tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sylvian laulut

Sylvian laulut (alkukielellä ruotsiksi "Sylvias visor") on Zacharias Topeliuksen runokokoelma 1800-luvun puolivälistä, johon kuuluvat runot "Kesäpäivä Kangasalla", "Ken raikas sävel sä lienetkin" ja "Sylvian joululaulu". Sylvia eli mustapääkerttu ("Sylvia atricapilla") on muuttolintu, joka talvehtii Sisiliassa. Sylvian laulut on alun perin julkaistu osana Topeliuksen "Ljungblommor" kirjasarjaa vuosina 1845–1860.
Sylvian runojen syntyvuodet olivat Topeliuksella raskaita: hän menetti kaksi poikaa ja yhden tyttären. Kuolleesta Rafael-pojasta kertoo myös joululauluksi sävelletty runo "Varpunen jouluaamuna". "Kesäpäivä Kangasalla" kertoo lisää samaisesta linnusta: "Mä vain olen lintu pieni ja siipeni heikot on". Kolmas Sylvia-runo "Ken raikas sävel sä lienetkin" on jäänyt tuntemattomimmaksi. 
Punkaharjulainen dir. mus. Pentti Tynkkynen sävelsi Sylvian laulut ja levytti ne yhdessä Anneli Ranisen kanssa kesällä 2018. Laulujen tunnetuimmat sävelmät ovat tehneet Karl Collán, Gabriel Linsén ja Otto Kotilainen.
Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona

Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona () on tällä hetkellä 17 000 sotilaallaan Yhdysvaltain maavoimien suurin divisioona. Se on organisoitu seitsemäksi prikaatin kokoiseksi osastoksi, joista kolme on taistelevia yksiköitä. Divisioona perustettiin vuonna 1921. Toisen maailmansodan aikana divisioona luopui hevosistaan ja soti Tyynellämerellä kevyenä jalkaväkenä. Vietnamin sodassa divisioona käytti liikkumiseen enimmäkseen helikoptereita, koska niillä pystyi liikkumaan helposti Vietnamin ylängöillä ja alangoilla. Nykyään divisioona koostuu yhdistetyistä panssari- ja jalkaväkiyksiköistä.
Yhtymän kotitukikohtana on Fort Hood Texasissa.
Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona

Yhdysvaltain 1. panssaridivisioona ( "Old Ironsides") on Yhdysvaltain maavoimien vanhin ja arvostetuin panssaridivisioona. Sen juuret ulottuvat vuoteen 1940.
Perustaminen.
Divisioona perustettiin 15. heinäkuuta 1940 Fort Knoxissa.
Palvelus.
Divisioona sai tulikasteensa 8. marraskuuta 1942, jolloin liittoutuneet nousivat maihin Pohjois-Afrikassa. Tämä teki siitä myös ensimmäisen taisteluihin osallistuneen yhdysvaltalaisen panssaridivisioonan, joka sittemmin taisteli Tunisiassa kenraali Rommelin joukkoja vastaan aina liittoutuneiden vuonna 1943 saavuttamaan Afrikan sodan voittoon saakka
Syyskuussa 1943 divisioona osallistui Salernon maihinnousuun Italiassa ja kesäkuun 4. päivä 1944 divisioona vapautti Rooman. Se taisteli Pohjois-Italiassa aina sodan loppuun saakka, jonka jälkeen se siirrettiin Saksaan osaksi liittoutuneiden miehitysjoukkoja. Lopulta vuonna 1946 divisioona palasi takaisin Yhdysvaltoihin, jättäen osan yksiköistään edelleen Saksaan. Vielä samana vuonna divisioona lakkautettiin.
Korean sodan takia divisioona saatettiin jälleen aktiiviseksi 7. maaliskuuta 1951. Samalla se sai toistaiseksi ainoana divisioonana käyttöönsä M48 Patton -panssarivaunut. Useiden vaiheiden jälkeen divisioona uudelleenorganisoitiin vuonna 1962 ja saatettiin täyteen vahvuuteen.
Klaus Roth

Klaus Friedrich Roth (29. lokakuuta 1925 Breslau – 10. marraskuuta 2015 Inverness) oli brittiläinen matemaatikko, joka on tunnettu Diofantoksen approksimaatiota, suuria seulamenetelmiä ja epäsäännöllisiä jakaumia koskevista julkaisuistaan. Hän syntyi Breslaussa (silloisessa Saksassa, nykyisin Wrocław, Puola), mutta hän on elänyt nuoruudestaan asti Britanniassa. Hän valmistui Peterhousesta (Cambridge, Englanti) vuonna 1945. Hänen ohjaajansa oli Harold Davenport.
Rothin merkittävin tulos, Thuen-Siegelin-Rothin lause, tai lyhyemmin "Rothin lause", on vuodelta 1955, jolloin hän työskenteli luennoitsijana Lontoon University Collegessa. Hän voitti Fieldsin mitalin vuonna 1958 edellä mainitun lauseen todistuksesta.
Vuonna 1956 hän todisti, että jokaisessa kokonaislukujen osajoukossa, jolla on positiivinen tiheys, on äärettömän monta aritmeettista jonoa, jonka pituus on 3. Tämä tulos oli ensimmäinen askel kohti Szemerédin lauseen todistusta. Roth sai professuurin UCL:sta vuonna 1961 ja vuonna 1966 Lontoon Imperial Collegesta. Tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Eija Kantola

Eija-Riitta Kantola (s. 6. maaliskuuta 1966 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin tangokuningattareksi vuonna 1992, ja vuonna 1994 hän voitti Syksyn sävel -kilpailun laululla ”Yön hiljaisuus”. Suomen euroviisukarsinnassa 1996 Kantola tuli toiseksi kappaleella ”Rakkauden kirja”.
11 omaa albumia julkaissut Kantola on kiertänyt laulukeikoilla 14-vuotiaasta. Kantola aloitti levytysuransa vuonna 1988 taiteilijanimellä Eijariitta, mutta muutti sen vuonna 1992 muotoon Eija Kantola. Kantola joutui käymään oikeutta nimen käytön suhteen, kun levy-yhtiö markkinoi vanhaa tuotantoa taiteilijan uudella nimellä.
Eija Kantola on yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman 6. kauden kilpailijoista.
Eija Kantola on mukana kilpailijana Farmi Suomi -televisio-ohjelmassa, joka kuvataan Pieksämäellä elokuussa 2024. 
Yksityiselämä.
Koulutukseltaan Kantola on sairaanhoitaja. Hän on naimisissa Ari Pekka Kuisminin kanssa ja hänellä on tytär. Kantola ja Kuismin menivät naimisiin vuonna 2009.
Erkki Saarela

Erkki Saarela (s. 24. lokakuuta 1946 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Saarela valmistui Suomen teatterikoulusta vuonna 1972. Hän on ollut kiinnitettynä KOM-teatterissa vuosina 1972–1982 ja Lilla Teaternissa 1987–1988. Muutoin hän on työskennellyt freelancerina sekä ohjannut useita näytelmiä. Hän on myös tunnettu television sketsisarjoista, kuten "Hukkaputkesta" ja "Soitinmenoista", jossa tunnetuksi tuli erityisesti hänen esittämänsä hahmo Pastori Silli.
Saarelan poika Niko Saarela on myös näyttelijä. Erkki Saarela on nykyään naimisissa näyttelijä Sari Mällisen kanssa. Heidän tyttärensä Elina Saarela on myös näyttelijä. Heidän poikansa Tuomas Saarela toimii urheilumedian alalla.
Niko Saarela

