tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Black Lagoon

Black Lagoon () on japanilainen mangasarja, jota on kirjoittanut ja piirtänyt Rei Hiroe vuodesta 2002 lähtien. Mangaan pohjautuen on tehty animesarja, joka ilmestyi Japanissa vuoden 2006 keväällä. Toinen kausi nimeltään "The Second Barrage" näytettiin saman vuoden lopussa. Kolmannesta kaudesta ilmoitettiin ensimmäisessä tarinan pohjalta tehdyn kirjan kannessa. Viisiosainen kolmas kausi on nimeltään "Roberta's Blood Trail".
Future Film julkaisi Suomessa neljä ensimmäistä jaksoa sisältävän DVD:n 17. lokakuuta 2007. Jaksot 5-8 sisältävä DVD julkaistiin 22. huhtikuuta 2009. 2. joulukuuta 2009 julkaistiin Black Lagoon The Collection –DVD kokoelma myös Future Filmin julkaisuna. Punainen jättiläinen on julkaissut Black Lagoon -mangaa 15. lokakuuta 2009 alkaen suomeksi.
Juoni.
Sarja seuraa Lagoon Company -nimisen palkkasoturiryhmän salakuljetustoimintaa Kaakkois-Aasian merillä 1990-luvulla. Tarina sijoittuu pääosin kuvitteelliseen Roanapur-nimiseen kaupunkiin Thaimaassa. Merillä ryhmä käyttää torpedovenettä nimeltään Black Lagoon. Vapaa-aikanaan ryhmä viettää aikaa The Yellow Flag -nimisessä baarissa. Sarjassa nähdään muun muassa tulitaisteluita, nyrkkitappeluja ja meritaisteluja.
Hahmot.
Monet sarjan hahmot liittyvät rikolliseen alakulttuuriin Roanapurissa ja sen ympärillä.
Hotel Moscow.
Hotel Moscow on Venäjän mafian Thaimaan osasto. Sitä johtaa Balalaika, entinen puna-armeijan laskuvarjojoukkojen upseeri. Hotel Moscow koostuu miehistä, jotka palvelivat Balalaikan alaisuudessa Afganistanin sodassa, ja he ovat omistautuneita johtajalleen.
Hong Kong Triad.
Kiinalainen Triadien Hongkongin osasto. Johtajana Mr. Chang.
Muita ryhmittymiä.
The Colombian Manisarela Cartel, The Church of Violence ja monia palkkionmetsästäjiä.
TOFD

TOFD-ultraäänitekniikka on yksi ainettarikkomattoman (NDT) ultraäänitestausmenetelmän sovelluksista. TOFD-tekniikka nimitys tulee sanoista "Time Of Flight Diffraction". Tekniikan suomenkielinen nimitys on kulkuaikatekniikka. Samaa tarkoittavia lyhenteitä ovat mm. uTOF, uTOFD, TOF.
Kulkuaikatekniikka perustuu kahden pietsosähköisen ultraääniluotaimen yhteistoimintaan. Testaustilanteessa toisella luotaimella täytetään haluttu tarkastustilavuus äänellä, ja vastaavasti toinen luotain kuuntelee materiaalista mahdollisesti tulevia diffraktiokaikuja.
Luotain lähettää pitkittäistä ultraääntä 0,5 MHz – 20 MHz. Ultraäänen osuessa virheeseen virheen "kärjet" alkavat toimia lähettiminä ja lähettävät diffraktiokaikuja. Näiden diffraktiokaikuja lähettävien virheiden kärkien paikat pystytään paikallistamaan aika-akselilla (materiaalin syvyyssuunnassa). Diffraktiokaikujen perusteella tehty virheen korkeuden määrittäminen on yksi tarkimmista ultraäänimenetelmän tavoista mitoittaa virhe. Tekniikka mahdollistaa virheen pituuden ja korkeuden määrittämisen yhdellä luotauksella.
Kulkuaikatekniikkaa käytetään lähinnä ferriittisten materiaalien hitsien laadunvalvontaan. Muita sovelluskohteita ovat esimerkiksi paksuusmittaus (havaitsee muun muassa pistemäistä korroosiota), hitsausliitosten määräaikaistestaukset.
Interstellar Boundary Explorer

Interstellar Boundary Explorer (IBEX) on NASAn kehittämä tiedesatelliitti, joka kartoittaa aurinkokunnan ja tähtienvälisen avaruuden rajan. Se on osa NASAn Small Explorer -ohjelmaa. Se laukaistiin 19. lokakuuta 2008 Pegasus XL -kantoraketille Kwajaleinin atollilta. Avaruuslennon pituus on kaksi vuotta.
Avaruuslennon toteutus on alkanut NASAn valittua se hakemuskilvassa toteutattavaksi ohjelmaksi. Sen toteutusta johtaa Southwest Research Institute. Mukana ohjelmassa ovat olleet Los Alamos National Laboratory ja Lockheed Martinin Advanced Technology Center. Nämä toteuttivat IBEX-Hi- ja IBEX-Lo-sensorit. Orbital Sciences Corporation rakensi avaruusaluksen. Hyötykuormaan kuuluu myös neutraaliatomi-instrumentti (ENA) 
Luotain kuuluu ns. mikrosatelliittien ryhmään keveytensä vuoksi (paino ajoaineen kanssa 107 kg).
IBEX laukaistiin Marshallsaariin kuuluvalta Kwajaleinin atollilta Pegasus XL -raketilla. Raketti kuljettaa luotaimen LEO-radalle, mistä luotaimen oma ATK Star 27 -moottori siirtää sen lopulliselle Maata kiertävälle radalle. Lopullisella radallaan IBEX kiertää maapalloa huomattavan korkealla; radan apogeum on noin 320 000 kilometrin korkeudella. Lopullinen rata saavutettiin 12.11.2008
Luotaimen toimiessa sen energiantuotannosta vastaa aurinkokenno, joka tuottaa 116 W tehoa. Luotaimen tehonkulutus on normaalisti noin 66 W, josta tieteelliset instrumentit kuluttavat 16 W.
Lentorata.
Avaruusalus on Aurinkoa kohti suunnattu pyörivä alus. Sen rata on hyvin elliptinen: radan korkeus on 5 000 km - 300 000 km. Mittaukset tehdään Maan magnetosfäärin ulkopuolella.
Aivoverisuonten epämuodostuma

Aivoverisuonten epämuodostuma on aivoissa oleva synnynnäinen verisuonten epämuodostuma. Verisuonten epämuodostumia voi esiintyä myös muualla elimistössä. 
Aivoverisuonten epämuodostumat ovat harvinaisia. Niihin käytetään yleensä leikkaushoitoa. Leikkauksessa voidaan käyttää uutta menetelmää, jossa epämuodostuman verisuonia tukitaan ennen leikkausta neuroradiologisesti verisuonten sisälle hitaasti hyytyvällä liima-aineella. Osa suonista joudutaan edelleen hoitamaan ilman liimausta.
Epämuodostuma voi aiheuttaa tukoksen, niin että aivo-selkäydinnesteen kierto voi estyä, jolloin kalloon kertyy nestettä ja muodostuu hydrokefalia.
Eino I. Parmanen

