tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinfonia nro 31 (Mozart)

Sinfonia nro 31 D-duuri (KV 297/300a) on Wolfgang Amadeus Mozartin vuonna 1778 valmistunut sinfonia. Sinfonia tunnetaan lisänimeltään "Pariisilainen". Teos valmistui Mozartin etsiessä virkaa Pariisista ja se on sävelletty suurelle orkesterille, joita Mozartilla oli Pariisissa käytettävissään.
Sinfonian osat ovat järjestyksessä nopea-hidas-nopea, ilman menuettia. Toisesta osasta on olemassa vaihtoehtoinen versio.
Esko Parpala

Esko Parpala (s. 2. heinäkuuta 1965 Rovaniemi) on suomalainen entinen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa oli 800 metrin juoksu. Urallaan hän edusti rovaniemeläistä Lapin Lukkoa.
Parpala voitti 800 metrin Suomen mestaruuden Tampereella vuonna 1996 ajalla 1.52,89 . Hopealla hän oli viidesti: 1987, 1990, 1991, 1994 ja 1997, vuonna 1995 tuli pronssia. Tavallisesti voiton esteenä oli Ari Suhonen, joka voitti Suomen mestaruuden peräti yhdeksän kertaa peräkkäin vuosina 1985–1993. Parpala oli mukana 800 metrillä Helsingin EM-kisoissa 1994 ja Tokion MM-kisoissa 1991, joissa molemmissa jäi alkueriin. 
Parpalan ennätys 800 metrillä oli 1.45,24. Hän juoksi sen Zürichissa 16. elokuuta 1989 samana päivänä kuin Ari Suhonen teki uuden (ja edelleen voimassa olevan) Suomen ennätyksen 1.44,10. Parpala on ajallaan matkan kaikkien aikojen viidenneksi nopein suomalainen. Iisalmessa 16. heinäkuuta 1994 Lapin Lukon joukkue Heikki Keskitalo, Esko Parpala, Jarmo Kokkola ja Mika Laaksonen juoksi 4×800 metrin viestissä matkan edelleen voimassa olevan Suomen ennätyksen 7.19,95. Harvinaisella 600 metrin matkalla Parpala juoksi Suomen ennätykset sekä ulkona (1.18,90 Rovaniemellä 20. heinäkuuta 1993) että hallissa (1.19,14 Rovaniemellä 12. helmikuuta 1994) .
Marty Feldman

Martin Alan ”Marty” Feldman (8. heinäkuuta 1934 East End, Lontoo – 2. joulukuuta 1982 México) oli brittiläinen näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Feldmanin ulkonäölle tunnusomainen piirre olivat voimakkaasti ulkonevat ja karsastavat silmät – ensinmainittu johtui Basedowin taudista. Feldmanin vanhemmat olivat juutalaisia, jotka olivat muuttaneet Ukrainan Kiovasta Isoon-Britanniaan.
Feldman kuoli Meksikossa 48-vuotiaana sydänkohtaukseen filmatessaan "Kapteeni Keltapartaa". .
Euroopan talous- ja sosiaalikomitea

Euroopan talous- ja sosiaalikomitea on Euroopan unionin toimielin. Komitean rooli EU:n päätöksenteossa on epäpoliittinen ja neuvoa-antava. Komitea koostuu Euroopan talouselämän ja työmarkkinaosapuolien ja järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan edustajista (työnantajat, työntekijät, ammattiliitot, kuluttajat jne.), jotka voivat talous- ja sosiaalikomitean kautta ilmaista virallisen mielipiteensä EU:n politiikasta. 
Komitea voi antaa kolmenlaisia lausuntoja: 
Jäsenet.
Euroopan talous- ja sosiaalikomiteassa on 329 jäsentä, jotka ovat jakautuneet EU:n jäsenmaiden kesken siten, että väestöltään suuremmilla mailla on enemmän edustajia.
Jäsenet jaetaan edelleen kolmeen tai neljään ryhmään:
Komitean jäsenet ovat jäsenvaltioiden hallitusten esittämiä, mutta työssään täysin poliittisesti riippumattomia. Heidän toimiaikansa on neljä vuotta, ja uudelleennimitys on mahdollinen. Jäsentensä keskuudesta komitea nimeää puheenjohtajan (Kreikan Georges Dassis 2015–2018) ja kaksi varapuheenjohtajaa virkaan kahdeksi vuodeksi kerrallaan.
Naisen ejakulaatio

Naisen ejakulaatio on naisilla esiintyvä ilmiö, jossa ulkoisista sukuelimistään purkautuu pieniä määriä rauhaseritettä orgasmin tai voimakkaan kiihottumisen aikana. Kyseessä on Skenen rauhasten, miehen eturauhasen naisellisen vastineen, tuottama neste ja vastaava reaktio kuin siemensyöksy, vaikkei sillä, toisin kuin siemensyöksyllä, ole tekemistä lisääntymisen kanssa. Skenen rauhasten tuottaman eritteen tilavuus on muutamia millilitroja, erite on väriltään vaaleahkoa ja koostumukseltaan paksua. Skenen rauhasten erite muistuttaakin paljon siemennestettä. 
Naisen ejakuaatiota on kutsuttu myös squirttaamiseksi. Squirttaus, ruiskutus tai suihkuorgasmi on uusimman tiedon valossa kuitenkin eri asia kuin emättimen ejakulaatio. Skenen rauhasten erite valuu kiihottumisen seurauksena emättimestä kun taas squirtatessa neste purkautuu virtsarakosta.
Squirttaaminen on emättimen ejakulaatiota vetisempää. Nestettä purkautuu squirtatessa yleensä nimittäin enemmän: 10 millilitraa tai enemmänkin. Squirttaamisesta tulevaa läpinäkyvää nestettä voi mitata jopa deseissä. 
Luullaan usein virtsankarkailuksi.
Naisen ejakulaatio sekoitetaan usein virtsankarkailuun eli inkontinenssiin. Virtsaa karkaa virtsarakosta voimakkaan alavatsan lihassupistuksen seurauksena. Jos virtsankarkailuun on taipumusta, näin voi tapahtua usein myös fyysisen ponnistelun, voimakkaan kiihotustilan tai orgasmin aikana. Tästä syystä naisen ejakulaatio sekoitetaan helposti virtsankarkailuun, jota voi myös sattua samoissa olosuhteissa. Nesteen synnylle on esitetty myös muita selityksiä.
Historialliset maininnat naisen ejakulaatiosta.
Naisten ejakulaatiosta on kirjallisia lähteitä sekä Antiikista että Intian ja Kaukoidän korkeakulttuureista. 
"Liquor Vitae" - naisten ejakulaationeste antiikin Roomassa ja Kreikassa.
Galenos mainitsi naisen ejakulaatioeritteestä tutkielmassaan "De Usu Partium Corporis Humani" (Ruumiinosien käyttötavoista). 
Nesteen luonne.
Naisten parauretraaliset rauhaset ("Skenen rauhaset") vastaavat miehen eturauhasta. Skenen rauhaset tuottavat eritettä, jonka ne tyhjentävät orgasmin tai voimakkaan kiihottumisen aikana naisen ejakulaatiossa joko virtsaputkeen tai omia rauhastiehyitään pitkin. Skenen rauhasten suhteen naisten sukuelinten fysiologia voi vaihdella yksilöstä toiseen. Toisilla kyseiset rauhastiet aukeavat virtsaputkeen, toisilla taas pienten häpyhuulten alueelle tai jopa molempiin. Tämä lisää hämmennystä asiasta, koska fenotyyppejä on niin lukuisia erilaisia.
Squirttauksessa erittyvän nesteen alkuperää on jonkin verran tutkittu, mutta yksimieliseen lopputulemaan ei ole päästy. Virtsarakosta erittyvä neste muistuttaa virtsaa, mutta sen koostumus poikkeaa kuitenkin normaalisti erittyvästä virtsasta. Squirtatessa erittyvästä nesteestä on tutkimuksissa löydetty virtsalle tyypillisten ainesosien lisäksi mm. PSA:ta eli prostataspesifistä antigeenia. 
Kyse ei siis ole virtsankarkailusta ja virtsaamisesta, vaan miehen siemennesteen kaltaisesta nesteen muodostuksesta ja erittymisestä. Tämän nesteen fysiologista tarkoitusta ei kuitenkaan tunneta.
Berlin (albumi)

