talous.
Jakutskissa on puuteollisuutta.
Liikenne.
Jakutsk on Sahan maantieverkoston keskus. Lähes kaikkien Sahan pääteiden toinen päätepiste on Jakutsk. Kaupungissa on myös jokisatama ja lentokenttä. Kolyman valtatie alkaa Lenan vastarannalta.
Kulttuuri ja oppilaitokset.
Jakutskissa on sekä jakuuttilainen että venäläinen teatteri. Merkittävin museo on Mammuttimuseo. 
Jakutskissa sijaitsee Jakutskin valtionyliopisto (perustettu 1956). Lisäksi kaupungissa on Venäjän tiedeakatemian laitoksia. 
Historia.
Jakutsk on yksi Siperian vanhimmista kaupungeista. Kasakkapäällikkö Peter Beketov perusti Jakutskin kasakkalinnoitukseksi Lenan länsirannalle 25. syyskuuta 1632. Kaupunki Jakutskista tuli 1643. Jakutsk oli pitkään Venäjän tärkein etuvartio Koillis-Aasiassa. Kaupungin paikkaa jouduttiin muuttamaan useaan otteeseen Lenajoen vuoksi. Lenan kevättulvat kastelivat kaupunkia usein ja jäät rikkoivat rakennuksia. Lopulta kaupunki siirrettiin Tujmaadan laaksoon. 
Vaikka kaupunki perustettiin jo 1600-luvulla, oli se pitkään varsin pieni ja kehittymätön. Kaupungin kehittyminen alkoi vasta 1800-luvun lopulla, kun sen lähistöltä löytyi kultaa ja muita mineraaleja. Jakutsk oli Venäjän keisarikunnan aikana Jakutskin kuvernementin pääkaupunki. Neuvostoliitossa siitä tuli Jakutian autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan pääkaupunki vuonna 1922. 
Kaupungin historiallinen ilme on nykyisin jäänyt modernien liiketalojen ja muiden rakennusten varjoon.
Ilmasto.
Jakutskissa kuten muuallakin Sahassa vallitsee ankaran mantereinen ilmasto. Tammikuun keskilämpötila on -43 °C ja heinäkuun +19 °C.
Sulak

Sulak () on joki Dagestanin eteläosassa Kaukasiassa Itä-Euroopassa Venäjällä. Sen lähdehaarat saavat alkunsa Kaukasusvuoriston itäosasta, josta ne virtaavat pohjoiseen ja yhtyvät vähitellen yhdeksi joeksi. Saavuttuaan Kaspian syvänköön joki kääntyy itään ja laskee Kaspianmereen Dagestanin pääkaupungin Mahatškalan pohjoispuolella.
Fredrik Cygnaeus

Fredrik Cygnaeus (1. huhtikuuta 1807 Hämeenlinna – 7. helmikuuta 1881 Helsinki) oli Suomen taide- ja tiede-elämän vaikuttaja ja keskeinen hahmo Suomen kansallisessa heräämisessä. 
Elämäkerta.
Cygnaeuksen vanhemmat olivat piispa Zacharias Cygnaeus nuorempi ja Margareta Karolina Aejmalaeus. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1832, toimi opettajana Haminan kadettikoulussa, opettajana ja rehtorina Helsingissä sekä Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston historian dosenttina ja viimein estetiikan ja nykyiskansain kirjallisuuden professorina 1854–1867. Hän oli aikansa Suomen keskeisimpiä kirjallisuuskriitikoita. 
Cygnaeus oli hyvä puhuja ja esteettis-historiallisten aiheiden tutkija. Opiskeluaikanaan hän sai virikkeitä elämäntyölleen Lauantaiseuran jäseniltä, erityisesti J. V. Snellmanilta, Johan Ludvig Runebergilta, Elias Lönnrotilta ja Johan Jakob Nervanderilta. Hän oli romantiikan ja kansallisen heräämisen edustaja. Romantiikan aatteen hän omaksui ruotsalaisilta Erik Gustaf Geijeriltä ja Esaias Tegnériltä. Aate sisälsi historiallisen katsomustavan, sankaruuden ihailun ja isänmaallisen paatoksen. Cygnaeuksen monet ulkomaanmatkat olivat ennen kaikkea hänen historian tutkimuksiensa edistämistä. Niiden tuloksena oli muun muassa lähdejulkaisu "Bidrag till de nordeuropeiska folkslagens historia". Estetiikassa hänen oppi-isänsä oli G. W. F. Hegel. 
Cygnaeus oli ahkera kirjoittaja. Hänen tekstinsä ovat sanonnoiltaan polveilevia ja pakinoivia. Hänen tutkimuksistaan merkittävimpiä olivat analyysit Runebergin ja Aleksis Kiven useista teoksista. Hän oli yksi harvoista kriitikoista, jotka ymmärsivät Kiven teosten arvon jo tämän elinaikana. Cygnaeukselle Kivi ei ollut vain tukea tarvitseva lahjakas kirjailijalupaus, vaan Runebergin veroinen mestarillinen kansan tuntojen tulkitsija. Yliopistossa hän luennoi tuoreeltaan "Kalevalasta" ja kirjoitti siitä tutkielman "Det tragiska elementet i Kalevala" (1853).
Cygnaeus piti ylioppilaiden kevätjuhlassa Kukanpäivänä 1848 isänmaallisuutta voimakkaasti nostattaneen puheensa ”Finlands namn”. Puhetta ei ole sanatarkasti säilynyt.
Cygnaeuksen kesähuvila Helsingin Kaivopuistossa avattiin museona 1882, vuosi Cygnaeuksen kuoleman jälkeen. Cygnaeuksen galleria toimi museona vuoteen 2013 asti. Suomen kulttuurielämän viimeiseksi romantikoksi sanottu Cygnaeus esiintyi värikkäästi eikä koskaan mennyt naimisiin. Seksologi Magnus Hirschfeld mainitsee hänet luettelossaan kuuluisista menneisyyden homoseksuaaleista.
Katumajärvi (Hämeenlinna, Vanaja)

Katumajärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan keskustan itäpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueeseen. Katumajärvi on osa Katumajärven valuma-aluetta. Sen pinta-ala on 378 hehtaaria ja sen vedenpinnan korkeus on 81,0 metriä meren pinnan yläpuolella. Järvi on luodattu. Järven keskisyvyys on 7,1 metriä ja sen vesitilavuus normaalikorkeudella on 26,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,026 km³. Järvessä on kaksi 18 metrin syvännettä Pitkäniemen kummallakin puolella. Järveen laskee kahdeksan ojaa, joista Myllyjoki on huomattavin. Myllyjoki tuo Matkolammin vesiä, Velssin takaa kuivatetun Velssilammin kuivatusvesiä ja kauimpaa Kankaistenjärven vedet. Järvi on 5,8 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Siinä on ainakin neljä saarta, jotka ovat Eevansaari, Puketti, Saunasaari ja Tuomarinsaari, joista kahdella viimeisellä on rakennuksia. Loput kaksi saarta ovat rannanläheisiä luotomaisia saaria.
Järven rantaviivan pituus on 17,5 kilometriä. Järven länsirannat kuuluvat Hämeenlinnan keskustaajamaan. Itärannoille ei ole rakennettu kovinkaan paljon kiinteistöitä. Siellä maisemaa hallitsevat golfkenttien viheriöt ja runsas vapaa-ajan asuntojen rivistö. Kaakkoispäässä sijaitsee Vanajanlinna ja eräs tanssilava. Olympialuokan soutuseura Hämeenlinnan Soutajien soutuvaja sijaitsee Kipinäniemessä järven kaakkoispäässä.
Historiaa.
Katumajärven rannalla sijaitsee Mantereenlinna, vanha linnavuori, joka kuuluu osana Hämeen linnavuoriketjuun. Vuorella voi edelleen nähdä jäänteitä valleista ja hakulien kiviperustuksista. Mantereenlinnalta on näkö- ja siis merkinantoyhteys viereisille Aulangon ja Hakoisten linnavuorille.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on piirretty karttaan melko samanlaisen kuin se on nykyäänkin. Yksi saari nykyisen Katuman kohdalla on nykyään niemenä, mikä viittaa järven vedenpinnan alenemiseen. Kyseistä niemeä kutsuttiin vuoden 1961 peruskartassa edelleen Lammassaareksi.
Vuoden 1961 peruskartassa järven pohjoispään ympäristö oli peltovaltaista seutua. Katumajärven länsirannalla sijaitseva Katumajärven lähiö rakennettiin valtaosin 1970- ja 80-luvuilla. Poikkeuksen tekee yksi kivitalo, joka on rakennettu jo 1950-luvulla. Myöhemmin järven ranta-alueille on rakentunut lisää asuinalueita, kuten Idänpää ja Katinen. Vuoden 1976 kartassa länsipuolen pellot eivät olleet enää viljelyssä ja siitä alkaen taajama-alue on siellä lähestynyt rantaa. Suurin järveä koskettanut muutos oli Rautaruukin tehtaiden ilmaantuminen järven eteläpuolelle.
Rälssitila

