tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sandokan

Sandokan on italialaisen kirjailijan Emilio Salgarin ehkä tunnetuin hahmo, rohkea ja ritarillinen merirosvopäällikkö. Sandokanista kertovia teoksia on käännetty useille eri kielille. Malesian Tiikerinä tunnetusta Sandokanista on tehty myös useita elokuvia sekä kaksi animaatiosarjaa, joista toinen on esitetty myös Suomessa.
Sandokania ovat esittäneet muun muassa näyttelijät Kabir Bedi, Steve Reeves ja Ray Danton. Steve Reevesin tähdittämä elokuva "Malesian merirosvot" on nähty myös Suomessa Yle Teeman esittämänä.
Elokuvia, televisiosarjoja ja animaatioita.
Emilio Salgarin hahmoista Sandokan on toiseksi filmatisoiduin, vain Mustasta merirosvosta on tehty enemmän elokuvatulkintoja. 1960-luvulla Sandokanista tehtiin neljä elokuvaa, joissa pääosissa olivat amerikkalaiset näyttelijät: "Sandokan, la tigre di Mompracem" (”Sandokan, Mompracemin tiikeri”, 1963) ja "Malesian merirosvot" (1964), joissa Sandokanin roolia esitti amerikkalainen kehonrakentaja-näyttelijä Steve Reeves sekä Sandokan iskee takaisin (1964) ja Sandokan vastaan Sarawakin leopardi (1964), joissa Sandokanina oli Ray Danton.
Oikeana Sandokanina kuitenkin pidetään Sergio Soliman minisarjassa "Sandokan" nimiroolia esittänyttä Kabir Bediä, joka esiintyi Sandokanina myös pian seuranneessa jatkosarjassa "Sandokan iskee takaisin". Myöhemmin Kabir Bedi palasi hänet maailmanmaineeseen nostaneeseen Sandokanin rooliin kahdessa elokuvassa, "Sandokanin paluu" vuonna 1996 ja "Sandokanin poika" vuonna 1998.
Vuonna 1992 valmistui piirretty sarja, joka löyhästi perustuu Salgarin kirjoihin ja jossa Sandokan on vääryydellä syrjäytetty Sarawakin Rajah, joka pyrkii hankkimaan takaisin valtakuntansa. Piirretty sarja on esitetty myös Suomessa MTV3-kanavalla.
Sandokan sai uuden tulkinnan italialaisen Mondo Tv:n animaattoreiden tekemänä. "Sandokan, Malesian tiikeri" ("Sandokan, la tigre della Malesia ") valmistui vuonna 1998, jatkosarja "Sandokan, Tiikeri karjuu jälleen" ("Sandokan, la tigre ruggisce ancora ") seurasi vuonna 2000 ja kolmantena osana tarinaan liittyi "Sandokan, Tiikerin rohkeus" ("Sandokan, il coraggio della tigre ") vuonna 2004.
Sandokan on esiintynyt myös sarjakuvien sivuilla. Aku Ankan Taskukirjoissa 85 ja 137 tarinat "Lapuanin helmi" ja "Masalian tiikeri" ovat Sandokan-mukaelmia.
The Devil’s Rejects

The Devil’s Rejects on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi sekä käsikirjoitti Rob Zombie ja sen pääosissa ovat Bill Moseley, Sid Haig ja Sheri Moon.
"The Devil’s Rejects" on jatko-osa vuoden 2003 elokuvalle "House of 1000 Corpses".
Elokuva kertoo sadistisesta Fireflyn perheestä jotka kutsuvat itseään nimellä ”Paholaisen hylkiöt”. Heillä on takanaan synkkä ja pitkä lista murhattuja ja poliisit ovat perheen perässä. Eräänä aamuna Fireflyt heräävät siihen kun poliisit ovat saartaneet heidän talonsa. Tästä alkaa armoton tulitaistelu ja Otis ja Baby pystyvät pakenemaan mutta äiti Firefly pidätetään. Tästä alkaa pakomatka ja pian mukaan lyöttäytyy myös Babyn isä Kapteeni Spaulding.
Vusi Mahlasela

Vusi Mahlasela (s. 1965 Pretoria, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan kotimaassaan lempinimellä "The Voice" ().
Mahlasela varttui kuunnellen ihmisten laulua isoäitinsä shebeenissä ja opiskeli itsenäisesti soittamaan kitaraa. Teini-ikäisenä hän aloitti omien laulujen säveltämisen ja sanoittamisen. Vuonna 1981 hän liittyi "Ancestors of Africa" -runoilijaryhmään ja Eteläafrikkalaisten kirjailijoiden kongressiin () vuonna 1988. Hänen musiikissaan on vaikutteita eteläafrikkalaisesta jazzmusiikista ja hän on ilmoittanut chileläisen Victor Jaran keskeisimmäksi vaikutteekseen. Mahlaselan esikoisalbumi "When You Come Back" (1992), joka oli omistettu eteläafrikkalaisille poliittisille pakolaisille, nosti hänet kuuluisuuteen myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Vuonna 2002 Mahlasela esiintyi Lee Hirschin dokumentissa , jossa esiteltiin musiikin roolia maan apartheidin vastaisessa taistelussa.
House of 1000 Corpses

House of 1000 Corpses on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka on rockmuusikkona tunnetun Rob Zombien esikoisohjaus. Elokuvan pääosia näyttelevät Bill Moseley, Sid Haig ja Sheri Moon Zombie. Elokuvan jatko-osa "The Devil’s Rejects" ilmestyi kaksi vuotta myöhemmin 2005, ja trilogian kolmas osa " 3 From Hell" vuonna 2019. Molemmat jatko-osat käsikirjoitti ja ohjasi Rob Zombie.
Elokuva on juoneltaan suurelta osin perinteinen yhdysvaltalainen kauhuelokuva ja muistuttaakin paljon vuoden 1974 "Texasin moottorisahamurhat" -elokuvaa. Rob Zombie onkin sanonut, että "House of 1000 Corpses" on kunnianosoitus vanhoille yhdysvaltalaisille kauhuelokuville kuten "Texasin moottorisahamurhille".
Juoni keskittyy ryhmään teini-ikäisiä, jotka matkustavat ympäri maan kirjoittaakseen kirjan omituisista nähtävyyksistä. Kesken matkansa nuoret joutuvat psykoottisen Fireflyn perheen kidnappaamaksi, ja kiduttamaksi.
Juoni.
Elokuva kertoo neljästä nuoresta, jotka ajelevat pitkin Texasia metsästäen erikoisia tienvarsinähtävyyksiä. Nuoret päätyvät paikalliselle huolto-asemalle, missä sijaitsee myös Kapteeni Spauldingin (Sid Haig) "The Museum of Monsters &amp; Madmen" ("Hirviöiden ja mielipuolten museo"). Spauldingilta he saavat kuulla paikallisesta legendasta, Dr. Satanista. Nuoret kiinnostuvat Dr. Satanin tarinasta ja lähtevät heti matkaan kuultuaan, että aivan lähellä kasvaa puu, jonka luona Dr. Satan tapettiin. Etsiessään puuta he poimivat matkaansa liftarin (Sheri Moon Zombie). Kesken matkan auton rengas puhkeaa, mutta liftari kertoo asuvansa lähellä ja nuoret päättävät lähteä tämän matkaan. Päästyään perille he saavat tutustua liftarin perheeseen: Fireflyeihin, ”Paholaisen hylkiöihin”.
Kevättä ja syksyä -vuosikirjat

