tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Telesat Canada

Telesat Canada on kanadalainen satelliittitietoliikenneyhtiö, joka perustettiin 2. toukokuuta 1969. Yhtiön pääkonttori on Ottawassa. 
Nykyisin Telesat levittää yli 200 televisiokanavaa Kanadaan ja sen linkkikapasiteettia käyttävät muiden muassa Bell TV- ja Shaw Direct-tietoliikenneyhtiöt. 
Historia.
Telesat laukaisi Anik A1-tietoliikennesatelliitin vuonna 1972. Se oli INTELSATin ja Neuvostoliiton tietoliikennsatelliittien jälkeen avaus satelliittitietoliikenteen laajenemisessa. Kanadalaiset ovat luoneet siitä oman "ensimmäinen maailmassa"-luokan: Anik oli ensimmäinen kansallinen GEO-radan satelliitti, jota operoi liikeyritys. Kanadan valtion subvention tasosta ei yleensä tässä yhteydessä puhuta, Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton kohdalla valtion suuri tuki oli ilmiselvää. Anik A1:n toiminta päättyi vuonna 1981. 
Omistus.
Sen omisti pitkään BCE Inc. (eli entinen Bell Canada Enterprises), joka myi vuonna 2007 omituksensa Loralille ja kanadalaiselle eläkekassalle 2,5 miljardin dollarin hintaan.
Pitkään konkurssisaneerauksessa ollut yhdysvaltalainen Loral-satelliittitietoliikenneyhtiö ja Kanadan julkisen sektorin työntekijöiden eläkekassa PSP Investments päättivät vuoden 2006 lopussa ostaa Telesatin osakkeet noin 2,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin hintaan. Kauppa toteutui vuoden 2007 lopussa. Marraskuussa 2010 Telesat Canada aikoi myydä osakkeitaan pörssissä. Kanadan hallitus on sallinut sen, että yritys voisi siirtyä kokonaankin ulkomaalaisomistukseen. Helmikuussa 2011 kuitenkin sekä Eutelsat että SES totesivat julkisesti, ettei kumpikaan niistä aio maksa kuutta miljardia dollaria Telesatin osakkeista. Yhtiö osti maaliskuun alussa pääomistajansa Loralin omistamaa satelliittikapasitteettia 60 miljoonalla dollarilla.
Naamijoki (Pello)

Naamijoki on kylä Pellon kunnassa Lapin läänissä. Kylä sijaitsee noin 18 kilometrin päässä Pellon keskustaajamasta pohjoiseen Väylänvarrentie-nimisen yhdystien 9381 ja Kolarin radan varrella paikassa, jossa saman niminen joki laskee Tornionjokeen. Kylässä on aiemmin ollut oma rautatieasema. Naamijoelta johtaa Orankitie-niminen paikallistie Orajärven kylään, joka sijaitsee Pellosta Kolariin johtavan valtatien 21 varrella.
Vuonna 1885 perustettu Rantakankaan kruununtila oli kylän ensimmäinen talo. Tila autioitui vuoden 1900 tienoilla. 1930-luvun alussa perustettiin Naamijoen ja Orangin kylien alueille asutustiloja, joista kaksi sijaitsi Naamijoella. Kylän asutus laajeni sodan jälkeen 1940-luvun lopulla, kun kylälle perustettiin neljä uutta ns. rintamamiestilaa.
Naamijokisuulla toimi aikanaan myös tulliasema. Vanhan tulliaseman tilat ovat nykyisin Metsähallituksen palveluyrityksen käytössä vapaa-ajankohteena nimellä Joppikämppä. Kylällä toimii myös muita majoitus- ja palvelutoimintaa harjoittavia yrityksiä. Kylällä on lisäksi maataloutta harjoittavia tiloja ja kalankasvatus- ja jalostusyritys.
Naamijoen seudun aktiivisuuden ansiosta saatiin valtuuston vastustuksesta huolimatta vuonna 1953 aikaan Orangin koulu, kun oppilaita oli ilmaantunut 30. Koulu kuitenkin lopetettiin 1962 koulukuljetusten alkaessa.
Kolmastoista kerta

Kolmastoista kerta on vuonna 1977 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Levyn suurin hitti oli "Manu, vippaa muutama markka".
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Rudolf Holtz, sanoittanut Vexi Salmi nimellä Emil von Retee ja sovittanut Paul Fagerlund.
Cha cha cha (Irwin Goodmanin albumi)

Cha cha cha on Irwin Goodmanin albumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Fazerin viivyttelyjen jälkeen talvella 1978, vaikka materiaali oli saatu valmiiksi jo kauan ennen sitä. Tyylillisesti albumi edustaa pääasiassa iskelmämusiikkia.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä, "Silirimpsis / Kun kantti kestää" sekä "Cha cha cha / Tää elämä on lyhyt". Ne molemmat ilmestyivät jo vuoden 1977 puolella. Molempien singlejen A-puolet jäivät varsin vaatimattomalle huomiolle, muiden kappaleiden jäädessä täysin pimentoon. Albumin nimikappaleella Goodman pyrki Syksyn sävel -kilpailuun, mutta ei yltänyt loppukilpailuun asti.
Goodmanin kappaleiden sanoittajan, Vexi Salmen, mukaan Goodmanin albumien työstäminen oli "Cha cha chan" aikoihin muuttunut ”tehtailuksi”, sillä niiden päätarkoituksena oli levy-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen edellyttämien julkaisujen nopeasti valmiiksi saaminen, ja sitä kautta sopimuksesta vapautuminen. "Cha cha cha" olikin viimeinen Fazer Finnlevyn julkaisema Irwin-levy. 
Arvioita.
Nuortenlehti "Help" käsitteli albumia toukokuun 1978 numerossaan:
"Irwin Goodman – Kehdosta hautaan" -kirjan kirjoittajan Juha Rantalan mukaan Goodmanin levyjen taso oli vuoden 1976 "Häiriköstä" "Cha cha chahan" tultaessa laskenut jyrkästi.
Naamijoen rautatieasema

Naamijoen rautatieasema () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Pellon kunnassa Naamijoen kylässä Naamijoen etelärannalla Haapasuvannon kohdalla noin 16 kilometriä Pellon rautatieasemalta pohjoiseen. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1965, kun Pellon ja Sieppijärven välinen rataosuus valmistui. Liikennepaikalla kuormattiin pääasiassa puuta, mutta se lakkautettiin liikenteen vähyyden vuoksi 3. joulukuuta 2003. Ratapiha on purettu.
Love for Sale

Love for Sale on saksalaisen diskoyhtye Boney M:n vuonna 1977 julkaistu toinen albumi. Se sisältää singlehitit ”Ma Baker” ja ”Belfast”. Albumi nousi listaykköseksi Länsi-Saksan lisäksi ainakin Ranskassa, Suomessa (19 viikkoa), Ruotsissa (5 viikkoa) ja Itävallassa (2 viikkoa).
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Dirly dirly dee

Dirly dirly dee on vuonna 1985 julkaistu Irwin Goodmanin albumi. Albumin suurin hitti oli nimikkokappale "Dirly dirly dee". Irwin osallistui kappaleella "Sepalus auki" Syksyn säveleen ja voitti lehdistön suosikki -palkinnon, mutta jäi itse kisassa viimeiseksi.
Muusikot.
Kappaleissa 1, 2, 5, 9 ja 12 tunnistamattomat taustalaulajat.
Viestiaselaji

