tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jouni Backman

Jouni Ensio Backman (s. 30. maaliskuuta 1959 Savonlinna) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 1987–2007 ja 2011–2015 ja ministerinä Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Kansanedustajuuden jälkeen hän on toiminut Sitran vanhempana neuvonantajana.
Backman on ollut Savonlinnan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–1995 ja uudelleen vuodesta 2005 sekä valtuuston puheenjohtaja vuosina 2009–2012.
Elämä ja ura.
Backman valmistui ylioppilaaksi vuonna 1978. Hänet valittiin vuonna 1987 eduskuntaan Mikkelin läänin vaalipiiristä (vuosina 1999–2003 Mikkelin vaalipiiri ja vuodesta 2003 Etelä-Savon vaalipiiri) ja hän toimi kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 2007. Backman putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa, minkä arvioitiin johtuneen vaaliliitosta, jolla eduskuntaan nousi vihreiden Heli Järvinen. Backman nousi uudelleen eduskuntaan kaudeksi 2011–2015, mutta putosi jälleen vuoden 2015 vaaleissa. Vuosina 2003–2007 ja 2011–2015 Backman toimi SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana.
Backman on toiminut ministerinä kahteen otteeseen. Lipposen I hallituksessa hän oli hallintoministeri. Näyttävin Backmanin vetämä hanke oli niin sanottu lääniuudistus. Lipposen II hallitukseen Backman nousi ympäristöministeriksi Satu Hassin jälkeen vihreiden lähdettyä hallituksesta kesken kauden. Ympäristöministerinä Backman ehdotti muun muassa, että suomalaiset alkaisivat energiatehokkuuden nimissä käyttää kesämökeillä yhteisiä rantasaunoja.
Backman toimi Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä 1999–2004, josta varapuheenjohtajana 2000–2002 ja 2003–2004. Syksyllä 2004 hallintoneuvoston puheenjohtaja Markku Laukkanen (kesk.) ehdotti Backmania Ylen uudeksi toimitusjohtajaksi. Backman oli tuolloin hallintoneuvoston varapuheenjohtajana myös itse mukana etsimässä ehdokasta toimitusjohtajaksi. Lopulta Backmanin valinnalle ei kuitenkaan löytynyt poliittista tukea, minkä jälkeen Backman ja Laukkanen erosivat hallintoneuvostosta. Vuosina 2006–2011 Backman toimi Yleisradion hallituksessa.
Pudottuaan eduskunnasta 2007 Backman työskenteli vuosina 2007–2011 TietoEnatorin (sittemmin Tieto Oyj:n) johdon erityisasiantuntijana tehtävänään edistää yrityksen liiketoimintaa julkisen hallinnon tietoteknisessä kehittämisessä.
Yksityiselämä.
Backman on ollut vuodesta 1987 naimisissa parturi-kampaaja Anja Hannele Backmanin (o.s. Kosonen) kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Sotilasarvoltaan Backman on yliluutnantti.
Antero Kekkonen

Martti Antero Kekkonen (s. 5. huhtikuuta 1946 Kotka) on suomalainen poliitikko ja toimittaja. Hän oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustaja vuosina 1987–2007 Kymen vaalipiiristä. Vuonna 1993 Kekkonen toimi kolmen kuukauden ajan SDP:n väliaikaisena puheenjohtajana Ulf Sundqvistin erottua tehtävästä. Kunnallispolitiikassa Kekkonen on ollut Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen 1993–1997. Hänen yhteiskunnallisiin luottamustehtäviinsä on kuulunut muun muassa Suomi-Seuran johtokunnan jäsenyys, Painovapauskomitean jäsenyys ja Suomen Koripalloliiton puheenjohtajuus.
Ammatiltaan Kekkonen on tv-toimittaja. Hän oli vuosina 1978–1979 Poliittiset toimittajat ry:n puheenjohtaja. Kekkonen tuli ennen kansanedustajuuttaan tunnetuksi television ajankohtaisohjelmien toimittajana Yleisradiossa. Vuoden 1982 presidentinvaaleja edeltäneissä televisiotenteissä Kekkonen otti toimittaja Jyrki Koulumiehen kanssa käyttöön niin sanotut revolverihaastattelut, joissa vierailleet ehdokkaat joutuivat vastaamaan toinen toistaan seuranneisiin kiperiin kysymyksiin. Samaa haastattelutyyliä Kekkonen jatkoi kollegansa Pekka Oksalan kanssa ehkä vieläkin ärhäkämmin seuraavan vuoden eduskuntavaaleja edeltäneissä tenteissä. Haastattelutyyli herätti jonkin verran kohua katsojien keskuudessa ja Kekkosen ja Oksalan tekemien haastattelujen arveltiin vaikuttaneen jopa äänestyskäyttäytymiseen. Oksala noudatti samaa kaavaa Leif Salménin kanssa vielä neljä vuotta myöhemmissä vaaleissa. 
Vuonna 2004 Kekkonen tuomittiin rattijuopumuksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja liikennerikkomuksesta 60 päiväsakkoon ja ajokieltoon vuoden loppuun saakka. Tuomion seurauksena hän luopui Suomen Koripalloliiton puheenjohtajuudesta, mutta jatkoi kansanedustajana.
Gorno-Altaisk

Gorno-Altaisk (altaiksi Улулу Алтай, "Ululu Altai", venäjäksi Го́рно-Алта́йск) on noin 206 000 asukkaan Altain tasavallan pääkaupunki ja samalla myös ainoa kaupunki. Vuonna 2010 kaupungissa oli 56 933 asukasta. Kaupunki sijaitsee Maymanlaaksossa.
Kaupungissa on lentokenttä, teatteri, yliopisto ja aluemuseo. Lähin rautatieasema on 96 kilometrin päässä sijaitseva Bijsk. 
Muuta.
Arnold Meri asui vuodesta 1951 vuoteen 1956 Gorno-Altaiskissa, jossa suunnitellaan hänelle nimettäväksi yhtä katua.
Argo

Argo () oli kreikkalaisessa mytologiassa argonauttien laiva, jolla Iason ja argonautit purjehtivat Kolkhiiseen ryöstämään lohikäärmeen vartioimaa kultaista oinaan taljaa. Argon rakensi Argos, Friksoksen poika, Dodonan oraakkelipaikassa kasvaneesta tammesta, ja niinpä laiva kykeni puhumaan ja ennustamaan. Argo toimi myös innoittajana, kun Ptolemaios loi eteläiselle tähtitaivaalle sitä esittävän tähdistön, Argo-laivan. "Odysseian" mukaan Argo oli ensimmäinen laiva, joka oli selvinnyt Skyllan ja Kharybdiin ohi vahingoittumatta.
Andrei II

