tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
S-IC

S-IC oli Boeingin rakentama Saturn V -kantoraketin ensimmäinen eli alin rakettivaihe, joka aikaansaa raketin lennon suurimman työntövoiman. S-IC-rakettivaiheen massa oli yli kaksi miljoonaa kilogrammaa. Tästä valtaosa oli ajoainetta, jonka polttoaine oli kerosiinipohjainen RP-1 ja hapetin oli nestemäistä happea. 
Rakettivaihe oli 42 m korkea ja halkaisijaltaan 10 m. Se tuotti 33 miljoonan Newtonin työntövoiman. Se nosti koko raketin lennon ensimmäisten 61 km matkalla. Keskimmäinen viidestä F-1-rakettimoottorista oli kiinteästi asennettu, mutta ulkokehällä sijaitsevat neljä olivat suunnattavia, niitä voitiin hydraulisesti kääntää kantoraketin lentoradan ohjaamiseksi.
Valmistus.
Boeing sai sopimuksen vaiheen rakentamiseksi . Tässä vaiheessa NASAn Marshall Space Flight Centerin (MSFC) insinöörit olivat päättäneet tämän rakettivaiheen konstruktion pääpiirteet. 
Rakettijärjstelmän valmistuksen pääpaikka oli Michoud Assembly Facility New Orleansissa. Raketin tuulitunnelitestaus tehtiin Boeingin tehtailla Seattlessa. Tarvittavat työkoneet valmistettiin Wichitassa Kansasissa.
Marchallin avaruuslentokeskus rakensi ensimmäiset kolme koejärjestelmää (S-IC-T, S-IC-S ja S-IC-F) sekä kaksi lentomallia (S-IC-1 ja -2). Rakettivaiheen suurten polttoainesäiliöiden rakentaminen kesti 7-9 kuukautta. Rakettivaiheen kokoonpano kesti 14 kuukautta. Ensimmäinen Boeingin rakentama vaihe oli koekappale S-IC-D.
Osat.
S-IC-moottorijärjstelemän suurin oli moottorikoneikko 21 kkg. Sen kantoi viiden F-1 -moottorin synnyttämän työntövoiman ja jakoi voiman tasaisesti koko raketin pohjarakenteeseen. Neljä ankkuria piti rakettia paikallaan laukaisutelineessä sen lisätessä työntövoimaa laukaisun alussa. Nämä olivat 4,3 m pitkiä ja 816 kg massaltaan. Neljä vakainta kestivät 1 100 °C lämpötilan.
Moottorikoneikon päällisen polttoainetankin tilavuus oli 770 000 litraa. Säiliö itsessään oli kuivamassaltaan 11 Mkg ja pystyi vapauttamaan 7 300 litraa sekunnissa. Tankin läpi puhallettiin typpeä ennen laukaisua polttoaineen sekoittamiseksi. Lennon aikana polttoaine paineistettiin heliumilla, joka oli varastoitu yläpuoliseen nestemäisen hapen tankkiin. Polttoaine ja LOX-säiliön välissä oli välitankki. LOX-säiliön tilavuus oli 1 204 000 litraa. Sen suunnittelu asetti erityisesti haasteita. Hapen syöttöputkien tuli olla suorat moottoriin eli niiden piti mennä polttoainesäiliön läpi. Putket piti eristää jotta niiden ympärillä oleva polttoaine ei jäätyisi ja säiliöön täytyi tehdä viisi lisäreikää.
S-II

S-II oli North American Aviationin rakentama Saturn V -kantoraketin toinen vaihe. Viittä J-2-rakettimoottoria käyttäen se kiihdytti Saturn V:tä läpi ylemmän ilmakehän 5 MN työntövoimalla.
Historia.
S-II:n kehittäminen sai alkunsa joulukuussa 1959, kun komitea suositteli suurityöntövoimaista nestemäistä vetyä polttavan rakettimoottorin valmistamista. Sopimuksen sai Rocketdyne ja sitä alettiin myöhemmin kutsua nimellä J-2. 
Samaan aikaan itse S-II -vaihe alkoi muotoutua. Aluksi siinä oli tarkoitus olla neljä J-2-moottoria ja sen pituuden olla 22,5 metriä ja halkaisijan 6,5 metriä.
Vuonna 1961 Marshall Space Flight Center alkoi etsiä vaiheelle rakentajaa. Kokoukseen jossa alustavat suunnitelmat esitettiin kutsuttiin 30 alan yritystä, näistä vain 7 toimitti kuukauden päästä ehdotelman. Kolme näistä hylättiin tarkastelun jälkeen. Sitten koko raketti todettiin liian pieneksi ja vaihetta jouduttiin suurentamaan. Vielä mukana oleville neljälle yritykselle tuotti vaikeuksia se, ettei NASA ollut vielä päättänyt monesta ratkaisevasta kohdasta, kuten raketin koosta ja seuraavien vaiheiden ominaisuuksista.
Lopulta sopimus myönnettiin North American Aviationille, joka tuli valmistamaan myös Apollon komentomoduulin. Hallitus rakensi tuotantolaitoksen Seal Beachiin Kaliforniaan.
Rakentaminen.
Vaiheen laukaisumassa oli 500 Mkg, josta peräti 97 prosenttia oli nestemäistä vetyä ja happea. Vaiheen pohjassa oli moottorikoneikko, joka kantoi viisi J-2-moottoria. Keskimmäinen moottori oli kiinnitetty suuntaansa, mutta ulkokehän neljä moottoria olivat käännettävissä raketin ohjaamiseksi. "Välitankin" (tyhjä tila säiliöiden välissä) sijaan S-II:ssä käytettiin yhteistä väliseinää, jossa oli LOX-säilön yläosa ja LH2-säiliön alaosa. Väliseinä muodostui kahdesta alumiinilevystä, joiden välissä oli hunajakennon muotoinen fenoli-eriste. Se eristi säiliöiden välistä 70 °C:n lämpötilaeroa. Väliseinän käyttö säästi 3,6 tonnia massaa.
LOX-säiliö oli ellipsoidin-muotoinen ja 10 metriä halkaisijaltaan ja 6,7 metriä pitkä. Se muodostettiin hitsaamalla 12 kiilanmuotoista levyä rungoksi ja molempiin päihin pyöreät levyt. Kiilanmuotoiset levyt muotoiltiin 211 000 litran vesisäiliössä kolmella huolellisesti asetetulla vedealaisella räjäytyksellä. LH2-säilö rakennettiin kuudesta sylinteristä, viidestä 2,4 metriä korkeasta ja yhdhdestä 0,69 metriä korkeasta. Suurin haaste oli eristäminen, sillä vedyn tuli nestemäisenä pysyäkseen olla alle 20 K:n lämpötilassa. Aluksi ongelmina olivat eristyksen pysyminen ja ilmakuplat. Lopullisessa menetelmässä eriste sumutettiin käsin ja liika leikattiin pois.
S-II valmistettiin pystyasennossa hitsaamisen helpottamiseksi ja oikean muodon säilyttämiseksi.
Itämeren biotooppiakvaario

Itämeren biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Itämeressä tai sen lahdissa, kuten Suomenlahdessa. Vesi on vähäsuolaista murtovettä (suolapitoisuus viidestä seitsemään promillea), ja lämpötila selvästi alhaisempi kuin trooppisten kalojen akvaarioissa.
Itämeriakvaarion vesi täytyy pitää kylmänä. Tyypillinen vuosikierto on talvella 5 °C, kesällä lähempänä 20 astetta. Liian lämpimässä vedessä ei ole tarpeeksi happea, kalat ovat vaihtolämpöisinä eläiminä kuin ”kuumeessa” ja niiden suolistobakteerit voivat huonosti.
Valaistus pidetään usein vähäisempänä kuin trooppisten kalojen ja kasvien akvaariossa. Liian suuri valon määrä johtaa helposti hallitsemattomaan levien kasvuun.
Eliöstö.
Itämeren omat kasvit kuihtuvat talveksi. Jotkut harrastajat pitävät muita kylmään murtoveteen sopeutuvia lajeja, kuten miekkakasveja ja vesitähdikkejä.
Svenska Basketligan