Berlin on vuonna 1973 julkaistu Lou Reedin albumi. Albumin edeltäjä oli helposti lähestyttävä glam rock -klassikko "Transformer". Berlin on tälle täydellinen vastakohta. Se on erittäin kolkko ja surullinen albumi, jota pidetään laajalti yhtenä masentavimmista levyistä kautta aikojen. Albumia pidetään myös yhtenä 1970-luvun parhaista konseptialbumeista. Se kertoo traagisen tarinan tuhoon tuomitusta parista huumeidenkäytön ja masennuksen keskellä. Albumin vastaanotto ei ollut alun perin hyvä, koska monet "Transformer"-levyn ystävät odottivat uutta hauskaa glam rock -albumia. Ajan myötä kasvava joukko Reedin ihailijoita on kuitenkin alkanut pitää "Berliniä" hänen parhaimpiinsa kuuluvana teoksena.
Vuonna 2006 Lou Reed esitti ensimmäisen kerran levyn konsertissa kokonaisuudessaan. Julian Schnabel teki esityksistä elokuvan Lou Reed's Berlin.
Eugène Scribe

Augustin Eugène Scribe (24. joulukuuta 1791 – 20. helmikuuta 1861) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja libretisti.
Elämäkerta.
Scribe syntyi Pariisissa silkkikauppiaan poikana. Hän sai hyvän koulutuksen, ja hänen mielessään siinti ura lain parissa. Pian nuori Scribe alkoi kuitenkin kirjoittaa näytelmiä. Hänen ensimmäinen työnsä "Le Prétendu sans le savoir" julkaistiin anonyymisti vuonna 1810. Se epäonnistui. Nuori kirjailija kirjoitti useita uusia näytelmiä, monet yhteistyönä muiden kanssa, mutta ilman menestystä.
Scriben pääasiallinen aihemateriaali oli senaikainen porvaristo. Hän kirjoitti usein vaudeville-teattereille. Ensimmäinen menestysteos oli "Une nuit de la garde nationale" (Kansalliskaartin yö, 1815), joka oli yhteisprojekti Charles-Gaspard Delestre-Poirsonin kanssa. Myöhemminkin hän kirjoitti usein yhdessä muiden kanssa.
Scribe oli hyvin tuottelias. Vaudevillen lisäksi syntyi komedioita, tragedioita ja oopperalibrettoja. Pelkästään "Gymnase"-teatterille hänen on sanottu kirjoittaneen ennen vuotta 1830 yli 150 näytelmää. Hänellä oli erilaisia yhteistyökumppaneita: yksi saattoi sepittää juonen, toinen dialogin, kolmas vitsit. Delestre-Poirsonin lisäksi heihin lukeutuivat Jean Henri Dupin, Germain Delavigne, Mélesville (oik. Anne-Honoré-Joseph Duveyrier), Marc-Antoine Madeleine Désaugiers, Joseph Xavier Saintine ja Gabriel Legouvé.
Scribe kirjoitti librettoja muun muassa yhdessä Giacomo Meyerbeerin kanssa. Hän teki librettoja useille tunnetuille säveltäjille, kuten Verdille, Bellinille, Auberille, Donizetille ja Rossinille. Kuollessaan hän oli työskentelemässä Meyerbeerin "L'africainen" parissa. Monet vuosisadanvaihteen kuuluisimmista oopperoista on sävelletty hänen teksteihinsä, esimerkiksi Auberin "La muette de Portici", "Fra Diavolo", "Robert le Diable" ja Meyerbeerin "Hugenotit".
Komedian alalla Scribe teki debyyttinsä Théâtre Français'lle 1822 näytelmällään "Valérie", josta tuli sittemmin ensimmäinen monista kaltaisistaan menestyksistä. Scribe teki lujasti töitä, ja häneltä löytyi näkemystä niin näytelmien rakenteesta kuin yleisön maustakin. Scriben näytelmiä pidetään vieläkin erinomaisina esimerkkeinä näytelmien draamallisesta rakentamisesta.
Scribe kirjoitti myös muutamia romaaneja, vaikkeivät ne nousseet kummoisenkaan suosioon.
Tunnetuimpia romaaneja.
Vuosina 1874–1885 julkaistut Scriben kootut teokset "(Œuvres complétes)" käsittävät yhteensä 76 nidettä.
Concertgebouw

Concertgebouw on konserttitalo Amsterdamissa Alankomaissa. Loistavan akustiikkansa vuoksi sitä pidetään yhtenä maailman parhaista. Se avattiin yleisölle vuonna 1888. Concertgebouw on maailman vierailluin klassisen musiikin konserttitalo: siellä pidetään vuosittain 350–400 konserttia, joilla on kuuntelijoita yli 800 000.
Historia.
Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Adolf Leonhard van Gendt, joka käytti innoituksena kaksi vuotta aikaisemmin Leipzigiin noussutta Neue Gewandhausia. Rakennustyöt alkoivat kaupungin silloisten rajojen ulkopuolella sijaitsevalla laitumella vuonna 1883. Hiekkaiseen maahan iskettiin kaikkiaan 2 186 kappaletta 12–13 metrin pituisia paaluja.
Talo oli valmis jo vuoden 1886 lopulla, mutta avajaiset viivästyivät. Avajaiskonsertti pidettiin 11. huhtikuuta 1888. 120-henkinen orkesteri ja viidensadan vahvuinen kuoro esittivät Wagnerin, Händelin, Bachin ja Beethovenin musiikkia.
Esityspaikat.
"Grote Zaal" (suuri sali) on 44 metriä pitkä, 28 metriä leveä ja 17 metriä korkea. Yleisöä sinne mahtuu noin 2 000. Suuren salin jälkikaiunta-aika on ilman yleisöä 2,8 ja yleisön läsnä ollessa 2,2 sekuntia. Tämän vuoksi sähköisesti vahvistettua musiikkia ei juurikaan esitetä Concertgebouw’ssa. Soikionmuotoinen "Kleine Zaal" (pieni sali) on 20 metriä pitkä ja 15 metriä leveä. Se soveltuu erinomaisesti kamarimusiikin ja liedien esittämiseen.
Talon rakentamisen aikaan akustiikan saloja ei vielä tunnettu kovin hyvin, ja sisätiloja onkin jälkikäteen muuteltu useaan otteeseen äänen käyttäytymisen parantamiseksi. Sisätilojen koristelut on kuitenkin pyritty säilyttämään alkuperäisinä.
Merovingit

