tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sahelinkultavarpunen

Sahelinkultavarpunen ("Passer luteus") on Sahelin alueella elävä pieni varpunen. Alkujaan lajin tieteellinen nimi oli "Fringilla lutea".
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 13 cm, siipien kärkiväli 18,5–20 cm ja paino 11–16 g. Varpusta selvästi pienempi laji, jonka koiraalla on keltainen pää ja vartalo sekä kastanjanruskea selkä. Naaras ja nuori lintu ovat vaaleanruskeita. Kaikissa puvuissa erottuu siivellä 2 vaaleaa siipijuovaa. Laji on suosittu häkkilintu.
Esiintyminen.
Esiintyy meko kapealla vyöhykkeellä Afrikassa Saharan eteläpuolella Sahelin alueella Atlantin rannikolta Punaisellemerelle ja Arabian niemimaan lounaisosassa. Vaelluslintu, joka siirtyilee joskus pitkiäkin matkoja ravinnon perässä. Pesinnän ulkopuolella laji liikkuu 10–100 yksilön parvissa. Parvet yöpyvät tiheissä pensaikoissa, puissa ja sokeriruokoviljelmillä. Yöpymisparvet ovat suurimmillaan kuivana kautena, jolloin Nigerissä arvioitiin yli miljoonan yksilön yöpyneen noin 800 hehtaarin alueella. Lajin elinalueen koko on noin 250 000 neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Tasankojen ja laaksojen kuivat pensaikot ja metsänreunat. Välttää vuoristoa ja ihmisasutusta.
Lisääntyminen.
Pesintä ajoittuu sadekausien ja siementen kypsymisen mukaan. Pesii paikoin suurina tuhansien parien yhdyskuntina akasioissa. Tiheimmin asutulla alueella Nigerissä laskettiin noin 57 000 pesää neliökilometrillä. Senegalissa yhdyskuntien väliseksi etäisyydeksi laskettiin keskimäärin 85 km. Pesien väli puussa on muutamia metrejä eikä parin reviiri ole sen suurempi. Ne etsivät ruokansa yhteisiltä ruokailualueilta. Laji on yksiavioinen. Suurikokoinen pesä on keskimäärin 2,5 m korkealla piikkisessä pensaassa tai puussa. Se on pyöreä ja kudottu useiden oksien varaan sadoista piikkisistä oksanpätkistä ja vuorattu höyhenillä, kuiduilla tai siemenhahtuvilla. Kulkuaukko on pesän yläosassa. Koiras tekee pääosan rakennustöistä. Naaras munii 3–5, tavallisimmin 4, munaa. Muna painaa 1,7 g. Haudonta-aika on 10–12 päivää, molemmat puolisot hautovat, vain naaras öisin. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja molemmat emot ruokkivat niitä. Pesimättömiä tai pesinnässään epäonnistuneita naaraita voi osallistua ruokkimiseen. Poikaset ovat lentokykyisiä 2 viikon ikäisinä.
Ravinto.
Pääravintona ovat siemenet, poikasille tarjotaan myös hyönteisiä.
01011001

01011001 on Arjen Anthony Lucassenin Ayreon-projektin seitsemäs studioalbumi. Se on konseptialbumi, joka kertoo tarinan avaruusolennoista nimeltä "Forever", jotka luovat ihmiskunnan, mutta myöhemmin vaarantavat sen tarjoamalla sille teknologiaa.
Oulun Koulun Kohinaa

 
Oulun Koulun Kohinaa on keväisin julkaistava Oulun kaupungin ala-asteiden oppilaiden juttuja ja kuvia sisältävä lehti. Suurin osa lehden myynnistä saaduista tuloista jaetaan stipendeinä oppilaille.
Lehden perustaminen.
Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran keväällä 1957, Oulun kaupungin kansakoulujen opettajista kootun valiokunnan toimittamana. Tarkoituksena oli jakaa tietoa kaupungin asukkaille kouluasioista sekä oppilaiden että opettajien näkökulmasta. Valiokunnan puheenjohtajana toimi Martti Niemelä. Toinen lehden perustamiseen vaikuttanut henkilö oli Veikko Kerola, joka perusteli julkaisua Helsingissä ilmestyvällä vastaavalla Kevätpörriäinen-lehdellä. Oulun opettajien ammattiyhdistys, jolle Niemelä esitti tämän ajatuksen, hylkäsi kuitenkin sen. Kun lehti muutamaa vuotta myöhemmin vakiinnutti asemansa, Oulun opettajien ammattiyhdistys otti sen julkaistavakseen.
Opettajavaliokunta julkaisi ensimmäisen lehden, päätoimittaja oli opettaja Sirkka-Liisa Hanski. Lehden nimeksi kaavailtiin Potnapekkaa, josta tuli paljon myöhemmin Oulussa kesäisin liikennöivän katujunan nimi. Oulun Koulun Kohinaa –nimen katsottiin kuitenkin kuvaavan hyvin koulujen, koululaisten ja opettajien elämää. 
Lehden ensimmäinen numero oli mustavalkoinen. Kuvituksesta vastasi opettaja Pertti Visapää ja toimituskunnassa olivat opettajat Lea Alatulkkila, Tyyne Huittinen, Pirkko Kerhola, Julia Korolainen, Aili Kukkonen, Aura Lampi, Eljas Niskanen, Selma Saari ja Maire Tirronen 
Poimintoja jutuista.
Oulun Koulun Kohinaa on sisältänyt lehden perustamisen yhteydessä sovitun linjan mukaisesti myös asiatietoa koulusta. Vuonna 1958 lehdessä kerrotaan mm. Hintan vastavalmistuneesta kansakoulusta, vuonna 1960 Nokelan koulusta ja 1961 Korvensuoran koulusta. Kansanedustaja, toimitusjohtaja Otto Karhin kirjoitus ”Kiintopiste elämään” julkaistiin vuonna 1959. Viisi vuotta myöhemmin eli 1964 lehdessä taas oli FL Lea-Hannele Nisosen laaja kirjoitus ”Yhtenäiskoulu – tulevaisuuden koulu” ja 1967 FL Erkki Viljasen juttu ”Peruskoulu syntyy”. 
Lehden pääosan ovat kuitenkin aina muodostaneet oppilaiden omat kirjoitukset ja piirustukset. Oppilaiden tekstit päätettiin ensimmäisestä numerosta lähtien julkaista sellaisenaan, ts. ilman kieliasukorjauksia. Esimerkki ensimmäisen numeron jutusta on Koskelan koulun V-luokan oppilaan Pentti Sotkasiiran teksti ”Mieliharrastukseni”, jossa hän kertoo valokuvauksesta. 1970-luvulla lehdessä julkaistiin paljon lyhyitä juttuja, vitsejä ja piirustuksia. Esimerkiksi sopii hyvin seuraava vuonna 1977 julkaistu 2B-luokan Ruut Remeksen juttu: ”Tasapaksu. Meidän opettaja on kauhean kiva. Hän on ihan tasapaksu eikä hänestä puutu mitään”. Myöhemmin lehteä ovat leimanneet juttujen ryhmittely koulujen mukaan, moniväriset kuvat ja myös ilmoittajien mainokset. 
Vuosi 1971 oli ainoa, jolloin lehteä ei ilmestynyt. Lehdestä on olemassa myös verkkoversio VerkkoKohina vuodesta 1998 lähtien. Vuosien 1957-1997 lehdistä VerkkoKohinan sivulle on talletettu kansikuvat.
Päätoimittajat.
Lehden päätoimittajina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Joulupukki ja noitarumpu (elokuva)

