tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jättibarbi

Jättibarbi ("Catlocarpio siamensis") on isokokoinen karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva särkikala. Se oli aikoinaan merkittävä ruokakala Thaimaassa, Laosissa ja Kambodžassa, mutta 1990-luvulta alkaen sen kanta on pienentynyt rajusti.
Ulkonäkö ja koko.
Jättibarbilla on hyvin suuret mustat tai tummanharmaat suomut, joiden ulkoreuna on vaaleamman harmaa, sininen tai vihreä. Huulet ovat turpeat ja vaaleanpunaiset. Kalalla ei ole lainkaan rintaeviä.
Suurimmat jättibarbit ovat painaneet 300 kg. Kala kasvaa hitaasti, eikä yli 150 kg kaloja ole saatu moniin vuosiin. Kalastuksen oppaat pitävät nykyisin tyypillisenä hyvänä saaliina 30 kg kalaa, ja 50 kg kalaa mahdollisena mutta harvinaisena. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Jättibarbia on tavattu Maeklong-, Mekong- ja Chao Phraya -jokien vesistöissä Thaimaassa, Kambodžassa, Laosissa ja Vietnamissa, mutta se on hävinnyt 1990-luvulla Chao Phrayasta.
Aikuiset jättibarbit viettävät ainakin osan vuotta Mekong-joen laajoissa suvannoissa, kun taas poikaset pysyttelevät suoalueilla ja pienissä sivujoissa.
Londonderry Air

Londonderry Air eli tunnetuimman sanoituksensa mukaan Danny Boy on pohjoisirlantilainen kansansävelmä, joka tunnetaan useina eri sanoitusversioina ympäri maailman erityisesti englanninkielisissä maissa. Sitä käytetään Pohjois-Irlannin epävirallisena kansallislauluna muun muassa Kansainyhteisön kisoissa.
Laulun alkuperästä ei ole varmuutta, mutta se tuli julkisuuteen 1800-luvun puolessavälissä, kun Londonderryn eli Derryn kaupunkiin markkinoille saapuvien maalaisten lauluja muistiin kirjoittanut Jane Ross luovutti laulun nuotit George Petrie -nimiselle kansanlaulujen keräilijälle. Petrie julkaisi sen vuonna 1855 toimittamassaan kirjassa "The Ancient Music of Ireland".
Sävelmää on käytetty lukuisten englanninkielisten sanoitusten pohjana ja käännetty myös muille kielille monina versioina. Parhaiten laulu tunnetaan kansainvälisesti nimellä "Danny Boy", jonka sanat alkavat ”Oh Danny Boy, the pipes, the pipes are calling...”. Sanoituksen on tehnyt brittiläinen lakimies ja runoilija Frederic Weatherly 1910-luvun alussa muokkaamalla aiemmin laatimansa tekstin sopimaan paremmin tähän melodiaan.
Suomeksi Londonderry Air tunnetaan ainakin kolmena sanoituksena. Kullervo on suomentanut sen nimellä ”Jos olisin...” Katherine Tynan Hinksonin tekstistä, joka alkaa sanoin ”Would God I were the tender apple blossom...”. Chrisse Johansson on suomentanut ”Danny Boy” -tekstin samalla nimellä. Sanoilla ”On hiljainen maa jälkeen sodan turhuuden” alkavan tekstin on levyttänyt Tapio Heinonen vuonna 1970. Seija Vuoma on sanoittanut sävelmän nimellä ”Joki ja tuuli” Arja Havakan samannimiselle albumille (2013).
Kalastajan laulu

Kalastajan laulu (, alkuperäisäänite nimellä "Rannakolhoosis".) on virolaisen Valter Ojakäärin säveltämä laulu, joka tunnetaan erityisesti Georg Otsin levytyksenä. Laulu alkaa suomeksi sanoin ”Tämä venheeni ei ole linnunluust”.
Vironkieliset sanat ovat peräisin Debora Vaarandin vuonna 1949 julkaisemasta runosta "Uus paat", jonka Ots äänitti viroksi vuonna 1950 nimellä "Rannakolhoosis". Alkuperäinen nimi tarkoittaa uutta venettä, jota myös teksti kuvaa. Virossa elettiin maatalouden kollektivisoinnin aikaa ja runoa julkaistiin myös rantakolhoosia tarkoittavalla nimellä, joka siirtyi alkuperäisäänitteelle. Suomenkielisen tekstin käänsi Viron radion suomenkielinen toimitus.
Laulu tuli tunnetuksi Georg Otsin ensimmäiseltä Suomessa julkaistulta äänilevyltä, jonka A-puolella oli suosittu ”Saarenmaan valssi”. Alkuaan Viron radion suomenkieliselle toimitukselle vuonna 1954 tehdyt äänitykset julkaistiin gramofonilevyllä heinäkuussa 1957. Kummassakin Otsia säestää Viron radion viihdeorkesteri Rostislav Merkulovin johtamana.
Suomeksi ”Kalastajan laulun” ovat levyttäneet myös Lasse Hoikka ja Souvarit vuonna 1987 sekä Benny Törnroos vuonna 1994.
Valter Ojakäär

Valter Ojakäär (10. maaliskuuta 1923 Pärnu – 27. lokakuuta 2016 Pärnu) oli virolainen säveltäjä, jazzmuusikko ja tietokirjailija. Hänen pääteoksensa on ooppera "Kuningal on külm", joka perustuu A. H. Tammsaaren suomeksikin esitettyyn satiiriseen komedianäytelmään "Kuninkaalla on kylmä". Sekä Virossa että Suomessa Ojakäär tunnetaan parhaiten Georg Otsin tunnetuksi tekemän ”Kalastajan laulun” säveltäjänä.
Valter Ojakäär innostui jazzista opiskellessaan Pärnun poikalyseossa 1930-luvulla ja opetteli soittamaan saksofonia ja klarinettia. Hän oli 1950-luvulla mukana perustamassa Neuvosto-Virossa karsaasti katsottua Tallinnan jazzfestivaalia ja osallistui sen järjestelyihin aktiivisesti myöhemminkin. Ojakäär on toimittanut jazzohjelmia Viron radioon ja eläkevuosinaan hän laati Viron populaarimusiikista kolmiosaisen historiikkiteoksen.
Vuonna 2000 Ojakäär palkittiin Eesti Muusikaauhinnad -gaalassa vaikutuksestaan Viron musiikkielämään.
Euroopan cup-voittajien cup 1981–1982

Koripallon Euroopan cup-voittajien cupin kausi 1981–1982 oli kilpailun 16:s. Cupin mestaruuteen ylsi jugoslavialainen Cibona Zagreb, joka voitti loppuottelussa espanjalaisen Real Madridin jatkoajan jälkeen 96–95.
Ensimmäinen kierros.
(*) Luovutusvoitto
Wales lasten Eurovision laulukilpailussa

Wales osallistui Lasten Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 2018. Wales on aiemmin osallistunut kilpailuun osana Isoa-Britanniaa vuosina 2003, 2004 ja 2005.
Sosso

Sosso oli muinaista Ghanaa seurannut soninkevaltio nykyisen Malin alueella. Se syntyi 700-luvulla Kaniagan alueelle, joka käsittää Banamban, Koulikoron ja Nioron piirit.
Ghanan heikennyttyä 1000-luvun lopulla sen entisestä vasallista Kaniagasta muodostui itsenäinen valtakunta. Sen pääkaupunki muutettiin Guessenesta lähellä sijaitsevaan Sossoon, josta koko valtakunta sai nimensä. Sosson tunnetuin hallitsija oli Sumanguru Kante 1200-luvun alussa. Hän valloitti Baganan ja Diagan ja alisti Diarran vasallikseen.
Sumanguru oli animisti, ja Malin islamilaisessa perinteessä häntä kuvataan hyvin kielteisesti. Hän kävi sotaa Sundiata Keïtan johtamaa Malin valtakuntaa vastaan. Sundiata voitti Sumangurun Kirinan taistelussa ja valloitti sitten koko Sosson alueen.
Oi, Susanna