Merovingit olivat frankkilainen kuningassuku, joka hallitsi vaihtelevan kokoista frankkien valtakuntaa nykyajan Länsi-Saksan, Belgian ja Ranskan alueilla vuosina 476–750. Heitä pidetään Ranskan ensimmäisenä kuningassukuna. Tuona aikana vallinnutta aikakautta on Länsi-Euroopassa kutsuttu merovingien mukaan merovingiajaksi. Merovingejä seurasivat frankkihallitsijoina karolingit.
Merovingit saivat nimensä Merovechiltä, joka oli saalilaisten frankkien johtaja noin 447–457 ja löi visigootit, saksit ja alemannit. Hänen poikansa Kilderik I hallitsi yhtä saalilaisheimoa Tournain kaupungissa. Kilderikin poika Klodvig yhdisti ensin kaikki saalilaiset frankit. Sen jälkeen hän liitti alueisiinsa ripuaaristen frankkien ja alemannien alueet ja sai lopulta hallintaansa lähes koko Gallian, lukuun ottamatta Burgundia ja Provencea. Klodvig kääntyi vaimonsa Klotilden kannattamaan kristinuskoon joko vuonna 496 tai 506. Klodvigin kuollessa 511 valtakunta jaettiin saalilaisen lain mukaan neljään osaan hänen pojilleen. Tämä jakamistraditio säilyi kaksi seuraavaa vuosisataa, ja frankkien laaja valtakunta jakautui useampiin pienempiin kuningaskuntiin, jotka kilpailivat keskenään. Itäinen kuningaskunta oli Austrasia, pääkaupunkinaan Metz. Läntinen kuningaskunta oli nimeltään Neustria, jonka pääkaupunki oli aluksi Soissons ja myöhemmin Pariisi. Valtakunnan eteläosissa oli Burgundin kuningaskunta. Muutamat merovingikuninkaat, kuten Klotar I ja Dagobert I, onnistuivat yhdistämään koko valtakunnan valtansa alle, mutta myöhemmät kuninkaat olivat enää nukkehallitsijoita, sillä he menettivät vähitellen lähes kaiken valtansa major domuksille, kuningaskuntien mahtaville käskynhaltijoille.
Merovingien valta perustui myyttisiin sukujuuriin (merovingit väittivät polveutuvansa muun muassa Nooasta ja troijalaisista) ja käsitykseen heidän nauttimastaan Jumalan suosiosta, jota lisäsi merovingien sotilaallinen menestys. Merovingikuningas hallitsi sodasta saatua ryöstösaalista, johon kuuluivat sekä irtain omaisuus että maat väestöineen, ja oli vastuussa sen jakamisesta kannattajilleen. Kuninkaat jakoivat maata vasalleilleen, jotka vastineeksi huolehtivat alueen puolustamisesta, hallinnosta ja oikeudenkäytöstä ja kokosivat armeijoita kuninkaan käyttöön. 
Merovingien aikana (511) luotiin saalilainen laki, johon Ranskassa vedottiin vielä Valois-dynastian aikana perimysjärjestyskysymyksessä.
Pyrotekniikka

Pyrotekniikka tarkoittaa palavan ja palamalla räjähtävän materiaalin valmistusta ja käyttöä lähinnä viihdetarkoituksiin. Sana pyrotekniikka juontuu muinaiskreikan sanoista "pyros ("tuli")" ja "tekhne ("taito", "erityisesti" "käsityötaito")".
Pyrotekniikkaa käytetään esimerkiksi elokuvissa sekä teatteri- ja musiikkiesityksissä tunnelman tuojana, ja tietenkin varsinaisissa ilotulitteissa. Ruuti, jota räjähteissä usein osana käytetään, ja ilotulitteet yleisestikin, on keksitty Kiinassa (pīnyīn: ruuti = zhà[yào]; ilotulite = biānpào), missä niitä edelleen on tapana käyttää paitsi uudenvuoden aikaan, myös esimerkiksi perinteisiä häitä vietettäessä tai uutta liikeyritystä perustettaessa.
Tunnettuja pyrotekniikkaa käyttäviä musiikkiyhtyeitä ovat Lordi, Dimmu Borgir, Stratovarius, Nightwish, Rammstein ja KISS.
Käyttö Suomessa.
Suomessa pyrotekniikan käyttö tehosteisiin on tarkkaan laissa säädeltyä: 
Aiheesta muualla.
Suomalaisia pyrotekniikan toimittajia:
Matti Tuura

Matti Yrjö Elias Tuura (27. helmikuuta 1946 Ypäjä – 2. elokuuta 2021 Kiukainen) oli suomalainen keski- ja kestävyysmatkojen juoksija.
Tuura saavutti 1 500 metrin juoksussa Suomen mestaruuden vuonna 1968 ajalla 3.46,4, SM-hopeaa vuosina 1969 ja 1970 sekä SM-pronssia vuosina 1967 ja 1971. Sisäradoilla hän saavutti matkan SM-hopeaa vuonna 1971. Viestijuoksun SM-kisoissa hän sai 4×800 metrin viestissä hopeaa 1967 ja 4 × 1 500 metrin viestissä kultaa 1968 ja pronssia 1967. Tuura juoksi 2 000 metrillä Suomen ennätyksen 5.08,8 syyskuussa 1970. 
Seuratasolla Tuura edusti koko uransa ajan Ypäjän Yllätystä paitsi vuosina 1967–1968 Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Tuura toimi Suomussalmen lukion rehtorina vuosina 1974–2010.
Walk the Line

Walk the Line on James Mangoldin ohjaama draamaelokuva country-muusikko Johnny Cashin elämästä. Se sai ensi-iltansa vuonna 2005. Elokuva keskittyy Cashin nuoruusvuosiin, romanssiin laulaja June Carterin kanssa ja nousuun country-musiikin huipulle. "Walk the Line" on sovitettu Johnny Cashin omaelämäkerroista "Cash omin sanoin" ja "Laulu elämälle". Elokuvan nimi on otettu Cashin yhdestä tunnetuimmasta kappeleesta ”I Walk the Line”.
Elokuvan pääosassa ovat Joaquin Phoenix Johnny Cashina ja Reese Witherspoon June Carterina. Molemmat saivat kehuja roolisuorituksistaan ja olivatkin ehdolla useissa palkintogaaloissa. Witherspoon voitti elokuvasta muun muassa Oscarin, Bafta-palkinnon, Golden Globen ja SAG-palkinnon parhaasta naispääosasta. Lisäksi itse elokuva palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globella.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
Bafta-palkinnot.
Ehdokkaana:
Uskollinen puutarhuri

Uskollinen puutarhuri ("The Constant Gardener") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Fernando Meirellesin ohjaama draamaelokuva. Se perustuu John le Carrén samannimiseen romaaniin vuodelta 2001. Elokuvan pääosissa ovat Ralph Fiennes ja Rachel Weisz.
Juoni.
Elokuva kertoo Ison-Britannian diplomaatti Justin Quaylen (Ralph Fiennes) tarinan Keniassa. Hänen vaimonsa Tessa (Rachel Weisz) murhataan Turkanajärvellä ja hän lähtee tutkimaan kuoleman syitä. Quaylelle paljastuu, että Tessa on ollut Amnestyn aktivisti, jonka toiminta ei miellyttänyt tärkeitä taustavaikuttajia.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin Keniassa Loiyangalanin kaupungissa sekä Nairobin slummissa Kiberassa. Olosuhteet vaikuttivat suuresti näyttelijöihin ja kuvausryhmään, ja he perustivat säätiön Constant Gardener Trust kehittämään alueen peruskoulutusta. Weisz, Fiennes ja le Carré ovat järjestön suojelijoita.
Vastaanotto.
"Uskollinen puutarhuri" sai neljä Oscar-ehdokkuutta. Rachel Weisz palkittiin roolistaan parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella, SAG-palkinnolla ja parhaan naispääosan BIFA-palkinnolla.
Oscar.
Ehdokkaana:
BAFTA.
Ehdokkaana:
BIFA.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Arkansas (joki)