Kevättä ja syksyä -vuosikirjat ovat Kiinan samannimisen kauden aikaiset aikakirjat, jotka kattavat noin 250 vuotta aikavälillä 722 eaa.–481 eaa. Vuosikirjat lasketaan yhdeksi kungfutselaisuuden viidestä klassikosta. Vuosikirjat ovat varhaisimmat säilyneet kiinalaiset tekstit, jotka on järjestetty vuosikirjoiksi. Useimmat tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että vuosikirjat perustuvat muinaisen Lu-valtion virallisiin aikakirjoihin tai ovat ne.
Vuosikirjojen oletetaan olevan yhden ihmisen kokoamat, mutta hänen identiteettiään ei tunneta. Muun muassa Mengzi aikoinaan oletti, että Kungfutse itse kirjoitti tekstin, oletettavasti koska vuosikirjat loppuvat äkkinäisesti hieman ennen Kungfutsen kuolemaa. Siitä, että Kungfutse olisi koonnut tekstin, ei kuitenkaan ole mitään todisteita.
Kevättä ja syksyä -vuosikirjat ovat teksteinä hyvin suppeita. Myöhemmin erityisesti taistelevien läänitysvaltioiden kaudella Kiinassa kirjoitettiin monia kommentoivia tekstejä selittämään ja laajentamaan niissä käsiteltyjä aiheita.
Vuosikirjoissa käsitellään muutaman feodaalisen valtion diplomaattisia suhteita, liittoumia, sotilaallisia tapahtumia ja luonnonkatastrofeja.
Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue

Nigerian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Nigeriaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Olympialaiset.
Nigerian maajoukkue sijoittui Sydneyn 2000 olympialaisissa kahdeksanneksi ja Ateenan 2004 olympialaisissa kuudenneksi. Pekingin 2008 olympialaisissa se hävisi kaikki kolme otteluaan: Pohjois-Korealle 0–1, Saksalle 0–1 ja Brasilialle 1–3. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha rangaistuspotkusta.
Maailmanmestaruuskilpailut.
Nigeria on ollut mukana kaikissa tähän asti pelatuissa naisten MM-turnauksissa. Vuosien 1991, 1995, 2003, 2011 ja 2015 kisoissa sen pelit päättyivät alkulohkon jälkeen. Vuoden 1999 MM-kisoissa Nigeria sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Puolivälierässään Brasiliaa vastaan se nousi puoliajan 0–3-tappiotilanteesta tasoihin mutta hävisi jatkoajalla maalein 3–4.
Vuoden 2007 MM-kisat pelattiin Kiinassa. Nigeria pelasi alkulohkossaan Ruotsin kanssa tasapelin 1–1 mutta hävisi Pohjois-Korealle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 ja jäi lohkonsa viimeiseksi. Joukkuetta valmensi Ntiero Effiom. Nigerian pelaajista Rita Chikwelu ja MM-turnauksessa joukkueen ainoan maalin tehnyt Cynthia Uwak ovat pelanneet pitkään Suomessa.
Vuoden 2011 MM-kisoissa Saksassa Nigeria hävisi sekä Ranskalle että Saksalle 0–1 ja voitti Kanadan samoin lukemin mutta ei selviytynyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian ainoan maalin teki Perpetua Nkwocha.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Nigeria pelasi Ruotsin kanssa tasapelin 3–3 mutta hävisi sitten Australialle 0–2 ja Yhdysvalloille 0–1 eikä päässyt alkulohkosta jatkoon. Nigerian maalintekijät olivat Ngozi Okobi, Asisat Oshoala ja Francisca Ordega.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Nigeria sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi. Se hävisi Norjalle 0–3 ja Ranskalle 0–1 sekä voitti siinä välissä Etelä-Korean 2–0. Puolivälierissä Nigeria hävisi Saksalle 0–3. Asisat Oshoala teki maalin Etelä-Koreaa vastaan ja ottelun toinen maali oli Etelä-Korean oma maali. Nigerian valmentajana toimi ruotsalainen Thomas Dennerby.
Afrikan-mestaruuskilpailut.
Afrikan mestaruusturnauksessa Nigeria oli pitkään voittamaton. Se vei ensimmäiset seitsemän mestaruutta putkeen vuosina 1991, 1995, 1998, 2000, 2002, 2004 ja 2006. Vuoden 2008 turnauksen välierissä se hävisi Päiväntasaajan Guinealle ja sijoittui kolmanneksi voitettuaan pronssiottelussa Kamerunin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Vuonna 2010 Nigeria voitti Päiväntasaajan Guinean finaalissa, ja näin joukkue voitti kahdeksannen maanosamestaruutensa. Vuoden 2012 turnauksen välierissä Nigeria hävisi Etelä-Afrikan tasavallalle 0–1 ja pronssiottelussa Kamerunille samoin lukemin, joten se sijoittui neljänneksi. Vuonna 2014 Nigeria voitti yhdeksännen mestaruutensa voittamalla loppuottelussa Kamerunin 2–0 Nigeria voitti Afrikan-mestaruuden myös vuosina 2016 ja 2018.
Australian naisten jalkapallomaajoukkue

Australian naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Australiaa naisten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa.
Australian naismaajoukkue on ollut mukana kolmissa olympialaisissa ja seitsemän kertaa MM-kilpailuissa. Vuosien 1995, 1999 ja 2003 MM-kisoissa sen pelit päättyivät alkulohkon jälkeen. Sydneyn 2000 olympialaisissa se sijoittui seitsemänneksi, Ateenan 2004 olympialaisissa viidenneksi ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa seitsemänneksi.
Vuoden 2007 MM-kisoissa Kiinassa Australia voitti alkulohkossaan Ghanan 4–1 ja pelasi tasapelin 1–1 Norjan kanssa ja 2–2 Kanadan kanssa. Puolivälierässä Brasiliaa vastaan Australia nousi vielä kahden maalin tappioasemasta tasoihin mutta hävisi lopulta 2–3. Tom Sermannin valmentaman joukkueen maalintekijät turnauksessa olivat neljä maalia tehnyt Lisa De Vanna sekä yhden maalin viimeistelleet Heather Garriock, Sarah Walsh, joukkueen kapteeni Cheryl Salisbury, Collette McCallum ja Lauren Colthorpe.
Vuoden 2011 MM-kisoissa Saksassa Australia hävisi alkulohkossaan Brasilialle 0–1 mutta voitti Päiväntasaajan Guinean 3–2 ja Norjan 2–1 ja selviytyi puolivälieriin. Kyah Simon teki jatkoonpääsyn ratkaisseessa Norja-ottelussa Australian molemmat maalit. Puolivälierissä Australia hävisi Ruotsille maalein 1–3.
Vuoden 2015 MM-kisoissa Kanadassa Australia hävisi alkulohkossaan Yhdysvalloille 1–3 mutta voitti Nigerian 2–0, pelasi Ruotsin kanssa tasan 1–1 ja selviytyi neljännesvälieriin. Neljännesvälierissä Australia voitti Brasilian maalein 1–0. Puolivälierissä Japani oli parempi sen voitettua Australian 1–0.
Vuoden 2019 MM-kisoissa Ranskassa Australia sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Se hävisi ensin Italialle 1–2 mutta voitti sitten Brasilian 3–2 ja Kamerunin 4–1. Puolivälierissä Australia hävisi Norjalle rangaistuspotkukilpailussa maalein 1–4 varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä 1–1. Sam Kerr teki turnauksessa viisi maalia, joista neljä Kamerunia vastaan. Muut maalintekijät olivat Caitlin Foord, Chloe Logarzo ja Elise Kellond-Knight, minkä lisäksi Brasilia teki yhden oman maalin. Australian valmentajana toimi Ante Milicic.
Oseanian mestaruuden Australia voitti vuosina 1995, 1998 ja 2003. Aasian mestaruusturnaukseen se on osallistunut vuodesta 2006 lähtien ja sijoittui ensimmäisellä kerralla toiseksi hävittyään loppuottelussa Kiinalle rangaistuspotkukilpailussa. Ensimmäisen Aasian-mestaruutensa Australia voitti vuonna 2010, jolloin se kukisti finaalissa Pohjois-Korean rangaistuspotkukilpailussa 5-4 (1-1 ja.).
Joukkueen virallinen lempinimi on "The Matildas", joka tulee australialaisesta kansanlaulusta "Waltzing Matilda".
Zuozhuan

