tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dagon

Dagon tai Dagan oli merkittävä länsiseemiläinen viljan ja hedelmällisyyden jumala, jota palvottiin laajalti koko muinaisessa Lähi-idässä. Dagan merkitsi heprean ja ugaritin kielissä "vilja", ja Dagania pidettiin auran keksijänä. Dagan tunnettiin erityisesti Raamatun mainitsemien filistealaisten jumalana. Hänelle omistettuja pyhäkköjä oli muun muassa Bet-dagonissa Asherissa, Gazassa ja Asdodissa. Dagonin palvonnasta on todisteita jo noin vuodelta 2500 eaa. Muinaisen Ugaritin Ras Shamrasta löydettyjen tekstien mukaan hän oli sateen ja hedelmällisyyden jumala Baalin isä. 
Dagania tai Dagonia palvoivat myös kanaanilaiset. Dagania palvottiin lisäksi Mesopotamiassa. Useat Akkadin ja Babylonian kuninkaat kuten Hammurabi ja Assurnasirpal II julistivat olevansa Dagonin poikia. Vanhassa testamentissa Dagon on filistealaisten pääjumala (Tuomarien kirja 16:23). Simson tuhoaa Daganin temppelin Gazassa kaatamalla sen kaksi pylvästä. Dagan on saattanut olla lisäksi meren jumala, ja hänet esitettiin kalanpyrstöisenä. Hänen nimensä merkitsee ”tähkä” mutta israelilaiset sekoittivat sen heprean kielen sanaan "dag" (kala) – tästä johtuvat kuvat kalanpyrstöisestä jumalasta. On kuitenkin epäselvää, ovatko Dagan ja Dagon sama jumala.
Dagonilla oli Ugaritissa suuri temppeli 1300 eaa., ja hänen nimensä oli jumalten listalla kolmantena. Hammurabin lain esipuheessa kuningas Hammurabi kutsuu itseään ”Eufratin varren astutuksen pellonraivaajaksi Dagonin, tämän luojansa avulla”.
Kanaanilaiset toivat Daganin kultiin Mesopotamiaan, jossa hänen puolisonsa oli Šalas. Joidenkin tekstien perusteella on päätelty, että Dagon rinnastettiin myös Enliliin. Dagonilla oli erityinen asema amorilaisten uskonnossa Marissa. Raamatussa Dagon mainitaan useita kertoja filistealaisten yhteydessä. Ensimmäinen Samuelin kirja kertoo, miten juutalaisten liitonarkki varastetaan ja viedään Dagonin temppeliin Asdodiin. Seuraavana aamuna Dagonin patsas oli kasvoillaan arkin edessä. Patsas nostetaan pystyyn, ja taas sitä seuraavana aamuna se löytyy taas kaatuneena arkin edestä mutta pää ja kädet katkenneina.
H. P. Lovecraftin kertomuksissa Dagon esiintyy Syväläisten valtiaana ja pahana olentona.
BitchX

BitchX on tekstipohjainen IRC-asiakasohjelma, joka perustuu ircII:n avoimeen lähdekoodin. Ohjelma kirjoitettiin alun perin Unix-alustalle, mutta nykyään siitä on versioita myös Windows-käyttöjärjestelmälle.
Historia.
Alun perin BitchX oli vain nimimerkkien "Trench" ja "HappyCrappy" kirjoittama skripti ircII-ohjelmaan. "Colten Edwards" muokkasi siitä itsenäisen ohjelman, ja se sulautui loppujen lopuksi epic/IRC-asiakasohjelmaan.
Myöhemmin BitchX-ohjelma kirjoitettiin uudelleen C-ohjelmointikielellä. Uudelleenkirjoituksen myötä ohjelmaan lisättiin uusia toimintoja. BitchX:n toiminnallisuutta voi laajentaa paitsi ircII/epic-yhteensopivalla kielellä ja TCL-kielellä, myös konekielisillä ladattavilla moduuleilla.
Lopullinen versio, numeroltaan 1.1, julkaistiin vuonna 2004. Kehitystyö jatkuu edelleen "BitchX2"-nimellä, vaikka uutta versiota ei ole julkaistu, projektin uskotaan kallistuvan tämän hetkiseen Epiciin.
Ferekydes

Ferekydes (, n. 544 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraatikkoihin luettavissa oleva filosofi. Monet laskevat hänet Kreikan seitsemän viisaan joukkoon.
Elämä.
Ferekydes oli kotoisin Syroksesta. Hänen sanotaan olleen Pittakoksen oppilas.
Diogenes Laertios sanoo, että jotkut katsovat Ferekydeen olleen Pythagoraan opettaja.
Ferekydes Syroslaista ei tule sotkea Ferekydes Leroslaiseen, historioitsijaan ja myyttien kirjoittajaan.
Filosofia.
Ferekydes kirjoitti teoksen nimeltä "Heptamykhos" (tai "Pentemykhos"), joka oli ensimmäisiä kreikkalaisia proosateoksia. Vaikka teos onkin kadonnut, sen säilyneistä osista voidaan muodostaa hyvä yleiskatsaus. Teoksessa Ferekydes opetti filosofiaansa myyttisten kertomusten välityksellä. Aristoteles toteaa "Metafysiikassaan" kuitenkin, että Ferekydes yhdisti Empedokleen ja Anaksagoraan tavoin ajattelutapoja, eikä esittänyt kaikkea myyttisesti. Näin hänen teoksensa muodosti tärkeän sillan myyttisen ja esisokraattisen ajattelun välillä.
Ferekydes esitti maailmanhistorian rationalisoimalla kreikkalaisen pantheonin eli jumaltaruston. Hänelle jumalten kuningas ei ollut Zeus vaan Zas, "hän joka elää". Hänen isänsä oli Khronos, "aika", josta vesi, maa ja tuli saavat alkunsa, pikemmin kuin Kronos. Ferekydeellä ei esiinny jumalmyyteille tyypillistä isän ja pojan välistä vihamielisyyttä. Khronos ja Zas sotivat Ofionia, "käärmemiestä", vastaan. Zas juhlistaa voittoaan kutomalla puvun Khthonielle eli maaäidille, josta tulee Ge, maan pinta.
Sekä Cicero että Augustinus sanovat, että Ferekydes oli ensimmäinen joka opetti sielun kuolemattomuutta.
Sýros

Sýros (), antiikin aikana "Sȳros" (), "Syriē" () tai "Syra" (), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Sen pinta-ala on 83,6 km² ja asukasluku 21 507. Hallinnollisesti saari kuuluu Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Ermoúpoli.
Maantiede.
Sýros sijaitsee Kykladien saariryhmän keskiosassa ja sen pääkaupunki Ermoúpoli onkin koko Kykladien perinteinen keskuskaupunki ja aiemmin Kykladien prefektuurin pääkaupunki. Sýroksen itäpuolella sijaitsevat Kykladien antiikin aikainen keskus Delos sekä Mýkonos, koillispuolella Tínos, pohjoispuolella Ándros ja länsipuolella Kýthnos. Sýroksesta luoteeseen sijaitsevasta Ateenasta on saarelle noin 144 kilometriä.
Sýroksella on vuoristoa erityisesti saaren pohjoisosissa. Suurempia vuoria on myös etelä- ja länsiosissa.
Hallinto, kaupungit ja kylät.
Sýros kuuluu hallinnollisesti Sýros-Ermoúpolin kuntaan, johon kuuluu myös joukko pienempiä asumattomia lähisaaria. Aiemmin saaren alue jakaantui kolmen eri kunnan alueelle.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Ermoúpolin (11 407 asukasta) lisäksi Vári (1 584), Mánna (958), Áno Sýros (862) ja Poseidonía (760). (Katso myös: Luettelo Sýros-Ermoúpolin kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia.
Antiikki.
Sýros oli merkittävä keskus esihistoriallisen niin kutsutun kykladisen kulttuurin aikana. Eräs sen vaiheista, Kéros-Sýros-kulttuuri, on saanut osan nimestään saaresta. Myöhemmin antiikin aikana saarella oli ainakin kaksi kaupunkia, jotka olivat saaren poliksen eli kaupunkivaltion keskus Syros, joka sijaitsi saaren itärannikolla nykyisen Ermoúpolin paikalla, sekä Galessos, joka sijaitsi saaren länsirannikolla.
600-luvulla eaa. Syrosta asuttivat joonialaiset. Aika oli saarelle kulttuurista ja taloudellista nousukautta. Saarelta oli kotoisin filosofi Ferekydes. 400-luvulla eaa. saari liittyi Ateenan kanssa Deloksen meriliittoon. Makedonia valloitti saaren 300-luvulla eaa. Varhaisimmat kristilliset monumentit saarella ovat peräisin 400-luvulta.
Myöhempi historia.
1800-luvulla saaresta tuli käytännössä itsenäinen Ranskan protektoraatti. Tuolloin saarelle tuli paljon pakolaisia muualta yhä turkkilaisvallan alla olleesta saaristosta. Ermoúpolin kaupunki syntyi 1820-luvulla. 1850-luvulta lähtien Ermoúpoli oli Kreikan suurin ja tärkein satama Pireuksen nousuun saakka, sillä siellä toimi merkittävä höyrylaivayhtiö Ellinikí Atmóplia, jonka laivat purjehtivat kaikkialle saaristoon ja myös muihin maihin.
Nähtävyydet.
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Ermoúpolin museot sekä saaren pohjoisosassa sijaitseva varhaisen kykladisen kulttuurin aikainen asuinpaikka, joka nykyisin tunnetaan nimellä Kastrí.
Liikenne.
Saaren pääsatama on Ermoúpoli. Sieltä on yhteydet muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Sýroksen lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä Ermoúpolista etelään.
Anne Bonny