Rälssitila oli maaveron maksusta ikuisiksi ajoiksi vapautettu maatila. Sana "rälssi" juontaa juurensa ruotsinkieliseen "frälse"-sanaan, joka tarkoittaa juuri vapaata ja verosta vapautettua.
Historiaa.
Suomen alueelle syntyivät ensimmäiset rälssitilat 1200-luvulla, kun Alsnön säännöllä ryhdyttiin suomaan verovapauksia kuninkaalle suoritettavaa ratsupalvelua vastaan. 
Keskiajan lopulla tilanne kuitenkin muuttui ja verovapaus säilyi tilalla, vaikka ratsupalvelusta ei enää suoritettukaan. Rälssitilan keskus oli asuinkartano, jota kutsuttiin säteriksi. Myöhemmin rälssivapauden piiriin koettiin kuuluviksi alle peninkulman matkan päässä säteristä sijaitsevat saman omistajan maatilat, joita kutsutaan yleisesti rajapiiritiloiksi. 
Rälssitiloja saivat Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa alkujaan omistaa vain aateliset, vuodesta 1723 lähtien lisäksi papit ja porvarit.
Vuonna 1789 säädetty yhdistys- ja vakuuskirja vahvisti, että rälssitilaa ei voitu muuttaa verotilaksi eikä päinvastoin.. Samalla myönnettiin talonpojillekin oikeus ostaa vero­vapaita rälssi­tiloja, jotka pysyivät rälssi­tiloina riippumatta siitä, kuka ne omisti. Säteritiloja saivat kuitenkin edelleen omistaa vain aateliset.
Yhdistys ja vakuuskirja pysyi Suomen suuriruhtinaskunnassa voimassa vuoden 1809 jälkeenkin. Aateliston yksinoikeus säteritilojen omistamiseen kumottiin vuonna 1864. 
Rälssitilojen verovapaus menetti Suomessa merkityksensä vuonna 1925, kun vanhat maaverot lakkautettiin.. Ne pysyivät kuitenkin maakirjaan rälssitiloiksi merkittyinä tämän jälkeenkin, ja maanjakoja koskevassa lainsäädännössä oli niitä koskevia erikoismääräyksiä. Vasta vuonna 1951 säädetyllä lailla kaikki erot poistettiin ja rälssitilat muutettiin lopullisesti tavallisiksi perintötiloiksi.
Liliales

Liliales on yksisirkkaisten kasvien lahko, jonka noin 1 500 lajista useimmat ovat monivuotisia ruohoja, jotkut myös köynnöksiä tai pensaita. Monet lajit varastoivat ravintoa sipuliin tai maavarteen. Corsiaceae-heimon kasvit ovat loiskasveja.
Suuret heimot (yli sata lajia) ovat joko levinneet ainoastaan pohjoiselle pallonpuoliskolle tai niiden levinneisyys on painottunut sinne. Pienet heimot (korkeintaan kymmenen lajia) taas ovat levinneet ainoastaan eteläiselle pallonpuoliskolle, joskus pelkästään Australiaan tai Etelä-Amerikkaan.
Kuten muillakin ruohoilla, on lahkosta tehty vain vähän fossiililöytöjä. Eoseeniltä tunnetaan useita lajeja, kuten "Petermanniopsis anglesaensis" ja "Smilax" ja mioseenilta "Ripogonum scandens". Ryhmä kehittyi ilmeisesti alaliitukaudella yli 100 miljoonaa vuotta sitten ja alkoi monimuotoistua eri heimoiksi 82–48 miljoonaa vuotta sitten.
Nykyisen luokittelun (APG II -luokittelu) mukaan Liliales-lahkoon kuuluu yksitoista heimoa; aiemmin siihen katsottiin kuuluvan useita muitakin heimoja, jotka nykyisin on sijoitettu omiin lahkoihinsa Dioscoreales ja Asparagales. Lisäksi liljakasvien heimosta on sijoitettu joitakin sukuja muihin heimoihin.
Heimot.
Lahkossa on 11 heimoa, joista lilja- ja sudenmarjakasveja kasvaa myös Suomessa.
Untamalan arkeologinen opastuskeskus

Untamalan arkeologinen opastuskeskus oli Laitilan kaupungissa Untamalassa toimiva arkeologinen opastuskeskus, joka esitteli yleisölle arkeologien työtä ja Lounais-Suomen esihistoriaa. Opastuskeskus sijaitsi vanhaan kivinavettaan remointoiduissa tiloissa mäellä, jolla sijaitsee roomalaisen rautakauden kalmisto. Keskus suljettiin säästötoimenpiteiden vuoksi vuonna 2010.
Glam rock

