tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metaforaan vetoaminen

Metaforaan vetoaminen argumentaatiovirheenä tarkoittaa argumentointia asiaan liittyvällä metaforalla. Yleisessä muodossaan metaforaan vetoaminen tapahtuu seuraavasti:
Esimerkki:
"Kaikilla aaseilla on pitkät korvat:"
"Jussi on aasi"
"Siispä Jussilla on pitkät korvat"
Tässä argumentaatiossa metaforana on ”Jussi (A) on aasi (B')”; aasi ("Equus asinis") on yleinen metafora yksinkertaisesta ja typerästä ihmisestä. Argumentin C (pitkäkorvaisuus) premissinä on ”kaikki "Equus asinis" -lajin edustajat” (B)), ei suinkaan ”kaikki typerät ja yksinkertaiset ihmiset (B')”. Argumentti olisi kuitenkin pätevä, mikäli kyseessä todellakin olisi Jussi-niminen "Equus asinis" -lajin yksilö (A) eikä ”aasi” olisi pelkkä metafora-attribuutti ihmiselle.
Wednesday Morning, 3 A.M.

Wednesday Morning, 3 A.M. on yhdysvaltalaisduo Simon &amp; Garfunkelin esikoisalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 1964. Se löysi kuulijakuntansa viiveellä, kun John F. Kennedyn murhalle omistetusta kappaleesta "The Sound of Silence" tehtiin alkuperäistä sähköisempi versio vuonna 1965. Kappaleesta tuli Simon &amp; Garfunkelin läpimurtohitti. Albumin uusi painos vuonna 1966 oli menestys, ja se nousi parhaimmillaan Billboard-listan 30. sijalle.
Geneettinen virhepäätelmä

Geneettinen virhepäätelmä on argumentaatiovirhe, jossa asian oletetusta alkuperästä tehdään arvo sinänsä. Tällöin päättely perustuu asian alkuperän luotettavuuden eikä asian itsensä arviointiin.
Geneettisen virhepäätelmän kaava on seuraava:
Esimerkki geneettisestä virhepäätelmästä:
"Minut on kasvatettu uskomaan jumalaan. Koska vanhempani sanovat, että jumala on olemassa, jumalan täytyy olla olemassa."
"Minut on kasvatettu uskomaan jumalaan. Koska nyt epäilen vanhempiani, ei jumalakaan todennäköisesti ole olemassa."
On kuitenkin huomattava, että joissain tapauksissa väitteen alkuperä on oleellinen sen totuusarvoa selvitettäessä. Väite voi olla esimerkiksi peräisin alan asiantuntijalta, jolloin se voi hyvinkin olla totta.
Kiinalainen keittiö

Kiinalainen keittiö syntyi Kiinan eri osissa ja on sieltä levinnyt ympäri maailmaa, myös länsimaihin.
Kiinalaisessa keittiössä ruoka esivalmistellaan ennen kypsentämistä huolella. Kiinalainen keittiö sisältää paljon riisiä. Monilla alueilla etenkin Pohjois-Kiinassa vehnäpohjaiset tuotteet, kuten nuudelit, ovat kuitenkin yleisempiä. Kiinalainen ateria koostuu tyypillisesti kahdesta osasta: hiilihydraattipitoisesta pääruoasta, kuten riisistä tai nuudeleista, sekä sen lisukkeesta, joka sisältää yleensä kasviksia, kalaa tai nautaa. Liharuoissa käytetään usein myös sian-, lampaan-, ankan ja kananlihaa. Liharuoat ovat usein marinoituja. Silloin tällöin kiinalaisessa ruoassa käytetään myös katkarapuja. Kiinalaisessa ruoassa on usein mukana maustekastikkeita. Sipuleista käytetään yleisimmin valkosipulia ja kevätsipulia. Mausteista käytetään eniten chiliä, inkivääriä ja pippureita, joihin lukeutuu sichuaninpippuri. Kiinassa juodaan paljon teetä. Alkoholijuomista yleisimmin tunnettu on Baijiu-niminen valkoviina. Jälkiruoissa yleisimpiä aineksia ovat hedelmät ja leivonnaisista yksi tunnetuimmista on kuukakku. Pohjois-Kiinassa ruoka on kaikkein mausteisinta ja Etelä-Kiinassa kaikkein miedointa. Kiinalaisista ruokalajeista yleisimpiä ovat keitot sekä uppopaistetut ja höyrytetyt ruoat. 
Ruokailussa käytetään yleensä syömäpuikkoja, keittojen syömisessä lusikkaa. Perinteisesti veitsen ja haarukan käyttöä on pidetty barbaarisena, koska näiden välineiden katsotaan muistuttavan aseita. Ruoka on tämän vuoksi usein pilkottu valmiiksi sopiviksi pieniksi paloiksi. Kala tarjotaan usein kuitenkin kokonaisena, josta aterioijat ottavat paloja puikoillaan.
Kiinalainen ruokakulttuuri voidaan jakaa karkeasti neljään osaan, joita usein nimitetään alueiden keskeisten kaupunkien tai maakuntien mukaan :
Kantonissa sanotaan ”syötävä on kaikkea, mikä liikkuu”. Eräs alueen tunnetuimmista ruokalajeista on nimeltään ”Lohikäärme taistelee tiikerin kanssa”, jonka pääraaka-aineet ovat kissa ja käärme. Kantonin kaupunkiin keskittyneet liikeyritykset pyydystävät jopa 10 000 kissaa eri puolilta Kiinaa, joista maksetaan keskimäärin 1,50$ kappaleelta. Viime vuosina kissan syömisestä on kuitenkin tullut sosiaalisesti arveluttavaa monille, erityisesti länsimaalaistuneille keskiluokkaisille kiinalaisille.
Agra

Agra (, ) on kaupunki Yamuna-joen varrella Intiassa Uttar Pradeshin osavaltiossa. Kaupungissa on kolme maailmanperintökohdetta. Kaupunki oli suurmogulien valtakunnan pääkaupunki vuosina 1526–1658 ja on nykyään tuon aikakauden muistomerkkiensä, Taj Mahalin, Agran linnoituksen ja Fatehpur Sikrin vuoksi tärkeä matkailukohde. Kaupungissa asui 1 574 542 ihmistä vuonna 2011 väestönlaskennan mukaan.
Historia.
Yleisesti ajatellaan että Agran perusti sulttaani Sikandar Lodi, Delhin sulttaanikunnan hallitsija vuonna 1506. Sulttaanikunnan viimeinen hallitsija Ibrahim Lodi hallitsi Agrasta käsin, ja ensimmäisen mogulihallitsijan Baburin valloitettua Lodin myös mogulit tekivät Agrasta pääkaupunkinsa. Agran merkitys kasvoi Akbarin, Jehangirin ja Shah Jahanin hallintokausilla, ja kaupungista tuli merkittävä taiteen, kulttuuri, talouden ja koulutuksen keskus. 
Nähtävyyksiä.
Agran kuuluisin rakennus, Taj Mahal, on yksi maailman tunnetuimmista muistomerkeistä ja UNESCOn maailmanperintökohde. Rakennus on Shah Jahanin lempivaimon Mumtaz Mahalin mausoleumi. Agran linnoitus tai Punainen linnoitus (ei pidä sekoittaa Delhin Punaiseen linnoitukseen) on myös maailmanperintökohde. Linnoituksen uudelleenrakensi Akbar vuonna 1565, ja Shah Jahanin aikana se uudistettiin palatsiksi. Tärkeitä rakennuksia linnoituksessa ovat Helmimoskeija, Diwan-e-Am ja Diwan-e-Khas (julkisen ja yksityisen audienssin salit), Jehangirin palatsi, Khaas Mahal, Sheesh Mahal (peilipalatsi) ja Musamman Burj.
Itmad-Ud-Daulahin hauta on keisarinna Nur Jehanin isälleen rakentama muistomerkki. Pienempi kuin muut Mughalien kauden haudat, hautaa on joskus kuvattu "korurasiaksi". Jama Masjid on suuri, prinsessa Jahanara Begumille omistettu vuonna 1648 rakennettu moskeija, joka tunnetaan erikoisesta kupolistaan ja minareettien puuttumisesta. Chini Ka Rauza taas on Shah Jahanin pääministerille Šīrāzin Allama Afzel Khal Mullah Shukrullahille omistettu hauta. Agrassa on myös Intian vanhin Mughal-puutarha Ram Bagh, jonka rakensi keisari Babur vuonna 1528. Se sijaitsee noin 2,5 kilometriä pohjoiseen Chini ka Rauzasta.
Björn Waldegård

