tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Revolver (elokuva)

Revolver on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut rikoselokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Guy Ritchie, ja pääosissa ovat Jason Statham ja Ray Liotta.
Elokuva kertoo Jake Greenistä, joka vapautuu vankilasta seitsemän vuoden jälkeen. Jake poikkeaa Machan omistamalla kasinolla, jossa Jake putsaa rahat Machan pelipöydästä. Tästä suivaantuneena Macha lisää Jaken tappolistalle ja lähettää Sorterin, palkkatappajan, joka ei ole koskaan ampunut ohi, ja Paulin, Machan henkivartijan tappamaan kaikki Jaken läheiset.
Halidi

Halidi on halogeenin yhdiste, jossa halogeeni on elektronegatiivisempana osapuolena. Yleensä halogeeni on negatiivisena ionina, jolloin kyseessä on halidin suola. Kaikki alkalimetallit muodostavat halideja, jotka ovat valkoisia kiintoaineita, esimerkiksi natriumkloridi eli pöytäsuola. Halideja ja halidi-ioneja ovat fluoridi, kloridi, bromidi, jodidi ja astatidi.
Alkyylihalidit ovat aineita, joissa on kovalenttinen hiilen ja halogeenin välinen sidos, esimerkiksi teflon.
Metallihalideja käytetään monimetallilampuissa, jotka ovat samankaltaisia kuin elohopeahöyrylamput, mutta niiden tuottama valo on puhtaamman valkeaa ja värientoistokyky parempi.
Eiríkur Hauksson

Eiríkur Hauksson (s. 4. heinäkuuta 1959 Reykjavík) on islantilaissyntyinen, Norjassa asuva rock-laulaja. Hän aloitti laulajan uransa jo 15-vuotiaana. Vaihtoehtoisena uravalintana oli ammattijalkapalloilu, mutta rock-musiikki vei voiton. Eiríkur Hauksson hankki itselleen kuitenkin myös opettajan koulutuksen.
Eiríkurin ensimmäinen vakavasti otettava yhtye oli nimeltään Start. Yhtyeestä tuli suosittu, kun Eiríkurin sävellys "Sekur" (Syyllinen) valittiin Islannissa vuoden lauluksi 1981. Startin hajotessa 1983 Eiríkur kokosi hard rock -yhtyeen Drýsill. Yhtye julkaisi albumin "Welcome to the show", jota tehtiin 1000 kappaletta - kohtuullinen määrä yhtyeeltä, jonka musiikki erosi valtavirrasta ja joka kustansi itse oman albuminsa. Drýsill kuitenkin hajosi jo vuonna 1985.
Vuonna 1985 Eiríkur äänitti kappaleet "Gaggó-Vest" and "Gull", joista tuli välittömästi suosikkeja Islannissa ja jotka tekivät Eiríkurista kotimaassaan huippusuositun artistin. 
Vuonna 1986 Eiríkur oli jäsenenä Icy-triossa, joka edusti Islantia sen osallistuessa ensimmäistä kertaa Eurovision laulukilpailuun.
Pari seuraavaa vuotta Eiríkur jatkoi työtään opettajana, vaikka esiintyikin eri pop-yhtyeiden kanssa lähes joka ilta.
Eiríkurin ensimmäinen sooloalbumi "Skot í myrkri" (Laukaus pimeässä) oli vielä kesken vuonna 1988, kun hän ilmoitti muuttavansa Norjaan. Tuohon aikaan hän oli jo liittynyt rock-yhtyeeseen nimeltä "Artch", joka julkaisi kansainvälistäkin menestystä saaneen esikoisalbuminsa "Another Return To Church Hill" vielä samana vuonna. Kun yhtyeen toinen albumi "For The Sake Of Mankind" ei saavuttanutkaan odotettua menestystä, yhtye hajosi vuoden 1993 lopussa. Se kuitenkin kokoontui esiintymään yhdessä vielä 1999.
Artch-vaiheen jälkeen Eiríkur työskenteli vapaana laulajana ja esiintyi satunnaisesti eri rock-yhtyeiden kanssa. Hän myös edusti Norjaa vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Just 4 Fun -yhtyeen kanssa. 
Vuodesta 2005 lähtien Eiríkur on kiertänyt Euroopan konserttilavoja kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensleyn kanssa. Hensley on tunnettu Uriah Heep -yhtyeestä.
Suostuttelun jälkeen Eiríkur osallistui Islannin Euroviisuedustajan karsintoihin ja hänet valittiinkin Islannin edustajaksi Eurovision laulukilpailuun Helsingissä keväällä 2007. Kappale "Valentine Lost" – alun perin islanninkielinen ja nimeltään "Ég les í lófa þínum" – ei kuitenkaan päässyt loppukilpailuun saakka.
Lähteet.
Ríkisútvarpið, Islanti
Hatra

Hatra () on muinainen raunioitunut kaupunki, jossa eli parhaimmillaan 50 000 – 60 000 asukasta, Niniven maakunnassa, Irakissa. Hatra on osa Unescon maailmanperintöluetteloa.
Historia.
Hatra sijaitsee pienessä notkossa Eufratin ja Tigrisin välisellä puoliaavikolla. Tämän linnoitetun kaupungin perustamisajasta ei ole varmuutta. 200-luvulla eaa. pienestä assyrialaisesta kylästä kehittyi linnoituskaupunki ja kauppakeskus ja seuraavalla vuosisadalla se oli jo kukoistava pysähdyspaikka kuuluisalla silkkitiellä. Kaupungista tuli pääkaupunki Araban eli Hatran kuningaskunnalle, joka oli parthilaisten vaikutusvallassa ollut puolittain itsenäinen valtio. Hallitsijoiden käyttämä kirjakieli oli aramea.
Hatra oli vahvasti linnoitettu ja roomalaiset keisarit yrittivät kahteen otteeseen valloittaa sitä. Trajanus epäonnistui valtausyrityksessään vuonna 116 ja Septimus Severus vuonna 198. On kuitenkin olemassa todisteita, että Hatra oli myöhemmin Rooman liittolainen. Tämä tapahtui luultavasti Gordianus III:n aikana 230-luvun lopulla.
Hatraa hallitsi ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla arabialaisten prinssien dynastia. Kaupunki kehittyi uskonnolliseksi keskukseksi ja tunnettiin lukuisten temppeleiden takia myös nimellä "Beit Elaha" eli Jumalan talo. Sassanidit valtasivat Hatran noin vuonna 240 tai 241 joko Ardašir I:n tai Sapor I:n aikana. Tällöin kaupunki hävitettiin.
Rauniot.
Saksalaisten johdolla Hatrassa on tehty kaivauksia 1900-luvun alusta saakka. Irakilaiset aloittivat omat kaivaukset 1950-luvulla. Hatra oli persialaiseen tapaan ympyrän muotoon rakennettu kaupunki. Sitä ympäröi kaksi muuria, joiden välissä oli syvä oja. Ulompi muuri oli maavalli ja sisempi rakennettu kivestä, ja siinä oli neljä porttia. Ulompi muuri on pituudeltaan 8 kilometriä ja sisempi 6 kilometriä.
Keskellä kaupunkia on temppelikeskittymä, joka on myös ympäröity muurilla. Merkittävimmät rakennukset ovat Šamašin temppeli ja Šahiron pyhäkkö. Tämä kaupungin keskus on suorakulmainen ja läpimitaltaan kaksi kilometriä. Pyhäköillä oli sekä uskonnollinen että kaupallinen tehtävä.
Raunioiden tuhoaminen.
7. maaliskuuta 2015 kerrottiin ääri-islamistisen Isis-järjestön tuhonneen Hatran raunioita. Tuhojen laajuutta ei tiedetä. Isis pitää islamia edeltävää kulttuuriperintöä epäjumalanpalvontana. Isis tuhosi aiemmin samalla viikolla Nimrudin rauniokaupunkia.
Frankie &amp; Johnny