Joulupukki ja noitarumpu on vuonna 1996 valmistunut suomalais-unkarilaisena yhteistyönä tehty 51-minuuttinen animaatioelokuva, joka perustuu Mauri Kunnaksen vuonna 1995 julkaistuun samannimiseen lastenkirjaan. Elokuva on äänitetty suomeksi, englanniksi ja ruotsiksi. Se on esitetty yleensä lähes joka jouluaatto Yle TV2:lla. Ensimmäisen kerran se näytettiin jouluna 1996, ja se oli tehty televisioelokuvaksi suoraan TV-levitykseen. "Joulupukki ja noitarumpu" on myyty yli neljäänkymmeneen maahan. 
Animaation suunnittelussa olivat mukana Mauri Kunnaksen ohella myös muun muassa hänen vaimonsa Tarja Kunnas, kuvittaja Sami Toivonen ja sarjakuvapiirtäjä Kari Korhonen. Animaation toteutti alihankintana Unkarin Pécsissä toimiva animaatiostudio Funny Films, jossa työhön osallistui 50 henkilöä.
Juoni.
Lukiessaan joululahjatoiveita Joulupukki saa erikoisen kirjeen, ja kaikki olettavat sen sisältävän joululahjatoiveen Vekara-nimiseltä lapselta. Joulupukki ei saa viestissä olevasta kuvasta selvää, joten hän päättää käydä yhdessä Nooran ja Villen kanssa näyttämässä kuvaa mestaritontuille. Samaan aikaan kylässä tapahtuu kummia, kun Joulupukkia vainoavat erilaiset oudot onnettomuudet. Paljastuu, että onnettomuuksien takana on noitarummulla taikoja tekevä shamaani. Shamaani kertoo elokuvan lopussa olevansa itse Vekara ja että kuva esittää häntä itseään tontun vaatteissa, koska hän halusi pienenä olla tonttu. Hänen kirjeensä oli kuitenkin jäänyt jakamatta 50 vuoden ajan, ja hän alkoi kantaa kaunaa Joulupukille, kun tämä ei vastannut hänen kirjeeseensä. Pukki ottaa kuitenkin Vekaran tontuksi, ja kaikki kääntyy parhain päin.
Rooleissa.
Suomenkieliset ääninäyttelijät.
Elokuvan tunnuskappaleen ”Joulupukin töissä” esittää J. Karjalainen Electric Sauna -yhtyeensä kanssa.
Ruotsinkieliset ääninäyttelijät.
Tunnuskappaleen ”I jultomtens verkstad” esittävät ruotsiksi Pasi Hiihtola ja Peik Stenberg.
M/T Stream

M/T Stream () on 134,5 metriä pitkä kemikaali/öljytankkeri. Alus on rakennettu vuonna 1976 Ankerlökken Verft Glommen A/S:n telakalla Fredrikstadissa, Norjassa. Kuollutta painoa "Streamilla" on 9 722 tonnia. Alus on rekisteröity Panaman lipun alle.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1976 alus kastettiin nimellä "Joaker". Myöhemmin nimeksi vaihtui "Lotos". Vuonna 1983 alus nimettiin "Ek-Cloudiksi". 
20. syyskuuta 1998 kello 14.00 alus lähti Göteborgin satamasta määränpäänään Tukholma. Noin kolme tuntia myöhemmin samasta satamasta lähti myös rahtialus M/S "Stena Freighter" kohti Travemündea. "Ek-Cloudilla" oli lastina 9 284 tonnia raakaöljyä, ja miehistöä siellä oli päällikkö mukaan lukien 12 sekä viisi muuta jäsentä. Alukset eivät olleet ottaneet radiokontaktia toisiinsa, ja ne törmäsivät toisiinsa sakeassa sumussa 21. syyskuuta. Törmäyspaikka sijaitsi Tanskassa, Jyllannin niemimaan ja Själlannin välisessä Samsø Bæltin salmessa. Törmäyksessä "Stena Freighterilla" oli vauhtia 17 solmua. Vaurioiden tarkistuksen jälkeen laivat jatkoivat matkaa kohti määränpäitään. "Ek-Cloud" menetti törmäyksessä muun muassa pelastusveneen.
Nykyisin alus on nimeltään "Stream".
Alan Ruck

Alan Ruck (s. 1. heinäkuuta 1956 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Elämäkerta.
Elämänura.
Ruck teki näyttelijädebyyttinsä vuoden 1983 elokuvassa "Bad Boys". Hänet tunnetaan kuitenkin kenties parhaiten Cameron Frye -roolistaan elokuvassa "Vaihdetaan vapaalle, Ferris" (1986). Ruck oli tuolloin 29-vuotias, mutta esitti elokuvassa 17-vuotiasta Cameronia. 
Ruck näytteli myös yhdysvaltalaisen ABC-televisiokanavan tilannekomediassa "Spin City" (1996–2002). Vuonna 2005 hän esitti Leo Bloomia Broadway-musikaalissa The Producers. Hänellä on pieni rooli M. Night Shyamalanan ohjaamassa elokuvassa "The Happening."
Oma elämä.
Ruck syntyi Ohion Clevelandissa, suoritti high schoolin sen esikaupungissa Parmassa ja yliopiston Illinois’ssa. Hän oli naimisissa Claudia Stefanyn kanssa vuoteen 2005 asti, ja he saivat kaksi lasta.
Kultakekonokka

Kultakekonokka ("Suthora verreauxi") eli aiemmalta nimeltään kultanokkatimali on aasialainen varpuslintu. Laji on nimetty Jules Verreauxin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Pitkäpyrstöinen pieni kerttu, jonka höyhenpuku on pääosin ruskea, vatsapuoli valkoinen ja kurkku musta.
Esiintyminen.
Kultakekonokka elää Kaakkois-Aasiassa: Etelä-Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Vietnamissa ja Taiwanilla. Lajin elinalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Trooppiset ja subtrooppiset kosteat vuoristometsät.
Ravinto.
Pääasiassa hyönteiset ja muut oksistossa elävät selkärangattomat.
Leopold Auer

Leopold (von) Auer (; 7. kesäkuuta 1845 Veszprém, Unkari – 15. heinäkuuta 1930) oli unkarilainen viulisti, opettaja, kapellimestari ja säveltäjä.
Leopold Auer syntyi juutalaisperheeseen. Hän opiskeli viulunsoittoa paikallisen kapellimestarin johdolla. Auer jatkoi opintoja Budapestissa ja sitten Wienissä. Venäjällä hän soitti ensimmäisenä viulistina Pietarin Keisarillisen teatterin orkesterissa sekä Mariinskin baletissa. Vuonna 1918 Auer muutti Yhdysvaltoihin. Hän soitti Carnegie Hallissa 23. maaliskuuta, 1918 ja esiintyi Bostonissa, Chicagossa ja Philadelphiassa. Auer liittyi esittävien taiteiden kouluun Juilliard Schooliin 1926 New Yorkissa.
Auer oli Pietarin konservatorion professori ja aikansa huomattavimpia viulunsoitonopettajia. Hänen oppilaitaan olivat monet kuuluisat viulistit, kuten Mischa Elman, Efrem Zimbalist, Jascha Heifetz ja Georges Boulanger.
Parma (täsmennyssivu)

Parma voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Maantiede.
Italiassa:
Yhdysvalloissa:
Muualla:
Bonded by Blood

Bonded by Blood on thrash metal -yhtye Exoduksen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1985. Tällä albumilla lauloi vuonna 2002 kuollut laulaja Paul Baloff. "Bonded by Bloodia" on kutsuttu Bay Area thrash metalin klassikkojulkaisuksi. 
Kappaleet.
Vuoden 1998 uusintapainoksen bonuskappaleet
Eugene Levy

