tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vestmanna

Vestmanna (tanskaksi: "Vestmannahavn") on pieni kaupunki Färsaarilla Luoteis-Streymoyssa Vestmannan kunnassa. Vestmanna on kunnan päätaajama ja ainoa taajama. Vuonna 2015 Vestmannan asukasluku oli 1 208.
Nimi "Vestmanna" tarkoittaa, että ensimmäiset asukkaat olivat peräisin lännestä, mikä tarkoittaa Irlannista tulleita kelttejä.
Maantiede ja liikenne.
Vestmanna on Streymoyn länsiosassa, ja siellä on satama, jota pidetään Färsaarten parhaana luonnonsatamana. Ennen tunnelin rakentamista poikkesi Vágariin menevä autolautta siellä vuosikymmeniä.
Joulukuusta 2002 on Vágartunneli yhdistänyt Streymoyn ja Vágarin, jossa on lentokenttä. Lauttayhteys lakkautettiin tunnelin rakentamisen jälkeen.
Elinkeinohistoria.
Vestmanna sai taloudellista merkitystä vuonna 1839, kun "Kuninkaallinen monopolikauppa" avasi siellä sivuliikkeen, jonka oli tarkoitus palvella Streymoyta ja Vágarvia. Tavarat kuljetettiin sieltä edelleen vuoren yli soutuveneellä ja jalan.
Vuonna 1897 rakennettiin venetelakka, ja ensisijaisesti se kunnosti kalastusveneitä, joita siihen aikaan ostettiin Isosta-Britanniasta. Nykyisin telakka kuuluu pääkaupunki Tórshavniin. Vestmannassa on vesivoimala, joka on Färsaarten ensimmäisiä. Se saa veden vesialtaista, joihin kerätään sadevesi. Kunnallinen sähkövoimala SEV rakensi vuonna 1950 Färsaarten suurimman vesivoimalan, ja vuonna 1986 tuli 80 prosenttia Färsaarten vesivoimasta siitä. Nykyisin alueella on kolme vesivoimalaa.
Matkailu.
Pohjoisen lintukalliot ovat hyvin suosittu matkailukohde, jossa käyvät sekä lintumatkailijat että ulkomaiset turistit. Vestmannasta tehdään veneretkiä Streymoyn koillisrannikon valtaville kallioille. Paras aika käydä vuorilla on kesä-heinäkuu, jolloin Färsaarilla on miljoonittain merilintuja. Kauniiden vuorten lisäksi pitkin rannikkoa on myös luontaisia luolia. Niihin voi käydä tutustumassa sään salliessa, jos oppaita on käytettävissä.
Vestmannalla on suurempiakin haasteita, kuten vuoren yli kulkeva vaellusreitti. Reitti on melko vaativa, ja retkelle on valmistauduttava ennen lähtöä huolellisesti.
Ålands landskapsarkiv

Ålands landskapsarkiv (suom. "Ahvenanmaan maakunnanarkisto") on Ahvenanmaan maakunnan arkistolaitos . Ahvenanmaan maakunnanarkisto perustettiin vuonna 1978 ja on siitä lähtien toiminut Ahvenanmaan itsehallintotalon "(Självstyrelsegården)" tiloissa Maarianhaminassa. Ahvenanmaan maakunnan arkistolain mukaan maakunnanarkisto johtaa ja kehittää asiakirjahallintoa maakunnanhallinnossa sekä edistää arkiston käyttöä.
Ahvenanmaan maakunnanarkiston toimialaan kuuluvat myös ne valtion viranomaisarkistot, joiden toimialueena on Ahvenanmaa. Ahvenanmaan maakunnanarkistossa säilytetään lisäksi Ahvenanmaan seurakuntien ja kuntien vanhempia arkistoja. Maakunnanarkistossa säilytetään myös yksityisarkistoja, joita yhdistykset, yritykset ja säätiöt, sekä yksityishenkilöt, tilat ja kyläyhdistykset ovat luovuttaneet tai lahjoittaneet Ahvenanmaan maakunnanarkistolle. Ahvenanmaan maakunnanarkiston kokoelmat ulottuvat aina 1600-luvun alkuun saakka.
Ahvenanmaan maakunnanarkistossa on lisäksi kirjasto, joka on keskittynyt erityisesti Ahvenanmaan historiaa käsittelevään kirjallisuuteen. Kirjastosta löytyy myös kattava kokoelma sukututkimukseen liittyvää kirjallisuutta.
Ahvenanmaan maakunnanarkiston johtajan virkanimike on "landskapsarkivarie". Virkaa ovat hoitaneet seuraavat henkilöt:
Bjarne Henriksson, 1978–2002
Håkan Axelsson, 2003–2009
Stefan Berggren (vt.), 2009–2010
Åke Söderlund, 2011–
Pesäpallon naisten Suomenmestaruuskilpailut 1932

Naiset pelasivat mestaruudesta pudotuspelisysteemillä. 
Alkuerät.
12. kesäkuuta Haminan Palloilijat - Kotkan Into 14-3 &lt;br&gt;
8. heinäkuuta Kotkan Into - Haminan Palloilijat 0-12 - Hamina jatkoon yhteistuloksella 26-3 &lt;br&gt;
29. kesäkuuta Haminan Palloilijat - Joensuun Palloseura 9 - 7 &lt;br&gt;
9. heinäkuuta Sortavalan Palloilijat - Viipurin Pallonlyöjät 8-19 - VPL jatkoon&lt;br&gt;
10. heinäkuuta Sortavalan Palloseura - Joensuun Palloseura 12-1 - SP jatkoon&lt;br&gt;
15. heinäkuuta Kuusankosken Veto - Kouvolan Pallonlyöjät 23-10 &lt;br&gt;
19. heinäkuuta Kouvolan Pallonlyöjät - Kuusankosken Veto 13-7 - Kuusankoski jatkoon yhteistuloksella 30-23 
22. kesäkuuta Helsingin Pallonlyöjät - Pallo-Toverit, Hki 14-3 &lt;br&gt;
29. kesäkuuta Pallo-Toverit, Hki - Helsingin Pallonlyöjät 0-8 - HPL jatkoon yhteistuloksella 22-3 &lt;br&gt;
13. heinäkuuta Porvoon Palloseura - Keravan KooPee 1-16 - Kerava jatkoon&lt;br&gt; 
25. heinäkuuta Tervakosken Pato - Riihimäen Pallonlyöjät 10-19 &lt;br&gt;
31. heinäkuuta Riihimäen Pallonlyöjät - Lahden Mailaveikot 0-10 - Lahti jatkoon &lt;br&gt;
14. heinäkuuta Lapuan Virkiä - Loimaan Palloilijat 5-3 &lt;br&gt;
24. heinäkuuta Loimaan Palloilijat - Lapuan Virkiä 12-1 -Loimaa jatkoon yhteistuloksella 15-6 
HPL: Aune Särkkä,
Gunnel Forsman,
Ilta Elonen,
Lempi Hartikka,
Elli Eskelinen,
Lyyli Lindholm,
Lempi Eskelinen,
Anna-Lisa Kaijalainen,
M Immonen,
Simolin,
Laamanen,
Laajanen.
Lähteet.
Naisten SM-sarjaottelut kautta aikain
Luettelo Suomen taajamista 1995