Oi, Susanna ("Oh! Susanna") on yksi yhdysvaltalaisen Stephen Fosterin tunnetuimmista lauluista. Vuonna 1848 julkaistussa laulussa mies laulaa rakastetulleen Susannalle luvaten kyllä palata kotiin laajoilta matkoiltaan ympäri USA:n eteläisten osavaltioiden. Laulu muodostui samana vuonna alkaneeseen Kalifornian kultaryntäykseen osallistuneiden miesten eräänlaiseksi tunnuslauluksi.
Laulusta on ainakin kolme suomennosta. Varhaisin, J. Alfred Tannerin kirjoittama versio on nimeltään ”Yhteinen Susannamme”, joka julkaistiin ensimmäisen kerran painettuna 1918. Sen levyttivät vuonna 1928 Antti Kosola ja Leo Kauppi, seuraavana vuonna Martti ja Aapo Similä ja vuonna 1947 Tapio Rautavaara ja Reino Helismaa, joka teki laulusta vuonna 1959 omankin suomennoksensa. Tannerin suomennoksessa ”Yhteinen Susannamme” lauletaan: ”Minä kierrän vain Kalifornian ja jälleen palajan.” Kullervon suomennoksessa pitäydytään alkuperäistekstin mukaisesti etelävaltioissa ja mainitaan Alabama ja Louisiana. Lisäksi laulusta on tehty huumorimuunnelmia, kuten Saukin sanoittama sekä yhdessä Oravien (Eino Virtanen) kanssa esittämä ”Pikkuoravien kuuraketti” (1962) ja Jope Ruonansuun ”Hei Suomen Pankki” (1992).
Beautiful Dreamer

Beautiful Dreamer on yhdysvaltalaisen Stephen Fosterin vuonna 1864 julkaistu laulu, josta tuli nuottina suosittu kotimusisoijien ohjelmistossa. Laulu valmistui vain puoli vuotta ennen Fosterin kuolemaa, ja sitä pidetään yleisesti hänen viime vuosiensa parhaana. Kehtolaulun kaltainen kaihoisa kappale ilmentää halua paeta suurkaupungista takaisin maaseudun ja vanhojen aikojen onnelliseen elämään.
Laulu on alun perin kirjoitettu 9/8-tahtilajiin ja arpeggio-säestykselle (ks. kuva). Suomalaisessa "Suuren toivelaulukirjan" sovituksessa tahtilaji on 3/4, ja melodianuotit on kirjoitettu trioleiksi.
Laulusta on tehty useita suomennoksia. Kullervon suomennoksena se on saanut nimen ”Kaunis uneksija” ja Rauli Somerjoen suomennoksena ”Nukkuja kaunein”. Somerjoen lisäksi laulun ovat suomeksi levyttäneet Raimo Piipponen ja Tapani Kansa. Olavi Virta lauloi sävelmää omalla sanoituksellaan nimeltä ”Uinuos lapsonen”. Annu Lamminkari on suomentanut sen nimellä ”Aamu on taas”. Myös Saukin sanoittama ”Pikkuoravien tuutulaulu” pohjautuu tähän melodiaan. Fosterin sävellys on monissa levytystiedoissa merkitty kansansävelmäksi.
Keisei-rautatiet

Keisei-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Chiban prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Keisein päälinja yhdistää Tokion Naritan kaupunkiin, mistä yhtiö on saanut nimensä: "kei" (京) viittaa Tokioon (東京), "sei" (成) Naritaan (成田). Yhtiön rautatielinjojen yhteispituus on 152,3 kilometriä ja sillä on käytössään 69 asemaa. Keisei on osa Keisei Groupia, jonka muut yritykset toimivat muun muassa liikenteen, kiinteistönvälityksen ja vapaa-ajan palveluiden parissa.
Yhtiöllä on vuoden 2024 tietojen mukaan 1 851 työntekijää. Sen pääkonttori sijaitsee Chiban prefektuurin Ichikawan kaupungissa. 
Historia.
Keisei-rautatiet perustettiin vuonna 1909, ja se aloitti liikennöinnin Tokion itäosissa marraskuussa 1912. Naritaan johtava linja valmistui vuonna 1930. Tokion päässä Uenoon saakka linjaa jatkettiin kolme vuotta myöhemmin. Pikajuna "Skyliner" aloitti liikennöinnin Uenon ja Naritan välillä vuonna 1973, ja se alkoi palvella Naritan kansainvälistä lentoasemaa vuonna 1978. 
Linjat.
Keisei-rautateiden päälinja liittää Tokion Keisei-Uenon rautatieaseman Naritaan ja Naritan kansainväliseen lentoasemaan. Sen pohjoispuolelle on rakennettu nopea, erillinen lentokenttälinja, josta osa on Hokusō-rautateiden Hokusō-linjan käytössä. Vuonna 2010 valmistunut lentokenttälinja on nimetty "Narita Sky Access" -linjaksi, ja se on yksi Japanin nopeimmista konventionaalisista rautatielinjoista. Keisein muut linjat ovat päälinjasta haarautuvia linjoja.
Keisei harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: Tokion päässä Toein Asakusa-linjalle ja edelleen Keikyū-rautateiden verkostoon, Naritan päässä Shibayama-rautateiden Shibayama-linjalle.
Krokotiilisalamanterit

Krokotiilisalamanterit ("Tylototriton") on Aasiasta kotoisin oleva sammakkoeläimiin kuuluva salamanterisuku. Tällä hetkellä sukuun katsotaan kuuluvan 23 lajia, joista useita on kuvattu vasta viime vuosina.
Koko ja ulkonäkö.
Krokotiilisalamanterit kasvavat 15–20 sentin pituisiksi. Suvun lajeille on ominaista selkäpuolen nystyrät, jotka muistuttavat krokotiilien sarveislevyjä. Pohjaväri vaihtelee lajista riippuen ruskehtavan oranssista mustaan ja kuvioiden väritys oranssista kirkkaanpunaiseen.
Levinneisyys.
Luontaisesti krokotiilisalamanterit ovat kotoisin Kaakkois-Aasiasta. Lajeja tavataan Kiinan, Vietnamin, Thaimaan, Burman, Intian ja Nepalin alueilla.
Lisääntyminen.
Krokotiilisalamanterit lisääntyvät kaikenlaisissa vesistöissä lammista järviin.
Lajit.
Krokotiilisalamantereiden sukuun kuuluu 23 lajia:
Klubi (televisiosarja)

Klubi on Yle TV1:lla elokuun 1998 ja tammikuun 1999 välillä ensimmäisen kerran esitetty draamasarja. Sarja on esitetty uusintana touko–syyskuussa 2001.
Sarjan alussa Kariloitten ja Routavuorten sukuyritykset fuusioituvat Roukari-monialayritykseksi, mutta heti alkuun sukujen päämiehet ovat ajautumassa riitoihin. Sakari Karilon (es. Paavo Liski) ja Risto Routavuoren (es. Ossi Ahlapuro) taistelu johtaa lopulta muun muassa osakepetokseen. Suurin osa sarjan tapahtumista sijoittuu yksityiselle klubille, jonka jäseniksi pääsevät vain harvat ja valitut.
Swazimaan kansallinen kirjastopalvelu

Swazimaan kansallinen kirjastopalvelu (, lyh. SNLS) on Swazimaain pääkaupungista Mbabanesta käsin johdettu valtiollinen kirjastolaitos. Se toimii Swazimaan informaatio-, viestintä- ja teknologiaministeriön alaisuudessa. Kirjastopalvelun päätoimipistettä kutsutaan myös "Swazimaan kansalliskirjasto"ksi tai "Mbabanen yleiseksi kirjastoksi". Kirjaston johtajana toimii Jabu Hlophe. 
Kansallisella kirjastopalvelulla on yhteensä 15 toimipistettä seuraavilla paikkakunnilla: Bhunya, Big Bend, Hlatikhulu, Lavumisa, Lomahasha, Mankayane, Manzini, Mbabane, Mhlume, Mpaka, Nhlangano, Pigg’s Peak, Simunye, Siteki, ja Tshaneni.
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan 83,1 prosenttia Swazimaan aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli lukutaitoisia (vuonna 2010).
John Kraglund

