tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jenny Robson

Jenny Robson (s. 1975) on suomalainen jazzlaulaja, säveltäjä ja musiikinopettaja. Hän on julkaissut kaksi soololevyä, "Jenny Robson" (2003) ja "Butterfly Life" (2006).
Robson laulaa muun muassa a cappella -yhtye JimJamMurMurissa ja on toiminut UMO Jazz Orchestran solistina marraskuussa 2003 ja tammikuussa 2005. Vuonna 1989 Robson lauloi Edward Vesalan lastenlevyllä "Afrikan tähdet".
Robson opiskeli klassista pianonsoittoa Itä-Helsingin musiikkiopistossa vuoteen 1990. Vuonna 1994 hän kirjoitti ylioppilaaksi Sibelius-lukiosta. Hän opiskeli Oulunkylän pop- &amp; jazzkonservatoriossa 1995–1996. Vuonna 2003 Robson valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian jazzosastolta pääaineenaan jazzlaulu. Hän suorittaa jatko-opintoja samalla osastolla.
Tammikuussa 1997 Robson esiintyi UMO:n Nuorten solistien konsertissa. Vuonna 1998 hän voitti suomalaisen Lady Summertime -jazzlaulukilpailun. Robson perusti oman yhtyeensä, Jenny Robson Bandin, vuonna 1999. Ensimmäisen sooloalbumi "Jenny Robson" ilmestyi omakustanteena vuonna 2003. Robson sanoitti kaikki ensimmäisen levynsä kappaleet ja sävelsi suuren osan. Toista levyään hän sävelsi taiteilijaresidenssissä Costa Ricassa vuonna 2005. "Butterfly Life" ilmestyi vuonna 2006. Sen myötä syntyi Jenny Robson Acoustic Band, jossa soittivat muiden muassa basisti Ville Herrala ja rumpali Jussi Lehtonen. Yhtye teki Jazzliiton kiertueen maaliskuussa 2007. Robson on osallistunut Jazzliiton kiertueelle myös vuosina 2002 ja 2008 JimJamMurMurin kanssa.
Vuodesta 1999 Robson on opettanut jazzlaulua Sibelius-Akatemiassa ja laulua Espoon pop- &amp; jazzopisto Ebelissä. Hän opetti laulua Keski-Pohjanmaan konservatoriossa 2001–2003 ja toimi opettajana Sibelius-Akatemian jazzleireillä 2002–2005. Robson on toiminut myös Karelia-ammattikorkeakoulussa päätoimisena tuntiopettajana.
Robson on Tasavallan Presidentti -yhtyeen laulusolistin Frank Robsonin tytär.
Liisa pien

Liisa pien on Hectorin neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975.
Levy etenee kehyskertomuksena, jossa jokainen laulu liittyy (viimeistä, Antti-Juhani lukuun ottamatta) toisiinsa. Levy on kertomus kertojan entisestä työväenluokkaisesta tyttöystävästä, joka on kiipinyt sosiaalisesti ylöspäin naimalla rikkaan perheen lääkäripojan. Levyllä Hector peilaa päähenkilön, Liisan, tuntemuksia tästä prosessista.
Olga Bondarenko

Olga Petrovna Bondarenko (, o.s. Krenzer, , s. 2. kesäkuuta 1960 Slavgorod, Altain aluepiiri, Venäjä) on venäläinen kestävyysjuoksija, joka voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1986 ja olympiakultaa vuonna 1988.
Neuvostoliittoa edustanut Bondarenko aloitti juoksu-uransa aikana, jolloin 3 000 metrin juoksu oli naisten pisin kilpailumatka. Bondarenko juoksi kuitenkin myös pidempiä matkoja ja teki 7. elokuuta 1981 10 000 metrin juoksussa epävirallisen maailmanennätyksen ajalla 32.30,8. IAAF aloitti myöhemmin samana vuonna noteeraamaan virallisia maailmanennätyksiä, ja 24. kesäkuuta 1984 Bondarenko juoksi Kiovassa ajan 31.13,78, joka oli virallinen maailmanennätys.
Bondarenko saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 1985 hopeaa 3 000 metrillä. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän voitti 3 000 metrin juoksun ja sijoittui 10 000 metrillä toiseksi. Sisäratojen MM-kilpailuissa 1987 Indianapolisissa Bondarenko saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti 10 000 metrillä olympiakultaa.
Green River (albumi)

Green River on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Creedence Clearwater Revivalin studioalbumi, joka julkaistiin vuoden 1969 elokuussa. Albumi sisältää tunnetut kappaleet ”Green River”, ”Bad Moon Rising” ja ”Lodi”. "Green River" oli yhtyeen ensimmäinen Yhdysvalloissa listaykköseksi noussut albumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kipkemboi Kimeli

Kipkemboi Kimeli (30. marraskuuta 1966 – 6. helmikuuta 2010) oli kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Kimeli voitti 1985 maastojuoksun nuorten MM-kultaa. Soulin olympialaisissa hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 27.25,16. Aika jäi Kimelin ennätykseksi.
Kimeli kuoli 43-vuotiaana keuhkokuumeen ja tuberkuloosin komplikaatioihin.
Willy and the Poor Boys

Willy and the Poor Boys on yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen Creedence Clearwater Revivalin studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1969. Sen kappaleita ovat muun muassa ”Down on the Corner” ja ”Fortunate Son”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Proud Mary

Proud Mary on rock-yhtye Creedence Clearwater Revivalin kappale, jonka sävelsi ja sanoitti John Fogerty vuonna 1968. Kappale julkaistiin tammikuussa 1969 singlenä ja yhtyeen toisella albumilla "Bayou Country". Kappale nousi singlelistan kakkoseksi ja nosti CCR:n suosituksi yhtyeeksi.
Historia.
CCR:n laulaja-kitaristi John Fogerty alkoi kirjoittaa ”Proud Marya” 22-vuotiaana saatuaan armeijasta vapautuskirjeen kesällä 1968. Vapautuksestaan innostuneena Fogerty soitteli kotonaan Rickenbacker-kitaraansa ja keksi tunnetilaansa sopivia rivejä, kuten ”Left a good job in the city”. Laulun riffin hän keksi Beethovenin viidennen sinfonian innoittamana. Sanapari ”big wheel” sai laulun kertomaan siipiratasaluksesta. Fogertylla oli vanhassa muistikirjassaan sanapari ”Proud Mary”, jota hän oli pitänyt hyvänä laulun nimenä, vaikka hän ei ollut vielä sen keksiessään tiennyt, mitä se voisi tarkoittaa. Tehdessään laulua hän löysi sanaparin kirjoistaan ja nimesi laulunsa laivan "Proud Maryksi". Tehtyään laulusta puolivalmiin luonnoksen Fogerty tunsi kirjoittaneensa parhaan laulunsa, hitin ja klassikon.
CCR levytti ”Proud Maryn” lokakuussa 1968 Los Angelesissa RCA:n studioilla. Ääniteknikkona toimi Hank McGill. Fogerty ei ollut tyytyväinen yhtyetovereidensa taustalauluun, joten hän lauloi itse kaikki kappaleen taustalaulut. Tämä suututti muut jäsenet, ja Fogertyn mukaan tapaus oli yhtyettä myöhemmin vaivanneiden sisäisten erimielisyyksien alkusysäys.
”Proud Mary” julkaistiin tammikuussa 1969 kahden A-puolen singlenä, jonka toisella puolella oli ”Born on the Bayou”. Kappale nousi Yhdysvaltain listalla sijalle kaksi. Singlen menestys teki CCR:stä nopeasti hyvin suositun yhtyeen.
Coverit.
Kappaleesta on tehty useita cover-versioita. Englanniksi kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Ike &amp; Tina Turner sekä Elvis Presley. 
Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet
Hotelli Hannikainen