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 1995 tehdyn taajamarajauksen mukaan. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajamia on määritelty vuodesta 1960. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä".
Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Vuoden 1995 taajamarajauksen mukaan 15 kunnassa ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa näistä kunnista sijaitsi seitsemän (Houtskari, Iniö, Luhanka, Utsjoki, Uukuniemi, Velkua ja Värtsilä) ja kahdeksan kuntaa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga ja Vårdö) sijaitsi Ahvenanmaalla.
Seuraavassa taulukossa on ensimmäisessä sarakkeessa taajaman nimi, seuraavassa sarakkeessa kunta tai kunnat, joihin taajama kuuluu ja kolmannessa sarakkeessa lääni tai läänit, joissa taajama sijaitsee. Seuraavissa sarakkeissa on lueteltu taajamien väkiluvut, pinta-alat ja väestötiheydet. Jos taajama kuuluu useampaan kuin yhteen kuntaan, niin kussakin kunnassa sijaitsevan osan väkiluku on ilmoitettu vastaavan kunnan nimen perässä suluissa. Luettelon väestö- ja pinta-alatiedot ovat ajankohdan 31.12.1995 mukaiset. Kunta- ja läänijako on ajankohdan 1.1.1996 mukainen. Osa luettelossa esiintyvistä kunnista on lakkautettu myöhemmin kuntaliitosten myötä. 
Aiemmat taajamamäärittelyt.
Tilastollisia taajamia on määritelty Suomessa vuodesta 1960 lähtien. Vuosina 1960–1985 rajaukset tehtiin manuaalisesti kartalla. Vuodesta 1990 rajaukset on tehty koneellisesti rakennusten koordinaattitietojen perusteella. Vuosina 1990–1995 rajauksia tarkistettiin manuaalisesti, lisäksi kokonaan koneellista menetelmää sovellettiin takautuvasti näiden vuosien tietoihin. Muutoksia taajamiin aiheuttaa toisaalta taajamien yhteenkasvu etenkin suurimpien taajamien liepeillä, toisaalta joidenkin pienempien taajamien väkiluvun aleneminen alle taajaman määritelmää vastaavan alarajan.
Hanna Airaksinen

Hanna Airaksinen (s. 14. joulukuuta 1970) on suomalainen uransa päättänyt pesäpalloilija. Hän edusti urallaan Jyväskylän Kiriä ja Viinijärven Urheilijoita. Airaksinen lopetti aktiiviuransa vuoteen 1999 Kirittärien joukkueessa mutta palasi vielä pelaamaan kausilla 2004 ja 2005. Kaikkiaan Airaksinen pelasi 274 ottelua pääsarjatasolla.
Airaksinen oli urallaan ennen muuta etenijä. Hän jakaa naisten Superpesiksen kaikkien aikojen etenijätilaston kärkipaikan Terhi Röngän kanssa. Molemmat toivat urallaan 653 juoksua. Ero seuraaviin on yli 100 juoksua. Kärkilyönneissä Airaksinen löytyy sijalta seitsemän samoin kuin tehotilastossa. 
Airaksinen valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi kahdesti, vuosina 1996 ja 1997. Pesispörssissä Airaksisen 1973,7 pistettä oikeuttavat kahdeksanteen sijaan.
Hotelli Hospitz

Hotelli Hospitz on Savonlinnassa sijaitseva hotelli. Se toimii arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelemassa nelikerroksisessa rakennuksessa, joka vihittiin käyttöön vuonna 1933. Se oli alun perin Nuorten Naisten Kristillisen Yhdistyksen (NNKY) yhdistystila. Rakennus on sittemmin siirtynyt hotellikäyttöön.
Historia.
Hotelli Hospitzin suunnitteli vuosien 1929–1930 aikana arkkitehti Wivi Lönn. Piirustukset hyväksyttiin vuonna 1931, ja rakennus vihittiin käyttöön 26. helmikuuta 1933. Se rakennettiin Nuorten Naisten Kristilliselle Yhdistykselle kokoontumis- ja majoitusrakennukseksi. Pohjakerroksessa oli lisäksi kahvila, pieni leipomo ja leipäkauppa. Rakennus oli Savonlinnan Linnankadun ensimmäisiä kivirakennuksia. Aiemmin paikalla sijaitsi 1700-luvulla rakennettu puutalo.
Hospitz oli toisen maailmansodan aikana sotilaskäytössä, ja siellä yöpyi sekä sotilaita että lottia. Hotelliyritys V. O. Kuitunen vuokrasi talon vuonna 1992 hotellikäyttöön. Yritys osti vuonna 2011 koko rakennuksen NNKY:ltä ja aloitti sen peruskorjauksen. Museovirasto myönsi entisöintiin tukea, mihin vaikutti osaltaan se, että rakennus sijaitsee valtakunnallisesti merkittävässä rakennetussa kulttuuriympäristössä. Hospitz rapattiin ja maalattiin uudestaan. Värisuunnittelun, kohokuvioinnin ja julkisivun tunnusmaalaukset teki kuvataiteilija Johanna Oras.
Hotellitoiminta siirtyi vuonna 2018 V. O. Kuituselta Lönnin mukaan nimetyn Wivilla Oy:n omistukseen. Itse kiinteistö jäi kauppasopimuksessa edelleen Kuitusen perheelle.
GAM-87 Skybolt

Douglas GAM-87 Skybolt, alkuun AGM-48 (suom. "Isku taivaalta"/"Salamanisku") oli yhdysvaltalainen, ALBM-tyyppinen ballistinen ydinohjus. Pommikoneesta (B-52, XB-70 Valkyrie, Avro Vulcan) laukaistavan ohjuksen "W-59" ydinkärki oli 1.2 megatonnin (MT) tehoinen. Rakettimoottori oli kiinteätä ajoainetta ("solid propellant fuel") käyttävä kaksivaiheinen, ja ohjuksen suunnistustapa perustui astroinertiaaliseen järjestelmään. Yksi Boeing B-52 Stratofortress kykeni kantamaan 4 kpl Skybolt-ohjuksia. Samaan aikaan tuo pommikone kykeni kuljettamaan samaa vastaavan määrän (4 kpl) raskaita strategisia megatonni-luokan (3,8 MT) ydinpommeja.
GAM-87 Skybolt ei ollut koskaan aivan täysin onnistunut. Sen kantama oli noin 1 850 km (1 150 mailia). Ohjuksen omamassa oli 5 000 kg. Siihen aikaan (ennen vuotta 1960) ei ollut vielä olemassa pitkän matkan strategisia (ballistisia) ydinohjuksia, eikä varsinaisesti SLBM-ohjuksiakaan. Skybolt päätettiin lopulta hylätä, eikä ainuttakaan kappaletta saapunut valmistettavaksi tuotantoyksilönä. Koeyksilöitä valmistui 12 kappaletta. Silloinen Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy päätti perua Skyboltien tuotanto-ohjelman vuonna 1962. Samaan aikaan tapahtui ohjuksen ensilaukaisu. Tuolloin puhuttiin jopa Skybolt-kriisistä. Aseen kehittely päättyikin vuoteen 1964 mennessä. Samankaltaisen vastaavanlaisen perumisen joutui kokemaan myös SM-64 Navaho. 
Skyboltin eli niin kutsutussa sateenkaari-koodistossa "Blue Streak"in, olisi pitänyt saapua brittien V-pommittajien käyttöön. Britannia tilasi sitä 100 kappaleen verran vuonna 1960. Tuo tilaamiseen liittyvä kysymys oli vielä osin auki vuonna 1963. Blue Steel oli kymmenen vuoden verran käytössä, mutta sen ominaisuudet koettiin jokseenkin epätyydyttävinä. Esimerkiksi kantama oli kovin lyhyt, vain 150 mailia eli 240 km. Vuonna 1959 ensilaukaistu, ja 1960 käyttöön tullut North Americanin AGM-28 Hound Dog tuli varsin suurelta osin Skyboltin korvaajaksi Yhdysvalloissa. Britit päätyivät tilaamaan Polaris-ohjuksia, jotka laukaistaan ydinsukellusveneistä. Lyhyen kantaman ilmasta-maahan ohjustyyppinä tuli vuodesta 1972 käyttöön Boeing AGM-69 SRAM, sen kehittely tapahtui alkaen vuodesta 1965.
Henry Nugent