Arkansas [] on Mississippin toiseksi pisin sivujoki Missourin jälkeen. Se alkaa Coloradosta Kalliovuorilta ja virtaa läpi Kansasin, Oklahoman ja Arkansas'n osavaltioiden. Joki on 2 350 kilometriä pitkä. Merkittäviä kaupunkeja, joiden läpi joki virtaa, ovat Wichita (Kansasissa), Tulsa (Oklahomassa) ja Little Rock (Arkansas'ssa).
Joki on yläpäässään Kalliovuorilla jyrkkä ja nopea vuoristovirta. Cañon Cityn kohdalla Coloradossa se siirtyy virtaamaan Royal Gorge -kanjoniin, jonka kuohuvissa koskissa harrastetaan joenlaskua. Suurimman osan matkastaan joki kulkee tasangolla, jossa jokipenkat ovat matalat ja tulvat yleisiä.
Eurooppalaisista tulokkaista Arkansasjoen löysivät ensimmäisenä Francisco Vásquez de Coronadon tutkimusryhmän jäsenet 29. kesäkuuta 1541, jotka ylittivät joen nykyisen Dodge Cityn lähellä. Vuonna 1806 Zebulon Pike tutki joen yläjuoksua. Vuosina 1819–1846 joki oli Yhdysvaltain ja Espanjan hallitseman Meksikon välinen rajajoki.
Joki on kaupallisesti purjehduskelpoinen noin 1 000 kilometrin matkan Catoosan satamakaupunkiin asti, joka sijaitsee hieman Tulsasta itään. Laivojen kulkemisen tekevät mahdolliseksi useat sulut ja padot, jotka keinotekoisesti leventävät ja syventävät jokea.
Sivujoet.
Arkansasjoen sivujokia ovat Fountain Creek, Pawnee River, Verdigris River, Neosho River, Cimarron River ja Canadian River.
Sorry (Madonnan kappale)

Sorry on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan toinen singlejulkaisu vuonna 2005 ilmestyneeltä albumilta "Confessions on a Dancefloor". Single ilmestyi helmikuussa 2006. Kappaleen ovat tuottaneet Madonna ja Stuart Price, ja se on saanut positiivista palautetta kriitikoilta. Kappaleen singlen kansikuva on Madonnan fanin ottama marraskuussa 2005 tämän esiinnyttyä Lontoon G.A.Y.-clubilla. Kappaleessa käytetään peräti kymmentä eri kieltä; englantia, ranskaa, espanjaa, hollantia, italiaa, espanjaa, japania, hindiä, liettuaa ja hepreaa.
Listasijoitukset.
Kappaleesta tuli Madonnan yhdestoista singlelistan ykkönen Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Espanjassa. Se myös sijoittui kymmenen myydyimmän singlen joukkoon Saksassa, Ranskassa ja Australiassa. Yhdysvalloissa kappale menestyi Billboard Dance Airplay- ja Dance Club-listoilla, mutta floppasi Billboard Hot 100-listalla, sijoittuen parhaimmillaan vasta sijalle 58.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideo jatkaa aiemman singlejulkaisun, "Hung Upin" musiikkivideon viitoittamaa tarinaa ja koreografina toimii yhä Jamie King. "Sorryn" musiikkivideolla on samoja hahmoja kuin "Hung Upin" videolla, mutta perusideana on Madonnan ja hänen seurueensa matkanteko diskoksi muokatussa pakettiautossa klubille, jossa Madonna ja hänen seurassaan tulleet ihmiset aloittavat tanssikilpailun. Auto on Britannian MTV:n "Viritetyt vehkeet" ("Pimp My Ride")-ohjelman eräässä jaksossa muokkaama.
Pianosonaatti nro 21 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 21 C-duuri op. 53, lisänimeltään Waldstein-sonaatti, on sävelletty vuonna 1804. Ranskalaiset kutsuvat sonaattia nimellä "L´Aurore (aamu)". Nimen alkuperästä tietämättömät saattavat ensin hämmästellä sonaatin nimeä (Waldstein tarkoittaa ”Metsäkiveä”); nimi on tullut kuitenkin omistuksesta Kreivi Ferdinand von Waldsteinille. 
Historiaa.
Beethoven oli saanut juuri uuden Erard-merkkisen pianon, jossa oli aikaisempaa kirkkaampi ääni ja viisi kosketinta enemmän. Kirkas ääni mahdollisti paremman kosketuksen ja lisäkoskettimet massiivisemman äänen. Waldstein-sonaatti oli ensimmäinen tällaiselle soittimelle sävelletty kappale. Kreivi Waldsteinille on omistettu Arkkipiispa Rudolfin tavoin useita kappaleita, hän oli Beethovenin erittäin hyvä ystävä. Teos on sävelletty Beethovenin "keskikaudella" (myöhäis- ja varhaiskauden välissä), niin kuin myös sonaatit ”Appassionata” ja ”Jäähyväissonaatti”.
Rakenne.
Sonaatissa on kolme osaa:
Ensimmäinen osa alkaa staccato-soinnuilla pianissimossa. Välillä ylärekisterissä oleva melodia pääsee esiin, mutta staccato-soinnut soivat taustalla koko osan ajan. Osan toinen teema on E-duurissa olevia murtosointuja. Tämä sonaatti on yksi ensimmäisistä, joissa hän on myöhemmissä osissa palannut takaisin alkuteemaan, kuten esimerkiksi "Hammerklavierissakin."
Toisessa osassa on rauhoittava 6/8-tahtilaji. Aluksi jännitys kasvaa kasvamistaan, kunnes rauhoittuu osan loppuun mennessä. Kolmas osa alkaa heti toisen jälkeen.
Kolmas osa on Rondo, joka alkaa rauhallisella, jopa lohduttavalla teemalla, kunnes oikean käden trilli ja samanaikainen melodiansoitto ja vasemman käden nopeat asteikot murtavat rauhan. Osan toinen teema on nopealuontoiset triolit mollissa. Ensimmäiseen C-duuri-teemaan palataan tällä kertaa loisteliaassa fortissimossa. Tämän kappaleen coda on ”Prestissimo”. Oktaavijuoksutukset pitäisi soittaa niin nopeasti kuin mahdollista. Osassa on todella loistelias sointi. Se on tyypillistä Beethovenin keskikauden sonaattien rondoille.
Sisäinen tekijä

Sisäinen tekijä (usein myös IF englanninkielisestä nimityksestä "intrinsic factor") on maharauhasten katesolujen tuottama glykoproteiini, jonka avulla B12-vitamiini imeytyy. Se sitoutuu mahassa tai ohutsuolen alkuosassa B12-vitamiiniin ja muodostaa kompleksin, joka sitoutuu reseptoriinsa ohutsuolen loppuosassa (ileumissa).
Reino

Reino on suomalainen miehen etunimi.
Reino on suomalainen muunnos nimestä "Reinhold", joka tulee muinais­saksalaisesta nimestä "Reginold", jonka merkitys on 'jumalan neuvolla hallitseva'.
Reinon ulkomaisia vastineita ovan muun muassa skotlantilaisperäinen "Ronald", ranskalainen "Renaud" ja skandinaavinen "Ragnvald".
Nimi Reino esiintyy Kansanvalistusseuran kalenterissa 1883, ja Suomen almanakkaan nimi pääsi vuonna 1908. Reino kuului suosikkinimiin 1910–1940-luvuilla.
Heinäkuuhun 2025 mennessä Reino-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 31 750 henkilöä. Nimeä annettiin etenkin 1920- ja 1930-luvuilla. Tuolloin se annettiin 12 117 henkilölle. Sittemmin sen suosio laski, mutta viime aikoina suosio on taas noussut: vuosina 2000–2009 nimi annettiin noin 380 kertaa, mutta 2010-luvulla jo 1 029 kertaa.
Basset artésien normand

