Oulu–Tornio-rata

Oulun–Tornion rata on Suomen rataverkon osuus, joka johtaa Oulusta pohjoiseen Kemiin ja Tornioon Perämeren rannikkoa seuraillen. Rataosuus valmistui vuonna 1903, ja siitä tuli pohjoinen jatke vuonna 1886 valmistuneelle Pohjanmaan radalle.
Rataosa on yksiraiteinen ja sähköistetty. Oulun ja Laurilan välisen osuuden sähköistys valmistui 1. joulukuuta 2004 ja Laurilan ja Tornion välisen osuuden sähköistys tammikuussa 2025. Liikenteenohjaus on keskitetty Ouluun. Rataosa muodostaa ainoan rautatieyhteyden Pohjois-Suomeen, ja sen kautta kulkevat kaikki Oulun pohjoispuolisen tavara- ja henkilöliikenteen junat. Rataosuudella on kolme henkilöliikenteen nykykäytössä olevaa asemaa: Oulu, Kemi ja Tornion itäinen seisake. Tornion rautatieasemalle ei ole henkilöliikennettä. Laurilan asemalta erkanee rataosa Rovaniemelle ja Kelloselkään ja Torniossa rataosa Kolariin.
Oulu–Kemi-välillä Iissä oleva Kuivajoentien alikulkusilta ei vuonna 2018 julkaistun selvityksen mukaan täytä lujuusvaatimuksia. Silta on valettu vuonna 2016.
Historia.
Venäjän sotaministeri Pjotr Vannovski vastusti Ruotsin rajalle ulottuvan radan rakentamista, koska hänen mielestään se oli turvallisuusuhka Venäjälle. Ministerivaltiosihteeri Woldemar von Daehn sai kuitenkin vuonna 1897 suostuteltua keisari Nikolai II:n antamaan luvan radan rakentamiselle. Radan rakennustyöt Oulun ja Kemin välillä aloitettiin kesällä 1899, ja rata valmistui Tornioon asti lokakuussa 1903. Rataosuudella rakennettiin useita siltoja, joista vaativin oli Kemijoen suistoalueen ylittävä yhdistetty maantie- ja rautatiesiltaratkaisu. Lapin sodan aikana saksalaisten tuhoamat Kemijoen sillat korvattiin Isohaaran voimalaitoksen patovalilla 1940-luvulla lopulla.
Pohjanmaan radan tavoin rataosan eteläpäässä Haukiputaalla ja Iissä rautatieasemat olivat kaukana kuntakeskuksista. Tämän vuoksi Haukiputaan aseman henkilöliikenne lopetettiin 1990-luvun alkuun mennessä, ja matkustajajunien pysähdyksiä Iin asemalla vähennettiin merkittävästi. VR lakkautti 2. syyskuuta 2006 Iin ja Kuivaniemen aseman matkustajapysähdykset vähäisten matkustajamäärien vuoksi.
Vuonna 2004 Oulu–Laurila-osuuden sähköistyksen käyttöönoton yhteydessä poistettiin käytöstä Olhavan liikennepaikka kilometrillä 805,5. Olhavan ratapihan geometria oli hieman epäonnistunut, sillä ratapiha oli S-kaarteessa, eikä sen sivuraiteiden hyötypituuksien kasvattaminen ollut järkevää. Ratapihan poikki kulki myös paikallistie. Näistä syistä johtuen rakennettiin Myllykankaan liikennepaikka Olhavan pohjoispuolelle, ja Olhavan ratapiha purettiin. Paikalle tehtiin rataoikaisu, jolla saatiin nostettua nopeuksia entisestä 60 km/h nykyiseen 90 km/h asti. Vuonna 2012 Olhavan kaksi vanhan ratapihan molemmissa päissä ollutta tasoristeystä korvattiin ratasuoran keskelle tehdyllä tasoristeyksellä, jossa on puomit.
Rataosalla oli sähköistyksen ja kauko-ohjauksen käyttöönottoon saakka käytössä Pohjois-Suomen viimeiset linja-asemien kampiasetinlaitteet. Näitä mekaanisia turvalaitteita oli alun perin rataosan kaikilla asemilla. Kuitenkin 1970-luvun lopulla Haukiputaan ja Iin mekaaniset asetinlaitteet korvattiin sähköisillä releasetinlaitteilla. Rataosan muilla asemilla oli siipiopastimet eli "semaforit" vielä 1990-luvun alussa, jolloin ne korvattiin paremmin näkyvillä valo-opastimilla.
Nykyisin liikenteenohjauskeskus Oulussa ohjaa rataosan liikennettä sähköisten turvalaitteiden avulla.
Vuosina 2021–2025 toteutettiin Laurila–Tornio–Haaparanta-rataosan sähköistäminen. Sähköistettävää raidetta oli noin 22 kilometriä Laurilasta Ruotsin rajalle ja noin kilometri Ruotsin puolella. Hankkeeseen kuului sähköistyksen lisäksi tasoristeysten tuvallisuuden parantamista, ristikkosiltojen avartamista ja Tornion ratapihan muutostyöt. Sähköistys valmistui tammikuussa 2025. Hankkeen kustannusarvio oli 37 miljoonaa euroa.
Isohaaran voimalaitos.
Lautiosaaren ja Laurilan välillä sijaitsevan Isohaaran voimalaitoksen ratalinja ylittää voimalaitospadon harjalla kulkien.