Glam rock on Britanniassa vuonna 1971 syntynyt rockmusiikin tyylilaji, joka oli hyvin suosittua vuoteen 1975 saakka. Glam rockin ulkoisia piirteitä ovat kimallus, teatraalisuus, spektaakkelimaisuus, avaruusajan futurismi sekä meikit ja naiselliset vaatteet miesartisteilla. Musiikillisesti tyyliin kuuluvat rankka kitarasoundi sekä vaikutteita niin hard rockista, heavy metalista, popista kuin taiderockistakin. Usein glam rockissa on mukana runsas annos campia.
Historia.
Glam rock syntyi vastareaktiona 1970-luvun taitteessa suosioon nousseelle vakavalle rockille, jota soittivat arkisiin farkkuihin pukeutuneet artistit. Glam rock toi visuaalisuudellaan rockiin takaisin hauskuuden ja paon todellisuudesta.
Ensimmäisenä glam rock -artistina pidetään lontoolaista Marc Bolania, jonka T. Rex -yhtye sai syksyllä 1970 listahitin kappaleellaan ”Ride a White Swan”. Sitä seurannut single ”Hot Love” oli jo tyyliltään puhdasta glam rockia, ja se aloitti T. Rexin sarjan Britannian ykköshittejä vuosina 1971 ja 1972. Toinen glam rock -vuosien supertähti oli David Bowie, joka nousi suosioon luomansa futuristisen ja androgyynin Ziggy Stardust -persoonansa avulla. Muita glam rock -vuosien menestyneimpiä brittiartisteja olivat Gary Glitter, Roxy Music, Sweet, Slade, Mott the Hoople ja Suzi Quatro. Lisäksi esimerkiksi Elton Johnilla ja Queenilla oli glam rock -kautensa. Yhdysvalloissa tyylin menestyneimpiä edustajia olivat Alice Cooper, Lou Reed ja New York Dolls.
Glam rockin suosion kausi päättyi vuonna 1975. Glam rock antoi vaikutteita esimerkiksi punkille ja heavy metalille. 1980-luvulla glam rock tuli uudestaan muotiin glam metalin muodossa. Sitä edustivat muun muassa Whitesnake, Mötley Crüe, Poison, Def Leppard ja Ratt. Tätä 1980-luvun glam-tyyliä, jossa oli myös punk-vaikutteita, on kutsuttu myös sleaze-tyyliksi tai glam and sleazeksi. Suomalainen Hanoi Rocks oli yksi tärkeimmistä vaikuttajista 1980-luvun glam metalin synnyssä.
1980-luvun lopun glam rock -vaikutteisiin artisteihin kuuluivat esimerkiksi Suede ja Pulp. Suomalaisia glam/sleaze-tyyliä 2000-luvulla edustaneita yhtyeitä ovat muun muassa Negative, Private Line, Jann Wilde, Naked ja Reckless Love.
Merkittäviä glam rock -albumeja.
Lähde
Kokoelmia:
Ostoskeskus

Ostoskeskus on kauppojen keskittymä, jossa kaikki kaupat ovat lähellä toisiaan. Ostoskeskuksessa on yleensä alle 15 liikettä. Ostoskeskuksiksi kutsutaan etupäässä 1960–1980-luvuilla rakennettuja, yhdessä kerroksessa olevia keskittymiä etenkin tuohon aikaan rakennetuissa lähiöissä. Monikerroksista ja kokoluokkaa suurempaa kutsutaan yleensä kauppakeskukseksi. Kauppakeskukset edellyttävät suurempia liikennemääriä riittävien asiakasmäärien varmistamiseksi, ja sijaitsevat siten parempien liikenneyhteyksien varrella. Ostoskeskus eroaa myös ostoskaduista, joissa liikkeet ovat yleisessä käytössä olevan kadun molemmin puolin.
Historiaa.
Malli muuttoliikkeen täyttämien lähiöiden palvelukeskittymistä saapui Suomeen Yhdysvalloista Ruotsin kautta 1950-luvun loppupuolella. Idean isänä on pidetty asemakaava-arkkitehti Otto-Iivari Meurmania, joka keksi myös lähiö-sanan. Suomalaisena erikoisuutena korostettiin ostoskeskusten saavutettavuutta jalan ja julkisilla liikennevälineillä yksityisautojen sijaan. Suomen ensimmäinen varsinainen ostoskeskus on vuonna 1959 valmistunut Munkkivuoren ostoskeskus Helsingissä.
Ostoskeskusten rakentaminen Suomessa tyrehtyi 1980-luvulla, mihin suurimpana syynä oli autoistuminen ja siitä seurannut kaupunkirakenteen hajautuminen. 1990-luvun alun laman seurauksena monet ostoskeskukset täyttyivät kuppiloista, ja kulutustottumusten muuttumisen myötä monien ostoskeskusten myymälätilat osoittautuivat pieniksi ja epäkäytännöllisiksi. Talouden käännyttyä jälleen nousuun automarkettien ja suurten kauppakeskusten rakentaminen pääsi kunnolla vauhtiin. Laajemmassa kaupan alan murroksessa 2000-luvulla myös verkkokauppa on yleistynyt. Useita tyhjilleen ja vajaakäytölle jääneitä ostoskeskuksia on purettu 2000- ja 2010-luvuilla.