Börge John Kraglund (27. huhtikuuta 1922 Hjørring, Tanska – 24. tammikuuta 2013 Selby, Ontario, Kanada) oli musiikkikriitikko. Hän muutti perheineen Kanadaan vuonna 1929, asettui Ontarioon ja sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1949. Hän valmistui "Bachelor of Arts" -arvolla Toronton yliopistosta vuonna 1948. Hän opiskeli musiikin teoriaa ja kritiikkiä Leo Smithin johdolla ja pääsi vuonna 1952 tämän seuraajaksi "Toronto Globe and Mailin" arvostelijana. Kraglund erikoistui paikallisten tapahtumien tarkkailemiseen.
Päivittäisten "Toronto Globe and Mailiin" kirjoittamisensa arvostelujen ohella Kraglund kirjoitti moniin muihinkin julkaisuihin. Hän jatkoi uraansa vielä vetäydyttyään "Globe and Mailin" palveluksesta vuonna 1987. Hänen arvostelujensa kokoelma on Kanadan kansalliskirjastossa.
Lyhyteväpallopää

Lyhyteväpallopää eli isokuonopallopää eli pallopää ("Globicephala macrorhynchus") on pallopäävalaisiin kuuluva delfiinilaji. On mahdollista että nykyisin lyhyteväpallopäihin luokiteltavat delfiinit kuuluvat kahteen lajiin, sillä Japanin lähivesillä on tavattu ulkonäöltään poikkeavia delfiineitä.
Tyynenmeren pohjoisosissa elävä tyynenmerenpallopää on joskus luokiteltu omaksi lajikseen ("Globicephala scammoni") tai lyhyteväpallopään alalajiksi, mutta "Mammal Species of the World" -teos (2005) pitää sitä lyhyteväpallopään synonyyminä.
Koko ja ulkonäkö.
Lyhyteväpallopää on delfiiniksi isokokoinen, ja se tunnetaan erityisesti suuresta pallomaisesta päästään. Koiraiden pää kehittyy erityisen isoksi. Vanhojen koiraiden otsakyhmy voi lerputtaa eläimen suun edessä. Delfiinin vartalo on tummanharmaa tai musta, ja siinä on vaalea läikkä leuassa ja vatsapuolella. Läikkä on ankkurin muotoinen, ja vaaleampi nuoremmilla yksilöillä.
Koiraat ovat keskimäärin 5,5 metriä pitkiä ja voivat painaa jopa 3000 kiloa. Naaraat jäävät 4,3 metriin ja alle 1500 kilon painoisiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lyhyteväpallopäitä tavataan syvvillä avomerialueilla maailman trooppisilla ja lauhkeilla merillä. Ne pysyvät yleensä 50. pohjoisen ja 40. eteläisen leveyspiirin välillä. Laji on elinvoimainen, sillä se on suhteellisen yleinen koko leveinneisyysalueellaan.
Ettore Mazzoleni

Ettore Mazzoleni (18. kesäkuuta 1905 Brusio, Sveitsi – 1. kesäkuuta 1968 Oak Ridges, Kanada) oli kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hänellä oli sveitsiläis-italialainen tausta, ja hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1949. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa sekä Royal College of Musicissa ja muutti Torontoon vuonna 1929.
Mazzoleni seurasi Donald Heinsiä Toronton musiikkikonservatorion sinfoniaorkesterin kapellimestarina vuonna 1934. Hän oli myös Toronton sinfoniaorkesterin avustavana kapellimestarina vuosina 1942–1948 ja Toronton yliopiston oopperakoulun rehtorina. 1950-luvulla hän johti Toronton oopperafestivaalia. Lisäksi hän toimi muiden muassa n, Québecin sinfoniaorkesterin, Vancouverin sinfoniaorkesterin ja Toronton filharmonikkojen vierailevana kapellimestarina. Hän johti Arthur Benjaminin teoksen "Tale of Two Cities" Pohjois-Amerikan-kantaesityksen vuonna 1954.
Hänen ensimmäinen vaimonsa oli pianisti Winifred Mazzoleni ja toinen vaimonsa mezzosopraano Joanne Ivey. Hänen mukaansa on nimetty Canadian Music Centren tiloissa toimiva Ettore Mazzoleni -kirjasto. Mazzoleni kuoli liikenneonnettomuudessa.
Chilendelfiini

Chilendelfiini ("Cephalorhynchus eutropia") on yksi neljästä kirjodelfiineihin kuuluvasta delfiinistä. Niiden kokonaislukumäärän arvellaan olevan vain muutamia tuhansia, mutta havaintoja tehdään niin vähän, että arvio on hyvin epävarma.
Chilendelfiinin kuono ei juuri erotu muusta päästä. Sillä on pyöreät rintaevät ja suhteessa suuri selkäevä. Kurkun yli kulkee tumma raita rintaevästä toiseen. Chilendelfiini kasvaa noin 1,7 m pitkäksi ja painaa 60 kiloa.
Chilendelfiiniä on tavattu vain Chilen rannikolla 30. leveyspiirin ja Kap Hornin (56°S) välillä, sekä Etelä-Amerikan eteläkärjessä. Muiden saman suvun delfiinien tapaan se pysyttelee matalissa rannikkovesissä, etenkin jokisuilla.
Uudenseelannindelfiini

Uudenseelannindelfiini ("Cephalorhynchus hectori") on yksi neljästä kirjodelfiineihin kuuluvasta delfiinistä. Sen populaatio on pienentynyt alle puoleen kolmen sukupolven aikana, joten se luokitellaan uhanalaiseksi.
Uudenseelannindelfiinin vartalo on lyhyt, pullukka, torpedomainen. Kyljet ja selkä ovat valeanharmaat, sivussa on tummempi raita, vatsapuoli on valkoinen. Pyrstö, rintaevät ja ominaislaatuisen pyöreämuotoinen selkäevä ovat mustat. Pituus on 1,2–1,6 metriä ja paino 40-60 kiloa.
Uudenseelannindelfiinejä tavataan vain Uuden-Seelannin eteläsaaren ympäristössä ja Pohjoissaaren länsirannikolla. Pohjoissaaren populaatio on geneettisesti eristyksissä muista populaatioista, ja se on luokiteltu omaksi alalajikseen. Näin pientä levinneisyysaluetta ei ole millään muulla valaslajilla.
Tōkyū-rautatiet

