tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Boodjamullan kansallispuisto

Boodjamullan kansallispuisto on kansallispuisto Australiassa Queenslandin luoteisosassa 1 837 kilometriä luoteeseen Brisbanesta.
Kansallispuistossa on useita pysyviä puroja, eläinten juomapaikkoja, rotkoja ja hiekkakivivuoristoja. Lawn Hillin rotko samannimisen puron varrella on rikas keidas, jossa kasvaa palmuja ja muita trooppisia kasveja. Lisäksi rotkosta löytää makean veden krokotiileja.
Boodjamullan muinaiset hiekkakivi- ja kalkkikivivuoret ovat kuluneet vuosimiljoonien aikana ja muodostaneet rosoisia kivimuodostelmia.
Waanyi-kansa, joka on asunut rotkon alueella ainakin 17 000 vuotta, kutsuvat aluetta nimellä Boodhamulla tai Rainbow Serpent country (sateenkaarikäärmeen maa). Lawn Hillin rotko on pyhä waanyille. Tunkiokasat, jauhinkivet ja kivitaide ovat todisteena alueen tärkeydestä. Nykyään waanyit auttavat puiston hoitamisessa.
Riversleighin fossiilialue on kansallispuiston laajennus, ja se valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1994. Riversleighistä löytyy eläintenluita aina 25 miljoonan vuoden takaa kalkkipitoisista sedimenteistä.
Mido (jalkapalloilija)

Ahmed Hossam Hussein Abdelhamid (, s. 23. helmikuuta 1983 Kairo) on uransa vuonna 2014 lopettanut egyptiläinen jalkapalloilija, joka tunnettiin paremmin nimellä Mido. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Uransa jälkeen Mido on toiminut jalkapallon johtotehtävissä, muun muassa kolmen eri seuran johtoportaassa Egyptissä. Hän opiskelee myös valmentamista.
Seurajoukkueura.
Mido aloitti uransa egyptiläisseura Zamalekissa kaudella 1999–2000. Sieltä hän siirtyi belgialaisseura KAA Gentiin. Vielä saman kauden aikana hän siirtyi Hollantiin AFC Ajaxiin. Ajaxissa hän voitti Eredivisien, Alankomaiden cupin ja Alankomaiden supercupin. Vuonna 2003 Mido siirtyi Celta Vigoon Espanjaan. Samana vuonna hänet erotettiin Celta Vigosta neljän oman maalin takia. Olympique Marseille tarjoutui ostamaan Midon. Mido siirtyi Marseilleen pelaamaan yhdeksi kaudeksi ja sitten AS Roma tarjoutui ostamaan hänet. Mido pelasi sielläkin kauden ja siirtyi sitten lainalle Tottenham Hotspuriin kaudella 2005–2006. Kauden päätteeksi Tottenham osti Midon. Mido pelasi Tottenhamissa kesään 2007 kunnes siirtyi Middlesbroughiin. Tammikuussa 2009 hän siirtyi lainasopimuksella Wigan Athleticiin. Siirron myötä Midolle tarjoutuu hieno tilaisuus pelata yhdessä hänen maajoukkuetoverinsa ja hyvän ystävänsä Amr Zakin kanssa. Kauden 2008–2009 päätteeksi Middlesbroughin pudottua Valioliigasta Mestaruussarjaan, huhut Midon siirtymisestä muualle kasvoivat. Lopulta 31. heinäkuuta 2009 Mido siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Zamalekiin vuoden lainasopimuksella. Zamalek maksoi Middlesbroughille lainasta 400 000 puntaa ja laina sisälsi osto-option Midosta miljoonalla punnalla.
Tammikuussa 2010 Mido siirtyi lainalle West Ham Unitediin, josta palasi toukokuussa Middlesbroughiin. Elokuussa hän siirtyi tuttuun Ajaxiin, josta vaihtoi tammikuussa 2011 kasvattajaseuraansa Zamalekiin. Heinäkuussa 2012 Mido siirtyi Barnsleyn riveihin.
Maajoukkueura.
Vuonna 2002 Mido ei osallistunut Egyptin maajoukkueen kanssa Afrikan-mestaruuskilpailuihin Malissa säärivamman takia. Vuonna 2006 Afrikan-mestaruuskisoissa Mido pelasi maajoukkueen kanssa semifinaaliin asti kunnes hän sai pelikiellon haukuttuaan valmentajaansa.
Marjukka