Hotelli Hannikainen on Hectorin soolouran viides studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 1976. Levy on Hectorin countryvaikutteisin, ja se sisältää ”Kaipaavan haavanlehtisen” ja ”Hannikaisen baarin” kaltaisten hittien ohella myös englanninkielisiä kappaleita. 
Levy kohosi Suomen levylistojen toiselle sijalle elokuussa 1976 ja pysyi listalla yhteensä 16 viikkoa.
Albumi julkaistiin vinyylilevynä ja C-kasettina Love Recordsin toimesta huhtikuussa 1976. Albumista julkaistiin toiset vinyylipainokset vuonna 1986 ja tästä kolmen vuoden päästä vuonna 1989 julkaistiin ensimmäiset CD-painokset. Vuonna 2009 albumi julkaistiin remasteroituna CD-painoksena.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Hector, ellei toisin mainita. 
Kaikki kappaleet sovittaneet Antero Jakoila ja Hector.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" musiikkitoimitus kirjoitti Hectorin siirtyneen albumilla aiempaa rennomille linjoille ja tyytynyt löysän hotelliteeman yhdistämään sarjaan irrallisia, muttei mitenkään ikimuistettavia kappaleita. Hänestä hauskaa, kevyttä ja irtonaista kokonaisuutta on ylipäätään vaikea saada onnistumaan, ja nyt kuulijalle tulee helposti hällä väliä -tunne. Lehden mielestä kahdesta Dylan-coverista onnistuu paremmin ”Kun tein suurteoksein”, kun taas ”Hei leidi hei” jää pelleilyn tasolle.
Kurkkulaulu

Kurkkulaulu on keskiaasialainen laulutekniikka, jossa perusääni muodostetaan kurkussa puristeisella tekniikalla tai taskuhuulilla aikaansaadulla mörinäefektillä. Siihen kuuluu yleensä myös äänen yläsävelten suodattaminen kuultaviksi niin, että niillä voidaan laulaa tai soittaa melodioita.
Levinneisyys.
Kurkkulaulua on perinteisesti harrastettu Länsi-Mongoliassa ja Tuvassa, missä sillä on yhä tärkeä asema, mutta sitä tavataan myös monissa muissa kulttuureissa. Paljon kurkkulaulajia on myös muualla Mongoliassa sekä Sisä-Mongoliassa. Jonkin verran kurkkulaulajia on Hakassiassa, Altain tasavallassa, Baškortostanissa, Kalmukiassa ja Burjatiassa, ja näillä alueilla kurkkulaulu on edelleen tärkeä perinne. Joitain kurkkulaulajia on lisäksi Kazakstanissa, Tadžikistanissa, Sahassa ja Tšukotkassa, mutta siellä perinne ei ole kovin vahva. Kurkkulauluksi voidaan luokitella myös eteläafrikkalaisen xhosa-heimon naisten mörisevä "umngqokolo"-laulu, tšuktšien, inuittien ja muiden pohjoisten kansojen röhistyslaulu sekä sardinialaisen "tenores"-mieskvartettiperinteen komppiryhmän laulu.
Tuvassa kurkkulaulua kutsutaan "höömeiksi", Mongoliassa "höömiiksi" tai "huumiiksi", Hakassiassa "khaiksi" ja Altaissa "kaiksi".
Piirteitä.
Yläsävellaulu eroaa kurkkulaulusta siten, että yläsävellaulussa yläsävelmelodioita suodatetaan normaalin laulun päälle. Kaikki yläsävellaulu on kaksiäänistä, mutta kurkkulaulu ei sitä aina ole.
Kurkkulaulussa eri ääniä voi olla neljäkin kappaletta, mutta maallikkokin erottaa yleensä kaksi.
Kurkkulaulajan keskeisin säestyssoitin on kaksi- tai kolmikielinen luuttu, mutta monia muitakin perinteisiä soittimia käytetään.
Kurkkulaulajat ovat yleensä miehiä. Naisten kurkkulaulamista on vanhastaan rajoitettu muun muassa varoituksilla että kurkkulaulu aiheuttaisi naisissa hedelmättömyyttä sekä huonoa onnea sukulaisille.
Tyylejä.
Tuvalaisen kurkkulaulun perustekniikat voidaan jakaa kolmeen tyyliin:
Mongolialaisen kurkkulaulun perusluokittelu on samanlainen kuin tuvalaisen, mutta nimitykset poikkeavat. "Harhira" vastaa kargyraa, ja "isgeree" vastaa sygytiä. Mongolialaisessa höömiissä yläsävelillä lauletut melodiat ovat monimutkaisempia ja lukuisampia kuin tuvalaisessa. Lisäksi laulajan perussävel on Mongoliassa yleensä korkeampi.
Joidenkin määritelmien mukaan kurkkulaulun alalajeja ovat lisäksi borbangnadyr, ezengileer, chylandyk, dumchuktaar ja buga-höömei.
Dianne Wiest

Dianne Wiest (s. 28. maaliskuuta 1948 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kaksinkertainen Oscar-voittaja.
Wiestin nuoruudenhaaveena oli balettitanssijan ura, ja hän opiskeli lapsena balettia Saksassa ja School of American Balletissa. High school -näytelmissä esiintymisen jälkeen hän päätti siirtyä keskittyä näyttelemiseen. Wiest valistui vuonna 1969 Marylandin yliopistosta ja muutti sitten New Yorkiin.
Wiest sai kaudeksi 1970–1971 varanäyttelijän paikan Kurt Vonnegutin näytelmään "Happy Birthday, Wanda June". Joseph Pappin The Public Theaterissa vuonna 1979 esitetystä "The Art of Dining" -näytelmästä Wiest voitti Obie-palkinnon. Vuonna 1982 Wiest näytteli Mašaa näytelmässä "Kolme sisarta" ja Broadwaylla Desdemonaa "Othellossa".
Wiestin ensimmäinen valkokangasroolinsa oli vuonna 1980 ensi-iltansa saanut "Ihan kuin rakkautta". Hänen seuraavia elokuviansa olivat "Menestyksen hinta" (1982), "Lähdön aika" (1983) ja "Footloose" (1984). Nimeä elokuvanäyttelijänä hän sai Woody Allenin elokuvassa "Kairon purppuraruusu", jossa hän näytteli suuren laman aikaista prostitoitua.
Allen valitsi Wiestin useampiinkin elokuviin, joista tämä alkoi saada myös keskeisempiä rooleja. Allenin elokuvasta "Hannah ja sisaret" (1986) Wiest voitti parhaan naissivuosan Oscarin ja sai Golden Globe -ehdokkuuden. Allenin "Radio Days" (1987) Bafta-ehdokkuuden. Samana vuonna ensi-iltansa sai myös Allenin "Syyskuu". Muita Wiestin elokuvia olivat "The Lost Boys" (1987), "Manhattanin valot" (1988) ja "Perhe on paras" (1989), joissa kaikissa Wiest näytteli äitihahmoa. Viimeksi mainitusta hän sai Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Vuonna 1990 Wiest esiintyi Tim Burtonin elokuvassa "Saksikäsi Edward" ja seuraavana vuonna elokuvassa "Pieni mies Tate". Allenin ohjaukseen hän palasi vuonna 1994 elokuvassa "Luotisade Broadwaylla", jossa hän esitti alkoholisista entistä näyttelijää. Roolisuorituksestaan Wiest sai toisen Oscarinsa sekä myös Golden Globen. Emmyn hän sai puolestaan vierailevasta roolistaan televisiosarjassa "Tie Avonleaan". Wiestin seuraavia elokuvia olivat "The Birdcage – lainahöyhenissä" (1996) ja "Hevoskuiskaaja" (1998).
Wiest on 2000-luvulla tullut tunnetuksi erityisesti televisionäyttelijänä. Hän oli 2000–2002 mukana NBC:n rikossarjassa "Kova laki", jossa hän näytteli piirisyyttäjä Nora Lewiniä. Vuonna 2008 Wiest voitti toisen Emmynsä, kun hänet palkittiin eläköityneen psykoterapeutin roolista sarjassa "Terapiassa". Televisiosarjassa "Life in Pieces" Wiest oli mukana vuodet 2015–2019. Samaan aikaan hänen elokuviansa olivat "The Mule" (2018) ja "Let Them All Talk" (2020).
Drug Enforcement Administration