Eugene Levy (s. 17. joulukuuta 1946 Hamilton, Ontario, Kanada) on kanadalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt esimerkiksi "American Pie" -elokuvissa ja "Schitt’s Creek" -televisiosarjassa.
Elämä ja ura.
Levy syntyi vuonna 1946 kanadanjuutalaiseen perheeseen. Hänen äitinsä oli muuttanut Kanadaan Skotlannista, ja hänen isänsä työskenteli esimiehenä autotehtaassa. Perheessä oli kolme lasta.
Levy valittiin high schoolinsa opiskelijayhdistyksen puheenjohtajaksi. Hän opiskeli sosiologiaa McMaster Universityssa ja esiintyi myös teatterissa. Hänen kurssitovereitaan olivat esimerkiksi komediaohjaaja Ivan Reitman ja näyttelijä Martin Short.
Levyn ensimmäinen teatterirooli oli Jeesuksena vuoden 1972 torontolaisessa näytelmässä "Godspell". Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Ivan Reitmanin ohjaama kauhukomedia "Cannibal Girls" (1973).
Vuonna 1976 Levy aloitti kanadalaisessa sketsikomediasarjassa "Second City Television", josta hän sai kokemusta käsikirjoittamisesta ja esiintymisestä. Hän myös imitoi ohjelmassa kuuluisuuksia. Levy voitti sarjasta vuosina 1982 ja 1983 Emmy-palkinnon kirjoittamisesta varieteeseen tai musiikkiohjelmaan. Hän jatkoi sarjassa vuoteen 1984 saakka.
Levyn elokuvia 1980- ja 1990-luvuilla olivat esimerkiksi "Splash" (1984), "Paratiisiklubi" (1986), "Aseistettu ja hirveen vaarallinen" (1986) sekä "Morsiamen isä" (1991) ja sen jatko-osa vuodelta 1995. Seuraavina vuosina Levy näytteli ja kirjoitti useassa Christopher Guestin ohjaamassa ”mokumentissa”.
Levy esitti nolostuttavaa ja vanhanaikaista isää Noah Levensteinia vuoden 1999 nuorisokomediassa "American Pie" sekä sen jatko-osissa.
Vuonna 2004 Levy voitti Grammyn yhteistyössä kirjoittamastaan laulusta elokuvaan "Hei me folkataan" (2003).
Levy oli mennyt vuonna 1977 naimisiin televisiotuottaja Deborah Divinen kanssa. Vuonna 2015 Levy aloitti poikansa Dan Levyn ja tyttärensä Sarah Levyn kanssa tilannekomediasarjan "Schitt’s Creek". Sarjaa tehtiin kuusi tuotantokautta, ja se toi Levylle Emmyn parhaalle miesnäyttelijälle komediasarjassa. Sarjan jälkeen Levy on tehnyt Apple TV+:lle humoristista matkailusarjaa "The Reluctant Traveler".
Levy on edistänyt autismitietoisuutta ja -hoitoja, ja hän kuuluu rasismia vastustavien taiteilijoiden hyväntekeväisyysjärjestöön. Levylle myönnettiin Order of Canada -kunniamerkki 2011 ja Companion of the Oder of Canada -kunniamerkki 2022. Levy sai tähden Hollywood Walk of Famelle 2024.
Thomas Eriksson (hiihtäjä)

Thomas Eriksson (s. 7. lokakuuta 1959) on ruotsalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.
Eriksson voitti 30 kilometrin maailmanmestaruuden Oslon MM-kilpailuissa 1982 ennen Lars-Erik Erikseniä ja Bill Kochia. Seefeldin MM-kisoissa 1985 hän hiihti kolmannen osuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka sai pronssia. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Erik Östlund, Thomas Wassberg ja Gunde Svan. Erikssonin viimeinen arvokisamitali oli viestihopea Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991. Avausosuuden hiihtäneen Erikssonin lisäksi joukkueeseen kuuluivat Christer Majbäck, Svan ja Torgny Mogren.
Eriksson sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa yhdenneksitoista. Lahden MM-hiihdoissa 1989 hän oli 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa viides ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kisassa kahdeksas. Val di Fiemmen perinteisellä 10 kilometrillä hän sijoittui seitsemänneksi.
Maailmancupin osakilpailuissa Eriksson sijoittui neljä kertaa kolmen parhaan joukkoon; kaikki perinteisen hiihtotavan kilpailuissa. Hän oli toinen Falunin 30 kilometrillä maaliskuussa 1986, voitti Davosin 30 kilometriä joulukuussa 1987, oli kolmas Oslon 50 kilometrillä maaliskuussa 1987 sekä kolmas Davosin 15 kilometrillä joulukuussa 1990.
Tomi Tukiainen

Tomi Tukiainen (s. 1972) on suomalainen ralliautoilija. Hän voitti Suomen-mestaruuden pienessä N-ryhmässä vuonna 1999 ja pienessä A-ryhmässä vuonna 2001. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 2002. Hän on kuulunut AKK:n valmennusryhmään. Viimeisin saavutus on nelivetoisten Sm rallisprint suomenmestaruus vuodelta 2018 Skoda Fabia R5:llä.
Tukiainen on ajanut/ajaa kilpaa useilla eri autoilla, muun muassa VW Golf 17, Opel Kadett E GSI, Opel Astra F GSI, VW Golf III KitCar, Mitsubishi Lancer Evo5, Mitsubishi Galant, Citroen C2 R2, VW Golf GTi 17 historic, Ford Fiesta S2000, Skoda Fabia R5 ja VW Golf IV KitCar.
Lähteet.
https://www.ewrc-results.com/profile/3423-tomi-tukiainen/
Christopher Guest

Christopher Haden-Guest, Haden-Guestin 5. paroni (s. 5. helmikuuta 1948 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja, jolla on peritty brittiläinen päärinarvo. Hänen tunnettuja töitään ovat "Hei me rokataan!" ("This Is Spinal Tap", 1984), "Ensimmäinen leffa" ("The Big Picture", 1989), "Broadwayn kutsu" ("Waiting for Guffman", 1996), "Hei me folkataan" ("A Mighty Wind", 2003) ja "Mrs. Henderson esittää" ("Mrs Henderson Presents", 2005). Hänet on palkittu Emmylla ja Grammylla.
Perhe ja nuoruus.
Guestin äidin vanhemmat ovat venäjänjuutalaisia, isän äiti hollanninjuutalainen. Guestin isän isä oli aatelinen, joka kääntyi juutalaiseksi. Juutalaisen taustan onkin sanottu näkyvän Guestin töissä. Guest tapasi harjoitella nuorena erilaisia puheääniä perheen pesuhuoneessa, koska siellä kaikui sopivalla tavalla tätä varten. Hän aloittaakin aina näyttelemiensä hahmojen kehittelyn puheäänen kautta.
Mark Dziadulewicz

Mark Dziadulewicz (s. 29. tammikuuta 1960 Carshalton, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. 
Dziadulewicz tuli Suomeen 19-vuotiaana ja pelasi vuosina 1979–1992 pääsarjatasolla kaikkiaan 204 ottelua, joissa teki 58 maalia. Pelaajana hän edusti urallaan pääsarjatasolla (Mestaruussarja ja myöhemmin Veikkausliiga) Kuopion Pallotovereita, Valkeakosken Hakaa, Oulun Työväen Palloilijoita, Tampereen Ilvestä ja FC Oulua. Hän on saavuttanut kaksi Suomen cup-mestaruutta; ensimmäisen Valkeakosken Hakan riveissä 1982 ja toisen Tampereen Ilveksen riveissä 1990. 
Peliuransa jälkeen Dziadulewicz on toiminut valmennustehtävissä Oulun talenttiakatemiassa ja Tervareiden junioreissa. Kaudella 2007 hän toimi AC Oulussa Harri Kampmanin apuvalmentajana. Jipon päävalmentajaksi hän siirtyi joulukuussa 2007. Dziadulewiczin johdolla Jippo vajosi Ykkösen putoamiskamppailuun. Kaudella 2009 seura sijoittui kymmenenneksi kahden pisteen erolla putoamisviivaan ja 2010 pykälää alemmaksi kolmen pisteen erolla putoamisviivaan. Kauden 2010 jälkeen Dziadulewicz sai tehdä tilaa Jippoon palanneelle Jarmo Korhoselle. Viimeksi hän toimi Kolmosessa pelaavan Joensuun Palloseuran apuvalmentajana.
Hänen poikansa Josey Dziadulewicz pelaa jalkapalloa oululaisessa Tervareissa.
Ylä-Tuuloman tekojärvi