Marjukka on suomalainen naisen etunimi. Se on hellittelymuoto nimestä Marja. Suomalaisessa nimipäiväkalenterissa Marjukka on ollut vuodesta 1984 alkaen. Marjukan nimipäivä on 15. elokuuta.
Marja, Maria, Maija ja Marjatta kantavat yhteistä Raamattuun liittyvää alkuperää, johon suomen kielestä liittyy myös konnotaatio marjasta. Saksan Mariasta tulevat samoin hellittely- ja diminutiivimuoto Marichen, hollanniksi sanotaan Maricken. "Kalevalan" Marjatta ja kristinuskon Maria käyvät yhteen taiteessa, esimerkiksi Heikki W. Virolaisen teoksessa "Marjatta" vuodelta 1965 (Ateneumissa) ja Albert Edelfeltin maalauksessa (vuodelta 1890, Ateneumissa) "Kristus ja Mataleena", jossa karjalainen tyttö kohtaa suomalaisessa koivikossa matkalla olevan Kristuksen hahmon.
Elokuuhun 2025 mennessä nimi Marjukka on annettu noin 7 030 henkilölle, joista ainakin kaksi on miehiä.
Matilda

Matilda on naisen etunimi. Vanhempi muoto nimestä on Mathilda. Nimen kantana on saksan kielen Mathilde, joka tarkoittaa "mahtavaa taistelijatarta". Matildan nimipäivä on suomalaisessa ja ruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa Pyhän Mathilden muistopäivänä 14. maaliskuuta. Mathilde oli Saksan kuningas Henrik I Linnustajan puoliso, ja hän oli tunnettu hyväntekijä, joka muun muassa perusti useita luostareita. 
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu nimi Matilda 43 957 naiselle sekä muutamalle miehelle. Lisäksi muodossa Mathilda nimi on annettu 1941 naiselle sekä muutamalle miehelle.
Julius III

Julius III (10. syyskuuta 1487–23. maaliskuuta 1555) syntymänimeltään Giovanni Maria Ciocchi del Monte, oli paavina 7. helmikuuta 1550 – 23. maaliskuuta 1555. Hän seurasi setäänsä Siponton arkkipiispana. Vuonna 1536 hänestä tuli kardinaali ja piispa, ja paavi Paavali III antoi hänelle useita tärkeitä tehtäviä, mm. Trenton kirkolliskokouksen ensimmäisenä puheenjohtajana. 
Perhetausta.
Monte syntyi viisilapsiseen perheeseen, jonka isä oli Vincenzo Ciocchi del Monte ja äiti Cristofora Saracini.
Vuoden 1549–1550 konklaavi.
Vuoden 1549–1550 konklaavi alkoi 29. marraskuuta ja päättyi 7. helmikuuta. Konklaavissa valittiin seuraaja kuolleelle Paavali III:lle. Konklaavissa kokoontui 49 kappaleta. Giovanni Maria Ciocchi del Monte valittiin 7. helmikuuta uudeksi paaviksi ja vihittiin 22. helmikuuta. 
Paavina.
Paavina Julius III jätti näkyvämmän jäljen taidehistoriaan kuin teologiseen perintöön. Hän oli kiinnostunut myös musiikista ja tuotti renessanssisäveltäjä Giovanni Pierluigi da Palestrinan kuoronjohtajaksi Pietarinkirkkoon. Julius III nimitti 20 kardinaalia.
Band Aid

