tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Furuvikin kartano

Furuvikin kartano eli Villa Furuvik on Paraisten kaupungin keskustan kupeessa sijaitseva huvila. Huvilan rakennutti vuorineuvos Emil Sarlin vuonna 1906. Furuvik tunnetaan paitsi kauniista arkkitehtuuristaan myös hienosta puutarhastaan. Furuvik on nykyään yksityisomistuksessa.
Paraisten Kalkkivuori Oy:n toimitusjohtaja Emil Sarlin rakennutti Villa Furuvikin alkujaan vuonna 1906 yksityisasunnokseen. Vuonna 1926 kartanon päärakennusta laajennettiin, jolloin siihen tuli paitsi lisätiloja Sarlinin kasvaneelle perheelle, myös yhtiön vieraille tarkoitettuja majoitustiloja. Päärakennus palveli asuinkäytössä 1950-luvun lopulle. Tämän jälkeen sitä alettiin käyttää yhtiön edustustiloina.
Kartano päätyi yritysjärjestelyiden seurauksena Kone Oy:lle. Kartanon osti vuonna 2004 Geraton Oy joka on entisöinyt kartanoa ja uusinut sen kuuluisaa puutarhaa. Kartanoa on viimeksi käytetty yritysten ja yksityisten juhlatilaisuuksiin ja kokouksiin.
Lokakuussa 2016 Furuvikin kartanon osti yrittäjä Juha Bäckmand Geraton Oy:n konkurssipesältä 1,75 miljoonan euron hintaan. Vuotta aiemmin hintapyyntö kartanosta oli 6,8 miljoonaa.
Philip Kerr

Philip Ballantyne Kerr (22. helmikuuta 1956 Edinburgh, Skotlanti, Britannia – 23. maaliskuuta 2018) oli skotlantilainen kirjailija. Kerr julkaisi yli 30 kirjaa, joista aikuistenromaaneja ja tietokirjoja nimellä Philip Kerr sekä lastenkirjallisuutta nimellä P. B. Kerr. Hänen nuortensarjansa "Lampun lapset" (2004–2009) on ollut menestys. Kerrin romaaneja on käännetty kymmenille kielille.
Kerr opiskeli oikeustiedettä yliopistossa ennen kuin siirtyi copywriteriksi mainostoimistoon. Kerr oli naimisissa kirjailija Jane Thynnen kanssa, ja he saivat kolme lasta.
Berlin Noir.
"Berlin Noir" on Kerrin kirjasarja, jonka päähenkilö on yksityisetsiväksi ruvennut berliiniläispoliisi Bernie Gunther. Kerr julkaisi sarjan ensimmäiset kolme rikosromaania 1989–1991. Teosten tapahtumat sijoittuvat vuosiin 1936–1947. Kerr jatkoi sarjaa vuosina 2006–2013, jolloin ilmestyi kuusi Gunther-romaania. Tapahtumien aikajana venyy 1930-luvun alusta 1950-luvun lopulle. Guntherin elämää kuvataan erityisesti sodan ajalta mutta myös sen jälkeisiltä vuosilta. Kertomukseen sisältyy takaumia ja sisäiskertomuksia, joiden kautta rakentuu kuva natsi-Saksan hulluudesta.
Tommi Melender kuvaa "Parnassossa", kuinka hän sattumalta törmäsi sarjan ensimmäiseen suomennokseen "Liekit Berliinissä". Koko sarjan luettuaan hän totea, että "olipahan merkillinen ja merkittävä lukukokemus". Hän luonnehtii kolmea ensimmäistä teosta puhtaaksi pulp-kirjallisuudeksi, mutta myöhemmät teokset, etenkin osat viisi ja kuusi, ovat syvällisiä ja koskettavia tutkimuksia natsismin mysteeristä". Toista jaksoa ei ole suomennettu.
Suomennetut teokset.
Lampun lapset -sarja.
"Lampun lapsissa" seikkailevat kaksoset John ja Philippa Gaunt, jotka saavat kirjasarjan ensimmäisessä osassa tietää olevansa dzinnejä. He joutuvat heti seikkailuun Nimrod-enonsa kanssa.
Get Up (I Feel Like Being a) Sex Machine

”Get Up (I Feel Like Being a) Sex Machine” (yleensä vain ”Sex Machine”) on yhdysvaltalaisen muusikon James Brownin singlenä julkaistu funkkappale. Kappaleen sanat ovat James Brownin, Bobby Byrdin ja Ron Lenhoffin käsialaa. Bootsy Collins on myös väittänyt osallistuneensa kappaleen tekoon. Se julkaistiin heinäkuussa 1970 yhdysvaltalaisen Kings Records -levy-yhtiön kautta. Tuottajana oli James Brown. Single on mukana Brownin "Sex Machine" -tupla-albumilla.
Sex Machine oli yksi Brownin ensimmäisistä levytyksistä hänen uuden yhtyeensä The J.B.'s:n kanssa.
Vuonna 2004 yhdysvaltalainen musiikkiin ja populaarikulttuuriin keskittynyt aikakauslehti "Rolling Stone" sijoitti kappaleen sijalle 326 listallaan 500 Greatest Songs of All Time.
Kappaleesta ovat tehneet coverin Suomessa Pirkka-Pekka Peteliuksen roolihahmo Herra 47 sekä Vesa-Matti Loirin hahmo Tyyne.
Kokoonpano singlellä.
"The JB's:"
Valborg Werbeck-Svärdström

Valborg Werbeck-Svärdström (1879 – 1. tammikuuta 1972 Eckwälden) oli ruotsalainen oopperalaulaja. 
Werbeck-Svärdström oli kotoisin Pohjois-Ruotsista. Laulu kuului hänen elämäänsä jo varhaislapsuudessa. Hänen poikkeukselliset laulunlahjansa todettiin jo hyvin nuorena. Soolojen laulaminen koulun kuorossa kuului hänen tehtäviinsä, ja kymmenvuotiaana hän lauloi mm. kirkkokonserteissa. Hän lauloi vaivattomasti kolmiviivaiseen gis:ään ja a:han asti. Koloratuuri oli hänelle synnynnäistä.
Valborg Svärdström aloitti lauluopinnot 15-vuotiaan Tukholman kuninkaallisessa Akatemiassa, mutta koulutus ei tehnyt hyvää hänen luontaiselle laulutavalleen. Hänen äänensä ei ollut erityisen voimakas, ja äänen voimistamisyritykset aiheuttivat ongelmia.
Hän teki konserttikiertueita ja opiskeli Musiikkiakatemian oopperakoulussa. 21-vuotiaana hän debytoi "Mignonina", "Susannena" Mozartin "Figaron häissä" ja "Lackména". Hänet kiinnitettiin Tukholman Hovioopperaan. Hän sai Akatemian matkastipendin jatko-opintoihin Pariisissa, Italiassa ja Saksassa ja opiskeli muun muassa Desirée Artotin johdolla.
Vaativat laulutehtävät ja koulutus olivat kovettaneet Svärdströmin äänen, ja Münchenin oopperan tenori Heinrich Knote varoitti häntä äänen vaikeuksista. 25-vuotiaana laulaessaan vielä Hovioopperassa Svärdström sai äänijänteiden halvauksen. Knoten ohjeita noudattaen hän kuntoutti äänensä itse. Siitä alkoi tie, joka johti oman laulukoulun 'Die Schule der Stimmenthüllung' (lauluäänen vapauttamisen koulu) perustamiseen.
Valborg Svärdström avioitui hampurilaisen Louis Werbeckin kanssa, erosi Hovioopperasta ja keskittyi konsertti- ja vierailunäyttämötoimintaan. Hän perusti laulukoulun, joka laajeni myös pedagogiseen ja terapeuttiseen suuntaan. Hänen elämäntyönsä jakautuu kolmeen noin kolmenkymmenen vuoden jaksoon, joista ensimmäinen suuntautui esittävään lauluun ja laulukoulun perustan kehittämiseen, toinen laulupedagogiikkaan ja kolmas työhön laulun terapeuttisten ja parantavien mahdollisuuksien parissa.
Werbeck-Svärdström lauloi viimeisen kerran julkisesti 52-vuotiaana vuonna 1931 Hampurissa laulukoulunsa konsertin yhteydessä. Pedagogista työtä hän jatkoi vuoteen 1935, mutta kansallissosialismin nousu keskeytti toiminnan. Werbeck-Svärdström kiersi useilla paikkakunnilla ja vihdoin muutti sodan jaloissa Eckwäldeniin, jossa hän harjoitti lauluterapiaa. Hän vähensi lauluoppilaita, sillä hän näki laulullis-terapeuttiset kysymykset keskeisenä tehtävänään. Osan vuotta hän työskenteli Sveitsissä ja muutoin Eckwäldenissä.
Vuonna 1951, 72-vuotiaana, hän teki vielä matkan Hollantiin ja Englantiin pitäen kaikkialla kursseja, mutta vasta 80-vuotiaana hän lopetti matkustamisen. Hän työskenteli sen jälkeen vielä Eckwäldenissä tutkien laulun terapeuttisia mahdollisuuksia. Viimeisinä elin vuosinaan hän siirsi laulukoulunsa keskeisen sisällön nuorille laulajille ja muusikoille, ja laulukoulun johdon hän luovutti Jürgen Schrieferille.
Tostão