Ylä-Tuuloman tekojärvi () on Kuolan niemimaalla Murmanskin alueella sijaitseva noin 745 neliökilometrin laajuinen tekojärvi. Järven pituus on 85 km, suurin leveys 20 km, keskisyvyys 15 m. Sen säännöstelystä johtuva pinnankorkeuden vaihteluväli on 6 m. Säännöstelyaltaan ylin vedenkorkeus merenpinnasta on 80 m. Tärkeimmät tekoaltaaseen Suomen puolelta laskevat joet ovat Lutto ja Nuorttijoki.
Tekojärvi on syntynyt entisen Nuorttijärven paikalle Tuulomajoen niskalle perustetun Ylä-Tuuloman voimalaitoksen padon rakentamisen yhteydessä 1964–1965. Pato on 1 400 metrin pituinen ja pääasiassa maa-aineksista rakennettu. Voimalan rakensi Imatran Voima. Nuorttijärven pintaa nostettiin 32 metrillä. Tekoaltaan itäpäähän voimalaitoksen yhteyteen rakennettiin Ylä-Tuuloman eli Verhnetulomskin taajama.
Vanhoissa kartoissa esiintyvä Ristikentän kirkonkylä ja laajoja metsäalueita jäi tekoaltaan pohjaan.
Bonnie Hunt

Bonnie Lynn Hunt (s. 22. syyskuuta 1961) on yhdysvaltalainen puolalaissukuinen näyttelijä. Hän esitti alun alkaen improvisoitua komediaa ja liittyi vuonna 1986 kuuluisaan The Second City -ryhmään Chicagossa.
Hunt on nyttemmin tullut tunnetuksi useista televisio-ohjelmista, ja vuonna 2008 on suunniteltu aloitettavan uusi sarja "The Bonnie Hunt Show". Hän on tehnyt usein yhteistyötä David Lettermanin kanssa. 
Vuonna 2002 aloitettiin sarja "Life with Bonnie", josta näyttelijä sai yhden Emmy- ja kaksi Golden Globe -ehdokkuutta. 
Elokuvaura.
Hunt on tehnyt työtä myös elokuvien parissa. Hän on näytellyt sellaisissa elokuvissa kuin "Beethovenissa" (1992), "Beethovenin toisessa" (1993), "Vihreä maili" (1999), "Jumanji" (1995) ja "Villissä tusinassa" (2003). Ohjaajana ja käsikirjoittajana hän on näyttänyt kykynsä elokuvassa "Palaa luokseni" (2000), jossa hän myös näytteli Megan Daytonin roolissa.
Lars Erik Eriksen

Lars Erik Eriksen (s. 29. joulukuuta 1954 Oslo, Norja) on norjalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, moninkertainen olympia- ja MM-mitalisti.
Eriksen hiihti avausosuuden Norjan viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia Lahden MM-kilpailuissa 1978. Hänen lisäkseen joukkueeseen kuuluivat Ove Aunli, Ivar Formo ja Oddvar Brå. Samoissa kisoissa hän oli lisäksi viides 50 kilometrillä.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Eriksen hiihti avausosuuden Norjan viestijoukkueessa, joka saavutti hopeaa; muut viestinviejät olivat Per Knut Aaland, Aunli ja Brå. Eriksen oli lisäksi 50 kilometrillä neljäs hävittyään pronssimitalisti Aleksandr Zavjaloville vain 1,51 sekuntia.
Oslon MM-kilpailuissa 1982 Eriksen hiihti jälleen ensimmäisen osuuden Norjan viestijoukkueessa, joka jakoi maailmanmestaruuden Neuvostoliiton kanssa. Hänen lisäkseen joukkueessa hiihtivät Aunli, Pål Gunnar Mikkelsplass ja Brå. 30 kilometrin kilpailussa Eriksen saavutti hopeaa Thomas Erikssonin jälkeen sekä 50 kilometrillä pronssia Thomas Wassbergin ja Juri Burlakovin jälkeen.
Sarajevon olympialaisissa 1984 Eriksen oli kuudes 30 kilometrillä ja yhdestoista 50 kilometrillä.
Maailmancupissa Eriksen voitti 15 kilometrin kilpailun Lahdessa maaliskuussa 1984. Hän oli lisäksi toinen 30 kilometrillä Sarajevossa helmikuussa 1983.
Nokianvirran koulu

Nokianvirran koulu on Nokialla sijaitseva yläkoulu, jossa on vuosittain 500–700 oppilasta. Koulussa on musiikki- ja kuvataideluokat, sekä liikuntapainotteinen luokka. Koulun rehtori on Harri Yli-Valkama. Koulutalossa on viisi kerrosta. Ruokailusali sijaitsee ensimmäisessä kerroksessa ja pukuhuoneet liikuntasaliin sijaitsevat alimmassa kerroksessa eli nollassa. Liikuntasali kuitenkin sijaitsee 2. kerroksessa. Ainoat musiikin, käsityön ja kotitalouden luokat löytyvät 1. kerroksesta. Neljännessä eli ylimmässä kerroksessa opetetaan vain matematiikkaa.
Tomasz Sikora

Tomasz Wacław Sikora (s. 21. joulukuuta 1973 Wodzisław Śląski, Puola) on puolalainen ampumahiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti. 
Sikora voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden Anterselvassa 1995 kukistettuaan Jon Åge Tyldumin 34,6 sekunnilla – molemmat selviytyivät kilpailusta ilman sakkominuutteja. Brezno-Osrblien MM-kilpailuissa 1997 hän kuului joukkuekilpailun pronssia voittaneeseen Puolan nelikkoon. Oberhofin MM-kisoissa 2004 Sikora saavutti normaalimatkalla hopeaa ammuttuaan ainoan ohilaukauksensa ensimmäisellä makuupaikalla. Raphaël Poirée, joka sai myös yhden sakkominuutín, oli lähes minuutin nopeampi.
Torinon olympialaisissa 2006 Sikora oli lähellä kultamitalia yhteislähtökilpailussa Ole Einar Bjørndalenin ammuttua viimeisellä pystypaikalla kaksi ohilaukausta. Hän ampui kuitenkin kilpailun ainoan ohilaukauksensa – ja sai hopeaa vain 6,3 sekuntia Michael Greisille hävinneenä.
Sikora on voittanut kuusi Euroopan-mestaruutta, viisi EM-hopeaa ja kaksi pronssia. Maailmancupissa hän on voittanut viisi osakilpailua: MM-kultakisan 16. helmikuuta 1995 Anterselvassa, yhteislähdön 19. maaliskuuta 2006 Kontiolahdella, sprinttikilpailun 5. tammikuuta 2008 Oberhofissa, yhteislähtökisan Hanti-Mansijskissa 9. maaliskuuta 2008 sekä ensimmäisen takaa-ajonsa 7. joulukuuta 2008 Östersundissa. Lisäksi hän on sijoittunut yhdeksän kertaa toiseksi ja yhdeksän kertaa kolmanneksi (13.2.2011 mennessä). 
Sikoran nykyinen seura on NKS Dynamit Chorzów.
Asko Autio