Eino Into Parmanen (2. helmikuuta 1879 Kristiinankaupunki – 16. heinäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi muun muassa Etsivän keskuspoliisin osastopäällikkönä ja nimismiehenä. Parmanen muistetaan 1936–1941 ilmestyneen sortovuosien vastarintaa kuvanneen neliosaisen historiikin "Taistelujen kirja" kirjoittajana.
Elämä.
Eino I. Parmasen vanhemmat olivat kristiinankaupunkilainen kauppias Vilho Parmanen (Parman) ja Rosa Emilia Sjöholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1900, opiskeli Helsingin yliopiston historiallis-filosofisessa tiedekunnassa ja teki opintoretken Suomen, Ruotsin ja Norjan Lappiin 1905. 
Parmanen osallistui vuosisadan alussa passiiviseen vastarintaan. Hän keräsi 1901 nimiä asevelvollisuusadressiin ja osallistui valistus- ja kiihoitustoimintaan. Hän asui 1902 Lennart Hohenthalin luona ja asuessaan myöhemmin Nikolainkadun ja Rauhankadun kulmassa sijainneella Talouskoululla hän tutustui siellä asuneeseen Eugen Schaumaniin. Parmanen liittyi suurlakon jälkeen Voimaliittoon ja oli muun muassa salakuljettamassa S/S John Graftonin tuomia aseita Kristiinankaupunkiin. Tammikuun lopulla 1906 Parmanen ryhtyi johtamaan aktivistien salaista tiedusteluosastoa, jonka tehtävänä oli valvoa santarmien ja venäläisten vakoilijoiden toimia. Parmanen tutustui tässä tehtävässä moniin venäläisiin vallankumouksellisiin kuten Nikolai Bureniniin, Leniniin ja Trotskiin. Salanimeä "Victor" käyttänyt Burenin vieraili keväällä useasti 1906 Parmasen asunnossa Talouskoululla.
Parmanen toimi Imatran yhteiskoulun maantiedon, uskonnon ja voimistelun opettajana 1913–1918 ja opetti myös Viipurin työväenopistossa. Suomen sisällissodan aikana Parmanen oli valkoisten puolella Karjalan armeijankunnan 3. rykmentin lentävän komppanian päällikkönä ja hän toimi sitten yleisesikunnan 3. Sortavalan osaston päällikkönä 1918–1919. Parmanen oli tämän jälkeen Etsivän keskuspoliisin Sortavalan osaston päällikkönä vuosina 1919–1926. Viimeksi hän oli Hiitolan piirin nimismiehenä 1927–1930.
Vuodesta 1931 alkaen Parmanen keräsi aineistoa Suomen itsenäisyysliikkeen historiasta sortovuosien ajalta. Aineistoa hän käytti sitten pohjana "Taistelujen kirja"-teokseensa. Parmanen oli mukana kansanvalistustyössä ja piti esitelmiä ja puheita eri puolilla Suomea. Hän toimi myös Kansanvalistusseuran luennoitsijana. Parmanen kuoli heinäkuussa 1943 lyhyen sairauden jälkeen.
Parmanen oli naimisissa Gerda Nilssonin kanssa.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Eino I. Parmasen lehtiartikkeleista
Moshi

Moshi on kaupunki Tansaniassa. Se on Kilimanjaron alueen pääkaupunki. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 184 292 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 58 neliökilometriä. Moshi sijaitsee Afrikan korkeimman vuoren Kilimanjaron alarinteillä.
Hevosurheilu

Hevosurheilu on yhteisnimitys ravi- ja ratsastusurheilulle. 
Historiaa.
Antiikin Kreikassa nelivaljakkoajossa ja ratsastuksessa kilpailtiin jo vuoden 1000 eaa. aikoihin. Olympian kisojen kilpailuohjelmaan nelivaljakkoajo tuli vuonna 680 eaa. ja ratsastuskilpailut vuonna 648 eaa. Myöhemmin mukaan tuli vielä kaksivaljakkoajo. Antiikin olympialaisten hippodromia ei ole vielä kaivettu esiin.
Roomalaiset omaksuivat hevoskilpailut kreikkalaisilta noin vuonna 500 eaa. Hevoskilpailuista tuli suosittuja kautta koko suuren Rooman valtakunnan Länsi-Roomassa aina 500-luvulle saakka ja Itä-Roomassa aina 1200-luvulle. Rooman suurin kilpa-areena oli Circus Maximus. Rooman ja Konstantinopolin kilpa-ajoissa kilpailivat fraktiot, jotka käyttivät kukin omaa tunnusväriään, punaista, vihreää, sinistä ja valkoista. Kuuluisimmat ajajat olivat suuria tähtiä ja sankareita.
Persiassa kehitettiin ajanlaskun ajan tienoilla hevospoolo, jota pelataan ratsun selästä mailoilla ja pallolla. Persiasta peli levisi Kiinaan, Mongoliaan, Japaniin ja Intiaan, missä britit omaksuivat sen 1800-luvulla ja toivat Eurooppaan. Hevospoolossa on kilpailtu nykyaikaisissa olympiakisoissa neljä kertaa vuosien 1908–1936 välillä.
Keskiajalla suosituiksi tulivat turnaukset, joissa ritarit mittelivät taitojaan muun muassa jousiammunnassa ja keihäänheitossa ratsun selästä. Tärkein oli kilpailu, jossa pyrittiin syöksemään vastustaja satulasta peitsien ja miekkojen avulla. Turnajaiset olivat tällaisten kisailujen loistelias ja juhlava muoto, jonka katsomossa nähtiin kuninkaallisia ja aatelistoa.
Ratsastuskilpailuja alettiin Länsi-Euroopassa harrastaa taas 1300-luvulla Englannissa, josta tuli hevoskilpailujen ja hevoskasvatuksen mekka. Kiitolaukkakilpailuja varten Englannissa jalostettiin englannintäysiverinen. Laukkakilpailut levisivät myös Yhdysvaltoihin, missä niistä tuli hyvin suosittuja, kuten 1830-luvulta alkaen myös Ranskassa. Laukkakilpailujen ohella alettiin kilpailla myös ravissa. Englannissa nousi suosituksi ketunmetsästys, jossa kettua jahdataan ratsain ja kettukoirien avulla.
Nykyaikana.
Nykyaikana suosittuja hevosurheilun lajeja ovat esteratsastus, laukkaurheilu sekä hevoskärrykilpailut, erityisesti ravit. Laukkakilpailuihin ja raveihin liittyy läheisesti veikkauspelien pelaaminen kuten totoaminen. Olympialajeja ovat kenttäratsastus, kouluratsastus ja esteratsastus. Kaikissa hevosurheilun muodoissa hevosten kasvattamisesta ja hoitamisesta on tullut merkittävä taloudellisen toiminnan muoto.
Kommentaari