Björn Waldegård (12. marraskuuta 1943 – 29. elokuuta 2014) oli ruotsalainen rallikuljettaja. Hän voitti kaikkien aikojen ensimmäinen henkilökohtaisen rallin maailmanmestaruuden vuonna 1979.
Waldegård muistetaan yhtenä kaikkien aikojen parhaista ja menestyneimmistä ruotsalaisista ralliautoilijoista. Hän voitti urallaan kaikkiaan 16 rallin MM-sarjan osakilpailua ja ylsi palkintokorokkeelle 35 kertaa. Vuoden 1979 maailmanmestaruus ratkesi Waldegårdin eduksi vain yhden pisteen erolla Suomen Hannu Mikkolaan.
Ura.
Waldegård oli mukana MM-sarjassa alusta asti (Monte Carlo -ralli 1973). Hänen viimeinen MM-rallinsa oli Safari-ralli 1992. Waldegård tunnettiin rallimaailmassa "Afrikan kettuna", sillä Waldegård keräsi yhteensä seitsemän voittoa Norsunluurannikon rallista ja Safari-rallista. 
Waldegård voitti vuoden 1990 Safari-rallin 46 vuoden ja 5 kuukauden ikäisenä ja hän oli pitkään vanhin MM-osakilpailun voittanut kuljettaja. Ennätyksen rikkoi Sébastien Loeb tammikuussa 2022.
Waldegård ja Stig Blomqvist ovat toistaiseksi ainoat ruotsalaiset rallin maailmanmestarit. Aktiiviuransa jälkeen Waldegård toimi muun muassa Eurosportin rallikommentaattorina.
Yksityiselämä.
Waldegård kuoli syöpään 70-vuotiaana.
Kurala (Turku)

Kurala on kaupunginosa ja historiallinen kylä Turun itäosassa vajaan neljän kilometrin päässä keskustasta. Hannunniitun alue kuuluu Kuralan kaupunginosaan.
Runsaan 3 000 asukkaan alueen rakennuskanta koostuu vaihtelevan ikäisistä pientaloista ja joistakin kerrostaloista. Alueella on säilynyt myös peltoja ja Turun reuna-alueille tyypillistä maalaismaisemaa. Kuralan liikekeskuksessa sijaitsi aiemmin K-Supermarket, baari, kebab-pizzeria ja kirpputori. K-Supermarket siirtyi Nummen kaupunginosaan vuosikymmenen vaihteessa. Nykyään entisen liikekeskuksen tiloissa toimii kuntosali, vanhainkoti ja lastenvaateliike. Kuralassa on lähikauppana K-Market, jonka lähistöllä on kebab-pizzeria sekä baari. Kuralan nimistö perustuu maatalouden työvälineisiin, esimerkiksi sirppi, varsta ja talikko.
Liikenneyhteydet.
Turun keskustasta Kuralaan pääsee runkobusseilla 2, 2A, 2B ja 2C sekä yölinjalla 28. Kuralan kautta kulkevat myös kehälinja 99 ja palvelulinja P2.
Alueen koulut.
Kuralassa sijaitsee Hannunniitun koulu.
Kuralan kylä.
Nimensä Kuralan kaupunginosa on saanut aiemmin Kaarinan kuntaan kuuluneesta mutta sittemmin yhdessä muiden Kaarinan alueiden kanssa Turkuun liitetystä Kuralan kylästä, jonka vanhat talot nykyään muodostavat Kuralan Kylämäen. Kylän taloista Kohmo on antanut nimensä läheiselle Kohmon kaupunginosalle. Kohmon jäljellä olevan osatalon, Ison-Kohmon, isäntänä toimi ennen Raisioon muuttoaan Urho Haavisto, ministeri ja maatalousvaikuttaja Heikki Haaviston isä.
Arktika-luokka

Arktika-luokka on Venäjän federaation ja aikaisemmin Neuvostoliiton kuuden ydinkäyttöisen jäänmurtajan muodostama alusluokka, jonka ensimmäinen alus "Arktika" saavutti ensimmäisenä pinta-aluksena pohjoisnavan 17. elokuuta 1977. Luokan aluksia rakennettiin vuosina 1975–1994. Viimeinen, Arktika-luokkaan laskettava, mutta kooltaan muita hieman suurempi '50 vuotta voitosta' valmistui vasta 2007. Niiden pituus on 148 metriä ja vauhti 18 solmua. Paino 23 000 t ja jäänmurtokyky max. 200 cm.
Neuvostoliiton romahduksen jälkeen ydinmurtajat luovutettiin kaupallisesti toimivan Murmansk Shipping Companyn käyttöön, mutta elokuussa 2008 alukset siirrettiin Rosatomille. Alusten kotisatama on Atomflot Murmanskin ulkopuolella.
Kaksi vanhinta alusta on poistettu käytöstä.
Alukset.
Alukset ovat kaksoisrunkoisia ja niiden ulompi runko on 48 ja sisempi 25 millimetriä paksu. Välissä oleva tila on täytetty painolastina käytetyllä vedellä. Alukset kykenevät murtamaan jopa viisimetrisen jääpeitteen.
Fourier

Fourier on seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös.
Fourier liittyy myös seuraaviin:
Aqtöbe

Aqtöbe (, ) on kaupunki Ilek-joen varrella Luoteis-Kazakstanissa Euroopan sekä Aasian rajalla. Kaupungissa on 523 665 asukasta (2022) ja se on Aqtöben alueen pääkaupunki. Aqtöbe on Kazakstanin viidenneksi suurin kaupunki. Kaupungin pormestari on Azamat Beket. Hänet nimitettiin virkaansa vuonna 2023. 
Historia ja nykypäivä.
Aqtöbe perustettiin vuonna 1869 linnoitukseksi. Nimi "Aqtöbe" tulee kazakin sanoista "aq" (valkoinen) ja "töbe" (kukkula). Kaupunki kasvoi erityisesti toisen maailmansodan aikana rautamalmin ja kromin käsittelyn keskuksena.
Aqtöbe tunnettiin myös lentokoulustaan. Esimerkiksi neuvostoaikana kaupungissa koulutettiin paljon lentäjiä.
Kaupunki oli tärkeä maanteiden (esimerkiksi eurooppatie E38) ja lentoliikenteen risteysasema. Kaupungin kautta kulkee Kazakstanin rautateiden sivurata.
Nykyään Aqtöbe on tärkeä teollisuuskaupunki.
Väestön kehitys.
Kaupunki on kasvanut merkittävästi 2000-luvulla.
lähde: 
Kulttuuri.
Kaupungin kulttuuriomaisuuteen kuuluvat lääketieteellinen instituutti, opettajankoulutuslaitos, planetaario, teatteri sekä useita museoita.
Urheilu.
Jalkapalloseura FK Aktobe pelaa maan pääsarjassa ja on voittanut Kazakstanin mestaruuden vuosina 2005, 2007, 2008, 2009 ja 2013 sekä Kazakstanin Cupin vuonna 2008. 
Liikenne.
Aqtöbe sijaitsee Orenburgin ja Taškentin rautatien varrella. Aqtöben rautatieasema sijaitsee kaupungin keskustassa. Aqtöbesta pääsee junalla Uralskiin, Saratoviin, Atırawiin, Aqtawiin, Astanaan (Kostanayn kautta), Qızılordaan, Šymkentiin, Biškekiin ja Almatyyn.
Aqtöben lentoasema, joka sijaitsee eteläisessä Aqtöbessa pääsee suorilla lennoilla Moskovaan, Astanaan, Šymkentiin, Aqtawiin sekä Almatyyn.
Aqtöbessa on kaksi linja-autoasemaa. Toinen sijaitsee kaupungin itäisellä puolella, josta pääsee Aqtöben alueen kaupunkeihin ja kyliin sekä Aqtöbesta katsoen lähellä oleviin kaupunkeihin Venäjällä Orskiin ja Orenburgiin. Linja-autoja menee päivittäin Astanaan. Toinen linja-autoasema sijaitsee kaupungin pohjoislaitamilla. Sieltä pääsee pääasiassa Venäjälle. Päivittäin linja-autoja menee Orskiin, Orenburgiin sekä Samaraan. Harvemmin linja-autoja menee myös Kazaniin, Jekaterinburgiin, Moskovaan, Krasnodar iin sekä Pietariin.
Päämoottoritiet A-27 sekä M-32 kulkevat kaupungin halki.
Bob Suter

