tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olympe de Gouges

Olympe de Gouges (ent. Marie Gouze) (7. huhtikuuta 1748 Montauban – 3. marraskuuta 1793 Place de la Révolution, Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, journalisti ja feministi. Hän aloitti kirjoittamisen Ranskan vallankumouksen aikaan. Hänen merkittävin teoksensa on "Déclaration des droits de la Femme et de la Citoyenne" ("Naisten oikeuksien julistus"), joka julkaistiin vuonna 1791. Kirjoitus on vastine Ranskassa kaksi vuotta aikaisemmin hyväksytylle Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistukselle. 
Naisten oikeuksien lisäksi Gouges otti kirjoituksissaan kantaa muun muassa avioeroon, abolitionismiin ja orpolasten oikeuksiin. Gouges joutui mestattavaksi giljotiinilla kirjoitustensa vuoksi Vallankumous-aukiolla vuonna 1793.
Elämä.
Marie Gouze syntyi 7. toukokuuta 1748 Montaubanissa. Hän meni naimisiin 17-vuotiaana ja synnytti pojan. Aviomies kuoli vuoden kuluttua häistä ja Marie jäi leskeksi. Seuraavien vuosien aikana hän vaihtoi nimekseen Olympe de Gouges, muutti poikansa kanssa Pariisiin ja aloitti kirjailijan uran. 
Varakkaan rakastajansa Jacques Biétrix de Rozièresin taloudellisesti tukemana Olympe de Gouges opetteli Pariisissa ranskan kielen (hänen äidinkielensä oli oksitaani) ja kävi salongeissa, joissa hän tutustui valistusajan taiteilijoihin ja filosofeihin. Hän kirjoitti aluksi erityisesti näytelmiä, joista suuri osa oli poliittisesti kantaa-ottavia. Ranskan vallankumouksen lähestyessä hän aloitti näytelmien lisäksi poliittisten esseiden ja pamflettien kirjoittamisen. 
Olympe de Gouges peräänkuuluttaa kirjoituksissaan muun muassa sananvapautta, tasa-arvoa, oikeutta avioeroon, orjuuden lakkauttamista ja rikkaiden tuloverotusta. Liberaaleista näkemyksistään huolimatta hän kannatti demokratian sijaan perustuslaillista monarkiaa. Hän kirjoitti ahkerasti läpi vallankumouksen. Hän kuului girondistipuolueeseen vuodesta 1792 alkaen. Hänen viimeiseksi kirjoituksekseen jäi "Les Trois Urnes" (Kolme uurnaa), jossa hän vaati kansanäänestystä kolmen hallintomuodon välillä. Kirjoitus ei miellyttänyt vallassa olleita jakobiineja, ja Gouges pidätettiin pian tekstin julkaisun jälkeen. Olympe de Gouges tuomittiin kuolemaan ja mestattiin giljotiinilla 3. marraskuuta 1793 Pariisissa.
Kasuko Shibuya

Kasuko Shibuya (, s. 4. syyskuuta 1965) on japanilainen videopeli- ja tietokonegrafiikkasuunnittelija. Hän on työskennellyt Squaren kehittämien nimikkeiden parissa, joita ovat pääasiassa olleet Nintendon konsoleille julkaistut "Final Fantasy" -pelit.
Shibuyan työtehtävät ovat olleet grafiikka- ja kuvituspainotteisia. Esimerkkejä hänen taiteestaan ovat "Final Fantasy IV":n ja "Final Fantasy V":n Super Famicom -julkaisujen kansikuvat.
Veikko Huuskonen

Veikko Johannes Huuskonen (s. 15. lokakuuta 1930 Helsinki) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja harmonikkataiteilija.
Koulutus.
Huuskonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1947–1951 ja 1965–1972 orkesterinjohtoa ja orkestraatiota Einar Englundin johdolla, josta sai diplomin 1972.
Ura.
Opiskelunsa ohella Huuskonen toimi jatkuvasti tanssimuusikkona ja harmonikkataiteilijana, johtaen omia orkestereitaan aina vuoteen 1965 saakka, minkä jälkeen säveltäminen ja kapellimestarin toimi alkoivat viedä valtaosan ajasta.
Kun säveltäminen, sovitusten teko ja levytysten johtaminen alkoi 1950-luvulla yhä enemmän viedä Toivo Kärjen aikaa, hän jätti levytysten harmonikkaosuudet yhä useammin Huuskosen tai Matti Viljasen soitettaviksi. Huuskonen soitti useissa Fazer-yhtiön tuon ajan levytyksissä muiden muassa Matti Louhivuoren, Olavi Virran ja Metro-tyttöjen taustalla: Huuskonen teki myös soololevytyksiä ja soitti Sahurit-harmonikkatriossa Paavo Tiusasen ja Matti Viljasen kanssa. 
Huuskonen on johtanut Helsingin Työväen Orkesteria 1966–1969 ja 1977–1985, Vantaan orkesteria 1969–1977 ja Hämeenlinnan kaupunginorkesteria 1985–1986. Sen lisäksi hän on toiminut Kirkkonummen musiikkiopiston rehtorina ja Vantaan musiikkiopiston harmonikansoiton opettajana.
Huuskonen johti Yleisradion kansanlaulukuoroa Peipposet vuosina 1981–1985.
Säveltäjänä Huuskonen on tuottanut kuoro-, harmonikka-, viihde- ja puhallinorkesteriteoksia, usein erilaisten sävellyskilpailuiden yhteydessä. Hänen sävellyksiään ovat levyttäneet muun muassa Keski-Pohjanmaan kamariorkesteri sekä harmonikkataiteilijat Marjut Tynkkynen ja Heidi Velamo.
Palkinnot ja tunnustukset.
Huuskonen voitti toisen palkinnon Suomen harmonikkamestaruuskilpailuissa vuosina 1950 ja 1951.
Suomalaisista sävellyskilpailuista hän on voittanut useita palkintoja, kuten 1. palkinto Seinäjoen tangosävellyskilpailuissa viihdeorkesterille 1985 kappaleella "La perla negra", sekä 3. palkinto Sata-Häme Soi -tapahtumassa 1986 kappaleella "Hoya bella". Orkesteriteos "Ilotulitus" puolestaan sai 2. palkinnon Yleisradion 50-vuotisjuhlasävellyskilpailussa.
Veikko Huuskoselle on myönnetty director musices -arvo.
Sävellyksiä:
Traffic Island

Traffic Island on Turussa vuonna 1998 toimintansa aloittanut suomalainen rock-yhtye. Yhtye kuitenkin aktivoi vuonna 2005. 
Historia.
22-vuotias Oskari ja 19-vuotias Santeri alkoivat yhdessä tehdä musiikkia vuodesta 1998 lähtien. Laulaja Oskari on aikaisemmin ollut mm. suomiräpin kanssa tekemisissä. Yhtye perustettiin 2000-luvulla, jolloin alettiin levyttää. Kahden EP-levyn jälkeen vuonna 2007 julkaistiin debyyttialbumi Enough Is Enough. 
Yhtye meni toisen levyn jälkeen määrittämättömän pitkälle levytystauolle. Tauon jälkeen vuonna 2015 ilmestyi kolmas EP-levy Third sekä seuraavana vuonna single Viva las Vegas.
Tällä hetkellä yhtye tekee kolmatta pitkäsoittoalbumia, ja siinä aikana Oskari on ruvennut tekemään suomenkielistä soolomateriaalia. Lisäksi Santeri soittaa Eeli Hallikaisen taustayhtyeessä bassoa.
Friedrich Schulze

