tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vitali Davydov

Vitali Semjonovitš Davydov (, s. 1. huhtikuuta 1939) on venäläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Davydov pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa vuodet 1957–1973 Moskovan Dynamon riveissä 519 ottelua. Maajoukkueurallaan hän voitti Neuvostoliiton paidassa seitsemän maailmanmestaruutta (1963–1971) ja kolme olympiakultaa (1964, 1968 ja 1972). Vuoden 1967 MM-kisoissa Davydov valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi.
Pelaajauransa jälkeen Davydov toimi Neuvostoliiton juniorimaajoukkueiden valmentajana. Vuosina 1979–1981 hän toimi Moskovan Dynamon valmentajana sekä myöhemmin seuran varapuheenjohtajana. Davydov nimettiin IIHF Hockey Hall of Fameen vuonna 2004.
Seututie 848

Seututie 848 on Oulussa Haukiputaan Annalankankaalta Kiimingin kirkonkylän kautta Lamunkankaalle kulkeva seututie. Tien pituus on noin 36 kilometriä.
Reitti.
Tien länsipää Annalankankaalta Jokikylän tiehaaraan on hyvälaatuista uudehkoa kaksikaistaista maantietä. Osuus Jokikylästä Kiimingin Haipuskylään on vanhempaa ja kapeampaa tietä.
Kiimingin kirkonkylällä tie kulkee keskustan lävitse, ja risteää valtatien 20 kanssa. Vilkas asutus- ja taajama-alue ulottuu Kiimingin kirkolta kuntakeskuksen lävitse aina Koiteliin saakka. Tälle osuudelle on rakennettu uusia jalankulun ja pyöräilyn väyliä lukuisien vaaratilanteiden vuoksi.
Tie päättyy Lamukangas-nimisen mäen päälle, jossa se yhtyy Oulun ja Ylikiimingin taajaman väliseen seututiehen 833.
Historia.
Tien länsipään alkuperäinen linjaus kulki Haukiputaan Jokikylästä Kiiminkijoen pohjoispuolitse Asemakylän ja Haukiputaan rautatieaseman ohitse Martinniemeen. Valtatien 4 uuden linjauksen valmistuessa syksyllä 1993, myös seututie 848 siirrettiin kulkemaan joen eteläpuolitse ja uusi liittymä valtatien 4 kanssa rakennettiin Murtoperänkankaalle, Haukiputaan keskustan kaakkoispuolelle. Samalla entinen valtatie 4 muuttui nykyiseksi seututieksi 847 ja Jokikylän ja Martinniemen välinen osuus maantieksi 846 ja 1990-luvun puolivälissä edelleen yhdystieksi 8460.
Myös Kiimingin Haipuskylän kohdalla tien linjausta muutettiin 1990-luvulla siten, että tie kulkee nykyisin noin kahden kilometrin matkalla kylän länsipuolitse. Tällä linjauksella saatiin poistettua yksi vaarallinen liittymä sekä ajorataa levennettiin ja suorennettiin.
Suunnitelmia.
Alakylän ja Kiimingin kirkonkylän välille ollaan suunnittelemassa jalankulun ja pyöräilyn väylää. Hankkeen tavoitteena on tien liikenneturvallisuuden ja jalankulun ja pyöräilyn yhteyksien parantaminen.
Glykoproteiini

Glykoproteiini on proteiini, johon on liittynyt hiilihydraattiryhmä tai -ryhmiä. Proteiiniin liittyneitä hiilihydraatteja kutsutaan glykaaneiksi. Glykoproteiinit kuuluvat proteoglykaanien ja glykolipidien ohella glykokonjugaatteihin. 
Glykoproteiinien esiintyminen.
Glykoproteiineja esiintyy suurimmalla osalla organismeista, bakteereista ihmiseen. Myös monet virukset sisältävät glykoproteiineja. Monet sekalaisia tehtäviä suorittavat proteiinit ovat glykosyloituneita. Esimerkiksi tietyt hormonit, jotkut veriryhmätekijät ja melkein kaikki plasman proteiinit albumiinia lukuun ottamatta ovat glykoproteiineja. Solukalvolla kalvon glykoproteiinien hiilihydraattiketjut muodostavat solun uloimman osan eli glykokalyksin. Solukalvon glykoproteiinin tarkoituksena on tunnistaa soluun saapuvia komponentteja ja samalla suojata solua. Hiilihydraatin osuus glykoproteiinin massasta vaihtelee 1–85 %.
Glykaanin rakenne.
Hiilihydraattiketjut kiinnittyvät proteiiniin O- tai N-glykosidisilla sidoksilla. Glykoproteiinit voidaan jakaa neljään pääluokkaan polypeptidiketjun ja glykaanin välisen sidoksen perusteella: 
Joissakin glykoproteiineissa on sekä O- että N-glykosidisidoksilla kiinnittyneitä glykaaneita. Yhdessä glykoproteiinissa voi olla kiinnittyneenä yhdestä useisiin kymmeniin hiilihydraattiosaa, joiden pituus voi vaihdella muutamasta monosakkariditähteestä paljon laajempiin. Yleisimmät glykaaneissa esiintyvät monosakkaridit ovat glukoosi, galaktoosi, ksyloosi, N-asetyyliglukosamiini, N-asetyyligalaktosamiini, fukoosi, N-asetyylineuramiinihappo ja mannoosi. Galaktoosi, glukoosi ja mannoosi ovat heksooseja, N-asetyylineuramiinihappo on tyypiltään siaalihappo ja sitä tavataan usein glykaaniketjun hännässä, fukoosi on deoksiheksoosi, N-asetyyliglukosamiini ja N-asetyyligalaktosamiini ovat aminoheksooseja.
CAS-numero

CAS-numero (Chemical Abstracts Service) on yhdysvaltalaislähtöinen kemikaalien tunnistenumerojärjestelmä, jolla pyritään helpottamaan kemikaalien ja yhdisteiden tunnistamista sekä tietokanta- ja internethakuja ilman monimutkaisia kemiallisia nimiä.
Kemikaalin CAS-numero on väliviivalla erotettu kolmiosainen numerosarja. Ensimmäisessä osassa voi olla seitsemän numeroa, toisessa osassa kaksi numeroa ja kolmas osa muodostuu yhden numeron tarkistusosasta. Tarkistusosa lasketaan kertomalla toisen osion viimeinen numero yhdellä, toiseksi viimeinen kahdella jne. ja saadusta summasta otetaan kymmenellä jaettu jakojäännös tarkistusnumeroksi kolmanteen osioon. Esimerkiksi veden CAS-numero on 7732-18-5. Tarkistusosa lasketaan kaavalla mod 10 = 5. Viikossa noin saa oman CAS-numeron. Helmikuun 20. päivänä 2012 oli ja epäorgaanisella aineella oma CAS-numero. Huhtikuussa 2021 ilmoitettiin numeroituja yhdisteitä olevan jo yli 250 miljoonaa.
Anastasia Nikolajevna Romanova

