tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
George Canning

George Canning (11. huhtikuuta 1770 – 8. elokuuta 1827) oli brittiläinen poliitikko ja valtiomies, joka toimi maansa ulkoministerinä ja lyhyesti myös pääministerinä. 
Lapsuus ja nuoruus.
Canningin vanhemmat olivat köyhiä, mutta rikas lontoolaissetä Stratford Canning koulutti lahjakasta veljenpoikaansa Etonia ja Oxfordin yliopistoa myöten. Setä oli Whig ja johdatti myös veljenpojan nuorena politiikkaan. Ranskan vallankumous vuonna 1790 kauhistutti nuorta Canningia, ja niin tämä siirtyi poliittisesti vielä oikealle liberaaleista whigeistä.
Poliittinen ura.
Vuonna 1793 Canningista tuli konservatiivipuolueen kansanedustaja. Kielellisesti lahjakkaana hän menestyi parlamentissä hyvin. Hän joutui myös näyttäviin väittelyihin, joiden ansiosta sai sekä ihailijoita että vihamiehiä.
Canning nousi ulkoministeriksi ja parlamentin puhemieheksi. Ulkoministerinä Canning oli taipuvainen hyväksymään aikakauden demokraattiset ja nationalistiset virtaukset. Hän vastusti kansainvälisiä konferensseja, koska ne hänen mielestään tarjosivat hallitsijoille mahdollisuuden vahvistaa keskinäistä solidaarisuuttaan. Hän ei onnistunut ulkoministerinä estämään Ranskan sekaantumista asioihin Espanjassa, mutta pakotti Britannian hallituksen tunnustamaan vuosien 1824-25 vaihteessa Etelä-Amerikan tasavaltojen itsenäisyyden, mikä herätti suurta huomiota. Järkyttynyt kuningas Yrjö IV kieltäytyi lukemasta valtaistuinpuhettaan, jossa Canningin teko tehtiin julkiseksi. Canning itse piti espanjalaisen Amerikan vapauttamista Yhdistyneen kuningaskunnan edun mukaisena, koska brittiläisillä kauppahuoneilla oli siellä tuottoisia markkina-alueita. Vuonna 1827 hänet valittiin pääministeriksi, mutta hänen terveytensä oli jo heikentynyt, ja Canning kuoli oltuaan pääministerinä vain 119 päivää.
Perhesuhteet.
George Canningin poika oli Intian kenraalikuvernöörinä toiminut Charles Canning.
Villit pippelit

Villit pippelit () oli suomalainen diskoyhtye. Sen esiintymiset ovat show-henkisiä ja koreografiat ammattilaisten tekemiä. Yhtye otti paljon vaikutteita Village Peoplelta, mistä sen nimikin on väännös.
Villit pippelit oli huumori- ja camp-henkinen, ja sen sanoitukset käsittelevät homoseksuaalisuutta. Virallisesti yhtye julkaisi vain yhden singlen ”Ruskea tyttö renkaassa” vuonna 1996. Sillä ollut kappale ”A machoni oot” valittiin Radiomafian viikon biisiksi. Yhtyeen tunnetuin kappale lienee Tom of Finlandiin viittaava TOF, josta on tehty myös musiikkivideo. TOF:n lisäksi musiikkivideo on tehty kappaleesta ”Poikien välisestä toveruudesta” (2001). Vuonna 2000 SETA-säätiön tuella julkaistulla "Heitä voltti" -kokoelma-albumilla on myös Villien pippeleiden tuotantoa.
Yhtye esiintyi useita kertoja televisiossa. Vuonna 1999 se pääsi Jyrki Hit Challengen finaaliin ja vuonna 2002 valmistui Filmiteollisuuden tuottama dokumenttielokuva "Villit Pippelit do Finland".
Ludovico Carracci

Ludovico Carraci, myös Lodovico, (21. huhtikuuta 1555 Bologna – 13. marraskuuta 1619 Bologna) oli italialainen varhaisbarokkia edustanut taidemaalari. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Bolognassa, matkusteli ympäri Italiaa ja palasi Bolognaan, missä perusti yhdessä serkkujensa Annibale ja Agostino Carraccin kanssa 1580-luvulla Accademia dei Desiderosi -taidekoulun. Carraccin serkuksia kiitetään manierismiin lipsumassa olleen italialaisen taiteen elvyttämisestä uuteen kukoistukseen.
Carracci käytti usein maalauksissaan chiaroscuro-varjostustekniikkaa.
Judd Gregg

Judd Gregg (s. 14. helmikuuta 1947 Nashua, New Hampshire) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hänen isänsä Hugh Gregg oli New Hampshiren kuvernööri. 
Gregg valmistui Phillips Exeter -akatemiasta, Columbian yliopistosta ja Bostonin yliopistosta. Hän tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1980 ja uudelleen vuosina 1982, 1984 ja 1986. Hän ei ollut ehdolla vuonna 1988, mutta toimi kaksi kautta New Hampshiren kuvernöörinä vuosina 1989–1993. 
Gregg edusti New Hampshirea Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 1993 – 3. tammikuuta 2011. Hän ei ollut ehdolla vuoden 2010 senaatinvaaleissa.
Cool C

Cool C (oik. Christopher Douglass Roney, s. 15. joulukuuta 1969 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen rap-artisti, joka oli aktiivisena 1980-luvun loppupuolella.
Hänet tunnetaan parhaiten osallisuudestaan Philadelphialaisen poliisin murhaan pankkiryöstön yhteydessä tammikuussa vuonna 1996.
Musiikkiura.
Uran alku.
1980-luvun puolivälissä Roney oli alkuperäinen jäsen Philadelphiasta kotoisin olevassa Hilltop Hustlers -hiphop ryhmässä. Vuonna 1987 Roney julkaisi debyyttisinglensä "Juice Crew Dis", joka saavutti suosiota alan piireissä. Singlellään Roney tähtäsi New Yorkista kotoisin olevaan ja vaikutusvaltaisen rap-tuottaja Marley Marlin johtamaan hiphop ryhmään (ryhmässä olivat mukana Kool G Rap ja Big Daddy Kane).
Vuonna 1988 Hilltopille ja City Beat Recordsille tarkoitetut singlet johtivat sopimukseen Atlantic Recordsin kanssa, ja sen alaisuudessa Roney julkaisi kaksi täysimittaista sooloalbumia; debyyttialbumi "I Gotta Habit "vuonna 1989 ja "Life in the Ghetto" vuonna 1990.
C.E.B.
Vuonna 1991 Roney asetti soolouransa syrjään liittyäkseen hardcore rap ryhmä C.E.B:hen (lyhenne: "Countin' Endless Bank") philadelphialaisräppäreiden Warren McGlonen (Steady B) ja Ultimate Eazen kanssa. Trio julkaisi ainoan albuminsa "Countin' Endless Bank" vuonna 1993 Ruffhouse Records -levy-yhtiön kautta, mutta sen myynti ja arvostelut olivat pettymys. Single "Get the Point" nousi 5. sijalle Billboardin Hot Rap Singles -listalla.
Murhasta tuomitseminen.
2. tammikuuta 1996, samoihin aikoihin, kun hän oli nauhoittamassa paluu-EP:tä yhdessä C.E.B bändikaverinsa McGlonen, sekä toisen paikallisen philadelphialaisen räppärin, Mark Cantyn, kanssa, Roney yritti pankkiryöstöä PNC -pankin haarakonttorissa Philadelphiassa. Epäonnistuneen ryöstön aikana Roney ampui pankin hiljaiseen hälytykseen vastanneen Philadelphialaisen poliisin Lauretha Vairdin kuoliaaksi. Poistuessaan pankista, Roney ammuskeli toisen poliisin kanssa ennen kuin hän ja Canty pudottivat aseensa ja pakenivat McGlonen ajamalla tila-autolla.
Roney pidätettiin ja tuomittiin 30. lokakuuta 1996 ensimmäisen asteen murhasta. Myöhemmin tuomion oikeuskäsittelyssä Roney tuomittiin kuolemaan myrkkyruiskeella. 10. tammikuuta 2006 Pennsylvanian kuvernööri Ed Rendell allekirjoitti Roneyn kuolemantuomiomääräyksen ja tuomio määrättiin pantavaksi täytäntöön 9. maaliskuuta 2006. Pennsylvanialainen tuomari Gary Glazer myönsi Roneylle tuomion täytäntöönpanon lykkäyksen 1. helmikuuta 2006, kunnes kaikki tuomion jälkeiset oikeudenkäynnit oli käyty. Roneyn tuomion täyttöönpano asetettiin tapahtumaan 8. tammikuuta 2015, mutta jälleen täyttöönpanolle myönnettiin lykkäys, jonka tällä kertaa myönsi Pensylvanialainen tuomari Luis Felipe Restrepo 5. joulukuuta 2014.
Roney on pitänyt kiinni syyttömyydestään läpi oikeudenkäynnin ja valitusprosessin huolimatta ballistisista ja teknisistä todisteista, hänet murhaan yhdistävästä valvontakameran videosta ja siitä, että kolme silminnäkijää havaitsivat hänet ryöstöpaikalla. Roney on tällä hetkellä vankina Greenen valtion vankeinhoitolaitoksessa Pensylvaniassa. Hänen vankitunnusnumeronsa on DF1973.
Bobby Joe Morrow

