tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nuoret sankarit 2

Nuoret sankarit 2 () on 1. elokuuta 1990 julkaistu lännenelokuva, joka on jatko-osa "Nuoret sankarit" -elokuvalle.
Juoni.
Elokuvassa vanha mies Brushy Bill Roberts muistelee nuoruuttaan, väittäen olevansa Billy the Kid. Hän kertoo vuodesta 1879, vuosi Lincoln Countyn kauppasodan jälkeen. Billy oleskelee Fort Summerissa ja hän on ottanut jengiinsä Arkansas Dave Rudabaughin ja Patrick Floyd Garrettin.
Myöhemmin Billy tapaa vanhat kaverinsa Chavezin ja Docin pelastaessaan nämä Lincolnista. Billy aikoo suunnata joukkonsa kohti Meksikoa, mutta Garrett, Billyn paras kaveri kieltäytyy lähtemästä ja myöhemmin hänet palkataan uudeksi Lincoln Countyn sheriffiksi, koska Kidin riehuminen kiristää lainvalvojien pollaa jo sietämättömästi, ja Garrett on mahdollisesti ainoa, joka pystyisi saamaan Billy the Kidin kiinni. Garrett lähtee miehineen Billyn ja muiden perään, ja Uuden Meksikon kuuluisimman lainsuojattoman jahti alkaa.
Elokuvan musiikkina käytettiin Jon Bon Jovin ensimmäistä sooloalbumia Blaze of Glory.
Markku Sääksjärvi

Markku Ville Tapio Sääksjärvi (2. marraskuuta 1942 Kouvola – 31. maaliskuuta 2014 Espoo) oli Helsingin kauppakorkeakoulun tietojärjestelmätieteen professori.
Henkilötiedot.
Sääksjärven vanhemmat olivat toimitusjohtaja Pentti Sääksjärvi ja lehtori Eeva Portano. Hän valmistui ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta 1961, Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1967, tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1971 ja tekniikan tohtoriksi 1976. 
Sääksjärvi oli reservin luutnantti.
Ura.
Sääksjärvi toimi Valmet Oy:n Rautpohjan tehtaan ATK-ryhmän johtajana 1967–1968, Tietotehdas Oy:n osastopäällikkönä vuodesta 1969 vuoteen 1975 ja Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa vt. apulaisprofessorina 1976–1977 ja sen jälkeen siellä dosenttina. Teknillisen korkeakoulun dosentuuri hänellä oli 1977–1983. Vuodesta 1980 vuoteen 1983 hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen vt. apulaisprofessori ja sitten korkeakoulun ensimmäinen tietojärjestelmätieteen professori, aina eläkkeelle jäämiseensä saakka eli vuoteen 2006. Korkeakoulun vararehtorina hän toimi 1985–1987.
Sääksjärvellä oli useita luottamustehtäviä eri järjestöissä ja toimikunnissa, muun muassa korkeakoulujen tiede- ja tutkimuspoliittisen säätiön hallituksen jäsenyys, MTV Oy:n ohjelma-asian neuvottelukunnan jäsenyys sekä oman alansa kansainvälisten konferenssien ohjelmatoimikuntien jäsenyydet. 
Sääksjärvi julkaisi yli 150 tieteellistä ja ammatillista julkaisua tietojärjestelmätieteen ja tietotekniikan alalta. Hänen tutkimuksensa liittyivät muun muassa organisaatioiden tietojärjestelmien tehokkuuteen ja ns. tuoterunkoihin tietojärjestelmien ja ohjelmistoliiketoiminnan perustana. Hänen jäähyväisluentonsa aiheena 30-vuotisen tutkijanuran jälkeen oli ”Informaatioteknologian suurten murrosten vaikutukset yrityksen IT:n johtamiseen”.
Muita saavutuksia.
Sääksjärvi voitti kolmetoista Suomen-mestaruutta tenniksen seniorisarjoissa.
Yhden tähden hotelli (elokuva)

Yhden tähden hotelli on suomalaismuusikko Jorma Kääriäisestä kertova elokuva. Se tuli ensi-iltaan 2. maaliskuuta 2007 ja julkaistiin DVD:nä 29. elokuuta. Dokumenttielokuvassa pohditaan miehen uraa, elämää ja unelmien toteutumista. Elokuvan ohjasi Ari Matikainen ja se voitti parhaan dokumentin Jussi-palkinnon vuonna 2008. Elokuvan päätuottajana toimi Arto Halonen ja tuotantoyhtiönä Art Films Production.
Kymijärven voimalaitos

Kymijärven voimalaitos oli Lahden kaupungissa sijaitseva, Lahti Energian omistama 1975 valmistunut öljyvoimalaitos, joka muutettiin 1982 hiilivoimalaitokseksi. 1986 rakennettiin pääprosessin yhteyteen kaasuturbiinilaitos ja pääkattila varustettiin maakaasupolttimilla. 1998 käynnistettiin kaasutinlaitos, joka syöttää pääkattilaan kierrätyspolttoaineista ja biomassasta valmistettua tuotekaasua. Kaasutinlaitos korvaa noin 15–20 % pääkattilan fossiilisesta polttoaineesta sekä vähentää päästöjä saman verran.
Kymijärven voimalaitoksen sähköntuotantoteho on 200 MW ja kaukolämpöteho 250 MW. Sähkön vuosituotanto on 600–1 000 GWh ja kaukolämmön tuotanto noin 1 000 GWh.
Vuosittainen polttoaineen kulutus on nykyään pääkattilassa 1 700 GWh:n verran kivihiiltä, mikä vastaa 250 000 hiilitonnia, 350 GWh:n verran tuotekaasua sekä 150 GWh maakaasua. Kaasuturbiinissa käytetään 300 GWh maakaasua.
Rikkidioksidipäästöjä pidetään vähäisinä vähärikkisellä kivihiilellä sekä tuotekaasulla ja maakaasulla. Kymijärven voimalaitoksen tarvitsema hiili kuljetetaan kuorma-autoilla Valkon satamasta. Paluurahdiksi on suunniteltu German Pellets GmBH:n Hollolaan valmistuvan puupellettitehtaan polttopellettikuljetuksia Loviisasta Keski-Eurooppaan laivattavaksi.
Kymijärvi 1 -voimalaitoksen 154-metrinen savupiippu on Suomen korkein savupiippu.
Sulkeminen.
Voimalaitos suljettiin keväällä 2019. Voimalaitoksen vieressä sijaitsee korvaava pelkästään kierrätyspolttoainetta käyttävä Kymijärvi 2 -kaasutuslaitos ja Kymijärvi 3 -biolämpölaitoksesta on tehty investointipäätös. Kymijärvi 3 avataan loppuvuodesta 2019 ja se korvaa Kymijärven voimalaitoksen.
Omloop Het Nieuwsblad