Band Aid oli hyväntekeväisyystarkoitusta varten alun perin vuonna 1984 koottu ryhmä, joka nauhoitti ja julkaisi Midge Uren ja Bob Geldofin kirjoittaman ja Trevor Hornin tuottaman singlen "Do They Know It’s Christmas?". Singlellä oli tarkoitus kerätä rahaa ja avustaa nälänhädästä kärsivää Etiopiaa. Single oli jättimenestys ja se nousi listaykköseksi.
Band Aid -nimikkeen alla on kokoonnuttu ja julkaistu sama kappale vielä kaksi kertaa myöhemminkin; vuonna 1989 nimellä Band Aid II ja vuonna 2004 nimellä Band Aid 20. Myös jälkimmäiset versiot nousivat myyntilistojen kärkeen.
Alkuperäisen Band Aid -singlen jälkeen vuonna 1985 järjestettiin myös Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertit. Vuonna 2005 pidettiin maailmanlaajuiset Live 8 -tapahtumat samalla periaatteella.
Band Aid (alkuperäinen).
Osallistujat
Band Aid II.
Osallistujat
Band Aid 20.
Osallistujat
Tuotanto/Järjestelyt
Soittimet
Laulu
Band Aid 30.
Hyväntekeväisyyslevy Länsi-Afrikan vuoden 2014 ebolaepidemian uhrien auttamiseksi.
Pius V

Pius V (, 17. tammikuuta 1504 Bosco, Piemonte, Italia – 1. toukokuuta 1572), oikea italialainen nimi Antonio Ghislieri, myöhemmin Michele Ghislieri, oli dominikaani ja inkvisiittori, hän oli järjestyksessä 225. paavi 7. tammikuuta 1566 lähtien kuolemaansa saakka 1. toukokuuta 1572. 
Hän on Maltan ja Bosco Marengon suojeluspyhimys, jonka muistopäivää vietetään joko 30. huhtikuuta tai 5. toukokuuta. Paavi Klemens X julisti hänet autuaaksi 1. toukokuuta 1672 ja paavi Klemens XI pyhimykseksi 22. toukokuuta 1712. Hän julisti pyhän Tuomas Akvinolaisen kirkonopettajaksi, julkaisi roomalaisen katekismuksen sekä uudisti hetkipalveluksen ja messukirjan. 
Lepanton taistelun voitosta turkkilaisia vastaan hän lisäsi Loreton litaniaan pyynnön “kristittyjen auttaja” ja määräsi lokakuun ensimmäisen sunnuntain pyhän ruusukon juhlapäiväksi. Lisäksi hänen hallintoaikanaan asetettiin Trenton kirkolliskokouksen dekreetit voimaan. Muita Pius-nimisiä paaveja on yhteensä 12 vuonna 155 kuolleesta pyhästä paavi Pius I:stä välillä 2. maaliskuuta 1876 ja 9. lokakuuta 1958 eläneeseen paavi Pius XII:hin asti. Paavien väitetään käyttävän valkoista pukua Pius V:n esimerkin mukaisesti.
Roomalaiskatolisessa hetkipalveluksessa ja messussa Pius V:tä muistetaan seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
“Oremus. Deus, qui, ad conteréndos Ecclésiæ tuæ hostes et ad divínum cultum reparándum, beátum Pium Pontíficem Máximum elígere dignátus es: fac nos ipsíus deféndi præsídiis et ita tuis inhærére obséquiis; ut, ómnium hóstium superátis insídiis, perpétua pace lætémur.”
Hän laati ainakin seuraavat paavilliset dokumentit:
Elämä.
Pius V syntyi Antonio Ghislierinä köyhään perheeseen Pohjois-Italian Boscoon Alessandrian hiippakuntaan Lombardiaan 17. tammikuuta 1504. Toimittuaan paimenena 14-vuotiaaksi asti hän liittyi dominikaaneihin vuonna 1518 ja sai hyvän koulutuksen. Hän otti nimekseen Michele, ja hänet vihittiin papiksi 1528 Genoan hiippakunnassa. Hänen ensimmäinen tärkeä virkansa oli inkvisiittori, vuonna 1556 Pius IV nimitti hänet Sutrin ja Nepin piispaksi, 1557 kardinaaliksi ja 1558 suurinkvisiittoriksi. Ghislieri vastustelusta huolimatta hänet nimitettiin yksimielisesti paaviksi 7. tammikuuta 1566 paavi Pius IV:n kuoltua. 
Paavina hän toteutti Trenton kirkolliskokouksen dekreettejä, julkaisi roomalaisen katekismuksen, uudisti hetkipalveluksen ja messukirjan, nimitti Tuomas Akvinolaisen kirkonopettajaksi, perusti komission uudistamaan Vulgatan ja 1571 perusti kiellettyjen kirjojen luettelon. 5. maaliskuuta 1570 hän ekskommunikoi kuningatar Elisabet I:n paavillisella bullalla "Regnans in Excelsis." Pius V:n hallintoaikana turkkilaiset päihitettiin Lepanton taistelussa 7. lokakuuta 1571, osittain paavin itsensä rukousten ansiosta, niin ainakin on väitetty, ja voiton kunniaksi hän määräsi lokakuun ensimmäisen sunnuntain ruusukon juhlapäiväksi ja lisäsi Loreton litaniaan pyynnön ”kristittyjen auttaja”. Paavi Pius V kuoli 68-vuotiaana vuonna 1572.
Aiheesta muualla.
Papal Encyclicals Online: Pope St. Pius V (January 7, 1566 – May 1, 1572)
Dobson-jalusta