Kommentaari tarkoittaa filologiassa kohta-kohdalta tai jopa sana-sanalta tehtyä tekstin selitystä, joka on liitetty joko suoraan tekstilaitoksen yhteyteen (alaviitteinä, rinnakkaistekstinä) tai julkaistu erillisenä. Kommentaattori tarkoittaa kommentaarien kirjoittajaa.
Kommentaari on selitys, kirjallisuudenlajina selitysteos. Selitysteos selittää ja analysoi tekstin tai kokonaisen teoksen. Kommentaarikirjallisuuden perinne alkaa antiikista, keskiajalla kommentaarit muodostivat keskeinen tieteellisen kirjallisuuden lajin. Kommentaarit ovat edelleen merkittävä kirjallisuuden laji oikeustieteessä sekä eksegetiikassa eli Raamatun selitysopissa.
Usein kommentaarin pääasiallisena tarkoituksena on selventää tekstin ja siinä käytetyn kielen merkityksiä myöhemmille lukijoille. Kommentaari voi hyödyntää erilaisia menetelmiä, kuten lähilukua, tekstikritiikkiä, syntaksin ja semantiikan analyysiä, retorista analyysiä tai kirjallisen tyylin analyysiä. Näin kommentaari pyrkii poistamaan kielellisiä esteitä tekstin ymmärtämisen tieltä tai ainakin tuomaan ongelmat esille.
Jos teksti on historiallinen tai tuotettu lukijoiden kannalta vieraassa kulttuurissa, kommentaari saattaa valaista myös sitä kulttuuritaustaa, jossa teksti on syntynyt. Esimerkkeinä ovat elämäkerralliset tiedot kirjoittajasta, historialliset tapahtumat, maantieteellinen asetelma, tavat ja lait, arkipäiväistä elämää koskevat yksityiskohdat, kulttuuriset sanonnat, uskonnolliset uskomukset, filosofiset näkemykset, kirjalliset viittaukset sekä viittaukset saman teoksen muihin kohtiin, saman kirjailijan muihin teoksiin tai kirjailijan käyttämiin lähteisiin.
Monet klassisen antiikin ajalta tai keskiajalta ("skolia") peräisin olevat kommentaarit ovat merkittäviä lähteitä muuten kadonneisiin teoksiin, koska ne sisältävät joko viittauksia tällaisiin teksteihin tai jopa katkelmia niistä. Renessanssihumanismin aikana kommentaarien kirjoittaminen lisääntyi edelleen, kun antiikin ajan tekstejä pyrittiin ennallistamaan.
Nykyään kommentaari eroaa opiskelijoille ja tavallisille lukijoille tarkoitetuista selityksin varustetuista teoksista siinä, että se pyrkii käsittelemään laajemmin sellaisia kysymyksiä, jotka ovat usein mielenkiintoisia lähinnä tutkijoiden kannalta.
Aaro A. Nuutinen

Aaro August Nuutinen (22. heinäkuuta 1886 Kuopio – 16. helmikuuta 1949) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Aukusti" ja "Aaro A. Arola".
Elämä.
Nuutisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Aukusti Nuutinen ja Edla Katariina Miettinen. Hän suoritti viisi luokkaa yhteiskoulua 1905 ja kävi kansanopiston 1907. Nuutinen oli vuodesta 1910 toimittajana sanomalehdissä Kuopiossa, toimitussihteerinä Savotar (Savon Jääkäri) lehdessä 1916–1918, Karjala-lehdessä 1919–1920 ja Etelä-Suomi-lehdessä 1921–1928. Hän oli Salmettaren päätoimittajana 1928–1929, Vaasa-lehden maaseutuosaston toimittajana 1929–1931, Heinolan Sanomien vastaavana toimittajana 1933–1938 sekä Lapin Kansan toimitussihteerinä vuodesta 1939. Nuutinen oli nuorempana tunnettu kilpaurheilija ja urheiluseurojen perustaja ja niiden johtaja sekä aikoinaan SVUL:n Pohjois-Savon piirin johtomiehiä. Aaro A. Nuutinen kirjoitti 1930-luvulla viisi laajaa matkakuvausta eri puolilta Suomea ja teki suosituilla teoksillaan etenkin Kuusamoa ja Lappia tunnetuksi matkailukohteena.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Aaro A. Nuutisen kirjoittamista lehtiartikkeleista
Zenwalk Linux

Zenwalk (entinen Minislack), tai Zenwalk Linux, on Jean-Philippe Guilleminin kehittämä GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Se pohjautuu Slackware-käyttöjärjestelmään ja on pitänyt yhteensopivuuden sen paketteihin. Oletustyöpöytäjärjestelmänä on nykyisin käytössä Xfce. Zenwalk pyrkii olemaan monikäyttöinen käyttöjärjestelmä painottaen Internet-ohjelmiin, multimediaan ja ohjelmointityökaluihin. Käyttöjärjestelmän mukana tulee järjestelmän asetusten muokkaukseen teksti- ja GUI-pohjaisia työkaluja. Pakettienhallinta tapahtuu Netpkg-ohjelman avulla.
Zenwalk Linux on pyritty tekemään kevyeksi käyttämällä vain yhtä ohjelmaa tehtävää kohden. Järjestelmä on optimoitu i686-suoritinarkkitehtuurille sopivaksi.
Kirsti Ellilä

Kirsti Ellilä (s. 5. syyskuuta 1958 Pori) on suomalainen kirjailija. Hän on julkaissut romaaneja, nuortenkirjoja, novelleja, näytelmiä ja sarjakuvamuotoon tehtyjä tietokirjoja.
Koulutukseltaan Ellilä on filosofian maisteri Turun yliopistosta pääaineenaan uskontotiede.
Ellilän esikoisteos "Isäni koti" (1994) on nuoren naisen kasvutarina, jossa Pelastusarmeijalla on tärkeä rooli. Ellilän kirjoissa päähenkilöinä ovat usein eri-ikäiset tytöt ja naiset. Hänen kirjoitusotteensa on tyypillisesti humoristinen ja kevyen feministinen. Lasten- ja nuortenkirjojen tytöt ovat aikaansaavia, reippaita ja moderneja.
Ellilä voitti vuonna 2013 Arvid Lydecken -palkinnon teoksellaan "Majavakevät".
Reetta ja linna vangit sai Kirjava kettu palkinnon v. 2012.
Teokset.
Näytelmiä.
Sarjakuvakirjoja
Eino Palola

Aksel Eino Palola (sukunimi vuoteen 1906 Brander; 6. syyskuuta 1885 Kirvu – 14. joulukuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kääntäjä ja kirjailija.
Elämä.
Eino Palolan vanhemmat olivat sotakamreeri Axel Berndt Brander ja Hildur Beda Karolina Sirelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin jatko-opistosta 1905 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1911. Palola opiskeli kieliä ja kirjallisuudenhistoriaa Pariisissa ja Berliinissä vuosina 1906 ja 1908 sekä teki useita matkoja Keski- Europpaan kieli- ja sanomalehtiopintoja varten. Palola toimi uusien kielten vt. opettajana eri kouluissa 1912–1917 ja oli Arvi A. Kariston kustannusliikkeen 2. kirjallisuuden johtajana 1918. Hän oli Tampereen Sanomain toimitussihteerinä 1918–1919, Uusi Suomi-lehdessä ulkomaanosaston toimittajana 1919–1928 sekä toimittajana 1932–1935, Yleisradion päätoimittajana 1929–1930 ja Tuotanto ja Markkinat-lehden toimitussihteerinä 1931. Myöhemmin Palola oli vapaa kirjailija ja hän oli vuodesta 1939 Helsingin Sanomien teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana. Palola julkaisi useita kirjallisia, historiallisia ja kulttuuritutkimuksia, muun muassa "Vapaa Puola", "Kansa hädässä", "Lloyd George", "Joel Lehtonen" ja "Eurooppalaisia kasvoja". 
Oman kirjallisen tuotannon Palola toimi myös kääntäjänä. Hän suomennoksiaan olivat muun muassa Gustave Flaubertin Rouva Bovary, Charles Dickensin Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit, Henrik Ibsenin Nukkekoti, Henri Murgerin Boheemielämää ja Jarl Hemmerin Mies ja hänen omatuntonsa. Palola käänsi suomeksi myös G. K. Chestertonin Isä Brown-salapoliisikertomuksia. 
Palola oli Suomen kirjailijaliiton varapuheenjohtaja 1925–1927 ja puheenjohtaja 1928–1930. Hän kuului myös Kansan Näyttämön johokuntaan 1925–1933 ja Suomen Pen-klubin johtokuntaan 1927–1937 ja 1944–1949.
Eino Palola oli naimisissa Hilma Salan (Löppönen) kanssa 1912–1936. Avioeron jälkeen hän meni uusiin naimisiin kirjailija Katri Ingmanin kanssa.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Eino Palolan lehtiartikkeleista
Kruunu (valtiovalta)