Frankie &amp; Johnny on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan ohjasi Garry Marshall ja pääosissa ovat Al Pacino ja Michelle Pfeiffer.
Elokuva kertoo vankilasta vapautuvasta pikkurikollisesta Johnnystä (Pacino), joka toimi siellä kokkina. Monet vangit myös pitivät hänen ruoistaan. Ensitöikseen Johnny etsii töitä ja lopulta päätyy kokiksi pieneen kuppilaan. Työtoverinaan Johnnyllä kaunis tarjoilijatar Frankie (Pfeiffer), johon Johnny myös pian rakastuu. Frankie ei kuitenkaan lämpene Johnnyn iskuyrityksille sillä hänen edelliset miessuhteensa ovat epäonnistuneet, mutta vähitellen heidän välilleen syntyy romanssi.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä pitää "Frankie &amp; Johnnya" onnistuneena yhdistelmänä realismia, romantiikkaa ja huumoria. Hän antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Niniven maakunta

Ninive (, , , "Nīnwē") on maakunta (lääni) Irakin pohjoisosassa. Maakunnan pinta-ala on 37 323 neliökilometriä eli maakunta kattaa 8,6 prosenttia Irakista. Maakunta rajoittuu lännessä Syyrian koillisosiin, pohjoisessa Dahukin, idässä Erbilin, etelässä Saladinin (Salah al-Din) ja Anbarin maakuntiin.
Vuoden 1997 väestönlaskennan aikaan siellä asui 2 042 852 henkeä. Vuonna 2013 väkiluvuksi arvioitiin 3 041 940 (9,6 % Irakin väestöstä). Kaupunkilaisia on 60,1 % ja maaseudulla asuu 39,9 prosenttia väestöstä. Pääosa maakunnan asukkaista on sunnimuslimeita tai kurdeja.
Jihadistijärjestö Isisin vallattua suuria osia maakunnan etelä- ja keskiosista, pelkästään vuoden 2014 aikana, syyskuun alkuun mennessä noin 500 000 eri uskontokuntiin kuuluvan irakilaisen arvioitiin muuttaneen maakunnasta turvallisemmille alueille, suojaan väkivallalta ja terroristijärjestön toimilta. Evakkoon lähteneet muuttivat erityisesti Irakin Kurdistanin puolelle. 
Maakunta jakautuu paikallishallintoa varten yhdeksään piirikuntaan, joista osa kuuluu Kurdistanin autonomiseen alueeseen (esimerkiksi piirikuntakartan koillisosan "Aqra"). Maakunnalla on ollut kiistoja joidenkin piirikuntien (mm. Sinjar, Telafar, Tilkaif) hallinnasta Irakin Kurdistanin Dahukin maakunnan kanssa.
Niniven pääkaupunki ja suurin kaupunki on Mosul. Muita kaupunkeja ovat esimerkiksi Tal Afar (Telafar) ja Sinjar (Sindžar).
Vuoteen 1976 saakka Ninive oli osa Mosulin provinssia, johon kuului myös nykyinen Dahukin maakunta.
Morgan Walter Philips

Morgan Phillips (s. 18. kesäkuuta 1902 – 15. tammikuuta 1963) oli brittiläinen työväenpuolueen pääsihteeri. Hän johti puolueen kahteen vaalivoittoon. Phillips toimi Sosialistisen internationaalin presidenttinä vuosina 1951–1957.
Vincent du Vigneaud

Vincent du Vigneaud (18. toukokuuta 1901 Chicago, Yhdysvallat – 11. joulukuuta 1978 White Plans, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1955 biokemiallisesti tärkeiden rikkiyhdisteiden tutkimisesta ja erityisesti syklisen peptidin oksitosiinin eristämisestä, sen kemiallisen rakenteen selvittämisestä ja sen täydellisestä synteesistä.
Du Vigneaud työskenteli Illinois'n ja Cornellin yliopistoissa. Hän oli kiinnostunut rikin yhdisteistä, proteiineista ja erityisesti peptideistä. Jo ennen kuuluisimpia töitään oksitosiinin ja vasopressiinin syntetisoimista oli du Vigneaud saanut mainetta insuliinia, biotiinia, penisilliiniä sekä transmetylaatiota koskevista töistä.
Vuonna 1974 du Vigneaud sai sydänkohtauksen, mikä lopetti hänen akateemisen uransa ja hän kuoli vuonna 1978.
Annastiina Tahkola

Annastiina Tahkola (s. 1972) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on toiminut vuodesta 2000 Taideyliopiston Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa laulutaiteen tuntiopettajana sekä vuodesta 2017 klassisen laulun lehtorina Savonia Ammattikorkeakoulussa.
Koulutus.
Tahkola valmistui musiikin maisteriksi 1995 Sibelius-Akatemiasta Kuopion osastosta pääaineenaan kirkkomusiikki ja on suorittanut laulun A-tutkinnon vuonna 1997. Musiikkipedagogin tutkinnon hän on suorittanut 2007 Savonia-ammattikorkeakoulussa.
Ura.
Tahkola nousi suuren yleisön tietoisuuteen voitettuaan ensimmäisen kansainvälisen Sibelius-laulukilpailun Järvenpäässä 2007.
Tahkolan monipuolinen ohjelmisto ulottuu vanhasta musiikista aina uuden musiikin kantaesityksiin saakka. Tahkola on kysytty alttosolisti suurissa kirkkoteoksissa ohjelmistossaan kaikki keskeiset messut, oratoriot ja passiot säveltäjäniminä esimerkiksi J. S. Bach, Duruflé, Dvořák, Händel, Mozart, Mendelssohn, Verdi, Vivaldi ja Szymanowski. Uudesta musiikista mainittakoon Pekka Kostiaisen "Requiem" sekä Jyrki Linjaman "Stabat Mater". Häntä on kuultu solistina Joensuun, Jyväskylän, Kemin, Kouvolan, Kokkolan, Kuopion, Lappeenrannan, Oulun ja Turun Kaupunginorkesterien konserteissa. Radion Sinfoniaorkesterin solistina hän lauloi 2019 Helsingin Juhlaviikoilla. Lisäksi hän on tehnyt runsaasti yhtestyötä eri kamariyhtyeiden kanssa sekä sotilassoittokuntien, kuten Kaartin soittokunnan kanssa. Lied-yhteistyötä hän on tehnyt mm. Kirill Kozlovskin, Ilkka Paanasen sekä Tuula Hällströmin kanssa ohjelmistossaan mm. suomalaista laulumusiikkia Merikannolta, Kuulalta ja Sibeliukselta, Wagnerin "Wesendonck"-lieder, Mahlerin "Kindertotenlieder" sekä venäläistä ja espanjalaista laulumusiikkia. 
Nova Records julkaisi vuonna 2013 levyn "Sineä ja kultaa", joka sisältää muun muassa Toivo Kuulan yksinlauluja sekä Tauno Pylkkäsen "Kuoleman joutsen" -laulusarjan Nova Ensemblen kanssa. Tammikuussa 2015 ilmestyneellä "Jean Sibelius 150" -kamarimusiikkilevyllä Tahkola laulaa Sibeliuksen yksinlauluja. Lisäksi hän on ollut solistina lukuisilla kuorolevyillä sekä omakustanteilla.
Annastiina Tahkola debytoi Suomen Kansallisoopperassa vuonna 2010 Benjamin Brittenin "Albert Herring" -oopperassa Mrs. Herringin roolissa Mikko Franckin johdolla. Kokkolan Oopperakesän 2017 tuotannossa hän lauloi G. Meyerbeerin oopperassa "L'etoile Du Nord" Ekimonnan roolin Sakari Oramon johdolla sekä Kaisan roolissa Aulis Sallisen "Punaisessa viivassa" Kemissä maaliskuussa 2018 Erkki Lasonpalon johdolla. 
Iisalmen Eino Säisä -salissa sai 6.10.2022 uusintaensi-iltansa Ilkka Kuusiston kamariooppera "Nainen kuin jäätynyt samppanja", jossa Tahkola lauloi Aino Kallaksen roolin.
Yksityiselämä.
Tahkolan puoliso on kanttori Pertti Tahkola.
Erich Ollenhauer