Dobson-jalusta on yksi Newton-peilikaukoputken pystytystavoista. Se muistuttaa atsimutaalista, mutta on toteutukseltaan tukevampi.
Kaukoputki lepää yleensä lastulevystä tai vanerista rakennetulla jalustallaan pienten teflonpalojen päälle laakeroituna, mahdollistaen erityisen helpon ja herkän kääntelyn.
Dobson-jalustalle voidaan pystyttää suuria peilikaukoputkia (10–70 cm).
Hyviä ominaisuuksia ovat helppo pystytettävyys ja kuljetettavuus. Huonoina ominaisuuksina voidaan mainita kohteen hankalahko seuraaminen (hienoliikunnan puuttuminen) sekä atsimutaalinen akselisto, jonka vuoksi putki kääntyy vain vaaka- ja pystysuunnassa.
Harrastelijakäytössä yleinen jalustatyyppi on nimetty keksijänsä, yhdysvaltalaisen munkin John Dobsonin mukaan.
Pius IV

Pius IV (31. maaliskuuta 1499–9. joulukuuta 1565), syntymänimeltään Giovanni Angelo Medici, oli paavina 26. joulukuuta 1559 – 9. joulukuuta 1565. Hän oli vaatimattomista oloista Milanosta, ja hyvin kaukaista sukua mahtavalle Firenzen Medici-suvulle. Hän opiskeli Bolognassa ja muutti Roomaan 1527. Hän oli paavi Paavali III:n suosiossa ja sai nopeasti useita kirkollisia virkoja. Paavali IV:n kuoltua Medici valittiin paaviksi. Hänen ensimmäisiä toimiaan oli julistaa yleinen armahdus edeltäjänsä kauden lopettaneeseen mellakkaan osallistuneille. Hän toi oikeuden eteen edeltäjänsä veljenpojat, syytti näitä murhasta ja teloitutti. Oikeudenkäynti oli farssi, ja Pius V mitätöi sen päätökset jälkeenpäin.
Hän toimi inkvisition parissa ja vastusti kalvinismia ja käynnisti Trenton kirkolliskokouksen keskeytyksissä olleet neuvottelut uudelleen, mutta muuten hänen suurin intohimonsa näyttää olleen rakentaminen. Hän työllisti muun muassa Michelangeloa Roomassa. Michelangelon kuoleman jälkeen vuonna 1564 hän määräsi taidemaalari Daniele da Volterran peittämään Michelangelon Viimeisessä tuomiossa olevan alastomuuden.
Standardikirjasto

