tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
RS-68 (rakettimoottori)

RS-68 (Rocket System 68) on Rocketdynen kehittämä nestevetyä ja nestehappea käyttävä rakettimoottori ja suurin lajissaan. Se tuottaa 2,9 MN työntövoimaa merenpinnan tason olosuhteissa ja 3,3 MN tyhjiössä. Moottori kehitettiin Delta IV-johdannaisessa käytettäväksi.
Kehitys ja tekniset ominaisuudet.
Moottorin suunnittelu tehtiin Canoga Parkissa. Kehitysmalli tehtiin Santa Susana Field Laboratoryssa, missä aikoinaan kehitettiin ja testattiin Apollo-ohjelman Saturn V-kantoraketin moottorit. RS-68-moottorin testausta tehtiin myös Edwards Air Force Base-lentotukikohdan laboratoriossa ja NASAn John C. Stennis Space Center-avaruuskeskuksessa. Ensimmäinen onnistunut testipoltto tehtiin Air Force Research Laboratoryssä ja Stennisissä . Ensimmäinen onnistunut koelaukaisu tehtiin .
Moottoria kehitettiin käytettäväksi Yhdysvaltain ilmavoimien 1990-luvun lopussa kehittämän Delta IV-kantoraketin mahdollisissa uusissa versioissa.
Moottori tuottaa 2,9 miljoonan Newtonin työntövoimaa merenpinnan tason ilmanpaineessa ja 3,3 miljoonaa Newtonia tyhjiössä. Moottorin ominaisimpulssi on 410 sekuntia (4 000 m/s) tyhjiössä ja 365 sekuntia merenpinnan ilmanpaineessa. Moottorin rakenteen massa on 6 600 kg. Se kykynee toimimaan tehoalueella 57–102 % maksimityöntövoimasta.
Konstruktion yksinkertaisuus ja kustannustehokkuus olivat ensisijaisia tavoitteita moottoria suunniteltaessa. Siinä on 80 prosenttia vähemmän osia kuin Space Shuttle main enginessä (SSME) ja 10 prosenttia pienempi ominaisimpulssi. Työntövoima-paino -suhde on myös huomattavasti pienempi. Rakentamiskustannukset ovat huomattavasti pienemmät kuin SSME:ssä. Yksi Delta IV -ohjelman RS-68 maksaa noin 14 miljoonaa dollaria kun taas yksi SSME noin 50 miljoonaa.
Moottori on rakenteeltaan kierrättävä kaasugeneraattori () -moottori, jossa on kaksi itsenäistä turbopumppua. Polttokammio on tehty kanava-konstruktiolla, jossa sisä- ja ulkopinnat juotetaan kiinni niiden välissä oleviin erottimiin, jotka muodostavat jäähdytyskanavia. Tämä tapa on massiivisempi, mutta se on paljon yksinkertaisempi ja halvempi kuin tavallisempi tapa, jossa palokammio ympäröidään sadoilla ympäri kierretyillä, toisiinsa kiinni juotetuilla, putkilla.
Suutin on tehty ablatiivisesta materiaalista ja sen laajennusuhde on 21,5. Suuttimen vuorauksen on tarkoitus palaa pois, samalla kun moottori toimii, ja vähentää näin lämpökuormaa. Myös tämä tapa on massiivisempi kuin tavallisempi putkitettu suutin mutta se on myös helpompi ja halvempi rakentaa.
Tuleva käyttö.
 NASA ilmoitti, että Ares V-raketissa käytetään viittä RS-68 -moottoria yhden SSME-moottorin sijaan. NASA valitsi RS-6S-moottorit niiden pienempien kehitys- ja valmistuskustannusten vuoksi. Kustannusero oli NASAn mukaan noin 20 miljoonaa dollaria moottoria kohti.
Ares V-rakettia varten tehtäviä konstruktiomuutoksia ovat 
Ares V-raketti kuitenkin peruttiin, ja Delta IV aiotaan n. 2020-luvulla korvata uudella Vulcan-kantoraketilla, joka ei käytä RS-68-moottoreita.
Unto Tarkkonen

Unto Olavi Tarkkonen (9. syyskuuta 1927 Kitee – 29. toukokuuta 2023 Kitee) oli suomalainen kirjailija. 
Tarkkonen julkaisi yhden kirjan omalla nimellään, useita eräkirjoja nimimerkillä "Antti O. Paja" sekä yhden kirjan nimimerkillä "Sara Anniina". Hän oli ammatiltaan radio- ja tv-mekaanikko ja asui Kiteellä. Tarkkonen toimi vuodesta 1986 lähtien Ase &amp; Erä -lehden avustajana.
Teoksia.
Omalla nimellä:
Nimimerkillä "Sara Anniina":
Nimimerkillä "Antti. O. Paja":
Älyllinen epärehellisyys

Älyllinen epärehellisyys on epärehellisyyttä ajattelussa tai kommunikoinnissa. 
Esimerkiksi:
Retoriikka on älyllistä epärehellisyyttä, kun sitä käytetään vahvistamaan omaa agendaa tai itselle tärkeitä uskomuksia huolimatta muuta osoittavista todisteista. Jos henkilö on näistä todisteista tietoinen ja ymmärtää mihin johtopäätökseen ne johtavat, mutta pitää silti kiinni muusta näkemyksestä, hänen toimintansa on älyllisesti epärehellistä. Jos taas henkilö ei ole tietoinen todisteista, mikä tahansa mielipide on tietämättömyyttä, vaikka sattuisikin olemaan oikea. Jos henkilö on tietoinen, että kannan muodostamiseen asiasta liittyy muitakin todisteita, mutta jättää ne tarkistamatta ja käsittelee asiaa varmistettuna, on toiminta älyllisesti epärehellistä.
Termiä "älyllisesti epärehellinen" voidaan myös väärinkäyttää retorisena keinona väittelyssä vastapuolen mustamaalaamiseen. Tämä teko itsessään on älyllisesti epärehellistä, käsitteen tai fraasin tietoista väärinkäyttöä.
Älyllistä epärehellisyyttä ei ole epäselvä kielenkäyttö, merkittävien seikkojen sanomatta jättäminen tai käsitteiden väärinkäyttö silloin, kun se aiheutuu rehellisestä tiedon puutteesta tai objektiivisen keskustelun ja objektiivisen ajattelun periaatteiden tuntemattomuudesta.
Mads Laudrup

Mads Thunø Laudrup (s. 9. helmikuuta 1989 Milano, Italia) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kotimaansa Superliigan Kööpenhaminaa.
Laudrup on lähtöisin jalkapalloperheestä. Hänen isänsä Michael, veljensä Andreas, isoisänsä Finn ja setänsä Brian ovat kaikki jalkapalloilijoita.
Laudrup debytoi Kööpenhaminan edustusjoukkueessa vuonna 2006. Hän on pelannut myös Kööpenhaminan reservijoukkueen KB:n riveissä.
Laudrup on ollut vakiopelaaja Tanskan eri juniorimaajoukkueissa.
Don Carlos Buell