Svenska Basketligan tai Basketligan on Ruotsin koripallon miesten pääsarja, jonka voittaja on Ruotsin mestari. Sarjaa on pelattu kaudesta 1992–1993 lähtien. Joukkueita Basketliganissa on ainoastaan yhdeksän kaudesta 2016–2017 lähtien.
Historia.
Ruotsin koripalloliitto Svenska Basketbollförbundet päätti ylimääräisessä vuosikokouksessa 1990 käynnistää uuden pääsarjan, Basketligan, kaudesta 1992–1993. Basketligan korvaisi aikaisemman pääsarjan, Elitserienin. Samana vuonna urheilun kattojärjestö Riksidrottsförbundet hyväksyi sarjamuutoksen. Kaudella 1992–1993 Basketligan korvasi Elitserienin. Sarjan nimi oli Basketligan vielä kaudella 2005–2006, mutta lokakuussa 2006 sveitsiläinen investointiyhtiö Obol Investment kirjoitti sopimuksen liiton (SBBF) kanssa ja sarjan nimeksi tuli "Obol Basketball League". Sveriges Radion P1-kanavan ohjelma Kaliber esitti 3. joulukuuta 2006 ohjelman jossa tutkittiin yhtiön taustaa. Ohjelman seurauksena liitto päätti tammikuussa 2007 vaihtaa sarjan nimeä. Loppukauden sarjasta käytettiin nimeä "Ligan". Kaudesta 2007–2008 lähtien sarjan nimi on ollut "Svenska Basketligan".
Heikki Laitinen

Heikki Jaakko Laitinen (s. 8. marraskuuta 1943 Ylivieska) on suomalainen musiikintutkija, Sibelius-Akatemian kansanmusiikin emeritusprofessori sekä kansanmusiikin esittäjä, säveltäjä ja kouluttaja. Hän on esiintynyt yhtä lailla pelimannina, vanhojen virsien laulajana kuin performanssitaiteilijanakin esimerkiksi Suomussalmiryhmän, tanssitaiteilija Reijo Kelan ja haitarinsoittaja Kimmo Pohjosen kanssa. Hänen esityksiinsä kuuluu usein tilanteeseen liittyvää improvisaatiota.
Laitinen opiskeli Helsingin yliopistossa ensin teologiaa ja sitten musiikkitiedettä ja folkloristiikkaa sekä Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa ja sävellystä. Laitisen tohtorinväitöskirja "Matkoja musiikkiin 1800-luvun Suomessa" hyväksyttiin Tampereen yliopistossa vuonna 2003 arvosanalla "laudatur". Väitöskirja käsitteli 1800-luvun suomalaista musiikinhistoriaa kansanmusiikintutkijan näkökulmasta.
Laitinen oli Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osaston ensimmäinen johtaja sekä lehtori 1983–1995 ja professori 2001–2008. Taiteilijaprofessorina hän toimi 1995–2000 ja kansanmusiikin ja populaarimusiikin tutkijakoulun johtajana 2003–2006. Vuonna 2008 hän sai säveltaiteen säveltaiteen valtionpalkinnon tunnustuksena laaja-alaisesta työstä kansanmusiikin hyväksi. Vuonna 2009 tiedonjulkistamisen valtionpalkinto myönnettiin Reijo Kelalle ja hänen juhlakirjansa toimittajaryhmälle, johon Laitinen kuului. Kalevalaseuran palkinto Laitiselle myönnettiin 2011.
1970-luvun alussa Laitinen esitti "Sataset-trion" kanssa yhteiskunnallissävytteistä hengellistä musiikkia. Sataset-trioa ja Heikki Laitista pidetään hengellisen nuorisomusiikin uranuurtajina Suomessa. Se oli folk-vaikutteinen kokoonpano, joka esiintyi muun muassa Kaustisen kansanmusiikkifestivaalilla. Hän on säveltänyt näytelmämusiikkia muun muassa Artturi Järviluoman "Pohjalaisiin" (1995) ja Peter Shafferin näytelmään "Equus" (1997). Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkia sekä noin 400 laulelmaa.
Heikki Laitisen puoliso on professori Lea Laitinen.
Lina Kačiušytė

 
Lina Kačiušytė (1. tammikuuta 1963 Vilna) on liettualainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa. Hän voitti 200 metrin rintauinnin olympiakultaa Moskovan kesäolympialaisista vuonna 1980. Hänen voittoaikansa 2.29,54 oli uusi olympiaennätys.
Ura.
Kačiušytė aloitti uinnin harrastamisen 10-vuotiaana vuonna 1973. Kačiušytėn ensimmäisenä valmentajana toimi vuoteen 1977 saakka Arvydas Gražiūnas, joka näki hänessä paljon potentiaalia ja kehitti sitä oikeaan suuntaan. Vuonna 1976 13-vuotias Kačiušytė kutsuttiin harjoittelemaan Neuvostoliiton nuorten maajoukkueeseen, ja jo vuotta myöhemmin hän siirtyi aikuisten puolelle. Vuonna 1978 hän oli jo valmis osallistumaan pitkän radan MM-kilpailuihin, jotka järjestettiin Länsi-Saksan Berliinissä.
Berliinissä 15-vuotias Kačiušytė hämmästytti kaikki jo 200 metrin rintauinnin alkuerissä rikkomalla joukkuetoverinsa Julija Bogdanovan maailmanennätysajan 0,3:lla sekunnilla. Matkan finaalissa Lina-näytös jatkui: hän otti ylivoimaiseen tapaan maailmanmestaruuden parantaen 1,7 sekuntia edellistä maailmanennätystään lukemiin 2.31,42. Hän kuitenkin menetti ennätyksensä seuraavan vuoden maaliskuussa, kun hänen maannaisensa Svetlana Varganova kohenteli sitä lukemiin 2.31,09.
Varganova ei kuitenkaan saanut pitää ennätystä kuin viikon, sillä 6. huhtikuuta 1979 Potsdamissa järjestetyissä Itä-Saksa-Neuvostoliitto -uintimaaottelussa Kačiušytė räväytti uusiksi ME-lukemiksi huimat 2.28,36; ensimmäisenä naisena alle kahden ja puolen minuutin. Ennätys säilyi voimassa yli kuusi vuotta; itäsaksalainen Silke Hörner rikkoi sen Leipzigissa kesäkuussa 1985.
Uransa tärkeimmän voiton Kačiušytė saavutti heinäkuussa 1980 Moskovassa voittamalla 200 metrin rintauinnin olympiakullan olympiaennätysajalla. Neuvostoliittolaiset ottivat kolmoisvoiton; Varganova sijoittui toiseksi vain seitsemän sadasosaa hävinneenä ja Bogdanova oli kolmas kolme sekuntia hävinneenä. Lina itse ja hänen valmentajansa Boris Zenov eivät pitäneet olympiakultaa hienoinpana mahdollisena, sillä Yhdysvaltojen järjestämän olympiaboikotin monia potentiaalisia mitaliehdokkaita kyseiselle matkalle oli joutunut jäämään kotiin.
Nykyisin Kačiušytė toimii kääntäjänä. Hän puhuu sujuvasti liettuaa, venäjää, englantia ja espanjaa. Vapaa-ajallaan hän toimii uintivalmentajana. Hänet valittiin vuonna 1998 "International Swimming Hall of Famen" jäseneksi.
Tanganjikajärven biotooppiakvaario