Erich Ollenhauer (27. maaliskuuta 1901 – 14. joulukuuta 1963) oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtaja vuosina 1952–1963.
Varhaisemmat vaiheet.
Ollenhauer syntyi Magdeburgissa ja liittyi SPD:hen 1920. Uranssa alussa hän toimi sanomalehdentoimittajana synnyinkaupungissaan, vuosina 1921–1928 sosialistisen Arbeiterjugend-lehden toimittajana ja 1928–1933 sosialistisen työläisnuorisoliikkeen puheenjohtajana.
Natsien valtaantulon jälkeen hän muutti Saksasta Prahaan 1933. Toisen maailmansodan alkamisen jälkeen hän oli perustamassa vastarintaliikkeitä ympäri Eurooppaa, Tanskassa, Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja lopulta Lontoossa, jossa hän oli sodan loppuun asti.
SPD:n johdossa.
Tammikuussa 1946 palattuaan Saksaan hänet valittiin aluksi SPD:n varapuheenjohtajaksi ja 1952 puheenjohtajaksi Kurt Schumacherin jälkeen. Ollenhauer valittiin Saksan liittopäiville liittovaltioiden vaaleissa 1949. Ollenhauer valittiin SPD:n puoluejohtajaksi 1952. Hän oli SPD:n ehdokkaana Saksan hallituksen johtoon vuosien 1953 ja 1957 vaaleissa, mutta molemmilla kerroilla hävisi CDU:n Konrad Adenauerille, koska hänessä ei nähty samanlaista vetovoimaa kuin edeltäjässään Schumacherissa.
Vuonna 1957 Ollenhauer kutsui koolle yleiseurooppalaisen turvallisuusliiton, jossa yhdistynyt Saksa voisi olla tasa-arvoinen jäsen. Suunnitelma oli radikaali, se auttoi Willy Brandtin ostpolikenin (idänpoliikan) kehittymään Euroopan yhteisön kanssa, mutta ei tarkoittanut Saksan yhdistymistä. Ollenhauerin ajatus tunnetaan myös Ollenhauerin suunnitelmana.
Hän kieltäytyi liittokansleriehdokkuudesta kolmannella kerralla ja antoi tukensa Länsi- Berliinin pormestari Willy Brandtille 1961.
Ollenhauer toimi Sosialistisen internationaalin puheenjohtajana vuonna 1963.
Sallan rautatieasema

Sallan rautatieasema (, vuoteen 1956 asti Märkäjärvi, lyh. Mkj) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Sallan kunnan keskustaajamassa 65 kilometrin päässä Kemijärven rautatieasemalta itään.
Asema avattiin matkustaja- ja tavaraliikenteelle 8. joulukuuta 1941, jolloin sen nimi oli Märkäjärvi. Alkuperäinen asemarakennus tuhoutui Lapin sodassa. Nykyinen asemarakennus rakennettiin vuonna 1947 Lapin jälleenrakentamiskauden tyyppipiirustusten mukaisesti. Se rakennettiin noin kilometrin idemmäs kuin alkuperäinen rakennus. Vuonna 1956 aseman nimi vaihdettiin Sallaksi. Radan henkilöliikenne oli lakkautettuna vuosina 1949–1961, mutta sitä jatkettiin vuosina 1961–1967. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1967, mutta Sallaan ajettiin vielä 1990-luvulla kokeiluluontoisia hiihtojunia. Ne kuitenkin lopetettiin kannattamattomina. Sallan aseman miehitys loppui 1994 ja liikennepaikka lakkautettiin 9. joulukuuta 2012.
Martonvaara

Martonvaaran kylä sijaitsee Pohjois-Karjalassa, Polvijärven kunnan pohjoisimmassa osassa, Höytiäisen rannalla, rajanaapurina Juuan kunnan kanssa.
Polvijärvelle Martonvaarasta on matkaa 25 km,
Juukaan 30 km, Nunnanlahteen 20 km ja Kolille 18 km. Lähin kaupunki, Joensuu, on 65 km:n päässä. Joensuussa sijaitsee lähin lentokenttä ja rautatieasema.
Kyläkaupat.
PKO lakkautti myymälänsä Martonvaarassa vuonna 1985. Kylän kaksi viimeistä kyläkauppaa lakkautettiin 1990-luvun lopulla (K-kauppa) ja vuonna 2000 (T-kauppa Jari Oksman).
Alsing Andersen

Alsing Emanuel Andersen (5. helmikuuta 1893 Kööpenhamina – 5. joulukuuta 1962) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Tanskan puolustusministeri vuosina 1935–1940.
Andersen liittyi sosiaalidemokraattiseeen puolueeseen vuonna 1917 ja nousi kansankäräjille vuonna 1929. Hän kohosi puolueessa keskeiseen asemaan ja oli sosiaalidemokraattisen kansankäräjäryhmän puheenjohtaja vuosina 1932–1935.
Vuosina 1935–1940 Andersen toimi Tanskan puolustusministerinä. Hänen johdollaan puolustusta heikennettiin voimakkaasti vuonna 1937, ja Natsi-Saksan hyökättyä maahan huhtikuussa 1940 hän yhdessä kuningas Kristian X:n ja ulkoministeri P. Munchin kanssa teki antautumispäätöksen. Vuonna 1941 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Toisen maailmansodan aikana Andersen toimi myös lyhyesti valtiovarainministerinä vuonna 1942.
Sodan jälkeen Andersen joutui kohtaamaan paljon arvostelua sodanaikaisesta antautumispäätöksestä, ja hänen täytyi vuonna 1947 erota sisäministerin virasta vain reilun viikon jälkeen. Hän siirtyi tämän jälkeen sisäpolitiikasta Tanskan YK-delegaation jäseneksi ja johti sosialistista internationaalia vuodesta 1957 kuolemaansa asti vuonna 1962.
Riksgränsenin seisake

Riksgränsenin seisake (, ) on rautatieliikennepaikka Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla Malmbanan-radalla. Liikennepaikka sijaitsee Riksgränsenin laskettelukeskuksen välittömässä läheisyydessä Kiirunan kunnassa aivan Norjan rajan tuntumassa. Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat.
Seisake käsittää yhden laituriraiteen. Sekä laituri että raide on kauttaaltaan katettu kunnossapidon helpottamiseksi.
Utele-teoria

