tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gorm Vanha

Gorm Vanha (tansk. "Gorm den Gamle"); (k. 958 tai 964) oli Tanskan kuningas n. vuosina 936–958 tai 964. Gorm onnistui kokoamaan suurimman osan hajanaisista tanskalaisista valtansa alle, ja hän myös valloitti Hedebyn viikinkivaltion. Yleensä häntä pidetään ensimmäisenä koko Tanskaa hallinneena kuninkaana. 
Suku.
Hän oli mahdollisesti Hardeknudin poika. Gorm oli naimisissa Englannin kuningas Ethelredin tyttären Tyra Danebotin kanssa. Gorm pystytti puolisonsa muistoksi Jellingiin riimukiven. 
Kuningas.
Gorm mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 936, kun hän antoi Hampuri-Bremenin arkkipiispa Unnille kylmän vastaanoton ja hylkäsi tämän pyynnön kristillisestä lähetystyöstä. Islantilaisen historiateos Heimskringlan mukaan Gormin on täytynyt valloittaa osia Etelä-Jyllannista kuningas Gnupalta, kun taas historioitsija Adam Bremeniläinen kirjoittaa, että valtakunta oli jaettu useiden kuninkaiden kesken ennen Gormin valtaantuloa. Suuren Jellingin riimukiven mukaan Gormin poika Harald Sinihammas sai itselleen koko Tanskan, mikä voisi viitata siihen, että Gormilla oli valtaa vain osissa nykyisestä Tanskasta.
Perintö.
Gormin kuoleman jälkeen kuninkaaksi tuli hänen poikansa Harald Sinihammas.
Puolisot ja jälkeläiset.
Tyra Danebotin kanssa:
Nimeltä tuntemattoman jalkavaimon kanssa:
Harald II

Harald II (tansk. "Harald 2. Svendson") ; (k. 1018) oli Tanskan kuningas vuosina 1014–1018. 
Suku.
Hän oli Sven Haaraparran ja tämän ensimmäisen puolison, puolalaisen prinsessa Gunhildin vanhempi poika ja hallitsi Tanskaa isänsä sijaisena tämän ollessa sotaretkellä Ethelred II Neuvotonta vastaan Englannissa.
Kuningas.
Sven Haaraparran kuoltua vuonna 1014 Haraldista tuli isänsä nimeämänä Tanskan kuningas, jolloin leskikuningatar Gunhild lähti takaisin synnyinmaahansa Puolaan. Toisten tietojen mukaan Gunhild tuotiin Puolasta, johon hän oli ollut aviomiehensä lähettämänä, takaisin Tanskaan. Harald ei jakanut valtaansa sitä vaatineen nuoremman veljensä Knuutin kanssa, joka jatkoi Englannin valloitusretkiä. Vuonna 1016 Knuutista tuli Englannin kuningas. Haraldin valtakausi oli lyhyt ja siitä tiedetään vähän. Hänen kuoltuaan veli Knuutista tuli myös Tanskan kuningas.
Hän kuoli noin 20-vuotiaana vuonna 1018.
Martinsyde F.4 Buzzard

Martinsyde F.4 Buzzard oli ensimmäisen maailmansodan lopun englantilainen hävittäjälentokone. 
Koneen suunnittelivat H. Martin ja G. H. Handasyde perustuen R.G.-hävittäjään ja siitä kehitettyyn F.2-prototyyppiin. Toimivan prototyypin F.3:n ensilento tapahtui syyskuussa 1917. Siitä kehitetyn F.4:n sarjavalmistus alkoi keväällä 1918. Kaikkiaan 333 konetta valmistui, joista yksikään ei ehtinyt mukaan ensimmäiseen maailmansotaan. Tarkoitus oli ollut valmistaa yli 2 000 konetta myös muissa tehtaissa. Martinsyde-yhtiö meni konkurssiin 1921. Vuoteen 1930 asti koneita myi ylijäämäkauppias Aircraft Disposal Company. Koneiden ostajia olivat muun muassa Irlanti, Latvia, Portugali, Espanja, Japani ja Suomi.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimat hankki yhden koneen vertailukäyttöön tunnuksella 8E 1 (myöhemmin MA-23) huhtikuussa 1923. Vuonna 1927 ostettiin 14 lisäkonetta, tunnuksilla MA-24–MA-37. Koneet palvelivat aluksi Maalentoeskadeerissa Utissa ja vuodesta 1929 lähtien Ilmailukoulussa Kauhavalla. Niitä käytettiin vuoteen 1939 asti. Keski-Suomen ilmailumuseossa on entisöitynä näytteillä MA-24, joka on tyypin ainoa säilynyt yksilö koko maailmassa. Konetyyppi tunnettiin Ilmavoimissa nimellä "Martinsaikkari".
Raahen rata

Raahen radalla tarkoitetaan 28 kilometrin mittaista sivurataa Pohjanmaan radan Tuomiojan liikennepaikalta Siikajoelta Raahen keskustaan ja edelleen SSAB:n terästehtaalle. Rataosalla on nykyisin vain tavaraliikennettä.
Historia.
Alun perin Pohjanmaan rata oli tarkoitus linjata Raahen kautta, mutta tuolloin merkittävä merenkulkukaupunki ei halunnut rahdista kilpailevaa rautatietä kaupunkiin. Pian huomattiin kuitenkin rautatien merkitys sisämaan rahtiliikenteelle, ja Raaheen alettiin suunnitella pistoraiteen rakentamista. Tuolloin perustettiin yksityinen Raahen Rautatieosakeyhtiö, jonka tehtäväksi tuli rakentaa rata Raahesta Lapin asemalle (nykyinen Tuomioja). Rata valmistui vuosina 1898–1899. VR:n omistukseen rata myytiin vuonna 1926. Henkilöliikenne jatkui syksyyn 1966 asti.
Suomen ensimmäinen moottorijuna otettiin käyttöön Raahen rautatiellä 9. heinäkuuta 1925. Paikallisliikenteeseen tarkoitettua vaunua käytettiin matkustajien ja postin kuljetukseen sellaisilla vuoroilla, joilla tavallinen juna olisi ollut kannattamaton. Tamperelaisen Keski-Suomen Auto Oy:n rakentama moottorivaunu koostui kahdesta Ford-kuorma-auton alustasta, jotka oli kytketty toisiinsa perät vastakkain. Moottorivaunun kummassakin päässä oli 28 hevosvoiman Ford-autonmoottori, joten moottorivaunua ei tarvinnut kääntää, vaan käytettiin kulloinkin siinä päässä olevaa moottoria, johon suuntaan kuljettiin. Alustan päällä oli tavallinen linja-auton kori ja autonpyörien sijalla rautaiset Lokomon valmistamat rautatievaunun pyörät. Korien sisusta oli päällystetty koivunvärisellä vaneerilla. Istuimet, jotka olivat poikkipäin, olivat samantapaiset kuin uudemmissa valtionrautateiden kolmannen luokan päivävaunuissa. Moottorivaunu oli varustettu puskureilla ja tavallisilla auton valaistuslaitteilla. Ajatus moottorivaunun käyttämisestä Suomessa saatiin Englannista, jossa Kent—Sussex Railway Co:lla oli vastaavia moottorivaunuja käytössä vuodesta 1922 lähtien.
Rataosan sähköistys on otettu käyttöön vuonna 2001. Sähköistysjärjestelmänä on käytetty 2 × 25 kV -järjestelmää. Osuus on Suomen rataverkon ensimmäinen kyseisellä järjestelmällä sähköistetty osuus.
Tripolin kreivikunta