Tanganjikajärven biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Tanganjikajärvessä.
Tanganjikajärvessä elää useita endeemisiä kirjoahvenlajeja, jotka tulevat toimeen melko pienessä vesitilavuudessa ja ovat värikkäitä ja käytökseltään melenkiintoisia. Eräät pienikokoiset lajit kutevat kotilonkuoriin, joissa ne myös hoitavat poikasiaan kunnes nämä osaavat uida vapaasti. Useimmat isokokoisemmat lajit kutevat kallionkoloihin tai pohjahiekalle, ja järvessä on myös joitakin suuhautojia. Akvaarioharrastajien mukaan Tanganjikajärven kalat ovat usein herkempiä oikeille vesioloille kuin malawiakvaarion kalat. 
Kalojen ruokailutavat vaihtelevat lajista toiseen. Varsinaiset pedot syövät toisia kaloja. Hyönteissyöjät nappaavat hyönteisiä joko vedestä tai pinnan läheltä. Pohjan tonkijat kaivelevat selkärangattomia hiekan seasta. Jotkut nyppivät tuuhean levämaton seassa eläviä öttiäisiä ja kalanpoikasia. Kasvinsyöjätkin saavat yleensä levän joukossa näitä proteiinipommeja, joten niille tarjotaan akvaariossa kasvipitoista sekaruokaa eikä pelkkää puhdasta kasviruokaa.
Akvaarion vesi ja sisustus.
Tanganjikajärven vesi on kovaa, emäksistä (pH 7,5-9,3) ja melko lämmintä (22-28 °C). Järviveden lämpötila riippuu syvyydestä; eräät akvaariossa pidetyt lajit ovat kotoisin syvänteistä. Suomalainen vesijohtovesi on yleensä liian pehmeää tällaiseen akvaarioon, ja sitä muokataan erityisillä mineraalilisillä. Tavoiteltava kokonaiskovuus 10-12 °dH ja karbonaattikovuus 15-18 °dH; kovuudesta kertoo myös sähkönjohtavuus 550-600 µS.
Sisustussuunnittelu riippuu valituista kalalajeista. Kotiolokutijat tarvitsevat luonnollisesti kotilonkuoria, hiekkapohjan lajit hiekkaa. Usein käytetään korallihiekkaa, joka auttaa pitämään veden kovuuden ja pH:n sopivana. Kalliorannan lajit tarvitsevat kallionkoloja ja luolia jäljittelevän ympäristön. Kaikki lajit tarvitsevat myös paljon vapaata uimatilaa. Kalliota ja kivimuureja esittävää sisutusta tehdään jonkun verran myös valutekniikalla, jolloin oikeaa materiaalia käytetään muotin tekoon, ja erikoislaastista valetaan saman muotoinen, mutta paljon kevyempi rakennelma.
Eliöt.
Ainoa akvaariossa kasvatettava Tanganjikajärven kasvi on karvalehti "Ceratophyllum demersum", joka kelluu vedessä lähellä pintaa. Niinpä jotkut käyttävät biotooppiakvaarion periaatteiden vastaisesti muualta tuotuja lajeja, esimerkiksi vallisnerioita.
Kaloja.
Harrastajat käyttävät kaloista yleensä niiden tieteellisiä nimiä.
Päiviö Kangas

Päiviö Kangas (sukunimi vuoteen 1941 Pölkky; s. 2. marraskuuta 1927 Kauhava) on suomalainen opettaja, säveltäjä, kuoronjohtaja ja eräkirjailija.
Kangas kävi seitsemän luokkaa oppikoulua Kauhavan keskikoulussa ja lukiossa. Hän valmistui kansakoulun opettajaksi Raahen seminaarista 1958. Kangas on työskennellyt kansakoulun opettajana Jalasjärvellä 1950–1953, Ilmajoella 1957–1958, Toijalassa 1958–1973 sekä peruskoulun luokanopettajana Porissa. Tasavallan presidentti myönsi Kankaalle arvonimen director musices vuonna 1982. Hän on asunut Turussa vuodesta 2001.
Kangas aloitti kirjoittamisen voitettuaan palkinnon opettajainvalmistuslaitoksessa järjestetyssä kirjoituskilpailussa. Hänen artikkeleitaan ja novelleitaan on julkaistu Metsästys ja Kalastus -lehdessä sekä Eränkävijä-lehdessä vuodesta 1958 alkaen. Kangas on kirjoittanut myös kolumneja Satakunnan Kansaan, Aamulehteen ja Kaarina-lehteen.
Penelope Heyns

 
Penelope (”Penny”) Heyns (8. marraskuuta 1974 Springs, Gauteng) on eteläafrikkalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti 100 ja 200 metrin rintauintien olympiakultaa Atlantan kesäolympialaisista vuonna 1996. Hän on ainoa nainen joka on pystynyt voittamaan kummatkin matkat samoissa olympialaisissa, miehistäkin vain Domenico Fioravanti (2000) sekä Kōsuke Kitajima (2004 ja 2008) ovat pystyneet samaan. Heyns oli myös Etelä-Afrikan ensimmäinen olympiavoittaja sen olympiapaluun 1992 jälkeen. Hän voitti myös Sydneyn kesäolympialaisista vuonna 2000 pronssia 100 metrin rintauinnista. Hän rikkoi 17.-18. kesäkuuta 1999 Los Angelesissä alle 48 tunnin aikana yhteensä neljä maailmanennätystä.
Heyns voitti kolme MM-hopeaa lyhyellä radalla Hongkongista 1999. Hän rikkoi uransa aikana yhteensä neljätoista maailmanennätystä. Hänet myös valittiin "Swimming World Magazine" -lehden äänestyksessä maailman vuoden naisuimariksi vuosina 1996 ja 1999. Vuonna 2007 hänet valittiin "International Swimming Hall of Famen" jäseneksi, ja vuonna 2004 hänet äänestettiin 52:neksi suurimmaksi eteläafrikkalaiseksi.
Heyns lopetti uintiuransa vuonna 2001, jonka jälkeen hän toiminut FINAn urheilijatoimikunnan jäsenenä. Hän pyörittää nykyisin menestyvää puhujayritystään. Lisäksi hänet tunnetaan televisiojuontajana, ja myös oman elämäkertansa kirjoittajana.
Ville-Pertti Lind

Ville-Pertti Lind (s. 23. marraskuuta 1980) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä. 
Ura.
Lindin kasvattajaseura on Säynätsalon Riento, jonka pääsarjajoukkueessa hän debytoi kaudella 2000–2001. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi BC Jyväskylässä, josta hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 Äänekosken Huimaan. Kyseinen kausi oli tilastollisesti hänen parhaansa, sillä hän teki uransa kausikohtaiset ennätykset pisteissä (10,5) levypalloissa (5,1) syötöissä (0,9) sekä riistoissa (1,2).
Yhden Huimassa vietetyn kauden jälkeen Lind siirtyi Porvoon Tarmoon, jossa hänet valittiin kaudella 2004–2005 SM-sarjan vuoden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Hän pelasi Tarmossa viiden kauden ajan ja siirtyi kaudeksi 2009–2010 KTP:n joukkueeseen. Lind pelasi seurassa kahden kauden ajan ja päätti pääsarjauransa SM-pronssiin kauden 2010–2011 päätteeksi. Hän pelasi tämän jälkeen vielä I-divisioonassa viisi ottelua Tarmon paidassa kaudella 2011–2012.
Sami Pekkola

