tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Posliini

Posliini on valkoista ja läpikuultavaa keramiikkaa, joka valmistetaan korkeassa lämpötilassa polttamalla.
Ominaisuudet.
Perinteisessä kovaposliinissa on 50 prosenttia kaoliinia, 25 prosenttia kalimaasälpää ja 25 prosenttia kvartsia.
Savimassana posliini on vähemmän plastista kuin muut savimassat, ja sen sopiva kosteusalue on kapeampi, minkä vuoksi posliinia on muita savilaatuja vaikeampaa dreijata ja rakentaa käsin. Ennen polttoa posliini on lisäksi haurasta, joten sitä on käsiteltävä varoen, ja se on valmisteltava polttoon huolellisesti.
Posliini on polttamisen jälkeen hyvin lujaa ja kestävää. Poltettu kovaposliini koostuu pääasiassa lasista, jonka seassa on heinäsuovamaisen tukirakenteen muodostavia neulamaisia mulliittikiteitä. Posliinissa on lisäksi liukenemattomia kvartsihiukkasia, pieniä kaasukuplia sekä hiukan kristobaliittia.
Valmistus.
Posliini raakapoltetaan usein ensin 1 000 °C:n lämpötilassa, mikä tekee siitä helpommin käsiteltävää lasitukseen ja koristeluun. Posliini poltetaan sitten 1 300 – 1 450 °C:n lämpötilassa pelkistävässä poltossa.
Posliinissa käytetään usein läpikuultavaa lasitusta, joka kiinnittyy posliinimassaan ilman rajausta.
Pehmeäposliini ja muut lajit.
Pehmeäposliiniin käytetään maasälpää enemmän kuin kovaposliiniin. Siinä voidaan käyttää myös muita sulatusaineita sekä pallosavea tai bentoniittia. Pehmeäposliini poltetaan kovaposliinia matalammissa lämpötiloissa, noin 1 250 – 1 350 °C:ssä. Sen vuoksi se ei ole yhtä kovaa eikä läpikuultavaa kuin kovaposliini. Pehmeäposliinituotteista tehdäänkin yleensä paksuseinämäisempiä kuin kovaposliinista.
Luuposliini on eräs posliinin laji. Saniteettiposliini on posliinin ja kivitavaran välimuoto.
Käyttö.
Koska kovaposliini on mekaanisesti ja kemiallisesti kestävää, sitä käytetään paitsi talousastiamateriaalina, myös monissa teknisissä käyttökohteissa.
Historia.
Posliini keksittiin Kiinassa 600-luvulla. Sitä tuotiin 1300-luvulta alkaen Eurooppaan Silkkitietä pitkin. Eurooppaan ei tullut tietoa posliinin valmistusmenetelmästä, joten eurooppalaiset kehittivät omat valmistustapansa. Vuonna 1707 saksalainen alkemisti Johann Böttger kehitti toimivan posliinireseptin. Hän perusti Meissenin posliinitehtaat. Ranskassa ja Britanniassa tehtiin omia kokeiluja, joiden seurauksena kehitettiin Sèvres-, Wedgwood- ja Spode-posliinit.
Herttoniemen kartanossa Helsingissä toimi Suomen ensimmäinen, vuonna 1762 perustettu posliinitehdas. Nykyisin Suomen tunnetuin posliinimerkki on Arabia. Arabia korvasi fajanssin posliinilla 1970-luvun loppupuolelta alkaen.
Musta raamattu

Musta raamattu on magiaa ja noituutta käsittelevä kirja, joka sisältää kabbalistisia manauksia, loitsuja ja sinettejä. Kirja väittää, nimiölehdellä olevan otsikkonsa mukaisesti, koostuvansa Raamatusta pois jätetyistä kuudennesta ja seitsemännestä Mooseksen kirjasta.
Historia.
Kuudes ja seitsemäs Mooseksen kirja julkaistiin Stuttgartissa 1849 antikvaristi Johann Scheiblen keräämän aineiston pohjalta. Aineiston alkuperä on voitu jäljittää 1500-luvulle. Englanninkielinen käännös ilmestyi New Yorkissa 1880. Suomenkielinen laitos on julkaistu 1902 Michiganissa ja se on oletettavasti käännetty Egyptian Publishing Companyn vuonna 1900 julkaisemasta versiosta. Kirjan etusivulla mainitaan, että se on käännetty englanninkielisestä teoksesta. Mustaa raamattua ei tule sekoittaa suomalaiseen loitsukirjaan nimeltä "Mustakirja," jonka tekijäksi mainitaan Aaprami Pöyrynen.
Suomessa on monesti kerrottu verenseisauttajien ja muiden kansanparantajien lukeneen Mustaa raamattua. Kirja tunnetaan myös vanhassa suomalaisessa satuperinteessä.
Sisältö.
"Mustan raamatun" suomenkielisen painoksen osat ovat:
Stigmatisaatio

Stigmatisaatio (, --&gt; häpeä‚ merkki, stigma, --&gt; polttomerkki) tarkoittaa väitettyjä yliluonnollisella tavalla henkilöön ilmestyviä Jeesuksen kärsimyksen haavoja eli stigmoja. Haavat tulevat esimerkiksi jalkoihin ja käsiin, paikkoihin joihin ristin naulat kuviteltiin lyödyn. Lisäksi haavoja saattaa tulla kylkeen kohtaan, johon roomalainen sotilas haavoitti Kristusta, selkään ruoskaniskuja muistuttavina ruhjeina tai otsaan orjantappurakruunun merkiksi. Haavat saattavat ilmestyä lähinnä symbolisina merkkeinä iholle tai verta vuotavina ja syvinä haavoina, jotka tuottavat kipua. Joillakin väitetyillä stigmatisaation uhreilla on ollut kaikki merkit, joillakin vain osa. 
"The Catholic Encyclopedian" mukaan ennen 1200-lukua ei tunneta yhtään stigmaatikkoa. Ensimmäinen muistiin kirjattu stigmatisaatiotapaus on vuodelta 1222 Englannista, haavat ilmestyivät Stephen Langton -nimiselle miehelle. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1224 Franciscus Assisilaisen kerrottiin kärsivän stigmoista pari vuotta ennen kuolemaansa. Hänen stigmatisaatiotaan juhlistettiin ennen 17. syyskuuta. 1300-luvulla eläneen pyhän Katariina Sienalaisen kerrotaan kantaneen stigmataa, mutta kun hän nöyryydestä pyysi niiden tulevan näkymättömiksi, hänen rukouksensa kuultiin. Suuremman osan kaikista stigmaatikoista, ehkä yli 80 prosenttia, väitetään olevan naisia. Moni raportoitu stigmaatikko on kuulunut johonkin sääntökuntaan.
Selitykset.
Stigmat esiintyvät tyypillisesti katolilaisilla alueilla, protestanttien keskuudessa ne ovat erittäin harvinaisia. Tätä on pidetty merkkinä ilmiön valheellisesta luonteesta, stigmojen syntyä pidetäänkin tavallisesti joko psykosomaattisena oireiluna tai tahallisena itsensä vahingoittamisena.
Paavi Johannes Paavali II:n pyhimykseksi julistaman Padre Pion väitetään kärsineen stigmoista vuosikymmeniä. Uskonnollisissa piireissä herää kuitenkin aika ajoin keskustelua ilmiön luonteesta: katolisen kirkon historiassa tunnetaan monia tapauksia, joissa merkittävät kirkon henkilöt ovat haavoittaneet itseään vakuutellakseen uskollisuuttaan. 
Epäilijät liittävät stigmat myös nk. Münchhausenin oireyhtymään, jota sairastavat kokevat usein sairaalloista tarvetta saada huomiota ja huolenpitoa tekeytymällä sairaiksi tai jopa vahingoittamalla itseään.
Huomattavia stigmatisoituja henkilöitä.
Muun muassa seuraavien henkilöiden uskotaan olleen stigmaatikkoja:
Vihannespunkki