Kruunu on vanha termi, joka tarkoittaa valtiota varsinkin omaisuuden haltijana ja varallisuusoikeudellisena toimijana. Tässä merkityksessä sitä käytettiin jo 1300-luvulla. Ruotsissa ja Suomessa sanaa on aikoinaan käytetty esimerkiksi nimityksissä kruununtila, kruununmaa, kruununmakasiini, kruununpuisto sekä virkanimikkeissä kruununnimismies ja kruununvouti. Sanan merkitys perustuu siihen, että alkujaan valtion talous samastettiin hallitsijan yksityisen talouden kanssa. Se on johdannaismerkitys monarkian päämiehen vallan merkkinä olevasta päänkoristeesta, kruunusta. Kuvaannollisesti kruunu tarkoittaa hallitsijaa. 
Britanniassa kruunu tarkoittaa hallitsijaa henkilökohtaisesti ja hallitsijan valtaa, mutta ei hallitusvaltaa eli ministeriöitä.
Skolia

Skolia (; , mon. "scholia"; ”kommentti”, ”luento”) tarkoittaa kieliopillista, tekstikriittistä tai selittävää kommenttia, joka on liitetty aikaisemman kirjailijan teoksen käsikirjoituksen marginaaliin joko glossana eli reunahuomautuksena tai sivun alalaidassa olevana pidempänä kommenttina. Skolia voi olla joko alkuperäinen tai johdettu aiemmista kommentaareista.
Antiikin aikaiset skoliat ovat merkittävimpiä lähteitä moniin tuon ajan maailmaa koskeviin yksityiskohtiin, erityisesti mitä tulee kirjallisuushistoriaan. Skolioita kirjoittava henkilö on "skoliasti".
Historia.
Varhaisimmat skoliat ovat peräisin 400- tai 300-luvuilta eaa. (Homeroksen "Iliaan" D-skoliat). Itse termiä on käytetty viimeistään ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. alkaen.
Käsikirjoitusten myöhemmät kopioijat ja omistajat muuttivat skolioita usein, ja joskus ne laajenivat siinä määrin, ettei niille ollut enää tilaa käsikirjoitusten marginaalissa. Tällöin tuli tarpeelliseksi erottaa ne erillisiksi teoksiksi. Aluksi skolioita erotettiin yhdestä kommentaarista, myöhemmin useammista. Tämä ilmenee skolioissa olevista vaihtoehtoisia tulkintoja edeltävistä välihuomautuksista, kuten ”toisaalta”, ”vaihtoehtoisesti” tai ”toisten mukaan”, tai jopa eri lähteiden eksplisiittisestä lainaamisesta.
Antiikin ja keskiajan skoliat ovat usein anonyymejä. Nimiltä tunnettuja poikkeuksia ovat muun muassa Eustathios Thessalonikelainen, joka kirjoitti kommentaarit Homeroksen "Iliaaseen" ja "Odysseiaan", sekä Johannes Tzetzes, joka kommentoi Lykofronin teoksia. Skoliat on usein kirjoitettu muinaiskreikan tai latinan kielillä, ja näiden kielten osaaminen on skolioiden tutkijoille edelleen tärkeää, koska skolioita ei ole useinkaan käännetty muille kielille.
Skolioiden kokoaminen jatkui Bysantissa 700-luvulle. Lännessä vielä joitakin 1400- ja 1500-lukujen kommentaareja voidaan pitää eräänlaisina skolioina.
Tunnettuja skolioita.
Merkittävimpiä skolioita ovat Homeroksen "Iliaaseen" tehdyt kommentaarit, erityisesti de Villoisonin Biblioteca Marcianasta Venetsiasta vuonna 1781 esiin tuomista 900-luvun käsikirjoituksista (Venetus A) löytämät skoliat. Kreikankielisen kirjallisuuden osalta merkittäviä ovat myös skoliat Hesiodoksen, Pindaroksen, Sofokleen, Aristofaneen ja Apollonios Rhodoslaisen teoksiin.
Latinankielisessä kirjallisuudessa merkittävimpiä ovat muun muassa Serviuksen kommentaari Vergiliuksen "Aeneis"-eepokseen, Helenius Acronin ja Pomponius Porphyrionin kommentaarit Horatiukseen, sekä Aelius Donatuksen kommentaari Terentiukseen.
Richlandin piirikunta (Ohio)

Richlandin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka suurin kaupunki on Mansfield.
Maantiede.
Richlandin naapuripiirikuntia ovat Huron pohjoisessa, Ashland idässä, Knox etelässä, Morrow lounaassa ja Crawford lännessä.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 124 475 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 87,9%, mustiin (9,4%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,7%).
Kotitalouden mediaanitulo on 43 098 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 13,4% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Lauri Sipari

Lauri Johannes Sipari (s. 5. joulukuuta 1945 Taivalkoski) on suomalainen näytelmäkirjailija, dramaturgi ja kääntäjä. Hän toimi Teatterikorkeakoulun rehtorina 1997–2005.
Sipari kirjoitti 1970-luvulla useita Suomen historiasta aiheensa saaneita näytelmiä ("Sven Tuuva", "Suomen kuningas", "Salakauppoja", "Kesä Aunuksessa", "-06", "Wiipurin nopeat", "Vapauden kaikuja", "Siviilikesä") joita esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa. Sipari on myös suomentanut William Shakespearen näytelmät "Julius Caesar", "Coriolanus", "Kesäyön uni, Timon ateenalainen" ja "Romeo ja Julia" sekä August Strindbergin "Uninäytelmän".
Ledlenser

Ledlenser GmbH &amp; Co. KG on saksalainen yritys, joka suunnittelee ja valmistaa LED-valaisimia. Yhtiöllä on yli 200 valaisimiin liittyvää patenttia. Yhtiön perustivat vuonna 1994 veljekset Rainer ja Harald Opolka. Yritys aloitti toimintansa autotallissa 1 000 Saksan markan pääomalla. Valaisimet ovat saavuttaneet erilaisia design- ja muotoilupalkintoja, kuten Chicago Design Award. Yksi valaisimista on hyväksytty Frankfurtin ja Lontoon modernin taiteen museoiden kokoelmiin yhtenä harvoista näytteille asetetuista teknisistä laitteista. 
Tällä hetkellä yritys työllistää yli 1 500 työntekijää kolmessa eri tuotantolaitoksessa.
Historia.
Vuonna 2017 yrityksen nimi muuttui Zweibrüder Optoelectronics GmbH &amp; Co. KG:sta Ledlenser GmbH &amp; Co. KG:ksi.
Megakeskus

Megakeskus on Seinäjoen keskustassa sijaitseva kauppakeskus. Kauppakeskuksen pinta-ala on noin 6 500 neliömetriä. Kauppakeskuksessa toimivat muun muassa Halonen, Normal, Alko ja S-market.
Kasimov

