tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juppala

Juppala on kaupunginosa Riihimäellä. Kaupunginosa asemakaavoitettiin 1947. Alue on yksinomaan omakoti- ja rivitaloaluetta, jonka asukasluku oli vuonna 2015 noin 2 343. Juppalassa sijaitsee Riihimäen ravirata sekä Riihimäen Iso Kirpputori. Juppalaan perustettiin kesäkuussa 1996 Perhospuisto. Puiston tarkoituksena on mahdollistaa perhosten katselu vapaasti niittymäisessä maisemassa. Puiston yhteydessä on myös leikkipaikka lapsille. Juppalassa sijaitsevat myös leikkipuistot Juppalanpuisto, Kantakadun leikkipuisto sekä Suojalanpuisto. 
Juppalan pohjoispuolella on myös 1,2 hehtaarin kokoinen Juppalan lampi, joka on syntynyt saven otosta. Lammen lounaiskulman tulopuroon kertyy vedet useaa haaraa pitkin laajalta kaupunkialueelta ja ne laskevat edelleen Riihiviidanojaa pitkin Punkajokeen. Lampi oli vielä 1950-luvulla yleinen uimapaikka, mutta uimakäyttö on sittemmin loppunut. 
Juppalan kaupunginosaan perustettiin 1915 Riihimäen ensimmäinen kaatopaikka, joka oli käytössä ilmeisesti 1940-luvun lopulle saakka.
Veikkausliigan kausi 2020

Veikkausliigan kausi 2020 on Suomen jalkapallon pääsarjan Veikkausliigan 31. kausi. Kausi alkoi Koronaviruspandemian takia vasta 1. heinäkuuta ja se päättyy 4. marraskuuta 2020. Hallitsevana mestarina kauteen lähti KuPS. Liigasta putosi kaudella 2019 suoraan Vaasan Palloseura ja putoamiskarsinnan jälkeen KPV. Nousijajoukkueet kaudelle 2020 olivat Ykkösen edelliskaudella voittanut FC Haka sekä karsintojen kautta noussut TPS. Mestaruuden voitti kahden vuoden tauon jälkeen Helsingin Jalkapalloklubi. Mestaruus oli sille seurahistorian 30.
Sarjajärjestelmä.
Veikkausliigan sarjajärjestelmän oli tarkoitus pysyä samana, kuin kaudella 2019. Kausi alkoi kahdentoista joukkueen kaksinkertaisella runkosarjalla, jonka aikana pelataan kaikkiaan 132 ottelua. Runkosarja kestää heinäkuun alusta lokakuun loppuun. Runkosarjan jälkeen joukkueet oli tarkoitus jakaa kahteen erilliseen sarjaan. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta olisivat jatkaneet yksinkertaiseen mestaruussarjaan ja kuusi huonoimmin sijoittunutta olisivat jatkaneet yksinkertaiseen haastajasarjaan. Mestaruus- ja haastajasarjoissa joukkueet olisivat jatkaneet niillä pistemäärillä, jotka runkosarjan aikana oli kerääntynyt. Loppusarjat olisi pelattu marraskuun aikana.
Lopputurnausta viimeisestä europaikasta ei pelata kaudella 2020. 
27. lokakuuta Veikkausliiga tiedotti, ettei mestaruus- ja haastajasarjoja pelata kaudella 2020. 
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Menestys eurokentillä.
"Mestarien liiga:"
"Eurooppa-liiga:"
Kauden palkitut.
Valioerotuomarikerhon vuoden 2020 herrasmiesvalinnat ovat seuraavat:
Suomen mestarijoukkueessa HJK:ssa pelanneet.
Liigapeleissä pelasivat kauden aikana seuraavat pelaajat (kauden 2020 ottelut/maalit): Henri Toivomäki (11/-), Markus Halsti (6/1), Daniel O’Shaughnessy (21/-), Ivan Ostojić (13/-), Eetu Vertainen (12/2), Bubacar Djaló (17/-), Riku Riski (21/4), Lucas Lingman (20/2), Roope Riski (20/16), Luis Carlos Murillo (20/-), Miro Tenho (14/1), Valtteri Moren (10/-), Nikolai Alho (21/-), Tim Väyrynen (21/9), Santeri Väänänen (8/-), Ferhan Hasani (9/5), David Browne (14/2), Antonio Reguero (15/-), Rasmus Schüller (17/3), Hugo Keto (7/-), Atomu Tanaka (19/5), Kai Meriluoto (3/1), Rico Finnäs (1/-), Casper Terho (3/-), Pyry Hannola (6/-).
Kauden jälkeiset ottelut.
Putoamiskarsinta.
"Yhteistulos 1–1. KTP voitti vierasmaalisäännöllä."
Juuan profeetta Elian tsasouna

Juuan profeetta Elian tsasouna, eli Pyhän profeetta Elian tsasouna on Juuan kirkonkylässä sijaitseva ortodoksinen pyhäkkö. Sen suunnitteli arkkitehti Toivo Paatela ja rakennus valmistui 17. elokuuta 1956. Pääosan ikoneista on maalannut Martta Neiglic-Platonof. Rukoushuone vihittiin ortodoksiseksi pyhäköksi Karjalan piispa Paavalin johdolla 12. toukokuuta 1957.
Vuosien 1939-1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta. Juuan profeetta Elian tsasouna lukeutuu näihin rakennuksiin, ja on rakennettu Suomen kreikkalaiskatolisen kirkkokunnan jälleenrakentamista koskevan lain (1950) ja asetuksen turvin. Tsasounan tontin, rakennuskustannukset ja kalustuksen maksoi valtio jälleenrakennusvaroista.
Tsasounan sisustusta saneerattiin vuonna 1989. Rakennuksen lämmitysjärjestelmä vaihdettiin, sisäkaton ja seinien pinnat uusittiin.
Nykyään tsasouna toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Nurmeksen ortodoksisen seurakunnan Juuan alueen pyhäkkönä. Profeetta Eliaan muistolle pyhitetyn tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 20. heinäkuuta.
Tsasounan pihalla on Karjalan jääneiden vainajien muistomerkki.
Bryan Cranstonin filmografia

Tämä on Bryan Cranstonin filmografia.
Ségoun–Banin rautatie

Ségoun–Banin rautatie oli Ségoun ja Banijoen varrella sijaitsevan Dounan välinen kapearaiteinen rautatie Ranskan Sudanissa eli nykyisessä Malissa. Se oli Decauville-typpinen teräspölkkyrata, jonka raideleveys oli 600 mm. 
Viidenkymmenen kilometrin pituista karavaanireittiä kulkeneen radan tehtävänä oli puuvilla- ja maapähkinäsadon kuljettaminen liikennöintikelpoiselle Nigerjoelle. Päätös sen rakentamisesta tehtiin tammikuussa 1918. Ségoun ja Cinzanan välinen osuus avattiin liikenteelle tammikuussa 1920 ja koko rata valmistui vuonna 1922. Rakentamisessa hyödynnettiin Dakarin–Nigerin rautatietä edeltäneen Bafoulabén–Dioubéban kapearaiteisen radan materiaaleja vuosilta 1888–1897. Kalustona toimi ainakin neljä puuta polttavaa Decauville-veturia sekä ensimmäisen maailmansodan jälkeen vapautuneita armeijan vaunuja. Rautatie kuljetti 29 384 matkustajaa ja 5 668 tonnia rahtia vuonna 1930.
1950-luvulla tehty selvitys suositteli rautatien uudistamisen sijaan sen purkamista. Se purettiin vuoteen 1962 mennessä. Entisen radan linjaa myötäilee maantie RN6.
John G. Dinkeloo