Andrei II Jaroslavitš (); (1222–1264) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1249–1252. 
Suku.
Hänen vanhempiaan olivat Vladimirin suuriruhtinas Jaroslav II ja Feodosia/Eufrosinja, joka oli Rjazanin ruhtinas Igor Glebovitšin tytär. Hänellä oli kahdeksan veljeä ja kaksi sisarta. Hänen nuorempia veljiään olivat Aleksanteri Nevski ja Jaroslav III, jotka seurasivat häntä Vladimirin hallitsijana. 
Ruhtinas.
Vuonna 1240 novgorodilaiset karkottivat Andrein veljen Aleksanteri Nevskin kaupungista ja pyysivät, että Vladimirin suuriruhtinas Jaroslav II lähettäisi kaupunkiin uuden päällikön. Niinpä kaupunkiin lähetettiin päälliköksi Andrei, mutta hän joutui palaamaan jo muutaman kuukauden kuluttua. Kun Saksalainen ritarikunta hyökkäsi vuonna 1241 Novgorodiin ja Andrei lähettiin joukkoineen kaupungin avuksi. Hän yhdisti voimansa veljensä Aleksanterin kanssa vuonna 1242 ja osallistui Peipsijärven jäätaisteluun. 
Andrein ja Aleksanterin isän kuoltua vuonna 1246/1247 veljekset matkustivat Karakorumin kaupunkiin Mongoliassa, missä Güyük-kaani nimitti Andrein seuraavaksi Vladimirin suuriruhtinaaksi ja antoi raunioituneen Kiovan Aleksanterille.
Valtaan noustuaan Andrei II päätti osoittaa itsenäisyyttä mongolien kultaisesta ordasta ja avioitui vuonna 1250 mongolien vihollisen Galitsian ruhtinas Daniel Romanovitšin tyttären kanssa. Vuotta myöhemmin Andrei setä Svjatoslav karkotti hänet Vladimiristä ja lähti pyytämään kultaiselta ordalta Andrein kruunua itselleen. Aleksanteri Nevski seurasi setäänsä myöhemmin ja syytti Andreita kultaiselle ordan Batu-kaanin poika Sartakille maksettujen suojelusrahojen osittaisesta pimittämisestä vuonna 1252. Batu-kaani hyökkäsi joukkoineen Vladimiriin rangaistuksellisena tästä ja löi Andrein joukot lähellä Pereslavlia. Tappion jälkeen Andrei ei saanut suojaa Novgorodistakaan, vaan joutui pakenemaan Pihkovaan ja Kolyvaniin (Tallinna) ja lopulta puolisonsa kanssa Ruotsiin.
Andrei palasi Venäjälle vuonna 1256 ja pyysi anteeksi epälojaalisuuttaan Batu-kaanilta Kultaisen ordan pääkaupungissa Saraissa. Andrein katumus hyväksyttiinkin ja hän sai hallittavakseen Aleksanterilta Vladimirin itäosien alueita, joihin sisältyivät muun muassa Nižni Novgorodin ja Gorodetsin kaupungit Volgalla. Aleksanteri halusi antaa Andreille Suzdalin, mutta ei uskaltanut tehdä sitä ilman Batu-kaanin tahtoa. Aleksanterin kuoltua vuonna 1263, Andrei pyrki liittämään Vladimirin hallintaansa, mutta hänen nuorempi veljensä Jaroslav III päihitti nämä suunnitelmat. 
Avioliitto ja jälkeläiset.
Andrei avioitui vuonna 1250/1251 Justinia Anastasia Danilovnan (k. n. 1277) kanssa, joka oli Galitsian ruhtinas ja Kiovan suuriruhtinas Daniel Romanovitšin tytär.
Heille syntyivät lapset:
Perintö.
Andrei II:sta polveutuu Suzdalin ja Nižni Novgorodin ruhtinassuku, joka 1300-luvulta alkaen tunnettiin Šuiskin ruhtinashuoneena.
Bilbo Reppuli

Bilbo Reppuli () on keskeinen hahmo J.R.R. Tolkienin kirjoissa "Taru sormusten herrasta" ja "Hobitti eli sinne ja takaisin". Hän oli Keski-maan hobitti ja Frodo Reppulin setä ja serkku.
Risto Pitkäsen suomennoksessa Bilbon nimi on "Kalpa Kassinen".
Elämä.
Bilbo syntyi 22. syyskuuta 2890 Kolmatta aikaa Bungo Reppulille ja Belladonna Tukille. Kirjassa "Hobitti eli sinne ja takaisin" kerrotaan, kuinka vuonna 2941 Bilbo lähti Gandalfin, Thorin Tammikilven ja kahdentoista muun kääpiön kanssa valtaamaan Yksinäistä Vuorta takaisin lohikäärme Smaug Kultaiselta. Seikkailu vei heidät Rivendelliin, läpi Synkmetsän ja lopulta Ereborin Yksinäiselle vuorelle. Kun Thorin ja kumppanit olivat vallanneet vuoren itselleen takaisin, alkoi Viiden Armeijan Taistelu.
Kirjassa Bilbo löysi Valtasormuksen ja pakeni Klonkulta voitettuaan tämän arvoituskilvassa kysymyksellä ”Mitä minulla on taskussani?”. Kilpailun kuluessa Bilbo kertoi olevansa Reppuli ja tulevansa Konnusta. Bilbo kantoi sormusta 60 vuotta tietämättä sen merkitystä. Se pidensi Bilbon elämää yli hobittien tavanomaisen eliniän. Hän käytti sormusta taistellessaan Synkmetsän hämähäkkejä vastaan ja pelastaessaan Thorinin ja muut matkalaiset Synkmetsän haltioilta. Viiden Armeijan Taistelussa Bilbo käytti sormusta pysyäkseen piilossa ja vahingoittumattomana. Tämän takia häntä oli vaikea löytää taistelun jälkeen. Bilbo oli saanut kiven päähänsä ja pyörtynyt ja otti sormuksen pois vasta herättyään.
Seikkailun jälkeen Bilbo adoptoi Frodon ja käytti sormusta piiloutuakseen epämieluisilta serkuiltaan Säkinheimo-Reppuleilta. "Taru sormusten herrasta"-kirja alkaa, kun Bilbo lähtee Konnusta 111. syntymäpäivänään (22. syyskuuta 3001), jättäen sormuksen ja koko muun omaisuutensa Frodolle. Hän matkusti Rivendelliin kolmen kääpiön kanssa. Siellä hän eli rauhallista elämää syöden, nukkuen, kirjoittaen runoja ja työstäen elämäkertaansa. Hän kirjoitti myös kirjan "Käännöksiä haltiakielestä", josta tuli Silmarillionin perusta. "Sormusten herran" viimeisessä osassa "Kuninkaan paluussa" Bilbo lähtee Frodon, Gandalfin ja haltioiden kanssa Harmaisiin Satamiin. Sieltä hän lähtee laivalla meren yli Valinoriin 29. syyskuuta 3021. Hän oli vanhentunut huomattavasti sen jälkeen kun oli luopunut Sormuksesta. Hän oli jo juhlinut 131. syntymäpäiväänsä, joten hän oli vanhin hobitti, joka oli koskaan elänyt Keski-maassa.
Glorfindel

Glorfindel on fiktiivinen haltia J. R. R. Tolkienin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Hän on hahmo, joka ilmestyy muutamia kertoja Keski-Maan historiassa. 
Glorfindel saapui aluksi Ñoldo-haltiana Gondoliniin, mutta Tuorin, Idrilin, Eärendilin ja monien muiden Gondolinista paon aikana Ensimmäisellä ajalla hän auttaa heitä. Kun Balrog sulkee kaikki pakotiet ympäröivillä vuorilla, Glorfindel taistelee sitä vastaan kivisellä huipulla, ja molemmat saavat surmansa.
Juoni.
Glorfindel kuitenkin palaa Kolmannella ajalla Fornostin taistelun lopussa ja myöhemmin Elrond Puolhaltia lähettää hänet Frodon oppaaksi Rivendelliin. On hyvin epätavallista, mutta ei mahdotonta, että haltia palaa Mandosin saleista takaisin Ardaan, mutta Glorfindelille näin kävi. Tolkien kertoi itse, että Glorfindel palasi valarin käskystä ilmeisesti istarin kanssa Keski-Maahan.
Glorfindel oli se, joka ennusti Angmarin Noitakuninkaasta että: ”Miehen kädestä hän ei tule kuolemaan”. Tämä ennustus toteutui kun Éowyn, nainen, tappoi Noitakuninkaan Pelennorin kenttien taistelussa. Peter Jacksonin elokuvassa Arwen korvaa Glorfindelin Frodon auttajana. Myös Ralph Bakshin animaatioversiossa Glorfindel jätettiin pois, ja hänet korvasi Legolas.
Euroopan lippu