Kasimov (, , tai Ханкирмән, "Xankirmən") on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 156 kilometriä Rjazanista koilliseen. Kaupunki on Kasimovin piirin keskus, mutta ei itse kuulu siihen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 34 500 henkeä (vuonna 2006).
Kaupungin on perustanut ruhtinas Juri Dolgoruki vuonna 1152. Aluksi sen nimenä oli Gorodets Meštšorski. Vuonna 1263 se mainitaan ruhtinas Aleksanteri Nevalaisen kuolinpaikkana. 1400-luvun puolivälissä Moskovan suuriruhtinas Vasili II lahjoitti alueen Kultaisen ordan kaanin pojalle Qasimille, joka oli siirtynyt Moskovan palvelukseen. Vuoteen 1681 saakka Kasimov oli tataarien Okajoella hallitseman Qasimin kaanikunnan pääkaupunki. Seudulla asuvaa tataariryhmää kutsutaan Kasimovin tataareiksi.
Vuonna 1773 Kasimovista tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla seudulle syntyi teollisuutta. Nykyään kaupungissa on metalli-, metsä-, rakennustarvike-, tekstiili ja elintarviketeollisuutta.
Tataariajan nähtävyyksiä on kaupungin itäosassa sijaitseva 1400-luvun perustuksille 1700-luvulla rakennettu moskeija, jonka suuri sylinterin muotoinen minareetti on vuodelta 1470. Sen vieressä on minareetilla varustettu kaani Şahğalin mausoleumi (1505). Kaupungin kaakkoispuolella Staryi Posadin esikaupungissa sijaitsee sulttaani Äfğan Möxämmädin mausoleumi (1647). Kasimovin keskustassa on lukuisia 1700–1800-luvulla rakennettuja ortodoksikirkkoja. Muita nähtävyyksiä ovat 1830-luvulla rakennettu kauppahalli, tulliportti (1786), 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun kauppiastalot. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Lauri Jäntin säätiö

Lauri Jäntin säätiö on säätiö, jonka kanslianeuvos Lauri Jäntti perusti suomenkielisen tietokirjallisuuden edistämiseksi vuonna 1983. Säätiö myöntää tunnustuspalkintoja merkittävien tietokirjojen tekijöille.
Vuodesta 1985 lähtien säätiö on jakanut Lauri Jäntin tietokirjapalkintoa vuosittain edellisenä vuonna ilmestyneestä merkittävästä suomenkielisestä tietokirjasta. Vuodesta 2009 on jaettu joka kolmas vuosi lasten ja nuorten tietokirjallisuuden Tieto-Lauri-palkinto. Säätiö on myöntänyt myös kolmesti kunniapalkinnon merkittävästä urasta tietokirjallisuuden alalla.
Hallitus.
Säätiön hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja viisi jäsentä, jotka on valittu vuodesta 2016 alkaen viisivuotiskaudeksi. Hallitus toimii myös säätiön jakamien palkintojen raatina. Hallituksessa toimivat:
Säätiön asiamiehenä toimii Paula Arvas.
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto

Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto on Unescon vuonna 1989 perustama rauhanpalkinto, joka myönnetään ihmisille, jotka ovat: "merkittävästi edistäneet, pyrkineet ja säilyttäneet rauhaa Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan ja Unescon ohjelman mukaisesti."
Palkinto on nimetty Norsunluurannikon entisen presidentin Félix Houphouët-Boignyn mukaan. Palkinto jaetaan vuosittain poikkeuksia lukuun ottamatta. Palkintosumma on 150 000 dollaria.
Palkinnon saaneet.
Lähde
Qasimin kaanikunta

Qasimin kaanikunta (tai Kasimovin kaanikunta; , ) oli feodaaliruhtinaskunta, jonka Moskovan suuriruhtinaat loivat palvelukseensa siirtyneitä tataarikaaneja varten. Qasimin kaanikunnalla oli merkittävä rooli Venäjän valtion politiikassa. Se oli Moskovan suuriruhtinaskuntaan liitetty muslimivaltio, joka "palveli sitä sotilaallisesti, diplomaattisesti ja poliittisesti". Qasimin kaanikunta käsitti lähinnä misäärien ja mordvalaisten asuttaman alueen Okajoen varrella nykyisen Rjazanin alueen koillisosassa.
Historia.
Mišäärien jurtta.
"Mišäärien jurtta" ("Mişär yortı", مىشەر يۇرتئ), tai "Meštšeran jurtta" (Мещерский юрт)"," oli Kultaisen ordan puoliautonominen ruhtinaskunta Moskovan, Nižni Novgorodin ja Rjazanin ruhtinaskuntien rajalla. Tataarit, jotka sittemmin tunnettiin alueellisesti "mišääreinä", alkoivat asettua sinne 1200-luvun jälkipuoliskolla. Kasimin kaanikunta perustettiin tälle alueelle 1400-luvulla. Mišäärien jurtta / meštšera mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1298, kun Kultaisen ordan hallitsija Bahmet Huseinov valtasi sen.
Kasimin kaanikunta.
Moskovan suuriruhtinas Vasili II lahjoitti alueen noin vuosina 1450–1456 Kultaisen ordan kaanin pojalle Qasimille. Läänitysalueen keskus Gorodets-Meštšorski sai hänen mukaansa nimen Kasimov. Eräillä alueen hallitsijoista oli suuri merkitys Moskovan Kazanin kaanikuntaa vastaan käymässä taistelussa. Kazanin valloituksen (1552) jälkeen Qasimin kaanikunnan merkitys väheni, ja sen hallitsijat muuttuivat vähitellen tavallisiksi läänitystilallisiksi. Kaanikunta lakkasi muodollisestikin olemasta viimeisen hallitsijan Fatima Soltanin kuoltua vuonna 1681. Hallitsijaperhe kääntyi 1600-luvulla kristinuskoon. 
Kaanikunnan muodostumisen- ja poliitisen aseman yksityiskohdat kuitenkin jakavat mielipidettä.
Historijoitsija Vladimir Veljaminov-Zernov kirjoitti Kasimin kaanikunnasta kertovan teoksen.
Väestö.
Kultaisen ordan ajoista alkaen Kasimovissa asui tataareja (misäärejä), mordvalaisia, meštšeralaisia sekä besermänejä (mahdollisesti bolgaarien jälkeläisiä).
Seudulla nykyisin asuvaa tataariryhmää sanotaan Kasimovin tataareiksi. Alun perin 1400-1500-luvuilla saapuneet tataarit olivat lähinnä Kazanista, joiden joukossa Kazanin tataariylhäisöä sekä misääreitä, mutta asukkaina oli myös osittain nogaitataareja sekä Astrahanin-, Krimin- ja Siperian kaanikuntien väestöä. Misäärien on sanottukin saaneensa lopullisen muotoutumisensa etnisenä ryhmänä Qasimin kaanikunnan aikaan.
Asevoimat.
Kaanikunnan asevoimat koostuivat pysyvästä armeijasta (kasakat) ja miliisistä. Se suoritti kaikki sotilaalliset toimet yhdessä Venäjän valtion joukkojen kanssa (esimerkiksi Sain-Bulat-kaani komensi Venäjän armeijaa Liivinmaan sodassa). Kasimin kaanikunta oli alusta alkaen Moskovan vaikutuspiirissä.
Kasimin kaanikunta osallistui toistuvasti Moskovan puolella sodissa Kazania vastaan. Kaani Šah-Ali auttoi Kazanin lopullisessa valloituksessa 1552. Hän myös avusti muun muassa Viipurinlahden taistelussa. Kasimin kaanikunnan asevoimat edesauttoivat "tavalla tai toisella Venäjän rajojen laajenemisessa".
Nammon Vihtavuoren tehdas

Nammo Vihtavuori Oy eli Nammon Vihtavuoren tehdas kuuluu Nammo Lapua Oy:n osana suureen pohjoismaiseen Nammo-konserniin. Vihtavuoren tehdas valmistaa keski- ja suurkaliiperisia tuotteita. Tehdas on ollut toiminnassa vuodesta 1922 alkujaan nimellä Valtion ruutitehdas.
Tehdas sijaitsee Keski-Suomessa Laukaan Vihtavuoressa ja työllistää vuonna 2022 noin 120 henkilöä.
SK Sturm Graz