Bobby Joe Morrow (15. lokakuuta 1935 Harlingen, Texas, Yhdysvallat – 30. toukokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja kolminkertainen olympiakultamitalisti Melbournen olympialaisista 1956.
Ura.
Bobby Joe Morrow kasvoi maatilalla lähellä Texasin San Benitoa. Ennen pikajuoksijaksi erikoistumistaan Morrow pelasi high school -aikanaan myös amerikkalaista jalkapalloa. High schoolin jälkeen Morrow jatkoi opintojaan Abilene Christian Universityssä.
Morrow voitti Yhdysvaltojen mestaruuden (AAU:n kisat) 1955 100 jaardin matkalla. Hänen menestyksekkäin vuotensa oli vuosi 1956, jolloin Sports Illustrated -lehti valitsi hänet vuoden urheilijaksi. Tuona vuonna hän voitti NCAA:n kisoissa 100 ja 200 metrin juoksut ja AAU:n kisoissa 100 metriä. Kauden lopussa hän matkusti Melbournen olympialaisiin Yhdysvaltojen pikajuoksujoukkueen johtajana. Hän palasi sieltä kolmen olympiakullan kanssa.
Ensimmäinen Morrowin kultamitali tuli olympialaisten sataselta. Seuraavaksi hän jatkoi yhdysvaltalaisten mitaliketjua 200 metrin olympiajuoksuissa sivuten matkan maailmanennätystä 20,6. Lisäksi hän oli ankkurina Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka voitti kultaa ja teki uuden maailmanennätyksen 39,5.
Olympialaisten jälkeen Morrown menestys kansallisella tasolla jatkui, mutta hän vetäytyi kilpakentiltä vuonna 1958. Hän yritti vielä paluuta ennen Rooman olympialaisia muttei selviytynyt Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen.
Kilpauran jälkeen Bobby Joe Morrow ryhtyi maanviljelijäksi.
Lokakuussa 2006 San Benito High School nimesi 11 000 katsojaa vetävän stadioninsa Bobby Morrow Stadioniksi.
Oh! My Goddess

Oh! My Goddess () on Kōsuke Fujishiman vuonna 1988 aloittama seinen-mangasarja. Egmont on aloittanut sarjan suomentamisen vuonna 2007. Sarja julkaistaan peilaamattomana. Japanista tehdyn käännöksen tekijä on Suvi Mäkelä. Suomeksi on käännetty (marraskuu 2011) 36 osaa "Oh! My Goddessia". Nro 36 on viimeinen julkaisu Suomessa. Toimitus vastasi, että numeroon 36 oli päässyt lipsahdus seuraavan numeron ilmestymisestä.
Sarjan viimeinen osa on julkaistu Japanissa 25. huhtikuuta 2014.
Tarina.
Sarja kertoo nuoresta opiskelijasta Keiichi Morisatosta, joka saa vieraakseen jumalattaren, Belldandyn. Varomattoman toiveen seurauksena Belldandy jää ikuisesti Keiichin luo. Keiichi ei voi kertoa muille Belldandyn yliluonnollisista voimista, joten tämä ja Belldandy joutuvat moniin selkkauksiin. Nuorten elämää hankaloittaa Belldandyn hehkeä ulkomuoto, sekä se, että yliluonnollisilla voimilla tuntuu olevan jatkuvaa tarvetta niin opiskelija- kuin rakkauselämässä. Keiichin pikkusisko Megumi, Belldandyn riehakas isosisko Urd ja pikkusisko Skuld häiritsevät myös nuorten ystävyys-suhdetta, aivan niin kuin yliopiston motoristikerhon jäsenet sekä kampuksen kaunotar Sayoko Mishima, joka tahtoo ajaa Belldandyn pois yliopistolta.
Sarjassa yhdistyy komedia sekä romantiikka. Sarja kuuluu maailman suosituimpiin mangasarjoihin.
Pelit.
Sarjasta on tehty myös videopelejä eri alustoille kuten NEC PC-9801, PC-FX ja Sega Dreamcast. Lisäksi on julkaistu vain Japanissa PlayStation 2:lle rajoitettu peli.
Phil Kessel

Philip Joseph Kessel Jr. (s. 2. lokakuuta 1987 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän on tällä hetkellä vapaa pelaaja.
Ura.
Kessel pelasi Yhdysvaltain jääkiekon kehitysohjelmassa, USNTDP:ssä kaksi kautta. Hän pelasi niin loistavasti, että hänestä odotettiin suurta sensaatiota. USNTDP:n yhteydessä Kessel pelasi Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa, ja voitti alle 18-vuotiaiden MM-kisat vuonna 2005. Hänet palkittiin kisojen parhaana hyökkääjänä.
Juniorikiekkouransa hän aloitti Minnesotan yliopiston jääkiekkojoukkueessa 2005–2006, ja hänet palkittiin kauden tulokkaana. Kauden päätteeksi Boston Bruins varasi hänet viidentenä .
Heti seuraavaksi kaudeksi Kessel siirtyi NHL:ään ja pelasi tulokaskaudellaan 70 ottelua. Kauden katkaisi 12 ottelun ajaksi kivessyöpä, mutta hän toipui siitä ja pelasi katkeamatta kauden loppuun. Kauden päätteeksi hän voitti Bill Masterton Trophyn.
Syyskuussa 2009 Toronto Maple Leafs hankki Kesselin vaihtamalla kahden seuraavan vuoden varaustilaisuuden ykkösvuoronsa ja sekä ensi vuoden kakkosvuoron häneen. Toronto solmi heti Kesselin kanssa 27 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen viiden vuoden sopimuksen.
Kesäkuussa 2019 Pittsburgh Penguins myi Kesselin Dane Birksin kanssa Arizona Coyotesiin, saaden vaihdossa Alex Galchenyukin sekä Pierre-Olivier Josephin.
Elokuussa 2022 Kessel teki vapaana agenttina Vegas Golden Knightsin kanssa yksivuotisen ja 1,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Kessel voittikin uransa kolmannen Stanley Cupin Vegasin riveissä.
Muuta.
Kesselin veli Blake on jääkiekkopuolustaja, jonka New York Islanders varasi vuonna 2007. Veljesten serkku David Moss on pelannut yli 500 NHL-ottelua. Kessel on tunnettu NHL:n ehkä jopa parhaimmasta rannelaukauksesta. Myös hänen siskonsa Amanda Kessel pelaa jääkiekkoa.
Steady B