Asko Antero Autio (s. 21. huhtikuuta 1953 Ylivieska) on suomalainen maastohiihtäjä.
Autio voitti Davosin kansainvälisten kilpailujen 15 kilometriä vuonna 1978. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän oli yhdeksäs 50 kilometrin hiihdossa. Autio voitti vuonna 1981 Suomen mestaruuden sekä 30 että 50 kilometrillä. Oslon MM-kilpailuissa 1982 Autio sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja voitti seuraavana vuonna Holmenkollenin kisojen 50 kilometrin kilpailun sekä sijoittui Salpausselän kisoissa 15 kilometrillä kolmanneksi ja 50 kilometrillä samoin kolmanneksi.
Autio oli yksi ennakkosuosikeista Sarajevon olympialaisissa 1984, mutta hän joutui nilkkakipujen vuoksi palaamaan kisakaupungista Suomeen jo ennen kilpailua. Hän hiihti vuoden 1985 Salpausselän kisoissa 15 kilometrillä kolmanneksi. Hän lopetti uransa keväällä 1985.
Motocrosskuljettaja Matti Autio oli Asko Aution veli.
Lentopallon maailmanliiga 2008

Vuoden 2008 Lentopallon maailmanliigassa pelasi 16 joukkuetta, jotka jaettiin neljään eri lohkoon. Liigaa pelataan maailmassa joka maanosassa, ja se on yksi maailman laajuisemmista kilpailuista. Maailmanliiga alkoi 13. kesäkuuta ja päättyi 20. heinäkuuta alkulohkojen osalta. Uusi joukkue vuoden 2008 maailmanliigassa oli hallitseva Euroopan mestari Espanja, joka sai paikkansa, kun Argentiina ei pystynyt järjestämään tv-sopimuksiaan kuntoon määräajassa. Kanada myös luopui paikastaan A-lohkossa, ja sen tilalle liigaan nousi Venezuela.
Ottelumalli.
Ottelumalliin oli tulossa muutoksia vuoden 2008 maailmanliigaan, mutta lopulta päädyttiin vanhaan hyväksi tottuun malliin. Jokainen joukkue siis pelasi 12. ottelua alkolohkossaan, ja lohkojen voittajat etenivät suoraan lopputurnaukseen Brasiliaan. Muilla oli oikeus hakea paikkaa villillä kortilla Brasiliaan.
Suomi liigassa.
Suomi osallistui vuonna 2008 maailmanliigaan nyt neljännen kerran. Ensimmäisen kerran Suomi oli mukana Maailmanliigassa vuonna 1993. Vuonna 2006 Suomi oli jälleen mukana, ja kaudella 2007 Suomi taisteli sijoituksekseen 7. sijan. Suomi haki villiä kortti lopputurnaukseen, mutta Ranska vei pidemmän korren. 
Vuoden 2008 maailmanliigassa Suomen kanssa pelasivat C-lohkossa hallitseva Euroopan mestari Espanja, MM-rankingin nelonen Bulgaria, ja MM-rankingin kolmas Yhdysvallat. Joukkueista Yhdysvallat ja Bulgaria olivat jo selvinneet kesäolympialaisiin 2008, Pekingiin. Espanja sen sijaan hävisi tiukasti Euroopan karsintojen finaalissa Serbialle ja putosi näin finaaleista. Suomen sijoitus on maailmanrankingissa 22. sija. Suomi pelasi kotiottelunsa Espoossa ja Tampereella. Yhdysvallat Suomi kohtasi Espoossa 13.–14. kesäkuuta, Bulgarian Suomi kohtasi Tampereella 4.–5. heinäkuuta. Hallitseva Euroopan mestari Espanja saapui Suomeen, Tampereelle pelaamaan 18.–19. heinäkuuta.
Finaaliturnaus.
Kuuden joukkueen finaaliturnaus oli aiempien tietojen mukaan tarkoitus pelata Italiassa, mutta Lausannessa maailmanliigan kokouksessa päätettiin lopulta Brasilian kisäisännyydestä.
Maailmanliigan kuuden joukkueen finaaliturnaus pelattiin 23.–27. heinäkuuta Rio de Janeirossa. Mukaan pääsivät isäntämaan lisäksi neljän lohkon voittajat (Brasilian lohkon kakkonen Serbia pääsi mukaan Brasilian voittaessa lohkon) ja Japani villillä kortilla.
La Libertad

La Libertad on yksi Perun 24 alueesta. Se sijaitsee Pohjois-Perussa Tyynen valtameren rannikolla. Pohjoisessa naapurialueena on Lambayeque, etelässä Ancashin alue ja Huánucon alue sekä idässä San Martín ja Cajamarca. La Libertadin alueen pääkaupunki on Trujillo.
Alueen pinta-ala on 25 569 neliökilometriä. Asukkaita on noin 1,6 miljoonaa. Alue on kuivaa autiomaata, mutta laaksot ovat hedelmällisiä. Merenrannikko on kalaisa Humboldtinvirran eli Perunvirran ansiosta.
Powerball

PowerBall on Nanosecondin valmistama käsilihaksia vahvistava harjoitusväline, jonka toimintaidea pohjautuu gyroskooppiin. 300 gramman painoista voimapalloa pyöritetään ranneliikkeellä, jolloin pallo luo sitä suuremman vastavoiman, mitä nopeammin sitä pyörittää. Vastavoima voi olla jopa 15 kg. Pallossa on digitaalinen nopeusmittari, joka näyttää mm. kierrosnopeuden (RPM).
Ketokatkero

Ketokatkero ("Gentianella campestris") on Euroopassa tavattava, suuresti harvinaistunut niittyjen katkerokasvi. Suomessa laji on erittäin harvinainen ja se on luonnonsuojeluasetuksessa määritelty uhanalaiseksi, erityisesti suojeltavaksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksivuotinen ketokatkero kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Varsi on pystyhaarainen ja sen tyvellä on kuihtunut tai tuore lehtiruusuke. Aluslehdet ovat tylppiä, ylemmät lehdet tavallisesti suippoja. Kukka on sinivioletti. Kukan verhiö on syvään neliliuskainen, ja liuskat ovat pareittain hyvin erikokoisia ja osaksi toisiaan peittäviä. Teriö on väljänieluinen ja sen suu on ripsiliuskainen.
Suomessa ketokatkerosta tavataan kahta eri kausimuunnosta, syysketokatkeroa (var. "campestris") ja kesäketokatkeroa (var. "suecica"). Toisinaan muunnokset luokitellaan myös omiksi alalajeikseen. Muunnokset poikkeavat toisistaan varren nivelvälien, lehtien ja kukinta-ajan perusteella. Syysketokatkerolla varren nivelvälejä on 4–7 ja välit ovat hieman varsilehtiä pidempiä. Keskimmäiset varsilehdet ovat suikeita tai puikeita sekä suippoja. Muunnos kukkii elo-syyskuussa. Kesäketokatkerolla nivelvälejä on 3–5 ja välit ovat huomattavasti varsilehtiä pitempiä. Keskimmäiset varsilehdet ovat kapean vastapuikeita, tylppiä ja kielimäisiä. Muunnos kukkii kesä-heinäkuussa. Kesäkatkeron arvellaan syntyneen sopeutumana kasvupaikkojen niittämiseen.
Ketokatkerosta tunnetaan vielä kolmaskin muunnos, vuoriketokatkero (var. "islandica"). Nivelvälejä tällä muunnoksella on 6–9 ja ne ovat hyvin lyhyet. Kukat ovat useimmiten valkoiset.
Muista Suomessa tavattavista ripsikatkerolajeista ketokatkero erottuu parhaiten kukkansa perusteella. Ketokatkeron teriö on neljäliuskainen, kun muilla lajeilla teriö on useimmiten viisiliuskainen. Ketokatkero saattaa risteytyä sitä läheisesti muistuttavan horkkakatkeron ("G. amarella") kanssa.
Levinneisyys.
Ketokatkeroa kasvaa kaikissa Pohjoismaissa, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa, Ranskassa, Italiassa, Saksassa sekä Alppien alueella. Suomessa ketokatkeron vanha levinneisyysalue painottui Kotka–Kokkola-linjan eteläpuolelle. Pohjoisimmat havainnot lajista ovat Tornion seudulta. Laji on kuitenkin suuresti harvinaistunut koko maassa ja kasvupaikkoja on nykyään vain siellä täältä entisellä levinneisyysalueella. Muunnoksien levinneisyys on Suomessa huonosti tunnettu, mutta syysketokatkero näyttäisi olevan vallitseva Manner-Suomessa ja kesäketokatkero Ahvenanmaalla.
Elinympäristö.
Ketokatkero kasvaa kedoilla, laitumilla ja rantaniityillä. Kasvupaikat ovat lähes poikkeuksetta karjan laiduntamia alueita. Perinteisen laidunnuksen loppumista seuraava kasvupaikkojen umpeenkasvu on hävittänyt tehokkaasti aikaisemmin menestyneitä ketokatkeropopulaatioita.
Käyttö.
Ketokatkeron ollessa aikaisemmin yleinen sitä on ainakin Ruotsissa käytetty humalan sijasta oluenpanossa sekä myös rohtona. Kasvista saatua uutetta nautittiin vilustumista vastaan.
Simon Biwott

