tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Typpidioksidi

Typpidioksidi on eräs typen ja hapen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan ruskeaa tai keltaista nestettä ja kiehumispisteensä 21,2 °C yläpuolisissa lämpötiloissa punertavaa–ruskeaa kaasua, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on NO2. Typpidioksidista käytetään myös nimitystä "typpiperoksidi".
Typpidioksidin moolimassa on 46,01 g/mol, sulamispiste –11,2 °C, kiehumispiste 21,2 °C, suhteellinen tiheys (nesteenä) 1,45 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja kaasuna 3.4 kg/m³ sekä CAS-numero 10102-44-0. Typpidioksidikaasu on ilmaa raskaampaa ja se reagoi veden kanssa muodostaen typpihappoa (HNO3) ja typpioksidia (NO) seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti ja tämä on typpidioksidin pääasiallinen käyttökohde.:
3 NO2 + H2O → 2 HNO3 + NO
Emäsliuosten kanssa yhdiste reagoi muodostaen liuokseen nitraatti- ja nitriitti-ioneja.
Typpidioksidia valmistetaan hapettamalla ammoniakkia. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu typpimonoksidia, joka hapettuu edelleen typpidioksidiksi.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Typpidioksidi syövyttää ihoa ja hengitysteitä. Kaasun tai höyryn hengittäminen esim. työympäristössä voi aiheuttaa hengenvaarallisen keuhkopöhön. Typpidioksidi on myös merkittävä ilmansaaste. Energiatuotannon, teollisuuden ja liikenteen savukaasupäästöjen mukana ilmaan kulkeutuu pääasiassa typpimonoksidia, joka etenkin otsonin vaikutuksesta hapettuu nopeasti typpidioksidiksi. Tämä aiheuttaa happosateita, rehevöitymistä ja hengitystieoireita. Typpidioksidi eroaa mm. suhteellisen vesiliukoisesta rikkidioksidista siinä, että se ei jää nenän ja hengitysteiden limakalvoille, vaan pääsee keuhkorakkuloihin saakka. Hapettimena se vaurioittaa hengitysteiden limakalvoja. Sekä välittömät että pitkäaikaiset terveyshaitat ovat varsin selviä suurissa kaupungeissa, joissa pitoisuudet ovan moninkertaisia Suomeen verrattuna. Terveyshaitat Suomessa ovat kiistanalaisia, koska pitoisuudet ovat kaupungeissakin varsin pieniä ja on vaikea erottaa vaikutuksia muiden ilmansaasteiden kuten pienhiukkasten vaikutuksista. On toisaalta väitetty, että typpidioksidi aiheuttaisi jopa 240 kuolemaa vuodessa.
Bianca Ryan

Bianca Ryan (s. 1. syyskuuta 1994 Philadelphia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, joka voitti America's Got Talent -kilpailun syksyllä 2006 11-vuotiaana. Hän voitti kyseisessä kilpailussa miljoona dollaria (n. 820 680 euroa). Ryan on tehnyt levytyssopimuksen ja hänen levyjään on myyty myös Suomessa.
America's got Talent (2006).
Ryan osallistui America's got Talent -kilpailuun 2006 11 vuoden ikäisenä. Tuomarit valitsivat hänet alkukarsinnoista semifinaaleihin, joista yleisö äänesti hänet finaaliin. Ryan voitti finaalin ja ansaitsi miljoona dollaria. Ryan esitti kilpailun aikana kappaleet And I Am Telling You I'm Not Going, Piece of My Heart ja I Am Changing.
Gnostilainen Pietarin ilmestys

Gnostilainen "Pietarin ilmestys" on apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VII, kirja 3). Sitä ei tule sekoittaa jo kirkkoisien mainitsemaan "Pietarin ilmestykseen". Monien muiden Nag Hammadista löydettyjen tekstien tavoin sen sisältö on hyvin gnostilainen.
Historia.
Kirjoitus on kirjoitettu todennäköisesti noin vuosien 100–200 välillä. Kirjoitus on kirjoitettu alun perin kreikaksi, mutta se tunnetaan koptinkielisenä käännöksenä. Tämän vuoksi sitä kutsutaan myös "Koptilaiseksi Pietarin ilmestykseksi".
Sisältö.
Gnostilainen "Pietarin ilmestys" kertoo, kuinka Pietari kokee valaistumisen ja oivaltaa Jeesuksen ristiinnaulitsemisen todellisen salaisuuden. Kirjoitus esittää, ettei Jeesus todellisuudessa kuollut ristillä. Sama teema esiintyy myös muun muassa kirjoituksessa "Suuren Setin toinen opetus". "Pietarin ilmestys" vie doketistisen tulkinnan äärimmilleen kuvaten todellisen elävän Jeesuksen iloitsemassa ja nauramassa ristin yläpuolella samalla, kun hänen sijastaan ristille naulitaan joku toinen:
The Dark Sides

The Dark Sides on King Diamond -yhtyeen toinen EP vuodelta 1988. Se on Roadrunner Recordsin tuottama.
Kappaleet.
Lähde:
Paramagnetismi

Paramagnetismi on eräs joillakin aineilla havaittava elektroneista johtuva magneettisuuden muoto, joka ilmenee kun aine on ulkoisessa magneettikentässä. Kun paramagneettiseen aineeseen tuodaan ulkoinen magneettikenttä, se vetää paramagneettista ainetta heikosti puoleensa. Paramagneettisten aineiden magnetoituma kuitenkin häviää täysin, kun ulkoinen magneettikenttä poistetaan, toisin kuin ferromagneettisilla aineilla.
Paramagneettisia aineita ovat jotkin suolat, siirtymämetallien kompleksit; molekyylit, joilla on parittomia elektroneja kuten NO2, ja vapaat radikaalit kuten trifenyylimetyyli. Metalleista paramagneettisia ovat muun muassa alumiini ja platina.
Paramagneettiset aineet sisältävät pysyviä dipolimomentteja, "magneettisia momentteja", jotka johtuvat aineiden atomien elektronien spineistä ja rataliikemäärämomenteista. Nämä magneettiset momentit ovat ilman ulkoisen magneettikentän vaikutusta täysin epäjärjestäytyneessä tilassa, mutta ulkoisessa magneettikentässä niistä osa järjestäytyy osoittamaan magneettikentän kanssa samaan suuntaan. Kun ulkoisen magneettikentän voimakkuutta kasvatetaan, yhä useampi magneettinen momentti järjestäytyy sen suuntaiseksi. Lopulta saavutetaan "saturaatiomagnetisaatio", jossa kaikki magneettiset momentit ovat järjestäytyneitä ulkoisen magneettikentän suuntaisesti eikä magneettikentän voimakkuuden lisääminen enää muuta aineen tilaa. Käytännössä paramagneettisten aineiden saturaatiomagnetisaatio on erittäin vaikea saavuttaa paitsi hyvin matalissa lämpötiloissa.
Matemaattinen kuvaus.
Pienillä kentän voimakkuuksilla järjestäytyneiden magneettisten momenttien ja kentän voimakkuuden välillä on lineaarinen riippuvuus
formula_1
missä formula_2 on ulkoisen magneettikentän suuruus, formula_3 on aineen magnetoituman suuruus ja formula_4 on magneettinen suskeptibiliteetti. Magneettisen suskeptibiliteetin suuruus on huoneenlämpötilassa 3,8·10-4 (kun käytetään SI-yksiköitä) tyypilliselle paramagneettiselle aineelle, kuparisulfaatille CuSO4. Paramagneettisen aineen magnetoituma riippuu voimakkaasti lämpötilasta, sillä magneettisten momenttien epäjärjestys on suurempi korkeammassa lämpötilassa.
Curien lain mukaan paramagneettisen aineen suskeptibiliteetti on kääntäen verrannollinen lämpötilaan
formula_5
missä formula_6 on eri aineille ominainen "Curien vakio" ja formula_7 on lämpötila kelvineissä. Curien laki pätee vain ideaalitapauksille ja tarkemmin paramagneettisen aineen käyttäytymistä kuvaa Curien–Weissin laki
formula_8
missä formula_9 on "Curien lämpötila" (myös "Weissin vakio"). Curien lämpötilaa suuremmissä lämpötiloissa ferromagneettinen aine käyttäytyy paramagneettisesti. Vastaavaa lämpötilaa, jossa antiferromagneettiset aineet alkavat käyttäytyä paramagneettisesti, sanotaan Néelin lämpötilaksi.
Prader–Willin oireyhtymä

