tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Thomson

William Thomson, ensimmäinen paroni Kelvin (tunnetaan paremmin nimellä lordi Kelvin; 26. kesäkuuta 1824 Belfast, Irlanti – 17. joulukuuta 1907 Netherhall, Skotlanti) oli brittiläinen fyysikko, matemaatikko, insinööri ja keksijä, joka tunnetaan erityisesti työstään termodynamiikan parissa.
Hän tutki myös sähköä ja matemaattista analyysiä. Lisäksi hän oli mukana luomassa modernin fysiikan periaatteita. Hän on 1800-luvun tieteen suuri nimi. Thomson loi absoluuttisen lämpötila-asteikon, ja sen yksikkö kelvin on nimetty hänen mukaansa.
Elämä.
Irlantilaissyntyisen William Thomsonin isä oli poikansa syntymän aikoihin tekniikan professori Belfastissa, ja hänestä tuli matematiikan professori Glasgow’n yliopistoon. William kävi yliopistoluennoilla kymmenvuotiaasta asti. Lukuvuonna 1838–1839 hän luki tähtitiedettä ja kemiaa. Seuraavana lukuvuonna hän luki luonnonfilosofiaa, nykyiseltä nimeltään fysiikkaa. Opetukseen kuului lämpöoppia, sähköä ja magnetismia. Vuonna 1841 hän siirtyi Cambridgen yliopistoon, suoritti tutkinnon erinomaisin arvosanoin ja pääsi Peterhousen collegen jäseneksi. Matematiikan luento-opetus oli Cambridgessa tuohon aikaan vanhakantaista Charles Babbagen ja kumppanien ponnisteluista huolimatta, mutta ohjaajansa William Hopkinsin johdolla Thomson tutustui ranskalaisten moderneihin ajatuksiin. Hän lähti tutkinnon suoritettuaan Pariisiin, missä Joseph Liouville rohkaisi häntä jatkamaan Michael Faradayn, Charles Augustin de Coulombin ja Siméon Denis Poissonin työtä sähköteorioiden parissa. Tutkiessaan ”sähkönesteen” ominaisuuksia Thomson kehitti uutta metodologiaa, jossa ongelman fysikaalinen osa erotettiin sen matemaattisesta luonteesta.
Kelvin työskenteli Glasgow’n yliopistossa vuodesta 1846 alkaen. Hän oli professori 1846–1899, dekaani 1901–1903 ja kansleri 1904–1907. Viidenkymmenenkolmen professorivuotensa aikana hän ehti opettaa noin 7 000 opiskelijaa, ja julkaista noin 600 tieteellistä artikkelia.
Kelvin teki tiivistä yhteistyötä George Gabriel Stokesin kanssa yli viidenkymmenen vuoden ajan, ja satoja heidän välisiään kirjeitä on julkaistu kokoelmana. Monissa kirjeissä käsitellään virtausopin ja lämpöopin samankaltaisuutta. Lämpöopin tutkimustensa pohjalta Thomson ehdotti absoluuttista lämpötila-asteikkoa vuonna 1848. Sen tarkka määritelmä kehittyi vasta paljon myöhemmin, kun energian säilyminen ymmärrettiin paremmin. 
Thomson tutki signaalien vaimenemista pitkillä lennätinjohtoreiteillä artikkelissaan "On the theory of the electric telegraph" (1855). Vuonna 1858 hän patentoi erittäin herkän lennätinvastaanottimen, jota käytettiin Atlantin poikki vedetyn lennätinkaapelin molemmissa päissä. Thomson aateloitiin vuonna 1866 Atlantin ylittävää kaapelia käsittelevästä työstään. Hän valitsi aatelisnimekseen Kelvin, joka tulee hänen laboratorionsa läheltä kulkeneesta Kelvin nimisestä joesta Glasgow’n yliopiston vieressä. Kelvin oli ensimmäinen, joka sai aatelisarvon tieteellisten saavutustensa takia.
Kelvin on haudattu Westminster Abbeyyn, ja hänellä on siellä muistoikkuna, jonka lahjoittivat Englannin ja Amerikan insinöörit.
Urbaani löytöretkeily

Urbaani löytöretkeily () tarkoittaa normaalisti näkymättömien, usein kaupungeissa sijaitsevien tilojen tutkimista.
Tutkimuskohteet.
Suosittuja tutkimuskohteita ovat muun muassa:
Eettiset säännöt.
Urbaanin löytöretkeilyn harrastajilla on tapana noudattaa tiettyjä eettisiä perussääntöjä, joissa kunnioitetaan itse käyntikohdetta, sen omistavaa tahoa sekä muita löytöretkeilijöitä, jotka mahdollisesti käyvät kohteessa myöhemmin. Säännöstön ajatuksena on jättää rakennukset samaan tilaan kuin missä ne olivat sinne tultaessa. Yleisesti käytetty UE-harrastajien motto on "ota vain valokuvia, jätä vain jalanjälkiä".
Urbaania löytöretkeilyä harrastavat ihmiset eivät tyypillisesti ole vandaaleita, graffitinmaalareita tai talonvaltaajia. Löytäessään hyvin säilyneitä kohteita urbaanit löytöretkeilijät eivät kerro niistä ihmisille, jos he eivät ole varmoja siitä, noudattavatko nämä heidän etiikkaansa. Harrastus ei kuitenkaan aina ole laillista. Hylätyissä rakennuksissa käyminen on laitonta, jos rakennuksen omistaja ei ole antanut lupaa vierailulle , vaikkakin monesti käymiselle on hiljainen hyväksyntä. 
Riskit.
Urbaaniin löytöretkeilyyn liittyy monesti myös riskejä, joiden olemassaolon harrastajat usein myös tiedostavat ja joita he pyrkivät välttämään. Merkittävimpiä ovat fyysiset loukkaantumiset, kuten putoamiset, joihin liittyvää riskiä pyritään hallitsemaan huolellisella harkinnalla sekä kunnollisella valaistuksella. Toisen ryhmän muodostavat erilaiset rakennustekniikassa käytetyt vaaralliset materiaalit, kuten asbesti, joilta voidaan suojautua käyttämällä oikeanlaisia hengityssuojaimia ja muita suojavarusteita.
Reijo Kallio (kansanedustaja)

Reijo Kalevi Kallio (s. 8. helmikuuta 1951 Kankaanpää) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011.
Kallio valmistui Turun yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1977. Hän työskenteli tutkijana Turun ja Porin lääninhallituksessa 1978–1979, Pöytyän kunnan suunnittelusihteerinä 1979 sekä Rauman maalaiskunnan suunnittelusihteerinä ja elinkeinoasiamiehenä 1979–1988. Vuosina 1988–1992 Kallio oli Rauman maalaiskunnan kunnanjohtaja ja 1993–1995 Rauman apulaiskaupunginjohtaja. Vuonna 1995 Kallio oli ensimmäistä kertaa eduskuntavaaleissa ehdokkaana ja hänet valittiin kansanedustajaksi. Kansanedustajana hän toimi neljän vaalikauden ajan vuodesta 1995 vuoteen 2011. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle.
Sotilasarvoltaan hän on majuri.
Kallio toimi vuosina 2001–2004 Satakuntaliiton hallituksen varapuheenjohtajana ja vuosina 2005-2021 puheenjohtajana.
Vuoden 2021 kunnallisvaaleissa Kallio valittiin Rauman kaupunginvaltuuston jäseneksi ja samana vuonna valtuuston ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. 
Syksyn 2022 kirkollisvaaleissa Kallio valittiin Rauman seurakunnan kirkkovaltuuston jäseneksi.
Tasavallan presidentti myönsi Kalliolle maakuntaneuvoksen arvonimen toukokuussa 2015.
Jyväskylän puoluekokouksessa 3.9.2023 Kalliolle myönnettiin SDP:n kunniajäsenyys.
Baltian kilpi

