Woldemar Freedericksz

Adolf Andreas Woldemar Freedericksz (, "Vladimir Borisovitš Frederiks"; 28. marraskuuta 1838 Pietari, Venäjä – 1. heinäkuuta 1927 Kauniainen, Suomi) oli Venäjän armeijassa palvellut ratsuväenkenraali ja kreivi, joka toimi Venäjän viimeisenä hoviministerinä keisari Nikolai II:n aikana vuosina 1897–1917. Hän oli keisarin luotettu ystävä. Freedericksz kuului nimellisesti Suomen aateliin ja asui Venäjän vallankumouksen jälkeen viimeiset vuotensa Suomessa.
Sukutausta.
Freerederickszin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali Bernhard (Boris) Freedericksz ja liivinmaalaiseen aateliin kuulunut Emma Matilda Helene von Wulff. Freedricksz-aatelissuku polveutui Arkangelissa 1700-luvun alkupuolella asuneesta kauppiaasta, joka oli mahdollisesti kotoisin Hollannista. Woldemar Freederickszin isoisoisä Johan (Ivan) Freedericksz sai keisarinna Katariina Suurelta paronin arvon vuonna 1773. Suku oli omistanut vuodesta 1774 Taubilan eli Touvilan lahjoitus­maan Pyhäjärvellä niin sanotun Vanhan Suomen alueella. Bernhard Freederickszin suku naturalisoitiin Suomen ritarihuoneelle vuonna 1853.
Sotilasura ja perhe.
Freedericksz sai opetuksensa kotona. Hän kirjautui vuonna 1856 standaarijunkkarina Ratsastavaan henkivartioväkeen. Hänet ylennettiin 1858 kornetiksi, 1860 luutnantiksi, 1863 aliratsumestariksi, 1866 ratsumestariksi ja 1869 everstiksi. Vuonna 1871 hänet korotettiin keisarin sivusadjutantiksi ja vuonna 1879 kenraalimajuriksi keisarin seurueessa. Freedericksz toimi vuosina 1875–1881 Ratsastavan henkivartioväen ja vuosina 1881–1891 Henkivartioväen 1. ratsuväkidivisioonan 1. prikaatin komentajana. Vuonna 1891 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin hovitallien johtajaksi ja hänelle myönnettiin hovitallimestarin arvo.
Freedericksz nai vuonna 1866 Pietarissa keisarinnan hovineidin Hedvig (Jadviga) Johanna Alexandrina Boguševskajan (1838–1919), joka oli salaneuvos Alois Boguševskin tytär ja eversti Nikolai Zeholevskin leski. Heillä oli kaksi tytärtä, Eugenie (Nina) Valeria Josefina (1867–1950) ja Emma Helena Sofia (1869–1945), joista molemmista tuli keisarinnan hovineitejä. Eugenie oli naimisissa kenraalimajuri Vladimir Vojeikovin kanssa.
Freedericksz omisti useita kivitaloja Pietarissa sekä maita Suomessa ja Hatsinassa. Hän peri vuonna 1874 kuolleelta isältään muun muassa Siiverskan kartanon Inkerinmaalla.
Hoviministerinä.
Freedericksz toimi vuodesta 1893 hoviministerin apulaisena. Hänet korotettiin vuonna 1896 keisarin kenraaliadjutantiksi ja määrättiin seuraavan vuoden kesäkuussa virkaa toimittavaksi hoviministeriksi sekä samassa yhteydessä Venäjän ritarikuntien kansleriksi. Nikolai II oli erottanut edellisen hovimisterin, kreivi Illarion Vorontsov-Daškovin. Freederickszin virka vakinaistettiin vuonna 1898. Samana vuonna hänestä tuli muiden tehtäviensä ohella keisarin pääesikunnan päällikkö, ja vuonna 1899 hänet ylennettiin ratsuväenkenraaliksi. Freedericksz nimitettiin marraskuussa 1905 myös Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi.
Freedericksz sai lukuisia venäläisiä ja ulkomaisia korkeita kunniamerkkejä, muun muassa Pyhän Andreaksen, Ruotsin seraafiimiritarikunnan, Preussin Mustan kotkan ritarikunnan, Italian annuciata-ritarikunnan ja Tanskan elefanttiritarikunnan merkit ja suurristit. Nikolai II korotti Freederickszin kreiviksi 6. maaliskuuta 1913 Romanovien hallitsijasuvun 300-vuotisen vallassaolon kunniaksi järjestettyjen juhlallisuuksien yhteydessä. Hänet merkittiin kreivinä Venäjän ritarihuoneelle, mutta arvoa ei koskaan naturalisoitu Suomen ritarihuoneelle.
Freedericksz oli pääministeri Pjotr Stolypinin vierellä, kun tämä salamurhattiin Kiovan oopperatalossa syyskuussa 1911.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Freedericksz oleskeli keisarin seurana Mogiljovin päämajakaupungissa. Helmikuun vallankumouksen alettua hänen talonsa Pietarissa ryöstettiin ja poltettiin ensimmäisten joukossa 12.–13. maaliskuuta (27.–28. helmikuuta) 1917. Freedericksz joutui virkansa puolesta varmentamaan allekirjoituksellaan Nikolai II:n kruunustaluopumisasiakirjan Pihkovassa 15. (2.) maaliskuuta.
Viimeiset vuodet.
Vallankumouksen jälkeen Freedericksz pidätettiin 22. (9.) maaliskuuta 1917 Gomelissa ja oli pari päivää vangittuna Pietarissa Taurian palatsissa. Hän sai eron sotapalveluksesta 79-vuotiaana huhtikuussa 1917 ja asettui asumaan omistamaansa Taubilan kartanoon, jonka hän kuitenkin myi seuraavana vuonna Karl Fazerille. Freederickszin vaimo Hedvig kuoli keuhkokuumeeseen Pietarissa lokakuussa 1919. Saatuaan luvan neuvostohallitukselta Freedericksz muutti tyttärineen pysyvästi Suomeen vuonna 1924. Hän asettui asumaan Kauniaisiin, jossa kuoli 88-vuotiaana vuonna 1927. Hänen aatelissukunsa sammui Suomessa hänen kuollessaan ilman miespuolista perillistä. Hänen molemmat tyttärensä muuttivat myöhemmin Ruotsiin ja kuolivat siellä.
Freedericksz on haudattu Kauniaisten hautausmaalle. Samaan hautaan on siirretty Ruotsista tytär Eugenian ja tämän miehen Vladimir Vojeikovin jäännökset.