Warren McGlone eli Steady B on yhdysvaltalainen rapmuusikko. Hänet tuomittiin vuonna 1996 elinkautiseen ilman ehdonalaisen koevapauden mahdollisuutta osallisuudesta pankkiryöstöön ja murhaan. Steady B:n yhtyetoveri ja rikoskumppani Cool C sai kuolemantuomion. 
Steady B julkaisi viisi studioalbumia omalla nimellään. Niistä parhaiten menestyi debyyttialbumi "Bring the Beat Back" (1986), joka nousi Yhdysvaltain R&amp;B- ja hip hop -listan 44. sijalle. Hän julkaisi Ruffhouse Records -levymerkillä vuonna 1993 albumin "Countin' Endless Bank" osana trioa C.E.B., johon hänen lisäkseen kuului mm. Cool C.
Lostprophets

Lostprophets oli walesilainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1997 Pontypriddissä. Yhtyeen perustivat laulaja Ian Watkins, basisti (myöhemmin kitaristi) Mike Lewis, rumpali Mike Chiplin ja kitaristi Lee Gaze. Yhtye menestyi etenkin Britanniassa ja Keski-Euroopassa.
Historia.
Lostprophets julkaisi viisi albumia. Ensimmäinen, "Thefakesoundofprogress", julkaistiin vuonna 2001, toinen, "Start Something", vuonna 2004 ja kolmas, "Liberation Transmission", vuonna 2006. Yhtyeen neljäs albumi "The Betrayed" ilmestyi 2010. Rumpali Ilan Rubinin erosi yhtyeestä vuoden 2009 alussa. Yhtyeen viides albumi "Weapons" julkaistiin 2012.
Yhtye ilmoitti lokakuussa 2013 virallisesti lopettavansa toimintansa. Syynä oli yhtyeen solistia Ian Watkinsia vastaan vuoden 2012 lopussa nostetut syytteet lapsi- ja eläinpornon hallussapidosta sekä lapsen raiskauksen suunnittelusta. Watkins myönsi syytteet marraskuussa 2013 ja sai joulukuussa 29 vuoden vankeusrangaistuksen.
Pieni luutatyttö

Pieni luutatyttö on suomalainen elokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut ja tuottanut Toivo Särkkä. Käsikirjoituksesta vastasivat Reino Helismaa ja Olavi Karu.
Juoni.
Liisan isäpuoli lähettää tytön yksin kaupunkiin myymään luutia. Kaupungissa Liisa kohta ihmisiä, joiden elämä hetken sivuaa hänen kohtaloaan, kuten torimyyjän, kulkukauppiaan ja ilotytön. Elokuvaan saadaan jännitystä uhkaavan namusedän muodossa. Elokuvassa on kuitenkin onnellinen loppu, kun Liisa saa turvallisen kodin.
Tuotanto ja ensi-ilta.
Käsikirjoitusta tehtiin kovalla kiireellä, sillä kuvaukset käynnistettiin jo ennen sen valmistumista Idea käsikirjoitukseen saatiin sanomalehdessä kerrotusta tositapauksesta. 
Elokuvassa nähtävä Musti-koira oli Särkän omistama saksanpaimenkoira Lida. Elokuvan ensi-ilta oli Helsingissä 7. marraskuuta 1958 Bio Rexissä ja Tuulensuussa.
Arviot.
"Tv-maailma" 27/2012 luonnehtii elokuvaa moraliteetiksi, joka onnistuu karttamaan imelyyksiä. Liisan kerätessä vastaantulijoita elokuva ikään kuin esittelee Raamatun kymmenen käskyä.
Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen katedraali

Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen katedraali () on kirkkorakennus Seychellien pääkaupungissa Victoriassa. Katedraali on Seychellien katolisen hiippakunnan pääkirkko, ja se valmistui vuonna 1874. Se on rakennettu ranskalaiseen siirtomaatyyliin. 
Vuosina 1993–1994 kirkkorakennuksen sisätilat rakennettiin kokonaan uusiksi, ja 1995 seychelliläinen kuvanveistäjä Egbert Marday uusi ehtoollispöydän ja korkokuvin koristellut ovet.
Gumpert Apollo

Gumpert Apollo on saksalaisen Gumpertin ensimmäinen automalli, katulaillinen superauto. Se on monien muiden superautojen tapaisesti kaksipaikkainen, takavetoinen ja keskimoottorinen. Auton runko on tehty Cro-mo-putkista ja koripaneelit ovat hiili- ja lasikuitua. Auton kehitysprojektin aloitti Audin entinen työntekijä Roland Gumpert, joka aikoi valmistaa autoa 150 kappaletta vuoteen 2008 mennessä.
Auto on suunniteltu lähes yksinomaan kilpailukäyttöä varten, ja se on varusteltu paljolti tätä varten. Tavaratilaa on erittäin vähän, ja se on sijoitettu lähelle moottoria.
Valmistaja väittää auton rakenteen olevan niin optimoitu ja tasapainoinen, että tarpeeksi suurella nopeudella sillä pystyisi ajamaan tunnelissa ylösalaisin. Tätä ei kuitenkaan ole testattu. 
Tekniikka.
Apollon voimanlähteenä on Audin valmistama 4,2 litrainen V8-moottori, joka tuottaa kahden turboahtimen avulla 641 hevosvoiman teho. Moottori on lähes neliö, sillä kunkin sylinterin poraus on 91 % sen iskunpituudesta.
Autossa on kuusiportainen sekventiaalivaihteisto ja kuivasumppuvoitelu.
Mitat.
Auton mitat:
Salaneuvos

Salaneuvos on aiemmin Venäjällä, Saksassa ja Itävallassa käytössä ollut arvonimi.
Venäjän keisarikunta.
Venäjän keisarikunnassa arvonimi salaneuvos oli käytössä vuosina 1722–1917 osana Pietari Suuren käyttöön ottamaa rankijärjestelmää, joka rinnasti hovin ja siviilihallinnon virkamiesten arvoasteikon sotilasarvoihin. Arvonimi oli käytössä myös Suomen suuriruhtinaskunnassa.
Saksa.
Saksassa salaneuvos ("Geheimrat") oli alkujaan hallitsijan neuvonantajana toimineen salaneuvoston jäsen. Tunnetuimpia saksalaisia salaneuvoksia oli kuuluisa kirurgi, keisarien ja kuninkaiden henkilääkäri Ferdinand Sauerbruch (1875–1951).
Sadi Carnot

Nicolas Léonard Sadi Carnot (1. kesäkuuta 1796 – 24. elokuuta 1832) oli ranskalainen fyysikko, joka ensimmäisenä selitti lämpökoneen eli termodynaamisen koneen toiminnan, joka on termodynamiikan toisen pääsäännön perusta.
Sadi Carnot oli myös matemaatikkona tunnetun kenraali Lazare Carnot'n poika. Hän opiskeli École polytechniquessa yhdessä mm. Claude-Louis Navierin ja Gaspard-Gustave Coriolisin kanssa opettajinaan muiden muassa Joseph Louis Gay-Lussac, Siméon Denis Poisson ja André-Marie Ampère. Suoritettuaan tutkintonsa siellä hän kouluttautui upseeriksi ennen kuin omistautui tieteelliselle uralle. 
Insinöörit osasivat rakentaa höyrykoneita, mutta niiden toimintaperiaate ymmärrettiin huonosti. Esimerkiksi lämpö käsitettiin erikoiseksi aineeksi nimeltä kalorikki. Kirjassaan "Réflexions sur la puissance motrice du feu" vuodelta 1823 Carnot osoitti että fysiikan lait asettavat rajan minkä tahansa lämpökoneen hyötysuhteelle. Carnot’n kierto on idealisaatio lämpövoimakoneesta, jonka hyötysuhde on mahdollisimman suuri.
Carnot kuoli koleraepidemiaan jo 36-vuotiaana. Hänen jälkeensä saksalainen Rudolf Clausius muotoili ja kehitti lämpöopin täsmälliseen matemaattiseen muotoon.
Pataruoka