Johann David Friedrich Otto Schulze (myös Schulze-Colbitz tai Schulze-Kolbitz, 18. maaliskuuta 1843 Colbitz – 30. heinäkuuta 1912 Steglitz) oli saksalainen arkkitehti. Hän työskenteli Preussin valtion palveluksessa. Schulze suunnitteli muun muassa vuosina 1892–1894 rakennetun Preussin parlamentin alahuoneen rakennuksen, ja vuosina 1898–1904 rakennetun Preussin ylähuoneen rakennuksen, joka nykyisin on Saksan liittoneuvoston käytössä.
Elämä.
Friedrich Schulze syntyi 18. maaliskuuta vuonna 1843 Colbitzissa, silloisessa Wolmirstedtin piirikunnassa. Vuodesta 1862 lähtien hän asui Berliinissä, jossa hän ylioppilastutkinnon jälkeen opiskeli vuodesta 1862 vuoteen 1867 Bauakademiessa. Opinnot keskeytyivät, kun hän vuonna 1866 osallistui Preussin–Itävallan sotaan. Opintojensa jälkeen hän työskenteli arkkitehti Friedrich Adlerin assistenttina. Ennen valmistumistaan rakennusmestariksi vuonna 1873 hän työskenteli rakennusjohtajana rautatietyömaalla. Vuosina 1870–1871 hän osallistui Ranskan–Preussin sotaan. 
Vuonna 1873 hänelle myönnettiin työpaikka Preussin rakennuskomissiosta ja sivutyönään hän opetti Berliinin Gewerbeakademiessa. Friedrich Adler kutsui Schulzen töihin vuonna 1877 Preussin julkisten töiden ministeriöön. 1880 Schulzesta tuli rakennustarkastaja. Vuoden 1907 auto-onnettomuuden seurauksena Schulze vetäytyi eläkkeelle 1. tammikuuta vuonna 1909. Hän kuoli 30. heinäkuuta vuonna 1912 Steglitzissä, Berliinissä.
Luettelo Norjan puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Norjan puolueista.
Nykyiset suurkäräjäpuolueet.
Suurkäräjien suurin puolue on suurkäräjävaalien 2017 jälkeen poliittiseen keskusta-vasemmistoon lukeutuva Työväenpuolue.
Luettelo Tanskan puolueista

Tämä artikkeli on luettelo Tanskan puolueista.
Nykyiset kansankäräjäpuolueet.
Kansankäräjien suurin puolue on kansankäräjävaalien 2022 jälkeen poliittiseen keskusta-vasemmistoon lukeutuva Sosiaalidemokraatit.
Tilaaja-tuottajamalli

Tilaaja-tuottajamalli on julkishallinnon 2000-luvulla yleistynyt tapa tuottaa ulkoistamalla palveluita siten, ettei julkinen toimija palkkaa palvelun tuottajia vaan tilaa palvelut yksityisiltä palveluntuottajilta markkinahintaan tarjousten perusteella ja valvoo ostajana palvelun laatua. Se on eräs versio elinkaarimallista (, lyh. PPP), jossa yksityinen sektori osallistuu osarahoittajana esimerkiksi tiehankkeissa tai asejärjestelmissä.
Suomen kunnissa.
Tilaaja-tuottajamalli on yleistynyt Suomen kuntien toiminnassa 2000-luvulla, ettei kunta palkkaa palvelun tuottajia, vaan ainoastaan tilaa palvelut yksityisiltä palveluntuottajilta markkinahintaan tarjousten perusteella. Menetelmän on katsottu lisäävän julkisten palveluiden kustannustehokkuutta, joista joissain on jopa 10–30 %:n kustannusero kunnittain. 
Joissain kunnissa on ulkoistettu periaatteen avulla kokonaan tai miltei kokonaan tekninen toimi. Pienten kuntien ollessa kyseessä on mahdollista, että useampi kunta tilaa samalta tai samoilta tuottajilta alueellisesti tarvitsemansa palvelut.
Valtio tilaajana.
Pitkälle meneviä tilaaja-tuottajamallin mukaisia julkisia palveluita ovat Suomen puolustusvoimille suoritettavat palvelut ja jotkin kuntien palvelut, kuten teknisen toimen palvelut. Puolustusvoimissa on ulkoistettu varuskunnista muun muassa ruokapalvelu, ajoneuvojen huoltopalveluita, varuskuntien kiinteistöt harjoitusalueet mukaan lukien (Senaatti-kiinteistöt) sekä henkilökunnan asunnot (Kruunuasunnot).
Euroopassa mallin käytön puolustusvoimissa aloitti Englanti 1990-luvulla. Se on käyttänyt mallia esimerkiksi sotilaallisten Skynet 5 -tietoliikennesatelliittien toteuttamiseen. Yhdysvalloissa osa NRO:n tiedustelusatelliiteista oli niiden kehittäjän TRW:n operoitavana jo 1970-luvun alkupuolella.
Yhdysvalloissa osa silloista ja maanteistä on pitkään ollut yksityisessä omistuksessa ja käyttäjät maksavat käyttömaksuja. Tämä malli on levinnyt Eurooppaan 1970-luvulta lähtien.
Kolonialismin aikaan Euroopan maat ulkoistivat osan siirtomaiden hallinnosta kauppakomppanioilleen.
Kritiikkiä.
Kritiikkiä periaatetta kohtaan ovat esittäneet muun muassa julkisella sektorilla työskentelevien ammattiliitot, joiden mielestä periaate saattaa johtaa työolojen heikentymiseen ja jopa sopimattomaan kilpailuun, mikäli palvelun tilaaja ei valvo tuottajaa riittävästi.
Ongelmana on usein se, ettei markkina toimi: markkinahinta tulee tuottajan määräämäksi esimerkiksi niin sanotun lääkäripulan takia. Tämä tuli esille esimerkiksi Millog Oy:n perustamisen aikaan, jolloin yrityksen hintakilpailukyvyn osoittaminen maavoimien varikkoon verrattuna oli vaikeaa.
Otto-Heinrich Drechsler

Otto-Heinrich Drechsler (1. huhtikuuta 1895 Lübz – 5. toukokuuta 1945 Lyypekki) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko, joka toimi Lyypekin pormestarina vuosina 1933–1945 sekä Latvian päähallintopiirin kenraalikomissaarina vuosina 1941–1944.
Drechsler oli alkujaan hammaslääkäri. Hän oli vuosina 1933–1937 Lyypekin pormestari ja 1. huhtikuuta 1937 alkaen Lyypekin kaupunkipiirin ylipormestari. Toisen maailmansodan aikana hän oli samalla Riiassa mehitetyn Latvian kenraalikomissaarina 17. heinäkuuta 1941 alkaen aina vuoteen 1944. Sodan lopussa Britannian armeija vangitsi Drechslerin, joka teki itsemurhan 5. toukokuuta 1945.
Kiertäjänikama

Kiertäjänikama eli kiertonikama eli aksis (, kreik. "epistrofeus") on pitkälle erikoistunut toinen kaulanikama. Sen solmun jatkeena on hammas (), joka on tappina kiertäjänikaman ja kannattajanikaman (atlas) välisessä kiertonivelessä. Se niveltyy atlakseen kraniaaliselta puoleltaan myös parillisella nivelpinnalla ("facies articularis superior"). Kannattajanikaman ja kiertäjänikaman väliin muodostuu kannattaja-kiertonikamanivel, jolla on tärkeä tehtävä pään kiertoliikkeessä.
Kaudaaliselta puoleltaan kiertäjänikama kiinnittyy kolmanteen kaulanikamaan. Näiden nikamien välillä on välilevy, kiertäjänikaman ja kannattajanikaman välissä sellaista ei ole.
Masters of the Universe (vuoden 1987 elokuva)

