tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Włodzimierz Spasowicz

Włodzimierz Spasowicz (16. tammikuuta 1829 Retšytsa, Minskin kuvernementti, Venäjä – 27. lokakuuta 1906 Varsova) oli puolalais-venäläinen kirjailija ja venäläinen juristi. Hän sai puolalaisen kasvatuksen ja venäläisen kouluopetuksen. 
Elämä ja ura.
Spasowicz oli 1857–1861 rikosoikeuden professorina Pietarin yliopistossa mutta erosi vastalauseena opiskelijoiden mielenosoitusten tukahduttamiselle. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1864 oikeustieteellisessä opistossa ja ryhtyi sitten yksityiseksi asianajajaksi. Hän oli edelleen yhteydessä radikaaleihin ryhmiin ja toimi niiden jäsenten asianajajana.
Spasowicz on julkaissut venäjäksi muun muassa aikanaan paljon käytetyn rikosoikeuden oppikirjan (1863), mutta varsinaisesti tunnetuksi hän tuli puolustusasianajajana oikeudessa. Hän toimi syytettyjen puolustajana useissa poliittisissa ja suurissa rikos- ja siviilijutuissa, joissa oli selviteltävä syvälle käyviä syitä tai psyykkisiä ongelmia ja keskeisiä oikeusperiaatteita.
Spasowicz edusti syntyperältään kahta kansallisuutta ja piti siksi elämäntehtävänään Puolan ja Venäjän suhteiden selvittämisen. Hän oli jo varhain yhteydessä venäläisen liberalismin johtomiehiin, varsinkin Konstantin Kaveliniin, ja tämän vaikutuksesta hän koetti saada puolalaiset ymmärtämään, että heidän olisi pyrittävä yhteisymmärryksessä venäläisten kanssa kulttuuriseen ja kielelliseen autonomiaan ja unohdettava ajatukset valtiollisesta itsenäisyydessä. Puolan historialliset ilmiöt hän esitti tästä näkökulmasta. 
Spasowicz oli paitsi lakimies, puolustusasianajaja ja kirjoittaja, myös historian ja kirjallisuuden tutkija sekä kriitikko. Hänen historiallisista kirjoituksistaan mielenkiintoinen on esitys markiisi Aleksander Wielopolskista (venäjäksi 1882), ja kirjallisuuden tutkijana hän julkaisi venäjäksi muun muassa laajan ja ansiokkaan esityksen Puolan kirjallisuudesta Aleksandr Pypinin "Slaavilaisten kansojen kirjallisuuden historiassa" (1. p. 1865, 2. laaj. p. 1881).
Spasowicz oli "Vestnik Evropyn" (Вестник Европы) toimittaja ja perusti vuonna 1876 Varsovassa ilmestyneen puolankielisen aikakauskirjan "Ateneumin". Hän perusti 1883 Pietarissa Erazm Piltzin kanssa puolalaisille suunnatun viikkolehden nimeltä "Kraj", joka ilmestyi 1882–1909, vuodesta 1907 päivälehtenä. Kirjallisuuden tutkijana hän on käsitellyt lähinnä puolalaista mutta myös venäläistä ja länsieurooppalaista kirjallisuutta. Kriitikkona hän on kiinnostava siinä mielessä, että vaikka hänen esityksensä ja käsittelytapansa on kuivakkaa ja hän suhtautuu impulsiiviseen toimintaan kielteisesti, hän kuitenkin pyrkii pysyttelemään suurten intohimojen ja monimutkaisten, ongelmallisten psyykkisten ilmiöiden äärellä.
Spasowiczin yhdeksänosainen kootut venäjänkieliset teokset (9 os.) ilmestyi 1889–1898, puolankielisenä (8 os.) 1892–1903.
Juhani Hintikka

Kari Juhani Hintikka (s. 1966) on suomalainen yritysjohtaja. Hintikka nimitettiin F-Securen toimitusjohtajaksi lokakuussa 2020. Hän toimi WithSecuren toimitusjohtajana vuosina 2022–2024. Hintikka työskenteli vuodesta 2011 Comptelin toimitusjohtajana. Helmikuussa 2018 hän ei enää ollut Nokian palveluksessa, kun häntä epäiltiin sisäpiiritiedon väärinkäytöstä syksyn 2014 osakekaupoissa.
Rikostuomio.
Rikostuomio keväällä 2024 sisäpiiritiedon väärinkäytöstä johti hänen eroamiseensa WithSecuren toimitusjohtajan tehtävästä.
Voore ökopaisjärv

Voore ökopaisjärv (myös "Leedimäe järv" ) on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Vooren ja Vassevere kylissä sijaitseva patojärvi. Se on muodostettu patoamalla Kullavere jõgeen kaksi peräkkäistä patojärveä, joista ylempi on nimeltään Voore paisjärv. Virolaisessa vesistönimistössä "paisjärv" tarkoittaa patojärveä.
Maantietoa.
Järvi on 1 200 metriä pitkä, 180 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,2 hehtaaria, johon sisältyy saaren ala. Saari on 190 metriä pitkä, 60 metriä leveä ja se on pinta-alaltaan 0,7 hehtaaria. Vesialueen pohjoisosassa on pitkä niemi, joka jää vanhan joenuoman ja lahdenpoukaman väliin. Järvi on muodostettu rakentamalla uoman saareen maapato, jonka yli vesi valuu kivikkoista koskea myöten alas. Patojärven länsipuolella sijaitsee Vooren kylän taajama-alue ja muualla järvi on peltomaiden ympäröimänä. Sen rannat ovat nurmikkopuistoa ja sen rantaan ulottuu vain parin asunnon pihamaat. Itärantaan tulee kylätieltä tie, jossa on parkkialue. Järven uimaranta ja sen laituri sijaitsee vanhan uoman haarassa järven pohjoispäässä.
Vesistösuhteita.
Voore ökopaisjärv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Järvi alkaa heti siitä, mihin edellinen patoallas loppuu. Järvillä on selvästi eri vedenpinnan korkeudet ja tälle järvelle vedenpinnan korkeus sijaitsee säännöstelyrajojen 50,70–51,45 metriä mpy. välissä. Siihen tulee yksi lyhyt kuivatusoja pohjoisesta, jonka vuoksi tämänkin kohdan valuma-alue on yli 120 neliökilometriä. Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Ząbkowicen piirikunta

Ząbkowicen piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 64 802. Piirikunta on jaettu seitsemään maalaiskuntaan, jotka ovat Bardo, Ciepłowody, Kamieniec Ząbkowicki, Stoszowice, Ząbkowice Śląskie, Ziębice sekä Złoty Stok ja niissä on kylien lisäksi neljä kaupunkia; Bardo, hallintokeskus Ząbkowice Śląskie, Ziębice sekä Złoty Stok.
Ząbkowicen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,3 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Ala-Sleesian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Ząbkowicen piirikunnassa arvioitiin olevan 64 802 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68 993 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 48 760 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,7 prosenttia ja eläkeikäisten 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 471 lasta.
Bonitasaura