Suuriruhtinatar Anastasia Nikolajevna Romanova (; (18. kesäkuuta 1901 Pietari – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg) oli Venäjän keisari Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan toiseksi nuorin lapsi. Jakov Jurovskin johtamat bolševikit murhasivat hänet yhdessä muun keisariperheen kanssa kauppias Ipatjevin talossa Jekaterinburgissa.
Perhe.
Anastasialla oli kolme sisarta ja yksi veli:
Kuolema.
Verityön jälkeen Jekaterinburgissa liikkui huhuja, että joku lapsista olisi mahdollisesti päässyt pakenemaan. Myöhemmin useat huijarit ovat väittäneet olevansa teloituksesta pelastunut Anastasia, tunnetuin heistä lienee ollut Berliinissä vuonna 1920 julkisuuteen tullut Anna Anderson.
Neuvostoliiton salaisten arkistojen avauduttua tulivat päivänvaloon muun muassa Jurovskin muistiinpanot. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien salaisen haudan paikka Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätiehen hätäisesti lapioilla kaivettu matala kuoppa. Hauta avattiin vuonna 1991, mutta siitä puuttuivat kruununperijä Aleksein ja Marian jäännökset.
Mariaksi ja Alekseiksi oletettuja luita löydettiin elokuussa 2007 70 metrin päästä siitä haudasta, johon muut perheen jäsenet oli haudattu. Myöhemmin niiden kuuluminen keisariperheen jäsenille kuitenkin varmennettiin kolmella erilaisella DNA-testillä. Venäjältä lähetetyt luunpalat tutki Yhdysvalloissa tohtori Michael D. Cobleja Itävallassa molekyylibiologi Walther Parson. Uusimman tutkimuksen mukaan Anastasia oli myös hemofilia B:n oireeton kantaja, josta hänen veljensä Aleksei kärsi koko elämänsä.
Venäjän ortodoksinen kirkko on kiistänyt DNA-testien luotettavuuden vuonna 2008. Se on myös julistanut koko keisariperheen pyhiksi vuonna 2000. Venäjällä elää yhä uskomus, että ainakin yksi lapsista olisi onnistunut pakenemaan. Venäjän ortodoksikirkko vaatii Anastasian haudan avaamista, jotta voitaisiin uusilla tutkimuksilla varmistaa, että kyseessä on todella Anastasia. 
Anastasia populaarikulttuurissa.
Anastasia on arvoituksellisuutensa vuoksi pysynyt ihmisten kiinnostuksen kohteena vuosikymmenet, ja hänestä on kirjoitettu kirjoja ja tehty elokuvia, joista tunnetuin lienee vuonna 1956 valmistunut "Anastasia". Siinä ”suuriruhtinatarta” esitti Ingrid Bergman. Anastasiasta on tehty myös televisiosarja ja piirroselokuva. Alfred Newman on säveltänyt elokuvaan Anastasia ”Anastasia”-nimisen musiikkikappaleen. Sen suomenkielisestä versiosta, jonka on sanoittanut Sauvo Puhtila, on tehty useita levytyksiä vuosina 1957 ja 1970. Yhdysvaltalainen aikakauslehti TIME listasi vuonna 2013 maailman 7 kuuluisinta katoamismysteeriä. Anastasia oli kolmannella sijalla.
Sideways

Sideways on yhdysvaltalainen Alexander Paynen ohjaama draamakomedia. Payne myös käsikirjoitti elokuvan Jim Tailorin kanssa, ja sen keskeisimpiä rooleja esittävät Paul Giamatti, Thomas Haden Church‚ Virginia Madsen ja Sandra Oh. Elokuva pohjautuu Rex Pickettin samannimiseen romaaniin.
Elokuvaa kuvattiin syyskesällä 2003, ja sen ensi-ilta oli vuonna 2004. Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.
"Sidewaysin" vaikutus viinien myyntiin on ollut hyvin merkittävä. Elokuvassa Miles (Paul Giamatti) kehuu Pinot Noir -rypäleistä valmistetut viinit maasta taivaisiin. Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 18. helmikuuta 2005, ja vuonna 2005 Pinot Noir -viinejä myytiin Alkossa litroina 51 % enemmän kuin vuonna 2004.
"Helsingin Sanomien" Timo Peltonen löytää Paynen elokuvassa yhtäläisyyksiä monella tasolla erityisesti Kurosawan "Seitsemään samuraihin". 
Juoni.
Miles (Paul Giamatti), masentunut ja menestyksetön kirjailija sekä intohimoinen enologi, vie pian naimisiin menevän ystävänsä ja college-kämppäkaverinsa Jackin (Thomas Haden Church) automatkalle Santa Ynez Valleyhyn suunnitelmanaan rentouttava loma Kalifornian viinitiloja kierrellen. Jack – seurahenkisempi, mutta vain hiukan menestyneempi tv-näyttelijä – hautoo kuitenkin toisenlaista suunnitelmaa: viimeistä irtosuhdettaan ennen avioliittoa.
Parivaljakon matkaan punoutuvat pian naiset Maya (Virginia Madsen) ja Stephanie (Sandra Oh). Suhteiden syventyessä ja viinin virratessa elokuva maalaa loppua kohden yhä tarkentuvampaa kuvaa Milesin ja Jackin persoonallisuuksista, tarinoista, motiiveista, sekä heidän omasta ystävyyssuhteestaan.
After the Gold Rush

After the Gold Rush on Neil Youngin soolouran kolmas albumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 1970. Young yhdisti albumiin CSN:n rauhallista country-vaikutteista folkia (esimerkiksi ”Helpless”) ja hänen edellisen albuminsa "Everybody Knows This Is Nowhere"n tyyppistä säröistä jammailevaa rockia (esimerkiksi ”Southern Man”). Ensimmäiset kritiikit muun muassa Rolling Stone -lehdessä eivät olleet mairittelevia, mutta aika on tuonut julki albumin ansiot. Tästä levystä alkoi Youngin kaupallinen menestys. Kappaleet ”Only Love Can Break Your Heart” ja ”When You Dance I Can Really Love” julkaistiin myös singleinä. Tutuin kappale albumilta lienee ”Southern Man”. Sen kriittinen sanoma sai vastineensa Lynyrd Skynyrdin kappaleessa ”Sweet Home Alabama”.
Vuonna 2022 "Helsingin Sanomat" pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Albumin nimikappale ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 65.
A Real Live Dead One

A Real Live Dead One on Iron Maidenin vuonna 1998 julkaistu tupla-CD, joka koostuu kahdesta Maidenin vuonna 1993 julkaisemasta livealbumista "A Real Live Onesta" ja "A Real Dead Onesta". Molemmat albumit on alun perin taltioitu "Fear of the Dark" -levyn jälkeiseltä kiertueelta keväällä 1992.
Alakylä (Oulu)

Alakylä on Oulun 134. kaupunginosa, joka kuuluu Kiimingin suuralueeseen. Alakylä sijaitsee Kiiminkijoen varrella noin kahdeksan kilometriä Kiimingin kirkonkylän länsipuolella. Matkaa Oulun keskustaan on noin 20 kilometriä ja Haukiputaan kirkonkylälle noin 15 kilometriä. Alakylä on myös taajama, jossa on 1 370 asukasta (31.12.2011).
Alakylän koulu.
Alakylän koulu sijaitsee kylän keskipisteessä, seututien 848 ja Kuivasjärventien risteyksessä Kiiminkijoen etelärannalla. Koulu on perustettu vuonna 1920 ja sitä laajennettiin vuonna 1954 pihapiiriin rakennetulla toisella rakennuksella. Vuonna 1995 koulun yhteyteen valmistui myös liikuntasali. Koulun nykyinen oppilasmäärä on noin 130 oppilasta, mukaan lukien esikouluoppilaat. Alakylän koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 0–6. Luokkien 7–9 oppilaat kuljetetaan linja-autoilla kirkonkylän Kiiminkipuiston koululle. Alakylän vanha koulurakennus paloi kesäkuussa 2020.
M/S Marella