Viestiaselaji on eri puolustushaaroissa esiintyvä aselaji, jonka tehtävänä on suunnitella, perustaa ja ylläpitää viestiverkkoja sotilastoiminnan johtamisen mahdollistamiseksi. Viestiaselaji luetaan ilmatorjunta-aselajin, tykistöaselajin, pioneeriaselajin jne. tapaan taistelua tukeviin aselajeihin. Maavoimien lisäksi myös merivoimilla ja ilmavoimilla on omat viestiaselajinsa toimintansa tarpeiden mukaan. Ilmavoimien viestiaselaji kehittyi voimakkaasti toisen maailmansodan aikana käsittäen jopa oman radiotiedustelun.
Merkinanto lipuin tai lyhdyin.
Merkinanto on ollut sotilaallisessa mielessä sotilasviestitoimintaa, johon on tarvittu siihen erikoistunut sotilas. Yhdysvalloissa lääkintämajuri Albert James Myer kehitti lippujen heiluttamiseen () tavaksi kenttäviestiä. Yhdysvaltain armeija, maavoimat, nimitti 1858 johtokunnan tutkimaan asiaa: "the principles and plans of the signalling, mode of use in the field, and course to be pursued in introducing to the army". Huktikuussa 1859 New Yorkin satamassa kokeiltuun Myerin järjetelmään oltiin tyytyväisiä ja Yhdysvaltain sotaministeri John Buchanan Floyd ehdotti kongressille, että se otetaan käyttöön. Albert James Myerista tuli Yhdysvaltain armeijan viestitoiminnan pääviestiupseeri (). Myerin järjestelmä otettiin palveluskäyttöön 21. kesäkuuta 1860. Albert Myer oli perustetun viestiaselajin johtava ja samalla ainut upseeri. Ensimmäisen kerran Myerin järjestelmää käytettiin sodassa navajoja vastaan alkuvuodesta 1860.
Meyerin järjestelmässä heiluteltiin päivisin valoisaan aikaan lippua ja öisin lyhtyjä. Ensimmäistä kertaa järjestelmää käytettiin tulenjohtamiseen sodassa Yhdysvaltain sisällissodassa Fort Woolissa Fort Monroeen ampumiseksi. 
Varsinaisesti Yhdysvaltain viestiaselajin viestijoukot perustettiin vasta Yhdysvaltain sisällissodan jatkuttua 3. maaliskuuta 1863.
Jo tätä ennen oli monilla erilaisilla lipuilla annettu lippumerkkejä toisille aluksille merenkulussa, mutta Meyerin järjestelmä oli erilainen.
Euroopassa Saksassa viestiaselaji muodostui toisen teknisen aselajin, pioneeriaselajin yhteyteen, kun 25. maaliskuuta 1899 perustettiin Preussin Neupreußische Pionierbataillonen yhteyteen Telegraphentruppe eli sähkötysjoukot. 
Jääkäripataljoona 27:ään perustettiin suomalaisille oma tiedonanto-osasto.
Suomen sotaväki ja puolustusvoimat.
Tiedonantamista varten perustettiin tiedonantokomppanioita ja merkinantoa varten kipinälennätinlaitos. Käsitteenä viesti suomen kielessä on muodostunut vasta 1926, vaikka tiedonantaminen, kenttäviestitoiminnan puhelintoiminta ja merkinantaminen, kenttäviestitoiminnan radiotoiminta, pidettiin Suomen puolustusvoimissa erillään vielä vuoteen 1930 saakka, jolloin merkinannon kenttälennätinpataljoona ja radiopataljoona muutettiin viestipataljoona 1:ksi ja viestipataljoona 2:ksi, joissa kummassakin annettiin aikaisempien tiedonantokomppanioiden tapaan sotilaspuhelinopetusta yksissä joukko-osastoissa. Yhdeksi joukko-osastoksi joukkoyksiköt yhdistettiin 1934.
Suomessa viestiaselaji muodostui toisesta teknisestä aselajista, pioneeriaselajista riippumattomaksi aselajiksi vasta lokakuussa 1939.
Naamijoki (joki)

Naamijoki on yksi Tornionjokeen laskevista joista.
Naamijoki on aiemmin ollut yksi merkittävimmistä meritaimenen lisääntymisaluista Tornion- ja Muonionjokien Suomen puoleisella alueella. Meritaimenen lisääntyminen Naamijoella on kuitenkin lähes loppunut emokalojen vähäisen määrän sekä alueella tehtyjen perkauksien ja ojituksien vuoksi. Valuma-alueella suoritetut koneelliset toimet ovat heikentäneet muun muassa kalakannan ravinnon saantia.
Hongkongin filharmoninen orkesteri

Hongkongin filharmoninen orkesteri (, ) on Hongkongin suurin sinfoniaorkesteri. Sen edeltäjä Sino-British Orchestra aloitti vuonna 1947. Se muutti nimensä Hongkongin filharmoniseksi orkesteriksi vuonna 1957, ja siitä tuli ammattiorkesteri vuonna 1974.
Orkesterin taiteellisena johtajana toimi vuosina 2004–2012 alankomaalainen Edo de Waart ja hänen jälkeensä musiikillisena johtajana Jaap van Zweden 2012–2024. Englantilaiselle David Athertonille, joka oli orkesterin taiteellinen johtaja vuosina 1989–2000, myönnettiin eläköityessään vuonna 2000 orkesterin kunniakapellimestarin ("Conductor Laureate") arvonimi.
Suomalainen Tarmo Peltokoski valittiin vuonna 2024 orkesterin uudeksi musiikilliseksi johtajaksi. Hän toimii tehtävässä neljän vuoden ajan alkaen kaudesta 2026–2027.
Anita Moen

Anita Moen (s. 31. elokuuta 1967 Elverum, Norja, käyttänyt myös sukunimeä "Moen-Guidon") on norjalainen entinen hiihtäjä ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Suurin osa Moenin arvokisamitaleista tuli viestihiihdosta. Olympialaisista hän saavutti viestihopeaa kolmesti peräkkäin: 1994 Lillehammerista, 1998 Naganosta ja 2002 Salt Lake Citystä. Lisäksi hän saavutti kaksi henkilökohtaista olympiapronssia: 1998 Naganosta 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta ja 2002 Salt Lake Citystä sprinttihiihdosta.
MM-kisoissa Moen saavutti Norjan viestijoukkueessa kolme hopeaa (1995 Thunder Bay, 2001 Lahti ja 2003 Val di Fiemme) sekä yhden pronssin (1993 Falun). MM-kisoissa hänen parhaaksi henkilökohtaisen kilpailun sijoituksekseen jäi vuoden 1997 Trondheimin MM-kisojen 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun viides sija. 
Maailmancupin kisoista Moen saavutti kolme henkilökohtaista osakilpailuvoittoa, joista kaksi sprinttikisoista. Sprintin kokonaismaailmancupissa hän oli toinen kausina 1999/00 ja 2001/02. Lisäksi hän oli kaksi kertaa mukana voittamassa maailmancupin osakilpailua viestijoukkueessa.
Catherine Cusack

