tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuubankrokotiili

Kuubankrokotiili ("Crocodylus rhombifer") on äärimmäisen uhanalainen, vain Kuubassa elävä krokotiili.
Koko ja ulkonäkö.
Kuubankrokotiili on yleensä 2–2,5 metrin pituinen, mutta joskus jopa 3,5-metrinen. Se on varsin vankkarakenteinen. Sillä on lihaksikas niska, jonka avulla se pystyy pitämään päätään selkää korkeammalla. Selässä on kuusi peräkkäisten kilpien muodostamaa pitkittäisriviä, jotka alkavat kuudesta paksusta ja suuresta niskakilvestä. Jalat ovat sarveiskilpien peittämät ja hyvin vahvat. Vahvojen raajojen ansiosta se pystyy kävelemään pidempiä matkoja kuin muut krokotiililajit. Muista krokotiililajeista poiketen kuubankrokotiili pitää myös maalla levätessään takaraajojaan koukistettuina, mutta eturaajansa ojennettuina. Silmät ovat erittäin tummat, joten tummanruskea silmäterä ei erotu kunnolla. Hampaat, joita on 66–67, ovat vahvat ja uurteenomaiset. Väritys on keltaisen ja mustan sekoitusta. Kuubankrokotiilin kaltaisen eläimen fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta noin neljän miljoonan vuoden takaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kuubankrokotiilia tavataan enää vain Kuubassa Zapatan soilla ja Pinos-saarella. Laji on elänyt myös Cayman- ja Bahamasaarilla, mutta niiltä laji on jo hävinnyt. 
Kuubankrokotiili viihtyy parhaiten makeavetisillä soilla ja muilla kosteikkoalueilla, mutta sietää myös suolaista vettä. Kanta on Zapatassa nykyään 3 000–6 000 yksilöä, ja laji on rauhoitettu.
Elintavat.
Kuubankrokotiili on kotonaan niin maalla kuin vedessäkin. Se on vahva uimari ja etenee hyvin maallakin. Krokotiilit ovat kuitenkin aina yön jäljiltä kohmeisia, joten ne paistattelevat auringossa tai lilluvat lämpimässä vedessä, kunnes niiden ruumiinlämpötila kohoaa tarpeeksi korkealle. Kuubankrokotiilit liikkuvat aktiivisesti vain lisääntymisaikana tai ruokaa etsimässä. Kuubankrokotiilit ovat aikuisina ärhäköitä ja tappelevat usein myös muidenkin krokotiililajien kanssa.
Ravinto.
Kuubankrokotiili syö nilviäisiä, äyriäisiä, kilpikonnia, lintuja, hutioita, kaloja ja joskus myös koiria ja villisikoja. Ne pystyvät kurkottamaan saalista jopa puiden oksilta, pyrstön avulla pomppaamalla.
Lisääntyminen.
Koiras päästää kurkkuääniä ja kuuluvia, voimakkaita uloshengityksiä. Kun kuubankrokotiilit ovat valmiita paritteluun, ne hierovat silmän takaosasta niskaan päin ulottuvaa luun kohoutumana muodostunutta harjannetta toistensa kurkkuun. 
Kun naaras on hedelmöittynyt, se kaivaa pesäkuopan rantahiekkaan ja munii sinne 30–40 munaa, jotka se peittää muninnan jälkeen. Kun poikaset kuoriutuvat, ne ääntelevät, jotta emo tulisi auttamaan ne pois pesästä. Emo kantaa ne pesästä veteen. Poikaset tulevat sukukypsiksi, kun ne ovat kaksimetrisiä.
Glykaani

Glykaani on hiilihydraattirakenne eli oligo- tai polysakkaridi. Glykaanilla voidaan tarkoittaa glykokonjugaattiin eli glykolipidiin, glykoproteiiniin tai proteoglykaaniin kiinnittynyttä sokeriosaa. Glykaanit ovat kiinnittyneinä konjugaattiinsa glykosidisidoksella ja ne voivat olla vain muutamasta monosakkaridista koostuvia tai paljon laajempia rakenteita. Glykaaneja on sekä liukoisissa että solukalvoihin kiinnittyneissä proteiineissa. 
Glykaanin vaikutus.
Glykaanin osuus glykoproteiinin massasta voi vaihdella 1–85 %. Hiilihydraattiosat vaikuttavat proteiinin liukoisuuteen ja viskositeettiin, biologiseen aktiivisuuteen, vaikutusaikaan verenkierrossa, stabiilisuuteen, immunogeenisyyteen eli kykyyn aiheuttaa immunologisia reaktioita ja oikean tyyppiseen laskostumiseen. Hiilihydraattiosilla on vaikutusta solujen välisiin vuorovaikutuksiin, koska glykoproteiineja esiintyy solukalvolla ja ne toimivat siellä reseptorimolekyyleinä. 
Glykaanin rakenne.
Hiilihydraattiketjut kiinnittyvät proteiiniin O- tai N-glykosidisilla sidoksilla.
Glykoproteiinit voidaan jakaa neljään pääluokkaan polypeptidiketjun ja glykaanin välisen sidoksen perusteella:
Joissakin glykoproteiineissa on sekä O- että N-glykosidisidoksilla kiinnittyneitä glykaaneita. Yhdessä glykoproteiinissa voi olla kiinnittyneenä yhdestä useisiin kymmeniin hiilihydraattiosaa, joiden pituus voi vaihdella muutamasta monosakkariditähteestä paljon laajempiin. Yleisimmät glykaaneissa esiintyvät monosakkaridit ovat glukoosi, galaktoosi, ksyloosi, N-asetyyliglukosamiini, N-asetyyligalaktosamiini, fukoosi, N-asetyylineuramiinihappo ja mannoosi. Galaktoosi, glukoosi ja mannoosi ovat heksooseja, N-asetyylineuramiinihappo on tyypiltään siaalihappo ja sitä tavataan usein glykaaniketjun hännässä, fukoosi on deoksiheksoosi, N-asetyyliglukosamiini ja N-asetyyligalaktosamiini ovat aminoheksooseja.
Episodi (lehti)

Episodi on suomalainen elokuviin keskittynyt aikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 2003. Lehden päätoimittaja on Jouni Vikman, ja sitä julkaisee Pop Media. 
Kansallisen mediatutkimuksen (KMT) mukaan lehden lukijamäärä oli 72 000 vuonna 2011.
Historia.
Ensimmäisenä vuonna lehteä ilmestyi ainoastaan yksi numero, vuonna 2004 seitsemän numeroa ja kahtena seuraavana vuonna kymmenen numeroa kumpanakin. Vuoden 2007 alusta "Episodi" yhdistyi "DVD Hohto" -lehden kanssa, ja siitä lähtien lehti on ilmestynyt kerran kuukaudessa lukuun ottamatta vuotta 2017, jolloin ilmestyi 11 numeroa.
Pontos (mytologia)

Pontos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa muinainen, Olymposta edeltävän ajan meren jumala, Gaian ja Aitherin poika. Hesiodos tosin kertoo Gaian synnyttäneen Pontoksen itsestään ilman rakkauden liittoa antaen siten kuvan, että kysymyksessä olisi pelkästään meren henkilöitymä.
Gaian kanssa Pontos sai lapset Nereus, Forkys, Keto, Eurybia ja Thaumas. Useat kalaheimot ovat puolestaan syntyneet Pontoksen ja Thalassan liitosta.
The Diary of Jane

The Diary of Jane on Breaking Benjaminin ensimmäinen single "Phobia"-albumilta.
Single nousi hyvin äkkiä listoilla ylöspäin siitä lähtien, kun se julkaistiin. Kesäkuussa 2006 kappaleen sai kuulla yli sadoilla radiokanavilla ympäri maailmaa. Single pääsi myös videopeliin "Nascar 07". Kappaleen suosiosta kertoo myös se, että se on päätynyt trance-remixaajien käsiin, mikä ei ole post-grunge genressä kovin yleistä. Remixejä ovat tehneet ainakin Carl B ja Sean Tyas.
Nevermore