Don Carlos Buell (23. maaliskuuta 1818 – 19. marraskuuta 1898) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas seminolisodissa, Meksikon–Yhdysvaltain sodassa ja Yhdysvaltain sisällissodassa.
Lapsuus ja nuoruus.
Hän syntyi Lowellissa Ohiossa. Hän asui Indianassa ennen sisällissotaa ja valmistui West Pointista 1841. Meksikon sodassa hän palveli Winfield Scottin ja Zachary Taylorin alaisena. Hänet ylennettiin kolme kertaa urheudesta ja hän haavoittui Churubuscossa. Sotien välillä hän työskenteli adjutantin Kaliforniassa ja armeijan kenraalin toimistossa.
Sisällissodan alku.
Sisällissodan alussa hän järjesteli Potomacin armeijaa ja komensi lyhyesti yhtä sen divisioonaa. Marraskuusta 1861 hän oli lyhyen aikaa Ohion joukkojen komentaja, ja marssitti joukkonsa Nashvilleen. 21. maaliskuuta 1862 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Shilohin taistelussa hän auttoi Ulysses S. Grantia voittamaan etelävaltiot. Buell jatkoi Henry W. Halleckin alaisena Corinthin taistelussa. Kesä- ja heinäkuussa hän yritti divisioonineen edetä kohti Chattanoogaa, mutta konfederaation ratsuväki Nathan Bedford Forrestin johtamana pakotti hänet pysähtymään.
Jotkut pohjoisvaltioiden komentajista pitivät Buellia mahdollisena etelän sympatisoijana, koska hän omisti orjia. Kun 2. toukokuuta 1862 unionin sotilaat ryöstivät Athensin kaupungin Alabamassa, Buell raivostui ja asetti syytteeseen John B. Turchinin. Tämän seurauksena presidentti Abrahan Lincoln määräsi kenraali George H. Thomasin korvaamaan Buellin 30. syyskuuta 1862. Lopulta Lincoln taipui ja jätti Buellin komentoon. Turchin vältti sotaoikeuden ja yleni prikaatinkenraaliksi.
Ero.
Syksyllä 1862 konfederaation kenraali Braxton Bragg valtasi Kentuckyn ja Buell joutui vetäytymään pohjoiseen Ohio-joelle saakka. Buell taisteli Braggia vastaan ratkaisemattomassa Perryvillen taistelussa 8. lokakuuta 1862, mikä pysäytti konfederaation invaasion ja pakotti heidät palaamaan Tennesseehen, mutta hän estänyt Braggin vetäytymistä. Tämän päätöksen vuoksi hänet vapautettiin komennosta 24. lokakuuta ja korvattiin William S. Rosecransilla. Buell vietti seuraavan puolitoista vuotta Indianapolisissa toivoen saavansa sotilastehtäviä, jotka parantaisivat hänen maineensa, hän väitti ettei ollut seurannut Braggia tarvikkeiden puutteesta. Uutta nimitystä ei tullut ja hän lähti sotilastehtävistä 23. toukokuuta 1864. Grant kuitenkin tarjosi hänelle komennusta, mutta Buell kieltäytyi pitäen sitä rappion merkkinä.
Viimeiset vaiheet.
Sodan jälkeen Buell asui ensin Indianassa ja sitten Kentuckyssä ja työskenteli rauta- ja terästeollisuudessa ja Green River rautatieyhtiön presidenttinä. Hän kuoli kotonaan Rockportissa Kentuckyssä ja St. Louisiin Missouriin, Bellefontainen hautausmaahan.
Gripenberg

Gripenberg on ruotsalainen ja suomalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on Suomen aatelissa kohotettu vapaaherralliseen säätyyn. Ruotsin vallan aikana suvussa oli paljon upseereita ja Suomen autonomian aikana monia korkeita virkamiehiä, myöhemmin myös taiteen ja kulttuurin edustajia. Suvun vaakunassa on kuvattuna taruolento aarnikotka eli griippi ().
Suku on lähtöisin Ruotsin Itä-Götanmaalta. Vanhin tunnettu jäsen on vuonna 1659 kuollut Jakob Jöransson Witte, joka oli Svärtingetin kartanon lampuotivouti Östra Enebyn pitäjässä. Hänen poikansa, rykmentinkirjuri Johan Wittman muutti 1671 Suomeen ja aateloitiin vuonna 1678 nimellä "Gripenberg". Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen kaksi vuotta myöhemmin aatelisena sukuna numero 931. Gripenbergit immatrikuloitiin Suomen aateliin vuonna 1818 numerolla 69. Senaattori Sebastian Gripenberg kohotettiin Suomessa vuonna 1865 vapaaherraksi, ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numero 48. Vapaaherrallisella sukuhaaralla on tunnuslause "Caesari et patriae" (”Keisarin ja isänmaan [puolesta]”). Neljä Gripenbergin suvun jäsentä toimi autonomian aikana Suomen senaatin talousosaston jäseninä.
Suvun alkuperäinen päämieslinja on kadoksissa, sillä viimeisen päämiehen tai hänen jälkeläistensä vaiheista Venäjällä vuoden 1917 jälkeen ei ole tietoa. Suomalaisen aatelissuvun edustajia muutti 1900-luvun lopulla Ruotsiin, jossa muutama sukuhaara sai 1973 ja 1985 uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella.
Suvun jäseniä.
Aika- ja sukulaisuusjärjestys.
Avioliiton kautta liittyy sukuun myös:
Lunkulansaari

Lunkulansaari () on saari ja kylä Laatokan koillisrannikolla Salmin kunnallishallintoalueella Pitkärannan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Saari kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin. Lunkulansaari sijaitsee aivan mantereen tuntumassa, josta sen erottaa kapeimmalta kohtaa jokimainen Lunkulanlahti. Saaren länsipuolella sijaitsee Mantsinsaari. Lunkulansaari on 16 kilometriä pitkä ja noin kolme kilometriä leveä. Pinnanmuodostukseltaan saari on matalahko. Mantereelta saarelle johtaa pengertie. 
Historia.
Ennen toista maailmansotaa saari kuului Suomelle osana Salmin kuntaa. Suomelle kuuluessaan saarella oli viisi kylää ja 1 250 asukasta. Suurin kylistä oli saaren pohjoispäässä sijainnut Tiijala, jossa oli noin 440 asukasta vuonna 1939. Tiijalan pohjoispuolella sijaitsi Lunkula (280 asukasta) ja eteläpuolella Perämaa (100 asukasta), Hiiva (260 asukasta) sekä pienet Hovin kylä ja Hiivan kylään kuuluvaksi luettu Varpasen kylä. Nykyisin saarella on vain yksi, Lunkulansaari -niminen kylä. Saaren väestö harjoitti elinkeinoinaan pääasiassa maataloutta ja kalastusta. 
Lunkulansaaren länsiosassa sijainneen Lunkulan kylän ortodoksit kuuluivat Mantsinsaaren seurakuntaan ja muu osa saaren väestöstä Salmin ortodoksiseen seurakuntaan. Saaren kaikki luterilaiset kuuluivat Salmin luterilaiseen seurakuntaan. Saarella oli kolme tsasounaa: Hiivan, Lunkulan ja Perämaan kylissä. Kouluja oli niin ikään myös kolme: Lunkulassa, Perämaassa ja Tiijalan Kotkaniemessä. Lisäksi Lunkulassa oli tulliasema ja Tiijalassa laivalaituri, jossa Sortavalan ja Salmin välillä liikennöivät laivat pysähtyivät. 
Talvi- ja jatkosota.
Lunkulansaarta oli linnoitettu kesällä 1939, rakentamalla sinne neljä puolustuslinjaa. Talvisodan aattona 29. marraskuuta 1939 aloitettiin Lunkulansaaren evakuointi. Suurin osa evakuoitiin autoilla Salmin kirkonkylän kautta länteen ja loput väestöstä veneillä Uuksalonpäähän. Lunkulansaaren mantereeseen yhdistävänä pengertien silta räjäytettiin 1. joulukuuta ja Suomen puolustusvoimat vetäytyivät Lunkulansaaresta Mantsinsaareen 5. joulukuuta. Lunkulansaaren pohjoispää vallattiin kuitenkin takaisin joulukuun 8. päivänä. Lunkulansaaren pohjoispää pysyi Suomen hallussa sodan loppuun asti, jolloin sieltä oli Moskovan rauhansopimuksen perusteella vetäydyttävä.
Jatkosodassa Suomi valtasi saaren takaisin vuonna 1941, mutta joutui vetäytymään sieltä vuonna 1944. Lopullisesti saari menetettiin Pariisin rauhassa vuonna 1947.
Muistelumatkalla Lunkulassa käynyt entinen "Tuntemattoman sotilaan rykmentti", Jalkaväkirykmentti 8 (JR 8), kertoi matkasta tehdyssä TV-ohjelmassa, että tarinan kuuluisa syöksyvenekohtaus, jossa Rokka riitautui ensi kerran Lammion kanssa, sijoittuu juuri Lunkulaan; veteraanit sanovat, että kyseinen taistelu oli eräs jatkosodan verisimpiä ja ohjelman toimittaja käyttikin nimitystä "Lunkulan hirveä tappopaikka".
Petri Niukkanen