Vihannespunkki ("Tetranychus urticae") on punkkien lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Epävirallinen nimi kehrääjäpunkki juontuu punkin kehräämästä seitistä, josta ne on helppo tunnistaa. Kotipuutarhassa ne ovat yleisiä tuholaisia.
Ulkonäkö ja koko.
Vihannespunkkien väri on vaalea tai vaaleanvihreä, pään lähellä niillä on kaksi silmiä muistuttavaa pistettä. Talvehtineet vihannespunkit ovat oranssinsävyisiä. Vartalon muoto on soikea. Kooltaan ne ovat alle 0,5 mm:n pituisia, koiraat ovat pienempiä kuin naaraat. Naaraan selässä on 12 jäykkää karvaa.
Vihannespunkkien torjunta.
Jos kasvin lehdet muuttuvat likaisen keltaisiksi ja alkavat vähitellen putoilla, syynä voivat olla vihannespunkit. Vihannespunkkien ehkäisemiseksi kannattaa kasveja tutkia muutaman päivän välein suurennuslasilla. Yleensä nämä erittäin pienet hämähäkkieläimet viihtyvät lehtien alapinnoilla. Niiden aiheuttamat vauriot ilmenevät pieninä, vaaleina pisteinä lehdissä. Näistä pisteistä vihannespunkit ovat alhaalta päin imeneet kasvin nesteitä. Munat ovat pyöreitä, ulosteet kuin pieniä pisteitä. Myös tyhjiä kuoriutumisnahkoja tai ohuita kehruuseittejä voi löytyä. Jos punkkeja on paljon ja ne ovat ehtineet kutoa seittiä, niistä voi olla hyvin vaikeaa päästä kokonaan eroon.
Vihannespunkit viihtyvät kuivassa ja lämpimässä kuten muutkin hämähäkkieläimet, joten helpoin torjuntakeino on nostaa ilmankosteutta. Vihannespunkkeja ei pitäisi ilmestyä, jos ilman suhteellinen ilmankosteus on yli 50 %. Varsinkin lehtien alapintojen sumuttaminen säännöllisesti vedellä on kannattavaa. Lämpötilan pitäminen matalana myös huonontaa lisääntymismahdollisuuksia. Vihannespunkit pysyvät hengissä myös viileämmässä ja aloittavat rajun lisääntymisen heti lämpötilan noustua. Vihannespunkkien valloittama kasvi tulisikin poistaa heti muiden joukosta ettei tartunta leviä. Kasvin voi tämän jälkeen käsitellä torjunta-aineella, sumuttaa kunnolla ja pitää muutaman päivän ajan karanteenissa. Usein jopa pelkkä sumutus ja ilmankosteuden nosto voivat riittää.
Vihannespunkin luonnollinen saalistaja on petopunkkeihin kuuluva ansaripetopunkki ("Phytoseiulus persimilis"), jota käytetään biologisessa torjunnassa. Muita käytettyjä torjuntaeliöitä ovat kalifornianpetopunkki ("Amblyseius californicus"), punkkisääski eli petosääski ("Feltiella acarisuga"), jauhiaislude ("Macrolophus caliginosus"), punkkipirkko ("Stethorus punctillum"), ripsiäispetopunkki ("Amblyseius cucumeris") ja ruskopetopunkki ("Amblyseius degenerans").
Jauhiaiset

Jauhiaiset (Aleyrodoidea) ovat nivelkärsäisten (Hemiptera) lahkoon kuuluva yläheimo, johon kuuluu ainoastaan yksi heimo, Aleyrodidae. Tyypillinen laji on ansarijauhiainen ("Trialeurodes vaporariorum"), joka on kasvihuoneviljelyssä merkittävimpiä tuhohyönteisiä.
Lajit Suomessa.
Suomesta on tavattu 13 jauhiaislajia, joista kahta tavataan ainoastaan kasvihuoneissa Yksi laji on vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Jauhiainen

Jauhiainen voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
Jauhiainen on suomenkielinen sukunimi. Vuonna 2015 nimi oli nykyisenä nimenä 2664 henkilöllä Suomessa. Tunnettuja suomalaisia nimenkantajia ovat:
Harsosääsket

Harsosääsket (Sciaridae) on laaja sääskiheimo, jonka eräät lajit elävät sisällä asuinhuoneissa. Toistaiseksi maailmasta on nimetty noin 2 000 harsosääskilajia. Arvioiden mukaan nimettyjä lajeja on vasta noin 10–20 prosenttia maailman koko harsosääskien lajimäärästä. Suomessa tavataan noin 300 lajia.
Ulkonäkö.
Harsosääsket ovat hentorakenteisia, noin 2–3 mm:n pituisia, lentäviä hyönteisiä.
Niillä on pitkät, helminauhamaiset tuntosarvet sekä pitkät jalat. Ruumis on yleensä musta ja kyttyräselkäinen – takaruumis hoikka. Siipien suonitukselle on tyypillistä siiven kärkeen päättyvä heinähankokuvio.
Harsosääsken toukat ovat jalattomia, ja niillä on musta pääkapseli. Väriltään toukat ovat lasimaisen läpikuultavia, muuttuen myöhemmin valkoisiksi. Täysikasvuisina toukat ovat 6–7 mm pitkiä.
Harsosääskien toukat voivat muodostaa luonnossa aarremadoksi tai ketjukäärmeeksi kutsutun käärmemäisen kulkueen liittyessään yhteen lähtiessään etsimään ruokaa tai koteloitumaan. Käärmemäinen muoto saattaa hämätä saalistajia ja estää normaalisti kosteilla paikoilla eläviä toukkia kuivumasta. Aarremato voi olla useita metrejä pitkä.
Elämänkierto.
Harsosääskien elämänkierto (muna, kolme toukkavaihetta, kotelo ja aikuinen) kestää noin 3–4 viikkoa. Harsosääskien biologisessa torjunnassa voidaan käyttää ainakin harsosääskipetopunkkia ("Hypoaspis miles") ja isosukkulaa ("Steinernema feltiae").
Harsosääski kasvintuhoojana.
Harsosääskille alttiita koristekasveja ovat begonia, petunia, lehtikaktus, joulutähti, pelargoni, tulilatva, neilikka, esikko, liljat, syklaami ja orkideat. Harsosääsket ovat lisäksi yleisiä myös yrteillä, salaateilla, kurkuilla sekä tomaatilla. Harsosääskiä esiintyy erityisesti silloin, kun kasvualusta on riittävän kostea.
Aikuiset harsosääsket syövät levää, sienirihmastoa sekä kaikenlaista mätänevää orgaanista ainesta. Toukat syövät edellisten lisäksi pistokkaiden ja taimien hentoja hiusjuuria sekä kasvupisteen kallussolukkoa.
León (maakunta)

León on maakunta luoteisessa Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen luoteisosassa. Sen rajanaapureita ovat Zamoran, Ourensen, Lugon, Asturian, Cantabrian, Palencian ja Valladolidin maakunnat. Noin neljännes maakunnan 468 316 (vuonna 2017) asukkaasta asuu pääkaupungissa Leónissa.
Maakunnassa vallitsee kansanliike, jonka mielestä Leónista pitäisi tehdä oma itsehallintoalueensa.
León jakaa Picos de Europan kansallispuiston Cantabrian ja Asturian kanssa.
Kilpikirvat