Niko Pietari Saarela (s. 28. helmikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Saarela oli kiinnitettynä KOM-teatteriin vuosina 2008–2024. Pitkä työura Kom-teatterissa teki hänestä yhden teatterin keskeisistä näyttelijöistä, ja hänen roolitöihinsä kuului muun muassa äidin rooli sukupuolirooleja kääntävässä tulkinnassa Jussi Kylätaskun "Runar ja Kyllikki" -näytelmästä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön koulutusohjelmasta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1998. Niko Saarelan isä on näyttelijä Erkki Saarela.
Saarela tunnetaan muun muassa roolistaan Aleksi Mäkelän elokuvassa "Pahat pojat", sekä elokuvista "Veturimiehet heiluttaa" (1992), "Keisarikunta" (2004), "Väärät juuret" (2009), "Täällä Pohjantähden alla" (2009), "Baby Jane" (2019), "Vuosisadan häät" (2021) ja "Koputus" (2022). 
Saarela näytteli "Vintiöt"-televisiosarjassa, jota käsikirjoitti yhdessä Kari Hietalahden kanssa. Lisäksi Saarela tunnetaan muun muassa tv-sarjoista "Velipuolikuu" (1983), "Studio Impossible" (2006), "Teräsvilla" (2006), "Mustat lesket" (2014–2016) ja "Paratiisi" (2020).
Saarela on näytellyt myös teatterissa. Vuonna 2001 hän esitti Suomen Kansallisteatterissa Kullervon roolin. Vuonna 2008 hän näytteli Helsingin kaupunginteatterissa "Missä kuljimme kerran" -näytelmässä Allan Kajanderin roolin. Hän on ollut mukana useissa KOM-teatterin näytelmissä ja tehnyt sinne myös runoesityksiä. Hän näytteli vierailijana Julian Assangen roolin Helsingin kaupunginteatterissa 12. joulukuuta 2013 ensi-iltansa saaneessa näytelmässä "Verkossa – Wikileaksin nousu ja tuho".
Poliittiselta suuntaukseltaan Saarela on vasemmistolainen. Hän näytteli yhdessä Olavi Uusivirran kanssa Mike Pohjolan ohjaamassa ja käsikirjoittamassa vasemmistoliiton humoristisessa vaalivideossa "Leftia Solutions".
JPP

JPP on suomalainen Kaustisella vuonna 1982 perustettu kansanmusiikkiyhtye. Se toimi vuoteen 1988 nimellä Järvelän Pikkupelimannit. 
Kokoonpano.
Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Arto Järvelä (viulu), Juha Varila (viulu), Jarmo Varila (viulu), Jouni Järvelä (basso) ja Timo Alakotila (harmoni). Myöhemmin yhtyeeseen liittyi Kankaan pelimanneissa soittanut Mauno Järvelä (viulu). Nykykokoonpanossa soittavat Tommi Pyykönen (viulu), Arto Järvelä, Mauno Järvelä, Antti Järvelä (basso), Matti Mäkelä (viulu) ja Timo Alakotila.
Comet (panssarivaunu)

Comet oli brittiläinen panssarivaunu, jota käytettiin ensimmäisen kerran toisen maailmansodan loppupuolella. Cometia pidetään yhtenä brittien parhaista toisen maailmansodan aikaisista panssarivaunuista.
Comet, mallinumeroltaan A34, kehitettiin Cromwell-panssarivaunun seuraajaksi, ja näissä kahdessa oli monia yhtäläisyyksiä. Cometia suunniteltaessa oli omaksuttu vaikutteita saksalaisten Panther-vaunusta.
Pääaseena Cometissa oli 77 mm:n HV-tykki, joka oli kehitetty kuuluisasta 76,2 mm:n O. Q. F (Ordnance Quick Firing) 17-pounder -panssarintorjuntakanuunasta. Tosiasiassa 77 mm HV:n kaliiperi oli sama kuin 17-naulaisen 76,2 mm:n, mutta koska 77 mm HV:n hylsynpituus oli 420 mm ja 17-naulaisen taas 583 mm, nimettiin uudempi ase sekaannusten välttämiseksi 77 mm HV:ksi. Tykki oli toisen maailmansodan mittapuun mukaan hyvä, muttei kuitenkaan suurempilähtönopeuksisen 17-naulaisen veroinen. Suomessa tykin nimike oli 77 PSVK 44.
Comet-vaunuja käytettiin vuodesta 1944 lähtien, aluksi lähinnä Yhdistyneen kuningaskunnan 11. panssaridivisioonassa ("11th Armoured Division", 1941–46). Maailmansodan päätyttyä Cometit päätyivät taistelukentälle ainakin Korean sodassa. Yhdistynyt kuningaskunta päätti luopua Cometeista vuonna 1958, minkä jälkeen ne myytiin ulkomaille. Comet-vaunuja hankittiin muun muassa Suomen puolustusvoimille 1950-luvulla; Suomessa ne säilyivät käytössä vuoteen 1970 asti, ja varastoista ne poistettiin vasta vuonna 2007. Muita Cometia käyttäneitä valtioita ovat tiettävästi olleet Burma, Etelä-Afrikka, Irlanti ja Kuuba.
Peter Ustinov

Peter Alexander Ustinov (alun perin Peter Alexander von Ustinow, 16. huhtikuuta 1921 Lontoo – 28. maaliskuuta 2004 Genolier, Vaud, Sveitsi), Sir, oli brittiläinen näyttelijä. Hän sai Oscar-palkinnot sivuosarooleistaan elokuvissa "Spartacus" (1960) ja "Topkapi" (1964). Hän on näytellyt myös Hercule Poirot’n roolia Agatha Christie -filmatisoinneissa ja ollut "Tohtori Sykerön" englanninkielisenä kertojana ja Sykerön näyttelijänä.
Perhesuhteet.
Ustinovin isä Jona von Ustinov oli saksalais-venäläinen ensimmäisen maailmansodan lentäjä ja myöhemmin brittitiedustelu MI5:n vakooja. Ustinovin äiti oli Nadja (Nadežda) Benois, maalari ja balettisuunnittelija, jonka isä Leon Benois oli keisarillisen Venäjän arkkitehti. Ustinovin äiti oli venäläis-ranskalais-italialaista taustaa. Ustinovin äidillä oli myös isänsä puolelta etiopialaista verta: hänen kaukainen sukulaisensa oli sveitsiläinen insinööri, joka oli naimisissa Teodoros II:n tyttären kanssa. Ustinovin äidin perhe oli lähtöisin Ranskasta. Perhe pakeni Ranskan vallankumousta Pietariin. Ustinovin kaukainen sukulainen (äidin puolelta) Jules-César Benois oli Venäjän tsaari Paavali I:n keittiömestari. 
Elämä.
1960-luvulla Ustinovista tuli Sveitsin kansalainen (Ison-Britannian silloin korkeiden verojen välttämiseksi); hänet kuitenkin aateloitiin vuonna 1990. Hän oli kaikkien aikojen toinen UNICEFin hyvän tahdon lähettiläs. Ustinov puhui englantia, ranskaa, saksaa, italiaa, venäjää, espanjaa, turkkia ja kreikkaa. 
Ustinov saapui Berliiniin UNICEFin lähettämänä vuonna 2002 ja tutustui United Buddy Bears -karhupatsaiden muodostamaan kehään, jonka tarkoituksena oli edistää ensimmäistä kertaa rauhanomaista yhteisymmärrystä kansojen, kulttuurien ja uskontojen välillä. Hän päätti varmistaa, että myös Irak saisi olla edustettuna tässä noin 140 maata käsittävässä kehässä. Hän sponsoroi ja avasi Berliinissä toisen United Buddy Bears -karhupatsaiden näyttelyn vuonna 2003.
Ustinov löysi viimeisen lepopaikkansa Bursinsin hautausmaalla Sveitsin Vaudin kantonissa. Hänen hautalaatassa on risti - huolimatta siitä, että hän tunnistaa itsensä maalliseksi humanistiksi - ja kirjoitus:« SIR PETER USTINOV
1921-2004
Writer-Actor-Humanist
Musicien-Membre de l'Institut »
Kertatyydyttymätön rasvahappo