Eduardo Gonçalves de Andrade (s. 25. tammikuuta 1947 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia), alias Tostão, on uransa lopettanut brasilialainen jalkapalloilija.
"Tostão" tarkoittaa pikkukolikkoa. Tostão oli peliälystään tunnettu hyökkääjä, joka edusti seurajoukkue Cruzeiroa ja muodosti tehokkaan kärjen Pelén kanssa vuoden 1970 MM-kisoissa, joissa kultaa voittanutta Brasiliaa on sanottu kaikkien aikojen joukkueeksi. Kisojen jälkeen Tostão siirtyi Vasco da Gamaan.
Johansson–Kaila

Johansson–Kaila on nimitys suomalaiselle suvulle, jonka jäsenistä osa otti 1900-luvun alussa sukunimen Johansson tilalle nimen "Kaila". Suvussa on muun muassa kolme arkkipiispaa. Suvun nuoremmassa polvessa on tunnettuja professoreita muun muassa filosofiassa ja lääketieteessä. Suvun kantaisä on Lempäälän kirkkoherra Gustaf Johansson vanhempi (1810–1872), joka oli lähtöisin Tarvasjoen pitäjän Tuorlan kylän Rakkilan eli Vähäkankareen talosta. Hänen äitinsä oli kotoisin Paimion Kailan kylästä, minkä vuoksi useat hänen jälkeläisistään suomensivat 1900-luvun alussa sukunimensä muotoon "Kaila".
Suvun arkkipiispoihin lasketaan Gustaf Johanssonin ja Erkki Kailan lisäksi Mikko Juva (1918–2004), joka oli Edvard Johanssonin tyttärenpoika.
Timo Lapila

Timo Lapila (s. 28. elokuuta 1945 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on ohjannut erityisesti lyhytelokuvia ja dokumentteja. Hän on ollut läänintaiteilija Turun ja Porin läänissä vuosina 1985–1988. Hän asuu Perniössä.
Lapila opiskeli Taideteollisen Oppilaitoksen elokuvalinjalla ja valmistui 1970 suuntautumisenaan käsikirjoitus ja dokumenttielokuva. Hän oli Suomen elokuvakontaktin toiminnanjohtaja 1971–1972, tuntiopettajana Taideteollisessa Korkeakoulussa 1970–1973, videolinjan vastaava opettaja Paasikivi-opistossa 1991–1995 ja Paimion ammatillisen aikuiskoulutuskeskuksen tuntiopettajana 1997–2000. Lapilalla on vaimonsa Tarja Lapilan kanssa tuotantoyhtiö Kaukonpyöli, jonka nimissä he tekevät yhdessä elokuvia. He ovat erikoistuneet suomalaisen maaseudun kuvaamiseen.
Lapila on vuosia kerännyt ja saanut lahjoituksena muovikasseja, joita hän on vaimonsa Tarja Lapilan kanssa koonnut yksityisen muovikassimuseon. Museo järjestää aika ajoin erikoisnäyttelyjä.
Idoosi

Idoosi on luonnossa esiintymätön aldoheksoosi. Idoosin uronihappo iduronihappo on tärkeä yhdiste ja osa dermataani -ja heparaanisulfaattia. Ainetta voidaan valmistaa D- ja L-glyseraldehydeistä L-idoosi on D-glukoosin epimeeri.
Idoosin rakenteen selvitti Nobelin kemianpalkinnon saanut Hermann Emil Fischer.
Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone

Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone, englanniksi House of Lords (H.L.), virallisesti The Right Honourable the Lords Spiritual and Temporal of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland in Parliament assembled, on Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin ylähuone eli kaksikamarisen parlamentin toinen kamari. Parlamenttiin kuuluvat myös Britannian monarkki ja alahuone ().
834-jäseninen ylähuone on suurempi kuin 650-jäseninen alahuone, mutta sillä on huomattavasti vähemmän päätäntävaltaa. Periaatteessa ylähuone on keskusteleva ja neuvoa antava parlamentin elin ja alahuone tekee päätökset ja pitää päätösvaltaa valtakunnan asioihin.
Historia.
Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta.
Jäsenet.
Ylähuoneen jäsenmäärä on vähentynyt viime aikoina. Vuonna 1994 siinä oli 1 198 jäsentä ja nyt 794. Lasku johtuu pitkälti vuoden 1999 House of Lords Actista, joka poisti suurimman osan periytyvistä jäsenpaikoista ylähuoneessa. Vain 92 periytyvää jäsenpaikkaa jäi jäljelle.
Ylähuoneessa on kolmenlaisia jäseniä:
Ennen korkeimman oikeuden perustamista, vuosina 1878–2009, jäseniä olivat myös ylähuoneella kuulunutta tuomiovaltaa hoitamaan nimitetyt tuomarit, joita kutsuttiin nimellä "Law Lords" (virallisesti "Lords of Appeal in Ordinary").
Väinö Valvanne

