tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arno Hohenthal

Arno Otto Hohenthal (13. helmikuuta 1884 Maalahti – 4. heinäkuuta 1953) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (1944). Hohenthal perusti yhdessä Karl Stockmannin kanssa urheiluvälineitä valmistaneen "Urheilutarpeita oy - Sportartiklar Ab" -yrityksen vuonna 1916, jonka valmistaminen tuotteiden nimeksi tuli 1920-luvulla "Karhu". Hohenthal toimi perustamansa yrityksen toimitusjohtajana.
Hohenthalin vanhemmat olivat rovasti Klas Emil Hohenthal ja Leonie Reichnitz.Hänen veljiään olivat everstiluutnantti Veli Hohenthal ja vuonna 1905 prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen murhannut Lennart Hohenthal. Hohenthal kävi keskikoulun synnyinseudullaan Vaasassa, mutta suoritti lukiovuodet Oulun lyseossa, josta valmistui ylioppilaaksi 1898. Sen jälkeen hän suoritti Raahen porvari- ja kauppakoulun vuonna 1904 ja Leipzigin kauppakorkeakoulun vuonna 1906. 
Englantiin suuntautuneen opintomatkan jälkeen hän toimi Julius Tallbergin liikkeen kirjeenvaihtajana ja kirjanpitäjänä 1908–1910 ja Suomen Husqvarna oy:n johtajana 1910–1916. Keväällä 1916 Arno Hohenthal oli perustamssa urheilutarvikkeiden maahantuovaa liikettä "Urheilutarpeita oy - Sportartiklar Ab", jonka toimitusjohtajana hän työskenteli aivan viimeisiin vuosiin asti. Yritys vaihtoi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1966 nimekseen tuotemerkin mukaiseksi eli Karhu Oy. Hänen toimitusjohtaja-aikanaan yrityksen toimipaikat olivat Helsingissä ja Porvoon maalaiskunnan Kerkkoossa. Hän oli perustamassa asuinpaikkakunnalleen Kauniaisiin kylpylää Oy Bad Grankulla AB sekä samaan aikaan ensimmäistä laskettelurinnettä vuonna 1933.
Hän osallistui työurallaan järjestötoimintaa toimien Suomen Teollisuusliiton, Suomen Vientiyhdistyksen ja Kotimaisen Työn Liiton hallitus. Vuonna 1928 hän oli Suomen hallituksen valtuuttamana järjestelmässä Barcelonan maailmannäyttelyn Suomen paviljonkia syksyllä 1928.
Hohenthalin puoliso oli vuodesta 1913 Elin Bergroth. Heidän poikansa oli kauppaneuvos Rolf Hohenthal, joka jatkoi isänsä perustaman yrityksen toimintaa.
Hohenthali osallistui sisällissotaan Porin rykmentin kevyen konekiväärikomppanian komppanianpäällikkönä ja ylennettiin reserviluutnantiksi. Hänelle myönnettiin 2. luokan Vapaudenmitali ja Vapaussodan muistomitali sekä ranskalainen Officier d'Académie -kunniamerkki.
Heikki Laakso

Heikki Laakso (19. helmikuuta 1877 Hämeenlinnan maalaiskunta – 27. helmikuuta 1933 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraatti.
Laakso syntyi torpparin perheeseen. Hän työskenteli nuorena maataloustöissä ja verkatehtaassa ja hankki tietoja itseopiskelulla. Laakso oli toimittajana "Hämeen Voimassa" vuosina 1907–1911, "Sorretun Voimassa" vuonna 1912, "Rajavahdissa" vuosina 1912–1913, "Työssä" vuosina 1913–1914, "Hämeen Voiman" toimitussihteerinä ja päätoimittajana vuosina 1916–1918, "Kansan Lehden" päätoimittajana vuosina 1919–1921, "Pienviljelijän" toimittajana vuosina 1921–1922, "Sosialistin" päätoimittajana vuosina 1922–1923, "Työn Voiman" toimitussihteerinä vuosina 1923–1925 sekä jälleen "Kansan Lehdessä" vuonna 1926 ja "Työn Voimassa" lyhyen aikaa vuonna 1929. 
Laakso osallistui aktiivisesti poliittiseen ja ammatilliseen yhdistystoimintaan, ja hänet valittiin muun muassa Tampereen ja Jyväskylän kaupunginvaltuustoihin. Hän kuului myös maataloustyöväen työoloja suunnittelemaan asetettuun valtionkomiteaan ja oli Suomen edustajana Geneven kansainvälisessä työkonferenssissa vuonna 1921.
Parveilu

Parveilu on etenkin joidenkin hyönteisten kuten kulkusirkkojen, tarhamehiläisten, muurahaisten ja termiittien käyttäytymistä, jossa ne muodostavat suuria ja liikkuvia parvia.
Suurimpia parvia muodostavat kulkusirkat. Kulkusirkkojen parveilu alkaa, kun populaatio on kasvanut niin suureksi, että sille ei enää riitä ruokaa. Tällöin kulkusirkat kerääntyvät yhteen ja lähtevät parven muodossa etsimään ruokaa ja elintilaa. Suuret kulkusirkkaparvet ovat vitsauksia, jotka syövät suihinsa suuret määrät kasvillisuutta. Suurin mitattu parvi on "Schistocerca gregaria" -lajin vuonna 1954 Keniassa muodostama parvi, joka kattoi 200 neliökilometriä ja sisälsi noin 10 miljardia yksilöä. Kaikki Kenian 50 kulkusirkkaparvea sinä vuonna kattoivat yhteensä 1000 neliökilometriä ja 50 miljardia yksilöä.
Parveileminen on tarhamehiläisyhdyskuntien tapa lisääntyä luontaisesti. Mehiläiskuningatar lähtee pesästä kymmenien tuhansien työmehiläisten kanssa ja perustaa uuden yhdyskunnan jonnekin muualle. Mehiläiset torjuvat parveilun avulla myös ulkoisia uhkia kuten tauteja, loisia ja saalistajia.
Bassersdorf

Bassersdorf on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on vajaat 12 000 asukasta.
Sijainti.
Bassersdorf sijaitsee Mittellandissa Klotenin itäpuolella kymmenkunta kilometriä Zürichistä koilliseen.
Liikenne.
Moottoritie A1/A4 kulkee kaupungin eteläpuolitse. SBB:n rautatiet Zürichistä Zürichin lentoaseman ja Klotenin kaupungin kautta kulkevat kaupungin rautatieaseman kautta.
Bassersdorf kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): SBB:n S7- ja S24-junat pysähtyvät Bassersdorfissa.
Hatzor HaGlilit

Hatzor HaGlilit (hepr. חָצוֹר הַגְּלִילִית‎ kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on kaupunki Korazimin tasangolla Israelin Pohjoisella hallintoalueella, Rosh Pinnan ja Safedin kaupunkien lähistöllä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165.
Nimi.
Hatzor HaGlilit (kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on saanut nimensä lähellä sijaitsevan Tel Hazorin eli muinaisen raamatullisen Hazorin kaupungin rauniokummun mukaan.
Maantiede.
Hatzor HaGlilit sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa Rosh Pinnan koillispuolella.
Historia.
Nykyinen Hatzor HaGlilit sijaitsee historialliseen Hazorin kaupunkiin liitetyn rauniokummun eli Tel Hazorin eteläpuolella. Hatzor oli Raamatun mukaan kanaanilaisten ja myöhemmin israelilaisten Naftalin heimon kaupunki (Joos. 19:36) myöhäisellä pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Assyrian kuningas Tiglatpileser III valloitti kaupungin vuonna 732 eaa. Asukkaat joutuivat pakkosiirtolaisuuteen ja kaupunki poltettiin maan tasalle.
Nykyisen kaupungin paikalle alettiin rakentaa asuntoja vuonna 1950 ja sen ensimmäiset asukkaat muuttivat paikalle vuonna 1953 Rosh Pinnan uusien siirtolaisten väliaikaiselta leiriltä. Ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan maista. Taloudellinen tilanne oli etenkin alkuaikoina varsin huono ja monet paikalle tulleista siirtolaisista päätyivät muuttamaan muualle. Paikkakunta alkoi kuitenkin kasvaa talouden lopulta kohentuessa.
Talous.
Hatzor HaGlilitiä ympäröi tuottoisa maatalousalue, joka saa vetensä Hulanlaakson alueelta. Kaupungissa on myös teollisuutta. Paikalta on myös hyvät yhteydet Safediin ja Kirjat Shmonaan. Paikallisten keskimääräiset tulotasot ovat kuitenkin olleet Israelin keskimääräistä alhaisemmat.
Väestö.
Hatzor HaGlilitin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 8 550, vuonna 1969 5 250 ja vuonna 1953 895.
Edvard Berendts