Euroopan lippu koostuu kahdentoista kultaisen tähden kehästä sinisellä taustalla. Se on Euroopan kansojen yhtenäisyyden symboli. Lippu otettiin käyttöön Euroopan neuvostossa vuonna 1955 ja se on tarkoitettu kaikkien eurooppalaisten käyttöön. Euroopan yhteisö eli nykyinen Euroopan unioni otti sen käyttöön vuonna 1985. Lippu on Euroopan unionin ja laajemmin eurooppalaisen identiteetin tunnus.
Euroopan lipulla on mahdollista liputtaa kansallislipun rinnalla. Esimerkiksi toukokuun 9. päivänä vietettävänä Eurooppa-päivänä suositellaan liputtamista myös Euroopan lipulla. 
Symbolismi.
Euroopan neuvoston tiedotuksen mukaan tähtien kehä symboloi liittoa. Lukumäärä kaksitoista kuvaa täydellisyyttä ja kokonaisuutta, esimerkiksi vuosi on jaettu kahteentoista kuukauteen. 
Euroopan unionin viestinnän mukaan lippu symboloi Euroopan unionia ja laajemmin myös Euroopan yhtenäisyyttä ja eurooppalaista identiteettiä. Tähdet symboloivat Euroopan kansojen ihanteita: yhtenäisyyttä, yhteisvastuuta ja sopusointua. Ympyrä edustaa yhtenäisyyttä. Lipussa olevien tähtien määrä ei liity jäsenvaltioiden määrään. 
Euroopan unionin virallinen hymni "Oodi ilolle" otettiin käyttöön samana vuonna kuin lippu. Hymni on tarkoitettu yhteiseksi Euroopan unionin symboliksi ilmentämään rauhaa, vapautta ja solidaarisuutta. 
Lippu on kuvattu kaikissa euroseteleissä. 
Käyttö Suomessa.
Sisäasiainministeriö on eräissä yhteyksissä suosittanut liputtamista Euroopan lipulla mahdollisuuksien mukaan kansallislipun rinnalla. Esimerkiksi toukokuun 9. päivänä vietettävänä Eurooppa-päivänä on suositeltu liputtamista myös Euroopan lipulla.
Liputtaminen on perusteltua erityisesti silloin, kun liputuksen aihe liittyy EU:n toimintaan. Muu käyttö liittyy yleensä vierailuihin tai kokouksiin, joihin tulee osallistujia EU-instituutioista tai EU-maista.
Lippua käytetään myös Suomen lipun rinnalla ulkorajoilla olevilla rajanylityspaikoilla sekä kansainvälisillä lentoasemilla ja satamissa.
Maria-tulkinta.
On väitetty, että tähtien lukumäärällä olisi yhteyksiä neitsyt Marian Ilmestyskirjan 12-tähtiseen sädekehään, joka esiintyi usein katolisessa kristillisessä taiteessa. Lipun suunnitteluun osallistunut Arsène Heitz on väittänyt Raamatun Ilmestyskirjassa kuvatun kahdentoista tähden innoittaneen häntä. Euroopan unionin edustajat ovat kieltäneet, että lipun valintaan olisi liittynyt uskonnollista tarkoitusperää tai että sellaisesta olisi oltu valitessa tietoisia.
Intermezzo

Intermezzo [-metso] () on musiikkiin liittyvä termi, jolla on muutama hieman toisistaan poikkeava merkitys. Yleisesti sanaa käytetään viittaamaan sävellykseen, joka sijoittuu kahden (suuremman) musiikillisen kokonaisuuden väliin. Tarkemmin intermezzot voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, ns. oopperaintermezzoon ja instrumentaaliseen intermezzoon.
Oopperaintermezzo.
Oopperassa intermezzo oli 1700-luvulla koominen välinäytös vakavamman opera serian kahden näytöksen tai kohtauksen välillä. Nämä intermezzot saattoivat olla itsessään kokonaisia teoksia, vaikkakin pääteosta lyhyempiä. Ne antoivat kontrastia tummemmansävyiselle opera serialle ja tarjosivat humoristisen tauon pääteoksen draamasta. Tunnetuin tällainen teos lienee Giovanni Battista Pergolesin "La serva padrona".
Välillä intermezzot ja niiden suosio levisivät jopa nopeammin kuin itse opera seria – asiaa ei ainakaan haitannut niiden tuottamisen helppous verrattuna täysimittaiseen oopperaan. Tyyli levisi 1730-luvulla ympäri Eurooppaa.
Instrumentaalinen intermezzo.
Termi sai 1800-luvulla uuden merkityksen – lyhyehkö soitinsävellys, joka oli joko välisoittona suuremman teoksen kahden osan välillä tai vaihtoehtoisesti itsenäinen teos. Näiden intermezzojen tyyli ja funktio vaihtelevat suurestikin.
Oopperasäveltäjät sävelsivät ajoittain intermezzoja välisoitoiksi oopperan näytösten välille. Tässä merkityksessään intermezzo muistuttaa entr'actea. Tämäntyyppisiin välisoittoihin lukeutuu esimerkiksi intermezzo Pietro Mascagnin oopperasta "Cavalleria rusticana". Myös muiden muassa Puccini ja Delius sävelsivät oopperoihinsa tällaisia välisoittoja.
Juri II

Juri II Vsevolodovitš, kastettuna "Georgi ("ven. Юрий Всеволодович)";" (26. marraskuuta 1188 Suzdal – 4. maaliskuuta 1238) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1212–1216 ja 1218–1238 ja hallitsi Vladimir-Suzdalin ruhtinaskuntaa Venäjän mongolivalloituksen aikaan.
Hän on Venäjän ortodoksisen kirkon pyhä eli pyhimys.
Suku.
Hän oli Vladimirin suuriruhtinas Vsevolod III:n ja Tšekin kuningatar Maria Švarnovnan neljänneksi vanhin poika. Hänellä oli kuusi veljeä ja viisi sisarta. Hänen veljiään olivat Konstantin I Rostovin, Novgorodin ja Vladimirin ruhtinas, Jaroslav II Vladimirin ruhtinas; Vladimir Vsevolodovitš Jurjev-Polskin ruhtinas, Svjatoslav III Vladimirin suuriruhtinas ja Ioann Vsevolodovitš Starodubin ruhtinas.
Juri kunnostautui taisteluissa Rjazania vastaan vuonna 1208. Jurin isä halusi jättää tälle perinnöksi Rostovin ja vanhimmalle pojalle Konstantinille Vladimirin, mutta Konstantin vaati joko molempia tai ei mitään. Siksi Vsevolod III jätti kuollessaan vuonna 1212 Konstantinin perinnöttömäksi ja jätti molemmat kaupungit Jurille.
Ruhtinas.
Konstantin liittoutui Novgorodin ruhtinas Mstislav Urhea Mstislavitšin kanssa ja löi muut veljensä Lipitsajoella vuonna 1216. Voitettuaan itselleen Vladimirin ruhtinaskunnan hän lähetti Jurin hallitsemaan Rostovia ja Jaroslavlia. Konstantin kuoli kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1218, ja Juri palasi Vladimiriin.
Juri soti useasti Volgan Bulgariaa vastaan ja perusti Nižni Novgorodin linnakkeen Volgalle suojaksi bulgaareilta. Nuoremman veljensä Jaroslavin hän asetti hallitsemaan Novgorodia.
Mongolien lähestyessä Venäjää ensi kertaa vuonna 1223, lähetti Juri heitä vastaan pienen joukon, mutta ei ehtinyt katastrofaaliseen Kaltšikjoen taisteluun. Kun mongolit palasivat vuonna 1237, Juri kohteli heidän lähettiläitään töykeästi. Hän ei myöskään auttanut Rjazania, kun Batu-kaani piiritti sitä. Hänen oma pääkaupunkinsa olikin seuraava kohde. Jurin pojat lyötiin Kolomnassa: Juri itse pakeni Jaroslaviin, poika Vsevolod pakeni Vladimiriin ja poika Vladimir joutui mongolien vangiksi. 
Hänen puolisonsa suuriruhtinatar Agafia kuoli 7. helmikuuta 1238 Ylösnousemuksen katedraalin sortuessa tulipalossa, josta väki oli hakenut turvaa kaupungin tulipalolta ja jonka kuoriin ruhtinasperhe oli lukkiutunut. Toisten tietojen mukaan Agafia, hänen tyttärensä prinsessa Theodora tai miniä prinsessa Marina otettiin mongolien vangeiksi ja edellinen tarina sepitettiin salaamaan tämä. Heidät todennäköisesti kidutettiin kuoliaiksi.
Juri itse kaatui taistelussa maaliskuussa 1238 Sit-joella, missä mongolit murskasivat Vladimir-Suzdalin joukot. Hänet haudattiin Ylösnousemuksen katedraaliin Vladimiriin.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Juri avioitui vuonna 1211 Agafia Vsevolodovnan (n. 1195–1238) kanssa, joka oli Tšernigovin ruhtinas, Kiovan suuriruhtinas Vsevolod Svjatoslavitš Tšermnin tytär.
Heille syntyivät lapset:
Balineesi