Anne Bonny (noin 1698 Irlannin kuningaskunta – 25. huhtikuuta 1782 Charleston, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) oli merirosvo, joka vaikutti 1700-luvun alkupuolella Karibialla. Hänet tunnettiin myös nimillä Ann Bonn ja Fulford sekä oletettavasti myös nimellä Sarah Bonny.
Bonnyn isä oli irlantilainen lakimies William Cormac ja äiti tämän palvelustyttö Mary tai Peg Brennan. Kun suhde paljastui, Cormac, Brennan ja lapsi muuttivat Etelä-Carolinaan Yhdysvaltoihin. Anne karkasi kotoaan ja meni naimisiin James Bonny -nimisen merimiehen kanssa. James jätti Anne Bonnyn, ja tämä liittyi Jack Rackhamin merirosvojoukkoon.
Myöhemmin Anne kaappasi laivan, jossa oli matkustajana Mary Read -niminen nainen. Tästä tuli Bonnyn rikoskumppani.
Syytettynä.
Yksi kohutuimmista merirosvo-oikeudenkäynneistä oli Jack Rackhamin ja hänen naispuolisten kumppaniensa Mary Readin ja Anne Bonnyn oikeudenkäynti Spanish Townissa Jamaikalla vuonna 1721.
Oikeudenkäynnin tulos oli ennalta selvä, ja Rackham miehistöineen tuomittiin kuolemaan.
Naisten kuulustelu käytiin erikseen. Uhrien todistuksen mukaan he käyttivät naisten vaatteita, paitsi taistelussa. Yksi todistajista selitti:
Päätöksenä oli molemmille naisille hirttotuomio. Tuomari kuitenkin kysyi, oliko mahdollisesti mitään syytä miksi rangaistusta ei tulisi panna käytäntöön, ja naiset vastasivat: ”Herra, vetoamme vatsoihimme”. Näin oli raskaana olevien naisten tapana sanoa. Koska lain mukaan raskaana olevia naisia ei saanut hirttää, molemmat säilyttivät henkensä. Mary Read kuoli kuumeeseen hieman oikeudenkäynnin jälkeen. Kerrotaan, että Jack Rackham pyysi saada nähdä Anne Bonnyn ennen kuolemaansa. Tämä katsoi miestä halveksivasti ja tiuskaisi: ”Jos olisit taistellut kuin mies, sinun ei tarvitsisi kohta kiikkua hirressä kuin koira.”
Elämäkertoja esittelevän "Oxford Dictionary of National Biography" teoksen 2013 päivitetty painos esittää, että Anne Bonnyn isä sai tyttärensä pois vankilasta ja vei hänet kotiinsa Charlestoniin Etelä-Carolinaan. Siellä hän synnytti toisen lapsensa. Anne avioitui paikallisen Joseph Burleigh’n kanssa. Yhdessä he saivat kahdeksan lasta. Anne kuoli 84 vuoden ikäisenä vuonna 1782.
Trimaraani

Trimaraani on laiva tai vene, jossa on kolme runkoa. Keskimmäinen runko on kapea tavallisen venenrungon tyylinen, uloimmat rungot ovat lähinnä ponttoneja, jotka pitävät venettä pystyssä. Trimaraani-nimi viittaa runkojen määrään (tri = kolme). Ensimmäiset trimaraanit rakennettiin Polynesiassa.
Veneitä, joissa on useampi kuin yksi runko, kutsutaan myös monirunkoveneiksi (Multihull). Trimaraani voi olla purjevene tai moottorivene. Tavoitteena on suuri sivuttaisvakaus, joka mahdollistaa purjeveneessä suuremman purjepinta-alan ja pienen kölin.
Trimaraaneilla on saavutettu useita nopeusennätyksiä eri purjehduskilpailuissa. Ranskalainen Francois Joyon teki uuden maailmanennätyksen yksinpurjehduksessa maailmanympäri trimaraanillaan "IDEC" tammikuussa 2008 ajalla 57 päivää, 13 tuntia ja 34 minuuttia. Tämä aika on sittemmin alitettu uudemmalla kilpatrimaraanilla.
Moottoritrimaraani "Earthrace" teki syksyllä 2008 uuden moottoriveneiden maailmanennätyksen maapallon ympäri (käyttäen lisäksi biodieseliä). Uusi ennätys on 60 päivää 23 tuntia 49 minuuttia.
Berga (Espanja)

Berga on kaupunki Espanjassa Esi-Pyreneillä keskisessä Kataloniassa. Se on Berguedàn piirikunnan ("comarca") pääkaupunki Barcelonan maakunnassa, ja siellä asuu noin 16 000 koko kunnan noin 50 000 asukkaasta. Berga sijaitsee noin 110 kilometriä Barcelonasta luoteeseen.
Bergan alueella asui roomalaisten historioitsijoiden mukaan bergistanien iberiheimo. Keskiajalla se oli kreivikunta, ja lyhyen aikaa jopa itsenäinen feodaalinen pikkuvaltio, joka liitettiin Barcelonan kreivien vaikutuspiiriin ja osaksi Katalonia-Aragonian liittovaltiota.
1800-luvulla Berga oli Espanjan karlistisodissa eräs kapinallisten tärkeimpiä tukikohtia.
Espanjan perimyssodan jälkeen 1700-luvulla se oli eräs Espanjan ensimmäisistä tekstiiliteollisuuskaupungeista.
Patum-juhla.
Bergan kaupunki tunnetaan Patum-juhlasta, jota vietetään toukokuun lopun ja kesäkuun lopun välisenä aikana. Kristillinen juhla juontaa keskiajalle. Juhlan aikana kaduilla nähdään teatteriesityksiä ja kulkueita, joissa on jättiläishahmoja.
Patum kuuluu Unescon suullisen ja aineettoman maailmanperinnön luetteloon.
Manresa

Manresa on kaupunki keskisessä Kataloniassa, Espanjassa. Sen asukasluku on noin 75 000 (2016). Manresa on Bagesin piirikunnan ("comarca") pääkaupunki. Se sijaitsee 65 kilometriä Barcelonasta luoteeseen.
Manresan tärkeimpiä elinkeinoja ovat tekstiili-, kone- ja kemianteollisuus. Kaupunki on yksi Katalonian sisämaan nopeimmin kasvavia taajamia. Se sijaitsee liikenteellisesti otollisessa risteyskohdassa.
Manresassa on keskiaikaista, goottilaista ja barokkiarkkitehtuuria sekä joitakin modernismia edustavia rakennuksia.
Mary Read