Edvard (Eduard Nikolaevitch) Berendts (; 21. joulukuuta 1860 Pietari, Venäjä – 5. elokuuta 1930 Tallinna, Viro) oli venäläinen professori ja lainoppinut, jonka tutkimukset koskivat muun muassa Ruotsin oikeusoloja. Sittemmin hän oli jäsenenä sensuurihallituksessa. Vjatšeslav von Plehwen johtaessa Suomen asioita Berendts nimitettiin virkamieheksi erinäisiä toimia varten ministerivaltiosihteerin-virastoon ja yliopiston kanslerinsihteeriksi, mutta olojen palautuessa hän sai näistä toimista laillisen eron. Puoluekannaltaan hän oli oktobristi. Berendts julkaisi myös venäjäksi esityksiä Suomen raha-asioista, yliopistosta ynnä muusta. Uransa viimeiset vuodet 1919–1930 Berendts oli Tarton yliopiston professori.
Sysivälskäri

Sysivälskäri ("Acanthurus gahhm") on välskärikalojen (Acanthuridae) heimoon kuuluva trooppisissa merivesissä elävä kalalaji. Sitä pidetään toisinaan meriakvaariossa.
Sysivälskäri voi maksimissaan kasvaa 40 senttimetrin mittaiseksi. Sen selkäevässä on yhdeksän piikkiä ja peräevässä kolme.
Sysivälskäriä tavataan kotoperäisenä Punaisellamerellä, Adeninlahdella ja Socotrassa. Tyynellämerellä havaitut sysivälskärit ovat ilmeisesti olleet todellisuudessa epolettivälskäreitä ("Acanthurus nigricauda"). Sysivälskäriä tavataan yleensä koralliriutoilla tai niihin liittyvillä elinympäristöillä 5–50 metrin syvyydessä. Sitä uhkaavat kaupunkien kasvu, uudisraivaus rannikkoalueilla, kalastuksen lisääntyminen, piikkikruunujen määrän räjähdysmäinen kasvu ja vesien saastuminen. Sysivälskäriä kalastetaan ravinnoksi, mutta tällä hetkellä sillä ei ole merkittävää vaikutusta lajin populaatioihin.
Jero Mäkeläinen

Jero Mäkeläinen on kouvolalainen tanssija ja drag-artisti. Hänet tunnetaan pop-laulaja Antti Tuiskun taustatanssijana.
Mäkeläinen on valmistunut tanssijaksi Turun konservatoriosta. Hän tanssii enkelinä Helsingin kaupunginteatterin Kinky Boots -musikaalissa, ja on mukana myös Tampereen Työväen Teatterin samassa musikaalissa, samassa roolissa. Hän on esiintynyt myös drag-tanssijana Marko Vainion Divet and the Dreamgirls -showssa. 
Musikaalit.
We Will Rock You -musikaali, Amfi-teatteri, Helsinki, 2020
Kinky Boots (enkeli), TTT, 2020
Kinky Boots (enkeli), Helsingin kaupunginteatteri, 2018
Poikamiesboksi, Kouvolan Teatteri, 2016
Nenä-ooppera, Suomen Kansallisooppera, 2015
Miten menestyä vaivatta liike-elämässä, Helsingin kaupunginteatteri, 2014
Aiheesta muualla.
https://kouvolansanomat.fi/uutiset/kulttuuri-ja-viihde/fce53e0e-0918-4ec9-a46c-6e140eabc131
https://www.uusilahti.fi/jutut/kaupungin_kasvot/art2342605
https://www.hameensanomat.fi/kulttuuri/drag-artistin-show-lahtee-lentoon-jo-takahuoneessa-954719/
https://www.mtv.fi/sarja/huomenta-suomi-33001003008/drag-artisti-marko-vainio-muuntuu-moneksi-1116167 
https://www.youtube.com/watch?v=AMxZPOLT778 Antti Tuisku - Kumipuku
https://www.youtube.com/watch?v=AIOf8vGe5GA Jero Mäkeläinen muuntautuu naiseksi
Järvenpään uimahalli

Järvenpään uimahalli on Järvenpään Pajalassa sijaitseva uimahalli. Halli otettiin käyttöön vuonna 1972, ja sen peruskorjaus ja laajennus toteutettiin vuonna 2008. Uimahallissa on kuusiratainen 25 metriä pitkä pääallas sekä nuorisoallas, opetusallas, monitoimiallas, hieronta-allas, kylmävesiallas, tenava-allas ja vesiliukumäki. Hallin yhteydessä on myös kahvila, kuntosali, liikuntahalli ja solarium.
Madame X

Madame X on yhdysvaltalaislaulaja Madonnan neljästoista studioalbumi. Albumin julkaisi Interscope Records 14. kesäkuuta 2019.
Keski-Espoon uimahalli

Keski-Espoon uimahalli on Espoon keskuksessa toimiva uimahalli. Halli toimii heinäkuussa 2003 valmistuneessa Kaivomestari-rakennuksessa, jossa toimivat myös Kuninkaantien lukio, kuntosali, liikuntahalli, fysioterapia, kahvila ja Espoon työväenopiston tiloja.
Uimahallissa on neliratainen, 25-metrinen pääallas sekä opetusallas, vastavirta-allas, terapia-allas, poreallas ja lasten kahluuallas. Hallissa on tavallisten saunojen lisäksi myös hybridisaunat, jotka toimivat vuoroin infrapunasaunoina sekä aromasaunoina.
Institut du cerveau et de la moelle épinière

Aivo-ja selkäytimen instituutti () on voittoa tavoittelematon yksityisen ranskalaisen säätiön omistama instituutti, joka tutkii aivo- ja neurologisia ja psykiatrisia sairauksia (Alzheimerin, Parkinsonin, dystonia, epilepsia, multippeliskleroosi, aivohalvaus, syöpä, dementia, masennus, pakko-oireinen häiriö, autismi jne.) sekä selkäydinsairauksia (halvaantuminen, neliripalgia jne.).
Se perustettiin 24. syyskuuta 2010 Pitié-Salpêtrière -sairaalan oheen. Se kokoaa yhteen 600 tutkijaa, insinööriä ja teknikkoa.
Perustajajäsenet.
ICM kokoaa yhteen henkilöitä kaikilta elämänaloilta (lääketiede, urheilu, kauppa, elokuva jne.) Ja jotka ovat antaneet eri osaamisalueensa säätiön palvelukseen: Gérard Saillant (ICM: n presidentti), Yves Agid (tieteellinen johtaja), Olivier Lyon-Caen, Luc Besson, Louis Camilleri, Jean Glavany, Maurice Lévy, Jean-Pierre Martel, Max Mosley, Lindsay Owen-Jones, Michael Schumacher, Jean Todt, David de Rothschild tai Serge Weinberg.
ICM: n sponsorit ovat Jean Reno ja Michelle Yeoh.
iPEPS-inkubaattori.
ICM isännöi yrityshautomoa. Joulukuusta 2019 lähtien tähän hautomoon on sijoitettu yli 27 yritystä.
Lou Gehrigin muistopalkinto