Nevermore oli yhdysvaltalainen progressiivista metallimusiikkia soittava yhtye. Se perustettiin Seattlessä vuonna 1991 laulaja Warrel Danen ja basisti Jim Sheppardin aikaisemman yhtyeen, Sanctuaryn, hajottua. Yhtye oli tauolla jäsentensä huonojen välien takia vuodesta 2011 alkaen. Huhtikuussa 2015 laulaja Warrel Dane sanoi, ettei Nevermore ollut hajonnut, ja että yhtyeen olisi vielä mahdollista palata yhteen seuraavan kahden vuoden sisällä. Näin ei kuitenkaan käynyt, koska Dane kuoli joulukuussa 2017, päättäen yhtyeen toiminnan lopullisesti.
Historia.
Alku (1992-1993).
Nevermore sai alkunsa 1990-luvun alussa, kun levy-yhtiö painosti Sanctuary-yhtyettä muuttamaan musiikillisen tyylinsä heavy metalista silloin suurta kaupallista suosiota nauttineeksi grungeksi. Yhtyeen laulaja Warrel Dane ja basisti Jim Sheppard eivät suostuneet tähän painostukseen, joten he päättivät perustaa Nevermoren omana yhtyeenään.
"Nevermore, In Memory" ja "Politics of Ecstacy" (1994-1996).
Vuoden 1994 lopulla yhtyeen kokoonpano vakiintui, kun rumpaliksi tuli Van Williams ja kitaristiksi Sanctuaryn entinen kiertuekitaristi Jeff Loomis. Seuraavana vuonna Nevermore julkaisi nimeään kantavan debyyttialbuminsa Century Media Recordsin kautta. Yhtye kiersi Eurooppaa Blind Guardianin ja Pohjois-Amerikkaa Deathin kanssa.
Toinen kitaristi Pat O' Brien liittyi yhtyeeseen 1996 ennen "In Memory" -EP:n julkaisua ja osallistui seuraavan "The Politics of Ecstacy" -albumin äänityksiin. Päästäkseen soittamaan Cannibal Corpsessa hän jätti Nevermoren ja Shatter Messiah -yhtyeen Curran Murphy tuli uudeksi kiertuekitaristiksi ennen kuin Tim Calvertista tuli Nevermoren vakituinen jäsen. 
"Dreaming Neon Black" ja "Dead Heart in a Dead World" (1999-2001).
Vuonna 1999 Nevermore julkaisi "Dreaming Neon Black" -albumin. Albumin sanoitukset perustuvat osittain laulaja Warrel Danen kokemuksiin kun hänen pitkäaikainen tyttöystävänsä katosi, ja ne kertovat tarinan miehen hitaasta luisumisesta hulluuteen sen jälkeen, kun hänen ainoa koskaan rakastamansa nainen kuolee. 
Albumin julkaisua seuranneella kiertueella Nevermore esiintyi mm. Mercyful Faten, Iced Earthin, Arch Enemyn ja Opethin kanssa. Vuonna 2000 kiertueen lopussa kitaristi Tim Calvert ilmoitti eroavansa yhtyeestä mentyään naimisiin. Korvaavan jäsenen etsimisen sijaan yhtye päätti jatkaa nelihenkisenä, ja live-esiintymisissä käytettiin kiertuekitaristeja, kuten Curran Murphy (joka soitti myöhemmin Annihilatorissa) ja Chris Broderick (Jag Panzer ja Megadeth). Vuonna 2000 Nevermore myös julkaisi "Dead Heart in a Dead World" -albumin. Albumi oli ensimmäinen, jolla Jeff Loomis käytti 7-kielistä kitaraa. Albumin julkaisua seurasivat kiertueet In Flamesin ja Shadows Fallin kanssa vuoden lopulla ja Savatagen kanssa vuonna 2001.
Auvo Maunula

Auvo Herman Toivo Maunula (7. kesäkuuta 1907 Alavieska – 17. toukokuuta 1944 Hirvas) oli suomalainen lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi nimitettäessä hänen sotilasarvonsa oli majuri. Maunula lensi noin 200 sotalentoa ja ampui alas kolme vihollisen lentokonetta. 
Elämä ja ura.
Auvo Maunula syntyi Pohjois-Pohjanmaalla, Alavieskassa, kansakoulunopettaja Herman ja Anna (o.s. Rajaniemi) Maunulan perheeseen. Hän astui asepalvelukseen Ilmavoimien alokaskomppaniaan vuonna 1926. Sotilasuralle tähtäävä Maunula pyrki ja pääsi Reserviupseerikouluun, jonka käytyään hän suoritti Kadettikoulun kurssinumerolla 10 vuosina 1927–1929. Aktiiviura Ilmavoimissa jatkui koko 1930-luvun ajan. Talvisodassa Maunula toimi Lentolaivue 12:n Gloster Gladiator -hävittäjäkoneilla varustetun ensimmäisen lentueen päällikkönä.
Jatkosodassa Maunula toimi laivueenkomentajana Täydennyslentolaivue 35:ssä, Fokker D.XXI -koneilla varustetussa Lentolaivue 12:ssa sekä Lentolaivue 28:ssa, jonka kalustona oli Morane-Saulnier M.S.406 -koneet. Maunula nimitettiin Aunuksen ryhmän komentajan Karl Oeschin 21. toukokuuta 1942 allekirjoittaman nimitysesityksen sekä Ilmavoimien komentajan Jarl Lundqvistin 15. elokuuta 1942 allekirjoittaman lisäesityksen jälkeen Mannerheim-ristin ritariksi 8. syyskuuta 1942 numerolla 90. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Maunulan tiedustelulentäjänä sekä laivueen komentajana saavuttamat ansiot.
Majuriksi ylennetty Maunula sai surmansa koulutuslennolla 17. toukokuuta 1944. Hänen ohjaamansa Morane-Saulnier -hävittäjä (MS-628) joutui syöksykäännöksen seurauksena syöksykierteeseen, josta kone ei enää oiennut, ja syöksyi matalasta korkeudesta järveen. Maunula on haudattu Seinäjoen sankarihautausmaalle. Auvo Maunula ja hänen puolisonsa Ester Jensen saivat kaksi poikaa. Reijo Jorma Maunula (1935–2013) oli Suomen ilmavoimien majuri. Hän toimi myös muun muassa johtajana Johtamistaidon Opistossa ja opetusneuvoksena Opetushallituksessa. Antero Maunula (1937–2014) oli eversti, joka toimi muun muassa Pohjan prikaatin komentajana.
Harrachov

Harrachov () on kaupunki Semilyn piirikunnassa Liberecin läänissä Pohjois-Tšekissä Mumlavajoen varrella. Sen pinta-ala on 36,6 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 1 396. Mäkihyppykeskus Čertak sijaitsee Harrachovissa.
Historia.
Ensimmäiset kirjoitetut maininnat Harrachovista ovat 1600-luvulta, kun saksalaiset perustivat kylän nykyisen kaupungin alueelle. 1714 sen nimeksi tuli Harrachsdorf erään jalosukuisen maanomistajan mukaan. 1800-luvun lopusta lähtien kaupunki on ollut tunnettu lasin valmistuksesta, tekstiiliteollisuudesta ja kaivostoiminnasta. 1900-luvun alussa teollisuustoiminta kasvoi valmistuneen rautatien ansiosta. Suurin osa viennistä kulki pohjoiseen Itävalta-Unkarin rajojen taakse Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen yhteydet pohjoiseen katkesivat Puolan laajenemisen myötä, ja kaupunki alkoi näivettyä. Rajoja ei avattu Tšekkoslovakian ja Puolan kommunististen hallintojen kiistojen vuoksi, mutta raja-alueita vaihdettiin siten, että kaksi pientä puolalaista rajakylää liitettiin Harrachoviin 1973.
Scuderia Milano