Zuozhuan (左傳; pinyin: Zuǒzhuàn; Wade-Giles: Tso chuan) on yksi varhaisimmista säilyneistä kiinalaisista historiallisista teksteistä. Se käsittelee muinaisen Kiinan tapahtumia vuodesta 722 eaa. vuoteen 468 eaa. "Zuozhuan"ia on perinteisesti pidetty Zuo Qiumingin Kevättä ja syksyä -vuosikirjojen kommentaarina. Moni tutkija pitää sitä kuitenkin itsenäisenä työnä, joka käsittelee samaa ajanjaksoa ja joka myöhemmin yhdistettiin vuosikirjoihin. Huomattavat nykytutkijat kuten Yang Bojun (楊伯峻) ovat sitä mieltä, että teos koostettiin Taistelevien läänitysvaltioiden aikana, viimeistään 389 eaa. "Zuozhuan" on yksi tärkeimmistä Kevättä ja syksyä -aikakautta käsittelevistä historiallisista lähteistä.
"Zuozhuan" on ensimmäinen tunnettu teksti, jossa mainitaan kiinalainen wéiqí -lautapeli kappaleessa, joka käsittelee Lun herttua Xiangin 25. hallitusvuotta (548 eaa.). Teoksessa on yksi varhaisimpia mainintoja ammattimaisen ennustajan suorittamasta kasvojenluvusta.
"Zuozhuania" pidetään "Shijin" ohella klassisen kiinalaisen proosan helmenä. Se toimi sukupolvien ajan kiinalaisten proosankirjoittajien esikuvana.
Tibor Márkus

Tibor Márkus (s. 10. lokakuuta 1978 Budapest, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa unkarilaista Szigetszentmiklósi TK -seuraa.
Márkus on pelannut myös Suomessa Rovaniemen Palloseuran riveissä kaudella 2003 ja oli mukana nostamassa joukkuetta Ykkösestä Veikkausliigaan.
The Grinch

The Grinch () on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Ron Howard. Elokuvan pääosassa esiintyy Jim Carrey. Elokuva palkittiin parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnolla. Elokuva perustuu lastenkirjailija Dr. Seussin tarinaan. Ikäraja 7.
Juoni.
Elokuva kertoo suurella vuorella asuvasta peikosta, Grinchistä, joka vihaa sydämensä pohjasta joulua. Vuoren juurella sijaitsee kylä, jonka asukkaat kaikki rakastavat joulua, mutta he pelkäävät Grinchiä ja välttävät hänestä puhumista. Pikkuinen Cindy Lou ymmärtää Grinchin vihan joulua kohtaan ja päättää pyytää Grinchiä juhlimaan joulua kylän kanssa.
Näyttelijät.
Suomenkieliset äänet:
Puunjalostusinsinöörit

Puunjalostusinsinöörit ry (PI) on biometsäteollisuudessa työskentelevien yliopisto- ja korkeakoulututkinnon suorittaneiden ammattilaisten ja alan yritysten yhdistys. Yhdistyksen tehtävänä on kehittää puunjalostusosaamista, kasvattaa kiinnostusta alaan ja toimia kansainvälisenä suunnannäyttäjänä.
Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 2 600. Jäsenkunta koostuu pääasiassa metsäklusterissa työskentelevistä insinööreistä ja noin 40 yrityksestä. joihin kuuluvat kaikki Suomen suurimmat metsäklusteriyritykset. Yhdistys on perustettu vuonna 1914 ja tunnettiin ennen Suomen Paperi-insinöörien Yhdistys ry:nä sekä Paperi-insinöörit ry:nä.
M/S TransWood

M/S TransWood () on ruotsalaisen Rederi AB Transatlanticin omistukseen rekisteröity ro-lo-alus (ro-ro- ja lo-lo-aluksen yhdistelmä). Alus on rakennettu vuonna 2002 Stocznia Gdynia, S.A. -nimisellä telakalla, Gdyniassa, Puolassa. "TransWood" on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Skärhamn. 
TransWoodin sisaraluksia ovat M/S TransPine, M/S Finnfighter ja M/S Oranjeborg.
Käyttöhistoria.
Alun perin laivan tilasi suomalainen Palkkiyhtymä. Ennen aluksen luovutusta ruotsalainen B&amp;N kuitenkin osti sen. Luovutus uudelle omistajalle tapahtui toukokuun alussa vuonna 2002. Samalla alus rekisteröitiin Ruotsin lipun alle nimellä "Finnwood". Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Pian luovutuksen jälkeen Finnwood lähti ensimmäiselle matkalleen Suomesta kohti Yhdysvaltoja.
30. kesäkuuta 2003 B&amp;N Finnwood Ltd. osti laivan ja vuokrasi sen B&amp;N Nordsjöfrakt Ab:lle. Kotisatama säilyi Ruotsissa huolimatta uuden omistajan olleen rekisteröitynä Gibraltarille. Vuonna 2005 Finnwood rekisteröitiin Rederi AB Transatlanticin omistukseen. Vuoden 2006 alussa Finnwood oli 1,5 kuukautta Blohm + Vossin telakalla Hampurissa, Saksassa pidennettävänä. 5. elokuuta 2008 alus sai nimen "TransWood".
Aikateríni Vóngoli

Aikateríni ”Katerína” Vóngoli (, usein muodossa "Ekateríni Vóggoli", s. 30. lokakuuta 1970, Lárisa, Kreikka) on kreikkalainen entinen kiekonheittäjä.
Vóngoli sijoittui Sevillan MM-kisoissa 1999 yhdenneksitoista tuloksella 61,00. Seuraavana vuonna Sydneyn olympialaisissa hän oli yhdeksäs heitettyään 61,57. Hän karsiutui Edmontonin MM-kisoissa 2001, mutta Münchenin EM-kisoissa 2002 hän voitti EM-kultaa tuloksella 64,31. Myöhemmin samana vuonna hän heitti yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Vuonna 2003 Vóngoli voitti Kreikan mestaruuden ja Euroopan cupin. Samana vuonna hän voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa tuloksella 66,73 sekä heitti kolmanneksi . Seuraavana vuonna hän voitti maansa mestaruuden ja sijoittui kahdeksanneksi sekä Ateenan olympialaisissa että .
Vóngoli pitää ennätyksellään hallussaan kiekonheiton Kreikan ennätystä.
M/S Utö

M/S Utö (ent. Eivor, alun perin Baldur, ) on suomalainen yhteysalus, joka liikennöi Saaristomerellä reittiä Pärnäinen–Berghamn–Nötö–Aspö–Jurmo–Utö. 
Aluksen rakensi Islannissa Thorgeir &amp; Ellert -telakka vuonna 1990. Alus liikennöi nimellä Baldur vuoteen 2006 saakka Islannin luoteisrannikon yhteysaluksena kotisatamanaan Stykkisholmur. Vuonna 2006 turkulainen Rosita-varustamo osti aluksen ja toi sen Merenkulkulaitoksen kilpailutuksessa voittamalleen Utön reitille. Rosita Oy voitti Utön reitin kilpailutuksen myös vuonna 2016 alkaneeksi kaudeksi, mutta operointi ja alus myytiin vuoden 2018 alusta Saariston Meritie Oy:lle. Keväällä 2020 aluksen päämoottorit vaihdettiin nykyiset päästövaatimukset täyttäviksi. Samalla myös aluksen ravintola ja keittiö saivat uuden ilmeen. Alus sai myös takaisin alkuperäisen nimensä M/S Baldur.
Utön pituus on 39,40 metriä, ja sille mahtuu 19 henkilöautoa ja 195 matkustajaa. Aluksella on ravintola, jossa on A-oikeudet.
19.5.2023 vahvistettiin kauppa, jonka myötä ms Baldur, ms Kökar ja ms Tuuli siirtyvät Suomen Saaristovarustamo Oy:n omistukseen. Kaupan myötä myös Utö-reitin liikennöinnistä vastaaminen siirtyi Suomen Saaristovarustamo Oy:lle.
Yhteysalus Baldur aloitti liikennöin telakoinnin jälkeen 14.6.2023. Telakoinnin yhteydessä vaihdettiin myös aluksen nimi ja uudeksi nimeksi tuli m/s Utö.
Syyskuun 2007 Indonesian maanjäristykset