Petri Niukkanen (s. 8. elokuuta 1960 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka nykyisin toimii jääkiekkovalmentajana. Pelipaikaltaan Niukkanen oli hyökkääjä.
Pelaajana Niukkanen edusti Tapparaa (1979–1986), Turun Palloseuraa (1989–1991) ja TuToa (1986–1989, 1990–1994) voittaen viisi SM-kultaa ja yhden SM-hopean. Niukkanen on myös voittanut Nuorten EM-kultaa 1978 sekä pelannut yhden A-maaottelun.
Niukkanen aloitti SM-liigassa Tapparan riveissä kaudella 1979–1980. Aktiiviuransa Niukkanen lopetti TuTon paidassa jääkiekon ykkösdivisioonassa kauteen 1993–1994, TuTon noustua kauden päätteeksi SM-liigaan. Valmennusuransa Niukkanen aloitti vuonna 1995.
Extraction from Mortality

Extraction from Mortality on yhdysvaltalaisen teknisen thrash metal -yhtye Believerin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1989. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 33. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.
Äänitys.
Lukiossa yhtyeen keulahahmo ja kitaristi-laulaja Kurt Bachman tapasi Scott Lairdin, joka opiskeli ensimmäistä vuottaan musiikkiohjaajaksi. Kun Believer nauhoitti "Extraction from Mortalityn" nimikappaletta, yhtye pyysi Lairdia säveltämään kappaleelle sinfonisen intron. Vuonna 1989 Believer kirjoitti sopimuksen R.E.X. Recordsin kanssa, ja yhtiö julkaisi "Extraction from Mortalityn". Pienten resurssien vuoksi yhtiö jakeli albumia lähinnä kristillisiin kirjakauppoihin. Albumin maine kuitenkin kiiri eteenpäin ja toi Believerille suosiota. 
Yleiskatsaus.
Albumi tuli tunnetuksi teknisyydestään ja aggressiivisuudestaan, ja erityisesti kappale "Shadow of Death" kuuluu Believer-ihailijoiden kestosuosikkeihin. "Shadow of Death" alkaa yksinäisellä, kolkolla ja säröttämällä kitaramelodialla ja kehittyy riitasointuisena polkevaksi komppikitaroiden kaaokseksi. Norjalainen tekninen death metal -yhtye Extol teki kappaleesta coverin ep:llään "Paralysis" vuonna 2001. "Extraction from Mortalitya" luokiteltiin toisinaan "death metaliksi" lähinnä raa'an äänituotantonsa vuoksi. "Unite" alkaa introlla, joka sisältää industrial-vaikutteita ja erikoisia ääninäytteitä. Albumin päättävä "Stress" on humoristinen ja rento kappale, joka kehottaa, että ei kannata murehtia asioista, joille ei voi mitään.
Vastaanotto.
"Extraction from Mortality" sai huomiota sekä kristittyjen, että ei-kristittyjen metallimusiikin harrastajien joukossa, ja vuonna 1990 Believer pääsi Roadrunner Recordsille. R.E.X. Records kuitenkin julkaisi Believerin seuraavat julkaisut kristillisille markkinoille, kun taas Roadrunner jakeli albumia valtavirran markkinoille.
"Vile Hypocrisysta" julkaistiin remix-versio kokoelma-albumilla "Argh!!!", ja ennen julkaisematon demokappale nimeltä "The Chosen" päätyi "East Coast Metal" -kokoelma-albumille, joka esitteli Yhdysvaltojen itärannikon johtavia kristillisiä metalliyhtyeitä.
"Extraction from Mortalitya" oli vuosia vaikea löytää, ja sen kappaleita myytiin korkeilla hinnoilla verkkohuutokaupoissa. Levy-yhtiö nimeltä M8 Records uudelleenjulkaisi albumin vuonna 2001, mutta painetut 2000 kappaletta myytiin nopeasti loppuun. Julkaisu sisälsi lisäkappaleena "The Chosenin". Vuonna 2007 puolalainen yhtiö Metal Mind Productions uudelleenjulkaisi albumin digipak-formaatissa, ja painosmäärä oli 2000 kopiota.
Jim Bedard

James Arthur "Jim" Bedard (s. 14. marraskuuta 1956 Niagara Falls, Kanada) on kanadalainen entinen NHL-jääkiekkomaalivahti, joka pelasi urallaan myös 14 vuotta Suomessa. Pisimpään Bedard pelasi TuTon paidassa, viisi kautta, mutta Bedard pelasi myös Hämeenlinnan Pallokerhossa, Turun Palloseurassa, Imatran Ketterässä, Kiekko-67:ssa sekä Turku HT -joukkueessa.
Bedard pelasi vuosina 1972–1976 Kanadan nuorisosarjoissa. Vuonna 1976 Washington Capitals varasi Bedardin varausnumerolla 106 (9. kierros). Bedard pelasi kaksi seuraavaa kautta NHL:ssä ja seuraavat vuodet maansa alemmilla sarjatasoilla, kunnes siirtyi kaudeksi 1980–1981 Suomeen ja pelasi täällä uransa loppuun asti SM-liigaa ja jääkiekon ykkösdivisioonaa. 
Berard pelasi kaksi kautta TPS:ssa vuosina 1980-1982.
Bedard nosti kahteen otteeseen jääkiekon ykkösdivisioonajoukkueen SM-liigaan: HPK:n kaudella 1987–1988 sekä TuTon kaudella 1993–1994, uransa viimeisellä kaudella.
Aktiiviuransa jälkeen Bedard toimi Euroopassa maalivahtivalmentajana, kunnes siirtyi Detroit Red Wingsin maalivahtivalmentajaksi vuonna 1997. Bedard voitti joukkueen maalivahtivalmentajana Stanley Cupin vuosina 1998, 2002 ja 2008
Pringles

Pringles on Kellogg Companyn perunalastumerkki. Tavanomaisista perunalastuista poiketen Pringlesit painetaan taikinamassasta ennen paistamista, minkä ansiosta ne ovat säännöllisen muotoisia. Pringles-lastut myydään putkilomaisessa pakkauksessa, ja niiden logona on viiksekäs hahmo. 
Ensimmäiset Pringlesit tulivat myyntiin Yhdysvalloissa vuonna 1968. Nimitys ”Pringles” otettiin satunnaisesti Cincinnatin puhelinluettelosta kadunnimestä Pringle Avenue, sillä se kuulosti sen laatijoiden mukaan sopivalta. Alun perin perunalastujen nimenä oli ”Pringle’s Newfangled Potato Chips”, mutta markkinoiden laajennuttua se lyhennettiin. Suomessa Pringlesit tulivat myyntiin vuonna 1999. Siihen aikaan niitä mainostettiin lauseella "Once you pop, you can't stop." Mainoksissa käytettiin Solid Base -yhtyeen saman nimistä kappaletta.
Pringlesit valmistetaan perunajauhoista, maissijauhoista, vehnätärkkelyksestä ja riisijauhoista yhdessä rasvan, emulgointiaineen, mausteiden ja suolan kanssa. Perunajauhopitoisuus on noin 42 prosenttia. 
Patentin mukaan Pringles-lastut kehitti Ohion Montgomerystä kotoisin ollut Alexander Liepa. Paistomenetelmän kehitti tieteiskirjailijanakin tunnettu Gene Wolfe ja taikinanvalmistusmenetelmän Len Hooper.
Kellogg osti Pringlesin Procter &amp; Gamblelta alkuvuodesta 2012.
Suomessa saatavat maut.
Suosikit
Sizzl'n
Gerboise Bleue