Masters of the Universe on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasia- ja toimintaelokuva, jonka ohjasi Gary Goddard. Elokuva pohjautuu yhdysvaltalaisen Mattel-yhtiön luomaan lelusarjaan ja sarjakuvaan "Masters of the Universe", ja sen pääosissa esiintyvät Dolph Lundgren, Frank Langella, Courteney Cox, James Tolkan, Christina Pickles, Meg Foster ja Robert Duncan McNeill. Muissa rooleissa ovat Jon Cypher, Chelsea Field ja Billy Barty. Elokuvassa kaksi teini-ikäistä nuorta, Julie Winston ja Kevin Corrigan tapaavat Eternian kuvitteelliselta planeetalta Maahan saapuneen sankari He-Manin, jonka tehtävänä on pelastaa universumi arkkivihollisensa Skeletorin pahalta suunnitelmalta.
"Masters of the Universe" sai Yhdysvalloissa ensi-iltansa vuoden 1987 elokuussa ja Suomessa joulukuussa. Elokuva sai kriitikoiden keskuudessa kielteisen vastaanoton ja oli taloudellinen pettymys tuottaen maailmanlaajuisesti 17 miljoonaa dollaria vastoin 22 miljoonan dollarin budjettiaan. Se on kuitenkin saavuttanut julkaisunsa jälkeen maailmanlaajuisen kulttielokuvan maineen.
Juoni.
Tarina alkaa kun Skeletor (Frank Langella) voittaa sodan Harmaakallolinnassaan Eterniassa. Voittoon hän käytti kosmista avainta, jonka loi lukkoseppä Gwildor (Billy Barty). Velhotar (Christina Pickles) on joutunut Skeletorin vangiksi. Tämä alkaa imeä hänen elämänvoimaansa, jotta saisi jumalaiset voimat silloin, kun Eternian kuu loistaisi universumin suuren silmän läpi häneen. He-Man (Dolph Lundgren) ja hänen ystävänsä vapauttavat Gwildorin ja huomaavat hänen hallussaan olevan prototyypin kosmisesta avaimesta. Siksi he päättävät murtautua Pääkallolinnaan ja vapauttaa Velhottaren, mutta yrityksen esteenä ovat Skeletorin sotilaat. Gwildor avaa satunnaisen portaalin, jotta He-Man ystävineen pääsee karkuun, mutta he joutuvatkin sattumalta maapallolle.
Maapallolla ollessaan he lähtevät etsimään avainta, jonka ovat löytäneet paikalliset teini-ikäiset Julie (Courteney Cox) ja Kevin (Robert Duncan McNeill). Myös Skeletor on seurannut heitä maapallolle ja on heidän kintereillään.
Vastaanotto.
Arvostelut.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen moitti juonta olemattomaksi sekä maskeja ja tehosteita korkeintaan välttäviksi, mutta kehui Lundgrenin roolisuoritusta. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Jatko-osa.
Jatko-osa, nimeltään Masters of the Universe 2: Cyborg, oli suunniteltu ja käsikirjoitettu. Käsikirjoitus seurasi He-Mania, joka palasi Maahan taistelemaan Skeletoria vastaan, mutta Maa oli muuttunut postapokalyptiseksi joutomaaksi. Ammattisurffaaja in oli alun perin tarkoitus korvata Dolph Lundgren He-Manina, ja jatko-osan käsikirjoituksesta tiedettiin vain, että He-Man olisi palannut Maahan naamioituneena pelinrakentajaksi. Vuonna 1989, Albert Pyunin oli määrä ohjata jatko-osa alhaisella 4,5 miljoonan dollarin budjetilla, samaan aikaan kuin myöhemmin keskeytetyn Hämähäkkimies-elokuvan kanssa. Hanke hylättiin, kun Cannon Group ei maksanut Matellin palkkioita. Hylätyn jatko-osan valmiita pukuja ja lavasteita hyödynnettiin sen sijaan Cyborg-scifi-elokuvassa.
Lähikauppa

Lähikaupalla tarkoitetaan päivittäistavarakauppaa, joka sijaitsee nimensä mukaisesti lähellä asiakkaitaan. Lähikauppa on tyypillisesti suhteellisen pieni myymälä, joka pyrkii kuitenkin tarjoamaan kaikki tärkeimmät päivittäiset ruokatarvikkeet. Lähikauppoihin kuuluvat yleisimmin valintamyymälät, kyläkaupat, laatikkomyymälät ja kioskit.
Lähikaupan valikoimissa on usein myös muita tuotteita kuin ruokaa, kuten henkilökohtaisia hygieniatuotteita, kodin kemikaaleja ja muita kulutustavaroita. Yhä useammin lähikaupan yhteydessä toimii lisäksi posti tai jokin muu palvelupiste.
Lähikauppoja on Suomessa huomattavasti vähemmän kuin aikaisemmin, kun kauppojen määrä on ylipäätään laskenut ja koko suurentunut. 1960-luvulla päivittäistavaramyymälöitä oli yli 20 000, 2000-luvulla enää alle 4 000. Kaupat ovat keskittyneet yhä isommiksi yksiköiksi ja ne sijaitsevat usein isojen teiden varsilla kaukana asuntoalueista. Vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen mukaan yli puolet suomalaista pitää tätä kehitystä kielteisenä.
Lähikauppa on tärkeä osa kaupunkiympäristöä. Se pitää kaupunkikuvan elävänä ja ylläpitää palveluita siellä, missä ihmiset asuvat ja liikkuvat. Vielä tärkeämpi rooli lähikaupalla on maaseudulla, sillä se on monen kylän ja pienen taajaman viimeinen palvelu. 
Viime aikoina lähikaupassa asioinnista on alettu puhua myös ympäristötekona: lähikauppaan voi usein mennä jalkaisin tai polkupyörällä ja autollakin polttoainetta kuluu huomattavasti vähemmän kuin matkalla kaupungin ruokakauppoihin.
Ilmavalvonta

Ilmavalvonta on osa ilmapuolustusta. Sillä seurataan ilmatilassa liikkuvia tai sinne tulevia ilma-aluksia. Ilmavalvonta voi olla aistitähysteistä tai tutkailmavalvontaa. Aisti-ilmavalvonta on edelleen käytössä Suomessa (sodan ajan kokoonpanossa), mutta viime sotien aikana se oli tärkeä osa kaikkialla tapahtuvaa sodankäyntiä. Etenkin taistelu Britanniasta oli menestyksekäs juuri ilmavalvonnan eri osien, tähystyksen ja tutkaverkon (josta käytettiin nimeä Chain Home) tehokkaasta yhteiskäytöstä ja johtokeskusmenettelystä johtuen. Aistivalvonta on maailmalla vähentynyt ja korvautunut tekniikalla, kuten tutkilla ja lentävillä tutka-asemilla, kuten AWACS-koneet. Tarkoitus kuitenkin on kaikkialla sama: Ajantasaisen ilmatilannekuvan ylläpito. Se on perusedellytys ilmapuolustuksen kokonaisuuden onnistumiselle.
Aisti-ilmavalvonta.
Aisti-ilmavalvonta on näkö- ja kuulohavaintoihin perustuvaa ilmavalvontaa. Se täydentää tutkailmavalvontaa, ja kriisitilanteessa voi myös korvata sen, sillä tutkakalustoon perustuva ilmavalvonta on haavoittuvainen sabotaasille ja tutkahakuisille ohjuksille. Aisti-ilmavalvontaa Suomessa toimeenpanevat ilmavalvontakomppaniat. Ilmavalvontakoulutusta varusmiehille antavat Suomessa kaikki lennostot, sekä Ilmasotakoulu Tikkakoskella. Ilmavalvonnan reserviupseerikurssi järjestetään Tikkakoskella Ilmavoimien Reserviupseerikoulussa. Suomessa on pitkät perinteet juuri aisti-ilmavalvonnalle, ja vaikka se on muualla maailmassa vanhanaikaisena pidetty, sitä on kiinnostuksella seurattu ja Suomesta on jopa haettu siihen oppia.
Tutkailmavalvonta.
Tutkailmavalvonnan peruselementtinä on tutka, joka voi olla kantamansa ulottuvuuden mukaisesti kaukovalvontatutka, keskivalvontatutka tai lähivalvontatutka. Ne voivat olla liikkuvia tai kiinteitä asemia. Sotilaallisten vaatimustensa vuoksi, niiden on kestettävä elektroninen sodankäynti ja muodostettava toisiinsa kytketty laaja ja nopeasti mukautuva tutkaverkko. Kun suurvaltojen on valvottava omia etujaan laajoilla alueilla, joille ei läheskään aina voi omia tutka-asemia rakentaa, on kehittynyt lukuisa joukko lentokoneeseen asennettuja pitkän kantaman tutkia. (Airborne Warning and Control Systems eli AWACS) Sellaisia voi myös nopeasti ottaa käyttöön liittolaismaiden kriiseissä ilmatilannekuvan aikaansaamiseksi. Myös satelliittivalvonta toimii hyvänä apuna, mutta ei voi täysin kattaa maanpäällisen ilmavalvonnan tarpeita. Siihen tarvitaan pitkän kantaman tutka, jollaisesta yksi esimerkki on venäläinen, nykyaikainen Voronež.
Belgian Grand Prix 2004