Syyskuun 2007 Indonesian maanjäristykset alkoivat 12. syyskuuta 2007 Sumatran-saarella. Järistys sattui kello 18.10 paikallista aikaa. Järistyksen voimakkuudeksi mitattiin 6,4 magnitudia (8,4 Mw).
Rikk Scholvinck

Rikk Scholvinck on hollantilainen musiikkialan vaikuttaja, joka on työskennellyt muun muassa tuottajana ja managerina. Schölvinck on toiminut useiden yhtyeiden kiertuemanagerina sekä osana "Ozzfest"-festivaalikiertueen työryhmää. Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa Megadethin sekä Twisted Sisterin kiertuemanagerina ja toiminut myös Lordin kiertuemanagerina.
Ao

Ao tai AO voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöt.
Ao on seuraavan henkilön nimi:
Arthur Collier

Arthur Collier (12. lokakuuta 1680 – syyskuu 1732) oli englantilainen filosofi ja teologi. 
Collierin pääteos oli "Clavis Universalis" (1713). Hän esitti samanlaisia idealistisia ajatuksia kuin samaan aikaan elänyt George Berkeley. Näiden kahden ajattelijan välillä ei kuitenkaan vaikuta olleen yhteyksiä. Collier katsoi, että ulkoista oliota vastaavat kuvat olivat ainoa tunnettavissa oleva todellisuus. Aine, joka oli kuvien aikaansaava syy, ei ollut ajateltavissa eikä se siten ollut meille mitään. Ulkoinen maailma ei ollut inhimillisille tarkkailijoille olemassa.
Collier sai vaikutteita René Descartesilta, Nicolas Malebranchelta sekä John Norrisin teoksesta "An Essay Towards the Theory of the Ideal or Intelligible World" (1701), mutta vaikuttaa olleen tietämätön John Locken ajattelusta.
Linsey Godfrey

Linsey Godfrey (s. 25. heinäkuuta 1988 Stuart, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainennäyttelijä. Hän on esittänyt roolia Caroline Spencerinä saippuasarjassa "Kauniit ja rohkeat".
Ura.
Hän on näytellyt muun muassa tieteissarjassa "Surface" (2006). Hänellä oli sarjassa sivurooli yhden päähenkilön tyttöystävänä, mutta NBC lopetti sarjan tuotannon yhden kauden jälkeen. Godfrey ehti esiintyä viidessä jaksossa. Godfrey esittää pääroolia Timothy J. Nelsonin ohjaamassa perhe-elokuvassa "The Assignment", jonka kuvaukset aloitettiin jo vuonna 2008 ja jonka oli tarkoitus ilmestyä elokuvateattereihin keväällä 2009. Elokuva ilmestyi suoraan DVD:lle joulukuussa 2011.
Keväällä 2012 Godfrey sai roolin "Kauniit ja rohkeat" -saippuasarjasta, jossa hän näyttelee Caroline Spenceriä, Karen Spencerin tytärtä.
Yksityiselämä.
Kesäkuussa 2006 19-vuotiaalla Godfreyllä todettiin Hodgkinin tauti, josta hän kuitenkin toipui. Tautiin liittyneiden hoitojen vuoksi hän joutui pitämään vuoden tauon näyttemisestä. Parannuttuaan hän esiintyi marraskuussa 2007 rikossarjassa "Todistettavasti syyllinen" yhden jakson mittaisessa roolissa.
Godfrey seurusteli "Tunteissa ja tuoksuissa" näyttelevän Robert Adamsonin kanssa. Pariskunta sai ensimmäisen lapsensa vuonna 2014. Elokuussa 2015 heidän kerrottiin eronneen.
Myrttikasvit

Myrttikasvit (Myrtaceae) on heimo aitokaksisirkkaisten siemenkasvien Myrtales-lahkossa. Myrttikasveja ei tule sekoittaa suomyrttikasveihin eli norkkomyrttikasveihin (Myricaceae), jotka kuuluvat eri lahkoonkin.
Kaikki myrttikasvien heimon lajit ovat puumaisia. Myrttikasvien erikoispiirre on se, että kasvien nila on puuaineen molemmin puolin, eikä pelkästään tämän ulkopuolella. Myrttikasvit ovat ainavihantia. Kukissa on useimmiten viisi terälehteä, mutta monissa suvuissa niitä on vähemmän tai ei ollenkaan. Heteet ovat usein huomiota herättävän värikkäitä ja niitä on lukuisia.
Lajeja myrttikasvien heimossa on ainakin 3 000, jotka on jaettu 130–150 sukuun. Myrttikasveja on lukumääräisesti paljon trooppisella ja lauhkeanlämpimällä vyöhykkeellä. Heimon lajit ovat yleisiä useissa maailman monimuotoisuuskeskuksissa. Eukalyptukset ("Eucalyptus") on hallitseva kasvisuku Australian metsissä.
Enggano

Enggano on Indonesialle kuuluva saari noin sata kilometriä Sumatran rannikolta. Sen pinta-ala on arviolta noin 500 km². Saaren kolme suurinta taajamaa ovat Barhau, Kabuwe ja Kayaapu. 
Saarella asuu noin 4 000 ihmistä, joista monet kuuluvat Engganon alkuperäiskansoihin, jotka jaetaan kuuteen erilliseen etniseen ryhmään: kaahoao, kaamay, kaarubi, kaharuba, kaitora ja kauno.
Yli kolmannes saaresta on metsää, ja suojeltu metsä kattaa lähes 31 % maa-alueesta.
Saarella on BirdLife Internationalin määrittelemä kansainvälisesti tärkeä lintualue. Siellä elää kaksi kotoperäistä lintulajia ja muita harvinaisia lintuja.
Suuryritykset ovat 1990-luvulta alkaen pyrkineet hyödyntämään saaren metsiä puutavarana ja raivatakseen viljelymaata rahakasvien kuten öljypalmun kasvatukseen. Tämä uhkaa villieläimiä elinympäristön katoamisen kautta, mutta öljypalmuviljelmien vedenkulutus uhkaa myös kyläläisten ravintokasvien kasvatusta. Lisäksi Indonesian hallitus on harkinnut saaren käyttöä avaruusrakettien laukaisupaikkana.
Vuorikenguru

Vuorikenguru eli wallaroo ("Osphranter robustus") on Osphranter-sukuun kuuluva kengurulaji, joka elää Australiassa.
Laji luettiin aikaisemmin jättikenguruiden suvun "Osphranter-"alaheimoon. Vuonna 2019 taksonomian uudelleenarvioinnissa kuitenkin todettiin, että "Osphranter" olisi siirrettävä suvun tasolle. Australian Faunal Directory hyväksyi tämän muutoksen vuonna 2020.
Laji jaetaan neljään alalajiin:
Leimamerkki

