István Horthy

István Horthy (unk. "vitéz nagybányai Horthy István;" 12. syyskuuta 1904 Pula – 20. elokuuta 1942 Aleksejevka) oli Unkarin valtionhoitajan amiraali Miklós Horthyn vanhin poika, poliitikko ja hävittäjälentäjä.
Tausta, koulutus ja uran alku.
István Horthy syntyi amiraali Miklós Horthyn vanhimpana poikana nykyisen Kroatian Pulassa ja opiskeli jonkin aikaa isänsä jälkiä seuraten Fiumen (nyk. Kroatian Rijeka) laivastoakatemiassa. Kun se suljettiin 1918, hän jatkoi opintojaan Budapestissa ja valmistui insinööriksi vuonna 1928. Työuransa hän aloitti Csepelin konetehtaalla sekä Yhdysvalloissa Fordin tehtailla. Palattuaan Unkariin 1930 hän aloitti työnsä unkarilaisen konepajayhtiö MÁVAGin höyryveturitehtailla. Hän toimi suunnitteluryhmässä ja osallistui moniin merkittäviin projekteihin kuten höyryveturi MÁV 424:n suunnitteluun. Vuosina 1934–1938 hän toimi yrityksen johtajana, vuodesta 1938 sen pääjohtajana. 1. kesäkuuta 1940 hänet nimitettiin Unkarin valtionrautateiden johtajaksi, 4. heinäkuuta 1941 lähtien hän hoiti tätä tehtävää valtiosihteerin nimikkeellä. 
Vuonna 1940 hän avioitui kreivitär Ilona Edelsheim-Gyulain kanssa. Avioliitosta syntyi seuraavana vuonna poika István. István Horthy nuorempi, nykyään nimeltään Sharif Horthy, kouluttautui insinööriksi ja on asunut pitkään Yhdysvalloissa, Indonesiassa ja Britanniassa. Hän on kääntynyt muslimiksi.
István Horthyn persoonasta eri lähteet antavat ristiriitaisen kuvan. Hän oli innokas urheilija ja ilmailun harrastaja, joka vuonna 1939 lensi yksin Budapestin lähistöltä Budaörsistä Intian Bombayhin ja vuonna 1940 ohjasi omaa lentokonettaan häämatkallaan Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään. Häntä on kuvattu älykkääksi ja sympaattiseksi mutta pinnalliseksi, komeaksi ja charmikkaaksi seuramieheksi, joka viihtyi huveissa ja naisseurassa siinä määrin, että hänen vaimonsa kerrotaan jo avioliiton alkuvuosina harkinneen eroa. Hänen isänsä arvosti poikaansa ja piti tätä poikkeuksellisen lahjakkaana, upseeripiireissä häntä taas karsastettiin lähes olemattoman sotilastaustansa ja nopean ylenemisensä takia. Sodan alettua hän nimittäin vain muutaman kuukauden kurssituksen pohjalta nousi yliluutnantin arvoiseksi upseeriksi. Erityinen ongelma monille, myös Unkarin saksalaisille liittolaisille, olivat hänen läheiset suhteensa yläluokan kosmopoliittisiin ja Länsi-Eurooppaan suuntautuviin seurapiireihin, myös juutalaisiin liikemiehiin. Goebbels nimitti häntä päiväkirjassaan ”juutalaisten palvelijaksi, joka on ytimiään myöten anglofiili”, ja Unkarin nuoliristiläiset tekivät parhaansa mustatakseen hänen maineensa. Kansallissosialismiin István Horthy suhtautui kriittisesti, mutta tämä saattoi johtua enemmänkin hänen elämäntyylistään ja seurapiireistään kuin tietoisesta poliittisesta asenteesta.
Varavaltionhoitajasta sotasankariksi.
Syksyllä 1941 vanheneva valtionhoitaja Miklós Horthy alkoi kantaa huolta seuraajastaan. Hän ilmoitti pääministeri Bárdossylle haluavansa valituttaa itselleen sijaisen, joka perisi hänen virkansa, ja kertoi luottamuksellisesti Unkarin katolisen kirkon johtajalle, kardinaali Serédille valinneensa seuraajakseen poikansa Istvánin. Tieto hankkeesta alkoi levitä joulukuussa 1941, ja samoihin aikoihin Horthy sairastui. Habsburg-suvun viimeinen hallitsija ja Unkarin viimeinen kuningas Kaarle oli jo ennen kuolemaansa suljettu pois vallasta, ja hänen poikansa Otto von Habsburg asui tuolloin Yhdysvalloissa. Toisen sukuhaaran edustaja, arkkiherttua Albrecht von Habsburg haaveili noususta valtaistuimelle, mutta ei onnistunut saamaan tukea Saksalta, joka rakensi Unkarin-politiikkaansa edelleenkin Miklós Horthyn varaan. 