Lou Gehrigin muistopalkinto () on MLB:n vuosittain jakama palkinto, joka myönnetään kauden aikana urheiluhenkisyyttä ja yhteisöllisyyttä sekä pelikentällä että sen ulkopuolella osoittavalle baseball pelaajalle. Palkinto on nimetty baseball pelaaja Lou Gehrigin mukaan.
Antti Syväjärvi

Antti Samuli Syväjärvi (s. Pello) on suomalainen filosofian tohtori ja hallintotieteen tohtori, joka on toiminut Lapin yliopiston hallintotieteen professorina vuodesta 2005 ja Tampereen yliopiston dosenttina (henkilöstövoimavarojen johtaminen) vuodesta 2007. Hän on toiminut Lapin yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan dekaanina 2015–2017 ja tutkimusvararehtorina 2018–2019. Syväjärvi on Lapin yliopiston rehtori vuosina 2020–2024. 
Syväjärvi tuli ylioppilaaksi Pellon lukiosta vuonna 1987. Hän vietti 1990-luvun Britanniassa ja suoritti 1994 yliopistotutkinnon Aston Universityssä Birminghamissa ja valmistui psykologia pääaineenaan filosofian tohtoriksi Cardiffin yliopistosta 1998. Hän sai tutkinnonrinnastuksella Helsingin yliopistosta filosofian tohtorin arvon 1999 ja lisäksi hän valmistui Lapin yliopistosta hallintotieteen tohtoriksi 2005.
Syväjärvellä on lähes 200 tieteellistä julkaisua ja hän on tehnyt myös julkishallinnon toiminnan arviointia sekä konsultointia. Ensisijaisina tutkimuksen kiinnostusaiheinaan Syväjärvi pitää julkishallinnon ja -organisaatioiden sähköistä hallintoa, tietohallintoa, henkilöstöhallintoa ja johtajuutta.
Saksan Jaanila

Saksan Jaanila (ven. Янино-1, "Janino-1") on kaupunkityyppinen taajama ja Sannikon kaupunkikunnan hallinnollinen keskus Seuloskoin kunnallispiirissä Leningradin alueella Venäjällä. Vuoden 2019 alussa Saksan Jaanilan väkiluku oli 8 914, joista kaikki kaupunkilaisia. Alueen väestömäärä on kaksinkertaistunut vuodesta 2010.
Historiassa Saksan Jaanila on ollut nimensä mukaisesti saksalaisten asuinpaikka. Lähistöllä sijaitsevassa Jaanilan (ven. Янино-2, "Janino-2") kylässä asui puolestaan inkerinsuomalaisia.
Yamato-Kōriyama

Yamato-Kōriyama () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin ja Naran altaan pohjoisosassa. Kaupungin läpi pohjoisesta etelään virtaavat Tomio- ja Sahojoet, luoteisosat ovat kukkulaisia. Yamato-Kōriyamassa on 85 871 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 42,69 neliökilometriä.
Kaupungin keskustan muodostava Kōriyama oli vanhastaan yksi Tōdai-jin temppelin läänitysalueista. Sinne rakennettiin linna 1500-luvun loppupuolella, ja Edo-kaudella se kehittyi linnanaluskaupunkina. Vuodesta 1724 lähtien se oli Yanagisawa-klaanin hallinnassa. Kōriyama on säilyttänyt linnakaupungin rakenteen nykyaikaan saakka. Kaupunkioikeudet silloiselle Kōriyaman maaseutukaupungille myönnettiin vuonna 1954. Samalla se muutti nimensä Yamato-Kōriyamaksi (Fukushiman prefektuurissa sijaitsee suurempi Kōriyama-niminen kaupunki). Perinteisiä elinkeinoja ovat esimerkiksi kultakalojen vesiviljely ja Akahada-keramiikan tuotanto. 1960-luvulta lähtien kaupungista on tullut liikenneyhteyksien parannuttua merkittävä logistiikan ja tukkukaupan keskus. Sinne on sijoittunut etenkin tekstiiliteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja hedelmiä.
Yamato-Kōriyaman nähtävyyksiä ovat muun muassa kaupungin koillisosan vuorenrinteillä sijaitsevat Yata-deran ja Matsuo-deran temppelit. Yatan alueella on myös Naran prefektuurin kansatieteellinen museo, jonka yhteydessä toimii perinteistä arkkitehtuuria esittelevä ulkomuseo. Kōriyaman linnan rakennukset ovat kivimuureja lukuun ottamatta rekonstruktioita 1980-luvun alusta. Jikō-inin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Kaupungin alueella sijaitseva Hieda on vuorostaan merkillepantava vallihaudan ympäröimänä kyläasutuksena. Yamato-Kōriyamaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja (Yamatoji-linja) sekä Kintetsu-rautateiden Kashihara-linja ja Tenri-linja.
Kakarat

Kakarat on suomalainen draamasarja. Sitä esitettiin kolmen tuotantokauden ajan Yle TV2:lla 1. tammikuuta 2020 alkaen. Samana päivänä sen ensimmäinen kausi julkaistiin kokonaisuudessaan Yle Areenassa, toinen kausi 3. kesäkuuta 2022 ja kolmas kausi 24. lokakuuta 2023. Ensimmänen kausi koostuu 12 jaksosta, toinen ja kolmas kahdeksasta. Sarjan pääkäsikirjoittajana toimi Terhi Arola. Ensimmäisen kauden jaksojen ohjaajia olivat Juho Kuosmanen (jaksot 1–4) ja Markus Lehmusruusu (jaksot 5–12). Toisen kauden jaksot ohjasi Laura Joutsi.
Ensimmäisellä kaudella sarjan keskiössä on kaksi perhettä: duunarihenkiset Oksaset sekä varakkaammat Sundströmit. Perheiden nuoret aikuiset Asta ja Joona seurustelevat. Barcelonasta Suomeen palaavaa Joonaa odottaa lentokentällä poliisi, sillä hän on sekoittanut armeijan aloituspäivänsä. Pian sen jälkeen Asta puolestaan huomaa olevansa raskaana. Astan nuoremmalla veljellä Eerolla on teini-iän ongelmia ja Astan vanhemmat yrittävät saada vielä yhtä lasta. Joonan isällä on alkoholiongelma ja Joonan ydinfyysikkoäiti työskentelee burn outin partaalla. Kausi kuvattiin keväällä 2019.
Sarja sijoittuu Loviisaan.
Bredasdorp

Bredasdorp on kaupunki Overbergin alueen eteläosassa Länsi-Kapin provinssissa Etelä-Afrikassa. Kaupungin väkiluku on 15 524 asukasta ja se on niin Overbergin piirikunnan kuin myös siihen kuuluvan Cape Agulhasin paikalliskunnan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Bredasdorpin suosituimpia matkakohteita ovat museot, taidegalleriat, historialliset kirkot ja Heuningbergin luonnonsuojelualue, missä esiintyy harvinaista fynbos-kasvillisuutta.
Bredasdorp perustettiin vuonna 1838, kun seudulla sijaitsevalle Langefonteinin maatilalle rakennettiin kirkko. Kaupunki on nimetty Kapkaupungin ensimmäisen pormestarin Michiel van Bredan mukaan.
Kaupunki sijaitsee noin 40–120 metriä merenpinnan yläpuolella Heuningbergin rinteillä, noin 160 km Kapkaupungista kaakkoon ja 35 km Cape Agulhasista, Afrikan mantereen eteläisimmästä pisteestä, pohjoiseen. Alueella vallitsee välimerenilmasto ja kaupungin sijainti vain 25 kilometrin etäisyydellä merestä tasoittaa lämpötilavaihteluita. Maataloudestaan tunnetussa Bredasdorpissa harjoitetaan karjan- ja lampaankasvatusta ja viljellään muun muassa vehnää ja rypsiä.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Bredasdorpin asukkaista 66,5 % oli värillisiä, 19 % valkoisia, 12,7 % mustia ja loput 1,8 % muita. Kaupungin valtakieli on afrikaans, jota 83,1 % asukkaista puhuu äidinkielenään. Xhosaa puhuu 7,5 % ja englantia 4,3 % väestöstä.
GNU-ohjelmointistandardi