Belgian Grand Prix 2004 (virallisesti LXI Foster's Belgian Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2004 14. osakilpailu, joka ajettiin 29. elokuuta 2004 Spa-Francorchampsin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti McLarenin Kimi Räikkönen, jolle voitto oli kauden ensimmäinen ja uran toinen. Toiseksi sijoittui Ferrarin Michael Schumacher joka varmisti uransa seitsemännen maailmanmestaruuden.
Marraskuussa Belgian GP valittiin F1 Racing -lehden kansainvälisessä lukijaäänestyksessä kauden parhaaksi kilpailuksi.
Vapaat harjoitukset.
Lauantain ensimmäinen harjoitusjakso.
Lauantain ensimmäinen harjoitusjakso peruttiin sateen ja sumun takia.
Lauantain toinen harjoitusjakso.
Lauantain toinen harjoitusjakso lyhennettiin 15 minuuttiin.
Auringonlaskuja

Auringonlauskuja on Gnun esikoisalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2005.
Levyn kansilehtiseen on painettu kappaleiden tunnelmia peilaavia katkelmia Eino Leinon, Kaarlo Kramsun ja Uuno Kailaan runoista.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sovittanut GNU sekä sanoittanut Olavi Goblin.
Eksyneet etsijät

Eksyneet etsijät on suomalaisen GNU-yhtyeen vuonna toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. huhtikuuta 2006.
Eksyneet etsijät on riisuttuun "Auringonlaskuja"-albumiin verrattuna askel kohti monimuotoisempaa ilmaisua. Levyn avaava ”Tulisit juuri nyt” ja siihen linkittyvä ”Pimeä” ovat raskainta ja progressiivisinta GNU:ta tähän mennessä. Uudistumisesta kielii myös singleksi irrotettu hypnoottinen ”Pala tulessa!”. Lähinnä ensilevyn linjaa ovat balladinomaiset ”Hiljaa yö”, ”Sininen laulu” ja ”Ei Hannalle”.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut GNU sekä sovittanut Olavi Goblin.
Richard Dybeck

Richard Dybeck (1. syyskuuta 1811 Odensvi, Västmanland, Ruotsi – 28. kesäkuuta 1877 Södertälje, Ruotsi) oli ruotsalainen muinaistutkija, etnologi ja säveltäjä. Hän kirjoitti sanat Ruotsin kansallislauluun "Du gamla, du fria". 
Dybeck oli kiinnostunut riimuista ja matkusti pitkiä matkoja etsiessään riimukiviä. Vuonna 1868 hän löysi Uplannista kiinnostavan Yttergärde-kiven, jossa mainitaan "Ulf"-niminen mies, joka sai perityksi peräti kolme danegeldiä.
Knud Lavard

Knud Lavard (1090-luvulla - 7. tammikuuta 1131 Haraldsted) oli Tanskan prinssi ja herttua sekä pyhimys. Hänen nimensä "Lavard" vastaa englannin lordi-titteliä. 
Suku.
Knud oli kuningas Eerik I Ejegodin ja Bodil Thrugotsdatterin poika, isä kuoli Knudin ollessa alle 10-vuotias. Koska Knud oli liian nuori isänsä seuraajaksi, hänen sedästään Niels Sveninpojasta tuli uusi kuningas. Niilo nimitti Knudin vuonna 1115 Slesvigin jaarliksi. Knud kävi sotia lähiseudun vendejä vastaan. 
Kruununtavoittelija.
Kun vendien ruhtinas kuoli vuonna 1129 Knud sai Saksan kuninkaan Lotharin nimittämään itsensä uudeksi ruhtinaaksi ("knes"). Vendien ruhtinas Niklot nousi vuonna 1129 kapinaan Knudia vastaan, mutta Knud kukisti kapinan. 
Avioliitto ja jälkeläiset.
Knut Lavard avioitui vuonna 1116/1118 Ingeborg Kiovalaisen kanssa, joka oli Kiovan ruhtinas Mstislav I Suuren ja Ruotsin prinsessa Kristina Ingesdotterin vanhin tytär. 
Heille syntyivät lapset:
Murha ja perintö.
Kuningas Nielsin poika Maunu piti Knudia kilpailijana Tanskan kruunusta. Maunu yritti turhaan saada isäänsä puolelleen. Lopulta Maunu murhautti Knudin, kun tämä oli matkalla tapaamaan serkkuaan Knuut Pyhän tytärtä Ceciliaa. Knudin murha johti kapinaan Nielsiä ja Maunua vastaan. Kapina huipentui Fotevikin taisteluun vuonna 1134, jossa Maunu kaatui. Niels joutui pakenemaan ja hänet surmattiin myöhemmin. 
Pitkän sisällissotien kauden jälkeen Knudin kuoleman jälkeen syntynyt poika Valdemar I nousi Tanskan kuninkaaksi vuonna 1157. Valdemarin aikana paavi julisti Knudin pyhimykseksi. Knudin juhlapäivää eli nuutinpäivää juhlittiin pitkään hänen kuolinpäivänään. Mutta myöhemmin nuutinpäivä siirrettiin nykyiselle paikalleen 13. tammikuuta, pyhän Knud IV Svendsenin muistopäivälle.
Knudin kuoleman jälkeen Slesvigissa ja muualla Tanskassa perustettiin "knudsgilde" nimellä kulkevia kauppiaskiltoja.
Puoliavoimet pelit

Puoliavoimet pelit ovat shakissa avauksia, joissa musta vastaa valkean 1.e4 siirtoon muulla siirrolla kuin 1...e5. Nämä avaukset ovat yleensä vähemmän symmetrisiä, kuin mustan siiron 1...e5, tuloksena syntyvät avopelit. Puoliavoimissa peleissä yleensä varsin varhain syntyvä epätasapaino tarjoaa sovellettavaksi monia erilaisia strategioita.
Suosituin puoliavoin peli on sisilialainen puolustus, mutta myös Caron–Kannin puolustus ja ranskalainen puolustus ovat yleisiä. Pircin puolustus ja moderni puolustus ovat myös usein nähtyjä, kun taas Alehinin puolustusta ja Skandinaavista puolustusta on käytetty ajoittain maailmanmestaruusotteluissa. Nimzowitschin puolustus on pelattavissa oleva, mutta harvinainen avaus, kuten myös Owenin puolustus.
Kanadan Grand Prix 2001

Kanadan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. kesäkuuta 2001 Circuit Gilles-Villeneuvella Kanadassa. Kilpailun voitti Williamsilla ajanut Ralf Schumacher, jolle voitto oli kauden toinen. Schumacher ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1.17,205 (kierroksella 50). Ralfin isoveli, Michael, sijoittui toiseksi, jolloin palkintokorokkeella nähtiin F1-historian ensimmäinen veljesten kaksoisvoitto.
Espoon seurakuntayhtymä