Utele-teoria ("Universal Theory of the Energies in Life on the Earth") on Jorma Saarnin näennäistieteellinen kosmologinen teoria. Saarni väittää Utelen mahdollistavan täysin uudenlaisen tavan tuottaa halpaa energiaa. Utele yhdistää suhteellisuusteorian kvanttimekaniikkaan ja ratkaisee lisäksi ilmastonmuutoksen aiheuttamat ongelmat.
Vuonna 2002 Saarni julkaisi kirjan "Elämme mustassa aukossa", jossa Saarni väitti että Aurinko on Linnunradan keskellä ja että tähdet ovat luonteeltaan täysin erilaisia kuin Aurinko. Auringon valo on "gravitaatiovaloa", tähtien valo taas "energiavaloa".
Saarni oli ajatellut julkistaa kehittämänsä atomimallin väitöskirjana vuonna 1999, mutta Oulun yliopisto ei kuitenkaan innostunut asiasta, joten suunnitelma UTELE-teorian edistämiseksi ja esittelemiseksi avoimena ja julkisena hankkeena muuttui yksityiseksi hankkeeksi. Saarni perusti kolmen yrityksen konsernin tutkimaan Utele-teoriaa. Utele-yhtiöillä oli toimitilat Oulunsalossa. Talouselämä kertoi syyskuussa 2006, että Utelen hallitukseen ovat tulleet Keskon hallintoneuvoston entinen puheenjohtaja, kauppaneuvos Matti Kallio, sekä entinen Soneran ja kuwaitilaisen Wataniya-teleoperaattorin toimitusjohtaja Harri Koponen. Lehden mukaan he uskovat lujasti yritykseen ja ovat sijoittaneet rahaa sen toimintaan. 
Utele-yhtiöt.
Saarni perusti Utele-yhtiöiden rinnalle muita osakeyhtiöitä:
Saarni teki vuonna 2001 patenttihakemuksen otsikolla "”Menetelmä auton sähkölaitteiden toiminnan konstruoimiseksi”", mutta ei lunastanut ko. patenttia.
Utele ilmoitti osakkeenomistajille julkaisevansa "evidenssilaitteen" vuoden 2007 kuluessa. Laitteen oli tarkoitus todistaa teorian keskeisiä sisältöjä, mutta toistaiseksi laitteesta ei ole uutisoitu.
Tammikuussa 2011 sanomalehti Kaleva uutisoi, että Utele olisi kuoppaamassa teoriaansa ja Utelen ympärille perustetut yhtiöt ovat sulautumassa yhdeksi. Kaupparekisteritietojen perusteella yhtiön varat alkavat myös loppua.
Coloradojoki

Coloradojoki on Lounais-Yhdysvalloissa ja Luoteis-Meksikossa virtaava joki. Sen pituus on arviolta noin 2 330 kilometriä ja valuma-alueen pinta-ala 637 000 km2.
Coloradojoki kulkee Kalliovuorilta Coloradon osavaltiosta Utahiin, sitten Arizonaan, jossa se kulkee ensin Arizonan ja Nevadan ja sitten Arizonan ja Kalifornian rajajokena päätyen Meksikoon. Joki virtasi aiemmin Kalifornianlahteen, mutta ei kuivina aikoina yletä sinne kastelukäytön aiheuttaman kuivumisen vuoksi.
Joki on tunnettu muun muassa Hooverin padosta sekä Grand Canyonista, jonka se on vuosimiljoonien saatossa uurtanut.
Hooverin padon jälkeen rakennettiin Parkerin pato. Sen muodostamasta tekojärvestä kuljetetaan vettä Los Angelesin ja San Diegon tarpeisiin. Muita patoja ovat Davis, Imperial, Laguna ja Morelos. Osa joen virtaamasta ohjetaan kasteluvedeksi maanalaisten tunnelien kautta.
Plymouth Laser

Plymouth Laser on yhdysvaltalaisen Diamond Star Motorsin valmistama Mitsubishi Eclipseen perustuva coupe-mallinen, neli-paikkainen henkilöauto. 
Plymouth Laser on yksi variaatio Diamond Star Motorsin valmistamista autoista. Autoja myytiin kolmella eri tuotemerkillä: Mitsubishi Eclipse, Eagle Talon ja Plymouth Laser. Nämä tuotemerkit erosivat toisistaan logojen, muovisten korien osien ja sisustan osien perusteella. Autoja valmistettiin vuosina 1989–1994. Plymouth Laserin valmistettiin näistä kolmesta vähiten. Laserin tuotanto lopetettiin vuonna 1994 heikon myyntimenestyksen takia. 
Laserin myyntivaikeuksien syitä olivatkin kolmen lähes samanlaisen auton päällekkäinen valmistus ja heikompi markkinointi verrattuna Eagleen ja Mitsubishiin, joiden mallien valmistamista ja myymistä vielä jatkettiin.
Laserin kori on suunniteltu ja valmistettu Yhdysvalloissa. Auton pääkomponentit eli moottorit, vaihteistot ja suuri osa sähkölaitteista ovat Mitsubishin valmistamia. 
Laser RS turbo -mallin kaksilitraista 4G63-moottoria ja vaihteistoa käytettiin mm. Mitsubishin Lancer Evolutionissa WRC-rallikäyttöön muunnettuina versioina.
Varsinkin Yhdysvalloissa nämä alun perin halvat ja tavallaan aikaansa edellä olleet autot ovat nykyään suosittu kohde tuning-piireissä. Varsinkin RS Turbo AWD -versio on haluttu malli ja niistä on rakennettu paljon drag racing -kilpureita tai ralliautoja.
Moottorit.
Perusmalleissa oli 1,8-litrainen nelisylinterinen moottori. Vaihtoehtona oli 2-litrainen vapaastihengittävä (135 hv) tai turboahdettu (195 hv) moottori.
Vaihteistot.
Vakiona 5-vaihteinen manuaali. Vaihtoehtona 4-vaihteinen automaatti. 
Valmistusmäärät.
Yhteensä 115 981
Laser RS Turbo oli Yhdysvalloissa ilmestyvän "Car and Driver" -lehden kymmenen parhaan auton listalla vuodesta 1989 vuoteen 1992.
Autoja löytyy jonkin verran myös Euroopasta tuontiautoina.
Mika Luttinen

Mika Kristian Luttinen (s. 1971 Oulu) on suomalainen metallimuusikko. Hän laulaa Impaled Nazarene -yhtyeessä ja sanoittaa sen kappaleet. Yhtyeessä hän on käyttänyt myös taiteilijanimiä "Sluti666", "Mikaakim" ja "Slutifer". Impaled Nazarenen lisäksi Luttinen on ollut mukana muun muassa yhtyeissä Diabolos Rising, Raism, Obscene Eulogy ja The Rocking Dildos. Hän on myös esiintynyt vierailevana vokalistina muun muassa yhtyeiden The Crown, Thou Art Lord, Ancient Rites ja Rytmihäiriö levyillä sekä sessiojäsenenä Sentencedissä.
Luttinen kiinnostui raskaasta musiikista 13-vuotiaana kuultuaan radiosta Venomia. 1990-luvulla Luttinen muutti Belgiaan mennäkseen naimisiin. Hän muutti takaisin Suomeen vuonna 2000 ja asuu pääkaupunkiseudulla. Luttisen pikkuveli Kimmo Luttinen toimi Impaled Nazarenen rumpalina vuosina 1990–1995. Mika Luttinen kertoi vuonna 1992 olevansa vakaumukseltaan satanisti.
Niskan retkahdusvamma