Scuderia Milano oli italialainen Formula 1 -talli, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kahdeksan kertaa kausina –. Yhtä kilpailua lukuun ottamatta Scuderia Milano käytti ainoastaan Maseratin autoja sekä aina Pirellin renkaita. Felice Bonetton yritys Milanon omavalmisteisella autolla päättyi, kun hänen autonsa ei käynnistynyt osakilpailua varten.
ACD-kehitysvammaoireyhtymä

ACD-kehitysvammaoireyhtymä on synnynnäinen kehityshäiriö, joka aiheuttaa pääasiassa kaljuutta, lyhytkasvuisuutta ja kehitysvammaisuutta. Lisäksi tyypillisiä piirteitä ovat luuston epämuodostumat, karies ja likinäköisyys. 
ACD-kehitysvammaoireyhtymä on mahdollisesti autosomin kautta peittyvästi periytyvä. Se kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1980, ja oireyhtymä on äärimmäisen harvinainen. Se on tähän mennessä todettu vain muutamalla ihmisellä. 
ACD on akronyymi sanoista "alopecia" (kaljuus), "contractures" (kutistumat) ja "dwarfism" (kääpiökasvuisuus).
Johannes Hans Daniel Jensen

Johannes Hans Daniel Jensen (25. kesäkuuta 1907 – 11. helmikuuta 1973) oli saksalainen fyysikko. Jensen sai yhdessä Maria Goeppert-Mayerin kanssa puolet Nobelin fysiikanpalkinnosta atomin kuorirakenteen tutkimisesta vuonna 1963. Toinen puolikas myönnettiin Eugene Wignerille.
Jensen syntyi Hampurissa. Hänen isänsä oli puutarhuri Karl Jensen. Jensen opiskeli vuodesta 1926 alkaen fysiikkaa, matematiikkaa, filosofiaa ja fysikaalista kemiaa Hampurin yliopistossa.
Saatuaan tohtorin tutkinnon Hampurin yliopistosta vuonna 1932 Jensen työskenteli Hampurin, Hannoverin teknillisen korkeakoulussa ja Heidelbergin yliopistoissa. Hän ja Mayer esittivät kuorimallin toisistaan riippumatta vuonna 1949. Kuorimallin mukaan atomin ydintä ei tulisi ajatella satunnaisena neutronien ja protonien rykelmänä, vaan pikemminkin eri säteillä olevien kuorien eli pallomaisten kerrosten rakenteena, joista jokainen on täynnä neutroneja ja protoneja. Jensen kirjoitti yhteistyössä Mayerin kanssa teoksen "Elementary Theory of Nuclear Shell Structure" (1955).
Robert Hofstadter

Robert Hofstadter (5. helmikuuta 1915 – 17. marraskuuta 1990) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hofstadterille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1961. Hän ja Rudolf Mößbauer saivat tuona vuonna palkinnon elektronien sironnan ja atomiydinten sekä gammasäteilyn absorption tutkimisesta.
Hofstadter syntyi, kävi koulunsa ja suoritti perusopintonsa New Yorkissa. Hän pääsi jatko-opiskelijaksi Princetonin yliopistoon ja väitteli siellä 1938. Hän jatkoi siellä myös tohtorintutkinnon jälkeisiä post doc -opintojaan ja keskittyi tuolloin valonsäteiden käyttäytymiseen willemiittikiteissä. Vuonna 1948 hän huomasi, että natriumjodidi yhdessä talliumin kanssa toimi hyvin tuikeilmaisimena, ja pari vuotta myöhemmin, että samaa ainetta voitiin käyttää gammasäteilyn energiamäärien mittaamiseen.
Hofstadter opetti Standfordin yliopistossa vuodesta 1950 vuoteen 1985. Siellä hän käytti hiukkaskiihdytintä atomiydinten osasten tutkimiseen. Tuohon asti oli luultu, että protoneilla ja neutroneilla ei ollut rakennetta. Hofstadter osoitti, että niillä on muoto ja koko, jonka hän onnistui määrittämään. Hän havaitsi, että molemmilla on tiivis positiivisesti varautunut ydin ja pii-mesonien muodostama kaksinkertainen pilvi. Neutroneilla näistä pilvistä sisempi on negatiivisesti varautunut, minkä takia hiukkasen kokonaisvaraus on neutraali.
Hofstadter meni naimisiin vuonna 1942. Hänellä on poika ja kaksi tytärtä.
Heinrich Rohrer

Heinrich Rohrer (6. kesäkuuta 1933 Buchs, Sankt Gallenin kantoni – 16. toukokuuta 2013 Wollerau, Schwyzin kantoni) oli sveitsiläinen fyysikko. Hän sai vuonna 1986 yhdessä Gerd Binnigin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon tunnelointimikroskoopin (STM) kehittämisestä.
Rohrer syntyi Sveitsin Buchsissa ja opiskeli ETH Zürichissä, missä hän väitteli vuonna 1960. Hänen opettajiinsa kuuluivat Wolfgang Pauli ja Jörgen Lykke Olsen. Tohtorintutkinnon jälkeen hän vietti kaksi post doc -vuotta Yhdysvalloissa.
Rohrer aloitti työt IBM:n tutkimuslaboratoriossa Rüschlikonissa vuonna 1963. Gerd Binnigistä tuli hänen työkaverinsa, ja he suunnittelivat yhdessä tunnelimikroskoopin. Laitteessa on terävä volframianturi, jonka muutaman atomin levyinen kärki tuodaan 5–10 atomin paksuuden päähän johtavasta tai puolijohtavasta pinnasta. Kun kärjen sähköpotentiaali saadaan poikkeamaan muutamia voltteja pinnan potentiaalista, syntyy elektronivirta. Virran voimakkuus riippuu kärjen ja pinnan välisestä tasosta, ja pitämällä virta vakiona voidaan kärki saada liikkumaan erittäin tarkasti pinnan muotoja seuraillen. Tällöin saadaan pinnanmuodoista kartta, jossa sen korkeuserot näkyvät jopa atomin paksuuden tarkkuudella.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 1991.
Lick It Up (kappale)

”Lick It Up” on Kiss-yhtyeen kappale samannimiseltä albumilta vuodelta 1983. Sen kirjoittivat laulaja/kitaristi Paul Stanley ja soolokitaristi Vinnie Vincent. Kappale julkaistiin singlenä 1983, B-raitanaan Gene Simmonsin laulama kappale ”Dance All Over Your Face”.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo singlen myynnin edistämiseksi. Se oli Kissin ensimmäinen musiikkivideo ilman kuuluisia maskeja. Video esitettiin ensimmäistä kertaa MTV:llä 18. syyskuuta 1983. Kaikesta mainostuksesta huolimatta ”Lick It Up” sijoittui vain sijalle 66 Yhdysvalloissa, muutamissa maissa se pääsi myös Top-40 -joukkoon.
”Lick It Up” on ollut Kissin soitetuin maskittoman aikakauden kappale yhtyeen kiertueilla siitä lähtien, kun se julkaistiin.
All Hell’s Breakin’ Loose

All Hell’s Breakin' Loose on Kiss-yhtyeen kappale albumilta "Lick It Up". Se oli toinen ja viimeinen albumilta singlenä julkaistu kappale. Se ei sijoittunut listoille Yhdysvalloissa.
Vaikka kappaleen kirjoittajaksi on ilmoitettu koko "Lick It Upin" kokoonpano, oli Eric Carr kappaleen pääkirjoittaja. Carr, joka alun perin halusi kappaleen kuvastavan Led Zeppeliniä, oli järkyttynyt, kun Paul Stanley käytti räppilaulua kappaleessa. 
Musiikkivideon ohjasi Martin Kahan ja tuotti Lenney Grodin. Video sai jonkin verran pyöritystä MTV:llä ja nimettiin ehdokkaaksi MTV Video Music Awardseissa vuonna 1984.
Kappale löytyy myös "The Box Setillä", joka julkaistiin 2001.
Johan Museeuw

