tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lennart Daléus

Lennart Daléus (s. 25. kesäkuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen keskustapuolueessa toiminut poliitikko. Hän oli puolueen puheenjohtaja vuodesta 1998 vuoteen 2001. 
Daléus, joka oli ollut keskustapuolueen puoluehallituksen jäsen vuodesta 1986, valittiin Ruotsin valtiopäiville ensimmäistä kertaa vuonna 1991. Valtiopäivien maatalousvaliokunnan johdossa vuodesta 1994 toiminut Daléus valittiin keskustan puheenjohtajaksi tehtävässä yli kymmenen vuotta toimineen Olof Johanssonin jälkeen vain kolme kuukautta ennen valtiopäivävaaleja vuonna 1998. Puolue nosti uuden johtajansa vahvasti esiin vaalikampanjassaan, jonka tunnuslause oli "Det här är Lennart". Keskustapuolue sai valtiopäivävaaleissa 5,1 prosenttia äänistä, joka oli puolueen heikoin tulos sitten puolueen ensimmäisten valtiopäivävaalien vuonna 1914. Daléus toimi puoluejohtajana vielä kaksi vuotta vaalien jälkeen, kunnes erosi tehtävästä vuoden 2001 alussa. Hänen seuraajakseen valittiin Maud Olofsson. 
Daléus jätti politiikan tultuaan valituksi Greenpeace Pohjolan pääsihteeriksi vuonna 2002. Hän on myös luopunut keskustapuolueen jäsenyydestä. Hän on aiemmin toiminut Ruotsin Maan ystävien puheenjohtajana vuosina 1971–1976.
Daléus jäi eläkkeelle Greenpeacesta 2008.
Solmu (tietojenkäsittelytiede)

Solmu (myös "node") on erilaisten tietorakenteiden perusosanen. Solmu voi sisältää tietoa ja linkkejä muihin solmuihin ja solmut muodostavat näin jonkinlaisen verkon.
Solmu voi olla esimerkiksi ohjelmallinen tietorakenne kuten linkitetty lista tai puu mutta myös esimerkiksi tietokone tai muu toimilaite tietoverkossa. Internetissä mikä tahansa siihen liitetty IP-osoitteen omaava on solmu.
Sotilasreservi

Sotilasreservi on valtion asevoimien sotaa varten koulutettu joukko, joka käsketään palvelukseen kriisin uhatessa. Näin se voi muodostaa valtaosan maan asevoimien sodanajan vahvuudesta.
Sodassa reserviksi kutsutaan joukkoja, jotka eivät sillä hetkellä ole välittömässä taistelukosketuksessa, vaan ovat siirtyneet rintamalta omien joukkojen taakse lepoon tai ovat varalla esimerkiksi vahvoja keskitettyjä sotatoimia varten.
Reservi Suomessa.
Suomessa asevelvollinen kuuluu varusmiespalveluksen jälkeen reserviin:
Reservin ulkopuolella asevelvollinen kuuluu varareserviin.
Sotilaallisten taitojen ylläpitämiseksi reserviin kuuluvia käsketään määräajoin kertausharjoituksiin, joihin jokainen reserviläinen on sotilasviranomaisen käskystä velvollinen osallistumaan, ellei laillista estettä ole.
Kertausharjoituksissa palvelleita reserviläisiä ylennetään vuosittain tietyin edellytyksin.
Reserviläinen voi asepalveluksen jälkeen täyttää siviilipalvelushakemuksen, minkä jälkeen hänet osoitetaan lyhyeen koulutukseen. Koulutuksen jälkeen asepalveluksen suorittanut ei ole enää reservissä vaan siviilivarannossa, kuten siviilipalveluksen suorittaneet. Siviilivarantoon siirtymisen jälkeen ei voi tulla kutsutuksi kertausharjoituksiin eikä aseellisiin maanpuolustustehtäviin.
Kaikki 18–60-vuotiaat suomalaismiehet, jotka eivät ole palveluksessa eivätkä reservissä kuuluvat varareserviin. Heidät voidaan liikekannallepanon tullen määrätä valmiuslaissa esitettyyn työhön. Jos kyseessä on "yleinen" liikekannallepano, varareservikin voidaan määrätä palvelukseen, joskin yli 50-vuotiaat vain eduskunnan suostumuksella.
Jean Bodin

Jean Bodin (1530 Angers – 1596 Laon) oli ranskalainen humanisti, filosofi ja Toulousen yliopiston oikeustieteen professori. Hän asui Pariisissa ja oli ammatiltaan asianajaja. Valtio-opissa hän kannatti suvereenia lainsäädäntövaltaa oikeudenmukaisen kuninkaan johtamana. Bodinin "De la République" -nimistä teosta vuodelta 1576 on pidetty taloustieteen ensimmäisenä teoksena. Hän kirjoitti myös vuonna 1574 teoksen, jossa hän selosti ja havainnollisti, että arvometallien tuominen uudesta maailmasta oli suoraan verrattavissa hintojen nousuun. Teoksessaan "La Démonomanie des Sorciers" 1580 hän puolusti kidutuksen käyttämistä noituuden paljastamisessa.
Bodin oli itsevaltiuden voimakas kannattaja, sillä hän katsoi kuninkaanvallan olevan ainoa keino 1500-luvun Ranskaa repineiden uskonsotien ja hajaantumisen estämiseksi. Hän tiivisti ajatuksen lauseeseen “suvereenin hallitsijan on oltava lain yläpuolella.” Teoksessaan "De la République" hän totesi, että sekä lainsäädäntövallan että toimeenpanovallan tulee kuulua ainoastaan hallitsijalle.
Bodin kuului maltillisiin katolilaisiin, jotka koettivat lieventää uskonnonsotien katkeruutta. Hän oli Kaarle IX:n ja Henrik III:n suosiossa, yhtyi sitten Henrik IV:een, kun tämä sovitti riehuvat kansalaissodat toteuttamalla uskonnollisen suvaitsevaisuuden. Bodinin tieteellinen pääteos "De la république" (1576) kannattaa valtio-opissa historiallista ja realistista katsantotapaa vastoin haaveellisia valtioihanteiden luonnoksia. Bodin ei myönnä ehdotonta etusijaa yhdellekään valtiomuodolle; yksi kaava ei sovellu kaikkialle, vaan valtiomuodon pitää mukautua kunkin kansan luonteeseen ja omiin oloihin. Kuitenkin hän enimmin suosii vahvaa, suorastaan yksinvaltaista, valistunutta kuninkuutta ja vastustaa feodaalista, hajottavaa aatelisvaltaa. Merkillisessä teoksessaan "Colloquium heptaplomeres", joka painettiin täydellisenä vasta 1857, Bodin panee seitsemän henkilöä, jotka edustavat eri uskontoja ja uskonnon-filosofisia mielipiteitä, keskustelemaan uskonnollisista kysymyksistä erittäin suvaitsevasti ja vapaamielisesti. Lopputulos on, että jokainen uskonnollinen vakaumus ansaitsee kunnioitusta, kun se vain yhtyy todelliseen hurskauteen eikä loukkaa siveellisyyttä eikä valtionjärjestystä. Kirjassaan "Démonomanie" (1580) Bodin osoittaa synkkää taikauskoa puolustaessaan noitavainoja. Muita hänen julkaisujaan on muun muassa "Methodus ad facilem historiarum cognitionem" (1566).
Pikku-Kalle

Pikku-Kalle on useissa vitseissä esiintyvä viisasteleva ja suorapuheinen poika, joka otettiin käyttöön 1970-luvun lopulla. Usein hän käyttäytyy koulussa sopimattomasti ja hermostuttaa vanhempiaan, vaikkei hän yleensä olekaan pahantahtoinen. Tyttöpuolinen vastine Pikku-Kallelle on Pikku-Liisa.
Sortavalan maalaiskunta