Gerboise Bleue (”sininen hyppyrotta”) oli Ranskan ensimmäisen ydinkoe, joka tehtiin Regganessa Ranskan Algeriassa Saharan aavikkolla Algerian sodan (1954–1962) aikana 13. helmikuuta 1960. Ydinpommi räjäytettiin aavikolle rakennetusta tornista. Kenraali Pierre Marie Gallois oli keskeinen henkilö ydinkokeessa ja sai ydinkokeen ansiosta lempinimen "père de la bombe A", ”Atomipommin isä”. Fissiili materiaali oli valmistettu Pierrelatten ydinrikastamossa.
Gerboise tarkoittaa autiomaassa elävää hyppyrottaa ja sininen on Ranskan trikolorilipun ensimmäinen väri. Niinpä seuraavat kaksi pommia (jotka tehtiin vielä samana vuonna) saivatkin vastaavasti nimen ”valkoinen” () ja ”punainen” () hyppyrotta. Vuonna 1961 seurasi vielä Ranskan tekemä neljäs ydinkoe, ”Gerboise Verte” eli ”vihreä hyppyrotta”.
Voimakkain ensimmäinen atomipommi.
Gerboise Bleuen myötä Ranskasta tuli neljäs ydinasevalta Yhdysvaltain, Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan jälkeen. Gerboise Bleue oli 70 kilotonnin räjähdysvoimallaan siihen astisista ensimmäisistä ydinkokeista kaikkein voimakkain, voimakkaampi kuin Yhdysvaltain Trinity (20 kt), Neuvostoliiton RDS-1 (22 kt) tai brittien ”Hurricane” (22 kt), tai kiinalaisten (20 kt). Seuraavaksi voimakkain ensimmäinen ydinkoe oli Pakistanin vuonna 1998 räjäyttämä Chagai-I (40 kt). Vertailun vuoksi Nagasakissa räjäytetty Fat Man oli räjähdysvoimaltaan 22 kilotonnia.
Vain kaksi muuta Saharassa räjäytettyä atomipommia oli vielä voimakkaampia: Rubis (&lt;100 kt, 20. lokakuuta 1963) ja Saphir (&lt;150 kt, 25. helmikuuta 1965). Kumpikin räjäytettiin maan alla Tan Afellan koealueella.
Kaikki muut Ranskan ydinasekokeet, Ranskan ensimmäinen vetypommi Canopus mukaan lukien, suoritettiin Ranskan Polynesiassa vuosina 1966–1996. Viimeinen pommi, Xouthos (&lt; 120 kt), räjäytettiin 27. tammikuuta 1996.
Koska ydinkokeen räjähdysvoimaa ei voida täysin ennalta arvioida, Ranskan armeija suunnitteli 60–70 kt räjähdystä. Gerboise Bleue oli täydellinen menestys (65 kt) tuottaen halutun räjähdysvoiman.
Jälkipyykki.
Paikalliset asukkaat saivat huonosti tietoa ydinkokeen vaikutuksista. Arviot siitä, kuinka moneen algerialaiseen ydinkokeet vaikutti, vaihtelevat: Ranskan puolustusministeriö mukaan tällaisia henkilöitä on 27 000 kun taas algerialaisen ydinfyysikko Abdul Kadhim al-Aboudin mukaan luku on 60 000. Algerian valtiollinen uutistoimisto arvioi vuonna 2012 ydinkokeiden vaikuttaneen 30 000 henkilöön.
Vuonna 2009 Ranska suostui julkaisemaan ydinkokeita käsitteleviä dokumentteja ja tarjosi vahingonkorvauksia uhreille. Vastaavia toimia kohdennettiin myös Ranskan Polynesiaan.
Alien Sex Fiend

Alien Sex Fiend on vuonna 1982 perustettu brittiläinen deathrock-yhtye. Se kuuluu goottirockin uranuurtajiin.
Historia.
Alien Sex Fiend aloitti uransa maineikkaassa Lontoon Batcave-klubissa vuonna 1982, ja yhtye tuli goottipiireissä nopeasti tunnetuksi tyylistään, joka yhdisteli psychobillya, tummasävyistä elektroa, industrialia, runsasta samplejen ja loopien käyttöä sekä kahelia laulua.
Aviopari Nik Fiendin ja Mrs. Fiendin luotsaama yhtye on julkaissut ansiokkaan määrän tuotoksia vuosien varrella. Alien Sex Fiend tunnetaan tavastaan vaihtaa tyyliään raskaasta industrialista ambientiin ja kokeellisiin suuntiin, ja yhtyeen ihailijoilla riittää aina pohdittavaa siitä, mitä odottaa seuraavalta Alien Sex Fiend -albumilta.
Vaikka yhtye ei ole saavuttanut koskaan valtavirran kaupallista menestystä (tahtomattaan tai ei), Alien Sex Fiend on pysynyt vakiosuosikkina yliopistojen radiokanavilla. Yhtyeestä voi myös mainita, että se on julkaissut maailman ensimmäisen (ja mahdollisesti ainoan) 11-tuumaisen singlen, "E.S.T. (Trip To The Moon)" lokakuussa 1984.
Yhtyeen musiikkivideo kappaleesta "Now I'm Feeling Zombified" näytettiin eräässä jaksossa Music Televisionin animaatiosarjassa "Beavis ja Butt-head".
Yhtye asuu nykyisin Cardiffissa, Walesissa.
Konsertit.
25 juhlavuottaan varten yhtye esitti viisi livekonserttia. Ensimmäisen Koko Clubissa, Camden Townissa, Lontoossa 13. tammikuuta 2007. Toiset perättäin Gaverkessa, Waregemissa, Belgiassa ja La Locomotivessa, Pariisissa, Ranskassa 20. tammikuuta ja 21. tammikuuta.
Hannu Takala

Hannu Tapani Takala on suomalainen säveltäjä, muusikko ja sanoittaja. Takala asuu vaimonsa kanssa Aurassa, jossa hänellä on oma studio, Auran äänipaja.
Takala on levyttänyt pääosin iskelmää, mutta myös lastenmusiikkia 1970- ja 1980-luvuilla. Hän on levyttänyt muun muassa pitkäsoiton "Hammond suosikit" (1985), jossa hän esittää iskelmähittejä Hammond-uruilla.
Takala on toiminut paitsi muusikkona, myös säveltäjänä ja sovittajana, tehden kappaleita muun muassa Lea Lavenille.
Hannu Takala on tehnyt myös tilaustyönä kappaleita muunlaisiinkin tarkoituksiin. Takalan käsialaa on jääkiekkojoukkue TuTon tunnuskappale "Lättyä pussiin", joka on soinut vuodesta 1993 asti TuTon kotipeleissä. Takala vieraili vuonna 2008 myös TuTon ottelussa, jossa TuTo pelasi Mestis-finaaleja Kajaanin Hokkia vastaan. Tuolloin koko yleisö lauloi Lättyä Pussiin -kappaleen.
Omassa studiossaan Takala on nauhoittanut muun muassa Jonna Tervomaan, Kike Elomaan ja Erkki Liikasen musiikkia.
Maaselkä (lehti)

Maaselkä oli Haapajärvellä kerran viikossa ilmestynyt paikallislehti. Päätoimittajana toimi Tapani Pentikäinen ja hänen lisäkseen lehdessä työskenteli kaksi toimittajaa sekä neljä muuta työntekijää. Lehteä julkaissut Haapajärvi-Seura perustettiin 22. toukokuuta 1949 ja Maaselkä oli eräs harvoista kotiseutuyhdistysten julkaisemista lehdistä.
Maaselän julkaiseminen lopetettiin marraskuussa 2019 kannattavuusongelmien takia.
Venäjän maalaki