Omloop Het Nieuwsblad (vuoteen 2008 saakka Omloop Het Volk, usein pelkästään Het Volk), on UCI World Tour -sarjaan kuuluva yhden päivän maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan Itä-Flanderissa, Belgiassa joko helmikuun viimeisenä tai maaliskuun ensimmäisenä lauantaina. Semiklassikkona pidettävä Omloop Het Nieuwsblad nousi vuonna 2017 ammattipyöräilyn korkeimpaan kategoriaan, UCI World Touriin. Omloop Het Nieuwsblad on Belgian ammattipyöräilykauden avauskilpailu, joka on ajettu usein kylmissä olosuhteissa. Kilpailussa on useita lyhyitä mukulakivipintaisia nousuja.
"Het Volk" -sanomalehti perusti kilpailun vuonna 1945. Yhtenä syynä oli kilpailevan lehden "Het Nieuwsbladin" järjestämä Flanderin ympäriajo, jolle haluttiin saada kilpailija. "Het Volk" -lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 2008 ja "Het Nieuwsblad" osti sen. Samalla kilpailun nimi vaihtui. Omloop Het Nieuwsbladissa ja Flanderin ympäriajossa käytetään useita samoja nousuja ja monille ajajille Omloop Het Nieuwsblad onkin tärkeä valmistautumiskilpailu Flanderin ympäriajoa varten.
Omloop Het Nieuwsblad tunnettiin alkuaikoina myös nimellä Ghent–Ghent, sillä Ghent toimi kilpailun lähtö- ja maalikaupunkina vuosina 1945–1995. Nimeä käyttivät etenkin "Het Volk" -lehden kilpailijat, jotka eivät halunneet mainostaa kilpailijaansa. Vuosina 1996–2007 Omloop Het Volk päättyi Lokereniin, mutta vuonna 2008 Ghent oli jälleen sekä lähtö- että maalipaikkana. Sittemmin Omloop Het Nieuwsblad päättyi Meerbekeen ja vuodesta 2019 Ninoveen.
Vuodesta 2006 lähtien on ajettu myös naisten kilpailu, jonka pituus on useimpina vuosina ollut 120–130 kilometriä. Kilpailu on kuulunut UCI Women's World Tour -sarjaan vuodesta 2023 lähtien.
Miesten voittajat.
Lähteet: Mémoire du Cyclisme, Pro Cycling Stats
Naisten voittajat.
Lähde Cycling Archives
Thorsten Schmitt

Thorsten Schmitt (s. 20. syyskuuta 1975 Villingen-Schwenningen, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen yhdistetyn kilpailija.
Schmitt oli saavuttamassa joukkuekilpailun hopeamitalia Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 2003.
Schmitt sijoittui urallaan maailmancupin osakilpailuissa neljä kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Paras sijoitus tuli Liberecin normaalikilpailusta tammikuussa 2002, jolloin hän sijoittui viidenneksi.
Thorsten Schmittin pikkuveli Martin on menestynyt mäkihyppääjä.
Miriam Karlin

Miriam Karlin (syntyjään Miriam Samuels; 23. kesäkuuta 1925 Hampstead, Lontoo – 3. kesäkuuta 2011 Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa televisiosarjoista "The Rag Trade" ja "So Haunt Me", mutta hän esiintyi myös lukuisissa elokuvissa. 
Karlin syntyi Lontoossa ja valmistui Royal Academy of Dramatic Artista (RADA). Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuonna 1975.
Karlin julkaisi omaelämäkertateoksen "Some Sort of a Life" vuonna 2007.
Neova Fuels

Neova Fuels (aik. "Vapo Energia") on Neova-yhtymään kuuluva yhtiö, joka tuottaa biopolttoaineita sekä ympäristöturvetta. Vapo energian biopolttoainetuotantoon kuuluu mm. puupelletti- ja jyrsinturvetuotanto.
Tuotantosuunnat.
Puupelletti.
Vapolla on useita puupellettitehtaita Suomessa ja Ruotsissa sekä Virossa, Puolassa ja Tanskassa. Tämän lisäksi Vapo myy yhteistyötehtaiden tuotantoa. Sopimusvalmistajia Vapolle ovat Lapin Ekolämpö, Keminmaa, Paahtopuu, Parkano Pellet, Riika ja Darłowo. Vapon puupellettien myynti maittain 2006 suuntautui Ruotsiin (56%), Tanskaan (21%), Suomeen (11%), Alankomaihin (9%), Belgiaan (2%), Britanniaan (0,4%).
Vapo myy Suomessa pellettejä Agrimarketin / S-raudan, K-Maatalouden, K-Raudan, Rautian, Starkin, Rautanetin, SEO:n, Puukeskuksen, Carlsonin, Prismojen, Y-Maatalouden, Bauhausin, Hartman raudan kautta sekä myös suoraan.
Pellettitehtaat.
Vapon oma puupellettituotantokyky yhteensä 814 000 tonnia/a.
Sverre Rotevatn

Sverre Rotevatn (s. 17. tammikuuta 1977) on norjalainen entinen yhdistetyn kilpailija.
Rotevatn oli voittamassa joukkuekilpailun maailmanmestaruutta Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 2001. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui henkilökohtaisilla matkoilla 27:nneksi normaalikilpailussa ja 48:nneksi sprintissä.
Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Rotevatn sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi, sprintissä kolmanneksitoista ja normaalikilpailussa 36:nneksi.
Rotevatn ylsi urallaan kaksi kertaa maailmancupin osakilpailuissa kymmenen parhaan joukkoon. Schonachin normaalikilpailussa 2002 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Oslon normaalikilpailussa 2001 yhdeksänneksi.
Rotevatn lopetti uransa kauden 2003–2004 jälkeen.
Siivoton juttu

Siivoton juttu on vuonna 1997 valmistunut televisioelokuva. Elokuvan on ohjannut Tapio Piirainen, ja pääosissa nähdään muun muassa Kai Lehtinen ja Pertti Koivula. Elokuvassa nähdään Olavi Ahonen viimeisessä elokuvaroolissaan.
Elokuva kertoo kahdesta työttömästä kaveruksesta, Rauno "Rane" Vekkilästä (Kai Lehtinen) ja Kokista (Pertti Koivula), jotka perustavat oman siivousfirman. Ensimmäinen siivouskone hommataan Ruotsista, ja siivouskohteena ovat niin yksityiskohteet kuin SUPO:n arkisto.
German Pellets

German Pellets GmBH on Wismarissa 2005 perustettu saksalainen yhtymä, joka on Euroopan suurin polttopuupellettien valmistaja. Sillä on tehtaat Wismarissa, Herbrechtingenissä ja Ettenheimssa. Neljäs tuotantolaitos valmistuu Suomeen Hollolan Kukonkoivuun. Wismarin tehtaan tuotanto on 256 000 tonnia, Hertbrehctingenin 256 000 tonnia ja marraskuussa 2006 käynnistyneen Ettenheimin 128 000 tonnia. Hollolan tehtaan kapasiteetiksi muodostuu 160 000 tonnia.
Tuotantolaitoksen valmistuminen lykkääntyy noin vuodella ympäristölupahakemuksen tarkentamisen vuoksi.
Normipelletit.
Pellettien vakiomitat ovat 6 mm paksuus, 20 mm–50 mm pituus, tiheys 1 120 kg/m3, energiasisältö poltettaessa 5 kWh/kg, jäännöskosteus alle 10 % massasta.
Otis Bowen

Otis Ray Bowen (26. helmikuuta 1918 Richland Center, Indiana, Yhdysvallat – 4. toukokuuta 2013 Donaldson, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Indianassa ja valmistui lääkäriksi.
Bowen toimi Indianan osavaltion 44. kuvernöörinä vuosina 1973–1981. Hänen edeltäjänään oli Edgar Whitcomb ja seuraajanaan Robert Orr. Hän oli liittovaltion terveysministerinä vuosina 1985–1989. 
Bowen loi pitkän ja merkittävän uran sekä lääketieteessä että politiikassa. Hän istui Indianan edustajainhuoneessa jo vuosina 1957–1958 sekä 1961–1973 ja toimi sen puhemiehenä vuodesta 1967. Hän oli kuvernööriehdokkaana ensimmäistä kertaa vuoden 1968 vaaleissa.
Kehrääjäkoimaiset

Kehrääjäkoimaiset (Yponomeutoidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Siihen kuuluvista lajeista tunnetuimpiin kuuluu tuomiin valkoisia seittejä tekevä tuomenkehrääjäkoi sukulaisineen. Yläheimoon kuuluu yhteensä hieman alle 2000 lajia, joista Suomessa on tavattu 97.
Aikuiset kehrääjäkoimaiset perhoset vaihtelevat kooltaan erittäin pienistä pieniin. Taksonomisesti yläheimo on hankala, eikä siihen sisältyvien heimojen keskinäisiä suhteita tunneta kovin hyvin. Keskeisenä yhdistävänä piirteenä ovat koiraan takaruumiin kahdeksannen jaokkeen sivuilla olevat, taaksepäin osoittavat liuskat, jotka muodostavat genitaalien sivuille eräänlaisen parin ylimääräisiä lämssöjä. Pistesilmät puuttuvat, samoin chaetosemat yleensä. Imukärsä on hyvin kehittynyt, eikä siinä ole suomuja. Tuntomerkkejä liittyy myös siipisuonitukseen, joka on yleensä hyvin kehittynyt. Toukat elävät ravintokasvilla usein laumoina, toukkien erittämän seitin suojissa.
Kädenjälki