Henry Nugent syntyi Irlannissa ja kuoli marraskuussa 1704 Gibraltarilla. Hän oli Gibraltarin toinen kuvernööri. Virkansa hän aloitti 6. elokuuta 1704. Sotilasarvoltaan hän oli kenraalimajuri.
Perhe.
Hänen isänsä oli Thomas Nugent ja vanhempi veljensä oli James Nugent.
Bloody Sunday – verinen sunnuntai

Bloody Sunday – verinen sunnuntai ("Bloody Sunday") on Paul Greengrassin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläis-irlantilainen televisioelokuva vuodelta 2002. Dokumentaariseen tyyliin, ulkopuolisen tarkkailijan tavoin tapahtumia seuraten toteutettu elokuva kertoo Pohjois-Irlannin levottomuuksiin liittyvästä, veriseksi sunnuntaiksi kutsutusta katolisten kansalaisoikeusmarssista, jossa 13 ihmistä sai surmansa ja 13 loukkaantui brittisotilaiden avattua tulen väkijoukkoon Pohjois-Irlannin Derryssä 30. tammikuuta 1972.
Ohjaaja Greengrassin tekemä käsikirjoitus pohjautuu derryläisen kirjailijan Don Mullanin vuonna 1997 ilmestyneeseen kirjaan "Eyewitness Bloody Sunday", johon hän kokosi silminnäkijöiden kertomuksia päivän tapahtumista. Mullan toimi myös käsikirjoituskonsulttina ja esiintyy pienessä sivuosassa katolisena pappina.
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla Yhdysvalloissa 16. tammikuuta 2002, ja se voitti festivaalin yleisöpalkinnon. Neljä päivää myöhemmin se ensiesitettiin Britannian televisiossa ITV-kanavalla. Suomessa elokuva on esitetty Yle TV1 -kanavalla syys- ja marraskuussa 2007.
"Bloody Sunday" jakoi Berliinin elokuvajuhlilla parhaan elokuvan Kultainen karhu -palkinnon japanilaisanimaation "Henkien kätkemä" kanssa. Se sai myös ekumeenisen tuomariston erikoispalkinnon. Irlannin elokuva- ja televisiogaalassa elokuva palkittiin vuoden parhaana sekä lisäksi käsikirjoituksestaan ja äänityksestään. Brittiläisessä Bafta-gaalassa Ivan Strasburg palkittiin kuvauksesta ja valaistuksesta, ja elokuva tuotti lisäksi neljä muuta ehdokkuutta. "Bloody Sunday" oli European Film Awards -ehdokkaana neljässä sarjassa, muun muassa parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen kategorioissa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Bloody Sundayn" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Eino E. Louhio

Eino Eero Louhio (9. heinäkuuta 1902 Heinola – 18. marraskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajana.
Eino E. Louhion vanhemmat olivat raatimies Gustaf Adolf Louhio ja Helena Kekkonen ja puoliso vuodesta 1928 Sirkka Annikki Kejonen. Louhio tuli ylioppilaaksi 1921 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1926, varatuomarin arvon hän sai 1929. Hän toimi valtion vakuutustarkastajana ja valtioneuvoston vakuutusasioiden esittelijänä 1928–1937, Kansaneläkelaitoksen johtajana 1937–1946 ja pääjohtajana vuodesta 1946. Vuonna 1934 hän julkaisi teoksen "Uusi vakuutuslainsäädäntö". Uransa alussa Louhio työskenteli myös asianajajana Lahdessa. Hän menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen, joskin oli jo hieman aiemmin pyytänyt eron pääjohtajan tehtävästään. Louhiolla oli lukuisia julkisia luottamustehtäviä, kuten Reumasäätiön hallituksen puheenjohtajuus, mutta hän oli myös muun muassa Imatran Voiman, Veitsiluodon, Outokummun ja Typpi Oy:n hallintoneuvostojen jäsen.
John Shrimpton

John Shrimpton oli Gibraltarin kuvernööri 24. joulukuuta 1704 – 24. joulukuuta 1707.
Shrimpton haavoittui yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1693 Landenin taistelussa Flanderissa. Vuosina 1701–1707 hän toimi parlamentin jäsenenä Whitchurchissa. Arkkiherttua Kaarle suositteli Shrimptonia kuvernööriksi.
Maunulan terveysasema

Maunulan terveysasema on Helsingin Oulunkylän kaupunginosan Maunulan osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema. 
Vuonna 1984 valmistuneen osin yksi- ja osin kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Kauria Turtola.
Terveysaseman vieressä toimii Suursuon sairaala (Suursuonlaita 3 B).
&lt;br clear=left&gt;
Oulunkylän terveysasema

Oulunkylän terveysasema on Helsingin Oulunkylän kaupunginosan Patolan osa-alueella toimiva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema. Sen naapurina sijaitsevat Ogelin liikekeskus (ostoskeskus) ja Oulunkylän nuorisotalo (Nuotta), lähellä on myös Oulunkylän rautatieasema.
Vuonna 1993 valmistuneen kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Arkkitehtuuritoimisto Simo Järvinen.
&lt;br clear=left&gt;
Gelre

Gelre (, ) oli herttuakunta nykyisen Alankomaiden alueella vuosina 1096–1795. Gelren alueella sijaitsee nykyään Gelderlandin maakunta.
Historia.
Varhaisin maininta Gelren kreivikunnasta on vuodelta 1096. Kreivikunta oli perustettu Geldernin ja Roermondin kaupunkien ympärille osasta Ala-Lothringenia. Kreivikunta oli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa. Gelren kreivit laajensivat maataan voimakkaasti 1100- ja 1200-luvuilla ja keisari Ludvig IV korotti kreivikunnan herttuakunnan asemaan vuonna 1339.
Jülichin herttuasta tuli myös Gelren herttua Gelren perimyssodan jälkeen vuonna 1379. Maiden personaaliunioni päättyi vuonna 1422. Burgundin herttua Kaarle Rohkea osti perimisoikeuden Gelren maihin vuonna 1471 ja peri herttuakunnan kolme vuotta myöhemmin, jolloin Gelre liitettiin osaksi Burgundia. Burgundi jaettiin vuonna 1477 Itävallan ja Ranskan välillä ja Gelren herttuakunta siirtyi Itävallalle. Herttua Kaarle II:n kuoltua vuonna 1538 Jülich-Kleve-Bergin herttua Vilhelm Rikas peri maat.
Gelren herttuakunta siirtyi suoraan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin haltuun vuonna 1543. Gelre nousi kapinaan muiden hollantilaisalueiden kanssa vuonna 1579 ja tuli osaksi Yhdistyneitä provinsseja. Keisari Kaarle V:n poika, Espanjan kuningas Filip II, oli viimeinen, joka käytti Gelren herttuan arvonimeä.
Gelren herttuakunta säilyi nimellisesti osana Espanjan Alankomaita vuoteen 1713 asti, jolloin herttuakunnan alue jaettiin Espanjan perimyssodan päätteeksi Batavian tasavallan, Itävallan ja Preussin kesken. Herttuakunta lakkautettiin virallisesti vasta vuonna 1795 Napoleonin valloittaessa Alankomaat.
Paloheinän terveysasema