 
Robert ”Bob” Suter (16. toukokuuta 1957 Madison, Wisconsin – 9. syyskuuta 2014 Madison, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Suter aloitti uransa NCAA-sarjassa Wisconsinin yliopiston joukkueessa, jossa pelasi kaudet 1975–1979. Los Angeles Kings varasi Suterin NHL:ään 1977 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 120. Samana vuonna Birmingham Bulls varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 58. Hän kävi pelaamassa kaudella 1978–1979 myös yhdeksän ottelua CHL-liigassa Tulsa Oilersin joukkueessa. Vuonna 1979 Suter nimitettiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. Se ylsi Lake Placidin 1980 talviolympialaisissa suuryllätykseen voittamalla Neuvostoliiton ja ottamalla olympiakultaa. Olympialaisten jälkeen Suter kieltäytyi Los Angelesin sopimustarjouksesta ja oli seuraavan kauden pelaamatta, jotta sai rajoittamattoman vapaan agentin statuksen. Hän teki sopimuksen Minnesota North Starsin kanssa mutta ei pelannut NHL:ssä yhtään ottelua. Kauden 1981–1982 Suter pelasi CHL-liigassa, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa, muutti takaisin kotikaupunkiinsa Madisoniin ja avasi urheilukaupan.
Pelaajauransa jälkeen Suter toimi kaudet 1984–1986 USHL-junioriliigajoukkue Madison Capitolsin valmentajana. Hän oli myös Capitol Ice Arena -jäähallin osaomistaja ja johtaja. Hän oli entisen NHL-pelaaja Gary Suterin isoveli ja nykyisen NHL-pelaaja Ryan Suterin isä. Hänen sisarenpoikansa Jeremy Dehner edustaa DEL-seura EHC Müncheniä. Myös hänen toinen isoveljensä, John Suter, pelasi jääkiekkoa Wisconsinin yliopiston joukkueessa vuosina 1973–1978.
Suter kuoli sydänkohtaukseen 57-vuotiaana 9. syyskuuta 2014.
Vannesaha

Vannesaha on työstökone, jolla leikataan puuta, metallia tai muita materiaaleja. Vannesahan nimi tulee käytetystä terästä, ohuesta metallivanteesta joka on varustettu hammastuksella. Vannesahaa käytetään puutöissä erityisesti kuvioiden sahaukseen. Jotkut mallit sopivat myös metallin ja muovin sahaamiseen.
Pienten työstökoneiden ohella olemassa myös isoja, sahalaitoksiin tarkoitettuja vannesahoja. Niitä käytetään tukkien sahaukseen. Ohut vannesahanterä leikkaa kapean raon, joten puuta menee vähemmän hukkaan kuin esimerkiksi pyörösahalla. Tukkien sahaamiseen tarkoitettua vannesahaa kutsutaan tukkivannesahaksi. Puuvannesahalla saadaan helposti tehtyä kaarevia ja jyrkkiä sahauksia. Lehtisaha on sopiva harrastekäyttöön.
Vannesaha koostuu kahdesta pyörästä, joiden ympärille vanne laitetaan ja tasosta, joka tukee sahattavaa kappaletta. Lisäksi vannesahassa on ohjuri, joka pitää terän halutussa kohdassa.
Nad Tatrou sa blýska

Nad Tatrou sa blýska () on Slovakian kansallislaulu. 
Laulu syntyi vuonna 1844, kun joukko Bratislavan evankelis-luterilaisen lyseon oppilaita osoitti mieltään Levočan kaupungissa erään slovakialaisen patriootin maastakarkotusta vastaan. Laulun sanoitti Janko Matúška levottomuuksien aikaan 1844, mutta sen sävel on otettu slovakialaisesta kansanlaulusta "Kopala studienku". Laulusta tuli suosittu vuosien 1848/49 levottomuuksien aikaan. Ensimmäinen painettu versio julkaistiin 1851. Vuonna 1920 laulun ensimmäisestä säkeistöstä tuli vastamuodostetun Tšekkoslovakian kansallislaulun osa. Se soitettiin välittömästi tšekkien kansallislaulun "Kde domov můj" jälkeen. Slovakian ollessa itsenäinen valtio vuosina 1939-1945, sen kansallislauluna oli panslaavilainen hymni "Hej, sloveni" sen alkuperäisessä, slovakiankielisessä muodossa "Hej, slováci". Vuonna 1945 Tšekkoslovakian yhtenäisyyden palautuessa maan kansallislaulu palautettiin ennalleen. 
Kun Slovakia itsenäistyi uudelleen vuonna 1993, tuli "Nad Tatrou sa blýskan" kahdesta ensimmäisestä säkeistöstä maan virallinen kansallislaulu Slovakian perustuslain 9. artiklan mukaan. 
Sanat.
Sanat slovakiksi:
Nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú,
Nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú,
Zastavme ich bratia, veď sa ony stratia, Slováci ožijú,
Zastavme ich bratia, veď sa ony stratia, Slováci ožijú,
To Slovensko naše posiaľ tvrdo spalo,
To Slovensko naše posiaľ tvrdo spalo,
Ale blesky hromu, vzbudzujú ho ktomu, aby sa prebralo,
Ale blesky hromu, vzbudzujú ho k tomu, aby sa prebralo,
Tatran yllä salamoi, ukkonen jyrisee raivokkaasti,
Tatran yllä salamoi, ukkonen jyrisee raivokkaasti,
Veljet, seisauttakaamme ne ja taas slovakit heräävät,
Veljet, seisauttakaamme ne ja taas slovakit heräävät,
Meidän Slovakiamme on ollut unessa pitkään,
Meidän Slovakiamme on ollut unessa pitkään,
Taas salamointi ja ukkonen saattaa sen eloon,
Taas salamointi ja ukkonen saattaa sen eloon,
Muut säkeistöt.
Hymnissä on myös kaksi säkeistöä, joita ei pidetä virallisen kansallishymnin osana:
Už Slovensko vstáva 
putá si strháva 
Hej rodina milá 
hodina odbila, 
žije matka Sláva 
Ešte jedle rastú 
na krivánskej strane 
Kto jak Slovák cíti, 
nech sa šable chytí, 
a medzi nás vstane
Kuivaniemen rautatieasema