Balineesi on siamilaisen pitkäkarvainen muoto. Sen ulkomuoto on peräisin siamilaisilta sukulaisilta: solakat linjat, siamilaisen naamiointi, sama kiilamainen pää ja safiirisilmät. Se on kuin siamilaisen ja persialaisen risteytys, mutta sen turkki on lyhyempää kuin persialaisilla ja kaulurikin puuttuu. Nimensä se on saanut balilaiselta tanssijalta, koska kissan astellessa häntä pystyssä, hännänpää heilahtelee puolelta toiselle.
Historia.
Ensimmäinen balineesi oli epäilemättä pitkäkarvageeniä kantava siamilainen. Ensimmäiset pitkäkarvaiset siamilaiset rekisteröitiin 1928. Itämaisesta pitkäkarvasta innostuttiin ja rotua alettiin kasvattaa. Rotu alkoi yleistyä Amerikassa 1950-luvulla, jolloin sitä alettiin jalostaa. 1970-luvulla CFA (amerikkalainen Cat Fanciers Association) hyväksyi sen viralliseksi roduksi. Suomeen ensimmäinen balineesi tuli Ruotsista 1980-luvulla. Suomessa BaJaVa ry edustaa balineesien, itämaisten pitkäkarvojen ja seychellien pitkäkarvojen kasvatus- ja harrastustoimintaa. 
Luonne.
Balineesin kerrotaan olevan hiljaisempi ja rauhallisempi kuin siamilainen. Tyypillistä itämaisille roduille on silti rodusta riippumatta puheliaisuus. Balineesi on vilkas ja leikkisä, mutta myös rauhallinen, tasapainonen ja sylissä viihtyvä. Se on ihanteellinen koko perheen lemmikki.
Värimuunnokset.
Balineesilla on siamilaisen tapaan naamioväritys. Värejä on useita ja yleisimpiä niistä ovat ruskea-, sini-, suklaa-, lila-, puna- ja creme-naamio. Myös erilaisia tabby- ja kilpikonnakuvioita esiintyy sekä kokovalkoista turkkia.
Vallihauta

Vallihauta on puolustusvarustuksena toimiva, yleensä veden täyttämä kaivanto, joka on rakennettu linnojen tai linnoitusten suojamuurien ympärille. Vallihaudan tarkoituksena on estää hyökkääjän, ennen kaikkea jalka- ja ratsuväen, eteneminen tai hidastaa sitä. Yksinkertaisimmillaan vallihauta voi olla vain pitkänomainen tai pyöreä vedellä täytetty tai kuiva (kuivahauta) kaivanto. Vallihauta on vanhimpia ihmisen tuntemia puolustusvarustelmia ja ollut käytössä ympäri maailman. 
Linnat ja linnoitukset pyrittiin rakentamaan saariin tai niemenkärkiin, jos se vain oli maantieteellisesti mahdollista. Tällöin luonnollinen vesistö toimi vallihaudan tavoin ja niemeen rakennettu linna tarvitsi keinotekoisen vallihaudan vain yhdelle puolelleen, mikä säästi paljon työtä. Tällaisissa tapauksissa järven tai meren puoleisille sivuille laadittiin sopivalle etäisyydelle rantaviivasta vedenalainen hakuli (paalutus, paaluvarustus), joka esti vesikulkuneuvoin suoritettavan maihinnousun pysäyttäen vihollisen alukset sopivalle ampumaetäisyydelle.
Englannin kreivikunnat

Englanti on jaettu 82 hallinnolliseen kreivikuntaan, joista kuusi on metropolikreivikuntia "(metropolitan counties)" ja loput 76 muita kreivikuntia "(non-metropolitan counties)". Jälkimmäiset jaetaan 26 shire-kreivikuntaan "(shire counties)" ja 50 yhtenäishallintopiiriin "(unitary authorities)". Lisäksi Suur-Lontoon alue "(Greater London)" ja Lontoon City muodostavat omat, muihin luokkiin kuulumattomat hallintoyksikkönsä.
Nykyiset hallinnolliset kreivikunnat vastaavat vain osittain Englannin historiallisia kreivikuntia, joita on 39. Lisäksi Englanti jaetaan 47 muodolliseen eli seremonialliseen kreivikuntaan, joista monet käsittävät kaksi tai useammankin hallinnollisen kreivikunnan.
Metropolikreivikunnat.
Metropolikreivikunnat ovat kokonaan kaupungeista ja kaupunkiseuduista muodostuvia tiheään asuttuja alueita. Näissä kreivikunnissa suuri osa päätäntävallasta on delegoitu alaspäin kaupungeille sen jälkeen kun Margaret Thatcherin hallitus lakkautti kreivikuntien valtuustot vuonna 1986.
Shire-kreivikunnat.
Shire-kreivikunnat ovat ei-metropolikreivikuntia, jotka muodostuvat useammista hallintopiireistä "(districts)". Shire-nimitys tulee siitä, että näistä kreivikunnista suurimman osan (ei kuitenkaan kaikkien) nimi päättyy "-shire". Nämä kreivikunnat ovat harvemmin asuttuja kuin metropolikreivikunnat ja useimmat yhtenäishallintopiirit. Kaikissa shire-kreivikunnissa alueellisella hallinnolla on kaksi tasoa: kreivikunta ja hallintopiiri.
Shire-kreivikuntia on 26:
Yhtenäishallintopiirit.
Yhtenäishallintopiirissä on vain yksi alueellisen hallinnon taso – hallintopiiri. Näissä kreivikunnissa ei ole kreivikunnanvaltuustoja, vaan päätöksenteko tapahtuu hallintopiirin tasolla (paitsi Isle of Wightillä, jossa on vain kreivikunnanvaltuusto, ei piirivaltuustoja). Suurin osa yhtenäishallintopiireistä on pieniä ja keskisuuria kaupunkeja.
Yhtenäishallintopiirejä on 56:
Suur-Lontoo.
Suur-Lontoon alue muodostaa oman hallinnollisen alueensa, joka ei kuulu mihinkään kreivikuntaan. Alue koostuu 32 kaupunkipiiristä ja Lontoon Citystä, ja se muodostaa myös lordiluutnantin johtaman muodollisen kreivikunnan. Suur-Lontoossa on oma aluevaltuusto "(London Assembly)" ja pormestari "(Mayor of London)" sekä piirivaltuusto jokaisessa kaupunkipiirissä.
Kingston upon Hull