Paloheinän terveysasema on Helsingin Tuomarinkylän kaupunginosan Paloheinän osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema. 
Vuonna 1987 valmistuneen kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Bengt Lundsten. Terveysasema on rakennuksen toisessa kerroksessa; pohjakerroksessa toimii Paloheinän kirjasto ja siinä on myös liiketiloja.
Bernadette Devlin

Bernadette Devlin McAliskey (o.s. "Devlin", s. 23. huhtikuuta 1947 Cookstown) on pohjoisirlantilainen kansalaisoikeusaktivisti ja entinen Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka tuli tunnetuksi 1960-luvun lopulta alkaen katolisen väestönosan oikeuksien puolustajana ja brittihallinnon vastustajana Pohjois-Irlannin levottomuuksien yhteydessä. Vuonna 1969 brittiparlamenttiin Mid-Ulsterista valittu 22-vuotias Bernadette Devlin oli parlamentin nuorin jäsen 200 vuoteen ja nuorin naisjäsen koskaan.
Bernadette Devlin syntyi kuusilapsisen perheen kolmantena lapsena. Hänen isänsä kuoli kun hän oli yhdeksänvuotias ja äiti kun hän oli 19. Devlin opiskeli psykologiaa Belfastin yliopistossa vuodesta 1965. Siellä hän oli mukana perustamassa sosialistista opiskelijaliikettä People’s Democracy, joka keskittyi Pohjois-Irlannin ihmisoikeuskysymyksiin. Tammikuussa 1969 ryhmä järjesti marssin Belfastista Derryyn, mutta marssi keskeytyi poliisin ja unionistien väliintuloon. Devlin asettui liikkeen ehdokkaaksi Britannian parlamenttivaaleissa, mutta tuli valituksi vasta Unity-puolueen riveistä täytevaaleissa maaliskuussa 1969 Mid-Ulsterin vaalipiiristä.
Vuonna 1970 Bernadette Devlin sai kuuden kuukauden vankeustuomion osallisuudestaan edellisvuoden elokuussa Bogsiden taisteluihin Belfastissa.
Tammikuussa 1972 Devlin ajautui käsirysyyn sisäministeri Reginald Maudlingin kanssa Derryn verisen sunnuntain tapahtumien jälkiselvittelyssä. Hän menetti parlamenttipaikkansa vuoden 1974 vaaleissa ääriprotestantti John Dunlopille. Yhdeksi syyksi on mainittu aviottoman lapsen saaminen 1971, mikä olisi vähentänyt hänen suosiotaan katolisen väestönosan keskuudessa.
Vuonna 1973 Bernadette Devlin avioitui opettajana toimineen Michael McAliskeyn kanssa. Tammikuussa 1981 Devlin ja hänen miehensä selviytyivät murhayrityksestä, jossa heidän kotiinsa Derrylaughanin kylässä Belfastin lähellä tunkeutuivat aseistetut miehet.
Bernadette Devlinin tytär Roisin McAliskey on jatkanut äitinsä työtä kansalaisaktivistina.
Johanna Nieminen

Johanna Nieminen (s.23. kesäkuuta 1966) on suomalainen uransa päättänyt pesäpalloilija. Hän edusti urallaan Ikaalisten Tarmoa, Turku-Pesistä, Porin Pesäkarhuja ja Rauman Feraa. Uransa viimeisen kauden 2005 Nieminen pelasi suomensarjassa Ikaalisten Tarmon riveissä.
Kaikkiaan Nieminen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä 453 ottelua, mikä on 43 ottelua enemmän kuin toisena olevalla Tarja Pöntisellä. He ovat myös ainoat yli 400 pääsarjaottelua pelanneet naispesäpalloilijat.
Nieminen löi urallaan 725 juoksua ja toi 435 juoksua. Yhteensä 1160 tehopisteellä hän on tehotilaston toisena. 725 lyödystä juoksusta 79 oli kunnareita. Kunnaritilastossa Nieminen niin ikään toisena. Molemmissa tilastoissa Niemisen edellä on vain Tuula Rantanen. Etenijätilastossa Nieminen löytyy 15. sijalta.
Pesispörssissä Johanna Nieminen on 2278,3 pisteellään Tuula Rantasen ja Katja Saaren jälkeen kolmannella sijalla.
La Séguinière

La Séguinière on kunta läntisessä Ranskassa Maine-et-Loiren departementissa Pays de la Loiren alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on Notre-Damen kirkko. Sen paikalla on ollut kirkko jo 1000-luvulla. Nykyisen kirkon vanhimmat osat ovat 1400- ja 1500-luvuilta. Kirkon itäpuolelle tehtiin korkea laajennusosa vuosina 1858 – 1860. Kirkossa on huomionarvoiset lasimaalaukset, jotka kertovat Vendéen kapinasta, sekä 1700-luvun alussa La Séguinièriin tulleen Isä Montfortin elämänvaiheista.
Herttoniemen terveysasema

Herttoniemen terveysasema oli Helsingin Herttoniemen kaupunginosan Länsi-Herttoniemen osa-alueella toiminut kaupungin terveysasema. 
Vuonna 1973 (ja 1986) valmistuneen osin kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen oli suunnitellut Arkkitehtitoimisto Kirsi ja Erkki Helamaa Ky.
Herttoniemen, Kallion ja Vallilan terveysasemien toiminta loppui helmikuun alussa 2018, kun niiden terveydenhoitopalvelut siirrettiin helmikuun 5. päivänä 2018 toimintansa aloittaneeseen Kalasataman terveys- ja hyvinvointikeskukseen. Herttoniemen terveysasema, viereinen sairaala ja kirjasto puretaan asuntorakentamisen tieltä. Röntgeniä tai muuta kuvaantamista tarvitsevien herttoniemeläisten potilaiden hoitomatka pitenee muutoksen seurauksena merkittävästi, koska Kalasatamaan unohdettiin perustaa kuvantamiskeskus sen jälkeen, kun Herttoniemen terveysaseman vieressä sijainneen sairaalan purkamisesta päätettiin.
Konstanze Klosterhalfen

Konstanze Klosterhalfen (s. 18. helmikuuta 1997) on saksalainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja 5 000 metrin juoksun Euroopan-mestari.
Klosterhalfen saavutti Dohan MM-kilpailuissa 2019 pronssia 5 000 metrillä ajalla 14.28,43. Hän sijoittui neljänneksi 5 000 metrillä yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli 10 000 metrillä kahdeksas. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Klosterhalfen karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Samana vuonna hän voitti Münchenin EM-kilpailuissa 5 000 metrin Euroopan-mestaruuden ajalla 14.50,47. 10 000 metrillä hän oli samoissa kilpailuissa neljäs.
Sisäradoilla hän on saavuttanut EM-kilpailuissa hopeamitalin 1 500 metrillä Belgradissa 2017 ajalla 4.04,45 sekä 3 000 metrillä Glasgow'ssa 2019 ajalla 8.34,06 ja Istanbulissa 2023 ajalla 8.36,50. Lisäksi hän on ollut sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 seitsemäs 3 000 metrillä. 
Alle 23-vuotiaiden sarjassa Klosterhalfen on saavuttanut EM-kultaa 1 500 metrillä vuonna 2017. Juniorien sarjoissa hän on saavuttanut pronssia 3 000 metrillä maailmanmestaruuskilpailuissa 2016 ja pronssia 1 500 metrillä EM-kilpailuissa 2015.
Maastojuoksun EM-kilpailuissa Klosterhalfen saavutti henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa kultaa 2022. Hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa viides 2021. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän sai henkilökohtaisessa kilpailussa kultaa 2015 ja 2016 sekä joukkuekilpailussa kultaa 2015, hopeaa 2016 ja pronssia 2014. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän sai 2017 hopeaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa.
Hänen ennätyksensä ulkoradoilla ovat 800 metrillä 1.59,65, 1 500 metrillä 3.58,92, maililla 4.21,11, 2 000 metrillä 5.34,53, 3 000 metrillä 8.20,07, 5 000 metrillä 14.26,76, 10 000 metrillä 31.01,71 ja puolimaratonilla 1.05.41. Mailin, 2 000 metrin, 3 000 metrin, 5 000 metrin ja 10 000 metrin ajat ovat Saksan ennätyksiä. Sisäradoilla hän on juokssut 5 000 metrin Euroopan ennätyksen 14.30,79 ja lisäksi Saksan ennätyksiksi 1 500 metrillä 3.59,87, maililla 4.17,26 ja 3 000 metrillä 8.32,47.
Liveta Jasiūnaitė

