Erik Lyly

Erik Edward Lyly (5. elokuuta 1914 Loimaa – 5. helmikuuta 1990 Haaparanta, Ruotsi ) oli suomalainen sotilaslentäjä ja hävittäjä-ässä. Hän saavutti sotien aikana kaikkiaan kahdeksan virallisesti hyväksyttyä ilmavoittoa. Hän lensi Ilmavoimien menestyksekkäimmissä hävittäjälentolaivueissa 24 ja 34, usein lentomestari Ilmari Juutilaisen parina. Sotilasarvoltaan Lyly oli ylikersantti.
Nuoruus.
Lylyn nuoruutta leimasi 1930-luvun lama-aika. Varusmiespalveluksensa hän suoritti Ilmailukoulussa lentomekaanikkona (1932–1933). Sittemmin hän työskenteli muun muassa Suomen Etelä-Amerikan linjalla S/S Frej höyrylaivan konemiehenä vuosina 1933–1934 . 
Erik Lyly työskenteli Petsamossa monessa eri tehtävässä ja ammatissa, muun muassa konemestarina kalastusaluksella Jäämerellä vuonna 1935. Tämän jälkeen hän toimi taksiautoilijana Liinahamarissa vuosina 1936–1937. 
Vuonna 1939 hän siirtyi korjaamopäälliköksi Pohjolan Liikenne Oy:lle.
Hän opiskeli Tampereen Teknillisen Oppilaitoksen koneenrakennusosastolla, josta hän valmistui teknikoksi 30.9.1943 sotien katkomien opintojen jälkeen. 
Erik Lyly avioitui Sisko Sepin (s. 1920 Kauhajoki) kanssa.
Talvisota.
Puolustusvoimat toteutti ylimääräiset kertausharjoitukset syksyllä 1939 ja Erik Lyly kutsuttiin kertaamaan lokakuussa 1939 auton- ja moottoripyöränkuljettajan tehtävissä. Sodan syttyessä 30. marraskuuta 1939 hänet sijoitettiin kuitenkin Osasto Pennaseen (OsP) sen konekivääriryhmän johtajaksi. Konekivääriryhmät alistettiin jalkaväkikomppanioille. Ryhmä kävi taistelua Petsamossa vaikeissa oloissa, heikosti toimivan huollon tukemana. Raskaan viivytystaistelun aikana vetäydyttiin rajalta aina Nautsijoki-linjalle, johon vihollinen lopulta pysäytettiin ja sota muuttui asemasodaksi, aina 13. maaliskuuta 1940 tulleeseen rauhansopimukseen asti. 
Välirauha.
Jo ennen Talvisodan rauhansopimusta Erik Lyly komennettiin Aliupseeriohjaajakurssille Kauhavan Ilmasotakouluun. Hän sai ohjaajan koulutuksen Aliupseeriohjaajakurssi 10:llä 9. toukokuuta – 11. heinäkuuta 1940 muun muassa Letov Š-18-, VL Viima-, VL Sääski-, Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz- ja VL Tuisku-kalustolla .
Kurssin jälkeen hän oli Tampereella Valtion Lentokonetehtaan tarkastajana elokuusta 1940 maaliskuuhun 1941 . 
Jatkosota.
Tammikuusta 1942 Lyly lensi Brewster B-239 -hävittäjällä. Varsinaista nimikkokonetta ei aloittelevalla pilotilla ollut, mutta eniten hän lensi BW-374 llä, jolla hän ampui alas kaksi viholliskonetta. Hän lensi usein lentomestari Juutilaisen parina. 
Lyly osallistui myös Messerschmitt Bf 109 G2 –hävittäjien hakulentoihin Saksasta. Keväällä 1944 laivueen ja lentueen Bf-109 G2-kalusto korvattiin uusilla G6-tyypin koneilla, joiden aseistus oli parempi. Bf 109-tyypeillä hän saavutti kuusi vahvistettua ilmavoittoa. Kaikkiaan hän suoritti 411 taistelulentoa, joissa hän sai kahdeksan vahvistettua ilmavoittoa
Erik Lyly ei haavoittunut eikä joutunut hyppäämään laskuvarjolla kertaakaan sodan aikana. Vakavimpia sattumuksia oli mahalasku 10. syyskuuta 1943 Jäppilän kentälle (MT-207) moottorihäiriön takia.
Lyly ylennettiin jatkosodan aikana lokakuussa 1941 alikersantiksi, tammikuussa 1942 kersantiksi ja huhtikuussa 1944 ylikersantiksi.
Sodan jälkeen.
Lyly perusti lentoliikenneyritys Lentokuljetus Oy:n, yhdessä sodanajan mekaanikkojensa kanssa. Yhtiölle hankittiin kalustoksi Karhumäki Karhu 48B -kone, joita valmistettiin vain kaksi kappaletta (OH-VKK ja OH-VKL). Hänet ylennettiin sodan jälkeen reservissä vääpeliksi.
Lyly kuului Pilvenveikot-yhdistykseen. Hän osallistui jääratakisaan Renault Dauphine-Gordinilla 1963 ja 1964.
Kunnianosoitukset ja ansiomerkit.
Erik Lylylle myönnettiin muun muassa seuraavat kunnianosoitukset :