Tōkyō kyūkō -rautatiet (), lyhyemmin Tōkyū-rautatiet () on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Kanagawan prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden ("ōte-shitetsu") joukkoon. Tōkyūn linjat palvelevat Tokion eteläosia, Jokohamaa ja sen ympäristöä. Yhtiön rautatielinjojen yhteispituus on 104,9 kilometriä, ja sillä on käytössään 97 asemaa. Päivittäin se kuljettaa keskimäärin noin 1,23 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2016). Tōkyū on osa Tōkyū Groupia, johon kuuluu yli 200 muuta yritystä.
Yhtiöllä on 4 402 työntekijää (vuonna 2017). Sen pääkonttori sijaitsee Tokion Shibuyan erillisalueen Nanpeidaichōn kaupunginosassa. 
Historia.
Tōkyū-rautatiet perustettiin vuonna 1922 nimellä Meguro–Kamata-rautatiet (). Alun perin se oli Tokion lounaispuolelle puutarhakaupunkia kehittäneen Den’entoshi-yhtiön tytäryritys, johon emoyritys kuitenkin yhdistettiin myöhemmin 1920-luvulla. Vuonna 1939 yrityksen nimeksi muutettiin Tokio–Jokohama-rautatiet (), ja toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 siihen yhdistettiin Keikyū- ja Odakyū-rautatiet. Samalla yritys otti käyttöön nykyisen nimensä. Se sai haltuunsa myös Keiō-rautatiet vuonna 1944, mutta sodan päätyttyä nämä liitokset purettiin vuonna 1948. 
Linjat.
Tōkyū-rautateiden merkittävimmät linjat liittävät Shibuyan rautatieaseman Jokohamaan (Tōyoko-linja) ja sen pohjoispuolen lähiöihin (Den’entoshi-linja). Muut, lyhyemmät linjat palvelevat Tokion lounaisosia. Tōkyū liikennöi myös yhtä erillistä raitiotielinjaa (Setagaya-linja) ja lyhyttä Kodomonokuni-rautatielinjaa, jonka omistaa Jokohama-pikarautatie.
Tōkyū harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: Tokion päässä Tōkyō metron Fukutoshin-, Hanzōmon- ja Nanboku-linjoille ja niiden kautta edelleen muun muassa Tōbu- ja Seibu-rautateiden linjoille; Jokohaman päässä Jokohama-pikarautatien Minatomirai-linjalle.
Kypärädelfiini

Kypärädelfiini eli aaltojuovadelfiini ("Stenella clymene") on meridelfiineihin kuuluva hammasvalaslaji. Sitä tavataan Atlantin trooppisissa osissa, myös Karibianmerellä, Meksikonlahdella ja Guineanlahdella.
Kypärädelfiini muistuttaa paljon pyöriäisdelfiiniä ("Stenella longirostris"), ja se tunnistettiin eri lajiksi vasta vuonna 1981. Lajit erottaa toisistaan kuonon yläpuolella olevasta mustasta viiksimäisestä juovasta, jota pyöriäisdelfiinillä ei ole. Kypärädelfiini on 170–200 cm pitkä ja voi painaa jopa 80 kg. Naaraat ovat pienempiä kuin koiraat. Sen selkäevä on kolmiomainen. Vartalo on muuten pääosin harmaa, mutta mahapuoli on valkoinen ja pään päällä on musta kypärä.
Vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan kypärädelfiini on kehittynyt omaksi lajikseen pyöriäisdelfiinin ja raitadelfiinin risteymästä.
Meridelfiinien tieteellinen luokittelu menee luultavasti DNA-tutkimusten perusteella uusiksi, sillä suku "Stenella" vaikuttaisi olevan parafyleettinen ryhmä.
Kypärädelfiini on yksi huonoiten tunnetuimpia delfiinilajeja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto listasi sen vuonna 2008 puutteellisesti tunnetuksi, mutta vuonna 2018 se siirsi sen elinvoimaiseksi. Kypärädelfiinin levinneisyysalue on suuri, ja se vaikuttaa olevan suhteellisen yleinen eikä siihen kohdistu laajoja uhkia.
Pyhän Mikaelin kirkko (Torpenhow)

Pyhän Mikaelin kirkko () on kirkkorakennus Cumbriassa Englannissa. 1100-luvun alussa rakennetun kirkon omistaa Englannin kirkko. Siihen on tehty muutostöitä 1400- ja 1600-luvuilla.
Kirkko on ollut vuodesta 1967 Grade I -suojelukohde. Eteläseinän hautasyvennyksessä luultavasti ollut keskiaikainen veistos on nyt eteläkäytävässä.
Meridelfiinit

Meridelfiinit eli suippokuonodelfiinit ("Stenella") on delfiinien heimoon kuuluvien hammasvalaiden suku. Siihen kuuluu viisi lajia.
Kaikilla suvun lajeilla on kirjava väritys: joko pilkullinen tai juovikas. Meridelfiinit ovat aktiivisia ja liikkuvat laumoina lähellä veden pintaa. Ne liikkuvat usein yhdessä tonnikalaparvien kanssa, mikä aiheuttaa vastakkainasettelua itäisen Tyynenmeren tonnikalankalastuksen kanssa.
DNA-tutkimusten perusteella suku "Stenella" vaikuttaisi olevan parafyleettinen ryhmä, ja sen tietellinen luokittelu menee luultavasti uusiksi.
Atlantintäplädelfiini

Atlantintäplädelfiini ("Stenella frontalis") on meridelfiineihin kuuluva hammasvalaslaji. Sitä tavataan Atlantin valtamerellä, lännessä alue ulottuu eteläisestä Brasiliasta Yhdysvaltojen Uuteen Englantiin, idässä sen levinneisyys ulottuu Angolasta ainakin Marokkoon asti.
Atlantintäplädelfiinin pohjaväri on harmaa, selässä on tummempi "viitta", ja vatsapuoli on valkoinen. Poikasissa ei ole pilkkuja, mutta delfiinin ikääntyessä siihen ilmaantuu yleensä enemmän ja enemmän valkoisia pilkkuja, niin että jotkut yksilöt vaikuttavat kauempaa täysvalkoislta. On myös pilkuttomia yksilöitä. Pituus on 166-229 cm ja paino jopa 143 kg.
Meridelfiinien tieteellinen luokittelu menee luultavasti DNA-tutkimusten perusteella uusiksi, sillä suku "Stenella" vaikuttaisi olevan parafyleettinen ryhmä.
Senegalin kansallisarkiston kirjasto

Senegalin kansallisarkiston kirjasto (, ) on vuonna 1913 perustettu, Senegalin pääkaupungissa Dakarissa sijaitsevan Senegalin kansallisarkiston yhteydessä toimiva kirjasto. 
Se vastaa kansalliskirjaston tehtävistä Senegalissa. Kansalliskirjaston luomisesta säädettiin vuonna 1976, ja kirjasto sai samana vuonna vapaakappaleoikeuden. Vuonna 1979 kirjasto alistettiin osaksi Senegalin kansallisarkistoa. Kansallisarkiston kirjasto julkaisee vuosittain Senegalin kansallisbibliografian () päivityksen ja vastaa Senegalissa ilmestyvien julkaisujen ISSN-numeroinnista. Kirjastoa ja koko kansallisarkistoa johtaa Fatoumata Cissé Diarra.
Unescon vuonna 2017 julkaisemien väestönlaskentaan perustuvien tilastojen mukaan vuonna 2013 Senegalissa oli 43 prosenttia väestöstä lukutaitoisia. Aiemmin julkaistu Unescon oma arvio vuodelle 2015 oli korkeampi, 57,7 prosenttia. Naisten ja miesten lukutaitoero oli väestönlaskennan mukaan 19,2 prosenttiyksikköä. Naisista runsas 10 prosenttia (miehistä runsas 19 prosenttia) oli saanut toisen asteen koulutuksen. Nämä luvut ilmentävät osaltaan Senegalissa vallinnutta sukupuolten välistä epätasa-arvoa. Muutosta lukutaidossa ja koulutuksessa on tapahtumassa, sillä senegalilaiset tytöt osallistuivat 2010-luvun alun tilastojen mukaan ikäisiään poikia yleisemmin perusopetukseen. Lisääntyneiden kouluvuosien myötä myös 15–24-vuotiaitten nuorten senegalilaisten aikuisten lukutaitoprosentti on noussut huomattavasti vanhempia sukupolvia korkeammalle. Senegalin aikuisten yleinen lukutaitoprosentti nousi UNDP:n vuoden 2015 tilastossa 55,7 prosenttiin.
Jean-Pierre Kwambamba Masi

Jean-Pierre Kwambamba Masi (s. 19. elokuuta 1960) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kinshasan arkkihiippakuntaan 17. elokuuta 1986 ja nimitettiin 31. toukokuuta 2015 saman arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Naratcatan titulaaripiispaksi. Hän sai piispanvihkimyksensä 7. kesäkuuta 2015. 
Kwambamba Masi nimitettiin 31. maaliskuuta 2018 Kengen piispaksi, jonka tehtäviin hänet asetettiin virallisesti saman vuoden toukokuun 20. päivänä.
Alex Freeman