Baltian kilpi on peruskallio, joka peittää lähes koko Fennoskandian lukuun ottamatta Skandien länsipuolta ja Ruotsin eteläisintä kärkeä. Peruskallion vanhin osa on syntynyt maankuoren sulan kiviaineen eli magman hitaasti jähmettyessä. Näin syntyi Suomen kallioperän yleisin kiviaines, graniitti.
Fennoskandian kilpi on osa Fennosarmatian kratonia.
Kilpi paljastaa pääasiassa arkeeisia ​​ja proterotsooisia kiviä, mutta rajoitetusti myös fanerotsooisen aionin ikäisiä kiviä. Suuri osa Fennoskandian kilvestä muodostui Svekofennin orogeneesin (paleoproterotsooinen maailmankausi) aikana. Vastaavaa osaa maankuoresta, joka on vahvistunut orogenian aikana, kutsutaan Svekofenni-kompleksiksi. Alueen proterotsooisia muodostumia ovat myös Pohjois-Suomen liuskealueet, granuliittialue ja kerrosintruusiot. Fennoskandian ja Baltian alue on sijainnut aikojen kuluessa eri puolilla maailmaa.
Kilpi on monimuotoinen kivikoostumuksessaan. Erilaiset metamorfiset kivet ovat yleisiä, ja niitä leikkaavat lukuisat intruusiot.
Samanlaiset Fennoskandiassa esiintyvät kivet muodostavat myös Viron sedimenttien peittämän peruskallion.
Kuolan supersyvä porausreikä auttoi saamaan lisätietoa kilven rakenteesta.
Pirkko Peltomo

Pirkko Orvokki Peltomo (o.s. Lammi, s. 24. huhtikuuta 1948 Pori) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosiaalidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2007. 
Peltomo syntyi talonmies Eero Lammin ja keittiöapulainen Laura Paakin perheeseen. Hän valmistui ylioppilasmerkonomiksi Porin kauppaoppilaitoksesta vuonna 1969, ja työskenteli Porin kaupungin rahatoimiston toimistosihteerinä 1970–1995. Peltomo valittiin kansanedustajaksi vuoden 1995 eduskuntavaaleissa, ja uudelleen vuosina 1999 ja 2003. Hän oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen 1985–2008, ja toimi sen 1. varapuheenjohtajana 2005–2008. 
Peltomolle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 2009.
Inarijoki

&lt;mapframe latitude="68.5" longitude="25" zoom="5" height="270" width="270" text="Inarijoki"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q486437",
 "properties": {
 "stroke": "#0096FF",
 "stroke-width": 5, 
]
&lt;/mapframe&gt;
Inarijoki ( ja ) on Suomen ja Norjan rajajoki Lapissa Karigasniemestä etelään. Inarijoki alkaa Norjan Koutokeinosta, Ylä-Inarijoen kansallispuistosta (norjaksi Øvre Anárjohka nasjonalpark) useista latvahaaroista. Sieltä joki virtaa Suomen rajalle ja edelleen rajaa pitkin Karigasniemeen. Suomen puolella joki kulkee Inarin ja Utsjoen kuntien alueilla. Joki kuuluu Tenojoen vesistöalueeseen ja on yksi Tenojoen sivujoista. 
Asutus.
Inarijoki on erämainen rajajoki, jonka varrella asutus on hyvin harvaa. Varsinainen kylä jokivarressa on muutamia taloja käsittävä Angeli lähes 60 kilometriä jokivartta Karigasniemestä etelään. Angelin kohdalla Inarijoen varsi kuuluu valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Aluetta pidetään hyvänä esimerkkinä saamelaisesta vuotuismuuttojen perinteestä, jossa vuodenaikojen vaihtumisen myötä muutettiin esimerkiksi kesä- ja talviasumusten välillä. 
Inarijoen varteen on aikeena rakentaa uusi poroaita, joka estäisi porojen kulkemisen Suomen ja Norjan välisen rajan yli Angelin ja Palkasjoen (Bálggatjohka) välisellä osuudella.
Kalastus.
Inarijoki muodostaa yhdessä Kaarasjoen kanssa kuuluisan lohijoen Tenojoen. Tenon latvajokena Inarijoki saa enimmillään vain rippeitä siitä nousulohien paljoudesta, joka nousee kesällä Jäämerestä syntymäjokeensa Tenoon.
Inarijoen tiedetään olleen hyvä helmenpyyntijoki ennen jokihelmisimpukan uhanalaistumista.
Pakrac

Pakrac on kaupunki Požega-Slavonian piirikunnassa Kroatiassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 8 460 asukasta.
Historia.
Kaupunki tiedetään mainitun asiakirjoissa vuodesta 1237 lähtien. Vuonna 1991 siellä tapahtui Pakracin välikohtaus, kroaatti- ja serbipoliisin välinen aseellinen yhteenotto.
Kiveriö

Kiveriö on Lahden 5. kaupunginosa, joka sijaitsee kilometrin päässä kaupungin keskustasta koilliseen. Se sijaitsee pääosin Mustankallionmäen pohjoispuolella, osin sen päällä ja Kivistönmäellä. Vesitorni on tämän alueen korkeimmalla kohdalla. Naapurikaupunginosia ovat Möysä ja Paavola etelässä, Keski-Lahti ja Niemi lännessä, Kivimaa pohjoisessa ja Kytölä koillisessa. Kiveriön kaupunginosan väkiluku (2017) oli 4 363.
Kiveriö on muodostunut toisen maailmansodan jälkeen rakennetun rintamamiestaloalueen ympärille. Leimallista alueelle ovat suuret puutarhatontit. 1960-luvulla alueelle rakennettiin lamelli- ja pistekerrostaloja sekä uusia omakotitaloja. Kiveriön omakotiyhdistys perustettiin 1950-luvulla.
Kiveriön Juustilankatu 9:ssä sijainnut Asunto Oy Lahden Säästöhuippu oli rakenteilla ollut 9-kerroksinen kerrostalo, joka sortui harjakorkeudessa 12. huhtikuuta 1963. Turun Sanomat piti rakennussortumaa sotien jälkeisen ajan suurimpana. Kukaan ei loukkaantunut onnettomuudessa. Rakennussortuma oli suuri uutinen ja siitä tuli "pääsiäisnähtävyys", jota tuhannet eteläsuomalaiset kävivät katsomassa. Samalle paikalle alettiin pian sortumisen jälkeen rakentaa uutta samanlaista tornitaloa.
Peruskoulun yläaste ja lukio, aiemmin Kiveriön yhteiskoulu on lakkautettu, myös peruskoulun ala-aste lopetti toimintansa kosteusongelmien vuoksi. Lähimmät koulut sijaitsevat Kivimaalla. Kiveriön vuonna 1963 perustettu kirjasto on lopettanut . Kiveriön kirjastoon siirrettiin Suomen vanhin taidelainaamo Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjaston musiikkiosastolta vuonna 1981. Lahden keskustaan pääsee kallioon louhitun tunnelin läpi. 
Alueen aiempi nimi oli Sikosuo, mutta asukkaat halusivat vaihtaa nimen. Sikosuo viitannee alueen soisiin metsiin, joilla laidunnettiin karjaa ennen omakotialueen syntyä. Keskellä Kiveriötä on vieläkin lähde, jonka vesi virtaa Palolampeen. Palolammen viereisen niin sanotun ala-asteen metsän ulkoilureittien lomassa on soisia alueita vieläkin. Kyseinen metsä esitteleekin pienuudestaan huolimatta erilaisia metsätyyppejä.
Kiveriöstä on hyvät bussiyhteydet keskustaan. Linja 5 kulkee Kiveriönkatua ohi. Lassi kulkee tunnelin läpi kaupunginsairaalan kautta urheilukeskukseen.
Analyyttinen

Analyyttinen on laatusana, joka kuvaa erittelevästi, kohdetta osiinsa jaotellen toimivaa henkilöä tai järjestelmää. Merkitys juontuu antiikin kreikasta, missä sana analysis (ἀνάλυσις) koostuu osista "ana-" "ylös tai läpi" ja "lysis" "irrottaminen". 
Analyyttistä käytetään tarkentavana määreenä seuraavissa:
Armonkallio

