Polykarpoksen marttyyrikuolema

Polykarpoksen marttyyrikuolema (myös "Polykarpoksen marttyyrio"; , ) on varhaiskristillinen marttyyrio, joka kertoo nimensä mukaisesti Polykarpoksen marttyyrikuolemasta. Se luetaan apostolisten isien kirjoituksiin.
Historia.
Polykarpos toimi Smyrnan piispana 100-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja puolivälissä. Hän kärsi marttyyrikuoleman noin vuonna 155–161. Perinteisen käsityksen mukaan marttyyrio olisi kirjoitettu pian tapahtuman jälkeen. Tämä tekisi siitä mahdollisesti vanhimman tunnetun erillisen, "Uuden testamentin" ulkopuolisen marttyyrikertomuksen. "Ignatioksen marttyyrikuolema" saattaisi kuitenkin olla vanhempi, mikäli on aito.
Marttyyrion alkutervehdys esittää sen kirjoittajaksi Smyrnan seurakunnan, joka lähettää siinä Filomelionin seurakunnalle tietoja hieman aiemmin kuolleista uusista marttyyreistä. Teksti oli kuitenkin tarkoitettu myös muiden seurakuntien luettavaksi. Kirjoittajaksi teksti mainitsee erään Markionin.
Marttyyrion jälkikirjoituksen mukaan sen teksti oli ollut Polykarpoksen oppilaalla Irenaeuksella, jolta sen oli jäljentänyt eräs Gaius. Gaiukselta sen oli puolestaan jäljentänyt Korintissa eräs Sokrates. Tämän tekstin puolestaan oli jäljentänyt eräs Pionios. Pionios on ajoitettu 200- tai 300-luvulle.
Marttyyrion historiasta on kuitenkin myös toinen teoria. Se perustuu tekstissä oleviin yksityiskohtiin. Teksti vaikuttaa esimerkiksi torjuvan montanolaisuuden, jolle oli tyypillistä marttyyrikuoleman vapaaehtoinen tavoittelu. Montanolaisuus sai alkunsa vasta 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja vaikutti vielä 200-luvulla. Toiseksi teksti pitää ongelmallisena sitä, että jotkut voisivat erehtyä palvomaan marttyyreitä Kristuksen sijaan. Tällainen ongelma mainitaan lähteissä kuitenkin ensimmäisen kerran vasta 300-luvulla. Näiden seikkojen vuoksi marttyyriota on ehdotettu sata vuotta perinteistä ajoitusta nuoremmaksi ja kirjoitetuksi vasta noin vuonna 250–300.
Marttyyrion tekstistä tunnetaan viisi kreikankielistä käsikirjoituskopiota, jotka ovat:
Eusebios Kesarealainen lainaa suuren osan marttyyriosta "Kirkkohistoriassaan". Näin ehdoton takaraja marttyyrion ajoitukselle on 300-luvun alkupuolella. Lisäksi marttyyriosta tunnetaan latinankielinen käännös sekä Eusebioksen tekstiin perustuvia syyrian- ja koptinkielisiä katkelmia.
Polykarpokselta itseltään tunnetaan yksi kirje, "Polykarpoksen kirje filippiläisille". Sen lisäksi apostolisten isien kirjoitusten joukossa on säilynyt "Ignatioksen kirje Polykarpokselle".
Sisältö.
Marttyyrio on kirjoitettu kirjemuodossa. Se kertoo useiden marttyyrien kuolemasta, mutta keskittyy Polykarpokseen. Marttyyrion pääpaino on siinä, millainen on oikea kristillinen kuolema. Alussa annetaan kaksi esimerkkiä vastakkaisista suhtautumistavoista: Germanicus oli näyttänyt hyvää esimerkkiä käymällä kuolemaan rohkeasti, sillä hän ”ärsytti pedon kimppuunsa, jotta pääsisi mahdollisimman pian pakoon väärää ja moraalitonta elämää”. Quintus sen sijaan pelästyi petoja ja vältti kuoleman suostumalla uhraamaan epäjumalille.
Tämän jälkeen kerrotaan Polykarpoksen kuolemasta. Aluksi hänet saatiin suostuteltua pakenemaan ja piiloutumaan. Piilotellessaan hänen kerrotaan nähneen enteen tulevasta kuolemastaan. Lopulta hänet löydetään ja vangitaan ja viedään areenalle. Kuulustelussa käskynhaltija yrittää suostutella Polykarpoksen uhraamaan keisarille ja herjaamaan Kristusta, ja uhkaa häntä villipedoilla. Polykarpos kuitenkin tunnustaa olevansa kristitty, ja vastaa käskynhaltijalle: ”Meidän on mahdotonta muuttua paremmasta huonommaksi, mutta on oikein muuttua julmasta oikeudenmukaiseksi”. Polykarpos tuomitaan kuolemaan roviolla. Ihmeen kautta tuli ei kuitenkaan kykene vahingoittamaan häntä. Lopulta pyöveli pistää hänet kuoliaaksi tikarilla. Tämän jälkeen hänen ruumiinsa poltetaan. Muut kristityt keräävät hänen luunsa talteen.
Marttyyrion sisältö luvuittain on:
Tekstissä on monia myöhempiä marttyyrikertomuksia vähemmän puhtaasti legendaarista aineistoa.