Mary Read (noin 1690 Lontoo, Englannin kuningaskunta – 28. huhtikuuta 1721 Port Royal, Jamaikan siirtomaa) oli englantilaissyntyinen naispuolinen sotilas, merimies ja merirosvo.
Readin isä oli merimies, mutta hän oli kerran jäänyt tiellensä ja niinpä hänen äitinsä kasvatti Maryn yksin. Köyhä äiti joutui turvautumaan taloudelliseen apuun anopiltaan. Anoppi ei kuitenkaan piitannut tyttölapsista, joten Maryn äiti puki hänet pojaksi. Taloudellista apua he saivat aina anopin kuolemaan saakka. Mary oli tuolloin 13-vuotias.
Mary lähetettiin palvelijaksi eräälle rikkaalle naiselle, mutta hän karkasi pian Flanderiin värväytyäkseen armeijaan. Armeijassa hän tapasi tulevan aviomiehensä. He muuttivat lähelle Bredaa Alankomaiden tasavallassa ja ostivat sieltä kievarin. Pian tämän jälkeen mies kuitenkin sairastui ja kuoli. Read lähti taas merille, tällä kertaa Karibialle. Elettiin vuotta 1719. Matkalla ”Calico Jack” Rackham kaappasi häntä kuljettaneen laivan, ja Read liittyikin Rackhamin ja Anne Bonnyn joukkoon.
Calico Jack pakotti komean nuorukaisen eräältä kaappaamaltaan kauppalaivalta liittymään joukkoonsa. Seurauksena oli Readin rakastuminen nuorukaiseen. He vannoivat uskollisuusvalat toisilleen. Read kuvaili heidän liittoaan myöhemmin ”omantunnon avioliitoksi.” Read pelasti kerran rakkaansa todennäköiseltä kuolemalta kun hän haastoi miehensä haastaneen merirosvon kaksintaisteluun.
Rackham, Bonny ja Read jäivät kuitenkin kiinni rikoksistaan ja joutuivat oikeudenkäyntiin. Koko miehistö, Readin rakastettu mukaan lukien tuomittiin kuolemaan. Bonnya ja Readia ei hirtetty, koska he olivat raskaana. Read kuoli vankilassa kuumeeseen tai mahdollisesti synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin huhtikuussa 1721. Hautajaisten ajankohdaksi kuolintodistukseen kirjattiin 28. huhtikuuta 1721.
Nick Cave

Nicholas Edward "Nick" Cave (s. 22. syyskuuta 1957 Warracknabeal, Victoria, Australia) on australialainen rockmuusikko, lauluntekijä, runoilija, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti yhtyeensä Nick Cave and the Bad Seedsin kanssa tehdystä musiikista. 
Elämä.
Caven ensimmäinen tunnettu yhtye oli vuoteen 1983 toiminut The Birthday Party, jonka hajottua Cave perusti vielä samana vuonna yhtyeen Nick Cave and the Bad Seeds. Vuonna 2006 Cave perusti kolmen muun Bad Seeds -muusikon kanssa yhtyeen Grinderman, joka lopetti vuonna 2011.
Nick Cave on säveltänyt myös elokuvamusiikkia. Yhdessä yhtyetoveri Warren Ellisin kanssa hän on säveltänyt musiikin elokuviin "The Proposition – Ehdotus" (2005) ja "Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta" (2007).
Nick Cave on myös kirjailija. Esikoisromaani "Kun aasintamma näki Herran enkelin" ilmestyi vuonna 1992 (alkuperäisteos" And the Ass Saw the Angel" ilmestyi 1988). Toinen romaani "Bunny Munron kuolema (The Death of Bunny Munro)" julkaistiin syyskuussa 2009 yhtä aikaa 30 maassa. 
Cave on tehnyt myös elokuvakäsikirjoitukset John Hillcoatin ohjaamiin elokuviin "Ghosts… of the Civil Dead, The Proposition – Ehdotus" ja "Laittomat". Hän on myös tehnyt pieniä elokuvarooleja 1980-luvun lopulta "Ghosts... of the Civil Dead" -elokuvasta lähtien. 
Cave on ollut naimisissa Susie-vaimonsa (o.s. Bicks) kanssa vuodesta 1999, ja pariskunta sai kaksospojat vuonna 2000. Toinen kaksosista, Arthur, kuoli vuonna 2015 pudottuaan LSD:n vaikutuksen alaisena 18 metrin korkeudesta kallionkielekkeeltä Brightonissa, Englannissa. Cave sai myös aiemmista suhteistaan kaksi poikaa, joista molemmat syntyivät vuonna 1991 mutta eri äideille. Caven vanhin poika Jethro Lazenby, joka tapasi isänsä ensimmäisen kerran vasta kouluikäisenä, kuoli toukokuussa 2022. Keväällä 2024 Cavesta tuli isoisä hänen Luke-poikansa ensimmäisen lapsen syntymän myötä. 
Caven omaelämäkerrallinen kirja "Usko, toivo ja kuolema" julkaistiin 20. syyskuuta 2022. Kirjan on kirjoittanut Sean O'Hagan. Vuonna 2022 Cave valittiin Royal Society of Literaturen jäseneksi.
Greippi

Greippi ("Citrus" × "paradisi") on sitruspuiden ("Citrus") sukuun kuuluva kasvi ja sen tuottama hedelmä. Se on syntynyt luonnollisesti risteytyneistä pomelosta ("Citrus maxima") ja makeasta appelsiinista ("Citrus sinensis"). Geneettisesti se on kuitenkin paljon lähempänä pomeloa kuin appelsiinia.
Ulkonäkö ja koko.
Greippi on ainavihanta puu, joka kasvaa normaalisti noin 5–6 metriä korkeaksi, mutta voi nousta jopa 13–15 metriin. Sen lehdet ovat tummanvihreät, pitkät (jopa 15 cm) ja ohuet. Puun kukat ovat valkoisia, neliterälehtisiä ja noin 5 cm halkaisijaltaan. Hedelmä on tyypillisesti keltakuorinen ja pyöreähkö, ja sillä on syötävä hapan keltainen sisus. Greipistä on myös valkoisia ja punaisia lajikkeita. Punaisia lajikkeita kutsutaan usein "verigreipeiksi".
Levinneisyys.
Greippi menestyy subtrooppisella vyöhykkeellä. Hedelmä löydettiin 1700-luvun puolivälissä ilmeisesti Barbadokselta. Nykyään greipin sanotaan olevan yksi ”Barbadoksen seitsemästä ihmeestä”.
Käyttö.
Greipin hedelmä on syömäkelpoinen kuten muutkin sitrushedelmät. Sitä ei kuitenkaan pidä nauttia yhtä aikaa lääkevalmisteiden kanssa, koska sen sisältämä naringetiini saattaa merkittävästi heikentää tai vahvistaa niiden tehoa.
Pearl Jam

Pearl Jam on 1990-luvun alun suosituimpia rock-yhtyeitä. Se yhdistetään tyylilajillisesti grungeen kotikaupunkinsa Seattlen vuoksi.
Yhtyeen perustivat kitaristi Stone Gossard ja basisti Jeff Ament vuonna 1990 edellisen yhtyeensä Mother Love Bonen laulaja Andrew Woodin kuoltua heroiinin yliannostukseen. Pearl Jam on ensimmäinen suuren yleisön tietoisuuteen noussut grunge-yhtye, vaikka tyylisuuntaa alettiin kutsua grungeksi vasta Nirvanan suosion kautta. Pearl Jam erottui muiden joukosta etenkin yhtyeen laulaja Eddie Vedderin matalan ja omalaatuisen lauluäänen ansiosta. Yhtyeen kolme ensimmäistä albumia "Ten" (1991), "Vs." (1993) ja "Vitalogy" (1994) olivat suuria kaupallisia menestyksiä, joita myös kriitikot ovat kehuneet. Vuonna 1995 yhtye soitti Neil Youngin levyllä "Mirror Ball". Yhtyeen viimeisin albumi "Dark Matter" julkaistiin vuonna 2024.
Tunnettuja yhtyeen kappaleita ovat mm. "Alive", "Even Flow", "Jeremy", "Daughter", "Black", "Better Man", "Go", "Do the Evolution", "Last Kiss", "Life Wasted", "Worldwide Suicide" ja "Brother". Pearl Jamin levyjä on myyty arvioiden mukaan pelkästään Yhdysvalloissa yli 32 miljoonaa, ja maailmanlaajuisesti yli 60 miljoonaa kappaletta. Yhtye valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2017.
Diskografia.
Singlet.
Vuodesta 2000 lähtien Pearl Jam on julkaissut myös kaikki keikkansa virallisina levyinä.
Pearl Jam Suomessa.
Pearl Jamin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa konsertti Suomessa tapahtui 30. kesäkuuta 1993, kun yhtye esiintyi Neil Youngin lämmittelijänä Helsingin jäähallissa.
Surabaya