Standardikirjasto () on tietotekniikassa ohjelmointikielen mukana tuleva kokoelma yleisesti käytettyjä aliohjelmia tai luokkia. Standardikirjasto sisältää samat aliohjelmat valmistajasta riippumatta. Tämä mahdollistaa sen, että standardikirjastoa käyttävä ohjelma toimii samalla tavalla riippumatta siitä kenen valmistajan kirjastoa käytetään.
Standardikirjasto vaaditaan kielen standardinmukaisen tuen vuoksi. Standardikirjastoa käyttävät ohjelmat ovat siirrettävissä eri alustoille ja eri kääntäjillä ilman lisäkirjastojen käyttöä. Esimerkiksi C-kielen standardikirjaston toiminnot on kuvattu kielen standardin määrittelemissä otsikkotiedostoissa ().
Eri ohjelmistokielien standardikirjastot ovat erilaisia ja sisältävät eri asioiden toteutuksia. Esimerkiksi Python, Go, C-kieli ja C++ vaativat eri asioita standardikirjastossa.
Pius III

Pius III, alk. Francesco Todeschini Piccolomini (29. toukokuuta 1439 Siena – 18. lokakuuta 1503 Rooma), oli paavina 22. syyskuuta 1503 – 18. lokakuuta 1503.
Hän kasvoi enonsa Aeneas Silvius Piccolominin (myöhemmin paavi Pius II) taloudessa ja otti käyttöön enonsa sukunimen. Hän nousi kardinaaliksi ja osallistui konklaaviin, joka valitsi Paavali II:n (1464–71) paaviksi. 
Kardinaali Piccolomini itse nousi paavi Pius III:ksi sekavissa oloissa Aleksanteri VI:n (1492–1503) kuoltua ja tämän aviottoman pojan Cesare Borgian tultua karkotetuksi Roomasta. Pius III muutti liki ensi töikseen paavillista oikeuslaitosta ja pidätytti Borgian, mutta vain 26 päivää kestäneen hallintokauden jälkeen hän menehtyi jalassaan olleesta paiseesta lähteneeseen verenmyrkytykseen (jota kaikki lähteet eivät pidä puhtaana tapaturmana).
Koatit

Koatit eli nenäkarhut ("Nasua") ovat Keski- ja Väli-Amerikassa eläviä puolikarhuja. Niiden sukuun kuuluu kaksi tai kolme eri lajia. Useimmat lähteet mainitsevat kaksi lajia: punakoati eli koati eli punanenäkarhu ("Nasua nasua") ja valkokuonokoati eli valkonenäkoati tai valkonenäkarhu ("Nasua narica"). Toisinaan myös valkokuonokoatin alalaji cozumelinkoati eli cozumelinnenäkarhu ("Nasua narica nelsoni") luetaan omaksi lajikseen "Nasua nelsoni". Neljäs koati-niminen laji, andienkoati eli vuorikoati ("Nasuella olivacea"), ei kuulu varsinaisten koatien sukuun, mutta on niille sukua.
Valkokuonokoateja elää esimerkiksi Nicaraguassa. Koateilla on paksu, raidallinen häntä, joka toimii kiipeillessä mainiona tasapainokeppinä. Niillä on nimensä mukaisesti pitkä kuono. 
Elintavat.
Koatit käyttävät ravintonaan pääasiassa selkärangattomia, mutta ne syövät myös liskoja, sammakoita ja pieniä jyrsijöitä. Koatit saattavat joutua puuman tai jaguaarin syötäväksi. Tuntiessaan itsensä uhatuksi, koatit kiipeävät nopeasti puuhun. Urokset ovat erakkoja ja kuljeskelevat yksinään. Niitä kutsutaankin monin paikoin nimellä "andasolos" tai "solitarios" tai guaranin kielellä "coatimundi" eli yksinäinen koati. Naaraat elävät keskenään laumassa, jossa on noin 20–40 yksilöä. Kukin naaras synnyttää kolmesta kuuteen poikasta. Koatit ovat sukukypsiä noin 2-vuotiaina.
Cláudio Taffarel