Drug Enforcement Administration (DEA) eli Yhdysvaltain huumepoliisi on Yhdysvaltain oikeusministeriön lainsäädännön täytäntöönpanovirasto, joka valvoo vuonna 1970 säädetyn "Controlled Substances" (säännellyt aineet) -lain toteutumista. DEA on johtava komissio liittovaltion huumausainelakien säätäjänä ja pakkotoimenpiteiden käyttäjänä omistaen samat oikeudenkäyttöoikeudet kuin Yhdysvaltain liittovaltion poliisi (FBI). DEA:lla on myös yksinoikeus tai velvollisuus koordinoida ja jäljittää huumausaineita Yhdysvaltain rajojen ulkopuolella ja mahdollisesti toimia paikallisten viranomaisten kanssa niiden takavarikoimiseksi.
Vuonna 2005 DEA raportoi takavarikoineensa 1,4 miljardia dollaria huumausaineista saatuja varallisuuksia sekä 477 miljoonan arvosta itse huumausaineita.
ATIS

ATIS eli "lentopaikan automaattinen tiedotuspalvelu" (automatic terminal information service) on ilmailussa käytetty automaattinen nauhoitettu radiolähete. ATIS-tiedote voi sisältää tietoja lentokentällä vallitsevista sääoloista, kuten tuulen voimakkuudesta, tuulen suunnasta, pilvikorkeudesta, näkyvyydestä, lämpötilasta, kastepisteestä ja ilmanpaineesta. ATIS sisältää tietoja myös käytettävästä kiitotiestä, lähestymismenetelmästä sekä muista asioista, jotka lentäjän tulee huomioida. ATIS-palvelu löytyy yleensä vilkkaimmilta lentokentiltä. ATIS kehitettiin Amerikassa ja otettiin ensimmäisenä käyttöön vuoden 1964 alkupuolella Chicagossa ja Kaliforniassa. Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö antoi sitä koskevat kansainväliset ohjeet vuonna 1974, ja se saatiin heti 1970-luvulla myös Suomeen Helsinki-Vantaalta alkaen, jossa sitä lähetettiin aluksi Helsingin VOR:n äänikanavalla. Ennen ATIS-järjestelmän käyttöönottoa kyseiset tiedot annettiin usein kullekin ilma-alukselle erikseen, joten ATIS säästää huomattavasti lennonjohtajan aikaa ja huomiokykyä. ATIS voi olla joko nauhoitettua ihmispuhetta tai puhesynteesin avulla tuotettu. Suomen lentoasemilla on käytetty synteettisiä tiedotteita 1990-luvulta alkaen, poikkeuksena Malmi, jonka tiedoitteet nauhoitettiin aina 2000-luvulle asti, vaikkakin toiminnan loppuvuosina siirryttiin puhesynteesiin. Joillakin Suomen lentoasemilla tiedote oli 2000-luvun alkuun saakka saatavilla myös suomenkielisenä.
ATIS-tiedote voidaan välittää myös ACARS- tai muuna digitaalisena tekstiviestinä, jolloin siitä käytetään termiä D-ATIS (Digital ATIS, käyttöön 1996).
Kameraalinen

Kameraalinen ( 'hovin talousvirasto') tarkoittaa julkiseen talouteen ja hallintoon liittyviä asioita. Julkiseen talouteen kuuluvat verotusasiat ja monet tilinpitoon liittyvät hallintoasiat.
Kameraalitieteet.
Kameraalitieteisiin kuuluivat ne tieteenhaarat, jotka käsittelivät valtiontalouden perusteita eli hallitsijan kamarin hoitoa ja kartuttamista. Ne kehittyivät Saksassa 1600-luvulla. Kameraalitieteet jaettiin kameralistiikkaan ja kameraalilainoppiin. Edellisestä on kehittynyt nykyinen finanssioppi ja jälkimmäisestä finanssi(hallinto)oikeus.
Kameraalitutkinto.
Kameraalitutkinto oli virkatutkinto, joka oli käytössä Ruotsin yliopistoissa (ml. Turun akatemia) 1799–1863. Tutkinto lakkautettiin Suomen tultua suurruhtinaskunnaksi 1809, mutta se palautettiin 1817 eri nimellä. Vanha nimi palasi käyttöön 1828 Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa. Tutkinto antoi pätevyyden virkoihin Suomen valtosihteerinvirastossa, senaatin talousosastolla ja yleisessä revisionioikeudessa. Lisäksi tutkinnon suorittanut sai toimia lääninsihteerinä ja lääninkamreerina. Tutkintovaatimuksena oli ylioppilastodistus, tarvittavat siviilioikeudelliset ja tieteelliset tiedot kullekin viralle. Tutkinto jakaantui jossain vaiheessa ylempään ja alempaan tutkintoon ja ne yhdistettiin vuonna 1871 tutkintouudistuksessa.
Uuudistuksen jälkeen kameraalitutkinto oli alempi hallintotutkinto, jonka saattoi suorittaa Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1871–1894. Muut keisarillisen julistuksen 17B/1871 tuntemat tutkinnot olivat yleinen oikeustutkinto ja tuomarintutkinto. Talous- ja hallintolainsäädännön tuntemusta korostavasta kameraalitutkinnosta kehittyi alempi oikeustutkinto (nyk. oikeusnotaari), ja se tuotti kelpoisuuden alempiin hallintovirkoihin. Kameraalitutkinto lakkautettiin keisarillisella julistuksella 35D/1894.
Kameraalihovi.
Kameraalihoviksi kutsuttiin Vanhan Suomen veronkanto- ja talousasioita 1700-luvulla hoitanutta virastoa, joka sijaitsi Viipurissa.
Kameraalisiirto.
Kameraalisiirrosta säädettiin lailla nro 183/1925. Kun Suomen kunnallista, oikeudellista tai hallinnollista jakoa muutettiin, saattoivat saman tilan eri tilukset joutua eri hallinto- tai tuomiopiiriin. Jos tilan eri tilukset haluttiin erottaa myös kameraalisessa suhteessa toisistaan, piti tehdä kameraalisiirto. Erottamisen suoritti maaherra valtioneuvoston määräyksestä lohkomislainsäädännön mukaisesti. Käytännön työn teki toimitusmaanmittari maaherran määräyksestä.
Kameraalimerkintä.
Kameraalimerkinnäksi nimitetään vanhoissa käsikirjoituksissa olevia, myöhemmästä voudinkirjaksi tai muuksi tilikirjaksi sitomisesta johtuvia merkintöjä.
Jeffrey Brown