Kerta- eli yksittäistyydyttymättömät rasvahapot ovat rasvahappoja, joiden hiiliketjussa on yksi kaksoissidos. Niistä käytetään myös nimitystä monotyydyttymättömät rasvahapot. 
Kertatyydyttymättömiä rasvahappoja esiintyy etenkin pähkinöissä, avokadossa ja oliivi- sekä rypsiöljyssä. 90 prosenttia ruoka-aineiden sisältämästä kertatyydyttymättömästä rasvahaposta on oleiinihappoa. Myös palmitoleiini- ja vakseenihappo ovat kertatyydyttymättömiä rasvahappoja. 
Kertatyydyttymättömiä rasvahappoja syntyy myös nisäkkäiden elimistössä pitkäketjuisten tyydyttyneiden rasvahappojen hapettuessa. 
Kemialliset ominaisuudet.
Kertatyydyttymättömässä rasvahappomolekyylissä on kaksi vetyatomia vähemmän kuin vastaavassa tyydyttyneessä rasvahapossa, jossa on yhtä monta hiiliatomia. Pehmeissä kasvirasvoissa esiintyvät kertatyydyttymättömät rasvahapot ovat esteröityneet glyserolin kanssa. Luonnossa kertatyydyttymättömät rasvat ovat yleensä cis-muodossa, eli kaksoissidokseen kiinnittyneiden hiiliatomien vetyatomit ovat samalla puolella.
Tarve ja saanti.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan aikuisilla ja yli 2-vuotiailla lapsilla kertatyydyttymättömien rasvahappojen osuus energiansaannista tulisi olla 10–20 E%. Työikäiset miehet saivat Suomessa vuonna 2012 ravinnon energiasta 15 % kertatyydyttymättömistä rasvahapoista ja naiset 14 %. Saanti on keskimäärin suositusten tasolla. Suurin osa kertatyydyttymättömistä rasvahapoista saadaan ravintorasvoista, lihajalosteista ja leivonnaisista.
Kuuntelija-amatööri

Kuuntelija-amatööri on henkilö joka harrastaa radioamatöörien kuuntelua. Kuuntelija-amatööriä (SWL, engl. "Short Wave Listener", "lyhytaaltokuuntelija") ei pidä sekoittaa DX-kuuntelijaan, joka kuuntelee pääasiassa maailman yleisradioasemia. Kuuntelija-amatöörillä ei ole lähetyslupaa radioamatööritaajuuksilla, mutta muuten toiminta vastaa radioamatöörien toimintaa.
Hyötytaajuuksien kuuntelua harjoittaa myös skanneristi, mutta hänen tarkoituksenaan on lähinnä poimia vain lähialueilta ultralyhyiden radiotaaltojen-taajuuksista hyötyradioliikennettä. Kuuntelija-amatöörit eivät samaistu skanneristeihin vaikka nykyään monet liikennevastaanottimet skannaavat taajuusalueita samoilla nopeuksilla kuin skannerit jo ennen aikaisemmin.
Radion hyötyliikenteen kuuntelua voi suorittaa nykyään verkko-ohjelmistoradioilla ilman omaa radiovastaanotinta Internetin kautta. Yksi tällainen mahdollisuus on Twenten yliopiston verkko-ohjelmistoradio-ohjelma WebSDR, jonka piirissä on kymmeniä verkko-ohjelmistoradiovastaanottimia kautta maailman jatkuvasti verkossa. Suomessa yleensä 3699 kHz LSB ja 7060 kHz LSB kuuluvaa puheradioliikennettä voi vastaanottaa Virosta Lihulasta http://websdr.ham.ee:8901 tai http://websdr.ham.ee:8901/m.html , Venäjältä Tšerepovetsistä http://www.websdr.ru tai http://www.websdr.ru/m.html tai Ulvilasta http://titanix.net:8080 tai http://titanix.net:8080/m.html tai Rovaniemeltä http://mukavatalo.fi:8901/ tai http://mukavatalo.fi:8901/m.html . WebSDR toimii joko Adoben Flashillä tai HMTL5:llä, jota käytettävessä Windows- tai Android-matkapuhelimilla on Firefox-verkkoselain tehokas.
Korkkijalka

Korkkijalka oli suomalainen irlantilaista musiikkia soittava yhtye. Se syntyi "Shandrum" nimisenä vuonna 1982. Vuonna 1984 Kari Reimanin johtama yhtye esiintyi Helsingissä irlantilaisen Brendan Behanin näytelmässä "Richard's Corkleg". Hi-Hat -levy-yhtiö halusi julkaista näytelmän musiikin levyllä, mutta vaati yhtyeen nimen suomentamista. Pian tämän jälkeen yhtyeen laulajaksi tuli dublinilainen arkkitehtiopiskelija Harry Bent. 
Yhtyeessä ovat soittaneet myös muun muassa Petri Hakala ja Kurt Lindblad. Se on julkaissut kolme albumia ja tehnyt yhteistyötä Pertti Neumannin kanssa.
Alkuperäisimmässä kokoonpanossa Korkkijalka esiintyi Kaustisen Kansanmusiikkifestivaaleilla nimellä "Vakkilainen, Vakkilainen and Friends". Kokoonpanona oli "Vakkilaisen veljesten (Ari ja Timo)" (viulu, kitara) lisäksi "Kari Reiman" (tambura) ja "Christian Nilson" (tinapillit ja bodhran). Tuolloin Kari Reimanin pääinstrumentti oli viulusta poiketen Bulgariasta hankittu tambura. 
Intimiteatteri (ohjaaja "Kurt Nuotio") otti yhteyttä Christian Nilsoniin tiedustellakseen voisiko löytyä yhtyettä esittämään elävää musiikkia suunnitteilla olevaan Brendan Behanin näytelmään "Richardin korkkijalka". Tällöin ensimmäinen versio Korkkijalasta näki päivänvalon. Ari Vakkilainen ei voinut osallistua projektiin perhesyiden takia. Kari Reiman siirtyi banjosta ja tamburasta viuluun.
Kun teatteriura oli Korkkijalalta päättynyt, yhtye jatkoi esiintymisiä erilaisissa folk/country-tilaisuuksissa. Helsinkiläinen panimo lanseerasi irlantilaistyyppisen oluen, jonka markkinointiin yhtye kiinnitettiin varsin pikaisesti, TV-mainontaa myöten. Samaan aikaan yhtye jatkoi esiintymisiä Helsingissä varsinkin "O'Malley's"-pubissa. Näiden cèilidh-sessioiden seurauksena Korkkijalka sai uuden kitaristin, "Markku Lauren"in, sekä aidon irlantilaisen laulajan, "Harry Bent"in. Tämä kehittyi kokoonpanoksi, jolla Korkkijalka loi varsinaisen maineensa: Kari Reiman (viulu. mandola, laulu), Timo Vakkilainen (kitara, banjo, laulu), Christian Nilson (tinapilli, bodhran, laulu, säkkipilli), Markku Lauren (kitara, cittern, laulu), Harry Bent (laulu, lusikat, bodhran).
Myöhemmistä kokoonpanoista mainittakoon myöhemmät jäsenet "Kalle Jämsen" (kitara, mandoliini), "Kurt Lindblad" (tinapilli, huilu) - Kurt liittyi Korkkijalkaan Christian Nilsonin lopetettua perhesyiden vuoksi - sekä mandoliinivirtuoosi "Petri Hakala". 
Korkkijalka esiintyi Kaustisella 45 minuutin ajan soittamalla vain kolme sikermää, joskin kuhunkin kuului lähes tusina sävelmää. Korkkijalan viimeinen esiintyminen Kaustisella oli yhtyeen jäähyväiskonsertti, jolloin kaikki yhtyeessä soittaneet muusikot olivat kokoontuneet samalle lavalle Kaustisen Urheilutalolle.
Glykemiakuorma