Catherine Cusack (s. 21. joulukuuta 1968, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläis-irlantilainen näyttelijä. Hän on edesmenneen näyttelijä Cyril Cusackin neljäs tytär sekä näyttelijöiden Sinéad, Sorcha ja Niamh Cusackin sisarpuoli.
Cusack hyväksyttiin Royal Holloway and Bedford New Collegeen, mutta hän siirtyi työskentelemään lontoolaiseen Tricycle Theatreen. Cusackin ensimmäinen varsinainen näyttelijän rooli oli Brendan Behanin näytelmässä "The Hostage", ennen kuin hän siirtyi näyttelemään BBC:n tuottamaan televisiosarjaan "Sophia and Constance". Hän on myös näytellyt televisiosarjoissa "Doctor Who", "Coronation Street" ja "Elämää Ballykissangelissa" sekä elokuvissa "The Lonely Passion of Judith Hearne" ja "Finding Neverland – tarinan lähteillä".
Saint Vincent ja Grenadiinien maantiede

Saint Vincentin ja Grenadiinien saarivaltio koostuu Saint Vincentin pääsaaresta ja Pohjois-Grenadiinien saaristosta. Saaret kuuluvat Karibian Pieniin Antilleihin ja ovat suurimmaksi osaksi tuliperäisiä.
Valtion kokonaispinta-ala on 389 km², josta peräti 344 km² on Saint Vincentin saarta.
Saint Vincent.
Saint Vincent on vuoristoinen saari, jonka maisemaa hallitsee pohjois-eteläsuunnassa oleva vuorijono. Sen ja samalla myös koko valtion korkein huippu on tulivuori La Soufrière (1234 m), joka on edelleen aktiivinen. Se aiheutti suurta tuhoa 1891, vuonna 1902 sen purkaus tappoi 2000 ihmistä, ja vuoden 1979 purkaus vahingoitti saaren maataloutta ja turismia. Vuorten rinteitä saaren itäpuolella peittävät tiheät metsät, joita halkovat useat joet ja purot.
Saarella sijaitsee Saint Vincentin ja Grenadiinien pääkaupunki Kingstown. Muita isoja asutuskeskuksia saarella ovat Georgetown ja Chateaubelair.
Grenadiinit.
Saint Vincentiin ja Grenadiineihin kuuluu Grenadiinien saariryhmästä Pohjois-Grenadiinit. Suurin osa niistä on korallisaaria. Joitakin saaria kutsutaan osuvasti nimellä "All Awash Island" (), koska välillä ne jäävät kokonaan veden alle. Grenadiinit muodostavat oman kuntansa ("parish"), jonka pääkaupunki on Port Elizabeth Bequian saarella.
Pohjois-Grenadiinien saaret pohjoisesta etelään:
Ilmasto.
Vakaat pasaatituulet leudontavat muutoin saarella vallitsevaa trooppista ilmastoa. Saaristossa on sadekausi touko–marraskuussa. Hurrikaanit voivat yltää Saint Vincentille ja Grenadiineille; viimeisin hurrikkaani iski vuonna 1980.
Volksgrenadier

Volksgrenadier-divisioonat oli nimitys, joka annettiin toisessa maailmansodassa syksyllä 1944 useille saksalaisille jalkaväkidivisioonille lähinnä psykologisista ja moraalisista syistä. Uudetkin jalkaväkidivisioonat saivat nimityksen ”Volksgrenadier” eli kansankrenatööri. Volksgrenadier-divisioona oli käytännössä jalkaväkidivisioona. Volksgrenadier-divisioonia käytettiin Ardennien taistelussa loppuvuonna 1944.
Termi sekoitetaan usein termiin ”Volkssturm”.
Cyril Norman Hinshelwood

Cyril Norman Hilshelwood (19. kesäkuuta 1897 Lontoo – 9. lokakuuta 1967) oli brittiläinen reaktiokineetikko. Hänet palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1956 kemiallisen reaktion mekanismin selvittämisestä. Vuoden 1956 palkinto oli jaettu Hilshelwoodin ja Nikolai Semjonovin kesken.
Akateeminen ura.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Hinshelwood oli kemistinä räjähdysainetehtaassa. Hän aloitti kemian opiskelut vuonna 1920 Westminsterissa. Seuraavana vuonna hän oli opinto-ohjaajana ja opetti Balliol Collegessa kemian opintoja aloittaneita opiskelijoita ja myöhemmin Trinity Collegessa hän oli vanhempana opettajana. Vuonna 1937 hänet nimitettiin kemian professoriksi Oxfordin yliopistoon (Dr Lee'n kemian professuuri), ja tätä asemaa hän piti vuoteen 1964. Hinshelwood oli puheenjohtaja useassa järjestössä: Chemical Society, Royal Society ja Classical Association. Hänet aateloitiin vuonna 1948 ja nimitettiin Ansioritarikuntaan vuonna 1960. Vuonna 1962 Hinshelwoodille myönnettiin Copley-mitali.
Tieteellinen työ.
Suurin osa Hinshelwoodin tieteellisestä työstä on ollut reaktiokinetiikkaa. Hän aloitti 1920-luvulla tutkia useita kaasureaktioita, joiden uskottiin tuolloin olevan unimolekulaarisia. Hinshelwood antoi merkittävän panoksensa näiden reaktioiden mekanismin ymmärtämiseksi vuonna 1927. Samoihin aikoihin Hinshelwood kiinnostui myös tutkimaan kokeellisesti kemiallisia reaktioita kiinteällä pinnalla ja selvittämään heterogeenisen katalyysireaktion mekanismia, jota sanotaan nykyään Langmuir–Hinshelwood-prosessiksi.
Merkittävän laajennuksen tieteelliseen työhönsä Hinshelwood teki tutkimalla Harold Warris Thompsonin kanssa kaasuräjähdyksiä, kuten H2/O2-kaasuseoksen palaminen. Hän selitti jo vuonna 1928 palamisreaktioiden tapahtuvan ketjureaktioina ja laajensi myöhemmin tutkimuksiaan liuosreaktioihin. Hinshelwoodilla oli merkittävä osuus tutkimuksessa, joka selvitti bakteerisoluissa tapahtuvia biokemiallisia reaktioita. Hinshelwood julkaisi myös oppikirjoja fysikaalisesta kemiasta.
Salmivaaran rautatieasema

Salmivaaran rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Sallan kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Salmivaaran kylässä, noin 55 kilometriä itään Kemijärveltä.
Liikennepaikka on avattiin liikenteelle 8. joulukuuta 1941 niin kutsutun Sallan radan valmistuessa. Salmivaarassa oli soraraide. Sotien jälkeen Salmivaaraan rakennettiin asemarakennus jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Myös soraraiteelle tehtiin kolmioraide, jotta sieltä voitiin liikennöidä rataa molempiin suuntiin. Salmivaaran liikennepaikka avattiin uudelleen liikenteelle 17. maaliskuuta 1947. Samana vuonna myös asemarakennus valmistui.
Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961. Vuonna 1961 henkilöliikenne aloitettiin uudelleen, mutta se lakkautettiin lopullisesti 28. toukokuuta 1967. Salmivaaran soraraide suljettiin 1978. Liikennepaikka oli viimeisinä vuosinaan miehittämätön ja se luokiteltiin linjavaihteeksi. Vakinaista tavaraliikennettä ei ollut. Liikennepaikka lakkautettiin Isokylä–Kelloselkä-rataosuuden liikenteeltä sulkemisen yhteydessä 8. joulukuuta 2012. Salmivaaran ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi kaksi kuormausraidetta.
Kursun rautatieasema