Bonitasaura on sukupuuttoon kuollut titanosaureihin kuuluva sauropodisuku. Ainoa kuvattu laji on "Bonitasaura salgadoi". Eläimen jäänteet on löydetty keskisestä Argentiinasta. Se eli myöhäisliitukauden Santonum-vaiheella.
"Bonitasaura" tarkoittaa löytöpaikan mukaisesti ”La Bonita -mäen naarasliskoa”, kun taas "salgadoi" on kunnianosoitus Lenardo Salgadoa, argentiinalaista sauropodiasiantuntijaa, kohtaan.
Piirteet.
"Bonitasaura" oli kohtuullisen pitkäkaulainen, arviolta kymmenen metriä pitkä ja viisi tonnia painava sauropodi. Sen merkillisin piirre oli sen kallo. Kuonon etuosa oli leveä ja nelikulmainen, mikä oli sopeuma aluskasvillisuuden syöntiin. Hampaat olivat kynänmuotoiset, ja niitä oli vain leukojen etuosassa. Heti alahampaiden takana sijaitsi luinen terä, jota eläin käytti kasviravinnon leikkaamiseen.
Elintavat.
"Bonitasauran" leveä, neliömäinen kuono oli hyvin samankaltainen kuin joillakin Diplodocoidea-yläheimoon ja Rebbachisauridae-heimoon kuuluvilla lajeilla, sillä ne olivat sopeutuneet samanlaiseen aluskasvillisuuden syöntiin. Kyseinen kallon muoto tiedetään olleen ainakin "Nigersauruksella", mutta se on voinut olla myös osalla muista Rebbachisauridae-heimon lajeista. Kun Diplodocoidea-lajit kuolivat sukupuuttoon, kehittyivät ilmeisesti titanosaurit täyttämään kaikki vapautuneet ekologiset lokerot.
"Bonitasauran" pääasiallista ravintoa oli luultavasti matalalla kasvava aluskasvillisuus, mutta se saattoi myös nousta takajaloilleen ylettyäkseen korkeammalla kasvavaan ravintoon. Leukojen etuosassa sijaitsevien hampaiden lisäksi se käytti hampaiden takana sijaitsevaa luista terää ravinnon pilkkomiseen.
Something in My House

Something in My House on englantilaisen yhtyeen Dead or Aliven kappale vuodelta 1987 ja yhtyeen kolmannen studioalbumin Mad, Bad and Dangerous to Know toinen single.
Kappale oli suuri menestys Japanissa. Kappale pysyi Japanin myyntilistalla sijalla 1 yhdeksän viikkoa. Yhtyeen alkuperämaassa, Isossa-Britanniassa kappale sijoittui myyntilistalla sijalle 12. Suomessakin kappale sijoittui sijalle 12.
Come Home (With Me Baby)

Come Home (With Me Baby) on englantilaisen yhtyeen Dead or Aliven kappale vuodelta 1988 ja yhtyeen neljännen studioalbumin Nude toinen single.
Kappale oli suuri menestys Japanissa, jossa se sijoittui myyntilistalla sijalle 1. Yhtyeen alkuperämaassa, Isossa-Britanniassa kappale sijoittui sijalle 62. Suomessa kappale sijoittui sijalle 14.
Zgorzelecin piirikunta

Zgorzelecin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 89 188. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat Zawidów ja hallintokeskus Zgorzelec. Viisi maalaiskuntaa ovat Bogatynia, Pieńsk, Sulików, Węgliniec sekä Zgorzelec ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Bogatynia, Pieńsk sekä Węgliniec.
Zgorzelecin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,8 prosenttia.
Zgorzelecin piirikunnalla on Saksan kanssa yhteistä rajaa noin 79 kilometrin pituudelta. Tšekin kanssa yhteisen rajan pituus on noin 68 kilometriä.
Vuoden 2019 lopussa Zgorzelecin piirikunnassa arvioitiin olevan 89 188 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68 993 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 65 005 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 23,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 626 lasta.
Nephus

Nephus on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu yli kaksikymmentä lajia. Suomessa suvun edustajista on tavattu viisi lajia: läiskäpikkupirkko ("Nephus redtenbacheri"), limopikkupirkko ("Nephus limonii"), konupikkupirkko ("Nephus jacobsoni"), viitapikkupirkko ("Nephus bipunctatus") ja hietapikkupirkko ("Nephus bisignatus").
Mustvee jõgi

Mustvee jõgi on 39 kilometriä pitkä joki Virossa Jõgevamaalla Jõgevan kunnassa ja Mustveen kunnassa, joka laskee Peipsijärven pohjoisosan luoteisrantaan. 
Joen kulku.
Joki alkaa pienestä metsän kuivatusojasta, joka on joen luonnollisen uoman jatke kohti pohjoista. Ojan alkupää sijaitsee Pandiveren ylängön itärinteessä. Se laskee sieltä alas ja virtaa koko loppumatkan Alutagusen alangolla suuntanaan ensin etelä ja sitten kaakko. Joki saa nopeasti luonnollisen meanderoivan luonteensa, joka jatkuu loppuun asti. Joki toimii myös noin neljäsosan verran pituudestaan Jõgevan ja Mustveen kuntien välisenä rajajokena, mutta se käy aluksi Mustaveen puolella vain muutaman kerran lyhyesti. Joen yläjuoksu on metsätaivalta ja vasta Lilastveren ja Kõrvemetsan kohdalla se ohittaa esnimmäisen kerran peltomaita. Täällä siihen yhtyvät oikealta lännestä tulevat Kullamäe oja ja Rausi oja. Alempana siihen yhtyy pohjoisesta tuleva Ulvi oja, jonka valuma-alue sijaitsee kokonaan Mustaveen kunnan puolella. Sitten joki jättää kuntarajan ja virtaa ensin Võtikveren kautta kaakkoon, missä aukeaa peltovaltainen alue. Sitten se kääntyy länteen ja virtaa lopuksi Mustveen läpi Peipsijärveen. Taajamien välissä sen ympäristö on rauhoitettu Tellisen luonnonsuojelualueeksi . Joensuussa on Mustveen taajamassa jokialue rakennettu suojaiseksi venesatamaksi .
Luontoarvoja.
Vaikka Tellisen luonnonsuojelualue on pinta-alaltaan vain 238 hehtaaria , elää metsäisessä jokiympäristössä saukko ja joen pohjalla vuollejokisimpukka. Jokea ympäröivissä metsissä kasvaa täällä erityisenä pidetyt lajit kiiltoängelmä, lehtoneidonvaippa, valkolehdokki, kalkkimaariankämmekkä, näsiä ja kynäjalava.
Historiaa.
Joki oli aiemmalta nimeltään myös Must­jõgi (vuonna 1638 "Mustajacki").
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä.
Valuma-alue.
Joen valuma-alueen pinta-ala on 179,5 neliökilometriä. Joen eteläpuolella Peipsijärveen laskee Kullavere jõgi, jonka valuma-alue sivujokineen sivuaa Mustvee jõen valuma-aluetta etelässä ja lounaassa. Joen pohjoispuolella Peipsijärveen laskee Piilsi jõgi, jonka valuma-alue ylettyy koillisessa Ulvi ojan korkeudelle saakka. Pohjoispuolelle levittäytyy Avijõen valuma-alue. Joen länsipuolella sijaitsee laaja Luusika soo, joka on vedenjakaja-aluetta Pedja jõen suuntaan lännessä. Pedja jõgi, joka alkaa Pandiveren ylängöltä, on eteläisen Emajoen sivuhaara.
Sivu-uomia.
Mustvee jõen suurimpia sivuhaaroja on lueteltu seuraavassa taulukossa.
Järviä.
Joen valuma-alueella ei esiinny karttojen mukaan suuria järviä.
Hallintoalue.
Mustvee jõgi kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Joen vesistörekisterin tunnus on VEE1055100.
Herman Snellman