Prader–Willin oireyhtymä (PWS) on kromosomissa 15 olevan geneettisen muutoksen aiheuttama oireyhtymä. Jos kromosomin 15 alueen 15q12 häviämä periytyy isältä, on tuloksena Prader–Willin oireyhtymä. Jos sama virhe periytyy äidiltä, tuloksena on Angelmanin oireyhtymä.
Syndrooman keskeisimpiä piirteitä ovat hidastunut kehitys, polyfagia eli ylensyönti, oppimisvaikeudet, lihasten heikkous, poikkeuksellinen lyhytkasvuisuus, tietyt kasvonpiirteet sekä vajaasti kehittyneet sukupuolielimet. Osan oireyhtymään kuuluvista häiriöistä aiheuttaa väliaivojen hypotalamus. Syndrooma kuvattiin ensimmäistä kertaa 1956. 
Prader–Willin oireyhtymän komplikaatiot saattavat olla vaarallisia. Ylensyönti saattaa johtaa ylipainoon, joka altistaa potilaan mm. verisuonisairauksille, sydänvialle ja diabetekselle. Jotkin syndrooman oireet ovat lievitettävissä hormoneilla, mutta valvottu erityisruokavalio on yhä tärkeä hoitomuoto. Lihasten heikkouden takia myös liikunnallinen ohjaus on monesti tarpeen.
Prader–Willin syndrooman takana on hyvin harvoin periytyvä mutaatio, joten perheeseen ei todennäköisesti synny useampia PWS-lapsia. Potilaiden erityispiirteitä ovat monesti mantelin muotoiset silmät ja taipumus skolioosiin. Oireyhtymästä kärsivillä esiintyy myös psykooseja runsaammin kuin normaaliväestöllä.
Suomessa syntyy vuosittain keskimäärin kolme lasta, joilla on Prader–Willin oireyhtymä.
Oireyhtymä on nimetty sveitsiläisten lääkäreiden Andrea Praderin (1919–2001) ja Heinrich Willin (1900–1971) mukaan. Heidän tutkimusryhmänsä kuvasi oireyhtymän vuonna 1956.
Uusi Israelin sekeli

Uusi Israelin sekeli (, ) on Israelin virallinen rahayksikkö. Se syntyi vuonna 1985, jolloin 1 000 Israelin sekeliä vaihdettiin 1 uuteen Israelin sekeliin. Sekeli jakaantuu 100 agoraan (, monikossa , "agorot"). Vuodesta 2003 lähtien se on ollut vapaasti vaihdettava valuutta.
Seikkailija (lehti)

Seikkailija on vuosina 1987–1991 ilmestynyt ensimmäinen suomalainen roolipelejä käsittelevä lehti. Sitä julkaisi TK-Kustannus, joka tuotti suomenkieliset versiot muun muassa "-" ja "Cyberpunk 2020" -roolipeleistä. Lehden päätoimittaja oli Timo Konttinen.
Myöhempiin roolipelilehtiin verrattuna "Seikkalija" oli kokeneemmille pelaajille suunnattu: siinä julkaistiin esimerkiksi seikkailuja englanninkieliseen peleihin ja maailmat kuvattiin karuina. Lehden viimeisessä, yhdeksännessä numerossa julkaistiin seikkailu, jossa oli sovitusohjeet seitsemälle erilaiselle suomeksi julkaistulle roolipelisysteemille.
Lehti sisälsi "Maguksen" lailla roolipelialan haastatteluja, ideoita, artikkeleita, arvosteluja ja seikkailuja. Lehden taustalla on työskennellyt mm. Joona Vainio ja siinä on esiintynyt Petri Hiltusen kuvitusta.
"Seikkailijan" ensimmäiset, ennen roolipelibuumia julkaistut numerot ovat keräilyharvinaisuuksia pienen painosmäärän vuoksi.
Parsley, Sage, Rosemary and Thyme

Parsley, Sage, Rosemary &amp; Thyme on vuonna 1966 julkaistu Simon &amp; Garfunkelin albumi. Albumin nimi on peräisin sen ensimmäisen kappaleen ”Scarborough Fair/Canticle” toisesta säkeestä. Levy sijoittui Yhdysvaltojen levymyyntilistalla parhaimmillaan 4. sijalle. Tuottajana toimi Bob Johnston.
Kappaleet ovat Paul Simonin erikseen mainittuja lukuun ottamatta. Viimeisessä kappaleessa "7´Clock News/Silent Night" Art Garfunkel soittaa pianomelodian.
Kappaleet.
"A-puoli"
"B-puoli"
Trimble SketchUp

Trimble SketchUp on Trimblen tietokoneohjelma, jolla tehdään 3D-mallinnusta. Mallit ovat kolmioituja pintamalleja, SketchUp ei ole tilavuusmallintaja. Tyypillisiä käyttökohteita ovat mallit rakennuksista ja ajoneuvoista. Ohjelma on saatavana sekä Windowsille että OS X:lle. Ohjelmasta on sekä toiminnoiltaan rajoitetumpi ilmaislisenssi että maksullinen "Pro"-lisenssi.
Ohjelman alkuperäinen kehittäjä on "@Last Software", joka markkinoi ohjelmaa nimellä "SketchUp 3D". Google osti ohjelmiston vuonna 2007 ja myi sen Trimblelle 2012.
SketchUpin käyttöä voi opetella erilaisilla vaiheittaisilla mallinnus- ja videokäyttöoppailla, joita on tarjolla ohjelman kotisivuilla.
Oheistoiminnot.
Ohjelman käyttäjät voivat jakaa omia ja ladata muiden töitä Trimblen 3D-mallivarastosta. Lisämahdollisuutena rakennukset voi ladata suoraan Google Earthiin, jolloin käyttäjät voivat nähdä ne kartalla annettujen koordinaattien mukaisella paikalla.
3D Warehouse.
3D Warehouse on netissä sijaitseva Trimblen lisäosa, jonka tarkoitus on kerätä käyttäjien mallineita, jolloin he voivat jakaa omia mallejaan ja ladata toisten teoksia. Tämä sivusto luotiin 24. huhtikuuta 2006 eli samoihin aikoihin kun Google osti Sketchupin @Last Softwarelta. Warehousessa on suuret määrät mallineita ja valikoima kasvaa koko ajan.
Työkalut.
SketchUpiin on tarjolla toistasataa erilaista työkalua, joista osa on ohjelmassa valmiina ja osan voi ladata netistä. Työkaluista tärkeimmät ovat "perustyökalut", jotka kaikki ovat valmiiksi SketchUpissa. Perustyökaluihin kuuluvat yksinkertaisimmat ja tärkeimmät työkalut, kuten Kynä (Line), jolla piirretään suoraa viivaa. Perustyökalujen lisäksi asennuksen mukana tulee "laaja työkalusetti (Large Tool Set)", jossa on jo huomattavasti laajempi valikoima työkaluja. Esimerkiksi mukana tulee työkalu, jolla SketchUpiin saa asetettua varjot, mikä tekee luomuksista huomattavasti näyttävämpiä ja aidomman näköisiä. 
Netistä ladattavista lisätyökaluista yleisimpiä ovat "SketchyPhysics"-työkalut, jotka luovat SketchUpiin fysiikkaominaisuuksia, kuten painovoiman ja kappaleiden massan. Lisäksi näihin työkaluihin kuuluvat paremmat animaatioympäristöt ja -työkalut kuin asennuksen mukana tuleviin työkaluihin. Näitä työkaluja sekä työkalupaketteja voi ladata SketchUpin kotisivuilta.
Vaatimukset.
Ohjelma tarvitsee toimiakseen .NET 1.1 -sovelluskehyksen.
Koptilainen Paavalin ilmestys