Tripolin kreivikunta oli ristiretkivaltio, joka perustettiin ensimmäisen ristiretken jälkeen vuonna 1103. Kreivikunta oli Jerusalemin kuningaskunnan vasalli.
Kreivikunnan historia alkoi vuonna 1102, kun Toulousen kreivi Raymond IV, yksi ensimmäisen ristiretken keulahahmoista, alkoi sotia Tripolia hallinneita Damaskoksen kalifeja ja sen valtaväestöä alaviitteja vastaan. Lopulta Raymond piiritti muslimijoukot Tripolin kaupunkiin. Sen valtaaminen oli ristiretkeläisille tärkeä tavoite, koska se yhdistäisi eteläpuolellaan olevan ranskalaisten ja pohjoispuolella olevan normannien valtauksen. Se oli myös hedelmällinen ja runsasväestöinen alue. Tripolin valtaus onnistuikin vuonna 1103. 
Raymond kuoli vuonna 1105 ja jätti valtauksensa nuorelle pojalleen Alfonsolle. Poika oli kuitenkin niin nuori että Raymondin serkku Cerdagnen kreivi Vilhelm-Jordan valittiin sijaishallitsijaksi. Toulousen hallitsijana toiminut Bertrand nousi kuitenkin jakamaan valtaa vuonna 1109 hyvän sotamenestyksensä ansiosta. Bertrand sai pian hallita yksin, sillä Vilhelm-Jordan kuoli pari kuukautta tämän jälkeen.
Vaikka kreivikunnan alue oli vain kapea rannikkokaistale Tripolin ympärillä, sen luonnollisena puolustuslinjana oli vuorijono, joka erotti sen mantereesta. Vuorien välisiin soliin rakennettiin useita puolustuslinnakkeita. Tripolissa tapahtui maanjäristys kesäkuussa 1170 ja useat linnakkeet kuten Krak des Chevaliers, Chastel Blanc ja al-'Ariymah vaurioituivat. Tripolin katedraali tuhoutui. Maanjäristyksestä seurasi myös lyhyt tauko taisteluun, jota Aleppon seldžukkihallitsija Nur al-Din tuolloin kävi kreivikuntaa vastaan.
Tripolin kreivi Raymond III toimi kahteen otteeseen Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijana. Ensiksi nuoren Balduin IV:n holhoojana 1174–1177 ja myöhemmin Balduin V:n 1185–1186. Vaikka kreivikunta säästyi Saladinin valloituksilta Raymond III kuoli pian Hattinin taistelun jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli Antiokian ruhtinaan Bohemund III:n poika Bohemund IV. Bohemund III:n kuoleman jälkeen Antiokialla ja Tripolilla oli sama hallitsija vuoteen 1268 asti (paitsi lyhyen ajan vuosina 1216–1219). Mamelukit valtasivat Antiokian vuonna 1268, mutta Tripoli kukistui viimeisenä ristiretkivaltiona vasta vuonna 1289.
Ristiretkivaltio

Ristiretkivaltiot olivat valtioita, joita eurooppalaiset perustivat ristiretkien aikana muslimien ja ortodoksien alueille. Ensimmäiset valtiot perustettiin jo vuonna 1098, ja viimeinen niistä tuhoutui vasta vuonna 1522. 
Ensimmäisen ristiretken yhteydessä perustetut valtiot:
Kolmannen ristiretken yhteydessä perustettiin Kyproksen kuningaskunta kun Englannin Rikhard I valtasi saaren.
Neljännen ristiretken yhteydessä perustetut valtiot:
Panoptikon

 
Panoptikon on filosofi Jeremy Benthamin 1700-luvun lopussa kehittämä vankilatyyppi. Siinä vankeja pystytään tarkkailemaan helposti ilman, että vangit tietävät, milloin heitä tarkkaillaan. Panoptikon-periaatetta on käytetty myös psykiatrisissa sairaaloissa. 
Panoptikon on monikerroksinen, lieriömäinen rakennus. Sellit on sijoitettu kerroksiin rakennuksen ulkokehälle, ja niiden keskiosan puoleinen seinä on kokonaan kalteroitu tai muuten läpinäkyvä. Sellikehän sisäpuolella on avoin tila, jonka keskellä, rakennuksen pystyakselin kohdalla, on monikerroksinen tarkkailutorni. Rakennuksen muodon ansiosta tornista nähdään kaikkien sellien perälle asti.
Yhdysvaltain viimeinen panoptikon-tyyppinen vankila, Statevillen vankilan F-rakennus, suljettiin vuoden 2016 lopulla. Vankila otettiin käyttöön vuonna 1925, ja sen keskellä oleva torni oli alun perin aseistettu.
Davy Crockett (pommi)

M-388 Davy Crockett oli yhdysvaltalainen taktinen ydinase. Ase perustui uraanin fissioon. Nimensä ase sai villin lännen sankarin Davy Crockettin mukaan. Ase suunniteltiin kylmän sodan aikaan.
Davy Crockettissa käytettiin pienintä koskaan valmistettua ydinasetta, räjähdysvoimaltaan 0,02–0,5 kilotonnin W54-ydinkärkeä, mikä vastaa räjähdysvoimaltaan 20–500 tonnia TNT:tä. Kärkeä käytettiin myös hävittäjien ydinkärkisten ohjusten kärkenä. M-388-ammus laukaistiin rekyylittömällä tykillä. Neljän tuuman (102 mm) laukaisimen kantomatka oli noin 2 km ja kuusituumaisen (155 mm) 4 km.
Ydinräjähdettä kokeiltiin Operaatio Sunbeamiin liittyneissä: 7. heinäkuuta 1962 Little Feller II -kokeessa (suom. "pikkukaveri") Nevadan koealueella ja koko asetta 17. heinäkuuta Little Feller I -kokeessa, jossa se laukaistiin 2,7 km päähän.
Ase suunniteltiin käytettäväksi mahdollisessa konfliktissa Neuvostoliittoa vastaan kuten muukin Yhdysvaltojen kylmän sodan aikainen ydinasetuotanto. Toisin kuin ydinaseet yleensä, Davy Crockettia ei laukaistu ohjuksella tai pudotettu pommikoneesta, vaan ammuttiin kranaatinheittimellä. Asetta oli tarkoitus käyttää Saksojen rajalla, ja se suunniteltiin erikoisjoukkojen, maahanlaskujoukkojen, nopean toiminnan joukkojen ja muiden usein yksin toimivien erikoisjoukkojen käyttöön. Keksintö oli sinänsä huono, sillä pommi olisi altistanut lyhyen kantamansa vuoksi vaaraan myös sen laukaisijan, mikäli se olisi ammuttu vastatuuleen.
Davy Crockett

David ”Davy” Crockett (17. elokuuta 1786 Tennessee – 6. maaliskuuta 1836 Alamo, Texas) oli yhdysvaltalainen sotilas, poliitikko ja kansantarinoiden sankarihahmo. Hän syntyi viidenneksi vanhimpina John Crockettin ja Rebecca Hawkins Crockettin yhdeksästä lapsesta. 
Crockett ei käynyt lapsena koulua, vaan oppi lukemaan ja kirjoittamaan vasta aikuisiässä. Hän onnistui kuitenkin värväytymään intiaanitiedustelijaksi kenraali Andrew Jacksonin joukkoihin sotaretkelle creek-intiaaneja vastaan. Hän oli aktiivisesti mukana Yhdysvaltojen politiikassa ja edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1827–1831 ja 1833–1835. Crockett kuoli Alamon taistelussa meksikolaisia vastaan.
Walt Disney tuotti kaksi Davy Crockettista kertovaa elokuvaa vuosina 1955 ja 1956.
Eläinoppi (Aristoteles)

Eläinoppi (; myös ; tai ; tai "Historia animalium") on Aristoteleen luonnontieteellisiin teoksiin kuuluva eläintiedettä käsittelevä teos. Se koostuu pitkistä eläinlajien ja niiden anatomian kuvauksista (kreikaksi "historiai").
Teos antaa joitakin vihjeitä Aristoteleen omasta elämästä. Tutkijat ovat pitkään yrittäneet antaa tarkkoja ajoituksia Aristoteleen kirjoituksille. "Eläinoppia" tutkittaessa on huomattu, että suurin osa siinä kuvatuista merieläimistä on sellaisia, joita löytyy nykyisen Turkin rannikolta. Tämän vuoksi on esitetty, että teos olisi kirjoitettu Aristoteleen ollessa Lesboksella noin vuonna 343 eaa. Tällöin teoksen merieläimiä koskevat kuvaukset olisivat mahdollisesti syntyneet niin, että paikalliset kalastajat ovat tuoneet näytille erilaisia kaloja, ja Aristoteles on kirjoittanut ylös niiden ominaisuuksia.
Aivokurkiainen