Kuivaniemen rautatieasema () oli Suomen rataverkon liikennepaikka nykyisin Iihin kuuluvan entisen Kuivaniemen kunnan keskustaajaman länsipuolella rataosalla . Rautatieasema sijaitsee aivan valtatien 4 varrella. Liikennepaikan etäisyys Helsingin rautatieasemalta Haapamäen ja Oulun rautatieasemien kautta mitattuna on 823,5 ratakilometriä.
Kuivaniemen asema sijoitettiin Kuivajoen varteen noin kolmen kilometrin päähän joen alajuoksulla sijaitsevalta Kuivaniemen kirkolta. Rautatie kaarsi heti aseman jälkeen jyrkästi Kuivajoen ylittävälle sillalle. Kuivaniemen kunnan asutus oli vanhastaan keskittynyt kirkonkylään, mutta sotien jälkeen asemanseudusta muodostui Kuivaniemen kuntakeskus, johon sijoittui pääosa kaupallisista palveluista. Rautatietä oikaistiin Kuivaniemen aseman kohdalla 1960-luvun puolivälissä, jolloin vanha asema jäi noin puoli kilometriä sivuun uudesta ratalinjasta. Uusi asemarakennus valmistui vuonna 1966, mutta asutuksen ja palvelujen painopiste jäi vanhan aseman ympäristöön.
Vakituinen miehitys Kuivaniemen asemalla lopetettiin vuonna 1999. Henkilöliikenteen pysähdykset Kuivaniemellä lakkautettiin 3. syyskuuta 2006 voimaan tulleen uuden aikataulun myötä. Myöskään tavaraliikennettä ei ole.
Kuivaniemen liikennepaikan miehitys lopetettiin kesällä 2003 uuden Myllykankaan liikennepaikan valmistuessa. Samalla liikennepaikalla ollut kampiasetinlaite purettiin.
Kuivaniemen asemalla ei ole nykyisin ratapihaa, ainoastaan yksi pääraide matkustajalaitureineen. Vanhan ratalinjan Kuivajoen silta on edelleen jäljellä.
Asemat.
Kuivaniemen keskustaajamassa on ollut kaksi rautatieasemaa. Vuoteen 2003 saakka käytössä ollut asema oli järjestyksessään toinen Kuivaniemen asemista. Se otettiin käyttöön kun ratalinja siirrettiin pois Kuivaniemen keskustasta.
Alkuperäinen Bruno Granholmin suunnittelema puurakenteinen asemarakennus sijaitsee lähes keskustassa nykyisen ratalinjan itäpuolella, ja on nykyisin yksityisomistuksessa. Asemarakennus on maalattu keltaiseksi kesällä 2006. Asemarakennus sijaitsee Ratakadun varrella, ja sen edustalla on edelleen nähtävillä alkuperäisen matkustajalaiturin reunakivetys. Samalla tontilla on myös alkuperäinen rautatieaseman yhteyteen rakennettu varastorakennus.
VG Cats

VG Cats "(Videogame Cats)" on englanninkielinen Scott Ramsoomairin julkaisema verkkosarjakuva, jonka päähenkilöinä ovat kaksi kissaa. Sarjakuva ei ole yhtenäinen jatkuva tarina, vaikka päähahmot ovat lähes aina samat. Aiheina ovat yleisesti videopelit ja erityisesti niiden parodiointi.
Iiro Järvi

Iiro Petteri Järvi (s. 23. maaliskuuta 1965 Helsinki, Suomi) on suomalainen jääkiekkoilija.
Pelaajaura.
Quebec Nordiques varasi Järven vuonna kolmannella kierroksella numerolla 54. Varausvuoro oli alun perin Buffalo Sabresin, jolta se siirtyi Nordiquesille kolmen pelaajan mukana maksuna maalivahti Real Cloutierista ja ensimmäisen kierroksen varausvuorosta saman vuoden draftissa. Hän pelasi NHL-liigan Quebec Nordiquesissa vuodesta 1988 vuoteen 1990. Seuraavan kauden 1990–1991 hän aloitti AHL-liigan Halifax Citadelsissa, mutta siirtyi viiden pelatun ottelun jälkeen Itävaltaan Klagenfurtin joukkueeseen. Yhteensä Järvi pelasi NHL:n runkosarjassa 116 ottelua, joissa hän keräsi 61 (18+43) tehopistettä ja 58 jäähyminuuttia.
Ennen NHL-uraansa Järvi pelasi helsinkiläisseura HIFK:ssa SM-liigaa viiden kauden ajan, joskin pääosan kaudesta 1985–1986 hän pelasi vuokralla Lahden Kiekkoreippaassa. Klagenfurtista Järvi palasi takaisin Helsinkiin viiden kauden ajaksi. Kaudelle 1996–1997 Järvi vaihtoi Saksan Eliitti-liigan Frankfurt Lionsin paitaan, josta palasi seuraavaksi kaudeksi Klagenfurtiin. Klagenfurtista Järvi palasi vielä kerran SM-liigaan. Kausi 1998–1999 kului Lappeenrannan SaiPassa. Tämän jälkeen ura jatkui vielä vuoden verran Englannin Newcastlessa.
Maajoukkueen mukana Järvi pelasi kolmissa nuorten MM-kisoissa 1983–1985, aikuisten MM-kisoissa 1987 ja 1989, Kanada-cupissa 1987 ja 1991 sekä 1988 olympialaisissa Calgaryssa. Yhteensä hän edusti Suomea 85 A-maaottelussa tehoin 10+11.
Valmennusura.
Pelaajauransa jälkeen Järvi on toiminut Kiekko-Vantaan organisaatiossa edustusjoukkueen apuvalmentajana sekä A-junioreiden vastuuvalmentajana.
Salve a ti, Nicaragua

Salve a ti, Nicaragua (suom. ”Tervehdys sinulle, Nicaragua”) on Nicaraguan kansallislaulu. Kansalliskokous hyväksyi sen käyttöön lokakuun 20. päivänä 1939, päätös vahvistettiin virallisesti 25. elokuuta 1971.
Laulun sanat ovat Salomon Ibarra Mayorgan ja musiikki Luis A. Delgadillon sovittama. Laulun sävel perustuu espanjalaisen munkin, veli Castinoven, 1700-luvulla säveltämään liturgiseen hymniin. Nicaraguan ollessa osa Keski-Amerikan liittovaltiota laulua käytettiin Nicaraguan osavaltion korkeimman oikeuden tuomareiden tervehtimiseen.
Maan itsenäistyttyä sillä oli eri vallankumousten yhteydessä kolme eri kansallislaulua. "Salve a ti, Nicaragua" palasi virallisesti käyttöön 23. huhtikuuta 1918, vapaamielisten voimien kaapattua vallan. Maan uusi hallitus julisti kilpailun hymnin sanoittamiseksi. Kilpailun ehtona oli, että sisällissodista ja vallankumouksista kärsineen maan laulussa ei saa mainita sotaa ja hävitystä, vaan ainoastaan rauhan ja aherruksen. Sanoituskilpailun voitti nicaragualainen opettaja ja runoilija Salomón Ibarra Mayorga. 
Laulun sanat.
Salve a ti, Nicaragua (espanjaksi) 
¡Salve a ti, Nicaragua! En tu suelo&lt;br&gt;
ya no ruge la voz del cañón,&lt;br&gt;
ni se tiñe con sangre de hermanos&lt;br&gt;
tu glorioso pendón bicolor.&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Brille hermosa la paz en tu cielo,&lt;br&gt;
nada empañe tu gloria inmortal,&lt;br&gt;
¡que el trabajo es tu digno laurel&lt;br&gt;
y el honor es tu enseña triunfal!&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Tervehdys sinulle, Nicaragua 
Tervehdys sinulle, Nicaragua! Sinun maassasi&lt;br&gt;
ei kanuunoiden ääni enää kaiu,&lt;br&gt;
eikä veljien veri enää tahraa&lt;br&gt;
sinun loistoisaa kaksiväristä lippuasi.&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Loistakoon rauha taivaallasi,&lt;br&gt;
älköönkä mikään himmentäkö kuolematonta kunniaasi,&lt;br&gt;
sillä työ on sinun arvokas seppeleesi&lt;br&gt;
ja kunnia sinun voitonmerkkisi!
Sami Saari