Espoon seurakuntayhtymään kuuluvat Espoon tuomiokirkkoseurakunta, Espoonlahden, Olarin, Tapiolan ja Leppävaaran seurakunnat sekä Esbo svenska församling.
Espoon seurakuntayhtymä on jäsenmäärältään Suomen toiseksi suurin. Vuoden 2025 lokakuussa Espoon seurakuntayhtymän seurakuntiin kuului yhteensä 155 516 jäsentä, mikä oli noin 47,8 prosenttia Espoon asukkaista. Jäsenmäärä on ollut laskussa 2010-luvun alusta saakka. Työntekijöitä seurakunnissa ja seurakuntayhtymän virastossa oli toukokuussa 2024 yhteensä 572.
Espoon seurakuntayhtymän jäsentalouksiin jaetaan osoitteellisena Helsingin seurakuntayhtymän julkaisema Kirkko ja kaupunki -lehti.
Seurakuntavaalit.
Olarin seurakunnassa 15 prosenttia äänioikeutetuista kävi äänestämässä vuoden 2010 seurakuntavaaleissa. Vuoden 2014 vaaleissa luku aleni 12,6 prosenttiin äänioikeutetuista.
Juho Keski-Pukkila

Juho Jaakko Keski-Pukkila eli Pukkilan Jaska tai Oskarin Jaska (1885 Kauhajoki – 1. elokuuta 1923 Kauhajoki) oli Kauhajoella, Etelä-Pohjanmaalla elänyt puukkojunkkari, joka syyllistyi ilkivaltaan, varkauksiin ja luultavasti myös henkirikoksiin. Hänet on usein sekoitettu 1831 syntyneeseen kauhavalaiseen puukkojunkkariin Jaakko Pukkilaan, jolla oli sama kutsumanimi "Pukkilan Jaska".
Pukkilan Jaska oli kotoisin Kauhajoen Pukkilankylän Keski-Pukkilan talosta. Hänen isänsä Oskari Keski-Pukkila oli ollut vankilassa laittomasta viinan myynnistä ja pahoinpitelyistä. Jaska oli talon vanhin poika, ja hänkin syyllistyi jo varhain ilkivaltaan ja rikoksiin. Hän joutui ensimmäisen kerran käräjille vuonna 1900 yhdessä isänsä kanssa joutuen tuomituksi kasvatuslaitokseen. Isää syytettiin tällöin pahoinpitelystä ja kotirauhan rikkomisesta ja Jaskaa osallisuudesta samaan rikokseen. Jaskan epäiltiin myös jo pikkupoikana tappaneen nelivuotiaan siskonsa Sigrid Justinan, kun tämän huivi oli takertunut tahkon akseliin ja Jaska oli pyörittänyt tahkoa, niin että sisko oli tukehtunut.
Vuonna 1907 Pukkilan Jaska sai vajaan seitsemän vuoden vankeustuomion pienistä varkauksista ja ilkivallasta; hän oli varastanut muun muassa polkupyörän, vaatteita sekä eräältä juopuneelta isännältä häissä rahaa ja taskukellon. Pukkila oli myös terrorisoinut kotikyläänsä ajelemalla humalassa reellä pitkin kylänraittia ja ammuskelemalla rakennusten seiniin revolverillaan. Hän harjoitti viinan salamyyntiä ja kävi häissä kuokkavieraana tappelemassa ja riehumassa.
Kuudentena heinäkuuta 1915 löytyi Kauhajoesta lakanoihin kääritty ja köytetty nuorehkon tuntemattoman miehen ruumis. Epäilykset kohdistuivat heti Pukkilan Jaskaan, sillä edellisenä talvena oli Keski-Pukkilan talossa ollut jotain hälinää ja talon lattioilta oli pesty useampaan kertaan joka paikassa ollutta verta. Asiasta järjestettiin poliisitutkinta, ja lähitalojen asukkaita samoin kuin Keski-Pukkilan talonväkeä kuulusteltiin. Koska todistajien kertomukset olivat keskenään ristiriitaisia, tapauksen tutkinta lopetettiin vuonna 1916. Myöskään ruumista ei onnistuttu varmasti tunnistamaan.
Pukkila lähti luultavasti heti murhajutun tutkimusten päätyttyä 1916 Yhdysvaltoihin, missä hän meni naimisiin vuonna 1918. Hän palasi yksin ilman vaimoaan muutamaa vuotta ennen kuolemaansa Suomeen ja ehti vielä toimia Kauhajoella autonkuljettajana jonkin aikaa. Pukkilan Jaska kuoli keuhkotautiin 37-vuotiaana elokuun alussa 1923.
Luettelo Sveitsin rautatieyhtiöistä

Tämä sivu on yhteenveto Sveitsin rautatieyhtiöistä, sekä rataverkon omistajista että liikenteenharjoittajista (liikennöitsijöistä). Luettelo perustuu liikenneministeriön (Bundesamt für Verkehr, BAV) toimijaluetteloon
sekä Sveitsin rautatiekartastoon . Listassa on esitetty vuoden 2010 lopulla toimivat rautatieyhtiöt, joilla on verkkotoimilupa (Eisenbahndinfrastrukturkonzession, 63 kpl) tai henkilöliikenteen kuljetustoimilupa (Personenbeförderungskonzession, 58 kpl). Luettelossa on vain osa tavaraliikenteen liikennöitsijöistä.
Yhtiön nimestä on esitetty virallinen nimi, joka löytyy oikeusministeriön (Bundesamt für Justiz) kaupparekisteristä . Nimi on yleensä esitetty vain yhdellä kielellä, vaikka yhtiöllä olisi eri kielisiä nimiä. Rautatie- tai junayhtiön nimen virallinen lyhenne löytyy liikenneministeriön sivuilta. Yhtiön internet-sivulinkki on ensisijaisesti englanninkieliselle sivulle. 
Listassa on sekä kapearaiteiset että normaalilevyiset rautatiet. Myös museoratoja ja raitioteitä on mukana. Funikulaareja ei ole tässä listassa.
Ilkka Korhonen

Ilkka Matti Korhonen (s. 1. marraskuuta 1957 Jyväskylä) on näyttelijä, ohjaaja, dramaturgi ja ilmaisutaidon kouluttaja.
Hän on työskennellyt mm. Ahaa Teatterissa, Kemin kaupunginteatterissa, Mikkelin teatterissa, sekä vierailijana Tampereen teatterissa.
Teatterityön lisäksi Korhonen on esiintynyt televisiosarjoissa, joista tunnetuin rooli lienee Maalaiskomedia-sarjan Varma Kylmälehto.
Maalaiskomediat:
Edwin McMillan

Edwin Mattison McMillan (18. syyskuuta 1907 Redondo Beach, Kalifornia – 7. syyskuuta 1991 El Cerrito, Contra Costa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1951 transuraanien kemian havainnoista. Hän jakoi palkinnon Glenn Theodore Seaborgin kanssa.
McMillan opiskeli California Institute of Technologyssa Linus Paulingin johdolla ja valmistui maisteriksi vuonna 1929. Tohtorin arvon hän sai vuonna 1932.
McMillan liittyi Ernest Orlando Lawrencen johtamaan tutkimusryhmään ja vuodesta 1934 hän työskenteli Lawrence Berkeley National Laboratory-laboratoriossa, kun se perustettiin. McMillan löysi hapen isotoopin O-15 yhdessä Stanley Livingstonin kanssa ja berylliumin isotoopin Be-10 yhdessä Samuel Rubenin kanssa.
Vuonna 1940 hän ja Philip H. Abelson valmistivat neptuniumia uraanin isotoopista U-239 syklotronilla. Toisen maailmansodan aikana McMillan kehitteli tutkia MIT:ssä ja ydinaseita Los Alamosissa. 
Toisen maailmansodan jälkeen McMillan kehitteli synkrotronin ideaa. McMillan toimi Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian puheenjohtajana 1968–1971.
Pitsusköngäs