Basset artésien normand on ranskalainen ajokoira. Rotu on melko harvinainen kaikkialla muualla kuin kotimaassaan, Suomen kanta on vajaa 200 yksilöä.
Ulkonäkö.
Basset artésien normand on pitkä ja matala: säkäkorkeus on 26–36 cm. Rotu on melko pitkäkuonoinen ja suurisilmäinen. Korvat ovat isot ja riippuvat. Häntä on pitkä, tyvestä paksu, sapelinmuotoinen, selälle kiertymätön ja korkealle kiinnittynyt. Turkki myötäilee ihoa ja on lyhyttä. Väri on kirjava puna-musta-valkoinen tai kelta-valkoinen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rodun riistavietti on voimakas, mikä koiran omistajan on hyvä muistaa. Se on sosiaalinen ja tulee hyvin toimeen muiden koirien kanssa.
Alkuperä.
Ranskassa havaittiin matalaraajaisten ajokoirien olevan käyttökelpoisia pienten hirvieläinten metsästyksessä. Eri puolilla Ranskaa käytettiin erityyppisiä koiria. Vallankumouksen jälkeen aatelisten suosimat bassetit kävivät vähiin, mutta jalostuskelpoisia yksilöitä kuitenkin löytyi. Rodun määrätietoinen kehittäminen alkoi 1870-luvulla, kun Couteulx de Canteleu vakiinnutti tehokkaan, eturaajoiltaan suoran artoisinbassetti-rodun, kun taas Louis Lane kehitti paljon näyttävämmän, eturaajoiltaan käyrän normandianbassetti-tyypin. Vuonna 1924 nämä kaksi yhdistettiin yhdeksi roduksi, jonka nimeksi tuli basset artésien normand.
Risto Niku

Risto Lauri Tapani Niku (s. 15. helmikuuta 1941 Lahti) on suomalainen tiedottaja, toimittaja ja tietokirjailija. Koulutukseltaan Niku on filosofian maisteri.
Henkilöhistoria.
Niku valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseosta vuonna 1959 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1966 opiskeltuaan kirjallisuutta, suomen kieltä ja taidehistoriaa. Hän oli "Etelä-Suomen Sanomien" toimittaja vuosina 1964–1970, Yhdysvaltain tiedotustoimiston lehdistöavustaja 1970–1973 ja Helsingin Puhelinyhdistyksen (sittemmin Elisan) tiedotuspäällikkö 1973–2003. Niku oli myös "Squash-uutiset"-harrastelehden päätoimittaja 1979–1982.
Niku tunnetaan kirjoittamistaan tietokirjoista, joissa hän on pyrkinyt selvittämään Suomen historian kuuluisia ratkaisemattomia poliittisia rikoksia ja muita mysteerejä. Hän on kirjoittanut kirjat muun muassa sisäministeri Heikki Ritavuoren murhasta vuonna 1922, matkustajakone Kalevan alasampumisesta vuonna 1940 ja kapteeni Ivan Belovin ampumisesta vuonna 1944. Niku väittää tietävänsä Belovin ampujan nimen, mutta ei suostu paljastamaan sitä julkisuuteen.
Nikun vanhemmat olivat hiihtäjä ja olympiamitalisti Tapani Niku ja kokoomuspoliitikko Hilja Niku. Metsäneuvos Väinö Niku oli hänen veljensä.
Me Against the Music

"Me Against the Music" on yhdysvaltalaisen poplaulaja Britney Spearsin vuonna 2003 julkaistu ensimmäinen singlejulkaisu albumilta "In the Zone". Spears on itse osittain sanoittanut ja tuottanut kappaleen ja lisäksi sillä vierailee poplaulaja Madonna. Kappaleen paras sijoitus Billboard Hot 100 -listalla on 35, mutta ”Me Against the Music” nousi singlelistojen kärkisijoille ympäri maailmaa, muun muassa Italiassa, Kanadassa, Isossa-Britanniassa. Singlejulkaisuna kappale oli menestys etenkin Isossa-Britanniassa, jossa sitä myytiin 240 000 kappaletta.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideolla Spears saapuu klubille, josta on videoruutuyhteys vanhempien miesten kanssa olevan Madonnan luo. Spears lähtee ajamaan Madonnaa takaa ja Madonna päätyy Spearsin kanssa huoneeseen, jossa he tanssivat yhdessä sängynrangan ympärillä. Videon lopussa Spears saa ajamansa Madonnan kiinni ja yrittää suudella häntä, mutta tämä yllättäen katoaa. Samana vuonna Madonna ja Spears suutelivat MTV Video Music Awards -gaalassa aiheuttaen valtaisan kohun.
Kappaleen versiot.
Australia CD 1 
UK/Europe CD Single 
U.S. CD Single 
U.S. 12" Vinyl 
Remix.
Kappaleesta on 26 virallista remix-versiota.
Vihtori

Vihtori on suomalainen miehen etunimi.
Vihtori on suomalainen muoto latinalaisesta nimestä "Victor", joka tarkoittaa 'voittajaa'. Nimi on mukautunut suomen kieleen sekä h:llisena että k:llisena ("Viktori"). Nimi esiintyy esimerkiksi italiassa muodossa "Vittorio", saksassa ja ruotsissa "Viktor".
Suomessa nimi oli yleisessä käytössä jo 1800-luvulla ja se pääsi Suomen almanakkaan vuonna 1908. Vihtori on säilynyt käytössä varsinkin jälkimmäisenä etunimenä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Vihtori-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 18 950 miestä ja alle 20 naista.
Burkina Fason maantiede

Burkina Faso on valtio Afrikassa. Sen pohjoisosia hallitsee Sahelin kuiva alue ja muita osia Volta-joki. Lännessä ja kaakossa on kukkuloita ja vuoria, kuten maan korkein vuori Ténakourou (749 m), mutta muuten maa on melko alavaa. Burkina Fasolla ei ole rantaviivaa, sillä se on sisämaavaltio. Maan pääkaupunki on Ouagadougou ja toiseksi suurin kaupunki Bobo Dioulasso. Burkina Faso on jaettu hallinnollisiin alueisiin (région), provinsseihin (province) ja departementteihin (département). Burkina Fasolla on rajaa muiden valtioiden kanssa 3 192 km, tästä Beninin kanssa 306 km, Norsunluurannikon 584 km, Ghanan 548 km, Malin 1 000 km, Nigerin 628 km ja Togon 126 km. Burkina Fason kokonaispinta-ala on 274 200 km².
Ilmasto.
Burkina Fason ilmasto on trooppinen, talvet ovat kuivia ja lämpimiä ja kesät kuumia ja kosteita.
Vesialueet.
Burkina Fasossa virtaa Volta-joki. Maan koillisosat kuuluvat Niger-joen valuma-alueeseen. Burkina Fasossa on lisäksi järviä, kuten Tengrela ja Bam sekä suuria lampia. Vesialueiden yhteenlaskettu pinta-ala on kuitenkin vain noin 400 km². Vesipula on maassa usein ongelmana.
Inkeri (nimi)

Inkeri on suomalainen naisen etunimi.
Inkeri on suomalainen muoto ruotsalaisesta nimestä "Inger", joka on peräisin muinaisskandinaavisesta nimestä "Ingifridh" (nykyinen "Ingrid"), jonka nimet osat merkitsevät 'Ing-jumalaa' ja 'kaunista'. Nimi on esiintynyt Suomessa jo muinaisaikana, sitä todistavat monet paikannimet, esimerkiksi Inkerinmaa, josta on johdettu suomalaisten heimon nimi inkeriläiset. Kansanvalistusseuran kalenterissa Inkeri oli vuodesta 1882 ja Suomen almanakassa vuodesta 1891 lähtien.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Inkeri-nimen on saanut 62 074 naista ja muutama mies.
Owen Hart