Glykemiakuorma tai glykeeminen kuorma eli glykemia-annos (englanniksi "glycemic load", GL) on glykemiaindeksistä johdettu luku, jolla voidaan arvioida kunkin ruuan hiilihydraattien vaikutusta verensokeriin ja veren insuliinivasteeseen. Vaikka aterialla nautittaisiin ruoka-aineita, joilla on korkea glykemiaindeksi, ei niiden vaikutus verensokeriin ole kovin suuri jos näitä ruoka-aineita on vain vähän suhteessa aterian kokoon. Tällöin aterian glykemiakuorma on pieni. Aterian suuri hiilihydraattimäärä ja glykemiaindeksi taas kasvattavat myös glykemiakuormaa. 
Glykemiakuorma (GL) on glykemiaindeksi (GI) kertaa verensokeria kohottavan eli glykeemisen hiilihydraatin massa ruoka-annoksessa grammoina (g) jaettuna sadalla, eli: GL = GI x hiilihydraattimäärä grammoina / 100. Massan sijaan saatetaan käyttää myös annoksen tilavuutta. Annoksen massa tai tilavuus voi olla mikä tahansa. Siksi se tulee aina ilmaista erikseen glykemiakuormia listaavissa taulukoissa. Glykemiakuorma on yksikötön. Glykemiaindeksi taas on alimmillaan 0 ja enintään 100. Puhtaalle glukoosille se on 100.
Terveysvaikutukset.
Vuonna 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan sen kymmenyksen naiset, joiden päivittäisravinnon glykemiakuorma oli suurin, sairastuivat noin 2 kertaa useammin sepelvaltimotautiin kuin glykemiakuorman suhteen alimman kymmenyksen naiset. Tutkimuksen aineistona oli yli 80 000 yhdysvaltalaista sairaanhoitajaa, joiden terveyttä seurattiin kaksikymmentä vuotta.
Euroopan parlamentti totesi vuonna 2018 monien tutkimusten osoittavan, että ruokavaliot, jotka eivät aiheuta aterian jälkeen ilmeneviä korkeita verensokeripiikkejä, vähentävät tyypin 2 diabeteksen, sepelvaltimotaudin ja lihavuuden riskiä. Parlamentti totesi myös että vähäisen glykemiaindeksin omaavia ruokia suosimalla voidaan vähentää verensokeripiikkien ilmenemistä.
Sara Nunes

Sara Nunes (s. 1980 Seinäjoki ) on suomalainen poplaulaja, joka tuli tunnetuksi vuonna 2005 julkaistulla ensisinglellään ”Simon Can't Sing”, joka on parodia tunnetusta American Idol ja Pop Idol -tuomarista Simon Cowellista. Single oli Suomen virallisella singlelistalla kolme viikkoa parhaan sijoituksen ollessa 16:s.
Ura.
Nunesin ensimmäinen todellinen kosketus musiikkialaan oli 16 vuoden iässä, kun hän perusti Sinamour -yhtyeen yhdessä lukioaikaisen ystävänsä, jamaikalaisen Simonen kanssa. Heidät löydettiin laulamasta suomalaisesta linja-autosta. Sinamour oli ensimmäisiä suomalaisia yhtyeitä, jonka musiikkivideota esitettiin "MTV Nordic" -tv-kanavalla. Yhtye julkaisi yhden albumin, jonka tunnetuin single oli ”Sync Out”.
Nunes julkaisi toistaiseksi ainoan albuminsa "How to Rule the World in 12 EZ Lessons" 3. elokuuta 2005. Se oli Suomen virallisella albumilistalla kaksi viikkoa ollen parhaimmillaan 32. sijalla.. ”Simon Can't Sing” -single huomioitiin ilmestyessään keväällä 2005 muun muassa MTVNewsissä ja Rolling Stonessa.
Elokuussa 2007 JPT-yhtiö julkaisi Sara Nunesin esikoisalbumin Japanissa tuontiversiona ja joulukuussa TridentStyle-levy-yhtiö julkaisi levystä Japaniin lisensoidun version. Yhdysvalloissa Nunesin esikoisalbumi julkaistiin loppuvuodesta 2007. Vuonna 2007 Nunes nähtiin myös Biisonimafian elokuvassa "B2".
Yksityiselämä.
Sara Nunesin äiti on suomalainen ja isä portugalilainen. Hän vietti elämänsä ensimmäiset yhdeksän vuotta Ruotsissa, sitten hänen perheensä muutti Afrikkaan, missä hän kävi ruotsinkielistä koulua. Hän puhuu sujuvasti neljää kieltä: suomea, englantia, portugalia ja ruotsia.
Nunes avioitui Jussi Ahteen kanssa 23. elokuuta 2008. Pari jätti elokuussa 2010 virallisen erohakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen.
Nunes on seurustellut Scandinavian Hunks -tanssija Esko Eerikäisen kanssa.
ReLoad

ReLoad on Metallica-yhtyeen vuonna 1997 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Kyseessä on Metallican toinen kokeellinen albumi, joka jatkaa tyyliltään samalla kevyemmällä linjalla kuin edeltäjänsä "Load". Loadin ja ReLoadin kappaleet onkin sävelletty samoihin aikoihin. Levyn tunnetuin kappale lienee sen avaava nopeahko ”Fuel”, jota onkin soitettu ilmestymisensä jälkeen ahkerasti keikoilla. Muita levyn tunnetuimpia kappaleita lienevät ”The Memory Remains” ja ”The Unforgiven II”. Kappale ”Better Than You” voitti Grammyn parhaasta metal/hard rock -esityksestä. Albumia on myyty Suomessa yli 45 000 kappaletta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalla. Se vietti albumilistalla yhteensä 15 viikkoa.
St. Louis Blues

St. Louis Blues on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on St. Louis Missourin osavaltiossa. Seura kuuluu NHL-liigan Läntisen konferenssin Keskiseen divisioonaan.
Seura on saanut nimensä W. C. Handyn kuuluisasta laulusta ”St. Louis Blues”.
Historia.
St. Louis Blues liittyi NHL:ään vuoden 1967 laajennuksessa, yhdessä Minnesota North Starsin, Los Angeles Kingsin, Philadelphia Flyersin, Pittsburgh Penguinsin, ja Oakland Sealsin kanssa. Scotty Bowmanin valmennuksessa Blues pelasi kolme kertaa peräkkäin Stanley Cup -finaaleissa vuosina 1968–1970, mutta hävisi joka kerta. 1980-luvun alussa seura yritti siirtyä Kanadan Saskatooniin, mikä kuitenkin kaatui NHL-johdon vastustukseen. Vastalauseena Blues boikotoi vuoden 1983 varaustilaisuutta. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan Stanley Cupinsa Blues saavutti vuonna 2019, jolloin se voitti finaaleissa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–3. Vielä saman vuoden tammikuussa Blues oli ollut koko sarjan viimeisellä sijalla.
Onni Palaste