Kingston upon Hull (yleensä vain Hull) on noin asukkaan kaupunki "(city)" ja yhtenäishallintopiiri Englannin itärannikolla East Riding of Yorkshiren muodollisessa kreivikunnassa. Hullia ympäröivällä laajemmalla kaupunkialueella elää noin ihmistä.
Se perustettiin syvälle jokisuistoon satamakaupungiksi, joka kukoisti siihen aikaan kun Yorkshiren villa oli merkittävä vientituote. 1970-luvulle asti se oli myös merkittävä valaanpyynnin ja syvänmerenkalastuksen tukisatama. Alueella on edelleen merkittävää elintarviketeollisuutta. 1900-luvun alussa Suomen ja Hullin välillä oli vilkas rahti- ja matkustajaliikenne. Hull toimi Pohjois-Amerikkaan Hangosta matkaavien siirtolaisten välietappina ja lisäksi sinne vietiin Suomesta voita ja metsäteollisuuden tuotteita.
Nykyisin Hullin kautta kulkee päivittäistavaraliikennettä manner-Eurooppaan.
Kaupungin suuria nähtävyyksiä ovat Humberin silta, joka on maailman suurimpia riippusiltoja, sekä monipuolinen yleisöakvaario.
Musiikki.
Musiikin puolella Hullia ovat tehneet tunnetuksi Paul Heatonin johtamat pop-yhtyeet The Housemartins ja The Beautiful South. The Housemartinsin itseironisena tunnuslauseena oli "the 4th best band in Hull" eli "Hullin neljänneksi paras bändi" ja he myös nimesivät esikoisalbuminsa toiveikkaan jalkapallofanin tavoin "London 0 Hull 4". The Beautiful South puolestaan on viitannut kotikaupunkiinsa muun muassa kappaleissa "I May Be Ugly" ja "Pretenders to the Throne". Lisäksi Hull on esillä The Beautiful Southin musiikkivideoissa "How Long's A Tear Take To Dry?" ja "One Last Love Song".
Urheilu.
Jalkapallojoukkue Hull City AFC on perustettu vuonna 1904 ja nousi vuonna 2013 Englannin korkeimmalle sarjatasolle Valioliigaan. Hull pelasi pääsarjatasolla ensimmäisen kerran vuosina 2008–2010.
Rajajääkäri

Rajajääkäri (lyhenne rj) on Suomen rajavartiolaitoksen kouluttamille varusmiehille sotamiestä vastaava miehistön sotilasarvo. Rajajääkäristä seuraava ylempi sotilasarvo on korpraalin sijasta ylirajajääkäri.
Rajavartiolaitos kouluttaa vuosittain pienen määrän varusmiehiä omiin kriisinajan tehtäviinsä. Rajajääkärin koulutus on verrattavissa Suomen puolustusvoimien antamaan sissi- ja tiedustelukoulutukseen. Lisäksi varusmiehille koulutetaan poikkeusolojen rajanvartioinnin perusteet. Rajajääkärikomppaniaan varusmiespalvelukseen hakeutuessa ei ole erillisiä pääsykokeita, mutta halukkuus täytyy ilmoittaa suoraan kutsunnoissa. Vaativaan koulutukseen hakeutuvilta edellytetään hyvää fyysistä kuntoa ja asennetta. Rajajääkärin tunnus on barettimerkkinä Rajavartiolaitoksen kultainen karhunpää, sekä RVL:n rintamerkki, joiden käyttöoikeus varusmiehen tulee ansaita palveluksensa aikana.
Koulutusta annetaan nykyisin kolmessa rajavartiostojen yhteydessä toimivassa komppaniassa:
Kukin komppania on vahvuudeltaan noin 100 miestä. Kajaanin rajajääkärikomppania lakkautettiin kokonaan 5. heinäkuuta 2007 ja Ivalon rajajääkärikomppanian vahvuutta lasketaan säästösyiden vuoksi. Palvelusaika miehistöllä on 6 kuukautta ja aliupseereilla sekä reserviupseereilla 12 kuukautta. Naisia rajajääkäreiksi otetaan vuosittain 10 ja heidät koulutetaan Onttolassa.
Heinäkuusta 2007 lähtien Immolassa koulutetaan vuosittain yksi saapumiserä erikoisrajajääkäreitä, joiden toimintaan kuuluvat vaativat tiedustelu- ja iskuosastotehtävät. Koulutukseen haetaan erillisillä pääsykokeilla, ja kaikki hyväksytyt palvelevat 12 kuukautta, joka neljäs koulutetaan reservinupseereiksi, muut kotiutuvat vähintään aliupseerin arvossa.
Dover (Englanti)

Dover on noin asukkaan satamakaupunki ja kunta ("civil parish") Kentin kreivikunnassa Englannin etelärannikolla. Se muodostaa läheisten Gustonin, Lyddenin ja Whitfieldin kylien kanssa asukkaan yhtenäisen kaupunkialueen. Dover toimii myös keskuspaikkana samannimiselle hallintopiirille, jossa on asukasta ja yhteensä 35 kuntaa.
Dover on 34 kilometrin päässä Calais’sta eli lähempänä Ranskaa kuin mikään muu kohta Englannin rannikkoa. Kaupunkien välillä on vilkas lauttaliikenne. Dover on tunnettu myös valkoisista kallioistaan.
Historiaa.
Dover on sijaintinsa vuoksi ollut strategisesti tärkeä jo pitkään. Doverin läheltä on löytynyt pronssikautinen vene, joka on ajoitettu 1500-luvulle eaa. Se on maailman vanhin löydetty vene, jolla on liikuttu merellä. Muun muassa roomalaiset käyttivät Doveria linnoitettuna satamana. Ensimmäisessä maailmansodassa Dover oli Englannin kanaalin puolustuksen keskuspaikka. Toisessa maailmansodassa saksalaiset pommittivat kaupunkia pahoin.
Suur-Lontoo

Suur-Lontoo ("Greater London") on hallintoalue Englannissa. Alue muodostuu sen keskellä sijaitsevasta Lontoon Citystä ("City of London") ja Cityä ympäröivistä 32:sta kaupunkipiiristä ("London boroughs"). Yleisessä kielenkäytössä Lontoolla tarkoitetaan tätä 33 alueen yhteenliittymää. Vuoden 2021 väestönlaskennassa Suur-Lontoossa oli 8,8 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala oli 1 572 neliökilometriä. Yli 14 miljoonan asukkaan Lontoon metropolialue ulottuu myös ympäröivien kreivikuntien alueelle.
Suur-Lontoo käsittää valtaosan Middlesexin historiallisesta kreivikunnasta, suuren osan Surreyn historiallisesta kreivikunnasta ja pienempiä osia Kentin, Essexin ja Hertfordshiren historiallisista kreivikunnista. Vuonna 1889 perustettu Lontoon kreivikunta käsitti nykyisin Sisä-Lontooksi ("Inner London") nimitetyt kaupunginosat, kunnes vuonna 1965 muodostettiin nykyisen laajuinen Suur-Lontoo.
Suur-Lontoo ei kuulu mihinkään Englannin hallinnolliseen kreivikuntaan, vaan on hallinnollisesti muusta Englannista poikkeavassa asemassa. Alueen hallintoelimenä toimii Suur-Lontoon yleishallintoviranomainen ("Greater London Authority, GLA"), jota johtaa pormestari yhdessä 25-paikkaisen kaupunginvaltuuston ("London Assembly") kanssa. Sekä pormestari että valtuusto valitaan suorilla vaaleilla neljän vuoden vaalikaudeksi. Margaret Thatcherin aikana Lontoon keskushallinto ("Greater London Council, GLC") hajotettiin ja valta siirtyi Lontoon kaupunkipiireille vuoteen 2000 asti, jolloin Tony Blairin hallitus perusti nykyisen yleishallintoviranomaisen.
Suur-Lontoo, Lontoon Cityä lukuun ottamatta, muodostaa kuitenkin oman muodollisen kreivikuntansa, jonka alueella monarkkia edustaa lordiluutnantti. Suur-Lontoon lordiluutnanttina on toiminut 29. toukokuuta 2015 alkaen Kenneth Olisa.
Thunderstone