Aivokurkiainen () on hermoratojen muodostama poikittainen aivojen osa, joka yhdistää vasemman ja oikean aivopuoliskon eli hemisfäärin toisiinsa. Näin se mahdollistaa sen, että molemmat aivopuoliskot voivat vastaanottaa tietoa kummaltakin puolelta ruumista. Jos aivokurkiainen vahingoittuu tai se katkaistaan esimerkiksi vaikean epilepsian hoitamiseksi, myös suurin osa aivopuoliskojen välisistä yhteyksistä katkeaa. Yhteyden katkeamisella voi olla vaikutuksia ainakin tiedonkäsittelyyn ja liikekoordinaatioon. Lisäksi katkaisu voi aiheuttaa vieraan käden oireyhtymän. Kuitenkin muutaman vuoden kuluttua leikkauksesta korvaavat hermoradat ovat ottaneet aivokurkiaisen tehtävät itselleen hoidettaviksi, ja aivopuoliskojen yhteistoiminta palaa lähes ennalleen.
Aivokurkiaisen on arvioitu puuttuvan synnynnäisesti 3–7 lapselta 10 000:sta. Ilmiölle on useita syitä, mutta yleensä aivokurkiaisen puuttuminen merkitsee vaikeaa kehitysvammaisuutta.
Aivokurkiaisen muokkautuminen on suurimmillaan 7–8-vuotiailla. 
Eläimet.
Aivokurkiainen on vain istukkanisäkkäillä. Kädellisillä myelinaatio eli rasvalla pinnoittuminen nopeuttaa hermoimpulssien välitystä. Yleensä kädellisillä aivojen koon kasvamisen mukana tapahtuvaa aivokurkiaisen pitenemistä kompensoi vastaava aivokurkiaisen myelinaation lisääntyminen. Näin aivot voivat koordinoida aisti- ja liikeimpulsseja. Simpansseilla ja ihmisillä näin ei ole käynyt, joten ihmisillä aivopuoliskojen välinen viestintä vie kaksinkertaisen ajan makakeihin nähden.
Sukupuolierot.
Edistyneet neuroanatomiakuvaustekniikat osoittivat, että eräissä aivokurkiaisen osissa on selkeitä sukupuolieroja. Kurkiainen korreloi naisilla merkitsevästi kaikkien testatun viiden älyllisen suorituskykytyypin kanssa muttei miehillä (avaruusrotaatio, jossa miehet ovat parempia, kuviomuistaminen, jossa naiset ovat parempia, tekstintuottaminen, sanatunnistustesti ja kuviotunnistustesti). Tämän perusteella aivopuoliskojen välisen yhteyden voimakkuudella on eri vaikutus naisiin kuin miehiin.
MRI-tutkimus osoitti, että aivokurkiaisen keskitason poikkipintala on naisilla suhteessa suurempi. Diffuusio-MRI tekniikoilla on löytynyt selviä sukupuolieroja aivokurkiaisen muodossa ja mikrorakenteessa. Muoto- ja kokoanalyysitkin ovat löytäneet konsistentteja, tilastollisesti merkitseviä sukupuolieroja. 
Transsukupuolisten ihmisten aivokurkiainen on vuonna 2005 tehdyn tutkimuksen mukaan rakenteeltaan enemmän heidän ilmoittamansa sukupuolen kanssa kuin syntymässä määritetyn. Jopa lineaarinen tukivektorikone (karkean yksinkertainen luokittelualgoritmi) luokitteli aivokurkiaisten sukupuolen oikein 74 prosentin tarkkuudella ja vastasi paremmin sosiaalista kuin fyysistä sukupuolta.
Kätisyys ja aivokurkiainen.
Erään tutkimuksen mukaan vasen- ja molempikätisillä on isompi aivokurkiainen. Toisten mukaan molempikätisillä on isompi aivokurkiainen ja vahvimmin yksikätisillä kaikkein pienin, oli kyse sitten oikea- tai vasenkätisyydestä.
Jukka Gustafsson

Jukka Tapani Gustafsson (s. 2. tammikuuta 1947 Turku) on suomalainen sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1987–2023. Kevään 2011 eduskuntavaaleja seuranneiden hallitusneuvottelujen jälkeen hänet valittiin nimitettäväksi Jyrki Kataisen hallituksen opetusministeriksi. Hän jatkoi opetusministerinä toukokuuhun 2013 asti, jolloin hänen seuraajakseen valittiin aiemmin saman hallituksen asunto- ja viestintäministerinä toiminut Krista Kiuru. 
Gustafsson on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1976. Ennen uraansa kansanedustajana Gustafsson on työskennellyt konepuuseppänä, koulutussuunnittelijana sekä Murikka-opiston rehtorina opiston ensimmäiset kymmenen toimintavuotta (1977–1987).
Poliittinen ura.
Nykyisin Tampereella asuva SDP:tä edustava Gustafsson on toiminut eduskunnassa muun muassa työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2003–2007 ja vajaan kahden kuukauden ajan vuonna 2011 sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana kuukauden ajan vuonna 2007. Kyseisten valiokuntien puheenjohtajana toimiessaan Gustafsson oli myös puhemiesneuvoston jäsen. 
Eduskuntatyöskentelyn lisäksi Gustafsson on toiminut aktiivisesti Tampereen kunnallispolitiikassa. Hän on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1976. Gustafssonilla onkin nykyisistä kaupunginvaltuutetuista pisin ura Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä. Gustafsson oli Tradeka-yhtymän hallintoneuvoston jäsen kaudella 2004–2008.
Urheiluvaikuttajana.
Gustafsson oli Suomen Palloliiton varapuheenjohtaja 1991–2006. Vuodesta 1993 hän on toiminut Jalkapallosäätiön hallituksessa. Vuosina 1988–1994 Gustafsson toimi Suomen Palloliiton Tampereen piirin puheenjohtajana.
Jalkapallourallaan Gustafsson pelasi Suomen mestaruussarjassa Tampereen Pallo-Veikoissa 1971. Tätä ennen hän pelasi Turun Pyrkivässä. Peliuransa jälkeen Gustafsson on toiminut Tampereen Pallo-Veikkojen taustavaikuttajana.
Vuonna 2005 Gustafssonille myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun kultainen ansioristi.
Hän on Suomen Kansanopistoyhdistyksen kunniajäsen.
Risto Asikainen

Risto Armas Asikainen (s. 20. elokuuta 1958 Nurmijärvi) on suomalainen muusikko, joka on toiminut säveltäjänä, sanoittajana, sovittajana ja tuottajana monien suomalaisten pop-yhtyeiden taustalla. Hän on myös soittanut kosketinsoittimia tuottamilleen levyille.
Elämä.
Asikainen on tullut suurelle yleisölle tunnetuksi muun muassa Popstars-ohjelmaformaatista. Asikainen toimi Popstarsin tuomarina, teki Popstars-yhtyeille kappaleita ja tuotti heidän albuminsa.
Asikainen on tuottanut lukuisia kotimaisia artisteja, kuten Nylon Beatia, Kaija Koota, Dingoa, Arja Korisevaa, Kari Tapiota, Jope Ruonansuuta, Gimmeliä ja Robinia. 
Asikainen on yksi Elements Musicin listoilla olevista kirjoittajista. Hän on menestynyt laulunkirjoittajana myös ulkomailla ja tehnyt yhteistyötä kansainvälisten kirjoittajien ja tuottajien kanssa ympäri maailmaa.
Kirjanpitorikos.
Asikainen sai vuonna 2019 yhdeksän kuukauden ehdollisen vankeustuomion törkeästä kirjanpitorikoksesta.
Murikka-opisto