Kursun rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Kursun kylässä Sallan kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee noin 39 kilometrin päässä Kemijärveltä itään. Se avattiin ensimmäisen kerran laiturivaihteena 8. joulukuuta 1941. Jatkosodan aikana Kursu muutettiin miehittämättömäksi. Sodan jälkeen Kursu avattiin uudelleen miehitettynä 17. maaliskuuta 1947. Samana vuonna kursuun rakennettiin asemarakennus Lapin jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti.
Liikennepaikalla on ollut kolme kuormausraidetta sekä tavaranosturi ja vaununsiirtolaite. Tavaranosturi ja monia muita rakennelmia on purettu.
Henkilöliikenne oli lakkautettuna radalla vuosina 1949–1961. Lopullisesti henkilöliikenne lakkautettiin 25. toukokuuta 1967, ja tavaraliikenne 1. tammikuuta 2001. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille 2007. Asemalla oli liikenteenohjauksellista käyttöä varsinaisen liikenteen jälkeen, mutta se lakkautettiin 9. joulukuuta 2012 muiden Isokylä–Kelloselkä rataosuuden asemien tapaan.
Radioasema Q

Radioasema Q oli oululaisen Kaimax Media Oy:n harjoittama paikallisradiokanava. Radion ohjelmistoon kuului suurimmaksi osaksi suomalainen iskelmämusiikin soittaminen. Lisäksi kanava esitti muun muassa suorana urheiluotteluita.
Kanavan taajuusalue oli 89,4 "MHz" Oulun seudulla. Radioasema Q toimi 2000-luvun alkupuolella osana itsenäisten paikallisradioiden muodostamaa "Iskelmä-Suomi"-ketjua. Lopulta se kuitenkin muuttui Iskelmä Ouluksi. Ennen Radioasema Q:ta samalla kuuluvuusalueella lähetti Radio Alex
Kanavan RDS-koodi oli: ___Q____
Elina Rintala

Elina Rintala (ent. Salovaara, s. 28. huhtikuuta 1970) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Rintala on ollut valmistumisestaan lähtien vuodesta 1997 kiinnitettynä Tampereen teatterissa. Hän esiintyi Riihi­vuoren teatterissa "Pirun­pelto"-näytelmässä.
Television puolella Rintala on nähty sarjoissa kuten "Muodollisesti pätevä", "Hovimäki", "", "Tehdas," "Pirunpelto, ja Koskinen." Hän toimi 1990-luvulla myös Yle TV2:n kuuluttajana.
Yksityiselämä.
Rintala oli naimisissa 1994–2010 kansan­edustaja Pertti Salovaaran kanssa. Heillä on kaksi tytärtä.
Joutsijärven rautatieasema

Joutsijärven rautatieasema () on entinen rautatieliikennepaikka Joutsijärven kylässä Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee noin 27 kilometriä itään Kemijärveltä. Se avattiin liikenteelle 4. maaliskuuta 1947.
Joutsijärvellä ei ole lainkaan henkilöliikennettä, se lakkautettiin 28. toukokuuta 1967. Satunnainen raakapuunkuormaus loppui, kun rata suljettiin liikenteeltä joulukuussa 2012. Samalla Joutsijärven liikennepaikka lakkautettiin
Joutsijärven asemarakennus on Jarl Ungernin suunnittelema lautavuorattu hirsirunkoinen rakennus. Sen itäpuolella sijaitsee punatiilinen vesitorni.
Lähteet.
Hanhikosken rautatieasema

Hanhikosken rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Nykyisin liikennepaikka on miehittämätön linjavaihde, eikä siellä ole henkilöliikennettä.
Hanhikoski avattiin liikenteelle 15. tammikuuta 1934. Thure Hellströmin suunnittelema laiturirakennus oli valmistunut jo vuonna 1932. Saksalaiset tuhosivat rakennuksen Lapin sodassa. Uusi laiturirakennus rakennettiin 1948. Hanhikoski muutettiin miehittämättömäksi 1. syyskuuta 1954 ja henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1970. Laiturirakennus ja muita rakennuksia siirtyi vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin.
Hanhikosken ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden lyhyen kuormausraiteen, jonka pituus on noin 160 metriä. Ratapihalla on aiemmin ollut lisäksi pitkä sivuraide, joka on purettu.
Kuusivaaran seisake

Kuusivaaran seisake () oli rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa, Lapissa, Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Kuusivaaran kylässä. Virallisesti liikennepaikka oli loppuaikoinaan seisake. Kuusivaaran ratapiha on purettu, jäljellä oli liikenteen loppuvaiheessa enää pääraide matkustajalaitureineen.
Rautatievirasto kielsi matkustajajunien pysähtymisen Kuusivaaran seisakkeella asemainfrastruktuurin puutteiden vuoksi 5. joulukuuta 2007 alkaen. Ratahallintokeskus lakkautti liikennepaikan 30. kesäkuuta 2008.
Enonkosken Pyrintö

Enonkosken Pyrintö (EnPy) on urheiluseura Enonkoskelta Etelä-Savosta, joka perustettiin vuonna 1919. Tunnetuin Pyrinnön urheilija on juoksija Antti Loikkanen.
Enonkosken Pyrinnön miesten lentopallojoukkue nousi kaudeksi 2007–2008 Suomen toiseksi korkeimmalle sarjasolle 1-sarjaan. Kaudella 2009–2010 Pyrintö toimi 1-sarjassa Keski-Savon Paterin ja East Volleyn muodostaman uuden eteläsavolaisen SM-liigajoukkueen Saimaa Volleyn farmijoukkueena.
Pyrinnön lentopallon edustusjoukkue luopui kauden 2015–2016 jälkeen ykkössarjan paikastaan. Pasi Arkon mukaan pienen tekijäporukan voimat alkoivat olla loppu, eikä joukkueen toimintaa ollut enää mahdollista jatkaa.
Numenios

Numenios Apameialainen (100-luvun loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen ja uuspythagoralainen filosofi. Hän vaikutti Apameiassa Syyriassa ja toimi uusplatonismin edelläkävijänä.
Filosofia.
Numenios vaikuttaa pitäneen Pythagorasta korkeimpana auktoriteettinaan, mutta samaan aikaan hän seurasi pääkohdissa Platonia, jota kutsui ”Attikan Moosekseksi”. Professori Michael Wagnerin mukaan Numenios osoitti gnostilaista taipumusta.
Merkittävin ero Numenioksen ja Platonin ajattelun välillä oli hänen tekemänsä ero ”ensimmäisen jumalan” ja demiurgin välillä. Tämä johtuu todennäköisesti juutalais-aleksandrialaisten filosofien, erityisesti Filonin ja hänen "logos"-teoriansa, vaikutuksesta. Prokloksen mukaan Numenios katsoi, että oli olemassa eräänlainen jumalien kolminaisuus, jonka jäseniä hän nimitti ”isäksi”, ”tekijäksi” ja ”siksi mikä on tehty”. Ensin mainittu oli ylin jumaluus tai puhdas järki, toinen maailman luoja, kolmas maailma itse. Numenios piti ruumista sielun vankilana.
Teokset.
Numenioksen tutkielmista on säilynyt katkelmia Eusebioksen teoksessa "Praeparatio Evangelica". Näihin kuuluvat tutkielma "Hyvästä", tutkielmat jotka käsittelivät seikkoja joissa akatemialaiset poikkesivat Platonista, sekä tutkielma Platonin mystisistä sanonnoista. Origeneen mukaan ensin mainittu sisälsi viittauksen Jeesukseen.
Numenioksen teokset olivat arvossaan uusplatonilaisten keskuudessa, ja Plotinoksen oppilaan Amelioksen sanotaan kirjoittaneen lähes kaksi kirjaa kommentaareja niihin.
Christoph Bieler