Kilpikirvat (Coccidae) ovat kasvituholaisia. Ne näyttävät pieniltä ruskeilta kohoumilta kasvien suonissa imien kasvin solunesteitä ja jäävät siten usein havaitsematta. Havaittaessa niitä voi olla jo liikaa. Jos kasvi on pahoin saastunut, se on järkevintä heittää pois. Kilpikirvojen heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti ainakin 159 sukua. Lajimäärän on arvioitu olevan yli 1100 lajia. Heimon sukujen ja lajien määrä vaihtelee eri lähteissä.
Aikuisilla kilpikirvakoirailla on suuret lasinkirkkaat siivet ja ne muistuttavat pieniä sääskiä. Aikuiset kilpikirvanaaraat eivät liiku ollenkaan, sillä useimpien lajien naaraat ovat siivettömiä eikä niillä ole jalkoja, joten ne vain imevät kasvista ravintoa paikoillaan. Toukat sen sijaan etsiytyvät sopiviin kohtiin ja alkavat muodostaa suojakseen kovaa kilpeä, jonka valmistumisen jälkeen ne eivät enää ikinä liiku. Kilpikirva pitää itseään paikoillaan hyvin kehittyneen kärsänsä avulla ja munat kehittyvät kilven takareunan alle. Kun toukka kuoriutumisen jälkeen etsii sopivaa kohtaa, saattavat ne tällöin vaeltaa ja tartuttaa toisen kasvin.
Kilpikirvoja on vaikea saada pois, sillä myrkyt tepsivät vain kilpeä valmistaviin toukkiin. Aikuiset kilpikirvat raaputetaan irti esimerkiksi teroitetulla puutikulla tai ohuella, teräväkärkisellä veitsellä.
Gipuzkoa

Gipuzkoa () on maakunta Biskajanlahden rannalla pohjoisessa Espanjassa, Baskimaan itsehallintoalueen koillisosassa. Sen rajanaapureita ovat Ranska sekä Biskajan, Álavan ja Navarran maakunnat.
Gipuzkoa on 1 980 neliökilometrin pinta-alallaan Espanjan pienin maakunta. Väkiluku on 719 282 (vuonna 2017),
 joista noin neljännes asuu pääkaupungissa San Sebastiánissa (). Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Irun, Errenteria, Arrasate, Zarautz, Eibar ja Tolosa.
Villakilpikkä

Villakilpikkä ("Planococcus citri") on eräs villakilpikirvojen heimoon kuuluva laji ja on kilpikirvojen tapaan myös kasvintuhooja.
Ulkonäkö.
Aikuinen villakilpikkänaaras on ovaalin muotoinen, noin 4–5 mm pitkä ja 1,5 mm leveä. Se erittää ympärilleen villamaisen suojuksen, joka voi olla 5–15 mm. Naaraan ruumista reunustaa 18 paria vahapiikkejä. Aikuisella naaraalla saattaa näkyä pituussuunnassa harmahtava raita selkäpuolella.
Elämänkierto.
Villakilpikällä on kolme elämänvaihetta: muna, nuoruusasteet (naarailla kolme ja koirailla neljä toukka-astetta) ja aikuinen hyönteinen. Villakilpikän keltaiset munat ovat naaraan erittämän munasäkin suojassa. Toukat ovat 0,5–4 mm, pyöreänsoikeita. Vahakerros kehittyy niiden pinnalla vasta ensimmäisen toukka-asteen jälkeen.
Villakilpiköiden kehitys munasta aikuiseksi on varsin pitkä: 3–3,5 kk 18 asteessa, 1,5 kk 22 asteessa ja 4 viikkoa 30 asteessa. Koiras elää aikuistuttuaan vain 1–2 vrk, jona aikana se hedelmöittää useita naaraita. Aikuiset naaraat elävät keskimäärin kolme kuukautta.
Villakilpikkä kasvintuhoojana.
Villakilpikkänaaraat ja niiden nuoruusasteet vahingoittavat kasveja imemällä niiden soluista kasvinesteitä. Aikuiset koiraat eivät vioita kasveja. Suurin haitta on villakilpiköiden erittämä mesikaste ja siinä elävät noki- ja härmäsienet. Lisäksi villakilpikät erittävät kasveihin myrkkyjä, jotka saattavat aiheuttaa joidenkin kasvien epämuodostumista. Kasvin saastuneet lehdet kellastuvat ja putoavat ennenaikaisesti. Kasvien kasvu tyrehtyy ja pienet kasvit voivat kuolla kokonaan.
Uuden Provado-nimisen torjunta-aineen kerrotaan tehoavan myös villakilpiköihin. Ainetta saa joko aerosolina, tai multaan työnnettävinä puikkoina. Se imeytyy kasviin ja kasvin nesteitä imevät kirvat syövät sitä ja kuolevat. Tehoaineena on neonikotinoideihin kuuluva imidaklopridi. Ainetta löytyy myös muilla tuotenimikkeillä. Aine on kuitenkin ongelmallista syötäväksi tarkoitetuissa kasveissa, koska se kulkeutuu kaikkiin kasvin osiin.
Villakilpiköitä voidaan torjua myös ns. biologisella torjunnalla. Tällöin kasviin päästetään nk. crypto-petokuoriaisia, kuten ansaripirkkoa eli amerikankilpikkäpirkkoa eli amerikanleppäpirkkoa ("Cryptolaemus montrouzieri"), jotka syövät kirvoja. Kun kaikki kirvat on syöty, petokuoriaiset kuolevat myös. Tämä torjuntamenetelmä on myrkytön ja on näin ollen hyvä vaihtoehto ruokakasvien tapauksessa.
Castellón

Castellón (katalaaniksi "Castelló") on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Valencian itsehallintoalueen pohjoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Valencian, Teruelin ja Tarragonan maakunnat.
Maakunnan pääkaupunki on Castellón de la Plana (katalaaniksi "Castelló de la Plana"). Väkiluku on 575 470 (vuonna 2017), joista 30 prosenttia asuu pääkaupungissa. Toinen tärkeä kaupunki on Villarreal (katalaaniksi "Vila-Real"). Maakunnassa on yhteensä 135 kuntaa.
Castellón on kaksikielinen maakunta. Lähes kaikki asukkaat puhuvat espanjaa, ja monet myös alueen toista virallista kieltä, valenciaa.
Ripsiäiset