Väinö Henrik Valvanne ent. Wegelius (10. toukokuuta 1887 – 8. maaliskuuta 1919) oli suomalainen teosofi ja kirjailija. Hänen veljensä Hugo Valvanne tuli tunnetuksi suurlähettiläänä. Molempien isä Henrik Eliel Wegelius oli rovasti, valtiopäivämies ja sanomalehden perustaja.
Valvanne aloitti opinnot Turun suomalaisen klassillisessa lyseossa vuonna 1897 josta hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 1905. Samana vuonna hän siirtyi Helsingin yliopistoon jossa hän opiskeli mm. kreikkaa ja haaveili kansakoulun opettajan virasta. Valvanne avioitui vuonna 1914 sairaanhoitaja Elina Rutasen kanssa.
Vuoteen 1906 mennessä Valvanne oli tutustunut teosofiaan, joka oli tehnyt häneen syvän vaikutuksen ja jonka myötä hän aloitti teosofisen työskentelyn Pekka Ervastin ja muiden seuran jäsenten kannustamana.
Hän toimi "Tietäjän" toimitussihteerinä vuosina 1906−1914, suomentaen myös paljon kirjoituksia lehteä varten. Hän kirjoitti myös 138 artikkelia nimimerkillä V.H.V. ja 11 artikkelia nimillä Väinämö, E. Vento, Vesa, Vesanto, Subhadatta ja Eräs. Lisäksi hän kirjoitti 45 lyyrillistä proosaa nimimerkillä –e.
Valvanne tuli tunnetuksi myös teosofisen kirjallisuuden kääntäjänä. Kreikan kielen tuntijana hän suunnitteli Ervastin kanssa mm. Uuden testamentin kääntämistä. Suunnitelma jäi kuitenkin toteutumatta Valvanteen sairastuttua vuonna 1915 lavantautiin jonka myötä hänellä diagnosoitiin myös tuberkuloosi.
Sairastumisestaan huolimatta hän perusti vuonna 1916 Uus-uskonnollisen kustannusliikkeen Hyvinkäälle. Tämän kustannusliikkeen tarkoituksena oli julkaista etupäässä Idän Tähden kirjallisuutta mutta se muutettiin pian osakeyhtiöksi ja liitettiin Kustannusosakeyhtiö Tietäjään.
Valvanne oli innokas Idän Tähden aatteen kannattaja ja kuului Willie Angervon julkaiseman "Idän Tähti" -lehden toimitukseen.
Lähteet.
Tietäjän Aarteisto III, Ruusu-Ristin Kirjallisuusseura ry., Turku 1956. Sivut 554-555.
Varjus

Varjus on Saija Varjuksen viides studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 2007.
Levy sisältää pääosin uusia kappaleita, mutta mukana on myös Eppu Normaali -cover "Pimeyden tango" sekä Juice Leskinen -cover "Mimosan hipiä". Leskinen lupasi Varjuksen mukaan alkujaan säveltää levylle yhden täysin uuden kappaleen levyn tuottaneen Kankaanpään melodian pohjalta, mutta työ jäi kuitenkin kesken. Sen sijaan hän ehdotti, että Varjus voisi täysin uuden kappaleen sijaan laulaa levylle version Juice Leskinen Grand Slamin balladista "Mimosan hipiä". Singlenä julkaistu "Sähköö" on duetto Pate Mustajärven kanssa.
Albumia on kutsuttu iskelmämusiikin ja manserockin yhteensulautumaksi. Sen tuotti Ari Kankaanpää.
Osmo Hormia

Osmo Eliel Hormia (9. tammikuuta 1926 Jyväskylä – 17. tammikuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen kielen- ja kirjallisuudentutkija.
Hormian vanhemmat olivat rovasti Yrjö Nikolai Hormia ja Aili Olga Salo. Hormia pääsi ylioppilaaksi 1944 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1949, lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1962. Hän toimi Helsingin yliopiston suomen kielen vt. lehtorina 1955–1957, Århusin yliopiston suomen kielen lehtorina 1957–1958 sekä Tukholman yliopistossa suomen kielen lehtorina 1958–1964, suomen kielen ja Suomen kirjallisuuden dosenttina 1962–1965, suomen kielen ja Suomen kulttuurin vt. professorina 1964–1965 sekä professorina vuodesta 1965.
Hormia aloitti uransa 1950-luvulla runoilijana, kirjallisuudentutkijana ja kriitikkona. Hän väitteli tohtoriksi 1961 aihenaan Christfried Gananderin suomen kielen sanakirjassa "Nytt Finskt Lexicon" käytetyt lähteet. Hormia muutti 1950-luvun lopulla Suomesta ensin Tanskaan ja asettui sitten pysyvästi asumaan Ruotsiin. Hormia toimi Tukholman yliopiston suomen kielen ja kulttuurin professorina ja hän oli myös aktiivisesti mukana Ruotsin suomalaisten järjestötoiminnassa 1960- ja 1970-luvuilla. 
Hormia kuului 1960-luvulla Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton vasemmisto-oppositioon, jonka mielestä Artturi Similän johtama keskusliitto oli unohtanut tavalliset työväestöön kuuluvat ruotsinsuomalaiset ja heidän kokemansa sosiaaliset ongelmat ja keskittynyt vain virallisen kielivähemmistön aseman saavuttamiseen. Hormia liittyi 1968 Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueeseen ja hän perusti myös "Keskusteluseura 62 (Diskussionsförening 62)" -nimisen yhdistyksen.
Hormia valittiin 1970 Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton puheenjohtajaksi. Puheenjohtajakautensa lopulla Hormiaa arvosteltiin siitä, että hän oli sitonut Ruotsinsuomalaisten Keskusliiton liiaksi Ruotsin sosialidemokraattien harjoittamaan kielipolitiikkaan ja hän joutui lopulta eroamaan syyskuussa 1975 liiton puheenjohtajan paikalta.
Taito Hoffrén

Taito Hoffrén (16. maaliskuuta 1974 Kuopio – 18. lokakuuta 2024 Pukkila) oli Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastolla koulutuksensa saanut suomalainen laulaja, muusikko ja säveltäjä. Hoffrénilla oli laaja kokemus työskentelystä erilaisissa teatterituotannoissa niin esiintyjänä kuin säveltäjänä ja äänisuunnittelijanakin. Suomen arvostelijain liitto palkitsi Hoffrénin Kritiikin kannuksilla vuonna 2005 taiteellisesta työstään ja erityisesti musiikistaan ja äänimaailmastaan Kuopion kaupunginteatterin näytelmään Maa on syntinen laulu. Vuodesta 2001 lähtien Hoffrén toimi myös freelance-äänittäjänä. 
Hoffrén oli perehtynyt Arhippa Perttusenrunolauluihin. Hän esitti Perttusen runoja kahdessa konserttisarjassa, joista ensimmäinen kuultiin Juminkeossa Kuhmossa vuonna 2003 ja toinenHelsingissä vuonna 2007. Hoffrén toimi vuosina 2006"–"2015 Kainuussa ja Vienan Karjalassa järjestettävän kansanmusiikkijuhla Sommelon taiteellisena johtajana.
Yrjö Hormia

Yrjö Nikolai Hormia (sukunimi aikaisemmin Häyrynen; 21. huhtikuuta 1900 Jyväskylä – 2. tammikuuta 1963 Savonlinna) oli suomalainen pappi ja kirjailija. 
Elämänvaiheet.
Yrjö Hormia toimi Pyhärannan kirkkoherrana 1935–1944 ja Säämingin kirkkoherrana vuosina 1945–1962. Hormian puoliso oli Aili Olga Salo, heidän pojastaan Martti Sakari Hormiasta (s. 1932) tuli lääkäri. Muista Hormian pojista Osmo Hormia oli Tukholman yliopiston professori ja kielen ja kirjallisuudentutkija ja Armo Hormia oli psykiatri ja kirjankustantaja.
Teoksia.
Hormia julkaisia sekä uskonnollisia että muita teoksia, osin myös omakustanteina
Michael Scott (kirjailija)

Michael Scott (s. 1959 Dublin) on irlantilainen kirjailija. Hän on julkaissut kirjoja myös nimellä Anna Dillon.
Scottin kaikki kuusi "Kuolemattoman Nicholas Flamelin salaisuudet" -kirjasarjan osaa ovat päässeet "The New York Timesin" bestseller-listalle, ja niitä on julkaistu 37 maassa.
Blackie Koskela

Hilda Koskelo, käytti kirjailijanimeä Blackie Koskela (15. lokakuuta 1893 Nurmes – 25. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Nurmeksen Ylikylässä syntynyt Koskelo muutti vanhemman veljensä kanssa siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Yhdysvalloissa hän työskenteli muun muassa liikealalla ja koettuaan uskonnollisen herätyksen hän siirtyi Pelastusarmeijan palvelukseen. Koskelo palasi Suomeen 1931 ja toimi sitten lehtien avustajana ja kirjoitti myös Blackie Koskelan nimellä useita kirjoja suomalaisten siirtolaisten elämästä Yhdysvalloissa.
Norman Spinrad