John Gerard Dinkeloo (28. helmikuuta 1918 Holland, Michigan - 15. kesäkuuta 1981 Fredericksburg, Virginia) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Dinkeloo tuli 1950 Eero Saarisen palvelukseen. Hän tuli Saarisen yhtiökumppaniksi 1956 ja Saarisen kuoleman jälkeen 1961 jatkoi yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa vuoteen 1966. 
Dinkeloo suoritti 1942 Michiganin yliopistossa arkkitehtuurin Bachelor of Architecture -tutkinnon. Aluksi hän toimi Chicagossa Skidmore, Owings &amp; Merrillin yrityksessä, sitten Saarisen yrityksessä vuodesta 1950. 
Dinkeloolta sujui arkkitehtuurin ja insinööritaidon yhdisteleminen. Esimerkiksi käyttämänsä metallisoitu peilinkaltainen ulkoseinärakenne torjuu kuumuutta ja siten vähentää ilmastoinnin tarvetta. Dinkeloo keksi, kuinka neopreenitiiviste kiinnitetään seinään ja kuinka rakenteissa käytetään säänkestäväksi esijännitettyä laihaseoksista terästä. Dinkeloon ratkaisut tunnettiin, ja häntä arvostettiin laajalti.
Eero Saarisen palveluksessa Dinkeloon tehtäväksi tuli General Motorsin teknisen keskuksen rakennesuunnittelu vuonna 1950. Saarisen yrityksen osakkaaksi hän tuli 1956 ja jatkoi Saarisen kuoleman jälkeen 1961 yrityksen toimintaa Joseph N. Lacyn ja Kevin Rochen kanssa. 1966 Roche ja Dinkeloo perustivat Kevin Roche &amp; John Dinkeloo and Associates -arkkitehtitoimiston. Saarisen oppeja hyödynnettiin suunnitteluissa ja toteutuksissa. Toimisto suunnitteli muun muassa useita yliopistokohteita ja museoita.
Saariselta keskenjääneitä projekteja olivat muun muassa Trans-World Airlinesin terminaaliasema Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla, Dullesin kansainvälinen lentoasema Washingtonin ulkopuolella, Deere &amp; Companyn pääkonttori Illinoisissa, CBS:n rakennus New Yorkissa sekä Jeffersonin kansallisen laajennusmuistomerkin yhdyskäytäväkaari Saint Louisissa. Yhtiökumppanit saattoivat hankkeet valmiiksi. 
Dinkeloo kuoli 63-vuotiaana. Dinkeloo oli naimisissa Thelma VanDyken kanssa. Perheessä oli seitsemän lasta.
Kangasniemen kotiseutumuseo

Kangasniemen kotiseutumuseo on kotiseutumuseo, joka toimii vanhassa, vuonna 1913 valmistuneessa viljamakasiinissa Kangasniemen kirkonkylässä, vastapäätä Kangasniemen kirkkoa. Vuonna 1954 perustettu museo esittelee kangasniemeläisiä elinkeinoja, maa- ja kotitalousesineistöä, metsästys- ja kalastusvälineitä sekä sisälle museoon rakennettua savupirttiä. Museo ryhtyi keräämään esineistöä vuonna 1937; nykyään kokoelmissa on noin 2 000 esinettä.
Inzai

Inzai () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Tonejokeen, luoteessa Tegajärveen ja kaakossa Inbajärveen. Inzaissa on 104 668 asukasta (kesäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 123,79 neliökilometriä.
Inzain maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen neljä kuntaa. Maaseutukaupunki sai nimensä siitä, että se sijaitsee Inbajärven ("in") länsipuolella ("zai"). Kaupungin historiallinen keskusta sijaitsee Kioroshissa, joka kehittyi Edo-kaudella Tonejoen jokisatamana. Perinteinen elinkeino on riisinviljely, joka on vähitellen vallannut alaa Inbajärveltä. Alueella tuotetaan myös vihanneksia ja mansikoita. 1900-luvun loppupuolella Inzain asukasluku on kasvanut nopeasti sinne rakennetun, suurimittakaavaisen Chiba New Town -lähiön myötä. Kaupunkioikeudet Inzaille myönnettiin vuonna 1996. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2010, kun siihen liitettiin Inban ja Motonon kyläkunnat.
Inzain rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Eifuku-jin ja Kechien-jin buddhalaiset temppelit sekä Hōju-inin temppelin Kannon-halli. Inzaita palvelevat JR Higashi-Nihonin Narita-linja, Hokusō-rautateiden Hokusō-linja ja Keisei-rautateiden Naritan lentoasemalinja.
Lapin yliopiston oikeustieteiden tiedekunta

Oikeustieteiden tiedekunta on yksi Lapin yliopiston neljästä tiedekunnasta. Tiedekunta on perustettu vuonna 1979 ja se on Suomen kolmanneksi vanhin oikeustieteellinen tiedekunta. Tiedekunnassa opiskeli vuonna 2022 noin 1 170 tutkinto-opiskelijaa ja henkilökunnan jäseniä oli 55.
Tiedekunta.
Suomen juristeista neljännes valmistuu Lapin yliopistosta ja tiedekunnasta valmistuneet ovat sijoittuneet työelämässä muun muassa valtionhallinnon tehtäviin, ministeriöiden ylijohtajiksi, pääjohtajiksi sekä suurimpiin asianajotoimistoihin.
Tiedekunnan dekaanina toimi 2013–2017 velvoiteoikeuden professori Juha Karhu. Vuodesta 2017 dekaanina on toiminut kauppaoikeuden professori Soili Nystén-Haarala.
Tiedekunnan alaisina laitoksina toimii oman oikeudenalansa opetusta ja tutkimusta järjestävät ilmailu- ja avaruusoikeuden instituutti, oikeusinformatiikan instituutti ja varallisuusoikeuden instituutti.
Ainejärjestö.
Oikeustieteiden tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestö on Artikla ry.
Lähteet.
Jeanne Baret

Jeanne Baret (myös Barret; 27. heinäkuuta 1740 – 5. elokuuta 1807) oli ranskalainen tutkimusapulainen ja seikkailija, joka teki tiettävästi ensimmäisenä naisena maailmanympärimatkan. Hän toimi kasvitieteilijä Philibert Commersonin apulaisena ja osallistui tämän mukana tutkimusmatkailija Louis Antoine de Bougainvillen vuosien 1766–1769 maailmanympäripurjehdukseen mieheksi naamioituneena.
Elämänvaiheet.
Baret syntyi vuonna 1740 Jean Baret -nimisen päivätyöläisen tyttärenä Burgundin Autunissa. Hänet perehdytettiin mahdollisesti lääkekasvien käyttöön, mutta hänellä ei tiedetä olleen mitään muodollista koulutusta. Kasvitieteilijä Commerson palkkasi hänet apulaisekseen vuonna 1764 Pariisissa, minkä jälkeen he alkoivat työskennellä yhdessä. Baret saattoi olla myös Commersonin rakastajatar, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa.
Commerson osallistui Bougainvillen maailmanympäripurjehdukseen retkikunnan kasvitieteilijänä. Kuninkaallinen määräys kielsi naisten läsnäolon Ranskan laivaston aluksilla, joten päästäkseen mukaan matkalle Baret naamioitui mieheksi ja värväytyi Commersonin miespalvelijaksi nimellä Jean. Retkikunta lähti Ranskasta joulukuussa 1766 ja kiersi maapallon lännestä itään. Baret avusti Commersonia kasvinäytteiden keruussa ja luetteloinnissa. He löysivät monia eurooppalaisille uusia lajeja, kuten ihmeköynnökset ("Bougainvillea") -kasvisuvun. On spekuloitu, että juuri Baret olisi löytänyt sen, sillä jalkahaavasta tuolloin kärsinyt Commerson tuskin pystyi lähtemään keruumatkalle Rio de Janeirosta. Virallisen kuvauksen mukaan Baret paljastui retkikunnan ollessa vuonna 1768 Tahitilla, jossa paikalliset tunnistivat hänet naiseksi. Commerson väitti olleensa asiasta tietämätön, ja Bougainville antoi Baret’lle luvan jatkaa retkikunnan mukana, mutta hänen sukupuolensa pidettiin edelleen salassa muulta miehistöltä. Elämäkerturi Glynis Ridleyn mukaan Baret’n sukupuoli olisi paljastunut miehistölle Uudessa-Guineassa, jolloin hänet mahdollisesti joukkoraiskattiin.
Commerson ja Baret jäivät pois Bougainvillen matkasta Mauritiuksella ja asettuivat sinne. Commerson kuoli vuonna 1773, jolloin Baret nai Antoine Barnier -nimisen ranskalaisen sotilaan, jonka kanssa hän pääsi palaamaan Ranskaan. Hän oli tuolloin jo kuuluisuus ensimmäisenä maailman ympäri purjehtineena naisena, sillä Bougainville oli kuvannut häntä myönteisesti vuonna 1771 julkaisemassaan matkakertomuksessa. Commerson oli määrännyt testamentissaan Baret’lle sadan livren vuotuisen eläkkeen, minkä lisäksi Ranskan kuningas Ludvig XV myönsi hänelle vuonna 1785 kahdensadan livren eläkkeen. Aviomiehensä Barnier’n kuoltua Baret asui Châtillon-les-Dombesissa. Hän kuoli 67-vuotiaana vuonna 1807.
Muistaminen.
Commerson nimesi Baret’n mukaan Madagaskarilta löytämänsä "Baretia"-kasvisuvun, jonka on kuitenkin myöhemmin uudelleennimetty "Turraeaksi". Vuonna 2012 kasvitieteilijä Eric Tepe nimesi hänen mukaansa "Solanum baretiae" -nimisen Etelä-Amerikasta löytämänsä koisokasvilajin.
Pyötikön tsasouna