Jeffrey Brown (s. 1975) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka on tullut tunnetuksi luonnosmaisista omaelämäkerronnallisista teoksista. Brown on yksi tunnetuimmista yhdysvaltalaisista vaihtoehtosarjakuvan tekijöistä. 
Brown vieraili Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuonna 2005, jossa hän muun moassa kävi Suomi-USA sarjakuvamaaottelun Ville Rannan kanssa.
Brown teki myös kiitos-sarjakuvan festivaaleille: Jeffrey Brownin muistojen Helsinki.
Suomeksi Brownia on julkaistu esimerkiksi Glömp7-antologiassa.
Brahmaguptan kaava

Brahmaguptan kaavalla voidaan löytää geometriassa mielivaltaisen nelikulmion pinta-ala. Yleisimmässä erikoistapauksessaan sillä voidaan laskea jännenelikulmion pinta-ala.
Perusmuoto.
Helpoiten muistettava muoto Brahmaguptan kaavasta antaa jännenelikulmion, jonka sivun pituudet ovat "a", "b", "c" ja "d", pinta-alan:
 formula_1
missä s on nelikulmion piirin puolikas:
 formula_2
Brahmaguptan kaavan todistus.
Jännenelikulmion pinta-ala = Kolmion formula_3 pinta-ala + kolmion formula_4 pinta-ala:
formula_5
Koska formula_6 on jännenelikulmio, on formula_7 Siis formula_8 joten
formula_9
formula_10
formula_11
formula_12
Soveltamalla kosinilausetta kolmioihin formula_3 ja formula_4 saadaan
formula_15
Sijoittamalla formula_16 (koska kulmat formula_17 ja formula_18 ovat toistensa suplementtikulmia) ja järjestelemällä termejä saadaan
formula_19
Sijoittamalla tämä pinta-alan kaavaan saadaan
formula_20
formula_21
joka edelleen voidaan kirjoittaa muodossa
formula_22
formula_23
formula_24
Koska formula_25 on 
formula_26
ja lopulta
formula_27
Brahmaguptan kaava yleisessä nelikulmiossa.
Yleisen nelikulmion pinta-alan laskemisessa tarvitaan sivujen pituuksien lisäksi tietää nelikulmion vastakkaisten kulmien summa:
 formula_28
missa formula_29 on puolet vastakkaisten kulmien summasta. Koska jännenelikulmion vastakkaisten kulmien summa on formula_30, voidaan yleistä kaavaa käyttää jännenelikulmion pinta-alan laskemiseen.
Erikoistapaus.
Brahmaguptan kaavan erikoistapauksena saadaan Heronin kaava.
Viestitarkastaja

Viestitarkastaja on Suomen puolustusvoimissa viestiaselajin koulutuksen tasoa valvova ja aselajin uudistumisesta vastaava upseeri.
Tehtävä on sijoitettu Maavoimien esikuntaan Mikkeliin. Muita aselajitarkastajien tehtäviä ovat ilmatorjunnan tarkastaja, huollon tarkastaja, pioneeritarkastaja, jalkaväen tarkastaja ja tykistön tarkastaja.
Viestitarkastajia ja johtamisjärjestelmäosaston osastopäälliköitä Puolustusvoimissa.
Nykyinen viestitarkastaja on eversti Antti Tunkkari.
Viestitarkastajana ovat toimineet:
Songs of Faith and Devotion

Songs of Faith and Devotion on Depeche Moden kahdeksas albumi, joka julkaistiin 22. maaliskuuta 1993. Levy oli yhtyeen kädenojennus rockmusiikkia kohtaan, joka kuitenkin jäi ainoaksi kokeiluksi tällä saralla. 
Levy oli viimeinen, jolla Alan Wilder oli soittamassa. "Songs of Faith and Devotion" on myös ainoa albumi, jolla Wilder soittaa oikeita rumpuja rumpukoneiden sijasta.
Uskosta, synnistä ja syyllisyydestä kertova albumi julkaistiin sopivasti pääsiäisen aikaan. Se nousi heti ilmestyttyään Yhdysvaltojen, Britannian, Saksan ja Italian sekä monien pienempien maiden listojen ykköstilalle, muun muassa Suomessa Ylen Radiomafian albumilistan kärkeen. Helsingin Sanomien Antti Isokankaan mielestä Depeche Mode nousi albumin myötä kulttiyhtyeen asemasta suuren yleisön suosikiksi.
Jasmine

Jasmine on naisen etunimi. Se on varsinkin englannin- ja ranskankielisissä maissa esiintyvä muoto nimestä Jasmin, joka johtuu kasvisuvun nimestä jasmiinit. Sana johtuu alun perin persian kielestä, jossa sen alkumuoto "yasamin" (یاسمین) on käytössä myös nimenä
Suomessa nimi Jasmine on heinäkuuhun 2025 mennessä annettu noin 1920 henkilölle, joista yli puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä. Jasminen nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 9. heinäkuuta, joka suomenkielisen kalenterin mukaan on muun muassa Jasminin nimipäivä. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2015.
Jasmine sukunimenä.
Jasmine on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mary Carey

Mary Carey (oikea nimi Mary Ellen Cook) (s. 15. kesäkuuta 1980 Cleveland, Ohio) on entinen yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Mary Careyn taiteilijanimi juontuu hänen huomattavasta yhdennäköisyydestään poplaulaja ja -säveltäjä Mariah Careyn kanssa, mistä Mariah Careyn edustaja nosti kanteen Mary Careyn yrittäessä tavaramerkitä itsensä vuonna 2006, jolloin kyseinen menettely olisi hämmentänyt molempien osapuolten kannattajia. 
Mary Carey aloitti balettitanssijana, mutta lopetti uransa 19-vuotiaana, koska hänen kurvikkaat muotonsa haittasivat tanssimista, ja siirtyi stripteaseen ja eroottista tanssimista. Hän lopetti uransa vuonna 2018. Hän osallistui myös poliittisesti sitoutumattomana ehdokkaana Kalifornian luutnanttikuvernöörin vaaleihin, mutta luopui hankkeesta perhesyiden vuoksi vuonna 2006. 
Carey on esiintynyt myös televisio-ohjelmissa "Celebrity Rehab" ja "Sober House".
Construction Time Again

Construction Time Again on Depeche Moden kolmas albumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 1983. Yhtyeen musiikki alkoi tällä levyllä muuttua alun poikabändimäisistä vaikutteista kohti vakavasti otettavampia sanoituksia ja tummempia äänimaailmoja. Levy oli myös ensimmäinen, jolla Alan Wilder soitti.
Kolme vuotta myöhemmin ilmestynyt "Black Celebratio"n kehitti "Construction Time Againin" tummasävytteistä tunnelmaa eteenpäin osaksi Depeche Moden tyypillistä äänimaailmaa.
Levyn suurimmaksi hitiksi muodostui ”Everything Counts” -kappale. Levy on myynyt maailmanlaajuisesti noin 3 miljoonaa kappaletta.
Kansitaide.
Tämä on järjestyksessä kolmas Depeche Mode -levy, jonka kannet ovat suurimmaksi osaksi valokuvaaja Brian Griffinin käsialaa. Griffin ei kuitenkaan ollut tyytyväinen siihen, mikä otos kanteen valittiin. Levynkannen valokuva on kuvattu Sveitsin Alpeilla. Leka kuljetettiin kuvauspaikkalle Lontoosta saakka, samoin mies joka lekaa heiluttaa: Malli on entinen merijalkaväen sotilas ja Griffinin silloisen assistentin Stuart Graehamen veli. Samoissa kuvauksissa otettiin myös kuva, jota käytettiin ”Love, in Itself” -singlen kannessa. Griffin jatkaa "Construction Time Again" -levyllä samaa sosialistisen realismin innoittamaa linjaa kuin edeltävällä levyllä, "A Broken Frame".
Lentotekniikan Kilta