Niskan retkahdusvamma eli piiskaniskuvamma (&lt; ) tai whiplash on pehmytkudosvaurio, joka johtuu tavallisesti pään äkillisestä taaksetaivutuksesta onnettomuudessa. Vamman oireina ovat yleensä niskasärky ja niskan jäykkyys.
Vammamekanismi.
Tyypillinen tilanne, jossa niskan retkahdusvamma syntyy, on liikenteessä tapahtuva peräänajokolari. Peräänajon seurauksena autossa istuvan henkilön vartaloon kohdistuu suuri kiihtyvyys, jolloin pää, joka ei ole penkissä kiinni, jää jälkeen. Kokeellisissa malleissa 10 mailin tuntivauhdilla (n. 16 km/h) tapahtuva kolari aiheuttaa päähän kohdistuvan 11 G:n suuruisen kulmakiihtyvyyden.
Pään äkillinen taaksetaivutus eli hyperekstensio vaurioittaa niskan ja kaulan pehmytkudoksia, kuten välilevyjä, selkärangan etu-pitkittäissidettä ("ligamentum longitudinale anterius") ja ruokatorvea. Alueen lihaksista tyypillisesti vaurioituvat pitkä kaulalihas ("m. longus colli") ja päännyökkääjälihas ("m. sternocleidomastoideus"). Myös kaulapunoksen ("plexus cervicalis") hermot ja selkärangan fasettinivelet voivat vahingoittua. Kun vartaloon kohdistuva kiihtyvyys loppuu, pää retkahtaa eteenpäin, mikä aiheuttaa vaurioita selkärangan taka-pitkittäissiteisiin ja alueen lihaksistoon.
Oireet.
Retkahdusvamman pääoireena on voimakas niskasärky, jonka syynä saattaa olla ainakin osittain aivokalvojen venytystila. Oirekuvaan kuuluu myös niskan seudun jäykkyys ja toisinaan päänsärky takaraivolla tai silmien takana. Joskus saattaa esiintyä kaulapunoksen venytyksen aiheuttamaa näön hämärtymistä, käden tai käsivarren tuntopuutoksia ja nikamavaltimoiden supistumisesta johtuvaa huimausta ja tinnitusta. Jos vamman sattuessa pää on kiertyneenä oikealle tai vasemmalle, oireet ovat usein sillä puolella voimakkaampia. Oirekuvaan eivät sen sijaan kuulu hermo-oireet, kuten jalkojen tuntopuutokset tai motorisen toiminnan häiriöt, jotka viittaavat selkäytimen pysyvään vammautumiseen.
Lisätietoa vammasta voi saada röntgen- tai magneettikuvauksella.
Hoito.
Niskan retkahdusvammaa hoidetaan särkylääkkeillä, levolla ja niskan immobilisaatiolla, jossa apuna voidaan käyttää pehmeää kauluria. Niskan tukikaulureista ei kuitenkaan ole osoitettu olevan hyötyä. (lähde: Terveyskirjasto) Oireet paranevat tavallisesti itsestään kuukausien kuluessa, mutta osalle potilaista jää kipua tai muita oireita vuosienkin kuluttua vammasta.
Joanna Bogdanoff

Joanna Bogdanoff on suomalainen kilpakarateka ja katutaiteen tutkija.
Ura nuorissa.
Vuonna 2001 Bogdanoff osallistui ensi kerran nuorten suomenmestaruuskilpailuihin ja sai pronssia. Samoihin aikoihin hän osallistui ruotsalaiseen Kodomo Cup -kilpailuun, jonka hän voitti. 
Saavutukset aikuisissa.
Aikuisten suomenmestaruuskilpailuissa hän sai hopean. Ruotsissa järjestetyissä Ring Pokalen -kilpailuissa Bogdanoff voitti omassa sarjassaan kultaa ja sai kilpailuissa osoittamiensa taidonnäytteiden johdosta karaten ruskean vyön (1.kyu).
Vuoden 2001 lopulla Bogdanoffin nelihenkinen joukkue osallistui joukkuekilpailun suomenmestaruuskilpailuihin ja sai hopeamitalin. Santa Claus team cup -kilpailussa Ruotsissa hän saavutti joukkueensa kanssa kilpailujen mestaruuden. 
Yhteenveto.
Vuosina 2000–2002 hän sai kaikkiaan 26 karatekilpailusta 9 kultamitalia, 8 hopeamitalia ja 8 pronssimitalia. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin soryu-karaten musta vyö (1. dan).
Tim Buckley

Tim Buckley (oik. Timothy Charles Buckley III, 14. helmikuuta 1947 Washington D.C., Yhdysvallat – 29. kesäkuuta 1975 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kokeellinen laulaja ja lauluntekijä, joka yhdisteli työssään elementtejä muun muassa folkmusiikista, jazzista ja progressiivisesta rockista. Hän kuoli heroiinin yliannostukseen 28-vuotiaana. Buckleyn poika oli myös muusikko Jeff Buckley.
Buckley teki kymmenkunta studioalbumia, joista peräti kolme valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Ne ovat "Goodbye and Hello" (1967), "Happy Sad" (1969) ja "Greetings from L.A." (1972).
Ágota Kristóf

Ágota Kristóf (30. lokakuuta 1935 Csikvánd, Unkari – 27. heinäkuuta 2011 Neuchâtel, Sveitsi) oli unkarilaissyntyinen kirjailija. Unkarin vuoden 1956 kansannousun aikana hän pakeni Itävallan kautta Sveitsiin, jossa hän aloitti kirjoittamisen ja ryhtyi myöhemmin kirjoittamaan pääasiassa ranskan kielellä.
Kristóf tuli maailmankuuluksi kymmenille kielille käännetyllä omaelämäkerrallisesti sävyttyneellä trilogiallaan, joka kuvaa kaksospoikien elämää toisessa maailmansodassa. Se koostuu kirjoista "Le grand cahier", (L’éditions du Seuil, Pariisi, 1986), "La preuve" (1988) ja "Le troisième mensonge" (1991). Kristófin teoksista suomennettiin tuoreeltaa vain "Le grand cahier" nimellä "Iso vihko". János Szász ohjasi siitä elokuvan, joka sai ensi-iltansa vuonna 2013.
Tammi julkaisi toukokuussa 2023 trilogian toisen osan "La preuve" suomeksi nimellä "Todiste" ja päätösosan "Le troisième mensonge" nimellä "Kolmas valhe" lokakuussa 2023. Kummatkin niistä suomensi Ville Keynäs.
Kristófilta on ilmestynyt myös muita teoksia, kuten omaelämäkerrallinen "L’analphabète" (2004).
Sveitsissä kuolemaansa saakka asuneelle Kristófille myönnettiin lukuisia huomattavia palkintoja, kuten sveitsiläinen Gottfried Keller -palkinto vuonna 2001.
Vern Ehlers

Vernon James ”Vern” Ehlers (6. helmikuuta 1934 Minnesota – 15. elokuuta 2017 Grand Rapids, Michigan) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Michiganin kolmatta vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuodesta 1993 vuoteen 2011.
Ehlers syntyi Minnesotassa ja opiskeli fysiikkaa, josta hän sai tohtorinarvon vuonna 1960. Hän aloitti poliittisen uransa vasta 1970-luvulla, ja kongressipaikkansa hän sai alun perin Paul B. Henryn kuoltua aivokasvaimeen.
Ehlers oli vuodesta 1958 naimisissa Johanna o.s. Meulinkin kanssa, ja hänellä oli neljä lasta.
Durandus de Saint-Pourçain

Durandus de Saint-Pourçain ("Durandus Saint-Pourçainlainen") (n. 1275 Saint-Pourçain, Auvergne – 13. syyskuuta 1332 Meaux) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Elämä.
Durandus liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan Clermontissa ja valmistui tohtoriksi Pariisin yliopistosta vuonna 1313. Paavi Johannes XXII kutsui hänet Avignoniin toimimaan Rooman kuurian Magister Sacri Palatii -virassa, eli paavin teologina ja pyhien kirjoitusten selittäjänä.
Vuonna 1318 Durandus vihittiin Le Puy-en-Velayn piispaksi, ja hän muutti Meaux'hin vuonna 1326. Durandus tunnetaan nimellä "Doctor Resolutissimus", koska hän kannatti uupumatta monia tuon ajan ajattelijoille uusia ajatuksia.
Filosofia ja teologia.
Universaalikiistassa Durandus oli nominalisti, joka vastusti aikansa käsiterealismia niin, että skolastiikan kolmannen kauden on joskus katsottu alkaneen hänestä. Hän hylkäsi sekä aistittavat että ymmärrettävät lajit, jotka oli hänen mukaansa keksitty aistihavainnon selittämiseksi, sekä aktiivisen intellektin. Hän kielsi myös individuaatioperiaatteen.
Teologiassa Durandus teki eron luonnollisen tiedon sekä uskon ja ilmoituksen avulla saadun tiedon välille. Tietytyjä opinkohtia, kuten kolminaisuusoppia, ei voi todistaa sisäisesti ristiriidattomaksi, mutta niihin on silti ansiokasta uskoa. Teologian ei hänen mukaansa ollut tiukasti otettuna tiedettä, koska se perustui uskoon, ei tiedon ensimmäisiin prinsiippeihin. Teologiassa oli rittävää tietää, ettei Jumalan inspiroimana voinut erehtyä. Durandus katsoi myös, että kaikki teot olivat peräisin Jumalasta, joka antaa voiman toimia. Sakramentteja hän piti vain välikappaleina, joita ilman armo ei voinut toteutua. Avioliittoa hän ei pitänyt tiukasti otettuna sakramenttina. Durandus katsoi myös, että Kristukselle oli mahdollista olla läsnä ehtoollisen sakramentissa, vaikka leivän ja viinin substanssit säilyisivätkin, toisin sanoen hän ei pitänyt transsubstantiaatio-oppia välttämättömänä.
Paavin määräyksestä tutkielma "De statu animarum" asetettiin tarkasteluun, ja sen havaittiin sisältävän yksitoista teologista virhettä.
Espoon VPK