Sami-Jussi Saari (s. 21. tammikuuta 1962 Tampere) on suomalainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja kitaristi. Alkuperäiseltä ammatiltaan hän on 1982 ammattitutkinnon suorittanut suutari, mutta hän on toiminut ammattimuusikkona vuodesta 1982. Saaren sooloura alkoi vuonna 1997 julkaistusta "Do re mi" -albumista. Saari on julkaissut kahdeksan sooloalbumia, joista yksi on kokoelmalevy. Saaren esittämiä kappaleita ovat ”Ainutkertainen”, ”Sen luonteinen mies”, ”Mä teen oikein”, ”Onnen kyyneleet” ja ”Iisimmin”. Saaren pitkäaikainen taustayhtye oli Sami Saari &amp; Cosmosonic.
Paitsi sooloartistina, Saari on esiintynyt myös Veeti &amp; The Velvets -lauluyhtyeessä. Muusikkona Saari on soittanut myös muun muassa Kake Randelinin, Pave Maijasen ja Aki Sirkesalon yhtyeissä sekä Ali Alikosken johtamassa Ali &amp; Rosvot -kokoonpanossa. Vuonna 2010 hänestä tuli Dallapé-orkesterin laulusolisti.
Saaresta on käytetty nimityksiä 'Suomisoulin kuningas' ja 'Suomisoulin kummisetä', mutta itse hän tituleeraa itseään ”suomalaisen soulmusiikin pienviljelijäksi ja suurkuluttajaksi”. Saari on ottanut Aki Sirkesalon kuoleman jälkeen keikkaohjelmistoonsa Sirkesalon teoksia. Omien levytystensä lisäksi hän on vieraillut useiden artistien levyillä, 2010-luvulla etenkin suomalaisten rap-artistien, muun muassa Cheekin levyllä "Sokka irti". Monet räppärit ovat versioineet Saaren kappaleita omilla levyillään, muun muassa Cheek: Kyyneleet ("alkup. Onnen kyyneleet"), Brädi: Yksi ja ainoa ("Ainutkertainen"), Elastinen: Rikki ("Rikki jo ennen sua").
Saarella on kaksi lasta. Hänestä ilmestyi tammikuussa 2022 Laura Parkon kirjoittama "Ainutkertainen Sami Saari". Sami Saaren isä on jääkiekkoleijona Eero Saari ja sisko squashin Suomen-mestari Marisanna Saari.
Sooloalbumit.
Do re mi (1997).
Tuottajat: Sami Saari, Tommi Viksten ja Mitja Tuurala
Samtheman (1999).
Tuottaja: Niklas Nylund
Turisti (2002).
Tuottajat: 
Jarmo Saari (1, 2, 3, 4, 6, 7 ja 10) /
Teppo Mäkynen &amp; Mikko Paavola (5, 8 ja 11) /
Abdissa Assefa (9)
Tarja Mulari

Tarja Annikki Mulari (s. 3. toukokuuta 1965 Kuopio) on suomalainen nopeuslaskija. Hän voitti näytöslajina olleen nopeuslaskun Albertvillen olympialaisissa 1992. Hän voitti lajin MM-hopeaa 1987 ja maailmancupin 1987, 1988 ja 1991.
Mulari laski vuonna 1988 maailmanennätyksen nopeudella 214,413 km/h. Albertvillen olympialaisissa Mularin voittoon oikeuttanut nopeus oli 219,245 km/h, joka oli myös maailmanennätys. Tulos pysyi ennätyksenä vuoteen 1995 asti, jolloin ranskalainen Karine Dubouchet kellotti nopeuden 225,000 km/h. Mulari lopetti uransa Albertvillen voittoon, jonka jälkeen lähti tekemään PR-työtä nopeuslaskun hyväksi. Nopeuslaskun Mulari lopetti siinä vaiheessa, kun selvisi että FIS ja KOK eivät huolineet lajia mukaan Lillehammerin olympialaisiin. Myöhemmin hän siirtyi mainostoimistoon töihin.
Ennen nopeuslasku-uraansa Mulari kilpaili alppihiihdossa. Suomen-mestaruuden hän voitti syöksylaskussa vuosina 1985 ja 1987.
Nykyisin Mulari asuu Ranskan Chamonix'ssa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Janne Joutsenniemi

Janne Jare Joutsenniemi (s. 2. kesäkuuta 1969) on suomalainen muusikko ja tuottaja. Hän on ollut Stonen basisti-laulajana sekä Suburban Triben basistina. Lisäksi Joutsenniemi on toiminut tuottajana muun muassa Ensiferumin, Stam1nan ja Kiuaksen albumeilla.
Stonen lopetettua toimintansa Joutsenniemi oli mukana perustamassa Suburban Tribea vuonna 1994. Maaliskuussa 2011 yhtye ilmoitti hajoamisestaan kotisivullaan. Suburban Tribe soitti viimeisen keikkansa heinäkuussa 2011. Saman vuoden lokakuussa Joutsenniemi liittyi Herra Ylpön luotsaamaan Herra Ylppö &amp; Ihmiset -yhtyeeseen.
Joutsenniemi soittaa Gimmelin musiikkivideolla "Roviolla".
Kärtsy Hatakka

Kärtsy Hatakka (oik. Kari Arvo Ilari Hatakka, s. 17. joulukuuta 1967) on suomalainen muusikko. Vuonna 1986 hän perusti Waltari-yhtyeen, jonka laulajana ja säveltäjänä hänet tunnetaan. Kärtsy sekä Waltari ovat olleet mukana toteuttamassa monia laajamittaisia projekteja: muun muassa Jorma Uotisen koreografiaan sävellettyä musiikkiteosta “Evankeliumi”, jota esitettiin yhdessä Kansallisbaletin ja Sibelius-lukion sinfoniaorkesterin sekä kuoron kanssa Kansallisoopperassa. Lisäksi hän on ollut tekemässä Helsingin juhlaviikoille vuonna 1995 tilaustyönä Avanti!-sinfoniaorkesterin kanssa toteutettua sävelteosta "Yeah! Yeah! Die! Die! Death Metal Symphony In Deep C". Hatakka on tuottanut musiikkia myös videopeleihin "Max Payne" ja "". Jälkimmäisen osan teemamusiikki voitti Game Audio Network Guildin ”Best Original Instrumental Song” -palkinnon Yhdysvalloissa vuonna 2004.
Hatakan yhtye Waltari on julkaissut vuodesta 1991 lähtien kolmetoista studioalbumia ja kolme kokoelmaa sekä tehnyt kuusitoista laajaa Euroopan kiertuetta. Yhtyeen kappaleet ovat keränneet listasijoituksia Suomen ja Euroopan lisäksi myös Japanissa. Soolobändinsä “Kärtsy” kanssa hän on Suomen lisäksi keikkaillut muun muassa Englannissa, Saksassa, Tšekissä, Ruotsissa, Kiinassa sekä Japanissa.
Hatakka julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Duty Freedom" syyskuussa 2010. Toinen sooloalbumi "aWay" julkaistiin vuonna 2014 sekä Maunula (Kärtsy plays Flatus) vuonna 2016.
Hatakan yhtye Head First julkaisi nimeään kantavan debyyttialbumin 27. toukokuuta 2022 saksalaisen Metalville-levy-yhtiön kautta.
Waltari

Waltari tai Valtari on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Merililjat

Merililjat eli krinoidit (Crinoidea) on piikkinahkaisten pääjaksoon (Echinodermata) kuuluva, ulkonäöltään kasvia muistuttavien selkärangattomien eläinten ryhmä.
Termillä ”merililjat” voidaan toisaalta viitata koko Crinoidea-luokkaan, toisaalta sillä voidaan ahtaammin tarkoittaa vain luokan varrellisia jäseniä, kun varrettomia kutsutaan hiustähdiksi – tällöin koko luokasta Crinoidea on käytetty termiä ”merililjat ja hiustähdet”.
Merililjojen luokasta tunnetaan noin 600 nykyisin elävää lajia. Jotkut elävät syvällä meressä, toiset koralliriutoilla. Fossiileista on tunnistettu yli 5000 lajia. Valtaosa nykyisistä lajeista kuuluu hiustähtien lahkoon Comatulida, jotka elävät mannerjalustoilla, alle 200 metrin syvyydessä.
Merililjojen rakenteeseen kuuluu kuppimainen keskuskiekko josta lähtee viisi lonkeroa. Ne ovat usein haaroittuneita ja tyypillisesti höyhenmäisiä. Sekä suu että peräaukko ovat eläimen yläpinnalla. Merililjat hankkivat ruokaa passiivisesti: ohivirtaava vesi tuo ravintoa niiden höyhenmäisiin pyyntilonkeroihin. ”Oksan” pinnalla kulkee kouru, joita pitkin pienet lonkerot työntävät ruokahiukkasen vähitellen kohti suuaukkoa. Monilla lajeilla on keskuskiekon alapuolella kalkkeutuneiden tukilevyjen muodostama varsi (”varsinaiset merililjat”). Varren alapäässä on erilaisia ulokkeita, joiden avulla merililja kiinnittyy alustaansa. Nämä kiinnittymisulokkeet ovat eri lahkoilla eri muotoisia. Matalassa vedessä eläviltä hiustähdiltä varsi puuttuu kokonaan, mutta syvän meren merililjoilla se voi olla jopa metrin mittainen.
Merililjat käyttävät ravinnokseen 50–400 mikrometrin kokoisia hiukkasia: yksisoluisia eliöitä, selkärangattomien toukkia, pieniä äyriäisiä ja detritus-hiukkasia.
Merililjat kehittyivät ordovikikaudella ja kukoistivat paleotsooisella maailmankaudella. Monet paleotsooisen ja mesotsooisen maailmankauden kalkkikerrostumat muodostuvat lähinnä muinaisten merililjojen fossiileista. Koska lajinkehitys on ollut nopeaa, samantyyppisiä fossiileita löytyy vain lyhyeltä ajalta, ja siksi merililjojen tutkimus on auttanut fossiilikerrostumien ajoittamisessa.
Nykyisistä merililjoista noin 80 lajia elää valtamerten syvänteissä tyypillisesti yli 200 metrissä, matalimmillaankin 100 metrin syvyydessä. Kuitenkin 85 % tunnetuista nykyisin elävistä lajeista kuuluu lahkoon "Comatulida", joka on kehittynyt paleotsooisen kauden jälkeen. Ne elävät mannerjalustoilla, matalammassa kuin 200 metrissä. Runsain lajikirjo löytyy nykyisin indopasifisen merialueen koralliriutoilta, missä voi elää 50 lajia samalla riutalla. Jotkut lajit elävät myös kylmissä vesissä.
Amida