Sami Pekkola (s. 16. joulukuuta 1983) on suomalainen koripalloilija, joka edusti kaudella 2010–2011 Korisliigassa pelaavaa Lappeenrannan NMKY:tä. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja pituutta hänellä on 200 cm. Hänet valittiin kaudella 2003–2004 SM-sarjan vuoden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Ennen paluutaan Korisliigaan maaliskuussa 2008 Pekkola pelasi neljä kautta koripalloa Yhdysvalloissa St. Francisin yliopistossa.
Pekkolan veljet Pasi ja Ville ovat myös pääsarjatason koripalloilijoita. Pekkoloiden veljessarja on historian ainoa pääsarjaottelussa (huhtikuu 2009 vs Kataja) samassa joukkueessa sekä yhtä aikaa kentällä ollut että samassa ottelussa pisteitä tehnyt veljeskolmikko.
Victor Hémery

Victor Hémery (18. marraskuuta 1876 Sillé-le-Guillaume, Ranska – 9. syyskuuta 1950 Le Mans, Ranska) oli ranskalainen kilpa-autoilija ja yksi varhaisimmista ralliautoilun uranuurtajista, joka voitti Grand Prix -moottorikilpailut 1911 Ranskassa Fiatilla.
Hémery liittyi Darracq S.A -autotehtaan päätestiajajaksi 1904. Hän jätti myöhemmin Opel-Darracq-autotehtaan ja liittyi Benz&amp;Cie-autotehtaan ajajaksi ja voitti 1907 ja 1908 Pietarissa ja Moskovassa. Hän sijoittui toiseksi Ranskan Grand Prix -ajoissa 1908. Hémery saavutti ensimmäisen maanopeusennätyksensä 176,47 km/h 1905 ja paransi myöhemmin maanopeuden maailmanennätykseksi 202,691 km/h Karl Benzin suunnittelemalla Blitchen Benz -kilpa-autolla 9. marraskuuta 1909. 
Hémery oli lahjakas kilpa-autoilija, jonka erityislaatuinen persoona aiheutti ajoittain hankaluuksia, koska hän ei kunnioittanut sääntöjä ja ajautui vaikeuksiin lehdistön kanssa. Kilpauransa jälkeen hän perusti oman autokorjaamon, mutta ajautui rahavaikeuksiin ja teki itsemurhan vuonna 1950.
Jussi Kumpulainen

Jussi Terho Kumpulainen (s. 9. huhtikuuta 1976 Jyväskylä) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Kankaantaan Kisan 204-senttinen kasvatti Kumpulainen voitti urallaan LrNMKY:ssä kaksi kertaa koripallon Suomen mestaruuden sekä kerran koripallon Suomen cup-mestaruuden. Vuoden I-divisioonapelaajaksi Kumpulainen valittiin kaudella 1993–94. Hän pelasi myös Suomen miesten maajoukkueessa ja usean vuoden ajan Euroopan koripallosarjoissa.
Pelaajaura.
Ennen pääsarjauransa alkua Kumpulainen valittiin kaudella 1993–94 I-divisioonan vuoden pelaajaksi pelatessaan kasvattajaseurassaan Kankaantaan Kisassa. Hän pelasi junioripelejä 1980-luvun lopulla myös Pirkkalan Virissä. KanKi voitti miesten divisioonamestaruuden vuosina 1994 ja 1995: vuonna 1994 Koripalloliitto esti seuran nousun pääsarjaan tasonmittauksen perusteella, mutta vuotta myöhemmin seuran sarjanousu hyväksyttiin. Ensiesiintymisen SM-sarjassa Kumpulainen teki Kisan joukkueessa 14. lokakuuta 1995 Tampereen Pyrintöä vastaan. Hänen pistekeskiarvonsa debyyttikaudellaan oli 7,5. Kaudeksi 1996–97 Kumpulainen siirtyi SM-sarjaa pelaavan UU-Korihaiden joukkueeseen, jossa hän pelasi myös seuraavan kauden. Korihaissa Kumpulaisen pistekeskiarvot olivat 6,6 ja 11,8.
Eurooppaan Kumpulainen siirtyi kaudeksi 1998–1999. Kuusi kautta kestäneellä Euroopan kiertuella hän pelasi muun muassa Belgian, Itävallan ja Saksan pääsarjoissa. Kaudella 2002–2003 Kumpulainen edusti Saksan pääsarjassa pelannutta Gießeniä, joka aloitti kauden huonosti mutta paransi otteitaan Brian Lynchin liityttyä joukkueeseen ja jäi lopulta yhden voiton päähän pudotuspeleistä. Saksan cupissa Gießen putosi välierissä aikakauden maan ykkösjoukkue Alba Berliniä vastaan mutta voitti cupin pronssiottelun. Kumpulainen oli saanut ennen pronssiottelua tiedon isoäitinsä kuolemasta mutta pelasi sen jälkeen omasta mielestään parhaan ottelunsa Gießenissä.
Paluun Suomeen Kumpulainen teki kaudeksi 2004–05 Lappeenrannan NMKY:n riveihin, jossa hän pelasi myös kauden 2005–06. Kahden Lappeenrannassa vietetyn kauden aikana Kumpulainen oli joukkueensa mukana voittamassa Suomen Cupia sekä kahta Suomen mestaruutta. Kauden 2006–07 Kumpulainen pelasi Torpan Pojissa, josta hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi jälleen UU-Korihaiden joukkueeseen. Keväällä 2008 Kumpulainen solmi Korihaiden kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, joten hän pelasi Korihaiden joukkueessa myös kaudet 2008–09 ja 2009–10. Kauden 2010–2011 päätteeksi hän lopetti pääsarjauransa.
Yliopiston farmasiakunta

Yliopiston farmasiakunta - Universitetets farmaciekår ry eli YFK on Helsingin yliopiston toiseksi vanhin yhä toiminnassa oleva ainejärjestö Teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen jälkeen. YFK aloitti toimintansa syyslukukauden alussa 1888 Enqvistin kahvilassa, jolloin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin C. G. Toppelius. Vuosipäiväänsä ainejärjestö kuitenkin viettää maaliskuun 26. päivänä, jona päivänä vuonna 1640 annettiin Turun Akatemian perustamiskirja.
MDS - farmasiakunnan lehti.
YFK julkaisi ensimmäisen ainejärjestölehtensä, MDS-lehden, jouluksi 1901. Esikoisalbumi on Hugo Simbergin kuvittama. Ensimmäiset numerot olivat pääasiassa ruotsinkielisiä, mutta vähitellen suomenkielisten kirjoitusten osuus kasvoi lehdessä. Vuosina 1917–1919 lehden julkaisussa oli tauko.
Yhdistyksen symbolit ja tunnustukset.
Proviisorisormus.
Proviisorien tunnukseksi esitettiin "muistosormusta" maisterisormusten tapaan jo 1890. 1911 teetettiin mallikappaleita, jotka katosivat salaperäisesti. 1914 saatiin malli, jossa oli kuvattu Asklepioksen sauva. Vuonna 1973 sormusta muutettiin siten, että Asklepioksen sauva vaihdettiin Merkuriuksen sauvaa "Caduceus" muistuttavaksi sauvaksi, jossa kuitenkin siivekäs sanansaattajan sauva on korvattu maljalla.
Fabian Collan

Fabian Collan (18. joulukuuta 1817 Iisalmi – 17. helmikuuta 1851 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, toimittaja ja kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Collanin vanhemmat olivat rovasti ja teologian tohtori Pehr Johan Collan ja Christina Elisabet Crohns. Hän opiskeli Porvoon lukiossa 1830–1833 ja valmistui ylioppilaaksi Helsingissä 17. toukokuuta 1834. Filosofian kandidaatiksi Collan valmistui vuonna 1839, maisteriksi 1840 ja lisensiaatiksi 1849. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1850.
Vuosina 1840–1844 Collan oli Savo-Karjalaisen osakunnan kuraattori. Hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran sihteerinä ja Helsingfors Morgonbladin päätoimittajana 1841–1844. Collan nimitettiin Helsingin yliopiston historian dosentiksi 1843. Hän työskenteli historian lehtorina ja rehtorina Kuopion lukiossa 1844–1850. Vuodesta 1850 kuolemaansa saakka Collan toimi filosofian apulaisena Helsingin yliopistossa ja Finlands Allmänna Tidning -lehden kotimaisen osaston päätoimittajana ja toimittajana.
Collan oli lapsena sairastanut riisitaudin ja kärsi heikosta terveydestä. Hän sairastui alkuvuonna 1851 ja kuoli helmikuussa 33-vuotiaana.
Fabian Collanin veljiä olivat kirjailija, säveltäjä Karl Collan ja sotarovasti, valtiopäivämies Clas Collan sekä lääkäri, valtiopäivämies Alexander von Collan.
TuusKiekko