Norman Richard Spinrad (s. 1940) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän on naimisissa kirjailija N. Lee Woodin kanssa. Hän on asunut Yhdysvaltojen lisäksi Englannissa. Nykyisin hän asuu Pariisissa Ranskassa.
Spinrad työskenteli aluksi kustannusalalla, mutta ryhtyi vuonna 1966 kokopäiväiseksi kirjailijaksi. Hän on julkaissut parikymmentä romaania sekä novelleja, tv-käsikirjoituksia, poliittisia kolumneja, esseitä ja sanoituksia. Lisäksi hän on toiminut elokuva-arvostelijana, radiojuontajana ja laulajana.
Spinrad toimi Science Fiction and Fantasy Writers of America -yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1980–1982 ja uudelleen 2001–2002.
Version 2.0

Version 2.0 on yhdysvaltalaisen rockyhtye Garbagen toinen studioalbumi. Levyllä yhtye jatkoi debyyttialbumiltaan tuttua soundia yhdistelemällä raskaita rockriffejä elektronisiin sampleihin ja runsaaseen, monikerroksiseen tuotantoon. Albumilta julkaistiin yhteensä kuusi singleä: "Push It", "I Think I'm Paranoid", "Special", "When I Grow Up", "You Look So Fine" ja "The Trick Is to Keep Breathing", joista viimeinen vain osassa Eurooppaa.
Kappaleet.
Lisäksi albumin Japanin julkaisulla ovat bonuskappaleet:
Tiltti

Tiltti eli tilttaaminen on pokeritermi, joka tarkoittaa pelaajan turhautumista esimerkiksi toistuvan huonon onnen takia. Tiltissä pelaaja ajautuu vahvaan negatiiviseen emotionaaliseen tilaan,
johon liittyy kontrollin menetys, heikentynyt päätöksenteko ja välinpitämättömyys mahdollisista tulevista tappioistaan.
Tilttaamiseen liittyy tyypillisesti vahva epäoikeudenmukaisuuden tunne: "pelasin oikein, mutta hävisin kuitenkin!".
Tilttaamisen yhteydessä usein myös "jahdataan häviöitä" – tiltanneet pelaajat kokevat, että hävityt rahat kuuluu "oikeudenmukaisuuden nimissä" voittaa takaisin. Tilttaaminen on toisin sanoen eräänlaista moraalista raivoa.
Puhutaan myös voittotiltistä, joka eroaa käsitteellisesti häviötiltistä. Voittotiltissä pelaaja alkaa pelata aiempaa uhmakkaammin ja aggressiivisemmin esimerkiksi voitettuaan onnekkaasti useita potteja peräkkäin. 
Tiltti on alkujaan flipperipeleistä löytyvä ominaisuus, jolla estetään pelikuulan ohjaaminen pöytää kallistamalla () tai tönimällä. Liian voimakas pelin liikuttelu laukaisee anturin, joka pysäyttää pelikoneen. Sana on levinnyt tarkoittamaan myös elektronisten laitteiden sekä ihmisen ajattelun pysähtymistä tai jumittumista.
Puolan lentopalloliiga

Puolan lentopalloliiga (puo. "Plus Liga") on Puolan lentopallon miesten pääsarja. Liigassa pelaa 10 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen runkosarjan, jonka jälkeen tulevat pudotuspeliottelut sekä finaaliottelut. 
Vuosina 1954–2000 liiga oli osittain amatööriliiga, mutta vuodesta 2000 lähtien kaikki joukkueet ovat olleet liigassa täysin ammattilaisjoukkueita.
Historia.
Kaudella 1929 pelattiin ensimmäisen kerran Puolassa miesten lentopalloliigaa. Tuolloin voittajaksi selviytyi lopulta YMCA Łódź. YMCA Łódź sekä AZS Varsova alkoivat taistella mestaruuksista lähes yksistään liigan alkuvuosina. Varsovaan mestaruuksia meni ennen toista maailmansotaa neljä. Toinen maailmansota keskeytti lentopalloliigan vuosiksi 1939-1946. Kun liiga palasi tauolta jatkoi AZS Varsova mestaruusputkeaan ja voitti lähes joka vuosi maan mestaruuden. 
Suurin muutos liigassa tapahtui kaudella 1954, jolloin se muuttui osittain ammattilaissarjaksi. Kaudella 2000 siitä tuli pelkästään ammattilaisliiga.
Liigan mestarit.
Ammattilaisliigan mestarit vuodesta 2000/01 lähtien:
Muuta.
Suomalaisista Puolan lentopalloliigassa ovat esiintyneet Petteri Laurila, ja Janne Heikkinen, joka edelleen jatkaa uraansa liigassa. Heikkinen on voittanut mestaruuden Skra Bełchatówin riveissä kaksi kertaa peräkkäin. Hänet on valittu lisäksi Puolan liigassa All-Stars joukkueeseen, ja parhaimmaksi torjujaksi. Laurila voitti Puolassa pelatessaan hopeaa kaudella 2004–2005.
Lilium bosniacum

Lilium bosniacum ("Kultainen lilja") on Bosnia ja Hertsegovinan kansalliskukka. Se kukkii alkukesästä lähtien vihreillä niityillä ja metsien reunoilla. Kukkavarresta tulee noin 50 cm pitkä. Kukalla on samettisen oranssit terälehdet, jotka kasvavat kääntyen taaksepäin. Kasvaa Italiasta Bosniaan, alkuperältään Sloveniasta.
Haluisitko tietää

Haluisitko tietää on suomalaisen Tumppi Varonen &amp; Problems? -yhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 16. toukokuuta 2008.
Valerie Davies

Elizabeth Valerie Davies (29. kesäkuuta 1912 Cardiff – 2. elokuuta 2001 Newport) oli brittiläinen uimari. Hän saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1932 pronssia 100 metrin selkäuinnista ja oli mukana voittamassa 4x100 metrin vapaauintiviestin pronssia.
Davies sai 4x100 metrin vapaauintiviestin kultaa Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1927 ja hopeaa 1931.
Pini Hellstedt

Antti ”Pini” Hellstedt (s. 24. toukokuuta 1963 Helsinki) on suomalainen elokuvaaja, joka on kuvannut muun muassa monia Solar Filmsin tuottamia elokuvia. Hän on tehnyt yhteistyötä Aleksi Mäkelän kanssa noin 15 vuotta. Hellstedt on saanut Jussi-palkinnon kahdesti, elokuvista "Rölli ja metsänhenki" (2001) ja "Pahat pojat" (2003). Hän on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Steve Vickers

Steve Vickers (s. 21. huhtikuuta 1951 Toronto, Ontario) on pelaajauransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija.
Vasempana laitahyökkääjänä pelannut Vickers varattiin numerolla 10 New York Rangersiin vuoden 1971 varaustilaisuudessa. Juniorina hän oli edustanut Toronto Marlborosie OHL-liigassa.
Harald Vollmar

Harald Vollmar (s. 24. huhtikuuta 1947) on itäsaksalainen pistooliampuja.
Harald Vollmar saavutti olympialaisissa 50 m pistoolilla kaksi olympiahopeaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980, sekä olympiapronssia Méxicossa 1968.
Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita, joista kirkkain on 50 m pistoolin maailmanmestaruus Phoenixissa 1970.
Virum