Christoph Bieler (s. 28. lokakuuta 1977 Hall in Tirol) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä ja olympiavoittaja.
Bielerin uran parhaimmat saavutukset ovat joukkuekilpailusta. Torinossa 2006 hän kuului Itävallan olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen ja Salt Lake Cityssä 2002 sekä Sotšissa 2014 pronssijoukkueeseen. Maailmanmestaruuskilpailuissa Bieler on maailmanmestari joukkuekilpailusta Val di Fiemmestä 2003 ja pronssimitalisti Oberstdorfista 2005. 
Bielerin paras henkilökohtainen arvokisasaavutus on normaalimatkan neljäs tila Sapporon MM-kisoissa 2007. Lisäksi hän on ollut kuudes normaalimatkalla Val di Fiemmessä 2003 ja yhteislähtökilpailussa Liberecissä 2009 sekä kahdeksas normaalimäen Gundersen-kilpailussa Liberecissä 2009 ja Val di Fiemmessä 2013. Olympiakisoissa hän on ollut kolmastoista Torinon 2006 normaalimatkan kilpailussa, kymmenes Vancouverin 2010 suurmäen ja yhdestoista Sotšin 2014 normaalimäen Gundersen-kilpailussa.
Bieler saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan kolmas yhteislähtökilpailussa Sapporossa 25. tammikuuta 2004. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti sprinttikilpailussa Lillehammerissa 3. joulukuuta 2006. Yhdistetyn maailmancupissa hän on voittanut yhteensä kuusi osakilpailua ja ollut palkintokorokkeella 17 kertaa. Kaudella 2006–2007 hän sijoittui neljänneksi niin maailmancupin kokonaiskilpailussa kuin sprintticupissakin. Seuraavalla kaudella hän oli neljäs sprintticupissa ja kuudes kokonaiskilpailussa.
Bieler lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä keväällä 2015.
Bielerin seura on HSV Absam-Bergisel.
Bobby Baldwin

Bobby Baldwin on yhdysvaltalainen entinen pokeriammattilainen ja nykyinen kasinonjohtaja. 
Baldwin voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1978 kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana (ennätyksen rikkoi Stu Ungar vuonna 1980). Hän on voittanut kaikkiaan neljä WSOP-ranneketta vuosina 1977–1979. Vuonna 2003 Baldwin valittiin Poker Hall of Fameen.
Vuonna 1982 Baldwinista tuli Golden Nugget -kasinon asiantuntija ja 1984 hänestä tuli yrityksen hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1987 hänet valittiin The Miragen johtoon. Vuonna 1998 Baldwin nimettiin Bellagion hotellin ja kasinon hallituksen puheenjohtajaksi. Vuosina 1999–2000 hän oli myös Steve Wynnin alaisuudessa Mirage Resortsin rahoituspäällikkönä. Kun vuonna 2000 Mirage Resorts ja MGM Grand yhdistyivät, hänestä tuli MGM Miragen tytäryhtiön Mirage Resortsin toimitusjohtaja.
Vuonna 2005 MGM Miragen ostettua Mandalay Resort Groupin, Baldwinista tuli yrityksen Project City Center -hankkeen vetäjä samalla jatkaen Mirage Resortsin johdossa.
Mike Caro on kirjoittanut Baldwinista kirjan "Bobby Baldwin’s Winning Poker Secrets". Baldwin on kirjoittanut myös Doyle Brunsonin pokerioppaaseen "Super/System". Baldwinin oma pokeriopas "Tales Out of Tulsa" ilmestyi vuonna 1985.
Sandrine Bailly

Sandrine Bailly (s. 25. marraskuuta 1979) on ranskalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Bailly hiihti ankkuriosuuden pronssia voittaneessa Ranskan viestijoukkueessa Torinon talviolympialaisissa 2006 sekä hopeaa saavuttaneessa joukkueessa Vancouverin olympialaisissa 2010. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on voittanut kahdeksan MM-mitalia: yhden kullan, kaksi hopeaa ja viisi pronssia. Maailmanmestaruuden hän voitti takaa-ajokilpailussa vuonna 2003 jakaessaan kultamitalin Martina Glagowin kanssa; molemmat ampuivat kaksi ohilaukausta. Kaudella 2004–2005 hän voitti ampumahiihdon maailmancupin, oli toinen kaudella 2007–2008 sekä kolmas kaudella 2003–2004. Maailmancupista hänellä on 20 osakilpailuvoittoa ja yhteensä 42 palkintopallisijoitusta.
Robert Iler

Robert Iler (s. 2. maaliskuuta 1985) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa vuosina 1999–2007 mafiapomo Tony Sopranon poikaa televisiosarjassa "Sopranos". Hän näytteli samaan aikaan myös muutamassa muussa televisiosarjassa ja elokuvassa. "Sopranosin" päätyttyä hän kuitenkin pääasiallisesti vetäytyi näyttelijänuralta. Sittemmin hän on muun muassa juontanut puheohjelmaa niin ikään "Sopranosissa" näytelleen Jamie-Lynn Siglerin kanssa.
Yksityiselämä.
Iler syntyi ja kasvoi New Yorkissa. Hän on etniseltä taustaltaan amerikanirlantilainen. Iler jäi teinivuosinaan kiinni omaisuusrikoksesta ja marihuanan hallussapidosta.
Edmund Allenby

Edmund Henry Hynman Allenby (23. huhtikuuta 1861 Brackenhurst, Englanti – 14. toukokuuta 1936 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen sotilas, sotamarsalkka ja hallintoviranomainen, joka toimi ensimmäiseen maailmansotaan Brittiläisen siirtoarmeijan johdossa Lähi-idän taisteluissa.
Allenby valmistui Sandhurstin sotakorkeakoulusta, ja hänen sotilasuransa alkoi vuonna 1882 ratsuväessä. Hänen ensimmäinen palveluspaikkansa oli Etelä-Afrikka, jossa hän osallistui myös toiseen buurisotaan (1899–1901). Sodan loputtua Allenby oli ylennetty jo everstiksi.
Ensimmäisessä maailmansodassa Allenby sai komennettavakseen Brittiläisen siirtoarmeijan ratsuväkidivisioonan. Ypresin ensimmäisen taistelun jälkeen Allenby ylennettiin Britannian kolmannen armeijan komentajaksi. Kuitenkin vuonna 1917 Allenby siirrettiin Lähi-itään brittiläisten Egyptin-joukkojen komentajaksi, mikä johtui pitkälti siitä, että hänellä oli ollut erimielisyyksiä Douglas Haigin kanssa Arrasin taistelun taktiikasta.
Allenbyn tehtäväksi annettiin vallata Jerusalem turkkilaisilta jouluun 1917 mennessä. Hänen onnistuikin valloittaa Gazan kaupunki Gazan kolmannessa taistelussa marraskuussa 1917 ja joulukuussa Jerusalem. Seuraavan vuoden syyskuussa Allenbyn joukot kukistivat turkkilaiset pohjoisempana Megiddon taistelussa, minkä ansiosta hän valloitti myös Damaskoksen ja Aleppon. Vuonna 1919 Allenby nimitettiin sotamarsalkaksi ja aateloitiin.
Sodan jälkeen Allenby toimi Brittiläisen kansainyhteisön lähettiläänä Egyptissä vuodet 1919–1925. Vuonna 1925 hän jäi eläkkeelle ja siirtyi Edinburghin yliopiston rehtoriksi. Allenby kuoli vuonna 1936 ja hänet haudattiin Westminster Abbey -kirkkoon.
Allenby on esiintynyt roolihahmona monessa elokuvassa ja kirjallisuudessa. "Arabian Lawrence" -elokuvassa häntä esittää Jack Hawkins.
Craig T. Nelson