Johan Museeuw (s. 13. lokakuuta 1965) on entinen belgialainen kilpapolkupyöräilijä, joka on syntynyt Varsenaren kaupungissa Belgiassa. Häntä on kilpailuaikoinaan kutsuttu liikanimellä "Flanderin leijona" (Le Lion des Flandres) ja hänen voittojensa ja sijoitustensa luettelo on vakuuttava: Maailmanmestari 1996, kolminkertainen Paris-Roubaix- sekä Flanderin kierros (Tour des Flandres) -ajojen voittaja ja monia muita ansioita. Hän lopetti ammattilaisuransa vuonna 2004 Grand Prix de l'Escaut -kilpailuun, jonka voittajaksi tuli hänen manttelinperijäkseen sanottu belgialainen Tom Boonen. 
Muutama kuukausi lopettamispäätöksen tekemisen jälkeen Johan Museeuw tuomittiin neljän vuoden mittaiseen kilpailukieltoon doping-aineiden käytön vuoksi. Tuomion antoi Belgian kuninkaallinen pyöräilyliitto (Royale Ligue Vélocipédique Belge (RLVB)). Vuonna 2005 häntä syytettiin belgialaisessa oikeudessa doping-aineiden hallussapidosta. Lopulta hänet tuomittiin joulukuussa 2008 kymmenen kuukauden ehdolliseen vankeuteen dopingsotkuistaan.
Hydroletalus

Hydroletalus on sairaus, joka aiheuttaa vesipäisyyttä, keskushermoston epämuodostumia, polydaktyliaa ja muita oireita, kuten hengitysteiden ahtautumista sekä huuli- ja kitalakihalkioita. Se aiheuttaa kuolleena syntymisen tai pian syntymän jälkeen tapahtuvan menehtymisen. 
Hydroletalus on autosomin kautta peittyvästi periytyvä, suomalaiseen tautiperintöön kuuluva oireyhtymä. Suomalaiset tutkijat kuvasivat sen ensimmäistä kertaa vuonna 1981, ja sairautta aiheuttava geenivirhe on peräisin Itä-Suomen harvaan asutuilta alueilta. Suomessa hydroletalus on yhdellä noin 20 000 syntyvästä lapsesta.
Mahdolliset epämuodostumat todetaan ennen lapsen syntymää ultraäänitutkimuksella.
Al-Šamal

Al-Šamal () on yksi Qatarin seitsemästä kunnasta. Se sijaitsee Persianlahden rannalla. 
Al-Šamalin pinta-ala on 902 km². Kunnan asukasluku vuonna 2015 oli 8794.
Arpitaani

Arpitaani eli frankoprovensaali on romaaninen kieli, joka kuuluu samaan ryhmään ranskan, vallonin ja picardin kanssa. Sitä puhutaan Italiassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Suurin osa kielen puhujista asuu Italiassa Aostanlaaksossa, joka on myös ainut alue, jossa kielellä on virallinen asema. Kieltä puhutaan myös Torinon metropolikaupungissa Piemonten alueella, kahdessa syrjäisessä kaupungissa Foggian maakunnassa Apulian alueella sekä Sveitsin ranskankielisessä osassa. Ranskassa Rhône-Alpesin alueella kielellä on paikalliskielen asema, mutta sen käyttö on vähäistä. Kieli on uhanalainen, ja sen käyttäjien määrä on vähentynyt jo pitkään.
Historia.
Kieli on erkaantunut muista d'oïl-kielistä 700-800-luvuilla. Ensimmäiset kirjalliset todisteet frankoprovensaalista ovat 1100-luvulta. Kieli ei kehittynyt yhtä käytetyksi kuin ranskan tai italian kielet, sillä sen puhujat elivät poliittisesti erkaantuneilla, syrjäisillä vuoristoalueilla. Alueella sijainnut Savoijin kuningaskunta käytti virallisena kielenään latinaa, ja myöhemmin ranskaa, vaikka suurin osa sen asukkaista käytti frankoprovensaalia. Kielen käyttö alkoi vähetä 1800-luvulla, kun ranskan kieli alkoi syrjäyttää sitä monin paikoin. Nimen frankoprovensaali antoi G. I. Ascoli 1800-luvulla, koska kielessä on piirteitä ranskan ja provensaalin kielestä. Arpitaani on kielen puhujien itsensä suosima ilmaus.
Kirjallisuus.
Vaikka frankoprovensaalilla ei ole yleisesti hyväksyttyä kirjakieltä, sillä on pitkä historia kirjallisuudessa. Ensimmäinen frankoprovensaalinkielinen kirjallinen tuotos on tiettävästi 1100-luvulta peräisin oleva runo Aleksanteri Suuresta. Eepos Girart de Roussillon on toinen merkittävä 1100-luvulta peräisin oleva teos. 1200-luvulla alkoi ilmestyä lakitekstejä frankoprovensaaliksi samalla kun latinan käyttö hallinnossa väheni. Muun muassa Corpus Juris Civilis käännettiin tällöin frankoprovensaaliksi. Uuden ajan frankoprovensaalisia kirjoittajia ovat muun muassa Amélie Gex ja Jean-Baptiste Cerlogne, jotka molemmat vaikuttivat 1800-luvulla. Ensimmäinen sarjakuva, joka käännettiin frankoprovensaaliksi, oli Tintti.
OOO Valio

OOO Valio, aiemmin ZAO Valio Sankt-Peterburg, oli Valion Pietarissa sijaitseva venäläinen tytäryhtiö. 
Historia.
Vuonna 1993 Pietariin perustettiin Valion edustusto, ja seuraavana vuonna siitä muodostettiin tytäryhtiö. 
Venäjän maahantuonti organisoitiin vuoden 2002 alusta uudelleen niin, että OOO Valio vastaa Venäjän maahantuonnista.
Vuonna 2008 yhtiössä oli 94 työntekijää ja sen edellisen vuoden liikevaihto oli 119 miljoonaa euroa. OOO Valio markkinoi, myi ja jakeli Valion tuotteita Venäjällä. Yhtiön tunnetuimmat brändit olivat "Oltermanni", "Valio Viola" ja "Valio voi," ja lisäksi "Viola sulatejuusto" oli Venäjän markkinajohtaja omassa tuoteryhmässään. OOO Valion päämarkkina-alueita olivat Pietari, Viipuri ja Moskova.
Huhtikuussa 2022 Valio kertoi myyneensä Venäjän toimintonsa Velkom Groupille.
Quarter Past

Quarter Past on rap-artisti Palefacen toinen albumi vuodelta 2003. Levy nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 30 mutta putosi pois seuraavalla viikolla.
Albumilta julkaistiin singlet "'Til the Break of Dawn" (singlelistan 10.) ja "Colgate Soulmate", josta on tehty myös video.
Long Beachin katurata

Long Beach Grand Prix Circuit on katurata Kalifornian Long Beachissä, Yhdysvalloissa. Sen lähtöruutu on Ocean Boulevardilla. Ahtaan radan ja tiukkojen mutkien takia rata on hyvin hidas verrattuna muihin ratoihin, ja rataa onkin kutsuttu "Yhdysvaltojen Monacon GP:ksi".
Rata rakennettiin 1975 Formula 5000:n kilparadaksi, mutta sitä käytettiin vain kyseisenä vuotena. Vuosina 1976–1983 radalla ajettiin Formula 1:sten Länsi-Yhdysvaltain GP. Vuodesta 1984 rataa kiersi Champ Car -luokka, kunnes sarjan romahduksen jälkeen kisa siirtyi vuonna 2009 IndyCar Seriesille. Myös American Le Mans Series- ja Formula E -sarja käyttävät rataa.
Rataa on muuteltu hieman sen alkuperäisestä muodosta, mutta pääosin se noudattelee samaa linjaa, kuin alussakin.
Luettelo Suomen vanhimmista ihmisistä