Alexander Hales Freeman (s. 28. huhtikuuta 1972 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on Suomeen asettunut yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän aloitti säveltämisen 13-vuotiaana ja opiskeli nuorena sekä pasuunansoittoa että sävellystä Bruce Reinoson johdolla. Hän lähti Pohjois-Carolinasta vuonna 1990 opiskelemaan Eastman School of Musicissa, jossa hänen opettajinaan toimivat Samuel Adler, Warren Benson, Joseph Schwantner ja David Liptak. Hän sai maisterinarvon Bostonin yliopistosta opiskeltuaan Lukas Fossin johdolla. Vuonna 1998 Freeman muutti New Yorkiin aloittaakseen tohtorikoulutuksen Juilliard Schoolissa Christopher Rousen johdolla. Hän lähti Suomeen väitöskirjansa "The First Movement of Sibelius's Fourth Symphony: Sketch Study and Style Analysis" aihepiirin innoittamana. Suomessa Freeman on ollut Eero Hämeenniemen, Jouni Kaipaisen ja Magnus Lindbergin opissa.
Vuosina 2007–2014 Freeman opetti Carleton Collegessa. Hänellä on suomalainen vaimo ja kaksi poikaa.
Freemanin teosten joukossa on toukokuussa 2018 Helsingin kamarikuoron kantaesittämä "Under the Arching Heavens: A Requiem", joka on Suomen sisällissodan uhrien muistolle sävelletty requiem.
Kääpiömiekkavalas

Kääpiömiekkavalas eli hoikkapallopää ("Feresa attenuata") on huonosti tunnettu delfiinilaji. Sillä on hoikka, sikarinmuotoinen ruumis, joka kaventuu pyrstöevään päin. Pää on pyöreä ja tylppä, eikä sillä ole delfiineille tyypillistä kuonoa. Kääpiömiekkavalaan väri on tummanharmaasta mustaan, sen kyljet ovat vaaleammat, ja sillä on tumma ”viitta” selässä. Sen huulet ovat valkoreunaiset ja sen kohtalaisen pitkät evät ovat reunoiltaan pyöristyneet. Lajilla on pituutta 214–259 senttimetriä.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto piti vuodesta 2008 kääpiömiekkavalasta puutteelisesti tunnettuna, mutta vuonna 2018 se muutti uhanalaisuusluokituksen elinvoimaiseksi. Vaikka laji tunnetaan edelleen huonosti, siihen ei vaikuta kohdistuvan laajamittaisia uhkia. Lisäksi se on luonnollisesti melko harvinainen laji.
Kääpiömiekkavalas tunnettiin aluksi vain kahdesta pääkallosta, toinen vuodelta 1827 ja toinen vuodelta 1874. Vasta vuonna 1952 nähtiin elävä yksilö Taijissa Japanissa. Senegalissa pyydystettiin ja tapettiin kääpiömiekkavalas vuonna 1958. Seuraava löytö tehtiin vuonna 1963 Japanista, kun 14 yksilön parvi pyydystettiin ja vietiin Iton akvaarioon. Valaat kuolivat 22 päivän aikana, kun ne yhtä lukuun ottamatta kieltäytyivät syömästä. Samana vuonna Havaijilla nähtiin 50 yksilön parvi, josta yksi pyydystettiin elävänä. Sitä pidettiin tutkittavana Oahun saarella. Viides havainto elävästä kääpiömiekkavalaasta tehtiin Costa Ricassa. Se tapettiin vahingossa sen jäätyä tonnikalanuottaan. Keväällä 1969 elävä yksilö harpunoitiin Saint Vincentissä. Myöhemmin samana vuonna nähtiin parvi Intian valtamerellä, ja se oli ensimmäinen kerta, kun niitä ei tapettu tai pyydystetty.
Watson (tekoäly)

Watson on IBM:n kehittämä tekoäly. Se on nimetty IBM:n perustajan Thomas J. Watsonin mukaan. Sitä on kehitetty David Ferruccin johdolla vuodesta 2007. Vuoteen 2014 mennessä IBM oli sijoittanut Watsonin kehittämiseen ja kaupallistamiseen miljardi dollaria.
Watson on opetettu ymmärtämään ihmisten käyttämää luonnollista kieltä, ja päättelemään vastauksia annettuihin kysymyksiin. 
Watson osallistui vuonna 2011 yhdysvaltalaiseen "Jeopardy"-visailuohjelmaan, jossa se kilpaili kolmessa erikoisjaksossa vastustajinaan kaksi ohjelman historian menestyksekkäintä kilpailijaa, Ken Jennings ja Brad Rutter. Jaksot sisälsivät yhteensä kaksi "Jeopardy"-peliä, jotka Watson voitti kummatkin selvästi. Se hallitsi pelejä ajoittain mielin määrin, vaikka tekikin muutamia helppoja virheitä, kuten toisti toisen kilpailijan antaman väärän vastauksen tai ehdotti Torontoa vastaukseksi kysymykseen, jossa kysyttiin Yhdysvaltain kaupunkia. Watson keräsi peleissä yhteensä 77 147 dollaria, kun taas Jennings keräsi 24 000 ja Rutter 21 600 dollaria. Watson sai voitostaan miljoonan dollarin palkkion, jonka IBM lahjoitti World Visionille ja World Community Gridille. "Jeopardy"-voiton jälkeen IBM on markkinoinut Watsonia terveydenhuollon sovelluksiin ja yritysten käyttöön pilvipalveluun yhdistettynä.
Vuonna 2015 IBM ilmoitti yrityskaupasta, jonka tarkoituksena oli parantaa Watsonin kykyä analysoida lääketieteellisiä kuvia.
Kullankaivaja Goldcorp soveltaa Watsonia kultaesiintymien ennustamiseen. Tuote on nimeltään IBM Exploration with Watson.
Campbell ja Toyota ovat käyttäneet Watsonia mainontaan.
Pablo Machín

Pablo Machín Díez (s. 7. huhtikuuta 1975 Soria, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. 
Valmentajaura.
Lopetettuaan lyhyen ammattilaisuransa pelaajana, Machín aloitti päävalmentajan työt pienestä paikallisseura Calasanzista. Vuonna 2000 hän palasi takaisin Numanciaan juniorivalmentajaksi ja myöhemmin reservijoukkueen valmentajaksi.
30. toukokuuta 2011 Machín sai vastuulleen seuran edustusjoukkueen päävalmentajan tehtävät ja korvasi näin paikalta erotetun Juan Carlos Unzuén. Kahden kauden jälkeen Machín jätti seuran.
9. maaliskuuta 2014 Machín korvasi Javi Lópezin Gironan päävalmentajana. Hyvin sujuneen kauden 2014–2015 päätteeksi hän allekirjoitti vuoteen 2018 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa. 17. elokuuta 2017 Gironan noustua maan pääsarjaan Primera Divisióniin, hän teki seuran kanssa uuden jatkosopimuksen vuoteen 2019 asti.
28. toukokuuta 2018 hän teki kaksivuotisen sopimuksen Sevillan kanssa. Hän sai potkut seurasta 15. maaliskuuta 2019, kun Sevilla oli pudonnut Eurooppa-liigan pudotuspelien toisella kierroksella Slavia Prahalle jatkoajalla. Maan pääsarjassa Sevilla oli Machínin johdolla kuudentena.
7. lokakuuta 2019 Machín nimettiin barcelonalaisseura Espanyolin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Machínin pesti jäi kuitenkin vain reilun kahden kuukauden mittaiseksi, sillä sarjajumboksi vajonnut Espanyol erotti hänet jouluaatonaattona. 
Espanyol-potkujensa jälkeen Machín oli vailla valmennustehtäviä puolisen vuotta, kunnes hänet kesäkuussa 2022 nimettiin Kiinan Superliigassa Qingdaon päävalmentajaksi. Hän kuitenkin jätti tehtävänsä henkilökohtaisten syiden vuoksi vain kahdeksan päivää nimityksensä jälkeen. Elokuussa 2020 hän palasi valmentamaan Espanjaan, kun hänestä tuli Deportivo Alavésin päävalmentaja. Pesti päättyi kuitenkin potkuihin jo tammikuussa 2021.
Pian Alavésist saamiensa potkujen jälkeen Machín jatkoi uraansa Saudi-Arabiassa Al-Ainin päävalmentajana. Kesällä 2022 hän siirtyi toisen saudiseuran, Al-Raedin valmentajaksi. Hän sai potkut seurasta tammikuussa 2022 Al-Raedin juututtua liigan putoamiskamppailuun.
Marraskuussa 2022 Machínista tuli La Ligan viimeiseksi juuttuneen Elchen päävalmentaja. Machín ei onnistunut nostamaan Elcheä pois sarjajumbon paikalta. Joukkueen hävittyä kymmenen Machínin alaisuudessa pelaamistaan 15 ottelusta päätyi seurajohto erottamaan hänet maaliskuussa 2023.
Camptown Races