Venäjän maalaki on moniselitteinen, eikä tulkinnaltaan vakiintunut kokonaisuus. Maahan voi kohdistua omistus- ja käyttöoikeuksia. Uskottu omistusoikeus voi osoittautua vain käyttöoikeudeksi, johon ei voida soveltaa perintöoikeutta. Maata ei kansallistettu Neuvostoliiton aikana, vaan se jäi vain olemaan, sitä ei käsitelty varsinaisena tuotantovälineenä. 
Maan luokittelu.
Venäjän federaation laki jakaa maan seitsemään eri luokkaan; 
Maan käyttötarkoituksen vaihtaminen luokkien välillä on hankala ja byrokraattinen toimenpide. Päätökset luokan vaihdosta tehdään Venäjän federaation virastojen välityksellä lopulta korkeimmalla mahdollisella tasolla. 
Osa maasta on vaihdannan piirissä. Maanomistaja voi olla rekisteröity yksityinen juridinen henkilö, kuten yhtiö tai julkinen oikeushenkilö, kuten kunta tai Venäjän federaatio eli valtio. Maata voi omistaa myös ulkomaalainen tietyin rajoituksin. Tiettyjen luokkien maata voi ostaa, myydä ja vuokrata. Kerrostalosta huoneiston ostanut ostaa samalla osuuden talon maa-alueesta, koska Venäjällä kerrostalohuoneisto lasketaan kiinteäksi omaisuudeksi.
Metsämaa.
Venäjän valtio omistaa kaiken metsämaan ja myöntää metsäpiirien välityksellä hakkuuoikeuksia hakattaviin puihin. 
Tosin siviililaki käsittelee metsääkin kiinteistönä, joten metsälaki on sen kanssa ristiriidassa. Metsä ja maapohja eritellään siten, että yksityinen omistus voi kohdistua vain metsään, ei varsinaiseen maapohjaan.
Metsämaahan kohdistuu myös muita käyttöoikeuksia, kuten jokamiehenoikeus marjastamiseen, sienestämiseen ja liikkumiseen. Maapohjaan voi kohdistua kaivos- tai maa-aineksen otto-oikeuksia. Metsämaahan voi saada metsästysluvan.
Hakkuiden suorittaminen on tarkoin normitettu, ja viranomaiset valvovat niitä. Käytännössä paikallinen metsäpiiri vuokraa metsän hakkuuyhtiölle, jolloin sille syntyy laillinen hakkuuoikeus, ja sen jälkeen yhtiö omistaa kaatamansa puutavaran. Vuokraukseen liittyy myös tiettyjä velvoitteita metsän hoitamisesta. Vuokrasopimukset tehdään tavallisesti 49 vuodeksi. Hakkuuoikeuden lisäksi metsämaahan voi kohdistua jonkun toisen tahon oikeus samanaikaisesti.
Taajamamaa.
Nykyinen maalaki lähtee siitä että kaikkien liike- ja asuinrakennuksien tonttimaa yksityistetään.
Pop Story

Pop Story oli ensimmäinen suomalainen värivideotekniikalla toteutettu televisio-ohjelmasarja. Ohjelman alaotsikkona oli "Svengaten väreissä". Sitä tehtiin monikameratuotantona vuosina 1971–1972 Yleisradion Pasilan tv-keskuksen studio 4:ssä, joka oli juuri muunnettu mustavalkoisesta videotekniikasta PAL-värijärjestelmään. Tätä Yle ohjelmaa tuottivat, toimittivat ja ohjasivat Erkki Pohjanheimo ja Uolevi Taskinen .
Ohjelmassa esitettiin suomalaista pop- ja rockmusiikkia sekä tuoreita ulkomaisia musiikkivideoita. Kaikki kotimainen musiikki pyrittiin nauhoittamaan ”livenä” ainutkertaisuuden saavuttamiseksi. Ohjelmassa esiintyi Suomen suosituimpia solisteja kuten Danny, Kirka, Kristina Hautala, Frederik ja Raya sekä huipulla olevia tai sinne nousevia rockyhtyeitä kuten Eero &amp; Jussi and The Boys, Elonkorjuu ja Noidannuoli. Pop Storyn kotibändinä oli Lyly Rajalan Made in Finland -yhtye, jossa soitti joukko tunnettuja muusikoita, kuten kosketinsoittaja Veikko Samuli, saksofonisti Kalle Fält ja kitaristi Seppo "Kala" Alajoki. Pohjanheimo ja Taskinen myös haastattelivat esiintyviä artisteja. 
Studio 4:ssä oli vain kaksi värivideokameraa, mutta Pohjanheimo ja Taskinen hyödynsivät kuvanauhoitusta käyttämällä niin sanottua playback-tekniikkaa. He kuvasivat kunkin esityksen ensimmäisessä otossa keskimäärin vain joka toisen kuvan ja ajamalla tämän masteroton uudelleen studioon lisäsivät siihen joka toisen kuvan. Näin saatiin vaikutelma, että musiikkinumeroita oli kuvattu neljällä kameralla.
Syksyllä 1971 "Pop Story" oli "Katso"-lehden lukijaäänestyksessä television 99 ohjelmasta vähiten suosittujen joukossa (sijoitus 90/99). Katsojia sillä oli runsaat 400 000.
Ohjelman osat ja esiintyjät.
Pop Story 1. Lähetys 16.9.1971, kesto 45' 
Pop Story 2. Lähetys 15.10.1971, kesto 45' 
Pop Story 3. Lähetys 18.11.1971, kesto 36’57” 
Pop Story 4. Lähetys 9.12.1971, kesto 42’46” 
Pop Story 5. Lähetys 5.1.1972, kesto 45' 
Pop Story 6. Lähetys 3.2.1972, kesto 45' 
Pop Story 7. Lähetys 2.3.1972, kesto 45' 
Pop Story 8. Hengellinen Pop Story. Lähetys 30.3.1972, kesto 47’55” 
Pop Story 9. Lähetys 25.5.1972, kesto 45' 
Lähteet.
Sosiaalidemokraattinen puolue (Japani)

Japanin sosiaalidemokraattinen puolue ( "Shakai minshu -tō") on vuonna 1996 perustettu poliittinen puolue Japanissa.
Ideologia.
Puolue kannattaa kuolemanrangaistuksen poistamista, hyvinvointipalvelujen lisäämistä, hiilipäästöjen leikkaamista 15 %:lla ja Yhdysvaltain kanssa solmitun sotilasliiton purkamista.
Theodore Illion

Theodore Illion tai Theodor Illion (1898 – 1984 Salzburg) oli kirjailija ja tutkimusmatkailija. Illionin henkilöstä on saatavilla vain vähän tietoa. Hän kirjoitti neljä kirjaa Tiibetin matkoistaan, joiden todenperäisyyttä ei ole osoitettu. Illion käytti myös pseudonyymejä Theodor Burang ja Th. Nolling.
Joidenkin varmistamattomien tietojen mukaan Illion olisi syntynyt Kanadassa ja olisi kuulunut Teosofiseen seuraan.
Illionin teosten totuudenmukaisuudesta ollaan monta eri mieltä ja joidenkin mukaan ne ovat lähinnä fiktiota. Illion kuvailee muun muassa Tiibetissä olevaa
maanalaista kaupunkia, josta käsin pimeitä voimia edustava johtaja vaikuttaa koko maailmaan.
Teokset.
"Englanniksi käännetyt teokset"
Kotisinappi

Kotisinappi on naantalilaisen perheyrityksen Mausteaitta Oy:n valmistama sinappi, jota on valmistettu vuodesta 1980 lähtien. Tuote tunnetaan sen keltaisen värisestä pakkauspullosta ja siinä olevasta mökinkuvasta. Vuodesta 2005 yritys on valmistanut myös rinnakkaistuotetta nimellä "Väkevä Kotisinappi".
Anita &amp; Alexandra Hofmann