&lt;mapframe text="Paloaseman sijainti kartalla." latitude="60.205764" longitude="24.649162" zoom="13" width="250" height="250" align="right"&gt;{
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {
 "marker-color": "FF6347",
 "marker-size": "medium",
 "marker-symbol": "fire-station"
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [
 24.649162,
 60.205764
 ]
}&lt;/mapframe&gt;
Espoon VPK () on perustettu vuonna 1890 ja on Espoon kaupungin vanhin vapaaehtoinen palokunta. Virallisesti palokunta on kaksikielinen, mutta enemmistö jäsenistä on tänä päivänä suomenkielisiä. 
Asema.
Espoon VPK:n paloasema sijaitsee Espoon keskuksessa Kannusillanmäen juurella Espoonjoen rannalla. Asemalla on autopaikat kolmelle ajoneuvolle, miehistö- ja huoltotilat, talonmiehen asunto ja juhlasali. Juhlasalissa vietetään häitä, kirpputoreja ja muita tilaisuuksia.
Juhlasali.
Espoon VPK:n juhlasali sijaitsee Espoon VPK:n yläkerrassa. Kiinteistö on rakennettu talkoovoimin alkaen vuonna 1961 ja se otettiin käyttöön vuonna 1963. Erityisesti 2010-luvulla kiinteistön talotekniikkaa ja julkisivua sekä sisätiloja on remontoitu vastaamaan nykyajan vaatimuksia. Juhlasalin kapasiteetti on 120 henkeä pöytäpaikoilla.
Aseman kalusto.
Palokunnalla on kaksi ajoneuvoa. Sammutusauto RLU431 on Scania vuosimallia 2000. Miehistöauto RLU437 on Volkswagen Caravelle T6 vuosimallia 2019. Palokunnan käytössä on letkuperävaunu, joka sisältää 600 m 76 mm sekä 800 m 110 mm letkua sekä muuta vesihuoltoon liittyvää oheiskalustoa. Perävaunu ja miehistöajoneuvo ovat Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen omistuksessa.
Palokunnan osastot.
Hälytysosasto.
Palokunnan hälytysosastoon kuuluu noin 15 jäsentä. Koulutuksesta vastaa pääasiassa palokunnan päällystö ja alipäällystö. Hälytysosastolaiset ovat hälytettävissä henkilöhakulaitteilla mihin vuorokauden aikaan tahansa. Työ on vapaaehtoista, eikä siitä saa henkilökohtaista korvausta. Palokunta onkin tärkeä reservi Espoon aluepelastusorganisaatiossa ja sitä käytetään tarpeen mukaan.
Nuoriso-osasto.
Espoon VPK:ssa toimii myös aktiivinen nuoriso-osasto. Nuoriso-osastoon kuuluu noin 20 nuorta. Mukaan pääsee kun on täyttänyt 10 vuotta. Toiminta on nuorelle ilmaista. Nuoriso harjoittelee samoja taitoja ja asioita kuin miehistökin. Lisäksi nuoriso käy leireillä ja kilpailuissa. 16 vuotta täytettyään nuoret yleensä kulkevat myös hälytysosaston harjoituksissa ja virallisesti liittyvät hälytysosastoon täytettyään 18 vuotta.
Veteraaniosasto.
Espoon VPK:n veteraaniosaston tarkoituksena on ylläpitää palokuntatoiminnan perinteitä ja tarjota aiemmin aktiivisesti sammutustoiminnassa mukana olleille, nyt jo ikääntyneille mahdollisuus yhteiseen palokuntaharrastukseen.
Naisosasto.
Espoon VPK:ssa toimii kaksi naisosastoa, Lågan ja vuonna 2006 perustettu suomenkielinen ryhmä. Naisosasto tekee yhteistyötä palokunnalla palokunnan ja nuoriso-osaston hyväksi. Osaston toimenkuvaan kuuluu mm. erilaisten tilaisuuksien kahvitus, koulutustilaisuuksien muonitus ja kahvitus, hälytysosaston muonittaminen sekä erilaiset toimihenkilötehtävät palokuntanuorten koulutusleireillä.
Bill Bradley

William Warren ”Bill” Bradley (s. 28. heinäkuuta 1943 Crystal City, Missouri) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Bradley syntyi Crystal Cityssä, Missourissa, Warren Bradleyn ja Susie Crowen pojaksi. 196-senttinen Bradley pelasi opiskelijana Princetonissa; myöhemmin hänen ammattilaisseuransa olivat Olimpia Milano (1965–1966) ja New York Knicks (1967–1977). Hän kuului Yhdysvaltain olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Tokiossa 1964. Bradley päätti ammattilaisuransa vuonna 1977 ja nimettiin Basketball Hall of Fameen 1983.
Princetonista valmistuttuaan Bradley opiskeli Rhodes-stipendillä Oxfordin yliopistossa. 
Bradley istui vuosina 1979–1997 senaatin jäsenenä New Jerseystä ja oli ehdolla demokraattien presidenttiehdokkaaksi vuoden 2000 vaaleissa.
American Enterprise Institute

American Enterprise Institute for Public Policy Research (AEI) on yhdysvaltalainen konservatiivinen ajatushautomo, joka perustettiin vuonna 1943 edistämään markkinaliberalismia. Sitä rahoittavat säätiöt, yritykset ja yksityishenkilöt. AEI:n kotipaikka on Washington (DC).
AEI:n tunnettuja tutkijoita ja jäseniä ovat John R. Bolton, Ayaan Hirsi Ali, Frederick Kagan, Charles Murray ja Paul Wolfowitz.
Kauhukypärä

Kauhukypärä () on Viktor Pelevinin 2005 julkaistu romaani. Se on tulkinta Theseuksen ja Minotauroksen tarusta. Tarinan kertoo joukko henkilöitä, jotka verkkojuttelevat keskenään, ja heidän puheistaan hahmottuu labyrintti. Teos on ilmestynyt suomeksi Arja Pikkupeuran suomentamana ja Kustannusosakeyhtiö Tammen kustantamana lokakuussa 2005.
Aku Peltonen

Karl August "Aku" Peltonen (ent. Kaarle Aukusti Peltonen, () oli suomalainen näyttelijä. Hän oli pääammatiltaan kalakauppias ja toimi näyttelijänä paikallisessa harrastajateatterissa, Hämeenlinnan Työväen Teatterissa (nykyinen Hämeenlinnan kaupunginteatteri). 
Peltonen oli mukana myös kaikkiaan 31 elokuvassa vuosina 1937–1948. Hän kuului aikoinaan Teuvo Tulion elokuvien vakiokaartiin. Aku Peltonen nähtiin lähinnä lukuisten tusinaelokuvien yksittäisissä koomisissa rooleissa, mitkä tosin nousivat yleensä hyvinkin merkittävälle tasolle. Merkittävimmät roolit hänellä oli Nyrki Tapiovaaran elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938) ja Tulion elokuvassa "Unelma karjamajalla" (1940).
Tasavallan presidentti myönsi Peltoselle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1952. Hämeenlinnan Teatterikerho on jakanut vuodesta 1953 lähtien teatteritaidetta Hämeenlinnassa edistäneelle teatterintekijälle Aku-patsaan Peltosen muistoksi. Aku-patsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen tekemä näköispatsas.
John Banville