Virum on Kööpenhaminan esikaupunki Lyngby-Taarbækin kunnassa Tanskassa. Se sijaitsee lähellä Kongens Lyngbyä. Virumin rajana on toisella puolella Furesø-järvi, toisella Kongevej. Virum Torv -torin ja Geels Plads -aukion ympärillä on kaupungin keskusta, missä on useita kauppoja. Torin ja aukion välissä on paikallisjunan asema.
Historia.
Vanhin tunnettu maininta Virumista on paavin vuonna 1186 lähettämässä kirjeessä. Nimi "Virum" on johdettu sanasta "vigirum", joka merkitsee: "avoin paikka, jota on helppo puolustaa".
Ennen lähiön rakentamista Virumin paikalla sijainneen maalaiskylän iäksi uskotaan jopa 5000 vuotta. Alueen vanhimmat löydökset, jotka on tehty nykyisen Geels Skov -metsän kohdalta, ovat peräisin ajanlaskumme alun vaiheilta. Ajalta, kun Virum oli vielä kylä, on säilynyt useita rakennuksia kuten vuosina 1744–45 Tanskan silloisen ulkoministerin Johan Sigismund Schulinin kesäasunnoksi valmistunut Frederikdal Slot -kartanon päärakennus, joka vielä nykyäänkin on Schulinin suvun omistuksessa.
Lähiönä.
Vaikka seudulle rakennettiin rautatie jo vuonna 1864, eivät junat pysähtyneet maaseudulla. Vasta kun paikallisjunalinja ulotettiin Sorgenfrin ja Virumin asemille, alkoi Virum toden teolla kasvaa kööpenhaminalaisten muuttaessa pois pääkaupungista.
Urheilu.
Virumin urheilutoiminta on varsin vireätä. Siellä toimii muiden muassa Tanskan menestyksekkäin pöytätennisseura VSBTK, koripalloseura Virum BBK, jonka naisjoukkue pelaa maan ylimmällä sarjatasolla, ja käsipalloseura VSH 2002, jonka edeltäjä Virum-Sorgenfri Håndboldklub voitti kahdesti Tanskan-mestaruuden.
Marcus Sedgwick

Marcus Sedgwick (8. huhtikuuta 1968 – marraskuu 2022) oli englantilainen lasten- ja nuortenkirjailija ja kuvittaja.
Sedgwickin ensimmäinen romaani "Floodland" julkaistiin 2000, ja hän sai siitä Branford Boase -palkinnon. Hän on tämän jälkeen ollut ehdolla muun muassa viidesti Carnegie-mitaliin, neljästi Guardianin lastenkirjallisuuspalkintoon ja kahdesti Edgar-palkintoon. "Mustat ratsastajat" (2002) oli esimerkiksi ehdokkaana Guardian-lastenromaanipalkinnon saajaksi. "Miekkani laulaa" (2006) puolestaan voitti Booktrust Teenage Prizen ja oli ehdolla Carnegie-mitaliin.
Sedgwickin viimeisiksi kirjoiksi jäi vuonna 2022 julkaistut nuorille suunnattu tietokirjasarja "Be the Change". Sedgwickin mukaan kirjat on tarkoitettu lapsille opettamaan empatian ja mielenterveyden tärkeyttä.
Kuuban peso

Kuuban peso () Kuuban virallinen rahayksikkö, vaikkakin jotkin yksityiset yritykset (mm. ravintolat ja baarit) ottavat vastaan Yhdysvaltain dollareita ja euroja. Muita valuuttoja ei voi vaihtaa Kuuban pesoiksi maan ulkopuolella. Kuuban peso jakaantuu sataan centavoon. 
Vuoteen 2021 asti Kuubassa oli erillinen vaihdettava valuutta, Kuuban vaihdettava peso.
Estream

Estream on eurooppalainen projekti uusien laajaan käyttöön sopivien jonosalaajien tunnistamiseksi. Projekti käynnistettiin vuonna 2004, kun kaikki kuusi NESSIE-projektiin lähetettyä jonosalaajaa murrettiin. Estream suoritettiin kolmessa vaiheessa, aina uuteen vaiheeseen siirryttäessä osa jonosalaajista karsittiin.
Profiilit.
Estream-projektiin lähetetyt algoritmit jaettiin kahteen profiiliin:
Lopullinen portfolio.
Luettelo lopulliseen portfolioon päätyneistä algoritmeista julkaistiin huhtikuussa 2008.
Rabbit on ainoa portfolioon päätynyt patentoitu algoritmi. Nimen perässä suluissa oleva luku on algoritmin saama pistemäärä SASC 2008 -konferenssissa.
Florian Schneider

Florian Schneider-Esleben (7. huhtikuuta 1947 Öhningen, Saksa – 21. huhtikuuta 2020 Düsseldorf, Saksa) oli Kraftwerk-yhtyeen perustajajäsen. Hän perusti Kraftwerkin vuonna 1970 Ralf Hütterin kanssa. Kraftwerkin ensimmäisinä vuosina hän soitti huilua, mutta siirtyi myöhemmin syntetisaattoriin. Schneider ei esiintynyt Kraftwerkin konserteissa vuoden 2006 jälkeen. Hän erosi yhtyeestä virallisesti 21. marraskuuta 2008.
Vuonna 2015 julkaistiin kappale ”Stop Plastic Pollution”, jonka Schneider on tehnyt yhteistyössä Dan Lacksmanin kanssa. Kappale on elektroninen oodi valtamerien suojelun puolesta.
Schneider-Esleben kuoli syöpään 73-vuotiaana keväällä 2020.
Spring Byington

Spring Byington (17. lokakuuta 1886 Colorado Springs, Colorado – 7. syyskuuta 1971, Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Pikku naisia" (1933), "Kapina laivalla" (1935) ja "Ne 600 urhoollista" (1936). Hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta elokuvasta "Komedia meistä ihmisistä" (1938).
Byington syntyi vuonna 1886 Colorado Springsissä ja aloitti näyttelemisen varhain 14-vuoden iässä. Uransa aikana hän näytteli yli 30:ssä näytelmässä ja 75:ssä elokuvassa. Hän näytteli 1950-luvulla myös viiden vuoden ajan merkittävää roolia televisiosarjassa "December Bride". Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, elokuva- ja televisioalalta.
Hän meni naimisiin Roy Carey Chandlerin kanssa 1910-luvulla, mutta he erosivat muutamien vuosien jälkeen, ja heillä on kaksi tytärtä.
Natalja Paderina

Natalja Fjodorovna Paderina (, s. 1. marraskuuta 1975 Sverdlovsk) on venäläinen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Paderina voitti 10 m ilmapistoolissa MM-kultaa tuloksella 486,9 (387 + 99,9) ja joukkuepronssia Zagrebissa 2006. Pekingissä 2008 Paderina voitti olympiahopeaa 10 m ilmapistoolissa. Hän johti finaalia vielä ennen 10 viimeistä laukausta, mutta Kiinan Guo Wenjun ohitti hänet viimeisillä laukauksilla.
Kay Francis

Kay Francis (oik. Katherine Edvina Gibbs; 13. tammikuuta 1905 Oklahoma City, Oklahoma – 26. elokuuta 1968 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka aloitti elokuvauransa vuonna 1929 ja lopetti sen 1961. Francis oli viisi kertaa naimisissa.
Hänellä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Theodore Sturgeon

Theodore Sturgeon (26. helmikuuta 1918 – 8. toukokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Sturgeonilta on suomennettu yksi romaani, "Enemmän kuin ihminen" (1953) ja muutamia novelleja. Sturgeon muistetaan kotimaassaan eritoten novellistina. Sturgeonin muistoksi perustettiin vuonna 1987 Theodore Sturgeon -palkinto, joka myönnetään vuoden parhaalle science fiction -novellille. 
Sturgeon tunnetaan myös 1950-luvun alussa muotoilemastaan Sturgeonin laista. Tieteiskirjallisuuden kohtaamaan kritiikkiin turhautunut Sturgeon huomautti tuolloin: ”Yhdeksänkymmentä prosenttia science fictionista on roskaa. Toisaalta yhdeksänkymmentä prosenttia mistä tahansa on roskaa.”
Pääkvanttiluku