Sortavalan maalaiskunta () on entinen Suomen kunta Laatokan Karjalassa Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Sortavalan maalaiskunta sijaitsi Laatokan pohjoisrannikolla ja siihen kuului manneralueen lisäksi laaja saaristoalue rannikon tuntumassa sekä kauempaa Laatokalta Valamon saaristo. Sortavalan maalaiskunnan naapurikuntia olivat Harlu, Ruskeala, Uukuniemi ja Jaakkima sekä maalaiskunnan "sisällä" Sortavalan kaupunki. Maalaiskunnan pituus koillisesta lounaaseen oli noin 35 kilometriä ja luoteesta kaakkoon 25 kilometriä. Valamoa ei näissä luvuissa ole laskettu mukaan. Sortavalan maalaiskunta oli kokonaan luovutetuista maalaiskunnista väkiluvultaan suurin.
Sortavalan luterilainen kirkko sijaitsi kaupungin alueella ja se oli maa- ja kaupunkiseurakunnan yhteinen. Maalaiskunnan ortodoksit kuuluivat Sortavalan ortodoksiseen seurakuntaan, jonka pääkirkko sijaitsi myös kaupungin alueella. 
Historia ja luonnonolosuhteet.
Sortavalan maalaiskunnalle tyypillisiä maisemia ovat Laatokan saaristo, vuonomaiset lahdet ja korkeat mäkimaat. Alue on ollut asuttua jo tuhansia vuosia seudun ilmaston ja hedelmällisen maaperän takia. Nimi Sortavala merkitsee sortavien eli kaskea kaatavien maata. Saaristossa ja Laatokan rannikon läheisyydessä on lukuisia linnavuoria, jotka todistavat alueen olleen rauhatonta.
Sijoittuminen.
Sotien jälkeen Sortavalan maalaiskunnan asukkaat joutuivat jättämään asuinseutunsa ja lähtemään evakkoon. Maalaiskunnan väestöä sijoitettiin pääosin Keski-Suomeen seuraaviin kuntiin: Jyväskylän maalaiskunta, Kannonkoski, Kivijärvi, Konginkangas, Laukaa, Muurame, Petäjävesi, Pihtipudas, Saarijärvi, Säynätsalo, Toivakka, Uurainen, Viitasaari, Äänekosken maalaiskunta ja Äänekoski.
Kylät.
Sortavalan maalaiskuntaan kuului kaikkiaan 66 kylää:
Airanne, Airinniemi-Riekkala, Airinniemi-Tuokslahti, Anjala, Haapalampi, Haavus, Hakala, Heikkurinsaari, Helylä, Hietainen, Hotinlahti, Hympölä, Ihaksela, Janaslahti, Jurkansaari, Kannas, Karmala, Kasinlahti, Kekrinlahti, Kellomaniemi, Kiimamäki, Kiislahti, Kuokkaniemi, Kymölä, Lahdenkylä, Lavijärvi, Leppäselkä, Liikola, Lohioja, Loplola, Melloinen, Myllykylä, Mäkisalo, Möntsölänsalmi, Nukuttalahti, Ojavoinen, Orjatlahti, Otsoinen, Parola, Pellotsalo, Pieni Rytty, Pieni Tulola, Pohjus, Poikelus, Purovaara, Putsinlahti, Rantue, Rautakangas, Rautalahti, Riekkala, Saarajärvi, Sinilä, Sipilänsalmi, Soukanranta, Suikasenlahti, Suuri Rytty, Suuri Tulola, Telkinniemi, Tokkarlahti, Tuhkala, Tukianmäki, Tuoksjärvi, Tuokslahti, Uijalanranta, Vakkolahti, Yhinlahti. 
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 33 koulupiiriin.
Lurppa

Lurppa ("Droopy" tai "Droopy Dog") on Tex Averyn animaatiohahmo, jonka hän loi Metro-Goldwyn-Mayerille vuonna 1943. Monotonisella äänellä puhuvan, masentuneelta vaikuttavan koirahahmon nimi oli alun perin Happy Hound.
Lurppa on esiintynyt myös sarjakuvissa. Vuosina 1943-1948 "Our Gang" -lehdessä ilmestyi kaksi Lurppa-sarjakuvaa, jotka oli piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks sekä myös kolme Barksin käsikirjoittamaa, jotka piirsi puhtaaksi Harvey Eisenberg.
Lurppa esiintyi myöhemmin kahdessa sarjassa, joiden pääosissa olivat Tom ja Jerry: Filmationin tekemässä "Tom &amp; Jerry Comedy Show:ssa" (1980) ja Hanna-Barberan "Tom &amp; Jerry Kidsissä" (1990) Lurppa sai oman sarjansa "Mestarietsivä Lurppa" vuonna 1993, mutta se ei menestynyt kovin hyvin.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Kari Salminen antaa kahdelle ensimmäiselle "Droopy"-animaatioiden VHS-julkaisulle täydet viisi tähteä ja kolmannelle – joka sisältää enimmäkseen muiden kuin Tex Averyn tekemiä jaksoja – kolme tähteä.
Pro Finlandia

Pro Finlandia () on kirjailijoille ja taiteilijoille vuodesta 1945 lähtien myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan kunniamerkki. Kunniamerkin myöntää ritarikunnan suurmestarina toimiva tasavallan presidentti. Pro Finlandia perustettiin asetuksella 10. joulukuuta 1943. Mitalin suunnitteli hopeaseppä Oskar Pihl. Ensimmäiset palkitut olivat ulkomaalaisia taiteilijoita, joita haluttiin palkita Suomen auttamisesta. Ensimmäinen suomalaiselle myönnetty Pro Finlandia -mitali myönnettiin näyttelijä ja ohjaaja Mia Backmanille 21. helmikuuta 1945. Palkittujen vuosittainen määrä ja heidän edustamansa taiteenalat ovat vaihdelleet eri presidenttikausilla.
Pro Finlandia -mitali on vuosien 1944–2024 aikana annettu 40 ulkomaalaiselle henkilölle.
Vuonna 1975 Hannu Salama ei ottanut "periaatteellisista syistä" vastaan hänelle myönnettyä Pro Finlandia -mitalia. Kieltäytyneet ovat myöskin Erik Gustaf Furuhjelm (1956) ja Ritva Arvelo (1973), joskin kaikkien kolmen nimet esiintyvät ritarikuntien ylläpitämissä palkinnon saajien luetteloissa.
8. tammikuuta 1998 kirjailija Leena Krohn ja taidegraafikko Marjatta Hanhijoki ilmoittivat palauttavansa edellisenä itsenäisyyspäivänä saamansa Pro Finlandia -mitalit vastalauseeksi sille, että presidentti Martti Ahtisaari oli myöntänyt Indonesian hallituksen metsäministerille Djamaludin Suryohadikusumolle Suomen leijonan ritarikunnan komentajamerkin.
Suomalaisten kunniamerkkien keskinäisessä järjestyksessä Pro Finlandia -mitali sijoittuu Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien I luokan ritarimerkkien väliin. Osa merkittävistä kirjailijoista ja taiteilijoista ei ole koskaan saanut Pro Finlandiaa, koska heidät on palkittu sitä korkeammalla kunniamerkillä. Tällaisia ovat muun muassa Jean Sibelius, Frans Emil Sillanpää, Wäinö Aaltonen, Yrjö Kilpinen, V. A. Koskenniemi, Martti Haavio ja Alvar Aalto.
Pro Finlandia -mitalin saajat vuodesta 1945.
Lähde:
1945–1949.
1945
1946
1947
1948
1949
1950–1954.
1950
1951
1952
1953
1954
1955–1959.
1955
1956
1957
1958
1959
1960–1964.
1960
1961
1962
1963
1964
1965–1969.
1965
1966
1967
1968
1969
1970–1974.
1970
1971
1972 
1973
1974
1975–1979.
1975
1976
1977
1978
1979
1980–1984.
1980
1981
Ei myönnetty (sen sijaan helmikuussa 1982).
1982
 
1983
1984
1985–1989.
1985
1986
1987
1988
1989
1990–1994.
1990
1991
1992
 
1993
1994
1995–1999.
1995
1996
1997
1998
1999
2000–2004.
2000
2001
2002
 
2003
2004
2005–2009.
2005
2006
2007 
2008
2009
2010–2014.
2010
2011
2012
2013
2014
2015–2019.
2015
2016
2017
2018
2019
2020–.
2020
2021
2022
2023
2024
Tex Avery