TuusKiekko on 1985 perustettu tuusulalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla II-divisioonassa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Tuusulan jäähallissa Hyrylässä.
Junioritoiminnan hoitaa TuusKiekon yhteistyöseura, vuonna 1998 perustettu "Tuusulan Juniorikiekko". Molemmat seurat käyttävät yhteistä TuusKi-nimeä. TuusKiekolla on yhteistyösopimus Mestiksessä pelaavan Kiekko-Vantaan kanssa .
Kaudella 2017–2018 TuusKi perustettiin uudelleen ja aloitti toimintansa III-divisioonassa.
Nykyinen joukkue.
"(Tilanne 15. huhtikuuta 2018)"
Pembroke College (Oxford)

Pembroke College on yksi englantilaisen Oxfordin yliopiston collegeista. Se sijaitsee Pembroke Squarella. Vuonna 2007 Pembroken on arvioitu saaneen rahalahjoituksia 45,5 miljoonaa puntaa.
Collegessa on 408 perusopiskelijaa ja 119 jatko-opiskelijaa.
Farnakes I

Farnakes I (, ; noin 189 eaa. – noin 159 eaa.) oli Pontoksen kuningas. 
Farnakes laajensi valtakuntaansa paljon edeltäjiänsä tarmokkaammin. Noin vuonna 182 eaa. hän valtasi Mustanmeren rannalla sijainneen Sinopen kreikkalaiskaupungin. Farnakes soti Pergamonin Eumenes II:n ja Kappadokian Ariarathesta vastaan. Farnakes valtasi osia Galatiasta ja Paflagoniasta, mutta joutui luopumaan niistä. Roomalaisista senaattoreista koostuva lähetystö neuvotteli rauhansopimuksen kuninkaiden välille. Roomalaiset halusivat estää Pontoksen vallan kasvamisen läntisessä Vähässä-Aasiassa. Farnakes laajensi kuitenkin valtaansa idässä. Hän valtasi muun muassa Sinopen entiset koloniat Kotyoran ja Kerasuksen. Farnakes sai myös Vähä-Armenian valtansa alle.
Farnakes solmi liiton seleukidien kanssa ja otti vaimokseen Antiokhos III:n tyttären (tai lapsenlapsen) Nysan. Farnakeen kuollessa noin vuonna 159 eaa. Pontos oli Vähän-Aasian merkittävimpiä valtioita. Farnakesta seurasi vuosina 170–150 eaa. Mithridates IV Filopator Filadelfos, joka oli ehkä Farnakeen veli ja vuosina 150–121 eaa. Mithridates V, joka oli ehkä Farnakeen poika.
Eva González

Eva María González Fernández (s. 5. marraskuuta 1980 Mairena del Alcor, Sevillan maakunta, Espanja) on espanjalainen missi, malli ja televisiojuontaja.
González valittiin Miss Espanjaksi vuonna 2003 kotimaakuntansa Sevillan edustajana. Myöhemmin samana vuonna hän otti osaa Panamassa järjestettyyn Miss Universe -kilpailuun, mutta ei sijoittunut 15 parhaan joukkoon. Kilpailun kansallispukuosiossa hän käytti Andalusialle perinteistä flamencomekkoa.
Missinuransa jälkeen González työskenteli mallina Madridin, Barcelonan ja Sevillan muotiviikoilla sekä Viceroyn, Tampaxin, Airen ja Reebokin mainoksissa. Televisiotyöt hän aloitti toimittajana Antena 3:n ohjelmassa "Uhf" vuonna 2004 ja sittemmin hän on juontanut muun muassa La Sextan keskusteluohjelmia "Dímelo al oído" ja "Fenómenos". Hän on myös esiintynyt "Maximin" kansikuvatyttönä ja vieraillut suositussa "Serranon perhe" -draamasarjassa.
González seurusteli Espanjan jalkapallomaajoukkueen ja Real Madridin maalivahdin Iker Casillasin kanssa. Saksalainen "Die Welt" -lehti nimesi hänet kauneimmaksi jalkapallon vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuihin osaa ottaneen pelaajan puolisoksi.
Galina Prozumenštšikova

 
Galina Nikolajevna Prozumenštšikova (, myöh. Stepanova (Степанова) ja Ivannikova (Иванникова), 26. marraskuuta 1948 Sevastopol – 19. heinäkuuta 2015) oli venäläinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa.
Prozumenštšikova voitti 200 metrin rintauinnin olympiakultaa Tokion kesäolympialaisista vuonna 1964. Hän voitti myöhemmällä urallaan vielä kaksi olympiahopeaa ja -pronssia, ensiksi Méxicosta 1968 hopean 100 metrin rintauinnista ja pronssin 200 metrin rintauinnista. Neljä vuotta myöhemmin Münchenistä kolmivuotiaan tytön äiti nappasi samat mitalit samoilta matkoilta. Prozumenštšikova rikkoi uransa aikana yhteensä viisi maailmanennätystä.
Prozumenštšikova kahmi myös Euroopan-mestaruuskilpailuista menestystä. Hän voitti Utrechtissä 1966 kullan 200 metrin rintauinnista ja hopean 4 × 100 m sekauintiviestistä. Neljä vuotta myöhemmin Barcelonassa hän voitti samat mitalit ja otti vielä niiden lisäksi voiton 100 metrin rintauinnissa. Hän lopetti uransa vuoden 1972 jälkeen.
Prozumenštšikova oli naimisissa Juri Ivannikovin kanssa, jonka kanssa hänellä oli poika Grigori. Hänellä oli aikaisemmasta suhteestaan tytär Irina Stepanova. Prozumenštšikova valittiin vuonna 1977 "International Swimming Hall of Famen" jäseneksi.
Osorkon III

Osorkon III oli muinaisen Egyptin faarao ja Amonin ylipappi, jonka koko hallitsijanimi oli Usermaatre Setepenamun, Osorkon Si-Ese Meryamun, Netjer-Heqa-waset. Hänen tarkkaa hallintoaikaansa ei tunneta, mutta hänen on arvioitu nousseen hallitsijaksi 790-luvulla eaa. Hän hallitsi viisi viimeistä vuottaan yhdessä poikansa Takelot III:n kanssa.
S-IVB