Murikka-opisto on erityisesti Teollisuusliiton jäsenille, ennen vuotta 2018 Metalliliiton jäsenille ja organisaatioille, työelämätaitoja ja työyhteisöjen työhyvinvointiin liittyvää koulutusta tarjoava kansanopisto, joka sijaitsee Tampereen Polsossa entisen Teiskon kunnan alueella. Opisto on osa työelämäopistojen ryhmää, johon Murikan ohella kuuluvat Aktiivi-Instituutti, Kiljavan opisto ja JHL-opisto. Opistojen muodostaman T-opistot ry:n jäseniä ovat lisäksi Työväen Akatemia, Voionmaan koulutuskeskus, Työväen Sivistysliitto TSL, Kansan Sivistystyön Liitto KSL ja Toimihenkilöjärjestöjen Sivistysliitto.
Murikan tehtävänä on ylläpitää ja kehittää suomalaista sopimusyhteiskuntaa työelämän näkökulmista.
Metallityöväen Murikka-opisto aloitti Metalliliiton kurssikeskuksena vuonna 1977 ja sai kansanopistostatuksen vuonna 1980. Ylläpitämislupansa mukaisesti Murikka on työelämän kansanopisto ja sen tehtävänä on tuottaa osaamista erityisesti teollisuusliiton jäsenten edunvalvontaan ja jäsenten työelämään. Opiston koulutuksesta yli 80 prosenttia on lyhytkurssimuotoista enintään 10 päivää kestävää koulutusta. Opiston tarjoamia koulutusalueita ovat esimerkiksi luottamusmies- ja työsuojelukoulutukset. Laaja työelämävalmiuksien kirjo näkyy tarjonnassa: tietotekniikkaa, vuorovaikutustaitoja, neuvottelutaitoja ja kirjoittamista. Työhyvinvointikoulutus on noussut opiston koulutustarjontaan usean eri kurssityypin muodossa. Opisto tarjoaa mm. työhyvinvointikorttikoulutusta. Yrityskohtaista koulutusta opisto tekee yritysten kanssa työturvallisuuden, työhyvinvoinnin, organisaation kehittämisen ja työyhteisön yhteistyön alueilla.
Murikan pedagoginen näkemys nojaa konstruktiivisuuteen ja opiskelijoiden kokemukseen oppimisen välineenä. Opistossa opiskelee vuosittain noin 2 300 ihmistä kaikkiaan noin 130:llä kurssilla. Opiston majoitus- ja ravintolapalveluista vastaa kokoushotelli Murikanranta Oy. Opistoyhteisössä päätoimisia työntekijöitä on 26 ja tuntiopettajia n. 40 henkilöä.
Vuonna 1977 valmistunut rakennus perustuu arkkitehtikilpailuun, jonka voittivat Murikka-nimisellä ehdotuksellaan arkkitehdit Pekka Helin, Matti Nurmela, Kari Raimoranta, Tuomo Siitonen ja Jyrki Tasa. Metallialan ammattikielessä murikka tarkoittaa työstämätöntä metallikappaletta. Yhtenäisen rakennuskokonaisuuden ala on 11 150 m² ja tilavuus 47 200 m³. Vuosina 2016–2018 toteutettiin mittava perusparannus, joka sisältää uuden talotekniikan, sisätilojen peruskorjauksen, pienois-span sekä uuden av-tekniikan ja modernit opetustilat. Opiston tila on alaltaan 63 hehtaaria ja kattaa 3,3 kilometriä Näsijärven rantaviivaa.
Ilkka Järvi-Laturi

Ilkka Untamo Järvi-Laturi (28. marraskuuta 1961 Valkeakoski – 5. maaliskuuta 2023 Padasjoki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, jonka elokuvia ovat "Kotia päin" (1989), "Tallinnan pimeys" (1993) ja "Historiaa tehdään öisin" (1999).
Järvi-Laturi voitti Jussin parhaasta käsikirjoituksesta vuonna 1990 elokuvasta "Kotia päin". Sittemmin hän asui New Yorkissa ja teki siellä mainoksia.
Nuoruus ja uran alku.
Ilkka Järvi-Laturi varttui Valkeakoskella opettajan ja sairaanhoitajan poikana, luki ahkerasti kirjaston kirjoja ja kiinnostui teini-iässä elokuvakerhotoiminnasta. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1980 hän pääsi Helsingin yliopistoon opiskelemaan aluksi elektroniikkaa mutta vaihtoi myöhemmin kirjallisuuden alalle. Parin vuoden kuluttua Järvi-Laturi pääsi Teatterikorkeakoulun näyttelijälinjalle ja vaihtoi sitten Taideteollisen korkeakoulun elokuvaosastolle. Hänen ensimmäinen elokuvansa, 8 millimetrin kaitafilmille kuvattu "Arsenikkia ja wanhoja peniksiä" joutui elokuvatarkastamon kieltämäksi uskonnollisia tunteita loukkaavana.
Hyperjättiläinen

Hyperjättiläinen on hyvin kirkas tähti, joka on jopa 100 kertaa Aurinkoa massiivisempi. Hyperjättiläisten absoluuttinen kirkkaus on välillä −7,0 … −11,0, eli ne ovat ylijättiläisiä kirkkaampia ja kuuluvat luminositeettiluokkaan 0 (joskus merkitään myös Ia*). Vastaava luokka ylijättiläiselle on I.
Hyperjättiläisten lämpötilat ovat 3 500–35 000 K. Niiden arvioidaan elävän noin 2 miljoonaa vuotta ennen kuin niiden polttoaine loppuu ja ne tuhoutuvat hypernovaräjähdyksessä, jolloin niiden sisin osa romahtaa ehkä mustaksi aukoksi. Tunnettuja hyperjättiläisiä ovat Eeta Carinae, Pistoolitähti ja S Doradus.
Hyperjättiläiset ovat useimmin punaisia tai sinisiä. Keltaisissa hyperjättiläisissä on epävakaisuuksia, joiden takia tämä tähtityyppi on herkkä tuhoutumaan. Klassinen esimerkki keltaisesta hyperjättiläisestä on Rho Cassiopeiae.
Ritva Oksanen

Ritva Annikki Oksanen (o.s. Piilikangas; s. 16. kesäkuuta 1939 Vaasa) on suomalainen näyttelijä ja laulaja.
Elämä ja ura.
Ensimmäisen teatteriroolinsa Ritva Oksanen teki Jyväskylän Huoneteatterissa vuonna 1957, minkä jälkeen hänet on nähty näyttämöillä ympäri Suomea. Oksasen tulkintoja ovat olleet muun muassa Maria Callas (Mestariluokka), Marlene Dietrich, Medeia ja musiikilliset koosteohjelmat "Korva elämän kyljessä" ja "Ei koske minua – vai koskeeko". 
Oksanen on tehnyt useita televisiorooleja, "Elämänmenon" Eila Nieminen on yksi Oksasen tunnetuimmista televisiorooleista. Muita Ritva Oksasen sarjoja televisiossa ovat olleet muun muassa "Pesärikko", "Kohtaamiset ja erot", "Konstan Pylkkerö", "Pimeän hehku", "Elämän suola" sekä "Pieni pala jumalaa". 
Oksanen on myös tunnettu omista laulua, lausuttua runoutta ja proosaa sisältävistä tuotannoistaan, joista viimeisin on nimeltään "Elämän sirkus". "Elämän sirkuksella" Oksanen juhlisti 40-vuotista taiteilijauraansa vuonna 2003.
Esikoislevytyksensä "Maria Isabel" Oksanen teki Ossi Ahlapuron kanssa vuonna 1970. Hän oli mukana Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnassa vuonna 1974 kappaleella "Musta tango" sekä Syksyn Sävelessä vuonna 1971 kappaleella "Tuli mies" ja vuonna 1972 kappaleella "Aikeet arvaan". Vuonna 1979 hän edusti Suomea Intervision laulukilpailussa kappaleella "Tuulessa soitto sousi". 
1980-luvulla Oksanen teki henkilökohtaisen uskonratkaisun kärsittyään alkoholismista ja on tehnyt sen jälkeen myös hengellisiä produktioita. Hän on ollut absolutisti vuodesta 1988 lähtien.
Oksanen palkittiin urastaan Pro Finlandia -mitalilla vuonna 2001, ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin teatterineuvoksen arvonimi.
Suicidal Tendencies