Onni Palaste (vuoteen 1945 Onni Bovellán, 27. joulukuuta 1917 Kiuruvesi – 1. heinäkuuta 2009 Helsinki) oli tuottelias suomalainen sotakirjailija, genressään yksi maan tunnetuimmista. Hänen tuotantoonsa kuuluu 19 teosta. 
Elämänvaiheet.
Palasteen sukujuuret ovat Iisalmessa ja Kiuruvedellä. Isän suvusta, Iisalmen Bovellaneista, osa otti käyttöön Palaste-nimen, osa Laine-nimen, kuten Edvin Laineen vanhemmat. Bovellanin suku on lähtöisin alun perin Ranskan Lyonista, josta ensimmäinen kantaisä 1700-luvulla asettui Iisalmeen.
Palaste oli koulutukseltaan liikuntaneuvoja. Hän kilpaili Suomen-mestaruustasolla uinnissa, hiihdossa ja yhdistetyssä ja osallistui Lahden maailmanmestaruushiihtoihin yhdistetyssä 1938. Hän oli Vuokatin urheiluopiston ensimmäinen johtaja vuosina 1946–1954, jolloin hän asui Sotkamossa. Sen jälkeen hän toimi urheiluliikkeen johtajana Kajaanissa. Suomen sotaveteraaniliiton palveluksessa hän oli 1954–1960. Palaste oli myös taidemaalari. Vuonna 1981 hän muutti kirjailijantyönsä vuoksi kotiseudultaan Kainuusta Helsinkiin voidakseen hyödyntää paremmin arkistoja.
Palaste oli myös sotaveteraani. Talvisodassa hän taisteli eversti Siilasvuon joukoissa. Talvisodan aikana hän pääsi myös ensimmäiselle kaukopartiomatkalleen. Kokemuksista syntyi 1979 teos "Suomussalmen sankarit".
Jatkosodassa Palaste palveli 14. divisioonassa Rukajärvellä juuri niiden miesten aseveljenä, joita hän kirjailijana kuvasi 50 vuotta myöhemmin. Hän toimi pataljoonan jääkärijoukkueen varajohtajana ja johtajana. Sotien aikana hän yleni aina alikersantista ylikersantiksi saakka.
Arkkitehti Kari Palaste on Onni Palasteen poika.
Tuotanto.
Merkittävin Palasteen ammatillisista tehtävistä oli kirjailijanura. Hän aloitti kirjoittamisen jo rintamalla, mutta menestysteokseksi noussut esikoisteos "Rukajärven sissit" ilmestyi vasta 1967. Teoksen ilmestyessä Palaste toimi liikemiehenä.
Teoksia on luonnehdittu dokumenttiromaaneiksi tai fiktiivisiksi dokumenteiksi. Palaste hyödynsi kirjailijantyössään Rukajärven suunnan historiatoimikunnan keräämiä 14. divisioonan miesten sotamuistelmia teoksissaan "Raappanan miehet" (1996) ja "Korpisodan sankarit" (1998). Omien sotakokemusten rinnalla Palaste laajensi kirjailijankuvaansa historialliseen romaaniin isonvihan aikoja kuvaavissa Simo Hurtta -aiheisissa romaaneissaan. Omiin kokemuksiin pohjautuva kerronta toi Palasteen teoksiin aitoutta, joka oli merkittävä valtti hänen kirjoissaan.
Märta Tikkanen

Märta Eleonora Tikkanen (o.s. Cavonius, vuosina 1958–1963 Ginman; s. 3. huhtikuuta 1935 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, toimittaja ja opettaja.
Ura.
Tikkanen valmistui ylioppilaaksi Helsingin ruotsinkielisestä tyttölyseosta vuonna 1953, filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1958 ja filosofian maisteriksi vuonna 1961. Hän työskenteli Hufvudstadsbladetin toimittajana vuosina 1958–1961, ruotsin kielen vanhempana lehtorina Drumsö Svenska Samskolassa vuosina 1962–1966, freelancetoimittajana 1968–1970 ja rehtorina Helsingin ruotsinkielisessä työväenopistossa 1972–1980.
Tikkasen tuotantoa leimaa vahvasti henkilökohtaisen elämän käyttäminen kirjallisuuden aineksina.
Suku.
Tikkasen vanhemmat olivat professori Gösta Edvin Cavonius (1905–1995) ja kansakoulunopettaja Margit Stadius. Vuosina 1958–1962 hän oli naimisissa lääketieteen lisensiaatti Leif Ginmanin kanssa ja vuodesta 1963 kirjailija, taiteilija Henrik Tikkasen kanssa. Liitto päätyi Henrik Tikkasen kuolemaan vuonna 1984. Tikkasella on neljä lasta.
Hiilikondriitti

Hiilikondriitti on tumma hiilipitoinen kivimeteoriitti, jossa on monesti jyväsiä. Jotkut hiilikondriitit koostuvat pelkästä tummasta aineesta, ja toisissa on jyvästen lisäksi myös kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Vaikka ovatkin joskus hyvin huokoisia, hiilikondriiteissa on usein paljon metalleja. Hiilikondriitit liitetään yleensä tummiin C-asteroideihin tai näiden sukuisiin. Hiilikondriiteissa on joskus metallin ja kiven lisäksi myös vettä ja orgaanisia aineita. Hiilikondriitin tyyppisiä kappaleita on väitetty Maan veden lähteeksi. Niiden on myös arveltu liittyneen elämän syntyynkin. Hiilikondriittien koostumus ja rakenne viittaavat siihen, että ne ovat syntyneet aivan Aurinkokunnan alkuvaiheessa. Vähävetiset hiilikondriitit ovat olleet kuumemmassa kuin runsasvetiset. Maasta löydetyistä meteoriiteista noin 3-4,5 % on hiilikondriitteja. Tunnetuimpia hiilikondriitteja ovat Allende, Murchison, Orgueil, Ivuna, Murray, Tagish Lake ja Sutter's Mill.
Mineraaleja.
Hiilikondriitit koostuvat pääosin piiyhdisteistä, oksideista ja sulfideista.
Tyypillisiä mineraaleja ovat oliviini ja serpentiini.
Vettä ja orgaanisia yhdisteitä.
Moniin hiilikondriitteihin on vaikuttanut vesi, joka on virrannut asteroidin läpi sen muodostumisen jälkeen.. Joistain hiilikondriiteista on löydetty jopa aminohappoja.
Luokittelu.
Hiilikondriitit jaetaan yleensä kuuteen-kahdeksaan alaryhmään, ja lisäksi vielä luokittelemattomat.
CI.
CI-kondriitit muistuttavat muita hiilikondriitteja monilta ominaisuuksiltaan, mutta niistä puuttuvat yleensä jyvät. Niissä saattaa olla joitain kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Ne ovat huokoisia, vesipitoisia ja sisältävät orgaanisia yhdisteitä. Näiden joukossa on mm. aminohappoja ja PAH-yhdisteitä. Mutta niissä on myös runsaasti rautaa lähinnä magnetiittina. Näiden kemiallinen koostumus muistuttaa Auringon koostumusta keveitä aineita lukuun ottamatta. Näiden katsotaan monesti olevan Aurinkokunnan alkuperäisintä kiinteää ainetta. CI-kondriitit ovat syntyneet asteroidivyöhykkeen ulko-osissa melko viilessä, koska ovat pystyneet pitämään haihtuvia aineita.
CM.
Mighein mukaan nimetty CM-tyyppi on myös rikas vedestä ja orgaanisista yhdisteistä, ja Murchinsonin meteoriittikin luokitellaan usein myös tähän CM-ryhmään. CM-ryhmässä kuitenkin näkyy jyväsiä, on vähemmän vettä ja alumiinirikkaita sulkeumia, kaikki korkeamman lämpötilan merkkejä.
CV.
Yleensä petrologista tyyppiä 3, eli vain hieman muokkautunut kuumassa ja paineessa.
CK.
CO, CV.
CR.
Emäkappale lienee asteroidi 2 Pallas.
CH.
Runsaasti nikkelirautaa, yli 40 %. Tällöin rautarikkaampia kuin muut kondriitit paitsi CB. patrologinen tyyppi 2-3.
CO.
Pieniä noin 0,15 mm jyviä, patrologinen tyyppi 3.
CB.
Yli 50 % rautanikkeliä.
St. Anger