Ripsiäiset (Thysanoptera) ovat pieniä (0,5–14 mm) ja kapearuumiisia, yleensä tummia hyönteisiä, jotka eivät osaa lentää hyvin. Toisinaan kuitenkin tuuli kuljettaa niitä pitkienkin matkojen päähän.
Varhaisimmat ripsiäisten kantamuotojen fossiilit ovat kivettymiä permikaudelta ja ensimmäiset nykyisenkaltaisten ripsiäisten jäänteet ovat triaskaudelta. Liitu- ja tertiäärikautisissa meripihkoissa niitä tavataan jokseenkin yleisesti kaikissa merkittävissä esiintymissä.
Suomesta tunnetaan noin 138 ripsiäislajia, koko maapallolta 5 500 lajia. Ripsiäisillä on pistävät ja imevät suuosat ja ne käyttävät ravinnokseen kasvisolukkoa, siitepölyä tai sienirihmastoa ja -itiöitä. Eräät lajit ovat myös petoja. Aikuiset ripsiäiset ovat nelisiipisiä, tynkäsiipisiä tai siivettömiä, 1–5 mm:n pituisia, kapeita ja useimmiten litteitä hyönteisiä. Jotkut ripsiäislajit lisääntyvät ilman hedelmöitystä, partenogeneettisesti. Ripsiäisten alalahkoihin kuuluvat pistinripsiäiset (Terebrantia), joilla on tikarimainen munanasetin ja torviripsiäiset (Tubulifera), joilla on takaruumiin kärki torvimainen.
Eräät ripsiäislajit, kuten kalifornian- ("Frankliniella occidentalis"), palmu- ("Thrips palmi") ja traakkipuunripsiäinen ("Parthenothrips dracaenae"), ovat viljely- ja huonekasvien tuholaisia, mutta Suomessa niiden taloudellinen merkitys on melko vähäinen. Jos kasvin lehdille ilmestyy harmaanvalkeita laikkuja, kyseessä saattavat olla ripsiäiset. Nämä laikut vähitellen yhtyvät ja saavat hopeisen kimalluksen. Lehtien alapinnoilla näkyy ulosteita pieninä pilkkuina. Yleensä munat löytyvät kasvin nuorimmista osista. Vihertävänkeltaiset toukat asustavat lehtien alapinnoilla ja niitä on todella vaikea havaita.
Ripsiäisten torjunta.
Tuholaislajien munat selviytyvät yleensä torjunta-aineista, koska ne on munittu kasvisolukon sisään ja siksi niitä vastaan on vaikea taistella. Kuoriutuessaan kalifornianripsiäisen toukat pudottautuvat multaan ja vain muutama jää kasviin ruokailemaan. Mullasta nuoret ja nopealiikkeiset ripsiäiset tulevat hetkeksi näkösälle kun kasveja kastelee kerralla runsaasti. Aikuisena ne kiipeävät takaisin kasviin munimaan ja syömään. Ripsiäiset pystyvät myös koteloitumaan ja odottelemaan parempia aikoja.
Torjunta-ainekäsittely on tehtävä toistuvasti kerran viikossa, kunnes ripsiäiset pysyvät kurissa. Ripsiäisiä voi torjua myös esimerkiksi petopunkeilla (Mesostigmata) ja ripsiäispetopunkeilla ("Amblyseius cucumeris"). Petopunkit elävät mullassa ja syövät multaan pudonneet ripsiäisten kotelot. Ripsiäispetopunkki taas imee saaliinsa elinnesteet ja saalistaa noin kolme ripsiäisentoukkaa päivässä.
Valladolid (maakunta)

Valladolid ( ) on maakunta läntisessä Espanjassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Zamoran, Leónin, Palencian, Burgosin, Segovian, Ávilan ja Salamancan maakunnat.
Maakunnan 521 130 (vuonna 2017) asukkaasta lähes kaksi kolmannesta asuu pääkaupungissa Valladolidissa, joka on myös itsehallintoalueen pääkaupunki. Maakunnassa on yhteensä 225 kuntaa, joista yli kolmannes on alle 200 asukkaan kyliä.
Valencia (maakunta)

Valencia (katalaaniksi "València") on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Valencian itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Alicanten, Albaceten, Cuencan, Teruelin ja Castellónin maakunnat. Myös Cuencan ja Teruelin välissä sijaitseva Rincón de Ademuzin erillisalue on osa Valenciaa.
Maakunnan väkiluku on 2 540 707 (2017). Kolmannes väestöstä asuu pääkaupungissa Valenciassa, joka on myös itsehallintoalueen pääkaupunki. Maakunnassa on yhteensä 266 kuntaa.
Barcelona (maakunta)

Barcelona on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Tarragonan, Lleidan ja Gironan maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 5 576 037 (2017). Noin kolmannes väestöstä asuu pääkaupungissa Barcelonassa, joka on myös itsehallintoalueen pääkaupunki. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat L'Hospitalet de Llobregat, Badalona, Cerdanyola, Martorell, Mataró, Granollers, Sabadell, Terrassa, Sitges, Igualada, Vic, Manresa ja Berga.
Barcelonan maakunta on tunnettu arkkitehtuuristaan. Rannikolla sijaitsevien alueiden pääelinkeino on turismi. 
Maakunta on jaettu edelleen kymmeneen piirikuntaan (katalaaniksi "comarca"): 
Näiden lisäksi seuraavat comarcat sijaitsevat maakunnassa osittain:
Shirley Rumsey

Shirley Rumsey on brittiläinen pääasiassa renessanssimusiikkia esittävä muusikko. Hän on laulanut ja säestänyt itseään muun muassa kitaralla, luutulla, viola da manolla ja vihuelalla. Rumsey on levyttänyt muun muassa Naxokselle. Hän opiskeli laulamista ja luutun soittoa Royal College of Musicissa.
Diskografia.
ei täydellinen
Naxos (levy-yhtiö)

Naxos on taidemusiikkia julkaiseva levy-yhtiö. Yhtiön perusti saksalaissyntyinen, Hongkongissa asuva Klaus Heymann vuonna 1987. Naxos on maailman johtava klassisen musiikin levy-yhtiö julkaisujensa laajuudeltaan ja kattavuudeltaan.
Naxoksen alkuperäisenä toiminta-ajatuksena 1980-luvun lopulla oli tarjota laadukasta klassista musiikkia mahdollisimman monelle klassisen musiikin ystävälle. CD-levyjä tarjottiin LP-levyjen hinnalla. 
Vuosien varrella Naxokselle levyttävien taiteilijoiden joukkoon on liittynyt suuri joukko tunnettuja nimiä, esimerkiksi Patrick Gallois, Marin Alsop, Leif Segerstam, Okko Kamu, Chloë Hanslip, Robert Craft, Gerard Schwarz, Lontoon filharmonikot ja Seattle Symphony Orchestra. Suomalaisista taiteilijoista yhtiölle hiljattain levyttäneitä ovat mm. kapellimestari Pietari Inkinen, Helsingin barokkiorkesteri, Aapo Häkkinen sekä Sinfonia Finlandia Jyväskylä. Suomalaisista säveltäjistä Naxoksen levytysluettelosta löytyvät mm. Einojuhani Rautavaara, Bernhard Henrik Crusell, Uuno Klami, Einar Englund, Magnus Lindberg ja Kai Nieminen. Suomalainen levy-yhtiö Ondine on myös Naxoksen omistuksessa. 
Naxos on julkaissut lukuisia levyjä, esimerkiksi Bachin kantaatteja ja Telemannin "Pöytämusiikin", joita laajasti pidetään ensiluokkaisina levytyksinä. Vuonna 2005 "Gramophone"-lehti valitsi Naxoksen vuoden levy-yhtiöksi, ja vuosittain yhtiölle myönnetään suuri osa taidemusiikin levytyksille annettuista palkinnoista. Vuoden 2010 Grammy-palkintojenjaossa Naxos sai kuusi palkintoa.
Naxos-merkin parhaimpina puolena on pidetty valikoiman laajuutta. Levykatalogi on alan laajin: vuonna 2010 se käsitti lähes 6 000 nimekettä. Näistä yli 800 on saanut kolme tähteä Penguin Guide -suosituslistalla ja yli 130 on valittu "Gramophonen" toimittajien kuukauden valinnaksi (Editor's Choice).
Merkillä on myös julkaistu uudestaan maineikkaita vanhoja esityksiä vuosikymmenien takaa CD-muodossa, mukaan lukien musiikinhistorian tunnetuimpia kapellimestareita, laulajia, pianisteja ja viulisteja, joukossa mm. Jussi Björling, Maria Callas, Aulikki Rautawaara, Kim Borg, Arturo Toscanini, Vladimir Horowitz, Artur Rubinstein, Jascha Heifetz ja Pablo Casals. 
Yhtiöllä on kattava streaming-kuuntelupalvelu "Naxos Music Library", jossa käyttäjä voi kuunnella lähes 400 eri levymerkin julkaisuja. Suomalaisista levymerkeistä mukana ovat Ondine, Alba ja SibaRecords. Klassisen musiikin lisäksi Naxos Music Library sisältää myös joukon blues-, jazz-, kansanmusiikki-, gospel- ja pop-äänitteitä. 
Oy Fg-Naxos Ab.
Fg-Naxos on kansainvälisen Naxos-yhtiön Suomen-jakelija ja sisaryhtiö. Fg-Naxos jakelee useita kymmeniä suurempia levymerkkejä sekä satoja pienempiä levymerkkejä mm. taidemusiikin, jazzin, gospelin ja kansanmusiikin saralla. Fg-Naxos tuottaa taidemusiikkia Naxos-levymerkillä sekä jazz- ja populaarimusiikkia Prophone Finnish Jazz- ja Long Play Records -levymerkeillä. Yhtiön alkukirjaimet viittaavat suomalaisen gospelmusiikin levymerkkiin Finngospel, jota Fg-Naxos myös tuottaa.
Kanttiaalto