Kädenjälki on laulaja Jorma Kääriäisen ja Riku Niemi Orchestran yhteinen studioalbumi. Se julkaistiin 5. maaliskuuta 2008. Levy on Kääriäiselle kuudes albumi. Riku Niemen orkesteri soitti jo edellisellä Kääriäisen sooloalbumilla "Yhden tähden hotelli".
Levy sai Emma-gaalassa 2008 parhaan iskelmäalbumin palkinnon. "Helsingin Sanomien" Pirkko Kotirinta nosti arvostelunsa otsikkoon sen, miten loistavat sovitukset nostavat Kääriäisen samettiset tulkinnat aivan uudelle tasolle, vaikka jotkut sävellykset ovatkin melko tavanomaisia. Parhaina raitoina hän piti nimikappaletta ”Kädenjälki”, Timo Kiiskisen kirjoittamaa ja hänen kanssaan duettona esitettyä kappaletta ”Ohuella langalla” sekä Riku Niemen Tšaikovskilta lainaamaa sävelmää ”Ilta kaupungilla”.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset on tehnyt Riku Niemi.
Anissa Jones

Mary Anissa Jones (11. maaliskuuta 1958 – 28. elokuuta 1976) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin CBS:llä vuosina 1966–1971 pyörineestä televisiosarjasta "Family Affair", jossa hän esiintyi Buffy Davisin roolissa.
Jones syntyi West Lafayettessa, Indianassa, ja kuoli 18-vuotiaana Kalifornian Oceansidessa eri huumausaineiden yliannostukseen.
Koimaiset

Koimaiset eli aitokoimaiset (Tineoidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Se on hajanaisimpia aitoperhosryhmiä, eikä eri heimojen keskinäisiä suhteita ei tunneta kovin hyvin. Ryhmä saattaakin olla todellisuudessa parafyleettinen.
Koimaisten heimoista suurin on aitokoit (Tineidae), johon kuuluu yli kolmetuhatta lajia. Lajeista tunnetuin lienee vaatekoi eli koiperhonen. Toinen suuri heimo on pussikkaat, (Psychidae), johon kuuluu noin 800 lajia ja joista lähes puolet elää Australiassa. Koko ryhmää yhdistävänä tuntomerkkinä ovat naaraan teleskooppimaiseen munanasettimeen liittyvä kitiinirakenne. Perhosen päässä sen pintaa peittävät suomut ovat pystyjä, ohuita ja karvamaisia. Myös huulirihmat ovat tunnusomaiset. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu kokonaan ja sen puoliskot, galeat, ovat lähes kaikista muista perhosista poiketen erillään.
Osalla lajeista sukupuolet ovat dramaattisesti erinäköisiä, mutta yleensä sukupuolen määrittäminen vaatii mikroskoppia.
Yläheimoon aikaisemmin kuulunut erikoinen koipussikkaiden heimo (Lypusidae) kuuluu nykyisin jäytäjäkoimaisiin.
Christoph Eugen

Christoph Eugen (s. 28. toukokuuta 1976 Judenberg, Itävalta) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä ja valmentaja.
Eugen saavutti urheilu-urallaan kaksi arvokisamitalia yhdistetyn joukkuekilpailusta. Lahden maailmanmestaruuskilpailuista 2001 hopeaa ja Trondheimin MM-kilpailuista 1997 pronssia. Uransa parhaat arvokilpailusijoituksensa hän saavutti Lahden MM-kilpailuista, jossa hän sijoittui normaalikilpailussa yhdenneksitoista ja sprintissä kahdenneksitoista. Junioreiden MM-kilpailuissa Eugen saavutti kolme mitalia, joista yksi oli normaalikilpailun hopea.
Naganon olympialaisissa 1998 Eugen kilpaili Itävallan neljänneksi joukkuekilpailussa sijoittuneessa joukkueessa. Salt Lake Cityssä 2002 hän osallistui normaalikilpailuun, jossa sijoittui 20:nneksi.
Maailmancupissa Eugenin uran paras sijoitus oli neljäs tila, jonka hän saavutti kolme kertaa. Yhteensä hän ylsi kymmenen parhaan joukkoon kuusitoista kertaa.
Valmentajana.
Eugen toimi Itävallan yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajana vuosina 2012–2023. Noina vuosina itävaltalaiset saavuttivat kolme maailmanmestaruutta, neljä MM-hopeaa ja kuusi MM-pronssia sekä viisi olympiapronssia. Maa sai vähintään yhden mitalin jokaisessa yhdeksässä arvokisassa. Hän vetäytyi Itävallan päävalmentajan pestistä lokakuussa 2023, kun hänen vaimonsa Britta menehtyi traagisessa onnettomuudessa.
Eugen aloitti yhdistetyn apuvalmentajana Suomen maajoukkueessa kaudella 2025–2026.
Hepatoblastooma

Hepatoblastooma on lasten yleisin maksasyöpä. 
Sairauden esiintyvyys on suurempi pojilla kuin tytöillä. Kasvain ei pahanlaatuisuudestaan huolimatta leviä herkästi. Tauti on useimmiten satunnainen mutta voi myös liittyä perinnöllisiin oireyhtymiin: familiaaliseen adenomatoottiseen polypoosiin tai Beckwith–Wiedemannin oireyhtymään. Tautia on raportoitu myös Li–Fraumenin oireyhtymän yhteydessä.
Hepatoblastooman keskeisiä oireita ovat pullistuma oikealla ylävatsalla ja heikkenevä yleiskunto. Myös ikterusta voi esiintyä. Keuhkot ovat hepatoblastooman etäpesäkkeiden yleisin kohde. Diagnoosihetkellä tauti on levinnyt keuhkoihin 10–20 %:lla sairastuneista.
Hepatoblastooma on sangen harvinainen. Se yhdessä hepatosellulaarisen karsinooman kanssa kattaa arvioidusti vain 1–2 prosenttia kaikista lapsuusiän syövistä. Sairauden ilmaantuvuus on yksi tapaus miljoonaa alle 15-vuotiasta kohden. Mediaani-ikä diagnoosihetkellä on yksi vuosi. Hepatoblastoomia on joskus tavattu myös aikuisilla.
Auringonkukkaöljy