Herman Henrik Snellman (30. huhtikuuta 1857 Oulu – 25. kesäkuuta 1935 Pernaja) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies. 
Herman Snellmanin vanhemmat olivat kauppias, merikapteeni Johan Henrik Snellman ja Flora Enbom ja puoliso vuodesta 1883 Lydia Erika Teresia Lundmark. Tultuaan ylioppilaaksi Oulussa 1878 Snellman opiskeli teologiaa ja suoritti teologian erotutkinnon 1882, papiksi hänet vihittiin seuraavana vuonna. Toimittuaan ensin merimiespappina Lontoossa 1883–1892 hän oli kirkkoherra Korppoossa vuodesta 1893, Jomalassa vuodesta 1905 ja Pernajassa vuodesta 1918. Rovastin arvonimen hän sai vuonna 1910. Snellman oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1905. Hänet valittiin vuoden 1899 suureen lähetystöön Korppoon edustajana, mutta hänen osallistumisestaan lähetystöön ei ole varmuutta.
Lintutieteilijä ja taidemaalari Johannes Snellman oli Herman Snellmanin poika.
Złotoryjan piirikunta

Złotoryjan piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 43 490. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat Wojcieszów ja hallintokeskus Złotoryja. Neljä maalaiskuntaa ovat Pielgrzymka, Świerzawa, Zagrodno sekä Złotoryja ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Świerzawa.
Złotoryjan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Ala-Sleesian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Złotoryjan piirikunnassa arvioitiin olevan 43 490 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 45 672 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 33 684 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,3 prosenttia ja eläkeikäisten 22,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 345 lasta.
Iwona Hossa

Iwona Hossa (s. 23. helmikuuta 1973 Poznań) on puolalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Hossa valmistui vuonna 1998 Poznańin Ignacy Jan Paderewski -musiikkiakatemiasta opiskeltuaan Ewa Wdowickan laululuokalla. Hän kävi myös muiden muassa Helena Łazarskan, Leopold Spitzerin, Jerzy Marchwińskin, Ewa Podleśin, Sylvia Gesztyn ja Ryszard Karczykowskin pitämillä laulukursseilla. Vuonna 1999 Hossa sai Maria Callas Grand Prix'n Ateenassa. Vuonna 1996 hän liittyi Poznańin suurteatterin solistiksi ja teki debyyttinsä Violettan roolissa Giuseppe Verdin "La traviatan" esityksessä. Vuonna 2000 hän aloitti työskentelyn Varsovan suurteatterissa, jonka yhteydessä toimii maan kansallisooppera. Hossa on tehnyt yhteistyötä monien muidenkin oopperateatterien kanssa Puolassa ja muualla.
Kapellimestareita, joiden johdolla Hossa on laulanut, ovat olleet David Lloyd-Jones, David Agler, Maurizio Benini, John Neschling, Gustavo Dudamel, Gabriel Chmura, Kazimierz Kord, Jan Krenz, Jacek Kaspszyk, Jerzy Maksymiuk, Grzegorz Nowak, Krzysztof Penderecki, Stanisław Skrowaczewski ja Antoni Wit. Oopperarooleja Hossa on tulkinnut Verdin ohella muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartilta, Stanisław Moniuszkolta, Gioacchino Rossinilta, Giacomo Puccinilta, Gaetano Donizettilta ja Karol Szymanowskilta. Hossan konserttiohjelmistoon on kuulunut esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin, Antonio Vivaldin, Krzysztof Pendereckin, Henryk Góreckin, Witold Lutosławskin, Roman Maciejewskin ja Roman Palesterin teoksia. Hossa on osallistunut myös moniin uusien teosten kantaesityksiin. Säveltäjinä ovat olleet muiden muassa Wojciech Kilar, Jerzy Maksymiuk, Marek Jasiński ja Paweł Serafiński.
Pukumiekka

Pukumiekka on kevyt yksikätinen miekka, joka on suunniteltu pistämistä varten. Se kehittyi Euroopassa renesanssin aikana pidemmästä ja painavammasta rapiirista.
Pukumiekka oli ensisijaisesti siviilikäytössä suosittu ase, jota aateliset ja kaupunkilaiset kantoivat osana arkipukeutumistaan, mistä johtuu sen nimi.
Historia.
Pukumiekan alkuperä juontaa juurensa keskiajan lopun ja varhaisen uuden ajan Eurooppaan, jolloin raskaammat ritarimiekat alkoivat väistyä kevyempien ja nopeampien aseiden tieltä. Pukumiekka kehittyi erityisesti Italiassa ja Espanjassa, missä miekkailutaidot ja kaksintaistelukulttuuri kukoistivat. Ase oli suosittu erityisesti aatelisten keskuudessa, ja sen kantaminen oli merkki yhteiskunnallisesta asemasta.
1600-luvulle tultaessa pukumiekka oli levinnyt laajasti Länsi-Eurooppaan, ja siitä tuli olennainen osa herrasmiesten pukeutumista. Miekkailukoulut, kuten italialainen ja ranskalainen koulukunta, kehittivät erilaisia tekniikoita pukumiekan käyttöön.
Pukumiekat olivat hyvin tyypillisiä 1600– ja 1700-lukujen varakkaissa seurapiireissä ja hoveissa. Pukumiekat eivät olleet pelkästään siviilien käytössä, vaan myös jalkaväen upseerit kantoivat niitä sivuaseinaan. Pukumiekat jäivät osaksi valtion virkamiesten asustusta 1800–luvulla ja käyttö jatkui osittain vielä 1900–luvulle asti. Pukumiekkaa nähdään 2000-luvullakin osana perinteisissä paraati- ja hoviasuissa.
Käyttö miekkailussa.
Pukumiekka oli keskeinen ase miekkailun kehityksessä, ja se vaikutti merkittävästi modernin urheilumiekkailun syntyyn. Miekkailukoulut opettivat erilaisia tekniikoita, kuten italialaisen koulukunnan linjakasta ja aggressiivista tyyliä sekä ranskalaisen koulukunnan hienostuneempaa ja teknisempää lähestymistapaa. Pukumiekkaa käytettiin usein yhdessä tikarin tai pienen kilven kanssa toisessa kädessä, mikä antoi miekkailijalle mahdollisuuden torjua vastustajan iskuja.
Kaksintaistelut olivat yleisiä pukumiekan aikakaudella, ja ne saattoivat olla joko muodollisia kunniankysymyksiä tai spontaaneja yhteenottoja. Pukumiekan käyttöön liittyi myös tarkkoja etikettisääntöjä, ja miekkailumestarit kirjoittivat oppaita, joissa käsiteltiin sekä teknisiä että moraalisia näkökulmia.
Friedrich Spielhagen