Pyötikön tsasouna, eli Ristin ylentämisen tsasouna on Juuan Etelä-Vuokon Pyötikön kalmiston alueella sijaitseva ortodoksinen pyhäkkö. Sen suunnitteli rakennusmestari Santeri Juppi ja rakensi kirvesmies Santeri Pöppönen. Rukoushuoneen vihki arkkipiispa Paavali 21. elokuuta 1977.
Tsasounan ylläpidosta vastaa ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Nurmeksen ortodoksinen seurakunta. Tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 14. syyskuuta.
Lähistöllä on aiemman luostarin muistokivi.
Rulman Merswin

Rulman Merswin (1307–1382) oli saksalainen mystikko, alkuaan varakas strassburgilainen kauppias, joka eli lopun ikäänsä ostamassaan vanhassa benediktiiniläisluostarissa mystiikan harjoituksiin antautuneena. Hänen kuoltuaan löydettiin joukko jokseenkin epäitsenäisiä mystisiä kirjoituksia, joista osa oli pantu Merswinin keksimän "Oberlandin jumalanystävän" nimiin. Hän kuului Jumalanystävien liikkeen johtohahmoihin.
Kumela

Kumela on kaupunginosa Riihimäellä. Alue on yksinomaan omakoti- ja rivitaloaluetta. Siellä on myös ruokakauppa, autokauppa ja huoltoasema. Kumelassa on myös kaksi puistoa: Kumelanpuisto ja Vehmaspuisto. Asukasluku oli vuonna 2015 noin 1 163.
Alueen muodostumisen kannalta ratkaisevaa oli Kumelan lasitehtaan perustaminen 1930-luvulla sekä myös Riihimäen lasitehtaan perustaminen ennen tätä vuonna 1910. Kumelan lasitehdas sai alkunsa, kun lasinkaivertaja Toivo Kumén perusti paikalle vuonna 1933 lasimaalaamon ja kaivertamon. Ensimmäinen tuotantorakennus, hiomo, rakennettiin 1934. Sitten kaivertamossa työskennelleet Kuménin veljekset Toivo, Ilmari ja Oiva muuttivat sukunimensä Kumelaksi ja perheyhtiö Osakeyhtiö Kumela perustettiin 1936. 
Talvisota pysäytti tehtaan toiminnan, mutta sotien jälkeen toimintaa laajennettiin. Tehtaassa oli alkujaan vain koristelasiin keskittynyttä tuotantoa, mutta sittemmin tuotantoa laajennettiin käyttölasiin ja siellä valmistettiin muun muassa lääkelasia ja pulloja Alkolle sekä myös valaisinlasia. Pullotuotanto päättyi tehtaassa 1960. Monista tuotannon uudelleenjärjestelyistä ja toiminnan kehittämisestä huolimatta vaikeudet jatkuivat 1970-luvulla ja lasitehtaan toiminta päättyi konkurssiin 1985. Tämän jälkeen tehdas rakennuksineen purettiin ja tilalle nousi rivitaloalue.
Lauri Liedes

Lauri Kalervo Liedes (10. tammikuuta 1922 Kemi – 9. lokakuuta 2013) oli järjestöjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa kalastusneuvoksen arvonimen, vuonna 1982.
Henkilöhistoria.
Lauri Liedeksen vanhemmat olivat opettaja Jaakko Liedes ja Elin Maria Kylmäkoski ja puoliso vuodesta 1952 oopperalaulaja Anna Mutanen. Liedes tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui agronomiksi 1951 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1952. Hän oli maataloushallituksen tutkija 1952 ja Suomen Kalastusyhdistyksen (vuodesta 1978 Kalatalouden Keskusliitto) toiminnanjohtaja 1953-1985. "Suomen Kalastuslehden" päätoimittaja Liedes oli vuodesta 1954. Hänellä oli myös lukuisia kalastusalan asiantuntija- ja luottamustehtäviä.
Romanian pääministeri

Romanian pääministeri on Romanian hallituksen johtaja. Pääministerin nimittää presidentti, valinnan hyväksyy parlamentti. Pääministeri puolestaan nimittää muut ministerit. Nykyinen pääministeri on Ilie Boljan.
Romania on puolipresidentillinen tasavalta, joten sekä hallituksella että Romanian presidentillä on toimeenpanovaltaa.
Pertti Voutilainen (insinöörineuvos)

Pertti Tauno Juhani Voutilainen (14. kesäkuuta 1930 Joroinen – 3. marraskuuta 2009 Espoo) oli diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa insinöörineuvoksen arvonimen, vuonna 1992. 
Pertti Voutilaisen vanhemmat olivat diplomi-insinööri Tauno Aleksanteri Voutilainen ja lastentarhanopettaja Tyyni Saima Stålhammar ja puoliso vuodesta 1955 diplomikirjeenvaihtaja Riitta Helena Lehto. Voutilainen tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1948, diplomi-insinööriksi hän valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta vuonna 1953. Voutilainen työskenteli koko uransa ajan Imatran Voimassa, eläkkeelle hän jäi vuonna 1992. Voutilainen oli työuransa alussa Kemijokeen rakenteilla olevien voimalaitosten sähkötekniikan pääsuunnittelija, mutta myöhemmin hän oli vastuussa myös muun muassa yhtiön uuden pääkonttorin suunnittelemisesta ja rakentamisesta Vantaan Myyrmäelle arkkitehti Erik Kråkströmin kanssa. Yhtiön osastonjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi hänet nimitettiin vuonna 1973, vuodesta 1983 hän oli yhtiön teknillinen johtaja. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä ja hän osallistui energia-alan kotimaiseen ja kansainväliseen yhteistyöhön.
Koiran koronavirus