Kanttiaalloksi (eli "sakara-aalloksi" tai "neliöaalloksi") kutsutaan suorakulman muotoista aaltoa. Ideaalinen kanttiaalto vuorottelee säännöllisesti kahden tason välillä. Sitä käytetään esimerkiksi digitaalisissa laitteissa kellopulssina. 
Matemaattisesti kanttiaalto voidaan toteuttaa esimerkiksi askelfunktioiden, kuten signum-funktion avulla, kuten sinifunktion eli siniaallon etumerkin avulla: 
formula_1
missä formula_2 on aika ja formula_3 on kulmataajuus. 
Vaihtoehtoisesti voitaisiin käyttää myös yksikköaskelfunktiota. 
Fourier-sarjana ideaalinen kanttiaalto voidaan kirjoittaa muodossa
formula_4
Tarragona (maakunta)

Tarragona on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen eteläosassa. Sen rajanaapureita ovat Castellónin, Teruelin, Zaragozan, Lleidan ja Barcelonan maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 791 693 (2017), joista noin viidennes asuu pääkaupungissa Tarragonassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Constantí, Reus, Falset, El Vendrell, Tortosa ja Amposta.
Ciudad Real (maakunta)

Ciudad Real on maakunta keskisessä Espanjassa Kastilia-La Manchan itsehallintoalueen lounaisosassa. Sen rajanaapureita ovat Cuencan, Albaceten, Jaénin, Córdoban, Bajadozin ja Toledon maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 502 578 (vuonna 2017) ja pinta-ala 19 813 neliökilometriä. Noin kahdeksasosa väestöstä asuu pääkaupungissa Ciudad Realissa.
Las Tablas de Daimielin kansallispuisto ja osa Cabañerosin kansallispuistosta sijaitsevat Ciudad Realin alueella.
Maltan liira

Maltan liira () oli Maltan rahayksikkö ennen siirtymistä euroon. Maltalaiset itse kutsuvat Maltan liiraa usein Maltan punnaksi, jäänteenä Yhdistyneen kuningaskunnan vallan ajasta.
Maltan liiran lyhenne oli LM, vaikkakin perinteinen ₤-merkki oli yhä paikallisessa käytössä. Maltan liiran kansainvälinen valuuttatunnus oli MTL.
Maltan liityttyä Euroopan unioniin vappuna 2004 Maltalla oli velvoite pyrkiä taloutensa saattamiseen eurokuntoon eli lähentymiskriteerien täyttämiseen niin, että liira voidaan korvata eurolla. EU hyväksyi heinäkuussa 2007 Maltan hakemuksen liittyä euroalueeseen. Malta otti eurot käyttöön 1. tammikuuta 2008, mutta liira oli laillinen maksuväline 31. tammikuuhun 2008. Maltan liiran eurokurssi on 1 € = 0,429300 MTL.
Kierrossa olleet kolikot:
Kierrossa olleet setelit:
Neoptera

Uussiipiset (Neoptera) on hyönteisten ryhmä, johon kuuluu suurin osa siivekkäistä hyönteisistä. Ryhmälle yhteistä ovat kehittyneet siivet, jotka kääntyvät takaruumiin peitoksi. Muutamilta ryhmiltä siivet ovat tosin sittemmin surkastuneet pois joko osittain tai kokonaan. Uussiipiset on ollut aiemmin taksonomisessa luokituksessa ylälahko, mutta nykyään se sijoitetaan yleensä osaluokan asemaan.
Luokittelu.
Eräs uussiipisten luokittelu:
Digital Equipment Corporation

Digital Equipment Corporation (DEC, Digital) oli yhdysvaltalainen tietotekniikkavalmistaja. 
Historia.
Yrityksen perustivat MIT:n insinöörit Ken Olsen (vaimo Eeva-Liisa Aulikki Valve) ja Harlan Anderson vaimoineen vuonna 1957. Perustamisen rahoitti American Research and Development Corporation, joka sijoitti yhtiöön 70 000 dollaria vastineeksi 70 prosentin omistusosuudesta.
DEC kasvoi maailman toiseksi suurimmaksi tietokoneyhtiöksi, jolla oli ja 14 miljardin dollarin liikevaihto.
DEC oli etenkin ensimmäisinä vuosikymmeninään merkittävä tietotekniikan edelläkävijä ja teki tunnetuksi etenkin minitietokoneen käsitteen. PDP-8 oli ensimmäinen laite, josta käytettiin minitietokone-sanaa. Yrityksen listautuminen pörssiin vuonna 1966 oli jättipotti etenkin rahoittajataho American Research and Development Corporationille, joka sai sijoituksestaan vuonna 1972 monituhatkertaisen voiton.
Vuonna 1977 oli yritys oli suurin minitietokoneiden valmistaja, jolla oli hallussa 40 prosenttia markkinoista.
Yhtiö myi tallennusmediatuotantonsa Quantumille vuonna 1994.
DEC perusti hakukonepalvelustaan tunnetun AltaVistan vuonna 1995.
DEC:lla oli tytäryhtiö Suomessa vuoteen 1998 asti, jolloin Compaq osti DEC:n. Compaq päätyi Hewlett-Packardin omistukseen vuonna 2002.
Malaijienleipäpuu

Malaijienleipäpuu eli leipäpuu ("Artocarpus altilis") on Tyynen valtameren saarilla elävä puu, jonka noin vesimelonin kokoista hedelmää kutsutaan vain nimellä leipäpuun hedelmä (eng. breadfruit).
Leipäpuun hedelmä muistuttaa ravintoarvoiltaan ja käytön puolesta monessa suhteessa perunaa. Kypsänä sitä voi syödä sellaisenaan, mutta yleensä se keitetään, grillataan tai paistetaan aivan kuten peruna. Leipäpuun hedelmä ei ole kovin hyvin tunnettu Euroopassa. Vaikka suomalainen nimi on hyvin samankaltainen johanneksenleipäpuun ("Ceratonia siliqua") kanssa tai apinanleipäpuun ("Adansonia digitata") kanssa, leipäpuu on kuitenkin kokonaan eri heimoon kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Leipäpuu kasvaa noin 30 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret ja syvästi hammaslaitaiset, ja niitä käytetään usein koristeluun puun kasvualueilla. Ne ovat päältä kiiltävät, alta karvaiset. Kasvissa on valkeaa maitiaisnestettä, jota voidaan käyttää liimana. Hedelmä on raakana vihreä ja muuttuu kypsyessään päältä keltaiseksi. Sisältä se on kermanvärinen. Siemenet ovat soikeat, ruskearaitaiset.
Levinneisyys ja kasvupaikka.
Puu on alkujaan kotoisin Malesiasta, Indonesiasta ja lähisaarilta. Se on levinnyt polynesialaisten mukana muillekin Tyynenmeren saarille Havaijia myöten. Eurooppalaiset, tarinan mukaan kapteeni James Cook, vei sen Keski- ja Etelä-Amerikkaan.
Leipäpuu pärjää vain trooppisessa ilmastossa, missä lämpötila ei koskaan laske alle neljän asteen. Sen kasvu loppuu jo lämpötilan laskiessa 15 asteen alapuolelle mutta myös silloin, jos on kuumempaa kuin 35 astetta. Malaijienleipäpuu kasvaa niin metsissä, niiden runamailla kuin puutarhoissa ja viljelmilläkin.
Kuusijalkaiset