Friedrich Spielhagen (24. helmikuuta 1829 Magdeburg – 25. helmikuuta 1911 Charlottenburg) oli saksalainen romaanikirjailija.
Spielhagen opiskeli vuodesta 1847 filologiaa ja filosofiaa Berliinissä, Bonnissa ja Greifswaldissa. Hän julkaisi 1857 esikoisnovellinsa "Clara Vere", jota seurasi "Auf der Düne" (1858). Molemmat saivat suosiollisen vastaanoton, mutta varsinaisesti Spielhagenin maine perustuu romaaniin "Problematische Naturen" (1860) ja sen jatkoksi kirjoitettuun "Durch Nacht zum Licht" (1861). Vuodesta 1862 Berliinissä asunut Spielhagen oli Gutzkowin ja Heinrich Lauben seuraajia.
Nordisk Familjebokin ensimmäisessä painoksessa (1891) on seuraava arvio:
Toisessa painoksessa (1917) Ruben Berg kirjoittaa:
Suunta kääntyi 1884, kun Heinrich ja Julius Hart julkaisivat teoksensa "Friedrich Spielhagen und der deutsche Roman der Gegenwart". Spielhagenin suosio romahti uran kolmannella vuosikymmenellä, ja silloiset teokset, kuten "Was will das werden?" (1886) ja "Noblesse oblige" (1888), "Stumme des Himmels" (1894) ja "Faustulus" (1896), edustavat jo ohitettua ja vanhentunutta suuntausta.
Spielhagen kokeili huonolla menestyksellä myös näytelmien kirjoittamista ja julkaisi yhden runokokoelman.
Max Klauss

Max Klauss (s. 27. heinäkuuta 1947 Chemnitz) on entinen itäsaksalainen pituushyppääjä ja Euroopan mestari.
Max Klauss nousi Itä-Saksan maajoukkueurheilijaksi vuonna 1966. Samana vuonna hän voitti Europan juniorimestaruuden eli alle 20-vuotiaiden mestaruuden pituushypyssä. Tähän aikaan hän oli myös varteenotettava 10-ottelija. Hän edusti vuoden 1966 Budapestin EM-kisoissa Itä-Saksaa 10-ottelussa sijoittuen neljänneksi edellään länsisaksalaiskolmikko Werner von Moltken johdolla. Klauss teki seuraavana vuonna heinäkuussa 1967 Hallessa Itä-Saksan mestaruuskilpailuissa 10-ottelussa tulokseksi 7986, joka sen vuoden maailmantilastossa neljännelle sijalle. Saman vuonna hän hyppäsi pituudessa tuloksen 789 cm, joka sai hänet suuntautumaan entistä enemmän pituushyppyyn.
Vuosi 1968 osoitti Max Klaussin vahvuutensa pituushypyssä, sillä kesäkuussa 1968 hän hyppäsi yli 8 metriä tuloksella 807 cm, joka oli samalla yhteissaksalainen pituusennätys. Kuitenkin samana vuonna hän teki 10-ottelussa myös hyvän tuloksen 7889, jolla hän saavutti Itä-Saksan 10-ottelumestaruuden. Vuoden 1969 EM-kisoissa Ateenassa Klauss kilpaili pituudessa sijoittuen kuudenneksi tuloksella tasan 8 metriä. Edelle sijoittuneiden tulokset olivat tuulituloksia, joten Klaussin tulos oli sallittu ja samalla EM-kilpailujen ennätys. Kisan voitti Neuvostoliiton armeeni Igor Ter-Ovanesjan voimakkaassa myötätuulessa tuloksella 817 cm. Kahden vuoden päästä elokuussa 1971 käytiin EM-kisat Helsingissä. Niissä Klauss voitti kultaa tuloksella 792 cm ja samalla sentillä entisen mestarin Ter-Ovanesjanin. Vuosi 1972 alkoi Klaussilla hyvin, sillä hän voitti Grenoblen EM-sisähalleissa kultaa tuloksella 802 cm. Toukokuussa hän hyppäsi tuloksen 810 cm eli Klauss oli vahva olympialaisten mitaliehdokas. Münchenin olympialaisissa Klauss eteni loppukilpailuun ja hyppäsi 796 cm, joka oikeutti kuudenteen sijaan Yhdysvaltain Randy Williamsin voittaessa ensimmäisen kierroksen hypyllään 824 cm. Hän jatkoi uraansa ja sai seuraavina vuosina vielä mitali sisähallikisoissa eli hopeaa 1973 ja pronssia 1974. Vuoden 1974 Rooman EM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 773 cm.
Vuosi 1974 oli viimeinen Max Klaussin uralla. Hän oli voittanut siihen mennessä neljä kertaa Itä-Saksan pituushyppymestaruuden vuosina 1971, 1972, 1973 ja 1974. Parhaan tuloksensa 818 cm hän teki kesäkuussa 1974 Berliinissä. Amerikkalaisen Track &amp; Field News-lehden arvioinnissa Klauss oli maailmantilastossa 1971 2., 1972 5., 1973 6. ja 1974 6. Urallaan hän edusti SC Karl-Marx-Stadtia ja Einheit Dresdeniä.
Max Klauss opiskeli fysiikkaa ja väitteli myöhemmin tohtoriksi.
Bayt Jibrin