Armonkallio on alue Tampereella Tampellan kaupunginosassa. Se sijaitsee nimensä mukaisesti kalliolla, joka jää kahtia haarautuvan rautatien väliin Naistenlahden, Tammelan ja Jussinkylän rajaamana. Mäen vanhimmat talot ovatkin 1900-luvun alusta, joskin leimallisin rakennuskanta on 1960-luvulta.
Tampereen kaupunginosajaossa Armonkallio muodostaa yhdessä Tampellan entisen teollisuusalueen kanssa kaupunginosan IX.
Historia.
Armonkallio sai alkunsa 1890, kun Kyttälän uuden asemakaavan toimeenpano ajoi alueen vanhat asukkaat kodeistaan; köyhälistöllä ei ollut varaa uusiin kallistuneisiin tontteihin. Raha-avustusten lisäksi kaupunki joutui kaavoittamaan Soukanlahden tuntuman kallioilta tonttimaata Kyttälän vanhoille asukkaille. Työn hoiti kaupunginarkkitehti Lambert Pettersson. Uudelle alueelle muuttajille luvattiin viisi ensimmäistä vuotta vuokratonta aikaa. Nämä "armon vuodet" antoivat kaupunginosalle sen nimen. Armonkallion palo vuonna 1898 tuhosi suuren osan sen rakennuksista. Yksi palosta selvinneitä taloja on yhä osoitteessa Pursikatu 4 sijaitseva hirsirakenteinen talo. Se siirrettiin Kyttälästä nykyiselle paikalleen vuonna 1884. Armonkallio rakennettiin nopeasti täyteen. Alueella oli jo vuonna 1900 yli 2000 asukasta. Sittemmin rakennuskanta uudistui hitaasti, ensimmäinen kerrostalo rakennettiin toisen maailmansodan alla keväällä 1938. 1900-luvun alkupuolen Armonkallio säilyi vahvasti työläiskaupunginosana, joka esimerkiksi kunnallistekniikaltaan ja muilta asumisolosuhteiltaan oli koko kaupungin keskiarvon alapuolella.
Synteettinen

Synteettinen on laatusana, jolla tarkoitetaan synteesillä syntynyttä tai synnytettyä asiaa. Synteettisellä voidaan tarkoittaa myös keinotekoisesti tuotettua, esimerkiksi synteettistä ääntä.
Synteettistä käytetään tarkentavana määreenä seuraavissa:
Udmurtian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

Udmurtian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Udmurtian ASNT) oli hallintoalue Venäjän federatiivisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa. Se käsitti nykyisen Udmurtian tasavallan alueen. 
Udmurtian ASNT muodostettiin 28. joulukuuta 1934 Udmurttien autonomisesta alueesta. Udmurtian ASNT:sta kehittyi 1930-luvulla ja toisen maailmansodan aikana merkittävä sotateollisuudenkeskus, jonka vuoksi siitä tuli suljettu alue. 
Neuvostoliiton hajotessa Udmurtian ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen ja muutti nimensä Udmurtian tasavallaksi 20. syyskuuta 1990, mutta allekirjoitti sittemmin Venäjän federaation perustamissopimuksen ja tuli näin sen osaksi.
Juha Tapaninen

Juha Kalervo Tapaninen (12. tammikuuta 1948 Anjala – 8. elokuuta 2013) oli suomalainen mainosmusiikkisäveltäjä sekä mainos- ja elokuvaohjaaja. Hänen ainoaksi pitkäksi elokuvakseen jäi "Iskelmäprinssi" (1991). Tapaninen sävelsi paljon mainosmusiikkia, ja moni alun perin mainoselokuvaan tehdyistä lauluista nousi myös levymyyntihiteiksi. Vuonna 1992 hän sai Jussi-palkinnon musiikistaan "Iskelmäprinssi"-elokuvaan.
Juha Tapaninen oli yksi kolmesta Story Filmi Oy:n perustajasta 1978 ja myöhemmin sen ainoa omistaja, mutta jäi sairautensa takia yrityksestään eläkkeelle. 
Mainoselokuvistaan saamiensa monien palkintojen lisäksi Tapaninen sai 1992 Mainonnan monitaho -tunnustuksen. Tapanisen käsikirjoittama ja ohjaama puolituntinen viihdedokumentti neuvostovirolaisesta tanssiorkesterista Modern Fox sai kunniamaininnan Kultainen ruusu -televisioviihdekilpailussa Sveitsin Montreux’ssä toukokuussa 1989.
Synteesi

Synteesi (kreikan kielestä "syn" ’summa’ ja "thesis" ’asema’) ymmärretään yleensä kahden tai useamman jo olemassa olevan asian yhdistämiseksi, josta muodostuu uusi asia. Erityisesti tarkoitetaan yhdistämistä, jossa yhdistetyistä asioista tulee enemmän kuin vain osiensa summa (emergenssi).
Lisäksi synteesillä voidaan tarkoittaa jonkin asian tuottamista keinotekoisesti, esimerkiksi äänen tuottaminen syntetisaattorilla.
Synteesi filosofiassa.
Synteesillä voidaan viitata sekä fyysisiin että ideologisiin asioihin. Väittelyssä synteesillä tarkoitetaan teesin ja antiteesin yhteen sovittamista. Synteesillä on keskeinen osa modernissa filosofiassa. Erityisesti emergenssin tutkimuksessa synteesi on välttämätön. Synteesiä pidetään holistisen teorian elementtinä ja reduktionismin analyysin vastakohtana.
Desarguesin lause

Desarguesin lause on projektiivisen geometrian lause, joka käsittelee kahden kolmion suhdetta toisiinsa. Kolmioiden vastinpisteitä yhdistävät suorat kohtaavat toisensa samassa pisteessä, jos ja vain jos niiden sivujen jatkeet kohtaavat toisensa samalla suoralla. 
Oletetaan, että kolmiot PQR ja P'Q'R' sijaitsevat siten, että suorat PP', QQ' ja RR' leikkaavat samassa pisteessä O ja että suorat PR ja P'R' leikkaavat pisteessä E, suorat PQ ja P'Q' pisteessä F ja suorat QR ja Q'R' leikkaavat pisteessä D. Tällöin E, F ja D ovat samalla suoralla.
Todistus: Sovelletaan Menelaoksen lausetta ensiksi kolmioon OQR ja suoraan DR'Q', sitten kolmioon ORP ja suoraan EP'R' ja lopuksi kolmioon OPQ ja suoraan FQ'P'. Tällöin kukin lausekkeista QD/RD RR'/OR' OQ'/QQ', RE/PE PP'/OP' OR'/RR' ja PF/QF QQ'/OQ' OP'/PP' on arvoltaan 1 samoin kuin näiden tulo, joka on QD/RD RE/PE PF/QF. Tämä on Menelaoksen lause sovellettuna kolmioon PQR, joten D, E ja F ovat samalla suoralla.
Balsami

Balsami tai palsami () on lääkeainein höystettyä voidetta, jota hierotaan iholle parantamistarkoituksessa. Balsameilla rentoutetaan lihaksia, lievitetään kipuja ja jäykkyyttä. Balsamiin sisältyy yleensä nopeasti haihtuvaa liuotinta kuten alkoholia tai asetonia, ja ärsytystä lievittäviä aromaattisia kemikaaleja kuten bentoiinia, resiiniä tai kapsaisiinia. 
Eräitä balsameita on käytetty myös palsamointiin.
Perinteinen kiinalainen lääketiede käyttää paljon balsameita, kuuluisimpana tiikeribalsami ja käärmebalsami eli kärmesalva.
Palsami on eräiden hartsien tai niiden läheissukuisten aineiden liuoksia haihtuvissa öljyissä. Palsamia saadaan muutamien puiden rungoista, kuorista tai hedelmistä. Tärkeimpiä palsameja ovat tärpätti-, kopaiva-, kanada-, peru-, tolupalsami ja storaksi.
Mariner 6 ja 7