Suicidal Tendencies () on vuonna 1980 Venicessä, Los Angelesissa perustettu skate punk/thrash/speed metal -yhtye. Suicidal Tendencies on myös vaikuttanut osittain varhaisen metalcoren kehitykseen.
Yhtye sai huomiota ympäri Yhdysvaltoja jo ensilevynsä aikoihin, kun FBI puuttui levyn sanoituksiin, erityisesti ”I shot Reagan” -kappaleeseen, jonka nimi muutettiin levyn myöhemmissä painoksissa ”I shot the Devil” -muotoon. Yhtyeen epäiltiin myös sekaantuneen jengeihin, mikä aiheutti soittokiellon Los Angelesissa vuoteen 1991 saakka ja seuraavan levyn julkaisun siirtymisen vuoteen 1987.
LBV 1806-20

LBV 1806-20 on kirkkaimpia tunnettuja kirkkaita sinisiä muuttujia (, LBV), ja sijaitsee Jousimiehen tähdistössä. 
Sen todellinen kirkkaus vaihtelee 2–10 miljoonan auringon välillä. Se on 49 000–70 000 valovuoden päässä Maasta. Tämän kaksoistähden koko massa on 130 Auringon massaa. Se kuuluu samaan sarjaan Pistoolitähden ja Eta Carinaen kanssa. Tähti sijaitsee radioaaltoja säteilevässä sumussa G10.0-0.3 ja kuuluu tähtijoukkoon 1806-20, joka on W31:n osa. W31 on yksi suurimpia kirkkaita kaasusumuja Linnunradassa. W31 on HII-alue.
Tähden massaksi on arvioitu jopa 150-200 auringon massaa. Teoreettiseksi tähtien massan ylärajaksi on arvioitu 120 auringon massaa.
Pistoolitähti

Pistoolitähti on sininen hyperjättiläinen, joka on vuoden 2005 tilaston mukaan Linnunradan toiseksi kirkkain tähti. Se on Aurinkoa 10 miljoonaa kertaa kirkkaampi ja 100 kertaa massiivisempi. Sen halkaisija on 300–340 Rʘ. Tähti sijaitsee Jousimiehen tähtikuviossa 25 000 valovuoden päässä Maasta lähellä Linnunradan keskustaa.
Tähti on tähtienvälisten kaasusumujen peitossa, eikä se tämän vuoksi näy paljain silmin. Se löydettiin Hubblen avaruusteleskoopilla 1990-luvulla infrapunataajuudella, joka läpäisee pölyn. Tähti on singonnut 4000–6000 vuotta sitten avaruuteen 10 Auringon massaa "Pistoolisumuksi", jota se valaisee. Tähden tähtituuli on 10 miljardia kertaa Auringon hiukkasvirtaa voimakkaampi. Arvioidaan, että tähden massa olisi aluksi ollut 200 Auringon massaa. Tähdellä on elinikää jäljellä noin 1–3 miljoonaa vuotta.
P Cygni

P Cygni on muuttuva tähti, jonka kirkkaudessa on tapahtunut muutoksia vuosien kuluessa. Vuonna 2005 tähden kirkkaus oli noin 4,82 ja etäisyys Maasta 5 000 – 6 000 valovuotta. Etäisyyden tarkka määritys on vaikeaa, koska tähden parallaksia ei tunneta.
P Cygni on ylijättiläinen, jonka spektriluokka on B2Ia, ja se luokitellaan kirkkaaksi siniseksi muuttujaksi. Kohdetta ympäröi emissiosumu, joka on luultavasti peräisin tähdestä säteilypaineen mukana kulkeutuneesta kaasusta.
Rho Cassiopeiae

Rho Cassiopeiae ("ρ Cas / ρ Cassiopeiae") on tunnetuin esimerkki hyvin harvinaisesta tähtityypistä, keltaisesta hyperjättiläisestä. Tähden kirkkaus on 550 000 kertaa suurempi kuin Auringolla, ja tähden läpimitta on noin 738 kertaa suurempi. Tähti sijaitsee 8 000 – 10 000 valovuoden päässä Maasta sen ollessa silti paljain silmin nähtävissä. Tähden normaali näennäinen magnitudi on 4,5 mikä alenee noin 6:een purkauksissa, jotka toistuvat noin 50 vuoden välein. Edellisessä purkauksessa vuonna 2001 sinkoutui tähteä ympäröivään avaruuteen 3 % tähden massasta. Suurin osa tähden ydinpolttoaineesta on tähtitieteilijöiden mukaan lopussa, ja tähti räjähtänee "pian" supernovana. Räjähdykseen voi tosin kulua miljoonakin vuotta, joka on kosmisessa mittakaavassa silmänräpäys.
Suicidal Tendencies (albumi)

Suicidal Tendencies on Suicidal Tendenciesin vuonna 1983 ilmestynyt esikoisalbumi.
"I Shot Reaganin" nimi vaihdettiin myöhemmissä painoksissa "I Shot the Deviliin".
Kappaleet.
"Tähdellä merkityt kappaleet ovat uusintapainoksissa lisäkappaleina."
Verjnuarmu

Verjnuarmu (savon murretta, kirjakielellä ”verinaarmu”) on suomalainen savon murteella laulava metalliyhtye. Verjnuarmun musiikki on pääasiassa folk metalia ja death metalia, mutta mukana on vaikutteita muistakin metallin tyylilajeista, kuten black metalista. Yhtye itse kutsuu musiikkiaan savometalliksi. Verjnuarmu käyttää esiintyessään maskeja ja esiintymisasuja.
Yhtyeen ensimmäinen neljän kappaleen mini-CD "Verjnuarmu" julkaistiin omakustanteena vuonna 2002. Sen jälkeen ovat ilmestyneet EP:t "Verta, voemoo ja viitakkeita" (2002) ja "Laalavat jouset" (2004). Yhtyeen ensimmäinen single "Kurjuuvven valssi" ilmestyi 26. lokakuuta 2005. Yhtyeen ensimmäinen albumi, "Muanpiällinen helevetti", kävi Suomen virallisen albumilistan sijalla 7.
Vuoden 2007 joulukuussa Verjnuarmu lopetti yhteistyönsä Universal Musicin kanssa ja ryhtyi etsimään uutta levy-yhtiötä. Universal Musicilla olisi ollut optio yhtyeen toiseen levyyn, mutteivät sitä halunneet käyttää, sillä heistä toisessa levyssä ei ollut tarpeeksi kaupallista potentiaalia. Maaliskuussa yhtye kertoi löytäneensä uuden levy-yhtiön, tamperelaisen Dynamic Arts Recordsin. Yhtye julkaisi toisen studioalbuminsa "Ruatokansan uamunkoetto" 14. toukokuuta 2008.
21. heinäkuuta 2008 yhtye ilmoitti, että perustajajäsen ja kitaristi Savon Surma poistuu yhtyeestä ja keskittyy tulevaisuudessa dark metal -yhtye Chaosweaveriin, jossa hän soittaa kitaraa taiteilijanimellä Albert von Fleischer. Hänen paikkansa yhtyeessä otti taiteilijanimeä Ruato käyttävä kitaristi.
16. lokakuuta 2009 yhtye ilmoitti, että kitaristi Ruato on jättänyt yhtyeen. Hänen paikkansa korvasi taiteilijanimellä Tervapiru esiintyvä kitaristi.
1. maaliskuuta 2011 yhtye ilmoitti erottaneensa toisen kitaristinsa, Viitakemiehen. Erottamisen syyt olivat "bändin ja Viitakemiehen välejä jo pitkään vaivanneet taiteelliset erimielisyydet, jotka alkoivat olla este yhtyeen kehitykselle ja koko tulevaisuudelle".
Yhtye julkaisi 30.10.2015 neljännen studioalbuminsa nimeltä "1808". Albumi on teemalevy, jonka kappaleet kertovat Savon alueella käydyistä Suomen sodan taisteluista.
Verjnuarmu ilmoitti 15. elokuuta 2018 lopettavansa toimintansa yhtyeen perustajajäsenen, taiteilijanimellä Musta Savo esiintyneen Janne Rissasen kuoltua pitkäaikaiseen sairauteen.
2024 yhtye ilmoitti paluusta ja esiintyi 2025 Kuopion Hatefestillä huhtikuussa uuden rumpalilla.
Perspektiivittömien kylien likvidointi