Pataruoka on padassa kypsennettyä ruokaa. Pataruuat vaativat usein pitkää valmistusaikaa. 
Pataruoassa raaka-aineet ovat melko suurina palasina, joten sitä syödään veitsellä ja haarukalla eikä pelkällä lusikalla kuten keittoa. Useimmat raaka-ainepalaset ovat kuitenkin erotettavissa toisistaan: laatikkoruoka (esimerkiksi silakkalaatikko tai makaronilaatikko) on tasa-aineisempaa. Palasten välissä on nestettä mutta vähemmän kuin keitossa. Muhennoksesta pata eroaa suuremmalla raekoollaan. Pataruokaa haudutetaan hitaasti pitkän ajan kuluessa. 
Pataruokiin hyvästi sopivaa lihaa ovat lapa, etuselkä, rinta ja kasslerliha. Kalaa käytettäessä pataruokiin sitä ei kannata kypsentää puolta tuntia pidempään. Kun pataruokaan yhdistetään kasviksia ja kalaa tai äyriäisiä, kasvikset tulee laittaa kiehumaan aikaisemmin. Kasvispataan sopivat hyvin pavut, linssit, soija ja nyhtökaura. Kasviksia ja lihaa sisältäviin pataruokiin on hyvä laittaa paljon juureksia. Maailmalla joitakin lihapatoja maustetaan erityisellä tavalla. Intiassa lihapataruoka maustetaan inkiväärillä, kardemummalla, kurkumalla ja garam masalalla. Persialainen Fesenjan pata maustetaan granaattiomenan mehulla ja saksanpähkinöillä.
John E. Sununu

John Edward Sununu (s. 10. syyskuuta 1964 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Sununu syntyi Bostonissa, Massachusettsissa, yhdeksi kahdeksasta sisaruksesta. Hänen äitinsä oli Nancy Hayes ja isänsä poliitikko John Henry Sununu. Sununulla on libanonilaisia, irlantilaisia, skotlantilaisia ja englantilaisia sukujuuria.
Sununu valmistui MIT:stä 1987 ja Harvardin yliopistosta 1991. Hän tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäistä kertaa tammikuussa 1997 alkaneelle kaudelle ja sai kaksi kahden vuoden jatkokautta ennen kuin voitti paikan Yhdysvaltain senaatissa vuoden 2002 vaaleissa. Hän aloitti New Hampshiren edustajana 3. tammikuuta 2003.
Sununu oli nuorin Yhdysvaltain senaattori, kuten myös ainoa senaattori, jolla on arabisukujuuria. Hänellä on vaimonsa Catherinen eli "Kittyn" kanssa kolme lasta. Sununu pyrki toiselle kaudelle senaattiin vuoden 2008 vaaleissa, mutta hävisi demokraattien Jeanne Shaheenille.
Salam Fayyad

Salam Fayyad (, s. 1952 Dir al-Rasoun) on palestiinalainen taloustieteilijä ja poliitikko, jonka presidentti Mahmud Abbas nimitti 14. kesäkuuta 2007 palestiinalaishallinnon pääministeriksi. Sitä ennen Fayyad oli valtiovarainministerinä 2002–2005.
Fayyad syntyi Dir al-Rasounissa lähellä Tul Karmia. Monista muista poiketen hän ei omakohtaisesti kokenut vuoden 1948 Nakbaa. Hän opiskeli Beirutin Amerikkalaisessa yliopistossa sekä ylemmän tutkinnon ja tohtorintutkinnon University of Texasissa. Hän aloitti uransa opettajana Yarmukin yliopistossa Jordaniassa ja meni 1987 Maailmanpankin (IMF) palvelukseen Washingtoniin. Palestiinalaishallinnon perustamisen jälkeen hän palasi 1995 IMF:n edustajana sen hallitsemille alueille. Vuonna 2001 hän siirtyi yksityissektorille ja meni 2001 Arabipankin, Lähi-idän suurimman pankin palvelukseen.
Fayyadilla on hyvät suhteet Israeliin ja Yhdysvaltoihin. Liberaali israelilainen Haaretz-lehti nimitti häntä "kaikkien suosikkipalestiinalaiseksi."
Ennen vuoden 2006 vaaleja Abbasin Fatah lupasi Fayyadille pääministerin paikan, jos hän liittyisi puolueeseen. Hän ei kuitenkaan uskonut Fatahin voittoon, vaan muodosti kolmannen tien listan yhdessä Hanan Ashrawin ja Yasser Abed Rabbonin kanssa, joka sai vain kaksi paikkaa parlamenttiin.
Maaliskuussa 2009 Fayyad jätti eroanomuksensa presidentti Abbasille mutta jatkoi lopulta pääministerinä. Huhtikuussa 2013 hän erosi pääministerin tehtävästä.
Bob Menendez

Robert ”Bob” Menendez (s. 1. tammikuuta 1954 New York City, New York) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hänen vanhempansa olivat kuubalaisia maahanmuuttajia. Hän istui vuodesta 1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja sai 18. tammikuuta 2006 paikan New Jerseyn edustajana Yhdysvaltain senaatista. Menendez tuli valituksi uudelleen 2012 ja 2018. Hän erosi senaattorin virastaan 20. elokuuta 2024 korruptiotuomion seurauksena.
Menendez toimii senaatin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana. Hän on kritisoinut voimakkaasti Turkin presidenttiä Recep Tayyip Erdoğania ja vastustaa suunniteltua miljardiluokan hävittäjäkauppaa Turkkiin 2023.
Skandaaleita.
Menendeziä vastaan nostettiin vuonna 2015 useita korruptiosyytteitä. Syyttäjän mukaan Menendez olisi saanut floridalaiselta silmälääkäri Salomon Melgenilta arvokkaita lahjoja ja kampanjarahoitusta vastineeksi poliittisista vastapalveluksista. Pitkän oikeusprosessin päätteeksi Menendezin vastaisista syytteistä kuitenkin luovuttiin vuonna 2018. Syytteistä luopumisesta huolimatta senaatin eettisyysasioita käsittelevä komitea antoi Menendezille nuhtelut siitä, että hän oli lahjoja ottaessaan rikkonut senaatin sisäisiä ohjeita.
Lokakuussa 2023 Menendez syytettiin lahjusten vastaanottamisesta ja vieraan valtion hyväksi toimimisesta. Häntä syytetään arkaluontoisen tiedon välittämisestä Egyptin viranomaisille. Paria viikkoa aikaisemmin Menendezia ja hänen vaimoaan syytettiin satojen tuhansien dollarien arvoisen lahjuksen hyväksymisestä. Menendez on kieltäytynyt eroamasta huolimatta puoluetovereidensa pyynnöistä. Valamiehistö totesi Menendezin syylliseksi lahjusten hyväksymiseen 16. heinäkuuta 2024.
24. heinäkuuta 2024 Menendez todettiin syylliseksi lahjusten vastaanottamiseen ja hän ilmoitti luopuvansa senaattorin tehtävistään 20. elokuuta 2024. 
Vankeustuomio.
29. tammikuuta 2025 Menendez tuomittiin 11 vuoden vankeuteen korruptiosta. Syyttäjät vaativat 15 vuoden tuomiota, sillä Menendezin katsottiin vastaanottaneen satojentuhansien dollarien arvosta lahjuksia, mukaan lukien kultaharkkoja ja luksusauton. Hän myös ohjasi sotilasapua Egyptiin ja auttoi Qataria vastineeksi lahjuksista. Tuomion myötä hänestä tuli ensimmäinen Yhdysvaltain senaattori, joka todettiin syyllistyneen toimineen ulkomaisena agenttina.
Lahoren linnoitus