Mariner 6 ja 7 olivat amerikkalaisia avaruusluotaimia, jotka laukaistiin kevättalvella 1969 kohti Marsia. Tarkoitus oli ottaa Marsista lähikuvia. Mariner 6 kuvasi enemmän päiväntasaajan seutua, Mariner 7 napa-aluetta. Luotaimet ottivat sekä kaukokuvia että lähikuvia Marsista. Mariner 7:n akku oli vuotanut avaruuteen, mutta se toimi kohtalaisen hyvin aurinkopaneelien tuottamalla sähköllä.
Mariner 6-7.
Mariner 6 ja 7 painoivat kukin 412 kg.
Mariner 6 laukaistiin 24. helmikuuta 1969, Mariner 7 27. maaliskuuta 1969. Luotaimet lensivät Marsin päiväntasaajan ja eteläisen napa-alueen yli analysoiden planeetan ilmakehää ja pintaa sensoreillaan ja lähettäen Maahan 198 kuvaa Marsista. Niiden ottamat kuvat kattoivat noin 20% planeetan pinnasta osoittaen Marsin kanavat pelkäksi optiseksi harhaksi.
Lähimmillään Marsia luotaimet olivat 5. elokuuta 1969, 3430 kilometrin etäisyydellä.
Toimintakyvyttömät luotaimet kiertävät edelleen Aurinkoa.
Andreas Alariesto

Andreas Artturi Alariesto (11. joulukuuta 1900 Riesto, Sodankylä – 29. marraskuuta 1989 Sodankylä) oli naivistinen taiteilija Sompiosta, Lapista. Lapin maisemat, kertomukset ja perinteet elävät voimakkaina hänen maalauksissaan. Alarieston tuotantoon kuuluvat myös erilaiset pienoismallit, niihin liittyvät veistokset sekä valokuvaus.
Tukkimiehenä, kalastajana ja talonmiehenä toiminut Andreas Alariesto oli itseoppinut taiteilija. Hän ei ollut saanut lainkaan taideopetusta. Alariestosta tuli kuuluisa 1970-luvulla, kun naivismi oli muutenkin muodissa. Hänen oma motivaationsa maalaamiseen oli kuitenkin perinteen tallettamisessa. Alariestolle ominainen naivistinen tyyli oli alkanut saada enemmän tilaa 1950-luvulta lähtien.
Ensimmäisen virallisen näyttelyn Alariesto järjesti 1976 Helsingissä ja Rovaniemellä, jolloin hänellä oli ikää jo 75 vuotta. Vasta tämän jälkeen hän alkoi saada julkisuutta taiteilijana, vaikka hän oli saanut innoituksen taiteen tekemiseen jo nuoruudessa.
Museo-galleria.
Sodankylään on perustettu pysyvä Andreas Alarieston näyttely, joka on sijoitettu Sodankylän kunnantalona alkujaan toimineeseen galleriaan. Näyttelyä on ylläpitänyt Sodankylän kunta yhdessä Riikka ja Andreas Alarieston Lapinkuvat -säätiön kanssa. Säätiön tehtävänä onkin huolehtia Alarieston taidekokoelmasta. Lisäksi säätiön tarkoituksena on vaalia Lapin ja vanhan Sompion omaleimaista kulttuuriperintöä.
Vuonna 2020 Riikka ja Andreas Alarieston Lapin kuva -säätiö sulautui Kauko Sorjosen säätiön kanssa, joka jatkaa museon toimintaa.
Grako on kustantanut noin sata erilaista postikorttia Alarieston töistä.
Verinahka

Runsasverisuoninen verinahka eli korium eli dermis sijaitsee orvaskeden alla ihossa. Verinahka on pääasiassa sidekudosta, jossa on runsaasti kollageenisyitä ja kimmosäikeitä. Verinahka kollageenisyineen antaa koko iholle mekaanista kestävyyttä, jota orvaskedellä (epidermis) ei juurikaan ole. 
Verinahka eli dermis muodostuu kahdesta kerroksesta nystykerroksesta ja verkkokerroksesta. Verinahan tärkeimmät tehtävät ovat ihon mekaaninen tukeminen ja pinnallisen ihon ravitseminen. 
Koriumin verisuonista siirtyy ravintoaineita diffuusion välityksellä verisuonettomaan epidermiin ja samalla poistuu kuona-aineita koriumiin.
Ihon aistien reseptorit, hermopäätteet, sijaitsevat verinahassa.
Verinahassa sijaitsevat myös hikirauhaset, talirauhaset ja karvatupet.
NEAR Shoemaker

Near Earth Asteroid Rendezvous – Shoemaker (NEAR Shoemaker) on avaruusluotain, joka tutki lähellä Maata kiertävää asteroidi Erosta lähietäisyydeltä yli vuoden ajan. Avaruusluotain lähetettiin matkaan Delta II -raketilla 17. helmikuuta 1996 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17B:stä, Floridasta. Se nimettiin uudestaan asteroideja tutkineen Eugene Shoemakerin kunniaksi sen saapuessa maan kiertoradalle.
Matka ja kiertoradalle asettuminen.
Luotain oli suuren osan matkasta ”"horrostilassa"” joka päättyi muutamia päiviä ennen kun luotain saapui Mathilden luokse. Se lensi sen ohitse 27. kesäkuuta 1997 1 200 kilometrin etäisyydeltä. Maan vetovoimaa käytettiin 23. tammikuuta 1998 korjaamaan luotaimen kiertorataa samanlaiseksi kuin Eroksen. Joulukuussa 1998 – helmikuussa 1999 luotain ohjattiin 321 × 366 kilometrin kiertoradalle Eroksesta. Kiertorataa alennettiin tämän jälkeen vähitellen, ja 12. helmikuuta 2001 NEAR teki hitaan ja kontrolloidun laskeutumisen Eroksen pinnalle. Luotain selviytyi laskeutumisesta vaurioitta, ja mittaustuloksia saatiin vielä asteroidin pinnalta 28. helmikuuta 2001 saakka, jolloin laitteet suljettiin. Yritys ottaa yhteyttä siihen myöhemmin 10. joulukuuta 2002 ei onnistunut.
Tutkimus.
Tärkeimmät tieteelliset tavoitteet olivat tutkia Eroksen kokoa, koostumusta, mineralogiaa, morfologiaa, massan sisäistä jakautumista ja magneettikenttää. Lisäksi tutkittiin regoliitin ominaisuuksia, aurinkotuulen vaikutuksia ja asteroidin pyörimistä. Tutkimusia varten luotain oli varustettu röntgen-/gammasäde-spektrometrillä, lähi-infrapuna-kuvantamisspektrografilla, kameralla, jossa oli CCD kuvantunnistin, laseretäisyysmittarilla ja magnetometrillä.
PowerArchiver

PowerArchiver on "ConexWare Inc.:n" valmistama Microsoft Windows -käyttöjärjestelmällä varustetussa tietokoneessa toimiva kaupallinen pakkausohjelma. Se tukee useita pakkaustyyppejä, mukaan lukien 7z, ZIP, CAB, LHA, TAR, RAR, ARJ, ACE, GZ ja BZIP2. Lisäksi se pystyy lukemaan levyimagetyyppejä ISO, BIN, IMG ja NRG. Siitä on saatavilla sekä kaupallinen versio että ilmainen kokeiluversio.
PowerArchiver julkaistiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1999. Shareware-versio (kokeiluversio) julkaistiin kesäkuussa 2001. "PowerArchiver 2009", versio 11.0 Beta 3 julkaistiin 6. elokuuta 2008
PowerArchiver on käännetty 20 kielelle, myös suomeksi. Tekijöiden mukaan PowerArchiveriin tehtiin ensimmäisenä monia pakkausohjelmien perustoimintoja kuten liittymälaajennukset, varmuuskopiointi, pakettimuunnin ja FTP-siirto.
Kruunukorkki