Kuusijalkaiset (Hexapoda) on niveljalkaisten alajakso. Nimensä mukaisesti tähän alajaksoon kuuluvilla eläimillä on kuusi jalkaa. 
Kuusijalkaisiin kuuluu niveljalkaisten alajaksoista eniten lajeja. Alajaksoon kuuluu kaksi luokkaa: hyönteiset ja Entognatha, jolle ei vielä ole virallista suomenkielistä nimeä; (ehdotettu on "alkuhyönteiset" tai "Sisäleukaiset". 
Aiemmin kuusijalkaisten katsottiin olevan läheisintä sukua tuhatjalkaisille (Myriapoda), ja ne jopa laskettiin samaan alajaksoon. Uusi tutkimus on kyseenalaistanut tämän, ja kuusijalkaisten lähimmät sukulaiset saattavatkin olla äyriäiset ("Crustacea").
Kuusijalkaisten yhdistävänä piirteenä on kolmesta osasta: päästä ("caput"), keskiruumiista ("thorax") ja takaruumiista ("abdomen") muodostuva vartalo sekä keskiruumiista erkanevat kolme raajaparia. Hyönteiset erottuvat muista kuusijalkaisten ryhmistä ennen kaikkea suuosiensa osalta, sillä hyönteisillä ylä- ja alaleuka eivät jää pään muodostavan kitiinikapselin sisäpuolelle. Taksonomisesti hyppyhäntäiset ja esihyönteiset ovat kehittyneet yhteisestä kantamuodosta sen jälkeen kun hyönteisten ja kaksisukahäntäisten kantamuodot ovat jo eriytyneet. Sen sijaan kaksisukahäntäiset ovat kehityshistoriallisesti lähellä hyönteisiä ja eräiden arvioiden saattavat jopa jakaa niiden kanssa yhteisen kantamuodon.
Manu Chao

Manu Chao (oik. José Manuel Thomas-Arthur Chao, s. 21. kesäkuuta 1961 Pariisi, Ranska) on ranskalais-espanjalainen laulaja. Hänen äitinsä on baski ja isänsä, kirjailija Ramón Chao, on La Coruñan kaupungista Galiciasta. Hän syntyi Ranskassa, jonne hänen vanhempansa olivat paenneet Francon diktatuuria vuonna 1956.
Manu Chaon musiikki tunnetaan useiden eri tyylien, kuten rockin, salsan, reggaen, cumbian, chansonin ja skan yhdistämisestä. Hänen levyillään lauletaan monilla eri kielillä, esimerkiksi englanniksi, ranskaksi, espanjaksi, portugaliksi, arabiaksi ja wolofiksi, niitä myös yhdistellen. Manu Chaon onkin sanottu luoneen kokonaan uuden "mestiza"-musiikkityylin, jota ovat sittemmin seuranneet ja edelleen kehittäneet useat muut artistit, muun muassa Amparanoia, Dusminguet, Los de Abajo, Wagner Pá ja Macaco. 
Ennen soolouraansa Manu Chao soitti yhtyeissä kuten Hot Pants, Los Carayos ja Mano Negra, joista Mano Negra saavuttikin suurta suosiota varsinkin Latinalaisessa Amerikassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Oman uransa lisäksi Manu Chao on ollut mukana usean muun yhtyeen levyillä vierailevana artistina sekä toiminut esimerkiksi Amadou &amp; Mariamin albumin tuottajana.
Varsinkin soolourallaan Manu Chao on tullut tunnetuksi myös poliittisesta kantaaottavuudestaan. Hän on sympatisoinut meksikolaista EZLN-liikettä, mikä on näkynyt muun muassa hänen levyillensä sisällyttämissä otteissa Subcomandante Marcosin puheista. Tämän lisäksi hän on esiintynyt useissa poliittisissa tapahtumissa, kuten Genovassa G8-maiden kokouksen yhteydessä järjestetyissä mielenosoituksissa vuonna 2001 sekä Tanskassa Ungdomshusetin tukimielenosoituksessa lokakuussa 2007. Myös hänen kappaleidensa sanoitukset sisältävät usein voimakasta yhteiskuntakritiikkiä.
Nyquistin teoreema

Nyquistin teoreema eli "Nyquist–Shannon-teoreema" on ruotsalaisen Harry Nyquistin (1889–1976) vuonna 1928 esittämä teoreema, jonka mukaan signaalista tulee ottaa näytteitä taajuudella, joka on suurempi kuin kaksinkertainen alkuperäisessä signaalissa esiintyvään suurimpaan taajuuteen nähden, jotta näiden näytteiden perusteella voidaan rakentaa alkuperäistä vastaava signaali. Saman tuloksen saivat lähes samaan aikaan toisistaan tietämättä myös Vladimir Kotelnikov, Claude Shannon, Karl Küpfmüller ja Edmund Whittaker, joten teoreemasta käytetään myös heidän nimiään yksin tai erilaisina yhdistelminä. Usein puhutaan myös pelkästä "näytteenottoteoreemasta".
Jos analogisesta signaalista otetaan näytteitä liian harvakseltaan, näytteenottotaajuutta korkeampitaajuiset komponentit laskostuvat alempitaajuisten signaalien päälle. Tällöin näytteestä ei saada enää muodostettua alkuperäistä signaalia, vaan signaali on "vääristynyt". Siksi ennen näytteenottoa on tärkeää käyttää alipäästösuodatinta, joka poistaa signaalin mahdollisesti sisältämät liian korkeat taajuudet.
Usein Nyquistin teoreemaan viitattaessa puhutaan Nyquistin teoriasta ja sanotaan, että korkein toistettava taajuus on puolet näytteenottotaajuudesta, ”Nyquist-taajuus”. On huomattava, että jo lähestyttäessä Nyquist-taajuutta menetetään alkuperäisen signaalin aaltomuoto ja toiston voimakkuus vaihtelee taajuudesta riippuen. Nyquist-taajuinen signaali voi jopa hävitä kokonaan, jos näytteet osuvat sen nollakohtiin.
Pelias