Thunderstone on melodista power metal -musiikkia soittava, vuonna 2000 perustettu helsinkiläinen yhtye. Se on julkaissut kuusi studioalbumia, joista uusimpana "Apocalypse Again" (2016).
Thunderstone osallistui vuoden 2007 Suomen euroviisukarsintoihin kappaleillaan ”Forevermore” ja ”Face in the Mirror”. Finaalissa yhtye esitti kappaleista jälkimmäisen ja sijoittui toiseksi.
Laulaja Pasi Rantanen ja kosketinsoittaja Kari Tornack erosivat yhtyeestä elokuussa 2007 henkilökohtaisten syiden ja motivaation puutteen vuoksi. Loka–marraskuussa 2007 järjestetyllä Euroopan-kiertueella heidän paikkansa täyttivät Tommi Salmela ja Jukka Karinen. Karinen jäi yhtyeeseen vakituisesti, ja uudeksi laulajaksi valittiin myöhemmin Rick Altzi, jonka kanssa julkaistiin albumi "Dirt Metal". Julkaisun jälkeen yhtye vietti hiljaiseloa, ja vuonna 2013 Altzi väistyi Rantasen tieltä hänen palatessaan Thunderstoneen. Helmikuun alussa 2014 Thunderstone tiedotti valinneensa videohakuprosessilla uudeksi rumpalikseen Atte Palokankaan
Vladimir

Vladimir () on kaupunki Venäjällä 200 kilometriä Moskovasta itäkoilliseen. Vuonna 2010 kaupungissa oli 345 373 asukasta. Kaupunki on Vladimirin alueen hallinnollinen keskus.
Vladimir on perustettu vuonna 1108, ja se oli keskiajalla Vladimirin ruhtinaskunnan eli Vladimir-Suzdalin pääkaupunki.
Vladimirissa sijaitsevat Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen katedraali eli Uspenskin katedraali (1158–1161), Kultainen portti (1100-luvulta) ja vanha Vladimirin vankila.
Pasi Rantanen

Pasi Rantanen (s. 1969 Helsinki) on suomalainen laulaja. Parhaiten hänet tunnetaan power metal -yhtye Thunderstonesta, jonka laulajana hän toimi yhtyeen perustamisvuodesta 2000 vuoteen 2007 asti erottuaan henkilökohtaisista syistä. Hän palasi yhtyeeseen vuonna 2012. Tällä hetkellä hän laulaa ja soittaa kitaraa yli 20 vuoden tauon jälkeen paluun tehneessä Strike-yhtyeessä, jota hän oli itse perustamassa vuonna 1985.
Rantanen on myös toiminut taustalaulajana muun muassa Stratovariuksen, Kotipellon ja Ari Koivusen albumeilla. Lisäksi "Raskasta joulua" -albumilla on hänen tulkitsemansa versio kappaleesta ”Valkea joulu”. Rantanen toimi vuoden 2006 Euroviisuissa Lordin taustalaulajana Gene Simmonsin The Demon -maskissa.
Rantanen toimii siviilissä varastopäällikkönä.
Bat &amp; Ryyd

Bat &amp; Ryyd on suomalainen 1980-luvun lopulla toimintansa aloittanut, Kemijärveltä lähtöisin oleva elektronista huumori-, pop- ja rockmusiikkia esittävä duo. Duon tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Ehtaa tavaraa”, ”Lentävä puliukko” ja ”Fiilaten ja höyläten”. Batin ja Ryydin lauluäänet transponoitiin korkeammaksi, kuten esimerkiksi Pikku-Orava-levyillä. Hahmot perustuvat Pirkka-Pekka Peteliuksen ja Aake Kallialan televisiosketsiin, jossa he rinnastivat Batmanin ja Robinin Kaj Chydeniukseen ja Kari Rydmaniin.
Alkujaan Lapin Radiossa esitetyistä hupailuohjelmista tunnetuksi tullut duo myi ensimmäisellä omakustanteena julkaistulla "Ehtaa tavaraa" -levyllään platinaa. ÄKT:n tilastojen mukaan levyä on myyty yhteensä yli 52 000 kappaletta.
Bat &amp; Ryyd jatkoi keikkailua myös 2000-luvulla. Keväällä 2020 yhtye julkaisi uuden kappaleen nimeltä "KesäXi rapakuntoon".
Mr. Ryyd on tehnyt soolokappaleen ”Sixpack”, parodian Tom Jonesin kappaleesta "Sex Bomb".
Heikki Vihinen

Heikki Tapani Vihinen (s. 1964 Tampere) on suomalainen käsikirjoittaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka tuli tunnetuksi Kummeli-koomikkoryhmän jäsenenä. Hän toimi myös Tampereen Teatterin johtajana vuosina 1998–2010.
Ura.
Vihinen on opiskellut teatterin ja draaman tutkimusta Tampereen yliopistossa.
Luultavasti tunnetuin Vihisen esittämä fiktiivinen hahmo on Kummeli-sarjoissa Lihaksia ja luoteja, Lääkärit tulessa ja Jurismia! esiintynyt pyörätuolissa istuva hikoileva ja kovaääninen Jukka Emil Vanaja.
Vihinen tunnetaan myös muusikkona taiteilijanimellä Pointero 1980-luvulla toimineesta yhtyeestä "Catwalk", johon kuuluivat myös kitaristi Heikki Silvennoinen, basisti Mikko Löytty ja rumpali Matti A. Takala. Vihinen on toiminut myös useiden bändien roudarina.
Heikki Vihinen on käsikirjoittanut ja ohjannut useita näytelmiä Tampereen Teatteriin. Timo Kahilaisen kanssa Vihinen on käsikirjoittanut näytelmät komedian "Saunailta" (2001) ja farssin "Alivuokralainen" (2003) Tampereen Teatteriin, sekä musiikkinäytelmän "Kalliolle kukkulalle" (2008) Pyynikin kesäteatterille. Vihinen on Kahilaisen kanssa käsikirjoittanut myös Kummeli-ryhmän elokuvat "Kummeli Kultakuume" (1997), "Kummelin Jackpot" (2006) sekä "Kummeli Alivuokralainen" (2008), joka perustuu edellä mainittuun näytelmään.
Yksityiselämä.
Lahden Sibeliustalon entinen toimitusjohtaja Antti Vihinen on Heikki Vihisen veli.
Falmouth

Falmouth ( on noin asukkaan satamakaupunki ja kunta "(civil parish)" Cornwallin muodollisessa kreivikunnassa ja yhtenäishallintopiirissä Englannin etelärannikolla. Se on maailman kolmanneksi suurin luonnonsatama.
Falmouthiin rakennettiin rautatie vuonna 1863. Nykyisin sen merkitys rahtiliikenteessä on vähentynyt, ja monien Cornwallin pikkukaupunkien tavoin siitä on tullut lähinnä turistikohde. Kaupungissa toimii merimuseo National Maritime Museum Cornwall.
Londonderry