Amida () on jokaisen juutalaisen jumalanpalveluksen eli tefillan keskeisin rukous. Sana tulee heprean kielen verbistä "la’amod" (), joka tarkoittaa ’seistä’. Amidan toinen nimi on "šemone esre" (), ’kahdeksantoista’, jolla tarkoitetaan 18:aa siunausta, joista arkipäivän amida-rukous koostuu. Amidaan viitataan myös juutalaisissa lähteissä kuten Talmudissa nimellä "tefilla", ’rukous’. 
Rabbit asettivat amida-rukouksen Jerusalemin temppelin uhritoimitusten sijaan ja se tapahtui Esran aikana Babylonian pakkosiirtolaisuuden jälkeen noin vuonna 538 eaa. Rukouksen nimi perustuu siihen, että se luetaan seisaaltaan.
Alun perin rukous koostui 18:sta siunauksesta. Babylonian pakkosiirtolaisuuden jälkeen lisättiin pahantekijöitä koskeva 12. siunaus ja nimi pysyi samana, vaikka siunauksia onkin 19. Amidan siunaukset tiivistettyinä:
Sapattisin ja juhlapyhisin amida koostuu seitsemästä siunauksesta. Ensimmäiset ja viimeiset kolme ovat samat kuin arkipäivisin, ja keskimmäinen siunaus koskee ao. juhlaa. Hanukkana ja purimina lisätään 17. siunaukseen erityinen siunaus näiden juhlien ihmeeseen liittyen.
Ammoniitit

Ammoniitit olivat nilviäisten pääjaksoon ja siinä pääjalkaisten luokkaan luettuja muinaisia merieläimiä, joiden lähimpiä nykysukulaisia lienevät helmiveneet. Ammoniiteillä oli spiraalimainen hieman pässinsarvea muistuttava kuori, ja ne ovat säilyneet hyvin fossiilikerrostumissa.
Fossiilit.
Ammoniitit ilmestyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten siluuri- ja devonikausien vaihteessa ja hävisivät sukupuuttoon liitukauden lopun joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Koska ammoniitit olivat hyvin yleisiä ja evoluutio tuotti muutaman miljoonan vuoden välein uusia lajeja edellisten kuollessa sukupuuttoon, ammoniittilajin määrittämisellä voidaan arvioida fossiilikerrostuman ikä (niin kutsutut johtofossiilit).
Rakenne ja luokittelu.
Ammoniitti kasvatti kuoren ympärilleen. Eläimen kasvaessa ja kuorikammion käydessä ahtaaksi se kasvatti seuraavan suuremman kammion ja kammioiden väliin jäi väliseinä (), joten ammoniittien kuori lopulta muodostui sarjasta suurenevia kammioita joiden läpi kulki putki () sen avulla eläin lisäsi ja vähensi veden määrää tyhjissä kammioissa ja täten sääti uimasyvyyttään vedessä. Viimeisimmässä kammiossa ja suurimmassa oli itse eläin.
Fossiileista on löytynyt pieniä meritähtiä ja niveljalkaisia kuten rapuja joita ne ilmeisesti söivät.
Ammoniitit luokitellaan lahkoihin kuoren rakenteen perusteella. Ammoniittien kuoret ovat kiertyneet tavallisesti tasomaisesti spiraaliin, mutta kuori voi olla myös suora, osittain kiertynyt tai pitkittäin kiertynyt. Näitä jälkimmäisiä tyyppejä kutsutaan myös heteromorfisiksi ammoniiteiksi.
Ammoniittilajit tunnistetaan muodon ja kasvusaumojen kuvioiden mukaan. Eri lajeja tunnetaan useita tuhansia. Nykyisistä eläimistä ammoniitit ulkoisesti muistuttivat eniten helmiveneitä ("Nautilus"), mutta lienevät kuitenkin läheisempää sukua mustekaloille.
Belemniitit

Belemniitit (Belemnoidea) olivat trias-, jura- ja liitukauden pääjalkaisiin kuuluneita nilviäisiä. Belemniitit kuuluivat varsinaisiin (kaksikiduksisiin) mustekaloihin, joilla ei ollut ulkoista kuorta vaan sisäinen tukiranka. Kynän kärkeä muistuttavat sisäiset kuoret ovat säilyneet hyvin fossiiliaineistoissa; niitä kutsutaan myös ukonnuoliksi. Belemniiteillä oli kymmenen erilaistumatonta lonkeroa.
Kaikkien nykyisten mustekalojen (Neocoleoidea) katsotaan polveutuvan belemniiteistä. Belemniitit kuolivat sukupuuttoon liitukauden lopun joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten.
Albertville

Albertville on Alpeilla sijaitseva 18 009 asukkaan (2006) kaupunki Savoien departementissa Ranskassa. Kaupungin pinta-ala on 17,56 neliökilometriä, ja sen pormestarina toimii Albert Gibello.
Erityisesti Albertville tunnetaan siellä järjestyistä vuoden 1992 talviolympialaisista.
Kaddiš

Kaddiš (arameaksi: קדיש, "pyhä") on juutalaisen jumalanpalveluksen eli tefillan keskeinen rukous. Sen keskeisenä teemana on Jumalan ylistys ja kunnioitus. Kaddišista on olemassa eri versioita, jotka vaihtelevat riippuen siitä, missä osassa tefillaa ne lausutaan. Useimmiten kaddiš tarkoittaa "surijoiden kaddišia", joka kuuluu juutalaiseen hautaus- ja muistopalvelukseen sekä keskeisenä osana suruajan päivittäiseen rituaaliin.
Kaddišin avaussanat kuvastavat Hes. 38:23 tekstiä, jossa Jumala ilmaisee kunniansa ja suuruutensa kansojen silmien edessä: "Niin minä osoitan suuruuteni ja pyhyyteni sekä teen itseni tunnetuksi lukuisain pakanakansain silmien edessä. Ja he tulevat tietämään, että minä olen Herra".
Historia.
Kaddišin kirjoittamisen aikoihin juutalaiset puhuivat yleisesti arameaa, josta tuli myös rukouksen kieli. Alun perin sitä eivät lausuneet suruaikaa viettävät, vaan rabbit sapattisaarnojensa ja antamiensa oppituntien päätteeksi. Käytäntö sai alkunsa Babyloniassa, jossa useimmat juutalaiset osasivat vain arameaa. Saarnat pidettiin siis arameaksi, josta tuli myös kaddišin kieli, ja sellaisena rukous on säilynyt omaan aikaamme saakka.
Roš hodeš