Perspektiivittömien kylien likvidointi oli pakkosiirto 1950–1960-luvun vaihteessa Neuvostoliitossa, jossa ”perspektiivittömiksi” eli kehityskelvottomiksi nähdyt maaseudun kylät autioitettiin ja niiden asukkaat joutuivat siirtymään suurempiin keskuskyliin. Tämä toteutettiin yhdistämällä kolhooseja suuremmiksi kokonaisuuksiksi tai muuttamalla niitä sovhooseiksi, lakkauttamalla kylien kaupat ja muut palvelut ja polttamalla kokonaisia kyliä.
Likvidointitoimien taustalla oli Neuvostoliiton maatalouden epäonnistunut kollektivisointi, joka oli muun muassa johtanut nälänhätään 1930-luvulla. Toimilla pyrittiin luomaan tehokkaita maatalousyksiköitä, joilla saavutettaisiin Yhdysvaltojen etumatka maataloudessa, ja vähentämään kaupunkien ja maaseudun elintasoeroja. Toimet eivät kuitenkaan onnistuneet tehostamaan Neuvostoliiton maataloutta toivotulla tavalla.
Karjalassa likvidointitoimet heikensivät paikallisia murteita ja kulttuuria, kun karjalaiset sulautuivat keskuskylissä venäläiseen ja muuhun väestöön.
Luettelo lähimmistä tähdistä

Seuraavassa luettelossa lähimmistä tähdistä on lueteltu lähimmyysjärjestyksessä enintään 5 parsekin eli 16,308 valovuoden etäisyydellä sijaitsevat tähdet. Luettelo rajoittuu enintään 5 parsekiin, koska suuremmilla etäisyyksillä virhemarginaali on yleensä enemmän kuin 2 %. Enintään 5 parsekin etäisyydellä olevia tähtiä tunnetaan nykyisin Aurinko mukaan luettuna 66 kappaletta 50:ssä tähtijärjestelmässä.
Aurinkoa lähin tähti on 4,22 valovuoden päässä oleva Proxima Centauri eli Alfa Centauri C. Se on himmeä punainen kääpiö, jollaisia suurin osa lähitähdistä on. Itse päätähti Alfa Centauri on keltaisesta ja oranssista tähdestä koostuva lähekkäinen kaksoistähti, joka on Maasta 4,395 valovuoden eli 1,33 parsekin päässä. Suomessa paljain silmin havaittavista tähdistä lähin on 8,6 valovuoden päässä oleva Sirius.
Ruskeiden kääpiöiden nimet on esitetty rusehtavalla taustalla. Spektriluokan taustaväri vastaa kyseisen tähden spektriluokitusta. Tähtien, joiden näennäinen kirkkaus on yli 6,5 ja jotka eivät täten näy paljain silmin, näennäinen kirkkaus esitetään tummanharmaalla taustalla.
Kartta lähimmistä tähdistä.
Alla on englanninkielinen kartta joistakin lähimmistä tähdistä:
Mäntsälä-lehti

Paikallislehti Mäntsälä (perustettu 1972) oli Mäntsälässä ja sen lähikunnissa Pornaisissa, Pukkilassa ja Askolassa ilmestynyt sanomalehti. Lehden perustivat Alisa ja Reijo Alanko. Se ilmestyi kaksi kertaa viikossa, maanantaisin ja perjantaisin. Lehden levikki laski tasaisesti 1990-luvulta lähtien noin 6 000:sta loppuaikojensa 3 700 kappaleeseen. Lehti siirtyi 1.12.2010 Suomen Lehtiyhtymä- konsernin omistukseen. Samalla konsernilla oli paikkakunnalla jo toinen ilmaisjakeluna jaettava Mäntsälän Viikkouutiset.
Mäntsälä-lehdestä löytyivät mäntsäläläiset tapahtumat, paljon tietoa palvelutarjonnasta sekä mm. "Lukijain palsta". Lisäksi säännöllisesti ilmestyi teemanumeroita mm. autoilusta ja asunnoista.
Mäntsälä-lehti oli ainoa tilattava paikallislehti paikkakunnalla. Se lakkautettiin 2013, samoin oli lakkautettu ilmaislehti Mäntsälän Viikkouutiset. Jäljelle jäi Suomen Lehtiyhtymän ESS-konsernilta ostama Mäntsälän Uutiset. Siinä vaiheessa kaikki kolme olivat Suomen Lehtiyhtymän omistuksessa.
Luettelo absoluuttisesti kirkkaimmista lähitähdistä

Kirkkaat lähitähdet ovat tässä tähtiä, joiden absoluuttinen kirkkaus on yli +8,5 eli mukaan ei lasketa punaisia kääpiötähtiä. Tähtiä on lueteltu muutamissa aurinkoa ympäröivissä palloissa, esim. pallossa jonka säde on 10 parsekia. Luettelot vain suunta-antavia, ei täydellisiä. Auringon tyyppisen tähden spektriluokka on G2V. Auringonkaltaisia ovat tähdet, joiden spektri on F, G tai K ja spektrissä esiintyy V.
Tähtiä alle 10 parsekin päässä.
10 parsekia on 32,6 valovuotta.
Tähdet 10-13 parsekin välissä.
Tähden etäisyys 32.7 - 42.4 valovuotta Auringosta.
Tähtiä etäisyydellä 13 -- 15 parsekia.
Tähtiä, jotka ovat arviolta 42.5 -- 48.9 valovuoden 
päässä auringosta.
Joitain tähtiä, jotka yli 15 parsekin päässä.
Nämä tähdet ovat yli 48,9 valovuoden päässä 
Auringosta.
Pecos Bill

Pecos Bill on legendaarinen cowboy monissa yhdysvaltalaisissa kansantaruissa. Nämä tarut kirjasi vuonna 1923 Edward O'Reilly kirjassaan "Saga of Pecos Bill".
Tarinan mukaan Pecos Bill syntyi Texasissa 1830-luvulla. Hän joutui eroon vanhemmistaan pienenä lapsena, kun hän putosi vaunuista lähellä Pecos-jokea. Preeriasudet ottivat Pecos Billin kasvatikseen, ja hän oppi heidän seurassaan puhumaan eläinten kieltä. Palatessaan ihmisten ilmoille Pecos Bill keksi lasson, kesytti pyörremyrskyn ja ratsasti sillä, käytti kalkkarokäärmettä ruoskana, juotti ranchinsa Rio Granden vedellä ja teki useita muita samantapaisia urotekoja. Hänen hevosensa nimi on Myrskytuuli ja vaimokseen hän otti Sue Nopsajalan.
Pecos Bill on ollut sarjakuvan ja piirroselokuvan aiheena.
Rooman keisari

Rooman keisari on Rooman tasavallan jälkeisen ajan Rooman valtakunnan hallitsijoista käytetty nimi. Varsinaista Rooman keisarin virkaa ei ollut, vaan kyse oli useiden virkojen ja valtuuksien yhdistelmästä, joka muuttui vuosisatojen kuluessa.
Keisarikunnan alkuaikoina aiemmat tasavaltalaiset muodot suurelta osin säilyivät. Tätä vaihetta keisariuden historiassa kutsutaan "prinsipaatiksi" keisari Augustuksen Rooman valtiolle vuonna 27 eaa. antaman valtiosäännön ja sanan "princeps" perusteella. Rooman hallitsija oli valtiosäännössä ensimmäinen kansalainen eli "princeps civium". Myöhemmin 300-luvulla keisarius muuttui yksinvaltiuden suuntaan, josta käytetään nimitystä "dominaatti", mutta keisariudesta ei silti muodostunut monarkiaa sen nykyisessä merkityksessä. Keisari oli virallisesti "primus inter pares", ensimmäinen vertaistensa joukosta, eikä hänellä ollut rajatonta "de jure" -valtaa. Monet keisarit eivät olleet hallitsijoita myöskään "de facto", sillä aikojen saatossa todellista valtaa käyttivät usein esimerkiksi byrokraatit ja sotilaat, joille keisari oli kätevä nukkehallitsija.
Keisarin auktoriteetti pohjautui tasavaltalaisiin virkoihin. Yleensä keisari valitutti itsensä sekä konsuliksi että kensoriksi. Hän johti myös senaattia princeps senatuksen (senaatin pään) viran haltijana ja pontifex-pappien kollegiota pontifex maximuksen viran haltijana. Näiden virkojen haltijana hänellä oli suuri henkilökohtainen arvovalta ("dignitas" ja "auctoritas"). Henkilökohtaisesti keisarilla oli myös "imperium maius" (suurempi imperium) ja tribuuninoikeudet. Tämän yhdistelmän johdosta keisarilla oli ylin tuomiovalta, veto-oikeus kaikkiin päätöksiin ja täydellinen koskemattomuus.
Keisarin tavallisia titteleitä olivat imperaattori, "caesar" ja "augustus", joista ensimmäinen on tasavaltalainen sotapäällikön kunnianimi ja kaksi viimeistä on johdettu henkilönimistä. Alkuaikoina keisareilla ei ollut varsinaista univormua, myöhemmin he käyttivät purppuraviittaa ja diadeemia.
Suomen kielen "keisari"-sana juontuu Gaius Julius Caesarin nimestä. Caesarin on joskus tulkittu olleen ensimmäinen keisari, mutta periaatteessa hän toimi diktaattorina vanhan tasavaltalaisen järjestelmän rajoissa. Nykykäsityksen mukaan vasta Augustus vei tämän pitkään kestäneen valtionmuutoksen niin pitkälle, että voidaan puhua varsinaisesta keisariudesta.
Bo Giertz