Frederick Bean "Tex" Avery (26. helmikuuta 1908 Taylor, Texas – 26. elokuuta 1980 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen animaattori, sarjakuvapiirtäjä ja ohjaaja, jonka kuuluisimpia luomuksia ovat Repe Sorsa ja Lurppa. Hän loi myös pohjan Väiski Vemmelsäären nykyiselle persoonallisuudelle animaatiossa "A Wild Hare" (1940). 
Avery ehti työskennellä niin Walter Lantz Productionsille, Warner Brothersille, Metro-Goldwyn-Mayerille kuin Hanna-Barbera Productionsillekin.
Repe Sorsa

Repe Sorsa ("Daffy Duck") on Warner Bros. -yhtiön animaatioissa esiintyvä piirroshahmo ja yksi "Looney Tunesin" hahmoista tunnetuimpia. Repe tunnetaan kiivaasta luonteestaan ja koomisesta puheviastaan. Lajiltaan Repe on antropomorfinen nokisorsa.
Historia.
Repe Sorsa teki ensiesiintymisensä Tex Averyn ohjaamassa lyhytanimaatiossa "Porky’s Duck Hunt" (1937) Putte Possun kanssa. Nimensä hahmo sai toisessa pätkässään "Daffy Duck and Egghead" (1938).
Alkuaikojen Repe on sekopäisesti käyttäytyvä ja ääntelevä hahmo, mikä oli uutta piirroselokuvissa. Hahmo pysyi kahjona 1940-luvunkin aikana, vaikka ulkoisesti se hoikistui ja piteni. 1950-luvulla Repe muuttui aiempaa ilkeämmäksi ja alkoi esiintyä Väiski Vemmelsäären kanssa samoissa pätkissä. Samalla se sai puheeseensa ässävian. 1960-luvulla Repe piirrettiin roiston rooliin "Speedy Gonzales" -lyhytanimaatioissa.
Repe Sorsan tunnetuimpia lyhytanimaatioita ovat Chuck Jonesin ohjaamat kolme metsästysaiheista Väiski-pätkää "Rabbit Fire" (1951), "Rabbit Seasoning" (1952) ja "Duck! Rabbit! Duck!" (1953), joissa Väiski toistuvasti jujuttaa Repeä Elmerin metsästäessä kumpaakin, sekä tieteisaiheinen "Duck Dodgers in the 24½th Century" (1953).
Vuonna 1968 julkaistua "Skyscraper Caper" -pätkää seuranneen pitkän tauon jälkeen Warner Bros. julkaisi seuraavan Repe Sorsa -lyhytanimaation "The Duxorcist" vuonna 1987. Sitä seurasi uusia lyhytanimaatioita ja pitkä elokuva "Space Jam" (1996). Sen jälkeen Repe on esiintynyt muiden Looney Tunes -hahmojen kanssa useissa uusissa elokuvissa ja animaatiosarjoissa.
Suomessa Repe Sorsa oli myös vakiohahmo "Nakke"-sarjakuvalehdessä.
Repen alkuperäinen ääninäyttelijä oli Mel Blanc, joka kuoli vuonna 1989. Suomeksi Repe Sorsaa ovat esittäneet muun muassa Antti Pääkkönen ja Pekka Autiovuori.
Taika (nimi)

Taika on suomalainen naisen etunimi. Nimi johtuu suomen kielen sanasta taikuus, joka merkitsee muun muassa "kiehtovaa, sala­peräistä voimaa" tai "lumousta.
Ennen vuotta 1980 nimi Taika oli annettu hieman yli 20 henkilölle. Elokuuhun 2022 mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 1780 naiselle, joista yli puolet on syntynyt 2010- ja 2020-luvuilla. Nimi on annettu myös vähintään viidelle miehelle.
Vuodesta 2015 lähtien Taikan nimipäivä on 7. maaliskuuta.
Ralph Fiennes

Ralph Nathaniel Twisleton Wykeham Fiennes ([] s. 22. joulukuuta 1962 Suffolk, Iso-Britannia) on Bafta-palkittu brittiläinen näyttelijä, joka on ollut Oscar-ehdokkaana elokuvista "Schindlerin lista" ja "Englantilainen potilas". Hän näyttelee Lordi Voldemortia "Harry Potter" -elokuvasarjassa. Fiennes on näytellyt myös elokuvissa "Punainen lohikäärme", "Titaanien taistelu", "Lukija", "The Hurt Locker" ja "007 Skyfall".
Fiennesillä on viisi nuorempaa sisarusta, joista myös Joseph Fiennes on tunnettu näyttelijä. Fiennes meni naimisiin "Teho-osastosta" tutun näyttelijä Alex Kingstonin kanssa syyskuussa 1993. He erosivat vuonna 1997.
Marjatta Hanhijoki

Siro Marjatta Hanhijoki (oik. Hanhijoki-Keränen, 15. elokuuta 1948 Porvoo – 3. heinäkuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko ja taidemaalari. Hän teki pääasiassa akvarellimaalauksia, grafiikkaa viivasyövytysmenetelmällä eli etsauksia sekä polymeerigravyyri-menetelmällä. Hän opiskeli myös käsintehdyn paperin tekemistä Japanissa. 
Hanhijoki opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1967–1971 ja oli täydennyskoulutuksessa Kuvataideakatemiassa. Hän kuului graafikkona Pentti Kaskipuron oppilaisiin, ja hänen grafiikantöissään on samantapaista arjen tunnelmien naturalistista kuvausta. Hän opetti Taideteollisessa korkeakoulussa ja Kuvataideakatemiassa.
Marjatta Hanhijoelle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto 1997, mutta hän palautti sen yhdessä samaan aikaan palkitun Leena Krohnin kanssa vastalauseena sille, että presidentti Martti Ahtisaari oli myöntänyt Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkin Indonesian hallituksen metsäministerille.
Marjatta Hanhijoen teos "Nähty – Sett – Seen" valittiin vuoden 2008 parhaaksi taidekirjaksi Iittalan Taidekirjapäivillä. Iittalan Valtakunnalliset Taidekirjapäivät palkitsi vuoden 2008 parhaan taidekirjan Eliel Aspelin -palkinnolla. Palkittavan valitsi raati, johon kuuluivat Helsingin yliopiston taidehistorian professori Riitta Konttinen, Espoon modernin taiteen museon (EMMA) museonjohtaja Markku Valkonen sekä Hämeenlinnan taidemuseon amanuenssi Päivi Viherluoto.
Raati perusteli valintaa mm. - Kirjan tekstit tarjoavat monitasoisen lukukokemuksen ja valottavat Marjatta Hanhijoen taidetta useista eri näkökulmista; taiteilijan oma persoonallinen ääni tulee kuuluviin ja muut tekstit tukevat sitä hyvin.
- Kaiken kaikkiaan kirja on elämyksellinen, kaunis ja korostaa Marjatta Hanhijoen taiteesta löytyvää ajatonta ja tavallaan jopa eeppistä linjaa. Kuten Erkki Anttonen artikkelinsa lopuksi toteaa, ”hänen kuvansa toimivat hienovaraisina dokumentteina naiseudesta ja suomalaisen naisen asuinympäristöstä”.
Marjatta Hanhijoen entinen puoliso oli kuvataiteilija Markku Keränen ja heillä on yksi lapsi. Hanhijoki ja Keränen tutustuivat opiskellessaan samalla Taideteollisen oppilaitoksen kurssilla, ja he asuivat ja työskentelivät useiden vuosien ajan Hailuodossa.
Hanhijoki kuoli nopeasti edenneeseen sairauteen 76-vuotiaana.
The Libertines