St. Anger on yhdysvaltalaisen Metallica-metalliyhtyeen vuonna 2003 julkaisema kahdeksas pitkäsoitto. Albumia on myyty Suomessa yli 35 000 kappaletta ja se oli vuoden 2003 myydyin ulkomainen albumi Suomessa. St. Anger nousi Suomen virallisen listan ykkössijalle, jolla se vietti neljä viikkoa. Albumi pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka sai Parental Advisory -merkin.
Taustaa.
Albumi on tunnettu erityisesti sen hankalasta tekoprosessista, jota myös dokumenttielokuva "" käsittelee. Sitä vaikeutti yhtyeen pitkäaikaisen basistin Jason Newstedin eroaminen keväällä 2001, ja kitaristi-solisti James Hetfieldin lähdettyä myöhemmin vieroitushoitoon. Albumin julkaisua edeltävinä aikoina yhtyeen jäsenet, eritoten Hetfield ja rumpali Lars Ulrich, olivat kehnoissa väleissä.
Albumilla bassoa soittaa Metallican pitkäaikainen tuottaja Bob Rock, ja erikoisjulkaisun DVD:llä Robert Trujillo, jolla yhtye myös soittaa albumin kokonaisuudessaan äänitysstudioillaan. Myöhemmin myös Trujillo liittyisi Metallican kokoonpanoon. "St. Anger" on ensimmäinen Metallican albumi, jolla kitaristi Kirk Hammett laulaa taustoja. 1990-luvulla syntyneen nu-metal -genren ollessa suosiossa, myös "St. Anger":n kielisoittimet olivat tyylin mukaisesti viritetty matalammalle kuin aiemmin muilla Metallican albumeilla.
Vaikka albumi oli toivonpilkahdus monille vanhoille faneille yhtyeen paluusta vanhoille juurille, se sai hyvin ristiriitaista palautetta. Kritiikkiä albumi sai eri tahoilta muun muassa viimeistelemättömän tuotannon, Ulrichin ”kurkkupurkkimaisen” virveliäänen sekä Hammettin kitarasoolojen puutteen takia. Kritiikistä huolimatta levy oli osittain tärkeä itse yhtyeelle. Vaikka Metallican jäsenten välillä oli kitkaa, "Some kind of Monster" -dokumentissa kerrotaan kuinka välit lämpenivät albuminteon aikoina. "St. Anger" ja sen tekovaiheet ovatkin olleet eräänlainen terapia yhtyeelle, joka oli antanut uskoa heille, että Metallicalla on vielä tulevaisuutta.
Biomi

Biomi eli eloyhteisö on ekologinen termi, jolla tarkoitetaan laaja-alaisia ekosysteemeistä ja suuremmista paikallisista alueista muodostuvia kokonaisuuksia, jotka ovat muodostuneet eliöiden ja niiden fysikaalisen ympäristön, (maaperän ja ilmaston) yhteisvaikutuksesta. Biomien rajaaminen perustuu siihen, että eliöstö ja ympäristötekijät ovat samankaltaisia koko biomin alueella. Erityisesti kasvillisuudella on rajaamisessa tavallisesti suuri merkitys. Joissain biomin määritelmissä muuta eliöstöä ei oteta lainkaan huomioon, jolloin biomi merkitsee melkein samaa kuin kasvillisuusvyöhyke. Kaikki maapallon biomit muodostavat yhdessä biosfäärin.
Vaikka eliöstö on koko biomin alueella samankaltaista, lajikoostumus (ks. laji) voi eri osissa erota huomattavasti toisistaan. Kaikkia lajeja kuitenkin yhdistää sopeutuminen (evoluutio) samantyyppisiin ympäristöolosuhteisiin. Esimerkiksi pohjoisella havumetsävyöhykkeellä Pohjois-Amerikassa kasvaa eri havupuulajeja kuin Euraasian havumetsissä. Molemmilla paikoilla lajisto on kuitenkin samantyyppistä ja sopeutunut samanlaisiin olosuhteisiin, muun muassa ankaraan talveen.
Biomien jaottelu.
Luonnossa biomien välille ei useimmiten voi vetää tarkkoja rajoja, vaan ne muuttuvat vaiheittaisesti toisikseen. On myös makukysymys, kuinka moneen biomiin maapallon eliöstö luokitellaan. Erilaisissa luokitteluissa biomien määrä vaihtelee viidestä useisiin kymmeniin.
Koska kasvillisuudella on rajaamisessa suuri merkitys, biomien rajaus sopii usein melko hyvin yhteen kasvillisuusvyöhykkeiden kanssa. Kuivan maan (terrestiset) biomit voidaan luokitella esimerkiksi seuraavasti:
Biomit voidaan jaotella myös pienemmiksi yksiköiksi. Esimerkiksi pohjoinen havumetsävyöhyke voidaan jaotella pienempiin alueisiin, jotka ovat Norjan rannikon sateiset havumetsät, Skandinavian ja Länsi-Venäjän taiga, Länsi-Siperian taiga, Itä-Siperian taiga, Baikaljärven taiga, Ohtoskin ja Mantšurian taiga, Sahalinin saaren havumetsät, Beringin niemimaan taiga, Alaskan taiga, Länsi-Kanadan taiga, Itä-Kanadan taiga sekä New Yorkin osavaltion pohjoisosan boreaalinen ylänkö. Lisäksi biomien osa-alueet voidaan jakaa tarvittaessa vielä pienempiin paikallisiin osiin, ja ne voivat koostua useista pienimmistä ekosysteemeista. Esimerkiksi havumetsäbiomin Skandinavian alueen ekosysteemejä ovat muun muassa tuorekangas, lehto, kuivakangas ja erityyppiset suoekosysysteemit. 
Vesialueet voidaan laskea omaksi biomikseen tai erotella makean ja suolaisen veden biomeiksi. Tarkimmillaan vesialueiden (akvaattisia) biomit voidaan jakaa runsaaseen kymmeneen luokkaan.
Kartta maalla olevista biomeista.
Maalla olevat biomit ovat käytännössä sama kuin suuret kasvillisuusvyöhykkeet.
Aiheesta muualla.
World Wildlife Fund (Content Partner); Cutler J. Cleveland (Topic Editor). 2008. "Ecoregion." In: Encyclopedia of Earth. Eds. Cutler J. Cleveland (Washington, D.C.: Environmental Information Coalition, National Council for Science and the Environment).
Brittiläisen imperiumin ritarikunta

Brittiläisen imperiumin ritarikunta () on brittiläinen, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustama kunniaritarikunta. Vuodessa ritarikuntaan voidaan nimittää enintään 65 uutta jäsentä. Ritarikunnan tunnuslause on "For God and the Empire" (”Jumalan ja imperiumin puolesta”). Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija on automaattisesti ritarikunnan suurmestari.
Ritarikuntaa myönnetään Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille tunnustuksena erinomaisista ansioista esim. taiteen, tieteen tai hyväntekeväisyyden saralla. Naiset ovat ritarikunnan alusta asti voineet saada nimityksen siinä missä miehetkin. Ulkomaalaisia voidaan nimetä ritarikunnan kunniajäseniksi eikä heidän nimityksiään ole rajoitettu.
Tunnukset ja luokat.
Kunnianosoitusta myönnetään sekä sotilaille että siviileille, joille on omat tunnuksensa:
Ritarikunnassa on viisi luokkaa:
Kaksi korkeinta luokkaa oikeuttavat vastaanottajan ritarin arvoon. Sen merkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisilla ja muilla brittiläisen kuningashuoneen alamaisilla on oikeus käyttää etunimensä edessä lyhennettä ”Sir” (miehet) tai ”Dame” (naiset). Lisäksi ritarin aviovaimolla on oikeus käyttää etuliitettä ”Lady” sukunimensä edessä. Muiden maiden kansalaisista ei käytetä titteleitä.
Lisäksi kaikkia yllä mainittuja kolmikirjaimisia lyhenteitä käytetään henkilön nimen jälkeen pilkulla erotettuna, esimerkiksi William Henry Gates III, KBE tai Dame Ellen Patricia MacArthur, DBE.
Torvoila