Cláudio André Mergen Taffarel (s. 8. toukokuuta 1966 Santa Rosa, Brasilia) on aktiiviuransa lopettanut entinen brasilialainen jalkapallomaalivahti, joka oli aikoinaan myös Brasilian maajoukkueen ykkösmaalivahti.
Taffarelin uraan mahtuivat kolmet MM-kisat (1990, 1994 ja 1998) sekä kesäolympialaiset 1988. Hän voitti MM-kultaa 1994 sekä saavutti MM-hopeaa 1998 ja olympiahopeaa 1988.
Vuoden 1994 MM-turnauksessa hänen apunaan oli usein Jorginhon ja Marcio Santosin johtama varsin loistava puolustus. Turnauksen alkulohkon otteluissa Taffarelin taakse tehtiin vain yksi maali, ja pudotuspeleissäkin vain kaksi (pois lukien finaalin rangaistuspotkukilpailussa tehdyt kaksi maalia). Finaalin jälkeen Taffarelin kerrottiin unohtaneen matkatavaransa paikalliseen taksiin. Matkalaukussa oli sekä hänen juuri voittamansa kultamitali että jokunen tuhat dollaria käteistä rahaa. Kun kyseinen taksinkuljettaja palautti mitalin ja matkatavarat rahoineen joukkueen majoitustiloihin, sai hän löytöpalkkiona tuhat dollaria rahaa sekä Taffarelin signeeraaman pelipaidan.
Neljä vuotta myöhemmin Ranskan kisoissa Taffarel auttoi joukkueensa jälleen finaaliin, mutta tällä kertaa tuloksena oli tappio. Välieräottelussa Alankomaita vastaan Taffarel oli 4–2 voittoon päättyneessä rangaistuspotkukilpailussa joukkueensa avainpelaaja torjumalla alankomaalaisten kaksi viimeistä laukausta.
Taffarel lopetti uransa kauden 2000–2001 päätteeksi, mutta palasi vielä kerran pelikentälle vuoden 2004 jälkipuoliskolla ystävyysottelussa, jossa vuoden 1994 maajoukkue pelasi Meksikoa vastaan Los Angeles Memorial Colosseum -stadionilla.
Taffarel on 101 ottelullaan eniten maaotteluita pelannut brasilialainen maalivahti. Peliaikanaan hän tuli tunnetuksi paitsi ilmiömäisestä pelisilmästään, myös varmasta pallon käsittelystä sekä loistavista avauksistaan. Taffarel on myös yksi yhdeksästä maalivahdista jalkapallolegenda Pelen kokoamalla 125 parhaan elävän jalkapalloilijan listalla. 
Maajoukkuesaavutusten ohella Taffarelin ansiolistalla on UEFA Cupin voitto Galatasarayn paidassa vuonna 2000 sekä valinta ottelun parhaaksi pelaajaksi tuon turnauksen finaalissa.
Venlojen viesti

Venlojen viesti on vuosittain Suomessa järjestettävä naisten viestisuunnistuskilpailu. Samassa yhteydessä järjestetään myös miesten kilpailu Jukolan viesti.
Venlojen viestiin osallistuu niin kansainvälisiä kilpasuunnistajia kuin kuntoilijoitakin. Kaikki joukkueet suunnistavat samat rastivälit.
Historia.
Vuosina 1951–1977 kilpailu käytiin Venlojen juoksu -nimisenä yksilökilpailuna. Venlojen juoksun menestyksekkäin urheilija on Irja Niemelä (o.s. Petäjä) neljällä voitollaan. 
Osanottajamäärien kasvaessa vuodesta 1978 alkaen kilpailu muutettiin Venlojen viestiksi. Vuosina 1978–1980 viesti oli kolmiosuuksinen ja vuodesta 1981 alkaen kilpailu on käyty neliosuuksisena. Venlojen viestin pituus on ollut kokonaisuudessaan 23–31 km ja yksittäiset osuudet 4,5–9,2 km. 
Venlojen viesti 1978–2025.
Lippu on niiden suunnistajien kohdalla, joiden kotimaa on eri kuin seuran.
Lähde: jukola.com
Eric Bell