Tämä on epätäydellinen luettelo Suomen vanhimmista ihmisistä. Luettelo sisältää vähintään 108-vuotiaiksi eläneet henkilöt.
Ikä-sarakkeessa symboli ' tarkoittaa, että henkilö on ollut aikanaan Suomen vanhin elossa oleva asukas. Elossa olevan Suomen vanhimman henkilön kohdalla on symboli '.
Tilastoja.
Sata vuotta täyttäneiden määrä kasvaa Suomessa vuosittain noin viidellä prosentilla. Tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2070 heitä olisi jo noin 7 000. Ikääntyvissä ikäluokissa naisten osuus on jatkuvasti suurempi, ja yli satavuotiaissa heitä on selvästi enemmän kuin miehiä. Esimerkiksi 85 vuotta täyttäneissä miesten ja naisten välinen suhde on 1:3, 90-vuotiaissa 1:5 ja 100-vuotiaissa 1:8.
Vuonna 1950 Suomessa oli viisi sata vuotta täyttänyttä, 1960-luvun alussa heitä oli 19, 1970-luvun alussa 40 ja 1980-luvun alussa 52. 1990-luvulle tultaessa määrä oli kasvanut jo 157 henkilöön. Vuosituhannen vaihtuessa heitä oli 268, ja vuonna 2010 jo 566. Vuonna 2017 yli satavuotiaita oli 830, joista 31 oli yli 105-vuotiaita. Vuoden 2022 lopussa sata vuotta täyttäneitä oli 1 102, joista naisia oli 949 ja miehiä 153.
Mardinin maakunta

Mardinin maakunta (; ) on yksi Turkin 81 maakunnasta. Maakunnan väkiluvuksi arvioitiin 788 996 vuonna 2014. Maakunta rajoittuu etelässä Syyrian Hasakan maakuntaan ja on melko lähellä myös Irakin rajaa. Maradinin maakunta on osa Turkin kurdialuetta.
Maakunnan pääkaupunki on Mardin (88 768 as., 31.12.2014 arvio). Muita suuria kaupunkeja ovat Kızıltepe (158 979 as., arvio) ja rajakaupunki Nusaybin (90 152 as., arvio).
Sana Mardin on alun perin arameaa.
Piirikunnat.
Mardinin maakunta on jaettu 10 piirikuntaan. Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä.
Astalo

Astalo on mikä tahansa esine, jota ei ole valmistettu aseeksi, mutta jota tilapäisesti käytetään lyömäaseen tavoin. Sanana astalo on harvinainen yleiskielessä, mutta sitä käytetään lakikielessä. Sanan harvinainen rinnakkaismuoto on ”astala”.
Astaloa käytetään tavallisesti nuijan tavoin lyömäaseena, jolloin tarkoituksena on tainnuttaa toinen tai vahingoittaa häntä. Esimerkiksi ikkuna tai peili taas on teräaseen kaltainen astalo. Tilanteen mukaan astaloksi voidaan valita hyvinkin erilaisia esineitä, kuten työkaluja, urheiluvälineitä, keittiötarvikkeita tai siivousvälineitä. Se on säilynyt myös rikosuutisointikielessä.
Sana lainsäädännössä.
Nykyisin Suomessa voimassa olevassa rikoslaissa sanaa ei käytetä, mutta se esiintyi lakitekstissä aiemmin merkityksessä lyömäase. Astalon nostamisesta toista vastaan pahoinpitelyn aikomuksessa säädettiin rangaistus vuoden 1889 rikoslain 21. luvun 13 §:ssä.  
Korkein oikeus katsoi päätöksessään vuonna 1959 olutpullon hengenvaaralliseksi astaloksi.
Juhan Ross

Juhan Ross (14. elokuuta 1925 Aburi – 21. kesäkuuta 2002 Tartto) oli virolainen professori ja metsätieteilijä. Hän taisteli vapaaehtoisena Suomen joukoissa jatkosodassa.
Hän on Joensuun yliopiston maatalous- ja metsätieteiden kunniatohtori (1989). Hänen poikansa on musiikkitieteilijä Jaan Ross.
Akishima

Akishima () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tamajoen varrella Taman alueella metropolin länsiosassa ja rajautuu Fussan, Hachiōjin, Hinon ja Tachikawan kaupunkeihin. Akishimassa on 112 967 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 17,34 neliökilometriä. 
Akishima perustettiin vuonna 1954 Shōwan () ja Haijiman () kuntien yhdistyessä. Kaupungin nimi on näiden kahden paikkakunnan nimen yhdistelmä: Shōwan ensimmäinen kanji voidaan lukea myös "aki", ja Haijiman jälkimmäinen kanji "shima". Akishimaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōme-linja, Itsukaichi-linja ja Hachikō-linja sekä Seibu-rautateiden Haijima-linja.
Windows Live

Windows Live oli tuotenimike Microsoftin tarjoamille internetpalveluille, jotka lopetettiin lokakuussa 2013. Microsoftin internetpalvelut kulkivat ennen Liveä MSN-nimellä. Live-tuotteet olivat Microsoftin ase taistelussa sen nopeasti kasvavia kilpailijoita, kuten Googlea, vastaan. Suurin osa palveluista oli internetselaimen kautta käytettäviä.
Monet tutut MSN-palvelut korvattiin Live-brändillä. Palveluiden nimi ei ollut ainoa vaihtunut osa, vaan ohjelmia myös uudistettiin rankalla kädellä. Palvelut olivat saatavilla myös suomenkielisinä.
Windows Live -tuetteiden tarjonta jatkuu Windows Essentials -paketin sekä erillisten selain- ja mobiilisovelluksien muodossa.
Lois Maxwell

Lois Ruth Maxwell (synt. Hooker; 14. helmikuuta 1927 Kitchener, Ontario, Kanada – 29. syyskuuta 2007 Perth, Australia) oli kanadalainen näyttelijä. Hän näytteli salaisen palvelun sihteerin Miss Moneypennyn roolissa, jota hän esitti neljässätoista James Bond -elokuvassa.
Maxwell oli opettajan ja sairaanhoitajan tytär. Hän oli toisessa maailmansodassa armeijan viihdyttäjänä ja matkusti Eurooppaan. Hän aloitti opiskelun Royal Academy of Dramatic Artissa välttääkseen karkotuksen Britanniasta todellisen ikänsä paljastuttua. 
Maxwell lähti 20-vuotiaana Hollywoodiin ja sai jo pian parhaan naisnäyttelijätulokkaan Golden Globen roolistaan elokuvassa "Kaupungissa juorutaan" (1947). Hän esiintyi vuonna 1949 "Life Magazinen" valokuvassa yhdessä Marilyn Monroen kanssa. Hän omaksui suunnilleen tässä vaiheessa taiteilijanimensä ”Maxwell”, jota muukin perhe alkoi käyttää.
Maxwell palasi Hollywoodista Eurooppaan ja vietti vuodet 1950–1955 Roomassa. Hän tapasi Pariisissa Peter Marriottin, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1957–1973. Pari muutti Lontooseen, jossa lapset syntyivät. Mies kuoli vuonna 1973.
Maxwell esitti Miss Moneypennyn osan neljässätoista ensimmäisessä James Bondissa vuosina 1962–1985.
Viimeiset vaiheet.
Maxwell teki viimeisen elokuvaesiintymisensä vuonna 2001. Hän sairastui samana vuonna suolistosyöpään ja muutti Australiaan Perthiin. Hän asui poikansa perheen luona ja työsti omaelämäkertaa. Maxwell ei toipunut sairaudestaan vaan kuoli Australiassa 29. syyskuuta 2007. Hän oli 80 vuoden ikäinen.
1,4-butaanidioli