Marella oli Viking Linen väreissä vuosina 1970–1981 liikennöinyt, ahvenanmaalaisen SF Linen omistama autolautta. Se oli Viking Linen silloisen lippulaivan M/S Kapellan muunneltu ja suurennettu sisaralus. Laivan kummiksi oli kutsuttu pääministeri Mauno Koiviston puoliso Tellervo Koivisto, joka kastoi aluksen Jugoslaviassa maaliskuussa 1970.
Alus.
Marella liikennöi Suomen lipun alla tunnuskirjaiminaan OGWJ ja kotisatamanaan Maarianhamina reittiä Naantali–Maarianhamina–Kapellskär. Myöhemmin reittinä oli Turku–Maarianhamina–Tukholma. Matkustajien käytössä oli avaran 130-paikkaisen ruokasalin, kafeterian ja yhdistetyn baari-tanssisalongin lisäksi kannella lepo- ja aurinkotuoleja sekä katettu näköalakuisti. Ostoksia varten aluksessa oli runsaasti tax free -myyntipisteitä sekä uutuutena ostostori. Vauvojen hoitoa varten oli varattu oma tila ja hiukan vanhemmille lapsille oli leikkinurkkaus. Sisätilojen suunnittelusta vastasi sisustusarkkitehti Robert Tillberg.
Tekniikka.
Bureau Veritasin luokittelema alus oli jaettu kymmeneen vesitiiviiseen osastoon ja paloturvallisuutta paransi kaikkialle asennettu sprinklerijärjestelmä.
Marellassa oli kaksi 10-sylinteristä Sulzer 10TAD48 -dieselmoottoria, jotka rakensi Jugoturbina Karlovacissa. Sylinterien halkaisija oli 480 mm ja iskun pituus 700 mm. Moottorien kierrosnopeus oli 250 kierrosta minuutissa ja yhteisteho 6472 kW (8 800 hv). Moottorit oli kytketty suoraan omaan potkuriakseliinsa ja säätölapaiseen Lips-potkuriinsa.
Apukoneina oli kolme Burmeister &amp; Wain (B&amp;W) -dieselmoottoria ja peräsinkoneiston valmistaja oli Atlas. Aluksen keulassa oli yksi 440 kW ohjailupotkuri.
Aluksen vaiheita.
Tukholmasta Turkuun matkalla ollut Marella ajoi karille 20. joulukuuta 1977 Ahvenanmaalla Härrön niemen eteläpuolella. Ulkovartioalus Viima ja pelastusalus Gustaf Erikson kuljettivat Marellan 166 matkustajaa lähelle pysähtyneeseen M/S Kapellaan. Aluksessa olleet 23 henkilöautoa ja 15 yhdistelmäajoneuvoa siirrettiin proomulla Långnäsin satamaan. Marella pystyi perääntymään omin avuin irti karilta, mutta konehuoneeseen tulleen veden vuoksi sen matka jatkui Viiman hinaamana Naantaliin Navire Yardin Luonnonmaan telakalle. Aluksen saamat vauriot korjattiin Wärtsilän Turun telakalla.
Marella oli Viking Line -varustamon käytössä 27. toukokuuta 1981 asti ja SF Line myi aluksen kreikkalaiselle Maritime Company of Lesvos S.A. -yritykselle samana vuonna. Alus liikennöi NEL Lines'in väreissä Kreikan lipun alla kotisatamanaan Mytilíni, tunnuksenaan SVKF ja nimenään "Alcaeos". Alcaeos oli täysin ilmastoitu ja kykeni kuljettamaan 228 hyttimatkustajaa 112 hytissään sekä 813 kansimatkustajaa. Aurinkokannella oli 260 paikkaa. Henkilöautoja aluksen 400 kaistametrisille kansille mahtui 215 kappaletta.
Alus myytiin turkkilaiselle yritykselle vuonna 2002 ja se sai 2003 nimekseen "Sochi Express". Se siirrettiin Saint Vincentin ja Grenadiinien lipun alle ja romutettiin vuonna 2004.
Puolisukeltajat

Puolisukeltajat (Anatinae) ovat sorsien (Anatidae) heimoon kuuluvia lintuja, jotka syövät ruokaa veden pohjasta pitämällä takaruumiinsa pinnalla. Puolisukeltajat etsivät yleensä ravintoa veden pohjalta matalista rantavesistä. Suurin osa puolisukeltajien ravinnosta koostuu levistä, selkärangattomista ja vesikasveista. Syvemmällä avovedessä ruokailevat puolestaan kokosukeltajat, jotka käyttävät ravinnokseen joko pieniä kaloja tai pohjaeläimiä. Ravintoa hakiessaan ne sukeltavat kokonaan veden pinnan alle.
Puolisukeltajat viihtyvät rehevissä vesissä. Matalat, runsaskasvustoiset rantavedet tarjoavat ravinnon monille vesilinnuille, kahlaajille sekä runsaalle rantalinnustolle. Vesilinnuista puolisukeltajat hakevat ravintonsa matalista rantavesistä ja pintakasvillisuuden seasta. Puolisukeltajilla on yleensä leveä ”siivilänokka”, jonka läpi ne seulovat syötäviä aineksia.
Kokosukeltajan ja puolisukeltajan erottaa paitsi sukellustavasta myös lentoonlähtötavasta. Kokosukeltaja juoksee pitkin veden pintaa, kun puolisukeltaja ponnahtaa lentoon suoraan vedestä.
Puolisukeltajista sinisorsa talvehtii useissa Suomen kaupungeissa. Sorsista puolisukeltajiin kuuluvat myös jouhisorsa, tavi, lapasorsa, haapana, heinätavi, harmaasorsa ja ristisorsa.
Puolisukeltajan ruumiinrakenne.
Jalat sijaitsevat vartalon keskiosassa, jonka takia ne pystyvät liikkumaan melko hyvin myös maalla. Puolisukeltajat ovat myös pyöreämuotoisempia kuin kokosukeltajat ja niiden nokka ei ole niin terävä.
Kahden regimentin oppi

Kahden regimentin oppi on Martti Lutherin aikanaan muotoilema luterilainen opetus Jumalan kahdesta hallinnasta. Luther laati kahden regimentin oppinsa Rooman kirkon vanhan kahden asteen siveellisyyden opin tilalle.
Kahden regimentin opin mukaan on olemassa kaksi elämänaluetta: 
Koska ihminen on luonnostaan paha ja roisto, täytyy esivallan ja miekan käyttää rankaisukeinoja, ja lain saada aikaan ulkonainen järjestys. Ensimmäiseen regimenttiin kuuluu siis rankaisu ja pakko. Hengellisessä regimentissä (kirkossa / Kristuksen valtakunnassa) taas hallitsee evankeliumi ja siten sen leimaava piirre on vapaus.
Molemmat regimentit ovat Jumalan säätämiä, ei vain hengellinen. Regimentit ovat erilaiset ja erilliset, mutta ne eivät ole irrallisia toisistaan. Ne ilmentävät Jumalan kahtalaista herruutta elämässä. Jumala käyttää siis maailmanhallinnassaan kumpaakin regimenttiä: maallinen on ""Jumalan vasen käsi" ja hengellinen "Jumalan oikea käsi"". Tässä kohden luterilainen käsitys regimenteistä poikkeaa vastaavasta reformoidusta käsityksestä, jonka mukaan Jumalan vastustaja on maallisen regimentin hallitsija.
Lepolan huvila

Lepolan huvila on Tampereen Härmälässä sijaitseva 1800-luvulla rakennettu huvila. Sen rakennutti insinööri Ossian Bergbom, vuodesta 1903 alkaen Wuorenheimo. Wuorenheimon kuoltua huvila jäi perikunnalle.
Huvilan suunnitteli todennäköisesti Tampereen kaupungin ensimmäinen kaupunginarkkitehti F. L. Calonius (1876–1891). Todennäköistä on myös, että huvila siirrettiin Hatanpäänniemeltä ennen vuotta 1898, koska paikalle rakennettiin silloin Nils Idmanin asuntopalatsi Idmanin huvila.
Lepolan huvila on suojeltu rakennustaiteellisin ja maisemallisin perustein. 
Yleisradioasema.
Suomalaisten radiolähetysten uranuurtaja, insinööri Arvi Hauvonen, kutsuhuudoltaan 3NB, käytti huvilan suippoa tornia toisena radiolähetysasemanaan 1923. Ensimmäisellä lähetysasemalla hän oli pääasiassa vain sähköttänyt, mutta Lepolan huvilalta hän lähetti myös gramofonimusiikkia AM:llä, minkä vuoksi lähetykset voidaan katsoa yleisön viihdyttämiseksi tarkoitetuiksi yleisradiolähetyksiksi.
Tampereen kaupungin omistuksessa.
Huvila siirtyi Wuorenheimon puolison Agnes Wuorenheimon kuoltua (k. 1921) Tampereen kaupungille kaupalla vuonna 1925, ja vuodesta 1927 alkaen huvila toimi lastenkotina, johtajanaan Elli Seppälä (hänen sisarensa Aili Seppälä toimi samaan aikaan Rantaperkiössä sijaitsevan Metsolan lastenkodin johtajana). Talvisodan aikana huvila palveli sotilassairaalan toipilasosastona. Sodan jälkeen vuonna 1945 kaupunki päätti pitää huvilan lasten käytössä, ja siitä tehtiin lastentarha. Tässä tarkoituksessa se toimii heinäkuuhun 2017 saakka, jolloin sen toiminta Lepolan päiväkotina päättyy. Vuonna 2018 Tampereen kaupunki aikoo myydä huvilan. Huvilan perinteitä vaalii Härmälä-Seura.
Naamanjoki