GNU-ohjelmointistandardi on Richard Stallmanin ja GNU-projektin vapaaehtoisten määrittämä joukko ohjelmointikäytäntöjä ohjelmien kirjoittamiseen. Niiden tavoitteena on tehdä johdonmukaisesti käytettäviä ja asennettavia ohjelmia.
Kritiikkiä.
Linux-ytimen ohjelmointioppaassa GNU-ohjelmointistandardiin viitataan sanomalla "tulosta se, mutta ÄLÄ lue sitä: polta se symbolisena eleenä".
Vijaya Raje Scindia

Vijaya Raje Scindia (alkuperäiseltä nimeltään Lekha Divyeshwari Devi; 12. lokakuuta 1919 – 25. tammikuuta 2001) oli intialainen poliitikko ja aatelinen. Hänen aviomiehensä oli Gwaliorin ruhtinaskunnan maharadža Jivajirao Scindia.
Vijaya Raje Scindia syntyi Sagarissa Madhya Pradeshin osavaltiossa nepalilaisen Rana-dynastian jäseneksi. Hän päätyi isovanhempiensa kasvattamaksi, koska hänen äitinsä kuoli synnytyksessä ja hänen isällään oli toinen perhe kasvatettavanaan. Hän osallistui Intian itsenäisyysliikkeen toimintaan ja avioitui vuonna 1941 Gwaliorin maharadžan kanssa, jolloin hän muutti nimensä Vijaya Rajeksi.
Vuonna 1957 Scindia sai ensimmäisen poliittisen voittonsa kongressipuolueen jäsenenä, kun hänet valittiin Lok Sabhaan. Hänet valittiin toiselle kaudelle 1962. Hän erosi puolueesta 1967 ja liittyi Bharatiya Jana Sanghin jäseneksi, jonka ehdokkaana hän sai samana vuonna paikan Madhya Pradeshin osavaltioparlamentissa. Hänet valittiin jatkokaudelle Madhya Pradeshin lainsäätäjäksi vuonna 1971. Vuosina 1978–1989 hän toimi Intian parlamentin ylähuoneessa, minkä jälkeen hän palasi Lok Sabhaan. Intian kansanpuolueen varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 1980–1998, jonka osalta hänet muistetaan yhtenä puolueensa kovimpaa hindunationalistista linjaa ajaneista poliitikoista. Hän oli avainasemassa liikkeessä, joka tuhosi Baburin moskeijan tarkoituksena rakentaa sen tilalle hindulainen Raman temppeli.
Scindialla oli neljä tytärtä ja yksi poika. Hänen vanhin tyttärensä meni naimisiin Tripuran maharadžan kanssa mutta kuoli nuorena. Scindian kuoleman jälkeen seurasi useita vuosia kestänyt perimyskiista, koska hän oli määrännyt testamentissaan poikansa Madhavrao Scindian perinnöttömäksi ja kieltänyt tätä suorittamasta hänen hautajaisriittejään. Madhavraon välit äitiinsä katkesivat vuoden 1975 kansallisen hätätilan jälkeen, jolloin Scindia joutui vankilaan. Madhavrao liittyi kongressipuolueeseen, joka myös vaikutti välien heikkenemiseen. Scindian kolme muuta tytärtä ovat Usha Raje, Vasundhara Raje ja Yashodhara Raje. Scindian ja hänen poikansa suhteesta valmistettiin vuonna 2017 elämäkerrallinen elokuva Ek Thi Rani Aisi Bhi.
Esmail Ghaani

Esmail Ghaani (; s. 8. elokuuta 1957 Mašhad, Khorāsān-e Razavi) on Iranin vallankumouskaartin prikaatikenraali ja Quds-joukkojen komentaja. Iranin hengellinen johtaja Ali Khamenei nimitti hänet Yhdysvaltain suorittamissa ilmaiskuissa murhatun Qassem Suleimanin seuraajaksi 3. tammikuuta 2020.
Ghaani on käyttänyt muiden vaikutusvaltaisten iranilaisten tavoin kovaa retoriikkaa Yhdysvalloista, ja sen toiminnasta Lähi-idässä. Ghaani esimerkiksi kertoi vuonna 2017 Iranin tietävän täysin, kuinka taistella Yhdysvaltoja vastaan, ja maan olevan täysin valmis kostoiskuun, jos Yhdysvallat hyökkää. Lisäksi Ghaanin mukaan Yhdysvallat hyökkäsivät Irakiin ja Syyriaan siksi, että he saisivat hyökättyä helpommin Iraniin kahdesta eri vallatusta maasta.
Villatapuli

Villatapuli tarkoittaa lampaan turkissa olevia villatupsuja. Ne voi avata joko karstaamalla tai käsin. Eri lammasroduilla ne ovat erikokoisia. Villatapuli koostuu villakarvoista, joista pääosan muodostavat aluskarva eli pohjavilla, välivilla ja peitinkarva.
Villan laatua arvioitaessa katsotaan tapulin rakennetta ja muotoa. Tärkeä on tapulin likaisuusaste sen kokoon nähden.
Exim

Exim on sähköpostin välitysohjelmisto (MTA), joka on tarkoitettu korvikkeeksi Sendmail-ohjelmistolle. 
Ohjelma on kehitetty Cambridgen yliopistossa.
Ohjelma on oletuksena asennettuna Debianin asennuksissa.
Ohjelma on saatavilla useille Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille.
Carl von Bergen

Karl (Carl) Fredrik Berndt von Bergen (26. joulukuuta 1838 Göteborg, Ruotsi – 19. elokuuta 1897 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja luennoitsija. Hän kirjoitteli varsinkin uskonnollisista kysymyksistä, sittemmin myöskin spiritismistä ja teosofiasta. Luennoissaan hän esitteli silloisen modernin maailmankatsomuksen kehitystä. Hän kävi myös Suomessa 1884, jolloin hänen esiintymisensä synnytti jonkin verran kohua ja antoi aihetta eräille yliopiston opettajille arvostella hänen mielipiteitään.
Bergen valmistui 1857 ylioppilaaksi ja 1863 Uppsalan yliopistosta filosofian kandidaatiksi. Hän julkaisi käännöksinä Daniel Schenkelin ja Karl Theodor Keimin (1865−1867) kristologisia teoksia ja herätti lehdistössä uskonnollisten kysymysten vilkasta pohdiskelua. Opiskeltuaan Göttingenin ja Heidelbergin yliopistoissa hän osallistui 1867 saksalaisen uusrationalismin kannattajana keskusteluihin kirjoituksilla ja uskonnonhistoriallisilla luennoilla. Hän julkaisi 1868−1871 ja 1876−1877 vaikutusvaltaista aikakauskirjaa "Framtiden". Klas Pontus Arnoldsonin ohella hän oli joulukuusta 1877 tammikuuhun 1878 toimittajana "Stockholms morgonbladissa" ja avusti sittemmin Arnoldsonia "Folkets bokin" toimittamisessa. Hän kirjoitti myös "Aftonbladetiin" ja "Stockholms Dagbladiin". Hän aloitti luennoinnin 1866 Göteborgissa ja oli pitkään suosittu luennoitsija, erityisesti kuvatessaan maailmankatsomuksen kehitystä taistelussa sortoa ja dogmatismia vastaan. Hän luennoi ympäri Ruotsia sekä myös Suomessa ja joitakin kertoja Pohjois-Amerikassakin. Hänen suulliset esityksensä olivat huolellisesti laadittuja mutta jaksoittain niiden sanatulva oli liiallinen.
Elämänsä jälkipuolella Bergen taisteli hyötyajattelua ja agnostisismia vastaan. Taistellessaan materialistista maailmankatsomusta vastaan hän etääntyi aiemmasta asemastaan suvaitsevaisten johdossa. Hän kiinnostui spiritismistä ja teosofiasta ja pyrki tekemään laajemmalti tunnetuksi silloisen psyykkisen tutkimuksen tuloksia ja perusti siinä tarkoituksessa 1890 englantilaisten esikuvien mukaan Tukholmaan yhdistyksen Svenska samfundet för psykisk forskning.
Maur