Sportklub Puntigamer Sturm Graz on jalkapalloseura Grazin kaupungista Itävallasta. Joukkue pelaa maan pääsarjassa Bundesliigassa.
Sturm Graz sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 77.
Historia.
Sturm perustettiin vuonna 1909 työväen seuraksi vastavoimaksi toiselle grazilaisjoukkueelle GAK:lle. Suurempaa menestystä joukkue saavutti ensi kerran vasta 1980-luvulla Otto Baricin valmennuksessa. Kaudella 1982–1983 Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi ja pääsi eurokentille. Joukkue raivasi tiensä UEFA Cupissa aina puolivälieriin saakka, missä se putosi Nottingham Forestille vasta jatkoajan jälkeen.
Sturmin suurinta menestyskautta oli 1990-luku, jolloin joukkue oli vahva tekijä Euroopan kentillä. 1992 uudeksi puheenjohtajaksi tuli Hannes Karting ja valmentajaksi Heinz Schilcher. Aiemmin Sturm oli toiminut pienellä budjetilla ja kärsinyt talousvaikeuksista, mutta uusi voimakaksikko toi joukkueeseen useita kovan luokan pelaajia ja kehittivät omaa junioritoimintaa. Joukkue raivasi tiensä uuteen "Zehnerligaan" (1. Bundesliiga). 1993 valmentajaksi tuli Milan Djuricić ja seura pysyi pääsarjassa.
1994 valmentajaksi tuli bosniahertsegovinalainen Ivica Osim. Sturmin pelaajisto koostui pääasiassa omista kasvateista. Kauden päätteeksi Sturm sijoittui liigassa kakkoseksi. Vuotta myöhemmin se voitti ensimmäistä kertaa historiansa aikana Itävallan cupin ja oli toistamiseen liigassa toinen. Ensimmäisen liigamestaruutensa Sturm voitti vuonna 1998. Mestaruus tuli todella ylivoimaiseen tapaan ja varmistui jo seitsemän kierrosta ennen kauden päätöstä. Ero kakkoseksi sijoittuneeseen Austria Wieniin oli 19 pistettä Tuolloin joukkueen rungon muodosti kolmikko Mario Haas, Hannes Reinmayr ja Ivica Vastić. Seuraavalla kaudella Sturm uusi mestaruutensa ja voitti lisäksi cupin sekä liigacupin. 
Kaudella 1999–2000 Sturm pääsi myös ensimmäistä kertaa Mestarien liigan lohkovaiheeseen pudottuaan vuotta aikaisemmin karsinnoissa. Alkulohkossa sijoitus oli kolmas ja Sturm pääsi jatkamaan UEFA Cupissa, missä se kuitenkin putosi saman tien Parmalle. Bundesliigassa sijoitus oli neljäs. Seuraavaksi kaudeksi Sturmin joukkue oli heikentynyt huomattavasti monien avainpelaajien lähdettyä, mutta silti se kykeni sijoittumaan liigassa kakkoseksi. Valmentaja Osim sai lähteä.
Eurocup-menestyksestä saatuja rahoja ei suunnattu junioritoiminnan kehittämiseen. Sittemmin seura on vajonnut Itävallan Bundesliigan keskikastiin ja kärsinyt huomattavista taloudellisista vaikeuksista. Vuonna 2008 seura oli yksi kolmesta Intertoto Cupin voittajasta selviydyttyään UEFA Cupin toiselle karsintakierrokselle, missä se putosi sveitsiläiselle FC Zürichille.
Wojciech Knapik

Wojciech Knapik (s. 24. heinäkuuta 1980 Opole) on puolalainen pistooliampuja.
Knapik on saavuttanut MM-kilpailuissa Barcelonassa 1998 joukkuekultaa 50 m vapaapistoolissa.
Olympialaisissa Pekingissä 2008 Knapik sijoittui 23. 10 m ilmapistoolissa tuloksella 577, jääden neljän pisteen päähän finaalipaikasta, ja 38. 50 m pistoolissa tuloksella 543, jääden finaapaikasta 14 pisteen päähän.
Glossa

Glossa (lat. "glossa" = kieli) tarkoittaa filologiassa lyhyttä yksittäisen tekstikohdan tai sanan selitystä. Usein sillä tarkoitetaan kirjan tai käsikirjoituksen marginaaliin tai rivien väliin lisättyä huomautusta, joka selittää alkuperäisen tekstin jonkin sanan tai osan merkitystä.
Glossat saattoivat vaihdella yksinkertaisista marginaaliin lisätyistä huomautuksista tai sanan käännöksistä alkuperäisen tekstin rinnalla kulkevaan laajempaan käännökseen. Ne saattoivat myös sisältää viittauksia samanlaisiin tekstikohtiin muualla teoksessa. Kokoelma glossia muodostaa "glossaarion", selittävän sanaluettelon. Glossien kokoaminen glossaarioiksi synnytti leksikografian, ja tällä tavoin kootut glossaariot olivat itse asiassa ensimmäisiä sanakirjoja. Nykyenglannissa termi "glossary" tarkoittaa sanastoa.
Keskiajalla glossa-menetelmää käytettiin skolioiden eli tietynlaisten kommenttien kirjoittamiseen. Glossat olivat keskiaikaisen teologian keskeinen väline. Usein tietyt raamatunkohdat yhdistettiin tiettyihin tunnettuihin glossiin, joita monet teologit pitivät lähes yhtä auktoritatiivisina kuin raamatunkohtaa itseään. Glossia käytettiin myös keskiajan oikeustieteessä: roomalaisen lain ja kanonisen lain glossat kehittyivät monissa kysymyksissä yleisesti hyväksytyiksi lähtökohdiksi ("sedes materiae") lain tulkinnalle.
Heidelbergin yliopisto

Heidelbergin Ruprecht-Karls-yliopisto () on Heidelbergin kaupungissa Saksassa sijaitseva julkinen yliopisto. Se on perustettu vuonna 1386 ja on siten Saksan vanhin yliopisto ja yksi Euroopan vanhimmista.
Heidelbergin yliopistossa on 12 tiedekuntaa: teologinen, oikeustieteellinen, lääketieteellinen (Heidelbergissa ja Mannheimissa), filosofian, modernien kielten, talous- ja yhteiskuntatieteellinen, käyttäytymistieteellinen ja kulttuurintutkimuksen, matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen, kemian ja geotieteiden, fysiikan ja tähtitieteen sekä biotieteiden tiedekunta. "The Times" -lehden mukaan Heidelbergin yliopisto oli vuonna 2007 maailman 60:nneksi paras yliopisto. Se oli paras saksalaisista yliopistoista ja 16:nneksi paras eurooppalaisista.
Heidelbergin yliopistossa on työskennellyt monia Nobel-palkittuja tutkijoita. Muun muassa seuraavat Nobelin palkinnon saaneet tutkijat ovat jossain uransa vaiheessa toimineet Heidelbergissä (suluissa palkintovuosi ja ala):
Yliopistossa on tehty useita pikkuplaneettojen löytyjä ja sen mukaan on nimetty esimerkiksi asteroidi 325 Heidelberga.
Pavol Kopp