Simon Biwott (s. 3. maaliskuuta 1970 Eldoret) on aktiiviuransa päättänyt kenialainen kestävyysjuoksija, joka voitti hopeaa maratonilla vuoden 2001 MM-kilpailuissa Edmontonissa.
Biwott aloitti kilpailemisen 27-vuotiaana ja lopetti uransa alkuvuodesta 2005. Hän osallistui uransa aikana 15 maratonille ja voitti niistä viisi: Rotterdamin maratonin (2002), Cancúnin maratonin (1998), Berliinin ja Milanon maratonit (2000) ja Pariisin maratonin (2001).
Anemokset

Anemokset (, , "tuulet") olivat kreikkalaisessa mytologiassa tuulen jumalia, jotka kukin liitettiin johonkin pääilmansuunnista. Niissä henkilöityi kyseistä suunnasta puhaltava tuuli. Samalla kukin niistä liitettiin tähän tuuleen liittyvään vuodenaikaan ja sen mukanaan tuomiin sääoloihin. Välistä anemoksia kuvattiin vain tuulen henkäyksiksi, mutta varsinaisina henkilöityminä heitä kuvattiin kahtena erilaisena hahmona: siivekkäinä miehinä tai tuulispäisinä hevosina, joita pidettiin Aioloksen talleissa. Anemoksien vanhemmiksi nimetään Astraios ja Eos.
Tuulten neljä pääjumaluutta olivat pohjoistuuli Boreas (), joka toi mukanaan kylmän talvisen tuulen, etelätuuli Notos (), joka toi mukanaan loppukesästä ja syksyllä myrskyt, ja länsituuli Zefyros (), joka toi mukanaan leudon sään keväällä ja alkukesästä; itätuuli Euros () ei liittynyt mihinkään kreikkalaisten vuodenaikaan, ja se onkin näistä ainoa, jota ei mainita Hesiodoksen "Jumalten synnyssä". Näiden lisäksi vähäisempiä tuulten jumaluuksia olivat "Kaikias" koillistuulelle (), "Apeliotes" kaakkoistuulelle (), "Skiron" luoteistuulelle () ja "Lips" lounaistuulelle (). Nämä kahdeksan tuulen jumaluudet on kuvattu Tuulten tornissa, joka pystytettiin Ateenaan 100-luvulla eaa.
Erwin Stresemann

Erwin Stresemann (22. marraskuuta 1889 Dresden – 20. marraskuuta 1972 Berliini) oli saksalainen eläintieteilijä.
Erwin Stresemann oli apteekkari Richard Stresemannin ja tämän vaimon Marien poika. Hän opiskeli vuodesta 1908 alkaen luonnontieteitä, erityisesti eläintiedettä, Jenassa, Freiburgissa ja Münchenissä. Hänet promovoitiin filosofian tohtoriksi 1920 Münchenin yliopistossa.
1921 hän sai assistentin viran Berliinin eläinmuseossa ja 1924 alkaen museon lintutieteellisen osaston johtajana. 1930 hän sai professorin arvon ja 1946–1959 hän oli "Zoologischen Museum der Humboldt-Universität Berlin"in johtaja. Hänen työnsä oli esimerkkinä monille nuoremmille tiedemiehille, muun muassa Ernst Mayrille ja Bernhard Renschille.
Stresemann oli Saksan lintutieteellisen yhdistyksen ("Deutschen Ornithologen-Gesellschaft") pääsihteeri, puheenjohtaja ja kunniapuheenjohtaja. Hän oli "Journal für Ornithologie"n päätoimittaja 1922–1945. Stresemann oli eräs 20. vuosisadan kaikkein merkittävimpiä lintutieteilijöitä.
Stresemannin tieteellinen tuotanto oli hyvin laaja. Hän kuvaili ja nimesi lukuisia lintuja, muun muassa pikkuvarpusen alalajin "kansuensis" 1932. Hänen kunniakseen on nimetty useita lintulajeja: valkoposkikotinga ("Zaratornis stresemanni"), isosukastapakulo ("Merulaxis stresemanni"), raitavatsakipuaja ("Hylexetastes stresemanni"), bougainvillenmesikko ("Stresemannia bougainvillei"), etiopiannaakka ("Zavattariornis stresemanni") ja malaitanrilli ("Zosterops stresemanni").
Antonio Machado

Antonio Machado y Ruiz (26. heinäkuuta 1875 Sevilla – 22. helmikuuta 1939 Collioure, Ranska) oli espanjalainen runoilija. Hän kuului Generación del 98:n johtohahmoihin.
Machadon vanhempi veli oli kansainvälisellä tasolla vähemmälle huomiolle jäänyt runoilija Manuel Machado. Perhe muutti vuonna 1883 Sevillasta Madridiin, jossa molemmat veljet aloittivat opiskelun Institución Libre de Enseñanzassa (ILE). Vuonna 1899 Machado lähti kielenkääntäjäksi Ranskaan. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "Soledades" ilmestyi vuonna 1903. 
Machado työskenteli ranskanopettajana Soriassa, jossa hän tutustui Leonor Izquierdoon, ja he avioituivat vuonna 1909. He muuttivat Pariisiin mutta palasivat Espanjaan vaimon sairastuttua tuberkuloosiin, johon tämä kuoli.
Machado asui Baezassa Andalusiassa vuoteen 1919 ja työskenteli sen jälkeen vuoteen 1931 ranskanopettajana Segoviassa. Hän osallistui sisällissotaan tasavaltalaisten puolella, ja sisällissodan päätyttyä hän pakeni Pariisiin mutta kuoli pian Colliouressa.
Chromium