Lentotekniikan Kilta ry on 4. marraskuuta 1966 Kauhavalla perustettu Ilmavoimien Teknillisen Koulun ja lentoteknillisen koulutushaaran joukko-osastokilta ja rekisteröity yhdistys. Teknillisen koulun siirryttyä Kauhavalta Kuoreveden Halliin, killan kotipaikaksi valittiin Kuorevesi, joka nykyisin kuuluu Jämsään. Paikallisosastotoiminta aloitettiin 1975. Lentoteknillinen kilta kuuluu Ilmavoimien kiltaliittoon ja Maanpuolustuskiltojen liittoon.
Killan nykyinen puheenjohtaja on Kimmo Hantula Tikkakoskelta. Kilta kerää museoaineistoa Hallinportti-ilmailumuseolle ja harjoittaa tiedotusta sekä järjestää lentonäytöksiä Gloster Gauntletilla. Osa tiedotusta on neljästi vuodessa ilmestyvä Lentoratas-lehti (maksullinen). Killalla on myös Internet-sivut (www.lentotekniikankilta.fi) sekä Facebook-ryhmä.
Perinteen vaaliminen.
Kilta on osallistunut lentotekniikan perinteen vaalimiseen Suomessa mm. seuraavasti:
Hansjörg Kunze

Hansjörg Kunze (s. 28. joulukuuta 1959 Rostock) on saksalainen entinen kestävyysjuoksija.
Itä-Saksaa edustanut Kunze oli jo nuoruudessaan lahjakas juoksija. Hän pitää edelleen hallussaan alle 18-vuotiaiden Saksan ennätyksiä 2 000 metrin estejuoksussa (5.35,11), 3 000 metrin juoksussa (7.56,4) sekä 5 000 metrin juoksussa (14.20,2). Vuonna 1977 hän sijoittui kolmanneksi nuorten EM-kilpailuissa 3 000 metrin juoksussa. 1979 hän osallistui maailmancupiin, jossa sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi. Moskovan olympialaisissa hän karsiutui 5 000 metrin välierissä.
Vuonna 1981 Kunze sijoittui 5 000 metrillä maailmancupissa toiseksi ja Eurooppa-cupissa kolmanneksi. Samana vuonna 9. syyskuuta hän juoksi Rietissä ajan 13.10,40, joka oli uusi Euroopan ennätys. Samassa juoksussa hän onnistui voittamaan kautta siihen asti hallinneen Kenian Henry Ronon. Vuonna 1983 Kunze sijoittui neljänneksi Eurooppa-cupin 5 000 metrillä sekä voitti pronssia Helsingin MM-kilpailuista. Rooman MM-kisoissa 1987 hän sijoittui jälleen 10 000 metrillä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän juoksi 2. heinäkuuta Oslossa ennätyksensä 10 000 metrillä ajalla 27.26,0. Soulin olympialaisissa hän voitti pronssia 5 000 metrillä sekä sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi.
Kunze voitti yhteensä 15 Itä-Saksan mestaruutta uransa aikana. Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut muun muassa urheilukommentaattorina sekä journalistina. Kunze on ollut naimisissa vuodesta 1981 lähtien. Hänellä on kaksi lasta.
Suomen Kuntaliitto

Suomen Kuntaliitto ry (lyhenne SKL) on Suomen kuntien muodostama rekisteröity yhdistys, jonka toiminnassa ovat mukana myös Suomen maakuntien liitot, sairaanhoitopiirit sekä koulutuksen ja muiden alojen kuntayhtymät.
Kuntaliitto pyrkii edistämään kuntien ja kuntayhtymien toimintaedellytyksiä, yhteistyötä ja elinvoimaa niiden asukkaiden hyväksi. Keinoina ovat edunvalvonta, palvelut ja kehittäminen. Kuntaliitossa työskentelee noin 230 henkilöä pääosin asiantuntijatehtävissä.
Kuntaliitto järjestää seminaareja sekä vuosittain Kuntamarkkinat Helsingissä. Kuntaliitto toimii Helsingin Kallion kaupunginosassa Kuntatalossa.
Historia.
Kuntaliitto syntyi, kun Suomen Kaupunkiliitto, Suomen Kunnallisliitto (aikaisemmalta nimeltään Maalaiskuntien Liitto), Finlands Svenska Kommunalförbund, Sairaalaliitto, Suomen maakuntien liitto ja Suomen ammatillisten oppilaitosten liitto yhdistyivät. Uuden liiton toiminta alkoi kesäkuussa 1993. Näitä työnantajajärjestönä edusti aiemmin Kunnallinen työmarkkinalaitos.
Organisaatio.
Kuntaliiton toimintaa ohjaavat 76-jäseninen valtuusto, joka valitaan joka neljäs vuosi kuntavaalien jälkeen kokoontuvilla Kuntapäivillä, sekä valtuuston valitsema 16-jäseninen hallitus. Kuntaliiton toimitusjohtaja on Minna Karhunen (kok.) sekä varatoimitusjohtajat Timo Reina (kesk.) ja Hanna Tainio (sdp.).
Kuntaliitolla on edunvalvontaa tukeva toimisto Brysselissä. Toimisto perustettiin vuodenvaihteessa 1992–1993 yhdessä Ruotsin sisarjärjestön kanssa Suomen EU-jäsenyyden tullessa ajankohtaiseksi. Toimisto välittää ajankohtaista tietoa kunnille tärkeistä EU-asioista, toimii tukikohtana ja kohtauspaikkana Kuntaliiton asiantuntijoiden ja alueiden komitean jäsenten työskennellessä Brysselissä sekä järjestää koulutusta, tapaamisia ja seminaareja EU-asioista.
Kunta-alan työnantajia edustava KT Kuntatyönantajat on osa Kuntaliittoa.
Kuntaliitto-konserniin kuuluu lukuisia tytäryhtiöitä, jotka keskittyvät muun muassa hankintoihin, koulutukseen, kaupunkisuunnitteluun sekä julkaisutoimintaan.
Kuntaliitto on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun toimintaa tukeva järjestö.
People Are People

People Are People on Depeche Moden kokoelmalevy, joka julkaistiin vain Pohjois-Amerikan ja Japanin markkinoille heinäkuussa 1984. Levyn merkittävin anti oli tulevalta "Some Great Rewardilta" irrotettu singlekappale, ”People Are People”. Levyn kansitaide on Brian Griffinin käsialaa, kuten tätä edeltävilläkin albumeilla.
Saimaankaupunki

Saimaankaupunki () oli suurkuntahanke, jonka tarkoituksena oli alun perin yhdistää Lappeenranta, Joutseno, Rautjärvi ja Imatra. Rautjärvi jätettiin hankkeesta myöhemmässä vaiheessa pois, koska uudesta kunnasta olisi tullut maantieteellisesti epäyhtenäinen (Imatralla ja Rautjärvellä ei ole yhteistä rajaa, vaan välissä on Ruokolahden kunnan alue). Kuntaliitosneuvottelut aloitettiin vuonna 2001 Imatran, Lappeenrannan ja Joutsenon kesken. Hanke kariutui ensiksi lähinnä kuntien epäilyksiin palvelurakenteensa säilymisen puolesta ja toisessa vaiheessa Imatralla liikkuviin epäilyksiin Lappeenrannan johtoasemasta. Kuntalaisten keskuudessa uutta suurkuntaa ei mielipidemittauksissa juurikaan kannatettu.
Marraskuun 2003 liitosneuvottelut kariutuivat ja hanke typistyi kuntayhteistyöhön. Myöhemmin hanke on pelkistynyt aluekeskus Saimaankaupungiksi, joka kuuluu sisäasiainministeriön aluekeskusohjelmaan.
Lappeenranta ja Joutseno alkoivat vuonna 2006 selvittää mahdollista kuntaliitosta keskenään – ei kuitenkaan ”Saimaankaupungin” hengessä, vaan puhtaalta pöydältä. Liitos toteutui vuoden 2009 alusta. Tämän jälkeen vielä Ylämaa liittyi osaksi Lappeenrantaa vuoden 2010 alussa sekä Suomenniemi osaksi Mikkeliä ja Etelä-Savoa vuoden 2013 alussa, eikä sen jälkeen ole tapahtunut toistaiseksi yhtään liitosta Etelä-Karjalassa.
Marc Girardelli