Pavol Kopp (s. 27. joulukuuta 1978) on slovakialainen pistooliampuja ja nuorten maailmanmestari.
Kopp on saavuttanut MM-kilpailuissa Barelonassa 1998 nuorten sarjassa maailmanmestaruuden 25 m urheilupistoolissa ja pronssia 50 m vapaapistoolissa.
Olympialaisissa Pekingissä 2008 Kopp oli viides 50 m pistoolissa tuloksella 657.6 (563+94.6), jääden pronsista 1.3 pisteen päähän, ja 27. 10 m ilmapistoolissa tuloksella 575, jääden finaapaikasta kuuden pisteen päähän.
Galsvinta

Galsvinta (n. 540–568) oli visigoottien kuninkaan Atanagildin tytär ja Neustrian merovingikuninkaan Kilperik I:n vaimo.
Galsvinta ja Kilperik vihittiin Rouenissa vuonna 567, mutta pian tämän jälkeen Galsvinta kuoli epäselvissä olosuhteissa. Luultavasti hänen kuolemansa takana oli Fredegunda, jonka kanssa Kilperik meni Galsvintan kuoleman jälkeen naimisiin. Galsvintan kuolema johti Austrasian ja Neustrian välisiin vihollisuuksiin, jotka kestivät 40 vuotta.
Jack Buck

Jack Buck (21. elokuuta 1924 Holyoke, Massachusetts – 18. heinäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja, joka tunnetaan erityisesti St. Louis Cardinalsien otteluiden selostajana.
Jack Buck on päässyt sekä baseballin, amerikkalaisen jalkapallon että radion Hall of Fameihin. Lisäksi hän on saanut Emmy-palkinnon elämäntyöstään vuonna 2000.
Motherwell FC

Motherwell Football &amp; Athletic Club on jalkapalloseura Skotlannin Motherwellista. Seura on perustettu vuonna 1886 ja se pelaa kaudella 2021–2022 maan pääsarjassa Skotlannin Valioliigassa. Se on voittanut kerran Skotlannin liigamestaruuden ja kahdesti Skotlannin Cupin.
Historia.
Alun perin Motherwell perustettiin vuonna 1886 kahden tehdastyöläisten joukkueen "Glencairnin" ja "Alphan" muodostettua yhteisen joukkueen hyväntekeväisyystapahtumaa varten. Myöhemmin samana vuonna seurat yhdistyivät virallisesti ja muodostivat Motherwell Football Clubin. Vuonna 1893 Motherwellista tuli ammattilaisseura. Nykyiselle kotikentälleen Fir Parkille seura muutti vuonna 1896.
Seuran menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1920- ja 1930-luvuille, jolloin se oli seitsemänä kautena peräkkäin liigassa kolmen parhaan joukossa. Seuran ensimmäinen ja ainoa liigamestaruus tuli kaudella 1931–1932, jolloin Willie MacFadyen teki 38 sarjaottelussa 52 maalia. Skotlannin Cupin loppuottelussa seura pelasi vuosina 1931, 1933 ja 1939, mutta oli joka kerralla häviävänä osapuolena.
Toisen maailmansodan jälkeen Motherwell ei menestynyt enää entisellä tavalla. Vielä vuonna 1950 se kykeni voittamaan liigacupin ja vuonna 1952 Skotlannin Cupin. Joukkue putosi ensimmäisen kerran historiassaan pääsarjatasolta kauden 1952–1953 päätteeksi, mutta palasi yhden kauden jälkeen takaisin pääsarjaan. Uudelleen seura putosi kakkosdivisioonaan 1960-luvun lopulla, mutta nousi takaisin pääsarjaan 1970-luvulle tultaessa. Myös 1980-luvulla Motherwell kävi peräti kahteen otteeseen kakkodivisioonassa, mutta on sittemmin joukkue on vakiinnuttanut paikkansa taloushuolista kärsivänä liigan keskikastin seurana. Toisen Skotlannin Cup -tittelinsä Motherwell voitti vuonna 1991. Vuonna 2011 Motherwell hävisi Skotlannin Cupin loppuottelussa Celticille.
Maxey Long

Maxwell Clifton ”Maxey” Long (16. lokakuuta 1878 – 4. maaliskuuta 1959) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja 400 metrin olympiavoittaja Pariisissa 1900.
Voitettuaan kolme peräkkäistä Yhdysvaltain mestaruutta 1898–1900 440 jaardilla sekä 220 jaardin mestaruuden 1899 ja 100 jaardin mestaruuden 1900 Long oli suurimpia ennakkosuosikkeja Pariisin kisoissa. Long johti finaalia alusta loppuun asti voittaen olympiaennätyksellä 49,4. Hän oli kisojen juhlituin voittaja väärinkäsitysten ansiosta; sinivalkoisen kilpailuasun takia yleisö luuli häntä ranskalaiseksi. Longin alkuerissä juoksema aika 50,2 paransi Thomas Burken olympiaennätystä neljällä sekunnilla. Loppukilpailussa hän paransi olympiaennätystä vielä 0,8 sekunnilla.
Saman vuoden syyskuun 29. päivänä Long juoksi 440 jaardia tasoitusjuoksussa aikaan 47,8, minkä IAAF hyväksyi 13 vuotta myöhemmin tämän matkan ja samalla 400 metrin ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi. Viisi päivää myöhemmin hän juoksi raviradalla saman matkan aikaan 47,0, mutta tulos oli suoralla radalla tehtynä ennätyskelvoton. Virallisen ennätyksen rikkoi Ted Meredith vuonna 1916 ja ensimmäinen laillinen 47 sekunnin alitus nähtiin vasta vuonna 1932.
Maxey Long osallistui seuraavina vuosina vielä useisiin kilpailuihin, vaikka ei enää ollutkaan parhaassa kunnossaan. Hänen myöhemmistä vaiheistaan ei ole luotettavia elämäkerrallisia tietoja.
Orca – tappajavalas

Orca – tappajavalas (myös "Orca – syvyyksien kostaja") on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jossa on paljon vaikutteita vuoden 1975 elokuvaklassikosta "Tappajahai". Sen keskeisimmissä rooleissa ovat Richard Harrisin näyttelemä kapteeni Nolan ja Charlotte Ramplingin näyttelemä valastutkija Rachel Bedford. Hän toimii myös tarinankertojana.
Juoni.
Kalastusaluksen kapteeni Nolan pyydystää ja myy haikaloja, kunnes arvelee miekkavalaan olevan vielä parempi rahanlähde. Hän menee ulapalle etsimään sellaista, löytää kokonaisen valasperheen ja saa pyydystettyä kantavan naaraan alukseen. Tarkoituksena on pyytää eläin elävänä, mutta pian valaan vatsa puhkeaa ja sikiö putoaa kannelle. Paniikissa oleva Nolan suihkuttaa sen pois ja hämmentyy tapahtuneesta niin, että itkee myötätunnosta. On jo ilta, kun alus saapuu rannikolle. Yhtäkkiä alusta koko ajan seurannut urosvalas hyökkää ja tappaa erään mastossa roikkuvan kalastajan. Nolan ryntää kannelle ja katsoo eläintä silmästä silmään; uros painaa mieleensä hänen ulkonäkönsä. Se itkee ja tuuppaa alusta siten, että kuollut naaras putoaa veteen. Alus matkaa nopeasti satamaan. Aamun valjetessa koko valasperhe kuljettaa naaraan ruumiin rannalle hautajaisseremoniana. Sitten uros aloittaa kostonsa. Se upottaa kalastajien aluksia, aiheuttaa tulipalon, ja karkottaa kaloja pois rannan tuntumasta, aiheuttaen koko kylän elannon saannin vaaraan. Nolan yrittää unohtaa koko valaan, mutta kyläläiset pitävät tapahtumia Nolanin syynä ja painostavat häntä lähtemään merelle tappamaan valaan. Kun valas tuhoaa venetalon, jossa Nolan asuu, ja puree hänen ystävältään jalan poikki, päättää hän lopulta lähteä merelle tappamaan sen. Mukaan lähtevät myös valasasiantuntija Rachel Bedford ja valasmyytit tunteva intiaani Umilak. He seuraavat valasta monta päivää aina Pohjoisnavan jäätiköille saakka. Nolan tietää ratkaisun hetken olevan käsillä. Raskaan vastuunsa kantavana hän päättää luopua kivääristä ja käyttää ainoastaan harppuunaa. Hän hyppää ajelehtivalle jäälautalle ja odottaa valaan tulevan esiin. Se tulee ja tekee aukkoja jäälauttaan tarkoituksenaan hajottaa se. Nolan heittää harppuunan ja osuu valaan selkään, mutta pian se taas jatkaa jäälautan tuhoamista. Rachel heittää kiväärin Nolanille, joka päättää sittenkin ampua sillä. Hetken ajan valas on pinnan alla, mutta pian se hyppää jäälautan päälle, jolloin lautan toinen pää kohoaa ilmaan. Nolan pitää kaikin voimin kiinni, mutta ote irtoaa ja hän liukuu suoraan kylmään veteen. Valas kiertää rauhallisesti Nolanin muutaman kerran ja sitten iskee hänet pyrstöllään kuolettavasti päin jäävuorta. Valas katsoo itkien järkyttynyttä Rachelia ja ui tiehensä kostonsa lunastaneena. 
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi sanoo "Orcaa" vaatimattomaksi "Tappajahain" toisinnoksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Pikkutörmäpääsky