John Banville (s. 8. joulukuuta 1945 Wexford) on irlantilainen kirjailija. 
Banville asui vuosina 1968–1969 Yhdysvalloissa ja aloitti Irlantiin palattuaan toimittajan työt. Hänen ensimmäinen kirjansa "Long Lankin" julkaistiin vuonna 1970. Banville on kirjailijanuransa ohessa jatkanut uraansa lehtimiehenä. Hän kuului vuosina 1984–2001 Aosdánaan. Hänellä on vaimonsa Janet Dunhamin kanssa kaksi lasta, ja hän on kirjoittanut myös pseudonyymillä Benjamin Black.
Eräs tunnetuimmista Banvillen julkaisemista teoksista on "Todistajan kirja" ("The Book of Evidence", 1989), joka on suomeksi julkaistu Keltaisessa kirjastossa. Hän voitti vuonna 2005 teoksellaan "The Sea" englanninkielisen kirjallisuuden Booker-palkinnon. Franz Kafka -palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2011.
Mojo (lehti)

Mojo on brittiläinen musiikkilehti. Se on alallaan yksi arvostetuimmista ja menestyneimmistä julkaisuista.
Lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa vuodesta 1993 saakka. Ensimmäisen "Mojon" kannessa olivat Bob Dylan ja John Lennon. Lehti sai alkunsa kustannusyhtiö EMAPin aloitteesta. Brittiläinen musiikkilehti "Q" oli ollut useamman vuoden ajan myyntimenestys, ja yhtiö alkoi etsiä toimitusta uuteen rock-painotteiseen musiikkilehteen. "Mojon" numeroissa on joskus mukana lehden teemaan kuuluva CD.
Lehti on julkaissut monia Top 100 -listoja, joissa sen musiikkitoimitus on valinnut eri aikakauden tai kaikkien aikojen parhaita levyjä ja singlejä. Yksi tällainen lista on nimeltään Top 100 Albums of Mojo’s Lifetime.
Kristiina Pelto-Timperi

Anna Kristiina Pelto-Timperi (s.10. toukokuuta 1954 Raahe) on suomalainen kirjailija ja opettaja. Pelto-Timperi valmistui ylioppilaaksi Someron lukiosta 1973 ja peruskoulun luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta 1977 ja on työskennellyt sittemmin luokanopettajana muun muassa Konalassa Helsingissä. Hän sai 1973 Kalevi Jäntin palkinnon teoksistaan "Syreenikiitäjä" ja "Tule se päivä".
San Marinon Grand Prix 1984

San Marinon Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. toukokuuta 1984 Imolan radalla Italiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen.
Aika-ajo.
Paalupaikan valloitti Nelson Piquet ajalla 1.28,517, joka merkitsi keskinopeutta 204,98 km/h. Aika oli myös Imolan radan rataennätys. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Keijo Rosberg, Derek Warwick ja Niki Lauda.
Rosberg ajoi vara-autolla ensimmäisellä rengaskerrallaan muita pari sekuntia paremman pohja-ajan. Sen jälkeen hän ajoi varikolle ja alle vaihdettiin toinen rengaskerta. Sitten hän jäi odottelemaan ajaako joku nopeamman kierroksen. Rosbergin edelle kiilasivat Prost, Piquet ja Warwick. Keke palasi radalle ja ajoi renkaat lämpimiksi. Aivan aika-ajon lopussa Rosberg paransi hieman aikaansa, mutta se ei riittänyt kuin kolmanteen sijaan. Hän jäi Piquet'n pohja-ajasta 0,9 sekuntia.
Kilpailu.
Alain Prost starttasi toisesta lähtöruudusta ja siirtyi heti kilpailun johtoon. Hän piti johtopaikan vakuuttavasti hallussaan maaliin asti. Edes varikkokäynti kilpailun puolivälissä ei vienyt johtopaikkaa. Vain johto kaventui 34 sekunnista 14 sekuntiin.
Jorma Eronen

Jorma Tapani Eronen (4. kesäkuuta 1950 Tampere – 10. joulukuuta 2019 Turku) oli suomalainen runoilija. Hän sai 1979 Kalevi Jäntin palkinnon esikoisteoksestaan "Uigur".
Erosella oli opintoja Helsingin yliopistossa vuodesta 1970. Hän toimi tarkkailuluokan opettajana, toimintaterapeuttina, ja pienryhmäopettajana. Eronen sairastui 1980-luvulla skitsofreniaan, jonka takia hänen kirjallinen uransa jäi lyhyeksi. Jonimatti Joutsijärvi kirjoittaa Erosesta: "Hän on eräs melko harvoista moderneista runoilijoista, joilla suhde kansanperinteeseen on elävä: häntä voi pitää varhaisena suomalaisena etnofuturistina, joka oli kiinnostunut alkuperäisperinteistä subjektiivis-globaalista näkökulmasta."
Erosen vanhemmat olivat kirjaltaja Heikki Ilmari Eronen ja Sirkka Vappu (o.s. Kuosa). Puoliso oli Suvi Kirsi Marjukka (o.s. Vepsäläinen) vuodesta 1973.
Maarit Lepomäki

Maarit Lepomäki (s. 15. joulukuuta 1956 Pori) on suomalainen entinen skeet-ampuja. Hän edusti Satakunnan Ampujia. Lepomäki lopetti kilpauransa vuonna 2007. Nykyään hän toimii ammunnan parissa tuomaritehtävissä. 
Ura.
Lepomäellä on ammunnan lisäksi monipuolinen urheilutausta myös muista lajeista. 1970-luvun alussa hän kuului juniori-ikäisenä pikaluistelun olympiavalmennettaviin. Lisäksi hän on pelannut 1980-luvulla naisten SM-sarjaa sekä jalkapallossa että jääpallossa seuroinaan Musan Salama ja Narukerä. 
Lepomäki on vasemmistoliiton varavaltuutettu Porin kaupunginvaltuustossa.
RMS Oceanic (1899)