Pelias () oli kreikkalaisessa mytologiassa Iolkoksen kuningas ja Akastoksen, Peisidiken ja Alkestiksen isä. Hänen vanhempansa olivat Tyro ja Poseidon.
Tyro oli naimisissa Kretheuksen kanssa ja heillä oli poika, Aison, mutta Tyro rakasti Enipeusta, joen jumalaa. Hän myös tavoitteli Enipeusta, joka kuitenkin torjui Tyron lähentelyt. Eräänä päivänä kuitenkin Tyroa himoitseva Poseidon naamioi itsensä Enipeukseksi ja onnistui näin saamaan Tyron. Heille syntyivät kaksoispojat Pelias ja Neleus. Tyro kuitenkin jätti poikansa vuorelle ja heidät kasvatti palvelusneito. Aikuistuttuaan pojat etsivät Tyron käsiinsä ja tappoivat hänen äitipuolensa Sideron koska tämä oli kohdellut Tyroa huonosti. Tämä tapahtui Heran temppelissä jonne Sidero koetti piiloutua ja tästä sai alkunsa Heran ikuinen viha Peliasta kohtaan.
Pelias oli vallanhimoinen mies ja tavoitteli koko Thessalian hallintaa. Tämä mielessään hän karkotti Neleuksen ja Fereksen sekä lukitsi Aisonin Iolkoksen vankityrmiin. Siellä ollessaan Aison meni naimisiin ja sai useampia lapsia, joista tunnetuin on Iason. Aison lähetti Iasonin Pelion-vuorelle, Kheiron-kentaurin luo oppiin. Vallasta syöksemistään vainoharhaisesti pelkäävää Peliasta taas oraakkeli varoitti vain yhdellä sandaalilla kulkevasta miehestä.
Vuosia myöhemmin Pelias uhrasi kerran Poseidonille. Iason, joka oli kutsuttu osallistumaan uhriin ja kiirehti paikalle, menetti matkalla sandaalinsa auttaessaan jotakuta pääsemään joen yli. Kun Iason pääsi kaupunkiin, hänet kuulutettiin yksisandaalisena miehenä. Vainoharhainen Pelias kysyi häneltä, mitä hän tekisi joutuessaan kasvokkain miehen kanssa, jonka on ennustettu olevan hänen turmansa. Iason vastasi lähettävänsä miehen etsimään kultaista taljaa. Pelias otti neuvosta vaarin ja lähetti Iasonin etsimään taljaa.
Iasonin poissa ollessa Pelias erehtyi luulemaan että Argo, Iasonin kipparoima alus, oli uponnut ja tämän kuullessaan Aison ja Promakhos tekivät itsemurhan myrkyllä (tai vaihtoehtoisesti Pelias tappoi heidät itse). Hera taas halusi edelleen Peliaan hengiltä ja hän punoi juonia saadakseen Peliaan rakastumaan Medeiaan, joka hänen suunnitelmissaan tappaisi Peliaan. Argonauttien palatessa Pelias ei luovuttanut istuintaan suosiolla. Medeia kuitenkin selitti peliadeille, Peliaan tyttärille, miten vanhaa oinasta voi nuorentaa leikkaamalla sen kahtia ja heittämällä pataan. Demonstraation ollessa käynnissä padasta hyppäsi kuin hyppäsikin nuori, elävä oinas ja tästä innostuneena kuninkaan tyttäret leikkasivat isänsä kappaleiksi ja heittivät pataan, ja näin Pelias kuoli.
Peliaalla oli siis poika, Akastos, joka hieman myöhemmin ajoi Iasonin ja Medeian Korinttiin ja täten sai valtakunnan takaisin. Hänen toisesta tyttärestään Alkestiksestä tuli myöhemmin kuningas Admetoksen vaimo.
Kokapensas

Kokapensas eli aitokokapensas ("Erythroxylum coca", myös kookapensas) on eniten viljelty kokalaji, ja siitä valmistetaan pääosa maailman kokaiinista. Kasvi viihtyy trooppisessa ilmastossa ja vuoriston rautapitoisessa mullassa. "Erythroxylum coca" ("Huánuco" eli "Bolivian koka") oli se kokalaji, jota eurooppalaiset merenkulkijat toivat 1800-luvulla mukanaan palatessaan Eurooppaan.
Kokapensas on pensas tai pieni puu, joka kasvaa korkealla vuoristossa puskamaisesti 180–240 senttimetrin mittaiseksi. Oksat ovat suoria. Kasvin tunnistaa suurista, soikeista ja tummanvihreistä lehdistä. Lehtien pituus on 3–8 senttimetriä ja leveys 2–4 senttimetriä. Kukat ovat kellertävänvalkoisia ja kasvavat ryhmissä pienten varsien päässä. Kukkimisen jälkeen pensas tuottaa pieniä punaisia marjoja.
Laji ei kasva Etelä-Amerikan ulkopuolella, jos ei oteta huomioon yksittäisiä näytekappaleita kasvitieteellisissä puutarhoissa. Intiaaniväestö on viljellyt lajia niin kauan, että se tuskin enää lisääntyy villinä. Siementen elinvoimaisuus ei säily kauan, vain parisen viikkoa, ja ne kuolevat helposti, jos ne joutuvat alttiiksi kuivuudelle.
Erythroxylum coca subsp. ipadú.
Erästä "Erythroxylum cocan" alalajia, "Erythroxylum coca" subsp. "ipadúa", kutsutaan nimellä "Amazonin koka", koska sitä viljellään nimensä mukaisesti Amazonin alueella. Pensas on heikkokasvuisempi kuin nimialalaji "Erythroxylum coca" var. "coca" ja lehdet ovat paksumpia. Sen siemenet itävät varsin heikosti, mutta sitä lisätään pistokkaiden avulla.
Amazonin kokan lehdet sisältävät joissakin tapauksissa vain 0,11 prosenttia kokaiinia, mikä on varsin alhainen pitoisuus. Alalajia tutkittiin systemaattisesti vuonna 1979 Amazonin viljelyalueille sijoittuneen tutkimusmatkan yhteydessä.
Piirikytkentä

Piirikytkentä () on tiedonsiirtomenetelmä, jossa yhteys tilaajien välillä on avoinna koko yhteystapahtuman ajan. Riippumatta siitä, onko kanavalla liikennettä, yhteys pidetään avoinna jatkuvasti. Tätä menetelmää käyttää muun muassa perinteinen puhelinverkko ja ISDN. Piirikytkentään perustuvan verkon perusvahvuus on kyky taata tietty palvelun taso yhteyden muodostuttua ja heikkous on resurssien haaskaus, kun tiettyyn käyttöön varatut verkon osuudet eivät ole koko aikaa käytössä, eikä niitä tällöin saada otettua muuhun käyttöön.
Piirikytkennässä verkon resurssit, esimerkiksi kaistanleveys, jaetaan yhteyksille varattaviin osiin. Tämä kanavanvaraus osiin voidaan tehdä joko taajuuden (Frequency Division Multiplexing, FDM) tai aikajakson perusteella (Time Division Multiplexing, TDM).
Puhelinverkon vaihdelaitteet etsivät fyysisen polun soittajan ja vastaanottajan puhelinten välille. Joka kytkentäkeskuksessa on tulevat ja menevät linjat ja niitä yhdistellään, kun joku soittaa. 
Piirikytkentään perustuva yhteys alkaa lähettää dataa vasta sitten, kun yhteys on muodostunut, mutta sitten kun yhteys on muodostunut, kaiken informaation voidaan taata menevän yhteyden lävitse, eikä yhteys voi tukkeutua. Piirikytkentää käyttävä verkko voi kuitenkin olla tukossa heti yhteyttä yritettäessä (esim. jos puhelinlinja on varattu).
Piirikytkennän verkon reitti on ennalta suunniteltu ennen yhteydenmuodostumista ja datan osat saapuvat yhteyden toiseen päähän aina samassa järjestyksessä ja kulkevat keskenään samaa reittiä.
Piirikytkennän verkossa piirit on varattu aina tiettyyn käyttöön ja jos niissä ei ole liikennettä, silloin tuo kapasiteetti haaskaantuu, koska muu verkossa oleva liikenne ei voi hyödyntää sitä. Piirikytkennän verkko on myös herkkä ongelmille, koska jos tietty kytkentä on mennyt pois käytöstä, kaikki verkon sitä kohtaa käyttävät muut kytkennät eivät myöskään voi lähettää mitään. Piirikytkennän vahvuus on kuitenkin siinä, että kun yhteys on muodostunut, pystytään takaamaan ennalta määritelty palvelun taso yhteyden ajaksi. Pakettikytkentään perustuva verkko taas on toiminnaltaan huomattavasti taipuisampi, mutta siinä yhteys voi heiketä kesken käytön tai hidastua yleensäkin verkon muun liikenteen takia.
Puhelinverkon lisäksi myös jotkut vanhemmat tietokoneiden verkot (esim. X.25 -standardi) käyttivät piirikytkentää.
Toinen tapa muodostaa yhteys ja siirtää tietoa on pakettikytkentä.
Marcello Abbado