Auringonkukkaöljy on auringonkukan ("Helianthus annuus") siemenistä puristettua tai uutettua kasviöljyä. Auringonkukkaöljy on maailman neljänneksi suosituin kasviöljy, jonka edellä ovat vain soija-, palmu- ja rypsiöljy.
Auringonkukkaöljyä käytetään etenkin paistorasvana ja kosmetiikassa pehmentäjänä. Sen kysyntä kasvoi 1970-luvun loppupuolen Euroopassa, kun huoli kolesterolista alkoi vähentää eläinrasvojen suosiota ruoanlaitossa. 
Yhdysvalloissa on jalostettu 1990-luvulta alkaen uusia auringonkukkalajikkeita, joista valmistettujen öljyjen rasvahappokoostumus ja ominaisuudet poikkeavat suuresti perinteisestä auringonkukkaöljystä.
Eri lajikkeiden rasvahappojakauma.
Auringonkukkaöljyn rasvahappojakauma riippuu siitä, mitä lajiketta öljyn valmistukseen on käytetty. Lähes 70 prosenttia perinteisen auringonkukkaöljyn rasvasta on monityydyttymätöntä linolihappoa. Perinteisiä auringonkukkalajikkeita viljellään Pohjois-Amerikassa enää hyvin vähän, koska niistä valmistettu öljy ei sovellu paistamiseen. 
Suurin osa Yhdysvalloissa ja Kanadassa valmistetusta auringonkukkaöljystä tehdään nykyisin NuSun®-lajikkeen auringonkukista, joiden siemenet on jalostettu sisältämään tyypillisesti vain 26 prosenttia linolihappoa, mutta kokonaiset 65 prosenttia kertatyydyttymätöntä öljyhappoa. NuSun-öljy on lisäksi mautonta ja soveltuu paistamiseen, minkä vuoksi siitä on tullut Yhdysvaltojen ja Kanadan suosituin auringonkukkaöljy. Lajike syntyi, kun Yhdysvaltojen auringonkukkayhdistys päätti 1990-luvun puolivälissä muuttaa auringonkukkaöljyn rasvahappojakauman sellaiseksi, että se soveltuisi paremmin elintarviketeollisuuden käyttöön muun muassa teollisen transrasvan välttämiseksi. 
Uusin elintarviketeollisuutta varten kehitetty lajike on Nutrisun®, josta tehty öljy sisältää 72 prosenttia öljyhappoa ja 18 prosenttia tyydyttynyttä steariinihappoa (engl. "HOHS sunflower oil"). Nutrisunilla korvataan trooppisista öljyistä valmistettuja osittain kovetettuja kasvirasvoja. Kyseinen öljy on kiinteää huoneenlämmössä, ja sitä käytetään esimerkiksi paistamiseen sekä margariinin, jäätelön ja suklaan valmistukseen. Se soveltuu hyvin paistamiseen, koska se ei hapetu herkästi korkeissa lämpötiloissa. Se vaatii kuitenkin rasvanmuuntelukäsittelyn, ennen kuin sitä voi käyttää leivonnaisten ja suklaan valmistukseen
Lisäksi on olemassa myös korkean eli yli 80-prosenttisen öljyhappopitoisuuden omaavia lajikkeita, joista valmistettu öljy (engl. "high oleic sunflower oil") säilyy vielä kauemmin kuin 65-prosenttinen öljy.
Auringonkukkaöljyssä on rypsiöljyä vähemmän omega-3-rasvahappohin kuuluvan EPA:n esiastetta alfalinoleenihappoa.
Auringonkukkaöljyssä on runsaasti E-vitamiinia.
Suurimmat tuottajamaat.
Maatalousjärjestö FAO:n mukaan vuonna 2019 auringonkukkaöljyn neljä suurinta tuottajaa olivat Ukraina, Venäjä, Argentiina ja Turkki. Oheinen taulukko luetteloi ne kymmenen valtiota, joiden auringonkukkaöljyn vuosituotanto ylitti 300 000 tonnia (2019).
Norjan speciedaler

Speciedaler tai spesidaler (lyhennys spd.) oli Norjassa vuosina 1560–1875 käytössä ollut rahayksikkö. Sanan etymologia: riksdaler "in specie"
Tausta.
Euroopassa taaleri oli yleinen rahayksiköstä käytetty nimi. Ensimmäiset hopeakolikot, jotka olivat myös speciedalerin esikuvana, lyötiin Tirolissa 1486. Yleisin esikuva taalereille oli kuitenkin Böömin Joachimsthalissa vuodesta 1519 painettu taaleri. Myös emämaa Tanskassa käytettiin taalereita ja kolikkolöydöt kertovat omaa kieltään eurooppalaisista valuutoista, eritoten itävaltalaisista, saksalaisista ja hollantilaisista taalereista, jotka olivat myös yleisesti käytettyjä maksuvälineitä Tanska-Norjassa.
Vuonna 1544 species-riikintaaleri tuli Tanska-Norjan kolikkojärjestelmän perustaksi. Ensimmäinen norjalainen taaleri lyötiin Gimsøyn luostarissa Skienin lähistöllä 1546. Norjalainen speciedaler sisälsi varsin tasaisesti hopeaa aina "riksbankdaler"in tuotannon aloittamiseen saakka vuonna 1813.
Ensimmäiset speciedalerit olivat 30 gramman painoisia hopeakolikoita, joisen hopeapitoisuus oli 87,5 %. Myöhemmin painettiin myös speciedaler-seteleitä.
Arvot ja kuvat.
Kaiken kaikkiaan oli olemassa 4, 3, 2, 1, ½, ¼ ja ⅛ arvoisia speciedaler-kolikoita. Niitä lyötiin seuraavien Tanskan ja Ruotsin kuninkaiden aikaan: Kristian III, Kristian IV, Fredrik III, Kristian V, Fredrik IV, Fredrik V, Kristian VII, Kaarle XIV Juhana, Oskar I, Kaarle XV ja Oskar II.
Specidalerin käyttö loppui, kun Ruotsi, Norja ja Tanska siirtyivät käyttämään kruunuja ja äyrejä Skandinavian rahaliiton solmimisen jälkeen 1873.
Valeri Stoljarov

Valeri Stoljarov (s. 18. tammikuuta 1971 Pietari, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen yhdistetyn kilpailija.
Stoljarov saavutti olympiapronssia normaalikilpailussa Naganon talviolympialaisissa 1998. Ramsaun maailmanmestaruuskilpailuissa 1999 hän saavutti uransa toisen arvokisamitalin, kun Venäjän yhdistetyn joukkue sijoittui pronssille joukkuekilpailussa. Samoissa MM-kilpailuissa hän sijoittui normaalikilpailussa seitsemänneksitoista, joka on hänen henkilökohtaisen uransa paras MM-sijoitus.
Stoljarovin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa on kuudes sija, jonka hän saavutti kahdesti tammikuussa 1997. Kevään 1997 aikana hän sijoittui maailmancupissa kymmenen parhaan joukkoon yhteensä neljä kertaa. Kauden 1996–1997 jälkeen hän oli maailmancupin loppupisteissä yhdeksäs.
Biff Tannen

Biff Tannen on Thomas F. Wilsonin esittämä kuvitteellinen hahmo "Paluu tulevaisuuteen" -elokuvatrilogiassa.
Biffin hahmosta nähdään useita versioita trilogian aikana. Ensimmäisessä elokuvassa hänet nähdään vuonna 1985, 47-vuotiaana kovanaamana, joka "pompottelee" alaistaan George McFlyta, sekä vuonna 1955 17-vuotiaana, joka oli jo silloin väkivaltainen kiusaaja. Marty McFlyn muutettua tulevaisuutta vuoden 1985 Biff paljastuu kiertäväksi autonpesijäksi, joka mielistelee ja pokkuroi kuuluisaksi kirjailijaksi kehittynyttä George McFlyta vahatessaan tämän BMW:tä.
Toisen elokuvan alussa vuoden 2015 Biff nähdään 78-vuotiaana ukonkäppänänä, joka on hyvin tyytymätön siihenastiseen elämäänsä. Hän pääsee kuitenkin vahingossa perille Doc Brownin rakentamasta aikakoneesta ja menneisyydestä tulleen Martyn ajatuksesta ottaa mukaansa tilastokirja, jossa ovat kaikki USA:n ammattilaissarjojen ottelutulokset vuosilta 1950–2000. Doc saa Martyn luopumaan ajatuksesta, mutta Biff kaappaa kirjan, varastaa aikakoneen ja vie kirjan menneisyyden itselleen vuoteen 1955. Vuoden 1955 Biff ryhtyy käyttämään kirjaa rikastuakseen vedonlyönnissä ja vuoteen 1985 mennessä hänestä on tullut eräs maan rikkaimmista miehistä, jonka takia USA:sta on tullut dystopia. Biff on myös ampunut George McFlyn ja saanut vaimokseen Lorraine Bainesin, josta toisessa tulevaisuudessa olisi tullut Martyn äiti. Marty ja Doc joutuvatkin vielä palaamaan vuoteen 1955 tuhotakseen kirjan ja korjatakseen tulevaisuuden ennalleen.
Kolmannessa elokuvassa Biffistä nähdään vain ensimmäisen elokuvan lopussa nähty versio.
Sarjan aikana nähdään joitakin Biffin sukulaisia, kuten hänen pojanpoikansa Griff Tannen ja esi-isänsä ”Mad-Dog” Tannen. Thomas F. Wilson näytteli myös näitä roolihahmoja.
Koisaperhosmaiset