Maur on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on runsaat 10 000 asukasta.
Sijainti.
Maur sijaitsee Greifenseen länsirannalla kymmenkunta kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne.
Moottoriliikennetie A52 Zürichistä Hinwiliin kulkee kaupungin länsiosan poikki. Samaa reittiä kulkee kapearaiteinen Forchbahn Zürichistä Esslingeniin.
Maur kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): Forchbahnin S18-junat pysähtyvät Maurin Scheurenissa.
Agderin lääni

Agder on Norjan fylke eli lääni, joka muodostettiin Itä-Agderin ja Länsi-Agderin fylkeistä 1. tammikuuta 2020.. Agderin pinta-ala on 16 434,12 km² ja asukasluku 303 754 (2018).
Agder on Norjan eteläisin lääni. Valtaosa alueen asukkaista asuu rannikolla. Vuoteen 1919 saakka entinen Itä-Agder tunnettiin Nedenesin lääninä (Nedenes amt).
Agderin kunnat.
Agderin lääniin kuuluu 25 kuntaa ja kaupunkia:
Arendalin, Farsundin, Flekkefjordin, Grimstadin, Kristiansandin, Lillesandin, Lyngdalin, Mandalin, Risørin og Tvedestrandin kunnilla on kaupunkistatus.
Liberian evankelis-luterilainen kirkko

Liberian evankelis-luterilainen kirkko () on luterilainen kirkkokunta Liberiassa. Sillä on 91 seurakuntaa ja 7327 jäsentä. Se on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen.
Historia.
Liberian evankelis-luterilaisen kirkon varsinainen alku juontaa juurensa yhdysvaltalaisen Missouri-synodin vuonna 1978 aloittamasta lähetystyöstä, vaikka myös vuonna 1969 aloitettu luterilaisten raamatunkääntäjien tekemä työ on myös vaikuttanut siihen. Liberiassa käydyt sisällissodat hajottivat maan luterilaiset eri tahoille ja johtivat neljän erillisen luterilaisen kirkon syntymiseen. Vuonna 2009 nämä ryhmät yhdistyivät muodostaen Liberian evankelis-luterilaisen kirkon.
Vikenin lääni

Vikenin lääni () oli Norjan lääni vuosina 2020–2024. Se muodostui vuoden 2020 lääniuudistuksessa. Vikenin lääniin kuuluivat aiemmat Akershusin, Buskerundin ja Østfoldin läänit sekä Svelvikin, Jevnakerin ja Lunnerin kunnat. Vikenin hallinto sijaitsi Oslossa, joka kuitenkin on oma erillinen lääninsä. Nimi Viken on Oslonvuonon ympäristön viikinkiaikainen nimitys, jota myöhäiskeskiajalta alkaen on käytetty Bohuslänin pohjoisosan nimityksenä. Viken rajautui pohjoisessa Innlandetin lääniin, etelässä Vestfoldin ja Telemarkin lääniin sekä lännessä Vestlandin lääniin.
Suurkäräjien kesällä 2022 tekemän päätöksen mukaan Vikenin lääni lakkautettiin vuoden 2024 alussa ja kolme edeltävää lääniä palautettiin.
Vikenin läänin kunnat.
Vikeniin kuului 51 kuntaa:
Andhran evankelisluterilainen kirkko

Andhran evankelisluterilainen kirkko on luterilainen kirkkokunta Intiassa. Sillä on noin 3 miljoonaa jäsentä. Se on Luterilaisen maailmanliiton jäsen.
Horw

Horw on kaupunki Keski-Sveitsissä Luzernin kantonissa. Siellä on runsaat 14 000 asukasta.
Sijainti.
Horw sijaitsee Luzernin eteläpuolella, Vierwaldstätterseen länsirannalla. Kaupungin naapurikuntia ovat Luzern ja Kriens pohjoisessa sekä Nidwaldenin Hergiswil etelässä.
Liikenne.
Moottoritie A2 Baselista Ticinoon kulkee kaupungin poikki. Myös Zentralbahnin rautatie Luzernista Meiringeniin ja Engelbergiin kulkee Horwin kautta..
Suomen arktinen seura

Suomen arktisen seuran" ( Arktiska Föreningen i Finland r.y.)" on sen oman ilmoituksensa mukaan tarkoitus seurata arktisen alueen kehitystä ja vaikuttaa arktista aluetta koskevissa kysymyksissä Suomen edun mukaisesti. Tähän tarkoitukseen se pyrkii järjestämällä seminaareja, esitelmiä ja muita tilaisuuksia. Sen postiosoite on sama kuin Ulkopoliittisella instituutilla.
Theodor Bergk

Theodor Bergk (1812−1881) oli saksalainen filologi, professori Marburgin, Freiburgin ja Hallen yliopistoissa 1842−1869. Hän julkaisi teoksen "Poëtæ lyrici græci", (5. p. postuumisti 1900), jonka ohella hän toimitti muitakin kreikkalaisia tekstijulkaisuja sekä sepitti kreikkalaista kirjallisuutta käsittävän teoksen "Geschichte der griech. Litteratur" (4 osaa, 1872−1887).
Ebikon

Ebikon on kaupunki Keski-Sveitsissä Luzernin kantonissa. Siellä on vajaat 14 000 asukasta.
Sijainti.
Ebikon sijaitsee Luzernin koillispuolella, Reussjoen etelärannalla.
Liikenne.
Moottoritie A14 kulkee kaupungin poikki. SBB:n rautatie Luzernista Rotkreutziin ja Zugiin kulkee Ebikonin kautta..
Risch

Risch, usein keskustaajaman mukaan Risch Rotkreuz, on kaupunki Keski-Sveitsissä Zugin kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti.
Risch sijaitsee Zuginjärven länsirannalla, kymmenkunta kilometriä Zugista länteen.
Liikenne.
Risch on liikenneväylien risteyspaikka:
Talous.
Risch on lääkeyritys Hoffmann-La Rochen tuotekehitysyhtiön Roche Diagnostics International AG:n keskuspaikka.
Nick Bosa

Nicholas "Nick" John Bosa (s. 23. lokakuuta 1997 Fort Lauderdale, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Bosan pelipaikka on puolustuksen uloin linjamies. Kaudella 2019 Bosa edusti San Francisco 49ersia. Hänet varattiin toisena pelaajana. Kauden 2019 päätteeksi Bosa valittiin sarjan parhaaksi tulokkaaksi ja parhaaksi tulokaspuolustajaksi.
Nickin isoveli Joey Bosa on myös ammattilaispelaaja. Hän pelaa samalla pelipaikalla kuin veljensä Nick.
Collegeura.
Bosa siirtyi pelaamaan Ohion osavaltionyliopistoon vuonna 2016. Ensimmäisellä kaudella Bosa pelasi 12 ottelua tehden niissä viisi säkitystä ja 29 taklausta. Toisella kaudellaan Bosa pelasi 14 ottelua, joissa teki 34 taklausta ja 8,5 säkitystä. Kolmantena vuotenaan Bosa kärsi vatsalihasvamman, joka katkaisi hänen kautensa kolmen ottelun jälkeen. Bosa päätti lopettaa kauden kesken ja keskittyi vuoden 2019 varaustilaisuuteen.
Ammattilaisura.
Bosa varattiin toisena pelaajana. Hänet varasi San Francisco 49ers, jonka kanssa Bosa teki neljän vuoden sopimuksen. Heti ensimmäisellä kaudellaan Bosa pelasi kaikki 16 runkosarjan ottelua tehden niissä 47 taklausta, 9 säkitystä, yhden syötönkatkon ja yhden rähmäyksen. Bosa valittiin kauden päätteeksi vuoden parhaaksi tulokkaaksi sekä vuoden parhaaksi puolustajatulokkaaksi.
Syyskuussa 2023 Bosa teki 49ersin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 170 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Olof Bergklint