Liveta Jasiunaite (s. 26. heinäkuuta 1994) on liettualainen keihäänheittäjä. 
Yleisurheilun EM-kilpailuissa Berliinissä 2018 hän saavutti keihäänheitossa pronssimitalin tuloksella 61,59 metriä. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 12:nneksi. Hän karsiutui loppukilpailusta MM-kilpailuissa Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli seitsemäs. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui kymmenenneksi tuloksella 58,97 heitettyään karsinnassa lähelle ennätystään yltäneen tuloksen 63,80. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän oli kuudes. Hän karsiutui loppukilpailusta Budapestin MM-kilpailuissa 2023, Rooman EM-kilpailuissa ja Pariisin olympialaisissa 2024 sekä Tokion MM-kilpailuissa 2025.
Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Jasiūnaitė voitti pronssimitalin vuonna 2015 tuloksella 55,77. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän sai hopeaa 2009. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli kahdeksas 2012 ja saman ikäluokan EM-kilpailuissa yhdeksäs 2013. Hän voitti universiadeissa kultaa 2019 tuloksella 60,36.
Jasiūnaitė heitti ennätyksensä ja Liettuan ennätyksen 63,98 Ogressa 15. kesäkuuta 2019.
Bence Halász

Bence Halász (s. 4. elokuuta 1997) on unkarilainen moukarinheiton olympia-, EM- ja MM-mitalisti.
Halász saavutti nuorten olympialaisissa hopeaa 2014. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2015 ja maailmanmestaruuden 2016. Alle 23-vuotiaiden sarjassa hän voitti juniorien EM-kultaa vuonna 2017. Yleisurheilun MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui moukarinheiton yhdenneksitoista. 
Yleisurheilun EM-kilpailuissa 2018 hän saavutti moukarinheitossa pronssimitalin tuloksella 77,36 metriä. Hän sai hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa 2019 Halász saavutti pronssimitalin tuloksella 78,18. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui viidenneksi ennätyksellään 80,15. Samana vuonna hän saavutti hopeaa Münchenin EM-kilpailuissa parantaen ennätystään tulokseen 80,92. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pronssia tuloksella 80,82 ja Rooman EM-kilpailuissa 2024 hopeaa tuloksella 80,49. Hän sai hopeaa myös Pariisin olympialaisissa 2024 tuloksella 79,97.
Vuonna 2025 hän paransi kolmesti ennätystään, joka kerralla Budapestissä; toukokuussa hän heitti tuloksen 80,97, elokuussa maan mestaruuskilpailuissa 81,94 ja myöhemmin samassa kuussa 83,18. Tokion MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 82,69.
Lissabonin laivastotukikohta

Lissabonin laivastotukikohta () on Portugalin laivaston päätukikohta, joka sijaitsee entisen Alfeiten alueella Tagusjoen estuaarin etelärannalla lähellä Almeidaa. Tukikohdasta käytetään toisinaan nimeä Alfeiten laivastotukikohta.
Pääosa laivaston aluksista on sijoitettu Alfeiteen samoin kuin useat huolto-, esikunta- ja koulutuslaitokset. Tukikohdan läheisyydessä sijaitsee myös merisotakoulu, laivaston tekninen koulu, Arsenal do Alfeite, merijalkaväentukikohta ja muita merivoimien yksiköitä.
Historia.
Lissabon ja sen lähistöllä sijaitseva Tagusjoen estuaari ovat jo 1100-luvulta alkaen olleet Portugalin suurimmat ja merkittävimmät laivastotukikohdat. Löytöretkien aikaan 1400- ja 1500-luvuilla alueesta muodostui maailman merkittävin satama-alue.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueella ei ollut vain yhtä yhtenäistä tukikohtaa, vaan joukko pienempiä tukikohtia Taguksen kummallakin rannalla. Näitä olivat muun muassa Lissabonin laivastoarsenaali, Doca de Belémin sukellusvenetukikohta, Bom Sucesson merilentokonetukikohta, Vila Franca de Xiran hävittäjätukikohta, Vale do Zebron torpedoveneiden tukikohta, Alcántaran merivoimienkasarmit ja Doca da Marinhan laiturialue.
Muutamat ylemmistä upseereista esittivät 1800-luvun lopulta alkaen laivaston yksiköiden keskittämistä Lissaboniin ja Taguksen alueelle yhteen tukikohtaan. Uuden laivastoarsenaalin rakennustyöt alkoivat 1928 ja valmistuivat 1937. Arsenal do Alfeitea pidettiin yhtenä maailman suurimmista ja parhaiten varusteltuna. Tukikohtaan sijoitettiin pääosa laivaston aluksista, henkilöstöstä ja palveluista.
Alfeiten hallintoesikunta () nimettiin 3. joulukuuta 1958 Lissabonin laivastotukikohdaksi.
Portugalin puolustusministeriö antoi 5. helmikuuta 2009 määräyksen 33/2009, jonka mukaan telakka-alue yksityistetään. Telakka liitettiin osaksi Empordef, SGPS:ää yhtiötä, joka hallinnoi muitakin Portugalin valtion puolustusteollisuuden yhtiöitä. Telakkayhtiö aloitti toimintansa 1. syyskuuta. Yhtiön alue kattaa noin 36 hehtaaria laivastotukikohdan alueesta.
The Handmaid’s Tale – Orjattaresi

The Handmaid’s Tale – Orjattaresi ("The Handmaid’s Tale") on yhdysvaltalainen dystooppinen draamasarja, jonka on luonut Bruce Miller. Se perustuu kanadalaisen kirjailijan Margaret Atwoodin romaaniin "Orjattaresi" vuodelta 1985. Sarjan pääosia näyttelevät Elisabeth Moss ja Joseph Fiennes. Sarja on saanut useita palkintoja. Sen on tuottanut MGM.
Sarjan tapahtumapaikka on Yhdysvaltojen paikalla oleva Gilead-niminen teokraattinen valtio lähitulevaisuudessa tai vaihtoehtoisessa nykyhetkessä. Ympäristön saastumisen vuoksi ihmisten hedelmällisyys ja syntyvyys ovat romahtaneet. Fundamentalististen kristittyjen johtamassa valtiossa hedelmällisiä naisia on vangittu orjattariksi, joiden tehtävänä on synnyttää lapsia isäntäperheilleen. Orjattarien lisäksi myös muiden naisten asema on äärimmäisen huono.
"The Handmaid’s Talen" ensimmäinen jakso esitettiin 26. huhtikuuta 2017 Hulu-suoratoistopalveluun. Sarjasta tilattiin toinen tuotantokausi, jonka esittäminen alkoi 25. huhtikuuta 2018. Kolmas tuotantokausi tilattiin toukokuussa 2018. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle Teema ja se on katsottavissa myös HBO Max -palvelussa sekä Viaplay-palvelussa.
Orjattaresi (elokuva)