Surabaya on Indonesian toiseksi suurin kaupunki Jakartan jälkeen. Surabayan asukasluku oli noin 3,0 miljoonaa vuonna 2024. Se sijaitsee Jaavan saarella, ja se on Itä-Jaavan provinssin pääkaupunki.
Maantiede ja ilmasto.
Surabaya sijaitsee Jaavan koillisrannikolla. Kapea Surabayansalmi erottaa sen Maduran saaresta. Kaupungin keskustan läpi virtaa kanavassa Mas-joki, joka on Brantas-joen haara.
Surabayan satamakaupunki Tanjungperak sijaitsee heti kaupungin pohjoispuolella ja Indonesian tärkeimmän laivastotukikohdan, Ujungin, vieressä.
Surabayassa on kuumaa ympäri vuoden. Keskimääräinen ylin lämpötila on 30–33 °C ja keskimääräinen alin lämpötila 23–25 °C astetta. Vuosittainen sadanta on noin 1 750 millimetriä. Kuivinta on heinäkuusta lokakuuhun. Suurimmat sateet saadaan tammikuun ja maaliskuun välillä.
Historia.
Surabaya on ollut Itä-Jaavan tärkein kauppakeskus 1300-luvulta lähtien. Hollantilaiset hallitsivat sitä 1700-luvun puolivälistä 1900-luvun puoliväliin, lukuun ottamatta lyhyttä brittivallan aikaa 1800-luvun alussa. Toisen maailmansodan aikana Japani miehitti Surabayaa vuosina 1942–1945 ja liittoutuneet pommittivat sitä ankarasti. Marraskuussa 1945 Surabayassa käytiin raju taistelu indonesialaisten nationalistien ja brittiläisten joukkojen välillä. Kaupunki vaurioitui uudelleen sodassa, jossa Indonesia itsenäistyi Alankomaista (1945–1949).
Toukokuussa 2018 kaupungissa tehtiin itsemurhapommi-iskuja.
Talous.
Surabayan tärkeimpiä vientituotteita ovat muun muassa sokeri, tupakka sekä kahvi. Kaupungissa on useita yliopistoja, joita ovat muun muassa Airlanggan yliopisto, Surabayan valtionyliopisto ja Sepuluh Nopember Institute of Technology.
Surabayasta on rautatie- ja maantieyhteydet Jaavan itä- ja länsirannikolle ja siten saaren muihin tärkeimpiin kaupunkeihin. Sillä on myös tärkeät laivayhteydet Indopasifisen alueen tärkeimpiin satamiin, koska se sijaitsee Singaporesta ja Jakartasta Tyynellemerelle ja Itä-Aasiaan kulkevan tärkeimmän merireitin varrella. Tanjungperakissa on kansainvälinen lentokenttä, Juandan kansainvälinen lentoasema.
Väestö.
Surabayassa oli vuonna 2014 noin 2 854 000 asukasta ja vuonna 2024 noin 3 018 000 asukasta. Vuonna 2024 kaupungissa 0–14-vuotiaiden osuus oli 22,1 %, 15–64-vuotiaiden osuus 70,2 % ja yli 64-vuotiaiden osuus 7,7 %.
Kulttuuri.
Surabayassa on useita museoita sekä kulttuuri- ja taidelaitoksia. Itä-Jaavan kulttuuripuistossa on useita erilaisia esiintymistiloja ja gallerioita. Sen tapahtumiin kuuluvat esitykset ja työpajat tanssin, teatterin, musiikin, kuvataiteiden, nukketeatterin ja muiden taiteiden aloilta. Sampoernan museo keskittyy siirtomaakauteen, kaupnginmuseo paikallishistoriaan. Sentra Wisata Kuliner on kultturirahoilla tuettu kauppahalli ja ravintolamaailma. Taman Hiburan Rakyatissa esitetään jaavalaisen perinteen mukaista ludruk-teatteria ja gamelan-musiikkia.
Urheilu.
Surabayassa on kaksi stadionia: Gelora Bung Tomo Stadium ja Gelora 10 November Stadium.
Persebaya Surabaya pelaa jalkapalloa kaudella 2025–2026 Indonesian korkeimmalla sarjatasolla Liga 1:ssä.
Pain of Salvation

Pain of Salvation on ruotsalainen progressiivista metallia soittava yhtye. Sen keulahahmona toimii muusikko Daniel Gildenlöw. Yhtyeen jokainen albumi on tunteellisista ja monimutkaisista sanoituksista koostuva konseptialbumi.
Historia.
Daniel Gildenlöw perusti Pain of Salvationin 11-vuotiaana vuonna 1984. Silloin yhtye tunnettiin nimellä "Reality". Vuonna 1991 yhtyeen nimeksi muutettiin Pain of Salvation. Tällöin yhtyeeseen kuului laulaja ja kitaristi Daniel Gildenlöw, kitaristi Daniel Magdic, rumpali Johan Langell ja basisti Gustaf Hielm. Marraskuussa 1994 Danielin pikkuveli, tuolloin vasta 16-vuotias Kristoffer Gildenlöw otti basistin paikan itselleen ja Gustaf Hielm sai lähteä. Kaksi vuotta myöhemmin he ottivat vielä viidennen jäsenen, kosketinsoittaja Fredrik Hermanssonin.
Debyyttialbumi Entropia äänitettiin Roasting House -studiolla Malmössä ja julkaistiin vuonna 1997. Albumi sai kehut hyvästä kokonaisuudestaan.
Tammikuussa 1998 Daniel Magdic lähti yhtyeestä ja häntä korvaamaan tuli kitaristi Johan Hallgren.
Alkuvuodesta 1998 yhtye julkaisi toisen pitkäsoittonsa "One Hour by the Concrete Lake".
Pari kuukautta tästä heidän ensimmäinen albuminsa "Entropia" julkaistiin maailmanlaajuisesti.
Keväällä 1999 Pain Of Salvation aloitti ensimmäisen Euroopan-kiertueensa brittiläisen Thresholdin ja italialaisen Eldritchin kanssa. He soittivat muun muassa Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Hollannissa, Belgiassa ja Sveitsissä.
Vuonna 2000 yhtye julkaisi kolmannen pitkäsoittonsa "The Perfect Element pt. I". Albumin kappaleesta "Ashes" tehtiin myös musiikkivideo. Syyskuussa 2000 yhtye lähti keikkailemaan areenoille. Kiertueen loppupuolella Daniel Gildenlöw katkaisi kaksi sormeaan ja viimeiset keikat piti viedä loppuun vain yhden kitaran voimin.
Neljäs pitkäsoitto "Remedy Lane" äänitettiin Roasting House studiolla Malmössä syksyllä 2001.
Keväällä 2002 Pain Of Salvation esiintyi yhdysvaltalaisen Dream Theater -yhtyeen kanssa.
Yhtye julkaisi "12:5" -nimisen akustisen livetaltioinnin. Albumi tuli ulos vuonna 2004 ja sisälsi kolme osaa: "Book I: Genesis", "Book II: Genesister" ja "Book III: Genesinister". Samana vuonna yhtye julkaisi moniulotteisen albumin "Be", jossa käytettiin hyväksi sinfoniaorkesteria. Se sai faneilta ristiriitaisen vastaanoton.
Huhtikuussa 2005 julkaistiin "Be"-albumin DVD. Se on liveversio ja kuvattu ja äänitetty yhtyeen kotikaupungissa Eskilstunassa. DVD pohjautuu samaiseen ideaan kuin albumi.
Tammikuussa 2007 bändi julkaisi "Scarsick" nimisen pitkäsoiton, joka oli samalla jatkoa aikaisemmin ilmestyneelle "The Perfect Element pt. I" levylle.
Huhtikuussa 2007 yhtye ilmoitti kotisivuillaan rumpali Johan Langellin lähtevän yhtyeestä meneillään olevan kiertueen jälkeen.
Jäsenet.
Jäsenet:
James LaBrie