1,4-butaanidioli (lyhennettynä BDO) on orgaaninen yhdiste (alkoholi, dioli). Se muodostuu butaanista, jonka molempiin päihin on liittynyt alkoholiryhmä (OH). 1,4-butaanidioli on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, mutta huoneenlämmössä (20 °C) se sulaa värittömäksi jähmeäksi nesteeksi. Sen kemiallinen kaava on C4H10O2 ja rakennekaava on HO(CH2)4OH. 1,4-butaanidiolista käytetään myös nimityksiä "1,4-butyleeniglykoli", "1,4-dihydroksibutaani", "1,4-tetrametyleeniglykoli" ja "tetrametyleeni-1,4-dioli". 1,4-butaanidioli on eräs butaanidiolien isomeerisistä muodoista, joita ovat muun muassa 1,2-butaanidioli, 1,3-butaanidioli ja 2,3-butaanidioli.
1,4-butaanidiolin leimahduspiste on 121 °C (o.c.) ja itsesyttymislämpötila on 350 °C.
1,4-butaanidiolia käytetään liuottimena ja siitä käytetään ainakin seuraavia kaupallisia nimiä: Dabco DBO, Diol 14B, Polycure D, Sucol B, Agrisynth B1D.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus voi vaikuttaa keskushermostoon ja aiheuttaa narkoosin. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan 1,4-butaanidiolista katsotaan olevan vaaraa perimälle, sikiölle ja lisääntymiselle. BDO:ta on käytetty lisäravinteena ja päihteenä, koska se muuttuu elimistössä gammahydroksivoihapoksi.
Valmistus ja käyttö.
1,4-butaanidiolia valmistetaan pääasiassa 1,4-butyynidiolin katalyyttisellä vedytyksellä. Muita synteesivaihtoehtoja ovat allyylialkoholin hydroformylaatio ja etikkahapon ja butadieenin välisen reaktiotuotteen, 1,4-diasetoksibutaanin, pelkistäminen ja sitä seuraava hydrolyysi. Tärkeimpiä 1,4-butaanidiolin käyttökohteita ovat tetrahydrofuraanin ja butyrolaktonin sekä eräiden polyestereiden ja polyuretaanien valmistus. Sitä voidaan käyttää myös liuottimena ja tekstiiliteollisuudessa.
Tokot

Tokot (Gobiidae) on tokkokalojen lahkoon kuuluva kalaheimo, joka on levinnyt kaikkiin maailman meriin ja jonka jäsenet ovat yleisiä etenkin lauhkeassa vyöhykkeessä. 
Tokkoja tunnetaan yli 1 800 lajia, jotka on jaettu kahteensataan sukuun. Vuosittain löytyy 10-20 uutta lajia. Muun muassa hiekkatokkojen (Kraemeriidae), nuolikkojen (Microdesmidae) ja toukkakalojen (Schindleriidae) entisten heimojen lajit sisällytetään nykyisin tokkojen heimoon.
Ulkonäkö ja koko.
Tokot ovat pienikokoisia kaloja. Suurin tokko, Karibialla elävä "Gobioides broussenetii" voi kasvaa puolimetriseksi. Useimmat ovat kuitenkin alle kymmensenttisiä, ja Filippiineillä elävä kääpiötokko ("Pandaka pygmaea") jää alle 13 mm pitkäksi ja kuuluu maailman pienimpiin selkärankaisiin. Tokkojen vartalo on pitkulainen, niiden selkä- ja rasvaevät muodostavat yhden evän selkäpuolelle ja niiltä puuttuu kylkiviiva. Monet ovat kirkasvärisiä, jotkut lähes läpinäkyviä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Tokkoja tavataan sekä merivedessä, murtovedessä että makeassa vedessä. Suurin osa lajeista elää Indopasifisella merialueella. Niitä on paljon koralliriutoilla sekä valtamerten saarien makeavetisissä lammikoissa. Jotkut lajit leviävät laivojen vesijärjestelmissä tai painolastin mukana.
Suomessa tokkoja esiintyy kuutta lajia: hietatokko ("Pomatoschistus minutus"), liejutokko ("Pomatoschistus microps"), mustatokko ("Gobius niger"), seitsenruototokko ("Gobiusculus flavescens") sekä vieraslajit mustatäplätokko ("Neogobius melanostomus") ja idänsieraintokko ("Proterorhinus semipellucidus").
Käyttäytyminen.
Useat lajit asuvat pehmeään merenpohjaan tekemissään koloissa. Jotkut toimivat puhdistajakaloina ja nyppivät loisia isompien kalojen iholta.
Sabiinit

Sabiinit (, yks. "Sabinus") olivat itaalinen heimo muinaisessa Italiassa. Sabiinien alkuperäistä asuinaluetta, johon kuului osia nykyisistä Latiumista, Umbriasta ja Abruzzosta, kutsuttiin latinaksi nimellä Samnium. He puhuivat oskia ja umbria muistuttavaa sabellilaista kieltä.
Ennen Rooman perustamista sabiinit asuivat Latiumin maakunnassa. Legendan mukaan roomalaiset sieppasivat sabiinilaisnaisia saadakseen asukkaita vastaperustettuun ja asujaimistoltaan miesvaltaiseen kaupunkiinsa. Tästä seurannut sota päättyi, kun naiset heittäytyivät taistelevien isiensä ja aviomiestensä väliin. Sabiinit saivat huomattavan vaikutusvallan Roomassa, ja osa sen kuninkaista olisi ollut sabiineja. Sabiinitarten ryöstöstä tuli yleinen kuva-aihe taiteessa. Sodan päätös on harvinaisempi, mutta silti toistuva teema.
Tutkijat ovat havainneet monia yhtäläisyyksiä roomalaisten ja sabiinien välillä, erityisesti uskonnon ja mytologian alueilla. Monet sabiinilaiset jumalhahmot kehittyivät Roomassa ja monet kaupungin alueet (esimerkiksi Quirinalis) olivat aiemmin olleet tärkeitä sabiinien keskuksia.
Nykyään sabiinien nimeä kantava Sabinan alue Roomasta koilliseen Rietin ympäristössä kuuluu Latiumin hallinnolliseen alueeseen. Siitä on tullut turistikohde, joka tunnetaan lukuisista keskiaikaisista kylistään ja oliiviöljystään.
Turskakalat

Turskakalat (Gadiformes) on kalalahko, johon kuuluu useita heimoja ja noin 560 lajia. Lahkoon kuuluu eräitä maailman tärkeimpiä talouskaloja.
Turskakalat ovat pitkänomaisia mutta vaihtelevankokoisia kaloja. Selkäeviä voi olla kolme, peräeviä kaksi. Toisaalta selkä-, pyrstö- ja peräevät ovat myös voineet sulautua yhtenäiseksi ruumiin takaosaa reunustavaksi nauhaksi. Vatsaevät ovat ruumiin etuosassa, rintaevien etupuolella. Leuan alla turskakaloilla on usein pujoparran tavoin riippuva viiksisäie. Iho on pienten pyörösuomujen peittämä.
Useimmat turskakalalajit elävät Pohjois-Atlantin ja Jäämeren kylmissä vesissä, mutta lahkoon kuuluu eteläisempiäkin lajeja. Ainoa sisävesissä elävä turskakalalaji on made.
Monet lahkon tunnetuimmat ja taloudellisesti tärkeimmät lajit kuuluvat turskien heimoon ("Gadidae"), kuten turska, kolja, seiti, valkoturska, lyyraturska, mustakitaturska ja alaskanseiti (mintai).
Keto (mytologia)

Keto () oli kreikkalaisessa mytologiassa kammottava vesihirviö ja Gaian ja Pontoksen tytär. Hänessä henkilöityi meren vaarallisuus, tuntemattomat pelot ja oudot eliöt. "Ceto" tarkoittaakin yleensäkin mitä tahansa merihirviötä. Keto kuvataan antiikin kreikkalaisessa taiteessa käärmemäiseksi kalaksi.
Keton puoliso oli Forkys ja heillä oli lukuisia lapsia: 
Skyllan äitinä Ketosta käytetään myös nimeä Krataiis.
Okeanidi.
Kreikkalaisessa mytologiassa mainitaan myös toinen Keto, okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär.
Hajulukko