The Libertines on brittiläinen rockyhtye. Yhtyeessä soittavat Carl Barât (laulu ja kitara), Peter Doherty (laulu ja kitara), John Hassall (basso) ja Gary Powell (rummut). Bändin alkuperäinen basisti oli nykyään Razorlight-yhtyeessä soittava Johnny Borrell.
Debyyttilevy "Up The Bracket" julkaistiin vuonna 2002 ja toinen levy "The Libertines" vuonna 2004. Molemmat albumit tuotti The Clash -yhtyeestä tuttu Mick Jones. "Up the Bracket" teki historiaa kohoamalla kriitikkojen suosikiksi useissa äänestyksissä jopa Bob Dylanin ohi. The Libertinesin musiikkia on verrattu brittirockin legendoihin, The Jamiin sekä The Clashiin. Yhtyeen tapaa soittaa rockia pidetään perinteisen englantilaisena.
Yhtye oli tunnettu yllätyskeikoista, esiintymisiä pidettiin epätavallisissa paikoissa ja keikkoja mainostettiin Internetin keskustelupalstoilla ja tekstiviestein. Samalla innolla keikkoja myös peruttiin – syynä yhtyeen jäsenien ongelmat huumausaineiden kanssa.
Yhtye hajosi virallisesti vuoden 2004 lopulla. Yhtyeen voimakaksikolla, Carl Barâtilla ja Pete Dohertyllä, oli myrskyisä suhde, ja kahden taiteilijan suuren egon sovittaminen yhteen bändiin osoittautui vaikeaksi ja lopulta koitui yhtyeen kohtaloksi. Bändin kakkossolistilla Pete Dohertylla oli pitkään ollut ongelmia päihteiden kanssa ja hänet tuomittiin kuukaudeksi vankeuteen murrosta Carl Barâtin asuntoon. Tätä ennen Doherty oli erotettu yhtyeestä jatkuvien päihdeongelmien vuoksi. Doherty liittyi takaisin yhtyeeseen lokakuussa 2003, mutta hänet erotettiin uudestaan vuoden 2004 kesäkuussa.
Yhtyeen jäsenet eivät lopettaneet musisointiaan, vaikka The Libertines olikin jo hajonnut. Peter Doherty julkaisi Babyshambles-yhtyeensä kanssa vuonna 2005 "Down in Albion" -albumin. Carl Barât sai Dirty Pretty Things -yhtyeen kanssa "Waterloo to Anywhere" -levyn valmiiksi 2006. Dirty Pretty Thingsissä vaikutti myös ex-Libertine Gary Powell. John Hassal puolestaan perusti yhtyeen Yeti, jonka kanssa julkaisi ensimmäisen täyspitkän albumin "The Legend of Yeti Gonzales" vuonna 2008.
Yhtyeen paluulevy Anthems for Doomed Youth julkaistiin 11.9.2015.
Rockwell B-1 Lancer

Rockwell B-1 Lancer on pitkän matkan strateginen pommikone, jota käyttää Yhdysvaltain ilmavoimat. Yhdessä B-52 Stratofortress -koneiden ja B-2 Spirit -häivepommittajien kanssa se muodostaa Yhdysvaltain pitkän matkan ilmavoimien selkärangan.
Historiaa.
B-1-projekti alkoi jo vuonna 1965. Tarkoitus oli luoda ääntä nopeampi pitkän matkan pommittaja, joka korvaisi B-58 Hustlerin. Konetyyppiä edelsi XB-70 Valkyrie. Ensimmäinen prototyyppi teki ensilentonsa 23. joulukuuta 1974. Kone pystyi yli 2,5 Machin vauhtiin. Tämä B-1A-malli ei kuitenkaan koskaan päässyt tuotantoon. Projekti lopetettiin vuonna 1977. Yhteensä neljä konetta valmistui.
Presidentti Reagan käynnisti B1-projektin uudelleen vuonna 1981, jolloin tarkoitus oli kehittää uusi häivepommittaja. Tästä syntyikin sittemmin B-2 Spirit. B-1-koneen kehitystä jatkettiin omaan suuntaansa, ja konetyyppi teki ensilentonsa lokakuussa 1984. Ensimmäinen kone luovutettiin kesäkuussa 1985. Koneen hinnaksi muodostui noin 200 miljoonaa dollaria kappaleelta. USAF:llä on seitsemisenkymmentä B-1-konetta käytössä, tähän mennessä on 100 lentokonetta valmistettu tyyppiä B-1B. Koneessa on muuttuvageometrinen siipi, eli tilanteen mukaan sen siivet joko levitetään tai vedetään koneen runkoa vasten (yliääninopeudessa).
Kone suunniteltiin lentämään matalalla maastoa seuraten suurella nopeudella ja tunkeutumaan kohteeseen tutkan alapuolelta. Koneen suunnittelussa on myös jonkin verran tavoiteltu häiveominaisuuksia, ja sen tutkamaalipinta on koneen kokoon nähden pieni mutta huomattavasti suurempi kuin varsinaisissa häivekoneissa F-117:ssä, B-2:ssa ja F-22:ssa
Kone pystyy kantamaan suuremman asekuorman kuin B-52.
Koneen virallinen kutsumanimi on Lancer, mutta lentäjille se on "Bone" (B one).
Toimintaan B-1 osallistui ensi kerran Irakissa joulukuussa 1998 (Operaatio aavikkokettu). Sen jälkeen konetta on käytetty Kosovossa, Afganistanissa ja Irakissa. Vuonna 2014 kone suoritti pommituslentoja Isis-järjestöä vastaan ainakin Kobanên kaupungin hallinnasta käytyjen taisteluiden aikana.
Capgrasin oireyhtymä

Capgrasin oireyhtymä on harvinainen neurologinen häiriötila, josta kärsivä luulee, että läheiset ihmiset on korvattu heitä esittävillä huijareilla, roboteilla tai ulkoavaruuden olennoilla. Se on nimetty ranskalaisen psykiatrin Joseph Capgrasin (1873–1950) mukaan. 
Tila johtuu luultavasti siitä, että kasvoihin liittyvät emotionaaliset reaktiot ovat häiriintyneet, vaikka kasvontunnistus onkin pysynyt ennallaan (vastakohtana prosopagnosia, jossa kasvontunnistus on häiriintynyt, mutta emotionaaliset reaktiot saattavat olla tallella).
Cotardin oireyhtymä

Cotardin oireyhtymä ("kävelevän ruumiin oireyhtymä") on harvinainen mielenterveyshäiriö, josta kärsivä henkilö luulee olevansa kuollut tai kieltää olevansa olemassa. Hän saattaa myös olettaa, että häneltä puuttuvat aivot tai muita elintärkeitä elimiä. Tilaa kuvaili ensimmäisenä ranskalainen neurologi Jules Cotard (1840–1889) luennollaan Pariisissa vuonna 1880. Ilmiölle saattaa löytyä myös fysiologinen selitys.
Mayhem-yhtyeen entinen laulaja Per Yngve "Dead" Ohlin saattoi kärsiä Cotardin oireyhtymästä.
Oireet.
Cotardin harhaluulon (Cotard delusion) eli itsensä kuolleeksi luulemisen tai oman olemassaolonsa kieltämisen lisäksi oireyhtymästä kärsivillä on havaittu tuttujen kasvojen, paikkojen tai rakennuksien tunnistamisen vaikeuksia ja derealisaatiota. He saattavat myös olettaa heiltä puuttuvan elintärkeitä elimiä, kuten aivot. Muut oireyhtymään liittyvät oireet vahvistavat Cotardin harhaluuloa korostamalla epätodellisuuden tunnetta, ja tekevät ympäristön hahmottamisesta hyvin haastellista ja pelottavaa syndroomasta kärsivälle.
Oireyhtymän on myös havaittu olevan yhteydessä vakavaan masennukseen tai psykoottiseen masennushäiriöön. 
Cotardin oireyhtymässä on havaittavissa kolme vaihetta:.
Diagnoosi Cotardin oireyhtymästä ei vaadi hallusinaatioiden esiintymistä, mutta vahvat olemassaoloon liittyvät harhaluulot ovat verrattavissa skitsofreniasta kärsiviin.
Otacon