Kevin James LaBrie (s. 5. toukokuuta 1963 Penetanguishene, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka on ollut Dream Theaterin laulajan.
LaBrie alkoi laulaa ja soittaa rumpuja viisivuotiaana. Teini-ikäisenä hän toimi useissa yhtyeissä laulajana ja rumpalina. Vuonna 1981, 18-vuotiaana, hän muutti Torontoon. 1980-luvun lopussa LaBrie liittyi laulajaksi glam rock -yhtye Winter Roseen, joka julkaisi yhden levyn vuonna 1987. Tämän jälkeen Voivodin manageri Pierre Paradis otti häneen yhteyttä sivuprojektin merkeissä ja kertoi samalla newyorkilaisen Dream Theaterin etsivän laulajaa. LaBrie haki paikkaa ja lopulta hänet valittiin yhtyeen uudeksi laulajaksi yli 200 ehdokkaan joukosta. Koska yhtyeessä oli jo toinen Kevin (kosketinsoittaja Kevin Moore), alkoi LaBrie sekaannusten välttämiseksi käyttää toista nimeään James.
LaBrie on yksi arvostetuimmista ja ihailluimmista progressiivisen rockin ja metallin laulajista. Dream Theaterin ja lukuisten sivuprojektien äänenä hän on omalta osaltaan ollut vaikuttamassa progressivisen musiikin kehitykseen. Hänen laaja äänialansa ja tunnusomainen, intensiivinen laulutyylinsä ovat saaneet suitsutusta niin ihailijoilta kuin kriitikoiltakin.
LaBrie on vieraillut muun muassa Fates Warningin, Shadow Galleryn, Explorers Clubin ja Ayreonin albumeilla sekä Rushin, Emerson, Lake &amp; Palmerin ja Queenin tribuuttialbumeilla. Hän on myös ollut mukana projekteissa nimeltä MullMuzzler ja Frameshift. LaBrie on myös julkaissut kolme sooloalbumia: "Elements of Persuasion" ilmestyi vuonna 2005, "Static Impulse" vuonna 2010 ja "Impermanent Resonance" vuonna 2013.
LaBrien musiikkimaku on melko kirjava. Hän mainitsee suosikeikseen yhtyeet Metallica, Aerosmith, Van Halen, Journey ja Judas Priest sekä taidemusiikin säveltäjät Mozart, Vivaldi ja Beethoven. Suurimpina vaikuttajinaan hän pitää laulajia Steve Perry, Freddie Mercury, Sting, Paul Rodgers ja Nat King Cole.
LaBrie asuu Torontossa vaimonsa Karenin ja kahden lapsensa kanssa.
Gilbreathin konjektuuri

Gilbreathin konjektuuri on alkulukuihin liittyvä lukuteoriaotaksuma, jonka Norman L. Gilbreath julkaisi vuonna 1958.
Määritelmä.
Kirjoitetaan kaikki alkuluvut jonoon:
2, 3, 5, 7, 11, 13, 17, 19, 23, 29, 31, ...
Muodostetaan sitten näin saadusta jonosta kahden peräkkäisen luvun erotuksen itseisarvo ja tehdään näistä uusi jono. Jatkamalla näin saadaan seuraavat jonot:
2, 3, 5, 7, 11, 13, 17, 19, 23, 29, 31, ...
1, 2, 2, 4, 2, 4, 2, 4, 6, 2, ...
1, 0, 2, 2, 2, 2, 2, 2, 4, ...
1, 2, 0, 0, 0, 0, 0, 2, ...
1, 2, 0, 0, 0, 0, 2, ...
1, 2, 0, 0, 0, 2, ...
1, 2, 0, 0, 2, ...
Yhtäpitävästi olkoon formula_1 jonon "n":s alkio ja formula_2 uuden jonon "n":s alkio. Nyt
formula_3.
Gilbreathin konjektuurin mukaan jokaisen jonon ensimmäinen luku on 1, lukuun ottamatta ensimmäistä jonoa. Jokaisen jonon toinen luku on siis oltava 0 tai 2, lukuun ottamatta ensimmäistä jonoa. Otaksuma on varmistettu todeksi lukuun 1013 asti.
Jo ennen Gilbreathia François Proth oli löytänyt ja julkaissut ilmiön vuonna 1878. Proth väitti myös todistaneensa sen, mutta todistus oli virheellinen.
Rich Text Format

Rich Text Format (RTF) eli "rikastettu teksti" on yleinen muotoillun tekstin tallennusmuoto, joka eroaa tavallisesta tekstistä (*.txt) tallentamalla tiedostoihin myös fontit ja fonttikoot sekä yleiset muotoilut (kursivointi, lihavointi ja alleviivaus). RTF-muodossa voidaan näin ollen helposti siirtää tekstiä eri tekstinkäsittelyohjelmien ja niiden eri versioiden välillä. Yksi yleisimpiä RTF-tiedostoja käsitteleviä ohjelmia on Microsoftin WordPad. Myös useat muut sovellukset käyttävät RTF-tiedostoja juuri niiden helppokäyttöisyyden vuoksi. RTF-muotoisten tiedostojen pääte on tavallisesti .rtf.
RTF-muodon loi Microsoft vuonna 1987. Microsoft julkaisi tiedostomuodosta uuden version jokaisen uuden Microsoft Word ja Microsoft Officen version mukana aina vuoteen 2008 asti. Microsoft Word 2007 on viimeinen Wordin versio, jota tiedostomuoto tukee täydellisesti. Lukuisat muotoiltua tekstiä tukevat ohjelmat tukevat tiedostomuotoa ainakin osittain ja mahdollistavat Wordin tiedostojen tuonnin tätä kautta.
RTF-tiedostot ovat jokseenkin luettavissa sellaisinaan. Yksinkertainen RTF-tiedosto voi olla vaikka seuraavanlainen:
Esimerkki näyttää tekstinkäsittelyohjelmassa suurin piirtein seuraavalta:
RTF-testitiedosto
Keskellä on korostettua tekstiä
Nelivärilause