Camptown Races on yhdysvaltalaisen Stephen Fosterin laulu 1800-luvun puolestavälistä. Alun perin laukkakilpailuista kertovasta laulusta on tehty eri kielillä monia muunnelmia, suomeksi muun muassa Martti Jäppilän uskomattomilla merimiesjutuilla sanoittama ”Intian kuu” (jossa on säkeistössä eri melodia) sekä Saukin ja Oravien ”Pikkuoravien kolmiottelu”. Alkuperäistä tekstiä ainakin aihepiirin puolesta noudattavan suomennoksen ”Kilpa-ajoissa” on tehnyt Kullervo. Peter Kolja on tekstittänyt sävelmän nimellä ”Doo daa” Smurffien CD-levylle "Vuosituhannen bileet Vol 6"..
Alkuperäiset sanat.
Lähde: Wikisource
1.&lt;br&gt;Camptown ladies sing dis song, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;Camptown race-track five miles long, Oh, doo-dah day!&lt;br&gt;I come down dah wid my hat caved in, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;I go back home wid a pocket full of tin, Oh, doo-dah day!
Kertosäe:
"Gwine to run all night!"&lt;br&gt;"Gwine to run all day!"&lt;br&gt;"I'll bet my money on de bob-tail nag,"&lt;br&gt;"Somebody bet on de bay."
2.&lt;br&gt;De long tail filly and de big black hoss, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;Dey fly de track and dey both cut across, Oh, doo-dah-day!&lt;br&gt;De blind hoss sticken in a big mud hole, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;Can't touch bottom wid a ten foot pole, Oh, doo-dah-day!
Kertosäe:
"Gwine to run all night!..."
3.&lt;br&gt;Old muley cow come on to de track, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;De bob-tail fling her ober his back, Oh, doo-dah-day!&lt;br&gt;Den fly along like a rail-road car, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;Runnin' a race wid a shootin' star, Oh, doo-dah-day!
Kertosäe:
"Gwine to run all night!..."
4.&lt;br&gt;See dem flyin' on a ten mile heat, Doo-dah doo-dah!&lt;br&gt;Round de race track, den repeat, Oh, doo-dah-day!&lt;br&gt;I win my money on de bob-tail nag, Doo-dah! doo-dah!&lt;br&gt;I keep my money in an old tow-bag, Oh, doo-dah-day!
Kertosäe:
"Gwine to run all night!..."
Luettelo Mongolian pääministereistä

Tämä on luettelo Mongolian pääministereistä.
Mongolian pääministeri on Mongolian hallituksen puheenjohtaja. Virka perustettiin vuonna 1912, pian sen jälkeen kun Mongolia julisti itsenäisyytensä Kiinan Qing-dynastiasta.
Vuosina 1924-1992 Mongolian kansantasavallassa hallitusten päämiehen virallinen nimi muutettiin useita kertoja, mukaan lukien "kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja", "ministerineuvoston puheenjohtaja" ja lopuksi "pääministeri".
Ubangi-Šari

 
Ubangi-Šari () oli Ranskan siirtomaa Keski-Afrikassa vuosina 1903–1958. Sen alue muodostaa nykyään Keski-Afrikan tasavallan.
Ubangi-Šari erotettiin Ranskan Kongosta vuonna 1903. Vuonna 1906 aluetta laajennettiin pohjoiseen ja se sai nimen Ubangi-Šari–Tšad.
Vuodesta 1910 lähtien se kuului Ranskan Keski-Afrikkaan. Tšad erotettiin erilliseksi siirtomaaksi vuonna 1920. 
Alueen länsiosa kuului Saksan Kameruniin vuosina 1911–1914. Logone- ja Charijokien keskijuoksut liitettiin Tšadista Ubangi-Šariin vuonna 1925, mutta palautettiin osaksi Tšadia vuonna 1936. Keski-Kongoon kuulunut Lobayen alue liitettiin Ubangi-Šariin vuonna 1932.
Kuvernöörin johtaman siirtomaan pinta-ala oli 617 000 neliökilometriä. Vuonna 1954 siellä oli 1,1 miljoonaa asukasta. Hallinnollinen keskus oli Bangui. Taloudellisesti kehittymättömän alueen tärkein vientituote oli puuvilla (67 % viennistä vuonna 1953). Lisäksi tuotettiin kahvia, timantteja, kultaa ja raakanahkaa.
Ubangi-Šari sai Ranskan merentakaisen alueen statuksen vuonna 1946. Vuonna 1956 siitä tuli Ranskan yhteisöön kuulunut autonominen Keski-Afrikan tasavalta. Maa itsenäistyi vuonna 1960.
Frecce Tricolori

Frecce Tricolori (suom. "Kolmiväriset Nuolet") on Italian ilmavoimien, AMI:n ("Aeronautica Militare Italiana") taitolentoyksikkö. Frecce Tricolorilla on oma lentotukikohta, joka on Rivolto AFB Udinen provinssissa. Yksikkö on perustettu vuonna 1961, jolloin sillä oli North American / Canadair F-86 Sabret käytössään. Sen jälkeen se on käyttänyt Fiat G.91 -hävittäjäkonetyyppiä sekä sittemmin ja nykyisin (2018) Aermacchi MB-339 suihkuharjoitushävittäjää.
Ramsteinin lentotukikohdassa Saksassa esitetyssä taitolentonäytöksessä sai surmansa 70 henkeä: taitolentoryhmän kolme pilottia sekä 67 katselijaa 28. elokuuta 1988.
Partir – lähtö