Pikkutörmäpääsky ("Riparia paludicola") on pienikokoinen pääskylaji, joka on törmäpääskyn vastinlaji eteläisemmillä leveysasteilla.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 12 cm, siipien kärkiväli 26–27 cm ja paino 7–14 g. Pikkutörmäpääsky on läntisen palearktisen alueen pienin pääsky, joka höyhenpuvultaan muistuttaa sekä törmäpääskyä että kalliopääskyjä. Linnun selkäpuoli on ruskea ja vatsapuoli valkeahko. Rinnassa ei ole selvää ruskeaa vyötä kuten törmäpääskyllä, vaan myös kurkku on ruskehtava. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Ääni muistuttaa törmäpääskyn ääntä, mutta on korkeampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Pikkutörmäpääskyn esiintymisalue on hyvin laaja. Afrikassa sillä on kymmeniä erillisiä populaatioita, puuttuen Saharan ja Sahelin alueelta, Afrikan sarvesta sekä Kongon altaan sademetsäalueelta. Lähinnä Eurooppaa se pesii paikoin Marokossa. Intian niemimaalla Himalajan eteläpuolella on laaja yhtenäinen esiintymisalue. Laji elää myös Thaimaassa ja paikoin muualla Kaakkois-Aasiassa sekä Filippiineillä ja Taiwanissa. Lajin maantieteellinen muuntelu on laajaa. Osissa esiintymisaluetta se on muuttolintu, mutta esimerkiksi Marokossa se pesii talvella. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Laji asuu samanlaisissa paikoissa kuin törmäpääsky, eli soramontuissa, jokilaaksoissa, tienleikkauksissa, kalliojyrkänteillä ja kaupungeissa.
Lisääntyminen.
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Molemmat emot kaivavat hiekkaperäiseen maahan tunnelin 0,8–3 metriä maanpinnan yläpuolelle. Munia on kolme tai neljä. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 20 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Pikkutörmäpääsky syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Kehityspankki

Kehityspankki eli kehitysrahoituslaitos on yleensä kansainvälisten yhteenliittymien perustama laitos, joka järjestää rahoitusta ja asiantuntija-apua kehityshankkeisiin. Tyypillisesti tällaiseen yhteenliittymään kuuluu rikkaita rahoittajamaita ja köyhiä kehittyviä maita. Kehityspankit rahoittavat hankkeita markkinahintaisilla tai halvemmilla, pitkillä tai erittäin pitkillä lainoilla, joskus myös suoranaisilla avustuksilla.
Rikkaat maat rahoittavat kehityspankkeja lisätäkseen yhteiskunnallista vakautta ja joskus myös edistääkseen ideologisia tavoitteita.
Tärkeimmiksi kansainvälisiksi kehityspankeiksi lasketaan yleensä
Rachael MacFarlane

Rachael MacFarlane (s. 21. maaliskuuta 1976 Kent, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan animaatiosarjoista "The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy", "Family Guy" ja "American Dad!." Hän aloitti uransa animaatioiden parissa "Johnny Bravo" -sarjassa, jossa hän teki muutamia naissivuääniä. 
MacFarlane meni naimisiin Spencer Laudieron kanssa 2008. Parilla on yhdessä kaksi lasta, vuosina 2009 ja 2015 syntyneet tyttäret. MacFarlanen veli on käsikirjoittaja ja animaattori Seth MacFarlane.
Kaunoviikunakaijat

 
Kaunoviikunakaijat ("Psittaculirostris") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne elävät Papua-Uuden-Guinean alavien maiden tuoreissa metsissä. Ne ovat kooltaan noin 18 cm pituisia ja yleisväriltään vihreitä. Päässä ja rinnassa on kirkkaita kuvioita.
Raffael Winkler

Raffael Winkler (s. 1949 Basel) on sveitsiläinen lintutieteilijä.
Winkler oli kiinnostunut linnuista jo lapsena. Käynti Camarguen biologisella tutkimusasemalla (Station Biologique de la Tour du Valat) johdatti hänet opiskelemaan eläintiedettä. Baselin yliopistossa Winkler osallistui eläintieteen, kasvitieteen, paleontologian ja psykologian luennoille, ja väitteli filosofian tohtoriksi lintujen kallon luutumisesta ("Zur Pneumatisation des Schädeldachs der Vögel"). Aineiston väitökseensä hän keräsi Sveitsin Alpeilla sijaitsevalla Col de Bretolet'n lintuasemalla, jossa hän myös aloitti yhteistyön Lukas Jennin kanssa lintujen sulkasadon, iänmäärityksen ja muuton tutkimuksessa.
Vuosina 1975–1980 Winkler työskenteli Sveitsin lintutieteellisessä instituutissa, hoitaen lintutiedotuskeskusta ja pitäen yllä yhteyksiä lintuharrastajiin. Samaan aikaan hän toimi Sveitsin Rariteettikomitean sihteerinä ja työskenteli Sveitsin lintuatlaksen (Atlas of Breeding Birds in Switzerland) parissa. 1980 hänet äänestettiin Baselin luonnonhistoriallisen museon lintukokoelmien kuraattoriksi. Siitä lähtien hän on toimittanut "Avifauna of Switzerland"-julkaisua ja jatkanut museon omaa sulkasatotutkimusta.
Vuonna 1994 hän toimitti yhdessä Jennin kanssa eurooppalaisten varpuslintujen sulkasatoa käsittelevän teoksen "Moult and Ageing of European Passerines".
Tabora

Tabora on kaupunki Taboran alueella Länsi-Tansaniassa. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan siellä asui 226 999 asukasta. Tabora on Taboran alueen pääkaupunki, joka on Tansanian suurin alue.
Kulttuuri ja urheilu.
Jalkapallo.
Tansanian toiseksi ylimmässä jalkapallosarjassa, First Division Leaguessa, Taboraa edustaa joukkue Rhino Rangers.
Töyhtökakadut

 
Töyhtökakadut ("Cacatua") on kakadujen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 12 lajia.