Kaukasiankoira

Kaukasiankoira () on vanha Kaukasian alueelta kotoisin oleva laumanvartijana käytetty koirarotu, jota on käytetty vartiointiin ja kotieläinten suojeluun pedoilta. Paimenkoira se ei kuitenkaan ole. Venäjällä sitä käytetään vartijana vankiloissa, sotilaskohteissa, teollisuudessa ja poliisikoirana. Rodun ominaisuuksiin kuuluu poikkeuksellisen hyvä kuulo.
Ulkonäkö.
Kaukasiankoira on suurikokoinen, mutta erittäin ketterä, jopa kissamainen, liikkeissään. Säkäkorkeus on uroksilla 68–97 cm, nartuilla 64–85 cm. Paino tulee olla uroksilla vähintään 50 kg, nartuilla vähintään 45 kg. Suuret yksilöt voivat kasvaa lähemmäs 100 kg. Sen pää on massiivinen, selkä leveä ja lihaksikas. Päällyskarva on suoraa ja karheaa, aluskarva runsasta ja päällyskarva vaaleampaa. Karvatyyppiä on kahta, lyhyttä ja pitkää. Väreinä ovat harmaan eri sävyt; erilaiset, yleensä vaaleasta ruosteenväriseen olevat sävyt; ruosteenruskea, oljenkeltainen, valkoinen, maanvärinen, turkki voi olla juovikas tai myös laikukas tai täplikäs. Varsinkin urospuolisilla kaukasiankoirilla on kaulassaan petoeläimen puremilta suojaava löysästä nahasta muodostunut kurkkupussi.
Koirien ruokavalio on vaihtelevaa ja ruoansulatus käsittelee kalan ruotoja ja eläinten luita karkeasti, joten ulosteissa saattaa löytyä isojakin ruodon ja luun kappaleita. Kaukasiankoira voi tulla toimeen vahingoittumatta jopa viikon ilman kiinteää ravintoa, mikäli sillä vain on riittävästi vettä saatavilla. Muutenkin koiran ravinnontarve on vähäisempi kuin koiran ulkonäöstä ja koosta voisi päätellä, ja runsasenerginen ravinto on sille jopa haitallista. Mikäli kaukasiankoira ei saa ravintoa säännöllisesti, se menee elintoiminnoiltaan hitaampaan tilaan ja vähentää liikkumistaan säästääkseen energiaansa.
Luonne ja käyttäytyminen.
Kaukasiankoira on suojellut paimenia ja heidän laumojaan suurpedoilta Kaukasus-vuoristossa jo vuosisatoja. Erinomaiseksi vartijaksi kaukasiankoiran tekee sen luonne. Se rakastaa yli kaiken omaa laumaansa, ja vihaa tunkeilijoiksi ja uhaksi katsomaansa koko sydämestään säilyttäen epäilyksensä tuntematonta kohtaan pitkään vaarattomaksi havaitsemisen jälkeenkin. Laumansa jäseniksi koira hyväksyy miltei mitä tahansa isäntäänsä mukaillen ja leimaantuu niihin voimakkaasti. Koiran suunnitelmallinen sosiaalistaminen lauman ulkopuolisiin ihmisiin, tilanteisiin ja muihin eläimiin on välttämätöntä.
Kaukasialainen ei tunne luontaista pelkoa suurpetoja, kuten susia, ilveksiä, ahmoja tai karhuja kohtaan. Se ei kuitenkaan aktiivisesti hakeudu välikohtauksiin, mikäli ei tunne laumansa olevan uhattuna. Sillä on erittäin voimakas itsesuojeluvaiston ohittava laumansuojeluvietti, joten se tilanteen vaatiessa taistelee luovuttamatta kuolemaansa asti. 
Kaukasiankoira tulee oikein kasvatettuna ja sosiaalistettuna toimeen sekä ihmisten että muiden eläinten kanssa, eikä sinällään poikkea yleisellä paikalla käytöksellään muista koiraroduista. Pois omalta reviiriltään oleva koira voi vaikuttaa flegmaattiselta tai jopa sairaalta, mutta tästä vaikutelmasta huolimatta ne tarkkailevat koko ajan ympäristön tapahtumia ja seuraavat isäntänsä reaktioita tapahtumiin valmiina suojelemaan tätä tai tämän omaisuutta. Laumansa ja isäntänsä keskuudesta erossa oleva kaukasiankoira on epäluuloinen, muttei hyökkäysviettinen, vieraita ihmisiä kohtaan mikäli sitä itseään ei suoranaisesti uhata.
Vastuunsa tuntevat kasvattajat eivät mielellään luovuta kaukasiankoiraa perheen ensimmäiseksi koiraksi. Vaikka kaukasiankoiran hankkimista harkitsevalla olisi aikaisempaakin kokemusta koirista, kaukasiankoira ei välttämättä ole suositeltava rotu suuren haasteellisuutensa takia.
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.
Alkuperä.
Kaukasiankoiran tyyppisiä koiria tiedetään olleen jo 2 000–3 000 vuotta sitten. Sen uskotaan polveutuneen muinaisista kaukasialaisista koirista, ja se on levinnyt eri puolille Kaukasian vuoristoalueita ja Etelä-Venäjän aroja. Rotu on aluksi jalostunut paitsi luonnonvalinnalla, myös kaukasialaisten kansojen vaikutuksesta. Alun perin käyttötarkoituksena on ollut kotieläinten ja asumusten vartiointi ja suojelu.
Jo 100-luvulla eaa. mainittiin ensimmäisen kerran Armenian tsaari Tigran II:n armeijan kookkaat molossityyppiset koirat. Valikoiva rodunjalostus alkoi kuitenkin vasta 1920-luvun Neuvostoliitossa, ja siinä painotettiin fyysistä voimaa, tiheää ja vedenpitävää karvapeitettä, pelottomuutta, itsevarmuutta, tarkkaa kuuloaistia sekä hyvää näköaistia.