Leimamerkki oli verojen perinnässä käytetty yleensä postimerkin kaltainen merkki. Paperinen leimamerkki kiinnitettiin liimalla asiakirjaan ja mitätöitiin leimaamalla. Termiä "leimamerkki" käytetään yleisnimenä laajalle joukolle erilaisia merkkejä, joista on käytetty itse julkaisuissa nimiä karttamerkki, leimamerkki, osakeantimerkki, veromerkki, autoveromerkki yms. Suomessa leimamerkit tulivat käyttöön vuonna 1865 ja viimeiset leimamerkit poistuivat käytöstä 1994. Ahvenanmaan maakunta julkaisi omia leimamerkkejään vuosina 1928–1978. Merkit poistuivat käytöstä 1990-luvulla.
Ennen leimamerkkejä leimaveron perinnässä käytettiin paperiarkkeja, joihin veron määrä oli ennalta leimattu. Näistä käytetään nimitystä "leimapaperi". Nämä tulivat Ruotsissa väliaikaisesti käyttöön 1661–1664 ja uudelleen vuodesta 1687 alkaen. Suomessa käytettiin ruotsalaisia leimapapereita vuoteen 1808, jonka jälkeen käyttöön tulivat rupla- ja kopeekkamääräiset suomalaiset leimapaperit. Vuodesta 1865 käytettiin markka- ja pennimääräisiä leimapapereita. Nämä poistuivat käytöstä 1920-luvulla.
Leimaverotuksen perinnässä on käytetty myös postimerkeistä eroavia muotoja, jotka luetaan leimamerkeiksi. Näitä ovat pääsylippumalliset huviveroliput (1922–1981), elokuvaveroliput (1948–1994) ja matkustajaverolippu (1968). Myös peli­kortit olivat leimaverotuksen alaisia. Jokaisen korttipakan ruutuässä oli varustettava veroleimalla vuodesta 1842 alkaen. Vero kumottiin vasta 1. marraskuuta 1983. Tämän lisäksi avaamattoman pakan ympärille kiinnitettiin veronauha.
Leimamerkeiksi luetaan myös tupakan valmisteveron perinnässä käytetyt veronauhat. Vuoteen 1919 tupakkaa verotettiin tuontitulleilla, mutta vuodesta 1919 eteenpäin valmisteverolla. Veron perintä osoitettiin myyntipakkauksiin kiinnitetyillä veronauhoilla.
Leimamerkkien keräily luetaan osaksi filateliaa.
Kärkisten silta

Kärkisten silta on Jyväskylän Korpilahdella sijaitseva liittorakenteinen vinoköysisilta. Seututie 610 ylittää Päijänteen Kärkistensalmen siltaa pitkin yhdistäen valtatiet 4 ja 9. Sillan alittaa Lahden ja Jyväskylän välinen laivareitti. Kärkisten sillan avajaiset olivat 29. elokuuta 1997.
Suunnittelumaisema.
Kärkistensalmi ylitettiin ennen lossilla, jonka liikenne ruuhkautui etenkin kesäviikonloppuisin. Tukinuitto aiheutti katkoja lossin liikennöintiin. 1980-luvun loppupuolella tehdyssä selvityksessä todettiin, että sillan rakentaminen tulee kannattavaksi, koska ylläpitokustannuksissa säästetään ja liikenteen palvelutaso säilyy. 
Maisemallisesti ja vesiliikenteen puolesta vaativaan paikkaan sijoittuvan sillan rakentamiseksi järjestettiin avoin aatekilpailu vuonna 1990. Kilpailun voitti Insinööritoimisto Sormunen &amp; Uuttu, pääsuunnittelijana diplomi-insinööri Raimo Sormunen ja avustajina professori ja johtaja Claude Servant Ranskasta sekä arkkitehti Erkki Kairamo. Sormunen &amp; Uuttu myös suunnitteli sillan. Sen urakoi YIT, ja se maksoi kaikkiaan noin 17,6 miljoonaa euroa.
Tekniset tiedot.
Kärkisten sillan pääjänne on 240 metriä, se on Raippaluodon sillan ja Tähtiniemen sillan jälkeen Suomen kolmanneksi pisin. Silta on kokonaispituudellaan 787 metriä Suomen kolmanneksi pisin silta Raippaluodon sillan ja Tähtiniemen sillan jälkeen. H-kirjaimen muotoisten pylonien korkeus vedenpinnasta on 96 ja 69 metriä. Betonisten pylonien jalkojen poikkileikkaus on kolmion mallinen. Sillan alituskorkeus on 18,5 metriä. Sillan hyötyleveys on 12 metriä, josta 9 metriä on ajorataa, loppu jää jalankululle ja pyöräilylle.
Sillassa on kaikkiaan 15 tukea. Päijänteen itärannalla olevaa maatukea lukuun ottamatta Kärkisten silta on perustettu kallion varaan. Pyloneiden alla on kaivinpaalut, ja neljä tukea on paalutettu teräspaaluin. Sillan pääpalkit, kaksi 1,6 m korkeaa I-palkkia ovat terästä.
Kärkisten siltaa pidetään kokonaisvaikutelmaltaan virtaviivaisena ja keveän näköisenä.
Poliittinen valmistelu.
Kärkisten siltahankkeen taustalla toimi aktiivisesti Ahon hallituksen sisäministeri Mauri Pekkarinen, jonka vaalipiiriin Korpilahti kuuluu.
Gunnar Pohjola

Arvo Gunnar Pohjola (25. joulukuuta 1927 Tyrvää – 27. helmikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko, myös taiteilijaprofessori. Pohjola kuvasi usein surrealismin sävyisissä teoksissaan arkielämää, sen ihanuutta ja kurjuutta. Hänen tuotantoonsa kuuluu paljon piirustuksia, muun muassa tussilla.
Gunnar Pohjola sai taidekoulutuksensa Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1952–1955. Kuten monet 1940- ja 1950-luvun Tampereella, Pohjola sai varhaisimman oppinsa Tampereen työväenopistossa ja Tampereen Taiteilijaseuran piirustusilloissa. Taideakatemian koulun jälkeen hän asettui Tampereelle, jossa hän osallistui aktiivisesti taide-elämään. Hän oli muun muassa Tampereen taiteilijaseurakunnan johtokunnan jäsen vuosina 1994–1998. Pohjola asui suurimman osan elämästään Tampereella Amurin kaupunginosassa vaimonsa Essin kanssa. Pariskunnalla on kaksi poikaa.
Pohjolan pienikokoiset teokset kuvaavat vieraantuneen ihmisen tuntemuksia, riittämättömyyden tunnetta, surumielisyyttä, nöyryyttä ja leikillisyyttä. Niiden eleginen tuntu yhdistyy inhimilliseen sanomaan usein herkällä tavalla. Usein teokset olivat pieniä piirustuksia tai akvarelleja, joista läheltä katsomalla avautui suuria tunteita. Hänen ensimmäinen teoksensa oli "Helsinki" vuodelta 1953. 
Pohjola toimi piirustuksen ja maalauksen opettajana Tampereen työväenopistossa vuosina 1959–1966. Hän piti useita yksityisiä näyttelyjä eri puolilla Suomea vuodesta 1957, ja yhteisnäyttelyissä hän oli mukana vuodesta 1953. Ulkomailla hän osallistui suomalaisten taiteilijoiden yhteisnäyttelyihin muiden muassa Ruotsissa, Tanskassa, Saksassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Puolassa, Tšekkoslovakiassa, Neuvostoliitossa ja Japanissa.
Pienimuotoisten teosten ohella Pohjola teki joitakin seinämaalauksia muun muassa Raholan ja Tammelan kansakouluihin. Muutkin seinämaalaukset ovat Tampereen seudulla, enimmäkseen ne ovat 1950-luvulta, jolloin seinämaalauksia tehtiin paljon. 
Gunnar Pohjola oli myös yksi neljästä haastatellusta Vappu Lepistön lisensiaatintyössä "Kuvataiteilija taidemaailmassa" (1991).
Veromerkki