Kruunukorkki on metallinen pullonsulkija, jonka amerikkalainen keksijä William Painter patentoi vuonna 1892.
Historia.
Hiilidioksidipitoiset juomat olivat suosittuja jo 1880-luvulla, mutta hiilidioksidia sisältävien pullojen tiivis sulkeminen oli ongelmallista. Useimmat tuon ajan pullonsulkijoista olivat epäluotettavia ja vuotavia. Useimmat pullonsulkijoista myös pilasivat juoman joutuessaan kosketukseen juoman kanssa. William Painter kehitti pullonsulkijaongelman ratkaisuksi kruunukorkin vuonna 1891 ja sai sille vuotta myöhemmin patentin nro 468,258. Painterin kruunukorkki oli yksinkertainen, taloudellinen, kertakäyttöinen ja edullinen valmistaa. Tiiviste oli alun perin tehty korkista, jonka päällä käytettiin usein paperitiivistettä estämään juoman ja metallikorkin kosketus keskenään.
Kruunukorkin nykyinen rakenne on samanlainen, ainoastaan korkin hampaiden määrä on vähentynyt 24:stä 21:een. Tiivisteenä käytetyn korkkitiivisteen korvasi muovista tehty tiiviste vuonna 1968. Suomessa korkkitiivisteestä siirryttiin muovitiivisteisiin 1970-luvun alussa. Kruunukorkkien metalli on joko käytetään galvanoitua tai maalattua rautapeltiä. Korkkeihin voidaan tehdä erilaisia painatuksia.
Kruunukorkit ovat myös suosittuja keräilykohteita.
Kruunukorkki Suomessa.
Kruunukorkki saapui Suomeen 1930-luvulla, mutta vasta vuoden 1977 alusta lähtien se on ollut markkinajohtajana olut- ja virvoitusjuomapulloissa. Tuolloin kotimaiset panimot tekivät yhteisen päätöksen kruunukorkkiin siirtymisestä.
Suomen ja myös Pohjoismaiden ainoa kruunukorkkeja valmistava tehdas on Hämeenlinnassa toimiva Finn-Korkki. Yhtiö valmisti aiemmin kotimaan juomateollisuudelle korkit, mutta yhtiöiden siirtyessä ulkomaiseen omistukseen ne ovat alkaneet tuomaan korkkeja ulkomailta. Finn-Korkki tekee korkkeja enää Olville ja pienpanimoille muun tuotannon mennessä ulkomaille. Yhtiön tuotannosta menee ulkomaille noin 95 prosenttia, 40–50 maahan joista suurin osa on Euroopassa. Toinen suomalainen valmistaja G. W. Sohlberg lopetti korkkituotantonsa vuonna 1996.
Volgan saksalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

Volgan saksalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Volgan saksalaisten ASNT) oli hallintoalue Neuvostoliittoon kuuluneessa Venäjän federatiivisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa. Se sijaitsi Etelä-Venäjällä Volgan alajuoksun molemmin puolin ja rajoittui kaakossa Kazahstanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan.
Tausta ja perustaminen.
Volgan saksalaiset olivat suuri väestöryhmä Volgan alajuoksulla. Saksalaisasutus alkoi 1764–1767 Katariina II:n hallitessa Venäjän keisarikuntaa. Toinen suuri saksalaisten muutto sijoittui vuosiin 1853–1874. Vuonna 1897 saksalaisia oli Venäjän keisarikunnassa noin 1,8 miljoonaa, joista 400 000 Saratovin ja Samaran kuvernementeissa.
Neuvostoliitossa heille muodostettiin oma autonominen sosialistinen neuvostasavalta 6. tammikuuta 1924 osista Saratovin ja Samaran kuvernementteja.
Väestö ja hallinto.
Vuoden 1936 väestönlaskennan mukaan 66,4 % tasavallan väestöstä (379 600) oli saksalaisia kun taas venäläisiä oli 20,4 %.
Pääkaupungissa Engelsissä toimi saksankielinen yliopisto.
Vuoteen 1941 mennessä ASNT oli jaettu hallinnollisesti 22 kantoniin ja Engelsin kaupunkiin.
Toinen maailmansota ja tasavallan lakkauttaminen.
Toisen maailmansodan sytyttyä neuvostohallitus julisti kaikki saksalaiset valtionvihollisiksi. Saksalaiset karkotettiin Keski-Aasiaan 28. elokuuta 1941, ja ASNT lakkautettiin. 
Volgan saksalaisten ASNT:n alue jaettiin Saratovin ja Volgogradin alueiden kesken. Sodan jälkeen saksalaiset joutuivat vielä allekirjoittamaan sopimuksen, jonka mukaan he eivät ikinä palaisi Volgan alueelle.
Karakalpakian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

Karakalpakian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Karakalpakian ASNT) oli Neuvostoliiton hallintoyksikkö, joka käsitti nykyisen Karakalpakian autonomisen tasavallan. 
Karakalpakian ASNT muodostettiin 20. maaliskuuta 1932 Karakalpakkien autonomisesta alueesta. Vuosina 1932–1936 se kuului Venäjän federatiiviseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Vuonna 1936 se siirrettiin Uzbekistanin sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuuluvaksi.
Nodefic

Nodefic ("The Norwegian Defence International Centre – Forsvarets Kompetansesenter for Internasjonal Virksomhet", Fokiv – Nodefic) on Norjan puolustusvoimien kansainvälinen keskus (Forsvarets kompetansesenter for internasjonal virksomhet), joka osallistuu yhteispohjoismaiseen rauhanturvaajien koulutukseen (Nordcaps). Keskus sijaitsee Oslon keskustassa Akershusin linnan alueella.
David di Tommaso

David di Tommaso (6. lokakuuta 1979 Échirolles, Ranska – 29. marraskuuta 2005 De Meern, Alankomaat) oli ranskalainen jalkapalloilija. Di Tommaso pelasi puolustajan paikalla.
Ura.
David di Tommaso aloitti ammattilaisuransa Ranskan pääsarjassa kaudella 1998–1999 AS Monacon riveissä. Di Tommaso sai Monacossa peliaikaa harvakseltaan; kolmen kauden aikana hänelle kertyi yhteensä 14 liigaottelua. Hän voitti kuitenkin Ranskan mestaruuden kaudella 1999–2000 ja pääsi pelaamaan AS Monacon kanssa Mestarien liigaa kaudella 2000–2001.
Di Tommaso siirtyi kesken kauden 2000–2001 Ranskan pääsarjajoukkue CS Sedan Ardennes'iin, jossa hän sai enemmän peliaikaa. Hän pelasi Sedanissa neljän kauden ajan, joista kolme kautta Ligue 1:ssä ja viimeinen Ligue 2:ssa eli Ranskan toiseksi ylimmällä sarjatasolla. Ainoan maalinsa Ligue 1:ssä hän teki lokakuussa 2002 Bordeaux'ta vastaan.
Kaudeksi 2004–2005 di Tommaso siirtyi Alankomaiden pääsarjaan (Eredivisie) FC Utrechtin joukkueeseen. Samalla kaudella hän pelasi myös UEFA Cupissa. Hän pelasi Eredivisiessä kahdella kaudella 44 ottelua ja teki yhden maalin elokuussa 2005 AZ Alkmaaria vastaan. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa Eredivisie-otteluissa ennen kuolemaansa.
David di Tommaso kuoli 26 vuoden ikäisenä kotonaan sydämen petettyä hänen nukkuessaan.
Suosittu pelaaja.
David di Tommaso valloitti heti ensimmäisellä kaudellaan Eredivisiessä utrechtilaisten sydämet. Fanit valitsivat hänet kauden 2004–2005 päätteeksi joukkueen parhaaksi pelaajaksi. FC Utrecht kunnioitti di Tommason muistoa "jäädyttämällä" hänen pelipaitansa (numero 4).
Saavutukset.
Yksi Ranskan mestaruus (1999–2000)
Sotilasvirkamies