Anita &amp; Alexandra Hofmann, aiemmin Geschwister Hofmann on saksalainen lauluduo, jonka muodostavat sisarukset Alexandra Geiger (omaa sukua Hofmann; 11. helmikuuta 1974 Sigmaringen) ja Anita Hofmann (13. huhtikuuta 1977 Sigmaringen). Kaksikon musiikki koostuu lähinnä iskelmistä ja kansanmusiikista. Hofmannin sisarukset ovat asuneet vuodesta 1988 pienessä Meßkirchin kaupungissa Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Alexandra Geiger on vaaleahiuksinen ja Anita Hofmann puolestaan tummahiuksinen. Saksassa toimi 1950-luvulla lauluduo, jonka nimi oli niin ikään "Geschwister Hofmann". Sen muodostivat Elisabeth Deuringer (omaa sukua Hofmann; 5. joulukuuta 1913–8. toukokuuta 1988) sekä Gretel Wünsch.
Ura.
Hofmannin sisarukset esiintyivät julkisesti jo kuuden ja yhdeksän vuoden ikäisinä.
Ensimmäisen oman lavashownsa, kaksituntisen musiikillisen show’n, he antoivat 19. toukokuuta 1988 isänsä Josef (Sepp) Hofmannin 40-vuotispäivänä. Anita lauloi Elvis Presleyä ja Alexandra soitti keyboardilla. Samana vuonna sisarukset esiintyivät Göggingerin olutfestivaaleilla. Esiintymiset jatkuivat vuonna 1989 monipuolisella musiikillisella kattauksella; mukana oli rockmusiikkia, kansanmusiikkia, iskelmää ja popmusiikkia. Esitykset radioitiin ja Hofmannin sisarusten maine levisi Baden-Württembergin alueella. Debyyttilevyn ja ensimmäisen televisioesiintymisen aika oli vuonna 1990. Ensimmäisen oman kiertueensa "Grenzenlos" duo teki nimellä Geschwister Hofmann vuonna 2005. Mukana olivat MDR-televisiobalettiryhmä ja Edelweiß Express. Kiertueesta on julkaistu DVD-tallenne, jolla on myös televisio-ohjelmat "Wunderland" (2000) ja "Treffpunkt" (2001). 12. tammikuuta 2008 sai ensi-iltansa duon kaksikymmenvuotisjuhlakiertue "20 Jahre Geschwister Hofmann", joka ulottuu lähes 70:n saksalaiskaupungin lisäksi Itävaltaan, Belgiaan ja Ranskaan.
Hofmannin sisarukset -duo on menestynyt useissa musiikkialan kilpailuissa, kuten "Grand Prix der Volksmusik" -festivaaleilla. Vuonna 2003 sisarukset saivat ensimmäisen kultalevynsä (raja 250 000 myytyä äänitettä). Heistä tuli samana vuonna kotikaupunkinsa Meßkirchin kunniakansalaisia. Geschwister Hofmann voitti "Krone der Volksmusik" -palkinnon 2004 ja 2006 sekä "Goldene Stimmgabel" -palkinnon 2003 ja 2005.
Soittimet.
Anita Hofmannin soittamia instrumentteja ovat muun muassa trumpetti, alppitorvi, torvi ja ksylofoni, Alexandra Geigerin puolestaan piano, ksylofoni, harmonikka, kitara, harppu, dulcimer (Hackbrett) ja lyyra sekä saksofoni ja huilu.
Yksityiselämä.
Vuonna 2001 Alexandra avioitui Dietmar Geigerin kanssa kotikaupungissaan Meßkirchissa. ARD-kanava selosti hääshown suorana lähetyksenä. Pariskunnalla on yksi poika, Daniel, joka syntyi 18. kesäkuuta 2007 Sigmaringenissa. Samana vuonna julkaistiin Danielille omistettu sävelmä "Herzlich willkommen, kleines Wunder".
Elsa Soini

Elsa Sofia Hagan (o.s. Soini; 7. huhtikuuta 1893 Helsinki – 12. heinäkuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
Henkilöhistoria.
Soinin vanhemmat olivat pankinjohtaja ja kirjailija Aksel Wilhelm (Wilho) Soini (ent. Hoffrén) ja Sigrid Ida Helena af Enehjelm. Toimittaja, kirjailija ja liike- ja kulttuurielämän vaikuttaja Yrjö Soini oli hänen veljensä. Soini pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja maisteriksi 1919. Ylioppilaskunnan kirjaston amanuenssi hän oli 1913–1916, vt. varakirjaston hoitaja 1919 ja sitten historian ja suomen kielen opettajan sijainen useissa eri oppikouluissa Helsingissä. Hän oli 1940-luvulla jäsenenä Suomen Pen-klubin johtokunnassa ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton hallituksessa. Soini oli naimisissa vuodesta 1917 varatuomari Eero Sigfrid Haganin (1892–1964) kanssa, ja heillä oli neljä lasta. Arkkitehti Charles Hagan oli heidän poikansa.
Kirjallinen tuotanto.
Soini julkaisi romaaneja ja näytelmiä. Lisäksi hän kirjoitti pakinoita "Uuteen Suomeen" vuosina 1942–1952 nimimerkillä "Lippa" ja yhdessä kirjailija Seere Salmisen kanssa nimimerkillä Tuttu Paristo "Suomisen perhe" -sarjakuunnelmaa radioon vuodesta 1938 alkaen. He laativat myös "Suomisen perhe" -elokuvien käsikirjoitukset. Vuonna 1946 Soini laati Aleksis Kiven elämää kuvaavan elokuvan "Minä elän" käsikirjoituksen.
Elokuvakäsikirjoituksia.
Nimimerkillä Tuttu Paristo yhdessä Seere Salmisen kanssa:
Hajamielinen professori

Hajamielinen professori on arkkityyppinen fiktiivisissä tarinoissa esiintyvä perushahmo. Stereotyyppinen hajamielinen professori on nero, mutta epäkäytännöllinen. Tutkimustyö ja keksinnöt ovat hänen intohimonsa, arkielämä sen sijaan ei häntä juuri kiinnosta. Hahmon esikuvina ovat muun muassa Isaac Newton ja Albert Einstein.
Yleensä hajamielinen professori on avoin ja hyväntahtoinen, ja poikkeaa selvästi toisesta perushahmosta, kavalasta hullusta tiedemiehestä.
Vastaava tyyppi Commedia dell’artessa on "dottore".
Aarno von Bell

Aarno Juhani von Bell (s. 16. kesäkuuta 1938 Miehikkälä) on suomalainen poliitikko ja kunnallisneuvos. Hän oli SDP:n kansanedustaja Oulun läänin vaalipiiristä vuosina 1983–1987 ja 1990–1995.
Koulutukseltaan von Bell on opettaja. Hän työskenteli kansakoulunopettajana Värtsilässä vuosina 1956–1957 ja suoritti kansakoulunopettajan tutkinnon vuonna 1961 Heinolan seminaarissa. Von Bell oli kansakoulunopettajana Savonrannassa 1961–1962, Valtimolla 1962–1966 ja Helsingissä 1966–1967 sekä luokanopettajana ja koulunjohtajana Kajaanissa 1967–1998.
Von Bell valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1983 vaaleissa. Vuonna 1990 hän nousi kansanedustajaksi varapaikalta Matti Ahteen siirryttyä Veikkauksen johtajaksi. Vuoden 1991 vaaleissa von Bell valittiin jatkokaudelle. Eduskuntatyössä von Bell oli lukuisien valiokuntien jäsenenä, muun muassa sivistys-, maatalous- ja puolustusvaliokunnassa. Hän on perehtynyt maanpuolustuksellisiin kysymyksiin muun muassa lukuisilla kursseilla. Sotilasarvoltaan hän on vääpeli.
Von Bell harrastaa muun muassa paikallishistorian tutkimusta sekä kansainvälisiä ystävyyssuhteita. Hän on toiminut Suomi–Venäjä-Seuran Kajaanin osaston puheenjohtajana. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä tytärtä.
Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus

Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus ry on Kuopiossa toimiva yrittäjäyhdistys. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1868, jolloin ammattikuntalaitos lakkautettiin ja Kuopion käsityöläiset perustivat 14. toukokuuta Kuopion Käsityöläisseuruus -nimisen yhdistyksen. Yhdistyksen mukaan se oli Suomen ensimmäinen käsityöläisyhdistys ja samalla vanhin yrittäjäyhdistys. Turkuun perustettiin vastaava yhdistys päivää myöhemmin 15. toukokuuta ja Helsinkiin 15. kesäkuuta samana vuonna. Vuonna 1896 yhdistyksen nimeksi tuli Kuopion Käsityö- ja Tehdasseuruus, kun mukaan tulivat myös tehtailijat.
Yhdistys on Suomen Yrittäjät -järjestön jäsen, ja Savon Yrittäjien paikallisyhdistys.
Neustinen ja frastinen