Olof Bergklint (20. maaliskuuta (9.3. vanhaa lukua) 1733 Västerås, Ruotsi – 13. maaliskuuta 1805) oli ruotsalainen pedagogi, pappi, runoilija ja esteetikko. Esteetikkona hän oli Nicolas Boileaun oppilas. Hän kirjoitti runoilijana ajan ranskalais-englantilaiseen malliin mieterunoja, kuten "Ode öfver motgång", "Den blinde", "Ode öfver lifvet", joissa hän kaunopuheisesti kuvaa ja ylistää luontoa. Hän oli Johan Gabriel Oxenstiernan kotiopettaja, ja hänen vaikutuksensa tuntuu tässä myöhemmin maineeseen nousseessa runoilijassa. Bergklintin "Vittra arbeten" julkaistiin 1837.
Tekokukka

Tekokukka (myös "tekokasvi", "keinokukka" tai "keinokasvi") on kukkaa tai kasvia jäljittelevä sisustuselementti. 
Tekokukat ovat helppohoitoisia, koska ne eivät tarvitse kastelua tai hoitoa. Ne myös sietävät hyvin viileyttä, auringon paahdetta ja valon vähäisyyttä. Valmistustekniikalla voidaan tehdä myös puita, kuten laakeripuu ja oliivipuu. Aidoista kasveista poiketen jäljitelmät eivät puhdista ilmaa. Tekokukat sopivat myös allergikoille.
Historia.
Emma Fürstenhoff oli ruotsalainen floristi, joka 1800 luvulla oli kansainvälisesti tunnettu vahasta tehdyistä kukistaan.
Väinö Haukkariutta

Väinö August Valentin Haukkariutta (5. joulukuuta 1884 Renko – 15. lokakuuta 1926 Petroskoi) oli suomalainen toimittaja ja opettaja.
Väinö Haukkarinta pääsi Sortavalan seminaariin vuonna 1902, mutta joutui keskeyttämään opintonsa vuonna 1905. Vuodesta 1911 lähtien hän työskenteli jyväskyläläisen "Sorretun Voiman" vastaavana toimittajana. Haukkarinta siirtyi vuonna 1917 "Kansan Lehden" toimitussihteeriksi Tampereelle.
Haukkarinta toimi sisällissodan aikana punaisten tykistöpäällikkönä ja pakeni sodan loppuvaiheessa Venäjälle. Siellä hän työskenteli Hatsinan ja Petroskoin opettajaseminaarien opettajana. Haukkarinta kuoli tuberkuloosiin.
Salim Rashid Suri

Salim Rashid Suri (; 1910 tai 1912 Sur – 1979 Sur) oli omanilainen laulaja ja udinsoittaja. Hän tuli laajan matkustamisen ansiosta tunnetuksi "laulavana merimiehenä", joka kehitti oman tyylinsä erilaisten Lähi-idän ja Intian vaikutteiden pohjalta. Suurimman osan elämästään hän piti kotipaikkaansa Intiassa, Bahrainissa ja Kuwaitissa.
Rashid Surin lapsuudenperhe vastusti jyrkästi tämän musiikillista uraa, joten hän lähti merille ja matkusti laivoilla Itä-Afrikassa, Intiassa ja Lähi-idässä sijainneisiin satamiin. Alun perin Rashid Suri esitti synnyinseuduillaan suosiossa ollutta laulettua runoutta, jota säesti yksikielisellä instrumentilla. Tyyliään Rashid Suri kehitti matkustelun lomassa, ja ensikosketuksen udiin hän sai Adenissa. Lopulta hänestä tuli keskeinen lähinnä bahrainilaisten ja kuwaitilaisten muusikoiden kehittämän "sawt al Khaleej" -tyylin edustaja. Hän oppi kuuntelemalla Abdullatif al-Kuwaitia ja hyödyntämällä yhteyksiään lähinnä Arabian niemimaan, etenkin Jemenin muusikoihin. Hän sai myös intialaisen musiikin opetusta. Hän asettui Intiaan 1930-luvun alussa ja lisäsi Mumbaissa sukunimeensä Suri-osan lähtöpaikkansa tällä osoittaakseen.
Rashid Suri teki gramofonilevytyksiä HMV:lle jo 1930-luvulla menestyksellä. Suosiota esiintyi etenkin Mumbain arabiväestön, mutta osin urdun kielen käytön ansiosta myös intialaisten keskuudessa. Rashid Suri meni vuonna 1943 naimisiin intialaisnaisen kanssa. 1940-luvun lopussa hän lähti Intiasta ja asettui Bahrainiin, jossa hänestä tuli kysytty freelancetaiteilija. Hän perusti oman levy-yhtiönsä, Salimphonen, jonka artisteihin kuuluivat Abdullatif al-Kuwaiti ja Mahmud al-Kuwaiti. Vinyylilevyjen suosio 1960-luvun alussa vaikeutti Rashid Surin uraa, ja hän palasikin talousvaikeuksien takia Omaniin 1970-luvun alussa. Siellä hänet työllisti sulttaani Qabus ibn Said al Said, joka teki hänestä kulttuuriasioiden neuvonantajan. Uuden toimenkuvansa yhteydessä hän alkoi esittää hallitsijan kunniaksi lauluja, joita esitettiin laajalti Omanin televisiossa ja radiossa. Ennen kuolemaansa Rashid Surista oli tullut merkittävä omanilainen kulttuuri-ikoni. Hänen poikansa Sa'id Salim Ali Suri (s. 1954) on itse toiminut muusikkona.
Joachim Neander

Joachim Neander (s. 1650 Bremen, Saksa – 31. toukokuuta 1680 Bremen) oli saksalainen rehtori, saarnaaja sekä virsirunoilija ja -säveltäjä. 
Elämä.
Neanderin isä oli latinanopettaja. Hänen perheensä sukunimi oli Neumann, mutta ajan tavan mukaan hänen isoisänsä oli muuttanut sen kreikankieliseen muotoon Neander. Vuosina 1666–1670 Joachim Neander opiskeli ensin kalvinistista teologiaa Bremenissä ja sen jälkeen työskenteli opettajana useissa paikoissa, kuten Heidelbergissa, jossa hän opiskeli teologiaa, ja Frankfurtissa. Noin 1670 hän tutustui saarnaaja Theodor Undereyckiin ja sai hänen kauttaan kotiopettajan paikan Frankfurtissa vuonna 1671. Siellä Neander tapasi vuonna 1673 Philipp Jacob Spenerin, josta tuli yksi pietismin perustajia.
Vuosina 1674–1697 Joachim Neander toimi Düsseldorfin reformoidun latinankoulun rehtorina. Hän alkoi järjestämään yksityisiä hartaushetkiä, seuroja. Seuroissa olisi pitänyt olla pappi mukana, joten Neander joutui vaikeuksiin ja hänet erotettiin määräajaksi virantoimituksesta. Työttömäksi jouduttuaan hän kuljeskeli luonnossa Mettmannin kaupungin lähellä olevassa laaksossa. Siellä hänen oletetaan kirjoittaneen runojaan ja virsiään. 1800-luvulla aluetta alettiin kutsua hänen mukaansa nimellä Neanderthal (Neanderin laakso). 1850-luvun puolivälissä kalkkikiveä louhittaessa alueelta löydettiin ihmisluurankoja, jotka tutkittiin ja niiden todettiin kuuluneen aikaisemmin tuntemattomalle, sukupuuttoon kuolleelle ihmislajille, joka sai nimekseen neanderthalinihminen.
1679 Neander muutti kotikaupunkiinsa Bremeniin ja toimi siellä saarna-apulaisena St Martini -kirkossa. Noin vuoden kuluttua hän sairastui ja kuoli 1680 todennäköisesti ruttoon.
Neander on kirjoittanut noin 70 virttä. Häntä on kutsuttu reformoidun kirkon Gerhardiksi, luterilaisen virsirunoilija Paul Gerhardin mukaan. Tosin hänen virsistään on säilynyt käytössä vain muutama, joista tunnetuin on virsi ”Lobe den Herren, den mächtigen Köning der Ehren”. Se on käännetty useille eri kielille, ja se on yksi tunnetuimpia protestanttisia virsiä. Virsi on loppusoinnullinen, säkeistömuotoinen, vaikka reformoitu kirkko ei tuohon aikaan hyväksynyt muita kuin Raamatun psalmien riimitettyjä muokkauksia.
Neanderin virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Sävelmä:
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Cantemus, Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja
Sävelmä: 
Seurakunta laulaa 
Sävelmä:
Siionin kannel
Sävelmä:
Steinhausen