Owen James Hart (7. toukokuuta 1965 Calgary, Alberta – 23. toukokuuta 1999) oli kanadalainen showpainija ja viihdyttäjä. Hänet tunnetaan parhaiten kehänimellä Owen Hart, jonka lisäksi hänet tunnetaan myös nimillä The Rocket, The King of Harts, The Black Hart ja The Blue Blazer. Hänen isänsä Stu Hart oli promoottori ja hänen veljensä Bret Hart vapaapainija. Yhdysvaltojen kansalaisuuden hän sai äitinsä kautta, koska tämä oli syntynyt New Yorkissa.
Owen Hart menehtyi vuonna 1999 WWE:n (silloisen WWF:n) "Over the Edge" PPV-tapahtumassa, jossa hänen oli tarkoitus laskeutua katosta vaijeria pitkin kehään. Sisääntulon aikana vaijeri petti ja Owen Hart putosi vajaat 24 metriä suoraan kehätolppaan ja menehtyi lähes heti aortan repeämään.
Hänellä piti onnettomuuden tapahtuessa olla ottelu Godfatheria vastaan, mutta traaginen onnettomuus peruutti ottelun. Blue Blazerin (Owen Hartin) viimeiset kommentit, vapaasti käännettynä: "Godfather, arkkiviholliseni, hän on ainut paha, joka WWF:ssä on. Mutta ei syytä huoleen, otan asian vastuulleni. Voitan hänet, tiedätkö miksi? Koska otan aina vitamiinini, luen rukoukseni ja juon maitoni! Woo!"
Fort Knox

Fort Knox (vuoteen 1932 asti Camp Knox) on vuonna 1918 perustettu Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Kentuckyssa Louisvillen eteläpuolella. Sen pinta-ala on 441 neliökilometriä.
Tukikohta on kuuluisa siellä olevan maailman toiseksi suurimman kultavarannon takia. Kultavaranto koostuu 368 000 kultaharkosta, joiden yhteenlaskettu paino on noin 4 578 tonnia. Fort Knoxin kultavarannon säilytyspaikan rakennutti Yhdysvaltain valtiovarainministeriö vuonna 1936. Kullan lisäksi siellä on säilytetty mm. arvokkaita asiakirjoja. Kultamäärältään mitaten vielä suurempi varastopaikka on New Yorkissa Manhattanilla Federal Reserve Bankin tiloissa, jossa säilytettävän kultavarannon koko on noin 7 000 tonnia. Tukikohdan valtion turvallisuudelle merkittävän aseman vuoksi sinne ei ole päästetty vierailijoita kuin kerran vuonna 1974, jolloin noin sata median edustajaa ja tusinan verran Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseniä pääsi sinne vierailulle.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa Fort Knoxissa oli 12 377 asukasta, 2 748 kotitaloutta ja 2 596 perhettä. Asukkaista 66,32 % oli valkoihoisia, 23,08 % afroamerikkalaisia, 0,73 % intiaaneja, 1,65 % aasialaisia ja 8,24 % muita. Vuonna 2010 Fort Knoxin väkiluku oli 10 124.
Fort Knoxin komentajat.
Luettelo on epätäydellinen.
Fort Knox populaarikulttuurissa.
James Bond -elokuvassa "007 ja Kultasormi" vuodelta 1964 kullanhimon riivaama Auric Goldfinger aikoo saattaa Yhdysvaltain ja maailman talouden sekasortoon saastuttamalla maailman tunnetuimman kultavarannon - Fort Knoxin - ydinsäteilyllä räjäyttämällä siellä kiinalaisten hänelle antaman ydinpommin. Bond onnistuu estämään tämän.
L. Ron Hubbardin romaaniin "Battlefield Earth" perustuvassa elokuvassa "Taistelukenttä Maa" vuodelta 2000 ihmiskunnan jäänteet antavat Fort Knoxista kultaa sitä himoitseville avaruusolennoille.
Eero Kytölä

Eero Ilmari Kytölä (s. 10. elokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen entinen keski- ja pikamatkojen juoksija.
Kytölä voitti 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1985 ajalla 3.42,99 . 800 metrillä hän oli hopealla vuosina 1985 ja 1986 sekä pronssilla vuonna 1983. Hallissa hän saavutti SM-hopeaa 800 metrillä vuonna 1985.
Kytölä juoksi 800 metrillä Berliinissä 23. elokuuta 1985 ajan 1.46,44, jolla hän on matkan yhdeksänneksi nopein suomalaisjuoksija . Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Kartonki

Kartonki on paksua paperia.
Paperien neliömassat vaihtelevat välillä 6–300 g/m², kun taas kartongin neliömassat ovat välillä 125–600 g/m². Kartonki on usein myös monikerroksista, toisin kuin paperi. Kerroksissa voidaan käyttää erilaisia raaka-ainetyyppejä haluttujen ominaisuuksien saavuttamiseksi. Kartonki valmistetaan kartonkikoneella. Tyypillisesti tavoitteena on valmistaa kartonkia, jolla on hyvä jäykkyys. Lisäksi kartongilta edellytetään yleensä riittävän hyvää painettavuutta.
Kartongit jaotellaan seuraavasti:
"Taivekartonkia" (200–400 g/m²) käytetään erilaisten rasiamaisten, teräväkulmaisten pakkausten valmistukseen. Se on käytetyn kuidun osalta kolmikerroksinen. Keskikerros on mekaanista sellua, pintakerrokset valkaistua sellua. Yläpinta on yleensä kaksoissavipäällystetty ja kiillotettu, ja joskus myös alapinta on ohuelti savipäällystetty tai pigmentoitu. Taivekartongin sileä pinta sopii hyvin offset- tai syväpainokäyttöön. Taivekartonkia voidaan päällystää muovilla tai laminoida alumiinilla.
"Sellukartonki" on valkoisesta sellusta valmistettua yksi- tai monikerroksista kartonkia, jossa voi olla savipäällystys painatusjäljen parantamiseksi. Sellukartongin tärkein käyttökohde on laminointi nestepakkauskartongiksi.
Ulkopakkauskartongit eli aaltopahvit valmistetaan kahdesta osasta: pinnan "lainerista" ja pintojen väliin tulevasta aallotetusta osasta, "flutingista" eli aallotuskartongista. Laineri voi olla valkaistua, valkaisematonta tai uusiokuitua.
Kartongin ominaisuudet.
Valmiin kartonkipakkauksen on oltava riittävän kestävä, jotta se kestää täytön, kuljetuksen ja käsittelyn rikkoutumatta. Tästä syystä kartongin on oltava riittävän jäykkää. Painettavaksi tarkoitetulta kartongilta edellytetään yleensä myös mahdollisimman korkeaa vaaleutta ja sisäistä lujuutta. Tärkeitä ominaisuuksia ovat myös kartongin pinnan sileys, kiilto ja absorptio-ominaisuudet.
Kartongin käyttö pakkauksissa.
Kartonkia käytetään pääasiassa pakkaustarkoituksiin. Lisäksi kartongista voidaan valmistaa kortteja, kirjankansia tai laminaatteja. Kartonkia voidaan jatkojalostaa, jolloin sen ominaisuuksia parannetaan esimerkiksi lakkaamalla, laminoimalla tai päällystämällä. Näin saavutetaan esimerkiksi paremmat tiiveysominaisuudet tai parempi lämmön kesto. Tavallisin jatkojalostustapa on kuitenkin kartongin painaminen. Painamisen jälkeen kartonki muotoillaan pakkaukseksi nuuttauksen, stanssauksen ja liimauksen avulla.
Kartongin käyttö rakentamisessa.
Rakentamisessa kartonkeja käytetään muun muassa rakennusaikaisiin suojauksiin sekä ilmansulkuna. Tyypillisesti rakennuskartonki on yksikerroksinen. Lisäksi käytetään kaksikerroksisia, joko bitumiraidoilla tai PVC-ruiskutuksella yhteen laminoituja kartonkeja. Bitumilaminoiduissa kartongeissa voi olla lujuutta parantamassa lasikuituverkko.
Bitumikartonkien eli ”tervapaperien” käyttö käytännössä loppui vuosituhannen vaihteessa johtuen bitumin soveltumattomuudesta kierrätettäväksi.
Pinta-alamassa