Lahoren linnoitus muodostaa suuren osan Lahoren vanhasta kaupungista Pakistanissa.
Sen alkuperäisestä rakentajasta tai muodosta ei ole tietoa; arkeologisten löytöjen perusteella se on ollut olemassa ainakin kauan ennen vuotta 1025. Vuosisatojen varrella mongolit ja muut valloittajat ovat vuoroin hajottaneet, vuoroin kohentaneet sitä. Nykyinen muoto on pitkälti Suurmogulien valtakunnan ajoilta. Linnoitus muistuttaa samanikäistä Agran linnoitusta, mutta on pienempi, noin 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. 
Mahtavin Intian suurmogulihallitsijoista, Akbar, piti Lahorea imperiuminsa pääkaupunkina 1584–1598. Hän rakensi nykyisen linnoituksen pääosat samalla paikalla sijainneen vaatimattomamman linnoituksen päälle. Akbarin poika ja pojanpoika Shah Jahan jatkoivat rakennustyötä.
Shah Jahan tunnetaan Taj Mahalin rakennuttajana, ja hän teetti upeita marmorirakenteita ja mosaiikkeja myös Lahoren linnoitukseen. 
Linnoitus on UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 1981 yhdessä Shalamarin puutarhan kanssa.
Erkkolan silta

Erkkolan silta on Oulussa sijaitseva moottoriliikenteen, jalankulun ja pyöräilyn käyttöön tarkoitettu Oulujoen ylittävä silta. Silta yhdistää joen pohjoisrannalla sijaitsevan Myllyojan suuralueen etelärannalla sijaitsevaan Oulunsuun suuralueeseen. Silta avattiin syyskuussa 1988, ja sen keskivertovuorokausiliikenne on noin 17 500 ajoneuvoa. Aiemmin Oulujoen saattoi ylittää lossilla, joka sijaitsi nykyisestä siltapaikasta ylävirtaan nykyisen Poikkimaantien sillan lähellä.
Sillan vapaa alituskorkeus on 3,3 metriä.
Sangin silta

Sangin silta, joskus myös Madekosken silta, on Oulussa sijaitseva moottoriliikenteen, jalankulun ja pyöräilyn käyttöön tarkoitettu Oulujoen ylittävä silta. Silta yhdistää Sanginsuun kaupunginosan Madekosken kaupunginosaan. Silta on valmistunut vuonna 1992, ja se korvasi paikalla aiemmin liikennöineen lossin.
Sillan vapaa alituskorkeus on 4,7 metriä.
Rohtasin linnoitus

 
Rohtasin linnoitus (urduksi قلعہ روہتاس Qila Rohtas) on linnoitus nykyisessä Pohjois-Pakistanissa. Sen rakennutti pataanihallitsija Sher Shah Suri (1486 – 1545) puolustautuakseen moguleita vastaan. Linnoitusta ei koskaan valloitettu, joten se on säilynyt poikkeuksellisen hyvin. 
Se on esimerkki pataani- ja hindukulttuurin yhdistymisestä alueella. Linnoitus koostuu neljäkilometrisesta muurista, 68 tornista ja kahdestatoista linnoitetusta portista joista jokainen on erilainen. Linnoituksessa pystyi puolustautumaan 30 000 miehen armeija. 
Linnoitus on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Synkkä yksinpuhelu

Synkkä yksinpuhelu on Olavi Paavolaisen vuonna 1946 kahtena osana julkaistu lähes tuhatsivuinen kirja. Se on kooste Paavolaisen päiväkirjoista lähinnä jatkosodan ajalta. Paavolainen oli sodissa tiedotustehtävissä ja oleskeli enimmäkseen päämajassa Mikkelissä ja erityisesti viestikeskus Lokissa, jossa hän pääsi seuraamaan kansainvälistä lehdistöä normaalin sotasensuurin ohi. Kirjassa kuvataan myös Paavolaisen käyntejä rintamalla ja Itä-Karjalassa. Kirja alkaa talvisotaa edeltävästä kesästä jatkuen jatkosodan päättymiseen ja rauhantekoon Neuvostoliiton kanssa. Paavolainen kuvaa suomalaisen sivistyneistön saksalaismielisyyttä ennen sotaa ja sen aikana ja asettuu usein vastakkain virallisen sotapropagandan kanssa, vaikka hän toimi Suomen sotavoimien tiedotusosastolla.
Vastaanotto.
Ilmestyessään kirja sai ristiriitaisen ja osittain jopa jyrkän kielteisen vastaanoton. Toisaalta sitä pidettiin, varsinkin vasemmiston keskuudessa, todenmukaisuuteen pyrkivänä yksityisen ihmisen tilityksenä jatkosodan vuosista. Toisaalta monet pitivät sitä liian pessimistisenä, jälkiviisaana ja isänmaan etujen vastaisena. Paavolaisen puolustajat, sekä porvarilliset että kansandemokraattiset kulttuurihenkilöt, luonnehtivat kirjaan kohdistunutta kritiikkiä ajojahdiksi. Vahvat reaktiot liittyivät siihen, että sotasyyllisyysoikeudenkäynnin päättymisestä oli kulunut vain muutama kuukausi. Oikeudenkäynnistä ei saanut keskustella julkisuudessa vapaasti, ja siksi sotien aikainen saksalaismielisyys alkoi teemana nousta esiin kirjallisuudessa ja historiantutkimuksessa. 
Kirjaa epäiltiin myös suureksi osaksi jälkikäteen sepitetyksi. Varmuutta asiasta ei ole voitu saada, koska Paavolaisen alkuperäiset päiväkirjamerkinnät, joihin teos hänen mukaansa perustuu, eivät ole säilyneet. Paavolainen hävitti aineistoa itse, mutta toisaalta kaikki ei ehkä ole tullut perikunnalta esille. WSOY julkaisi "Synkän yksinpuhelun" alun perin kahtena melkein 500-sivuisena niteenä, mutta 1960-luvulla julkaistuissa Paavolaisen "Valituissa teoksissa" kirja oli lyhennetty 599-sivuiseen yhteen niteeseen. Kansanedustaja Erkki Tuomioja on arvellut, että Paavolainen on itse lyhentänyt teostaan uusintajulkaisussa pehmentääkseen alkuperäisen version ilmaisua ja näkökulmia.
Sovitukset.
Jaakko Pakkasvirta ohjasi kirjan pohjalta elokuvan "Pedon merkki" (1981). Paavolaiseen perustuvaa Olavi-hahmoa näytellyt Hannu Lauri sai elokuvasta parhaan miespääosan Jussi-palkinnon vuonna 1982.
Oona Chaplin