Koiran koronavirus eli CCoV (lyhenne englanninkielen sanoista "canine coronavirus") on nimi ryhmälle RNA-koronaviruksia, jotka tartuttavat muun muassa koiria, susia, kojootteja ja joitakin muita koiraeläimiä. Koirille CCoV aiheuttaa yleensä lievää tai keskivaikeaa ripulia. CCoV-tartuntoja vastaan on CCoV-rokotteita. Tartuntaa hoidetaan takaamalla riittävä nesteytys ja suolojen saanti.
CCoV eristettiin ensi kerran 1971 Saksassa vahtikoirilta.
CRCoV (eng. "canine respiratory coronavirus") on eräs 2003 tunnistettu koronavirus, joka aiheuttaa hengitystieinfektioita koirilla (esimerkiksi kennelyskää). CRCoV ei kuulu samaan virusryhmään kuin CCoV:t.
Rakenne.
CCoV:t jaetaan kahteen genotyyppiin, jotka ovat CCoV1 ja CCoV2. Näistä on olemassa useita alatyyppejä. CCoV:t ovat positiivisjuosteisia RNA- eli ssRNA(+)-viruksia. Niiden yksijuosteinen perimä on epäsymmetrisen lipidikalvon sisällä, jonka halkaisija on noin 220 nanometriä. Perimän pituus on noin 29 000 nukleotidia.
Virusten perimä koodaa muun muassa seuraavia viruksen rakenteeseen kuuluvia proteiineja: RNA-polymeraasi, S-proteiini (eng. "spike"), E-proteiini ("envelope"), M-proteiini ("membrane") ja nukleokapsidi eli N-proteiini. N-proteiinit ovat fosfoproteiineja. Niitä on viruksen kuoren sisällä ja ne päällystävät viruksen perimää. Muut edellä mainitut proteiinit taas ovat kuoren pinnassa kiinni. CCoV2:t tartuttavat soluja sitoutumalla S-proteiinistaan solun pinnan alaniiniaminopeptidaasi-reseptoriin (eli AAP- tai APN-reseptori). CCoV1-serotyypin reseptoria taas ei tunneta.
CCoV2 ja kissan koronaviruksen (FCoV) serotyyppi 1 eli FCoV1 ovat läpikäyneet geeniensä osittaisen vaihdon (homologisen rekombinaation) S-proteiineja ja osin myös muita proteiineja koodaavien geeniensä kohdalta. CCoV1 ja FCoV2 ovat muodostuneet tämän rekombinaation seurauksena.
Tarttuminen ja oireet.
CCoV tarttuu koirasta koiraan ensisijaisesti ulosteiden ja suun välisen kontaktin kautta. Tartunta alkaa oireilemaan 1–3 päivän kuluttua tartunnan saamisesta. Virus poistuu kehosta yleensä 6–9 päivän kuluessa oireiden ilmenemisestä.
CCoV aiheuttaa ensisijaisesti lievän tai keskivaikean suolistollisen tulehduksen. Tulehduksen oireet ovat vakavampia pennuilla kuin täysikasvuisilla koirilla. Aluksi voi ilmetä oksentelua, joka loppuu jo päivässä. Muita tyypillisiä oireita ovat nestehukka, ruokahaluttomuus tai muutaman päivän kestoinen limainen tai vetinen ripuli. Ripulissa voi olla verta. Joskus CCoV-tartunta on tappava.
Hoito.
CCoV-tartuntaa hoidetaan antamalla sairaalle koiralle kylliksi vettä ja suoloja. Viruslääkkeitä tartuntaan ei käytetä. Tartunnan vakavuutta voidaan ennaltaehkäistä CCoV-rokottein, mutta nykyiset rokotteet eivät pysty täysin estämään tartuntaa.
CCoV-rokote

CCoV-rokotteella tarkoitetaan koiran koronavirus- eli CCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. CCoV-tartunnat aiheuttavat koirille lähinnä lievää ripulia. Tartunnan voivat aiheuttaa kaksi pääasiallista genotyyppiä: CCoV1 ja CCoV2. Näistä genotyypeistä on useita alatyyppejä. CCoV-rokotteet eivät suojaa CRCoV:ltä, joka aiheuttaa muun muassa kennelyskää. Vaikka CRCoV on koronavirus, se on rakenteellisesti hyvin erilainen kuin CCoV-virukset.
Toisin kuin muun muassa koirien vesikauhurokotteet, CCoV-rokotteiden antaminen koirille ei ole lain puolesta pakollista Suomessa. 
Rokotteet ja niiden teho.
CCoV-rokotteita on saatavilla muun muassa kauppanimillä "Nobivac" ja "Duramune". Ne ovat injektiona annettavia yksittäisrokotteita, jotka suojaavat vain CCoV-tartunnalta, tai yhdistelmärokotteita, jotka suojaavat CCoV:n lisäksi muiltakin taudinaiheuttajilta, kuten (valmisteesta riippuen) koiran adenoviruksilta ja parvoviruksilta. CCoV-tartuntaa voidaan ennaltaehkäistä rokottamalla, mutta viruslääkkeitä jo saadun tartunnan hoitoon ei ole. Nykyiset rokotteet eivät kuitenkaan luo täyttä suojaa CCoV:tä vastaan, mutta vähentävät viruksen monistumista koiran suolistossa. Koska rokotteiden tarjoama suoja ei ole täydellinen, CCoV-rokotteiden käytännön hyöty on kiistanalainen. Kiistanalaisuutta lisää myös se, että CCoV-tartunta oireilee usein lievästi ja virus tartuttaa koiria usein jo alle 6 viikon vanhoina pentuina. Nykyisiä rokotteita taas ei yleensä suositella annettavan kuin yli 6-viikkoisille koirille.
Historia.
CCoV eristettiin 1971. Ensimmäiset kaupalliset CCoV-rokotteet kehitettiin 1980-luvun puolivälissä. Nykyiset rokotteet ovat turvallisia, mutta varhaiset 1980-luvulla käytetyt heikennettyyn CCoV-virukseen perustuvat rokotteet aiheuttivat koirilla hermostollisia ongelmia ja kuolintapauksia.
FCoV-rokote

FCoV-rokotteella tarkoitetaan kissan koronavirus- eli FCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. FCoV:t jaetaan kahteen pääasialliseen serotyyppiin, jotka ovat FCoV1 ja FCoV2. Molemmista serotyypeistä on kaksi oireiltaan poikkeavaa alaryhmää (patotyyppiä), jotka ovat FECV ja FIPV. FCoV-tartunta on yleisempi ja aiheuttaa usein lieväoireisen ripulin. FPIV-tartunta taas on harvinainen ja aiheuttaa usein tappavan kissan tarttuvan vatsakalvontulehduksen.
Kaupallisia FCoV-rokotteita on yksi, jota myydään nimellä "Felocell FIP". Rokote suojaa FIPV-tartunnalta. Se annostellaan nenäsumutteena vähintään yli 16 viikon ikäisille kissoille. Rokote annostellaan sitten vielä uudestaan kaksi kertaa 3–4 viikon välein. Tämän jälkeen uusintarokote on suotavaa antaa kerran vuodessa. Rokote lieventää tartunnan oireita, muttei estä tartuntaa. Kaikki rokotetut kissat eivät selviä FIPV-tartunnasta rokotteesta huolimatta. Verrattuna FIPV:n saaneihin rokottamattomiin kissoihin, on FIPV:n saaneiden rokotettujen kissojen kuolleisuus kuitenkin yli 70 % matalampi.
Saatavilla oleva FCoV-rokote on kiistanalainen muun muassa siksi, että sitä ei suositella annettavan alle 16 viikon ikäisille kissanpennuille. FCoV-tartunnat ovat kuitenkin yleisiä pennuilla. Pennut voivat siten saada FCoV-tartunnan jo ennen kuin rokotteen voi antaa.
Edellä mainitun rokotteen lisäksi muita FCoV-rokotteita on kehitteillä.
BCoV-rokote