Pinta-alamassa eli massakate eli pintatiheys on levyn tai ainekerroksen massa jaettuna sen pinta-alalla. Pinta-alamassan SI-yksikkö on kilogramma neliömetriä kohti (kg/m2).
Paperiteollisuudessa, jossa pinta-alamassa kuvaa paperin "paksuutta", käytetään sille usein nimeä neliömassa tai grammapaino. Tavanomaisen tulostuspaperin grammapaino on . Paperin ja kartongin välinen standardinmukainen erottelu kulkee grammapainossa , jonka yli olevia laatuja kutsutaan kartongiksi.
Pinta-alamassa formula_1 voidaan laskea jakamalla levyn tai ainekerroksen massa "m" sen pinta-alalla "A":
formula_2.
Toisaalta, materiaalin tiheyden formula_3 avulla ilmaistuna pinta-alamassa on
formula_4
missä "d" on levyn tai ainekerroksen paksuus.
Midland Group

Midland Group on sijoitusyhtiö, joka toimii terästeollisuudessa, laivanvarustuksessa, rakentamisessa, kiinteistönvälityksessä, energian jakelussa ja maataloudessa. Midland Group toimii kehittyvillä markkinoilla entisen Neuvostoliiton alueella, Itä-Euroopassa, Kiinassa ja Kaukoidässä.
Yhtiön omistavat miljonäärit Alex Shnaider ja Eduard Shifrin.
Yhtiöllä on toimintaa 34 maassa. Niihin on kuulunut terästehtaita Serbiassa, Montenegrossa ja Venäjällä, kuljetusliike Kanadassa, sähkö- ja energialaitos Armeniassa ja kemianteollisuuden Gumaplast-yritys Serbiassa. Yhtiöllä olli suuri osuus Zaporizhstalissa, Ukrainan neljänneksi suurimmassa terästehtaassa, mutta se myytiin pois 2009.
Vuonna 2005 Midland Group osti Jordan F1 -tallin. Siitä tuli Midland F1 Racing mutta se myytiin edelleen yhden kauden jälkeen.
Kai Lind

Kai Lind (oik. Kaj Mikael Lindberg; s. 31. joulukuuta 1937 Helsinki) on suomalainen laulaja, muusikko ja näyttelijä.
Ura.
Lind tuli laulajana tunnetuksi nuorison suosikkina 1960-luvun alussa sekä sooloartistina että Four Cats -lauluyhtyeen jäsenenä. 
Lind on esiintynyt myös monissa elokuva- ja televisiorooleissa. Hän oli naimisissa Arja Tuomarilan kanssa vuodesta 1964 aina tämän kuolemaan asti vuonna 2020. Heillä on yksi lapsi ja kaksi lastenlasta.
Veeti Kallio

Veeti Kallio (entiseltä nimeltään Fedja Seliverstow, s. 1. tammikuuta 1966 Rovaniemi) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. 
Ura.
Kallio tuli ensi kerran tunnetuksi 1980-luvun lopussa a cappella -yhtye Veeti &amp; The Velvetsistä, jossa lauloivat myös Aki Sirkesalo, Sasu Moilanen ja Sami Saari. Kallio oli jonkin aikaa laulajana myös Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Muita Kallion yhtyeitä ovat olleet muun muassa Veeti &amp; Elastic Family, Veeti &amp; Kallio Horns ja Veeti &amp; The Hellvets. 
Kallio on esiintynyt näyttelijänä Q-teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Uuden Iloisen Teatterin musiikkikabareissa ja Turun Kaupunginteatterin rockmusikaali "Kakolassa" sekä elokuvissa kuten "Kuutamolla". Hän oli myös television nuortenohjelma "Jyrkin" yhtenä juontajana.
Talvella 2009 Kallio oli mukana Nelosen "Kuorosota"-ohjelmassa, jossa hän toimi Salon kuoron vetäjänä. Syksyllä 2011 Kallio osallistui MTV3:n "Tanssii tähtien kanssa" -tanssikilpailuun parinaan Susa Matson.
Vuoden 2017 lopussa Kallio sai kiinnityksen Mamma Mia! -musikaaliin siitä potkut saaneen Tomi Metsäkedon tilalle. Musikaalin ensi-ilta oli 4. toukokuuta 2018.
Kallio toimi syksyllä 2019 alkaneen Yleisradion tv-dokumenttisarjan "Rikollinen mieli" juontajana.
Vuonna 2024 Kallio on mukana tosi-tv ohjelma "Farmi Suomen" viidennellä kaudella.
Yksityiselämä.
Kallio asui neljä ensimmäistä vuottaan Kemijärvellä ja seuraavat neljätoista Pattijoella. Vuodesta 2019 Kallio on asunut puolisoineen Pyhärannassa, jossa pariskunta omistaa bed and breakfast -paikan. Vuodesta 2021 lähtien hän on myös pitänyt hierojan vastaanottoa.
Mato Valtonen

Markku Juhani ”Mato” Valtonen (s. 21. helmikuuta 1955 Loimaa) on suomalainen muusikko, elokuvanäyttelijä ja yrittäjä. Hänet tunnetaan erityisesti Sleepy Sleepers ja Leningrad Cowboys -yhtyeiden johtohahmona yhdessä Sakke Järvenpään kanssa. Valtonen on näytellyt useissa Aki Kaurismäen elokuvissa. Näistä "Pidä huivista kiinni, Tatjanassa" (1994) hän oli pääroolissa.
Valtonen teki Sakke Järvenpään kanssa Radio Cityyn 10 vuotta "Pullakuskit"-ohjelmaa. Valtonen on mukana myös Pietarinkadun Oilers- ja Pyhä Unplugged -projekteissa. Televisiossa hän on esiintynyt muun muassa kulttuuriohjelmassa "Pirjo, Pirjo ja Mato" (2005). 1990-luvulla Mato Valtonen oli mukana Yleisradion venäjänkielisessä opetusohjelmassa "Kapusta Master", jota tehtiin kaikkiaan kolme kautta, "Kapusta Master", "Kapusta Master 1" ja "Kapusta Master 2".
Valtonen on myös osallistunut politiikkaan SMP:n riveissä. Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa hän pyrki eduskuntaan ja pääsi varasijalle. Hän on myös ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen.
Valtonen toimi 2000-luvun vaihteessa IT-alan yritys Wapitin toimitusjohtajana. Valtonen on kirjoittanut kirjan "Noh, sano naakka ku nokka katkes", jossa hän kertoo elämästään Wapitin toimitusjohtajana ja ajatuksistaan konkurssin jälkeen. Vuonna 2009 hän oli mukana MTV3:n tv-ohjelmassa "Tanssii tähtien kanssa", josta putosi kolmantena pois.
Suomalainen Markku-liitto valitsi Valtosen vuonna 2000 neljänneksi Vuoden Markuksi.
Markku sai lempinimensä 14-vuotiaana, kun hän kylmässä mökissä makuupussiin kääriytyneenä ryömi lattiaa pitkin kuin mato. 
Mato Valtonen asuu Lohjalla vaimonsa Anskun kanssa.
Valtonen ilmoitti kesällä 2024 lopettavansa julkiset esiintymisensä muusikkona.
Silu Seppälä