Nelivärilause eli neliväriteoreema on verkko- eli graafiteorian tulos, jonka mukaan jokainen tasokartta voidaan värittää neljällä eri värillä siten, että millään kahdella vierekkäisellä samanvärisellä alueella ei ole yhteistä rajaa. De Morganin oppilas Francis Guthrie esitti tämän vuonna 1852 kokeellisena havaintona, mutta sitä ei osattu tuolloin todistaa. Niinpä kysymystä, pitääkö väittämä paikkansa, kutsuttiin neliväriongelmaksi. Vaikka ongelma on helppo ymmärtää, kesti yli sata vuotta, ennen kuin lause saatiin todistetuksi vuonna 1976.
Täsmennyksiä.
Raja tarkoittaa rajaviivaa, ei rajapistettä; alueet, jotka koskettavat toisiaan vain pisteessä, saa värittää samalla värillä (esimerkiksi Yhdysvaltain kartalla osavaltiot Colorado ja Arizona). Kunkin väritettävän alueen tulee olla yhtenäinen eli koostua yhdestä palasta. Kumpikin näistä täsmennyksistä tarvitaan, muuten voidaan piirtää karttoja, joissa värejä tarvitaan enemmän kuin neljä.
Tehtävän kannalta on myös olennaista, millaisella pinnalla kartta on. Alkuperäisessä muotoilussa kartta on tasolla. Voidaan helposti osoittaa, että pallopinnalla riittävä värimäärä on sama kuin tasolla. Sen sijaan esimerkiksi munkkirinkilää muistuttavalla toruspinnalla värejä voidaan tarvita jopa seitsemän (mutta ei enempää).
Ongelman alkuperä.
Neliväriongelman esitti ilmeisesti ensimmäisenä englantilainen matemaatikko Francis Guthrie vuonna 1852. Hän oli havainnut, että neljä väriä tuntuisi aina riittävän kartan värittämiseen, ja pyysi De Morganin oppilaana olevaa veljeään Frederick Guthrieta kysymään De Morganilta selitystä ilmiölle. Francis oli itse aiemmin ollut De Morganin oppilas. De Morgan ei löytänyt selitystä, joten hän kyseli asiaa muilta matemaatikoilta, muun muassa William Hamiltonilta. Myös Charles Peirce ja Arthur Cayley yrittivät tuloksetta ratkaista ongelmaa. Cayley esitti ongelman vuonna 1878 London Mathematical Societylle.
Neliväriteoreeman todistaminen.
On melko helposti osoitettavissa, että kartan värittäminen viidellä värillä on mahdollista (Heawoodin lause), mutta neljän värin riittävyys on vaikeammin todistettavissa. Tämän todistivat Kenneth Appel ja Wolfgang Haken vuonna 1976 osoittamalla, että kaikki kartat ovat väritettävissä neljällä värillä jos ja vain jos tietyt 1 834 karttaa ovat väritettävissä neljällä värillä. Myöhemmin karttojen lukumäärä pystyttiin pudottamaan 1 482:een. Todistus tehtiin tietokoneita apuna käyttäen, mutta kompakti matemaattinen todistus puuttuu edelleen.
Neil Robertsonin tutkimusryhmä todisti nelivärilauseen uudelleen 1994, tälläkin kertaa tietokoneavusteisesti. Heidän todistuksensa on idealtaan samanlainen kuin Appelin ja Hakenin, mutta käyttää pienempää, 633 perustapauksen kokoelmaa.
Vuonna 2008 Georges Gonthier julkaisi nelivärilauseen todistuksen, joka oli varmistettu Coq-todistustarkistimella.
Б

Б on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ääntäminen.
Б ääntyy tavallisesti soinnillisena bilabiaalisena klusiilina /b/, soinnillisena liudentuneena bilabiaalisena klusiilina /bʲ/ tai soinnillisena bilabiaalisena frikatiivina /β/. Sen äännearvo on bulgariassa /b/ tai /bʲ/, makedoniassa /b/, marissa /β/, serbiassa /b/, ukrainassa /b/, valkovenäjässä /b/ ja venäjässä /b/ tai /bʲ/.
Љ

Љ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy makedonian ja serbian aakkosiin.
Ääntäminen.
Љ on makedonian ja serbian kielessä liudentuneen alveolaarisen lateraalin /ʎ/ merkki. Muissa kyrillistä kirjaimistoa käyttävissä kielissä äännettä merkitään tavallisesti kirjaimella л.
Nansen-passi

Nansen-passi oli Kansainliiton antama pakolaispassi. Nansen-passin kehitti norjalainen naparetkeilijä Fridtjof Nansen.
Historia.
Nansenin passi liittyy Venäjän vallankumoukseen, jonka jälkeen vuosina 1918–1938 kotimaastaan pakeni kommunistihallinnon pelossa 1,4 miljoonaa venäläistä. Heidän tarkoituksenaan oli jättäytyä Venäjän naapurimaihin ja odotella tilanteen mahdollista selkiytymistä Venäjällä. Niin ei käynyt, vaan Neuvostoliitto sulki lähteneiltä paluutien vuonna 1923.
Tilanne oli pakolaisten kannalta huono erityisesti Konstantinopolissa (nykyinen Istanbul), jossa sinnitteli satatuhatta pakolaista. Kansainliitto perusti pakolaisten auttamiseksi vuonna 1921 Nansenin kansainvälisen pakolaistoimiston, jonka johtoon tuli norjalainen tutkimusmatkailija Fridtjof Nansen. Pakolaiskomissio auttoi noin puolta miljoonaa pakolaista palaamaan kotiin, mutta leireille jäi vielä suuret määrät venäläisiä pakolaisia, jotka tuskin koskaan palasivat kotiin.
Ongelman ratkaisemiseksi luotiin Nansenin passi. Sen avulla pakolainen saattoi todistaa henkilöllisyytensä, joten pääsy eri maihin helpottui. 
Nansen-passista tuli menestys ja 1920-luvulla venäläiset pakolaispatoumat Saksassa, Puolassa ja Turkissa olivat purkautuneet länteen. Yksin Ranska otti vastaan yli 400 000 venäläistä paikkaamaan työvoimapulaansa ensimmäisen maailmansodan jälkiseurauksena.
Vuonna 1926 Nansenin passin saanti laajennettiin koskemaan myös armenialaisia pakolaisia ja vuodesta 1928 assyrialaisia, bulgarialaisia ja turkkilaisia pakolaisia. 
Nansenin kuoleman jälkeen 1930 passin myöntäminen siirtyi Nansenin kansainväliselle pakolaistoimistolle, joka toimi Kansainliiton alaisuudessa. 
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin vuonna 1938, jonka jälkeen passin myöntäminen siirtyi Kansanliiton pakolaisasiain päävaltuutettun toimistolle, jonka toimisto sijaitsi Lontoossa.
Yhdistyneiden Kansakuntien aikana solmittiin vuonna 1951 pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus. Sen mukaan valtio, joka on ottanut vastaan pakolaisia, myöntää pakolaisille erityisen matkustusasiakirjan, joka nykyisin vastaa Nansenin passia.
H-II

H-II tai H-2 on Japanin avaruusjärjestön (JAXA) kehittämä suuri kantoraketti, jonka valmistaja on Mitsubishi. Moottoreiden valmistukseen osallistuu myös amerikkalainen ATK Thiokol. Ensimmäisen version huono luotettavuus lopetti pian sen käytön. Uusin versio on H-IIA, sen erot H-II:een ovat teknisesti vähäisiä, 
mutta raketin luotettavuutta on pyritty nostamaan merkittävästi. H-2-raketin laukaisutorni on JAXAn Tanegashiman avaruuskeskuksessa.
Tekniikkaa.
3-vaiheinen kantoraketti
Historia.
Seitsemän laukaisua tehtiin 3. helmikuuta 1994 – 15. marraskuuta 1999; niistä kaksi epäonnistui. Laukaisun hinta oli 190 miljoonaa dollaria 1990-luvulla. H-IIA käytettiin ensimmäisen kerran 29. elokuuta 2001, mutta sen käyttö on ollut harvaa ja laukaisu 29. marraskuuta 2003 epäonnistui. Tällöin Japani menetti kaksi tiedustelusatelliittia. Seuraava laukaisu 26. helmikuuta 2005 onnistui (MTSAT-1R).
Ensimmäinen maan radan ulkopuolinen laukaisu oli 14. syyskuuta 2007 laukaistu SELENE-kuuluotain. Ensimmäinen H-IIA:n ulkomainen hyötykuorma oli australialainen FedSat-1 vuonna 2002.
Tammikuuhun 2009 mennessä 14 laukaisua 15:stä oli onnistunutta.
Suuremman hyötykuorman H-IIB perustuu H-IIA-rakettiperheeseen. H-IIB käyttää kahta LE-7A moottoria ensimmäisessä vaiheessa H-IIA:n yhden sijaan. Ensimmäinen H-IIB:n laukaisu tapahtui 10. syyskuuta 2009.
H-IIA:n laukaisut.
H-IIA:sta on neljä eri versiota kiinteän polttoaineen apurakettien määrän mukaan: H2A202, H2A2022, H2A2024 ja H2A204.
Щ