BCoV-rokotteella tarkoitetaan naudan koronavirus- eli BCoV-tartunnalta suojaavia rokotteita. Virustartunta ilmenee naudoilla. 
BCoV-rokotteita on saatavilla muun muassa lihakseen tai ihon alle pistettävinä yhdistelmärokotteina muun muassa kauppanimillä "Rotavec Corona, ScourGuard, Guardian" ja "Calf-guard". Rokotteet tulee antaa useaan kertaan muutaman viikon välein ennen täyden suojan kehittymistä. Yhdistelmärokotteista eräs suojaa esimerkiksi tietyiltä naudan rotaviruksilta (serotyypit G6 ja G10) ja tietyltä "Escherichia coli" -bakteerikannalta (K99-kanta), ja se voidaan antaa täysikasvuisille naudoille tai vasikoille. BCoV-rokote on saatavilla myös vain vasikoille tarkoitettuna nenäsuihkeena (kauppanimi "Bovilis"), joka ei suojaa muilta taudinaiheuttajilta. 
BCoV on levinnyt kaikkialle maailmaan. Se tarttuu ulosteiden ja nenän eritteiden kautta naudasta nautaan. Se voi aiheuttaa suoliston, ylä- tai alahengitysteiden infektion aiheuttaen esimerkiksi yskää, kuumetta, nenävuotoa tai pahimmillaan keuhkokuumeen. Suolistoinfektio aiheuttaa muun muassa ripulia tai veriripulia. Esimerkiksi täysikasvuisilla naudoilla tartunnan itämisaika on 2–8 päivää ja taudin kesto 1–2 viikkoa. Vaikka tartunta aiheuttaa täysikasvuisille naudoille usein vakavia oireita, on kuolleisuus BCoV-infektioon alle 2 %.
Koronavirusrokote

Koronavirusrokote tarkoittaa seuraavia:
Suokylä (Riihimäki)

Suokylä on kaupunginosa Riihimäen keskustassa. Se on yksi ensimmäisistä Riihimäen kaupunginosista, jotka asemakaavoitettiin 1925. Alueella on enimmäkseen kerrostaloasutusta, mutta myös muutamia omakotitaloja. Asukasluku oli vuonna 2015 noin 329. Suokylästä syntyi Riihimäen keskusta, ja se on suuri osa nykyistäkin keskikaupunkia. Suokylässä sijaitsee Riihimäen lukio, ja siellä toimii myös alakoulu Pohjoinen koulu sekä päiväkoti. Suokylässä sijaitsevat myös Kino Sampo, kaupunginkirjasto, musiikkiopisto, Hotelli Seurahuone sekä arkkitehti Eino Forsmanin suunnittelema asuin- ja liiketalo Västäräkki. Hämeenkadulla toimii Sale Riihimäki.
Isumi

Isumi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Bōsōn niemimaalla Tyynenmeren rannikolla. Kaupungin läpi virtaa Isumijoki. Isumissa on 37 337 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 157,50 neliökilometriä.
Isumin kaupunki perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Isumin, Misakin ja Ōharan maaseutukaupungit. Edo-kaudella seutu kehittyi osana Kariyan daimiokuntaa; tärkeitä asutuskeskuksia olivat muun muassa Chōja ja Ōhara, jotka toimivat postiasemina ("shukuba"). Kaupungin rannikolla harjoitetaan kalastusta, sisämaassa riisin, vihannesten ja hedelmien viljelyä sekä karjanhoitoa.
Isumin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Ōharassa sijaitseva Daishō-jin buddhalainen temppeli, jonka Fudō-halli on valittu Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Luonnonnähtävyyksiä ovat Taitōnniemi majakoineen ja niemen eteläpuoliset hiekkarannat. Osa kaupungin alueesta kuuluu Minami-Bōsōn puolikansallispuistoon. Isumia palvelevat JR Higashi-Nihonin Sotobō-linja ja Isumi-rautatien Isumi-linja.
Tiémé

Tiémé on kunta Norsunluurannikon Kabadougoun alueen Odiennén departementissa. Se sijaitsee maan luoteisosassa 28 kilometriä Odiennéstä itään. Kunnassa on 9 200 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Tiémen kunnan pinta-ala on 180 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Goulian, idässä Madinanin, etelässä Séguélonin ja lännessä Odiennén kuntiin.
Tiémen kautta kulkee Odiennén ja Boundialin välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkein vientituote ovat cashewpähkinät.
Jokikylä (Riihimäki)

Jokikylä on kaupunginosa Riihimäellä, keskustan tuntumassa. Se on yksi ensimmäisistä Riihimäen kaupunginosista, jotka asemakaavoitettiin 1925. Kaupunginosassa ei juurikaan ole asutusta muuten kuin kaakkoiskulmassa. Vuonna 2015 asukasluku oli 21. Jokikylän pohjoisosassa on Riihimäen rautatieasema ja matkakeskus. Luoteispuolella on kauppakeskus Atomi, joka valmistui vuonna 2008. Lounaispuolella on myös rakennus, jossa toimii kuntosali sekä Rusta Finland Group Oy:n (ent. Hong Kong) myymälä. Rakennuksen vieressä on myös Kastanjapuisto.
Jokikylään on suunniteltu rakennettavaksi uusia kerrostaloja.
Klas Ekeblad

Klas (Claes) Ekeblad (30. maaliskuuta 1708 Elbing – 9. lokakuuta 1771 Tukholma) oli kreivi ja virkamies, joka toimi Turun akatemian rehtorina 1725–1726.
Ekebladin vanhemmat olivat valtaneuvos, kenraalimajuri, kreivi Claes Ekeblad ja Hedvig Mörner ja puoliso vuodesta 1741 Eva de la Gardie (k. 1786). Ekeblad oli ylioppilas Uppsalassa 1719, Turussa 1724 ja Hallessa 1727. Toimittuaan Turun akatemian rehtorina Ekeblad oli Ruotsin valtionarkiston ylimääräinen kanslisti 1726 ja kansliakollegion ylimääräinen kanslisti 1727. Kansliajunkkari hänestä tuli 1729, kamariherra 1731, Ruotsin tiedeakatemian jäsen 1740 ja kanslianeuvos 1741. Ekeblad toimi alilähettiläänä Ranskassa 1742–1744. Valtaneuvos hänestä tuli 1746, valtiokanslianeuvos 1747, everstimarsalkka 1751 ja kansliapresidentti 1761. Turun akatemian kanslerina Ekeblad toimi 1762–1765 ja 1769–1771.
Maustetyttöjen diskografia

Maustetytöt on julkaissut kolme studioalbumia, EP:n, yhdeksän singleä ja kahdeksan musiikkivideota.
Bergenin johdinautoliikenne