S-IVB (joskus S4b, lausutaan "ess four bee") oli Saturn V -kantoraketin kolmas rakettivaihe ja Saturn IB: toinen vaihe. Douglas Aircraft Companyn rakentamassa vaiheessa oli yksi J-2 -rakettimoottori. Kuulennoilla sitä käytettiin kahdesti, ensin Maan kiertoradalle nousun lopussa ja toisen kerran trans lunar injectionissa (TLI) kohti Kuuta.
Historia.
 S-IVB kehitettiin Saturn I -raketin ylävaiheesta S-IV:stä ja se olikin Saturn V:n vaiheista ensimmäisenä suunniteltu. S-IV käytti kuuden moottorin klusteria, mutta samaa polttoainetta kuin yksimoottorinen S-IVB eli nestevetyä ja nestehappea. Se suunniteltiin aluksi ehdotetun C-4 raketin neljäs vaihe, siitä nimi S-IV.
11 yritystä jätti ehdotelman päärakentajaksi mennessä. NASAn johtaja T. Keith Glennan päätti myöntää sopimuksen Douglas Aircraft Companylle. Convair tuli kilvassa niukaisti toiseksi, mutta Glennan ei halunnut mahdollistaa Convairille monopolia nestevetyraketeissa, sillä Convair oli jo rakentamassa Centaur-rakettivaihdetta. Lopulta Marshall Space Flight Center päätti käyttää Apollossa C-5 rakettia, joka myöhemmin nimettiin Saturn V:ksi. Siinä olisi vain kolme vaihetta ja viimeisenä vaiheena paranneltu S-IVB, jossa olisi vain yksi J-2 -moottori klusterin sijaan. Douglas sai sopimuksen S-IVB:hen, koska se oli lähellä S-IV:tä. Samaan aikaan päätettiin rakentaa C-IB -raketti (myöhemmin Saturn IB), joka käyttäisi S-IVB:tä toisena vaiheena ja jolla voitaisiin testata Apollo-avaruusalusta Maan kiertoradalla.
Douglas rakensi kaksi erilaista versiota S-IVB;stä, 200-sarjan ja 500-sarjan. 200-sarjaa käytettiin Saturn IB;ssä ja se erosi 500:sta siten, että siinä ei ollut kartiomaista levenevää välivaihetta ja siinä oli vähemmän heliumia paineistukseen sillä sen ei tarvinnut käynnistyä uudestaan.
200-sarjassa oli kolme kiinteän polttoaineen apurakettia S-IB -vaiheesta eroamiseksi toisin kuin 500-sarjassa, jos oli vain kaksi rakettia. 200-sarjassa ei ollut apumoottoreita, joita tarvittiin 500-sarjassa ullage-moottoreiksi ennen J-2 -moottorin toista käynnistämistä varten.
S-IVB kuljetti 72 700 litraa LOX:ia ja 229 000 litraa LH2:a. Käyttämättömästä S-IVB:stä tehtiin runko Skylab-avaruusasemalle.
Apollo 13:n, Apollo 14:n, Apollo 15:N, Apollo 16:n ja Apollo 17:n S-IVB ohjattiin törmäämään Kuuhun Kuun ytimen tutkimiseksi seismisillä mittauksilla.
Ehdotettu Earth Departure Stage (EDS) ja Ares I -raketin toinen vaihe muistuttavat S-IVB -vaihetta. Molemmat käyttävät paranneltua J-2 -moottoria (J-2X -sarja). Ares I:n toinen vaihe myös tekeen saman kuin 500-sarja, viimeisteleen kiertoradalle pääsyn ja lähettää avaruusaluksen kohti Kuuta.
F 7 Såtenäs

F 7 Såtenäs eli Skaraborgs flygflottilj on Ruotsin ilmavoimien toinen laivue. Sen tukikohta on Såtenäsin kartanossa Tunissa ja se on Lidköpingin kunnan suurin työnantaja.
Skaraborgin laivue perustettiin vuonna 1940. Såtenäs tuli valituksi, koska sen lähistöllä voitiin suorittaa pommituskokeita. 
Historia.
Vuoden 1930 puolustuskomission vuonna 1935 luovuttaman puolustusselonteon pohjalta valmisteltu vuoden 1936 puolustuspäätös määritti neljän olemassa olleen lento-osaston laajentamisen seitsemäksi lennostoksi.
Puolustuspäätös osoittautui nopeasti maailmapoliittisen tilanteen muuttuessa riittämättömäksi ja jo 8. kesäkuuta 1938 valtiopäivät päätti 20 miljoonan lisärahoituksesta puolustusmenoihin. Samassa yhteydessä tehtiin päätös lennoston perustamisesta Såtenäsiin. Valtio päätti lunastaa Såtenäsin kartanon alueen 685 000 kruunulla ja jo 22. syyskuuta allekirjoitettiin kauppakirjat.
Kalusto.
Sen ensimmäiset lentokoneet olivat italialaisia B 16 Caproni-koneita, joiden käytössä oli talvisin vaikeuksia. Vuonna 1956 laivue siirtyi suihkukauteen A 32A Lansen -kalustolla.
Maaliskuussa 1965 laivue sai TP 84 Hercules -kuljetuskoneen, toisen vuonna 1969 ja kolmannen vuonna 1975. Viisi konetta hankittiin vuosina 1981–82. 
Vuonna 1973 tuli F 7-laivueesa ensimmäinen Viggen-kaluston käyttäjä (AJ-versio).
Vuonna 1993 yksikkö sai JAS 39 Gripenit. 
Kalusto kautta aikojen:
Tukikohta nyt.
Såtenäs toteuttaa koko Ruotsin ilmavoimien Gripen-koulutuksen. Se kouluttaa myös tšekkiläiset ja unkarilaiset Gripen-lentäjät. Tukikohdassa ei 2000-luvulla koulutettu eikä palvellut lainkaan varusmiehiä.
Flygtekniska försöksanstalten

Flygtekniska försöksanstalten eli "FFA" oli 1940 perustettu Ruotsin puolustusministeriön alainen ilmailutekniikan tutkimuslaitos, joka yhdistyi 2000 Försvarets forskningsanstaltin eli FOAn kanssa muodostaen Totalförsvarets forskningsinstitut eli FOI:n.
Eulerin neljännen asteen yhtälö

Eulerin neljännen asteen yhtälö on sveitsiläisen matemaatikon Leonhard Eulerin vuonna 1772 esittämä lukuteoreettinen ongelma, joka voidaan esittää yhtälömuodossa formula_1, jossa formula_2. Ongelmana on siis löytää neljä nollasta poikkeavaa kokonaislukua, joiden neljänsien potenssien summa on yhtä suuri kuin lukujen summan neljäs potenssi. Ongelma ratkaistiin vuonna 2008, jolloin Arizonan yliopiston professori Daniel Madden sekä harrastelijamatemaatikko, fyysikko Lee W. Jacobi julkaisivat ratkaisun "The American Mathematical Monthly" -lehden maaliskuisessa numerossa. He todistivat elliptisten funktioiden avulla, että ongelmalla on äärettömän monta ratkaisua. Ennen tätä ongelmalle oli löydetty 88 eri ratkaisua.
Eulerin neljännen asteen yhtälö on osa Eulerin laajempaa hypoteesia, jonka mukaan korkeamman asteen yhtälöllä on oltava yhtä monta muuttujaa kuin sen astelukukin on, jotta yhtälöllä olisi ratkaisuja. Hypoteesin osoitti vääräksi vuonna 1987 Noam Elkies.
Martin Andresen