Tri Hal Emmerich, lempinimeltä Otacon on kuvitteellinen henkilö Metal Gear -pelisarjassa.
Nimi "Hal" on viittaus -elokuvan HAL9000 tietokoneeseen. Sukunimi "Emmerich" tulee Roland Emmerichiltä, Hideo Kojiman suosikkielokuvaohjaajalta.
Halin äidin kuoltua, hänen isänsä nai brittiläisen naisen jolla oli oma lapsi (Emma Emmerich). Hal ja Emma
tulivat hyvin läheisiksi. Pian sen jälkeen hänen äitipuolensa vietteli hänet, ja heillä oli lyhyt suhde.
Kun Halin isä kuuli tästä, hän teki itsemurhan hukuttamalla itsensä, mutta vahingossa veti myös Emman mukanaan. Emma odotti 
veljensä pelastavan hänet, mutta hän ei tiennyt asiasta koska hän oli sillä hetkellä äitipuolensa kanssa. Tämän takia Emma on aina väittänyt vihaavansa veljeään.
Pian jälkeenpäin Otacon palkattiin Armstechiin pääinsinööriksi Metal Gear REX -projektiin. Hän oli innoissaan saadessaan mahdollisuuden tehdä aito mecha-tyyppinen robotti, joka esiintyi usein animessa josta hän piti. Hänelle uskoteltiin sen olevan liikkuva puolustusjärjestelmä, mutta todellisuudessa se oli ydinase. Metal Gear Solidin Shadow Moses -kapinan aikana Otacon kohtasi Solid Snaken, joka kertoi hänelle hänen luomuksensa todellisen luonteen. Musertuneena Otacon tajusi, että hän oli kirjoittanut uuden kappaleen hänen perheensä synkkään historiaan: hänen
isoisänsä oli työskennellyt Manhattan-projektissa, ja hänen isänsä oli syntynyt 6. elokuuta 1945,
Hiroshiman pommituksen aikana.
Tänä aikana Otaconille oli kehittynyt vahva ihastus FOXHOUNDin jäseneen, Sniper Wolfiin,
mahdollisesti Tukholma-syndrooman takia.
Otaconin avulla Snake onnistui tuhoamaan Metal Gear REXin ja päihittämään terroristit. Kun Revolver Ocelot myi Metal Gearin piirustukset mustassa pörssissä, he perustivat Philantropyn, järjestön jonka tarkoitus on pysäyttää Metal Gearien rakennus.
Otaconin piti lavastaa kuolemansa kun The Patriots lavasti hänet syylliseksi alussa, mutta tuli ulos piilopaikastaan kuullessaan siskonsa Emman työskentelevän heille. Hän onnistui muuttamaan Emman tapoja, mutta Emma kuoli pian jälkeenpäin.
Otaconin nykyisestä sijainnista ei ole tietoa, mutta oletetaan, että hän yrittää edelleen selvittää The Patriotsien arvoitusta.
 paljastuu, että 1960-luvulla Otaconin isoisä (tai isä) oli Neuvostoliittolaisen insinöörin, Alexander Graninin, ystävä. Granin kehitti Metal Gear -aseiden idean. Otaconin isoisä kirjoitti asiakirjoja aiheesta, ja on mahdollista, että Otacon itse perusti REXin suunnitelmat näihin varhaisiin suunnitelmiin.
Vardan Kušnir

Vardan Vardanovitš Kušnir (22. marraskuuta 1969 – 24. heinäkuuta 2005) oli American Language Centerin johtaja ja Venäjän suurin roskapostittaja. Kušnir käytti sähköpostin lisäksi myös muita pikaviestimiä mainostamiseen.
Sunnuntaina 24. heinäkuuta 2005 hänet löydettiin asunnostaan Moskovasta kuolleena useisiin päähän kohdistuneisiin iskuihin. Hän oli tällöin 35-vuotias.
Aiheesta muualla.
The Sleazy Life and Nasty Death of Russia’s Spam King (Wired)
Savi

Savi on kivennäismaalaji, jonka pääaineksena on hyvin hienojakoinen mineraalihiukkasmassa ("saves)." Savi on syntynyt, kun jäätikön sulamisvedet kuljettivat mereen osan jään sisällä olleesta maa-aineksesta. Karkeimmat ainekset laskeutuivat pohjaan nopeimmin ja hieno aines kulkeutui jään reunasta etäämmälle. 
Suomessa esimerkiksi Etelä-Suomen rannikkoalueella on laajoja savitasankoja ja Pohjanmaan rannikkoalueella jokialueitten maaperä on usein savea.
Koostumus.
Savi koostuu rakeista, joiden läpimitta on 0,002 millimetriä tai sitäkin vähemmän. Hienorakeiset ainekset antavat savelle ominaisia fysikaalisia ominaisuuksia. Savi imee itseensä liuenneita aineita ja kaasuja sekä niiden lisäksi myös muun muassa alkalisuoloja, joista kaliumsuolat ovat kasvien ravinnesuoloina tärkeitä. Saven kemialliselle koostumukselle ominaista on alumiinioksidin suuri määrä, kun taas piioksidia siinä on hiesuun ja hiekkaan verrattuna vähän.
Suolasavi.
Suolasavi on runsaasti suoloja sisältävää savea. Tavallisinta on natriumkloridin eli ruokasuolan esiintyminen saven seassa. Suolasavea muodostuu kahdella tavalla. Suolajärvissä sitä syntyy, kun veden haihtuminen aiheuttaa suolojen rikastumista ja ne sekoittuvat jokien tuomaan lietteeseen. Aro- ja aavikkoseuduilla suolasavea muodostuu, kun maakerroksissa olevan saven sisältämä pohjavesi haihtuu ja sen suolat kiteytyvät saven sekaan. Suolasaven laajempi lähikäsite on suolamaa.
Urpasavi.
Urpasavi on savea, joka on hyvin liejupitoista ja kuivuu palasiksi.
Synty.
Savea on Pohjoismaissa syntytavaltaan kahta erilaista: kerrallista ja jääkauden jälkeistä. Kerrallinen savi on syntynyt jääkautisten jäätikköjokien tuomasta lietteestä ja sitä on Euroopassa tyypillisesti Suomessa ja Ruotsissa. Se muodostaa laajoja laaksosavikkoja. Niiden karkeampi kerros on muodostunut kesällä ja hienompi talvella, joten jokaiseen vuosikertaan kuuluu yksi karkea ja yksi hieno kerros. Näiden kerrosten avulla on selvitettävissä esimerkiksi koko jäätikön reunan perääntyminen. Jääkauden jälkeinen harmaa savi on syntynyt lietteestä, jota joet ovat tuoneet meren ja järvien rannoille ("ancylus-" ja "litorinasavi").
Käyttö.
Savesta voidaan dreijaamalla valmistaa keraamisia käyttö- ja koriste-esineitä, kuten kulhoja, mukeja ja maljakoita. Savea polttamalla ja kuivaamalla saadaan tiiltä. Savilaatujen väri vaihtelee punaisesta harmaaseen; esimerkiksi punasavesta tehty punainen tiili saa värinsä saven suuresta rautapitoisuudesta. Punertavuuden aste riippuu polttolämpötilan korkeudesta, joka tyypillisesti vaihtelee 1 220–1 300 °C välillä.
Lockheed SR-71 Blackbird