Londonderry eli Derry (; ulsterinskotiksi "Derrie" tai "Lunnonderrie") on kaupunki Pohjois-Irlannissa Derryn kreivikunnassa. Vanha kaupunki on Foylejoen länsirannalla, mutta nyttemmin kaupunki on levittäytynyt joen molemmin puolin. Vuonna 2008 kaupungissa oli 93 512 asukasta.
Londonderry sijaitsee lähellä Irlannin tasavallan rajaa. Se on Pohjois-Irlannin toiseksi suurin ja Irlannin saaren neljänneksi suurin kaupunki. Kaupungin asukkaat kiistelevät nimestä – paikallisista useimmat käyttävät Derryä, mutta osa unionisteista on sitä mieltä, että Londonderry olisi oikea nimi.
Historia.
Londonderry on ikivanha kaupunki. Seutu on ollut asuttuna tuhansia vuosia.
Irlantilainen pyhimys Colmcille perusti luostarin kaupunkiin vuonna 546. Hänen kunniakseen nimettiin vuonna 1633 valmistunut Pyhän Columban katedraali ("St Columb's Cathedral"). Se oli ensimmäinen Britteinsaarille rakennettu katedraali uskonpuhdistuksen jälkeen.
Kaupunkiin tehtiin Irlannin ensimmäinen asemakaava 1613.
Kaupungin suojamuurit valmistuivat vuonna 1618. Londonderry on nykypäivänä yksi Euroopan parhaiten säilyneistä muurin ympäröimistä kaupungeista. Muuri, joka on paikoin jopa kahdeksan metriä korkea ja yhdeksän metriä leveä, on ympärysmitaltaan noin kaksi kilometriä pitkä. Muurilla on yhä 24 alkuperäistä tykkiä.
Piiritys.
Muurit suojasivat kaupunkia Derryn piirityksessä vuosina 1688-1689.
Piirityksen ratkaisut saivat alkunsa, kun 13 kisälliä ("Apprentice Boys") sieppasivat kaupungin avaimet ja lukitsivat kaupungin portit kuningas Jaakko II:lta ja hänen jakobiittijoukoiltaan. Protestanttinen varuskunta sinnitteli kuukausia kaupungissa huonoissa olosuhteissa. Piiritys loppui, kun kolme laivaa, "Mountjoy", "Phoenix" ja "Jerusalem", purjehtivat Foylen poikki ja toivat muonaa nälkiintyneille kaupunkilaisille.
Talous.
Londonderryn talous oli viime vuosikymmenille asti riippuvainen tekstiiliteollisuudesta. DuPont on tehnyt siellä useita moderneja keinokuituja.
Sunderland

Sunderland on noin 175 000 asukkaan rannikkokaupunki ja 277 000 asukkaan metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Tyne ja Wearin metropolikreivikunnassa Koillis-Englannissa. Se sijaitsee Wearjoen suulla Pohjanmeren rannikolla. Hallintopiiriin kuuluu Sunderlandin kaupungin lisäksi Washingtonin, Houghton-le-Springin ja Hetton-le-Holen kaupungit sekä Rokerin ja Seaburnin rantalomakohteet.
Sunderland on telakoiden ja hiilikaivosten ympärille rakentunut teollisuuskaupunki, jota 1900-luvun lopulla vaivasi massatyöttömyys ja sosiaaliset ongelmat. Viimeinen telakka lopeteettiin 1988 ja viimeinen hiilikaivos 1994. Vauxin panimo lopeteettiin 1999.
Alueelle on noussut vähitellen uutta teollisuutta, muun muassa Nissanin autotehdas, Nike ja Barclays. Eurooppalainen IT-teollisuus on alkanut sijoittaa tukitoimintojaan ja muita puhelinpalveluita alueelle.
Teollisuuskaupunkina Sunderland kärsi pahasti toisen maailmansodan pommituksista. Niinpä sen keskustasta tuhoutuivat monet vanhat rakennukset. Joitakin hienoja kirkkoja on jäljellä, kuten arts and crafts -tyyliä edustava St Andrew’s Roker.
Muuta.
Sunderland ja läheinen Newcastle ovat kilpailleet keskenään erinäisissä asioissa joskus hyvinkin vihamielisesti jo vuosisatojen ajan. Kiistojen sanotaan juontavan juurensa Englannin sisällissotaa edeltävään aikaan, jolloin Newcastlen kaupungille myönnettiin yksinoikeus alueen kivihiilikauppaan. Keskinäinen kilpailu ilmenee nykyään etenkin kaupunkien jalkapalloseurojen välillä.
Sunderlandin kaupunki on tunnettu jalkapallojoukkueestaan Sunderland AFC, joka kuului aikoinaan Englannin menestyneimpiin jalkapalloseuroihin, ja joka pelaa Englannin Mestaruussarjassa.
Sunderlandissa puhutussa englannin murteessa on paljon skottivaikutteita.
Sunderlandin ystävyyskaupunkeja ovat Saint-Nazaire Ranskassa ja Essen Saksassa.
Mikael I (Vladimir)

Mikael I Jurjevitš (); (n. 1151/1154 – 20. kesäkuuta 1176 Gorodets-Radilov) oli Vladimir-Suzdalin suuriruhtinas vuosina 1175–1176 ja Kiovan suuriruhtinas vuosina 1171-1176. 
Hänet on julistettu Venäjän ortodoksisessa kirkossa pyhäksi eli pyhimykseksi vuonna 1982.
Suku.
Mikael oli Kiovan suuriruhtinas Juri Dolgorukin ja tämän toisen puolison, Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen sisaren tai tyttären vanhin poika. Hänellä oli 12 sisarusta ja sisaruspuolta, hänen veljensä oli Vladimirin suuriruhtinas Vsevolod III ja hänen velipuoliaan olivat Kiovan ruhtinaat Andrei I Bogoljubski ja Gleb I. 
Velipuoli Andrei Bogoljubski (Andrei I) karkotti hänet Suzdalista ja hän asui vuosina 1162–1169 Ostjorissa lähellä Tšernigovia, ja muutti sen jälkeen Tortšeskiin. Andrei asetti hänet hallitsemaan Kiovaan Gleb I Jurjevitšin kuoleman jälkeen vuonna 1171, mutta Mikael kieltäytyi ja lähetti sen sijaan nuoremman veljensä Vsevolodin. Kiovaa vaatinut Smolenskin ruhtinas Rurik piiritti Tortšeskia, mutta Mikael teki rauhan ja siirtyi Perejaslaviin. Seuraavana vuonna Andrei teki sotaretken etelään, ja Mikael rikkoi välinsä Rurikiin ja liittoutui veljensä kanssa.
Ruhtinas.
Andrein kuoltua Mikael seurasi häntä Vladimirin suuriruhtinaana, mutta Suzdalin ja Rostovin pajarien vihamielisyys sai hänet siirtymään Tšernigoviin. Vladimirilaiset kutsuivat hänet pian taistelemaan Jaropolk Rostislavovitšia vastaan. Mikael löi Andrein veljenpojan ja sai jälleen Vladimirin haltuunsa vuonna 1175.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hänen puolisonsa oli Fevronia (k. 1201).
Heille syntyivät lapset: 
Perintö.
Mikael kuoli vuonna 1176, ja häntä seurasi Vladimirin valtaistuimelle veli Vsevolod III. Hänet haudattiin Ylösnousemuksen katedraaliin Vladimiriin. Venäjän ortodoksinen kirkko kanonisoi hänet osana Vladimirin pyhien neuvostoa vuonna 1982.
Tuc

Tuc tai TUC tarkoittaa seuraavia asioita:
Trieste

Trieste (antiikin "Artemidoros" ja "Tergeste", , ) on kaupunki Koillis-Italiassa, Triestenlahden pohjukassa. Siellä on runsaat 200 000 asukasta. Trieste on Friuli-Venezia Giulian hallintoalueen ja Triesten maakunnan pääkaupunki.
Historiaa.
Trieste on ollut aina kulttuurien kohtauspaikka. Se oli Itävalta-Unkarin merkittävin satamakaupunki. Se liitettiin Italiaan vuonna 1918, kun Italia oli ensimmäiseen maailmansotaan liittyessään 1914 saanut liittolaisiltaan lupauksen asiasta. Toisen maailmansodan jälkeen se muodosti seitsemän vuoden ajan Triesten vapaa-alueen, joka oli liittoutuneiden (Jugoslavian) valvonnassa. Vuodesta 1954 alkaen Trieste on uudelleen kuulunut Italiaan. Kaupungin aikaisemmin Italialle kuuluneet lähialueet sen sijaan liitettiin Jugoslaviaan, jonka hajottua ne ovat kuuluneet osin Sloveniaan ja osin Kroatiaan. Rajavalvonnan tuomat hankaluudet vähenivät huomattavasti, kun nämä maat liittyivät 2000-luvulla EU:hun ja Schengenin sopimukseen.
Nähtävyyksiä.
Trieste on kuuluisa arkkitehtuuristaan ja hiekkarannoistaan. Se muistuttaa edelleen enemmän Itävaltaa kuin Italiaa, ja sitä kutsutaankin toisinaan Pikku-Wieniksi.
Kaupungista kymmenen kilometrin päässä Triestenlahden rannalla oleva Miramaren linna, "Castello di Miramare", on kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä. Sen rakennutti Itävallan arkkiherttua Ferdinand Maximillian von Habsburg 1850-luvulla itselleen ja vaimolleen arkkiherttuatar Charlottelle residenssiksi. Linna ja sitä ympäröivä puutarha on nykyään museona.
Sic