Veromerkki oli erityinen leimamerkki, jota käytettiin Suomessa vuosina 1944–1978 tuloveron perintään. Merkkejä kiinnitettiin verokorteilla tuloveron pidätyksen mukainen määrä. Kortit tuli toimittaa veroviranomaisille, mistä syystä merkkejä ei ole säilynyt suuria määriä. Merkit olivat alkuun käypiä useamman vuoden, vuodesta 1951 alkaen merkkiin painetun kalenterivuoden. Vuodesta 1957 käypyys rajattiin puolivuosittaiseksi, jolloin alkuvuoden merkeissä oli vuosiluvun lisäksi merkintä "I" ja loppuvuoden merkeissä "II". Suomessa julkaistiin kaikkiaan 640 erilaista veromerkkiä. Merkit ovat osa laajempaa leimamerkkien ryhmää.
Veromerkki-nimitystä käytettiin myös vuoden 1994 ajoneuvoverolain (135/1994) mukaisesta auton tuulilasiin kiinnitettävästä tarrasta, jolla osoitettiin ajoneuvoveron maksaminen. Tarra oli varustettu hologrammilla ja se oli "pysyvästi kiinnitettävä auton tuulilasin sisäpintaan kuljettajasta katsottuna oikean puoleiseen alakulmaan siten, että veromerkki on kokonaisuudessaan nähtävissä katsottaessa autoa edestä päin" (Ajoneuvoveroasetus 312/1994). Tarroista luovuttiin vuoden 1997 verotuksessa, jolloin veron suorittamista ryhdyttiin valvomaan tietokantapohjaisesti katsastuksen yhteydessä.
JP Leppäluoto

Juha-Pekka ”JP” Leppäluoto (s. 15. marraskuuta 1974 Raahe) on suomalainen muusikko. Leppäluoto toimii metalliyhtye Charonin laulajana ja sanoittajana. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1995. Lisäksi Leppäluoto laulaa ja soittaa kitaraa Harmajassa ja kuuluu sinfonista metallia esittävään lauluyhtyeeseen Northern Kings. Hän oli mukana "Raskaampaa joulua" -joulualbumilla (2006). Leppäluoto toimii myös Yön laulajana vuodesta 2023 lähtien. 15. marraskuuta 2024 Yö kertoi Leppäluodosta tulleen yhtyeen vakituinen laulaja. 
Leppäluoto lauloi myös Poisonblackin "Escapexstacy"-albumilla (2003). Hän jätti yhtyeen pian levyn julkaisun ja sitä seuranneen kiertueen jälkeen keskittyäkseen Charoniin. 
Leppäluoto on toiminut myös näyttelijänä musikaaleissa, kuten "Infernal Musical", "Ihan tuuliajolla" ja "Musiikkishow 27", sekä näyttämömusiikin säveltäjänä Raahen Teatterille ja Valve-teatterille. 
Leppäluoto on tehnyt joitakin sävellyksiä Charon-yhtyeelle mutta Harmaja-yhtyeessä hän toimii pääasiallisena säveltäjänä. Harmaja-yhtyeen kappaleista suurin osa on myös Leppäluodon käsialaa, mutta yhtye on käyttänyt tuotannossa myös Saima Harmajan runoja. 
Leppäluoto on vuodesta 2016 lähtien ollut soolouralla, ja häneltä ilmestyi kesäkuussa 2020 ensimmäinen soololevy "Piilevää pimeää".
Leppäluoto tuli vuonna 2022 mukaan Ylen "Elämäni biisi" -viihdeohjelmasarjaan yhdeksi vakiosolistiksi.
Vuonna 2023 Leppäluoto liittyi Yö-yhtyeen matkaan ensin Yön 40-vuotisjuhlakonsertissa ja sen jälkeen syksyllä 2023 muutamalla keikalle ja sittemmin kesällä 2024 Leppäluoto esiintyy yhtyeen kanssa.
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2008

Tällä sivulla seurataan karsintoja jalkapallon vuoden 2008 EM-kisoihin.
Lohkoarvonnat.
Karsinta EM-lopputurnaukseen alkoi syyskuussa 2006. Karsintajoukkueet on jaettu seitsemään eri lohkoon aiempien EM-karsintojen sekä vuoden 2006 MM-karsintojen menestyksen perusteella. Jokaisesta lohkosta jatkoon pääsee kaksi joukkuetta. Isäntämaat Sveitsi ja Itävalta ovat kisoissa mukana automaattisesti.
Lohkoarvonta suoritettiin 27. tammikuuta 2006 Sveitsin Montreux'ssä.
Tilastot.
Maalit
13 maalia
 David Healy
10 maalia
 Eduardo da Silva
9 maalia
 Ebi Smolarek 
8 maalia
 Cristiano Ronaldo 
7 maalia
 Steffen Iversen
 Mladen Petrić
 Jon Dahl Tomasson
 David Villa
 Nikola Žigić
3 maalia
 Jari Litmanen
Maaliin johtaneet syötöt
7 syöttöä
 Jan Kozak
6 syöttöä
 Andrea Pirlo
 Dennis Rommedahl
 Franck Ribéry
4 syöttöä
 Efstathios Aloneftis
 Andrei Aršavin
 Nicklas Bendtner
 Torsten Frings
 Bastian Schweinsteiger
 John Arne Riise
 Jonatan Johansson
 Joonas Kolkka
Power in the Blood

Power in the Blood on brittiläisen acid house-, blues-, country- ja gospelyhtye Alabama 3:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 12. elokuuta 2003. Albumin kappale "Reachin'" julkaistiin singlenä.
Kappaleet.
Acoustic Power.
Ensimmäiset 10 000 kappaletta painettua "Power In The Blood" albumia sisälsi myös toisen levyn nimeltä "Acoustic Power", joka sisälsi kuusi akustista kappaletta.
Hylomys parvus

Hylomys parvus on rottasiileihin kuuluva pieni nisäkäslaji. Se luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi.
Laji löydettiin vuonna 1918. Se virallistettiin omaksi lajikseen vasta vuonna 1994 tarkempien tutkimusten jälkeen.
Koko ja ulkonäkö.
"Hylomys parvus" muistuttaa hieman siiliä, mutta piikkien sijaan sillä on pehmeä silkkinen turkki. Eläin on melko pieni, sillä ilman häntää, joka on 12–30 millimetriä, sen pituus on 105–146 millimetriä. Turkki on pääosin ruosteenruskea muuttuen harmaaksi tai kellertäväksi vatsapuolella. Lajin kuono on melko pitkä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
"Hylomys parvus"ta on havaittu vain Sumatralla sijaitsevan Gunung Kerinci -vuoren rinteiltä noin 2 200 metrin korkeudesta . Laji elää vuoriston sademetsissä, joissa puut ja maa on paksun sammalkerroksen peitossa .
Teymuraz Bagration

Teymuraz Bagration (, 21. elokuuta 1912 – 10. huhtikuuta 1992) oli ruhtinas, georgialais-venäläinen aatelismies ja emigrantti Yhdysvalloissa. Hän oli New Yorkissa sijaitsevan Tolstoy Foundationin presidentti.
Teymuraz syntyi Pavlovskissa Venäjällä georgialaisen Bagrationi-suvun jäseneksi. Hänen isänsä oli Konstantin Bagration-Muhranski (1889–1915), joka kuului Bagrationi-suvun Mukhrani-haaraan. Konstantin oli Venäjän keisarillisen armeijan upseeri. Hän kuoli ensimmäisessä maailmansodassa. Teymurazin äiti oli Romanov-suvun jäsen Tatjana Konstantinovna (1890–1979). 
Teymuraz Bagration pakeni Venäjältä vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Toisen maailmansodan aikana Teymuraz palveli Jugoslavian kuninkaallisessa armeijassa. 
Sodan jälkeen Teymuraz muutti Yhdysvaltoihin ja meni töihin Tolstoy Foundationiin vuonna 1949. Hänestä tuli säätiön toiminnanjohtaja vuonna 1979 ja johti säätiötä vuosina 1986–1992. Teymuraz tunnettiin yrityksistään auttaa muun muassa Neuvostoliitosta ja Itä-Euroopasta tulleita pakolaisia.
Torsten Korkkinen