Torvoila on Miehoilan kylän ympäröimä kylä Hämeenlinnan Hauholla, Ison Roineveden vesistön äärellä. Kylässä on noin sata asukasta ja lisäksi useita satoja kesäasukkaita. Kylässä toiminut Miehoilan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1970. 
Torvoilassa toimi 1940–70-luvulla useita täysihoitoloita, jotka majoittivat kesäasukkaita. Nykyään täysihoitolatoimintaa ei enää ole, mutta kesämökkejä sitäkin runsaammin. 
Torvoila kuului ennen Hauhon kuntaan, joka vuoden 2009 alussa liitettiin Hämeenlinnaan. Hämeenlinnan keskustaan on Torvoilasta matkaa noin 40 kilometriä.
Torvoilassa oli ennen kyläkauppa, mutta se lopetti toimintansa 1990-luvulla. Lähimmät kaupat ovat Hauhon kirkonkylässä ja Aitoossa Pälkäneen puolella sekä kesäisin Alvettulassa, noin 10 km:n päässä. Kauppa-auto käy Torvoilassa kerran viikossa.
Carlos Bernard

Carlos Bernard Papierski (s. 12. lokakuuta 1962 Evanston, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt roolia Tony Almeidana televisiosarjassa "24". Sitä ennen Bernard on näytellyt muun muassa saippuasarjassa "Tunteita ja tuoksuja".
Bernard opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1996 ensi-illan saanut "The Killing Jarissa".
Carlos Bernard on naimisissa näyttelijä Sharisse Bakerin kanssa. Vuonna 1999 avioituneella pariskunnalla on yksi tytär.
Mattijuhani Koponen

Mattijuhani Ilmari Koponen (10. lokakuuta 1941 Lappeenranta – 12. syyskuuta 2025) oli suomalainen performanssitaiteilija, runoilija, muusikko, säveltäjä, taidemaalari, valokuvaaja ja toimittaja, joka asui Helsingissä. Hänet tunnettiin erityisesti 1960-luvun lopun underground-ryhmä Spermin johtohahmona.
Ura.
Koposen isä oli sähköasentaja ja äiti sairaala-apulainen. Perheessä oli neljä lasta. Koponen näytteli Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1950-luvulla lapsi- ja nuorisoavustajana. Varusmiespalvelunsa aikana hän toimi varusmieskuorossa aluksi laulajana ja sittemmin kapellimestarina. Koponen opiskeli varusmiespalvelun jälkeen Tampereen Draamastudiossa, näytteli Tampereen Ylioppilasteatterissa sekä Tampereen Työväen Teatterissa. Ansioistaan näyttelijänä Koponen kutsuttiin vierailevaksi näyttelijäksi Helsinkiin Ylioppilasteatteriin, jossa hän oli vuodet 1963–1964. Tämän jälkeen hän muutti Pariisiin, jossa tutustui suomalaiskirjailijoihin Pentti Holappaan ja Olli-Matti Ronimukseen, ja pestautui perheeseen au-pairiksi.
Vuonna 1965 Koponen palasi Suomeen. Tuolloin käynnistyi hänen avantgarde-kautensa ja syntyi The Sperm (solujen yhteisö, jonka tehtävänä oli luoda ja tuottaa inhimillistä elämää). Koposen tunnetuin performanssi "Kain ja Abel" oli 2. joulukuuta 1968 Helsingin Vanhalla Ylioppilastalolla, jossa hän pimeässä salissa suoritti flyygelin päällä yhdyntää imitoivan performanssin vastanäyttelijänsä kanssa. Koponen sanoi: ”Tarkoitus oli kyllä naida, tehdä ihan todellinen akti, mutta esityspäivän aamuna tälle partnerilleni tuli voimakkaat kuukautiset ja hän joutui teippaamaan itsensä; hän oli ihonvärisessä trikoossa. Ja kun sali oli täynnä ihmisiä, muakin siinä tilanteessa jännitti – ja olisi jännittänyt vaikka hän ei olisikaan ollut teipattu – niin ettei mulla ottanut eteen.” Tämä sekä runonlausunta alasti 24. lokakuuta samana vuonna toivat Koposelle ensikertalaisena kuuden kuukauden vankilatuomion. Vuonna 2007 valmistui Koposen performanssista ja sen seurauksista kertova dokumenttielokuva "Mies ja tuomio" (ohjaaja Timo Peltonen).
1960-luvulla Koponen toimitti myös "International Organ" -sanomalehteä. Underground-kauden jälkeen Koponen toimi runsaat parikymmentä vuotta toimittajana eri medioissa. Työskennellessään 1970-luvun alkuvuosina Joensuussa toimittajana Koponen perusti yhdessä nuorten joensuulaismuusikoiden kanssa Joensuun Popmuusikot ry:n, joka järjestää vuosittain tunnettua Ilosaarirock-festivaalia.
Koponen oli perustamassa MUU ry:tä 1987–1988, ja hänet valittiin sen kunniapuheenjohtajaksi 1992. Koponen oli Suomen taiteilijaseuran, Lappeenrannan Kilta ry:n sekä Kiila ry:n jäsen.
Moskovan TV2 tallensi ja esitti 10. lokakuuta 1991 Koposen 50-vuotisjuhlaperformanssin "Moskovan Nykytaiteen keskuksen ja MUU ry:n festivaaleilla" Moskovan Nykytaiteen keskuksessa. 
Koposella oli lisäksi näyttelyitä muun muassa Islannin kulttuuritalossa, Kööpenhaminassa, Tallinnassa ja Venäläis-suomalaisen taiteiden välisillä festivaaleilla Terijoella. 
Koposella oli kolme lasta ja viisi lapsenlasta.
Koposelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
XQF

XQF on palvelinselainohjelma useille pääosin FPS-tyyppisille Internet-peleille. Ohjelma on saatavilla vain Unix/Linux-käyttöjärjestelmille. XQF tukee mm. Quake-pelisarjaa, Unreal Tournament -pelejä ja Half-Lifea.
Teknisesti XQF on graafinen käyttöliittymä komentorivipohjaiselle QStat-palvelinselainohjelmalle.
433 Eros

433 Eros on melko lähelle Maata tuleva pitkulainen asteroidi, joka kuuluu Amor-asteroideihin. Se on toiseksi suurin ajoittain Maan lähelle saapuva pikkuplaneetta (suurin on 1036 Ganymed). Eroksen löysi G. Witt vuonna 1898. Nimensä asteroidi sai kreikkalaisen mytologian Eros-jumalan mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1898 DQ. Tätä Amor-asteroidia ei pidä sekoittaa Marsin ja Jupiterin välisen päävyöhykkeen kohteeseen 221 Eos.
Eros on kooltaan 34 x 11 x 11 km. Asteroidi leikkaa Marsin radan. Eroksen lähin etäisyys Auringosta on vain 1,133 AU ja Maasta noin 10 miljoonaa kilometriä. Eroksen rata ei ole pysyvä, vaan se saattaa muuttua Maan radan leikkaavaksi asteroidiksi Marsin aiheuttamien painovoimahäiriöiden vuoksi noin miljoonan vuoden päästä. 
Pikkuplaneetan keskitiheys on noin 2,67 g/cm^3 ja spektrityyppi S ja albedo 0,16. Asteroidin pyörähdysaika on 5,27 tuntia ja lämpötila päivällä 100 °C sekä yöllä −150 °C. Suuren asteroidin arvellaan törmänneen Erokseen miljardi vuotta sitten, koska eräässä pinnan osassa on vain alle 0,5 km:n läpimittaisia kraattereita 9 km:n säteellä. Avaruusluotain NEAR Shoemaker tutki Erosta lähietäisyydeltä yli vuoden ajan.
Indianapolis 500