Bayt Jibrin eli historiallinen Eleutheropolis () on nykyisin hylätty ja raunioitunut kylä Israelissa. Roomalaiskautinen Eleutheropolis oli hallinnollinen keskus ja ristiretkeläiset rakennuttivat paikalle linnan. Kylän arabiasukkaat pakenivat kodeistaan vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan takia ja lähelle perustettiin sittemmin Bet Guvrinin juutalainen kibbutsi. 
Maantiede.
Bayt Jibrin sijaitsee Jerusalemista lounaaseen Juudean läntisten kukkuloiden alueella noin 287 metrin korkeudella merenpinnasta. Alue tunnetaan monista luolistaan, jotka ovat Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
Historia.
Bayt Jibrinin nimi on johdettu mahdollisesti arameankielisestä paikannimestä, joka viittaa mahtavan tai voimakkaan henkilön kotiin. Lähellä sijaitsee Tell Maresa. Maresa esiintyy useampaan otteeseen Vanhassa testamentissa. Bayt Jibrin alkoi kasvaa parthialaisten tuhottua Maresan vuonna 40 ennen ajanlaskun alkua. Paikka on liitetty Josephuksen mainitsemaan Betogabaraan, jonka roomalaiset valtasivat hänen mukaansa vuonna 68 ajanlaskun alun jälkeen. Josephus mainitsee paikan sijaitsevan keskellä Idumeaa. Paikka kasvoi entisestään toisen juutalaissodan jälkeen 100-luvulla. Rooman keisari Septimius Severus myönsi sille kaupunginoikeudet vuonna 199/200 ja kutsuivat sitä nimellä "Eleutheropolis". Talmudissa paikka esiintyy nimellä Bet Guvrin. Paikasta tuli hallinnollinen keskus ja paikalla toimi esimerkiksi rahapaja ja amfiteatteri. Roomalaiskauden kaupungin koko oli noin 160 eekkeriä. Paikasta tuli piispanistuin 300-luvulla. Bysantin kaudella kaupungissa oli myös synagoga.
Arabit valtasivat Eleutheropoliin Amr bin al-Asin johdolla kalifi Abu Bakrin valtakaudella. Perinteen mukaan Muhammadin seuraaja Tamim Abu Ituqaya haudattiin Bayt Jibrin. Kokonaisuutena paikkakunnan merkitys väheni arabien valtakauden alettua. Munkki Stefanos Melodoksen mukaan se tuhoutui kokonaan arabiheimojen välisissä yhteneotoissa vuonna 796. Kuitenkin vain hieman myöhemmin sitä kuvaillaan kuitenkin jälleen paikallisen kaupan keskuksena. Ristirekeläiset valtasivat paikkakunnan 1100-luvulla. Jerusalemin kuningas Fulk alkoi rakennuttaa ristiretkeläislinnaa vuonna 1134. Linna annettiin temppeliherroille vuonna 1136. Linna suojeli Jerusalemia Egyptin suunnalta ja etenkin Askalonista tulevilta hyökkäyksiltä. Muslimien onnistui kuitenkin vallata se Saladinin johdolla vuonna 1187. 
Sittemmin kaupunkia hallitsivat mamelukit ja osmanit. Osmanien teettämän veroluettelon mukaan Bayt Jibrinissä oli vuonna 1596 50 kotitaloutta ("khana"). Paikasta kirjoitti sittemmin 1700-luvulla suufilainen matkailija Bakri al-Siddiqi ja 1800-luvulla paikkakunnasta kirjoittaneet mainitsivat sen suuret oliivipuutarhat. 1900-luvun alussa Bayt Jibrinin asukasluku oli noin 1 000. Kaupungin asukkaat pakenivat kodeistaan vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan seurauksena. Seuraavan vuoden puolella juutalaiset siirtolaiset perustivat paikalle Bet Guvrinin kibbutsin.
Anu Ahokas

Anu Ahokas (s. 1979) on toiminut Staffpoint-konsernin toimitusjohtajana vuodesta 2018. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri ja aiemmin hän on toiminut mm. yhtiön varatoimitusjohtajana sekä Spring Housen toimitusjohtajana. Hän on edelleen Spring Housen hallituksen puheenjohtaja. Ahokkaalla on myös monia luottamustehtäviä. Hän on mm. Keskuskauppakamarin Työ-, koulutus- ja osaamisvaliokunnan puheenjohtaja, Työeläkeyhtiö Varman hallituksen jäsen, EK:n hallituksen jäsen ja Henkilöstöala ry:n hallituksen jäsen. Vuonna 2021 Ahokas toimi Henkilöstöala HELA ry:n (aiemmin Henkilöstöpalveluyritysten liitto HPL ry) hallituksen varapuheenjohtajana ja hänet valittiin hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2022. Ahokas on myös perustanut Solo Health henkilöstöpal"veluyrityksen, joka on erikoistunut" lääkäreihin ja hoitajiin sekä digitaalisiin terveydenhuollonpalveluihin.
Lapinniemen höyryputkisilta

Lapinniemen höyryputkisilta oli Tampereella sijainnut, yli 500 metriä pitkä riippusilta, joka ylitti Näsijärven Naistenlahden kohdalla. Silta oli Tampellan rakennuttama, ja se valmistui vuonna 1959. Sen kautta kulki höyryputki Tampellan höyryvoimalaitoksesta Lapinniemen puuvillatehtaaseen.
Höyryputkisilta purettiin vuonna 1987, sen jälkeen kun Lapinniemen teollisuustoiminta oli päättynyt. Naistenlahden satamassa on edelleen jäljellä sillan betoninen jalusta.
Kyyhkyvahakas

Kyyhkyvahakas ("Cuphophyllus lacmus", "Camarophyllys lacmus" tai "Hygrocybe lacmus") on taksonomialtaan epäselvä vahakaslaji, jota pidetään Suomessa uhanalaisuudeltaan silmälläpidettävänä (NT), Ruotsissa peräti vaarantuneena, uhanalaisena (VU) ja toisaalta Venäjällä harvalukuisena. Laji on helppo sekoittaa muihin vahakaslajeihin, mutta myrkyllinen se ei ole. Sitä ei tietenkään pidä sekoittaa myrkyllisiin vaaleisiin malikoihin, jotka saattavat olla johteisilta mutta kapaeammalta heltastoltaan jossain määrin samannäköisiä.
Kyyhkyvahakkaan kasvupaikoista on vaihtelevia tietoja hakamaista kuusikoihin, mutta joka tapauksessa se on harmaalakkinen ja -jalkainen, valkohelttainen, noin nelisenttiseksi kasvava vahakaslaji. Sille on tyypillistä harmaa lakki, vaalea tai harmaa jalka, johteiset heltat sekä väliheltat ja niiden väliset poimuharjanteet. Jalka voi olla joskus ontto. Lakin halkaisija ylittää harvoin neljää senttimetriä ja jalan läpimitta vaihtelee puolen senttimetrin molemmin puolin. Lajilla on mieto maku ja tuoksu. 
Laji on periaatteessa syötävä, mutta sitä kannattanee välttää vähäarvoinen kokonsa vuoksi sekä siksi, että se saattaa todella olla uhanalainen laji.
Zorro (vuoden 1957 televisiosarja)

Zorro on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. 78-osaisen sarjan tuotti Walt Disney Productions, ja sitä esitettiin vuosina 1957–1959. Sarjan nimikkosankaria esitti Guy Williams. Sarjan päätyttyä siitä tuotettiin vielä neljä erikoisjaksoa vuosina 1960–1961.
Juoni.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi keskittyi kolmeen tarinaan, joka alkoi Diegon saapuessa Kaliforniaan 1820. Hän ryhtyy puolustamaan kaupunkiaan Zorrona vallanhimoiselta kapteeni Monastariolta. Hänet voitettuaan Zorro saa uuden haasteen selvittäessään pahamaineisen tuomarin Carlos Galindon aikeet vallata koko Kalifornia. Ensimmäisen kauden viimeinen tarina keskittyy salaperäiseen "The Eagle" henkilöön, joka yrittää myös vallata Kalifornia, mutta hänen aikeissa on myydä se Venäjälle suurella rahalla.
Sarjan toinen tuotantokausi siirtää tarinan Pueblo de los Angelesista Montereyhin, jossa Zorro yrittää selvittää roistojen suunnitelmat ryöstää Kaliforniaan saapuvaa rahalastia. Tutkiessaan tarkemmin hän saa selville kiinnostuksen kohteena olevan naisen olleen roistojen pomon tytär Ana Maria Verdugo. Estettyään roistot Zorro kohtaa vanhan ystävänsä Ricardo del Amon, joka on myös kiinnostut Ana Mariasta. Diego on aikeissa luopua sankarin roolista mennäkseen naisen kanssa naimisiin, mutta isänsä puhuu hänet ympäri. Diego jättää hyvästi Ana Marialle ja palaa Pueblo de los Angelesiin, jossa hän jatkaa Zorrona.
Sarjakuva.
Suosion myötä helmikuussa 1958 alettiin julkaisemaan televisiosarjan pohjalta sarjakuvia "Walt Disney Presents: Zorro", jonka kuvitti Alex Toth. Sittemmin useat Euroopan maat tekivät sarjan pohjalta Zorro-sarjakuvia, muun muassa Ranskassa julkaistiin 1970- ja 1980-luvulla Jean-Marie Nadaudin käsikirjoittamana ja Robert Rigotin kuvittamana.
Garsivaz