Oona Chaplin, o.s. O’Neill, (14. toukokuuta 1925 Bermuda – 27. syyskuuta 1991 Corsier-sur-Vevey, Sveitsi) oli Nobel- ja Pulitzer-palkitun näytelmäkirjailijan Eugene O’Neillin tytär ja elokuvalegenda Charles Chaplinin neljäs ja viimeinen vaimo.
O’Neill oli isänsä toinen lapsi tämän avioliitosta kirjailija Agnes Boultonin kanssa. Hänellä oli myös vanhempi veli Shane (1918–1977) sekä kaksi vanhempaa sisarusta vanhempiensa edellisistä avioliitoista. Vanhemmat erosivat vuonna 1929, minkä jälkeen O’Neill tapasi isäänsä enää harvoin. Hän asui lapsuutensa Point Pleasantissa, New Jerseyn osavaltiossa äitinsä ja isoveljensä kanssa. Kesät perhe vietti Bermudalla.
O’Neill kävi Brearleyn lukiota New Yorkissa, mistä hän valmistui vuonna 1942. Hän pääsi opiskelemaan Vassar Collegeen, mutta kieltäytyi paikasta tavoitellakseen uraa näyttelijänä. Hänet valittiin New Yorkin vuoden 1942 debytantiksi, minkä tuoma julkisuus johti työtarjouksiin eri elokuvastudioilta. Isänsä vastustuksen takia hän ei kuitenkaan pystynyt ottamaan tarjouksia vastaan. O’Neill sai kuitenkin pienen osan kesällä 1942 New Jerseyssä esitetystä näytelmästä "Pal Joey", joka ei kuitenkaan menestynyt. Myöhemmin samana kesänä hän lähti Hollywoodiin, missä toivoi voivansa aloittaa uran elokuvanäyttelijänä. Hän esiintyi pienessä osassa ystävänsä aviomiehen, kirjailija William Saroyanin, näytelmässä "The Time of Your Life" San Franciscossa ja sai Hollywoodissa ainoan koekuvauksensa Eugene Frenken elokuvaan "The Girl from Leningrad". 
Vuoden 1942 lopussa O’Neill tutustui Charles Chapliniin, joka alkoi opettaa hänelle näyttelemistä. He aloittivat myös suhteen, ja avioituivat kesällä 1943 O’Neillin täysi-ikäistyttyä. Avioliitto herätti paljon kohua parin 36 vuoden ikäeron takia ja koska Chaplinin entinen naisystävä Joan Barry oli juuri nostanut häntä vastaan isyyssyytteen. Eugene O’Neill katkaisi välit tyttäreensä lopullisesti avioliiton jälkeen ja teki hänet perinnöttömäksi. 
Liitto oli onnellinen ja kesti aina Chaplinin kuolemaan vuonna 1977 asti. Heille syntyi kahdeksan lasta: Geraldine (s. 1944), Michael (s. 1946), Josephine (s. 1949), Victoria (s. 1951), Eugene (s. 1953), Jane (s. 1957), Annette (s. 1959) ja Christopher (s. 1962). O’Neill jätti avioiduttuaan urahaaveensa ja keskittyi vaimon rooliin. Perheen muutettua Yhdysvalloista Sveitsiin vuonna 1953 hän luopui Yhdysvaltain kansalaisuudestaan ja otti aviomiehensä Britannian kansalaisuuden.
Chaplinin kuoltua O’Neill asui vuorotellen Sveitsissä ja New Yorkissa, mistä oli ostanut asunnon. Hän kärsi vakavasta alkoholiongelmasta ja kuoli vuonna 1991 haimasyöpään.
Introspective

Introspective on Pet Shop Boysin vuonna 1988 julkaisema pop-albumi. Se poikkesi kahdesta aiemmasta albumista sillä, että se sisälsi ainoastaan kuusi kappaletta, joista jokainen on niin sanottua "extended"-versiota eli on huomattavasti pidempi kuin radio edit -versio.
Huolimatta uskaliaasta kokeilusta albumi myi hyvin maailmanlaajuisesti, platinaa sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Myös Suomessa albumi myi platinaa (yli 40 000 kappaletta) ja nousi julkaisuviikollaan Suomen albumilistan 1. sijalle. 
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin suuriin Pet Shop Boys -klassikoihin kuuluva "Domino dancing", joka ylsi brittilistalla 7. sijalle ja Yhdysvalloissa 18. sijalle. Kappaleen musiikkivideo herätti aikanaan suuren kohun "homoeroottiseksi" epäillyllä rantakohtauksella, jossa kaksi lihaksikasta miestä painivat toisiaan vastaan aaltojen iskiessä vasten heidän vartaloitaan. Toisena singlenä julkaistiin "Left to my own devices", joka oli Trevor Hornin tuottama kappale. Se saavutti Britanniassa sijan 4, mutta ylsi yllättäen Yhdysvalloissa vain sijalle 72. Viimeisenä singlenä albumilta julkaistiin "It's alright", jonka musiikkivideo on yksi duon muistettavimmista. Single nousi heti Britanniassa singlelistan viidenneksi. Kaikki albumilta singleiksi irrotetut kappaleet julkaistiin levyltä poiketen lyhyempinä versioina.
Vuonna 2001 albumi julkaistiin uudestaan remasteroituna kahden CD:n versiona.
Burt Kwouk

Burt Kwouk (), koko nimeltään Herbert Tsangtse Kwouk, oli kiinalais-englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi Blake Edwardsin "Vaaleanpunainen pantteri" -elokuvista.
Varhainen elämä.
Kwouk syntyi vuonna 1930 Warringtonissa. Hänen äitinsä oli kiinalainen, ja kymmenen kuukauden ikäisenä Kwouk muutti äitinsä kanssa muun perheen luo Shanghaihin. Hän asui siellä 17-vuotiaaksi asti, jolloin hänen vanhempansa lähettivät hänet Yhdysvaltoihin opiskelemaan politiikkaa ja taloustiedettä. Hän kuitenkin joutui palaamaan Shanghaihin hänen perheensä jäätyä varattomaksi vuoden 1949 vallankumouksen seurauksena. Muutama vuosi myöhemmin Kwouk muutti Britanniaan, jossa hän ryhtyi näyttelijäksi tyttöystävänsä kehotuksesta.
Ura.
Kwouk teki yhden ensimmäisistä televisiorooleistaan komediasarjassa "Hancock's Half Hour" vuonna 1957. Tämän jälkeen hän sai merkittävän roolin elokuvasta "The Inn of Sixth Happiness" (1958), jossa hän esitti Li-nimistä miestä, joka auttaa Ingrid Bergmanin esittämää lähetyssaarnaajaa pakenemaan japanilaisilta sadan lapsen kanssa. 1960-luvulla hän näytteli myös Christopher Leen kanssa "Fu Manchu" -elokuvasarjassa.
Vuonna 1964 Kwouk sai roolin ensimmäisestä "Vaaleanpunainen pantteri" -sarjan elokuvasta "Laukaus pimeässä". Kwoukin hahmo elokuvassa oli Peter Sellersin näyttelemän komisario Jacques Clouseaun kiinalainen miespalvelija Cato Fong, joka on hänen tunnetuin roolinsa. Kwouk esiintyi yhteensä seitsemässä "Vaaleanpunainen pantteri" -sarjan elokuvassa. Koska Clouseau oli käskenyt Fongin hyökätä hänen kimppuunsa aina kun mahdollista itsepuolustustaitojensa ylläpitämiseksi, Kwouk ja Sellers ottivat elokuvan merkeissä yhteen jokaisessa elokuvassa, lukuun ottamatta kahta viimeistä, jotka tehtiin Sellersin kuoleman jälkeen.
Kwouk näytteli myös kolmessa James Bond -elokuvassa. Vuonna 1964 hän esitti ydinfyysikkoa elokuvassa "007 ja Kultasormi" ja vuonna 1967 Spectren kätyriä elokuvassa "Elät vain kahdesti". Hän esiintyi myös epävirallisessa James Bond -elokuvassa "Casino Royale" (1967), jossa hän esitti kiinalaista kenraalia.
1970- ja 1980-luvulla Kwouk näytteli sivurooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten "Doctor Who" ja "Pyhimys". Vuosina 1981–1984 hän esitti Majuri Yamauchia draamasarjassa "Tenko". Kwouk esiintyi myös "Vielä virtaa" -sarjassa, jossa hän näytteli Entwistleä vuosina 2002–2010, sekä elokuvassa "Kiss of the Dragon" vuonna 2001.
Yksityiselämä.
Kwouk oli naimisissa Caroline Tebbsin kanssa vuodesta 1961 kuolemaansa saakka. Heillä on yksi lapsi.
Kwouk nimettiin brittiläisen imperiumin ritarikuntaan vuonna 2011 (OBE). Hän kuoli syöpään 85-vuotiaana Marie Curien saattokodissa Hampsteadissa 24. toukokuuta 2016.
Dunaliella salina