Pääministeri Bárdossy ja useat hallituksen jäsenet kieltäytyivät ensin hyväksymästä lainmuutosta, jolla István Horthysta olisi tullut isänsä varamies ja vallanperijä, vedoten siihen, että nuori Horthy oli kokematon, kansan parissa tuntematon ja armeijan piireissä epäsuosittu. Lopulta kiista ratkesi, Saksan ulkoministeriön ja tiedustelun dokumenttien mukaan, siihen, että István Horthy oli luottamuksellisesti kertonut pääministeri Bárdossylle että ei itse asiassa ollut lainkaan kiinnostunut vallasta ja antaisi valintansa jälkeen Bárdossylle vapaat kädet muokata hallituksensa linjan mahdollisimman saksalaismieliseksi. Lakiehdotus hyväksyttiin ja István Horthy valittiin varavaltionhoitajaksi 19. helmikuuta 1942.
István Horthyn nimitys laukaisi hallituskriisin. Kun kävi ilmi, että valtionhoitaja Horthy ei suostunutkaan saksalaismielisempiin politiikkalinjauksiin, toisin kuin hänen poikansa oli antanut ymmärtää, pääministeri Bárdossy lopulta erotettiin ja uuden hallituksen muodosti Miklós Kállay. Valtionhoitaja Horthy ei luopunut suunnitelmistaan perustaa hallitsijadynastia mutta päätti edetä pienin askelin ja varmistaa pojalleen mahdollisimman laajan kannatuksen, myös armeijassa sekä saksalaisten liittolaisten taholla. Osana tätä suunnitelmaa István Horthy lähetettiin itärintamalle. 
Toisaalta István Horthyn kerrotaan myös halunneen itse rintamalle kantamaan vastuunsa Unkarin sotilaiden rinnalla – joiden lähettämistä Venäjälle Saksan tueksi hän kertoman mukaan ei hyväksynyt. Hänen leskensä on muistelmissaan siteerannut hänen Kiovasta lähettämäänsä kirjettä, jossa István Horthy kauhistuneena tuomitsee juutalaisten joukkotuhon ja pelkää, että ”joudumme vielä kalliisti maksamaan tästä”. 
Kuolema ja jälkimaine.
Vain kaksikymmentäneljä taistelulentoa tehtyään István Horthy elokuun 20:nnen päivän aamuna 1942 sai surmansa Héja-hävittäjänsä syöksyessä maahan. Onnettomuudesta kiersi erilaisia huhuja ja salaliittoteorioita. Väitettiin esimerkiksi István Horthyn lähteneen lennolle humalassa juhlittuaan nimipäiväänsä. Tämä tuskin pitää paikkansa, koska tiettävästi hän ei rintamalla juonut lainkaan, ja reformoidun kirkon jäsenenä hän ei viettänyt nimipäiväänsä Pyhän Tapanin päivänä 20. elokuuta vaan tapaninpäivänä. Valtionhoitaja Miklós Horthy itse uskoi poikansa joutuneen saksalaisten agenttien sabotaasin uhriksi. Luultavimmin onnettomuus johtui kuitenkin teknisistä syistä. Héja-konetyyppi oli vanhentunut ja onnettomuusaltis, ja sen keulaan jälkikäteen lisätty panssarointi lisäsi sen herkkyyttä joutua syöksykierteeseen, eikä István Horthylla välttämättä ollut riittävästi kokemusta tämän konetyypin ohjaamisesta.
Poikansa kuoltua valtionhoitaja Horthy tilasi tälle muistomerkin kuvanveistäjä Zsigmond Kisfaludi Stróblilta. Veistosta ei koskaan toteutettu, mutta siitä on säilynyt malli, jonka mukaan se esitti putoavaa, murtunutta potkuria pitelevää mieshahmoa. Suosittu ja pitkään levitetty väite, jonka mukaan Budapestin Vapaudenpatsas olisi alkuaan tarkoitettu István Horthyn muistomerkiksi, ei pidä paikkaansa.