Partir – lähtö () on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Catherine Corsinin ohjaama ranskalainen romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Kristin Scott Thomas, Sergi López ja Yvan Attal. Catherine Corsini laati elokuvan käsikirjoituksen Gaëlle Macén avustamana. Elokuvan tuottajana oli Fabienne Vonier.
Juoni.
40-vuotias Suzanne (Kristin Scott Thomas) on varakas eteläisessä Ranskassa asuva hienostorouva, lääkärin vaimo ja kahden melkein aikuisen lapsen äiti, jota tylsä ja rutiininomainen yläluokkainen elämä ahdistaa. Hän päättää aloittaa jälleen fysioterapeutin työt ja saa aviomiehensä Samuelin (Yvan Attal) suostuteltua rakennuttamaan hänelle vastaanottotilat heidän kotinsa takapihalle. Vastaanottotiloja tulee rakentamaan juuri vankilasta vapautunut rakennusmies Ivan (Sergi López), johon Suzanne huomaa tuntevansa vastustamatonta vetoa – ja samoin Ivan häneen. Suzanne ei enää rakasta 20 vuoden aikaista aviomiestään eikä myöskään mies tätä, vaikka niin luuleekin, joten Suzanne ei kauankaan epäröi tarttua tilaisuuteen ja aloittaa intohimoisen suhteen Ivanin kanssa. Ivan ei voi tarjota hänelle kallista elämäntyyliä vaan ainoastaan rakkautta, mutta Suzanne päättää jättää kaiken intohimon vuoksi. Uuden elämän aloittaminen ei kuitenkaan onnistu, vaan se koituu kohtalokkaaksi.
Tuotanto.
Kristin Scott Thomas oli Catherine Corsinin ensimmäinen vaihtoehto Suzannen rooliin. "Partir – lähtö" kuvattiin Ranskassa ja Espanjassa elokuussa 2008. Ranskassa elokuvaa kuvattiin Nîmesin kaupungissa Gardin departementissa. 3,7 miljoonan euron budjetilla tuotetun elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Pyramide Productions, Caméra One, VMP ja Solaire Production.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Partir – lähtö" sai ensi-iltansa Ranskassa 12. elokuuta 2009 ja oli Pyramide Distributionin teatterilevittämä. Elokuva oli Ranskassa vuoden 2009 88. katsotuin elokuva 584 038 hengen katsojamäärällään. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 6,4 miljoonan dollarin lipputulot.
"Partir – lähtö" on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 68 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6,3/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 63 arviointiin. 13 750 käyttäjästä 48 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 15 arvostelun perusteella elokuva on saanut 56 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin viisi käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,6/10. Internet Movie Databasen 3 657 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,3/10.
"Partir – lähtö" julkaistiin DVD:lle Ranskassa 3. helmikuuta 2010. Sandrew Metronome Distribution Finland Oy julkaisi elokuvan DVD:lle Suomessa vuonna 2010.
Kiekko-Oulu

Kiekko-Oulu on oululainen jääkiekkoseura, joka keskittyy nykyään juniorijääkiekkoon. Kiekko-Oulu on Suomen Jääkiekkoliiton jäsenseura. 
Kaudella 2018–2019 Kiekko-Oululla on joukkueet G-, F2-, F1- ja E2-ikäluokissa. Lisäksi Kiekko-Oululla on ryhmä Leijona-kiekkokoululaisia. 
Historia.
Kiekko-Oulu ry on perustettu vuonna 1976, nimellä Oulun Eka-Kiekko, millä nimellä se toimi 90-luvulle saakka. Kiekko-Oululla oli miesten edustusjoukkue vuosina 1991–2005. Kiekko-Oulun edustusjoukkue tippui vuonna 2005 Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät edustusjoukkueiden osalta ja syntynyt joukkue nimettiin Kiekko-Laseriksi. 
Kiekko-Oulun naisten joukkue pelasi naisten I-divisioonassa kaudella 2011–2012 ja Mestiksessä kausilla 2012–2013 ja 2013–2014.
Lasimonni

Lasimonni ("Kryptopterus vitreolus") on pienikokoinen monnilaji, josta on tullut suosittu akvaariokala. Sen luokittelu on epäselvää ja vakiintunut vasta vuonna 2013. "Kryptopterus vitreolus" elää niemimaalaisen ja kaakkoisen Thaimaan joissa. Siitä on myös vahvistamattomia havaintoja Penangissa, Malesiassa. Lajia pidettiin vuoteen 1989 asti samana kuin sundanlasimonni ("Kryptopterus bicirrhis"), joka on suurempi, harvoin akvaariossa käytetty laji. Sen jälkeen akvaariossa käytettyjen kalojen uskottiin olevan pikkulasimonneja ("Kryptopterus minor"). Vuonna 2013 kuitenkin osoittauti, että akvaariokalat edustivat eri lajia, jolle annettiin nimeksi "Kryptopterus vitreolus". Borneossa elävää varsinaista pikkulasimonnia on tosiasiassa harvoin, jos koskaan, käytetty akvaariokalana.
Billy the Kid (kappale)

Billy the Kid on yhdysvaltalainen musiikkikappale. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut pastori ja lauluntekijä Andrew Jenkins yhdessä tytärpuolensa Irene Spainin kanssa. 
Balladeja, joiden väitetään kertovan Billy the Kidistä, on olemassa muutamia. Tutkija D. K. Wilgusin (1918–1989) mukaan Jenkinsin ja Spainin sävellystyö on ainoa, jolla näyttää olevan todellinen traditionaalinen merkittävyys. Muut toisinnot eli variantit ovat myöhäisempiä. 
Laulun teksti kertoo Billy the Kidin elämäkerran Walter Noble Burnsin kirjan, "The Saga of Billy the Kid" (1926), pohjalta. Jenkins kertoi, että ”laulu kertoo Billie the Kidin todellisesta elämästä niin kuin sanomalehdistä ja muusta painetusta aineistosta on luettavissa ja tutkittavissa.”
Jenkins sai toimeksiannon atlantalaiselta Polk Brockmanilta, joka oli levy-yhtiöiden kykyjenetsijä ja itsenäinen yrittäjä. Brockman ehdotti Jenkinsille, että tämä säveltäisi kaupallisen sävelmän Burnsin kertomuksen pohjalta. Laulun sanat perustuvat suoraan Burnsin kirjaan. Jenkins lähetti sävellyksen Brockmanille noin helmikuussa 1927.
Laulun levytti Marion Try Slaughter, taiteilijanimellä Vernon Dalhart, 15. helmikuuta 1927 Brunswick Recordsille ja myöhemmin samana vuonna kolmelle muulle levy-yhtiölle: Okeh Records, Columbia Records (nimellä Al Craver) ja Victor Recording Company. Hänen jälkeensä sitä ovat tulkinneet ainakin The Willis Brothers, Ry Cooder, Woody Guthrie, Burl Ives, Tex Ritter ja Marty Robbins.
Jenkins ja Spain myivät sävellyksen Polk Brockmanille luultavasti 25 dollarin ”käypään hintaan”. He menettivät laulun taloudelliset oikeudet.
D. K. Wilgusin mukaan se on kuitenkin tekijänoikeudella suojattu Andrew Jenkinsin nimellä 18. maaliskuuta 1954 lähtien. Sävellys on otettu mukaan musiikkitieteilijä John A. Lomaxin ja hänen poikansa Alan Lomaxin teokseen "American Ballads and Folk Songs" (1934).
Seychellien kansalliskirjasto

Seychellien kansalliskirjasto (; ) on Seychellien saaristovaltion pääsaarella Mahélla sijaitsevasta pääkaupungista Victoriasta käsin johdettu kansalliskirjasto. Kirjastolla on kaksi sivutoimipistettä toiseksi suurimmalla saarella (Praslin) ja yksi kolmanneksi suurimmalla La Diguella. Kansalliskirjaston johtajana toimi Ann-Mary Robert (10/2017). 
Kansalliskirjaston edeltäjä oli on 22. tammikuuta 1910 kuvernööri Davidsonin johdolla yleisölle avattu ja vuoteen 1970 saakka toiminut "Carnegie Library". Vuonna 1970 Seychellien opetusministeriö () otti toiminnan vastuulleen ja kirjaston uudeksi nimeksi tuli "Carnegie Public Library". Kansalliskirjastoksi ("Seychelles National Library") toiminnot nimettiin vuonna 1978 ja laitos muutti uuteen osoitteeseen State House Avenuelle seuraavana vuonna. Uudisrakennus kirjastolle pystytettiin vuosina 1991–1994. Kansalliskirjasto avasi nykyiset tilansa Francis Rachel Streetillä yleisölle 18. kesäkuuta 1994.
Vapaakappaleoikeus kirjastolla on ollut vuodesta 1964. Kansallisen ISBN-keskuksen toiminta käynnistettiin 1998. Kirjasto hoitaa myös sarjajulkaisujen ISSN-reksisteröinnin maassaan. Seychellien kansallisbibliografian ensimmäisen osan (vuodet 1700-1985) kirjasto julkaisi 15. joulukuuta 2004, ja toisen osan (1986-1995) vuonna 2007. 
YK:n kehitysohjelma UNDP:n mukaan 95,2 prosenttia Seychellien aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli lukutaitoisia.
Business Finland