Bergenin johdinautoliikenne on Norjan Bergenissä toimiva johdinautojärjestelmä. Se on Norjan ainut jäljellä oleva johdinautojärjestelmä ja toinen Skandinavian kahdesta johdinautojärjestelmästä. 
Johdinautoliikenne alkoi 24. helmikuuta 1950, kun Bergenin raitioliikenne lakkautettiin osittain ja osa raitiolinjoista muunnettiin johdinautolinjoiksi. Johdinautojärjestelmän rakensi ja sitä liikennöi Bergen Sporvei, ja nyt sitä liikennöi tämän seuraaja, Tide Buss. 
Vuonna 2007 käytössä oli kuusi johdinautoa ja kaksi duobussia.
Historia.
Norjan ensimmäinen johdinautoverkosto avautui Drammenissa vuonna 1909. Bergenin johdinautojärjestelmän suunnittelu alkoi vuonna 1928, ja vuonna 1937 raitiotien liikennöitsijä Bergen Sporvei alkoi opiskella johdinautojärjestelmiä ympäri Eurooppaa. 7. heinäkuuta 1940 kaupunginvaltuusto päätti kahden johdinautolinjan rakentamisesta: linja 5 Mulenista keskustan kautta Møhlenprisiin ja linja 7 Nordnesistä keskustan kautta Fjøsangerveieniin. Vuonna 1942 yhtiö aloitti joidenkin bensiinibussiensa muuntamisen johdinautoiksi, mutta vuonna 1944 Saksan miehitysjoukot ottivat valmistuneen johdinauton haltuunsa ja siirsivät sen Lyypekkiin. Samalla yhtiö lopetti johdinautojen tekemisen. 
Toisen maailmansodan aikainen polttoainepula teki johdinautoista todella suosittuja, koska Norjalla oli runsaasti halpaa sähköä. Sodan jälkeen alkoi 4,1 kilometrin pituisen linjan 5 rakentaminen, ja vuonna 1950 se korvasi raitiolinjan 3. Tähän mennessä myös viisi polttomoottoribussia muunnettiin johdinautoiksi, ja vuoroväliksi saatiin kymmenen minuuttia. Vuotta myöhemmin Strømmenin konepajalta ostettiin kolme johdinautoa, ja vuoroväli lyheni 7,5 minuuttiin. Linja oli suosittu ja liikenne lisääntyi. Vuonna 1954 raitiolinjasta 2 alettiin tehdä johdinautolinjaa, ja vuonna 1957 6,5 kilometrin mittainen linja 2 avautui 18 uuden johdinauton voimin. Matkustajamäärä saavutti huippunsa vuonna 1959, jolloin kahdella johdinautolinjalla oli yli kymmenen miljoonaa matkustajaa vuodessa. Vuonna 1960 autojen myynnin sääntely Norjassa purettiin, mikä vähensi julkisen liikenteen käyttöä. 
1970-luvulla Bergen Sporvei yritti lakkauttaa johdinautoliikenteen, mutta kaupunginvaltuusto ei antanut tähän lupaa. Vuonna 1995 tehtiin kuitenkin suuria tietöitä, jotka johtivat linjan 5 sulkemiseen. Linjaa 5 ei ole avattu uudelleen, joten 2 on Norjan ainut johdinautolinja. 
Bergenin uuteen pikaraitiotiehen liittyviin suunnitelmiin sisältyy johdinautolinjan pidentäminen Møhlenprisistä Oaseniin ja Mulenista Paradikseen. Vuonna 2019 tilattiin kymmenen johdinautoa 80 miljoonalla Norjan kruunulla. Kussakin on 55 kilowattitunnin akku, mikä mahdollistaa linjan jatkamisen Laksevågiin.
Bandungin konferenssi

Bandungin konferenssi oli Afrikan ja Aasian maiden konferenssi (), joka pidettiin Bandungissa Indonesiassa 18.–24. huhtikuuta 1955. Se järjestettiin niin sanottujen Colombo-valtioiden konferenssiin edellisvuonna osallistuneiden maiden aloitteesta, ja se oli suurin ei-eurooppalaisten valtioiden välinen kokous siihen mennessä. Bandungin konferenssiin osallistui 23 Aasian ja kuusi Afrikan maata. Osallistujamaiden yhteenlaskettu väkiluku oli noin 1,5 miljardia eli yli puolet silloisesta ihmiskunnasta. Konferenssiin ei kutsuttu Israelia, Etelä-Afrikkaa, Etelä-Koreaa, Pohjois-Koreaa eikä Kiinan tasavaltaa. 
Kommunistisista maista mukana olivat Kiinan kansantasavalta sekä Pohjois-Vietnam. Keskeisiä konferenssiin osallistuneita poliitikkoja olivat Intian pääministeri Jawaharlal Nehru, Kiinan ulkoministeri Zhou Enlai, Pakistanin pääministeri Muhammad Ali Bogra sekä Indonesian ensimmäinen presidentti Sukarno.
Bandungin konferenssissa keskusteltiin aasialaisten ja afrikkalaisten kansojen yhteistyöstä ja kansainvälisestä asemasta. Osallistujamaat esittivät vaatimuksen rasismin torjumisesta, kolonialismin lopettamisesta sekä maailmanrauhan aikaansaamisesta. Kolonialismiksi määriteltiin niin Neuvostoliiton kuin länsimaidenkin valtapyrkimykset Afrikassa ja Aasiassa. Kolonialismin vastainen taistelu oli konferenssin keskeinen aihe. Osallistujamaiden kesken syntyi kiistaa siitä, pitäisikö tuomita länsimaiden taloudellinen kolonialismi vai Neuvostoliiton ideologinen kolonialismi. Zhou Enlain esityksestä kolonialismi päätettiin tuomita sen kaikissa ilmenemismuodoissaan. Ydinvoiman rauhanomaisen käytön edistäminen julistettiin tavoiteltavaksi. Konferenssi tunnusti jokaisen valtion oikeuden liittyä alueellisiin puolustusliittoihin.
Karl Oskar Hynninen

Karl Oskar Hynninen, sukunimi aik. "Hynén" (10. marraskuuta 1845 Ristiina – 13. kesäkuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos, valtiopäivämies ja opettajaseminaarin johtaja.
Hynnisen vanhemmat olivat varanimismies Thomas Hynén ja Edla Katarina Wallenström. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion kymnaasista 1863.
Hynninen toimi useita vuosia kotiopettajana opintojensa ohella kunnes hänestä tuli 1872 Helsingin yksityisen suomalaisen alkeisopiston opettaja. Hän toimi ylioppilaskunnan taloudenhoitajana 1875–1876, Porin kaupungin kansakoulujen tarkastajana 1876 ja jälleen suomalaisen alkeisopiston opettajana ja taloudenhoitajana 1878–1881. Hynninen toimi Viipurin kaupungin ja lähiseudun maalaiskuntien kansakoulujen tarkastajana 1881-1888. Hän oli Sortavalan seminaarin johtajana 1888-1896 ja Rauman seminaarin johtajana 1896-1907. Hynninen sai kanslianeuvoksen arvon 1904. Hynninen oli useiden koulukomiteoiden ja kirkolliskokouksen jäsenenä. Hän oli porvarissäädyssä Rauman edustaja valtiopäivillä 1904–1905, toimien säätynsä varapuhemiehenä.
Hynninen oli naimisissa vuodesta 1889 Klara Magdalena Nohrströmin kanssa.
Orimattilan yhteiskoulu

Orimattilan yhteiskoulu on Orimattilan keskustaajamassa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7-9). Koulun oppilaat tulevat Orimattilan kyläkouluista.
Vanhassa koulurakennuksessa oli sisäilmaongelmia ja se oli jäänyt pieneksi, joten vuodesta 2018 lähtien koulun toimintoja oli hajautettu muihin tiloihin. Lopulta siirryttiin kokonaan väistötiloihin ja vanha koulu purettiin. Uuden koulurakennuksen rakentamistyöt alkoivat vuoden 2023 ja keväällä 2024 uudiskoulu valmistui. 
Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 456 peruskoulun oppilasta.
Lukuvuoden 2026-2027 alussa Jokivarren koulun ylä-aste siirtyy Yhteiskouluun.
Rakennukset.
Vanha koulurakennus.
Vanha koulu oli rakennettu vuonna 1976. Siihen liittyviä sisäilmaongelmia alkoi esiintyä vuonna 2013, joita tutkittaessa todettiin tiloissa olevan mikrobikasvustoa ja rakenteellisia ongelmia. Korjaukseksi yritettiin mm. tiivistämistä ja ilmanvaihdollisia toimenpiteitä.
Rakennus oli oppilasmäärään nähden jäänyt myös pieneksi, joten sen ja sisäilmaongelmien vuoksi koulun toimintoja hajautettiin vuodesta 2018 lähtien muihin tiloihin. Opetus tapahtui useana lukuvuonna Konttikoulussa, Erkko-lukion, Orimattila Areenan ja Wanhan Amiksen rakennuksissa sekä koulun lähiympäristössä.
Lopulta siirryttiin kokonaan väistötiloihin ja vanha koulu purettiin alkuvuonna 2022. 
Uudisrakennus.
Tilalle päätettiin rakentaa uusi rakennus, jonka oli hahmotelmien mukaan tarkoitus valmistua vuonna 2023. Kilpailutuksen käynnistyessä kokonaishinnaksi arvioitiin 12,1 miljoonaa euroa. Hanke kuitenkin viivästyi, koska kaupungin tilapalvelu ei saanut aluksi yhtään tarjouspyynnön mukaista tarjousta. 
Tämän jälkeen siirryttiin neuvottelumenettelyyn kolmen soveltuvan tarjoajan kanssa. Orimattilan kaupunkikehitys- ja tekninen valiokunta kertoi, että määritellyt kriteerit parhaiten täytti Varte Lahti Oy, ja esitti sen valitsemista pääurakoijaksi. Varte Lahti Oy:n tarjous oli 10,5 miljoonaa euroa ilman arvonlisäveroa. Kalusteineen hankkeen kokonaisarvo on 14,5 miljoonaa euroa.
Rakentamistyöt alkoivat vuoden 2023 alussa ja valmista pitäisi olla vappuna 2024. Koulu mitoitetaan 530 oppilaalle.
Jokivarren koulu (Orimattila)