Orjattaresi ("The Handmaid’s Tale") on Harold Pinterin käsikirjoittama ja Volker Schlöndorffin ohjaama elokuva vuodelta 1990. Se perustuu Margaret Atwoodin romaaniin "Orjattaresi" vuodelta 1985. 
Vuonna 2018 julkaistussa arviossaan kriitikko Timo Peltonen pitää elokuvan uskottavuutta, varsinkin näyttelijätyötä ja puvustusta, huomattavasti heikompana kuin romaanin televisiosovituksessa "The Handmaid’s Tale – Orjattaresi" (2017–). Pinterin käsikirjoitusta hän pitää lepsuna.
Aristeides

Aristeides (, ) tai Aristeídis () on kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Navio da República Portuguesa

Navio da República Portuguesa eli suomeksi Portugalin tasavallan alus, joka lyhennetään N.R.P. tai NRP, on Portugalin laivastossa palveluksessa olevien alusten käyttämä aluksen nimen etuliite.
Portugalin kuningasjan laivastossa ei ollut käytössä standardoitua menetelmää ilmaista palveluksessa olevaa alusta. Tasavaltaa muodostettaessa 5. lokakuuta 1910 kaikki laivaston alukset saivat virallisen etuliitteen. Heinäkuusta 1981 merivoimien hallinnassa olevat, mutta sotalaivaksi luokittelemattomat alukset, saivat etuliitteekseen UAM eli vapaasti suomennettuna yhdistynyt tukilaivasto.
Luettelo Portugalin laivaston apualuksista

Luettelo Portugalin laivaston apualuksista sisältää Portugalin laivaston apualukset.
Muita:
Per Sandberg

Per Sandberg (s. 6. helmikuuta 1960 Levanger, Norja) on norjalainen poliitikko. Hän oli Erna Solbergin hallituksen kalatalous- ja rannikkoministeri, mutta joutui eroamaan elokuussa 2018 rikottuaan turvamääräyksiä. Hän erosi myös oikeistopopulistisen edistyspuolueen varapuheenjohtajan tehtävästä. Hän oli parlamentin jäsen vuoteen 2017.
Sandbergin ero johtui siitä, että hän matkusti heinäkuussa 2018 Norjan tiedustelupalvelun yhtenä riskialttiimmista maista pitämään Iraniin ja ilmoitti matkasta vasta pari päivää perille pääsynsä jälkeen ja hänellä oli mukana työpuhelin. Hänellä oli ollut työpuhelin mukana myös toukokuisella Kiinan-matkalla.
Sandbergin naisystävä Bahareh Letnes on iranislaissyntyinen mutta saanut oleskeluluvan Norjaan teini-iässä. Epäilyt yhteyksistä Iranin hallintoon hän kiistää.
Deirdre

Deirdre, iiriksi Deirdriu, oli Irlannin varhaisessa kirjallisuudessa lempeä ja oikeudentuntoinen "The Fate of the Sons of Usnech" ("Oidheadh Chloinne Uisneach") -rakkaustarinan sankaritar.
"The Fate of the Sons of Usnech" liitettiin sittemmin Ulaid-tarusikermään, johdannoksi "Táin Bó Cuailgne" -tarinalle, jotta voitiin selittää, miksi sankari Ferghus oli loikannut Ulsterista Connachtin puolelle. Kertomus on alun perin laadittu 700–800-luvuilla, mutta tarinaa muokattiin 1400-luvulla ja se yhdistettiin runoelmien "The Fate of the Children of Tuireann" ("Oidheadh Chloinne Tuireann") ja "The Fate of the Children of Lir" ("Oidheadh Chloinne Lir") kanssa kokoelmaksi "The Three Sorrows of Storytelling" ("Tri Truaighe Scéalaigheachta"). Tarun vanhempi versio on säilynyt vuonna 1160 julkaistussa "The Book of Leinster" -teoksessa, ja tämä alkuperäinen tarina on karumpi ja traagisempi, huomattavasti rosoisempi eikä niin romantisoitu kuin myöhempi versio. 
Taru kertoo, että Deirdre oli Ulsterin kuninkaan Conorin (Conchobar mac Nessa) runonlaulajan Fedlimidin tytär. Ennen Deirdren syntymää druidi Cathbadh ennusti, että Deirdrestä tulisi kaunotar, mutta moni mies saisi surmansa tytön vuoksi. Ulsterin soturit vaativat lapsen surmaamista, mutta Conchobar päätti kasvattaa Deirdren salassa ja mennä tytön vartuttua naimisiin hänen kanssaan. Deirdre kasvoi syrjäseudulla poikkeuksellisen kauniiksi naiseksi. Eräänä päivänä nuori Deirdre näkee kasvatusisänsä nylkevän vasikkaa lumessa. Korppi juo lumelle valunutta vasikan verta. Deirdre lausuu kumppanilleen, runoilija Leabharchamille, että miehellä, johon hän rakastuu, on sama väriyhdistelmä: mustat hiukset, valkea iho ja punaiset posket. Naisrunoilija kertoo silloin Deirdrelle, että on eräs Noísi, Usnechin poika, jolla on juuri nämä piirteet.
Tämän kuultuaan Deirdren on pakko lähteä kohtaamaan Noísia (iiriksi Noísiu). Deirdre suostuttelee Noísin karkaamaan kanssaan. He pakenevat Skotlantiin yhdessä Noísin kahden veljen kanssa. Siellä he asuivat rauhassa, kunnes Conchobar sai houkuteltua heidät takaisin Irlantiin petoksella. Conchobar lähettää heille viestin, jossa lupaa armahduksen, jos nuoret palaavat kotiinsa. Deirdre ei luota lupaukseen, mutta Conchobar onnistuu silti houkuttelemaan kolme veljestä hoviinsa Emhain Machaan, jossa Eoghan surmaa nämä. Tästä seuraa verinen kapina Ulsterissa. Conchobarin kavaluutta inhoava Ferghus päättää liittyä Connachtin joukkoihin. Deirdre ei halua joutua Conchobarin käsiin ja tekee lopulta itsemurhan iskemällä päänsä kallioon. Tarun myöhäisempi versio jätti tarinan ensimmäisen puoliskon pois ja pitkitti traagista loppua asettamalla Deirdren elämään vuoden ajan Conchobarin kanssa ennen kuin hän teki itsemurhan.
"The Fate of the Sons of Usnech" –taru on ollut kautta aikain sekä Irlannissa että Skotlannissa erittäin suosittu, ja se vaikutti kirjallisuuteen vielä 1900-luvun alussakin, jolloin tarinan kertoivat näytelmämuodossa John Millington Synge ja William Butler Yeats.
Retkeilyreitti