Marc Girardelli (s. 18. heinäkuuta 1963 Lustenau, Itävalta) on luxemburgilainen uransa lopettanut alppihiihtäjä, joka on syntyjään kotoisin Itävallasta. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä alppihiihtäjistä.
Girardelli aloitti alppihiihdon 5-vuotiaana vuonna 1969 ja ensimmäisen kilpailunsa hän laski 7-vuotiaana. Aina vuoteen 1976 hän edusti Itävaltaa mutta vaihtoi sitten kansalaisuuttaan, koska halusi isänsä valmentavan häntä. Kansalaisuuden vaihdon takia hän joutui jättämään muun muassa Lake Placidin ja Sarajevon olympialaiset väliin vuosina 1980 ja 1984. Girardelli kärsi urallaan myös vakavista loukkaantumisista, jotka olivat päättää hänen uransa ennen aikojaan.
Ensimmäisen kilpailunsa maailmancupissa Girardelli laski kaudella 1979–1980 ja ensimmäisen palkintopallisijoituksen hän nappasi vuonna 1981 Wengenistä. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän otti vuonna 1983 Jällivaaran pujottelusta. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän voitti viisi kertaa. Girardelli otti voiton jokaisessa viidessä alppilajissa, mikä kertoo siitä, että hän kykeni laskemaan kaikkia alppilajeja tasaisesti ja hyvin. Yhteensä osakilpailuvoittoja hänelle kertyi 43 ja palkintopallisijoja 97.
Ensimmäisiin arvokisoihinsa hän pystyi osallistumaan vasta vuonna 1985 Valtellinassa, jossa pidettiin maailmanmestaruuskisat. Sieltä hän voitti pujottelun hopeaa sekä suurpujottelun pronssia. Crans Montanan kisoista 1987 hän otti ensimmäisen arvokisavoittonsa alppiyhdistetyssä. Sen jälkeen Girardelli voitti maailmanmestaruuden kolmesti: alppiyhdistetyssä 1989 ja 1996 sekä pujottelussa 1991. Vaikka Girardelli voittikin urallaan lähes kaiken, olympiakultaa hän ei voittanut. Kolmissa olympiakisoissa hän laski kahdesti hopealle.
Maailmancupin kokonaiskilpailun voitot.
Lajicupien kokonaiskilpailun voitot
Arvokisat.
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskisat
Some Great Reward

Some Great Reward on Depeche Moden neljäs albumi, joka julkaistiin 24. syyskuuta 1984. Levyyn kulminoituu Depeche Moden 1980-luvun selvät musiikilliset vaikutteet industrial-musiikista. Levyn hiteiksi muodostuivat metalliputkiäänillä varustettu ”People Are People”, sadomasokismiin viittaava ”Master and Servant” ja tummasävytteinen ”Blasphemous Rumours”.
Levy oli ensimmäinen, jolla Martin Gore tulkitsee kaksi kappaletta (”It Doesn't Matter” ja ”Somebody”), tämä muodostui tavaksi tulevilla Depeche Moden levyillä. Edellisillä levyillä hän lauloi vain yhden kappaleen verran. Levyä on myyty yli 4 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Kansitaide.
Yhtyeen luottotaiteilijana on jälleen kerran valokuvaaja Brian Griffin. Griffin asui lapsena Black Country -nimellä kutsulla alueella Keski-Englannin Midlandsissä, jossa on paljon teollisuutta. Kuvassa näkyy vielä jäljellä oleva osa massiivisesta Round Oak Steelworksistä Brierley Hillissä. Poikasena Griffin näki kuvassa olevan tehtaan makuuhuoneensa ikkunasta.
Uusromantiikka

Uusromantiikan ajaksi kutsutaan 1800-luvun ja 1900-luvun vaihdetta, jolloin taiteessa ja kirjallisuudessa nousivat uudelleen esiin romantiikan aiheet.
Suomessa.
Suomessa uusromantiikka ilmeni etenkin kansallisromantiikkana. Venäläistäminen oli tuona aikana ajankohtaista Suomessa, ja se synnytti suomalaisissa tarpeen säilyttää oma kieli ja kulttuuri ja korostaa sitä. Uusromantiikka sai vaikutteita symbolismista, ja suomalaiset kirjailijat ja taiteilijat esittivätkin esimerkiksi venäläistämispolitiikan vastaista kamppailua vertauskuvin.
Suomen kirjallisuudessa uusromantiikka oli naturalismia vastustanut suuntaus (noin 1890–1910), jolla oli yhteyksiä dekadenssiin, nietzscheläisyyteen ja kansallisromanttiseen karelianistiseen kuva- ja säveltaiteeseen. Moniselitteisen ja häilyvän uusromantiikka-käsitteen käyttökelpoisuutta on epäilty, ja sitä on paremman puutteessa pidetty jopa apukäsitteenä. Aikakautta on Suomen kirjallisuudessa kutsuttu myös symbolismin kaudeksi.
Uusromanttisen suuntauksen huomattavimmat edustajat ovat Eino Leino, Larin-Kyösti, Volter Kilpi, L. Onerva, Maila Talvio ja Johannes Linnankoski. Uusromantiikka-termiä on käytetty myös muilla kielialueilla viittaamassa 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kirjallisuuteen.
Somerin taistelu

Somerin taistelu oli jatkosotaan liittyvä meritaistelu Suomenlahden itäosassa, pienen Somerin kalliosaaren luona.
Lähtökohdat.
Talvisodan jälkeen, välirauhan aikana, Neuvostoliitto vahvisti otettaan Kotkan tuntumassa. Neuvostoliitto varusti Suursaaren sekä Somerin ja Narvin saaret, joita vastaan Suomen merivoimat ryhmittivät Kotkan rannikkopatteriston.
Jatkosota alkoi 25. kesäkuuta 1941 ja saman vuoden joulukuussa suomalaiset valtasivat Suursaaren sekä Somerin ja muita pieniä saaria.
Taistelu.
Venäläiset yrittivät 8. heinäkuuta 1942 vallata Somerin linnakesaaren takaisin hyökäten ensin ilmasta ja sitten vartio- ja moottoritorpedoveneiden voimin. Aamuyöllä alkaneessa hyökkäyksessä venäläiset saivat saaren itäpään haltuunsa 150 miehen voimin, mutta Osasto Tupolan voimin suomalaiset tekivät vastahyökkäyksen ja torjuivat vähitellen venäläisten yritykset saada lisää miehiä maihin.
Somerin linnakkeen joukot ryhtyivät päivän valjettua vastahyökkäykseen klo 13.10 ja saartorengas murtui lopullisesti 9. heinäkuuta 1942. Ulko-Tammion linnake osallistui Somerin taisteluun kolmella raskaalla 152/45 C -tykillään, jonka kantama oli 19 kilometriä.
Taistelut saaresta päättyivät suomalaisten voittoon, kun taisteluun oli ottanut osaa lähes koko Suomen laivasto. Voiton päivä osui laivaston vuosipäivälle, jota vietetään 9. heinäkuuta.
Saarta puolustivat Suomen laivaston ja rannikkojoukkojen lisäksi ilmavoimat. Tappiosta huolimatta venäläisten meri- ja ilmavoimat jatkoivat toimintaansa alueella aina 11. heinäkuuta 1942 asti.
Tappiot.
Neuvostoliitto menetti taistelussa 16 vartio- ja moottoritorpedovenettä sekä saarella 128 miestä. Somerin linnake onnistui upottamaan 17 ja vaurioittamaan 13 alusta, joiden mukana arvioitiin hukkuneen 210 miestä.
Suomalaisten tappiot olivat 17 kaatunutta ja 45 haavoittunutta.
Dmytro Firtaš

