Pauline Bonaparte

Pauline Bonaparte (alk. "Maria Paola Buonaparte)"; (20. lokakuuta 1780 Ajaccio, Korsika, Ranskan kuningaskunta – 9. kesäkuuta 1825 Firenze, Toscanan suurherttuakunta) oli ranskalainen aatelinen, Guastallan herttuatar omalla oikeudellaan ("suo jure"), Borghesen prinsessa ja Ranskan keisari Napoleonin nuorempi sisar.
Suku.
Pauline Bonaparte oli Carlo Buonaparten ja Letizia Bonaparten toiseksi nuorin tytär. Hänellä oli seitsemän sisarusta: keisari Napoléon Bonaparte, Toskanan suurherttuatar Élisa Bonaparte, Westfalenin kuningas Jérôme Bonaparte, Espanjan kuningas Joseph Bonaparte, Napolin kuningatar Caroline Bonaparte, Lucien Bonaparte ja Hollannin kuningas Ludvig I (Louis Bonaparte). Hänen on sanottu olleen iloisin ja kaunein Bonaparten sisaruksista.
Vastuullisuus ei ollut Paulinen vahvin puoli. Hän ei ollut saanut muodollista koulutusta eikä hänellä ollut lainkaan älyllisiä taipumuksia. Hänen kiinnostuksen kohteensa olivat kevytmielisiä. Hän oli suuri flirttailija ja oli valtavan ylpeä ulkonäöstään, erityisesti kalpeasta ihostaan ja ihanista käsistään ja jaloistaan. Myös 11 vuotta vanhempi veli Napoleon oli ylpeä siromuotoisista käsistään. Tämä sanoi Paulinen olleen hemmotelluin sisaruksistaan.
Avioliitot.
Vaikka Pauline halusi mennä naimisiin toisen miehen kanssa, hänen veljensä Napoléon naitti sisarensa kenraalilleen Charles Leclercille. Heidät vihittiin 12. kesäkuuta 1797. Heille syntyi 20. huhtikuuta 1798 poika Dermide Louis Napoléon (1798–1804). Napoleon nimesi pojan lempi-eepoksensa Ossianin laulujen sankarin mukaan. Vuonna 1801 Napoleon nimitti Leclercin Saint-Dominguen (nyk. Haiti) kenraalikuvernööriksi ja lähetti tämän kukistamaan orjakapinaa, Pauline ja Dermide seurasivat mukana. Vaikka Pauline ei ollut tyytyväinen olemiseensa kaukana Euroopasta, hän käytti tilanteen hyväkseen parhaansa mukaan. Hän otti useita rakastajia ja perusti eläintarhan, jossa oli paikallisia eläimiä. Eläminen saareilla oli kuitenkin kurjaa ja orjien kapina jatkui. Ranskalaiset alkoivat sairastua keltakuumeeseen ja myös koko perhe sairastui. Puoliso Charles Leclerc kuoli 2. marraskuuta 1802 keltakuumeeseen. Pauline ja Dermide palasivat Ranskaan Leclercin ruumiin kanssa. 
Hän nai sukunsa painostamana prinssi Camillo Borghesen (1775–1832) 28. elokuuta 1803 ja muutti Roomaan. Tämä oli varakas roomalainen aatelismies, joka osoittautui yhtä pinnalliseksi ja uhkarohkeaksi kuin hänkin. Paulinen kevytmielisyys, ilmeinen halveksunta miestään kohtaan ja vihjeet uskottomuudesta eivät miellyttäneet roomalaisia.
Paulinen terveys oli huonontunut. Prinssi Borghese ehdotti, että he kävisivät Pisan kylpylöissä. Pauline halusi ottaa 6-vuotiaan poikansa Dermiden mukaan, mutta hänen miehensä oli sitä vastaan. Sen sijaan poika jäi Borghesen veljen luokse. Paulinen poissa ollessa poika kuoli kuumeeseen ja kouristuksiin 14. elokuuta 1804. Pauline syytti Borghesea Dermiden kuolemasta.Kyllästyttyään puolisoonsa Pauline palasi Pariisiin, jossa hänen käytöksensä aiheutti skandaaleja, hänellä oli suhde mm. Niccolò Paganiniin. Pauline piti salonkia Pariisissa ja Roomassa ja poseerasi vuonna 1805 alasti Antonio Canovan sohvalla makaavan Venus-patsaan mallina. Patsaan tilasi prinssi Borghese. Pauline päätti poseerata alastomana "Venus Victrixinä", mikä kauhistutti hänen aviomiestään. Kun joku kysyi, oliko hänestä epämukavaa olla alasti taiteilijan edessä, Pauline vastasi: "Ah, mutta huoneessahan paloi takassa tuli."
Herttuatar.
Vuonna 1806 Pauline sai itselleen Guastallan herttuakunnan. Hän myi sen kuitenkin Parman herttuakunnalle kuudesta miljoonasta frangista ja menetti arvonimensä. Hänen suhtautumisen veljensä Napoleonin uuteen puolisoon Marie Louiseen johti hänen karkottamiseensa hovista vuonna 1810. Pauline oli osallistunut Napoleonin kruunajaisiin vuonna 1804, vaikka vastustikin sitä, että hänen täytyisi pitää kiinni Joséphinen puvun laahuksesta. Hän ei pitänyt Josephinesta eikä Napoleonin toisesta vaimosta, Marie Louisesta.
Pauline Bonaparten avioliitto ei ollut onnellinen, mutta – kuten veljensä Louis Bonaparte – hän pysyi avioliitossa Napoleonin vaatimuksesta. Prinssi Borghesen varallisuus ja arvonimi olivat hyödyllisiä. Vaikka he pysyivät naimisissa, he asuivat erillään.
Pauline myi kaiken omaisuutensa ja matkusti vuonna 1814 äitinsä kanssa Elballe, jossa hän oli ainut Napoleonia tavannut sisarus. Hän ilmoitti myös haluavansa seurata veljeään tämän karkotukseen Saint Helenalle. Vaikka Pauline halusi liittyä Napoleonin seuraan Ranskassa tämän "satapäiväisen keisarikunnan" valtaanpaluuta varten vuonna 1815, itävaltalaiset pidättivät hänet Italiassa. Napoleonin kärsit tappion Waterloon taistelussa kesäkuussa 1815 ja sen jälkeen karkotettiin Saint Helenalle, Pauline muutti Roomaan.
Paulinella oli asunto Palazzo Borghesessa. Hän hankki myös huvilan, jonka nimi oli "Villa Paolina", joka on nykyään Ranskan Vatikaanin suurlähetystö. Hän antoi remontoida rakennuksen ja puutarhat perusteellisesti. Villasta tuli kuuluisa Paulinen vieraanvaraisuuden, hyvän maun ja loiston ansiosta. Hän otti vastaan monia arvovaltaisia vieraita ja toimi joka viikko emäntänä upeissa tanssiaisissa, konserteissa, juhlissa tai näytelmissä. Pauline kärsi edelleen terveysongelmista. Hän oli myös huolissaan veljestään Napoleonista ja toivoi saavansa tämän vapautettua tai liittyvänsä tämän seuraan maanpakoon ja kirjoitti pyynnön Britannian pääministeri lord Liverpoolille heinäkuussa 1821, että sairas Napoleon siirrettäisiin parempaan ilmanalaan, tietämättä että Napoleon oli kuollut jo toukokuussa.
Paulinen terveys heikkeni entisestään. Vuonna 1824 hän sai paavin auttamaan häntä sovinnossa miehensä kanssa, joka oli asunut Firenzessä rakastajattarensa kanssa. Hän vietti viimeiset kuukautensa prinssi Borghesen luona.
Perintö.
Pauline Bonaparte kuoli mahassa olevaan kasvaimeen 44-vuotiaana vuonna 1825 Palazzo Salviati-Borghesessa Firenzessä. Myös hänen isoisänsä Giuseppe Maria Buonaparte, isänsä Carlo Buonaparte ja sisarensa Caroline Bonaparte sekä veljensä Napoleon ja Lucien Bonaparte kuolivat mahasyöpään. Hänet haudattiin ensin Firenzen Basilica di Santa Crocen basilikaan ja myöhemmin Rooman Santa Maria Maggioren basilikan Borghese-kappeliin.