Lockheed SR-71 ”Blackbird” () oli yhdysvaltalainen strateginen tiedustelulentokone ja eräitä X-koneita lukuun ottamatta nopein lentokone. Koneen tyyppimerkinnässä lyhenne SR tuli sanoista "Strategic Reconnaissance", eli strateginen tiedustelu. Sen nopeus ylitti virallisesti 3,3-kertaisesti äänen nopeuden. SR-71 oli niin nopea ja lensi niin korkealla, ettei yksikään maasta laukaistava ilmatorjuntaohjus olisi saanut sitä kiinni.
Vertailun vuoksi SR-71:n ennätys Atlantin ylilennossa (New York – Lontoo) on 1 h 54 min, kun nopeimmalta siviilikäyttöön rakennetulta koneelta, Concordelta matkaan kului noin 3 h 20 min. Tavallinen matkustajalentokone Boeing 747 käyttää matkaan noin 7 h.
SR-71 rakennettiin sen jälkeen kun hyvin korkealla lentävät U-2-tiedustelukoneet pystyttiin torjumaan ilmatorjuntaohjuksilla. Suuren lentokorkeutensa ja nopeutensa ansiosta yhtäkään SR-71-konetta ei ole raportoitu pudotetuksi.
SR-71:n kehitystyö käynnistyi jo huhtikuussa 1962, hieman ennen A-12:n ensilentoa. Ensimmäisten kuuden Blackbirdin valmistus käynnistyi maaliskuun puolivälissä 1962, ja konetyyppi nousi ensi kertaa siivilleen 22. joulukuuta 1964 aamuyön pimeydessä. Yhdysvaltain ilmavoimat saivat ensimmäisen SR-71-koneen 7. tammikuuta 1966, jolloin kaksipaikkainen SR-71B -harjoituslentokone luovutettiin Bealen lentotukikohdan käyttöön.
Kaikkiaan 19 Blackbirdiä menetettiin konetyypin käytön aikana.
Rakenne.
Koneen rakenne oli sikäli erikoinen, että rungon ollessa hyvin viileä, esimerkiksi juuri lentoonlähdön jälkeen, sen polttoainesäiliöt eivät olleet täysin tiiviit ja polttoainetta tihkui säiliöistä ulos. Tämä johtui siitä, että koneen rakenne suunniteltiin riittävän väljäksi jotta rakenteella on tilaa laajentua lämpölaajenemisen vuoksi. Koneen polttoaine oli hyvin erikoista lentopolttoainetta nimeltä JP-7, jolla oli paljon tavallista korkeampi leimahduspiste (n. 60 °C). Kyseinen polttoaine suunniteltiin juuri SR-71:tä varten, mutta sillä oli alun perin erittäin huonot voiteluominaisuudet, minkä takia polttoaineen sekaan piti lisätä pieni määrä fluorikarbonaattia moottorin mekaanisten osien toiminnan varmistamiseksi. Polttoainetta käytettiin myös koneen moottorien jäähdyttämiseen. Koneeseen ei haluttu lisätä suurissa nopeuksissa todennäköisesti hajoavia laitteita, joten SR-71:ssä päädyttiin käyttämään sähkösytytyksen sijasta trietyyliboraania moottorien käynnistämiseen. Ruiskutettaessa trietyyliboraania moottoreihin syntyi hetkellisesti erittäin helposti tunnistettava, booriyhdisteille tyypillinen vihreä liekki.
Koneen rakenteessa käytettiin titaania, koska alumiini ei olisi kestänyt yli 2,5 Machin nopeuksia rakenteiden lämpenemisen takia. Osin samasta syystä tavanomaisten lentokoneiden maksiminopeus on ollut noin 2 Machia. Titaani hankittiin peiteyhtiöitä käyttäen Neuvostoliitosta, koska muualla maailmassa maaperän titaanivarannot ovat verrattain köyhät. Lockheedin tuotantolinjan piti suurimmaksi osaksi rakentaa työstölaitteet ja työkalut materiaalia varten itse, koska laitteet eivät kestäneet titaanin työstämistä, mikä oli sotilasteollisuudessa kyseisenä aikakautena verrattain uutta.
Mustarastas (yhtye)

Mustarastas on Kari Haapalan luotsaama folk-yhtye, jonka musiikissa on havaittavissa sekä irlantilaisia että suomalaisia vaikutteita. Yhtyeen lyriikat noudattavat kansanmusiikille tunnusomaista tarinointia ja niissä kuuluu usein kristillinen traditio. Yhtye on julkaissut yksitoista levyä sekä "Laulut jäävät elämään" (2002) ja "Elämän Lanka" (2024) -nimiset nuottikirjat.
Yhtyeen musiikille on tunnusomaista akustisten kielisoittimien, haitarin, viulun ja tinapillin käyttö. Näiden lisäksi yhtyeen levyillä voi kuulla muun muassa nyckelharpaa, didgeridoota, udua ja djembeä.
Yhtyeen jäsenet.
Aikaisemmat jäsenet:
Sijaiset:
Huvila

Huvila tarkoittaa perinteistä suurta vapaa-ajan asuntoa, jollaisia tyypillisesti vauraat kaupunkilaiset alkoivat Suomessa rakentaa itselleen 1800-luvulta alkaen. Rooman valtakunnan ajoista lähtien varakkaat ovat viettäneet vapaa-aikaansa kaupunkien ulkopuolella olevilla tiluksilla, "villoilla".
Huvilakulttuuri levisi Ruotsista Suomeen ensin Pohjanlahden rannikolle 1800-luvun alkupuolella (mm. Hietalahden Villa Vaasassa), ja vasta vuosisadan loppupuolella vaurastuvaan Etelä-Suomeen alkoi ilmestyä huvilayhdyskuntia.
Muun muassa Helsingin Linnunlaulu ja Kulosaari, Kauniainen, Espoon Leppävaara, Hanko, Turun Ruissalo, Helsingin Laajasalo/Kruunuvuori ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisö ovat olleet tällaisia. Tunnettu on myös varakkaiden pietarilaisten asuttama Terijoen huvilayhdyskunta, joka sijaitsi Karjalan kannaksella.
Lombardia

Lombardia (italiaksi ja lombardiksi "Lombardia") on Pohjois-Italiassa sijaitseva hallinnollinen alue. Lombardiassa on 10 miljoonaa asukasta, ja se on Italian väekkäin alue. Alueen keskuspaikka on Milano. Hallinnollisesti Lombardia jakaantuu 12 maakuntatason alueeseen: 11 maakuntaan ja Milanon metropolikaupunkiin.
Historia.
Lombardia sai nimensä langobardeista eli germaaniheimosta, joka hallitsi aluetta vuosina 568–744. Aiemmin Lombardia oli kuulunut muun muassa gooteille ja Rooman valtakuntaan.
Lombardia oli itsenäinen herttuakunta renessanssiajalla, mutta joutui sittemmin Ranskan haltuun. Ranska luovutti alueen Espanjalle, ja lopulta Espanjaa hallinneet Habsburgit luovuttivat sittemmin alueen Habsburgien itävaltalaiselle sukuhaaralle, joka hallitsi aluetta vuoteen 1859, joskin Napoleonin sodat aiheuttivat muutaman vuoden tauon habsburgilaisvaltaan 1800-luvun alussa. Vuonna 1859 Itävalta luovutti Lombardian Piemonte-Sardinian kuningaskunnalle, joka pian sulautui Italian kuningaskuntaan.
Maantiede.
Lombardia jakautuu maantieteellisesti kahteen alueeseen: eteläinen osa on Pojoen hedelmällistä tasankoa ja pohjoinen vuoristoista järvialuetta. 
Lombardian järvet.
Järvistä suurin ja itäisin on Gardajärvi. Se sijaitsee Lombardian, Veneton sekä Trentino-Etelä-Tirolin alueiden rajalla. Gardajärveltä länteen ovat pienemmät Idrojärvi ja Iseojärvi. Seuraava järvi on Comojärvi. Tämän ylösalaisen Y-kirjaimen muotoisen järven itäisin haara on Leccojärvi. Tästä seuraavat järvet ovat Luganojärvi, josta suurin osa on Sveitsin puolella, sekä Varesejärvi. Järvistä läntisin on myös Sveitsin puolelle ulottuva Maggiorejärvi, joka sijaitsee Lombardian ja Piemonten rajalla. 
Talous.
Lombardia on Italian talouselämän keskus. Lombardian alueen bruttokansantuote on Italian alueista suurin (367 mrd. euroa vuonna 2016), runsaat 20 prosenttia koko maan kansantaloudesta. Alueella on huomattavaa maataloutta, joka tuottaa viljaa, rehua, hedelmiä ja viiniä. Tärkeä elinkeino alueella on myös matkailu.
Jakaranda (yhtye)

Jakaranda on Pekka Simojoen vuonna 1985 perustama gospelyhtye, joka toimii Suomen Lähetysseuran yhteydessä. Se on lähinnä afrikkalaisvaikutteista rytmistä musiikkia laulava kuoro, jolla on oma yhtye. Vuodesta 1990 musiikkiryhmän johtajana on toiminut Pekka Nyman, joka soittaa ryhmässä lyömäsoittimia.
Yhtye on saanut nimensä trooppisesta jakaranda-puusta.
Jakaranda palkittiin Golden Gospel -palkinnolla vuonna 2010.
Pekka Simojoki