Antti Juhani ”Silu” Seppälä (20. syyskuuta 1954 Lavia– syyskuu 2025) oli suomalainen basisti ja näyttelijä.
Seppälä soitti yhtyeissä Fast Beethovens, Problems?, Sleepy Sleepers, Lapinlahden Linnut ja Leningrad Cowboys. Säveltäjänä hän toimi Sleepy Sleepersissä ja Leningrad Cowboysissa. Lisäksi Seppälä sävelsi Outi Poppille kappaleen "Mies joka tietää". Seppälä muutti vuonna 2001 Lappeenrantaan ja työskenteli muun muassa Lappeenrannan kaupunginteatterissa.
Seppälän esikoisrooli elokuvanäyttelijänä oli kaatunut ohikulkija Antti Peipon elokuvassa "Ihmemies". Hän näytteli pikkurooleissa Aki Kaurismäen elokuvissa, mutta hänen pääroolisuorituksensa Mika Kaurismäen elokuvassa "Zombie ja Kummitusjuna" (1991) toi hänelle Jussi-palkinnon ja Euroopan parhaan näyttelijän palkinnon San Sebastiánin elokuvajuhlilla. Lisäksi hän osallistui lukuisien sarjojen, kuten esimerkiksi "Trabant Express," käsikirjoitukseen ja ohjaukseen.
Kuningatar Maudin maa

Kuningatar Maudin maa () on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja on vaatinut aluetta hallintaansa ja sääti 27. helmikuuta 1930 asiaa koskevan lain, jolla myös ja Bouvet'n saari julistettiin Norjalle kuuluviksi. Aluevaatimus on kuitenkin kansainvälisesti tunnustettu vain Bouvet'n saaren osalta, sillä Kuningatar Maudin maa ja Pietari I:n saari kuuluvat sopimuksen piiriin.
Nimen Kuningatar Maudin maa antoi tutkimusmatkailija Roald Amundsen vuonna 1911 Norjan kuningatar Maudin kunniaksi. Alun perin Kuningatar Maudin maaksi nimetty alue käsitti alueen, joka sijaitsi pituuspiirien 37°E—50°E välisellä alueella. Alueen löysi kapteeni Hjalmar Riiser-Larsen vuonna 1930.
Norjalla on tutkimusasema Troll Kuningatar Maudin maalla. Sen avasi norjalainen Etelämanner-retkikunta vuosien 1989–1990 aikana, ja sitä käytettiin tuolloin vain kesäisin vuoteen 2005 asti jolloin Norjan kuningatar Sonja avasi sen ympärivuotiseen käyttöön. Myös Suomella ja Ruotsilla on omat tutkimusasemat Kuningatar Maudin maalla. Suomen aseman nimi on Aboa ja Ruotsin aseman Wasa. Ne muodostavat yhdessä Nordenskiöld Base Camp -tukikohdan.
Ympäri vuoden tai kesäisin toimivat tutkimusasemat.
Koska Etelämanner sijaitsee eteläisellä pallonpuoliskolla, on siellä lämpimintä silloin, kun pohjoisella pallonpuoliskolla on kylmintä, sydäntalvella. Kesäpäivänseisaus on Kuningatar Maudin maalla 21.–22. joulukuuta, eli samaan aikaan, kun pohjoisella pallonpuoliskolla on talvipäivänseisaus. Monet tutkimusasemat on avattu vuoden vaihteen jälkeen tammikuussa. 
Saksa tutki Kuningatar Maudin maata ennen toista maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan etelämannerretkeä myöhemmän kontra-amiraalin, Mihail Petrovitš Lazarevin, mukaan nimetyn Lazarevin meren kohdalla Etelämannerta lensi ilmakuvaustarkoituksessa saksalainen Richard Heinrich Schirmacher 3. helmikuuta 1939 yli sulan alueen ja sen keskellä olevan järven toisella kahdesta saksalaisen etelämannerretkikunnan Dornier Do J II – 10-t-Wal -lentoveneellä. Etelämannerretken tarkoitus oli tukea Saksan valtakunnan aluvaatimuksia tutkittuun osaan Etelämannerta, ja tutkimusta tuki valtakunnanmarsalkka Herman Göring. Ajatuksena oli tutkia aluetta, jotta Saksan valtakunta olisi voinut esittää aluevaatimuksen 10° läntisen ja 15°itäisen pituuspiirin väliselle sektorille Norjan kuningaskunnan pyrkiessä saamaan haltuunsa tätä suurempi alue 20° läntisen ja 45° itäisen pituuspiirin väliltä. Kahdella lentokoneella, Lufthansan postilentoveneillä "D-AGAT Boreas" ja "D-ALOX Passat" retkikunta kuvasi 350 000 km²:n laajuisen alueen 20. tammikuuta ja 5. helmikuuta 1939 välisenä aikana. Näin löytyi Schirmacherin keidas, Die Schirmacher-Oase, sekä Das Wohlthat-Massiv, valtiosihteeri Helmuth C. H. Wohlthatin, joka oli tukenut retkikunnan perustamista, mukaan. Wohlthat-massiivi käsittää useita vuoria, kuten Humboldtin vuoret, Petermannin vuoririvin, Otto von Gruberin vuoret ja Orvinin vuoret (Orvinfjella).
Tuula Amberla

Tuula Riitta Amberla-Eskelinen (o.s. Amberla, s. 16. elokuuta 1959 Turku) on suomalainen laulaja. 
Ura.
Amberlan ensimmäinen yhtye oli vuonna 1983 perustettu Liikkuvat lapset. Amberlan läpimurto oli kuitenkin soolona esitetty Jukka Alihangan säveltämä ja Alpo Jaakolan runon pohjalle sanoittama ”Lulu” (1984), joka on myös Amberlan laulajauran tunnetuin hitti.
Hän keikkailee trio-kokoonpanolla kitaristi Tero-Petri Suovasen ja oman poikansa basisti Pablo Eskelisen kanssa.
Amberla näytteli vuonna 1986 Peter Lindholmin ohjaamassa elokuvassa "Kill City", vuoden 1991 Lauri Törhösen televisioelokuvassa "Requiem" ja myös Törhösen vuoden 2012 elokuvassa "Vares – Uhkapelimerkki".
Amberla asuu Vehmaalla ja on töissä Uudenkaupungin kirjastossa. Hän on aiemmin ollut töissä Laitilan kirjastossa. Amberla aloitti työt kirjastoissa parikymppisenä kirjallisuustieteen opiskelijana ja oli musiikkiuransa aikanakin töissä kirjastoissa.
Mustahapero

Mustahapero ("Russula nigricans", aikaisemmin "harvahelttainen mustahapero") on lehtimetsissä esiintyvä hapero. Sen lakki on 5–20 senttimetriä leveä. Väriltään se on nuorena valkea tai harmaanvalkea, mutta pian ruskea ja lopulta melkein musta. Sienen malto on valkeaa ja kovaa, mutta murtumakohdista punertuvaa ja lopulta mustaa. Maku ja haju on mieto. Sieni on syotävä, mutta ei erityisen hyvä. Suomessa sientä tavataan Etelä-Suomen lehdoissa, sekametsissä ja puistoissa. Se on lehtipuiden tai kuusen seuralainen.
Kalle Ahola

Kalle Tapio Ahola (s. 24. tammikuuta 1972) on suomalainen laulaja, kitaristi ja näyttelijä, säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja, joka tuli tunnetuksi Don Huonot -yhtyeen laulusolistina. Yhtyeen hajoamisen jälkeen hän siirtyi soolouralle. 
Joulukuussa 2008 Ahola ilmoitti koonneensa uuden yhtyeen nimeltä Durak. Aholan lisäksi yhtyeessä soittavat Janne Kasurinen, Mikko Ahonen ja Ville Kela. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 16. joulukuuta 2008 Helsingin Semifinalissa. Durak lopetti toimintansa vuonna 2011, jolloin Kalle Ahola palasi takaisin soolouran pariin. 
Kalle Ahola päätti vuonna 2022 perustaa Janne Halmkronan kanssa uuden yhtyeen nimeltään Kalle Ahola &amp; Puut, jonka ensimmäinen single ”Juhannusyönä” ilmestyi kesäkuussa.
Ahola on näytellyt pääosaa Raimo O. Niemen elokuvassa "Kissan kuolema" (1994). Hän on näytellyt myös TV-sarjoissa "Ruusun aika" ja "Pirunnyrkki".