Dunaliella salina on yksisoluinen viherlevä, joka menestyy erittäin suolapitoisessa ympäristössä, eli se on halofiili. Sitä esiintyy paikoissa, joissa suolapitoisuus on hyvin suuri, kuten suolajärvissä ja suola-altaissa.
Rakenne.
Soluseinämätön "Dunaliella salina" -solu sisältää suuren määrän glyserolia, joka suojaa sitä ympäristön suolan aiheuttamalta osmoottiselta paineelta. Suojautuakseen ultraviolettisäteilyltä levä kehittää karotenoideja, jotka värjäävät sen vaaleanpunaiseksi tai oranssiksi. Suola-altaiden voimakkaankin punaiset värit johtuvat "Dunaliella salinan" ja muiden halofiilisten mikrobien väriaineista. Solulla on kaksi siimaa, joiden avulla se liikkuu.
Käyttö.
Antioksidanttisten ominaisuuksiensa vuoksi sitä käytetään kosmetiikkateollisuudessa ja ravintolisävalmisteissa. Suolankukka saa värinsä ja arominsa muun muassa "Dunaliella salina" -levästä.
Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue

Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue (, lyh. DBD) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR) toiminut puolue. Muiden DDR:n puolueiden tapaan DBD ei voinut toimia vapaasti eikä se saanut itse päättää politiikkansa sisällöstä, vaan sen tehtävänä oli tukea valtiota johtavaa Sosialistista yhtenäisyyspuoluetta (SED). Puolue oli "blokkipuolue", ja se kuului DDR:n Kansalliseen rintamaan.
Saksan demokraattinen talonpoikaispuolue perustettiin huhtikuussa 1948 Neuvostoliiton miehityshallinnon aloitteesta. Tuolloisen Mecklenburgin osavaltion pääkaupungissa Schwerinissä kokoontunut DBD:n perustava puoluekokous julisti uuden puolueen syntyneeksi 29. huhtikuuta 1948. Puhetta kokouksessa johti Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen jäsen Ernst Goldenbaum, joka myös valittiin uuden puolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän pysyi puheenjohtajana aina vuoteen 1982. 
Saksan demokraattinen talonpoikaispuolueen tarkoituksena oli ennen muuta sitouttaa maaseudun väestö, joka suhtautui työläisväestöä penseämmin sosialismiin, muodostumassa olevaan sosialistiseen Saksan demokraattiseen tasavaltaan. Toisaalta haluttiin myös luoda poliittinen foorumi maanviljelijöille valtiossa, joka ymmärsi olevansa "työläisten ja talonpoikien valtio" ("Arbeiter- und Bauernstaat"). Aluksi DBD selitti edustavansa pientalonpoikia ja keskisuurten tilojen omistajia sekä kaupungeista maalle muuttaneita "uustalonpoikia" ja puolustavansa näiden ryhmien etuja. 1950-luvulla puolue alkoi kuitenkin ajaa maatalouden kollektivisointia. Puolue tuki muiden "blokkipuolueiden" tavoin SED:tä. Muiden blokkipuolueiden tavoin se lähetti 52 edustajaa (10,4 % edustajista) DDR:n parlamenttiin, Kansankamariin. Puolueella oli oma pää-äänenkannattaja, "Bauernecho".
DBD kehittyi alussa nopeasti. Vuoteen 1951 mennessä puolueen jäsenmäärä oli kasvanut jo 85 000:een. Maaseudun väestö toivoi puolueen puolustavan heidän etujaan uhkaavaa kollektivisointia vastaan. Puolueen ilmoitettua tukensa kollektivisoinnille jäsenmäärän kasvu tyrehtyi. 1980-luvulla puolueen jäsenmäärä alkoi muiden blokkipuolueiden jäsenmäärän tavoin nousta. Vuonna 1984 puolueeseen kuului jo 108 000 jäsentä. 
Berliinin muurin murtumisen yhteydessä 1989 DBD yritti profiloitua ekologisena maatalouspuoleena. Se otti osaa ensimmäisiin vapaisiin kansankamarivaaleihin 18. maaliskuuta 1990, mutta se sai vain 2,2 % äänistä ja 9 edustajaa Kansankamariin. Puolueen jäljellä olevat jäsenet päättivät tämän jälkeen lopettaa puolueen toiminnan ja liittää sen organisatorisesti osaksi DDR:n kristillisdemokraatteja.
Egeria (mytologia)

Egeria oli roomalaisessa mytologiassa vesinymfi. Hänet tunnettiin parhaiten Rooman tarunomaisen toisen kuninkaan, Numa Pompiliuksen, puolisona ja neuvonantajana. Kuninkaan kerrottiin kuitenkin keksineen koko suhteen sen jälkeen, kun valtakuntaan oli palannut rauha 
hänen tehtyään sopimukset naapurivaltioiden kanssa. Koska kansalla ei enää ollut pelkoa vihollisista, kuningas halusi istuttaa heihin jumalanpelon, ja uskottavuutensa lisäämiseksi hän kertoi saavansa neuvoja Egerialta yöllisissä neuvonpidoissa.
Ovidius kertoo, että Numan kuoleman jälkeen Egeria laskeutui vuoren juurelle ja puhkesi kyyneliin. Liikuttuneena tämän surusta Diana muutti säälistä Egerian lähteeksi.
Egeriasta muodostui eponyymi tarkoittamaan naispuolista neuvonantajaa.
Street Corner Queen

Street Corner Queen (LRCD-003) on suomalaisen, Jyväskylästä kotoisin olevan Deuteronomium-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 Little Rose Productions -levymerkin alla. 
Yleiskatsaus.
"Street Corner Queenin" musiikki on sekoitus eri tyylejä. Pääosa kappaleista on jonkinlaista death metal -vaikutteista punk metalia - death and rollia: jotkut kappalerakenteista nojaavat punkin suuntaan ja vokalisointikin on puoleksi hyökkäävää, Killing Joke -tyyppistä punkärjyntää. Varsinaista death metal -murinaa on hyvin vähän joissain taustoissa. Punkärjynnän lisäksi Miika Partala tulkitsee kappaleita korkealla black metal -kärinällä. Kokeellisempiin kappaleihin lukeutuu "Bonsai People", joka on Red Hot Chili Peppers -tyyppinen funk metal -sovitus. 
Vastaanotto ja kritiikki.
Albumi sai erimielisen vastaanoton: osa niin kriitikoista kuin harrastajista olisi toivonut yhtyeeltä suoraviivaisempaa death-black metal -ilmaisua. Chronicles of Chaosin Alex Cantwell kirjoitti albumista, että albumi on kiistatta omaperäinen ja luova mutta hänen mielestään varsinkaan rap- ja reggae-tyylikokeilut eivät istu kokonaisuuteen puhumattakaan kansitaiteesta saatikka albumin nimestä. The Phantom Toolbothin Josh Spencer nimitti "Street Corner Queenia" "virkistäväksi" ja kirjoitti, että yhtyeen persoonallinen ilmaisu tekee albumista yhtenäisen. Spencer ei Cantwellin tavoin kuitenkaan vakuuttunut "Human Nature" -kappaleen rap- ja reggae-osuuksista. Hän kutsuikin tyylikokeilua "kauheaksi" valittaen, että osuus tekee sanoitusten vakavan sanoman seksuaalisesta puhtaudesta surkuhupaisaksi. Spencer kirjoitti myös, että hänen mielestään Deuteronomiumin ei olisi pitänyt sovittaa puhdasta laulua kappaleisiin, kuten "Empty Shell", sillä yhtyeen eurooppalainen korostus häiritsee liikaa. Siitä huolimatta, että albumi jakoi mielipiteitä, "Street Corner Queen" teki yhtyeen huomattavasti tunnetummaksi. Albumin tuoman maineen myötä he alkoivat esiintyä ulkomaillakin.
Painoksista.
"Street Corner Queenista" julkaistiin ensin 500 kappaleen painos. Albumin alkuperäisessä kansikuvassa, jossa nimeltä mainitsematon henkilö on kuvittanut tulkintansa nimikappaleen teemasta, oli useita painovirheitä. Yhtyeen mukaan kuvan piti olla kuparinruskea mutta painossa värit menivät harmaiksi. Toisessa, myös 500 kopion painoksessa, taas väri oli sinertävä. Ensimmäiset painokset sisälsivät bonusraidan "Blue Moment" EP:ltä "Tribal Eagle". Vuonna 2001 Little Rose otti albumista uuden painoksen remasteroituna, sillä kertaa digipak-pakkauksella. Uuden kansikuvan maalasi Michael Majalahti. Digipak-version kappalejärjestystä oli muunneltu: "Blue Momentin" sijasta lisäkappaleina oli "Tribal Eagle" -ep:n kappaleet ja vuonna 1999 äänitetty One Bad Pig -coverkappale "Red River". Painos oli 1500.
Vuonna 2006 Maanalainen Levykauppa painatti albumista 500 kappaleen uusintapainoksen eri kansikuvalla. Painos julkaistiin juhannuksena OHM-Fest-tapahtumassa, jolloin Deuteronomium esiintyi ensimmäisen kerran sen jälkeen, kun yhtye hajosi vuonna 2001.
Kappaleet.
Alkuperäinen painos.
Lisäkappale:
Vuosien 2001 ja 2006 painokset.
Lisäkappaleet:
Celsuksen kirjasto