Koptilainen "Paavalin ilmestys" on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 2). Sitä ei tule sekoittaa kreikkalaiseen "Paavalin ilmestykseen".
Historia.
Epifanios mainitsee kirjoituksen nimeltä "Paavalin taivasmatka" kainiittien tekemänä. Kainilaiset näkivät Kainin messiaanisena hahmona, koska heidän näkemyksenä mukaan Vanhan testamentin Jumala, jota he kutsuivat setiläisittäin nimellä Jaldabaoth, oli paha, ja kaikki tätä vastustavat Raamatun hahmot nähtiin hyvinä. Epifanioksen mainitsema kirjoitus ei kuitenkaan ole välttämättä sama kirjoitus, koska se kuvaa Paavalin matkaa kolmanteen taivaaseen, koptilainen "Paavalin ilmestys" puolestaan kolmannesta kymmenenteen taivaaseen.
Sisältö.
Kirjoitus alkaa kuvauksella siitä, kuinka Paavali kohtaa pienen lapsen, joka osoittautuu Pyhäksi Hengeksi. Tämän jälkeen kirjoitus kuvaa Paavalin ylöstempausta. Siinä Paavali nousee ylöspäin erilaisten Taivaan tasojen läpi, kun Jaldabaoth, joka on kuvattu vanhaksi valtaistuimella istuvaksi mieheksi, yrittää estää häntä nousemasta pidemmälle. Sellainen sielu, jolla ei ole tietoa ("gnosis"), jolla vastustaa Jaldabaothia, lähetetään näyssä takaisin maan päälle jälleensyntyväksi.
Miinanraivaaja

Miinanraivaaja on alus, jolla raivataan merimiinoja laivaväyliltä ja satamista. Alukset jaetaan karkeasti kosketus- ja heräteraivaajiin.
Kosketusraivaajat.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa merimiina oli yksinkertainen räjähdepanos, joka oli ankkuroitu merenpohjaan. Panos oli hiemanvedenpinnan alapuolella. Se räjähti yliajavan aluksen osuessa sytyttimenä toimiviin sarviin. Miinojen aiheuttaman uhan torjumiseksi Britannian kuninkaallinen laivasto rakensi miinanraivaajia eli aluksia, joiden perässä oli joko yksi tai kaksi kohoilla ja syvyysleijoilla varustettua vaijeria. Vaijereissa oli määrävälein mekaanisia tai räjähdysnalleilla toimivia leikkureita, jotka miinan kiinnitysvaijeriin osuessaan katkaisevat sen. Vaijerin katkettua miina kohoaa pintaan, missä se joko puretaan tai räjäytetään. Menetelmää kutsutaan myös Oropesa-raivaukseksi menetelmän kehittämisessä käytetyn "HMS Oropesan" mukaan.
Raivaamisen estämiseksi tai hidastamiseksi oli erilaisia menetelmiä. Raivauskalustojen tuhoamiseen käytettiin joko räjähtäviä tai leikkurilla toimivia raivausesteitä.
Heräteraivaaja.
Heräteraivaaja rakennetaan antimagneettisista materiaaleista ja käytetään herätemiinojen etsintään ja tuhoamiseen. Aluksi herätemiinat raivattiin hinaamalla raivaaja-aluksen perässä ääniherätteisten miinojen tuhoamiseen tarkoitettua, potkuriääniä jäljittelevää ns. melukohoa ja magneettiherätteisten miinojen raivaamiseen käytettiin joko kohoilla varustettua kaapelilenkkiä, isoon tukinmuotoiseen kellukkeeseen tai useampaan rinnakkain hinattuun veneeseen sijoitettua sähkömagneettia. Virta näihin kaikkiin saatiin raivaajaan sijoitetusta erillisestä generaattorista.
Uudenseelanninhaukkapöllö

Uudenseelanninhaukkapöllö ("Ninox novaeseelandiae") on oseanialainen pöllö.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 29 cm ja paino noin 175 g. Suklaanruskea pienehkö pöllö, jonka puvun selkäpuolella on valkeita pilkkuja ja vatsapuolella tummia viiruja. Silmät ovat keltaiset ja pyrstö pitkähkö. Laulu on kuuluva ”moo-poo” eli ”more-pork” englanniksi. Saalistaessaan kirkuu ”krii”.
3 alalajia tunnetaan, "novaeseelandiae", "albaria" ja "undulata". Lajista on erotettu australianhaukkapöllö "Ninox boobook", joka on kooltaan hieman suurempi. Monet tutkijat kuitenkin pitävät näitä kahtena lajia samana lajina "Ninox novaeseelandiae".*
Esiintyminen.
Uusi-Seelanti lähisaarineen, yleinen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Pesii lähes kaikkialla Uudessa-Seelannissa. Lajin laulu on siellä yleisin öinen luonnonääni.
Lisääntyminen.
Pesä voi olla mitä moninaisemmassa paikassa, esimerkiksi maassa tai kalliojyrkänteellä, mutta tavallisimmin se on puunkolossa. Munia on 2–5, ja naaras hautoo niitä 20–30 päivää. Poikaset jättävät pesän 5 viikon ikäisinä.
Ravinto.
Syö etupäässä hyönteisiä ja muita selkärangattomia, sekä pikkunisäkkäitä, gekkoja ja lintuja. Saalistaa öisin.
Mytologiaa.
Uuden-Seelannin maoreille uudenseelanninhaukkapöllö oli merkittävä ennelintu. Pöllön ilmaantuminen pihalle tai sisälle asuntoon tiesi kuoleman vierailevan talossa. Saalistusäänen kuuleminen toi huonoja uutisia ja laulun kuuleminen hyviä. Maorien mielestä pöllöillä oli kyky suojella, varoittaa ja neuvoa ihmisiä.
James Wolfensohn

James David Wolfensohn (1. joulukuuta 1933 – 25. marraskuuta 2020) oli australialais-yhdysvaltalainen lakimies, sijoituspankkiiri, taloustieteilijä ja Maailmanpankkiryhmän yhdeksäs pääjohtaja.
Wolfensohn syntyi Sydneyssä juutalaisen liikemiehen pojaksi. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1980. 
Wolfensohn nimitettiin Maailmanpankkiryhmän johtajaksi Yhdysvaltain silloisen presidentti Bill Clintonin suosituksesta 1. heinäkuuta 1995. Hän aloitti uuden kauden vuonna 2000, mutta ei jatkanut enää vuonna 2005. Häntä seurasi Paul Wolfowitz.
Wolfensohn kakutettiin Helsingissä vuonna 2001. Omien sanojensa mukaan kakuttaja yritti teollaan protestoida Maailmanpankin ”tapaa kohdella kehitysmaita velka-asioissa.”
Ja Rule

Jeffrey Atkins (s. 29. helmikuuta 1976, Queens, New York), tunnettu paremmin taiteilijanimeltään Ja Rule, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja näyttelijä. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Jay Z:n, Fat Joen, Ashantin ja monen muun rap- ja R&amp;B-artistin kanssa. Ja Rulen maailmanlaajuisesti tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”New York” ja ”Always on Time”. Ja Rule on esiintynyt myös muutamissa elokuvissa, kuten "Hurjapäät" ja "Scary Movie 3". Vuonna 2014 hän julkaisi omaelämäkerrallisen kirjan "Unruly: The Highs and Lows of Becoming a Man."
Varhainen ura.
Ja Rule aloitti musiikkiuransa Cash Money Click -ryhmässä vuonna 1993. Tämän jälkeen hän alkoi tekemään paljon yhteistötä DMX:n ja Jay Z:n kanssa. Hän solmi levysopimuksen Irv Gottin Murder Inc Recordsin kanssa vuonna 1998, ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Venni Vetti Vecci" vuonna 1999.
Yksityiselämä.
Rule kasvoi syvästi uskonnollisessa Jehovan todistaja -perheessä. Aikuisiällä hän kuitenkin kääntyi kristityksi.
Kesäkuussa 2011 Ja Rule tuomittiin kahdeksi vuodeksi vankilaan aseen hallussapidosta ja veropetoksesta. Toukokuussa 2013 hän vapautui vankilasta, jonka jälkeen hän vietti tuomionsa loppuajan kotiarestissa heinäkuun loppuun asti.
Kritiikki ja erimielisyydet.
DMX syytti Ja Rulen matkineen häneltä käheän äänen. Heillä oli pitkään huonot välit mutta myöhemmin he kuitenkin sopivat riitansa. Ja Rulella on ollut riitoja monien muidenkin rap-artistien kanssa, kuten 50 Centin ja Foxy Brownin kanssa. Hän sai myös paljon kritiikkiä osaakseen ilmoittaessaan eräässä haastattelussa olevansa uusi 2Pac. Tämä sai monet 2Pacin ja rap-musiikin fanit suuttumaan sekä pitämään Ja Rulea ylimielisenä.
Hiroya Saitō