Koisaperhosmaiset (Pyraloidea) on hyvin runsaslajinen, aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Siihen kuuluu pienikokoisia, öisin aktiivisia perhosia, joilla on pitkät raajat ja kapea vartalo. Yläheimoon kuuluu merkittäviä tuholaisia, kuten jauhokoisa. Kaikkiaan lajeja on ainakin yli 16 000, mutta määrä voi olla yli 20 000. Keskeinen tuntomerkki on parillinen kuuloelin, joka sijaitsee takaruumiin ensimmäisen segmentin vatsapuolella.
Monet koisaperhosmaisista elävät toukkavaiheensa kasvin lehdestä kierretyn rullan sisällä, toiset vapaina ravintokasvilla tai loisivat muurahais- tai mehiläispesissä. Muutamat lajit ovat erikoistuneet elämään eläinten raadoilla tai jätöksillä.
Masaki Sumitani

Masaki Sumitani (住谷正樹, s. 18. joulukuuta 1975) on japanilainen wrestling-painija ja koomikko, joka tunnetaan etenkin hahmostaan Razor Ramon Hard Gay (レイザーラモン HG).
Sumitani kävi Doshishan yliopistoa ja ryhtyi pian valmistuttuaan täysipäiväiseksi koomikoksi. Hän liittyi Yoshimoto Kogyoon ja esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran 1999. Hän oli tutustunut wrestingiin jo lukioaikoinaan ja jatkoi painiuraansa 2005 HUSTLE-promootiossa, ja voitti eroottisen terroristin Yinlingin ensimmäisessä ottelussaan. Sittemmin hän johti HUSTLE-armeijan Generalissimus Takadan hirviöarmeijaa vastaan.
Kuuluisin Sumitanin hahmoista on vuonna 2002 ensiesiintymisensä tehnyt Hard Gay (ハードゲイ, Hādo Gei), joka nousi kansalliseen kuuluisuuteen lopulta 2005. Hard Gay -hahmon tyyliin kuuluu avustaa ihmisiä erilaisissa asioissa tiukkaan nahka-asuun, koppalakkiin ja aurinkolaseihin sonnustautuneena lanteitaan pyörittäen stereotyyppisen homoseksuaalin elkein Ricky Martinin "Livin’ la vida locan" soidessa taustalla. Hahmolla on myös useita vakiofraaseja, kuten "Dōmō Hādogei dēsu."
Sumitani meni 2006 naimisiin uimapukumalli Anna Suzukin kanssa. Hän on myös julkaissut singlen "Young Man", joka on versio Village Peoplen kappaleesta "YMCA."
Jerry Robinson

Jerry Robinson (1. tammikuuta 1922 Trenton, New Jersey, Yhdysvallat – 7. joulukuuta 2011 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, joka tuli tunnetuksi 1940-luvun "Batmanista". Hän oli erityisen merkittävä henkilö Jokerin luomisessa.
Robinson toimi National Cartoonists Societyn puheenjohtajana vuosina 1967–1969. 89-vuotias Robinson menehtyi New Yorkissa 7. joulukuuta 2011.
Jean Ritchie

Jean Ruth Ritchie (8. joulukuuta 1922 Viper, Kentucky – 1. kesäkuuta 2015 Berea, Kentucky) oli yhdysvaltalainen laulaja ja Appalakkien dulcimerin soittaja. Hän oli eräs maansa kansanmusiikin keskeisistä nimistä.
Ritchie syntyi Kentuckyssa köyhien vanhempiensa neljästätoista lapsesta nuorimpana. Hän teki kansanmusiikin esityksen lisäksi huomattavaa työtä kansanlaulujen kerääjänä ja tallettajana.
Ritchien kymmenien levytysten joukossa ovat "Carols for All Seasons" (1959) ja "None But One" (1977).
KA-BAR

KA-BAR on yhdysvaltalaisen KA-BAR Knifes Inc. -yhtiön valmistama veitsimallisto. 
Tunnetuin KA-BAR -malli on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain merijalkaväelle suunniteltu Bowie-veitsen mallinen taisteluveitsi.
Héctor Rossetto

Héctor Decio Rossetto (8. syyskuuta 1922 – 22. tammikuuta 2009) oli argentiinalainen shakinpelaaja. Hän sai kansainvälisen mestarin tittelin vuonna 1950 ja suurmestarin 1960. 
Rossetto, viisinkertainen argentiinanmestari (1941, 1944, 1945, 1947, 1961, 1972), voitti "Mar de Plata" -turnaukset 1949 ja 1952. Hän kilpaili shakkiolympialaisissa kuudesti vuosien 1950 ja 1972 välillä, voittaen ne vuonna 1952.
Rossetto syntyi Bahía Blancassa. Hän kuuluu Miguel Najdorfin ohella maansa tunnetuimpiin lajin taitajiin.
Saappaat edellä

Saappaat edellä on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani.
Rähinäremmi (romaani)

Rähinäremmi on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani, joka julkaistiin vuonna 1966.
Hävittäjä-ässä (romaani)

Hävittäjä-ässä on Niilo Lauttamuksen kirjoittama sotaromaani vuodelta 1975.
Juoni.
Pääosiltaan talvi- ja jatkosotien aikaan sijoittuvan romaanin päähenkilö on hävittäjälentäjä "Toivo Kuikka", romaanin alussa arvoltaan kersantti, lopussa lentomestari. Romaanissa kuvataan ilmasodan tapahtumia yksittäisten taistelukohtausten ja sotilaskohtaloiden kautta. Lisäksi sen keskeisiä elementtejä ovat lentäjien aseveljeys ja muu sosiaalinen elämä. Tärkeä osa on päähenkilö Toivon ja pohjalaisen maanviljelijän tyttären "Maija Jurron" rakkaustarina. Tarinan edetessä Toivo Kuikka kehittyy lentäjänä ja saa yhä tehokkaampia koneita. Ensimmäiseksi hän lentää koulutuslentoja nimeämättömillä harjoituskoneilla, talvisodassa Fokker D.XXI:llä ja jatkosodassa Brewsterillä ja lopulta Me 109:llä.
Ilmataisteluiden ja -voittojen myötä hänen henkiset paineensa kuitenkin kasvavat. Niitä lievittää väliaikaisesti sosiaalinen hyväksyntä, jota hän saavuttaa Maijan vanhempien silmissä ja joka tekee mahdolliseksi avioliiton Maijan kanssa. Toivo on kasvanut huutolaisena. Huutolaislapsuuden tuottama sosiaalinen jännite nousee esiin hänen suhteessaan Maijan vanhempiin ja kilpakosijaan.
Sallasta itään

 Sallasta itään on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani. Sallasta itään on julkaistu myös Veikko Honkasen lukemana äänikirjana.
Vänrikki Virtasen sissikomppania on lepäämässä syksyllä 1943, kun se hälytetään äkkiä varastoja räjäyttäneen vihollisjoukon kimppuun. Pian komppania joutuu väijytykseen ja vääpeli Jussi Kesti huomaa makaavansa vaikeasti päähänsä haavoittuneena suolla kaukana komppaniastaan.
Kenttävartio Susi

 Kenttävartio Susi on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani, joka sijoittuu vuoden 1942 Syvärille.
Tukikohta palaa

 Tukikohta palaa on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Tie helvettiin

 Tie helvettiin on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Kirja kertoo sissikomppaniasta, joka on määrätty Uhtuan suunnalle kuukaudeksi vartioimaan sen pahamaineisinta tukikohtaa.
Maaselän sissit