Roš ḥodeš tarkoittaa hepreaksi kirjaimellisesti 'kuukauden pää' (uusikuu) ja siksi kutsutaan jokaisen uuden kuukauden ensimmäistä päivää. Mikäli kuluvassa kuukaudessa on 30 päivää, on roš hodeš kaksipäiväinen, toisin sanottuna päättyvän kuun 30. sekä alkavan kuun 1. päivät.
Menneinä aikoina roš hodeš oli merkittävä juhla. Tuolloin uusi kuukausi havainnoitiin silmin; kuukausi alkoi kuun ensimmäisen kaitaleen ilmestyttyä piemän vaiheen jälkeen ja kahta todistajaa kuultuaan Sanhedrin-tuomioistuin julisti uuden kuukauden alkaneeksi. Ilmoitusta seuraavana päivänä vietettiin juhlaa šofarien soiton ja erityisten Toorassa säädettyjen uhrien kera. Koko juutalainen kalenteri riippui täysin näistä ilmoituksista, joita ilman ei olisi voitu tietää Tooran juhlien ajankohtia.
Temppelin tuhon jälkeen ja uhrimenojen keskeydyttyä juhlan luonne muuttui radikaalisti. Nykyään uudenkuun päivänä luetaan hallel, musaf-rukous sekä erityinen Tooran kappale. Roš hodešis edeltävänä sapattina rukoillaan Tooran luvun jälkeen erityistä siunausta alkavalle uudelle kuukaudelle.
Kuukausien nimet:
Juutalainen kalenteri perustuu kuun kiertoon. Kuuvuosi on kuitenkin keskimäärin 11 päivää aurinkovuotta lyhyempi. Tämän vuoksi 2−3 vuoden välein on karkausvuosi ja viimeisen kuukauden eli Adar'in jälkeen lisätään "Adar šeni" ('Toinen Adar'). Tarkoituksena on se, että vuoden pääjuhlat (pesah, šavuot ja sukkot) osuisivat samoihin aikoihin maanviljelyn vuotuisen kierron kanssa.
Perinteisiin vetoaminen

Perinteisiin vetoaminen eli argumentum ad antiquitatem on argumentti, jossa väite perustellaan tai torjutaan traditioon tai vakiintuneisiin tapoihin ja käytäntöihin vetoamalla. "Vanha konsti on parempi kuin pussillinen uusia."
Argumentin yleinen kaava on seuraava:
Toinen muoto on:
Esimerkkejä perinteeseen vetoamisesta:
"Sinun ei pitäisi tehdä töitä iltayhdeksään. Tiedäthän, illan virkku aamun torkku, se tapa talon tuhoaa."
"Vapaa kasvatus on haitallista. Vanhempien auktoriteetti on osa ikiaikaista moraalista traditiota."
Perinteeseen vetoamisen vastakohta on uutuuteen vetoaminen.
Perinteisiin tai uutuuteen vetoaminen voivat olla virheellistä tai huonoa argumentaatiota, mutta perinteeseen vetoaminen voi olla myös perusteltua, eikä kyseessä ole argumentointivirheen nimi, kuten voi kuulla väitettävän.
Boma

Boma on kaupunki Kongon demokraattisessa tasavallassa. Se oli Belgian Kongon (nyk. Kongon demokraattisen tasavallan) pääkaupunki vuosina 1886–1926. Vuonna 1926 Boman korvasi pääkaupunkina Kinshasa. 
Vuonna 2004 kaupungissa oli runsaat 171 000 asukasta.
Boma sijaitsee Kongojoen pohjoisrannalla, noin 90 kilometrin päässä mereltä.
Historia.
Alun perin Boman seutua asuttivat kongoihin kuuluvan mboma-heimon jäsenet. Kaupungin nimi oli alkujaan Mbanza Mboma ja sitä hallitsi kuningas, "ntinu", jota kutsuttiin nimellä "mani-mboma", Boman valtias. Mani-mboma maksoi veroa Kongon kuningaskuntaa hallitsevalle mani-kongolle, mutta muuten hän hallitsi ruhtinaskuntaansa itsenäisesti. Tämä järjestely oli vielä voimassa vuonna 1848, kun unkarilainen tutkimusmatkailija Laszló Magyar vieraili Bomassa.
Bomasta tuli jo varhain monikansallinen kaupunki. 1800-luvun alkupuolella Bomassa asui vain noin 500 ihmistä. Seutu oli harvaan asuttua, koska orjakauppiaat ottivat alueen asukkaita orjikseen ja väkeä pakeni sisämaahan turvaan. Kun länsivaltojen mielenkiinto siirtyi orjakaupasta luonnonvaroihin, he tarvitsivat enemmän työvoimaa kuin mitä alueella oli saatavilla. Työläisiä piti värvätä Länsi-Afrikasta ja naapuriheimoista (mm. yombet, woyot ja solongot). Lisäksi kaupungissa toimi siirtomaavirkailijoita ja lähetystyöntekijöitä useista Euroopan maista ja Yhdysvalloista. Tällaiset olosuhteet olivat suotuisat kauppakielenä käytetyn kituban leviämiselle. Siirtomaa-aikana väestö kasvoi nopeasti tuhansiin asukkaisiin. Varsinainen väestöräjähdys tapahtui kuitenkin vasta 1960-luvulta alkaen, Kongon itsenäistymisen jälkeen.
Vuonna 1886 Bomasta tuli Kongon vapaavaltion toinen pääkaupunki. Sitä ennen pääkaupunkina toimi vuoden verran Matadin läheisyydessä sijaitseva Vivi. Vuonna 1908 Bomasta tuli Belgian Kongon pääkaupunki, kun siirtomaan hallinta siirtyi kuningas Leopold II:lta Belgian valtiolle.
Liikenneyhteydet.
Boma on satamakaupunki, josta kuljetetaan muun muassa puutavaraa, banaaneja, kaakaota ja palmutuotteita.
Boma on Mayomben rautatien eteläinen pääteasema. Pohjoinen pääteasema on 140 kilometrin päässä Tshelassa. Kaupungista on maantieyhteys itään Matadiin ja länteen Muandaan.
Kongon demokraattisen tasavallan lippu

Kongon demokraattisen tasavallan lippu on Kongon demokraattisen tasavallan kansallistunnus. Se otettiin käyttöön 20. helmikuuta 2006. Samankaltainen lippu oli käytössä vuosina 1963–1971. Se erosi nykyisestä lipusta vain siten, että sen taustan sininen oli tummempi. Kongon demokraattisen tasavallan nykyisessä lipussa vaaleansininen kuvaa rauhaa, punainen maan itsenäisyystaistelijoiden vuodattamaa verta, keltainen maan vaurautta ja tähti maan loistavaa tulevaisuutta. Lipun halki kulkeva vinoviiva kuvastaa myös Kongojokea, joka halkoo maata tuoden sille vaurautta.
Mobutu Sese Sekon aikana (1971–1997) tuolloinen Zairen tasavalta käytti maan perinteestä täysin eroavaa lippua. Siinä oli maan vehreyttä ja vaurautta kuvaavalla vihreällä pohjalla keltainen ympyrä, jossa oli kuvattuna soihtua pitelevä käsi. Soihtu kuvasi maan tietä kohti loistavaa tulevaisuutta. Lipun värit olivat panafrikkalaisia.
S’il suffisait d’aimer

S’il suffisait d’aimer on Céline Dionin albumi vuodelta 1998. Musiikki on suurimmaksi osaksi ranskalaisen laulaja-lauluntekijän Jean-Jacques Goldmanin käsialaa ja kokonaan ranskankielistä. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli neljä miljoonaa kappaletta.
Kappaleet.
Kappaleet:
Cagliari Calcio

Cagliari Calcio on vuonna 1920 perustettu italialainen jalkapallojoukkue Cagliarista, Sardiniasta. Seura pelaa kaudella 2025–2026 Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa, jonne se nousi keväällä 2023 pelattuaan välillä yhden kauden Serie B:ssä. Edelliset kerrat joukkue oli Serie A:ssa yksitoista kautta vuosina 2004–2015 ja kuusi kautta vuosina 2016–2022. Cagliari Calcion lempinimiä ovat muun muassa "Rossoblu" (punasiniset), "Isolani" (saarelaiset) ja "Casteddu".
Cagliari Calciolla on yksi "scudetto" eli Italian mestaruus. Se tuli kaudella 1969–1970, jolloin joukkueen vakiopelaajiin kuuluivat Enrico Albertosi, Comunardo Niccolai, Mario Martiradonna, Giulio Zignoli, Angelo Domenghini, Pierluigi Cera, Nené, Giuseppe Tomasini, Ricciotti Greatti, Luigi Riva, Sergio Gori ja Mario Brugnera.
Lassakuume