Hiroya Saitō (, s. 1. syyskuuta 1970 Yoichi, Hokkaidō) on japanilainen entinen mäkihyppääjä ja joukkuemäen olympiavoittaja Naganosta 1998.
Saitōlla on olympiavoiton lisäksi kolme mitalia MM-kisoista. Thunder Bayn kisoissa 1995 hän saavutti normaalimäen hopeaa ja joukkuemäen pronssia. Trondheimista 1997 tuli joukkuemäen hopeaa. Maailmancupin osakilpailuvoittoja Saitō saavutti kaksi, Chamonix'ssa 17.12.1995 ja Willingenissa 2.2.1997.
Saitō lopetti uransa keväällä 2003.
Imbabura

Imbabura on yksi Ecuadorin 22 maakunnasta. Sen pinta-ala on noin 5 000 neliökilometriä ja siellä oli vuonna 2022 noin 470 000 asukasta. Provinssi on nimetty samannimisen tulivuoren mukaan. Pääkaupunki on Ibarra. 
Maantiede ja sijainti.
Imbabura sijaitsee Andeilla Ecuadorin pohjoisosassa. Sen naapuriprovinssit ovat Esmeraldas, Carchi, Sucumbíos, Napo ja Pichincha. Panamericana-valtatie kulkee provinssin läpi.
Imbaburassa on yli 400 järveä, joista merkittävin on kraatterijärvi Laguna de Cuicocha. Otavalon torikaupunki, joka sijaitsee provinssissa, on yksi Etelä-Amerikan kuuluisimmista käsityökeskuksista.
Kantonit.
Imbaburan provinssi on jaettu kuuteen kantoniin (suluissa niiden pääkaupungit):
Noël Godin

 
Noël Godin (s. 13. syyskuuta 1945) on belgialainen kirjailija, kriitikko ja näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti maailmanvaikuttajien kakutuksista. Godin kakkusisseineen sai laajalti huomiota ympäri maapallon kakuttaessaan Microsoftin toisen perustajan Bill Gatesin Brysselissä 1998. Godin on ilmoittanut tavoitteekseen kakuttaa mahdollisimman monta tunnettua vaikuttajaa.
Godinin ensimmäiseksi uhriksi joutui ranskalainen kirjailija Marguerite Duras. Tämän jälkeen Godin on kakuttanut ryhmineen useita muita tunnettuja henkilöitä, joita ovat muun muassa koreografi Maurice Bejart, ranskalainen televisioankkuri Patrick Poivre d'Arvor, ranskalainen poliitikko Nicolas Sarkozy ja elokuvaohjaaja Jean-Luc Godard. Godinin uhriksi on toistuvasti joutunut ranskalainen Bernard-Henri Lévy.
Godin, joka tunnetaan myös salanimellä Georges Le Gloupier, on innostanut monia henkilöitä ympäri maapallon kakuttamaan kuuluisia henkilöitä. Godinin "kakkusisseihin" kuuluu lukuisa joukko ihmisiä. Esimerkiksi Bill Gatesin kakutukseen osallistui 32 henkilöä.
Godin tunnetaan myös näyttelijänä ja kirjailijana.
Agaue

Agaue () oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuninkaan ja perustajan Kadmoksen ja jumalatar Harmonian tytär. Hänen puolisonsa oli Ekhion, yksi sparteista. Heidän poikansa oli Pentheus, josta myös tuli myöhemmin Theban kuningas. Agaue oli myös mainadi, Dionysoksen seuraaja.
Euripideen tragediassa "Bakkhantit" Theban mainadit murhaavat kuningas Pentheuksen sen jälkeen kun tämä oli kieltänyt Dionysoksen jumaluuden ja Dionysoksen palvonnan. Pentheuksen serkku Dionysos houkutteli Pentheuksen metsään, jossa mainadit repivät hänet kappaleiksi. Silvontaan osallistui myös Pentheuksen äiti Agaue.
Tämän vuoksi Agaue karkotettiin Thebasta ja hän pakeni Illyriaan, jossa hän nai kuningas Lykotherseen. Hyginuksen mukaan Agaue kuitenkin surmasi pian miehensä luovuttaakseen kaupungin isälleen Kadmokselle.
Pohjalla (albumi)

Pohjalla on Love Records -levy-yhtiön vuonna 1978 julkaisema LP-levy (LRLP 287), jolla soittivat suomalaiset uuden aallon punk-yhtyeet 1978, Problems?, Pelle Miljoona &amp; N.U.S., Sehr Schnell sekä Se. Nämä yhtyeet esiintyivät myös Pohjalla-kiertueella syksyllä 1978.
Albumista julkaistiin vuonna 1990 CD-uusintapainos, joka sisältää alkuperäisen sisällön lisäksi yhdeksän bonuskappaletta kokoelmalla esiintyneiden tekijöiden tuotannosta. 10.12.2008 ilmestyi uudelleenmasteroitu CD-uusintapainos, jossa ei ole edellisen CD-version bonuskappaleita, mutta mukana on Atte Blomin kirjoittama kansiteksti sekä kiertuekuvia.
Willingen

Willingen on kunta Waldeck-Frankenbergin piirikunnassa Pohjois-Hessenissä, Saksassa noin 80 kilometriä länteen Kasselista. Kunnassa asui 6 061 ihmistä vuoden 2016 lopussa.
Willingen perustettiin Waldeck-Frankenbergin alueelle Uplandin seudulle vuonna 1974, kun Willingenin, Bömighausenin, Eimelrodin, Hemmighausenin, Neerdarin, Rattlarin, Schwalefeldin, Welleringhausenin ja Usselnin kylät yhdistettiin. Sen hallintokylä sijaitsee kahden joen: Hoppecken ja Itterin laaksojen välissä.
Nähtävyydet ja tapahtumia.
Willingenin maamerkki on suurikokoinen rautatiesilta Uplandbahnilla, "Das Viadukt", joka on rakennettu vuonna 1918. Kunnan pääelinkeino on matkailu. Kaupungissa yöpyi 1,3 miljoonaa matkailijaa vuonna 2003.
Willingenissä suosituin tapahtuma ovat jokavuotiset mäkihypyn maailmancupin kisat Mühlenkopfschanzella. Toinen jokavuotinen suosittu tapahtuma on maastopyöräilykilpailu Ettelsberg-vuorella, jota seurasi 35 000 katsojaa 2005. Lähellä pyöräilymaastoja on "Bike Arena Sauerland".
Lasse Ottesen

Lasse Ottesen (s. 8. huhtikuuta 1974) on norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili mäkihypyn maailmancupissa kausina 1990–2001.
Paras saavutus Ottesenin uralla oli olympiahopea Lillehammerista 1994. Maailmancupissa hän saavutti yhdeksän palkintopallipaikkaa, mutta ei pystynyt kertaakaan voittamaan kilpailua. Ottesen piti hallussaan kaksi vuotta mäkihypyn pituusennätystä 212 m, joka hypättiin Planican lentomäestä vuonna 1997. Viimeisen kerran hän hyppäsi maailmancupissa keväällä 2001.
Hyppyuransa jälkeen Ottesen on toiminut valmennustehtävissä. Hän on toiminut mäkivalmentajana Norjan ja Yhdysvaltain yhdistetyn maajoukkueissa sekä Yhdysvaltain mäkihypyn päävalmentajana. Vuonna 2008 hänet nimettiin Mika Kojonkosken kakkosvalmentajaksi Norjan maajoukkueeseen.
Ensimmäinen Jaakobin ilmestys