Eric Bell (s. 3. syyskuuta 1947 Belfast) on pohjoisirlantilainen kitaristi, joka oli yksi Thin Lizzyn perustajajäsenistä Dublinissa vuonna 1970.
Bell soitti 1960-luvulla yhtyeissä Them ja John Farrell &amp; the Dreams. Hän ehti soittaa Thin Lizzyssä vajaat neljä vuotta ja esiintyä sen kolmella ensimmäisellä albumilla. Hän jätti yhtyeen välittömästi uudenvuodenaattona 1973 pidetyn konsertin jälkeen.
Thin Lizzystä lähtönsä jälkeen Bell on jatkanut muusikonuraansa aktiivisesti. 1970-luvulla hän esiintyi muutamalla Jimi Hendrix Experiencen levyllä. 1980-luvulla hän soitti Mainsqueeze-yhtyeessä. 1990-luvun lopulta lähtien hän on toiminut The Eric Bell Bandin perustajana ja keulahahmona.
XGA

XGA () on IBM:n vuonna 1990 julkaisema näytönohjain. Tuetut näyttötilat olivat VGA-yhteensopiva 640 × 480 ja lomitettu 1024 × 768.
Näytönohjain toimitettiin IBM PS/2 Model 90 ja 90 XP -koneiden mukana ja oli saatavilla lisäkorttina muille IBM:n MCA-väylää käyttäville koneille. Kortilla oli 512 kB VRAM-videomuistia ja oli päivitettävissä yhteen megatavuun. Lisämuistin avulla kortti pystyi 640 × 480 resoluutioon 16-bittisillä väreillä.
Kortille oli ajurit OS/2 1.3 -käyttöjärjestelmälle, joka julkaistiin samana päivänä, aiemmalle 1.2- versiolle, sekä Windows 2.1 ja 3.0 ja joillekin muille ohjelmille, kuten AutoCAD.
Kortti tuli edeltäjässään 8514:ssa julkaistua AI-rajapintaa ja sille kirjoitetut ohjelmat toimivat. Suuri muutos oli se, että XGA oli VGA-yhteensopiva, toisin kuin edeltäjänsä 8514.
Kortilla oli jotain edistyneitä ominaisuuksia: koko näytönohjaimen muistin sai näkyviin isäntäkoneen osoiteavaruudessa. Lisäksi kortti voi käyttää isäntäkoneen muistia virtuaalimuistina. Samanlainen ominaisuus esiteltiin AGP-väylässä.
Vuonna 1992 IBM julkaisi päivityksen XGA-2, joka lisäsi lomittamattoman 1024 × 768 tuen suurella värimäärällä ja suurella 75 Hz virkistystaajuudella. Kortti tuki myös 800 × 600 -näyttötilaa 16-bitin väreillä.
Gary Driscoll

John Gary Driscoll (18. huhtikuuta 1946 – 8. kesäkuuta 1987) oli yhdysvaltalainen rock-rumpali. 
Driscollin ensimmäinen yhtye vuodesta 1965 oli Ronnie Dio &amp; The Prophets, josta syntyi The Electric Elves. Yhtye muutti nimensä ensin The Elvesiksi ja sitten The Elfiksi. Yhtye julkaisi myös muutaman singlen. Lopulta yhtye löysi tuottajaksi Deep Purplen basistin Roger Gloverin, joka tuotti kaksi kolmesta The Elfin albumista.
The Elf lopetti toimintansa vuonna 1975, kun Driscoll, Dio, Mickey Lee Soule ja Craig Gruber värvättiin tekemään Richie Blackmore's Rainbow -levyä.
Driscoll erotettiin yhtyeestä pian sen jälkeen kun Rainbow’n debyyttialbumi oli julkaistu. Hänen tilalleen tuli Cozy Powell.
Rainbowin jälkeen Driscoll soitti yhtyeissä Bible Black ja Gary Mooren live-kokoonpanossa 1984 We want Moore -kiertueella.
Driscoll löydettiin murhattuna kotoaan Ithacasta New Yorkin osavaltiossa kesäkuussa 1987. Hän oli kuollessaan 41-vuotias. Hänen murhansa on edelleen ratkaisematta, sillä sille ei ole ilmeistä perustetta. Murhan on väitetty liittyneen huumeisiin.
Kogorō Akechi