Щ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, marin, ukrainan ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ääntäminen.
Щ ääntyy tavallisesti joko liudentuneena soinnittomana palato-alveolaarisena sibilanttina /ɕː/, soinnittoman palato-alveolaarisen sibilantin ja soinnittoman alveolaarisen klusiilin yhtymänä /ʃt/ tai soinnittoman palato-alveolaarisen sibilantin ja soinnittoman palato-alveolaarisen affrikaatan yhtymänä /ʃʧ/. Sen äännearvo on bulgariassa /ʃt/, ukrainassa /ʃʧ/ ja venäjässä /ɕː/. Marissa щ esiintyy vain uusissa lainasanoissa.
Maata näkyvissä -festarit

Maata näkyvissä -festarit (MNF tai MN-festarit) on Pohjoismaiden suurin nuorille suunnattu kristillinen tapahtuma, joka järjestetään vuosittain marraskuussa Turussa. Tapahtuman järjestäjiä ovat Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys (SLEY) yhteistyössä Turun Henrikinseurakunnan, Turun Katariinanseurakunnan, Maarian seurakunnan, Turun Mikaelinseurakunnan, Paattisten seurakunnan ja Turun tuomiokirkkoseurakunnan kanssa. Tapahtumapaikkana ovat Turkuhalli (sponsorinimeltään Gatorade Center), ja samassa pihapiirissä sijaitseva Turun Messukeskus.
Festaritapahtuma on viikonlopun mittainen, ja sen ohjelmassa on muun muassa konsertteja, gospelkonsertteja, yleistä hauskanpitoa ja hengailua, pienryhmäluentoja nuorille ajankohtaisista aiheista sekä sunnuntaiaamuna pidettävä jumalanpalvelus.
Tapahtuman järjestelyihin osallistuu noin 1 200 vapaaehtoistyöntekijää.
Vuonna 2022 kävijämäärä nousi noin 12 500 henkilöön ja vuonna 2023 yli 13 500 henkilöön. Vuonna 2024 tapahtumassa oli viikonlopun aikana noin 13 700 kävijää Suomesta, Ruotsista ja Virosta. Tapahtumassa oli mukana yhteensä 127 eri seurakuntaa. Lauantai-illan pääkonsertissa osallistujia oli vuonna 2006 noin 11 500. 
Maata Näkyvissä -festarit järjestetään 40. kerran 21.–23. marraskuuta 2025 teemalla "Uskollinen".
Historia.
Tapahtuma sai alkunsa kun 19. syyskuuta 1984 17-vuotias Timo Vainio kuoli sydänkohtaukseen kesken koulupäivän. Muistokukkien sijasta pyydettiin, että Vainion muistoksi ihmiset muistaisivat lahjoituksella Turun kertsiä – nuortenporukkaa jossa Vainio oli ollut aktiivijäsen. Lahjoituksia kertyi 4 000 markkaa. Summalla päätettiin järjestää ensimmäiset Maata näkyvissä -festarit. Ensimmäiset festarit järjestettiin vuotta myöhemmin, marraskuussa 1985, Turun Pallivahan kirkossa muistojuhla teemana "Maata näkyvissä". Läsnä oli noin 120 nuorta. Nämä päättivät järjestää tapahtuman uudelleen seuraavana vuonna.
Vuoden 2020 tapahtuma jouduttiin siirtämään seuraavalle vuodelle koronaviruspandemian takia. Tapahtuma järjestettiin marraskuussa 2021 teemalla "Minulla on unelma," pandemian vuoksi poikkeuksellisesti yksipäiväisenä ja siihen myytiin myös striimilippuja. Kävijämäärä paikan päällä jäi noin 2 000 henkeen. Gatorade Centerissä käytettiin Lounais-Suomen aluehallintoviraston määräyksen mukaisesti koronapassia. 
Festarien tapahtumapaikat, teemat ja pääkonserttien osallistujamääriä eri vuosina:
Vakioesiintyjiä ovat olleet muun muassa The Rain (vuoteen 2015), Terapia (vuoteen 2005), Juha Tapio, HB, Pekka Simojoki, kls., Park 7 ja Juhani Tikkanen.
Mykkäelokuva

Mykkäelokuva on elokuva, jonka ääniraidalla ei ole kuvan kanssa tahdistettua puhetta tai muuta ääntä. Valtaosa ennen 1930-lukua tehdyistä elokuvista on mykkäelokuvia, koska äänielokuvan tekniikka kehittyi laajaan kaupalliseen käyttöön vasta 1920-luvun lopulla. 
Kuvaus.
Elokuvahistorian aikakautta ennen äänielokuvan keksimistä kutsutaan "mykkäelokuvien kaudeksi". Mykkäelokuvissa on yleensä avainkohtia ja -repliikkejä selventäviä välitekstejä, niin sanottuja plansseja. Vaikka mykkäelokuvissa ei ollut tahdistettua ääniraitaa, niiden teatteriesityksen yhteydessä esitettiin yleensä elävää musiikkia pianistin tai jopa kokonaisen orkesterin voimin. Nykyään elokuvateattereissa esitettävät vanhat mykkäelokuvat ovat usein äänikopioita, joihin on lisätty musiikkiraita. Sama koskee mykkäelokuvien televisioesityksiä.
Mykkäelokuvan aikana käytettiin nitraattifilmiä, joka on hyvin tulenarkaa. Myöhemmin elokuvat kopioitiin kestävämmälle ja vähemmän tulenaralle asetaatille. Koska niin kameroita kuin projektoreitakin pyöritettiin käsin, sekä kuvaus- että esitysnopeudet vaihtelivat suuresti – 14:stä aina 26:een kuvaan sekunnissa. Nykyisin hitaammin esitettäväksi tarkoitettuja mykkäelokuvia joudutaan usein ajamaan 24:n (tai televisiossa 25:n) kuvan nopeudella, ja siksi tapahtumat niissä näyttävät nopeammilta kuin tekijät tarkoittivat.
Äänen puutetta ja välitekstejä on käytetty tehokeinona vielä äänen nauhoittamisen tultua teknisesti mahdolliseksi. Kuuluisia esimerkkejä tästä ovat Chaplinin "Nykyaika" vuodelta 1936 ja Aki Kaurismäen "Juha" vuodelta 1999.
Ensimmäinen suomalainen elokuva "Nikolainkadun koulun koulunuorisoa välitunnilla" oli mykkäelokuva, joka valmistui 1904.
Jens Johansson

Jens Ola Johansson (s. 2. marraskuuta 1963 Tukholma) on ruotsalainen kosketinsoittaja.
Ura.
Johansson on ruotsalaisen pianisti Jan Johanssonin poika. Hän sai klassisen koulutuksen pianoon ja tutustui myöhemmin kosketinsoittimiin. Vuonna 1982 Johansson liittyi ruotsalaiseen metalliyhtyeeseen nimeltä Silver Mountain. Seuraavana vuonna hän muutti kitaristi Yngwie Malmsteenin mukana Yhdysvaltoihin. Johansson levytti ja konsertoi Malmsteenin kanssa vuoteen 1989 asti, jonka jälkeen tiet Malmsteenin kanssa erosivat ja Johansson liittyi yhtyeeseen Dio. Vuonna 1994 Johansson haki Dream Theaterin kosketinsoittajaksi yhtyeen etsiessä korvaajaa Kevin Moorelle, mutta häntä ei valittu. Vuodesta 1995 asti hän on ollut suomalaisen metalliyhtye Stratovariuksen jäsen.
Pääyhtyeidensä ohessa Johansson on levyttänyt myös lukuisia fuusiojazz-levyjä, joista useimmilla on mukana myös hänen veljensä, muun muassa HammerFall-yhtyeessä soittanut rumpali Anders Johansson. Projekteja ovat olleet muun muassa Heavy Machinery, jossa oli mukana englantilainen kitaristi Allan Holdsworth, ja basisti Jonas Hellborgin kanssa tehty materiaali. Lisäksi veljekset ovat äänittäneet Johansson- tai The Johansson Brothers -nimillä useita eri tyylisiä albumeja.
Lisäksi Johansson on äänittänyt yhden pianosoololevyn, "Ten Seasonsin". Hän on usein myös vieraillut muiden yhtyeiden albumeilla; hän esimerkiksi soitti kosketinsoitinsoolot Sonata Arctican "Winterheart’s Guild" -albumille, kun yhtye oli ilman kosketinsoittajaa tehdessään kyseistä albumia.
Johanssonin soitossa tunnistettavin piirre on pehmeä analogisyntetisaattori-soolosoitin, joka on rakennettu päällekkäisistä eri oktaaveissa ja hieman eri vireessä soivista saha-aalloista ja ohjattu säröefektin läpi. Monet nykyiset metallimusiikin kosketinsoittajat jäljittelevät soolosoittimissaan tätä ääntä.
Johanssonin soololinjoissa kuuluu läpi heavy-perinteen lisäksi sekä klassinen barokkimusiikkiperinne että jazz-perinne. Erityyppisten asteikkojen ja soinnun sisäisten kadenssien käyttäminen soololinjan materiaalina on harvinaisempaa puhtaasti heavy-perinteeseen pohjaavien muusikoiden soitossa. Johanssonia pidetään laajalti yhtenä kosketinsoitinmaailman kärkinimistä ja lukuisat muusikot jäljittelevät hänen soittoaan.
Harri István Mäki