Ensimmäinen Jaakobin ilmestys tai usein vain Jaakobin ilmestys on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 3) että Codex Tchacoksesta. Se on muodoltaan ilmestysmuotoinen keskustelu Jaakob Vanhurskaan ja Jeesuksen välillä.
Historia.
Tutkijat katsovat joidenkin kehyskertomuksen Jaakobia koskevien yksityiskohtien heijastelevan varhaista perimätietoa. Kirjoituksen mukaan Jaakob oli varhaisen kirkon johtaja ja apostoleista vanhin. Hänen kerrotaan paenneen Pellaan, kun roomalaiset valtasivat Jerusalemin vuonna 70.
Tutkijat ovat sitä mieltä, että kirjoitukselle annetut ajoitusarviot vaativat, että se on kirjoitettu "Toisen Jaakobin ilmestyksen" jälkeen, eikä ennen, niin kuin ilmestysten nimistä voisi päätellä.
Sisältö.
Kirjoitus on muodoltaan ilmestysmuotoinen keskustelu Jaakob Vanhurskaan ja Jeesuksen välillä. Kirjoituksen alku kuvaa Jaakobin huolta siitä, että hän tulisi ristiinnaulituksi. Loppuosa kuvaa salaisia ”tunnussanoja”, jotka annetaan Jaakobille, jotta hän voisi nousta korkeimpaan Taivaaseen (taivaiden lukumäärä on 72) kuoleman jälkeen, ilman että pahan demiurgin voimat voisivat pysäyttää hänen kohoamisensa.
Kirjoituksen loppuun on lisätty Jaakobin marttyyrikuolemaa käsittelevä katkelmallinen selonteko, joka on liitetty muuhun osaan epäsuoralla viittauksella ristiinnaulitsemiseen.
Punanata

Punanata ("Festuca rubra") on heinäkasvi, joka kuuluu pikkunatojen sukuun. 
Ulkonäkö ja koko.
Punanata on vihreä tai sinertävä, kapealehtinen heinä. Punanadan röyhy on punavioletti tai vihreä. Tähkylät ovat liereäselkäisiä, suuria ja pitkulaisia, 5–6-kukkaisia ja niitä kannattelevat kukinnon haarat tukevia ja lyhyitä. 
Levinneisyys.
Punanataa tavataan koko Euroopassa, Venäjällä lähinnä länsiosissa sekä Pohjois-Amerikan itäosissa. Suomessa se kasvaa yleisenä koko maassa.
Elinympäristö.
Punanata kasvaa niityillä, rannoilla, pelloilla ja tienvarsilla.
Käyttö.
Punanataa käytetään laidunmailla sekä nurmikkosiemenseosten valtalajina. Se voidaan leikata hyvin lyhyeksikin.
Severn River (Hudsoninlahti)

Severn River on Hudsoninlahteen laskeva joki Ontarion provinssissa Kanadassa. Alkulähteiltään Black Birch Riveriltä mitattuna joella on pituutta 982 kilometriä, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 102 800 km², josta osa on Manitoban puolella. Joen varsinainen alkupiste on Deer Lake -järvi, josta se virtaa koilliseen Severn Lake -järveen, josta se virtaa edelleen koilliseen, laskien Hudsoninlahteen Fort Severnin kylän luona.
Kanadan alkuperäiskansojen asutuskeskukset ja reservaatit Sandy Lake, Bearskin Lake ja Fort Severn sijaitsevat joen varrella. Reservaatit muodostettiin paikkoihin, joissa turkiskaupan aikakaudella oli sijainnut kauppapaikkoja ja asutusta.
Severn Riverin sivujokia ovat McInnes, Cobham, Windigo, Makoop, Blackbear, Sachigo, Fawn ja Beaver River -joet. Sivujoista suurin on Sachigo River, jonka sivujokia ovat Wapaseese ja Beaver Stone River.
Surinder Sunar

Surinder Sunar (s. 1. huhtikuuta 1959 Dhinpur, Intia) on intialaissyntyinen englantilainen pokeriammattilainen, joka kotimaassa tuli tunnetuksi television "Late Night Poker" -ohjelman ensimmäisen ja viidennen kauden finalistina.
Sunarin uran suurin voitto on World Poker Tourin (WPT) kolmannen kauden Grand Prix de Paris -turnauksen ykköstila. Siinä hän kukisti lopun kaksinpelissä Tony G:n ja voitti 679 860 euron ykköspalkinnon. World Series of Pokerin (WSOP) turnauksissa Sunar on menestynyt usein hyvin, jo vuonna 1990 hän oli $5,000 Pot Limit Omaha -kisassa kolmantena. Hänellä on useita finaalipöytäsijoituksia WSOP:ssa erityisesti pot limit omahassa. Sunar ei ole voittanut WSOP-ranneketta, mutta ollut kahdesti toinen (1997 $2,500 Omaha Pot Limit ja $5,000 No Limit Hold'em, hävisi Johnny Chanille). Marraskuussa 2008 Sunar voitti Master Classics of Pokerin 1 000 euron pot limit omaha -turnauksen Amsterdamissa ja ansaitsi 105 400 euroa.
Tammikuussa 2009 Sunarin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 3,8 miljoonaa dollaria.
Egillin, Kalju-Grimrinpojan saaga

Egillin, Kalju-Grímrin pojan, saaga on islantilainen saaga, jonka kirjoittajana pidetään Snorri Sturlusonia. Saagan tapahtumat sijoittuvat viikinkiajalle noin vuosina 850–1000. Saaga kertoo Egill Skallagrímssonin suvun vaiheista keskittyen kuitenkin Egillin itsensä elämäntarinan ympärille. Egill oli islantilainen talonpoika, viikinki ja skaldirunoilija, jota pidetään todellisena historiallisena hahmona.
Saagassa mainitaan myös suomalaiseksi oletettu kveenien kuningas Faravid.
Saagasta on ilmestynyt Antti Tuurin laatima suomennos vuonna 1994.
Toinen Jaakobin ilmestys

Toinen Jaakobin ilmestys on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 4). Se on kirjoitettu oletettavasti 100-luvulla, ilmeisesti ennen "Ensimmäistä Jaakobin ilmestystä", eikä jälkeen, niin kuin nimistä voisi päätellä. Vaikka kirjoitus onkin gnostilainen, se sisältää monia juutalaiskristillisiä teemoja. Kirjoitus ajoitetaan noin vuosiin 120–180.
Sisältö.
Kirjoituksessa on monia eroavuuksia kanonisiin kirjoituksiin verrattuna. Se muun muassa esittää, että Jaakobin isä oli Theudas, eikä Joosef, jota pitää Jaakobin biologisena isänä mm. toiselta vuosisadalta peräisin oleva "Jaakobin protoevankeliumi". Theudaan vaimoksi nimetään Maria, mutta ei ole tietoa siitä, onko tämä sama Maria joka oli Jeesuksen äiti, eikä siitä, onko tämän Maria Jaakobin biologinen äiti. Kirjoitus esittää suoraan, etteivät Jaakob ja Jeesus olleet biologisia veljiä.
Kirjoituksen mukaan Jeesus suuteli Jaakobia suulle samalla tavalla kuin eräät toiset gnostilaiset kirjoitukset (mm. "Filippuksen evankeliumi") esittävät hänen suudelleen Magdalan Mariaa. Kirjoitus päättyy Jaakobin kuolemaan kivittämällä.
David Kaye