Celsuksen kirjasto on antiikin aikainen kirjastona toiminut rakennus Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se rakennettiin hautamuistomerkiksi Asian provinssin prokonsulille Tiberius Julius Celsus Polemaeanukselle. Kirjaston rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Celsuksen kirjasto rakennettiin Rooman keisarikaudella. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 110 ja se valmistui vuonna 135. Kirjasto rakennettiin hautamuistomerkiksi senaattori Tiberius Julius Celsus Polemaeanukselle, joka oli vuoden 92 konsuli ja toimi Asian provinssin prokonsulina Efesoksessa vuosina 105–107. Hänet haudattiin kirjaston lattian alle, ja näin rakennus oli samalla eräänlainen heroon. Kirjaston rakennutti Celsuksen poika Gaius Julius Aquila, vuoden 110 konsuli, ja sen saattoivat loppuun hänen perillisensä.
Kirjastossa säilytettiin aikanaan yli kirjakääröä, mikä tekee siitä antiikin kolmanneksi suurimman tunnetun kirjaston Aleksandrian ja Pergamonin kirjastojen jälkeen. Kirjasto tuhoutui tulipalossa maanjäristyksen tai goottien hyökkäyksen yhteydessä vuonna 292/293. Sen julkisivu kuitenkin säilyi, ja rakennusta kunnostettiin 300-luvulla. Julkisivu romahti lopulta maanjäristyksessä 900-luvulla.
Kirjaston kaivaukset suoritettiin vuonna 1904, jonka jälkeen sen julkisivu kunnostettiin. Nykyisin rakennus on yksi Efesoksen arkeologisen alueen tunnetuimpia ja näyttävimpiä kohteita.
Rakennus.
Celsuksen kirjasto sijaitsee Kuretes-kadun ja Marmorikadun kulmauksessa olevan aukion länsilaidalla. Rakennuksen julkisivu on kaksikerroksinen, ja kummassakin kerroksessa on kahdeksan pylvästä. Alemman kerroksen pylväät ovat kompositapylväitä ja ylemmän kerroksen pylväät korinttilaisia pylväitä. Julkisivu on ollut rikkaasti koristeltu. Seinässä pylväiden välissä on syvennyksiä, joissa oli neljän tiedollisen hyveen, Viisaus ("Sofia"), Tieto ("Epistēmē"), Harkinta/Tervejärkisyys ("Ennoia") ja Hyve ("Aretē"), naispuolisten henkilöitymien patsaat. Alkuperäiset patsaat ovat nykyisin Efesos-museossa Wienissä, kun taas rakennuksessa niiden paikalla on kopiot. Julkisivulle johtaa yhdeksän 21 metriä leveää marmoriporrasta.
Rakennuksen sisään johtaa kolme ovea. Toisessa kerroksessa julkisivussa on puolestaan kolme ikkunaa. Julkisivun takana on kirjaston pääsali, jonka koko on noin 16,7 x 10,9 metriä eli noin 180 neliömetriä. Sali oli reunustettu kaksoisseinillä tilan pitämiseksi kuivana ja sopivan lämpöisenä. Salin seinillä oli syvennyksiä kirjakäärökaapeille. Sisäänkäynnin vastakkaisella puolella on apsis, jonka alla oli Celsuksen sarkofagin sisältänyt hautakammio. Sen päällä oli Athenen patsas. Salissa ei julkisivun ulkonäöstä huolimatta ollut toista kerrosta.
Kirjaston lähellä sijaitsi auditorium, jota käytettiin luentoihin. Heti kirjaston vieressä on niin kutsuttu Mazaioksen ja Mithridateen portti, joka johtaa Efesoksen agoralle.
Eponyymi

Eponyymi tarkoittaa joko kuvitteellisen hahmon tai todellisen henkilön nimeä, jonka mukaan jokin kansa, paikka tai muu asia on nimetty. 
Eponyymi-sana tulee kreikan sanoista "ep(i)" (, ”päällä”, ”jäljessä”) ja "onoma/onyma" (, ”nimi”) – "eponymos" (, ”nimen antava”).
Antiikin Kreikassa olivat yleisiä niin kutsutut eponyymit heerokset, joiden nimillä selitettiin paikannimiä. Nykyajan eponyymeistä nimensä ovat saaneet esimerkiksi:
Vuosia on nimetty poliittisten eponyymien perusteella:
Stiglerin laki väittää eponyymien olevan harvoin todenperäisiä – useimmiten asiat on nimetty jonkun muun kuin niiden oikean keksijän tai löytäjän mukaan.
Musiikissa.
Eponyymi musiikkialbumi (taiteessa myös kirja, elokuva jne.) on nimetty sen tekijän mukaan.. Näitä ovat muun muassa Elvis Presleyn "Elvis Presley" (1956), The Clashin "The Clash" (1978) ja The Stone Rosesin "The Stone Roses" (1989).
Riyo Mori

 (s. 24. joulukuuta 1986 Aoi-ku, Shizuoka) on japanilainen tanssinopettaja, joka voitti Miss Universum -kisan toukokuussa 2007.
Morin äiti on tanssinopettaja ja Mori aloitti klassisen baletin 4-vuotiaana. Hänen äitinsä opetti hänelle myös jazztanssia ja steppiä. Mori muutti 16-vuotiaana Kanadaan ja opiskeli siellä Quinte Ballet Schoolissa. Lisäksi hän on valmistunut Ontariossa sijaitsevasta Bellevillen Centennial Secondary Schoolista. Hän omistaa yhä ensimmäiset balettikenkänsä. 
Morista tuli toinen Miss Universum -kilpailun voittanut japanilaisnainen. Ensimmäinen Japanista tullut voittaja oli Akiko Kojima vuonna 1959. Mori on yhdeksäs kisan voittanut aasialaisnainen. Intian Lara Dutta, Miss Universum 2000, oli heistä edellinen. Mori oli kolmas japanilaisnainen viiden vuoden sisällä, joka on sijoittunut kilpailussa viiden parhaan joukkoon. 
Voittonsa jälkeen Moria moitittiin Japanissa, koska oli ulkomailla oppinut suorapuheisemmaksi kun japanilaiset naiset yleensä Japanissa ovat, ja hän ei sen takia sopinut enää japanilaisen naisen malliin. Mori perusti vuonna 2008 yhdessä äitinsä kanssa monikulttuurisen "I.R.M Dance Academy" -tanssikoulun.
Borisov

Borisov tai Borisova voi tarkoittaa seuraavia: