Lucinda Williams

Lucinda Williams (s. 26. tammikuuta 1953 Lake Charles, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rock-, folk- ja country-laulaja ja -lauluntekijä. Hän on voittanut Grammyn kolmesti, ja "Time" nimesi hänet vuonna 2002 Amerikan parhaaksi lauluntekijäksi. 
Williams on esiintynyt omien albumiensa lisäksi vierailevana artistina Flogging Mollyn, Elvis Costellon, Michael Monroen ja Steve Earlen levyillä. 
Elämä.
Varhaiset vuodet.
Lucinda Williams syntyi 26. tammikuuta 1953 Lake Charlesissa Louisianassa. Hänen isänsä Miller Williams oli kirjallisuuden professori ja arvostettu runoilija, joka siirsi tyttärelleen paitsi rakkauden kieleen myös Delta-bluesiin ja Hank Williamsiin. Perhe muutti usein, kun Miller otti vastaan opetustehtäviä eri puolilla Louisianaa, Mississippissä, Georgiassa, Arkansasissa sekä jopa Mexico Cityssä ja Santiagossa Chilessä. Samaan aikaan Lucinda löysi folk-musiikin (erityisesti Joan Baezin) äitinsä kautta ja sai kipinän laulamiseen ja laulujen kirjoittamiseen kuultuaan Bob Dylanin "Highway 61 Revisited" -albumin.
Kasvettuaan akateemisessa ympäristössä hän altistui myös 60-luvun rockille ja haastavammille laulaja-lauluntekijöille, kuten Leonard Cohenille ja Joni Mitchellille. Hän alkoi esittää folk-kappaleita julkisesti New Orleansissa sekä perheen asuessa Mexico Cityssä. Vuonna 1969 hänet erotettiin lukiosta, koska hän kieltäytyi lausumasta uskollisuudenvalaa. 16-vuotiaana hän löysi etelävaltioiden kirjailijan Flannery O’Connorin teokset, joita hän pitää yhtenä suurimmista vaikutteistaan laulunkirjoituksessaan. Seuraavat vuodet hän opiskeli isänsä laatiman kirjallisuuslistan mukaan ennen kuin lähti kotoaan. 
Ensimmäiset albumit.
Vuonna 1974 hän muutti Austiniin Texasiin ja liittyi kaupungin kukoistavaan roots-musiikkipiiriin. Uran alkuvaiheessa kriitikot vertasivat Lucinda Williamsia usein Bob Dylaniin ja Townes Van Zandtiin. Hän vietti aikaa sekä Austinissa että Houstonissa ennen kuin muutti New Yorkiin. Siellä hän alkoi herättää suurten levy-yhtiöiden kiinnostusta. CBS päätyi lopulta hylkäämään hänet, koska yhtiön rock- ja country-osastot eivät osanneet markkinoida häntä. Hän ammensi vaikutteita bluesista, folkista, countrysta ja rockista ilman, että sitoutui täysin mihinkään niistä. Demokasetti johti kuitenkin levytysmahdollisuuteen Smithsonian Folkways -yhtiön kanssa, ja vuonna 1978 hän matkusti Jacksoniin Mississippiin, äänittämään ensimmäisen albuminsa. Vuonna 1979 julkaistu "Ramblin’ on My Mind" (myöhemmin pelkästään "Ramblin’") sisälsi cover-versioita perinteisistä blues-, country-, folk- ja cajun-kappaleista.
Vuonna 1980 julkaistu "Happy Woman Blues" oli hänen ensimmäinen kokonaan omista kappaleistaan koostuva albuminsa. Se oli tärkeä askel eteenpäin, vaikka albumi oli vielä selvästi vanhojen perinteiden ohjaama verrattuna hänen myöhempään genrejä yhdistelevään tyyliinsä. Hänen lahjakkuutensa lauluntekijänä kuitenkin paistoi jo läpi. Vuosina 1980–1988 hän teki erilaisia satunnaisia töitä ja muutti 1980-luvun puolivälissä Los Angelesiin, missä hän otti laulutunteja. 
Williams löysi yllättävän yhteistyökumppanin brittiläisestä indie-levy-yhtiöstä Rough Tradesta, joka tunnettiin lähinnä post-punk-tuotannostaan. Yhtiö julkaisi hänen albuminsa "Lucinda Williams" vuonna 1988. Albumi sai kriitikoilta loistavan vastaanoton, vaikka se ei vielä lyönyt itseään läpi valtavirrassa. Monet hänen kappaleistaan käsittelivät hänen ensimmäisen avioliiton ongelmia. Williams ajautui ristiriitoihin myös levy-yhtiöiden ja tuottajien kanssa tehdessään neljättä albumiaan, vuoden 1992 "Sweet Old World" -levyä. Hän oli pettynyt levyn soundeihin. Williams levytti "Sweet Old World" -albumin kappaleet uudestaan vuonna 2017.
Läpimurto.
Hänen päättäväisyytensä tehdä levy omalla tavallaan johti siihen, että "Car Wheels on a Gravel Road" ilmestyi vasta vuonna 1998. Levy merkitsi käännekohtaa Williamsin uralla. Albumin juureva soundi, joka yhdisti countrya, bluesia ja rockia, sai ylistystä kritiikoilta ja toi hänelle ensimmäisen kultalevyn. Se voitti myös Grammy-palkinnon parhaana folk-albumina, vaikka levy oli hänen vähiten folk-henkinen julkaisunsa. Albumin kaupallinen menestys kuitenkin varmisti, että hän pystyi jatkossa luomaan musiikkia omilla ehdoillaan. 
Vuosituhannen vaihteessa Williams sai lisää tunnustusta lauluntekijänä ja esiintyjänä. Hänen kappaleitaan alkoivat esittää muutkin artistit, muun muassa Emmylou Harris, Tom Petty ja Mary Chapin Carpenter. Laulaja Patty Loveless nousi country-listoilla kymmenen parhaan joukkoon Williamsin säveltämällä kappaleella ”The Night’s Too Long” ja Mary-Chapin Carpenter voitti Grammyn cover-versiollaan kappaleesta ”Passionate Kisses”. Vuoden 2001 "Essence" oli introspektiivinen ja minimalistisempi albumi, jota seurasi "World Without Tears" (2003)"." Se nousi hänen uransa korkeimmalle listasijoitukselle. Niitä seurasi "West-"albumi vuonna 2007 ja rock-albumi "Little Honey" (2008).
Vuonna 2011 Lucinda Williams lauloi suomalaisen Michael Monroen albumilla Sensory Overdrive kappaleessa ”Gone Baby Gone”. 
Vuoden 2014 "Down Where the Spirit Meets the Bone" vahvisti hänen riippumattomuuttaan entisestään, kun hän perusti oman levy-yhtiönsä Highway 20 Recordsin. Sitä seurasi vuonna 2016 "The Ghosts of Highway 20".
Williamsin ura jatkui vahvana myös 2020-luvulla, vaikka hän kärsi aivohalvauksen vuonna 2020. Hänen albuminsa "Good Souls Better Angels" julkaistaisiin 23. huhtikuuta 2020. Albumin ensimmäinen single oli protestilaulu ”Man Without a Soul”, joka viittasi vahvasti tuolloin presidenttinä toimineeseen Donald Trumpiin. Lucinda Williams on kritisoinut voimakkaasti Trumpin politiikkaa mediassa. 
Cover-albumien sarja.
Seuraavana vuonna Williams käynnisti cover-albumien sarjan nimeltä "Lu’s Jukebox." Hän äänitti cover-versioita eri teemoihin perustuvista seteistä ja levyjen tuotot menivät itsenäisten musiikki klubien tukemiseen. Cover-levyjen ensimmäinen osa sisälsi Tom Petty -covereita. "Runnin' Down a Dream: A Tribute to Tom Petty" julkaistiin huhtikuussa 2021. Toinen osa, "Lu’s Jukebox, Vol. 2: Southern Soul: From Memphis to Muscle Shoals", ilmestyi heinäkuussa 2021, ja se keskittyi pääasiassa klassisiin soul- ja R&amp;B-kappaleisiin, vaikka Williams sisällytti mukaan myös kantrilaulaja Bobbie Gentryn kappaleen ”Ode to Billy Joe”"." 
Kolmas osa sisälsi Bob Dylan -covereita, ja se julkaistiin lokakuussa 2021. Se kantoi itseoikeutetusti nimeä "Lu’s Jukebox, Vol. 3: Bob’s Back Pages – A Night of Bob Dylan Songs". Williams syventyi country-vaikutteisiinsa "Lu’s Jukebox, Vol. 4: Funny How Time Slips Away – A Night of '60s Country" -albumilla, joka ilmestyi lokakuussa 2021. Marraskuussa 2021 julkaistiin "Lu’s Jukebox, Vol. 5: Have Yourself a Rockin’ Little Christmas with Lucinda Williams," jolla hän lauloi joululauluja. Sitä seurasi vielä Rolling Stones -covereita sisältänyt "You Are Cordially invited, Tribute to the Rolling Stones."(2021) 
Omaelämäkerta.
Williams julkaisi vuonna 2023 albumin "Stories from a Rock ’n’ Roll Heart", jolla esiintyivät muun muassa Bruce Springsteen ja Patti Scialfa. Samana vuonna Williams julkaisi myös omaelämäkertansa nimeltä "Don't Tell Anyone the Secrets I Told You: A Memoir". Kirjassa hän kertoo avoimesti päihdeongelmistaan ja traumaattisesta lapsuudestaan, sekä kamppailustaan luoda kestävä ura musiikkiteollisuudessa 
Vuonna 2024 hän julkaisi Beatles covereita sisältävän albumin "Lucinda Williams Sings the Beatles from Abbey Road". Samana vuonna hän sai myös kunnianosoituksen kirjallisista ansioistaan, kun hänet nimettiin Texas Institute of Letters -järjestön jäseneksi. Tämä tunnustus alleviivasi hänen ainutlaatuista kykyään yhdistää runollinen lyriikka ja musiikillinen ilmaisu. 
Yksityiselämä.
Vuonna 1986 Williams meni naimisiin Long Ryders -yhtyeen rumpalin Greg Sowdersin kanssa, mutta pari erosi kahdeksantoista kuukauden sisällä. Syyskuussa 2009 hän avioitui Tom Overbyn kanssa, joka toimii myös hänen managerinaan. Lucinda Williams on kertonut julkisuudessa avoimesti kamppailustaan päihteiden ja masennuksen kanssa. Marraskuun 17. päivänä 2020 Williams sai aivohalvauksen kotonaan Nashvillessa. Lääkärit löysivät veritulpan, ja hänet kotiutettiin viisi viikkoa myöhemmin. Vaikka hän tuolloin tarvitsi kävelykeppiä eikä pystynyt soittamaan kitaraa, hän toipui tarpeeksi voidakseen lähteä kesän 2021 kiertueelle Jason Isbellin kanssa.