David V. Hope (s. 14. lokakuuta 1964 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka sai Voicey-ehdokkuuden vuonna 2008.
Elämäkerta.
Ääninäyttelijänä tunnettu David Kaye oli 16-vuotiaana kesätöissä radioasemilla, jonka myötä hän innostui pyrkimään radioääneksi ja jätti alkuperäisen suunnitelmansa opiskella psykologiksi. 
Kayen ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli kenraali Hawk "G.I. Joessa" vuonna 1989. Sittemmin hänet tunnetaan roolistaan Megatronina animaatiosarjassa '. Hän jatkoi Megatronin roolia Transformersin Unicron-trilogiassa (', ' ja '). Kaye on myös mukana oman jatkumonsa muodostavassa sarjassa " Optimus Primen roolissa. Se on hänen kuudes Transformers-sarjansa. Lisäksi Kaye on ensimmäinen, joka on näytellyt sekä Optimus Primen että Megatronn ääninä.
Kayen äänirooleihin kuuluvat myös sarjat ", "Ranma ½", "Dragonball Z", "MegaMan NT Warrior", "Inuyasha" ja "Ihmeneloset". Peleissä hänen tunnetuimpia roolejaan on Clankin ääni "Ratchet &amp; Clank" -pelisarjassa. Hän tekee lisäksi äänityötä kuuluttajana ja mainoksissa.
Ääniroolien lisäksi Kaye on ollut mukana muutamissa elokuvissa, kuten "The Occultist", "Susie Q", "Someone Else's Child", "X-Men 2" ja "Convictions". Lisäksi Kaye on vieraillut televisiosarjoissa "Vartija" ("The Sentinel") ja "Salaiset kansiot".
Vuodesta 2007 lähtien Kaye on asunut Burbankissa, Kaliforniassa, minkä myötä hän pääsi koe-esiintymään "iin". Kaksi vuotta myöhemmin Kaye oli Marvel-sarjakuvista tuttujen Kapteeni Amerikan ja Nick Furyn ääninä videopelissä "".
Laura Põldvere

Laura Põldvere (s. 30. elokuuta 1988 Tartto) on virolainen jazz-, blues- ja soullaulaja. Hän osallistui vuonna 2005 Viron Eurolaul-musiikkikilpailuun Suntribe-yhtyeen jäsenenä ja sooloartistina. Suntribe voitti kilpailun ja pääsi edustamaan Viroa Euroviisuissa Ukrainan Kiovassa. Yhtye ei päässyt finaaliin. Vuonna 2007 hän oli toistamiseen sooloartistina kilpailemassa kilpailun voitosta, tällä kertaa kappaleella ”Sunflowers” ja sijoittui finaalissa kolmanneksi. Hän toimi vuoden 2007 Euroviisuissa Viron pisteidenlukijana. Laura oli kappaleellaan ”Destiny” yksi kymmenestä ehdokkaasta edustamaan Viroa vuoden 2009 Eurovision laulukilpailuun, mutta ei tullut valituksi. Vuonna 2016 hän sijoittui toiseksi Eesti Laulussa kappaleella ”Supersonic”.
Vuonna 2017 hän voitti Koit Toomen kanssa Viron Euroviisukarsinnat kappaleella ”Verona”. He esiintyivät toisessa semifinaalissa Ukrainan Kiovassa, mutta eivät päässeet finaaliin.
Vuonna 2021 Põldvere osallistui Suomen Euroviisukarsintaan kappaleella ”Play”, mutta sijoittui siinä viimeiseksi.
Yksityiselämä.
7. syyskuuta 2013 Põldvere meni naimisiin Joel-Rasmus Remmelin kanssa, mutta huhtikuussa 2016 he erosivat.
Siitepölymyhky

Siitepölymyhky on erityisesti kämmekkäkasveilla esiintyvä kukan osa, joka muodostuu yhteen kiinnittyneistä siitepölyhiukkasista. Vastaavia muodostelmia tunnetaan muistakin kasviheimoista. Siitepölymyhkyt löytyvät kämmekkäkasveilla siitintukusta.
Kaikkien kämmekkälajien siitepöly sijaitsee siitepölymyhkyissä. Joillakin lajeilla, kuten alkeellisina pidetyillä tikankonttien sukulaisilla myhkyt muodostuvat ainoastaan tahmeasta siitepölymassasta, mutta useimmilla kämmeköillä se muodostaa pitkälle kehittyneen muodostelman, jossa on erillinen kanta ja kaksi tai useampia, melko tiivistä, nuijamaista myhkyä.
Monilla lajeilla myhkyn varsi taipuu pian sen jälkeen kun se on tarttunut pölyttäjän päähän. Tämä asettaa siitepölymyhkyn oikeaan asentoon luottipintaa varten, ja väliaika siitepölymyhkyn irrottamisesta varren taittumiseen ehkäsee siitepölymyhkyn päättymistä samaan kukkaan josta se on otettu, ehkäisten näin itsepölytystä.
Siitepölyn sijaitseminen myhkyissä on kämmekkäkasveilla tarpeen, sillä heimon lajeilla on yleensä satoja, jopa miljoonia megagametofyyttejä eli naaraspuolisia "sukusoluja" kussakin sikiäimessä. Nämä tarvitsevat suuren määrän siitepölyä kehittyäkseen siemeniksi, ja siitepölyn kulkeutuminen kukkaan suurissa myhkyissä auttaa tässä huomattavasti.
Maarja-Liis Ilus

Maarja-Liis Ilus (artistinimi Maarja; s. 24. joulukuuta 1980 Tallinna) on virolainen laulaja. Hän on suosituimpia virolaisia artisteja. 
Ilus on virolaisista artisteista ainoa, joka on osallistunut kahdesti Eurovision laulukilpailuun: Vuonna 1996 vain 15-vuotiaana yhdessä Ivo Linnan kanssa kappaleella "Kaelakee hääl", joka sai täydet 12 pistettä Suomesta, Ruotsista ja Islannista ja sijoittui lopulta viidenneksi, sekä vuonna 1997 kappaleella "Keelatud maa", joka sijoittui kahdeksanneksi.
Ilus toimii Unicefin hyvän tahdon lähettiläänä.
Diskografia.
Albumit:
Singlet:
Autonoe

Autonoe () oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuninkaan ja perustajan Kadmoksen ja jumalatar Harmonian tytär. Autonoe oli Aristaioksen puoliso ja Aktaionin ja mahdollisesti myös Makriksen äiti. 
Euripideen tragediassa "Bakkhantit" Dionysos ajaa Autonoen ja hänen sisarensa bakkanaaliseen vimmaan, kun Pentheus, Theban kuningas, oli kieltänyt Dionysoksen palvonnan. Kun Pentheus saapui paikalle vakoilemaan heidän juhlintaansa, Agaue, Pentheuksen äiti ja Autonoen sisar, huomaa tämän puussa. Mainadit kiskovat hänet alas ja repivät hänet kappaleiksi.
Aktaionin, Autonoen pojan, tappavat hänen omat metsästyskoiransa. Järkyttyneenä Autonoe jättää Theban ja menee Ereneiaan, megaralaiseen kylään, missä hän myöhemmin myös kuolee.
Kämmekkäkasvien pölytys