Craig Theodore Nelson (s. 4. huhtikuuta 1944 Spokane) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Nelson on esiintynyt esimerkiksi vuoden 1982 kauhuelokuvassa "Poltergeist". Elokuvarooliensa ohella hän on esittänyt pääroolia muun muassa televisiosarjoissa "Coach" vuosina 1989–1997 ja "Poliisipäällikkö Mannion" vuosina 2000–2004. Nelsonille myönnettiin vuonna 1992 Emmy-palkinto ja hän oli neljänä peräkkäisenä vuotena 1992–1995 Golden Globe -ehdokkaana.
Albinos

Albinos () (n. 150) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi, joka eli Smyrnassa ja oli Galenoksen aikalainen.
Albinokselta tunnetaan lyhyt tutkielma nimeltä "Johdanto Platonin dialogeihin". Selvitettyään dialogin luonteen, jota hän vertaa draamaan, kirjoittaja jakaa Platonin dialogit neljään luokkaan, loogisiin, kriittisiin, fysikaalisiin ja eettisiin dialogeihin, ja mainitsee myös nykyisin useimmiten käytetyn jaon tetralogioihin eli neljän dialogin ryhmiin. Hän neuvoo, että "Alkibiades", "Faidon", "Valtio" ja "Timaios" tulisi lukea sarjaksi.
Boethius ja Cassiodorus mainitsevat latinaksi kirjoittaneen Albinoksen (tai Albinuksen), joka kirjoitti musiikista ja geometriasta. Kyseessä saattaa olla eri henkilö.
Albinos on joskus sekoitettu Alkinookseen. Saksalainen tutkija Jacob Freudenthal laittoi 1800-luvulla Alkinooksen teoksen "Platonismin käsikirja" Albinoksen nimiin. John Wittaker on kuitenkin kumonnut tämän vuonna 1990.
Hallstein Bøgseth

Hallstein Bøgseth (s. 8. kesäkuuta 1954) on norjalainen entinen yhdistetyn hiihtäjä.
Bøgseth voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Rovaniemellä 1984. Hopeaa hän voitti joukkuekisasta Oslossa 1982, Seefeldissä 1985 ja Obersdorfissa 1987. Parhaimmillaan hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa sijalle kahdeksan normaalikilpailussa Seefeldissä 1985. Hän oli mukana myös kaksissa olympialaisissa (Sarajevo 1984, Calgary 1988).
Maailmancupissa Bøgseth voitti yhden osakilpailun ja sijoittui neljä kertaa palkintokorokkeelle. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi kausina 1984–1985 ja 1985–1986.
David Sumberg

David Anthony Gerald Sumberg (s. 2. kesäkuuta 1941) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän on varsinaiselta ammatiltaan asianajaja. 
Sumberg istui Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin jäsenenä englantilaisesta Bury Southin vaalipiiristä vuosina 1983–1997. Häntä seurasi Työväenpuolueen Ivan Lewis. 
Sumberg istui myös Manchesterin kaupunginvaltuustossa. Hän oli vuosina 1999–2009 Euroopan parlamentin jäsenenä ja kuului Euroopan parlamentin konservatiiviryhmään.
Pistoolikatkaravut

Pistoolikatkaravut (Alpheidae) on kymmenjalkaisten lahkoon kuuluva äyriäisheimo, johon kuuluu 49 sukua. Osa heimon lajeista saalistaa voimakkaan äänen avulla. Samankaltaisella menetelmällä saalistavia rapuja on myös Palaemonidae-heimossa.
Gwyneth Dunwoody

Gwyneth Patricia Dunwoody (o.s. Phillips, 12. joulukuuta 1930 – 17. huhtikuuta 2008) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin jäsen vuosina 1966–1970 ja jälleen vuodesta 1974 aina kuolemaansa saakka.
Dunwoodyn vaalipiireinä olivat Exeter (1966–1970), Crewe (1974–1983) ja Crewe and Nantwich (1983–2008). 
Dunwoody toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1975–1979, jolloin edustajat valittiin vielä kansallisesta parlamentista.
Hän kuului Työväenpuolueen Israelin Ystävät yhdistykseen, ja toimi myös järjestön puheenjohtajana. Hän tuli huomattavasta poliitikkosuvusta ja oli naimisissa poliitikko John Dunwoodyn kanssa, kunnes tämä kuoli vuonna 2006.
Gwyneth Dunwoody kuoli sydänleikkauksen jälkeen 77-vuotiaana.
Cobra Starship

Cobra Starship oli New Yorkista kotoisin oleva rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 2005.
Historia.
Alun perin yhtye oli Midtownin laulajan Gabe Saportan sivuprojekti. Cobra Starshipin saama menestys oli kuitenkin niin suuri, että Gabe päätti unohtaa Midtownin ja panostaa täysillä Cobra Starshipiin.
Gabe Saportan mukaan hän sai itse "Cobralta" käskyn, jonka mukaan hänen tehtävänsä maan päällä oli opettaa ihmisiä ottamaan rennommin.
Yhtyeen alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Gaben lisäksi Maja Ivarsson (The Sounds), William Beckett (The Academy Is…) sekä Travis McCoy (Gym Class Heroes). Tällä kokoonpanolla yhtye tosin esiintyy ainoastaan "Bring It (Snakes on a Plane)" -kappaleella, joka on Cobra Starshipin ensimmäinen single (2006). Kappale sai innoituksensa samannimisestä elokuvasta, jonka soundtrackille kappale lopulta päätyi. Vaikka superyhtyeeksi kutsutun kokoonpanon tie oli lyhyt, yhteistyö henkilöiden välillä ei kuitenkaan loppunut. Travis McCoy vierailee Cobra Starshipin toisella pitkäsoitolla "¡Viva La Cobra!" (2007) kappaleella "Kiss My Sass".
Koska Majalla, Travisilla ja Williamilla oli omat projektinsa jäi Gaben tehtäväksi hankkia Cobra Starshipille uudet jäsenet, joilla riittäisi aikaa yhtyeelle. Paikkansa yhtyeestä löysivät Ryland Blackinton (kitara), Elisa Schwartz (koskettimet), Nate Novarro (rummut) sekä Alex Suarez (basso). Elisan tapa työskennellä ei kuitenkaan sopinut yhtyeen muiden jäsenten kanssa yhteen ja hänet heitettiin ulos. Elisan tilalle valittiin Victoria Asher (2007).
Yhtye teki levytyssopimuksen Pete Wentzin omistaman Decaydance levy-yhtiön kanssa (2006). Ensimmäinen pitkäsoitto "While the City Sleeps, We Rule the Streets" ilmestyi 10. lokakuuta 2006. Yhtye tuntui kuitenkin jäävän pelkästään superyhtyeen jäsenten fanien tietoisuuteen, kunnes toinen levy ilmestyi levykauppojen hyllyille seuraavana vuonna. Fall Out Boy -yhtyeen laulajana tunnetun Patrick Stumpin tuottama "¡Viva La Cobra!" -albumi ilmestyi 23. lokakuuta 2007.
Keväällä 2008 yhtyeellä on edessä ensimmäinen kiertue pääesiintyjänä. Syksyllä 2008 Cobra Starship suuntasi Australiaan lämmittelemään Panic at the Discon maailmankiertuetta.
Suvi-illan maraton