Pekka Samuli Simojoki (s. 5. tammikuuta 1958 Kemi) on Kangasalla asuva hengellisen musiikin säveltäjä, sanoittaja ja sovittaja. Hän on koulutukseltaan teologian maisteri.
Elämä.
Pekka Simojoen vanhemmat ovat rovasti Väinö Samuli Simojoki (1930–2025) ja Aila Tellervo Simojoki (o.s. Kurikka, s. 1933). Väinö Simojoki toimi 1960-luvulla lähetystyössä pappina Ambomaalla kouluttaen muun muassa uusia diakoneja, ja Pekka Simojoki on opiskellut Swakopmundin suomalaisessa koulussa. Simojoet asuivat kahdeksan vuotta Ambomaalla, Pekan ikävuodet 6–15. Väinö Simojoki tunnetaan myös hengellisen musiikin luojana.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nykyisessä virsikirjassa on viisi Pekka Simojoen säveltämää virttä: numerot 502 (”Jeesus, meitä kosketa nyt”), 503 (”Taivaan Isä suojan antaa”), 513 (”Jeesus, sinä huomaat meistä jokaisen”), 517 (”Herra, kädelläsi”) ja 581 (”Kiitos Jumalamme kun annoit kauniin maan”). Kaikissa näissä virsissä on Anna-Mari Kaskisen sanat. Simojoki onkin tehnyt paljon yhteistyötä Kaskisen kanssa. Heidän tunnetuimpia yhteisiä teoksiaan ovat muun muassa "Afrikkalainen gospelmessu", "Liekit"-musikaali, "Hiljaisuuden messu" ja "Pyhiinvaeltajan messu". 
Simojoki on tehnyt noin 600 hengellistä laulua. Hän on julkaissut eri kokoonpanojen kanssa yli 30 gospel-musiikkiäänitettä. Hänen laulujaan on käännetty myös muille kielille.
Simojoki on julkaissut ja toimittanut laulu- ja nuottikirjoja, esimerkiksi "Tänään häneen uskon" (1996, kaikissa kappaleissa Anna-Mari Kaskisen sanat), "Kaikki tai ei mitään" (2000), "Syttyköön sydämiin" (2003) ja "Juhlien juhla" (2008).
Simojoki on perustanut Exit-yhtyeen sekä Jakaranda-kuoron. Lisäksi hän on riihimäkeläisen EtCetera-kuoron taiteellinen johtaja. Hän on saanut Golden Gospel -palkinnon vuonna 1998 ja Jakaranda-kuoro 2010.
Näkemyksiä.
Simojoki kannattaa perinteistä uskonoppia muun muassa sukupuolineutraalia avioliittoa ja homoliittojen siunausta koskevissa kysymyksissä.
Yksityiselämä.
Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta ja yksi lapsenlapsi. Hänen tyttärensä Heidi Simelius on myös laulajamuusikko.
Elias Simojoki oli Pekka Simojoen isän pikkuserkku. Elias Simojoen elämä oli aiheena vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa musikaalissa "Sovinto", jonka Pekka Simojoki on kirjoittanut yhdessä Lasse Heikkilän kanssa.
Painovoima-aalto

Painovoima-aallot ovat hydrodynamiikassa fluidiin tai rajapinnoille syntyviä aaltoja, jotka gravitaatio pyrkii palauttamaan stabiiliksi. Fluidipaketin jouduttua syystä tai toisesta rajapinnalle tai fluidin sisällä poikkeavan tiheyden alueelle gravitaatio pyrkii palauttamaan nesteen tasapainoon.
Maassa painovoima-aaltoja esiintyy sekä vesissä että ilmakehässä. 
Painovoima-aaltoja ei tule sekoittaa yleisen suhteellisuusteorian kuvaamiin gravitaatioaaltoihin.
Premissi

Premissi eli lähtökohta, edellytys, peruste tai ehto on formaalin päättelyn, kuten päättelyn yleensäkin, oletus. 
Seuraavassa modus ponens -päättelyssä johdetaan kahdesta premissistä yksinkertainen johtopäätös:
Tähän perustuva virhepäättelyn malli tunnetaan nimellä Non sequitur.
Itä-Savo

Itä-Savo on yksi niistä alueista, joihin Savo perinteisesti jaetaan, Suur-Savon (entinen Savilahden pogosta), Keski-Savon (Varkaus–Pieksämäki-akseli) ja Ylä-Savon (Iisalmen seutu) lisäksi. 
Itä-Savo hieman eri merkityksissään käsittää vanhan Säämingin kirkkopitäjän alueen, eli suurin piirtein nykyisen Savonlinnan seudun kunnat Enonkoski, Heinävesi, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava.
Tällä alueella puhutaan yleisesti Savonlinnan seudun välimurteita.
Simanala

Simanala on kylä Enonkosken kunnan eteläosissa Savonlinna–Heinävesi-välillä kulkevan Enonkoskentien (n:o 471) varrella. Matkaa Savonlinnan lentoasemalle on noin kymmenen kilometriä. Maarekisterin mukaan Simanala on laajempi alue ja siihen kuuluu myös mm. Enonkosken kirkonkylä.
Simanalassa asuu noin 250 henkeä. Vuonna 2003 se valittiin Etelä-Savon vuoden kyläksi.
Simanalan elinkeinorakenne on muuttunut. Enää vain muutamat tilat tuottavat maitoa, kun aiemmin lähes joka talossa oli lypsykarjaa. Nykyaikana kylällä toimii autokorjaamo, hautaustoimisto, hunajatila, kaivuriurakointia, kalastaja, kuljetusliike, maatilamajoitus, metsäkoneita, mökkivuokrausta, parturi, taidetakomo, traktoriurakointia ja taksi. Kyläkauppa on lopetettu. Useat kylän asukkaat käyvät töissä joko Enonkosken kirkonkylällä tai Savonlinnassa.
Historiaa.
Kylän nimi Simanala juontaa juurensa aikojen taakse. Muinoin eräs Simana-niminen karjalainen isäntä sai kylältä maata metsästys- ja viljelymaaksi – muodostui "Simananala". Myöhemmin nimi asioiden yksinkertaistamiseksi muotoutui nykyiseen muotoonsa.
Simanala on kautta aikain saanut kärsiä rajaseudun kiroista, mistä kertovat monet paikannimet ja niihin liittyvät julmat tarinat: Piikakivi, Surmajoki, Hovinmäki, Piikkilänmäki, Ryssänkivi, Tähysmäki ja Linnanmäki.
Esimerkiksi mainittuun "Piikakiveen" liittyy varsin raaka kertomus isonvihan ajoilta. Erääseen taloon tuli kasakka emännän ollessa keittämässä päiväruokaa. Kasakka "pyysi" keittoa syödäkseen. Emäntä heitti keiton päin kasakan naamaa, joka julmistui tästä, veti miekkansa ja leikkasi emännältä molemmat rinnat pois. Tämän jälkeen kasakka iski silmänsä pirtin täysikasvoiseen tyttäreen. Tytär lähti juoksemaan pellon yli läheiseen metsään ja joen rantaan. Joen rannassa oli suuri kivi, jolle tyttö kiipesi. Kasakan tullessa perästä tyttö hyppäsi kiveltä viereiseen syvään jokeen ja hukuttautui. Tästä tulee nimi Piikakivi.
Karin Söder