Kämmekkäkasvien pölytystä (katso kämmekkäkasvit) pidetään usein kaikkein monimuotoisimpana esimerkkinä kukkakasvien pölytyksestä.
Monimuotoisuuden syyt.
Kämmekkäkasvit ovat pitkälle erikoistuneita kasveja. Lajien läheinen suhde sienijuuren kanssa on mahdollistanut siementen kehittymisen hyvin pieniksi, lähes täysin vararavinnottomiksi. Siemenet tarvitsevatkin juurisieniä saadakseen itämiseen tarvittavan energian ennen kuin ne pystyvät yhteyttämään itse. Tämä on toisaalta mahdollistanut (ja osiltaan pakottaakin) suuren siemenmäärän tuottamisen, jopa neljä miljoonaa siementä on laskettu kotaa kohden trooppisilla lajeilla.
Suuren siemenmäärän tuottamiseen tarvitaan kuitenkin paljon siitepölyä. Siitepölyn hukkaamisen välttämiseksi on kämmekkäkasveille kehittynyt erityiset siitepölymyhkyt, joiden ansiosta kaikki yhden kukan muodostama siitepöly voi kokonaisuudessaan siirtyä toisen kukan käyttöön.
Tämä taas aiheuttaa sen, että moni laji on erikoistunut vain pienen pölyttäjäkunnan käyttöön pölytyksessä: näin voidaan välttää arvokkaiden myhkyjen joutuminen jonkin toisen kasvilajin kukkaan, olettaen että kämmekkä pystyy houkuttelemaan valtaosan ko. pölyttäjän yksilöistä oman lajinsa kukkiin. Suuremman pölyttäjäkunnan käyttö tekisi tämän vaikeaksi, erityisesti kun kämmekkäkasvein yksilömäärät ovat yleensä melko vähäisiä (johtuen esimerkiksi sienijuuresta riippuvuudesta).
Joissakin suvuissa uuden pölyttäjän löytyminen on toiminut tehokkaana välineenä lajiutumisessa.
Esimerkkejä kämmeköiden pölytyksestä.
Hyönteispölytys.
Hyönteiset ovat kämmekkäkasvien pääasiallisia pölyttäjiä. Pölyttävinä hyönteisinä voivat toimia mm. perhoset, pistiäiset, kovakuoriaiset ja jopa termiitit. Koska kämmeköiden pölytystä on tutkittu kauan, tunnetaan lukuisia hyvinkin erikoisia pölyttäjän ja kämmekän suhteita:
Edellä mainittujen esimerkkien lisäksi lukuisia muitakin tapoja houkutella tai huijata hyönteispölyttäjiä kukkiin tunnetaan, ja uusia erikoistumia tulee jatkuvasti ilmi kun heimoa tutkitaan lisää. Esimerkiksi hämähäkkiorkidean kukka matkii oksalla paikallaan istuvaa hämähäkkiä, jolloin hämähäkkiä pyydystävä ampiainen ei voi vastustaa sitä ja pistää myrkkypistimellä kukan huulta, jonka jälkeen pois lentävä ampiainen kantaa mukanaan orkidean siitepölymyhkyjä ja sitten iskiessään seuraavaan hämähäkkiorkideaan kimppuun se pölyttää tämän.
Lintupölytys.
Lintujen avulla tapahtuva pölytys on kämmeköillä melko harvinaista, mutta mm. trooppisessa Amerikassa kasvavat "Hexisea"-lajit sekä jotkin "Masdevalliat" houkuttelevat punakukkaisina lintuja.
Lepakkopölytys.
Vaikka lepakot ovat hyvin harvinaisia orkideoiden pölyttäjinä, tiedetään niiden ainakin aiheuttavan erään "Vanilla"-lajin pölytyksen.
Saksan 2. vuoristodivisioona

Saksan 2. vuoristodivisioona () oli Itävallan Innsbruckiin sijoitettu Saksan maavoimien yhtymä. Pääosan sodasta se toimi osana Saksan 20. vuoristoarmeijaa. 
Perustaminen.
Itävallan Saksaan liittämisen jälkeen Wehrkreis XVIII perusti 1. huhtikuuta 1938 Innsbrückissa aiemmasta Itävallan maavoimien 6. vuoristodivisioonasta Saksan maavoimien 2. vuoristodivisioonan.
Historia.
Divisioona pantiin liikekannalle 26. elokuuta 1939 ja se osallistui syyskuussa Puolan taisteluihin osana eteläistä armeijaryhmää osallistuen Lvivin valtaamiseen. Puolan sotaretken jälkeen divisioona toimi 3. vuoristodivisioonan tukena Narvikin taisteluissa toukokuussa 1940, minkä jälkeen se jäi Norjaan miehitysjoukoksi. Vuonna 1941 divisioona liitettiin 20. vuoristoarmeijan XIX vuoristoarmeijakuntaan.
Divisioona oli kärjessä saksalaisjoukkojen ylittäessä kenraalimajuri Schlemmerin komennossa Norjan ja Suomen rajan 22. kesäkuuta 1941 toteuttaessaan operaatio Renntierin, Petsamon nikkelikaivosten valtauksen ja alueen turvaamisen. Myöhemmin divisioona osallistui Operaatio Hopeakettuun, saksalaisten hyökkäykseen Suomen Lapissa Kantalahden suunnassa ja kärsi tappioita neuvostojoukkojen talvihyökkäyksestä 1944.
Lopulta yksikkö siirrettiin Lapista vahvistettuna Saksan länsirintamalle, mutta se ei enää saavuttanut divisioonan täyttä vahvuutta kärsien tappioita. Se liitettiin Armeijaryhmä G:hen helmikuussa 1945, minkä osana se osallistui taisteluihin Saarista ja Mosellesta ennen kuin se vedettiin Etelä-Saksaan, missä se liitettiin 12. armeijaryhmään. Divisioonan jäännökset antautuivat Yhdysvaltain joukoille toukokuussa 1945.
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Operaatio Napakettu

Operaatio Napakettu () oli toisessa maailmansodassa Saksan Pohjois-Suomesta käsin suorittama sotilasoperaatio, osa suurempaa operaatio Hopeakettua kesällä 1941. Sen mukaan Saksan XXXVI armeijakunta hyökkäsi vajaan kahden divisioonan vahvuisella osastolla Sallasta Neuvostoliittoon kohti Kantalahtea. Tehtävänä oli katkaista tärkeä rautatie Murmanskin eteläpuolella. 
XXXVI armeijakunnan 169. jalkaväkidivisioonan ja taisteluryhmä Nordin tehtävänä oli hyökätä 1. heinäkuuta 1941 noin 400 kilometriä pohjoista ryhmää etelämpänä Sallan kohdalta kohti Alakurttia ja katkaista Muurmannin rata Kantalahden kohdalta.
169. divisioonan ja taisteluryhmä Nordin komentajana oli ratsuväenkenraali Hans Feige. Taisteluryhmä Nord ei ollut divisioonan vahvuinen, kolmesta rykmentistä koottu sotatoimiyhtymä, vaan ainoastaan kahden rykmentin vahvuinen pääasiassa sotapoliisivoimista koottu ja keski-iältään yli 30-vuotias osasto, jota komensi SS-Brigadeführer Karl-Maria Demelhuber, joka uskoi yksiköstä muodostuvan kolmessa kuukaudessa taisteluosaston. Yksikkö oli joutunut siirtymään Rovaniemeltä raja-alueelle kolmessa vuorokaudessa. 169. divisioonaa komensi kenraaliluutnantti Kurt Dittmar.
Hyökkäys pysähtyi 36 kilometrin päähän Kantalahdesta ja operaatio keskeytettiin epäonnistuneena 22. syyskuuta 1941.
Al-Mukalla