Naamanjoki on Oulujoen vesistöön kuuluva joki, jonka alkulähde on Vaalan ja Utajärven kuntien raja-alueella Hetejärvestä ja Kortejärvestä laskevien Korte- ja Heteojien yhtymäkohdassa Naamanjärvi-nimisellä suoalueella Utajärven Naamankylän Järvikylässä. Naamanjoki laskee Utosjokeen ja edelleen Oulujokeen Utajärven pohjoispuolella.
Naamanjoen valuma-alueen pinta-ala on 118,03 km² ja järvisyys 2,14 %, keskivirtaaman ollessa noin 1,1 m³/s. Alun perin Naamanjoki sai alkunsa Naamanjärvestä, joka myöhemmin on kuivatettu ja on nykyisin pääosiltaan avosuota.
Kalastus Naamanjoella on vähäistä, vuotuisten kokonaissaaliiden ollessa noin 1,2–1,5 tonnia vuodessa.
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali

Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali tai slaavilaisittain Uspenskin katedraali (venäjän sanasta успение, "uspenije") voi viitata seuraaviin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle omistettuihin kirkkoihin:
Kreikassa.
Kreikassa "Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali" () voi viitata:
Krisse

Krisse on Suomessa useista etunimistä käytetty kutsumamuoto. Se voi pohjautua esimerkiksi Kristiinaan, Kristeriin, Kristianiin tai Kristofferiin. 
Krisse on käytössä myös itsenäisenä nimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä noin 40–50 naisella ja noin 10–20 miehellä. Krissellä ei ole nimipäivää almanakassa, mutta koirien nimipäiväluettelossa Krissen nimipäivä on 13. marraskuuta. 
Kieliopillinen status.
Suomen kieliopin näkökulmasta "Krisse" on slangisana, sillä se sisältää slangipäätteen "-e". Sama pääte sisältyy esimerkiksi sellaisiin puhekielisiin ilmauksiin kuin "lande" ’maaseutu’, "skole" ’koulu’ ja "Ile" ’Ilkka’.
Imperial (automerkki)

Imperial on Chryslerin valmistama kalliimman hintaluokan automerkki. Sitä valmistettiin vuodesta 1955 vuoteen 1975 sekä lyhyesti uudelleen vuosina 1981–1983. Chrysler Imperial esiteltiin mallina jo vuonna 1926 ja vuonna 1955 se erotettiin omaksi merkikseen. Kuluttajat mielsivät merkin kuitenkin aina Chryslerinä.
Minamoto no Yoritomo

Minamoto no Yoritomo (, 9. toukokuuta 1147 – 9. helmikuuta 1199) oli japanilaisen Kamakura-shōgunaatin perustaja ja ensimmäinen shōgun, joka hallitsi 1192–1199. Hän oli isänsä Minamoto no Yoshitomon puolelta sukua keisariperheelle ja aatelinen myös äitinsä puolelta. Minamoto no Yoritomo oli Minamoto-klaanin (Seiwa Genji) perillisen poika, ja kilpaili sen päämiehen asemasta setänsä ja serkkunsa kanssa. Välienselvittely Taira-klaanin kanssa, Genpei-sota, oli lähellä sisällissotaa. Se päättyi Minamoto no Yoritomon voittoon. Hän nousi samurai-luokan johtoon ja koko Japanin tosiasialliseksi hallitsijaksi 1192. Tästä alkoi japanin feodaaliaika, jota jatkui 1800-luvulle asti. Yoritomo käytti valtaa Kamakuran kaupungista käsin, sillä hän katsoi Kioton hovin hienostelevien tapojen kuluttavan samuraiden moraalia ja sotilaskuria. Lisäksi hänen valtansa perustui nimenomaan Kamakuran lähiseutujen sotaherrojen tukeen. Tästä kaupungista sai sitten koko shōgunaatti nimensä. Yoritomo oli julma hallitsija: hän vainosi Taira-klaanin jäseniä ja pyrki tuhoamaan klaanin vauvoja myöten.
Genpei-sodan jälkeen Yoritomo riitaantui veljensä Minamoto no Yoshitsunen kanssa. Yoshitsune oli palvellut Yoritomoa voitokkaana kenraalina ja saavuttanut suuresti mainetta ja arvovaltaa. Yoshitsunen asetuttua keisarin puolelle Yoritomo lähetti miehensä surmaamaan veljensä. Lyhyen Koromogawan taistelun jälkeen Yoshitsune teki pakon edessä itsemurhan.
Kymmenen vuotta myöhemmin Minamoto no Yoritomo kuoli itse pudottuaan hevosen selästä aamuratsastuksella ollessaan.
Laanila (Inari)

Laanila on kylä valtatien 4 varrella Lapissa Inarin kunnassa. Se sijaitsee noin kolme kilometriä etelään Saariselältä ja noin 34 kilometriä etelään Ivalon taajamasta. Kylä on Laaniojan varrella, Laanipalon ja Laaniselän vaarojen välissä, noin 320 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Kylässä sijaitsee Laanihovin hotelli. Kylän talous on voimakkaasti matkailupainotteinen.
Prospektorin kultakaivos.
Laanilasta noin kilometrin verran koilliseen sijaitsee Prospektor-yhtiön vuonna 1902 rakentama kaivos, josta etsittiin kultaa. Kultaesiintymistä Saariselän alueella oli saatu viitteitä. Tätä varten aikoinaan rakennettiin tie Sodankylästä Laanilaan. Myöhemmin tietä jatkettiin aina Petsamoon saakka. Saariselän ensimmäinen rakennus oli Prospektorin konttori. Yhtiön lopetettua siellä toimintansa siitä tuli vuosikymmenien ajaksi Laanilan kestikievari, josta kerrotaan myöhemmin artikkelissa. Rakennus sijaitsi nykyisen Metsäntutkimuslaitoksen paikalla. Saksalaiset polttivat rakennuksen perääntyessään pohjoiseen Lapin sodassa vuonna 1944. Kultaa ei Prospektorin kaivoksesta koskaan löydetty. Nykyään kaivoskuilun päälle on rakennettu mökki, josta voi kurkistaa kuiluun ja kuunnella ääninauhalle taltioituja työskentelyn ääniä. Mökin pihamaalla on esillä kivikasoja ja kaivosvaunu raiteineen.
Neuvostopartisaanien hyökkäys Laaniojalla.
Jatkosodan aikana 4. heinäkuuta 1943 hyökkäsivät neuvostopartisaanit A. S. Smirnovin johdolla siviilejä kuljettaneen postilinja-auton kimppuun Laaniojan sillalla yöllä noin kello 02.45. Sillan räjäytettyään partisaanit ampuivat kuljettajan ja auton pysähdyttyä tien laitaan he jatkoivat tulitusta. Tässä hyökkäyksessä sai surmansa auton kuljettajan lisäksi kolme matkustajaa, joista yksi oli tarkastusmatkalla ollut Oulun hiippakunnan piispa Yrjö Wallinmaa. Myöhemmin samana yönä tämän osasto "Bolševik Zapoljarjan" partisaanit hyökkäsivät läheiseen Laanilan majataloon, jossa sai surmansa yksi ihminen rajussa tulituksessa.
Paikalle avattiin levähdysalue tapauksen 50-vuotismuistotilaisuuden yhteydessä 1993. Paikalle on pystytetty opastustauluja kertomaan tästä Laaniojalla tapahtuneesta partisaanihyökkäyksestä. Viereinen puro tunnetaan nykyään nimellä Piispanoja, ja paikalle oli jo aiemmin pystytetty muistokivi. Nelostien länsipuolella puro tunnetaan edelleen Laaniojan nimellä.
Kultamuseo