Torsten Erik Einar Korkkinen (31. lokakuuta 1912 Nakkila – 3. helmikuuta 1969 Karstula) oli Mannerheim-ristin ritari numero 28. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Koulutukseltaan hän oli agrologi ja työskenteli sodan jälkeen maanviljelijänä omistamallaan tilalla Hyvinkään Kytäjällä. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan vänrikki.
Korkkiselle paljastettiin muistolaatta Hyvinkään vanhassa kirkossa kesäkuussa 2008. Hänen muistolaattansa löytyy myös hänen entisen koulunsa, Hämeenlinnan lyseon tiloista.
Korkkinen ampui 20 vuotta nuoremman morsiamensa ja itsensä 3.2.1969. Syyksi arveltiin taloudellisia vaikeuksia.
Hans von Essen

Hans Olof von Essen (31. joulukuuta 1900 Lappeenranta – 23. elokuuta 1973 Halikko) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 30. Mannerheim-ristin ritarin arvo hänelle myönnettiin 22. lokakuuta 1941. 
Ura.
Hans von Essenin isä oli kenraalimajuri Didrik von Essen. Von Essen osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan 1918 ja kävi Kadettikoulun 1. kadettikurssin 1919–1920. Sotakorkeakoulun 10. kurssilta hän valmistui 1935. Hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä (URR) nuorempana upseerina ja adjutanttina 1920–1927 sekä eskadroonanpäällikkönä 1927–1930. Ratsuväkiprikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1931. RemK:n johtajana hän oli 1931–1933. Ratsukoulua hän johti 1935–1937. Sotilasasiamiehenä Varsovaan, Prahaan ja Bukarestiin hän oli 1937–1939. 
Talvisodassa von Essen johti JR 26:a 1939-1940. Välirauhan aikana hän toimi pataljoonankomentajana 6. prikaatissa 1940–1941. Jatkosodassa hän komensi Uudenmaan rakuunarykmenttiä 1941–1944, jona aikana hän haavoittui Säämäjärvellä 2.9.1941. Hänen Mannerheim-ristin nimityksessään mainitaan syksyn taisteluissa nopea 50 kilometrin takaa-ajohyökkäyksen johtaminen. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä everstiluutnantti.
Jatkosodan jälkeen hän toimi sotilasasiamiehenä Tukholmassa 1944–1946. Uransa päätteeksi hän toimi Porin sotilaspiirin päällikkönä vuoden 1946 aikana, ja erosi tämän jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Vuodesta 1946 alkaen hän toimi Vakuutusyhtiö Teollisuus-Palossa vuoteen 1959 asti. Hän oli mukana perustamassa Suomen Teollisuuden Vartiointi Oy:tä (nyk. Securitas) 1959 ja toimi yhtiössä toimitusjohtajana vuoteen 1968 asti.
Von Essen edusti Suomea kenttäratsastuksessa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui viidenneksi, mikä on edelleen suomalaisratsastajien parhaita sijoituksia kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän oli myös Suomen joukkueen johtajana vuoden 1939 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa.
Hans von Essenin puoliso vuodesta 1940 oli Kira Brunou (1911–2010), Andrej Rudnevin tytär.
Dormagen

Dormagen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Düsseldorf–Köln–Mönchengladbach-alueella ja kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin sekä Rhein-Kreis Neussin piirikuntaan.
Kaupungin pinta-ala on 85,50 neliökilometriä, ja se on jaettu 16 kaupunginosaan. Vuoden 2022 lopussa Dormagenissa oli 65 147 asukasta. Asukastiheys on 762 as./km². Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 62 208 asukasta, ja sen asukkaista noin 50 prosenttia oli roomalaiskatolisia ja noin 20 prosenttia evankelisia.
Nimi "Dormagen" juontuu nimestä "Durnomagus", jota antiikin roomalaiset käyttivät paikalla olleesta sotilastukikohdasta.
Soini Mikkonen

Soini Armas Mikkonen () oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 31. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 12:ssa palvellut Mikkonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. lokakuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Mikkonen menehtyi jatkosodassa helmikuussa 1944.
Soini Mikkosen sodanajan vaiheista on kattavasti kerrottu Eino Pohjamon kirjassa "Jänkäjääkärit". Soinin sotakirjeenvaihtoa on kattavasti julkaistu Laila Kanonin kirjassa "Stadin friidu ja metsien mies", josta Helsingin kaupunginteatteri on tehnyt saman nimisen näytelmän.
Elämä.
Varusmiespalveluksessa Soini oli 1928–1930 Terijoella polkupyöräpataljoona 1:ssä (PPP 1). Hän oli aktiivisena soittajana Karjalan Kaartin Rykmentin soittokunnassa 1930–1937. Ylioppilaaksi hän valmistui Viipurin reaalikoulu, maanviljelys- ja kauppalyseosta 1937. Hän oli nuorempana upseerina 1937-1938 , minkä jälkeen hän hakeutui Kadettikouluun Santahaminaan. Suoritettuaan kadettikurssin 22 1938–1939 hän valmistui upseeriksi.
Talvisota.
Talvisodassa Soini oli tiedustelu-upseeri ja komppanianpäällikkö jalkaväkirykmentti 6:ssa.
Jatkosota.
Soini Mikkonen tunnettiin huimapäisenä komppanian päällikkönä. Kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuo esitti Mikkoselle 2. luokan Mannerheim-ristiä lokakuussa 1941. Mikkosen ansioiksi esitettiin muun muassa seuraavat seikat:
Viimeinen sissiretki.
Kapteeniksi 30. maaliskuuta 1943 ylennetyn Mikkosen johtama viiden miehen ryhmä lähti partioimaan Jolmajärven maastoon 13. helmikuuta 1944 kello 11.30. Ryhmä lähestyi Koivujärveä avonaiselta suolta, kun järven vastarannalla harjanteella havaittiin vihollisia. Vihollinen avasi konepistooli- ja pikakivääritulen, ja Mikkonen haavoittui välittömästi jalkaansa. Muut ryhmän jäsenet yrittivät auttaa Mikkosen pois rannalta, mutta ennen suojaan pääsemistä hän sai kuolettavan osuman. Partiosta selvinneet sotilaat kertoivat Mikkosen kuolleen. Vapaaehtoisista muodostettu partio palasi Koivujärven rannalle ja löysi ritarin ruumiin.
Soini Mikkonen haudattiin Viipurin sankarihautausmaahan. Ritarin hautaa ei enää ole olemassa, vaan paikalla on graniittinen muistomerkki.
Oiva Rönkä