Hajulukkoa eli vesilukkoa käytetään WC-istuimissa ja pesualtaissa estämään viemärin hajujen tulon sisäilmaan. Samalla periaatteella toimivaa vesilukkoa käytetään myös viinien, kiljun, kotikaljan tai muun alkoholijuoman valmistukseen, jossa se estää ilman ja samalla bakteerien pääsyn käymisastiaan.
Vesilukon toiminnasta.
Käymisastiassa on ylipaine, jolloin kaasujen paine painaa vedenpintaa niin alas, että kaasut pääsevät purkautumaan vesilukon veden läpi. Viemärissä on suunnilleen sama ilmanpaine kuin huonetilassa, jolloin kaasujen siirtyminen estyy. Huuhteluvesi tuodaan hajulukon yläpuolelle ja tämä vesi siirtää hajulukon sisällön viemärin puolelle. 
Merkkejä kylpyhuoneen hajulukon puhdistamisen tarpeesta ovat lavuaarin lähellä havaittava viemärin haju ja sen hitaampi tyhjentyminen. Hajulukon puhdistaminen kuuluu Kiinteistöliiton tulkinnan mukaan taloyhtiön vastuulle, joskaan tulkinta ei ole velvoittava ja taloyhtiöstä riippuen puhdistus voi olla myös asukkaan tai vuokralaisen vastuulla.
Al Unser Jr.

Al Unser Jr. (s. 19. huhtikuuta 1962 Albuquerque, New Mexico), lempinimiltään "Pikku-Al" ja "Al Junior" on yhdysvaltalainen kilpa-ajaja, joka ajoi pitkän uran CART-sarjassa. Hän on myös kaksinkertainen Indianapolis 500 -voittaja.
AL Unser Jr. syntyi kilpa-ajajasukuun: sekä hänen isänsä Al Unser että setänsä Bobby Unser olivat menestyneitä kilpa-ajajia. Ennen vuoden 1982 CART-dybyyttiään Unser Jr. ajoi kilpaa sprinttiautoilla.
Unser Jr. menestyi hyvin CART-sarjassa ollen neljäs kaudella 1986, kolmas kaudella 1988, toinen kaudella 1989 ja voitti mestaruuden kaudella 1990. Hän jatkoi hyviä esityksiään sarjassa voittaen toisen mestaruuden kaudella 1994, kunnes kaudella 1999 jäi sijalle 21. Hän voitti 31 kisaa 17 CART-kautensa aikana. Sitten hän siirtyi toiseen sarjaan IRL:ään, jossa taisteli mestaruudesta, mutta mursi onnettomuudessa radan ulkopuolella lantionsa. Tämän jälkeen hän ei enää kunnolla pystynyt ajamaan. Hän yritti vielä paluuta, mutta jäätyään kaudella 2004 sijalle 22 hän ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Unser Jr. yritti tehdä paluun vuoden 2006 Indianapolis 500:ssa, mutta kolaroi ja keskeytti. Hän on myös testannut A1 Grand Prix -sarjaa.
Yksityiselämä.
Unser Jr. on kärsinyt muutamia kertoja alkoholismista. Tammikuussa 2007 hänet pidätettiin rattijuopumuksesta, yliajosta ja pelastustoimen laiminlyönnistä. Syyskuussa 2011 New Mexicon poliisi pidätti Unser Jr.:in rattijuopumuksesta ja hurjastelusta Albuquerquessa, minkä seurauksena hänet poistettiin IndyCar-sarjan toiminnasta.
Vuonna 2009 Unser Jr. lisättiin Motorsports Hall of Fame of American kunniajäsenluetteloon suorituksistaan moottoriurheilun parissa.
Chōfu

Chōfu () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tamajoen vasemmalla rannalla Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Setagayan erillisalueeseen, Tokion Fuchūn, Inagin, Koganein, Komaen ja Mitakan kaupunkeihin sekä Kanagawan prefektuurin Kawasakin kaupunkiin. Chōfussa on 231 315 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 21,58 neliökilometriä. 
Chōfu perustettiin 1. huhtikuuta 1955. Kaupungissa sijaitsevat Ajinomoto-stadion eli Tokion stadion, joka toimii J. Leaguen jalkapallojoukkueiden FC Tokyon ja Tokyo Verdyn kotistadionina, pienehkö Chōfun lentoasema, Tendai-lahkon temppeli Jindai-ji ja Jindain kasvitieteellinen puutarha. Kaupunkia palvelevat Keiō-rautateiden Keiō-linja ja kaupungin läpi kulkeva Chūō-moottoritie.
Ilpo Salonen

Ilpo Salonen (s. 1956 Valkeakoski) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. 
Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi Salosen vuoden tiedetoimittajaksi 2022.
Merda d’artista

Merda d’artista () on italialaisen taiteilijan Piero Manzonin teos. Manzoni otti teoksessaan vaikutteita Marcel Duchampin readymade-taiteesta.
Manzoni keräsi vuonna 1961 ulosteensa 90 numeroituun tölkkiin, joista jokainen sisältää 30 grammaa ulostetta. Manzoni myi ulosteensa sen painon arvona kullassa. Tuolloin tölkillisen arvo oli noin 37 dollaria. Vuonna 1991, jolloin tölkkiä vastaavan kultamäärän arvo oli noin 395 dollaria, Sotheby’s myi yhden tölkeistä huutokaupassa 67 000 dollarilla. Suurin tölkistä sittemmin maksettu hinta on vuodelta 2016, jolloin tölkki numero 69 myytiin taidehuutokaupassa Milanossa 275 000 eurolla.
Internetissä on kiertänyt huhuja, joiden mukaan osa tai jopa puolet tölkeistä olisi vuosien varrella vuotanut tai räjähtänyt. Vain harva tölkeistä on kuitenkin vahvistetusti avattu. Tunnetuin tapaus on ranskalaistaiteilija Bernard Bazilelle kuulunut tölkki. Bazile raotti oman tölkkinsä kantta vuonna 1989 ja esitteli sitä taideteoksena nimellä "Boite ouverte de Piero Manzoni" (). Tölkin sisältä paljastui tuntematon, kääritty esine, mutta koska Bazile avasi tölkkiään vain hieman raolleen, sen sisältöä ei ole voitu tutkia tarkemmin.
Al Berto

Al Berto, oikea nimi Alberto Raposo Pidwell Tavares, (11. tammikuuta 1948 Coimbra, Portugali – 13. kesäkuuta 1997 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen runoilija. 
Al Berto syntyi Coimbrassa, mutta muutti pian Sinesiin. Hän kävi taidekoulua Lissabonissa, mutta muutti 1967 Belgiaan. Hän suunnitteli taidemaalarin uraa, mutta päätti ottaa itselleen ammatin kirjoittamisesta. Hän palasi Portugaliin neilikkavallankumouksen jälkeen vuonna 1975. Hän julkaisi suurimman osan runokokoelmistaan 1980-luvulla. 
Al Berto oli avoimesti homoseksuaalinen. Hän kuoli aidsin komplikaationa ilmenneeseen lymfoomaan Lissabonissa 1997.
Jacques Prévert

Jacques Prévert [ʒak pʁevɛʁ] (1900 Neuilly-sur-Seine, Ranska – 1977 Omonville-la-Petite, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli suosittu runoilija, jonka käsialaa ovat muun muassa Joseph Kosman säveltämien ”Les feuilles mortes” (”Kuolleet lehdet”) ja ”Barbara”-nimisten kappaleiden tekstit. Prévert oli myös tunnettu elokuvakäsikirjoittaja. Hän laati käsikirjoituksen muun muassa Marcel Carnén elokuvaan "Paratiisin lapset" ("Les Enfants du Paradis") ja Paul Grimault’n elokuvaan "Kuningas ja lintu".
Prévertin runojen suomennoksia on julkaistu muun muassa kokoelmassa "Tulisen järjen aika" (1962). Vasta vuonna 2016 runoklassikko "Paroles" ilmestyi Antti Nylénin käännöksenä "Sanoja".
Hannie Termeulen

