Anu Kaipainen

Aune Helinä (Anu) Kaipainen, o.s. Mustonen (14. maaliskuuta 1933 Muolaa – 29. syyskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. 
Ura kirjailijaksi.
Hänen vanhempansa olivat kotiteollisuuskoulun johtaja Johan Emil Mustonen ja merkantti Signe Julia Sjöblom. 
Kaipainen kävi koulunsa Pieksämäen yhteiskoulussa, jossa häntä jonkin aikaa opetti äidinkielen sijaisena tuleva runoilija Helvi Juvonen. Kaipainen kirjoitti ylioppilaaksi 1951 Helsingissä Kallion yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1955. 
Hän toimi äidinkielenopettajana Kiuruveden yhteiskoulussa 1957–1958, Helsingin uudessa yhteiskoulussa 1957-1958, Viinijärven yhteiskoulussa 1958–1962, Oulun Karjasillan yhteiskoulussa 1964–1968 ja Kauniaisten yhteiskoulussa 1973–1976. 
Kaipaisen esikoisromaani "Utuiset neulat" ilmestyi vuonna 1960, ja sen jälkeen hän julkaisi teoksia tasaisesti muutaman vuoden välein. Lisäksi hän kirjoitti sanomalehtiin kirjallisuusarvosteluja, joita ilmestyi 1960-luvulla "Karjalaisessa", "Kalevassa" ja "Liitto"-lehdessä.
Päätoimiseksi kirjailijaksi hän siirtyi vuonna 1967. Kaipainen kirjoitti runojen ja romaanien lisäksi lukuisia näytelmiä ja tv-näytelmiä. Hän toimi myös monissa kirjallisuuteen liittyvissä luottamustehtävissä lähinnä 1970-luvulla ja oli Kauniaisten kaupunginvaltuuston jäsen 1969–1978 ja toinen varapuheenjohtaja 1977–1978. Kaipainen on julkaissut myös runokokoelman 1961.
Kaipainen palkittiin vuonna 1983 Pro Finlandia -mitalilla. Hän sai myös valtionpalkinnot vuosina 1967 ja 1969, Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon 2006 sekä valtion taiteilijaeläkkeen vuodesta 1994. Vuonna 2002 hänen kirjansa "Granaattiomena" oli ehdolla Finlandia-palkinnon saajaksi.
Teosten aiheet.
Kaipaisen uran läpimurtoromaani "Arkkienkeli Oulussa" (1967) kuvaa Oulua Suomen sodan aikana. Siinä Kaipainen käytti omaperäistä tekniikkaa, jossa myyttisiä tai historiallisia aineksia yhdistetään toisiin ajanjaksoihin ja syntyy ylihistoriallinen näkemys. Tätä tekniikkaa Kaipainen käytti myöhemminkin, esimerkiksi romaanissa "Magdaleena ja maailman lapset" (1969), jossa yhdistyvät 1960-luvun julkiset keskustelut ja Raamatun kertomus Martasta ja Mariasta. Se on myös kollaasitekniikan kokeilu. Romaani "On neidolla punapaula" (1973) perustuu keskiaikaiseen balladiin ja kytkeytyy 1970-luvun politiikkaan. Vuoden 1975 romaanilla "Naistentanssit" Kaipainen siirtyi tarkastelemaan populaarikulttuurin muotoja impressionistiseen ja fragmentaariseen tyyliin. Vuoden 1979 romaani "Poimisin heliät hiekat" on runoilija Larin Parasken fiktiivinen elämäkerta ja aloitti Kaipaisen Karjala-aiheisten teosten sarjan. Vuoden 2007 teos "Vihreiksi poltetut puut" merkittiin autofiktioksi eli kuvitteelliseksi omaelämäkerraksi ensimmäisenä Suomessa.
Perhe.
Anu Kaipainen, tuolloin Mustonen, vihittiin vuonna 1955 lääketieteen lisensiaatti Osmo Kaipaisen kanssa. Heidän vanhin lapsensa oli säveltäjä Jouni Kaipainen (1956–2015). Lisäksi heillä oli kaksi nuorempaa poikaa, Petri syntyi vuonna 1958 ja Marko vuonna 1963. Anu Kaipaisen puoliso Osmo Kaipainen kuoli vuonna 1985. 
Anu Kaipainen meni naimisiin vuonna 1987 teatteriohjaaja Veli Johannes Tuomas-Kettusen kanssa. 
Kaipainen kuoli vakavaan sairauteen kotonaan Helsingissä 76-vuotiaana.