 Maaselän sissit on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Ritarivääpeli

 Ritarivääpeli on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Jauhokoisa

Jauhokoisa ("Ephestia kuehniella", syn. "Anagasta kuehniella") on koisien heimoon kuuluva pikkuperhonen. Se on yleinen viljatuotteita turmeleva tuhohyönteinen. Jauhokoisa lentää öisin ja päivisin se istuu hämärissä ja varjoisissa paikoissa seinillä ja katoissa siivet suljettuina.
Aikuinen jauhokoisa on vaaleanharmaa, tummemman harmaiden juovien kuvioima. Vartalo on noin 12 mm pitkä, siipien kärkiväli 16–20 mm. Toukka kasvaa 2 cm pitkäksi, se on harvakarvainen ja väriltään muuten melkein valkea, mutta pää on musta. Toukka syö jauhoja ja erittää hämähäkin seittiä muistuttavaa rihmaa, joka aiheuttaa jauhojen paakkuuntumista. Aikuinen perhonen ei syö mitään.
Jauhokoisan toukat muistuttavat intianjauhokoisan toukkia; aikuinen on eri värinen.
Poventsan korpit

 Poventsan korpit on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani, joka ilmestyi vuonna 1977.
Syksyllä 1943 sissikomppania saa tehtäväkseen räjäyttää huoltotukihdon Vienanmeren kanavalla. Venäläiset tekevät kuitenkin vastaiskun jo operaation alussa.
Sissikapteeni

 Sissikapteeni on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Syvärin sissit

 Syvärin sissit on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Adrienne King

Adrienne King (s. 4. helmikuuta 1960) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan pääroolistaan kauhuelokuvassa "Perjantai 13." vuodelta 1980.
King syntyi ja kasvoi Long Islandin Oyster Bayssa Yhdysvalloissa. Hän esiintyi nuoruudessaan useissa mainoksissa ja yritti saada kuuluisuutta aloittaakseen elokuvauran. Hän osallistui "Perjantai 13." -elokuvan koe-esiintymiseen ja pääsi pääosaan näyttelemään Alicea. Elokuvasta tuli menestys, ja King joutui erään pakkomielteisen ihailijan vainoamaksi. Kun vainoaja saatiin kiinni, King vetäytyi julkisuudesta, mutta vieraili kuitenkin elokuvan ensimmäisessä jatko-osassa. Hän myös oli taustatanssijana elokuvassa "Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa", mutta mainintaa ei ole lopputeksteissä.
Rob Schneider

Robert Michael ”Rob” Schneider (s. 31. lokakuuta 1963) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän tuli alun perin tunnetuksi "Saturday Night Live" -ohjelmasta ja on sittemmin esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Deuce Bigalow – 10 dollarin gigolo" (1999), "Elukka" (2001) ja "The Hot Chick" (2002). Elokuvassa "Aina eka kerta" (2004) Schneider esittää Henry Rothin (Adam Sandler) ystävää.
Schneider syntyi San Franciscossa, Kaliforniassa, ja valmistui Terra Nova High Schoolista vuonna 1982. Hänellä on juutalaisia, saksalaisia ja filippiiniläisiä sukujuuria. Suureen suosioon noussut laulaja Elle King on Rob Schneiderin tytär.
Schneiderilla oli vuonna 2006 vähemmän mairitteleva kunnia voittaa huonoimman miespääosan Razzie elokuvasta "Deuce Bigalow: Koko Euroopan gigolo" (2005). Hänen ohjaajandebyyttinsä oli elokuvassa "Big Stan" vuonna 2008.
João Pinto (jalkapalloilija, 1971)

João Manuel Vieira Pinto (s. 19. elokuuta 1971 Porto, Portugali) on portugalilainen entinen jalkapalloilija.
Pinto oli yksi Portugalin "kultaisen sukupolven" tähdistä. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Pinto edusti vuosina 1988–1990 ja 1991–2008 kotimaassaan Boavistaa, Benficaa, Sportingia ja Bragaa. Kotimaansa ulkopuolella hän edusti espanjalaista Atlético Madridia vuosina 1990–1991. Pinto saavutti urallaan kaksi Portugalin-mestaruutta ja neljä Portugalin cupin voittoa.
Portugalin maajoukkueessa Pinto pelasi vuosina 1991–2002 81 ottelua ja teki niissä 23 maalia. Hän edusti Portugalia EM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 2000 sekä MM-kilpailuissa vuonna 2002, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa Portugalin kaikissa kolmessa ottelussa mutta ajettiin ulos kentältä kolmannessa ottelussa jo 27. minuutilla. Pinto oli voittamassa nuorten maailmanmestaruutta Portugalin riveissä vuosina 1989 ja 1991.
Les Crasheurs De Feu

Les Crasheurs De Feu on vuonna 2006 julkaistu kirja saksalaisesta industrial metal -yhtye Rammsteinista. Se sisältää paljon haastatteluja ja kuvia Rammsteinista. Kuvat ovat mustavalkoiset ja kirja on ranskankielinen.
Jyväskylä Jaguars

Jyväskylä Jaguars (ent. Jyväskylä Jaguaarit ja Jyväskylän Seudun Jaguaarit) on amerikkalaisen jalkapallon erikoisseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2025 I-divisioonassa ja naisten I-divisioonassa. Lisäksi seuralla on juniorijoukkueet useissa ikäryhmissä.
Kaudella 2007 miesten edustusjoukkue saavutti seurahistorian ensimmäisen SM-mitalin sijoittumalla kolmanneksi ja uusi saavutuksen seuraavana vuonna. Vuotta aikaisemmin seura juhli I-divisioonan voittoa ja Vaahteraliigaan nousua. 
Joukkue on pelannut vaahteraliigassa vuosina 2000-2005 sekä 2007-2013. Naisissa Jaguaarit on juhlinut myös Suomen mestaruutta vuonna 2000.
Kaudeksi 2018 seura pudottautui I-divisioonasta II-divisionaan, vuonna 2022 III-divisioonaan nousten takaisin II-divisioonaan vuonna 2023 ja kauteen 2024 asti pelasi siellä. 
Kaudelle 2025 joukkue nousi takaisin I-divisioonaan.
Saavutukset.
Edustusjoukkue Miehet
Edustusjoukkue Naiset
A-Juniorit
B-Juniorit
C-Juniorit
D-Juniorit
U13-Sarja
U15-Sarja
Jyväskylä Pirates.
Jyväskylä Pirates oli Jyväskylä Jaguarsin kehitysjoukkue. Joukkue pelasi II-divisioonaa vuosina 2010–2012, sekä nimellä Päijänne Pirates vuosina 2003–2005. Kehitysjoukkue teki paluun kaudella 2017. Pirates pelasi kausilla 2017-2018 IV-divisioonassa pelin 7vs7-varianttia pärjäten pienellä rungolla suhteellisen hyvin ja tämän kautta pelaajia nousi edustusjoukkueeseen asti.
Paratiisikala