Pääkvanttiluku ("n") ilmaisee, millä elektronikuorella eli pääenergiatasolla tietty atomin elektroni sijaitsee. Se on siis elektronille asetettava luku, joka ilmoittaa elektronin keskimääräisen etäisyyden atomiytimestä – mitä suurempi arvo "n":llä on, sitä kauempana ytimestä elektroni on. Pääkvanttiluku voi saada arvot formula_1, missä formula_2 vastaa kaikkein sisintä elektronikuorta.
Pääkvanttiluku ei ole elektronin muuttumaton ominaisuus, vaan "n" voi vaihtaa arvoa elektronin siirtyessä pääenergiatasolta toiselle. Näin voi käydä esimerkiksi, jos elektroni virittyy ja siirtyy korkeampaa energiaa vastaavalle ulommalle kuorelle. Tällöin pääkvanttiluvun arvo kasvaa. Samoin elektroni voi luovuttaa energiaa ja sen seurauksena siirtyä matalaenergisemmälle kuorelle, jolloin "n" saa pienemmän arvon. Kuitenkin formula_3, sillä kaikilla atomeilla on vähintään yksi elektronikuori. (Vrt. ioneilla kuten hapettuneella vedyllä voi olla tasan nolla elektronikuorta, koska ioni on luovuttanut kaikki elektroninsa – tällaisessa tapauksessa ei kuitenkaan ole elektronia, jolle asettaa pääkvanttiluku.)
Pääkvanttiluku jättää kertomatta, millä atomin orbitaalilla (pääenergiatasoa tarkemmalla avaruuden alueella) elektroni sijaitsee – sen kertoo elektronin sivukvanttiluku. Pääkvanttiluku antaa siis melko epätarkan, mutta kvanttifysiikassa ja -kemiassa hyödyllisen yleiskuvan elektronin todennäköisestä olinpaikasta atomin elektronipilvessä.
Judd Hirsch

Judd Hirsch (s. 15. maaliskuuta 1935, Bronx, New York, Yhdysvallat) on Emmy-palkittu ja Oscar-ehdokkaana ollut yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hirsch on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Taxi" ja "Num3rot". Elokuvissa Hirsch on tehnyt useimmiten sivuosia, mutta miespääosan poliisia pakoilevan perheen isänä hän näytteli Sidney Lumetin elokuvassa "Elämänä pakotie" (1988)
. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana parhaasta miessivuosasta psykiatrin roolistaan elokuvassa "Tavallisia ihmisiä" (1981). Hän on voittanut kaksi Emmyä pääosastaan komediasarjassa Taxi. Hirsch on ollut myös neljä kertaa Emmy-ehdokkaana samasta sarjasta. Hänellä on myös useita muita palkintoehdokkuuksia.
Hirsch on ollut kaksi kertaa naimisissa, toisesta liitosta hänellä on kaksi lasta.
Kate Thompson

Kate Thompson (s. 1956 Halifax, Yorkshire) on brittiläinen nuortenkirjailija. Häneltä on suomennettu nuorten fantasiakirja "Vihreän saaren laulu" (2005), joka on voittanut Whitbread-palkinnon ja Guardian-palkinnon, sekä osittain irlantilaiseen mytologiaan perustuva kirja "Yön eläjä" (2010).
Kate Thompsonia ei tule sekoittaa samannimiseen irlantilaiseen romanttisen viihteen kirjoittajaan.
Sex Machine (albumi)

Sex Machine on yhdysvaltalaisen muusikko James Brownin tupla-albumi. Albumi äänitettiin 12. kesäkuuta 1969 ja 
23. heinäkuuta 1970 välisenä aikana. "Sex Machine" julkaistiin elokuussa 1970 Polydor-levy-yhtiön kautta.
Vuonna 2005 brittiläinen televisiokanava Channel 4 sijoitti "Sex Machinen" sadan kaikkien aikojen parhaimman albumin joukkoon sijalle 96.
Kappaleluettelo.
1. puoli.
"Kaikki kappaleet on äänitetty studiossa ja yleisön äänet on lisätty päälle".
2. puoli.
"Kaikki kappaleet on äänitetty studiossa ja yleisön äänet on lisätty päälle".
3. puoli.
"Kaikki kappaleet on äänitetty Bell Auditoriumissa Augustassa, Yhdysvalloissa".
4. puoli.
"Kaikki kappaleet on äänitetty Bell Auditoriumissa Augustassa, Yhdysvalloissa".
Geraldine McEwan

Geraldine McEwan, alun perin Geraldine McKeown, (9. toukokuuta 1932 Old Windsor, Berkshire, Englanti, Iso-Britannia – 30. tammikuuta 2015 Hammersmith, Lontoo, Englanti, Iso-Britannia) oli BAFTA-palkittu englantilainen näyttelijä. Merkittävän uran kotimaansa Englannin teatterilavoilla tehnyt McEwan tuli kansainvälisesti tunnetuksi muun muassa neiti Marplena samannimisessä televisiosarjassa.
Ura ja elämä.
McEwanin vanhemmat olivat Donald McKeown ja Nora Burns. Hänen teatteriuransa alkoi 14-vuotiaana näyttämöapulaisena Windsorin Theatre Royalissa. Ensimmäisen kerran hänet nähtiin Windsorin lavalla lokakuussa 1946 näytelmässä "A Midsummer Night's Dream". West Endin Vaudeville Theatressa McEwan debytoi 4. huhtikuuta 1951 Christina Deedin osassa näytelmässä "Who Goes There!". Royal Shakespeare Companyssa 1950- ja 1960-luvuilla hän näytteli useissa William Shakespearen komedioissa. McEwan työskenteli usein Sir Laurence Olivierin kanssa sekä teatterissa että valkokankailla. Parin taiteellisesti huomattavin saavutus oli "The Dance of Death" National Theatressa helmikuussa 1967. Ohjaajan pallille McEwan istui ensi kerran vuonna 1988 Renaissance Theatre Companyn tuotannossa "Renaissance Shakespeare on the Road".
McEwanin lukuisiin televisiotöihin kuuluu muun muassa "The Barchester Chronicles", "The Prime of Miss Jean Brodie", "Oranges Are Not the Only Fruit", "Mulberry" sekä suosittu "Mapp and Lucia". Vuonna 2002 hän tulkitsi sisar Bridgetin roolin Peter Mullanin elokuvassa "The Magdalene Sisters". Vuosina 2004–2007 McEwanilla oli nimiosa 12:ssa "Neiti Marple" -televisiosarjan jaksossa, joista hän sai Satellite Award -ehdokkuuden 2005. Hän voitti parhaan naisnäyttelijän BAFTA-palkinnon elokuvasta "Oranges Are Not the Only Fruit" (1990). 
McEwan oli naimisissa Hugh Gruttwellin kanssa miehen kuolemaan vuonna 2002 saakka. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta.
Walter Kuusela