Suvi-illan maraton on Helsinki City Marathonin jälkeen Suomen toiseksi suurin maratonin sisältävä juoksutapahtuma yhdessä Paavo Nurmi Marathonin kanssa. Tapahtuman vuosittainen kokonaisosallistujamäärä on tasoittunut noin 2000 osallistujaan, joista maratonille ilmoittautuneita noin kymmenesosa.
Suvi-ilta on perinteisesti järjestetty viikko ennen juhannusta. Kilpailun järjestäjä on Forssan Salama.
Juoksulajeja on kolme: täysimittainen maraton, puolimaraton ja kymppi. Rullaluistelijoille oli vuoteen 2012 asti tarjolla 40 ja 20 km kilpailut, sauvoilla tai ilman. 2013 rullaluistelun tilalle tuli pyöräily kahden matkan muodossa, 35 km ja 95 km. Yleisen kilpasarjan lisäksi kilpailut on jaettu ikäluokkiin 40-vuotiaista ylöspäin aina viiden vuoden välein. Lisäksi lapsille ja varhaisnuorille (5–13 vuotiaille) on tarjolla oma 3 km juoksu.
Kaikkien lajien startti- ja maalipaikka on Forssan urheilukentän läheisyydessä. Juoksijat suuntaavat kohti Tammelaa, ja pyöräilijät suuntaavat pohjoiseen, Koijärven kylän suuntaan.
Bruce Sterling

Bruce Sterling (s. 1954) on teksasilaissyntyinen kirjailija ja professori. 
Sterling tunnetaan yhtenä kyberpunkin perustajista. Hän toimitti science fiction -uutiskirjettä nimeltä "Cheap Truth", salanimellä Vincent Omniaveritas. Sterlingin toimittama "Peililasit"-valikoima (1986) kokosi yhteen 1980-luvun keskeisimmät kyberpunk-novellistit. Sterlingin suomennetuista romaaneista lähinnä esi-kyberpunkkia on "Taistelija" (1980). Kaksi romaanin "Kulkuri" (1985) maailmaan sijoittuvaa tarinaa on ilmestynyt suomeksi "Tähtivaeltaja"-lehdessä.
Kotikaupungissaan Austinissa Teksasissa hän on tunnettu pihan joulukoristeista, jotka esittelevät digitaalitaidetta. Sterling on libertaristi ja yksi Electronic Frontier Foundationin perustajista.
Juba (tarkka-ampuja)

Juba () on Irakissa käytettävä Irakin vastarinnan yhden tarkka-ampujan tai -ampujaryhmän sotanimi. Internetissä julkaistiin useita videoita, joissa tarkka-ampuja tappaa yhdysvaltalaisia sotilaita, jolloin Yhdysvaltain asevoimissa alettiin kutsua tekijää Jubaksi. Kyse saattaa olla yhdestä tai useammasta henkilöstä.
Taktiikka.
Tekijä on usein ampunut paketti- tai henkilöautosta Bagdadin vilkkailla kaduilla. Sekä ihmismassat että autot antavat hyvän suojan. Tekijä ampuu vain yhden laukauksen, jolloin hän ei ilmianna olinpaikkansa. Ainoastaan yhdessä videossa on ammuttu kaksi laukausta. Al-Jazeera -kanava näytti videon, jossa amerikkalaista sotilasta ammutaan kaksi kertaa valojuova-ammuksilla, jotka jättävät näkyvän valojuovan ilmaan. Monesti osuman saaneet loukkaantuvat lievästi. Useissa videossa näkyy Irakin Islamilaisen Armeijan Tunnus yläkulmassa ja soi Nashid taustalla. Usein myös videossa puhuu henkilöitä äänenmuunnetulla äänellä ja sumennetulla naamalla. Videoissa usein myös näytetään tilasto Yhdysvaltojen tappioista.
Kalusto.
Joissakin videoissa näkyy alun perin Neuvostoliiton armeijalle kehitetty tarkkuuskivääri Dragunov.
FC Oulun Pallo

FC Oulun Pallo (FC OPA) on oululainen urheiluseura, jonka miesten ja naisten edustusjoukkueet pelaavat futsalia t-Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal Ykkösessä kaudella 2021-2022.
FC OPA on jalkapalloseuraksi aikanaan perustettu, mutta keskittynyt vuodesta 2013 saakka vain futsaliin. Jalkapallo on mukana enää vain harrastetoimintana. Naisten futsaltoiminta alkoi vuonna 2017. 
Seuran historiaa.
Seura perustettiin 2005, kun poikien -87 ikäluokka siirtyi A-junioreihin. Ongelmaksi muodostui sopivan joukkueen löytäminen Oulusta niille nuorille, joilla ei ollut halua tai mahdollisuuksia alkaa harjoitella tähtäimenään A-junioreiden valtakunnallinen sarja. Keskusteluissa muiden seurojen kanssa todettiin, etteivät ne katsoneet tarvitsevansa joukkuetta, joka aloittaisi pelaamisen miesten piirisarjassa. Tämän vuoksi joukkueen taustahenkilöt näkivät ainoaksi mahdollisuudeksi uuden seuran perustamisen, jotta hyvähenkinen ydinjoukko voitaisiin pitää kasassa ja ehkäistä drop out -ilmiötä.
Harjoittelu aloitettiin niillä harjoitteluvuoroilla, joita muilta seuroilta sattui jäämään. Seura ilmoitettiin rohkeasti Pohjois-Suomen piirin sarjatoimintaan mukaan ja Luulajan turnaukseen, joka oli tarkoitettu juuri 1987 ja myöhemmin syntyneille pojille. Mukana oli aluksi vain kymmenisen poikaa minkä vuoksi apuja tarvittiin ja Luulajan turnaukseen saatiin vahvistuksia OsPa:n pelaajista. Luulajan turnauksessa paljastui jalkapallokulttuurien ero naapureiden välillä: Ruotsissa nuorilla on mahdollisuuksia jatkaa harrastusta paljon vanhemmalle iälle kuin Suomessa. Luulajan turnauksen perusteella todettiin, että FC OPA:lle oli tilausta joukkueena, johon voi tulla pelaamaan, vaikkei tähtäin olisi ihan huipulle tai perheellä ei ole varaa maksaa osallistumisesta valtakunnalliseen sarjatoimintaan. 
Seura otti uuden suunnan kun talvella 2013 se päätti luopua jalkapallon kilpailutoiminnasta ja keskittyä futsaliin.
Pelaajat 2020-2021.
Maalivahdit.
1 Juhana Mäkelä (mv)
33 Ville Halonen (mv.)
44 Olli Karppinen (mv.)
Kenttäpelaajat.
2 Niko Junkkari
3 Janne Mäntynenä
5 Joonas Sohlo
6 Heikki Viia
7 Juhani Strid
9 Teemu Mattila
10 Jani Haikola
11 Samu Katajamäki
12 Niko Puumalainen
14 Pekka Welling
15 Sami Kuronen
16 Tommi Welling
18 Mikko Lukkarinen
19 Jere Paalanen
21 Mikko Alahautala
24 Khadem Rahimi
Valmennus.
Päävalmentaja: Heikki Viia 
Valmentajat: Niko Junkkari ja Joonas Sohlo
MV valmennus: Juhana Mäkelä
Fysiikkavalmennus: Tommi Welling
Valmentajat.
Jalkapallo
Dercy Gonçalves

