Marie-Thérèse-Louise de Savoie-Carignan

Marie Louise Thérèse de Savoie (); (8. syyskuuta 1749 Torino – 3. syyskuuta 1792 Pariisi, Ranskan ensimmäinen tasavalta) oli ranskalainen aatelinen, Lamballen prinsessa, hovinainen sekä kuningatar Marie-Antoinetten hovin intendentti ja ylikamarirouva. 
Madame de Lamballe kuoli Ranskan suuren vallankumouksen syyskuun murhiksi kutsutun tapahtumaketjun uhrina. Avioliittonsa kautta hänet tunnetaan paremmin nimellä Lamballen prinsessa.
Suku, avioliitto.
Marie Luisa Teresan vanhemmat olivat Carignanin prinssi Louis Victor ja Christine Henriette Hessen-Rheinfels-Rotenburg. Hän oli Savoijin kuningashuoneen jäsen ja vietti lapuutensa Torinossa.
Maria Luisa avioitui 31. tammikuuta 1767 Lamballen prinssi Louis Alexandre de Bourbonin (1747–1768) kanssa, joka kuului Ranskan kuningashuoneeseen. Ruhtinaan isä oli Penthièvren herttua Louis Jean Marie de Bourbon, joka oli Toulousen kreivi ja kuningas Ludvig XIV:n sekä Madame de Montespanin laillistettu jälkeläinen. Hän oli myös yksi Ranskan vauraimmista yksityishenkilöistä. 
Lyhyt ja lapseton avioliitto päättyi ruhtinaan kuolemaan vain 16 kuukauden kuluttua häistä. Puolison kuoleman jälkeen 19-vuotias leski muutti appensa omistamaan Rambouillet'n linnaan ja omistautui hyväntekeväisyystyölle.
Asema hovissa.
Madame de Lamballe oli osallistunut Versailles'n hovin seremonioihin jo avioliittonsa aikana, mutta aloitti säännöllisen hovielämän vasta vuonna 1771, jolloin hänestä tuli nuoren kruununprinsessa Marie Antoinetten uskottu ystävä. Joidenkin huhujen mukaan Lamballen prinsessa oli myös Marie-Antoinetten rakastettu. 
Vuonna 1774 kuningattareksi tullut Marie Antoinette tarjosi prinsessalle hovinsa ylimmän taloudenhoitajan tehtävän ("surintendante de la Maison de la reine"). Tehtäviin kuului lähinnä kuningattaren seuraelämän järjestäminen. Luonteeltaan pikemminkin vakavamielisen prinsessan paikan kuningattaren suosikkina vei kuitenkin pian madame de Polignac. Lamballen prinsessa vetäytyi maaseudulle ja osallistui hyväntekeväisyyteen. Myöhemmin hän osti apeltaan Pariisissa sijaitsevan Hôtel de Toulouse -kaupunkipalatsin.
Vallankumous ja sen seuraukset.
Vallankumouksen alkaessa vuonna 1789 kuningatar Marie Antoinette etsi uudelleen ystävänsä seuraa. Lamballen prinesessa seurasi kuningasperhettä Versailles'sta Pariisiin, jossa he asuivat vartioituina Tuileries'n palatsissa. Prinsessa matkusti Englantiin vuonna 1791, mutta palasi Pariisiin vaikka arveli henkensä olevansa vaarassa. Hän kuitenkin teetti testamenttinsa ennen lähtöään Englannista. 
Madame de Lamballe seurasi kuningasperhettä, kun nämä etsivät suojaa kansalliskokoukselta vallankumouksellisten hyökättyä ja vallattua Tuileries'n palatsin 10. elokuuta 1792. Kun vallankumoushallinto määräsi kuningasperheen vangittavaksi samassa kuussa, Lamballen ruhtinatar seurasi vapaaehtoisesti heidän mukanaan. Heidät sijoitettiin aluksi Templen torniin, mutta kun vallankumoukselliset erottivat muut vangitut kuningasperheen varsinaisista jäsenistä, hänet siirrettiin La Force vankilaan.
Lamballen prinsessasta tuli yksi syyskuun joukkomurhiksi ("Massacres de septembre") kutsutun tapahtumaketjun uhreista, kun pariisilaiset ryntäsivät vankiloihin 2. ja 3. syyskuuta 1792. Hätäisesti kootun ja epävirallisen oikeudenistunnon tuomion langetti Jacques Hébert. Tuomion jälkeen ruhtinatar pahoinpideltiin ja lopulta nuijittiin kuoliaaksi. Prinsessan runneltu ruumis silvottiin ja seipään kärkeen työnnetty pää vietiin Templeen jääneiden nähtäväksi.
Julkaisuja kuolemaan liittyvistä olosuhteista.
Pian Lamballen prinsessan kuoleman jälkeen julkaistiin suuri määrä silminnäkijöiden kertomuksia, joita levittivät niin vallankumoukselliset, kuningasmieliset kuin vastavallankumoukselliset piirit. Ne perustuvat kuitenkin enemmän mielikuvitukseen kuin tosiasioihin, ja siksi niihin on suhtauduttava epäillen. 
Kertomuksista kannattaa kuitenkin mainita "La Famille royale préservée au Temple. Extrait du récit de ce qui s'est passé au Temple dans les journées des 2 et 3 septembre 1792", jonka tekstiä Georges Bertin on lainannut vuonna 1888 ilmestyneessä teoksessaan, kertomus tapahtumista "Révolution de Paris" -lehden numerossa 6 vuodelta 1792, jossa Lamballen ruhtinatar esitetään juonittelijaksi, "La Vérité tout entière sur les vrais acteurs de la journée du 3 septembre 1792," le "Bulletin du comte de Fersen au prince régent de Suède sur ce qui s'est passé en France" tai "Idée des horreurs commises à Paris dans les journées à jamais exécrables des 10 août, 2, 3, 4 et 5 septembre 1792 ou Nouveau Martyrologe de la Révolution française."
Tapahtumien jälkeen myös useat kirjailijat toistivat niiden kuvauksia omissa teoksissaan. Heitä olivat l'abbé Barruel, Antoine Serieys, Mme de Créquy ja Mme Guénard.