Karin Ann-Marie Söder (o.s. "Bergenfur", 30. marraskuuta 1928 Frykerud, Värmlanti – 19. joulukuuta 2015 Täby) oli ruotsalainen poliitikko. Hän toimi keskustapuolueen puheenjohtajana vuosina 1985–1987 ollen Ruotsin ensimmäinen puolueen puheenjohtajaksi valittu nainen. Söder oli myös yksi maailman ensimmäisistä naisulkoministereistä. 
Tausta ja yksityiselämä.
Söder syntyi vuonna 1928. Hänen isänsä, Yngve Bergenfur, oli ammatiltaan opettaja ja äiti, Lilly Bergenfur, oli kotiäiti. Äiti sairastui rintasyöpään, mutta selvisi siitä hyvin. Tästä huolimatta Kari joutui huolehtimaan nuoremmista sisaruksistaan jo varhain.
Politiikan ohella Söder toimi Ruotsin Pelastakaa lapset -järjestön puheenjohtajana vuosina 1983–1995 ja Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajana vuosina 1984–1985 ja 1989–1990. Hän toimi myös muutamien yritysten, muun muassa Skandian ja Wermlandsbankenin hallituksissa, ja Kungliga tekniska högskolanin hallituksessa. 
Karin Söderin elämäkerta "Centerpartist, Nordist, Idealist" ilmestyi vuonna 2003.
Söder kuoli Täbyssä 19. joulukuuta 2015.
Poliittinen ura.
Söder toimi Täbyn kunnanvaltuustossa vuosina 1963–1971 ja Tukholman läänin maakäräjien jäsenenä vuosina 1969–1973. Ruotsin valtiopäivien jäseneksi hänet valittiin 1971 ja hän toimi valtiopäivillä vuoteen 1991 asti. 
Samana vuonna, kun hänet valittiin valtiopäiville, Söderistä tuli keskustapuolueen toinen varapuheenjohtaja. Kun Ruotsi sai keskustalaisen Thorbjörn Fälldinin johtaman keskustaoikeistolaisen hallituksen vuonna 1976, Söder nimettiin ulkoministeriksi, ensimmäisenä naisena Ruotsissa. Hallitus kaatui vuonna 1978 ydinvoimaa koskeviin riitoihin. Vuonna 1979 keskustapuolue palasi takaisin hallitukseen ja Söderistä tuli sosiaali- ja terveysministeri. Samana vuonna hän nousi puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Hän toimi ministerinä syksyyn 1982 asti, jolloin sosiaalidemokraattinen puolue voitti valtiopäivävaalit. Söder oli Ruotsin ensimmäinen naispuolinen ulkoministeri ja myöhemmin ensimmäinen naispuolinen sosiaaliministeri. 
Sosiaaliministerinä Söder sulki Systembolagetin myymälät jo lauantaina. Tämä johti kritiikkivyöryyn, johon Söder vastasi olemalla kiinnostuneempi kirjeistä, jotka tulivat alkoholistien vaimoilta ja lapsilta. Myymälät saivat avata ovensa lauantaisin vasta 2000. 
Vuonna 1985, kun Thorbjörn Fälldin astui syrjään puheenjohtajan paikalta tappiollisten valtiopäivävaalien jälkeen, Söder nousi puolueen johtoon. Hänen aikansa keskustapuolueen johdossa oli kuitenkin lyhyt, sillä hän joutui jättämään puheenjohtajuuden terveysongelmien vuoksi vuonna 1987 ja hänen seuraajakseen valittiin Olof Johansson.
Vuonna 2003 Söder oli allekirjoittamassa artikkelia, jossa keskustalaisia kehotettiin äänestämään ”kyllä” syksyllä järjestetyssä kansanäänestyksessä eurosta, vastoin puolueen virallista kantaa.
Ansakuoppa

Ansakuoppa on metsästyksessä käytettävä ansa, maahan kaivettu kuoppa, johon eläimen on tarkoitus pudota. Ansakuopilla on metsästetty Suomessa jo kivikaudella. Suden kuoppapyynti on viimeinen ansakuoppametsästyksen perinne Suomessa, ja sekin päättyi viimeistään 1900-luvun alkupuolella. Suden ansakuoppia kutsuttiin sudenkuopiksi tai hukanhaudoiksi. Sudenkuoppiin on usein laitettu keskelle paalu, jonka päässä on syötti. Muita kuin lihansyöjiä on peloteltu ansoihin, tai ansat on tehty eläinten toivotuille kulkureiteille.
Kuopat on usein katettu risuin ja lehdin, jotta eläin ei huomaisi niitä. Kuopan pohjalle on voitu pystyttää teräviä seipäitä. Näin on ilmeisesti tehty petopyynnin yhteydessä ja vaivojen säästämiseksi: kuollut tai vaikeasti haavoittunut eläin ei pakene matalastakaan kuopasta eikä ole pyytäjälleen vaarallinen. Aitoja eli johteita on voitu rakentaa ohjaamaan saaliit kuoppaan.
Yllättävästi myös hylkeelle on voitu tehdä tietynlainen "ansakuoppa", johon se on pudonnut. Pyyntiteknisesti se on lähinnä loukku: Hylkeet lekottelevat mielellään kivillä. Hylkeenpyytäjät ovat laatineet puisen lavan, jonka kansi on saranoitu alasaukeavaksi. Lava on hinattu sopivaan paikkaan merialueelle tai rakennettu paikalla ja jätetty ankkuroituna tai pohjaan painotettuna pyyntiin. Kun hylje on noussut lavalle, sen kannet ovat auenneet hylkeen painosta ja hylje on pudonnut lavan alle rakennettuun ansaan.
Sodankäynnissä ansakuoppia voidaan kaivaa myös ihmisille. Näissä "punji"-ansoissa piikit on asennettu siten, että jalkaa on mahdotonta poistaa sieltä aiheuttamatta sille vahinkoa; piikit usein myrkytetään tai saastutetaan ulosteilla. Vietnamin sodan aikana Vietkong käytti tätä menetelmää, koska haavoittaminen sitoi enemmän vihollisen voimavaroja kuin surmaaminen.
Syötti

Syötti on metsästyksessä, linnustuksessa tai kalastuksessa käytettävä saaliin houkutin. Yleensä syötti on tai esittää saaliin ruokaa. Lintujen metsästyksessä käytetään myös linnun näköistä houkutinta, houkutuslintua eli atrappia, jota lintujen toivotaan lähestyvän sosiaalisessa tai lisääntymistarkoituksessa. Tällöin on usein puhuttu bulvaanista, nykyisin kuvasta tai kaaveesta.
Kalansyöttinä käytetään muun muassa matoja, kalaa, äyriäisiä ja taikinaa.
Historia.
Syöttiä on käytetty jo kauan aikaa kalastuksessa, metsästyksessä ja linnustuksessa. Ensimmäiset tiedot syötin käytöstä ovat jo 1600-luvulta.
Kave

Kapeet (yksikkö kave) ovat suomalaisen kansanrunouden tuntemia ilmaan ja taivaaseen liittyviä olentoja.
Kapeiden (vaihtoehtoinen taivutus "kaveiden") on kerrottu muun muassa kasvattavan kuun vaiheita tai poistavan kuunpimennyksen.
"Kapeet päästi päivän paistamaan"
"Päästi kuun kumottamahan."
"Kave kuun kehältä päästi"
"Riihen rautaisen sisästä."
Mikael Agricolan ja Sigfridus Aronus Forsiuksen 1500- ja 1600-lukujen runomittaisten merkintöjen mukaan kapeet olivat hämäläisiä henkiolentoja, jotka kavensivat kuuta aiheuttaen kuunpimennyksen. 
Luonnotar ja Ilmatar rinnastetaan toisinaan kapeeseen kalevalaisessa runoudessa. Kapeiden ulkomuodosta mainitaan joissain yhteyksissä, että ne olisivat lintuja, tosin tämä lienee vertauskuvallista.
Kave ukko Pohjan herra.
Kave ukko on Christfried Gananderin eräässä Pohjanmaalta keräämässä runokatkelmassa esiintyvä olento, Pohjan herra ja Väinämöisen isä. Hän on "Meritursas" tai "Iku-Turilas", sama olento kuin muiden tarujen Iku-Turso. Kave kasvoi kolmekymmentä vuotta äitinsä kohdussa ja syntyi lopulta äitinsä kupeelta miekkoineen sekä satuloituine hevosineen.
Kave esiintyy eräkautisissa paikannimissä kuten "Kavelahti" Päijänteellä Vaajakosken korkeudella sekä Keiteleen alapuolinen "Kapeenkoski" Äänekoskella. Isojakokartoissa Kapeenkoskella on veneheitto (veneiden siirto kosken ohi) sekä uhrilähde. Kustaa Vilkuna yhdisti "kaveen" muinaissuomalaisten jumalaan (vrt. Agricolan luettelo suomalaisten jumalista).