Sotilasvirkamies on Suomessa palvelusarvo, joka rinnastetaan ensimmäisessä luokassa ylikersanttiin, toisessa luokassa luutnanttiin ja kolmannessa luokassa yliluutnanttiin.
Palvelusarvoja käytetään silloin kun henkilön sotilasarvo ei vastaa hänen tehtäväänsä.
Sodan aikana esimerkiksi VR Yhtymä Oy:n henkilökunnasta ne, jotka vastaisivat sotilaallisten kuljetusten järjestämisestä, kuuluisivat sotilasorganisaatioon, mutta ne, joilla ei olisi sotilaskoulutusta tai tehtävään liittyvää sotilasarvoa, nimitettäisiin sotilasvirkamiehiksi. 
Samoin ne lääkärit, jotka eivät olisi käyneet lääkintä-RUK:ta, mutta vastaisivat lääkintätoiminnan johtamisesta, nimitettäisiin sotilasvirkamiehiksi. 
Rauhan aikana sotilasvirkamiehiä nimitetään lähinnä kriisinhallintajoukkoihin tai erikoisupseerin virkoihin, jos nimitettävällä ei ole soveltuvaa reserviupseerikoulutusta.
Sotilasvirkamiehen arvoluokka määräytyy hänen siviilikoulutuksensa ja palvelussuhteensa perusteella. 
Sotilasvirkamies, jolla on ylempi korkeakoulututkinto, nimitetään kolmanteen luokkaan. Alemman korkeakoulututkinnon tai ammattikorkeakoulututkinnon suorittanut sotilasvirkamies nimitetään toiseen luokkaan. Ensimmäiseen luokkaan kuuluvat muut sotilasvirkamiehet. 
Lisäksi ensimmäiseen luokkaan kuuluvat suorittamastaan tutkinnosta riippumatta kaikki ne sotilasvirkamiehet, jotka eivät ole työ- tai virkasuhteessa vaan toimivat tehtävässä vapaaehtoisesti tai ase- tai työvelvollisina.
Sotilasalivirkamies.
Aikaisemmin Suomen puolustusvoimissa oli käytössä palvelusarvona erikseen myös sotilasalivirkamies. Toisen maailmansodan aikana suurella osalla muiden muassa vakinaisista lentokonemekaanikoista oli palvelusarvona sotilasalivirkamies.
WinRAR

WinRAR on RARLABin valmistama Windows-käyttöjärjestelmällä varustetussa tietokoneessa toimiva purku- ja pakkausohjelma. WinRARia kehitti alun perin Jevgeni Rošal.
Ominaisuudet.
WinRAR on käännetty useille eri kielille, myös suomeksi. Ohjelmasta on saatavilla kaupallinen versio ja ilmainen kokeiluversio. Ilmainen versio toimii kuten kaupallinenkin, paitsi päästä näkyvää ilmoitusta lisenssin loppumisesta. Tämä ei kuitenkaan lopeta ohjelman toimintaa.
RAR on pakkausohjelman versio, joka on julkistettu seuraaville alustoille: Pocket PC, Linux, macOS, DOS, OS/2 ja FreeBSD.
Pedra Branca

Pedra Branca on saari, joka sijaitsee Singaporensalmen Etelä-Kiinan meren puoleisessa päässä. Pedra Branca on kivistä muodostunut saari ja se on alhaisimman vuoroveden aikaan pisimmillään 137 metriä pitkä. Sen pinta-ala on 2 000 m². Pedra Branca tarkoittaa valkoista kiveä portugalin kielellä; saari tunnetaan myös malaijin kielisellä nimellä Pulau Batu Putih.
Pedra Brancasta tehtiin muistiinpanoja jo 1583 kun hollantilainen matkailija Johann van Linschoten kirjoitti sen olevan "missä Kiinaan menevät ja sieltä tulevat laivat joutuvat suureen vaaraan, ja jotkut jäävät sen päälle". Kivet ovat saaneet nimensä lintujen ulosteista, jotka ovat kovettuneet niiden päälle vuosikausien aikana.
Vuosien 1824 ja 1851 välillä ainakin 25 suurta alusta joutui onnettomuuteen kivillä. Vuonna 1851 paikalle rakennettiin Horsburghin majakka. Majakka nimettiin skottilaisen merikartoittaja James Horsburghin mukaan, joka kartoitti seutua East India Company -yritykselle. Ongelmia on ollut jopa viime vuosina, vuodesta 2000 vuoteen 2004 raportoitiin kaksi törmäystä.
Alueellinen erimielisyys.
Saaren omistuksesta kiistellään Singaporen ja Malesian välillä. Ennen vuotta 1979 Malesia ei ollut koskaan esittänyt alueellisia vaateita saaren suhteen. Vuonna 1979 Malesia alkoi sijoittaa Pedra Brancan sen virallisiin karttoihin. Singapore on kumminkin 1840-luvulta asti ylläpitänyt Horsburghin majakkaa ja muita laitteita saarella tehdäkseen merenkulun turvallisemmaksi.
Kansainvälinen tuomioistuin määritteli vuonna 2008 saaren kuuluvan Singaporelle.
Howard Shore

Howard Leslie Shore (s. 18. lokakuuta 1946 Toronto) on kanadalainen elokuvasäveltäjä.
Uran alkuvaiheet.
Shore syntyi juutalaiseen perheeseen Torontossa Kanadassa ja opiskeli musiikkia Berkleen musiikkicollegessa Bostonissa Yhdysvalloissa. Vuodesta 1969 vuoteen 1972 hän esiintyi Lighthouse-orkesterissa. Vuosina 1975–1980 hän oli televisioshow "Saturday Night Liven" musiikillinen ohjaaja. Samoihin aikoihin hän esiintyi useissa musikaalisissa hupailuissa mukaan lukien All-Nurse Band ja pukeutui mehiläistenhoitajaksi John Belushi/Dan Aykroyd -esitykseen Slim Harpon klassikosta ”I’m a King Bee”. Hän myös ehdotti Aykroydille ja Belushille nimen The Blues Brothersiin.
Vuonna 1979 ilmestyneestä "The Brood" -elokuvasta lähtien Shore on säveltänyt musiikin kaikkiin David Cronenbergin elokuviin lukuun ottamatta elokuvaa "" (1983).
Menestyneeksi säveltäjäksi.
Shore on noussut yhdeksi aikansa menestyneimmistä ja monipuolisimmista elokuvasäveltäjistä. Hänen musiikkinsa on yleensä elokuvan mukainen eikä hänellä ole tiettyjä maneereja, joita käyttäisi elokuvasta toiseen vähän muunnellen, kuten monella muulla menestyneellä säveltäjällä. Ja tämä on toistaiseksi ollut hänen vahvuutensa säveltäjänä.
Taru sormusten herrasta.
Peter Jacksonin ohjaaman ja J. R. R. Tolkienin kirjaan perustuvan "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian ensimmäisen osan ' ilmestyttyä vuonna 2001 myös Shore sai osansa sen tuomasta julkisuudesta sekä Oscar-palkinnon parhaasta elokuvamusiikista. Vuonna 2002 ilmestyi trilogian toinen osa '. Vuonna 2003 julkaistusta "" Shore sai vielä toisen Oscar-palkinnon parhaasta musiikista. Lisäksi hän sai Oscarin yhdessä Fran Walshin ja Annie Lennoxin kanssa "Kuninkaan paluuseen" tehdystä laulusta ”Into the West”. Hän sävelsi lisäksi uutta musiikkia kunkin osan pidennettyihin versioihin.
Vuodesta 2004 lähtien Shore kiersi ympäri maailmaa johtaen paikallisia orkestereita esittäen hänen elokuvien musiikista sovittamaansa sinfoniaa nimeltään "The Lord of the Rings: Symphony In Six Movements" eli ”Taru sormusten herrasta: Sinfonia kuudessa osassa”. Kutakin elokuvan osaa vastaa kaksi sinfonian osaa (Tolkienin teos koostuu kuudesta kirjasta, mutta julkaistiin kolmessa osassa). Toisen ja kolmannen osan välissä on väliaika. Konsertteihin sisältyy myös heijastettuja kuvia, jotka yhdistävät soitettavan musiikin elokuvan kohtauksiin. Muihin töihin keskittyäkseen Shore on antanut myös muiden johtaa konsertteja, kuten Markus Huberin, Alexander Mickelthwaten ja John Maucerin.
Shore sai Golden Globe palkinnot sormusten herra-trilogian toisesta ja kolmannesta osasta sekä vuonna 2005 "Lentäjä (The Aviator)"-elokuvasta. Hän oli ehdokkaana trilogian ensimmäisestä osasta, sekä elokuvista "Eastern Promises" 2008 ja "Hugo" 2012. 
King Kong.
Shoren oli tarkoitus jatkaa yhteistyötä Jacksonin kanssa myös vuoden 2005 elokuvassa "King Kong", mutta heidän välillään ilmenneiden taiteellisten erimielisyyksien vuoksi hänen tilalleen tuli James Newton Howard. Elokuvan musiikista suurin osa oli jo nauhoitettu.
Suden hetki