Pitsusköngäs (tai Pihtsusköngäs, ) on 17 metriä korkea vesiputous Pitsusjoessa Käsivarren Lapissa, Enontekiön kunnassa. Se sijaitsee Kalottireitin varressa noin 45 kilometrin päässä Kilpisjärveltä. Pitsusköngäs on Suomen korkein yhtenäinen vesiputous.
Ranskan Grand Prix 2001

Ranskan Grand Prix 2001 oli Formula 1 -kauden 10. osakilpailu, joka ajettiin 1. heinäkuuta 2001 Circuit de Nevers Magny-Coursilla Ranskassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kuudes ja uran 50:s. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi David Coulthard – 1.16,088 (kierroksella 53).
Ralf Schumacher saavutti ensimmäisen paalupaikkansa ajalla 1.12,989.
Intialaiset puolustukset

Intialaiset puolustukset ovat shakkiavauksia, jotka syntyvät, kun musta vastaa valkean 1.d4 siirtoon siirrolla 1...Rf6. Intialaisissa puolustuksissa musta antaa valkean miehittää keskustan ahdistellakseen ja heikentääkseen sitä myöhemmin. Vaikka valkea saa sotilaiden etenemisestä tilaetua, ovat sotilaat lukkiutuneet paikalleen ja joutuvat helposti hyökkäyksen kohteeksi. Intialaiset puolustukset ovat suhteellisen uusia ja nykyään hyvin suosittuja vastauksia valkean 1.d4-siirtoon.
Intialaisia puolustuksia.
Benoni-puolustus on myös tavallaan intialainen puolustus.
Epicor Software Corporation

Epicor Software Corporation (NASDAQ: EPIC) on alkujaan vuonna 1972 perustettu yhdysvaltalainen ohjelmistotoimittaja, joka tarjoaa ohjelmistoratkaisuja teollisen valmistuksen, jakelun, vähittäiskaupan ja palvelujen aloille. Epicor tarjoaa integroituja ratkaisuja toiminnanohjaukseen (ERP), asiakkuudenhallintaan (CRM), toimitusketjun hallintaan (SCM) ja palvelujen hallintaan (PSA) yli 20 000:lle asiakkaalle, 150:ssä eri maassa.
Vuoden 2016 jälkimmäisellä puoliskolla Epicor siirtyi pörssinoteeratun sijoitusyhtiö KKR &amp; Co. L.P.:n hallintaan, jonka jälkeen Epicorin omien osakkeiden noteeraus loppui.
Yhtiön kasvu:
2006 Epicor oli päässyt Fortunen TOP 100:n nopeimmin kasvavien yritysten listalle. 2007 Epicor pääsi Business 2.0 lehden "100 nopeimmin kasvavaa teknologiayritystä" -listalle.
Suomessa Epicoria edustaa sen tytäryhtiö Epicor Software Finland Oy. Vuonna 1991 perustettu yritys toimi aiemmin nimellä Scala Business Solutions Finland Oy.
Maurice Druon

Maurice Druon (23. huhtikuuta 1918 Pariisi, Ranska – 14. huhtikuuta 2009) oli ranskalainen kirjailija, joka osallistui aktiivisesti Ranskan vastarintaliikkeen toimintaan. Hän toimi myöhemmin Ranskan kulttuuriministerinä Pierre Messmerin hallituksessa ja sittemmin Ranskan akatemiassa, jonka pitkäaikainen pääsihteeri hän oli.
Elämäkerta.
Maurice Druon vietti varhaislapsuutensa pienessä normandialaisessa Croix-Saint-Leufroyn kaupungissa. Siellä hän tutustui Pierre Thureau-Danginiin, jonka isä oli Ranskan akatemian pääsihteeri Paul Thureau-Dangin. Hän suoritti lukion Vanvesin kaupungissa. Jo 18-vuotiaana lukiolaisena hän aloitti kirjoittamisen kirjallisiin lehtiin ja jatkoi sitä opiskellessaan Pariisin yliopistossa ja sittemmin École libre des sciences politiquessa (1937–1939). 
Hän oli asevelvollisena Saumurin ratsuväkikoulussa vuonna 1940 ja osallistui toisen maailmansodan taisteluihin. Aselevon jälkeen hän jäi vapaalle alueelle eli Vichyn hallituksen valvomalle osalle Ranskaa. Siellä esitettiin hänen ensimmäinen näytelmänsä "Mégarée". Hän siirtyi kuitenkin vastarintaliikkeen riveihin ja pakeni Ranskasta Espanjan ja Portugalin kautta liittyäkseen vapaan Ranskan Lontoossa oleviin joukkoihin.
Vuodesta 1946 lähtien Druon omistautui täysin kirjalliselle toiminnalle ja sai romaanistaan "Les Grandes Familles" arvostetun Goncourt-kirjallisuuspalkinnon vuonna 1948. Lisäksi hän sai useita arvostettuja kirjallisuuspalkintoja joko yksittäisistä teoksistaan tai koko tuotannostaan. Hänen valittiin 8. joulukuuta 1966 Ranskan akatemian jäseneksi tuolille 30 edesmenneen kirjailija ja historioitsija Georges Duhamelin tilalle. Kirkkaimpana tähtenä Druonin tuotannossa loistaa seitsemän osaa käsittävä teossarja "Kirotut kuninkaat" ("Les Rois maudits"), joka kertoo keskiajan viimeisten kapetingisukuisten kuninkaiden ajasta ja tapahtumista. Kirjasarjasta on julkaistu suomeksi sen kaksi ensimmäistä osaa, "Rautakuningas" ja "Kuristettu kuningatar". Kirjasarjasta tehtiin televisiosarja vuonna 1983.
Druon oli poliittiselta suuntaukseltaan aina historiallinen gaullisti, ja hän oli koko sotien jälkeisen ajan voimakkaasti sitoutunut poliitikko. Hänen nimitettiin Ranskan kulttuuriministeriksi Pierre Messmerin hallitukseen vuosiksi 1973–1974. Ministeriaikanaan hän osallistui poliittiseen keskusteluun vaatimalla valtionavun poistamista poliittisesti eriäviä mielipiteitä esittäviltä teattereilta. Tämä toteamus aiheutti Ranskassa valtavan julkisen keskustelun. Hänen kulttuuripolitiikkaansa voidaan pitää perinteisenä ja tyypillisenä konservatiivisena politiikkana. Druon oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1979–1980.
Druon toimi Ranskan akatemian pääsihteerinä vuodesta 1985 lähtien, ja hän päätti luopua tehtävästä Hélène Carrère d’Encaussen hyväksi. Akateemikkona hän kannatti ranskan kielen hyvin hidasta kehitystä ja muuttumista, jopa hitaampaa kuin itse yhteiskunnassa tapahtuva muutos. Hän suhtautui erityisen vihamielisesti sanojen feminisaatioon. Lisäksi hän suututti quebeciläiset ranskaa puhuvat näkemyksillään heidän kielestään ja kielenkäytöstään.
Richard Howard

Richard Howard (13. lokakuuta 1929 Cleveland, Yhdysvallat – 31. maaliskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kääntäjä (ranska–englanti). Hän valmistui Columbian yliopistosta, jossa hän itsekin myöhemmin opetti. Hän asui New Yorkissa.
Howard opiskeli ranskalaista kirjallisuutta Pariisin yliopistossa vuosina 1952–1953 ja aloitti sen jälkeen työn leksikografina. Hän alkoi menestyä runoilijana 1960-luvulla ja sai vuonna 1969 Pulitzer-palkinnon teoksellaan "Untitled Subjects".
Howardille myönnettiin Yhdysvaltain runoseuran Frost-mitali vuonna 2004. Hänet palkittiin lisäksi kääntäjänä PEN/Book-of-the-Month Club Translation Prizellä ja National Book Awardilla. Jälkimmäisen hän sai Charles Baudelairen "Pahan kukkien" käännöksestä. Howard oli Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1983, ja hän oli pitkään "The Paris Review" -lehden runotoimittaja.
Toimitusketjujen ja logistiikan hallintajärjestelmä