Orimattilan yhteiskoulu on Orimattilan kaupungin keskustaajamassa toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1-9).
Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 570 peruskoulun oppilasta. Oppilasmäärällä mitattuna se oli Orimattilan suurin peruskoulu.
Vuorenmäen koulu (Orimattila)

Vuorenmäen koulu on Orimattilan kaupungin Artjärven pitäjässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Nykyinen vuonna 2007 valmistunut koulurakennus on järjestyksessään kolmas. Aiemmat koulurakennukset olivat käytössä vuosina 1903-1966 ja 1953-2006.
Vuonna 2018 Vuorenmäen koulua kävi yhteensä 78 peruskoulun oppilasta. Tämän lisäksi koulussa annetaan esiopetusta.
Pennalan koulu

Pennalan koulu on Orimattilan kaupungin pohjoisosassa, Pennalan kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Koulurakennus on alkujaan vuodelta 1919. Rakennusta laajennettiin lisäsiivellä (1970) ja yläkerran lisäluokalla (2003). Vuosina 2008-2009 rakennus kunnostettiin kokonaisuudessaan ja se sai uuden laajennusosan. 
Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 123 peruskoulun oppilasta.
Kuivannon koulu

Kuivannon koulu on Orimattilan kaupungin pohjoisosassa, Kuivannon kylässä toimiva kyläkoulu (luokka-asteet 1–6). Koulurakennus on vuodelta 1953. 
Vuonna 2022 koulua kävi yhteensä 42 peruskoulun oppilasta.
Virenojan koulu

Virenojan koulu on Orimattilan kaupungin keskustaajaman pohjoispuolella, Virenojan kylässä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). 
Vuonna 2025 koulua kävi yhteensä 108 peruskoulun oppilasta. Tämän lisäksi koulu antoi vuoteen 2024 saakka esiopetusta.
Tönnön koulu

Tönnön koulu on Orimattilan kaupungin keskustaajaman lounaisosan Tönnössä, Porvoonjoen äärellä, Tönnön sillan lähellä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6). Koulurakennus valmistui alkujaan vuonna 1906. Koulua on sittemmin laajennettu tai uusittu useaamman kerran (1922, 1988-1989, 2014). 
Vuonna 2018 koulua kävi yhteensä 123 peruskoulun oppilasta.
Kamagaya

Kamagaya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Shimōsan ylängöllä. Kamagayassa on 109 384 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 21,08 neliökilometriä.
Asutus Kamagayan alueella on vanhaa. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla seutu tunnettiin villihevosten laidunalueena ja haukkametsästysalueena. Maanviljelyn käyttöön aluetta alettiin ottaa Meiji-restauraation jälkeen, ja siellä tuotettiin muun muassa vihanneksia ja päärynöitä. 1960-luvulta lähtien se on kasvanut nopeasti yhtenä Tokion esikaupungeista. Kaupunkioikeudet Kamagaya sai vuonna 1971. Silloin siellä oli noin 45 000 asukasta.
Kamagayaa palvelevat Hokusō-rautateiden Hokusō-linja, Keisei-rautateiden Naritan lentoasemalinja, Shin-Keisei-rautateiden Shin-Keisei-linja ja Tōbu-rautateiden Noda-linja.
Vladimir Meštšerski

Vladimir Petrovitš Meštšerski (1839–1914), ruhtinas, oli venäläinen kirjailija. Meštšerski palveli sisäministeriössä ja perusti 1872 "Graždanin"-nimisen lehden. Hän kirjoitti näytelmiä ('Miljoona') ja sai jossain määrin mainetta sensaatiohakuisilla mutta taiteellisesti merkityksettömillä romaaneilla, joiden aiheina oli Pietarin seurapiirielämä ('Pietarin suuren maailman naisia', 'Yksi meidän Bismarckeistamme'). Meštšerski oli Nikolai Karamzinin tyttärenpoika.
Kamogawa

Kamogawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla Bōsōn niemimaan eteläosassa. Sisämaassa kaupungin alue ulottuu Bōsōn kukkuloille. Kamogawassa on 31 786 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 191,14 neliökilometriä.
Kamogawan kaupunki perustettiin vuonna 1971 liittämällä yhteen Emin, Kamogawan ja Nagasan maaseutukaupungit. Nykyisen kaupungin keskusta sijaitsee Maebaran kaupunginosassa, joka on vanha kalastuskylä. Vanhastaan seutu tunnettiin hampun tuotannosta, nykyisin siellä harjoitetaan kalastusta, riisin, vihannesten ja koristekukkien viljelyä sekä maidon tuotantoa. Maatalous on keskittynyt kaupungin läpi virtaavan Kamojoen viljavalle tasankoalueelle. Alue alkoi kehittyä matkailukohteena sen jälkeen, kun Bōsōn niemimaan kiertävä rautatielinja valmistui vuonna 1929. Vuonna 2005 Kamogawaan liitettiin Amatsu-Kominaton maaseutukaupunki. 
Kamogawan luonnonnähtävyyksiä ovat Niemonjiman saari, joka tunnetaan Minamoto no Yoritomoon liittyvästä legendasta, Kamogawa-Matsushiman saaristo sekä Mineoka- ja Kiyosumivuorten luonnonalueet. Rannikolle on rakennettu hotelleja, virkistysalueita ja Kamogawa Seaworld -akvaario. Kaupungin rannikko kuuluu Minami-Bōsōn puolikansallispuistoon. Kamogawaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Sotobō-linja ja Uchibō-linja.
Koruahvenet

Koruahvenet ("Julidochromis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kuusi lajia, joita tavataan Afrikasta:
Copenhagen Business School