Kultamuseo on yksi Suomen ammatillisesti hoidetuista erikoismuseoista. Museo toimii Pohjois-Sodankylässä Tankavaarassa naapureinaan Tankavaaran Kultakylä ja Tankavaaran entinen luontokeskus. Vuonna 1973 perustettu Kultamuseo tutkii ja tallentaa Suomen kullankaivuun historiaa sekä esittelee maailman kullanhuuhdontaperinnettä. Museon omistaa ja sitä hallinnoi yksityinen Kultamuseosäätiö. Museo kuuluu valtionavun piiriin.
Näyttelyt.
Kultamuseon perusnäyttelyssä on kattavasti tietoa Suomen kultahistoriasta, kullankaivuusta ja kultamaiden legendoista. Kansainvälisessä näyttelyssä on esillä noin 20 eri maan ja alueen kullankaivuun historiaa. Vaihtuva näyttely vaihtuu vuosittain. Kivi- ja mineraalinäyttely esittelee geologista näkökulmaa sekä Lapissa että muualla, ja ulkomuseoalueelta löytyy tunnelmallisia kullankaivajien kämppiä, koneita ja muita välineitä.
Kultamuseon pihaa koristaa pronssinen, lähes kolmemetrinen vaskaajapatsas. Patsaan on lahjoittanut Lapinkullan Ystävät ry, ja se paljastettiin Kultamuseon 20-vuotisjuhlassa vuonna 1993. Patsaan on tehnyt taiteilija Ensio Seppänen, ja se on kunnianosoitus "elinkautisten" kullankaivajien työlle.
Hirvinevan rautatieasema

Hirvinevan rautatieasema () on rautatieasema Pohjanmaan radalla, Hirvinevan kylässä Limingassa Pohjois-Pohjanmaalla. Alun perin liikennepaikka rakennettiin Pohjanmaan radalle junakohtaus- ja kuormauspaikaksi Limingan ja Ruukin välille, jolloin se oli epäitsenäinen liikennepaikka, joka toimi Limingan aseman alaisuudessa. Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön ja liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti Oulusta. Vuonna 1943 rakennettu asemarakennus on yksityisasuntona. 
Henkilöjunat eivät pysähdy Hirvinevalla matkustajapalvelua varten, eikä liikennepaikalla ole kaupallista tavaraliikennettä tai lipunmyyntiä. Lähin rautatieasema, jossa henkilöjunat pysähtyvät, on Ruukin asema.
Ratapiha.
Pääraiteen lisäksi liikennepaikalla on yksi sivuraide, jota voidaan käyttää kohtaustilanteissa. Tämän lisäksi ratapihalla on kolmas raide, entinen kuormausraide, jota käytetään nykyisin ratatyökoneiden väistöraiteena.
Jiří Kochta

Jiří Kochta (11. lokakuuta 1946 Praha – 3. huhtikuuta 2025) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Hän saavutti Tšekkoslovakian maajoukkuessa kahdeksan arvokisamitalia.
Kochta aloitti uransa Sparta Prahassa. 1979 hän siirtyi EV Landshutiin Saksan pääsarjaan. Heti seuraavalla kaudella hän voitti sarjan syöttöpörssin 81 syöttöpisteellä. Pistepörssissä hän sijoittui toiseksi seuratoverinsa Erich Kühnhacklin jälkeen 144 tehopisteellä. Kochta voitti kolmanneksi tulleen Markus Kuhlin 46 pisteellä. Seuraavalla kaudella Kochta jäi pistepörssin toiseksi pisteen erolla Dick Decloehen. Seuraavalle kaudelle Kochta siirtyi 2. Bundesliigan EHC 70 Müncheniin, joka meni kuitenkin konkurssiin kauden aikana. Kochta siirtyi samalla pelaajavalmentajaksi EC Hedos Müncheniin. Hän lopetti pelaajauransa 1986 ja siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi. Vuonna 1987 siirtyi yhden kauden ajaksi valmentamaan EV Füssenia, jonka jälkeen hän palasi Müncheniin ja nosti joukkueen Bundesliigaan. Tämän jälkeen Kochta valmensi eri joukkueita Saksassa. Hän toimi vuodesta 2004 ESC Dresdner Eislöwenin valmentajana.
Maajoukkueurallaan Kochta voitti maailmanmestaruuden Prahassa 1972 sekä saavutti viisi muuta MM-mitalia, olympiahopeaa Grenoblessa 1968 ja olympiapronssia Sapporossa 1972. Tšekkoslovakia voitti Prahassa 1972 maailmanmestaruuden ensi kertaa 23 vuoteen ja Kochta teki turnauksessa kuusi maalia: yhden ensimmäisellä sarjakierroksella Sveitsiä ja Länsi-Saksaa vastaan sekä kaksi toisella sarjakierroksella Länsi-Saksaa ja Suomea vastaan. Kochta loukkaantui ensimmäisen sarjakierroksen ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja oli poissa kahdesta seuraavasta ottelusta. Hän aloitti samassa ketjussa Václav Nedomanskýn ja Július Haasin kanssa, ja turnauksen jälkipuoliskolla Haasin tilalla pelasi Josef Paleček.
Kochtan vuonna 1975 syntynyt tytär Marketa on Saksaa edustanut tennispelaaja. Marketa Kochta ylsi tenniksen grand slam -turnauksissa parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle ja oli maailmanlistalla sijalla 45.
Kochta kuoli 78-vuotiaana. Hän sairasti pitkään syöpää.
Puuraja