Chromium on Googlen avoimen lähdekoodin verkkoselainprojekti, jolle Google Chrome pohjautuu. Chromium-selain on enimmäkseen identtinen Chrome-selaimen kanssa; Chromeen verrattuna merkittävimpiä Chromiumista puuttuvia lisäyksiä ovat Googlen brändäys, automaattinen päivitystoiminto, ohjelmistolisenssin hyväksymisvaatimus, käytön seuranta, sisäänrakennettu PDF-katselin ja Adobe Flash Playerin sisällyttäminen. Chromium käyttää WebKit-johdanteista Blink-selainmoottoria.
Googlen Chromen lisäksi useat muut selaimet perustuvat Chromiumiin.
Chromium-projektin nimi tulee alkuaine kromin englanninkielisestä nimestä. Projektin dokumentaatiossa Chromium-nimeä kehotetaan käyttämään ainoastaan projektista puhuttaessa; tuotteesta kehotetaan käyttämään nimeä Chrome. Esimerkiksi monet Linux-jakelut ovat kuitenkin julkaisseet Chromium-projektin lähdekoodista rakennetun selaimen Chromium-nimellä.
Tekniikka.
Osa Chromiumista perustuu Safarin ja Firefoxin tekniikkaan, mutta muun muassa sen JavaScript-moottori V8 on tekijöiden omaa käsialaa. Chromiumissa kaikille välilehdille ja lisäosille on varattu oma prosessi. Yhden välilehden tai lisäosan (esimerkiksi Flashin) kaatuminen ei kaada koko selainohjelmaa. Lisäksi kaikki sivut suoritetaan hiekkalaatikossa, joten ne eivät voi vaikuttaa tietokoneen muihin prosesseihin, eivätkä näin myöskään toisiin sivuihin. Googlen mukaan nämä ominaisuudet parantavat selaimen suorituskykyä ja tietoturvaa.
Chromium käyttää Oilpan-nimistä roskienkeruuta, joka toimii V8:n kanssa yhdessä.
Mediakoodekkituki.
Oletuksena Chromium tukee Vorbis-, Theora- ja WebM-koodekkeja HTML5:n audio- ja video-elementteinä. Tammikuussa 2011 Chromen tuotejohtaja Mike Jazayeri ilmoitti, etteivät Chrome ja Chromium enää tue H.264-videoformaattia HTML5-soittimessaan. Esimerkiksi Linux-jakelut voivat tukea muitakin koodekkeja omissa muokatuissa Chromium-versioissaan.
Chromium tukee useita säiliömuotoja sekä koodekkeja äänen ja videon pakkauksessa. Tuettuja säiliöitä ovat MP4, Ogg ja WebM. Äänenpakkauksessa tuettuja ovat FLAC, MP3, Opus ja Vorbis. Videopakkauksessa tuettuja ovat AV1, VP8 ja VP9.
Lisensointi.
Googlen tuottama osa Chromiumista julkaistaan BSD-lisenssillä ja muut osat ovat toisten suvaitsevaisten avoimen lähdekoodin lisenssien alaisuudessa. Joitain näistä ovat MIT-lisenssi, MS-PL ja MPL/GPL/LGPL-kolmoislisenssi. Tämän lisäksi kehittäjät ovat huomanneet, etteivät jotkut tiedostot ole vapaasti lisensoituja. Kesäkuussa 2011 ongelma oli vielä selvittämättä.
Frankenthal

Frankenthal on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee Wormsin ja Ludwigshafenin kaupunkien välissä ja kuuluu noin 2,4 miljoonan asukkaan Rein-Neckarin metropolialueeseen. Kaupungin pinta-ala on 43,88 neliökilometriä. Kesäkuussa 2020 Frankenthalin väkiluku oli 48 758 ja sen asukastiheys oli 1 111 as./km2.
Frankenthan on niin sanottu piiritön kaupunki () eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Historia.
Varhaisin tunnettu maininta Frankenthalista on peräisin vuodelta 772, jolloin se tunnettiin nimellä "Franconodal". Vuoden 1119 tienoilla kaupungin alueelle rakennettiin augustiiniluostari, josta on nykyisin jäljellä rauniot.
1500-luvun toisella puoliskolla Frankenthaliin asettui Alankomaista saapuneita uskonvainottuja. Frankenthalille myönnettiin viralliset kaupunginoikeudet vuonna 1577. Vuoden 1689 syyskuussa Pfalzin kruununperimyssodassa ranskalaiset joukot sytyttivät kaupungin tuleen tuhoten sen lähes täydellisesti.
Vuonna 1798 ranskalaiset miehittivät kaupungin Ranskan vallankumoussotien aikana. Vuonna 1816 kaupungin hallinta siirtyi Baijerille. Vuonna 1938 kaupungin vuonna 1884 rakennettu synagoga poltettiin maan tasalle niin kutsuttuna kristalliyönä. Vuonna 1943 toisessa maailmansodassa ilmapommitukset tuhosivat kaupungin keskustan suurimmilta osin.
Horkkakatkero

Horkkakatkero ("Gentianella amarella") on matalakasvuinen, Euraasiassa tavattava ripsikatkeroihin kuuluva niittykasvi. Suomessa se on nykyään hyvin harvinainen ja on erityisesti suojeltu laji. Se on rauhoitettu Ahvenanmaan maakunnassa ja myös Ruotsissa.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksivuotinen horkkakatkero kasvaa 5–30 senttimetriä korkeaksi. Varsi on pystyhaarainen. Varren tyvellä on kuihtunut tai tuore lehtiruusuke. Aluslehdet ovat vastapuikeita ja kielimäisiä, ylemmät lehdet ovat tylppiä ja suippoja. Kukan verhiö on viisiliuskainen. Liuskat ovat samankokoisia, kapeita ja teriöntorvea lyhyempiä. Kukan teriö on sinipunainen ja nielu ripsikiehkurainen. Horkkakatkero kukkii kesä-syyskuussa.
Suomessa tavataan horkkakatkeron kahta kausimuunnosta, syyshorkkakatkeroa (var. "amarella") ja kesähorkkakatkeroa (var. "lingulata"). Syyshorkkakatkerolla varren nivelvälejä on 5–8 ja välit ovat lyhyehköjä, vain vähän lehtiä pidempiä. Ylimmät ja keskimmäiset varsilehdet ovat kapeanpuikeita ja suippoja. Kesähorkkakatkerolla nivelvälejä on 3–5 ja välit ovat huomattavasti lehtiä pitempiä. Ylimmät ja keskimmäiset varsilehdet ovat tylppiä ja kielimäisiä. Syyshorkkakatkeron kukinta-aika on elo-syyskuussa, kesähorkkakatkeron kesä-heinäkuussa. Toisinaan muunnoksia on pidetty alalajeina.
Etelä- ja Keski-Suomessa esiintyvistä "Gentianella"-lajeista horkkakatkero, ketokatkero ("G. campestris") ja rantakatkero ("G. uliginosa") muistuttavat suuresti toisiaan.
Levinneisyys.
Horkkakatkeroa tavataan Britteinsaarilta ja Ranskasta läpi Keski-Euroopan Fennoskandiaan ja Venäjälle, jossa levinneisyysalue jatkuu Länsi-Siperiaan asti. Lajin muita alalajeja tavataan myös Itä-Siperiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa horkkakatkero ei ole koskaan ollut yleinen. Vahvimmat esiintymisalueet ovat olleet toisaalta Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja läntisellä Uudellamaalla, toisaalta Itä- ja Pohjois-Suomessa Kuusamon korkeudelle saakka. Nykyisin sitä kasvaa Suomessa enää noin kolmessakymmenessä paikassa. Lajia tavataan muun muassa Kuusamossa ja Varsinais-Suomen rannikolla ja saaristossa.
Elinympäristö.
Horkkakatkero kasvaa kalkkipitoisilla kedoilla ja laitumilla. Se menestyi laitumilla, sillä karja vältti sen syömistä ja piti muun kasvillisuuden matalana. Toisaalta eläinten poikkipuremat versot haaroivat runsaasti ja tuottivat enemmän kukkia ja siemeniä. Perinteisen laidunnuksen ja maanviljelyksen on johtanutkin lajin nopeaan harvinaistumiseen.
Uhanalaisuus.
Suomessa horkkakatkero on nykyään hyvin harvinainen ja se on erityisesti suojeltu laji. Se on päätetty rauhoittaa Ahvenanmaalla. Suomen viimeisimmässä uhanalaisuusarvioinnissa horkkakatkero on katsottu erittäin uhanalaiseksi. Laji on rauhoitettu myös Ruotsissa. Sen suojeluun liittyviä IUCN:n määritelmän mukaan kategorioihin Ia, II ja III kuuluvia alueita on myös Puolassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa.
Käyttö.
Horkkakatkero on ainakin Ruotsissa käytetty humalan ("Humulus lupulus") sijaan juomissa. Sen juuresta tehdyllä uutteella on antiseptisiä ja tulehdusta lievittäviä ominaisuuksia, ja sillä on hoidettu kuumetta, kuukautiskipuja, vatsavaivoja ja yleistä heikkoutta.
Edward Gibson