Copenhagen Business School (lyhennetään usein CBS) on Tanskassa Kööpenhaminassa sijaitseva kansainvälinen ja liiketalouteen erikoistunut yliopisto. Se on perustettu vuonna 1917. CBS:ssa opiskelee noin 21 000 opiskelijaa. Työntekijöitä on yli 1 500, johon sisältyvät jatko-opiskelijat ja hallintohenkilökunta.
Yliopisto.
CBS on Tanskan suurin taloushallinnon ja talouden tutkimus- ja koulutuslaitos. CBS tarjoaa yritystoimintaan liittyviä koulutusohjelmia ja jatkokoulutusta julkiselle ja erityisesti yksityiselle sektorille.
CBS toimii valtion rahoittamana yliopistona. Suuri osa yliopistolle myönnettävästä rahoituksesta perustuu aktiivisuusperusteiseen koulutusapurahaan ja tutkimuksen perusrahoitukseen. Noin kaksi kolmasosaa yliopiston rahoituksesta on peräisin koulutustoiminnasta.
Koulutus ja tutkimus.
CBS:n koulutus- ja tutkimusohjelmat perustuvat kansainvälisesti tunnettuun tutkimukseen. CBS:n alaisuudessa toimii Tanskan kansallisen tutkimussäätiön rahoittama huippuosaamiskeskus, jota rahoitetaan viidestä Euroopan tiedeneuvoston rahastosta.
CBS välittää tietoa ja ideoita yritysjohtajille ja yhteiskunnalle. CBS:n tärkein panos liittyy tutkimukseen ja tutkimukseen perustuvaan koulutukseen.
Rehtorit.
CBS:lla on ollut sen historian aikana 12 rehtoria:
Alma-Atinskajan metroasema

Alma-Atinskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 24. joulukuuta 2012.
Kafr Qasimin verilöyly

Kafr Qasimin verilöyly oli 29. lokakuuta 1956 Israelissa lähinnä arabien asuttamassa Kafr Qasimissa tapahtunut verilöyly, jonka aikana israelilaiset sotilaat ja rajavartiat surmasivat ulkonaliikkumiskieltoa rikkoneita arabeja. 49 arabia sai surmansa.
Tausta.
Kafr Qasim on lähinnä arabien asuttama kaupunki lähellä Tel Avivia, sekä tuolloin Jordanian vastaista vuoden 1949 tulitaukolinjaa eli niin sanottua vihreää linjaa. Saman kylän vieressä on pari muutakin arabien asuttamaa kylää, joiden yhteenlaskettu asukasluku tuolloin oli noin 40 000. Vuonna 1956 syttyi Suezin kriisi. Israelissa pelättiin Jordanian liittyvän sotaan Egyptin puolella ja joukkojen määrää maiden välisellä rajalla lisättiin. Kafr Qasimin alueelle lähetettiin prikaatikenraali Issachar Shadmin komentama rajavartiojoukko. Tarkoituksena oli valvoa rajaa ja estää Israelin arabeja liittymästä jordanialaisiin.
Verilöyly.
Shadmi antoi alueelle 29. lokakuuta 1956 muutoksen edeltäneeseen ulkonaliikkumiskieltoon. Öisin kello 22.00 alkaen voimassa ollutta kieltoa aikaistettiin alkamaan kello 17.00. Samalla kiellon rikkojat määrättiin ammuttavaksi kohdattaessa. Joukkoja rajalla johtanut majuri Shmuel Malinki pyysi selvennöstä Shadmilta. Vielä samana päivänä kylistä oli lähtenyt pelloille työläisiä, jotka eivät välttämättä olleet kuulleet muutoksesta. Malinkin mukaan Shadmi antoi mielikuvan, jonka mukaan määräys koski kaikkia ulkona liikkujia tilanteesta huolimatta. Shadmi antoi Malinkin mukaan myös ymmärtää, että pidätyksiä ei tehtäisi. Shadmi itse kiisti koko keskustelun käydyn ylipäätänsä.
Tieto uudesta ulkonaliikkumiskiellosta annettiin vasta kello 16.30. Suurin osa kyläläisistä palasi ajoissa koteihinsa, mutta eivät kaikki. Kello 17.00–18.30 luutnantti Gabriel Dahanin komentama joukkue surmasi kaikkiaan 49 arabia, kun mukaan lasketaan yksi syntymätön lapsi. Muista kuolleista 23 oli lapsia. Rajajoukot Kafr Qasimin ulkopuolella eivät noudattaneet ampumismääräystä. Surmatut haudattiin joukkohautaan.
Seuraukset.
Tieto verilöylystä yritettiin ensin pimittää, mutta uutinen levisi silti nopeasti. Pääministeri David Ben-Gurion salli viimein tammikuussa 1956 tietojen luovuttamisen lehdistölle. Hallitus teki myös oman selvityksensä, jota ei kuitenkaan toimittajille luovutettu. Lopulta kansainvälisen arvostelun ja mielenosoitusten paineesta 11 sotilasta ja rajavartioston jäsentä asetettiin syytteisiin murhista. Heistä kahdeksan todettiin syyllisiksi lokakuussa 1958. Tuomitut saivat vankilatuomioita. Tuomittujen joukossa olivat Malinki ja Dahan, kun taas Shadmi säästyi murhatuomiolta. Sen sijaan hänet tuomittiin ulkonaliikkumiskiellon laittomasta muutoksesta.
Vuonna 1957 joillekin verilöylystä selviytyneille tarjottiin korvauksina rahaa ja maata. Kaikki asian tiimoilta tuomitut israelilaiset oli kuitenkin vapautettu vuoteen 1959 mennessä eri valitusten ja armahdusten seurauksena. Lainopillisesti tuomiot kuitenkin osoittivat, että käskyjen seuraaminen sokeasti ei ole lain mukaista ja sotilaallakin on velvollisuus olla noudattamasta käskyjä, jotka ovat selvän laittomia. Presidentti Shimon Peres pyysi verilöylyä anteeksi vuonna 2007.
Kosovon keskiaikaiset monumentit

Kosovon keskiaikaiset monumentit ovat 1200–1600-luvuilla kehittyneen roomalaisbysanttilaisen kirkkokulttuurin kohokohtia edustava neljä rakennusta (Dečanin luostari, Pećin luostari, Ljevisan neitsyen kirkko ja Gračanican luostari) Kosovossa, jotka valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi 2004 kriteereillä ii, iii ja iv. Vuonna 2006 ne lisättiin Unescon vaarantuneisiin maailmanperintökohteisiin.
Ludovic Orban

Ludovic Orban (s. 1963) on romanialainen poliitikko. Hän on johtanut liberaalia PNL-puoluetta vuodesta 2017. Vuonna 2019 Orban valittiin Romanian pääministeriksi.
Orbanin ensimmäinen hallitus kaatui parlamentin epäluottamuslauseeseen helmikuussa 2020, mutta samaa PNL-puoluetta edustava presidentti Klaus Iohannis nimesi hänet myös uuden hallituksen muodostajaksi.
Orban liittyi PNL-puolueeseen 1990-luvulla. Hän aloitti paikallispolitiikassa, ja nousi liikenneministeriksi vuonna 2007. Hän pääsi Bucharestin varapormestariksi vuonna 2004, ja pyrki pormestariksi turhaan vuosina 2008, 2012 ja 2016. Hänen kolmatta pormestarivaalikampanjaansa varjostivat korruptioepäilyt, mutta ne eivät johtaneet syytteisiin.
Välittömästi vuoden 2020 parlamenttivaalien jälkeen Orban ilmoitti eroavansa pääministerin virasta huonon vaalituloksen vuoksi. Virkaa tekeväksi pääministeriksi nimitettiin entinen kenraali Nicolae Ciucă..
Birger Fridolf Winter

Birger Fridolf Winter (17. maaliskuuta 1846 Maaninka – 21. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli tullihallituksen päätirehtööri 1890–1902. 
Winter valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1865, mutta erosi armeijasta jo vuonna 1869 alikapteenina. Hän siirtyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneen Kuurinmaan aksiisilaitoksen piiritarkastajan apulaiseksi. Winter yleni tarkastajaksi vuonna 1874 ja Mitaun (nykyään Jelgava) kuvernementinhallituksen vanhemmaksi tarkastajaksi vuonna 1886. Hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi vuonna 1889.
Vuonna 1890 Winter nimitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan tullihallituksen päätirehtööriksi. Hän erosi virasta vuonna 1902 ja siirtyi Helsingin kaupungin liikennekonttorin kamreeriksi. Winter kuoli Helsingissä 21. kesäkuuta 1916.