Martin Andresen (s. 2. helmikuuta 1977) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 43 ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Ura pelaajana.
Andresen aloitti uransa Moss FK:n joukkueessa 1995. Hän kuului vuosina 1995–98 Norjan nuorten maajoukkueiden vakiokalustoon ja pelasi 24 maaottelua alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Edustettuaan Mossin lisäksi Viking FK:ta ja Stabæk IF:ää Andresen siirtyi Norjasta Englantiin ja Wimbledon FC:n joukkueeseen 1,8 miljoonan punnan siirtosummalla. Ura Englannissa ei kuitenkaan ottanut auetakseen ja Andresen lainattiin Moldeen, josta hän palasi takaisin Stabækiin kaudeksi 2001.
Kauden 2003–04 kevätpuoliskolla Andresen yritti uudestaan läpimurtoa Englannin kentillä Blackburn Roversissa, mutta lainapestiä ei jatkettu ja 11 ottelua Roversissa pelannut Andresen palasi takaisin Stabaækiin. Seuran pudottua Adeccoligaeniin kauden 2004 jälkeen Andresen etsi seuraa Tippeligaenista. Maajoukkuekapteeniksi nousseen Andresen hintalappu oli liian kallis monelle ja mm. Rosenborg BK ei kyennyt maksamaan riittävästi. Lopulta joulukuussa 2004 Andresen siirtyi SK Brannin paitaan. Andresen oli bergeniläisseuran historian kallein hankinta noin 15 000 000 Norjan kruunun siirtosummalla.
Andresen oli hankintansa arvoinen Brannille. Hän nousi joukkueen avainpelaajien joukkoon ja oli merkittävässä roolissa Brannin keskikentän moottorina ja seuran kapteenina, kun Brann voitti Norjan mestaruuden kaudella 2007 44 vuoden tauon jälkeen.
Andresen teki paluun pelikentille kaudella 2013, kun hän liittyi Adecco-liigaan pudonneen Stabæk Fotballin vahvuuteen. Elokuussa 2015 Andersen teki toisen comebackin Sandefjordin paidassa.
Ura valmentajana.
Marraskuussa 2007 Andresen siirtyi Vålerenga IF:n pelaajavalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Andresen johdatti seuran debyyttikaudellaan sijalle 10 ja Norjan cupissa aina mestariksi saakka. Kauden 2009 päätteeksi hän lopetti pelaajauransa ja jatkaa seuran päävalmentajana. Kausi 2010 oli liigatasolla Vålerengan paras Andresenin alaisuudessa, kun oslolaiset sijoittuivat toiseksi. Sijoitus oli seuran paras sitten kauden 2005 mestaruuden. Seuraavilla kausilla Vålerenga jämähti keskikastiin ja sijoittui sijoille 7 ja 8. Kauden 2012 jälkeen Andresen ja Vålerenga lopettivat viisi vuotta kestäneen valmennusyhteistyön. 
Muuta.
Andresen avioitui heinäkuussa 2005 pitkäaikaisen naisystävänsä Kristin Næss Sørensenin kanssa. Pariskunnalla on poika Eirik. Andresen harrastaa bridgeä ja voitti parinsa Tor Hellnesin kanssa Pohjois-Amerikan bridgemestaruusosakilpailun San Diegossa. Andresen on myös norjalaisen huonekaluvalmistaja Skeidarin perijä.
Orbcomm

ORBCOMM (Nasdaqin lyhenne ORBC) on yhdysvaltalainen tietoliikennesatelliittiyhtiö. Sen 30 satelliitin konstellaatio lentää matalalla (775 km) kiertoradalla. Yhtiön perustivat vuonna 1993 Orbital Sciences Corporation ja Teleglobe.
Yhtiössä on sata työntekijää, ja sen liikevaihto on 24 miljoonaa dollaria (2006). Sen pääjohtaja on Jerome Eisenberg. Se kilpailee Globalstarin ja Iridiumin kanssa. Kuten Iridium yhtiö on ollut vuodesta 2000 lähtien konkurssisaneerauksessa (Chapter 11). Marraskuussa 2006 sen osakeanti avautui. Se myi 9 miljoonaa osaketta. 
Kukin satelliitti painaa vain 42 kg. Sähköteho on 160 wattia. Satelliitit ovat datalinkkejä. Yhtiöllä on palvelulleen 225 000 tilaajaa.
Satelliitit.
Orbcommin LEO-radan tietoliikennesatelliiteilla on sama nimi kuin yhtiöllä. Vuoteen 2008 mennessä niitä laukaistiin 44 kappaletta. Satelliitit ovat toiminnaltaan samanlaisia kuin neuvostoliittolaiset Strela-viestivälityssatelliitit.
Satelliiteista on eri versioita: Orbcomm-CDS oli koesatelliittien sarja: Orbcomm-X laukaistiin vuonna 1991 - se ei toiminut lainkaan. Sitä seurasi ensin CDS-1 ja itten CDS-2, joka laukaistiin vuonna 2008. Tässä satelliitissa oli laivojen seurannan AIS-tekniikkaa mukana. CDS-2 sai nimen Orbcomm FM-29
Varsinaiset operatiiviset satelliitit: Orbcomm-1 on tämän konstellaation nimi. Niitä laukaistiin 35, satelliitteja jäi yli 8 kappaletta. Yhden satelliitin toiminta-aika oli vain neljä vuotta.
Orbcomm-QL ovat konstellaation sammuneiden satelliittien korvaussatelliitteja. Näissä satelliiteissa on havaittu sähkäjärjestelmän ongelmia.
Orbcomm-2 on toinen satelliittisukupolvi Orbcomm Generation 2 (OG2), jotka laukaistaan vuosien 2011 ja 2014 välissä. Satelliitteja valmistetaan 30 kappaletta ja niiden laukaisu tuottaa SpaceX-yhtiölle kaupallisia Falcon 1-laukaisutilauksia. 
ORBCOMM OG2-satelliitteja on tilattu Sierra Nevada Corporationin ja Boeingin konsortiolta ainakin 18 kappaletta.
Sãotoménlepinkäinen

Sãotoménlepinkäinen ("Lanius newtoni") on äärimmäisen uhanalainen São Tomén saarella São Tomé ja Príncipessa elävä lintu .
Kooltaan sãotoménlepinkäinen on noin 20 cm. Pitkäpyrstöinen lepinkäinen on musta lukuun ottamatta kellertävää vatsaa ja rintaa sekä saman väristä leveähköä siipijuovaa. Lajin ääni on kirkas "tsiuh tsiuh" -vihellys, jota seuraa usein metallinen "tsink tsink" -ääni .
Sãotoménlepinkäisen elinympäristöä ovat pääasiassa alangoilla kasvavat metsät aina 1000 metrin korkeuteen. Lajin kannan arvellaan olevan alle 50 yksilöä . Aikaisemmin metsiä raivattiin runsaasti kahvi- ja kaakaoviljelmiä varten. Nykyään metsiä raivaavat pienemmät tilat, joskin elinympäristön tuhoutuminen on edelleen sãotoménlepinkäisen suurin uhka. Myös saarelle levinneet mustarotat ja monamarakatti vähentävät kantaa .
Amazonjoen biotooppiakvaario

Amazonjoen biotooppiakvaario on akvaario, joka jäljittelee olosuhteita Amazonjoessa. Yksi kolmasosa maapallon makean veden kalalajeista elää Amazonissa. Niistä puolet eli noin 1 500 lajia on monnikaloja. Muita suuria ryhmiä ovat tetrat ja kirjoahvenet. Pieniä alle 15-senttisiä tetralajeja tunnetaan alueelta erittäin paljon. Sadekautena joen reunusmetsät täyttyvät tulvavedellä, ja monet lajit ovat sopeutuneet elämään puiden lomassa. Joessa kasvaa myös runsaasti vesikasveja. 
Akvaarion vesi ja sisustus.
Amazonin vesi on hapanta ja pehmeää, ja useimmissa sivujoissa humushappojen tummaksi värjäämää. Suositeltava pH on 6,0-6,9, GH-kovuus 3-7 ja KH-kovuus 2-4. Useimmille lajeille sopii lämpötila 25 asteen paikkeilla, mutta esimerkiksi kardinaalitetra ja kiekkokala ovat lämpimämmän veden lajeja.
Puhdistetut puunjuurakot ovat monille lajeille mieluisia piilopaikkoja, monnit jäystävät niiden pinnalla kasvavaa levää ja niistä liukenee humushappoja, jotka parantavat veden laatua.
Vaikka Amazon on tropiikissa, tumma vesi ja sademetsän puusto rajoittavat valon pääsyä joen pohjaan niin että monet lajit viihtyvät varsin vähäisessä valossa. Tummat pohjan ja taustan värit ovat tyypillisiä biotooppiakvaariossa.
Eliöt.
Miekkakasvit, viuhkalehdet, konnanputki ja eräät ärviät ovat tyypillisiä Amazonin kasveja. Suuri määrä nopeakasvuisia kasveja ehkäisee ei-toivottujen levien kasvamista.
Pohjola-Nordenin Nuorisoliitto