Bo Harald Giertz (31. elokuuta 1905 Räpplinge, Öölanti – 12. heinäkuuta 1998 Djursholm) oli Göteborgin hiippakunnan piispa 1949–1970, komministeri (kappalainen) Torpan seurakunnassa Linköpingin hiippakunnassa 1939–1949. Bo Giertzin isä oli kirurgi Knut Giertz.
Nuorena Giertz oli ateisti. Hän opiskeli lääketiedettä Uppsalassa, jossa tutustuminen kristittyihin opiskelijoihin johti siihen, että hänestä tuli kristitty ja hän vaihtoi lääketieteen opinnot teologiaan. Giertz vihittiin papiksi 1934.
Giertz oli konservatiivisen ja korkeakirkollisen kristillisyyden taisteluvalmis puhemies. Hän kuului Kyrklig samlingin perustajiin ja oli voimakas naispappeuden vastustaja. Lisäksi hän on kirjoittanut runsaasti kirjoja, joista osaa pidetään alansa klassikkoina. "Kyrkans tidning" -lehden lukijat äänestivät 2004 hänet 1900-luvun tärkeimmäksi kristilliseksi vaikuttajaksi Ruotsissa. Giertzin teokset tunnetaan hyvin myös Suomessa, jossa niitä on julkaissut etenkin Sley-kirjat Oy.
18 Scorpii

18 Scorpii (18 Sco, HR 6060) on Maata lähinnä oleva ns. Auringon kaksonen. Monet tähden ominaisuudet ovat hyvin lähellä Auringon vastaavia, ja sen takia tähti on vieraan elämän etsijöiden mielenkiinnon kohde. 18 Scorpiita pidettiin kymmenisen vuotta aurinkomaisimpana tunnettuna tähtenä. Kesäkuussa 2010 ilmoitettiin, että HIP 56948 on aurinkomaisin tunnettu tähti.
18 Scorpiin ja Auringon ominaisuuksien vertailu.
Tähdeltä ei ole löydetty eksoplaneettoja, mikä saattaa viitata siihen, ettei sillä ole "kuumia jupitereita" niin kuin Auringollakaan eikä myöskään valokuvatun tyyppisiä, kaukana keskustähdestä sijaitsevia massiivisia kaasuplaneettoja, joita ei ole Auringollakaan. Nykytekniikalla Aurinkokunnan tyyppisen järjestelmän havaitseminen 18 Scorpiin ympäriltä on mahdotonta, ellei kooltaan suunnilleen Jupiteria vastaava planeetta pimennä 18 Scorpiita säännöllisin väliajoin. Tähdellä on sama pintalämpötila, väri, painovoima pinnalla, raudan osuus, mikroturbulenssi, pyörimisnopeus, kromosfäärin aktiivisuus sekä litiumin ja berylliumin osuus kuin Auringolla. Tähti kiertää Linnunrataa samalla tavoin kuin Aurinko. Tähden kirkkaus ja ikä on hieman suurempi kuin Auringolla. Alkuaineiden runsauskuvio on toisenlainen. Aikaisemmin väitettiin eniten Aurinkoa muistuttavaksi tähdeksi 16 Cygni A:ta, joka on Aurinkoa vanhempi ja kirkkaampi.
Tällöin tähden aktiivisuusvaihtelut ovat myös voimakkaampia kuin Auringon, ja sen kromosfääri on huomattavasti aurinkoa aktiivisempi.
Pecos Bill (sarjakuva)

Pecos Bill on amerikkalaisen kansantarun sankarista tehty italo-western-tyylinen lännensarjakuva. Sarjakuvan loivat käsikirjoittaja Guido Martina ja kuvataiteilija Raffaele Paparella vuonna 1949. Paparellan lisäksi sarjaa piirsivät Pier Lorenzo de Vita, Antonio Canale , Roy D’Ami, Gino D’Antonio, Francesco Gamba ja Dino Battaglia
Sarjakuvan Pecos Bill on älykäs heikkojen puolustaja ja pahan vastustaja. Hän vastustaa tuliaseita ja käyttää vain lassoa, missä hän onkin erityisen taitava. Apunaan hänellä on Davy Crockett ja Calamity Jane, jotka vastaavat todella eläneitä henkilöitä vain nimeltään.
Lehti oli suosittu Suomessa 50-luvulla. Se ilmestyi a5-koossa joka toinen aukeama värillisenä. Sarjaa piirsi usea piirtäjä, muun muassa Hugo Pratt. Lehteä julkaistiin Suomessa 322 numeroa. Kustantaja oli aluksi Artko Oy, mutta vaihtui 1954 Kustannus oy Pecos Billiksi, joka julkaisi myös Korkeajännitystä. Alkuperäistä Pecos Bill Sagaa julkaistiin 165 numeroa maaliskuusta 1953 joulukuuhun 1961. Vuodesta 1962 vuoteen 1974 lehteä julkaisi Sarjakustannus Oy. Sagan jälkeen julkaistiin 17 numeroa Pecos Bill-lehteä, jossa itse Pecos Bill ei seikkaillut lainkaan, mutta kesäkuussa 1963 Pecos Bill palasi 67 numeron ajaksi. Vuodet 1969-1973 julkaistiin uusintoja alkuperäisestä sarjasta 50-luvulta ja viimeisenä vuotena 1974 julkaistiin vielä 12 numeroa uutta Pecos Billiä. Vuonna 1981 ja 1982 Oy Lukemisto Urkki Lektyr ab ja sitten nimellä Oy Lukemisto Omnia ab julkaisi vielä kaksi lehteä nimellä Pecos Bill Ratsastaa Jälleen. Vuonna 2002 julkaistiin kaksi nostalgianumeroa ensimmäisistä Pecos Bill -lehdistä.
37 Geminorum

37 Geminorum on tähti, joka sijaitsee Kaksosten tähtikuviossa.
Tietoja 37 Geminorumista.
37 Geminorum muistuttaa huomattavasti Aurinkoa spektriltään, lämpötilaltaan, pyörimisnopeudeltaan, massaltaan, kirkkaudenmuutoksiltaan ja metallipitoisuudeltaan. Tämä G0V-spektriluokan tähti on noin 56,34 valovuoden eli 17,283 parsekin etäisyydellä. Tähti loistaa meille visuaalisella alueella magnitudilla +5,73. Tähden väri-indeksi B-V on +0,57 , absoluuttinen kirkkaus +4,54 magnitudia ja luminositeetti 1,33 Aurinkoa, eli se on kolmanneksen Aurinkoa kirkkaampi. Tähden massa on 1,1 ja säde 1,03 Aurinkoa. Pintalämpötila on 5500 K. Ikää 37 Geminorumilla on 5,5 miljardia vuotta eli hiukan enemmän kuin Auringolla.
51 Pegasi