Steinhausen on kaupunki Keski-Sveitsissä Zugin kantonissa. Siellä on runsaat 10 000 asukasta.
Sijainti.
Steinhausen sijaitsee Zuginjärven pohjoispuolella. Sen naapurikaupunkeja ovat Zug luoteispuolella, Baar länsipuolella ja Cham itäpuolella.
Liikenne.
Moottoritie A4 kulkee kaupungin länsipuolitse. Moottoritielle johtaa liityntätie A4a Baarista. 
SBB:n rautatie Zugista Affoltern am Albisin kautta Zürichiin kulkee kaupungin kautta. Steinhausen kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): Zugista Zürichin kautta Pfäffikoniin kahdesti tunnissa kulkevat S5-junat pysähtyvät Steinhausenin ja Rigiblickin asemilla.
David Bergström

David Kristian Bergström (5. marraskuuta 1858 Brunneby, Ruotsi – 1946 Danderyd, Ruotsi) oli ruotsalainen sanomalehtimies, poliitikko, pääkonsuli, syntyisin suomalaisesta vuonna 1800 Ruotsiin muuttaneesta suvusta. Hän otti Uppsalassa opiskellessaan toimeliaasti osaa ylioppilasten rientoihin ja oli muun muassa Verdandi-yhdistyksen puheenjohtajana ja sen pikkujulkaisujen toimittajana 1888−1893. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1892, opetti 1889−1893 taloustiedettä Tukholman työväenopistossa. Hän otti 1890-luvun alusta innokkaasti osaa äänioikeusreformin hyväksi toimeenpantuun agitatsioniin. Sanomalehtimiehenä Bergström oli Aftonbladetin (1894–1905) ja Dagenin (1897–1905) toimituksessa. Hän oli vuodesta 1894 valtiopäiväin toisessa kamarissa Tukholman edustajana ja useiden valiokuntain, muun muassa perustuslakivaliokunnan sekä hallituksen asettamain komiteain jäsenenä. Hän oli mukana perustamassa kansanpuoluetta (1895) ja siirtyi sen mukana 1900 vapaamieliseen kokoomuspuolueeseen, joka vuoden 1905 vaalien johdosta pääsi toisen kamarin suurimmaksi puolueeksi. Bergström oli tämän puolueen huomattavimpia miehiä. 1905−1906 hän oli neuvottelevana valtioneuvoksena Staaffin ministeristössä. Hänet nimitettiin 1907 Ruotsin pääkonsuliksi Helsinkiin.
Yrjö Somer

Yrjö Somer, sukunimi vuoteen 1918 "Solovjev" (29. lokakuuta 1898 Joensuu − 2. helmikuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen pitkäaikainen sihteeri ja Aamun Koitto-lehden toimittaja.
Yrjö Somerin isä oli rovasti Nikolai Solovjev. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 Joensuun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Somer palveli virkamiehenä valtion rautateillä kunnes hänet valittiin vuonna 1928 Suomen kreikkalais-katolisen kirkollishallituksen sihteeriksi ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän oli myös Sortavalassa sijainneen kirkkokunnan talon isännöitsijä, Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunnan julkaiseman Aamun Koitto-lehden toimittaja ja ortodoksisten liturgisten ja uskonnollisten kirjojen suomennoskomitean sihteeri, tämä komitea julkaisi 1937 kirkollisten nimien suomennosluettelon. Somer oli lisäksi muun muassa Sortavalan Kansallisseuran varapuheenjohtaja ja hän oli kolme vuotta Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Yrjö Somer sai surmansa talvisodan aikana Sortavalan lentopommituksessa 2. helmikuuta 1940. Kirkkokunnan talon seinään osunut pommi sorti osan talon pihanpuoleisesta seinästä ja portaikon porraskäytävässä olleen talon suojelupäällikkönä toimineen Somerin jäädessä sortuman alle. Talon sirpalesuojassa olleet arkkipiispa Herman ja muut kirkollishallituksen virkamiehet pelastuivat mutta kirkkokunnan talo paloi suurimmaksi osaksi pommituksen seurauksena,
Emma Fürstenhoff

Emma Fürstenhoff, "Emilia Lindegren", (1802 Tukholma – maaliskuu 1871 Pariisi) oli Carl Johan Lindegrenin ja jalosukuisen Sofia Silfversklöldin tytär. Hän oli ruotsalainen floristi, joka oli kansainvälisesti tunnettu vahasta tehdyistä kukistaan. 
Noin 20-vuotiaana hän meni naimisiin Gustafsbergin posliinitehtaan virkailijan A. Fürstenhoffin kanssa, jonka kanssa hänellä oli poika Johan.
Emma teki ornamentteja myyntiin ja lopulta oppi tekemään tekokukkia joita pidettiin aidon tuntuisina. Hän esitteli töitään monissa menestyksekkäissä taidenäyttelyissä Tukholmassa, myöhemmin myös Lontoossa, Pietarissa ja Pariisissa. Pietarissa hän pysytteli kaksi vuotta ja siellä hänestä tuli kuuluisa.
Muutettuaan pysyvästi Pariisiin Fürstenhoff perusti studion, jossa valmistettiin tekokukkia. Monet hänen työntekijöistään olivat naisia, kuten Thilda Österberg, joka myös oli ruotsalainen. Fürstenhoff oli menestyksekäs taiteilija, joka teki kokonaisen omaisuuden töillään.
Rekhasim

Rekhasim () on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 12 110.
Maantiede.
Rekhasim sijaitsee Tivonin kukkuloilla noin 16 kilometriä Haifan kaupungista kaakkoon.
Historia.
Rekhasim perustettiin vuonna 1951. Alun perin paikka oli "ma'barot" eli Israeliin muuttavien siirtolaisten väliaikainen asutuskeskus. Vielä tuolloin paikka tunnettiin nimellä Kfar Hasidim. Väliaikaiseksi tarkoitettu asutus muuttui lopulta pysyväksi ja paikkakunta kasvoi, kun uusia siirtolaisia saapui Pohjois-Afrikasta ja Romaniasta. Siirtolaiset työllistyivät Sebulonin laakson alueella. Paikkakunnan tulotaso on kuitenkin ollut Israelin keskimääräistä selvästi alhaisempi.
Väestö.
Rekhasimin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 12 110. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 7 750, vuonna 1970 2 550 ja vuonna 1951 1 500. Rekhasimin asukkaat ovat pääasiassa ortodoksijuutalaisia.
Neuhausen am Rheinfall