Puuraja on se maantieteellinen raja, jonka yläpuolella (vuoristossa) tai pohjoispuolella (arktiset alueet) yksittäiset puut eivät kykene kasvamaan ilmastollisten olosuhteiden vuoksi. Puurajan yläpuolella ennen lumirajaa kasvaa ruohovoittoista vuoristokasvillisuutta. Metsänraja on vastaavasti se raja, jossa metsää ei enää kasva. Usein metsä harvenee hiljalleen ennen tundraa, kitukasvuista kylmää pensas- ja ruohokasvillisuutta. Metsä voi rajoittua myös savanniin tai aroon kuivuuden perusteella. Yleensä metsä vaatii kasvaakseen sadetta 500–1 000 millimetriä vuodessa. Metsä ja yksittäiset puut voivat myös rajoittua suohon tai ihmisen tekemään peltoon, hakkuuaukioon tai muuhun sellaiseen.
Puuraja.
Metsänrajalla vuoristossa vuoden keskilämpötila on 6,5 °C, mutta voi olla 5,5–7,5 °C 10 cm:n syvyydessä maan alla. Keski-Alpeilla puuraja on 2 200 m:n korkeudessa mutta Meksikossa, Pico de Orizabassa 4 000 m:ssä. Rannikoilla ja vuoristoissa puuraja on voimakkaiden tuulten takia alempana, tuuli muun muassa haihduttaa kosteutta nopeasti pois. Puuraja riippuu myös rinteen jyrkkyydestä ja sademäärästä (jos rinne on sillä vuoren puolella, jossa ei sada). Ylimpänä kasvavat puut ovat usein matalia, tiheässä kasvavia käyriä pensaita, joita kutsutaan saksan kielessä nimellä Krummholz.
Metsänraja.
Metsänraja on Siperiassa taigan ja tundran välissä kohdassa, missä heinäkuun keskilämpötila on alle 10 °C. Tarkka tämä sääntö ei ole. Joitakin puita kasvaa ehkä jo 8 °C:ssä. Metsänrajaksi voisi sanoa viimeistään vyöhykettä (leveysastetta), jossa vuoriston puuraja on laskeutunut merenpinnan tasalle 0 metriin. Norjassa metsänraja siirtää pohjoiseen Golfvirran vaikutus ja lämmin meri-ilmasto paikkaan 71 pohjoista kohdassa 24 itäistä. Keski-Siperiassa yllättäen äärimmäisen mantereisen ilmaston mukanaan tuoma lämmin kesä. Metsänraja lienee lähinnä pohjoisnapaa 72°30' pohjoista pituuspiirillä 102 I, ja Ary-Masissa Keski-Siperiassa Novajajoen, Khatangajoen laaksossa. Grönlannissa on tehty puiden istutuksia ja todettu niiden kasvavan leveysasteella 64° pohjoista leveyttä, Joitakin puita on selvinnyt hengissä hitaasti kasvaen Søndre Strømfjord, 67° pohjoista leveyttä. Quebecissa Kanadassa kylmä Labradorinvirta ja pohjoisnavan läheisyys viilentävät ilmaa ja puuraja laskeutuu 72 läntistä leveyttä paikkaan 56 pohjoista leveyttä mutta Labradorin niemimaalla jopa 53 pohjoista leveyttä. Kamtšatkan niemimaalla Venäjän itäosissa metsää ei kasva 60 leveysastetta korkeammalla kylmien merivirtojen ja voimakkaiden tuulten takia.
Ranskan Grand Prix

Ranskan Grand Prix () oli Ranskassa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Ranskan Grand Prix palasi kausiksi – ja – Formula 1 -sarjan kalenteriin ja se ajettiin Paul Ricardin moottoriradalla, ennen sitä edellinen kilpailu järjestettiin vuonna 2008 Magny Coursin moottoriradalla.
Historia.
Ranskan Grand Prix’n historia juontuu vuoteen 1906, jolloin siitä tuli kautta aikain ensimmäinen kansainvälinen Grand Prix -kilpailu (Paun Grand Prix vuonna 1901 oli myös Grand Prix). Vuoden 1906 kilpailun voitti Ferenc Szisz. Sen jälkeen kilpailu on järjestetty vuosittain, lukuun ottamatta vuosia 1909–1911, 1915–1920, 1940–1946, 1955, 2009–2017 ja 2020. Toistaiseksi viimeisin Ranskan Grand Prix järjestettiin vuonna 2022.
Vuoden 1906 kilpailuun käytettiin julkisia teitä, jotka suljettiin muulta liikenteeltä ja päällystettiin tervalla. Kilpailu ajettiin kolmiomaisella reitillä Le Mansin, Saint-Calais'n ja La Ferté-Bernardin välillä. Kilpailijoiden oli ajettava kahtena peräkkäisenä päivänä kuusi kierrosta 64 mailia (noin 103 kilometriä) pitkällä radalla ja autot lukittiin Parc Fermé -muodossa yön yli. Kilpailu oli tuolloin lähempänä kestävyysajoa kuin myöhempää Grand Prix -kilpailua.
Ranskan Grand Prix on kuulunut Formula 1:n MM-sarjaan vuodesta 1950 lähtien, jolloin kilpailu ajettiin Reims-Gueuxin radalla, ja sen voitti Juan Manuel Fangio. Kaikkiaan Ranskan Grand Prix on ajettu seitsemällä eri radalla. Vuoteen 1964 saakka kilpailu ajettiin aina joko Le Mansissa, Reims-Gueuxissa tai Rouen-Les-Essartsissa. Clermont-Ferrandin rata isännöi kilpailua vuosina 1965, 1969, 1970 ja 1972. Vuonna 1967 Ranskan Grand Prix ajettiin Le Mansin radalla, mutta kilpailussa ei käytetty kuuluisan 24 tunnin kilpailun rataversiota, vaan lyhyempää ja hitaampaa Bugatti Circuitia.
Vuonna 1971 Paul Ricard ja vuonna 1974 Dijon-Prenois liittyivät Ranskan osakilpailua isännöineiden ratojen joukkoon. Ranskan Grand Prix järjestettiin 1970-luvulta lähtien vuorotellen Paul Ricardissa ja Dijon-Prenoisissa, kunnes kilpailu vakiintui 1980-luvulla joksikin aikaa Paul Ricardiin. Vuonna 1990 ajettiin vielä Paul Ricardissa, ja vuodesta 1991 lähtien Ranskan Grand Prix ajettiin poliittisista syistä Magny-Coursin moottoriradalla lähellä Neversin kaupunkia. Magny-Coursissa ajettiin 18 kertaa, mikä tekee siitä eniten Formula 1 -kilpailuja isännöineen ranskalaisen radan. Ranskan Grand Prix oli vähällä pudota Formula 1 -kalenterista vuoden 1997 jälkeen, mutta sopimus kilpailun järjestämisestä saatiin aikaan viime hetkellä ja Magny-Cours lisättiin kalenteriin kesken kauden 1998.
Ranskan Grand Prix’n menestynein kuljettaja on Michael Schumacher, joka on voittanut kilpailun peräti 8 kertaa (1994–1995, 1997–1998, 2001–2002, 2004 ja 2006). Suomalaisista kilpailun on voittanut Kimi Räikkönen vuonna 2007.
Robel Teklemariam

Robel Zemichael Teklemariam (; s. 16. syyskuuta 1974 Addis Abeba, Etiopia) on etiopialainen amhara-heimoon kuuluva hiihtäjä ja Etiopian hiihtoliiton puheenjohtaja. Hän muutti synnyinmaastaan pois ollessaan lapsi.
Teklemarian perusti monien muiden ulkomailla asuvien etiopialaisten tuella Etiopian hiihtoliiton päästäkseen edustamaan maataan 2006 Torinon olympiakisoihin. Hän osallistui kisoissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan maastohiihtokilpailuun, missä sijoittui alun perin 84. sijalle, mutta nousi myöhemmin 83:nneksi, kun Martin Tauber hylättiin dopingrikkomuksen vuoksi. 2007 Sapporon MM-kisoissa Teklemariam sijoittui sprintin karsinnassa sijalle 74. jättäen taakseen viisi muuta kilpailijaa. 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hänen sijoituksensa oli 105:s.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Teklemariam oli 15 km:n vapaan hiihtotavan kisassa 93:s, jättäen taakseen kaksi kilpailijaa.
Ugaritin kieli

Ugaritin kieli on luoteisseemiläisiin kieliin kuuluva kuollut kieli, joka oli läheistä sukua mm. heprealle ja puunille. Se on auttanut selvittämään Raamatun Vanhan testamentin epäselvyyksiä ja on tärkeä tietolähde sen ajan uskonnosta.
Ugaritin kieltä kirjoitettiin nuolenpääkirjoituksella, joka muista nuolenpääkirjoituksista poiketen oli aakkospohjainen eikä tavukirjoitusta. Vokaaleja ei kuitenkaan merkitty näkyviin, paitsi silloin, kun niiden edellä oli glottaaliklusiili. Ugaritia käytettiin noin vuosina 1400–1200 eaa. muinaisessa Ugaritin kaupungissa, joka löydettiin vuonna 1928 Ra’s Šamran alueelta Syyriasta.
Transformer

Transformer on Lou Reedin toinen sooloalbumi, joka valmistui syksyllä 1972. Albumin sisältämien hittien myötä Reed nousi kansainväliseksi tähdeksi. Hittejä ovat "Walk on the Wild Side", "Perfect Day" ja "Satellite of Love".
"Transformer" valittiin vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen "1001 Albums You Must Hear Before You Die".
Wa (Japani)