Johanna Maria ”Hannie” Termeulen (18. helmikuuta 1929 Wiesbaden, Saksa – 1. maaliskuuta 2001 Amsterdam) oli alankomaalainen uimari, joka voitti uransa aikana kolme olympiamitalia.
Voitettuaan pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Lontoossa 1948 Termeulen kirkasti pronssinsa hopeaksi samassa lajissa ja voitti lisäksi toisen hopean 100 metrin vapaauinnissa Helsingissä 1952.
EM-kilpailuista Termeulen voitti 4×100 metrin vapaauintiviestistä kultaa Wienissä 1950 ja hopeaa Monte Carlossa 1947. Vuonna 1947 hän saavutti myös 100 metrin vapaauinnin EM-hopeaa.
Risto Hietanen

Risto Hietanen (s. 25. maaliskuuta 1954 Kuopio) toimi usean suomalaisen pääkaupunkiseudulla ilmestyvän ilmaisjakelulehden päätoimittaja. 
Hietanen toimi huhtikuusta 2007 alkaen vuoden verran Helsingin Uutisten, Länsiväylän ja Vantaan Sanomien vastaavana päätoimittajana, kunnes luovutti tehtävän Antti-Pekka Pietilälle. Tämän jälkeen Hietanen jatkoi lehden toisena päätoimittajana. Eläkkeelle hän jäi vuoden 2017 lopussa.. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa Vantaan Sanomien uutispäällikkönä. Hietanen on myös kirjoittanut kirjoja, ja hänelle on myönnetty Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinto vuonna 1994 sekä valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1996. Hietanen asuu Vantaan Tikkurilassa.
Vuonna 2010 Helsingin hovioikeus tuomitsi Hietasen Helsingin Uutisten päätoimittajana 40 päiväsakkoon törkeästä kunnianloukkauksesta. Lehdessä oli julkaistu kesällä 2007 sosiaaliasiamiehestä valheellisia väitteitä sisältänyt mielipidekirjoitus ja hovioikeus piti Hietasta vastuullisena tekstin julkaisemisesta.
Joseph Kosma

Joseph Kosma (oik. József Kozma, 22. lokakuuta 1905 Budapest, Itävalta-Unkari – 7. elokuuta 1969 Ranska) oli juutalaistaustainen unkarilainen säveltäjä. Hän on säveltänyt myös maineikkaan kappaleen ”Les feuilles mortes” (”Kuolleet lehdet”), joka on peräisin Marcel Carnén elokuvan "Yön portit" ("Les Portes de la Nuit") musiikista. Hänen toinen maailmankuulu chansoninsa on ”Barbara”.
Kosma opiskeli aluksi Budapestin Liszt-korkeakoulussa, mutta muutti 1929 Berliiniin, missä hän sai vaikutteita musiikin moderneista virtauksista.
Kosma muutti Pariisiin 1933 ja tutustui siellä Jacques Prévertiin ja tämän kautta Jean Renoiriin. Renoirin ansiosta Kosma sai sävellyksiään 1900-luvun puolivälin elokuviin. Hän on säveltänyt musiikin yli sataan elokuvaan, muun muassa Renoirin "Suureen illuusioon" ja "Aamiaiseen ruohikolla", sekä oopperoita, baletteja ja orkesteriteoksia.
Hironobu Sakaguchi

Hironobu Sakaguchi (, s. 25. marraskuuta 1962, Hitachi, Ibaraki, Japani) on japanilainen tietokonepelisuunnittelija, ohjaaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten "Final Fantasy" -pelisarjan luojana. Hän on suunnitellut sekä myynnillä että kriitikoiden arviolla mitaten useita historian menestyneimmistä videopeleistä. Hänen suunnittelemiaan pelejä on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta. 
Sakaguchi lähti Square Enixiltä lähes kahden vuosikymmenen jälkeen vuonna 2003 ja perusti seuraavana vuonna oman yhtiönsä Mistwalkerin. Uuden yhtiön rahoituksesta vastaa Microsoftin pelistudio. Mistwalker on kehittänyt "Lost Odysseyn" ja "Blue Dragonin" Xbox 360:lle, joista jälkimmäinen julkaistiin Japanissa 7. joulukuuta 2006. Blue Dragon julkaistiin Yhdysvalloissa 15. elokuuta 2007 ja Euroopassa 8. elokuuta 2007.
Vuonna 2016 hän ilmoitti uuden studion perustamisesta jonka ehdotettu nimi on "Dawnwalker".
Sakaguchi kertoi aikovansa laajentaa "Terra Battle" -mobiilipelin usean pelin sarjaksi.
Hänet on nimetty Academy of Interactive Arts and Sciences "Hall of Fame" joukkoon.
Julkaistuja pelejä.
Hironobu Sakaguchi on mainittu tekijätiedoissa seuraavissa peleissä.
Kaio de Almeida

 
Kaio Márcio Ferreira Costa de Almeida (s. 19. lokakuuta 1984, João Pessoa, Paraíba) on brasilialainen uimari, joka rikkoi 50 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen lyhyellä radalla 17. joulukuuta 2005, Santosissa, ajalla 22,60. Ennätys kesti voimassa lähes kolme vuotta, lokakuuhun 2008, jolloin Australian Matt Jaukovic rikkoi sen. Marraskuussa 2009 Almeida teki Tukholmassa 200 metrin perhosuinnin lyhyen radan maailmanennätyksen 1.49,11.
Almeida sai Santo Domingon Pan-Amerikan kisoissa 2003 hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Hän edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2004, missä hän sijoittui 17. sijalle 100 metrin perhosuinnissa sekä 19. sijalle 200 metrin perhosuinnissa. Montrealin MM-kilpailuissa 2005 hän oli 100 metrin perhosuinnissa seitsemäs. Shanghain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2006 hän voitti maailmanmestaruuden 100 metrin perhosuinnissa ajalla 51,07 ja oli kolmas 50 metrin perhosuinnissa. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän sai kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Almeida sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 seitsemänneksi 200 metrin perhosuinnissa ja 15:nneksi 100 metrin perhosuinnissa. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän oli 200 metrin perhosuinnissa neljäs. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa 200 metrin perhosuinnissa sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Almeida on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kiloa.
MAOL-taulukot

MAOL-taulukot eli MAOL-taulukkokirja on Matemaattisten Aineiden Opettajien Liitto MAOL ry:n julkaisema ja Otavan kustantama lukion matematiikan, fysiikan ja kemian opiskelun apuvälineeksi tarkoitettu taulukkokirja. Taulukkokirja sisältää matemaattisten merkintöjen ja symbolien luettelon, laajan kaavakokoelman sekä useita numeerisia taulukoita. Ylioppilastutkintolautakunta on hyväksynyt taulukkokirjan ja antanut luvan käyttää sitä ylioppilastutkinnon kokeissa.
MAOL-taulukoiden kannen väri vaihdetaan painoksittain. Kannen väri on ollut esimerkiksi keltainen, vihreä ja sininen. Vuoden 2019 painoksen kansi on punainen.
MAOL-taulukkokirjan fyysistä painosta sai käyttää ylioppilaskokeissa vuoden 2020 loppuun, jonka jälkeen kokeissa siirryttiin käyttämään ainoastaan MAOL-taulukkokirjan digipainosta nimeltään MAOL-digitaulukot.
Dubain kansainvälinen lentoasema

Dubain kansainvälinen lentoasema (IATA: DXB, ICAO: OMDB; ) on Arabiemiraattien liitossa sijaitseva, Dubaita palveleva kansainvälinen lentoasema. Lentoasema on Emiratesin kotikenttä.
Lentoaseman kautta matkusti noin 89 miljoonaa ihmistä vuonna 2018. Vuonna 2018 lentoasema oli maailman kolmanneksi vilkkain matkustajamäärällä mitattuna.