Dmytro Firtaš (; s. 2. toukokuuta 1965 Zalištšykyn piiri, Ternopilin alue, Ukrainan SNT) on ukrainalainen liikemies ja oligarkki.
Hän hallitsee omistuksiaan pääasiassa Group DF Limited -yhtymän välityksellä. Omistus kohdistuu energia-, rahoitus-, kiinteistö- ja maataloussektoreille. Firtaš on omistanut esimerkiksi merkittävän osan RosUkrEnergosta.
Oligarkki Firtaš on kuulunut Ukrainan rikkaimpiin ihmisiin. Esimerkiksi Ukrainan Korrespondent-lehti luokitteli hänet vuonna 2013 Ukrainan 8. varakkaimmaksi ihmiseksi 2,3 miljardin Yhdysvaltain dollarin omaisuudellaan. Hänet tunnettiin Ukrainan parlamentin helmikuussa 2014 syrjäyttämän Viktor Janukovitšin tukijana. Firtaš oli Yhdysvaltain antaman etsintäkuulutuksen perusteella pidätettynä Itävallassa maaliskuussa 2014, mutta vapautui 125 miljoonan euron takuita vastaan odottamaan oikeudenkäyntiä.
Exciter (albumi)

Exciter on Depeche Moden kymmenes albumi, joka julkaistiin 14. toukokuuta 2001. Levyn tuotti Björkin kanssa usein yhteistyötä tehnyt Mark Bell, joka tunnetaan myös "LFO":sta. Levyn hiteiksi nousivat ”Dream On” ja ”I Feel Loved”. Levy ei menestynyt juurikaan Euroopan ulkopuolella.
Levy päätyi parhaimmillaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle ja myi kultaa. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin 3 miljoonaa kappaletta.
Eural Trans Gas

Eural Trans Gas oli vuonna 2002 perustettu Venäjän Ukrainaan myymän maakaasun unkarilainen välitysyhtiö, jonka Ukrainan pääministeri Julija Tymošenko pani rikostutkintaan. Yhtiön työtä jatkamaan perustettiin vuonna 2004 Gazpromin ja kahden ukrainalaisten liikemiehen (Dmytro Firtash ja Ivan Fursin) puoliksi omistama Rosukrenergo, joka rekisteröitiin Sveitsiin itävaltalaisen osuustoiminnallisen pankin, Raiffeisenin tytäryhtiön omistukseen. 
Eural Trans Gas Ltd:ä epäiltiin yhteyksistä suurrikolliseen Semjon Mogilevitšiin.
Donovan

Donovan (oik. Donovan Philips Leitch; s. 10. toukokuuta 1946 Maryhill, Glasgow, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko. 
Ura.
Brittiläisistä folkpiireistä lähtenyt Donovan nousi kuuluisuuteen Isossa-Britanniassa vuoden 1965 alkupuolella esiinnyttyään useissa televisio-ohjelmissa. Hänen suosionsa rajoittui aluksi Britteinsaarille, mutta solmittuaan levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Epic Recordsin kanssa ja aloitettuaan yhteistyön musiikkituottaja Mickie Mostin kanssa hänestä tuli kansainvälisesti tunnettu. Donovan kehitti menestyksekkään tyylin, joka yhdisti folkia, jazzia, popia, psykedeliaa sekä maailmanmusiikkia.
Donovan nousi nopeasti yhdeksi Britteinsaarten aikansa kuuluisimmista ja menestyneimmistä artisteista. Vuosien 1966 ja 1970 välillä hänellä oli lukuisia menestyssinglejä ja -albumeita Atlantin molemmin puolin. Juhannuksena 1966 hänet tuotiin Suomeen esiintymään, ja hän osallistui myös televisio-ohjelmaan "Ohimennen".
Donovan ystävystyi The Beatlesin kanssa ja työskenteli myös yhdessä yhtyeen kanssa. Donovanin kaupallinen menestys hiipui hänen lopetettuaan työskentelyn Mostin kanssa vuonna 1969, vaikkakin hän jatkoi esiintymisiä ja levyttämistä läpi 1970- ja 1980-luvun. Donovanin suosio ja maine laski: kriitikot pilkkasivat hänen lempeää musiikillista tyyliään ja hippi-imagoaan erityisesti punkrockin saavuttua. 
1990-luvulla Donovanin arvostus alkoi jälleen nousta. Vuonna 1996 hän julkaisi arvostetun tuottajan ja Donovan-fanin Rick Rubinin kanssa albumin "Sutras".
Donovanin tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa Ison-Britannian singlelistan kärkikymmenikköön yltäneet ”Catch the Wind” (1965), ”Colours” (1965), ”Sunshine Superman” (1966), ”Mellow Yellow” (1967), ”Jennifer Juniper” (1968) sekä ”Hurdy Gurdy Man” (1968), jota Volkswagen käytti automainoksessaan 2000-luvulla.
Semjon Mogilevitš

Semjon Judkovitš Mogilevitš (, ; s. 30. kesäkuuta 1946 Kiova) on ukrainalaissyntyinen juutalainen kansainvälinen rikollinen. Hän on maailman tunnetuimpia rikollisjohtajia, jota syytetään asekaupasta, huumekaupasta, uraanikaupasta ja useista murhista. Taloustieteellisen tutkintonsa vuoksi lempinimellä ”Brainy Don” tunnettu Mogilevitš johti 1990-luvulta lähtien voimakasta itäeurooppalaista rikollissyndikaattia ja oli Interpolin, FBI:n ja Britannian poliisin etsintälistoilla. Hänet pidätettiin tammikuussa 2008 Moskovassa.
Mogilevitš on tunnettu myös nimillä "Sergei Schneider", "Semjon Palagnjuk", "Semjon Teleš", "Semjon Mogilevks", "Šimon Makelvitš", "Suvorov", "Don Simeon" ja "Seva".
Mogilevitš sai kolme vuotta vankeutta 1970-luvulla luvattomasta valuutanvaihdosta ja myöhemmin neljä vuotta muista valuuttaoperaatioista. 1980-luvulla hän ryhtyi järjestämään Neuvostoliitosta Israeliin muuttaneiden juutalaisten omaisuuden myyntiä, luvaten lähettää näille osuuden omaisuudesta. Tällä pääomalla hänen epäillään järjestäneen aseiden salakuljetusta, prostituutiota, uhkapelejä ja mustan pörssin kauppaa.
1990-luvulla Mogilevitš siirtyi Israeliin ja sai Israelin kansalaisuuden. Hän meni naimisiin unkarilaisen Katalin Pappin kanssa vuonna 1991. Vuonna 1992 hän osti Unkarista tehtaan, jonka toimialaksi oli rekisteröity ilmatorjunta-aseiden ja ohjusten valmistaminen. Mogilevitš laajensi ravintolatoimintaansa Unkarissa.
31. toukokuuta 1995 Unkarin poliisi järjesti etsinnän hänen ravintolassaan U Holubu'ssa ja tavoitti sieltä venäläisen ja ukrainalaisen rikollisjärjestön edustajia. Mogilevitš laajensi toimintaansa Euroopassa ja FBI alkoi etsiä häntä. Myöhemmin hänen on epäilty osallistuneen myös Eural Trans Gasin maakaasun välityskauppaan.
Venäjän poliisi pidätti Mogilevitšin Moskovassa 23. tammikuuta 2008.
Kaisa Ikola