Edward George Gibson (s. 8. marraskuuta 1936) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän syntyi Buffalossa New Yorkin osavaltiossa, ja sai insinöörikoulutuksen. Hän on naimisissa Julie Anne Volkin kanssa ja heillä on neljä lasta. 
Gibson valittiin NASA:n töihin vuonna 1965, ja hän osallistui Skylab 4 -lennolle 1973–1974.
Gibson erosi NASA:sta joulukuussa 1974 ja tuli vuonna 1997 valituksi U.S. Astronaut Hall of Fameen.
Robert Michael White

Robert Michael White (6. heinäkuuta 1924 – 17. maaliskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen koelentäjä. Hän liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin toisen maailmansodan aikana heinäkuussa 1944 ja palveli myöhemmin Vietnamin sodassa. 
White osallistui North American X-15 -ohjelmaan, jossa hän rikkoi useita ilmailuaiheisia ennätyksiä. Hän ylitti ensimmäisenä ihmisenä lentokoneella Mach 4:n, 5:n ja 6:n nopeudet. 17. heinäkuuta 1962 White lensi X-15:n 314 750 jalan (59 mailia eli 96 km) ennätyskorkeuteen eli lensi ensimmäisenä ihmisenä lentokoneella avaruuteen. Tästä saavutuksesta hän sai "astronautin siivet", avaruuslentäjän lentomerkin, ollen ensimmäinen "siivekäs astronautti", yksi harvoista joka on lentänyt avaruuteen ilman perinteistä avaruusalusta.
White vetäytyi koelentäjäohjelmasta lokakuussa 1963 ja jäi helmikuussa 1981 eläkkeelle ilmavoimista kenraalimajurina. Hänelle myönnettiin vuonna 1992 paikka Aerospace Walk of Honorissa ja 15. heinäkuuta 2006 National Aviation Hall of Famessa.
Erik Östlund

Erik Agne Östlund (s. 23. syyskuuta 1962) on entinen ruotsalainen maastohiihtäjä, viestin maailmanmestari.
Östlund hiihti avausosuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia Seefeldin MM-kilpailussa 1985. Joukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen Thomas Wassberg, Thomas Eriksson ja Gunde Svan. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Östlund hiihti ensimmäisen osuuden Ruotsin kultaa voittaneessa viestijoukkueessa, jonka muut jäsenet olivat Svan, Wassberg ja Torgny Mogren.
Maailmancupissa Östlund oli parhaimmillaan kolmas 30 kilometrillä La Bresse'ssä tammikuussa 1986.
Iivaara

Iivaara on 470 metriin merenpinnasta kohoava vaara Kuusamon kaupungissa, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Iivaara määrättiin Täyssinän rauhassa Ruotsi-Suomen ja Venäjän rajatunturiksi.
Iivaara-Jousivaaran Natura-luonnonsuojelualueeseen (FI1101611) kuuluvat Iivaaran ja Jousivaaran lisäksi läheiset Penikkavaara ja Laihanvaara. Luonnonsuojelualueen pinta-ala on noin 2 400 hehtaaria.
Hold Your Colour

Hold Your Colour on australialaisen Drum'n'bass yhtye Pendulumin vuonna 2005 ilmestynyt esikoisalbumi. Se sai kriitikoilta erittäin myönteiset arvostelut ja on yksi parhaiten myyneistä genren levyistä.
Vuonna 2007 ilmestyi uusi versio kyseisestä levystä, jossa kaksi viimeistä kappaletta, "Another Planet" ja "Still Grey" on korvattu kappaleilla "Blood Sugar" ja "Axle Grinder"
A. "Hold Your Colour" – 5:28
B. "Girl in the Fire" – 4:53
C. "Through the Loop" – 6:13
D. "Plasticworld" (featuring Fats &amp; TC) – 6:21
E. "The Terminal" – 5:42
F. "Sounds of Life" (feat. Jasmine Yee) – 5:21
Life Among the Ruins

Life Among the Ruins on Virgin Steelen viides albumi. Se on julkaistu vuonna 1993. Life Among the Ruins eroaa yhtyeen muusta tuotannosta kevyemmän tyylisuunnan vuoksi. "Cry Forever" -kappale kuullaan myös edellisellä Age of Consent -albumilla.
David DeFeis

David DeFeis (s. 4. tammikuuta 1961) on yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, kosketinsoittaja sekä Virgin Steele -yhtyeen keulahahmo. Hän on ainoana jäljellä yhtyeen vuonna 1981 perustetusta alkuperäisestä kokoonpanosta. DeFeis on tehnyt suurimman osan Virgin Steelen kappaleista. DeFeis on valmistunut musiikkikorkeakoulusta, jossa hän tapasi myös erään Virgin Steelen basisteista Joyey O´Reillyn. DeFeis valmistui 1981. Pianotunnit hän aloitti kuusivuotiaana, ja 11-vuotiaana hän esiintyi ensimmäisen metallibändinsä Phoenixin kanssa. Virgin Steeleen hän päätyi vastattuaan lehti-ilmoitukseen. Hän soittaa Virgin Steelen levyillä useita soittimia, mutta kertoo itse että varsinaisesti osaa soittaa vain pianoa/koskettimia.
Anarâškielâ servi

Anarâškielâ servi on vuonna 1986 perustettu inarinsaamelaisten yhdistys. Se pyrkii edistämään inarinsaamen kieltä kielipesätoiminnan avulla, julkaisemalla lehtiä ja muuta kirjallisuutta sekä tuottamalla musiikkia ja levittämällä tietoa inarinsaamen kielestä. Kielipesätoiminnan seura aloitti vuonna 1997, ja sillä oli kolme kielipesää, joista kaksi sijaitsee Inarissa ja yksi Ivalossa. Vuonna 2021 kielipesätoiminta siirtyi Inarin kunnalle. Yhdistys järjestää tapahtumia ja jakaa joka vuosi alueen koulujen inarinsaamen opiskelijoille stipendejä. Yhtenä keinona inarinsaamelaisen kieli- ja kulttuuriperinteen levittämiseen on Anarâš-sivusto, joka on toteutettu yhteistyössä Saamelaismuseosäätiön ja opetusministeriön kanssa. Vuonna 2006 yhdistyksellä oli 283 jäsentä.
Vuodesta 2015 alkaen yhdistys on yhteistyössä Tromssan yliopiston kanssa kehittänyt morfologista analysaattoria, jonka pohjalta on kehitetty muun muassa tekstinkorjausohjelma inarinsaamelle ja verkkosanakirja.
Noble Savage

Noble Savage on Virgin Steelen kolmas studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1985. Ennen Noble Savagen äänityksiä yhtyeen alkuperäinen kitaristi Jack Star erosi Virgin Steelestä ja tilalle otettiin yhtyeessä yhä vaikuttava Edward Pursino, joka tekee Davidin lisäksi yhtyeen kappaleita. Levyn sävellystyö on mahtipontisempaa ja sisältää enemmän koskettimia ja monipuolisempaa laulutulkintaa kuin aikaisemmat albumit. Noble Savagesta tuli siihenastisista Virgin Steele -albumeista suosituin, ja se sisältää kappaleet ”We Rule The Night” ja ”Noble Savage”, joita yhtye soittaa yhä konserteissaan. Noble Savage julkaistiin 1998 uudelleen ja tälle painokselle lisättiin kappaleita, jotka oli jätetty alkuperäiseltä levyltä pois.