Al Mukalla (myös Al Makalla, ) on itäisen Jemenin tärkein satama- ja kauppakaupunki, ja maan kolmanneksi suurin satama. Se sijaitsee Adeninlahden rannalla. Kaupungissa asuu 182 478 asukasta (2004).
Historia.
Hadramawt ja sen kaupungit olivat tunnettuja vaikuttajia kauppareittien varrella jo muinaisista ajoista lähtien, mutta al-Mukallalla ei ilmeisesti ollut pitkään juurikaan merkitystä. Ptolemaios mainitsee teoksissaan paikan nimeltä "Makkala", mutta nimi lienee viitannut enneminkin linnoitukseen sisämaassa. Alueella liikkuneet portugalilaiset eivät maininneet satamaa. Carsten Niebuhr ei itse käynyt kaupungissa, mutta mainitsee sen nimellä "Markalla" ja James Wellsted nimellä "Makullah".
Pitkään huomattavasti merkittävämpi kaupunki oli al-Shihr, jonka omistuksesta kamppailivat paikalliset heimot ja seuraavan vuosisadan puolella Osmanien valtakunta. Kamppailuun sotkeutui myös Hyderabadin nizamin armeijassa palvellut Umar bin Awadh al-Qu'aiti, joka palatessaan Intiasta Jemeniin pakotti al-Mukallaa hallinneen al-Kasadi -heimon myymään itselleen puolet kaupungista. Kasadit olivat vuonna 1873 tehneet orjakaupan kieltäneen sopimuksen ja he olivat aiemmin pyytäneet brittejä ottamaan sen suojelukseensa osmanien uhatessa. Vuonna 1878 kaupungin kasadihallitsija uhkasi luovuttaa kaupungin osmaneille, Ranskalle tai Italialle estääkseen sen päätymisen Qu'aitin käsiin. Britit puuttuivat lopulta asioihin Qu'aitin puolella. Kasabien "nakib" lähetettiin eläkkeelle Sansibarille ja Umar al-Qu'aiti otti koko Mukallan haltuunsa vuonna 1881. Vuonna 1902 Brittiläisen Intian hallinto teki hänestä Qu'aitin sulttaanikunnan hallitsijan pääkaupunkinaan al-Mukalla.
Vuonna 1931 kaupungissa oli arviolta 10 000 asukasta ja vuonna 1977 rakennettiin tie länteen Adenin satamakaupunkiin. Jemenin sisällissodan sytyttyä Arabian niemimaan al-Qaida käytti hyväkseen maan kaoosta ja sen asejoukot valtasi al-Mukallan. Hallituksen ja Yhdistyneiden arabiemiirikuntien joukot valtasivat kaupungin takaisin huhtikuussa 2016 ilman suurempaa vastarintaa.
Talous.
Al-Mukalla on Itä-Jemenin suurin kaupunki ja alueen kaupankäynnin keskus. Kalastus on tärkeä elinkeino. Siihen liittyen kaupungissa toimii myös kalan purkittamo ja kalajauhotehdas. Kaupungin kautta kulkee tuotteita sisämaahan ja sen kautta viedään muualle esimerkiksi kalaa ja tupakkaa. Suolattua kalaa viedään etenkin Itä-Afrikkaan ja Sri Lankaan.
Väestö.
Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan al-Mukallassa oli yhteensä 182 478 asukasta. Valtaosa kaupungin ja sen lähialueen asukkaista on uskonnoltaan sunnimuslimeja.
Kouvola Indians

Kouvola Indians on Kouvolassa lippupalloa ja lacrossea toimintaa vetävä urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1986 nimellä Kouvolan Jenkkipallo Ry. Indians toimi ennen amerikkalaisen jalkapallon seurana.
Historia.
Alkuvuosina pääsponsorina toimi Espe Oy, seuran tuotenimellä Team Eterlon. Joukkue pelasi vuoteen 1993 asti II- ja I-divisioonaa. Kaudella 1994 Reds vieraili yhden kauden verran Vaahteraliigassa sijoittuen sarjassa seitsemänneksi. Liigakauden jälkeen tie vei alempiin divisiooniin.
Indians valittiin Suomen amerikkalaisen jalkapallon vuoden seuraksi vuonna 2005.
Kauden 2006 päätteeksi Kouvola Indians nousi amerikkalaisen jalkapallon 1. divisioonaan voittamalla 2. divisioonan finaalissa Seinäjoki Gatorsin numeroin 55–18. Indiansin järjestämässä 2. divisioonan finaalissa nähtiin muun muassa aito intiaanipäällikkö telttoineen sekä kolmen Kouvola Indiansin väreihin pukeutuneen laskuvarjohyppääjän suoritus, jolla peliväline saapui keskuskentälle.
Vuonna 2006 Indiansin miehistöstä valittiin miesten maajoukkueeseen potkaisija Aku Kuhlman. Nuorten EM-kisoissa Ruotsissa (U-19) vuonna 2006 esiintyivät Indiansin Mikko Lautamatti, Mikko Terävä, Otto Korte, Ville Lindsten ja Jarkko Mynttinen. Lippupallon EM-kisoissa (U-15) samana vuonna Jukka Lautamatti johdatti Suomen joukkueen neljänneksi.
Kaudeksi 2013 seura nousi Vaahteraliigaan. Voitettuaan kahtena vuotena Vaahteraliigassa vain kaksi peliä. Toinen liigakausi päättyi sijalle kuusi. Kauden 2014 päädyttyä Indians putosi alempaan sarjaan eikä sen jälkeen ole Vaahteraliigassa nähty.
Vuonna 2018, 1. divisioona kauden päätyttyä Kouvola Indians päätti luopua sarjapaikastaan ja hakea uutta vauhtia alemmasta sarjasta.
2020-luvulla Kouvola Indiansin toiminta on siirtynyt pääosin lippupalloon. Seura ei enää järjestä amerikkalaisen jalkapallon harjoituksia lapsille ja nuorille johtuen vetäjien puutteesta.
Juhani Leppälä

Johan (Juhani) Fredrik Leppälä (sukunimi vuoteen 1906 Lindeqvist; 10. toukokuuta 1880 Nummi – 15. joulukuuta 1976 Porvoo) oli suomalainen kansanedustaja, kunnallisneuvos, kansakoulunopettaja ja maanviljelijä.
Leppälä työskenteli nuoruudessaan renkinä, muurarin apulaisena, rakennustöissä ja kauppa-apulaisena. Kansakoulunopettajaksi hän valmistui Sortavalan seminaarista 1902. Hän oli Sortavalan maalaiskunnan Kirjavalahden koulun opettajana 1902–1903 ja 1904–1916. Tämän jälkeen Leppälä toimi maanviljelijänä Sortavalan maalaiskunnassa 1916–1939 ja 1941–1944, Paavolassa 1939–1940, Pälkäneellä 1940–1941, Porvoon maalaiskunnassa 1944–1948 ja Askolassa 1948–1976. Hän oli myös Pellervo-Seuran konsulentti 1916–1935 ja osuuskassojen tarkastaja 1925–1930.
Leppälä toimi Kyösti Kallion III hallituksessa salkuttomana ministerinä 1929 ja toisena sosiaaliministerinä 1929–1930.
Hän oli Maalaisliiton kansanedustajana 1907–1908, 1919–1922 ja 1927–1951. Vuoteen 1944 saakka hän oli Viipurin läänin itäisen vaalipiirin kansanedustaja, vuodesta 1945 lähtien Kymen läänin vaalipiirin kansanedustaja. Leppälä oli presidentin valitsijamies 1925 ja kunnallispolitiikassa hän toimi Sortavalan maalaiskunnan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Kunnallisneuvoksen arvonimi Leppälälle myönnettiin 1932. Kirjansa "Välähdyksiä maalaispojan elämänvaiheista" hän julkaisi 1970.
Leppälä oli viimeinen vuonna 1907 valitun ensimmäisen eduskunnan elossa ollut kansanedustaja.
Leppälälle omistettu muistomerkki sijaitsee hänen syntymäpaikassaan, Langin tilalla Hyrsylänkylässä Nummella, nykyisen Lohjan alueella.
Alattionvuono

Alattionvuono eli Altavuono (, , kveeniksi "Alattionvuono") on monihaarainen vuono Ruijassa, Pohjois-Norjassa, pääosin Alattion kunnassa. Vuonon leveys vaihtelee 7 ja 15 kilometrin välillä. Pituus vuonon suulta sen pohjukkaan on 38 kilometriä. Vuonon perukassa on Alattion taajama.
Toisen maailmansodan aikana Alattionvuonossa oli yksi Saksan suurimmista laivastotukikohdista.
Suotatti

Suotatti ("Suillus flavidus" vanh. "Boletus flavidus") on Pohjois-Euroopan suoalueilla esiintyvä pieni tatti. Se on erittäin limainen ja kellertävä. Sen lakki on keskeltä hieman suippo. Sen pillit ovat väljät ja huomattavan kulmikkaat. Jalka ruskearenkaallinen, ja sen alapuolella on vaaleita sävyjä. Laji muistuttaa lehtikuusentattia, mutta sen kasvupaikat ovat tyystin toisenlaiset. Suotatti ei ole mikään suurharvinaisuus, mutta sitä ei esiinny suurina rypäinä eikä se ole erityisen satoisa. Mäntyrajan pohjoispuolelta lajia ei juuri tapaa, ja sen tiedetäänkin olevan männystä riippuvainen mykorritsasieni.
Suotatti on maultaan kelvollinen ruokasieni.