Suden hetki tarkoittaa aikaa varhain aamuyöllä noin kello 3.00–5.00, jolloin ihmisen ajatellaan olevan heikoimmillaan. Jo muinaiset roomalaiset arvelivat, että suden hetkellä useampi ihminen kuolee sairauteen tai vanhuuteen kuin muina aikoina vuorokaudesta. He olivat myös sitä mieltä, että suden hetkellä unet ovat voimakkaimpia. Tyypillistä vuorokausirytmiä noudattavalla henkilöllä suden hetki ajoittuu vilkeuneen, jolloin alitajunta on voimakkaimmillaan. Suden hetkeä on pidetty myös paranormaalina ja siihen liittyy taikauskoisuutta. Suden hetkellä myös pelättyjen susien on arveltu saalistavan.
Kansanperinne kertoo, että suden hetkellä ihminen helposti torkahtaa, esimerkiksi nuotiolla, jolloin susi pääsee hyökkäämään. 
Nykyisin sanotaan kansanomaisesti, että suden hetkellä nukkuvan ihmisen elimistö alkaa valmistautua uuteen päivään, ja vanha ihminen kuolee, jos hän ei enää jaksa aloittaa uutta päivää. Suden hetkellä normaalin päivärytmin mukaan nukkuvalla on uni syvintä ja elintoiminnot hitaimpia. Suden hetkellä ihmisen ruumiinlämpö lähtee nousuun ensin laskettuaan.
Myös yön kylmyys voi olla sairaille ja vanhoille vahingollista suden hetkellä. Suomessa keskikesällä suden hetki on vuorokauden kylmin hetki, sillä se osuu aikaan juuri ennen aamun sarastusta.
Harald Harmaaturkki

Harald Harmaaturkki tai Harald II Eiriksson (, ja ) ; (935–970) oli Norjan kuningas vuosina 961–970. 
Hän oli Eerik Verikirveen ja Gunnhild Gormsdotterin poika, ja siten Harald Kaunotukan pojanpoika.
Isänsä kuoleman jälkeen Harald liittoutui veljineen tanskalaisten kanssa kuningas Haakon Hyvää vastaan. He saivat tukea enoltaan, Tanskan kuninkaalta Harald Sinihampaalta. Haraldista ja hänen veljistään tuli kuninkaita Haakonin kuoltua Fitjen taistelussa vuonna 961. Heidän valtansa rajoittui kuitenkin vain Länsi-Norjaan. Harald oli veljeksistä vanhimpana voimakkain ja vaikutusvaltaisin. Hän pyrki vahvistamaan asemiaan murhauttamalla paikalliset mahtimiehet Sigurd Haakonssonin, Tryggve Olafssonin ja Gudrød Bjørnssonin. Harald teki myös viikinkiretken Bjarmalandiin, josta hän sai suuren turkissaaliin. Lisänimi "Harmaaturkki" lienee peräisin tältä retkeltä.
Haraldin ankara hallinto ja pakanallisten jumalten julkisen palvonnan kielto tekivät hänestä epäsuositun. Tanskassa maanpaossa ollut Sigurd Haakonssonin poika Haakon Sigurdinpoika ja Harald Sinihammas saivat houkuteltua Harald Harmaaturkin Tanskaan. Siellä Haakon Sigurdinpojan joukot surmasivat Haraldin taistelussa vuonna 970.
Arpa

Arpa on satunnaisen tuloksen aikaansaamiseen eli arvontaan käytetty väline. Arvat joko jaetaan satunnaisesti osanottajien kesken, tai sitten arpa itse antaa satunnaistuloksen. Raaputusarvoissa satunnainen arvan voitto paljastuu raaputtamalla kuvioita tai lukuja esiin. Nettiarvoissa tietokone arpoo voittoja simuloiden raaputusarpoja, tai tietokonepelien tapaan.
Suomen lainsäädännössä arpajaisista säädetään arpajaislaissa, valtioneuvoston asetuksessa arpajaisista, rikoslaissa, arpajaisverolaissa sekä rahankeräyslaissa. 
Historia.
Vanhastaan suomalaisten ja kielisukulaisten arpa on ollut ennustajan työkalu, esimerkiksi luuesine, joka heitettiin tärisevälle noitarummun eli kannuksen kalvolle. Arvan liikkeet ja lopullinen sijoittuminen rumpukalvolla kertoivat tietäjälle tulevaisuudesta tai henkien mielipiteistä. Suomalaisilta ei ole jäänyt tietoja rummuista, mutta arpoja arvellaan käytetyn vastaavassa merkityksessä ennustukseen. Romanit ja aikaisemmin ilmeisesti muutkin, ovat ennustaneet myös arpakuutioilla.
Arpakuutio.
Arpakuutio eli noppa on lähinnä seurapelien ja rahapelien väline, jota pyörittämällä voidaan arpoa luku tai kuvio.
Aquifoliales

Aquifoliales on varsinaiskaksisirkkaisiin, Rosopsida, kuuluvan Euastridae II -ryhmän lahko. Sen tunnetuimmat edustajat ovat orjanlaakerit ("Ilex").
Lahkoon kuuluu pääasiassa puuvartisia kasveja. Niiden lehdet ovat enintään pienikorvakkeisia, hammas- tai ehytlaitaisia ja sijaitsevat kierteisesti tai kahdessa rivissä. Heimoissa Phyllonomaceae ja marjalapakasvit (Helwingiaceae) kukintoperä on kasvanut yhteen lehtiruodin ja keskisuonen kanssa, joten kukinto näyttää sijaitsevan keskellä lehteä. Hedelmä on luumarja.
Heimot.
Lahkossa on viisi heimoa.
Huokausten silta

&lt;mapframe width="250" height="250" latitude="45.43406" longitude="12.34086" zoom="13" text="Huokausten silta"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q52517",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geopoint",
 "ids": "Q52517",
 "properties": 
 "marker-symbol": "bridge", 
 "marker-color": "ff0000", 
 "marker-size": "small",
&lt;/mapframe&gt;
Huokausten silta () on Venetsiassa sijaitseva silta, joka yhdistää tutkintotuomareiden toimitilat ja Dogen palatsin sellit uuteen vankilaan. Silta rakennettiin vuonna 1602. Sen romanttinen nimi viittaa huokauksiin, joita tuomitut päästivät nähdessään vapauden viimeistä kertaa. Kivisillalla kulkee vierekkäin kaksi erillistä käytävää, joiden tarkoitus on ilmeisesti ollut estää kuulusteluihin matkalla olevia vankeja tapaamasta sieltä tulevia vankeja.
Warner Bros.