Neuhausen am Rheinfall on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Schaffhausenin kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti.
Kaupunki sijaitsee Reinissä olevien isojen putousten, Reinin putousten pohjoispuolella. Neuhausen am Rheinfallin ja Laufen-Uhwiesenin kuntien raja kulkee joen keskellä. Neuhausen muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen koillisen naapurinsa Schaffhausenin kanssa.
Liikenne.
Moottoritie A4 kulkee kaupungin itäpuolitse Saksan rajalta Schaffhausenin alitse kohti Winterthuria ja Zürichiä. 
SBB:n rautatiet Schaffhausenista Bülachiin ja Winterthuriin kulkevat Neuhausen am Rheinfallin kautta. Myös Deutsche Bahnin rautatie Schaffhausenista Waldshut-Tiengeniin kulkee kaupungin kautta. Neuhausen kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): SBB:n S9-, S12- ja S24-junat kulkevat kaupungin kautta.
Vilhelm Bergsøe

Vilhelm Bergsøe (1835−1911) oli tanskalainen kirjailija, alkuaan luonnontieteilijä, joka 1864 valmistui tohtoriksi väitöskirjalla eräästä miekkakalan loiseläimestä ("Philichthys xiphiae", 1864). Sairastuttuaan silmätautiin, joka sokeutti hänet joksikin aikaa, hän ryhtyi kirjoittamaan ja julkaisi 1866 "Fra Piazza del Popolo", jonka kirjavat, romanttiset kuvaukset sekä Italiasta että senaikaisesta Kööpenhaminasta olivat suosittuja. Muista hänen kertomuksistaan ovat merkittäviä "Fra den gamle fabrik" sekä runokokoelma "I ny og næ".
Bergsøen kertoman kansansadun pohjalta on julkaistu Liisa Ryömän suomentama kertomus "Tim ja Tam" (Weilin + Göös 1973 ), jonka on kuvittanut tanskalainen kuvittaja ja lastenkirjailija Ib Spang Olsen.
Tanssipop

Tanssipop on populaarimusiikkiin kuuluva hittiradiokanaville sekä erilaisiin tanssipaikkoihin suunnattu nopeatempoinen musiikintyyli. Tanssipopin katsotaan syntyneen 1980-luvun alussa popin, diskomusiikin ja syntikkapopin pohjalta. Tanssipopille tyypillistä on vahva rytmi, painotus tarttuvilla melodioilla ja yksinkertaiset kappalerakenteet, jotka muistuttavat enemmän popmusiikkia kuin muodoltaan vapaampia elektronisen tanssimusiikin suuntauksia. Tanssipop tehdään usein tuottajavetoisesti musiikin tuottajan palkatessa suurelle yleisölle näkyvät esiintyjät.
Popmusiikin tapaan tanssipop ottaa vaikutteita oman aikansa musiikista, kuten muista koneilla tehdyn tanssimusiikin tyyleistä sekä rock-musiikista. 1990-luvulla tanssipop muovautui entistä konemaisemmaksi, ottaen vaikutteita esimerkiksi trancesta ja housesta.
Tunnettuja tanssipop-artisteja ovat esimerkiksi Madonna, joka raivasi 1980-luvulla tietä genren suosiolle, Britney Spears, Kylie Minogue, Christina Aguilera, Spice Girls, Paula Abdul, Backstreet Boys, Michael Jackson, NSYNC, Janet Jackson, Rihanna, Taylor Swift, Selena Gomez, Katy Perry, Lady Gaga, sekä Ariana Grande. Ero tanssipopin ja popin välillä on usein häilyvä. Monet artistit edustavat molempia.
Suomessa tanssipoppia ovat esittäneet esimerkiksi Aikakone, Movetron, Nylon Beat.
Salim Ali Said

Salim Ali Said (; 1959 Salala – 22. marraskuuta 2017 Thaimaa) oli omanilainen laulaja.
Said aloitti laulamisen 7-vuotiaana ja julkaisi vuonna 1974 debyyttialbumin "Eisha Saeed" (1974). Se sisälsi huomattavan suosion saavuttaneen laulun "Tabatel fe hub Al-Watan". Said tuli tunnetuksi rakkauslauluistaan, joihin kuuluivat "Musafeer", "Lak youm" ja "Al Bulbul al shadi". Hän oli yksi ensimmäisistä Persianlahden maiden laulajista, jotka tekivät lauluilleen musiikkivideoita; hänen ensimmäinen musiikkivideonsa ilmestyi SABCO Median julkaisemana vuonna 1976. Vuonna 2007 Said sai Sulttaani Qabusin kulttuuri-, tiede- ja taideritarikunnan merkin toisessa luokassa työstään omanilaisen musiikin hyväksi. 
Said kuoli Thaimaassa sairastettuaan pitkään syöpää.
Telus Park

Telus Park on laskettelupuisto Kootenay Boundaryn kunnallispiirissä Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa.
Telus Parkin pinta-ala on yli 20 hehtaaria. Telus Parkiin tehdyllä crossradalla järjestettiin ensimmäiset lumilautailun maailmancupin lumilautacrosskilpailut tammikuun lopulla 2020.
Martin Rinkart

Martin Rinkart (myös "Rinckart"; (23. huhtikuuta 1586 – 8. joulukuuta 1649) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Elämä.
Martin Rinkart syntyi Eilenburgissa Saksissa ja hän opiskeli myös Leipzigissa. Hän haki diakonin virkaa kotikaupungissaan, mutta ei saanut sitä. Sen sijaan hän toimi pappina Neustadtissa, Eislebenissä ja Erdebornissa. Kuitenkin 1617 hänestä tuli Eilenburgin kirkkoherra, ja hän hoiti virkaa kuolemaansa saakka.
Rinkart oli tuottelias kirjailija ja hyvä muusikko. Keisari palkitsi hänet "seppelöidyn runoilijan" arvonimellä (poetas laureatus) 1614. Hänen teoksensa ovat kuitenkin pääosin kadonneet. Tunnetuin hänen säilyneistä virsistään on virsi "”Nun danket alle Gott”" ja se ilmestyi 1636 hänen kirjassaan ”Jesu Herzbüchlein”. Se lienee kuitenkin kirjoitettu jo 1630 Reformaation satavuotisjuhlaan. Virsi julkaistiin Johann Crügerin Praxis Pietatis melica-kokoelmassa 1647 Grügerin kirjoittamalla sävelmällä.
Rinckartin virsi ”Nun danken alle Gott” oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1938 virsikirjassa virsi 426 ”Nyt Herraa kiittäkää Te kansat, riemuissanne”. Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 5 "Käy, kansa, laulamaan Herralle kiitostasi”, Pekka Kivekkään suomennoksena.
Samuel Tirkkonen

Samuel Aleksanteri Tirkkonen (s. 27. marraskuuta 2002 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Ulkokentällä hän pelaa pelitilanteesta riippuen etukentällä tai polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana.
Tirkkosen ensiesiintyminen Superpesiksessä tapahtui kaudella 2019, kun hän pelasi kasvattajaseuransa Joensuun Mailassa 32 ottelua, joista suurimman osan etenijäjokerina. Debyyttikaudella Tirkkonen toi 32 juoksua ja keräsi 64 kärkilyöntipistettä. Kausi päättyi Joensuun Mailan mestaruuteen.
Tirkkonen saavutti ensimmäisen lyödyn juoksunsa kaudella 2020 ja ensimmäisen kunniajuoksunsa kaudella 2021. Debyyttikautensa jälkeen Tirkkosen vastuu joukkueessa kasvoi ja hän pääsi osallistumaan myös ulkopeliin. Kauden 2022 päätteeksi Tirkkonen on pelannut 92 Superpesiksen runkosarjaottelua, joissa hän on lyönyt 1+10 juoksua, tuonut 106 juoksua ja kerännyt 316 kärkilyöntipistettä. Kaudella 2022 Tirkkonen saavutti toisen SM-mitalinsa, kun Joensuun Maila voitti pronssia.