Retkeilyreitti on retkeilyä varten tarkoitettu reitti, joka kulkee yleensä polkuja pitkin (joskus myös teitä). Retkeilyreiteiksi saatetaan luokitella joskus myös hiihto- ja melontareitit. Retkeilyreittien varrella on usein retkeilijöille suunnattuja palveluita. Esimerkiksi tulentekopaikkoja, autiotupia, käymälöitä sekä laavuja on retkeilyreittien varrella. Retkeilyreitit luokitellaan niiden vaikeustason, palveluiden sekä sen mukaan, kulkevatko ne paikasta toiseen vai onko kyseessä rengasreitti. Retkeilyreittejä ylläpitää yleensä Metsähallitus tai kunnat. Joskus retkeilyreittejä ylläpitävät myös yhdistykset ja yritykset.
Rengasreitti.
Rengasreitti on retkeilyreitti, joka alkaa ja päättyy samaan paikkaan. Rengasreitit muodostavat yleensä ympyrän esimerkiksi kiertämällä järven. Rengasreittien varrella on yleensä monipuolisesti palveluita. Rengasreittejä on etenkin Etelä- ja Länsi-Suomessa.
Yhdysreitti.
Yhdysreitti on reitti, joka kulkee paikasta a paikkaan b. Yhdysreitit yhdistelevät yleensä rengasreittejä ja kulkevat usein teitä pitkin. Niiden varrella on vähemmän kävijämäärän takia myös vähemmän palveluita.
Muita retkeilyreittityyppejä.
Luontopolku.
Luontopolku on retkeilyreitti, jonka varrella on alueen luonnosta kertovia kylttejä. Luontopolut ovat yleensä lyhyempiä kuin rengasreitit.
Vaellusreitit.
Vaellusreitti on retkeilyreitti, joka menee paikasta toiseen. Vaellusreitit ovat yleensä rengasreittejä pidempiä. Suosituilla vaellusreiteillä on linja-autokuljetuksia niiden päätepisteestä toiseen, jottei retkeilijän tarvitsisi tulla samaa reittiä takaisin. Suomen suosituin vaellusreitti on Karhunkierros.
Arianen lemmentarina

Arianen lemmentarina (tai Ariane, "Love in the Afternoon") on Billy Wilderin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1957. Pariisiin sijoittuvan tarinan ovat käsikirjoittaneet Billy Wilder ja I. A. L. Diamond, joiden tiivis yhteistyö alkoi tästä elokuvasta. Tarina perustuu Claude Anet’n romaaniin "Ariane, jeune fille russe". Elokuvan pääosia näyttelevät Audrey Hepburn, Gary Cooper ja Maurice Chevalier.
Juoni.
Ikääntyvä playboy Frank Flannagan (56-vuotias Cooper) on kova naistenmies, jota seuraamaan palkatun pariisilaisen yksityisetsivän (Chevalier) tytär (Hepburn) ihastuu.
Musiikki.
Elokuvassa on suuri rooli ikivihreällä valssisävelmällä ”Fascination”. Toinen usein toistuva kappale on ”C’est si bon”.
Vastaanotto.
"Arianen lemmentarinaa" ei pidetä Wilderin parhaisiin kuuluvana elokuvana, vaan melko tyhjänpäiväisenä mutta nautittavana ja säkenöivänä ”salonkikomediana” Wilderin elokuvan "Kaunis Sabrina" (1954) tapaan.
Elokuva sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaan musikaalin tai komedian sarjassa ja Writers Guild of American palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta. Audrey Hepburn oli roolistaan Golden Globe -ehdokkaana, mutta hävisi "Les Girls" -elokuvan Taina Elgille ja Kay Kendallille. Myös Maurice Chevalier sai Golden Globe -ehdokkuuden, mutta palkinnon vei Frank Sinatra roolistaan elokuvassa "Ystävämme Joey".
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Arianen lemmentarinan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Fenmedifaami

Fenmedifaami (C16H16N2O4) on aromaattinen karbamaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa fenmedifaami on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi metanoliin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Fenmedifaami estää kasvien fotosynteesiä estämällä sen osana olevan elektroninsiirtoketjun. Fenmedifaami on asetyylikoliiniesteraasientsyymin inhibiittori ja aineelle altistuminen voi aiheuttaa huonovointisuutta, pupillien supistumista ja kyynelvuotoa. Aine voi vaurioittaa hermostoa toistuvan altistumisen seurauksena.
Valmistus ja käyttö.
Fenmedifaamia valmistetaan m-toluidiinin ja 3-metyylikarbamoyylibentsoyylikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään rikkaruohomyrkkynä erityisesti sokerijuurikasviljelmillä, mutta myös esimerkiksi auringonkukan-, mansikan- ja pavun- ja pinaatinviljelyssä. Yhdiste on sallittu kasvinsuojeluaineena muun muassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella.
Surfer Rosa

Surfer Rosa on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorock-yhtyeen Pixiesin esikoisstudioalbumi. Albumin julkaisi brittiläinen levy-yhtiö 4AD vuonna 1988.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Black Francis ellei toisin mainita.
HMS Dalrymple (K427)

HMS Dalrymple (viirinumero K427 ja A302) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bay-luokan fregatti. Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin 1966 Portugalille, jonka laivastossa se oli nimellä "NRP Afonso de Albuquerque". 
Valmistus.
Alus tilattiin 25. tammikuuta 1943 Loch-luokan fregattina nimellä "Loch Glass" William Pickersgill and Sons Limitediltä South Bankista Middlesboroughsta. Tilaus kuitenkin siirrettiin 1944 Bay-luokkaan tilausnumerolla J479. Köli laskettiin 29. huhtikuuta 1944 telakkanumerolla 263. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1945 nimellä "HMS Luce Bay", minkä jälkeen sopimus purettiin 6. kesäkuuta ja työt keskeytettiin. Alus hinattin Devonportin telakalle viimeisteltäväksi, mutta varustettaessa alus muutettiin tutkimusalukseksi. Ennen töiden valmistumista alus nimettiin tammikuussa 1947 uudelleen "HMS Dalrympleksi" ja viirinumeroksi tuli A302. Alus valmistui 10. helmikuuta 1948 ja otettiin vielä samana päivänä palvelukseen päällikkönään A. Day.
Palvelus.
Koeajojen jälkeen alus lähti Välimerelle. Pääosan urastaan alus oli Persianlahdella sisaraluksensa "HMS Owenin" kanssa.
NRP Afonso de Albuquerque.
Portugali osti aluksen 1966 ja liitti sen maaliskuussa laivastoonsa nimellä "NRP Afonso de Albuquerque". Alus poistettiin palveluksesta 14. tammikuuta 1983, minkä jälkeen se oli majoitusaluksena Lissabonin laivastontelakalla.
Doolittle

Doolittle on yhdysvaltalaisen vaihtoehtorock-yhtyeen Pixiesin toinen studioalbumi. Albumin julkaisi brittiläinen levy-yhtiö 4AD huhtikuussa 1989.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Black Francis ellei toisin mainita.
Timantit on ikuisia (albumi)

Timantit on ikuisia on Cheekin ensimmäinen kokoelmalevy ja samalla hänen uransa viimeinen julkaisu, joka julkaistiin CD:nä 24. elokuuta 2018. Levy sisältää hänen suurimmat hittibiisinsä aivan alkuajoilta lähtien. Cheek päätti uransa Valot sammuu -suurkonsertissa Lahden mäkimontussa 25. elokuuta 2018.
911 Operator