Indianapolis 500 (lyhyemmin Indy 500) on Le Mansin 24 tunnin ajon ja Monacon GP:n ohella yksi legendaarisimmista moottoriurheilutapahtumista.
Kilpailu.
Indy 500 -kisassa ajetaan 500 mailia eli hieman yli 800 kilometriä. Ratana on Indianapolis Motor Speedway. Kilpailun aikana 2,5 mailia (noin 4 km) pitkä superovaali kierretään siis 200 kertaa.
Indianapolisin radalla ajetaan myös NASCAR-sarjan Brickyard 400 -kilpailu. Indianapolisin ovaalirata tunnetaan Indyn lisäksi nimellä "Brickyard", sillä alkujaan kivimurskeella päällystetty rata sai pian ensiesittelynsä jälkeen tasaisemman tiilipäällysteen, joka suurimmaksi osaksi on edelleen tallessa nykyisen asfalttipinnoitteen alla. Ensimmäisen kerran pintaa tasoitettiin asvaltilla vuonna 1936, ja vuonna 1961 rata päällystettiin lopullisesti asvaltilla. Maaliviivan kohdalla on edelleen näkyvissä lyhyt osa vanhaa tiilipintaa ("yard of bricks").
Vuosina 1950–1960 Indianapolis 500 -kilpailuista jaossa olleet kuljettajien pisteet laskettiin mukaan Formula 1:n MM-sarjaan.
Antiikin viisiottelu

Viisiottelu () oli urheilulajien moniottelu, joka oli kilpailijoiden ohjelmassa Olympian kisoissa sekä muissa panhelleenisissä kisoissa.
Viisiottelun viisi lajia olivat stadionjuoksu ("stadion"; myös "podōkeiēn", ”nopeajalkaisuus”), paini ("palē"), pituushyppy ("halma"), keihäänheitto ("akonta"; on epäselvää heitettiinko pituutta vai tarkkuutta) ja kiekonheitto ("diskos"). Lajeista suoritettiin ensin eräänlainen alkusarja, johon kuuluivat kiekon- ja keihäänheitto sekä pituushyppy. Näiden lajien parhaat jatkoivat stadionjuoksulla, jonka parhaista voittaja selvitettiin lopuksi painilla.
Kreikkalaisessa mytologiassa viisiottelun kehittäjänä pidettiin Iasonia, joka liitti kyseiset viisi lajia yhteen argonauttien retkellä. Viisiottelua pidettiin urheilulajeista jaloimpana, koska se kasvatti kaikkein sopusuhtaisimpia urheilijoita. Viisiottelijat olivat aikansa huippu-urheilijoita, ja heidän harjoitteluohjelmansa oli usein osana sotilaspalvelusta. Lajit olivatkin tarkoituksella sellaisia, että niistä on taistelutilanteessa hyötyä. Ajalle ominaiseen tapaan kilpailijat urheilivat alastomina.
Viisiottelu Olympian kisoissa.
Olympian kisoissa viisiottelu otettiin mukaan kisaohjelmaan 18. olympiadin kisoissa vuonna 708 eaa. samaan aikaan, kun paini otettiin mukaan myös itsenäisenä lajina. Lisäksi 38. olympiadin kisoissa vuonna 628 eaa. mukana oli poikien viisiottelu, mutta tämä jäi ainoaksi kerraksi.
Seuraavassa luetellaan viisiottelun ja poikien viisiottelun tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Ivalojoki

Ivalojoki (, ) on Ylä-Lapissa virtaava, Inarijärveen laskeva 180 kilometrin pituinen "kultajoki".
Ivalojoki saa alkunsa Korsatunturilta Inarin ja Enontekiön kuntien rajalta. Sen ensimmäiset latvauomat hipovat Peltotunturin (katso myös Tenojoki) jängillä Suomen ja Norjan rajaa "Suomi-neidon" kaulan ja käsivarren yhtymäkohdassa Lemmenjoen kansallispuiston länsilaidalla. Joki laskee Inarijärveen noin viiden kilometrin pituisena suistoalueena runsaan kymmenen kilometrin päässä nimikkokylästään Ivalosta, jonka se halkaisee verkkaisesti virtaavana matalana vesiväylänä. Ivalojoen sivujokia ovat mm. Repojoki, Tolosjoki sekä kultalöydöistään tunnetut Sotajoki ja Kyläjoki.
Ivalojoki on lähes koko pituudeltaan erämaajoki. Aluksi se virtaa rauhallisena ja kapeahkona Lemmenjoen kansallispuiston eteläisimpien soiden ja korpien läpi. Puolimatkasta kansallispuisto muuttuu Hammastunturin erämaa-alueeksi, missä joki kulkee lähes Ivaloon asti.
Kultainen joki.
Ivalojoki on tullut tunnetuksi "kultaisena jokena". Suuren kultaryntäyksen aikana joen rantamille nousi mm. Ivalojoen Kultala (1870), jonka kiihkeimmistä vaiheista on tehty myös Åke Lindmanin ohjaama elokuva "Lapin kullan kimallus". Jokivarsilla ja sivupuroilla harjoitetaan edelleen kullan etsintää sadoilla vaihtelevan kokoisilla kultavaltauksilla.
Matkailijan joki.
Ivalojoki on vuodesta toiseen lisännyt suosiotaan matkailukohteena. Vuonna 2005 se valittiin Vuoden Retkikohteeksi. Joen 60 kilometrin pituisella koskipitoisella varsinaisella retkeilyosuudella Kutturasta Toloseen harrastetaan sekä kanootti- että viime vuosina suosiotaan lisännyttä kumilauttaretkeilyä. Entisiin ja nykyisiin kulta-alueisiin pääsee tutustumaan myös patikoiden merkittyjä reittejä pitkin. Ivalojoen Kultalan kohdalla on joen ylittävä riippusilta.
Kalastettavina lajeina joessa ovat harjus ja hauki. Myös tammukka ja siika voivat tarttua pyydykseen. Sivupuroissa esiintyy runsaasti vaaksanmittaista tammukkaa.
Diaboli

Diaboli on suomalainen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1992. Nykyisin yhtyeeseen kuuluu vain yksi jäsen, Petri Ilvespakka. Alkuvuosina Diaboli toimi nimellä Sigillum Diaboli, mutta lyhensi vuonna 1995 nimensä nykyiseen. Vuonna 2001 yhtyeen laulaja Hrim Grimn'r teki itsemurhan, minkä jälkeen yhtye jäi yhden miehen varaan.
Ahmet Necdet Sezer

Ahmet Necdet Sezer (s. 13. syyskuuta 1941 Afyonkarahisar) on turkkilainen lakimies ja poliitikko. Hän oli Turkin tasavallan kymmenes presidentti vuosina 2000–2007.
Sezer on politiikan ulkopuolinen virkamies, joka oli vuodesta 1983 korkeimman vetoomustuomioistuimen johdossa ja korkeimman oikeuden presidentti ennen kuin parlamentti valitsi hänet presidentiksi.
Sezer on sekularisti ja käyttänyt veto-oikeuttaan estämään parlamenttia hallitsevan konservatiivis-islamistisen Oikeus- ja kehityspuolueen (AKP) lakialoitteita, joiden hän näki olevan Turkin sekulaarin perustuslain vastaisia.
Vuonna 2003 Sezer kieltäytyi päästämästä yhdysvaltalaisia joukkoja maahan Irakiin hyökkäystä varten ilman YK:n päätöslauselmaa, joka sallisi voimankäytön Irakia vastaan. Tämän nähtiin heikentävän Turkin ja Yhdysvaltain suhteita.
Sezerin virkakauden lähestyessä loppuaan parlamentissa enemmistöä pitävä AKP asetti ehdokkaaksi ulkoministeri Abdullah Gülin, jonka ehdokkuudesta tuli kiistanalainen. Oppositio marssi ulos istuntosalista ja Gülia vastaan järjestettiin jopa miljoonan hengen mielenosoitus. Opposition poissaolon vuoksi korkein oikeus tuomitsi presidentin valinnan ensimmäisen kierroksen lainvastaiseksi. Poliittisen kriisin vuoksi parlamentti hajotettiin ja järjestettiin uudet vaalit. Parlamentti yritti myös perustuslainmuutoksella muuttaa presidentin suoralla kansanvaalilla valittavaksi, mutta Sezer käytti veto-oikeuttaan estämään lainmuutoksen. Gül valittiin Sezerin seuraajaksi 28. elokuuta 2007.