Neustinen ja frastinen ovat R. M. Haren teoksessaan "The Language of Morals" (1952) esittelemiä kielifilosofisia termejä. 
"Frastinen" viittaa siihen lauseen osaan, joka on yhteinen eri tapaluokassa esitetyille lauseille. Esimerkiksi lauseissa ”ovi on suljettu”, ”sulje ovi”, ”onko ovi suljettu?” ja ”alkaisiko se ovi jo vähitellen sulkeutua!” on yhteinen sisältö ovesta ja sulkeutumisesta. Termi frastinen on johdettu kreikan kielen sanasta "frazein", joka tarkoittaa ”ilmaista”, ”osoittaa”.
"Neustinen" viittaa niihin ilmaisuihin, jotka liitetään frastiseen osaan ilmaisemaan tapaluokkaa: väittämää, imperatiivia, kysymystä ja niin edelleen. Termi on johdettu kreikan kielen sanasta "neúō", joka tarkoittaa ”antaa merkki”, ”nyökätä (myöntyvästi)”.
Frastisessa osassa on siis kyse ilmaisun deskriptiivisestä tekijästä, ja neustisessa sen illokutionaarisesta tekijästä eli puhujan tarkoitusta osoittavasta tekijästä. Formaali logiikka on kiinnostunut lähes pelkästään frastisesta, ja esimerkiksi loogiset konnektiivit ovat osa frastista.
Paralleeliaksiooma

Paralleeliaksiooma, "paralleelipostulaatti" eli "yhdensuuntaisaksiooma" on euklidisen geometrian aksiooma. Sen mukaan:
Annetun suoran ulkopuolella olevan pisteen kautta kulkee aina yksi ja vain yksi annetun suoran kanssa yhdensuuntainen suora, toisin sanoen sellainen suora, joka kuuluu samaan tasoon mutta ei leikkaa annettua suoraa. 
Loogisesti yhtäpitäviä muotoiluja.
Aksiooma voidaan esittää monessa keskenään loogisesti yhtäpitävässä muodossa. Edellä esitetty muotoilu tunnetaan myös nimellä "Playfairin aksiooma", skotlantilaisen matemaatikon John Playfairin mukaan. Euklideen alkuperäisessä teoksessa aksiooma oli kuitenkin muotoiltu näin:
Jos suora leikkaa kaksi muuta suoraa siten, että sisäpuolisten, leikkaajan samalla puolella olevien kulmien summa on vähemmän kuin kaksi suoraa kulmaa, siinä tapauksessa nämä kaksi suoraa riittävän kauas jatkettuina leikkaavat myös toisensa sillä puolella, jossa sanottujen kulmien summa on pienempi kuin kaksi suoraa kulmaa. 
Voidaan osoittaa, että nämä kaksi muotoilua ovat keskenään yhtäpitävät.
Aikojen kuluessa useat matemaatikot yrittivät selvittää, voitaisiinko paralleeliaksiooma todistaa geometrian muiden aksioomien avulla. Osoittautui kuitenkin, että jokaisessa sellaisessa yrityksessä käytettiin, tietoisesti tai tiedostamatta, hyväksi jotakin olettamusta, joka on yhtäpitävä paralleelipostulaatin kanssa ja jota ei ilman sitä voida todistaa pelkästään Eukleideen muiden aksioomien avulla. Tällaisia olettamuksia, jotka näin ollen voitaisiin käsittää myös paralleeliaksiooman vaihtoehtoisiksi muotoiluiksi, ovat esimerkiksi seuraavat:
Lopulta 1800-luvulla kuitenkin osoitettiin, että se on loogisesti muista aksioomista riippumaton. Onkin kehitetty myös epäeuklidinen geometria, jossa paralleeliaksiooma ei ole voimassa.
Symphony of Enchanted Lands

Symphony of Enchanted Lands on power metal -yhtye Rhapsodyn vuonna 1998 julkaistu studioalbumi. Albumilta julkaistiin yhtyeen historian ensimmäinen single Emerald Sword. Kappaleista konserttien vakionumeroita ovat edelleen Wisdom of the Kings ja Emerald Sword, joista jälkimmäinen toimii usein päätöskappaleena.
Albumilla on alkuaikojen demoilta kappaleet Eternal Glory ja Riding the Winds of Eternity, jonka nimi tosin oli alun perin Holy Wind. Kappaleesta Emerald Sword julkaistiin yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo, joka oli pääasiassa konserttivideo.
Erik Justander

Erik Justander eli Eerik Juust (noin 1623 Turku – 10. marraskuuta 1678 Mynämäki) oli kirkkoherra ja Turun akatemian runousopin professori. 
Justander varttui luultavasti kasvattipoikana raatimies Henrik Tavastin perheessä ja pääsi ylioppilaaksi vuoteen 1645 mennessä. Valmistuttuaan filosofian maisteriksi 1653 hän toimi kreivi Johan Oxenstiernan kirjastonhoitajana 1654 ja Turun akatemian runousopin professorina vuosina 1655–1667. Vuonna 1667 Justanderista tuli Mynämäen kirkkoherra ja hän oli tässä virassa kuolemaansa saakka.
Justander kirjoitti muisto-, hauta- ja onnittelurunoja suomeksi, ruotsiksi ja latinaksi nimellä "Erik Juusti". Hän myös suomensi ensimmäisen suomen kielellä esitetyn näytelmän "Tuhlaaja-pojasta", joka esitettiin uuden rehtorin astuessa virkaan Turun akatemiassa vuonna 1650. Näytelmä on kadonnut. Hän oli myös ensimmäinen varsinainen asetusten suomentaja (1655–1667).
Simmie Knox

Simmie Lee Knox (s. 18. elokuuta 1935 Aliceville, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on maalannut muun muassa viralliset Valkoinen talo -maalaukset Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonista ja tämän vaimosta Hillary Clintonista.
Knox on afroamerikkalainen.
J. A. Bergman

Johan Albert (J. A.) Bergman (4. tammikuuta 1844 Lapväärtti – 3. lokakuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä "J. A. B".
Bergmanin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Johan August Bergman ja Hedvig Kristina Basilier. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1862 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869. Bergman toimi Oulussa opettajana 1871–1886 ja Pietarsaaren ruotsalaisen alkeiskoulun ja reaalikoulun ruotsin, suomen ja uskonnon kollegana 1886–1898. Hän oli "Pohjois-Suomi" -lehden päätoimittajana 1876–1877. Viimeiset parikymmentä vuottansa hän eli eläkkeellä Hämeenlinnassa.
Bergmanin esikoisteos ”runollinen kalenteri” "Kalervo" (1871) sisälsi hänen omia runojaan sekä Kalevalasta ja Kantelettaresta mukailtuja runoja. Kirjassa oli mukana myös maalaisnäytelmä "Halut älyn pettää" ja yksi esitelmä. Samana vuonna Bergman julkaisi myös Kirjallisessa Kuukausilehdessä Homeroksen Ilias-eepoksesta tekemänsä käännösharjoitelman "Hektorin vainomus ja kuolo". Hän kirjoitti myös runoja Joukahainen-lehteen ja Kirjalliseen Kuukauslehteen.
Bergmanin tunnetuin teos, 1881 ilmestynyt romaani "Nevalaiset", käsitteli nurmeslaisten talonpoikien kapinaa veronkantaja Simo Affleckia vastaan vuonna 1710. Romaaniin liittyi romanttisena aineksena Juhani Nevalaisen ja Elsa Sormuisen lemmentarina.
Vuonna 1902 Bergman julkaisi toisen historiaan sijoittuvan kertomuksensa "Sulikki" joka kertoi pakanallisen hämäläisnoidan Kammon tyttären Sulikin tuhoisaksi osoittautuvan lemmentarinan. Tapahtumat sijoittuivat piispa Tuomaan aikaan vuoteen 1238. Bergman oli aiemmin julkaissut myös Pohjanmaalle sijoittuvan kansankuvauksen "Aunolan emäntä" jonka aiheena oli Aumolan talon rikkaan emännän petollinen lapsenomistusjuttu ja siitä seuraava häpeä.
Bergman oli naimisissa 1876–1919 Amanda Karolina Olinin (k. 1919) kanssa.
Jääkiekon SM-liigakausi 1982–1983