51 Pegasi (51 Peg) on ensimmäinen auringonkaltainen tähti, jolta löydettiin eksoplaneetta 6. lokakuuta 1995 mittaamalla tarkasti tähden spektrin vaihteluja, jossa näkyi Doppler-ilmiöstä johtuva pieni säteisnopeuden vaihtelu.
51 Pegasi kuuluu hieman Aurinkoa kirkkaampana ja suurempana spektriluokkaan G2.5V tai G4-5Va, eli se on alijättiläinen tai kirkas pääsarjan tähti, joka on lähtenyt kehittymään pääsarjasta kohti punaista jättiläisvaihetta.
Tähti on 4–6 % Aurinkoa massiivisempi, noin 7,5 miljardin vuoden ikäinen, ja sen metallipitoisuus on Aurinkoa suurempi. Se pyörähtää akselinsa ympäri kerran 37 vuorokaudessa.
51 Pegasiita kiertävän eksoplaneetan eli "kuuman jupiterin" 51 Pegasi b:n massa on yli 0,468 Jupiterin massaa, kiertoaika 4,23077 päivää, radan isoakselin puolikas 0,052 AU ja soikeus noin 0. Hyvin lähellä keskustähteään olevan planeetan lämpötila on 1 200 K.
Ottorino Respighi

Ottorino Respighi (9. heinäkuuta 1879 Bologna – 18. huhtikuuta 1936 Rooma) oli italialainen säveltäjä.
Elämä.
Respighi opiskeli Bolognassa viulunsoittoa ja sävellystä. Opettajista erityisesti Giuseppe Martucci (1856–1909) antoi hänelle herätteitä uuteen italialaiseen soitinmusiikkiin, vastapainoksi vallitsevalle italialaiselle oopperalle. Vuonna 1900 hän matkusti orkesterin muusikkona oopperavierailulle Pietariin, missä sai opetusta Nikolai Rimski-Korsakovilta, jonka luo hän palasi vielä uudestaan 1902. Rimski-Korsakov vaikutti ratkaisevasti hänen loistavaan, värikkääseen soitinnustaitoonsa. Respighi opiskeli jonkin aikaa myös Berliinissä, missä tutustui Max Bruchiin ja Ferruccio Busoniin. Vuodesta 1913 hän toimi sävellyksenopettajana Rooman Santa Cecilia –akatemiassa ja 1924–1926 sen johtajana.
Respighi meni 13. tammikuuta 1919 naimisiin itseään viisitoista vuotta nuoremman sävellyksenoppilaansa Elsa Olivieri-Sangiacomon kanssa. Hän muun muassa viimeisteli aviomiehensä keskeneräisen oopperan "Lucrezia", perusti Respighi-säätiön ja oli läsnä edesmenneen säveltäjän 100-vuotistilaisuudessa 1979.
Tuotanto.
Muiden samaan sukupolveen kuuluneiden italialaissäveltäjien tavoin Respighi kaipasi uudistusta, joka avaisi näkymiä aikansa eurooppalaisiin virtauksiin. Hän ei kuitenkaan kuulunut kaikkein radikaaleimpiin uudistajiin. Respighin ensimmäiseen ja parhaaseen luomiskauteen liittyvät hänen yhteytensä ranskalaiseen impressionismiin, sekä mieltymys Richard Straussin innoittamaan tietoiseen soinnilliseen sensualismiin ja välittömään ilmaisuun.
Respighin musiikin runollisuus, joka ilmenee jo oopperassa "Semirama" (ensiesitys Bolognassa 1910), löysi lopullisesti viimeistellyn muotonsa sinfonisessa runossa "Fontane di Roma" (Rooman suihkulähteet, 1916), joka saavutti suuren menestyksen Arturo Toscaninin johdolla. Teoksessa on kuultavissa loistavien sointikuvien rinnalla intiimejä, herkkiä jaksoja, jonkalaisia hän kehitteli edelleen myöhemmissä, kevyemmin ja pidättyvämmin luonnehdituissa teoksissaan kuten "I pini di Roma" (Rooman pinjat, 1924) tai "Trittico Botticelliano" (Botticelli-triptyykki, 1927). Respighia on hyvin osuvasti luonnehdittu italialaisen maiseman sävelmaalariksi.
Silloinkin kun Respighi käytti luomistyönsä lähteinä gregoriaanista kirkkolaulua tai renessanssimusiikkia, hän piti kiinni ensimmäisten menestysteostensa tyylistä eikä sen vuoksi tullut seuranneeksi myöhempää yleiseurooppalaista kehitystä. Hän pysytteli tuotannossaan kapea-alaisena, mutta taidoiltaan tunnustettuna säveltäjänä. Hänen soitinmusiikkiansa, kamarimusiikki mukaan luettuna, on pidetty yleisesti kiinnostavampana kuin näyttämömusiikkia.
Respighi vieraili Helsingissä vuonna 1933. Sinfoniakonsertin lisäksi hän johti Suomalaisessa Oopperassa oopperansa "Maria Egyptiläinen".
Respighi

Respighi on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Respighi voi olla myös:
Beta Hydri

Beta Hydri (β Hyi / β Hydri) on Etelän vesikäärmeen tähdistössä 24,4 valovuoden päässä sijaitseva keltainen alijättiläistähti, joka on paisumassa punaiseksi jättiläiseksi.
Tähti on noin 2,5 miljardia vuotta Aurinkoa vanhempi, ja se muistuttaa huomattavasti Aurinkoa, minkä takia sitä on tutkittu paljon. Tähden massa on 1,1 Auringon massaa ja säde 1,46 Auringon sädettä, ja tähti on 3,53 kertaa Aurinkoa kirkkaampi. Tähden metallipitoisuus on 0,49-1,00 kertaa Auringon metallipitoisuus ja ikä 6,7 miljardia vuotta. Tähden auringonpilkkujakso on spektrimittausten mukaan noin 15-18 vuotta.
Beta Hydri on mukana NASAn suunnitelmassa tähdistä, joilta aletaan etsiä planeettoja Terrestrial Planet Finder (TPF) -ohjelmassa.
Niilo Rauhala

Niilo Pekka Rauhala (s. 10. heinäkuuta 1936 Kittilä) on Oulussa asuva pappi ja runoilija.
Elämä.
Teologian kandidaatiksi vuonna 1963 valmistunut Rauhala on toiminut seurakuntapappina ja sairaalateologina ja osallistunut asiantuntijajäsenenä Raamatun käännöskomiteaan ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjakomiteaan sekä vanhoillislestadiolaisten "Siionin laulut" -kokoelman uudistustoimikuntaan. Rauhala on ollut jäsenenä Suomen kirkon käsikirjakomiteassa valmisteltaessa Jumalanpalvelusten ja Kirkollisten toimitusten kirjaa sekä ollut yhtenä Ruotsin nykyisen virsikirjan suomentajana. Ruotsin kirkon virsikirjassa on 191 hänen kääntämäänsä, muokkaamaansa tai kirjoittamaansa virttä.
Runot ja lyriikka.
Rauhalan lyriikka on vahvasti uskonnollissävytteistä, ja sitä onkin luonnehdittu uskonnolliseksi modernismiksi. Runoissaan hän puolustaa lapsia ja on huolissaan ihmisten ja maailman tilasta. Monet runot käsittelevät luontoa. Rauhala on julkaissut yli kaksikymmentä runokokoelmaa. Pääteoksinaan Rauhala pitää kokoelmia "Lumen ja auringon välissä" (Otava, 1973), "Sade ja elämä, jäljittelemättömän runsas" (Otava, 1976) ja "Purjeitten nopeat varjot" (Otava, 1989). Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on kolmetoista Rauhalan kirjoittamaa virttä ja muutama lisäsäkeistö ja lisäksi 14 suomennosta sekä uudistuksia ja muokkauksia 164 virressä. Virsikirjan toimituslaulujen joukossa on 26 Rauhalan kokonaan tai osittain kirjoittamaa virttä.
Yksityiselämä.
Rauhalalla on vaimonsa Leenan (o.s. Tulkki) kanssa kymmenen lasta. Kirjailija Pauliina Rauhala on hänen miniänsä.
Virsiä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa
Ruotsin kirkon virsikirjassa