Garsivaz (myös Garsiwaz, Gersiwaz tai Karsivaz) on myyttinen turaanilainen hahmo, joka esiintyy "Kuninkaiden kirjassa", Šahnamessa.
Ivar Markus Tallgren

Ivar Markus Tallgren (28. elokuuta 1850 Karijoki – 2. huhtikuuta 1936 Maaria) oli Maarian seurakunnan pitkäaikainen kirkkoherra ja moninkertainen valtiopäivämies. 
Tallgrenin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl August Tallgren ja Charlotta Ulrika Bergroth ja puoliso vuodesta 1876 Jenny Maria Montin (k. 1931). Tallgren tuli ylioppilaaksi 1869 ja suoritti teologian erotutkinnon 1873, jolloin hänet myös vihittiin papiksi. Palveltuaan ensin ylimääräisenä pappina useilla eri paikkakunnilla ja oltuaan kappalainen Ruovedellä 1879–1887 Tallgren oli kirkkoherra Maariassa vuodesta 1887 lähes viisikymmentä vuotta. Turun tuomiokapitulin asessorina Tallgren toimi vuodesta 1897 vuoteen 1921 asti, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä. Rovastin arvonimen hän sai vuonna 1896. Tallgren oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1904 ja 1905.
Tallgrenin lapsia olivat kirkkoherra, kirjailija K. Z. Tallgren, professorit O. J. Tuulio ja A. M. Tallgren sekä esseisti, suomentaja Anna-Maria Tallgren.
Philipp Spitta

Philipp Spitta (1801 Hannover – 1859) oli saksalainen teologi ja hengellinen runoilija. Spitta opiskeli teologiaa Göttingenin yliopistossa ja toimi sen jälkeen pappina. Hän julkaisi virsikokoelmia, joista arvokkain on 1833 ilmestynyt "Psalter und Harfe". Siihen sisältyvät virret ovat arvostettuja sekä sisällykseltään että muodoltaan. Toinen kokoelma on 1861 julkaistu "Nachgelassene geistliche Lieder".
Spittan poika oli musiikkitieteilijä Philipp Spitta.
Kaksi Spittan virttä on ilmestynyt suomeksi Ruotsin kirkon vuoden 1937 virsikirjan suomennoksessa "Ruotsin kirkon virsikirja," 1972. Virsi 244 "Lujaan Siion perustettiin" (Gottes Stadt steht fest gegründe, 1843), suom. William Snell 1966 ja virsi 481 "Ma tahdon sua palvella" (1833), suom. William Snell 1968.
Keskuspuisto (Loimaa)

Loimaan Keskuspuisto on Loimaan keskustassa Väinämöisenkadulla sijaitseva puistoalue. Puiston vieressä sijaitsevat Loimaan keskustan palvelut.
Historia.
Nykyisellä puistoalueella sijaitsi Loimaan vanha kaupunginkirkko, joka purettiin nykyisen Loimaan Kaupunginkirkon valmistuttua. 
1990-luvun lopulla puistoon alettiin kiinnittää huomiota; viheralueita kunnostettiin ja puistoon pystytettiin patsaita. 2010-luvun alussa puiston puut kaadettiin tulevan kunnostuksen takia. Samaan aikaan puistoa uusittiin ja uusia istutuksia istutettiin. Vuonna 2017 puistoon tuotiin kuntoiluvälineet, jotka ovat vapaasti kaikkien käytettävissä. Puiston vieressä sijaitsee myös esiintymislava.
Keskuspuiston patsaat ja muistomerkit.
Keskuspuistossa sijaitsee useita patsaita sekä muistomerkkejä, jotka ovat pääosin Alpo Jaakolan tekemiä ja Loimaan kaupungille lahjoittamia.
Puiston tämänhetkiset pysyvästi paikallaan olevat patsaat:
Tapahtumia.
Vieressä sijaitsevalla torilla järjestetään paljon tapahtumia. Tiistai sekä perjantai ovat jokaviikkoiset toripäivät, jolloin torille kokoontuu myyjiä. Lisäksi muita torilla järjestettäviä tapahtumia ovat keväisin Aprillimarkkinat, kesällä Nuorten kauppiaiden markkinat sekä syksyllä Savipäivämarkkinat.
Cantemus

Cantemus-laulukirja on Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja.
"Cantemus"-laulukirja on hyväksytty vuonna 2012. Sen hyväksyi Helsingin piispa Teemu Sippo SCJ ja kirja on julkaistu hiippakuntajuhlassa Lohjalla 11. elokuuta 2012. Kirja on ensimmäinen suomenkielinen painettu katolinen laulukirja. Sitä ennen käytössä on ollut useita vihkoja ja kirjasia, ja ne muodostavat perustan "Cantemukselle". Niissä olleita lauluja on muokattu ja täydennetty ottamalla aineistoa, virsiä ja hymnejä katolisesta traditiosta ja ekumeenisesta lauluperinteestä sekä uudempaa aineistoa. 
Kirjassa on 314 laulua kahdeksassa osastossa
Virsien kirjoittajia, kääntäjiä ja muokkaajia ovat muun muassa Adolf Carling (14 virttä), Jaakko Finno (10 virttä), Hemminki Maskulainen (12 virttä), Outi Kecskeméti (9 virttä), Markku Koponen (11 virttä), Elias Lönnrot (14 virttä), Markus Mäkelä (16 virttä), Anna-Maija Raittila (32 virttä) sekä Tuomas Akvinolainen (11 virttä). Jumalanpalveluselämään ja katoliseen hurskauselämään liittyvät hymnit ovat kirjassa yleensä latinankielisinä ja suomeksi. Kirjassa on lähes 50 yhteistä virttä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan kanssa. Osa niistä on eri käännöksinä ja säkeistömäärältään erilaisina. Niiden lisäksi virsien joukossa on muutama yhteinen virsi Ruotsin kirkon virsikirjan kanssa sekä uudempaa ekumeenista aineistoa, muun muassa Taizé-yhteisön lauluja.
Saelred

Saelred, myös Selred tai Selræd, (k. 746 tai 747) oli Essexin kuningas noin 709–747. William Malmesburylaisen mukaan Saelred oli kuningas Sigebert Hyvän poika ja seurasi Offaa valtaistuimella. William Malmesburylaisen mukaan Saelred hallitsi 38 vuotta kunnes hänet tapettiin. Hänen valtaannousunsa ajankohta ei ole kuitenkaan tiedossa. Saelred hallitsi ilmeisesti osan kaudestaan yhdessä Swæfbertin kanssa, joka luultavasti toimi Middlesexin alikuninkaana.
Jan Asselijn