Pohjola-Nordenin Nuorisoliitto (PNN) ruotsiksi Pohjola-Nordens Ungdomsförbund (PNU) on 15–29-vuotiaille suunnattu puoluepoliittisesti sitoutumaton nuorisojärjestö, jonka tavoitteena on edistää pohjoismaista nuorisoyhteistyötä ja nuorten kohtaamisia.
PNN järjestää toimintaa sekä Suomessa että Pohjoismaissa. Nuorisoliitto järjestää muun muassa tapahtumia ja koulutusta Suomessa, kielikursseja sekä matkoja Pohjoismaihin. Pohjola-Nordenin Nuorisoliitto hoitaa myös yhteispohjoismaista Nordjobb-kesätyövaihto-ohjelmaa Suomessa. Liitolla on Suomessa kahdeksan toimivaa paikallisosastoa, jotka sijaitsevat Helsingissä, Joensuussa, Jyväskylässä, Lahdessa, Oulussa, Tampereella, Turussa ja Vaasassa. Järjestöä ei pidä sekoittaa Pohjola-Nordeniin. Molemmat järjestöt on täysin itsenäisiä järjestöjä vaikka tekevät jonkin verran yhteistyötä.
PNN julkaisee "Nordhumla"-nimistä verkkolehteä.
Pohjola-Nordenin Nuorisoliiton kattojärjestö on Föreningarna Nordens Ungdomsförbund (FNUF). Pohjola-Nordenin Nuorisoliiton tiloissa on FNUF: ja Nuorten Pohjoismaiden neuvoston sihteeristö. Nuorten Pohjoismaiden Neuvosto antaa mahdollisuudet poliittisesti aktiivisille nuorille yhteistyöhön ja vaikuttamiseen Pohjoismaisella tasolla.
Careca

Careca (oik. Antônio de Oliveira Filho) (s. 5. lokakuuta 1960 Araquara, Brasilia) on brasilialainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä. Careca pelasi urallaan useissa seuroissa, joista tunnetuimpia ovat Napoli ja São Paulo. Careca pelasi maajoukkueessa 60 ottelua, joissa hän teki 29 maalia. Napolissa Careca oli osa pelättyä "Ma-Gi-Ca"-ketjua yhdessä Diego Maradonan ja Bruno Giordanon kanssa. Careca pelasi suuren osan urastaan Napolissa, jossa hän teki 164 ottelussa 74 maalia. 
Maajoukkueessa Careca pelasi kahdet MM-kisat. Näistä aiemmat, vuoden 1986 kisat, joissa Careca nousi koko maailman tietoisuuteen. Hän teki turnauksessa viisi maalia ja sijoittui maalipörssissä toiseksi. Vuoden 1990 kisoissa Careca pelasi vaisummin, sillä hän teki kisoissa vain kaksi maalia. Brasilia putosikin jo neljännesvälierissä.
Stephanie Rice

 
Stephanie Rice (17. heinäkuuta 1988 Brisbane, Queensland) on australialainen uimari ja kolminkertainen olympiavoittaja. 
Rice voitti vuoden 2006 Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa 200 ja 400 metrin sekauinnit. Seuraavana vuonna hän voitti samoilla matkoilla MM-pronssia Melbournen maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pekingissä 2008 Rice voitti hieman yllättäen uudella maailmanennätysajalla 4.29,45 olympiakultaa 400 metrin sekauinnissa. Toisen kultamitalinsa hän saavutti 200 metrin sekauinnissa voittaen Zimbabwen Kirsty Coventryn täpärästi 0,14 sekunnilla. Ricen voittoaika 2.08,45 alitti vanhan maailmanennätyksen lähes puolella sekunnilla. Lisäksi Rice voitti Australian joukkueessa 4 × 200 metrin vapaauintiviestin olympiakultaa.
Rooman MM-kilpailuissa 2009 Rice sai hopeaa 200 metrin ja pronssia 400 metrin sekauinnissa. Lisäksi hän ui alkuerissä Australian 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka sai lopulta hopeaa. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia 400 metrin sekauinnissa ja sekauintiviestissä, jonka alkuerissä hän ui.
Ricen valmentajana toimii Michael Bohl, joka on valmentanut myös olympiahopeamitalisti Nicholas Sprengeriä.
Hietamäki (Mietoinen)

Hietamäki on kylä Mynämäen kunnan Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee Laajoen länsirannalla.
Historia.
Kylän alueella sijaitsi asutus- ja kauppapaikka ilmeisesti jo rautakaudella. Suomen muinaismuistoyhdistyksen aikakauskirjassa vuonna 1887 julkaistun Juho Sjörosin artikkelin mukaan kylässä sijaitsevalla Kappelinmäellä on ollut lukuisia muinaishautoja. Maankohoamisen perusteella ne kaikki on ajoitettu aikaisintaan rautakautisiksi., jolloin kylän alue oli aivan meren rannalla, Mynälahden pohjukassa ja Laajoen suulla. Mynämäen kirkon alue oli jo tuolloin jäänyt maankohoamisen vuoksi Laajoen Raukkaan kosken yläpuolelle. Siksi Mynälahden kaupallisen ja vanhimman kirkollisen keskuksen on ajateltu olleen nykyisen Hietamäen ja siitä noin kilometrin verran kaakkoon sijaitsevien Pyheen ja Valaskallion kylien alueella.
Varhaisin kirjallinen tieto Hietamäen kylästä on vuodelta 1366, jolloin kylässä sijainnut Hietamäen kappeli mainitaan ensimmäistä kertaa Turun tuomiokirkon Mustakirjassa. Toiminta kirkossa lakkautettiin 1700-luvulla ja kirkko jäi lahoamaan. Lopullisesti kappeli tuhoutui 1920-luvulla kun sen paikalle kaivettiin soranottoalue.
Hietamäen kylässä tiedetään jo 1500-luvulla olleen kolme tilaa. Kartano-nimisestä tilasta muodostettiin Vehmaan komppanian säteri 1600-luvulla, jonka jälkeen se oli vauraan Gyllenflög-suvun hallussa. Tiloista toinen taas oli alun perin Turun tuomiokirkon Pyhän Henrikin lahjoitustila ja myöhemmin Fleming-suvun omistuksessa. Kolmannen tilan omistus oli ensin de la Gardie -suvulla ja myöhemmin Oxenstiernan suvulla. Tilat yhdistettiin vuonna 1843 Ravean kartanoksi.
Kylän alue kuului vuoteen 1935 asti Mynämäen kuntaan, kunnes se liitettiin Mietoisiin. Vuosisadan vaihteessa kylän alueella oli myös kaksitoista kartanon torppaa, joista valtaosa itsenäistyi 1930-luvulla.
Palvelut.
Kylän tuntumassa, tosin Antikkalan kylän alueella on sijainnut Pyheen sahan sahalaitos sekä mylly. Molemmat ovat kuitenkin nykyään jo hävinneet. Nimestään huolimatta myös Hietamäen lakkautettu asema sijaitsee viereisen Ravean kylän alueella.
Kylä nykyään.
Hietamäen kylä katsotaan nykyään muiden ympäröivien kylien tavoin osaksi Pyheen taajamaa. Taajama-alueelle rakennetaan myös uusia taloja Laajoen rantaan rajoittuvalle Hietamäenrannan omakotitaloalueelle. Pohjoisemmilta osiltaan kylä on kuitenkin säilyttänyt maaseutumaisen ilmeensä. Kylän pohjoisosa on pääasiassa aukeaa peltoa ja suurin osa taloista on sijoittunut kylän poikki kulkevan Hietamäentien varteen.