Lassakuume on arenaviruksen aiheuttama verenvuotokuume. Sen isäntänä on rotta, jonka virusta sisältävä virtsa leviää pölyn ja elintarvikkeiden välityksellä ihmiseen.
Lassakuume tarttuu myös sekundäärisesti ihmisestä ihmiseen.
Tautia esiintyy endeemisenä Länsi-Afrikassa. Tautiin ei ole rokotetta (tilanne 2018).
Lassakuumeen kuolleisuus on nykyään noin kaksi prosenttia.
Etymologia.
Nimensä lassakuume on saanut nigerialaisesta Lassan kaupungista, jonka ympäristössä diagnosoitiin taudin ensimmäiset tieteellisesti todennetut tapaukset vuonna 1969. 
Esiintyvyys.
Lassakuumetta esiintyy Länsi-Afrikassa arviolta 100 000–300 000 tartuntaa vuodessa. Arvioiden tekeminen tosin on hankalaa muun muassa tilastoinnin ja terveydenhuollon puutteellisuuksien takia. Esimerkiksi Nigerian tautikeskus pyrkii osaltaan seuraamaan tautia.
Oireet.
Taudin oireet ilmenevät 1–3 viikon kuluessa tartunnasta
Hoito.
Lassakuumeen diagnosointi on hankalaa, koska sen oireet ovat moninaiset ja epämääräiset. Ne muistuttavat ebola- ja marburg-virusinfektioita sekä malariaa.
Lääkityksenä on ribaviriini (Copegus, Rebetol) -antiviruslääke.
Derek!

Derek! on Aavikon debyyttialbumi, joka julkaistiin 1997. Se on julkaistu sekä CD:nä että vinyylinä.
Kappaleet.
Vinyylipainoksen bonusraidat
Thure Sarnola

Tuure Henrik Aksel ”Thure” Sarnola (alk. "Stråhl", 30. huhtikuuta 1917 Kuopio – 15. maaliskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen jalkapallomaalivahti ja myöhemmin jalkapallovalmentaja.
Sarnolasta olisi voinut tulla Suomen ensimmäinen jalkapalloammattilainen. Hän teki vaikutuksen englantilaislehdistöön maaottelussa Englantia vastaan vuonna 1949. Tuolloin hän oli kuitenkin liian vanha lähtemään. Hän oli siirtymässä jo vuonna 1939 Ruotsin Allsvenskaniin, mutta alkanut sota esti aikeet. Sota vaikutti myös pelattujen maaotteluiden määrään. Pitkästä maajoukkueurasta huolimatta hänen tililleen kertyi vain 25 maaottelua.
Sarnola oli vuonna 1937 nostamassa Kuopion Pallotovereita ensimmäisenä sisämaan seurana SM-sarjaan. Sitä ennen kaikki SM-sarjajoukkueet olivat rannikkokaupungeista.
Pelaajauran jälkeen hänestä tuli maalivahtikouluttaja ja -valmentaja. Hän opasti yli 30 vuoden aikana merkittäviä suomalaisia maalivahteja.
Vauhtipiru

Vauhtipiru on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran "Avengers"-lehden numerossa 70. Vauhtipirun loivat Roy Thomas ja Sal Buscema. 
Suomessa Vauhtipiru esiintyi ensimmäisen kerran "Hämähäkkimies"-lehden numerossa 9 (1985). 
Voimat ja varusteet.
Vauhtipiru voi liikkua yli-inhimillisen nopeasti. Hän kykenee juoksemaan 71,5 metriä sekunnissa ja Vauhtipirun refleksit ovat noin neljä kertaa tavallista ihmistä nopeammat. Vauhtipiru on myös taitava karatemestari.
Eino Soinio

Eino Aleksi Soinio (alk. Salin, 12. marraskuuta 1894 – 7. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja urheilutoimittaja. Puolustuksessa keskustukimiehenä pelannut Soinio edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia sekä Helsingin Palloseuraa. Urheilutoimittajana hän käytti nimimerkkiä M-o-n-i. 
Soinio oli Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 Suomen paras pelaaja, vaikka oli joukkueen nuorin pelaaja. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa juuri olympiakisojen alla Ruotsia vastaan, ollessaan 17 vuoden ja 228 päivän ikäinen. Soinion veli oli Suomen olympiajoukkueen johtaja Kaarlo Soinio.
Soiniota nuorempana Suomea on miesten A-maajoukkueessa edustanut vain Pasi Rautiainen. Olympiakisoissa Soinio teki tasoitusmaalin 2–2 Italiaa vastaan ja on edelleen nuorin Suomen maajoukkueessa maalin tehnyt pelaaja. Kisamenestyksestä muut pelaajat saivat palkkioksi raitiovaunulipun lisäksi kruunun päivärahan, mutta alaikäinen Soinio vain 50 äyriä.
Soinio voitti uransa aikana peräti yhdeksän Suomen mestaruutta, enemmän kuin kukaan muu miespelaaja. Elämänuransa Soinio teki Helsingin Sanomien urheilutoimittajana sekä urheilukirjailijana.
Max Viinioksa

Max Viinioksa (27. lokakuuta 1905 Helsinki – 1. helmikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi oikeana sivutukena. Viinioksa oli vahvarakenteinen ja rajuotteinen pelaaja. Hän pelasi Suomen ensimmäisessä jääkiekkomaajoukkueessa vuonna 1928, mutta piti jalkapallon päälajinaan ja kuului vuosia Suomen jalkapallomaajoukkueeseen – hän oli ensimmäinen 50 jalkapallomaaottelua pelannut suomalainen. 
Urheilu-uran jälkeinen toiminta urheilussa.
Peliuran jälkeen hänestä tuli kansainvälinen jalkapallo- ja jääpalloerotuomari, valmentaja, kouluttaja ja useiden urheilujärjestöjen puheenjohtaja. Hän oli perustamassa Suomen koripalloliittoa vuonna 1939 HPS:n edustajana.
Keväällä 1960 Max Viinioksalle luovutettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi palloilulajien hyväksi tekemästään työstä.
Ultramariini (yhtye)

Ultramariini on Hämeenlinnasta kotoisin oleva popyhtye. Ultramariinin musiikissa on kuultavissa vaikutteita sekä brittipopista, elektronisesta musiikista että vaihtoehtorockista. Omaehtoisuudestaan tunnettu yhtye on tuottanut kaikki levynsä itse, ja ne on julkaistu pienellä M.dulor-levymerkillä.
Historia.
1990-luvun loppupuolella perustettu yhtye julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa "Juuri ja juuri olemassa" 17. marraskuuta 2003, jota ennen yhtye oli julkaissut kaksi EP:tä: "Elohopeaa" (2000) ja "Empatiaa koneille" (2001). Toinen albumi "Kevään ja kesän tähtikuvioita" ilmestyi 13. huhtikuuta 2005, ja kuusi uutta kappaletta ja kuusi remiksausta sisältävä tupla-ep "Kauempana kuin kuu" 25. tammikuuta 2006. Vuonna 2010 ilmestyi kolmas pitkäsoitto "Ydin".
1. kesäkuuta 2018, lähes kahdeksan vuoden hiljaiselon jälkeen, yhtye julkaisi uuden singlen ”Sointu” ja ilmoitti julkaisevansa uuden albumin "Lasimeri" 7. syyskuuta. Albumilta julkaistiin vielä toinen single ”Utopia” 16. elokuuta. Radio Helsingin haastattelussa laulaja-kitaristi Matti Johannes Koivu ja kosketinsoittaja Tuomas Ilmavirta kertoivat kitaristi Ville Aallon jättäneen yhtyeen.