Marcello Abbado (7. lokakuuta 1926 Milano – 4. kesäkuuta 2020) oli italialainen säveltäjä ja pianisti. Hän oli viulisti Michelangelo Abbadon poika ja kapellimestari Claudio Abbadon veli. Hän otti pianotunteja Gianandrea Gavazzenilta ennen kuin aloitti opintonsa Mlanon konservatoriossa. 
Abbado työskenteli muun muassa säveltäjä Paul Hindemithin kanssa. Abbado sävelsi monenlaista musiikkia, kuten orkesteriteokset "Hommage à Claude Debussy" sekä "Costruzioni per 5 piccole orchestre".
Uhanalaisuus

Uhanalaisuus määritellään siten, että eliölajiin tai sen populaatioon kohdistuu lopullisen häviämisen vaara. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) uhanalaisuusluokituksessa varsinaiset uhanalaiset lajit kuuluvat luokkiin VU (vaarantunut), EN (erittäin uhanalainen laji) ja CR (äärimmäisen uhanalainen laji). Lajin uhanalaisuuden arviointi on lajin levinneisyyden, yleisyyden ja runsauden muutosten ennakoimista käytössä olevien tietojen perusteella. Uhanalaisuutta arvioitaessa populaatioiden häviämisnopeus on olennainen tekijä, ja uhanalaisten lajien suojelutyössä häviämisnopeuteen pyritään vaikuttamaan eri tavoin.
Aarin kieli

Aari on eräs afroaasialainen kieli. Sitä puhutaan lähinnä Etiopiassa.
Vuonna 2007 tehdyn laskennan mukaan aaria puhui äidinkielenään 235 000 ihmistä, joista yksikielisiä on 129 000. Vain alle 10 % aaria äidinkielenään puhuvista osaa lukea ja kirjoittaa.
Uusi testamentti on käännetty kielelle vuonna 1997.
Murteet.
Aarin kielen katsotaan jakautuvan kymmeneen päämurteeseen, jotka ovat:
Galila poikkeaa muista murteista verrattain paljon eikä se aina ole muiden murteiden kanssa keskenään ymmärrettävä.
Saatanallinen Raamattu

Saatanallinen Raamattu () on Anton Szandor LaVeyn vuonna 1969 kirjoittama okkulttis-filosofinen kirja. Se sisältää LaVeyn satanistisen filosofian perusteet, satanistisia rituaaleja ja muita aiheeseen liittyviä esseitä. Teosta pidetään modernin magian ja satanismin klassikkona.
Saatanallisen Raamatun pääteemat ovat yksilökeskeinen hedonismi, rationalistinen lähestymistapa uskontoihin ja mustan magian käyttö. Teosta ei pidä sotkea kabbalistiseen Mustaan raamattuun, joka on vanha noituuden ja magian loitsu- ja manauskirja. 
Kirja.
Saatanallinen Raamattu on jaettu neljään osaan ns. neljän elementin (tuli, ilma, maa, vesi) mukaan. Lisäksi kirjan lopussa on 19 "Eenokin Avainta", eenokinkielisiä tekstejä jotka on tarkoitettu käytettäväksi rituaaleissa.
Tuli: Saatanan Kirja – Infernaalinen häväistyskirjoitus.
Sisältää laveylaisen satanismin keskeiset periaatteet yhden esseen ja viiden eri listan muodossa.
Ilma: Luciferin Kirja – Valistus.
Sisältää filosofian tarkempaa tutkailua ja selittämistä kahdessatoista esseessä. Aiheina ovat kristinuskon Jumala, Saatana, viha ja rakkaus, seksi, viettelykset, kuolemanjälkeinen elämä, uskonnolliset pyhäpäivät sekä enemmän tai vähemmän surullisenkuuluisa Musta messu.
Maa: Belialin Kirja – Maan herruus.
Sisältää ohjeita satanistisiin rituaaleihin, ja muita aihetta sivuavia esseitä.
Vesi: Leviatanin Kirja – Raivoava meri.
Sisältää erilaisia kirjoituksia, joita voi lausua rituaalien aikana, sekä mm. listan paholaisten nimistä, joita esiintyy eri uskonnoissa ja kulttuureissa.
Viitteet filosofiaan.
Saatanallinen Raamattu ei itsessään sisällä kirjallisia viitteitä. Teoksen symboliikka on johdettavissa semiittiseen kulttuuriin, josta näkyvimpänä ilmentymänä toimii voimasana Shemhamforash. Sanan voidaan katsoa olevan adaptaatio sanasta 'Shem ha-meforash', jonka tulkitsijana on toiminut muun muassa Gershom Scholem.
Lahden ammattikorkeakoulu

Lahden ammattikorkeakoulu (LAMK) (engl. Lahti University of Applied Sciences) oli Lahdessa sijaitseva, Päijät-Hämeen maakunnassa toimiva monialainen ammattikorkeakoulu. Lahden ammattikorkeakoulu ja Saimaan ammattikorkeakoulu (SAIMIA) yhdistyivät 1.1.2020 uudeksi LAB-ammattikorkeakouluksi. LAB toimii Lahdessa, Lappeenrannassa sekä verkossa. 
LAMKille valmistui syksyllä 2018 uusi moderni kampus entiseen Iskun huonekalutehtaaseen Mukkulaan. LAMKissa opiskeli noin 5 000 opiskelijaa. Ammattikorkeakoulun rehtorina toimi Turo Kilpeläinen. Työntekijöitä oli noin 360.
Koulutus.
Lahden ammattikorkeakoulussa oli mahdollista opiskella muotoilua ja media-alaa, liiketaloutta, matkailua, tekniikkaa sekä sosiaali- ja terveysalaa.
Vuosina 2001–2016 LAMK:ssa toimi Suomen ainoa musiikkiteatterin koulutusohjelma, jossa ehti suorittaa tutkintonsa satakunta nuorta näyttelijää.. Kuvataiteilijoita koulutti Lahden taideoppilaitoksena vuonna 1971 aloittanut Lahden taideinstituutti syksystä 2004 kevääseen 2016 saakka yhteensä 20.
Tutkinnot.
AMK-tutkinnot
YAMK-tutkinnot 
Bachelor’s Degree Programmes
Master’s Degree Programmes
Tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminta.
Lahden ammattikorkeakoulun tutkimus-, kehitys- ja innovaatiotoiminnan (TKI) laajuus kasvoi vuosittain merkittävästi ja se oli alueen suurin julkisrahoitteinen TKI-toimija.
Omistajajärjestelyt.
Lahden ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa vuonna 1992, jolloin oppilaitokset olivat kuntien ja valtion omistuksessa. Vuosina 1996–2014 LAMKin ylläpitäjä oli Päijät-Hämeen koulutuskonserni. 1.1.2015 LAMK aloitti itsenäisenä osakeyhtiönä. Lahden AMK siirtyi Lappeenrannan-Lahden teknillisen yliopiston, LUT-yliopiston omistukseen vuodenvaihteessa 2017–2018. LUT-korkeakoulujen kokonaisuuteen kuuluivat sen jälkeen LUT-yliopisto, Saimaan ammattikorkeakoulu ja Lahden ammattikorkeakoulu. SAIMIA ja LAMK yhdistyvät vuoden 2020 alusta LAB-ammattikorkeakouluksi.
FUAS-liittouma.
LAMK kuului vuosina 2012–2017 FUAS-liittoumaan yhdessä Hämeen ammattikorkeakoulun ja Laurea-ammattikorkeakoulun kanssa.
Opiskelijakunta.
Ammattikorkeakoulun opiskelijoiden edunvalvonnasta ja yhteisestä toiminnasta vastaavana opiskelijakuntana toimi Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (LAMKO).