Harri István Mäki (s. 19. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen kirjailija. Hän on toiselta ammatiltaan teatteriohjaaja ja toiminut mm. Oriveden Opistossa sanataiteen opettajana. Mäki on kirjoittanut lasten- ja nuortenromaaneita, romaaneita, näytelmiä, kuunnelmia ja TV-käsikirjoituksia. 
Suosituimmiksi kirjoiksi ovat tulleet Mäen juuri lukemaan oppineille suunnatut lastenkirjasarjat Sihis ja Naamiosankarit. Muita hänen kirjoittamiaan seikkailusarjoja ovat lapsille suunnattu Luke -sarja (marsukapteeni keltaisessa sukellusveneessä), varhaisnuorille suunnatut Hakkerit (nettirikokset), Dark Dante (muinaisaarteet), Leevi (kadonneet historialliset reliikit) ja Siperian legioona (eksyneet kummitukset Finlaysonin tehtaassa). Mäki on kirjoittanut myös kaksi selkoromaania nuorille: "Rikkaat ritarit" sekä "Rikkaat ritarit ja Zombiprinsessa". Mäki on kuvittanut lastenkirjansa "Superkumikana", "Prahan vaahtohirviöt" ja "Sipsu teatterihamsteri".
Aikuisille suunnattuja romaaneita ovat tanssijoista kertova "Kraatterin lapset" sekä veijariromaanit "Musta legioona" ja "Pyhä klaani". Tapani Baggen kanssa Mäki on kirjoittanut dekkarit "Synnyimme lähtemään" ja "Paha paikka".
Mäki harrastaa tussipiirtämistä, matkustamista ja kääpiökoiria. Hän asuu perheensä kanssa vanhassa talossa Ylöjärvellä. Mäen äiti on unkarilainen, ja Mäki vietti osan lapsuudestaan Unkarissa.
Jaakko Frösén

Jaakko Lars Henrik Frösén (s. 9. tammikuuta 1944 Helsinki) on kreikkalaisen filologian professori emeritus Helsingin yliopistossa ja arvostettu suomalainen antiikintutkija. Frösén tunnetaan ennen muuta papyrologisista tutkimuksistaan, sillä hän tutkimusryhmineen on saanut hyviä tuloksia Petran kaupungista löydettyjen, pahoin vahingoittuneiden hiiltyneiden papyrusten tulkitsemisesta.
Frösén väitteli tohtoriksi 1974. Hän oli 1988–1992 Suomen Ateenan-instituutin johtaja ja 1993–1999 akatemiaprofessori. Vuonna 1999 hänet nimitettiin kreikkalaisen filologian professoriksi.
Papyrustutkimuksen ohella Frösénin tutkimusryhmä suorittaa muun muassa arkeologisia kaivauksia Aaronin vuorella Petran lähellä sekä tutkii Aleksandrian ortodoksisen patriarkaatin kirjaston käsikirjoituksia. Tutkimusryhmä nimettiin Suomen Akatemian huippuyksiköksi vuosiksi 2000–2005 (nimellä "Antiikin ja keskiajan kreikankieliset asiakirjat, arkistot ja kirjastot") sekä uudestaan vuosiksi 2006–2011 (nimellä "Antiikin Kreikan kirjoitetut lähteet").
Hän on ollut Academia Europæa -tiedeakatemian jäsen vuodesta 1989.
Frösén oli vuonna 2001 Tieteentekijöiden liiton vuoden tieteentekijä.
Vappu (nimi)

Vappu on suomalainen naisen nimi, germaanisperäisen Valburg-nimen suomenkielinen muunnelma. Vapun nimipäivä on 1. toukokuuta, jolloin on myös juhlapäivä nimeltä vappu. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 6 932 henkilöä on saanut nimekseen Vappu. Nimi oli suosionsa huipulla välillä 1920–1939, jolloin sen sai yhteensä 2 712 henkilöä. Vuosina 2010–2019 nimen sai 215 henkilöä.
Vaput on Jyväskylässä toimiva, vuonna 1910 perustettu naiskuoro.
Tunnettuja Vappu-nimisiä.
Vappu on seuraavien henkilöiden etunimi:
Dixie Dregs

Dixie Dregs on 1970-luvulla perustettu yhdysvaltalainen yhtye, jonka musiikki on fuusion ja progen tienoilla. Yhtyeen musiikki on suurimmaksi osaksi instrumentaalista. Siinä yhdistyy vaikutteita jazzista, rockista ja klassisesta musiikista.
Historia.
Kitaristi Steve Morse, kitaristilaulaja Frank Brittingham, kosketinsoittaja Johnny Carr, basisti Andy West ja rumpali Dave Morse (Steven vanhempi veli) soittivat 1960-luvun lopussa yhtyeessä, jonka nimi oli Dixie Grit. Myöhemmin kosketinsoittajaksi vaihtui Mark Parrish. Vuonna 1972 Dixie Grit hajosi. Morse ja West jatkoivat esiintymistä duona, jonka nimeksi he antoivat Dixie Dregs.
Vuonna 1973 Morse ja West tutustuivat Miamin yliopistossa viulisti Allen Sloaniin ja rumpali Rod Morgensteiniin, jotka liittyivät Dixie Dregsiin. Vuonna 1974 yhtyeeseen liittyi myös kosketinsoittaja Frank Josephs. Yhtye äänitti yliopistolla ensimmäisen albuminsa, "The Great Spectacular":n, vuonna 1975. Vuonna 1976 yhtye solmi levytyssopimuksen Capricorn Recordsin kanssa. Seuraava albumi, "Free Fall", julkaistiin vuonna 1977. Samana vuonna kosketinsoittaja Mark Parrish liittyi uudelleen yhtyeeseen.
Vuonna 1978 yhtye julkaisi albumin "What If" ja lähti kiertueelle. Albumin myötä Dixie Dregs sai Grammy-ehdokkuuden. Joulukuussa rumpali Mark Parrish lähti bändistä. Hänen tilalleen otettiin T Lavitz. Vuonna 1979 yhtye julkaisi seuraavan albuminsa, "Night of the Living Dregs"in. Albumi toi yhtyeelle jälleen Grammy-ehdokkuuden. Vuonna 1981 yhtye vaihtoi nimensä The Dregsiksi tavoitellen suurempaa suosiota. Viulisti Sloan vaihdettiin Mark O'Connoriin vuonna 1983. The Dregs ei kuitenkaan saavuttanut sitä suosiota, mitä sen jäsenet halusivat, joten jäsenet erosivat kukin omiin projekteihinsa.
1980-luvun lopussa yhtye palasi ja teki kiertueen kokoonpanolla, johon kuuluivat Morse, Morgenstein, Lavitz ja Doan. Samalla julkaistiin kokoelma "Divided We Stand". Tällä hetkellä Dregs on kokoelma sen entisiä jäseniä, jotka silloin tällöin kokoontuvat kiertueen tai äänitysten merkeissä.