Wa (, ) on varhaisin tunnettu Japanista käytetty nimi eli kiinalainen kirjoitusmerkki. Luultavasti se esiintyy ensimmäisen kerran "Shanhaijing"-teoksessa, varmuudella kuitenkin "Hanshu"-kronikassa eli ”Han-dynastian kirjassa”, joka on kirjoitettu 1. vuosisadalla. Vastaavasti japanilaisiin viitattiin sanalla "wajin" (倭人).
Sanaa käytettiin Kiinassa ja Koreassa viittaamaan Japaniin, mutta myös japanilaiset käyttivät sitä itsestään 600-luvulle saakka kommunikoidessaan kiinalaisten kanssa; tällaisesta käytöstä osoittavat esimerkiksi Wan viisi kuningasta ("Wa no goō"), jotka kutsuivat itseään ”Wan kuninkaiksi” ("Wa no kokuō"). Koreassa nimi on tavattu muun muassa goguryeolaisesta Gwanggaeton steelasta. Prinssi Shōtokun jälkeen japanilaiset alkoivat kutsua omaan maataan nimellä "Nippon" tai "Nihon" (日本), ja myös kiinalaiset ryhtyivät käyttämään tätä nimeä 700-luvulta alkaen.
Sanan merkitys lienee vaihdellut: 200-luvun "Sanguozhissa" käytetyn termin on päätelty viittaavan erityisesti Länsi-Japaniin, Kyūshūn, Shikokun ja Chūgokun alueisiin. 400-luvun "Songshussa" sana lienee puolestaan viitannut Yamato-valtioon, jota se nyt alkoi merkitä, ja kirjoitusmerkkikin alettiin Japanissa lukea ”Yamato”.
"Wa"-nimen etymologiasta ei ole varmuutta. Vanhastaan sen on selitetty esimerkiksi tulleen japanin itseen viittaavasta sanasta "wa" (吾) tai merkitsevän tottelevaista, alistuvaa henkilöä. Myöhemmin sen on päätelty tarkoittaneen ”kääpiötä, lyhyttä ja kumaraselkäistä ihmistä” muun muassa historiallisen sanakirjan "Shuowen jiezi" määritelmän perusteella. Halventavan merkityksensä vuoksi merkki korvattiin Japanissa positiivisella, harmoniaa tarkoittavalla merkillä 和, joka lausutaan samalla tavalla.
Roberto Calderoli

Roberto Calderoli (18. huhtikuuta 1956 Bergamo) on Lega Nordia edustava Italian senaatin varapuhemies.
Poliittisen profiilin kohotusta.
14. helmikuuta 2006 hän ilmoitti jakavansa profeetta Muhammadia loukkaavilla kuvilla varustettuja t-paitoja pyrkiäkseen oman ilmoituksensa mukaan aitoon vuoropuheluun muslimien kanssa.
17. maaliskuuta 2006 11 ihmistä kuoli, kun Libyan poliisi pysäytti ampumalla väkijoukon rynnäkön Italian konsulaattiin. Väkijoukko ei Corriere della Seran mukaan hyväksynyt italialaisen ministerin Roberto Calderolin t-paitoihin painattamia profeetta Muhammadia pilkkaavia kuvia.
Roberto Calderoli erosi maaliskuussa 2006, ja Umberto Bossi hyväksyi eron.
11. heinäkuuta 2006 Calderoni palasi kansainvälisen huomion kohteeksi lausunnollaan "joukkue, joka koostui lombardialaisista, campanialaisista, venetialaisista ja calabrialaisista voitti joukkueen, joka uhrasi identiteettinsä menestyksen eteen käyttämällä mustia, muslimeja ja kommunisteja" Italian voitettua jalkapallon maailmanmestaruuden Ranskaa vastaan.
Tammikuussa 2019 Calderoni tuomittiin rasistisin motiivein tehdystä kunnianloukkauksesta 18 kuukaudeksi vankeuteen hänen verrattua Italian ensimmäistä tummaihoista ministeriä Cécile Kyengea orankiin.
Baltimora

Baltimora, oikealta nimeltään Jimmy McShane, (23. toukokuuta 1957 – 29. maaliskuuta 1995) oli tanssija Derrystä, Pohjois-Irlannista. Hänet tunnetaan parhaiten vuoden 1985 hitistään "Tarzan Boy". Kappaletta käytettiin amerikkalaisessa Gay Fuel -juoman mainoksessa. Uudelleen miksattua versiota kappaleesta käytettiin elokuvassa "Teinimutanttininjakilpikonnat 3", Listerine-suuveden mainoksessa ja uudelleen vielä Wonga-pikavippien mainoksessa vuonna 2016.
Todellisuudessa McShane oli vain Baltimoran tanssija ja sävellys ja laulu olivat italodisko-tuottaja Maurizio Bassin ja Naimy Hackettin käsialaa. Baltimora julkaisi kaksi albumia, "Living in the Background" (1985) ja "Survivor in Love" parin vuoden jälkeen. Ensimmäinen levy oli varustettu hitillä "Tarzan Boy". Toisella levyllä ei ollut hittejä ja se sai vain vähän huomiota Amerikassa, mutta myi kuitenkin kohtuullisesti Italiassa.
Jimmy McShane kuoli 29. maaliskuuta 1995 AIDSiin.
Maamarsalkka

Maamarsalkka oli vuodesta 1627 alkaen Ruotsin säätyvaltiopäivillä aatelissäädyn puheenjohtajasta käytetty nimitys.
Perinne jatkui Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivillä, jossa maamarsalkan nimitti Suomen suuriruhtinas eli Venäjän keisari. Vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen mukaan oli lisäksi nimitettävä erityinen varamaamarsalkka. Maamarsalkka johti valtiopäivämiesten kulkuetta valtiopäivien avajais- ja päättäjäisseremonioissa sekä tarvittaessa puhetta valtiopäivien yhteisistunnossa eli plenum plenorumissa.
Maamarsalkan tehtävä poistui käytöstä säätyvaltiopäivien lakkauttamisen myötä Ruotsissa vuonna 1866 ja Suomessa vuonna 1906. Virossa Liivinmaan ja Saarenmaan ritarihuoneilla oli omat maamarsalkat aina vuoteen 1920, jolloin Viron maakuntien ritarihuoneet lakkautettiin.
Maamarsalkansauva.
Maamarsalkan tärkein arvomerkki oli pitkä maamarsalkansauva. Ruotsin ritarihuoneella maamarsalkansauvoja oli kaksi, kultaseppä Herman Kopmanin valmistama vuodelta 1643 ja kreivi Arvid Hornin lahjoittama vuodelta 1727. Suomen ritarihuoneella oli yksi maamarsalkansauva, joka valmistettiin vuonna 1809 Porvoon valtiopäiviä varten ja oli käytössä säätyvaltiopäivätoiminnan loppuun saakka.
Luettelo Ruotsin ja Suomen maamarsalkoista valtiopäivittäin.
Ruotsin valtiopäivät.
Lähde:
Polvinivel