Kausi 1982–1983 oli jääkiekon SM-liigan kahdeksas kausi. Runkosarjan voitti Jokerit, mutta HIFK voitti Suomen mestaruuden jätettyään Jokerit finaaleissa toiseksi. Ilves ylsi pronssille. Runkosarjan ja pudotuspelien paras pistemies oli HIFK:n Matti Hagman. Lukko putosi I-divisioonaan, josta liigaan nousi HPK.
Uusintaottelu toiseksi viimeisestä sijasta: Kärpät – Kiekkoreipas 2– 7
William Howard Stein

William Howard Stein (25. kesäkuuta 1911 New York − 2. helmikuuta 1980 New York) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1972 ribonukleaasin ja deoksiribonukleaasin rakenteen selvittämisestä. Stein jakoi palkinnon Christian Anfinsenin ja Stanford Mooren kanssa.
Stein suoritti perustutkinstonsa kemiasta Harvardissa vuonna 1933, ja aloitti siellä jatko-opiskelijana. Kokemus oli hänelle huono, mutta onneksi häntä rohkaistiin vaihtamaan alaa. Biokemian opinnot Columbian yliopistossa olivat motovoivia, opettavaisia ja menestyksekkäitä. 
Stein väitteli tohtoriksi vuonna 1938 ja aloitti samana vuonna työnsä Rockefeller-instituutissa. Työtoverinsa Standford Mooren kanssa hän selvitti vuosien 1949 ja 1963 välillä, miten ribonukleaasi toimii ruoansulatuksen katalyyttinä. He kehittivät menetelmiä, joilla proteiineista voidaan analysoida aminohappoja ja peptideitä, ja käyttivät noita menetelmiä ribonukleaasin rakenteen määrittämiseen. He selvittivät myös kaksi kertaa monimutkaisemman molekyylin, deoksiribonukleaasin, rakenteen. Tästä työstä he saivat Nobelin palkinnon vuonna 1972.
Uzumaki

Uzumaki () on vuonna 2000 julkaistu japanilainen kauhuelokuva, joka perustuu Junji Iton samannimiseen mangaan. Se on Higuchinskyn ensimmäinen elokuvaohjaus. Elokuva sijoittuu japanilaiseen Kurōzu-chon () kaupunkiin, jossa yliluonnolliset spiraalit ottavat vallan.
Tarina.
Tapahtumat sijoittuvat japanillaiseen Kurōzu-chon kaupunkiin jossa päähenkilö Kirie (Eriko Hatsune) on myöhässä koulusta, ja kiirehtii että ehtisi ajoissa. Koulumatkalla hän tapaa samalla luokalla olevan pojan, Shuichin (Fhi Fan) isän Saiton (Ren Osugi) jolla on pakkomielle spiraaleista, niin kuin monilla muillakin. Shuichin isä on kuvaamassa talon seinällä ryömiviä etanoita, joiden kuoressa on spiraali.
Aluksi pakkomielle spiraaleista leviää kaupungissa hitaasti, mutta myöhemmin alkaa tapahtumaan kuolemia joissa uhri kuolee niin että siihen liittyy spiraali kuten: kierimällä alas kierreportaita, pyörimällä pesukoneessa tai auton eteen hyppäävän lapsen kuolema pyörimällä eturenkaassa.
Näyttelijät.
Lähde: 
Elokuvan tunnusmusiikkina on Do As Infinity -yhtyeen kappale ”Raven”.
Elokuvassa ja mangassa on erilaiset loppuratkaisut, koska elokuva ehdittiin tehdä ennen kuin manga oli kokonaan julkaistu.
Psicosis &amp; Super Crazy

Psicosis &amp; Super Crazy ovat kaksi entistä team-toveria World Wrestling Entertainmentin RAW-brändissä. Heidät tunnettiin paremmin nimellä Mexicool's. He ovat 175-senttisiä ja 90-kiloisia. 
Ura.
He olivat ajallaan hyvin tehokas tiimi ja voittivat monia suuria nimiä, kuten The Great Khalin luovutus-voitolla, muutoin he eivät ole voittaneet häntä koskaan. Mestaruuksia heille ei koskaan kertynyt.
Jääkiekon SM-liigakausi 1983–1984

Kausi 1983–1984 oli jääkiekon SM-liigan yhdeksäs kausi. Tappara voitti sekä runkosarjan että koko liigan mestaruuden. Hopeaa sai Ässät ja pronssia Kärpät. Matti Hagman voitti kauden 1982–1983 tavoin runkosarjan pistepörssin. HPK teki liigassa lyhyen yhden kauden visiitin ja putosi I divisioonaan, josta Lukko nousi takaisin. Kauden erikoisuus oli se, että Suomen olympiajoukkue kohtasi jokaisen liigajoukkueen kertaalleen valmistautuessaan Sarajevon talviolympialaisiin, ja seurojen osalta nämä ottelut laskettiin mukaan sarjataulukkoon.
Runkosarja.
Olympiajoukkue pelasi 10 ottelua, joista se voitti 4, pelasi tasan 2 ja hävisi 4 maalisuhteella 41–38.
Péter Lékó

Péter Lékó (, s. 8. syyskuuta 1979 Subotica, Jugoslavia) on unkarilainen shakin suurmestari. Hänestä tuli suurmestari 14-vuotiaana vuonna 1994, mikä oli silloin maailmanennätys.
MM-haastaja.
Niin sanotun Prahan sopimuksen mukaan, jonka tarkoitus oli yhdistää kahteen leiriin jakautunut shakin maailmanmestaruustitteli, Lékón voitto Dortmundin turnauksessa 2002 oikeutti hänet haastamaan Vladimir Kramnik shakin klassisesta maailmanmestaruudesta. Voittaja pelaisi myöhemmin FIDE:n maailmanmestaria vastaan. Useiden viivytysten jälkeen ottelu pelattiin 25. syyskuuta – 18. lokakuuta Brissagossa, Sveitsissä 2004. Lékó johti ottelua pisteellä, kun vain yksi peli oli pelaamatta. Kramnik voitti viimeisen pelin tasoittaen ottelun tulokseen 7–7, mikä oikeutti hänet säilyttämään mestaruutensa.
Lokakuussa 2005 Lékó pelasi FIDE:n MM-turnauksessa San Luisissa, Argentiinassa sijoittuen viidenneksi kahdeksasta pelaajasta.
Touko–kesäkuussa 2007 Lékó pelasi MM-ehdokasotteluissa, joissa hän kukisti Mihail Gurevitšin ja Jevgeni Barejevin. Näin hän selviytyi Méxicossa samana vuonna pelattuun varsinaiseen MM-turnaukseen, jossa hän tuli neljänneksi.
Chess960.
Lékó voitti niukasti Michael Adamsin kahdeksan pelin Chess960-lajin ottelussa, joka pelattiin Mainzin turnauksen yhteydessä 2001. Saavutuksen ansiosta monet pitävät häntä lajin ensimmäisenä maailmanmestarina. Asiasta on vastakkaisiakin näkemyksiä, koska avoimia ehdokasotteluita ei ollut. Lékó hävisi tittelinsä ottelussa Pjotr Svidlerille 2003.
Pelityyli.
Lékó on äärimmäisen vakaa pelaaja ja häntä pidetään yhtenä maailman vaikeimmista pelaajista voittaa. Häntä on kritisoitu varovaisesta pelistä, "tappajavaiston" puuttumisesta ja taipumuksesta tasapeleihin. Valkeilla Lékó pelaa melkein aina 1.e4 ja mustilla hän pelaa usein sisilialaista puolustusta tai Grünfeldin puolustusta. Hänet tunnetaan myös erinomaisesta loppupelitekniikastaan.