Toimitusketjun hallinta (Supply Chain Management, SCM) tarkoittaa tavaroiden toimituksen ja palveluketjun optimointia. Kaikkien toimitusketjun osapuolien; toimittajien, jakelijoiden, alihankkijoiden ym. liikekumppaneiden yhdistämistä ja koko ketjun tehokasta hallinnointia. Tavoitteena on lisätä kaikkien jäsenten välistä kommunikointia ja siten alentaa kustannuksia, lisätä myyntiä ja tehostaa asiakaspalvelua. 
Toimitusketjun hallinta tarkoittaa vuorovaikutussuhteiden hallintaa toimittajien ja asiakkaiden kanssa, tavoitteena saavuttaa lisäarvoa asiakkaalle minimoiden koko toimitusketjulle syntyvät kustannukset.
Markkinoinnin johtamisen näkökulmasta toimittajasuhteiden johtaminen tähtää taloudellisesti tehokkaaseen tuotanto- ja muiden resurssien hankintaan asiakkaiden arvontuotannon näkökulmasta optimaalisen tarjooman kehittämiseksi ja tuottamiseksi.
Leanid Karnijenka

Leanid Leanidavitš Karnijenka (, s. 20. elokuuta 1987) on valkovenäläinen entinen maastohiihtäjä ja MM-mitalisti. 
Karnijenka voitti yllättäen hopeaa MM-kisoissa 2007 fiaskoksi muuttuneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kilpailussa alkupään hiihtäjät pääsivät aloittamaan kilpailun sateettomissa oloissa, kunnes 50:nnen lähtijän kohdalla alkoi rankka lumisade ja ennakkosuosikit joutuivat hiihtämään sakeassa lumisateessa. Viidentoista parhaan hiihtäjän lista oli hyvinkin yllätyksellinen. Ennen MM-kisoja Karnijenka ei ollut edes debytoinut maailmancupissa.
Karnijenka lopetti uransa vain 23-vuotiaana vuonna 2010.
Mbandaka

Mbandaka (entinen ranskankielinen Coquilhatville tai hollanninkielinen Coquilhatstad ) on kaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa Kongo-joen varrella lähellä sen ja Tshuapa-joen yhtymäkohtaa. Kaupunki tunnettiin aiemmin nimillä Coquilhatville ja Coquilhatstad. Mbandaka on Equateur-maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2004 kaupungissa oli vajaat 263 000 asukasta.. 
Mbandakassa on lentokenttä ja kaupungista on laivayhteys Kinshasaan ja Boendeen.
Historia.
Kaupungin perusti vuonna 1883 Henry Morton Stanley, joka antoi sille nimeksi Equateur (päiväntasaaja). Itse asiassa kaupungintalo sijaitsee 6,6 kilometriä päiväntasaajan pohjoispuolella. Stanley asetti suuren kiven merkiksi joen rannalle kaupunkiin siihen paikkaan, jossa hän uskoi päiväntasaajan kulkevan. Kivi on samalla paikalla tänäkin päivänä.
Vuonna 1886 alkoi siirtomaakausi ja belgialaiset antoivat kaupungille nimen Coquilhatville. Maan uusi itsenäinen hallitus vaihtoi vuonna 1966 kaupungin nimen Mbandakaksi huomattavan paikallisen johtajan kunniaksi. Se oli tuolloin vastikään muodostetun Cuvette-Centralen maakunnan pääkaupunki.
Mbandaka on kansainvälisen avustusohjelman Habitat for Humanity Internationalin kotipaikka. Ohjelman perustaja Millard Fuller toimi lähetyssaarnaajana Mbandakassa 1973–1976. Asuntorakentamisesta, jonka Fuller aloitti kaupungissa 1973, tuli avustusohjelman ensimmäinen projekti, kun Fuller perusti ohjelman palattuaan Yhdysvaltoihin.
Sotavuodet ja huono hoito ovat saaneet kaupungin infrastruktuurin huonoon kuntoon, sillä laajoilla alueilla kaupungissa ei ole sähköä eikä juoksevaa vettä. Useimmat kadut ovat hiekkapintaisia teitä. Paljon ihmisiä, erityisesti hutupakolaisia, naisia ja lapsia surmattiin Kongon sisällissodan aikana.
Väestö.
Mbandakassa asuu paljon mongo-heimoon kuuluvia ihmisiä, vaikka kaupungin asukkaina on moneen muuhunkin etniseen ryhmään kuuluvia. Tärkeimmät Mbandakassa puhutut kielet ovat lingala, ranska ja mongo. Katolilaisella lähetysasemalla sijaitsee suuri, Keski-Afrikan historiaa tutkiva keskus.
Kasvitieteellinen puutarha.
Lähellä olevassa Ealassa on yksi Keski-Afrikan hienoimmista kasvitieteellisistä puutarhoista. Ealan kasvitieteellinen puutarha perustettiin vuonna 1900, ja se edustaa Keski-Afrikan kasviston runsautta. Puutarhassa on 4 000–5 000 paikallista kasvilajia 370 hehtaarin alalla. Pinta-alasta 125 hehtaaria on erityiskokoelmia, 190 hehtaaria metsää, 50 hehtaaria marskimaata ja 7 hehtaaria savannia. Puutarhaa hoidetaan huonosti. Se on aitaamaton alue ja puustoa on hakattu suunnittelemattomasti. Lajisto on huonosti määritelty ja alueelta puuttuvat kartat ja opasteet. Viimeisimmän luettelon alueen kasveista julkaisi 1924 Goossens.
Gerald Fried

Gerald Fried (13. helmikuuta 1928 New York, New York – 17. helmikuuta 2023 Bridgeport, Connecticut) oli yhdysvaltalainen oboisti ja säveltäjä, joka tunnetaan varsinkin elokuva- ja televisiomusiikin säveltäjänä. 
Fried syntyi Bronxissa New Yorkissa ja valmistui Juilliard Schoolista vuonna 1948. Hän toimi 1948–1956 Dallasin sinfoniaorkesterin ensimmäisenä oboistina ennen muuttoaan Los Angelesiin 1957. Fried keskittyi vuodesta 1958 eteenpäin televisio- ja elokuvasävellyksiin, mutta ei unohtanut oboetakaan kokonaan. Hän sävelsi myöhemmin soittimelle minikonserton ja soitti 2000-luvulla Santa Fessä orkesterissa ja big bandissä.
Fried sävelsi musiikkia useisiin klassisiin televisiosarjoihin kuten "Star Trekiin" ja "Gilligan’s Islandiin", mutta hän teki vain muutamia tunnusmusiikkeja. Fried sai marraskuussa 1976 tehtäväkseen säveltää musiikkia "Juuriin" ("Roots"), kun Quincy Jones oli myöhästynyt useista aikarajoista ja musiikin piti olla jo tammikuussa 1977 valmiina. Jonesin musiikkia käytettiin lopulta minisarjan kahden ensimmäisen tunnin aikana ja Friedin viimeisen 10 tunnin aikana. Kumpikin säveltäjistä palkittiin Emmyllä. Fried oli urallaan neljä kertaa ehdolla Emmyyn, kahdesti "Rootsista" sekä kertaalleen televisioelokuvasta "The Mystic Warrior" (1984) ja minisarjasta "" (1988).
Fried päätyi elokuvien pariin lapsuuden ystävänsä Stanley Kubrickin kautta. Hän sävelsi musiikin jo 1951 julkaistuun Kubrickin ensimmäiseen lyhytelokuvaan "Day of the Fight". Sen jälkeen Fried sävelsi myös Kubrickin neljä ensimmäistä täyspitkää elokuvaa "Fear and Desire", "Kohtalokas suudelma", "Peli on menetetty" ja "Kunnian polut". Fried sävelsi myös neljä Robert Aldrichin elokuvaa, kuten "Sisar Georgen surma" (1968) ja "Likainen partio" (1960), sekä elokuvat "The Cry Baby Killer" (1958), "Machine-Gun Kelly" (1958), "Onnen hinta" (1964) ja "Lasikellon alla" (1979).
Fried työskenteli urallaan myös dokumenttien parissa ja sävelsi musiikkia noin 20 dokumenttiin. Niiden joukossa oli muun muassa useita National Geographicin elokuvia sekä "Birds Do It, Bees Do It" (1975). Siitä Fried sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta musiikista. "Birds Do It, Bees Do It" on ainoa dokumenttielokuva, joka on ollut ehdolla musiikista.
Yksi Gerald ja Anita Friedin lapsista kuoli 1987 viisivuotiaana AIDSiin, ja Fried tuki loppuelämänsä taistelua kyseistä sairautta vastaan. Zack oli syntynyt keskosena ja sai 27 kertaa verensiirron vaikeiden sairauksien takia. HIV tarttui niiden kautta Zackiin. Friedit julkaisivat t-paitoja, joissa oli Zackin piirustuksia. Myyntituotot menivät AIDS-keräyksiin.
Maringá