Kustaa Walter Kuusela (3. elokuuta 1903 Honkilahti – 31. heinäkuuta 1985 Espoo) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1942–1948. 
Elämä ja ura.
Kuusela syntyi mäkitupalaisperheeseen Honkilahden Mannilan kylässä, josta hänen vanhempansa pian muuttivat siirtolaisiksi Yhdysvaltoihin. Kuusela kävi Yhdysvalloissa kahdeksan luokkaa koulua, kunnes perhe palasi Suomeen vuonna 1920 ja ryhtyi viljelemään maatilaa Honkilahdella. Vuonna 1937 tila siirtyi Walter Kuuselan omistukseen, ja hän viljeli sitä aina vuoteen 1957 saakka. 
Kuusela nousi eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä varasijalta marraskuussaa 1942 Ville Komun kuoltua. Hän uudisti paikkansa vuoden 1945 eduskuntavaaleissa. Presidentin valitsijamiehenä Kuusela oli vuoden 1950 presidentinvaaleissa. Kuusela oli Honkilahden kunnanvaltuuston jäsen 22 vuoden ajan ja toimi myös sen puheenjohtajana.
Huhtikuussaa 1948 Kuusela ajoi humalassa kuolonkolarin, jossa sai surmansa 14-vuotias poika. Onnettomuus tapahtui Euran kirkonkylässä, jossa Kuuselan ohjaama auto törmäsi mutkassa tien laidalla olleeseen lapsijoukkoon. Surmansa saaneen lisäksi toinen 16-vuotias poika joutui sairaalahoitoon Poriin. Kuusela ja takapenkillä nukkunut puoluesihteeri Väinö Leskinen selvisivät kolarista ilman vammoja. Kuusela ja Leskinen olivat sunnuntaina 4. huhtikuuta puhumassa Porissa, josta he lähtivät maanantai-iltana ajamaan päihtyneenä Helsinkiin. Aluksi ratissa oli Leskinen, mutta auton suistuttua ojaan Kiukaisissa ryhtyi Kuusela ajamaan.
Kuusela tuomittiin Euran käräjillä 1 vuoden ja 6 kuukauden ehdottoman tuomion kuolemantuottamuksesta, rattijuopumuksesta ja ruumiinvamman aiheuttamisesta, ja lisäksi hän sai 6 000 markkaa sakkoa ajokortitta ajosta. Leskinen sai 5 kuukauden ehdottoman tuomion rattijuopumuksesta. Molemmat kieltäytyivät käyttämästä puolustusasianajajaa, eivätkä he myöskään valittaneet tuomioistaan. Lisäksi molemmat ilmoittivat luopuvansa vapaaehtoisesti luottamustehtävistään. Tapauksella oli vaikutuksena myös sisäpolitiikkaan, kun kommunistilehdet hyökkäsivat sen avulla Leskisen ja sosialidemokraattien kimppuun. Esimerkiksi Porissa ilmestynyt "Satakunnan Työ" kutsui SDP:n oikeistojohtoa moraalittomaksi ja luonnehti sitä ”kokoelmaksi vastuuntunnottomia desperadoja” syyttäen heitä ”häikäilemättömästä ja inhottavasta pelinpidosta”. Lisäksi tapaus vaikutti sosialidemokraattien sisäiseen valtataisteluun. Puoluetoimikunnan enemmistöläiset olisivat halunneet pitää asian käsittelyn poissa julkisuudesta, kun taas oppositio oli valmis julkaisemaan Kuuselan ja Leskisen tapauksesta laatiman kirjelmän.
Kuuselan poliittisen ura sosialidemokraateissa päättyi tapauksen myötä, ja hän luopui ehdokkuudestaan heinäkuun 1948 eduskuntavaaleissa. Vankeustuomionsa jälkeen Kuusela toimi Suomen Pienviljelijäin Liiton toiminnanjohtajana ja pääsihteerinä 1949–1969. Lisäksi hän oli muun muassa Maa- ja sekatyöväen liiton liittovaltuuston puheenjohtajana sekä Kemiran ja Vuorikemian hallintoneuvostojen varapuheenjohtajana. Viimeiset vuosikymmenensä hän asui Espoon Tapiolassa.
Skalpelli

Skalpelli eli leikkausveitsi on pieni ja erittäin terävä veitsi, jota käytetään esimerkiksi kirurgisiin toimenpiteisiin kuten leikkauksiin. Nimitystä käytetään joskus myös samantapaisesta askarteluveitsestä. 
Skalpelli on yleensä vaihtoteräinen, jolloin skalpelli koostuu varresta sekä vaihdettavasta terästä. 
Kirurgisessa käytössä terä vaihdetaan joka leikkauksen jälkeen (vaikka tehtäisiin vain pieni viilto). 
Itse terä koostuu useimmiten runsashiilisestä hiiliteräksestä, johon on voitu sekoittaa titaania, keraamia ja muita terän ominaisuuksiin vaikuttavia aineita.
Lansetti.
Lansetti on skalpelli, jossa on terä molemmilla puolilla. Sillä pistetään ihoon reikä verinäytteen saamiseksi tai ihopistokokeen suorittamiseksi.
Benoît Lamy

Benoît Lamy (19. syyskuuta 1945 – 15. huhtikuuta 2008) oli belgialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen töitään ovat "Home Sweet Home" (1973, pääosia Claude Jade), "Jambon d'Ardenne" (1977, pääosia Annie Girardot), "La vie est belle" (1987) ja "Combat de fauves" (1997).
Lamy oli ehdolla Kultaisen leijonan saajaksi Venetsian elokuvajuhlilla 1997. Hän voitti kulta-Bayard'n ranskankielisen elokuvataiteen kansainvälisillä Namur-juhlilla (1997) ja diplomin Moskovan elokuvajuhlilla (1973). Hän oli Moskovassa ehdolla myös kultapalkinnon saajaksi 1973.
Lamy oli 62-vuotias kuollessaan huhtikuussa 2008.
Risto Ylihärsilä

Risto Ylihärsilä (s. 1976 Kuopio) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on tullut tunnetuksi Risto-yhtyeensä keulakuvana. Ylihärsilä on vaikuttanut myös muiden muassa Kukka-yhtyeessä, joka oli 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa yksi Tampereen indie-musiikin tärkeimpiä tekijöitä. Tamperelainen Ylihärsilä on tullut tunnetuksi myös tuottajana Kari Peitsamon ja Risto-yhtyeen yhteisessä projektissa The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ. Omassa yhtyeessään hän soittaa koskettimia ja laulaa.
Ura.
Ylihärsilällä on ollut monenlaisia yhtyeviritelmiä yläasteaikoina. Lisäksi hän oli puhallinorkesterin rumpalina. 80-luvulla Ylihärsilä vaikutti myös Koirat-yhtyeessä.
1990-luvulla Ylihärsilä perusti Koirissakin vaikuttaneen Tuomas Toiviaisen kanssa Kukka-yhtyeen,
joka teki aluksi suomenkielistä musiikkia kunnes laulukieli vaihtui englanniksi.
Alusta lähtien Ylihärsilä on vieraillut joidenkin artistien kokoonpanoissa, kuten kosketinsoittajana Ville Leinonen &amp; Valumo -yhtyeessä vuoden 2005 keikoilla sekä Valloittaja-albumilla sekä tuottajana ja miksaajana Moppi ja Aivokurkiaiset -yhtyeen tuotannolle. Lisäksi Ylihärsilä on soittanut rumpuja Ville Leinosen kokoonpanoissa.
Kukka-yhtyeen hajoamisen jälkeen Ylihärsilä alkoi vuonna 2001 tehdä enemmän suomenkielisiä tekstejä jolloin syntyi Risto-yhtye. Yhtyeen debyyttialbumille päättyi myös kappale ”Jumalan kämmen”, joka tehtiin Kukka-yhtyeen ensiasteen aikoina. Lisäksi Ylihärsilä oli mukana Aloha Junktion-yhtyeessä, jonka kitaristi Minna Kortepuro vaikutti myös Riston kitaristina vuosina 2002-2013.
Ylihärsilä tuotti vuonna 2007 "The Second Coming of Mr. Jesus H. Christ" -albumin, jolla vieraili myös Risto-yhtye. Albumin kappaleet olivat Kari Peitsamon tekemiä. Albumilla Ylihärsilä soitti koskettimien lisäksi myös rumpuja. 
Vuonna 2014 Ylihärsilä sai Teosto-palkinnon Risto-yhtyeen levystä "II".
Ylihärsilä on säveltänyt musiikin Niina Suomisen kokeellisiin elokuviin English Lessons, College (2008), Hyvä meininki (2009), In Memoriam (2013), Breaking Up Is Hard To Do (2015) ja Kultainen pääänsärkijä (2022).
Yksityiselämä.
Ylihärsilä on potenut paniikkihäiriötä mutta selättänyt sen astumalla esiintyjän rooliin.
Márta Mészáros