Kaisa Elina Ikola (nyk. Viitala, s. 7. kesäkuuta 1974 Lapua) on suomalainen historiantutkija ja kirjailija. Ikola on opiskellut Suomen historiaa ja valmistunut Tampereen yliopistosta vuonna 2000. Ensimmäisen julkaistun kirjansa "Lauran syyslukukausi" Ikola kirjoitti 12-vuotiaana. Kirja voitti nuorten Kontakti-kirjoituskilpailussa oman sarjansa. Kontakti-sarjassa ilmestyi myös "Lauran kevätlukukausi". Ikolan Laura-kirjat kertovat ala-asteikäisistä, Hullu luokka -kirjat yläasteikäisistä ja Ylämaa-sarjan tapahtumaympäristönä on 1600–1700-lukujen Skotlanti. Hullu luokka -kirjojen tapahtumat ja henkilöhahmot pohjautuvat suurimmaksi osaksi Ikolan omaan elämään. Kaksi ensimmäistä Hullu luokka -kirjaa Ikola kirjoitti yhdessä luokkatoverinsa Minna Kulmalan kanssa.
Lisäksi Ikola on julkaissut useita historiallisia tutkimuksia ja Betty-kirjasarjaa, joka ilmestyi ensin netissä blogimuodossa, mutta vuonna 2020 e-kirjoina.
Ikola sairastaa harvinaista luustosairautta "Osteogenesis Imperfectaa", jonka takia hänen luunsa murtuvat helposti.
Algirdas Brazauskas

Algirdas Mykolas Brazauskas (22. syyskuuta 1932 Rokiškis – 26. kesäkuuta 2010 Vilna) oli liettualainen poliitikko. Hän edusti vuosina 1965–1990 Liettuan kommunistista puoluetta, vuosina 1990–2001 Liettuan demokraattista työväenpuoluetta ja tämän jälkeen Liettuan sosiaalidemokraattista puoluetta. Hän toimi maansa presidenttinä 25. helmikuuta 1993 – 25. helmikuuta 1998 ja pääministerinä 3. heinäkuuta 2001 – 31. toukokuuta 2006. Maansa johdossa hän oli jo kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1988–1989 sekä korkeimman neuvoston puheenjohtajana vuosina 1990 ja 1992.
Elämäkerta.
Brazauskas syntyi Rokiškisissa ja valmistui Kaunasin polyteknillisestä instituutista vuonna 1956. Hän toimi neuvostotasavallan rakennusmateriaaleista vastaavana ministerinä vuosina 1965–1967, valtion suunnittelukomitean varajohtajana 1967–1977 ja Liettuan kommunistisen puolueen keskuskomitean sihteerinä 1977–1987. Vuonna 1988 hänet valittiin pääsihteeriksi. Brazauskasin johdolla puolue tuki Latvian itsenäisyysliikettä, erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta ja muuttui Liettuan demokraattiseksi työväenpuolueeksi.
Vuoden 1992 parlamenttivaalien jälkeen Brazauskasista tuli parlamentin puhemies ja Liettuan väliaikainen presidentti. Vuonna 1993 hän voitti presidentinvaalit saatuaan 60 prosenttia äänistä. Hän toimi virassaan helmikuuhun 1998 saakka. Presidenttikautensa lopussa Brazauskas ilmoitti vetäytyvänsä politiikasta, eikä hän osallistunut vuoden 1998 presidentinvaaleihin. Brazauskasin seuraajaksi valittiin Valdas Adamkus. Vetäytyminen politiikasta ei kuitenkaan ollut pysyvää, sillä vuoden 2000 parlamenttivaaleissa Brazauskas toimi oikeiston päihittäneen vasemmistokoalition johtajana.
3. heinäkuuta 2001 parlamentti nimitti Brazauskasin Liettuan pääministeriksi. Hän jatkoi tehtävässään vuoden 2004 vaalien jälkeen sosiaalidemokraattien ja Artūras Paulauskasin Uusi liitto (sosiaaliliberaalit) -nimisen puolueen saatua niissä yhteislistalla toiseksi eniten paikkoja, Työväenpuolueen jälkeen.
Hänen hallituksensa erosi vuonna 2006, kun viisi Työväenpuolueen ministeriä oli jättänyt hallituksen korruptiosyytösten vuoksi.
Tämän jälkeen Brazauskas johti vielä Sosiaalidemokraattista puoluetta toukokuuhun 2007, jolloin hän luovutti johdon Gediminas Kirkilasille.
Brazauskas kuoli kotonaan Vilnassa 26. kesäkuuta 2010 sairastettuaan pitkään imusolmukesyöpää.
Pirkanmaan Plättä

Pirkanmaan Plättä on vuosina 1975–2014 jaettu suomalainen kirjallisuuspalkinto vuoden parhaalle lasten tai nuorten kirjalle. Voittajan äänestivät pirkanmaalaiset lapset ja nuoret Suomen Nuortenkirjaneuvoston Tampereen osaston ja Tampereen kaupunginkirjaston toteuttamassa äänestyksessä. Palkinto jaettiin viimeisen kerran vuonna 2014.
Historia.
Vuonna 1975 ensimmäisen kerran myönnetty Plättä-palkinto oli Suomen ensimmäinen lasten itsensä valitsema lastenkirjallisuuspalkinto. Sen perustajana voidaan pitää Tampereen kaupunginkirjaston entistä johtajaa Mikko Mäkelää, jonka aloitteesta hankittiin 20 vuosina 1975–1994 palkinnoksi jaettua Taisto Toivosen puupiirrosta. Piirros kuvaa Jalmari Finnen kirjojen Kiljusen herrasväkeä katsomassa näytelmää "Pitkäjärveläiset". Nimensä palkinto sai Kiljusen perheen tyttären mukaan.
Palkintoa oli tarkoitus myöntää 20 vuoden ajan, mutta kirjailijoiden toiveesta sen jakamista jatkettiin ja uusia palkintotauluja ostettiin Jalmari Finnen säätiön apurahan tuella. Vuodesta 1995 palkintona oli taidegraafikko Tuula Lehtisen värigrafiikkatyö "Maailmankuva" (1992).
Äänestysinto hiipui vähitellen, ja palkinto myönnettiin usein samoille kirjailijoille. Tampereen kaupunginkirjasto päätti lopettaa palkinnon myöntämisen vuoden 2014 jälkeen. Viimeisen Plätän sai Marketta Könönen, pitkäaikainen Plättä-palkinnon ”primus motor”.
Palkinto jaettiin vuosittain 20. marraskuuta. Samaa kirjailijaa ei voitu palkita kahtena peräkkäisenä vuonna. Ennen vuotta 1999 sama kirjailija voitiin palkita aikaisintaan viiden vuoden kuluttua ja vuosien 1999–2003 sääntöjen mukaan kolmen vuoden kuluttua.