Jan Asselijn (1610 Dieppe – lokakuu 1652 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut maisemamaalari. Hän oli yksi maan tärkeimmistä italialaisen maisemamaalauksen tyylisuuntaan erikoistuneista maalareista. Asselijnin tunnetuin teos ei kuitenkaan ole maisema, vaan "Uhattu joutsen" (n. 1650), joka on esillä Amsterdamin Rijksmuseumissa kultakauden taiteen tunnetuimmille teoksille varatulla kunniakäytävällä.
Elämä ja ura.
Asselijn syntyi Dieppessä Ranskassa, josta hänen perheensä muutti Alankomaihin vuonna 1621. Hän opiskeli maalausta Amsterdamissa sotamaisemiin erikoistuneen Jan Martszen nuoremman (n. 1609 – n. 1647) opastuksella.
Vuonna 1635 Asselijn matkusti Italiaan, jossa hänestä tuli nimillä Schildersbent tai Bentvueghels tunnettuun pohjoiseurooppalaisten maalarien yhdistyksen jäsen. Hän sai lempinimen Krabbetje () viottuneen kätensä vuoksi. Roomassa Asselijn jäljitteli muiden hollantilaisten, esimerkiksi Jan Bothin (1618/1622 – 1652) töitä ja luonnosteli italialaisia katunäkymiä ja maisemia. Asselijn palasi seitsemän Italiassa vietetyn vuoden jälkeen Lyonin ja Pariisin kautta Amsterdamiin.
Tyyli ja teokset.
Asselijnin varhaiset työt ovat laajoja taistelumaisemia, joissa näkyy selvästi hänen oppimestarinsa Martszenin vaikutus. Italiassa Asselijn maalasi ja piirsi katuelämää, vuoristoja ja raunioita. Hänen kypsän kauden maisemamaalauksensa olivat laajoja panoraamamaisia näkymiä, jotka ajoittuvat varhaisen aamun tai illan kultaiseen hetkeen. Asselijnilta tunnetaan myös roomalaisia maisemia, rakennuksia ja raunioita kuvaavia piirustuksia. Hän piirsi luonnoksia myös useimmista maalauksistaan.
Asselijnin myöhempi maine ei perustu hänen maisemamaalauksiinsa, vaan yhteen hänen harvoista eläimiä kuvaavista töistään. Maalauksessa "Uhattu joutsen" (n. 1650) lintu puolustaa pesäänsä koiraa vastaan. Maalauksen taustalle kehitettiin myöhemmin tarina, jonka mukaan se symboloi alankomaalaista poliitikkoa Johan de Wittiä suojelemassa valtiota sen vihollisilta.
Slovenian kansanterveyslaitos

Slovenian kansanterveyslaitos (, lyhenne NIJZ; , lyhennys "NIPH Slovenia") on Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa toimiva valtiollinen kansanterveyden edistämisen hyväksi toimiva laitos. Laitoksessa työskentelee noin 400 ihmistä. NIJZ:lla on yhdeksän alueellista toimipistettä.
Slovenian kansanterveyskeskus NIJZ pohjaa historiansa vuonna 1923 Ljubljanaan perustettuun Hygieniseen keskuslaitokseen (Central Hygiene Institute). Nykyinen NIJZ perustettiin vuonna 1992.
NIJZ on ollut keskeisessä asemassa Sloveniassa esimerkiksi vuonna 2020 alkaneen Covid-19-pandemian aikana yleisölle annettavien suositusten laatijana.
Johann Jakob Bachofen

Johann Jakob Bachofen (1815–1887) oli sveitsiläinen oikeushistorioitsija ja muinaistutkija. Hän oli ensimmäinen, joka kehitti teorioita, joiden mukaan miesten hallitsemia (patriarkaalisia) yhteisöjä edelsivät matriarkaatit, naisten hallitsemat yhteisöt, ja niinikään Bachofen uskoi, että isänoikeudellista perimysjärjestelmää edelsi äidinoikeudellinen . Hänen pääteoksensa on "Das Mutterrecht". Hän uskoi promiskuiteetin olleen ihmiskunnan alkuperäinen tila.
Bartoszycen piirikunta

Bartoszycen piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57 231. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat hallintokeskus Bartoszyce ja Górowo Iławeckie. Neljä maalaiskuntaa ovat Bartoszyce, Bisztynek, Górowo Iławeckie sekä Sępopol ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Bisztynek ja Sępopol.
Bartoszycen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 16,9 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Bartoszycen piirikunnassa arvioitiin olevan 57 231 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 61 288 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 39 255 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,4 prosenttia ja eläkeikäisten 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 490 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1689 eli 2,8 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Kirkkonummen nuorisovaltuusto

Kirkkonummen nuorisovaltuusto on 13 jäsenestä koostuva puoluepoliittisesti sitoutumaton vaikuttajatoimielin Kirkkonummella. Nuorisovaltuusto edustaa kunnan nuoria Kirkkonummen kunnallispolitiikassa ja päätöksenteossa.
Kirkkonummen nuorisovaltuusto kokoontuu kerran kuussa. Lisäksi nuorisovaltuustolla on edustajansa kunnanvaltuuston kokouksissa, sivistys- ja vapaa-aikalautakunnassa, suomenkielisessä varhaiskasvatus -ja opetuslautakunnassa, ruotsinkielisessä varhaiskasvatus- ja opetuslautakunnassa sekä yhdyskuntatekniikan lautakunnassa. Vaalikelpoisuus nuorisovaltuustovaaleissa on kaikilla vaalivuonna 13-18 vuotta täyttäneillä kirkkonummelaisilla nuorilla. Vaalit toimitetaan kahden vuoden välein kouluvaaleina.
Puheenjohtajisto.
Kirkkonummen nuorisovaltuuston toimintaa koordinoi sen puheenjohtajisto. Puheenjohtajistoon kuuluvat puheenjohtaja, sihteeri sekä kaksi varapuheenjohtajaa. Nuorisovaltuuston puheenjohtajana kaudella 2020-2021 toimii Eelis Ojala, sihteerinä toimii Onni Virtanen ja varapuheenjohtajina toimivat Mette Heinonen ja Oskari Pikkarainen.
Tove Søby

Tove Goltermann Søby (s. 23. tammikuuta 1933 Kööpenhamina) on tanskalainen ratameloja ja olympiamitalisti. Hän edusti Tanskaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 saavuttaen pronssia naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Søby saavutti myös MM-pronssia 500 metrin kajakkiyksikössä Mâconin MM-kilpailuissa 1954.
Philipp Spitta (musiikkitieteilijä)