Paratiisikala ("Macropodus opercularis") on pieni värikäs aasialainen kala. Niitä on tuotu Eurooppaan akvaariokaloiksi jo 1800-luvulla yhtenä ensimmäisistä lajeista kultakalojen jälkeen.
Koko ja ulkonäkö.
Paratiisikala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen vartalo on punaisen ja sinisen kuviollinen. Värit muuttuvat kalan mielentilan mukaan tummemmiksi ja vaaleammiksi. Koiraan pyrstö ja evät ovat suuret liehukkeet, mutta eivät yhtä isot kuin taistelukalalla.
Alkuperä.
Paratiisikala elää luonnossa Itä-Aasiassa Koreasta Pohjois-Vietnamiin, joissa, ojissa ja kastelukanavissa. Labyrinttielimensä avulla se pärjää vähähappisissakin lampareissa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Paratiisikalat ovat melko aggressiivisia lajitovereitaan ja pienempiä kaloja kohtaan. Samassa akvaariossa ei voi yleensä pitää enempää kuin yhtä koirasta.
Kutuvalmis koiras rakentaa kuplapesän ja houkuttelee naaraan siihen. Kutemisen jälkeen koiras suojelee pesää poikasten kuoriutumiseen asti, ja hätistää naaraankin pois. Kotiakvaariossakin on melko helppoa saada kalat kutemaan, mutta poikasten kasvatus on haastavampaa, koska ne tarvitsevat hienojakoista ruokaa, mutta veden pitäisi silti pysyä hyvälaatuisena.
Vesiolot ja ravinto.
Paratiisikala elää luonnossakin monenlaisissa vesissä, ja kestää monenlaisia lämpötiloja ja labyrinttielimensä takia vähähappisia olosuhteita. Aikuiset yksilöt pärjäävät lämpötiloissa 15-28 °C. Kalat innostuvat kutemaan veden lämmitessä yli 22 °C, mielellään lähelle 25 °C, kun taas poikasille sopii 20-24 °C.
Sopiva veden pH-arvo on 6–8, kovuus (dH) 5–19.
Luonnossa paratiisikalat syövät hyönteisiä, muita selkärangattomia, pikkukaloja ja niiden mätiä. Akvaariossa sille annetaan pakastettujen eläinten kuten surviaisentoukkien lisäksi hiutaleruokaa tai pieniä pellettejä.
Lippulehtikala

Lippulehtikala ("Pterophyllum altum") on eteläamerikkalainen kirjoahven, jota pidetään myös akvaarioissa pienikokoisemman sukulaisensa lehtikalan tavoin. 
Koko ja ulkonäkö.
Lippulehtikala on litteä ja korkea, muistuttaa muodoltaan syrjällään uivaa lehteä. Hopeansävyisellä pohjalla on kolme ruskeaa pystyraitaa ja punertavia juovamaisia kuvioita, jotka ulottuvat evään asti. Pitkät evät korostavat lehtimäisyyttä. Aikuisen kalan korkeus evineen voi olla luonnossa lähes puoli metriä. Laji risteytyy lehtikalan kanssa.
Alkuperä.
Lippulehtikalat ovat kotoisin Orinoco- ja Rio Negro-jokien vesistöistä Venezuelan, Kolumbian ja Pohjois-Brasilian alueelta. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Lippulehtikala voi olla aggressiivinen muita lajeja kohtaan. Se kutee tyypillisesi puunjuurelle tai muun kiinteän rakenteen päälle. Lippulehtikalapariskunta jää tämän jälkeen vartioimaan kutua ja ajaa tunkeilijat pois reviiriltään. Poikaset selviävät harvoin kotiakvaariossa. 
Vesiolot.
Lippulehtikalat suosivat vettä, jonka pH on 4.5–5.8, kovuus varsin pehmeä ja lämpötila 26–29 °C. Koska kala voi kasvaa korkeaksi, se tarvitsee ison akvaarion.
Saumakirjoahven

Saumakirjoahven ("Aequidens rivulatus") on etelä- ja keskiamerikkalainen kirjoahvenlaji, jota pidetään myös akvaariokalana. Sen englanninkielinen nimi ”green terror” kertoo lajin aggressiivisuudesta.
Koko ja ulkonäkö.
Saumakirjoahven on isopäinen, harteikkaan oloinen kala, joka voi kasvaa 20 cm pitkäksi. Väriltään se on aikuisena vihertävän ruskea, evissä näkyy hohtavia sinisen, vihreän ja oranssin sävyjä. Kyljessä on tumma, sormenjäljen muotoinen läikkä. Koiraalle kehittyy vanhemmiten otsakyhmy. Evän kärkien perusteella voidaan erotella kullan ja hopean sävyiset värimuodot. Nuoret yksilöt ovat ruskeampia, niiden kyljissä on sininen häivähdys, ja niitä on joskus akvaariokaupassa myyty sinikirjoahvenina.
Alkuperä.
Saumakirjoahven on kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikan Tyyneenmereen laskevista joista Perun Tumbes-joen ja Ecuadorin Esmeraldas-joen väliltä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Kalojen aggressiivisuus vaihtelee yksilöstä toiseen. Pienten kalojen seurassa saumakirjoahven on riski, ja kutuhalujen lisääntyessä se on erittäin reviiritietoinen.
Vesiolot ja ravinto.
Sopiva lämpötila on 24–26 °C. Iso kala syö ja ulostaa paljon, joten veden laatua pitää seurata. Sopivaa ruokaa ovat lihapitoiset sekoitteet ja pakastetut pikkueläimet kuten surviaisentoukat.
Bay

Bay on Somalian alue, jonka pääkaupunki on Baidoa. Bayssa suurin klaani on rahanwein, myös hawiyeen kuuluu alueen asukkaita. Alueen pinta-ala on 35 156 neliökilometriä. Vuonna 2013 asukkaita arvioitiin olevan 766 254.
Vuosina 1991–1993 aluetta vaivasi nälänhätä.
Gedo

Gedo on Somalian alue, jonka pääkaupunki on Garbahaarrey. Alue sijaitsee maan lounaisosassa Kenian ja Etiopian vastaisella rajalla. Sen pinta-ala on 60 389 neliökilometriä. Vuonna 2008 asukkaita arvioitiin olevan noin 555 000.
Vuonna 2007 alueella oli tuhansia pakolaisia, joille rakennettiin pakolaisleirejä Kenian rajan tuntumaan.
Aluetta vaivasi nälänhätä. Levottomuuksien takia ruoka-apua oli vaikea saada paikalle, kun Kenia kielsi maakuljetukset rajan yli.
Keski-Juba

Keski-Juba eli Jubbada Dhexe on Somalian alue, jonka hallintokeskus on Bu'aale. Alue on saanut nimensä alueen halki virtaavasta Jubbajoesta. Vuonna 2006 alueella oli pahoja tulvia.
Alueen pinta-ala on 9 836 neliökilometriä. Se on Somalian parasta maanviljelysseutua, koska Jubba-joen laaksossa on riittävästi kosteutta ja ravinteita. Vuonna 2008 asukkaita arvioitiin olevan noin 349 000.
Alueella on Somalian ja koko maailman alhaisin inhimillisen kehityksen indeksi: vuonna 2019 se oli vain 0,232.
Ala-Juba

Ala-Juba eli Jubbada Hoose on Somalian alue, jonka pääkaupunki on Somalian kolmanneksi suurin kaupunki Kismayo.
Ala-Juba sijaitsee maan lounaisimmassa kolkassa Kenian vastaisella rajalla. Alueen pinta-ala on 42 876 neliökilometriä. Vuonna 2008 asukkaita arvioitiin olevan noin 643 000.
Frank Coraci

Frank Coraci (s. 3. helmikuuta 1966) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja sekä -käsikirjoittaja ja vähäisten sivuosien näyttelijä. Hän on tehnyt huomattavaa yhteistyötä varsinkin näyttelijä-muusikko Adam Sandlerin kanssa.
Coraci syntyi Long Islandilla, New Yorkin osavaltiossa. Hänen teostensa joukossa ovat "Kosto elää" (1994), "The Wedding Singer" (1997), "Juomahemmo" (1998), "Maailman ympäri 80 päivässä" (2004) ja "Klik!" (2006).
Joseph Castanon

Joseph Michael Castanon (s. 19. elokuuta 1997) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet muistetaan kansainvälisesti parhaiten Ben Newmanin roolista elokuvassa "Klik!" (2006); hänen isäänsä esitti pääosan näyttelijä Adam Sandler. 
Castanon syntyi Denverissä, Coloradossa.
Sylvi Kunnas