Maringá [-ea:´], on kaupunki Brasiliassa Paranán osavaltiossa. Vuonna 2000 kaupungissa asui 357 117 henkeä.
Kaupungin perustivat japanilaiset siirtolaiset 1947. Maringá on kahvikaupan ja kahvinjalostuksen keskus Paranán osavaltiossa.
Debra Paget

Debra Paget (synt. Debralee Griffin; 19. elokuuta 1933 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi muiden muassa elokuvista "Paratiisilintu" (1951), "7 hurjaa miestä" (1955), "Kymmenen käskyä" (1956), "Rakasta minua hellästi" (1956) ja "Linnan kauhut" (1963).
Paget syntyi Denverissä, Coloradossa, ja sai ensimmäiset merkittävät elokuvaroolinsa jo 1940-luvun lopussa. Hän on ollut kolmeen otteeseen naimisissa; kaikki avioliitot päättyivät eroon. Viimeisestä avioliitosta syntyi yksi lapsi.
Paget on ollut vetäytyneenä näyttelijänuraltaan 1960-luvulta saakka ja asui vuonna 2004 Houstonissa, Texasissa. 
Filmografia.
Lähde:
Hazel Court

Hazel Court (10. helmikuuta 1926 – 15. huhtikuuta 2008) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin 1950–1960-lukujen kauhuelokuvista, kuten "Frankensteinin kirouksesta" (1957). 
Court syntyi Birminghamissa, ja hänen varhaisimmat menestysroolinsa ovat 1940-luvulta. Uransa alkuvuosina hän jakoi aikansa Englannin ja Hollywoodin välillä, mutta oli 1960-luvun alkuun mennessä muuttanut Yhdysvaltoihin pysyvästi. 
Court näytteli 1960-luvun alussa joukossa Edgar Allan Poen tarinoihin perustuvia elokuvia, vastanäyttelijänään muiden muassa Vincent Price. Elokuvarooliensa lisäksi hän esiintyi useiden suosittujen televisiosarjojen jaksoissa.
Court nai vuonna 1949 näyttelijä Dermot Walshin, mutta liitto päättyi eroon 1963. Parilla oli yksi tytär, Sally. Vuodesta 1964 Court oli naimisissa näyttelijä Don Taylorin kanssa, josta jäi leskeksi 29. joulukuuta 1998.
Turkasen tenava!

Turkasen tenava! on Aarne Tarkaksen ohjaama komedia vuodelta 1963. Pääosissa olivat Matti Ranin, Eila Peitsalo ja nimiosan Ari-Pekka Neuvonen (s. 1962), joka oli ollut mukana myös Kalle Österlundin "Kotilääkäri"-ohjelmassa. Mukana olivat myös Tarkaksen kahdessa aiemmassakin elokuvassa olleet pikkuroistot Arska ja Ville (Leo Jokela ja Risto Mäkelä). Monet aikalais- ja nykykriitikot ovat pitäneet elokuvaa Tarkaksen leppoisimpana ja parhaimpana komediana.
"Turkasen tenava!" oli viimeinen elokuva, jonka Suomen Filmiteollisuus ehti tuottaa ammattinäyttelijöillä ennen suuren näyttelijälakon alkua.
Juoni.
Työhönsä uppoutunut arkkitehti Matti Koskinen ei halua perheeseen lapsia vaimonsa ehdotuksesta huolimatta. Työmatkalla hän ottaa kyytiinsä nuoren liftaritytön (Heidi Krohn), jolla on mukana pieni vauva. Autosta loppuu bensiini kesken matkan, eikä huoltamo ole auki. Heidän yövyttyään Matkakoti Rauhalassa tyttö lähtee ilman vauvaansa. Matti joutuu hoitamaan lasta, ja hänen saavuttuaan kotiin ei vaimo eivätkä viranomaisetkaan usko Matin sekavia selityksiä. 
Arviot.
Aikalaisarvioissa elokuvan sävyä pidetään miellyttävän sydämellisenä ja humoristisena. Erityishuomiota saa vajaan vuoden ikäisen Ari-Pekka Neuvosen roolisuoritus. Myöhemmässäkin kritiikissä elokuvaa kiitetään ja arvioidaan, että siitä puuttuvat monet Tarkaksen helmasynnit, kuten kiireisyys ja piittaamattomuus. Se on hänen komedioistaan onnistunein ja hauskin, ja harvinaista aihepiiriä, vanhemmuutta, käsitellään nauruja kirvoittavasti. Arskaa ja Villeä pidetään elokuvan hupsun tyyppigallerian parhaina edustajina.
Lev Kuznetsov

Lev Kuznetsov (1. kesäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 16. maaliskuuta 2015) oli Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aseenaan oli säilä.
Kuznetsov oli ensimmäinen henkilökohtaisen olympiamitalin saavuttanut neuvostoliittolaismiekkailija. Kuznetsov kuului Neuvostoliiton miekkailumaajoukkueeseen vuosina 1951–1962. Hän sai pronssia säilämiekkailussa Melbournessa 1956. Myös joukkuekilpailussa hän sai pronssia.
Kuznetsov oli moninkertainen MM-voittaja joukkuekilpailuissa (3 hopeaa, 2 pronssia). Lisäksi hän oli Neuvostoliiton spartakiadien voittaja vuonna 1959.
Vuosina 1962–1996 Kuznetsov toimi CSKA:n valmentaja. Säilämiekkailijoiden maajoukkueen päävalmentajana hän oli kesäolympialaisissa 1964, 1968, 1972, 1980 ja 1988. Neuvostoliiton miekkaiumaajoukkue voitti hänen johdollaan olympiakultaa kahdesti – 1964 ja 1968. Kuznetsov valmensi mm. olympiavoittajia Vladimir Nazlymov ja Eduard Vinokurov.
Dolores Hart

Dolores Hart (s. 20. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on elänyt vuodesta 1963 katolisena nunnana Connecticutissa. 
Hart syntyi Chicagossa ja esiintyi Elvis-elokuvissa "Kiihkeitä rytmejä" (1957) ja "Kitara kainalossa" (1958). Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa "Missä pojat, siellä tytöt" (1960), "Fransiskus Assisilainen" (1961), "Poliisitarkastaja" (1962) ja "Lentoemäntä kiipelissä" (1963). 
Hart oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi. Vaikka hän on viettänyt vuosikymmeniä luostarissa, hän on Yhdysvaltain elokuva-akatemian Oscar-äänioikeutettu jäsen. Hän kärsii perifeerisestä neuropatiasta.