Julius (Johann) August Philipp Spitta (27. joulukuuta 1841 Wechold, Hannover – 13. huhtikuuta 1894 Berliini, Saksa) oli saksalainen musiikkitieteilijä.
Spitta opiskeli filologiaa Göttingenin yliopistossa ja toimi 1864–1875 kimnaasinopettajana Tallinnassa, Sondershausenissa sekä Leipzigissa. Hänet nimitettiin 1875 Berliinin yliopiston vastaperustettuun musiikinhistorian professuuriin ja nimitettiin myös Preussin taideakatemian pysyväksi sihteeriksi ja opettajaksi kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jonka johtajaksi hänet nimitettiin 1882. Hän sai 1891 salaneuvoksen arvon.
Spitta on Friedrich Chrysanderin rinnalla nykyaikaisen musiikinhistoriallisen tutkimuksen perustaja Saksassa. Hän sai mainetta suurella teoksellaan "Johann Sebastian Bach" (1873–1880). Hän laati myös lyhyen elämäkerran Robert Schumannista (1882), julkaisi kriittisiä laitoksia Dietrich Buxtehuden urkuteoksista (1876–1878) ja Heinrich Schützin kootut sävelteokset (1885–1894) sekä valikoiman Fredrik Suuren sävellykset (1889), kokosi ja toimitti Chrysanderin ja Guido Adlerin kanssa arvokasta julkaisua "Vierteljahrsschrift für Musikwissenschaft" (1885–1894) ja käynnisti 1892 julkaisusarjan "Denkmäler deutscher Tonkunst".
Kirjoituksiaan Spitta kokosi kirjoihin "Zur Musik" (1892) ja "Musikgeschichtliche Aufsätze" (1894). Spitta oli arvostettu opettaja ja luennoitsija. Hän koulutti sellaisia merkittäviä musiikkihistorioitsijoita kuin Emil Vogel, Oskar Fleischer, Max Seiffert, Adolf Sandberger ja Max Friedlaender.
Spittan isä oli saksalainen virsirunoilija Philipp Spitta ja hänen veljensä hymnologi Friedrich Spitta.
Braniewon piirikunta

Braniewon piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 41 034. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Braniewo. Kuusi maalaiskuntaa ovat Braniewo, Frombork, Lelkowo, Pieniężno, Płoskinia sekä Wilczęta ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Frombork ja Pieniężno.
Braniewon piirikunnalla on pohjoisessa yhteistä rajaa Venäjän kanssa.
Braniewon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 19,2 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Braniewon piirikunnassa arvioitiin olevan 41 034 asukasta, joista 50,1 prosenttia naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 61 288 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 27 304 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 63,1 prosenttia ja eläkeikäisten 19,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 376 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1 841 eli 4,2 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Jelizaveta Dementjeva

Jelizaveta Dementjeva (, 5. maaliskuuta 1928 Kostroma – 27. heinäkuuta 2022 Pietari) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän saavutti kultaa Melbournen kesäolympialaisissa 1956 naisten 500 metrin kajakkiyksikössä. Dementjeva voitti myös maailmanmestaruuden naisten 500 metrin kajakkiyksikössä Prahan MM-kilpailuissa 1958, joissa hän saavutti myös MM-hopeaa naisten 500 metrin kajakkikaksikossa parinaan Antonina Seredina.
Hans Berglund

Hans Gustaf Bo Berglund (24. helmikuuta 1918 Tukholma – 17. syyskuuta 2006 Tukholma) oli ruotsalainen ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edusti Ruotsia Lontoon kesäolympialaisissa 1948 saavuttaen kultaa miesten 1 000 metrin kajakkikaksikossa parinaan Lennart Klingström. Berglund voitti myös maailmanmestaruuden 1 000 metrin kajakkinelosessa Lontoon MM-kilpailuissa 1948. Vaxholmin MM-kilpailuissa 1938 hän saavutti hopeaa 1 000 metrin kajakkikaksikossa.
Berglundin poika Bo on myös ratameloja. Hän edusti Ruotsia Münchenin kesäolympialaisissa 1972.
Sauerland

Sauerland on maaseutumainen, mäkinen alue, joka sijaitsee Nordrhein-Westfalenin kaakkoisosassa. Sauerlandin seutu on varsin metsäistä ja pääosin suhteellisen harvaan asuttua seutua.
Sauerland kuuluu Nordrhein-Westfalenin merkittävimpiin turistiseutuihin ja se soveltuu erityisesti maastopyöräilyyn, vesiurheiluun ja patikointiin. Lisäksi alueelta löytyy yksi Saksan merkittävimmistä talviurheilukeskuksista; Skiliftkarussell Winterberg.
The Symbol Remains

The Symbol Remains on Blue Öyster Cultin studioalbumi.
Muusikot.
sekä:
Działdowon piirikunta

Działdowon piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 65 139. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Działdowo. Viisi maalaiskuntaa ovat Działdowo, Iłowo-Osada, Lidzbark, Płośnica sekä Rybno ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Lidzbark.
Działdowon piirikunnalla on yhteistä rajaa Ostródan, Nidzican, Mławan, Żurominin, Brodnican, Nowe Miaston ja Iławan piirikuntien kanssa.
Działdowon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 13,6 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Działdowon piirikunnassa arvioitiin olevan 65 139 asukasta, joista 50,7 prosenttia naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 66 826 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 813 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,6 prosenttia ja eläkeikäisten 19,2 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 596 lasta.
Bo Berglund (meloja)

Hans Bo Berglund (s. 26. maaliskuuta 1948 Tukholma) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1 000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Berndt Andersson.
Berglund on pituudeltaan 190-senttimetrinen ja painaa 77 kilogrammaa. Hänen isänsä Hans oli ratamelonnan olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Berndt Andersson

Berndt Ingemar Andersson (s. 12. marraskuuta 1951 Södertälje) on ruotsalainen ratameloja. Hän edusti Ruotsia 1 000 metrin kajakkikaksikossa Münchenin kesäolympialaisissa 1972 parinaan Bo Berglund, 1 000 metrin kajakkiyksikössä Montrealin kesäolympialaisissa 1976 ja 1 000 metrin kajakkinelosessa Moskovan kesäolympialaisissa 1980.
Andersson on pituudeltaan 183-senttimetrinen ja painaa 79 kilogrammaa.
Dementjev

Dementjev tai Dementjeva on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kefdiniiri

Kefdiniiri (C14H13S2N5O5) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö.
Kefdiniiri on niin sanottu kolmannen sukupolven kefalosporiini ja sen antibioottiset ominaisuudet perustuvat bakteerin soluseinän synteesin estämiseen. Antibioottina lääkeaine on suhteellisen laajakirjoinen, mutta tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin. Kefdiniirin rakenne ei hydrolysoidu helposti beetalaktamaasien vaikutuksesta. Kefdiniiriä voidaan käyttää muun muassa keuhkokuumeen ja muiden hengitysteiden infektioiden hoitoon.
Haittavaikutukset.
Kefdiniiri voi aiheuttaa haittavaikutuksinaan huonovointisuutta, vatsakipuja, ripulia ja harvinaisesti allergisia oireita.
Valmistus.
Kefdiniiri on puolisynteettinen yhdiste. Aminokefalosporiinista valmistetaan vinyyliaminokefalosoporiinihappoa, joka reagoi 3-bromiasetoetikkahapon tai 3-bromiasetoasetyylikloridin kanssa. Yhdisteen ketoniryhmä reagoi natriumnitriitin kanssa, jolloin muodostuu oksiimi. Viimeinen vaihe yhdisteen synteesissä on reaktio tiourean kanssa, jolloin muodostuu tiatsolirengas.