Márta Mészáros (s. 19. syyskuuta 1931 Budapest) on unkarilainen elokuvaohjaaja. Hänen kansainvälisesti tunnetuimpia töitään ovat muun muassa 1980-luvulla tehdyt Päiväkirja-trilogian elokuvat. 
Márta Mészáros menetti äitinsä jo synnytyksessä ja isänsä, Neuvostoliittoon lapsensa kanssa muuttaneen kuvanveistäjä László Mészárosin, Stalinin vainoissa. Hän varttui neuvostoliittolaisessa orpokodissa, mutta palasi toisen maailmansodan jälkeen Unkariin. Monien lyhyiden dokumenttielokuvien jälkeen hän teki läpimurron omaelämäkerrallisella elokuvallaan "Tyttö" (Eltávozott nap, 1968), jossa orpokodissa varttunut nuori nainen lähtee etsimään vanhempiaan. Rikkonaiset perheet ja ilman vanhempia varttuneet itsenäiset naishahmot sosialistisessa yhteiskunnassa muodostuivatkin Mészárosin elokuvien vakioaiheiksi.
Mészáros oli aiemmin naimisissa ohjaajakollegansa Miklós Jancsón kanssa. 
Mészáros oli tuomariston jäsenenä vuonna 1976 Berliinin ja vuonna 1983 Venetsian elokuvajuhlilla. Hän on voittanut useita kansainvälisiä palkintoja muiden muassa Berliinin, Venetsian ja Cannesin elokuvajuhlilla.
Vuonna 1984 Mészáros vieraili MTV-teatterissa ohjaamassa Maija-Liisa Mártonin käsikirjoittaman televisionäytelmän "Vieras".
Street Fighter (pelisarja)

Street Fighter () on Capcom-pelitalon tekemä taistelupelisarja. Monen muun kaksintaistelupelisarjan tavoin pelaajat ohjaavat eri puolilta maailmaa kotoisin olevia taistelijoita, joilla jokaisella on omat erikoisliikkeensä ja taustatarinansa. Capcom julkaisi pelisarjan ensimmäisen pelin elokuussa 1987. Pelisarjalla on myös useita sivuhaaroja. Erityisesti "Street Fighter II:ta" pidetään hyvin merkittävänä pelinä taistelupeliboomin aloittajana. Aiemmin lajityypin peleissä taisteltiin tietokonevastustajaa vastaan, mutta "Street Fighter II" sisälsi mahdollisuuden pelata samantasoista ihmistä vastaan.
Pelisarjat.
Street Fighter (1987).
Ensimmäinen Street Fighter julkaistiin kolikkopelinä pelihalleissa vuonna 1987. Pelin suunnittelusta vastasivat Takashi Nishiyama ja Hiroshi Matsumoto, jotka kuitenkin jättivät Capcomin pelin julkaisemisen jälkeen. Vuotta myöhemmin Street Fighter siirrettiin kotikoneille,kuten PC Enginelle ja Commodore 64:lle.
Street Fighter 6 (2023).
"Street Fighter 6" julkaistiin 2. kesäkuuta 2023.
Muut pelisarjat.
Vs. sarjat (1996–2003, 2008–).
Capcom ryhtyi tuottamaan vuonna 1996 tappelupelejä, joissa olisi mukana muiden yhtiöiden hahmoja. Capcom aloitti "X-Men vs. Street Fighter" pelillä vuonna 1996, jossa Marvelin sarjakuvaryhmän X-Menin hahmot tappelivat Capcomin Street Fighter -hahmoja vastaan. Vuotta myöhemmin julkaistiin "Marvel Super Heroes vs. Street Fighter", johon oli saatu lisää Marvelin hahmoja. 1998 yhtiöt päättivät antaa tappelupelisarjalleen virallisen nimen "Marvel vs. Capcom", johon he tällä kertaa lisäsivät laajemmalla valikoimalla omia hahmojaan. Tämän myötä Capcom toi Street Fighter hahmojen lisäksi hahmoja muista pelisarjoistaan.
Luettelo hahmoista.
Alla on lista Street Fighter peleissä esiintyneistä hahmoista. Listaan on lueteltu hahmot pelisarjoittain. Osa hahmoista on voinut esiintyä vain yhden pelisarjan yhdessä tai kahdessa osassa. Listalta on jätetty pois joitain spin-off pelejä, sekä muita varsinaisen pelisarjan ulkopuolisia pelejä, kuten "Marvel vs. Capcom" -sarja, jossa Capcomin monet pelihahmot taistelivat Marvel-kustantamon supersankarien kanssa. Toinen vastaavanlainen sarja on "SNK vs. Capcom", jossa Capcomin hahmojen lisäksi oli SNK-pelitalon pelien hahmoja.
Elokuvat ja animaatiot.
Pelisarjan pohjalta on tehty useita elokuvia ja animaatiosarjoja.
Carlos Blixen

Carlos Samuel Blixen Abella (27. joulukuuta 1936 Montevideo – 1. elokuuta 2022) oli uruguaylainen koripalloilija. Blixen kuului Uruguayn maajoukkueeseen, joka voitti pronssia vuoden Melbournen kesäolympialaisista 1956. Hän oli mukana maan olympiajoukkueessa myös neljä vuotta myöhemmin Roomassa, missä Uruguay sijoittui kahdeksanneksi.
Donner Productions

Donner Productions Oy (lokakuuhun 2013 saakka Jörn Donner Productions Oy) on Jörn Donnerin vuonna 1968 perustama suomalainen elokuvayhtiö.
Donner perusti yhtiön ensimmäistä täysin Suomessa kuvaamaansa elokuvaa "Mustaa valkoisella" (1968) varten. Tämän jälkeen hän tuotti yhtiönsä puitteissa myös jokaisen ohjaamansa elokuvan sekä useita muiden ohjaajien, kuten Lauri Törhösen, elokuvia.
Harriet Martineau

Harriet Martineau (1802–1876) oli englantilainen kirjailija ja filosofi, joka tunnettiin omana aikanaan toimittajana, poliittisen taloustieteen tutkijana, abolitionistina ja feministinä. 
Martineau käänsi Auguste Comten teoksia englanniksi. Vuonna 1838 valmistunut käsikirjoitus "How to Observe Morals and Manners" oli varhainen tutkielma sosiologian tutkimusmenetelmistä. Martineauta on kutsuttu sosiologian äidiksi. Sosiologian perustajana tunnetaan Auguste Comte, sillä Martineaun uraa tutkijana haittasi paitsi kuurous myös se, ettei hän naisena voinut hankkia oppiarvoa aikansa yhteiskunnassa.
Martineau matkusteli Pohjois-Amerikassa, myöhemmin Itämailla. Paitsi kertomuksia, matkakuvauksia, opettavaisia köyhäinhoitoa ja koulua koskevia teoksia, hän julkaisi pääteoksinaan "Illustrations of political economy" (1832–1834), "Eastern life, present and past" (1846), "History of England during the thirty years’ peace" (1849–1850), "Household education" (1849). Martineau on muun muassa vapaasti mukaillut Auguste Comten teoksen "Philosophie positive". Hänen omaelämäkertansa "Memorials of Harriet Martineau" julkaistiin postuumisti 1877.
Martineaun veli oli filosofi James Martineau.