Dolores ”Dercy” Gonçalves Costa (23. kesäkuuta 1907 – 19. heinäkuuta 2008) oli brasilialainen näyttelijä ja koomikko. Hän työskenteli huomattavan pitkän uransa aikana teatterissa, elokuvissa, radiossa ja televisiossa. Vuonna 1993 hän voitti "Festival de Brasilia do Cinema Brasileiro" -tapahtuman parhaan naissivuosan Candango-palkinnon roolistaan elokuvassa "Oceano Atlantis".
Gonçalves voitti myös muita palkintoja, kuten "Grande Prêmio BR do Cinema Brasileiro" -kunniapalkinnon vuonna 2005. 
Santa Maria Madalenassa, Rio de Janeiron osavaltiossa syntynyt Gonçalves herätti kansainvälistä huomiota poseeraamalla vielä 94-vuotiaana "Penthousen" kuviin. Niin ikään hän osallistui vanhuusiällään Rio de Janeiron karnevaaliin rintansa paljaina.
Joaquim Fiúza

Joaquim Mascarenhas de Fiúza (8. helmikuuta 1908 São Domingos de Benfica – 4. maaliskuuta 2010 Lissabon ) oli portugalilainen purjehtija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1936, 1948 ja 1952 ja voitti Helsingissä Star-luokan pronssia maanmiehensä Francisco de Andraden kanssa.
Lolo Jones

Lolo Jones (syntymänimeltään Lori Jones, s. 5. elokuuta 1982 Des Moines, Iowa) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja rattikelkkailija. Yleisurheilussa hänen päämatkansa on 100 metrin aitajuoksu.
Ura.
Yleisurheilu.
Jones voitti vuonna 2003 sisäratojen NCAA-mestaruuden 60 metrin aidoissa. Kolme vuotta myöhemmin hän sijoittui viidenneksi 100 metrin juoksussa ajalla 11,24 ja kuudenneksi 100 metrin aidoissa ajalla 12,76. Vuonna 2007 hän voitti Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän juoksi 100 metrin aidoissa kuudenneksi ajalla 12,62. Vuonna 2008 Jones voitti jälleen kotimaansa sisäratojen mestaruuden 60 metrin aidoissa. Hän voitti samassa lajissa myös MM-kultaa Valencian sisäratojen MM-kisoissa ajalla 7,80.
Kesällä 2008 Jones voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnan 100 metrin aitajuoksussa. Pekingin olympialaisissa hän oli lajin voittajasuosikki, mutta hän kompuroi olympiafinaalissa 9. aidalla johtoasemasta ja jäi lopulta seitsemänneksi. Kultamitalin vei joukkuekaveri Dawn Harper. Kauden päätteeksi Jones voitti . 
Jones voitti kolmannen kerran peräkkäin Yhdysvaltain hallimestaruuden 60 metrin aitajuoksussa vuonna 2009. Seuraavana talvena hän voitti lajin maailmanmestaruuden Dohassa kisaennätyksellä 7,72. Kesällä 2010 hän voitti 100 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen-mestaruuden ja sijoittui maanosien cupissa toiseksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli neljäs ajalla 12,58.
Rattikelkkailu.
Syksyllä 2012 Jones kokeili ensimmäisen kerran rattikelkkailua ja lokakuussa 2012 hänet valittiin Yhdysvaltain kelkkailumaajoukkueeseen. Heti kauden ensimmäisessä maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui parinsa Jazmine Fenlatorin kanssa toiseksi kahden naisen kelkkailussa. Vuoden 2013 kelkkailun MM-kilpailuissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa. Vuoden 2014 olympialaisissa hän sijoittui Jazmine Fenlatorin kanssa 11:nneksi. MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui joukkuekilpailussa Yhdysvaltain joukkueessa kuudenneksi. Vuoden 2021 MM-kilpailuissa hän voitti kultaa kahden naisen kelkkailussa yhdessä Kaillie Humphriesin kanssa. Helmikuuhun 2021 mennessä hän on rattikelkkailun maailmancupissa kahden naisen kelkkailussa voittanut kolme osakilpailua, ollut viidesti toinen ja kerran kolmas ja lisäksi sijoittunut joukkeukilpailussa kerran kolmanneksi.
Lolo Jones on valmistunut Louisianan osavaltionyliopistosta. Hänellä on norjalaisia, ranskalaisia sekä afrikkalaisia sukujuuria. Lolo Jones on kristitty ja tunnettu puhumaan uskostaan mm. blogeissaan. Lolo Jones on tullut tunnetuksi lahjoituksistaan ja osallistumisistaan hyväntekeväisyyteen.
Eric Tindill

Eric William Thomas Tindill (18. joulukuuta 1910 – 1. elokuuta 2010) oli uusiseelantilainen urheilija, joka pelasi maajoukkuetasolla sekä rugby unionia että krikettiä. 
Kriketinpelaajana Tindill pelasi Uuden-Seelannin joukkueessa viisi test matchia vuosina 1937–1947. Lyöntikeskiarvoksi tuli 9,12. Hän pelasi myös kotimaassaan Wellingtonille 69 "first-class"-ottelua lyöntikeskiarvolla 30,35.
Rugbyä Tindill pelasi Uuden-Seelannin All Blacks -joukkueessa. Hän työskenteli myöhemmin tuomarina molemmissa lajeissaan. Kuollessaan hän oli iäkkäin elossa ollut entinen test-kriketin pelaaja.
Jamaal Torrance

Jamaal Torrance (s. 20. heinäkuuta 1983) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Torrance kuului Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 Yhdysvaltain hopeajoukkueeseen 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Hän oli Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestissä MM-kultaa. Hän voitti sisäratojen Yhdysvaltain-mestaruuden 400 metrin juoksussa 2009. Hän voitti Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 MM-pronssia 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa ajalla 46,43, minkä lisäksi hän oli myös Yhdysvaltain 4 x 400 metrin joukkueessa voittamassa kultaa. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui 400 metrin välierissä. 4 x 400 metrin viestissä hän juoksi alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti toisella kokoonpanolla lopulta maailmanmestaruuden. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti kultaa 4 × 400 metrin viestissä juostuaan alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa.
Ennätykset.
Lähteet: IAAF, Tilastopaja
Greg Nixon

Greg Nixon (s. 12. syyskuuta 1981) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Nixon kuului Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 Yhdysvaltain joukkueeseen, joka sai hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisoissa 2008 400 metrin alkuerissä ajalla 47,64. Hän oli samoissa kisoissa mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti MM-kultaa 4 × 400 metrin viestissä.
Hän oli mukana Yhdysvaltain kultaa voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa myös Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja juoksi avausosuuden Yhdysvaltain 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden.
Lähde: Tilastopaja