Business Finland on suomalainen valtiokonserni, joka koostuu valtionyhtiö Business Finland Oy:stä (ent. Finpro), ja samannimisestä valtion virastosta, innovaatiorahoituskeskus Business Finlandista (ent. Tekes).
Vuoden 2018 alussa syntynyt Business Finland -konserni tarjoaa yrityksille kansainvälistymis- ja rahoituspalveluita. Sen pääjohtajana toimii Lassi Noponen ja päätoimipaikka on Ruoholahdessa.
Business Finlandissa työskentelee 760 asiantuntijaa. Maailmalla toimipisteitä on 37 ja Suomessa 16. Business Finland on osa Team Finland -verkostoa. 
Business Finlandin toimintaa ohjaa laki 1146/2017 sekä muut erityislainsäädännön osat. Se toimii Työ- ja elinkeinoministeriön tulosohjauksessa. Business Finland toimii myös Suomen edustajana Euroopan avaruusjärjestössä.
Organisaatio.
Business Finlandilla on pääjohtaja, joka johtaa ja kehittää toimintaa, sekä vastaa toiminnasta työ- ja elinkeinoministeriölle. Pääjohtajan nimittää valtioneuvosto.
Pääjohtajana on 1.9.2024 alkaen toiminut Lassi Noponen. Noposen edeltäjänä toimi Nina Kopola (1.9.2019–31.8.2024). 
Pääjohtajan tukena on myös johtoryhmä.
Business Finlandilla on myös johtokunta, johon kuuluu toimialaa tuntevia henkilöitä, joista yksi edustaa työ- ja elinkeinoministeriötä. Johtokunta päättää rahoituksen myöntämisestä, ja pääjohtaja toimii johtokunnan esittelijänä.
Johtokunnan kokoonpano: 
Myönnetty rahoitus.
Business Finlandin rahoitus vuosina 2010–2019 on jakautunut seuraavasti: 48,8% avustuksia, 28,4% tutkimusrahoitusta, 26,6% lainaa, 2,1% EAKR-rahoitusta ja 1,1% muuta rahoitusta.
Rahoituksesta 33,3% on kohdistunut mikroyrityksiin, 30,8% suuriin yritykseen, 24,3% pieniin yrityksiin ja 11,5% keskisuuriin yrityksiin.
Business Finland valjastettiin Marinin hallituksen toimesta poikkeuksellisesti jakamaan avustuksia vuonna 2020 koronaviruspandemiasta kärsineille yrityksille. Hakemuksia tuli yhteensä yli 25000, joka on yli parikymmenkertainen määrä normaaliin aikaan nähden. 29. toukokuuta 2020 mennessä tukea oli jaettu 438 miljoonan euron edestä.
Huijausskandaalit.
Business Finlandin edeltäjän Finpron USA:n aluepäällikköä syytetään yli neljän miljoonan euron kavaltamisesta vuosien 2010-2017 välisenä aikana. Valtio on käyttänyt oikeudenkäyntiin yli puoli miljoonaa euroa.
Myös Business Finlandin Kiinassa toimivan tytäryhtiön FinChin entistä työntekijää epäillään arviolta miljoonan euron taloudellisista väärinkäytöksistä Finpron loppuaikoina eli vuosina 2017–2018.
Herrojen kanssa pellon laidalla

Herrojen kanssa pellon laidalla (tai laidassa) on suomenkielinen versio suomenruotsalaisesta kansanlaulusta ”I fjol så gick jag med herrarna i hagen”, joka tunnetaan eri puolilla Pohjoismaita erilaisina versioina. Laulu on nuoren naisen valitus ylempää sosiaaliluokkaa edustavien miesten saatettua hänet raskaaksi ja hylättyä hänet. Suomessa laulusta tuli hitti vuonna 1971 Carolan laulamana ja Vexi Salmen suomeksi sanoittamana. Laulu alkaa sanoin ”Mä kuljin herrojen kanssa pellon laitaa, joo joo, ja kuljin pellon laitaa...”.
Akademiska Damkören Lyran levytti laulun vuonna 1978 ruotsiksi Einar Englundin sovituksena. Laulun ovat levyttäneet myös ruotsalainen Hootenanny Singers ja Suomessa Cumulus, Hanna Pakarinen, Maria Kalaniemi ja Gjallarhorn-yhtye. Siitä on tehty myös huumorimuunnelmia, kuten Karelia-yhtyeen Iivana Nyhtänköljän eli Edward Vesalan esittämä ”Herran kanssa pellon laidassa”, jossa kuullaan erään ”herran” näkökulma tapaukseen oikeuden edessä. Senkin sanoitti Carolan version tekstittäjä Vexi Salmi, ja se julkaistiin pian Carolan levytyksen jälkeen. Toinen mukaelma laulusta on Jope Ruonansuun sanoittama ja Frederikin esittämä ”Tyttöjen kanssa Hietaniemen rannassa”.
Piotrowice

Piotrowice [] on kylä Karczewn kunnassa Otwockin piirikunnassa Masovian voivodikunnassa Puolassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kylässä asui 352 asukasta. Sen pinta-ala on 3,87 neliökilometriä.
Dziecinów sijaitsee lähellä Veikseljokea. Kylän alueella risteävät droga wojewódzka -tiet 801 ja 50. Kylässä toimii myös Wisła Dziecinówin urheiluklubi.
Piotrowicen naapurikylät ovat luoteessa Glinki, pohjoisessa Sobiekursk, koillisessa Całowanie, idässä Pilawa, kaakossa Garwolin, etelässä Radwanków Szlachecki, lounaassa Czersk ja lännessä Kosumce.
Dziecinów kuului vuosina 1975–1998 Warszawan voivodikuntaan.
Dodge Caravan

Dodge Caravan on Fiat Chrysler Automobilesin valmistama 4-ovinen tila-auto. Sitä myydään Dodge -brändin alla. Ensimmäisen sukupolven Caravan esiteltiin vuonna 1983, ja se on tällä hetkellä Chryslerin pisimpään käytetty mallinimi. Tällä hetkellä se on viidennessä sukupolvessa.
Yhdysvaltain ja Kanadan ulkopuolella sitä myytiin aiemmin nimellä Chrysler Voyager. Sitä valmistetaan Windsor Assembly -tehtaalla, Ontariossa, Kanadassa. Ennen vuotta 2010 sitä valmistettiin myös Yhdysvalloissa.
Yksi Totuus

Yksi Totuus on rap-artistien Mäkki ja Dj Takapotku vuonna 2017 perustama rap-duo. Vuonna 2023 yhtyeeseen liittyi Adeline Kallio.
Fiat Cronos

Fiat Cronos on Fiatin vuodesta 2018 lähtien Etelä-Amerikan markkinoille valmistama alemman keskiluokan automalli, joka on Fiat Argon neliovinen sedan-versio. Se korvasi edeltäneen Fiat Linean.
Fiat Toro

Fiat Toro ("toro" = ’sonni’) on Fiatin vuodesta 2016 lähtien Etelä-Amerikan markkinoille valmistama lava-automalli. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Fiat 500X sekä Jeep Compass ja Renegade. Kolumbiassa, Panamassa, Perussa ja Chilessä mallia myydään nimellä Ram 1000.
Moottoreina Torossa ovat sekä bensiinillä että etanolilla käyvät 1,8-litrainen E.torQ (137 hv) ja 2,4-litrainen Tigershark II (186 hv) sekä dieselmoottori 2,0 Multijet (170 hv), jonka yhteyteen on valittavana neliveto.