Sylvi Alice Kunnas-Vehmas (o.s. "Karlsson", 3. tammikuuta 1903 Turku – 26. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kuvittaja ja taidemaalari.
Elämä.
Kunnas syntyi Turussa ja opiskeli Turun piirustuskoulussa, jossa vallitsi modernismille suopea henki. Toisaalta vasta itsenäistyneen Suomen ilmapiirissä naisen ei ollut helppoa toimia taiteilijana , ja Sylvi Kunnaskin siirtyi opiskelemaan Helsinkiin Taideteollisuuden keskuskoulun opettajalinjalle. Hänen ei kuitenkaan tiedetä koskaan suunnitelleen opettajaksi ryhtymistä, vaan hän jatkoi edelleen omaa taiteellista työtään. Pääkaupungissa Kunnas etsiytyi Helsingin modernistisiin piireihin ja liittyi tulenkantajien kirjallis-taiteelliseen toveriryhmään. Hänestä tulikin Tulenkantajien piirin keskeinen kuvataiteilija.
Sylvi Kunnas avioitui taidemaalari Wäinö Kunnaksen, kanssa 1924, ja perheeseen syntyi kaksi tytärtä. Perhevelvollisuudet katkaisivat Sylvi Kunnaksen opinnot, mutta hän toimi edelleen aktiivisesti taiteilijapiireissä ja jatkoi luovaa työtään ahkerana kuvittajana. Kunnas kuvitti albumeja, lehtiä ja kirjoja. 1920-luvulla ilmestyneen Tulenkantajat-lehden kuvituksista suurin osa oli Sylvi Kunnaksen käsialaa. Hänen päätyönsä kuvittajana on Mika Waltarin ja Olavi Laurin (oik. Olavi Paavolainen) runokokoelman "Valtatiet" (1928) kuvitus ja kansikuva. Kokoelma edustaa sekä runojensa että kuvituksen osalta urbaania futurismia ja koneromantiikkaa. Kansi on rohkean ekspressiivinen ja edustaa Suomessa harvinaista kansainvälistä Art Deco -tyyliä.
­Wäinö Kunnaksen kuoltua Sylvi Kunnas avioitui taidekriitikko Einari J. Vehmaksen kanssa 1930, ja perheeseen syntyi vielä tytär. Vaikka perhevelvoitteet vaativat suuren osan ajasta, Kunnas toimi kuvittajana 1940-luvun lopulle saakka. Ulkomaisten esikuvien pohjalta hän kehitti tunnistettavan ja modernistisen tyylin, jonka tunnusmerkkejä olivat vapaamuotoinen kuva-ala, koristeellisuus ja varjostukseton, notkea tussiviiva. Hän erikoistui runouden kuvittamiseen ja teki kansikuvia muun muassa Elina Vaaran, Edith Södergranin ja tyttärensä Kirsi Kunnaksen runokokoelmiin.
Toisen maailmansodan jälkeen Kunnas siirtyi kuvittajasta taidemaalariksi. Hänen laajassa tuotannossaan on muotokuvia, kaupunki- ja luontokuvia sekä vaaramaisemia. Tulenkantajapiirissä muodostuneet ystävyyssuhteet säilyivät edelleen, merkittävimpinä Olavi Paavolainen, Helvi Hämäläinen ja runoilija ja kriitikko Lauri Viljanen.
Vehmaksen ja tulenkantajien näkemykset saattoivat vaikuttaa siihen, että Kunnas pysyttäytyi koko uransa ajan esittävässä maalaustaiteessa ja jäi pois ajan avantgardesta. Hänen maalaustuotantonsa on kuitenkin modernistista, taiteelliset ratkaisut ja taiteilijan kädenjälki ohittavat ulkoisen todellisuuden kuvaamisen. Sommittelussa näkyvät kubistiset vaikutteet, siveltimenkäyttö on usein ekspressiivistä, värit jopa fauvistisia. Kunnaksen tunnetuin maalaus on tulenkantajatoverin Elina Vaaran muotokuva vuodelta 1943. Sylvi Kunnaksen ensimmäinen yksityisnäyttely järjestettiin vasta sodan jälkeen, vuonna 1948.
Colleen Haskell

Colleen Marie Haskell (s. 6. joulukuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Kansainvälisesti hänet muistetaan parhaiten Riannan roolista elokuvassa "Elukka" (2001). Hän kilpaili myös "Selviytyjien" ensimmäisellä tuotantokaudella Malesiassa. 
Bethesdassa, Marylandissa syntynyt Haskell valmistui Walter Johnson High Schoolista ja Georgian yliopistosta.
Einari Wehmas

Aarne Einari Wehmas (27. marraskuuta 1898 Vesilahti – 8. kesäkuuta 1955 Kanariansaaret, Espanja) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1914–1918 ja sittemmin myös ulkomailla. Vehmas opiskeli Berliinissä Charlottenburgin Taideakatemiassa ja teki sen jälkeen opintomatkan Italiaan ja Pariisiin. Vuosina 1923–1924 hän opiskeli uudelleen Pariisissa ja vuosina 1928–1929 hän teki uuden opintomatkan Italiaan ja Pariisiin. Vehmas debytoi Turussa vuonna 1917. Hän osallistui taidenäyttelyihin kotimaassa ja Virossa.
Vehmas kuului aluksi Marraskuun ryhmään ja sitten Pro Arte-taiteilijaryhmään. Hänen tyylinsä lähenee kubismia. Hän ja Karl Ingelius maalasivat Turun Martinkirkon alttaritaulun. Vehmaksen maalaus "Katu Cachan’issa" on Viron Kansallismuseon kokoelmissa Tartossa ja maalaus "Ristiinnaulittu" Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistyksen kokoelmissa.
Vehmaksen puoliso oli vuodesta 1944 Kerttu Elin o.s. Sirén (kirjailija Elina Vaara). Hänen vanhempansa olivat kauppias Oskari Wehmas ja Fanny Amanda o.s. Laurila.
Skol (olut)

Skol on tanskalaisen Carlsberg-panimon valmistama olut. Ensimmäisen kerran olutta pantiin vuonna 1959, ja sen nimi tulee ruotsin kielen sanasta "skål". Nykyään olutta on saatavana muutamana eri versiona.
Skol tuli myyntiin Euroopassa vuonna 1964 ja Brasiliassa vuonna 1967. Vuonna 1979 sitä alettiin myydä alumiinitölkeissä. Vuonna 2004 olutta myytiin yli 20 maassa.
Vuonna 2000 São Paulossa järjestettiin ensimmäinen Skol Beats -festitaali, ja tuolloin julkistettiin oluesta valmistettu uusi "Beats"-maku. Vuonna 2006 julkistettiin sitruunanmakuinen "Skol Lemon".
Dyynimuura

Dyynimuura ("Formicivora littoralis") on erittäin uhanalainen varpuslintu, joka elää endeemisenä Cabo Frion lähistöllä Brasiliassa.
Dyynimuura on kooltaan noin 12,5 cm pitkä. Väritykseltään se on hyvin tumma. Koiras on musta lukuun ottamatta valkoisia viiruja siivissä, valkoista pyrstön päätä ja ruskeita alueita otsassa ja siivissä. Naaras on ruosteenruskea ja sen päässä on tummemman ruskea kruunu ja leveä musta kasvomaski. Pyrstö on naaraalla koiraan kaltainen. Dyynimuuran laulu on nopeita sarjoja korkeita "tschiuk"-ääniä. Kutsuääni on niin ikään korkea ja nasaalinen "kiu-kiu-kiu".
Dyynimuurat elävät rannikolla trooppisilla kuivilla pensasaroilla, joilla on paljon kaktus- ja ananaskasveja. . Dyynimuurakannan kooksi arvioidaan noin 250–1 000 yksilöä ja kannan arvellaan edelleen vähentyvän. Pääsyy kannan vähenemiseen on linnun elinympäristön tuhoaminen. Dyynimuurat elävät seudulla, joka on erittäin suosittua lomailualuetta. Rantoja onkin raivattu loma-asuntojen tieltä. Lisäksi oman uhkansa linnuille tuo alueella toimiva suolateollisuus.