Polvinivel (), lyhyemmin polvi, on alaraajan nivel, jossa niveltyvät reisiluu, sääriluu ja polvilumpio. Se on ihmisen suurin nivel.
Rakenne.
Luut.
Reisiluu ja sääriluu muodostavat polven ollessa ojennettuna keskimäärin 15 asteen kulman. Patologisen suurta kulmaa kutsutaan pihtipolvisuudeksi ja pientä kulmaa länkisäärisyydeksi.
Pohjeluu niveltyy yläpäästään sääriluuhun polvinivelen läheisyydessä, muttei kuulu varsinaisesti polviniveleen.
Nivelet.
Sääri-reisiluunivel muodostuu reisiluun lateraalisen ja mediaalisen nivelnastan sekä sääriluun lateraalisen ja mediaalisen nivelnastan välille siten, että väliin jäävät lateraalinen ja mediaalinen nivelkierukka.
Polvilumpionivel muodostuu polvilumpion ja kraniaalisen reisiluun telan välille.
Nivelsiteet.
Polven nivelsiteet ovat erittäin vahvat. Niiden tehtävä on pitää reisiluu ja sääriluu aloillaan, sillä nivelpinnat eivät yksinään siihen pysty. Polven nivelpussiin liittyy useita vahvistavia jänteitä ja nivelsiteitä.
Polvinivelen nivelsiteet ovat:
Nivelkierukat.
Polvinivelen nivelkierukat tuovat polveen lisää vakautta. Nivelkierukat ovat C-kirjaimen muotoisia rustolevyjä, jotka tunkeutuvat kiilamaisesti ulkoa sisään ja ohentuvat nivelpintojen väliin.
Nivelkierukoiden kiinnikesiteet kiinnittävät nivelkierukat joko sääriluuhun tai reisiluuhun. Niitä ovat:
Liikkeet.
Polvinivelen pääasiallinen liike on koukistus ja ojennus. Polvea voi koukistaa aktiivisesti (lihasvoimalla) 130 astetta ja passiivisesti (vetämällä) 160 astetta. Polvea voi ojentaa 10 astetta. Koukistettua polviniveltä voi myös kiertää jonkin verran pitkittäisakselin ympäri, ulospäin 40 astetta, enimmillään jopa 70 astetta, mutta sisäänpäin vain 10 astetta.
Vaivat.
Polvinivel on ihmisen yleisimmin vaurioituva nivel. Tämän syitä ovat polvinivelen mutkikas rakenne sekä se, että polvinivel joutuu kantamaan koko yläruumiin painon lähes jatkuvassa pystyasennossa.
Polvilumpio voi mennä sijoiltaan tai nivelkierukka rikkoutua, mikä aiheuttaa nivelnesteen määrän lisääntymisen. Mediaalinen kollateraalinen nivelside voi vaurioitua etenkin urheilusuorituksessa. Polviniveltä voivat vaivata myös nivelrikko ja nivelreuma.
Icewind Dale

Icewind Dale on Black Isle Studiosin kehittämä ja Interplayn alun perin 2000 julkaisema "Icewind Dale"-tietokoneroolipelisarjan videopeli. Black Isle Studios kehitti ja Interplay julkaisi vuonna 2001 pelille "Icewind Dale: Heart of Winter"-laajennuksen. Pelin seuraaja "Icewind Dale II" julkaistiin vuonna 2002.
Peli kertoo seikkailijaryhmästä, joka on kutsuttu pelastamaan "Jäätuulen laakso" pahuuden voimilta. Pelaaja ohjaa 6 sankaria, joiden taidot (aseen käyttö, varastaminen, puhuminen ym.) ja rotu laaditaan itse pelin tarjoamista vaihtoehdoista. Peli sijoittuu Forgotten Realms -maailmaan ja sen pelimekaniikka perustuu AD&amp;D-roolipelin 2. painoksen sääntöihin. Peli on toteutettu Infinity Engine -pelimoottorilla, joka on tuttu useista tunnetuista tietokoneroolipeleistä, kuten Baldur's Gate &amp; Baldur's Gate 2 ja .
Icewind Dale on toimintapainotteisempi peli kuin perinteistä juonivetoista roolipeliä edustava Baldur's Gate. Pelissä on kuitenkin enemmän seikkailumaisia aineksia, kuin esimerkiksi tyypillistä hack and slash -tyyppiä edustavassa Diablossa.
Peliin julkaistiin myös lisäosa, "Icewind Dale: Heart of Winter" (2001), jossa tuotiin peliin sääntömuutoksia D&amp;D:n 3. painoksesta ja uusia pelialueita. Black Isle Studios levitti myös kotisivuillaan ilmaista laajennuspakettia Heart of Winteriin, "Trials of the Luremaster".
Pelin kiitellyn taustamusiikin sävelsi tunnettu pelisäveltäjä Jeremy Soule.
Yūji Ide

Yūji Ide (, s. 21. tammikuuta 1975 Saitama, Saitama, Japani) on japanilainen kilpa-autoilija, joka ajoi Formula 1 -sarjassa vuonna 2006 Super Aguri -tallissa. Tallitoverina Idellä oli hänen maanmiehensä Takuma Satō. 
Ide menetti neljän osakilpailun jälkeen kisakuljettajan paikkansa ranskalaiselle Franck Montagnylle heikkojen ja toisinaan jopa vaarallisten ajosuoritustensa takia, joista FIA oli joutunut huomauttamaan tallia. FIA vei häneltä myös superlisenssin sen jälkeen, kun hän kolaroi Imolan osakilpailussa Christijan Albersin kanssa. Näiden tapahtumien myötä Ideä on pidetty F1-historian huonoimpana sarjassa ajaneena kuljettajana. Heikkojen ajosuoritusten ja vähäisen ajokokemuksen lisäksi Idellä oli vaikeuksia puutteellisen kielitaidon kanssa, kun hän ei pystynyt kommunikoimaan tallin henkilökunnalle ymmärrettävästi englannin kielellä.
Heinäkuun alussa 2006 Yūji Iden ilmoitettiin siirtyvän ajamaan loppukaudeksi Japanin Formula Nippon -sarjaan, jossa hän sijoittui kaudella 2005 toiseksi. Iden aikomuksena oli ajaa Nippon-sarjassa DoCoMo Team Dandelion Racing -tallissa kuusi kisaa. Ide jatkoi Formula Nippon -sarjassa vuosina 2007–2008 huonolla menestyksellä. Tämän lisäksi Ide ajoi Super GT sarjassa vuosina 2008-2010.
Kauden 2010 jälkeen Ide piti taukoa kilpa-autoilusta kaksi vuotta kunnes palasi Japanin Super GT sarjaan. Hän ajoi yhden kilpailun pienemmässä GT300 luokassa Bonds Racingin NISMO GT-R GT3:lla. 2014 oli jälleen välivuosi ja 2015 hän ajoi kuusi kilpailua Team Up Garage with Bandoh -tiimin Toyotalla vailla mainittavaa menestystä. Ide jatkoi Super GT -sarjassa vuoteen 2022 asti.
Martin Hinterstocker

Martin Hinterstocker (s. 28. heinäkuuta 1954) on saksalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Pelipaikaltaan Hinterstocker oli hyökkääjä.
Hinterstocker aloitti uransa Berliner SC:ssä, jossa voitti 1974 Saksan mestaruuden. Kaudella 1978–1979 hän voitti sarjan maalikuninkuuden sekä valittiin All Star -kentälliseen. Vuonna 1982 hän siirtyi Düsseldorfer EG:hen, josta jatkoi kuitenkin 22 pelin jälkeen ECD Sauerlandiin. Kaudelle 1984–1985 Hinterstocker siirtyi SC Riessersee -joukkueeseen, jossa pelasi seuraavat neljä kautta lukuun ottamatta lyhyttä visiittiä Augsburger EV:hen. Kaudelle 1988–1989 Hinterstocker siirtyi ESV Kaufbeureniin. Seuraavan kauden hän pelasi vielä Sauerlandissa, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa.
Saksan maajoukkueeseen Hinterstocker nousi vuonna 1976, jolloin oli heti voittamassa pronssia olympialaisissa. Hän pelasi Saksan paidassa myös MM-kisoissa 1978 ja 1979 sekä olympialaisissa 1980.
Hinterstocker aloitti valmentajan uransa 1992 EV Füssen -joukkueessa. 1997 hän alkoi valmentaa ESC Dorfenia. Tällä kaudella hän valmentaa ERSC Ottobrunnia. Hinterstocker on nimitetty Saksan Hockey Hall of Fameen. Hänen poikansa Benjamin ja Martin ovat myös jääkiekkoammattilaisia.