911 Operator on Jutsu Gamesin kehittämä, vuonna 2017 julkaistu videopeli. Pelaaja toimii hätäkeskuspäivystäjänä, jonka tehtävä on lähettää oikeat yksiköt tapahtuneisiin hätätilanteisiin ja vastata myös puheluihin.
Peli.
Pelaaminen.
Alussa pelaaja valitsee tiimit ja heille tarvikkeita hätätilanteita varten. Kun peli alkaa, kartalle ilmestyy merkki, jossa on joko poliisin, ambulanssin tai paloauton merkki. Pelaajan tehtävänä on valita yksiköt hätätilanteen mukaan. Oikea yksikkö täytyy lähettää matkaan ennen kuin on liian myöhäistä. Pelissä voi saada myös puheluita, joiden kohdalla pelaajan on selvitettävä mitä ja missä tapahtuu. Jos antaa väärät ensiapuohjeet, saapuu paikalle liian myöhään tai joku henkilö tai henkilökunnan jäsen kuolee, pelaaja menettää mainepisteitään. Pelaaja erotetaan, jos maine laskee liikaa.
Modet.
Career Modessa pelaajan täytyy saada tarpeeksi paljon mainetta ja pisteitä päästäkseen seuraavaan kaupunkiin pelaamaan. Modessa pelataan esimerkiksi New Yorkissa ja Chicagossa. 
Free Game Modessa pelaaja voi valita, missä kaupungissa haluaa pelata. Mikäli Career Modessa olevat kaupungit eivät kiinnosta, voi ladata muita kaupunkeja muista maista. Kun pelin nollaa tai lataa ensimmäisen kerran, peli ehdottaa ladattavaksi kaupunkia, jossa olit. Tässä modessa ei voi edetä toisiin kaupunkeihin.
Lisäosa "911 Operator: First Response" pelin Career Modeen kaksi modia, Daily Routine ja Unique Stories. Daily Routinessa peli toimii samalla tavalla kuin normaali Career Mode, mutta Unique Stories edellyttää pelaajalta lisämainepisteitä pelin aikana hänen päästäkseen muihin kaupunkeihin.
Editorit.
Pelissä on editori, jolla pelaajat voivat suunnitella omia puheluitaan peliin ja julkaista niitä muille.
Leavings-Orkesteri

Leavings-Orkesteri on suomalainen pop-yhtye. Yhtyeen perustivat Leevi and the Leavings -yhtyeen jäsenet Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Arpapeliä" 25. toukokuuta 2011. Levyn sisältö on kokonaan orkesterin omaa käsialaa. Leavings-Orkesteri kiersi uuden levyn myötä myös esiintymässä. Vaikka yhtye soittaa konserteissaan myös Leevi and the Leavingsin materiaalia, Niklas Nylund korostaa, että yhtyeen konserttimateriaalista 95 prosenttia on sen omaa tuotantoa. Tammikuussa 2012 yhtye julkaisi videon uuden kappaleen ”Tänäänkin” studiosessioista ja kesäkuussa 2015 uuden singlen ”Siellä missä toisetkin”. Singlen ”Parisuhdevakuutus” yhtye julkaisi vuonna 2016 yhdessä Siiri Nordinin kanssa. Yhtyeen konserteissa solisteina ovat vierailleet Nordinin lisäksi Jouni Hynynen ja Jarkko Martikainen. Yhtyeen konserteissa on soittanut myös kosketinsoittaja Janne Teuronen. Syyskuussa 2023 orkesteri ilmoitti aloittavansa keikat tammikuussa 2024 uutena vierailevana solistinaan Timo Rautiainen.
Yhtye on myös mukana 10. huhtikuuta 2020 julkaistussa Arttu Wiskarin "Tässäkö tää oli?" -kappaleessa.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1985

Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1985 pidettiin 4.–6. syyskuuta 1985 Australian Bendigossa. Kyseessä olivat lajin 11. maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu.
Matkan pituus 15,2 km.
Naisten henkilökohtainen kilpailu.
Matkan pituus 8,4 km.
Groove Coaster

Groove Coaster (joissakin maissa Rhythmvaders) on Matrix Softwaren kehittämä ja Taiton julkaisema rytmipelisarja.
Pelaaminen.
Pelaajan täytyy painaa näyttöä, peliohjainta tai näppäintä kun kohde osuu pelaajan hahmon kohdalle, tämän jälkeen pelaaja saa arvion painalluksesta, arviot ovat parhaasta huonoimpaan GREAT, COOL, GOOD ja MISS.
Kohteita ovat
Versiot.
Groove Coaster.
Julkaistiin 28. heinäkuuta 2011 iOSssille. Peli sisälsi 29 kappaletta.
Groove Coaster Zero.
Julkaistiin 20. marraskuuta 2012 iOSsille. Peli sisälsi 150 kappaletta, mukaan lukien ostettavissa olevat kappaleet.
Groove Coaster 2 Original Style.
Julkaistiin 1. helmikuuta 2015 iOSsille ja Androidille. iOSilla tämä versio korvasi Groove Coaster Zeron. Tämä oli ensimmäinen Androidille julkaistu Groove Coaster.
Tässä versiossa voi käyttää pelatessa kahta sormea. 
Groove Coaster.
Julkaistiin 5. marraskuuta 2013.
Groove Coaster EX.
Julkaistiin 26. toukokuuta 2014.
Groove Coaster 2: Heavenly Festival.
Julkaistiin 22. tammikuuta 2015.
Groove Coaster 3: Link Fever.
Julkaistiin 10. maaliskuuta 2016. Tässä versiossa esiteltiin ensimmäinen avustaja, "Linka", joka auttaa pelaajaa liikkumaan valikossa.
Groove Coaster 3EX: Dream Party.
Julkaistiin 16. maaliskuuta 2017. Tässä versiossa esiteltiin uusi avustaja, "Yume".
Groove Coaster 4: Starlight Road.
Julkaistiin 29. maaliskuuta 2018. Tässä versiossa esiteltiin uusi avustaja, "Seine".
Groove Coaster.
Julkaistiin Steamiin 16. heinäkuuta 2018 Degican ja Taiton julkaisemana. Peliä voi pelata näppäimistöllä tai peliohjaimella. Mukana tulee 53 kappaletta ja uusia kappaleita voi ostaa lisäsisältönä. Avustajana toimii "Linka".
Skarppaaja

Skarppaaja () on elokuvanteon ammattinimike henkilölle, joka toimii elokuvaajan tai kameraoperaattorin, siis elokuvakameran varsinaisen käyttäjän, lähimpänä apulaisena. Nimi skarppaaja tulee siitä, että kameran käydessä skarppaajan päätehtävä on huolehtia kameran tarkennuksesta joka hetkellä oikeaan kohteeseen kuvassa. Tämä on erityisen vaativa tehtävä silloin, kun kamera tai näyttelijä tai molemmat liikkuvat kuvauksen aikana. Kameran tarkennuksen helpottamiseksi skarppaajan tehtävä on ennen kuvausta merkitä kohdat, joissa näyttelijät tulevat kohtauksessa olemaan ja mitata etäisyydet näiden paikkojen ja kameran välillä.
Brittiläinen elokuvaaja Oliver Stapleton sanoo skarppaajan työtä jopa kuvaustilanteen vaativimmaksi, koska skarppaajan olisi tarkennettava kamera virheettömästi jokaikisellä otolla. Siitä huolimatta se on näkymätöntä työtä, jonka elokuvan katsoja huomaa vasta jos jokin menee pieleen. Joskus kuvaustilanteessa uusintaoton tarve voidaan vieläpä laittaa skarppaajan syyksi, kun ei haluta kertoa todellista syytä näyttelijöille.
Tarkennustyön lisäksi skarppaajan tehtävä on huolehtia kameran ja sen varusteiden toimintakunnosta, linssien vaihdosta ja kameran siirrosta ja pystytyksestä uuteen kuvauspaikkaan. Jos tuotannossa ei ole toista kamera-assistenttia, skarppaajan tehtäviin kuuluu myös filmikasettien tai muistielementtien vaihto, akkujen vaihto ja kuvatun materiaalin järjestyksessä pito.