Oiva Vilho Rönkä (11. heinäkuuta 1913 Iisalmi – 21. marraskuuta 1983 Kemi) oli Mannerheim-ristin ritari numero 32. Mannerheim-ristin ritarin arvon hän sai 22. lokakuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli. 
Rönkä oli yksi kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuon iskumiehistä, jona hän muun muassa osallistui konepistoolimiehenä vihollisen huoltokolonnan tuhoamiseen. Hän esti yksin vihollishyökkäyksen asemiinsa tuhoamalla konepistoolillaan kymmeniä vihollisia. Vihollisen uusintahyökkäyksessä Rönkä kokosi oma-aloitteisesti vastaiskujoukon, jonka kärjessä karkotti vihollisen. Tässä vastaiskussa hän haavoittui. Hän myös suoritti yksin useita tiedusteluretkiä vihollisen selustaan.
Sodan jälkeen Rönkä toimi työnjohtajana vuodesta 1948 aina vuoteen 1966 saakka. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.
Mannerheim-ristin perustelut.
”"Ylipäällikkö on pvm:llä 22.10.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi kersantti Oiva Vilho Röngän, joka on osoittanut erikoisen huomattavaa jatkuvaa henkilökohtaista urhoollisuutta ja sitkeyttä sekä ryhmän ja taisteluryhmän taitavaa ja oma-aloitteista ja kylmäveristä johtamista. Heinäkuun 28 pnä hän vihollisen selustaan lähetettyyn osastoon kuuluen yllätti vihollisen ampuma- ja elintarvikekolonnan, hyökkäsi etumaisena sen kimppuun tuhoten yksin useita kuormia ajajineen ja esti konepistoolillaan vihollisen paon. Elokuun 13 pnä vahva vihollinen suoritti useita peräkkäisiä hyökkäyksiä Röngän ryhmän miehittämää tukikohtaa vastaan. Lopuksi Rönkä oli yksin tukikohdassaan ja tuhoamalla useita kymmeniä vihollisia konepistoolillaan ja käsikranaateilla hän torjui hyökkäyksen. Elokuun 16 pnä vihollinen uudisti hyökkäyksen uhaten asemiamme. Oma-aloitteisesti Rönkä järjesti taisteluryhmän vastaiskuun, hyökkäsi itse ensimmäisenä, työnsi vihollisen takaisin ja valtasi sen ohessa yksin erään vihollisen lujasti miehittämän pesäkkeen, minkä yhteydessä itse haavoittui. Lisäksi Rönkä on oma-aloitteisesti usein yksin suorittanut tuloksellisia tiedusteluretkiä vihollislinjojen taa".”
Jorge de Bagration

Prinssi Jorge de Bagration (italiaksi: Jorge de Bagration y de Mukhrani, espanjaksi: Giorgi Bagration-Mukhraneli, georgiaksi: გიორგი (ხორხე) ბაგრატიონ-მუხრანელი) (22. helmikuuta 1944 Rooma, Italia – 16. tammikuuta 2008 Tbilisi, Georgia) oli espanjalainen kilpa-autoilija, jolla oli georgialaiset sukujuuret. 
Jorge de Bagration syntyi Roomassa, Italiassa georgialaisen maanpakolaisprinssin Irakli Bagration-Mukhranin ainoaksi pojaksi. Jorge de Bagrationin äiti oli italialainen kreivitär Maria Antonietta Pasquini, joka kuoli synnytyksen aikana. 
Jorge de Bagration aloitti moottoriurheilun vuonna 1959 ensin moottoripyörillä, ja myöhemmin vuonna 1963 autoilla. Hän yritti kaksi kertaa päästä kilpailemaan Formula 1:een, ensiksi vuoden 1968 Espanjan Grand Prixiin Lola Racing Cars -tallilla ja seuraavaksi vuoden 1974 Grand Prixiin, mutta häntä ei hyväksytty mukaan. Hän siirtyi ralliautoilun pariin, jossa hänen paras saavutuksensa oli vuoden 1979 Espanjan mestaruuden voitto. Hän lopetti ralliuransa vuonna 1982. 
Jorge de Bagration oli Georgian kruununtavoittelija siitä lähtien, kun hänen isänsä kuoli 30. lokakuuta vuonna 1977. Jos hänestä olisi tullut kuningas, hän olisi ottanut nimekseen Giorgi XIV. Prinssi Jorge vieraili isänsä kotimaassa vuonna 1995 hautaamassa isänsä tuhkan.
Jorge de Bagrationin ensimmäinen vaimo oli María de las Mercedes de Zornoza y Ponce de Leon (s. Madridissa, Espanjassa 14. elokuuta 1942) ja hänen toinen vaimonsa uria Llopis y Oliart (s. Barcelonassa, Espanjassa 14. marraskuuta 1953). Jorge de Bagrationilla oli neljä lasta: 
María de las Mercedeksen kanssa:
Nuria Llopis y Olliartin kanssa:
Jorge de Bagration kuoli tammikuussa 2008 hepatiittiin. Hänet siunattiin Svetitskhovelin katedraalissa ja haudattiin Mtskhetan kaupunkiin 20. tammikuuta 2008.
Lakarin koulu

Lakarin koulu on Pudasjärven keskustaajaman Kurenaluksen Lakarin asuinalueella sijaitseva koulu, jossa opiskelevat asuinalueella asuvat esikoululaiset ja 1–6 luokkalaiset. Lukukauden 2019–2020 alussa koulussa oli oppilaita 181. Koulu on saanut nimensä Isostakyröstä tulleen Juho Lakarin mukaan, joka toimi koulun ensimmäisenä opettajana.
Koulun toiminta alkoi vuonna 1872, jolloin se tunnettiin Kurenalan kansakouluna. Koulu toimi aluksi yksityistaloissa. Vuonna 1884 valmistui oma koulurakennus nykyiselle paikalleen.
Venäjän presidentinvaali 2008

Venäjän presidentinvaali 2008 oli Venäjällä 2. maaliskuuta 2008 järjestetty vaali, jossa valittiin Dmitri Medvedev Venäjän presidentiksi neljäksi vuodeksi.
Vaalien tulos.
Dmitri Medvedev voitti vaalit 70,28 prosentin kannatuksella. Äänestysprosentti nousi 69,78 prosenttiin. Kommunistien Zjuganovin äänisaalis oli 17,72 prosenttia, äärikansallismielisen Žirinovskin 9,34 ja demokraattisen puolueen Bogdanovin 1,29 prosenttia.
Vaalien demokraattisuus.
Euroopan neuvoston parlamentaarista yleiskokousta edustavien tarkkailijoiden mukaan vaalit eivät olleet täysin reilut tai demokraattiset, mutta niiden tulos heijastaa kuitenkin melko hyvin kansan tahtoa. Tarkkailijoiden mukaan vaaleissa toistuivat samat puutteet kuin joulukuun parlamenttivaaleissa, mikä kyseenalaistaa vaalien demokraattisuuden, eikä vaaleja voi myöskään pitää reiluina, sillä ehdokkailla ei ollut samanlaista mahdollisuutta näkyvyyteen tiedotusvälineissä.
Gibson Flying V

Gibson Flying V on Gibsonin vuonna 1958 julkaisema sähkökitaramalli. Se oli yksi kolmesta "modernistic series" -kitarasta joita olivat sen lisäksi myös Gibson Explorer ja Gibson Moderne.
Historia.
Flying V oli alkuaikoinaan erittäin modernin muotoinen eikä saavuttanut aluksi suurtakaan suosiota, sillä se oli omana aikanaan hyvin radikaalin muotoinen valtavirtaan nähden. Valmistus lopetettiinkin vuonna 1959 oltuaan markkinoilla vain vuoden verran. Vuonna 1967 puolestaan Gibson päätti jatkaa mallin valmistusta ja ei ole sittemmin lopettanut sitä. Flying V ei ole itsessään saavuttanut huimaa suosiota, mutta merkittävän siitä tekee se, että se on ollut ratkaisevana vaikuttajana esimerkiksi Jackson King V sekä Jackson Randy Rhoads -kitaroiden suunnittelussa. Nämä edellä mainitut ovat menestyneet hyvin.
Sanhedrin

Sanhedrin (; hepr. סנהדרין, "sanhedrin") oli juutalaisten ylin tuomioistuin antiikin ajalla.
Sanhedrin perustettiin sen jälkeen, kun juutalaiset olivat palanneet Israelin alueelle Babylonian pakkosiirtolaisuusajan jälkeen vuoden 539 eaa. paikkeilla. Sen muodostivat 71 "vanhinta". Sanhedrin toimi myös neuvottelukuntana ja lakeja säätävänä elimenä. Roomalaisvallan aikaan Sanhedrinin valta oli rajallinen. 
Roomalaisvalta ei ollut esimerkiksi antanut Sanhedrinille oikeutta määrätä kuolemanrangaistuksesta, jonka vuoksi Raamatun mukaan Jeesus Nasaretilaisen kuolemantuomio piti saada roomalaiselta käskynhaltijalta Pontius Pilatukselta. 
Sanhedrin lakkasi olemasta 300-luvulla.