RMS Oceanic oli White Star Line -laivayhtiön Atlantin liikenteeseen tarkoitettu valtamerialus, joka teki neitsytmatkansa vuonna 1899. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa 1914 siitä tuli Britannian kuninkaallisen laivaston aseistettu kauppalaiva eli apuristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista. Alus laskettiin vesille 1897 ja oli rakennettu omistajansa Thomas Ismayn johdolla. Ismay omisti silloisen Oceanic Steam Navigation Companyn (White Star Linen), jonka mukaan alus nimettiin. 
Palvelus.
Alus lähti 26. elokuuta 1899 Belfastista Liverpooliin, jossa se esiteltiin lehdistölle ja yleisölle 30. elokuuta. Se lähti 6. syyskuuta neitsytmatkalleen New Yorkiin päällikkönään kapteeni John G. Cameron. Matka kesti kuusi päivää kaksi tuntia ja 37 minuuttia, joten aluksen keskinopeudeksi saatiin 19,57 solmua.
Alus teki useita matkoja Atlantin yli. Se teki viimeiseksi jääneen Atlantin ylityksensä Southamptonista New Yorkiin 22. heinäkuuta 1914.
HMS Oceanic.
Ensimmäisen maailmansodan alettua "Oceanic" sai 8. elokuuta 1914 määräyksen liittyä Kuninkaalliseen laivastoon. Alukselle asennettiin kuusitoista 4,7 tuuman tykkiä, minkä jälkeen se liitettiin 10. risteilijälaivueeseen apuristeilijänä nimellä "HMS Oceaniciksi". Alus lähti 27. elokuuta Southamptonista ensimmäiselle matkalleen länsirannikkoa pohjoiseen vieraillen Scapa Flowssa. Sen tehtävänä oli valvoa Färsaarten ja Skotlannin välistä merialuetta ja tarkastaa kaikki alueella tavatut alukset.
Alus oli 7. syyskuuta Foulan länsipuolella. Seuraavana päivänä se ajoi karille Shaaldissa kolmisen kilometriä Foulan itäpuolella merkitsemättömällä riutalla. Hinaajat "HMS Forward" ja "HMS Alsatian" yrittivät 11. syyskuuta tuloksetta irrottaa alusta riutalta. Tuloksettomasti päättyi myös taistelulaiva "HMS Hannibalin" yritys irrottaa alus, minkä jälkeen troolari "HMS Glenogil" pelasti aluksella olleet 400 henkeä.
Kahden viikon ajan alus oli karilla aaltojen armoilla. Laivaston pelastusalus "HMS Lyons" pelasti alukselta kaiken mahdollisen kuten tykit ja tarvikkeet. Voimakas tuuli aiheutti lopulta vuodon ja irrotti aluksen karilta, jolloin se upposi. Britannian amiraliteetti myi 1920-luvulla hylyn Scapa Flowssa toimineelle pelastusyritykselle 200 punnalla. Aluksesta oli maaliskuuhun 1924 mennessä purettu lähes kaikki vedenpäälliset osat. Voimakas virtaus osoittautui vedenalaisten osien purkamisen esteeksi, mistä siten luovuttiin. Vuosien 1973 ja 1979 välillä Simon Martin ja Alec Crawford nostivat aluksesta runsaasti metallia ja muun muassa kaksi 29 tonnin potkuria.
Carl Wilson

Carl Dean Wilson (21. joulukuuta 1946 Hawthorne, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. helmikuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The Beach Boysin kitaristina.
Carl Wilson oli yksi Beach Boysin perustajajäsenistä yhdessä veljiensä Brian Wilsonin ja Dennis Wilsonin sekä serkkunsa Mike Loven kanssa. Carlilla oli absoluuttinen sävelkorva. Kuten Beach Boysin kaikki jäsenet, Carl toimi myös yhtyeen laulajana. Hänet muistetaan parhaiten kappaleen "God Only Knows" tulkinnasta. Carlin sooloura alkoi vuonna 1981, jolloin ilmestyi soolodebyytti, "Carl Wilson". 1983 ilmestyneen seuraavan levyn, "Youngbloodin" jälkeen Carl Wilson ei julkaissut enää uusia sooloalbumeita.
Carl Wilson sairastui keuhkosyöpään vuonna 1997 ja kuoli siihen vuonna 1998, vain kolme kuukautta äitinsä, Audree Wilsonin jälkeen.
Per Ahlmark

Per Axel Ahlmark (15. tammikuuta 1939 – 8. kesäkuuta 2018) oli ruotsalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli valtiopäivien jäsen 1967–1978, työ- ja varapääministeri 1976–1978 ja Kansanpuolueen johtaja 1975–1978.
Ahlmark syntyi Tukholmassa ja sai oppiarvon valtio-opista Tukholman yliopistosta vuonna 1964. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita ja kirjoja; jälkimmäisiin ei kuulu ainoastaan poliittisia teoksia, vaan myös runoutta, proosaa ja esseitä. Hän toimi vuosina 1970–1998 Ruotsin–Israelin ystävyysliiton varapuheenjohtajana ja oli vuonna 1983 perustamassa Juutalaisvastaisuuden vastaista komiteaa.
Ahlmark oli aiemmin naimisissa näyttelijä Bibi Anderssonin kanssa. Hän oli vuosina 1978–1981 Ruotsin elokuvainstituutin hallituksen puheenjohtaja. Hän oli vuodesta 1997 "Dagens Nyheter" -lehden kolumnisti.
Franciscus de Marchia

Franciscus de Marchia ("de Appignano", "de Pignano", "de Esculo", "de Ascoli", "Franciscus Rubeus") (n. 1285–1290 – n. 1344) oli italialainen skolastinen filosofi ja teologi, joka vaikutti Pariisin yliopistossa.
Elämä.
Franciscus syntyi Appignano del Tronton kylässä Ascoli Picenon provinssissa Roomasta itään. Hän liittyi fransiskaanien sääntökuntaan ja opiskeli teologiaa Pariisin yliopistossa vuoden 1310 tienoilla. Myöhemmin hän opetti fransiskaanien oppilaitoksissa muualla. Myöhemmin hän palasi Pariisiin luennoimaan Petrus Lombarduksen "Sentensseistä", ainakin vuosina 1319–20.
Franciscus viipyi Pariisissa ainakin vuoteen 1323, johon mennessä hän oli todennäköisimmin valmistunut maisteriksi. Tältä ajalta on peräisin hänen Aristoteleen "Metafysiikan" kommentaarinsa. Vuonna 1324 hän siirtyi Avignoniin, missä hän toimi opettajana fransiskaaniluostarissa. Opettajana Franciscus sai arvonimen "Doctor Succinctus".
Franciscus joutui monien muiden fransiskaanien mukana riitoihin paavi Johannes XXII:n kanssa apostolisesta köyhyydestä, ja joutui pakenemaan Avignonista Wilhelm Ockhamilaisen ja muiden kanssa vuonna 1328. He saivat turvapaikan keisari Ludvig Baijerilaisen hovista, ja alkoivat kirjoittaa paavia vastaan. Paavi vastasi bullalla "Quia vir reprobus" 16. marraskuuta 1329. Franciscus kirjoitti tätä vastaan teoksen "Improbatio Contra Libellum Domini Iohannis Qui Incipit Quia Vir Reprobus".
Kiistaa jatkui paavi Benedictus XII:n kaudelle saakka. Lopulta Franciscus joutui vangiksi. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi vuoden 1341 alkupuolella. Hän tunnusti ja perui mielipiteensä inkvisition edessä vuoden 1343 loppupuolella. Hän kuoli jonkin aikaa vuoden 1344 jälkeen.
Filosofia ja teologia.
Franciscusta on usein pidetty uskollisena skotistina eli Duns Scotuksen seuraajana, mutta hän poikkesi Duns Scotuksen opetuksista monin kohdin ja muokkasi tämän ajatuksia edelleen. Hänen ajatuksensa vaikuttivat filosofisen teologian, luonnonfilosofian ja politiikan teorian kehitykseen.
Jo Gartner

Josef Gartner (24. tammikuuta 1954 Wien, Itävalta – 1. kesäkuuta 1986 Le Mans, Ranska) oli itävaltalainen autourheilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Gartner ajoi ensi kerran F1-sarjassa kaudella Osella-tallin autolla San Marinon GP:ssa. Gartner ei saavuttanut urallaan ainuttakaan MM-pistettä. Hän kuitenkin sijoittui viidenneksi Italian GP:ssa, mutta hän ei saanut pisteitä. Syynä tähän oli se, että Osella oli ilmoittanut F1-sarjaan vain yhden auton.
Gartner kuoli Le Mansin 24 tunnin ajossa sattuneessa ulosajossa vuonna 1986.
São Leopoldo

São Leopoldo [-po´l-] on kaupunki Etelä-Brasiliassa, Rio Grande do Sulin osavaltiossa.
Kaupunki sijaitsee 30 kilometriä Porto Alegresta pohjoiseen. Vuonna 2010 siellä asui noin 214 000 asukasta. São Leopoldo on paikallinen kauppakeskus. Siellä on nahka-, ase-, ammus- ja alumiiniteollisuutta sekä yliopisto.