Sic on latinankielinen sana, joka tarkoittaa ”siten”, ”sillä tavalla” tai ”juuri näin”. Sic voidaan kirjoittaa suluissa (sic) tai hakasuluissa [sic] jonkin epätavallisen tai virheelliseltä näyttävän sanan tai ilmaisun perään, jolloin se tarkoittaa, että kyseessä ei ole virhe tai että virhe on tarkoituksellinen eikä sitä tule korjata. Sic on lyhenne lauseesta "sic erat scriptum" - näin se oli kirjoitettu.
Jos esimerkiksi lääkäri kirjoittaa lääkereseptin, jossa poiketaan lääkkeen normaalista annostelusta, kirjoittaa hän reseptiin ”Sic!”, jotta apteekki tietää, että tarkoitettu annostus ei ole virheellinen.
Ilmaisua käytetään myös tieteellisessä kirjoittamisessa silloin, kun lainatussa tekstissä on virhe. Jos kyseessä on suora lainaus, teksti on toistettava täsmälleen samanlaisena kuin alkuperäisteoksessa. Kirjoittaja voi kuitenkin osoittaa huomanneensa virheen lisäämällä virheen perään [sic]. Näin lukija voi varmistua siitä, että virhe on alkuperäisessä tekstissä eikä lainauksessa.
Esimerkki sanan käytöstä:
Maija Vilkkumaan kappaleesta "Ingalsin Laura" kirjoitettaessa:
"Maija Vilkkumaa on tehnyt suositun laulun ”Ingalsin [sic] Laura”". (ks. Laura Ingalls Wilder)
Paijaaminen

Paijaaminen on fyysinen hellyydenosoittamisen muoto, jossa paijaamisen kohteena olevaa ihmistä tai eläintä voidaan koskettaa kuten silittää eri paikoista, halata, rutistaa varovasti, taputtaa hiljaa kädellä, keinutella kevyesti, hyssytellä, suukottaa ja pitää tiukasti sylissä.
Paijaaminen parisuhteessa.
Paijaaminen liitetään useimmiten ihmisten käyttäytymiseen, mutta eläimillä esiintyy usein vastaavanlaista käytöstä. Parisuhteessa paijaamisen määrä riippuu osapuolten mieltymyksistä. On myös ihmisiä, jotka eivät tunne tarvetta tämäntyyppiseen fyysiseen läheisyyteen.
Lasten paijaaminen.
Parisuhteen ulkopuolella paijaaminen kohdistuu usein pikkulapsiin. Tällöin paijaajana ovat yleensä lapsen vanhemmat tai sisarukset, mutta joskus myös ulkopuoliset henkilöt. Pikkulapset useimmiten pitävät paijattavana olemisesta, mutta kasvaessaan he saattavat jossain vaiheessa ruveta hylkimään muiden ihmisten taholta tulevaa paijaamista sekä muita hellyydenosoituksia. Paijaaminen liittyy usein myös paijattavan lohduttamiseen. Tätä tapahtuu usein silloin, kun pienet lapset satuttavat itseään tai heillä on muita murheita ja rupeavat itkemään.
Eläinten paijaaminen.
Ihminen voi myös helliä eläimiä. Tällöin on usein kyse kiintymyksestä eläintä kohtaan tai hellyydenosoittamisen tarpeesta. Esimerkiksi kissa osoittaa mieltymystään omistajaa kohtaan kehräämällä. Eläinten suhtautuminen vaihtelee kuitenkin lajeittain sekä yksilöittäin. Ihmisen kanssa muutenkin paljon kommunikoivat eläimet, kuten esimerkiksi koirat ja kissat, pitävät yleensä paijaamisesta.
Vuoden kylä

Suomen valtakunnallinen Vuoden kylä on valittu vuodesta 1985 lähtien. Valinnan suorittaa Suomen Kylätoiminta ry.
Alkuvuosina Vuoden kylä valittiin koko maasta tulleiden ehdotusten joukosta ja kunakin vuonna oli tietty teema. 1990-luvulla valintaa muutettiin siten, että kukin maakunta antaa ehdokkaansa valtakunnalliselle raadille eikä enää ole nimetty hakuvaiheessa teemaa. Lähes kaikki ehdokkaat ovat nykyään oman maakuntansa Vuoden kyliä.
Milton Obote

Apollo Milton Obote (28. joulukuuta 1925 – 10. lokakuuta 2005 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli Ugandan pääministeri vuosina 1962–1966 ja presidentti vuosina 1966–1971 sekä uudelleen vuosina 1980–1985. 
Obote syntyi vuonna 1925 pienessä Akokoron kylässä, missä hänen isänsä oli kyläpäällikkö. Hän pääsi Makereren yliopistoon opiskelemaan kauppatieteitä, mutta ei koskaan valmistunut. Hän osallistui opiskeluaikana langojen kansallista itsetuntoa herättelevään liikehdintään. Opintojensa jälkeen hän työskenteli Keniassa ja osallistui ammattiyhdistysliikkeeseen ja paikalliseen Kenya African Party -puolueeseen. 
Hän kehitti poliittisia taitojaan Keniassa ennen kuin palasi keskelle itsenäistymispyrkimyksiä vuonna 1957 perustamaan Ugandan kansalliskongressipuolueen. Valmistautuessaan itsenäistymiseen hän ohitti hallitsevan baganda-heimon puolueet ja solmi liiton monarkistisiiven kanssa Kabaka (kuningas) Mutesa II:n alaisuudessa. Mutta neljä vuotta myöhemmin hän oli ajanut kuninkaan maanpakoon ja asettunut toimeenpanevaksi presidentiksi. Sadat bagandat kuolivat yrittäessään puolustaa johtajaansa. Valtaan päästyään Obote perusti yksipuoluevaltion muiden Afrikan sen aikakauden johtajien tavoin. Hänen tulkintansa sosialismista tarkoitti vahvaa keskushallintoa. Uhkaessaan kansallistaa yritykset hän menetti Britannian tuen.
Oboten ensimmäisen kauden aikana Uganda oli suhteellisen vakaa ja vaurastui taloudellisesti. Hän oli kuitenkin hankkinut monia vihollisia alamaistensa keskuudessa, ja Oboten osallistuessa vuoden 1971 Kansainyhteisön konferenssiin Singaporessa armeijan komentaja, tuleva sotilasdiktaattori Idi Amin syöksi hänet vallasta, ja Obote lähti maanpakoon Tansaniaan.
Obote nousi presidentiksi jälleen vuonna 1980. Toista valtakautta synkensivät taloudellinen ahdinko ja maan sisällissota. Amnesty International ja Kansainvälinen Punainen risti raportoivat ihmisoikeusloukkauksista.
Vuonna 1985 Obote syrjäytettiin toistamiseen sotilasvallankaappauksella. Hän lähti maanpakoon Keniaan ja myöhemmin Sambiaan. Vuonna 2005 Obote kuoli munuaisvaivoihin Johannesburgissa Etelä-Afrikassa.