Warner Bros. Entertainment Inc (Warner Bros., Warner Bros. Pictures) on Warner Bros. Discoveryn omistama, maailman suurimpiin kuuluva elokuva-, musiikki- ja televisioviihdettä tuottava yritys. Sen tytäryhtiöitä ovat muun muassa Warner Bros. Studios, Warner Bros. Pictures, Warner Bros. Television, Warner Bros. Animation, Warner Home Video, DC Comics ja New Line Cinema. Videopelejä julkaisee Warner Bros. Interactive Entertainment.
Yrityksen perustivat vuonna 1923 veljekset Harry, Albert, Sam ja Jack L. Warner. 
Warner Brothersin kuuluisimpiin työsopimuksella kiinnitettyihin tähtiin ovat kuuluneet muiden muassa Lauren Bacall, Humphrey Bogart, Gary Cooper ja Joan Crawford. Yhtiön 2000-luvun elokuvamenestyksiä ovat olleet muun muassa "Yön ritari", "Sherlock Holmes" sekä "Harry Potter" -sarja.
Huhtikuussa 2010 Warner Bros. osti Turbine-pelitalon ja sai siten oikeudet myös "The Lord of the Rings Online" -videopeliin. Aikaisemmin Warner oli jo ostanut muiden "Taru sormusten herrasta" -pelien oikeudet.
Yhtiöllä on nykyisin myös videopelien julkaisua, kuten ' ja '.
Warner Bros. on Motion Picture Associationin jäsen.
Videopelit.
Warner Bros. Interactive Entertainment omistaa seuraavia pelistudioita:
Carl Otto Nicolai

Carl Otto Ehrenfried Nicolai (9. kesäkuuta 1810 Königsberg – 11. toukokuuta 1849 Berliini) oli saksalainen säveltäjä. 
Nicolai esitetyin teoksensa on saksankielinen ooppera "Windsorin iloiset rouvat" ("Die lustigen Weiber von Windsor"), joka perustuu William Shakespearen samannimiseen näytelmään. Viiden oopperansa lisäksi Nicolai sävelsi orkesteri- ja kuoroteoksia.
Lick It Up

Lick It Up on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Kissin yhdestoista studioalbumi. Albumin ovat tuottaneet Michael James Jackson sekä yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley ja laulaja ja basisti Gene Simmons. 
"Lick It Up" julkaistiin Mercury Records -levymerkillä 18. syyskuuta 1983, ja yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa albumi nousi Billboardin albumilistalla korkeimmillaan sijalle 24. Albumi oli yhtyeen maskittoman aikakauden ensimmäinen julkaisu, ja musiikillisesti albumi rakentui pitkälti raskaampaan rockmusiikkiin, jota yhtye oli levyttänyt jo edellisellä studioalbumillaan Creatures of the Night. Albumin nimiraita ”Lick It Up” on edelleen yksi Kissin konserttien vakionumeroista: yhtye on esittänyt kappaletta sen julkaisun jälkeen yli tuhannessa konsertissa. Se on myös ylivoimaisesti eniten konserteissa soitettu maskittoman aikakauden kappale.
"Lick It Up" on Kissin viimeinen studioalbumi, jolla yhtyeeseen vuonna 1982 liittynyt soolokitaristi Vinnie Vincent soittaa. Hän oli ehtinyt ennen yhtyeestä poistumistaan soittaa nimettömästi niin sanotusti ”haamusoittajana” myös "Creatures of the Nightilla". Hän erosi yhtyeestä albumia seuranneen Lick It Up Tour -maailmankiertueen jälkeen, ja hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Mark St. John. Maailmankiertueen aikana Kiss esiintyi myös ensimmäistä kertaa urallaan Suomessa konsertoiden Helsingissä ja Oulussa vuoden 1983 marraskuussa.
Kiss (albumi)

Kiss on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen 18. helmikuuta 1974 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Albumin tuottivat Kenny Kerner ja Richie Wise, ja se sisältää muun muassa kappaleet ”Strutter”, ”Deuce”, ”Black Diamond”, ”Nothin’ to Lose”, ”Cold Gin”, ”100,000 Years” ja ”Firehouse”, jotka olivat pitkään vakionumeroita yhtyeen konserttien ohjelmistossa. "Kiss" ylsi Yhdysvalloissa korkeimmillaan Billboard 200 -albumilistan sijalle 87. 
Albumi alun perin ensiksi ilman ”Kissin’ Time” -kappaletta, joka oli alun perin Bobby Rydellin levyttämä. Se lisättiin albumin uusintapainokselle, joka julkaistiin vuoden 1974 heinäkuussa.
Hotter Than Hell

Hotter Than Hell on Kiss-yhtyeen toinen studioalbumi, joka ilmestyi lokakuussa 1974. Albumi saavutti kultarajan Yhdysvalloissa vuonna 1977. Levyn nimeksi oli tulossa aluksi "The Harder They Come", mutta yhtye päätti ottaa mieluummin nimeksi "Hotter Than Hell". Albumi julkaistiin remasteroituna 1997. 
Melko pian ensimmäisen levyn jälkeen vuonna 1974 ilmestyneellä levyllä soittivat yhtyeen alkuperäisjäsenet Paul Stanley, Gene Simmons, Ace Frehley ja Peter Criss. Levyltä ei noussut mainittavia hittejä, mutta klassikon aseman ovat saavuttaneet ainakin kappaleet ”Let Me Go, Rock ’n’ Roll”, ”Hotter Than Hell”, ”Got to Choose”, ”Watchin’ You” ja ”Parasite”.
Kiertue.
Hotter Than Hellin kiertueella soitettiin seuraavat kappaleet:
Virsikirja ja Hengellisiä lauluja

Virsikirja ja hengellisiä lauluja on esikoislestadiolaisuudessa käytetty laulukirja. Kirja on julkaistu 1992 ja se on neljäs esikoislestadiolaisuuden piirissä tehty virsikokoelma. Aikaisemmat on julkaistu 1945, 1955 ja 1980. Vuoteen 1946 asti, ennen omien kirjojen julkaisua, käytettiin vuoden 1701 vanhaa virsikirjaa. 
Kirja sisältää Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämän virsikirjan 632 virren lisäksi 12 virttä vuoden 1701 virsikirjasta, 24 vuoden 1938/64 kirjasta ja 5 ruotsalaisesta vuoden 1937 virsikirjasta suomennettua virttä sekä 127 hengellistä laulua. Lauluista noin 60:n tiedetään muodostuneen lestadiolaisen herätysliikkeen piirissä, pääosin 1800-luvun loppupuolella. Tunnetuimpia runoilijoita ovat Gustaf Skinnari, Aatu Laitinen, Juho Evert Pietiläinen ja Leonard Typpö. Huomattava osa lauluista on tuntemattomiksi jääneiden sanoittajien tekemiä. Lestadiolaislaulujen lisäksi kirjassa on myös muita hengellisiä lauluja, kuten 1800-luvulla julkaistuja arkkivirsiä.
Useimpien lestadiolaisuuden alkuvuosikymmeninä syntyneiden laulujen sävelmät ovat toisintoja maallisista kansansävelmistä tai koraalitoisintoja. Esikoislestadiolaisten perinteestä, laulaa virret ilman säestystä korvakuulolta, johtuen sävelmät ovat jatkaneet muotoutumista pitkään. Monet sävelmät ovat vakiintuneet vasta vuoden 1992 Hengellisten laulujen myötä, johon ne on ensi kertaa nuotinnettu. Useissa lauluissa on vaihtoehtoisia sävelmiä. Osa lauluista on tehty tunnettujen virsien sävelmiin. Muutamille yksittäisille lauluille on sävelletty kokonaan oma sävelmänsä. Monet varhaiset lestadiolaislaulut ovat Frans Petter Krankin, vuonna 1888 lestadiolaisuuteen kääntyneen papin, säveltämiä.
Lähteet.
Rauha olkoon teille, Tampereen esikoislestadiolaisuuden vaiheita, Esikoislestadiolaiset Ry Tampereen paikallisosasto, 2007.
Virsikirja ja hengellisiä lauluja, Esikoislestadiolaiset ry. Lahti, 1992,