Kogorō Akechi on Japanissa tunnettu kuvitteellinen salapoliisi. Hänestä kertovia tarinoita ilmestyi 1925–1950. Akechin luonut Rampo Edogava ei tehnyt tästä hahmosta kovin herrasmiesmäistä: Akechilla ei ole lainkaan käytöstapoja, hänellä on aina sotkuiset hiukset ja hänen kimononsa on lähes puhki kulunut. Kogorō ei luota todistusaineistoon yhtä paljon kuin vaistoihinsa, hän on myös erittäin hyvä naamioituja. 
Akechista on tullut vakiohahmo japanilaiseen kulttuuriin ja hän esiintyy useissa elokuvissa, sarjakuvissa ja televisio-ohjelmissa. Vuonna 1995 Akechista tehtiin elokuva "Rampon arvoitus" joka levisi myös Eurooppaan.
Alan Parker

Alan William Parker (14. helmikuuta 1944 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 31. heinäkuuta 2020) Sir, oli brittiläinen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän oli Directors’ Guild of Great Britainin perustajajäsen.
Parker aloitti uransa monien muiden sukupolvensa brittiohjaajien tavoin tekstisuunnittelijana ja mainosohjaajana. Televisioon hän ohjasi vuonna 1974 kehuja saaneen elokuvan "The Evacuees". Seuraavana vuonna tuli ensi-iltaan Parkerin ohjaama ja käsikirjoittama "Bugsy Malone", joka oli gangsterielokuvien pastissi, musikaali, jonka päärooleissa oli lapsia. "Keskiyön pikajunasta" (1978) Parker sai ensimmäisen parhaan ohjauksen Oscar-ehdokuutensa.
Parker ohjasi 1980-luvulla useita menestyselokuvia, joista monet liittyivät musiikkiin. Elokuvamusikaalin "Famen" (1980) säärenlämmittimet ihastuttivat kokonaisen sukupolven nuorison. "Myrskyävä sydän" oli "Famen" täydellinen vastakohta, avioerodraama. Sen kanssa vuonna 1982 ilmestyi Pink Floyd -yhtyeen albumiin perustunut "Pink Floyd – The Wall".
Parker ohjasi Hollywoodiin Vietnamin sotaa käsitelleen draamaelokuvan "Birdy" (1984). Sen jälkeen hän ohjasi muun muassa kulttimaineen saaneen jännityselokuvan "Noiduttu sydän" ja elokuvan "Mississippi palaa", josta hän oli toisen kerran Oscar-ehdokkaana. Parkerin ohjaama musiikkielokuva "The Commitments" valmistui vuonna 1991, ja vuonna 1996 ensi-iltansa sai "Evita", joka oli sovitettu Andrew Lloyd Webberin ja Tim Ricen samannimisestä musikaalista.
Parkerista tuli 1990-luvun lopulla Britannian elokuva-alan keskeisiä vaikuttajia, sillä hänet valittiin vuonna 1998 British Film Instituten puheenjohtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Parker valittiin UK Film Councilin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Elokuvaneuvoston tehtävänä oli jakaa arpajaistuottoja elokuva-alalle. Neuvosto lakkautettiin vuonna 2010 hallituksen tekemien uudistusten seurauksena. Parker oli raivoissaan lakkauttamisesta ja kutsui sitä poliittiseksi päätökseksi. Parkerin viimeiseksi ohjaustyöksi jäi vuonna 2003 ensi-illassa ollut "David Galen elämä".
Parker palkittiin 1984 arvostetulla Michael Balcon Awardilla panoksistaan brittiläisen elokuvan hyväksi. Vuonna 1998 hän sai brittiläisen Director’s Guildin elämäntyöpalkinnon sekä Royal Photographic Societyn Lumière-mitalin ja vuonna 2013 Bafta Fellowship -palkinnon.
M24 SWS

M24 SWS (lyhenne engl. sanoista "Sniper Weapon System" l. "tarkkuusammuntajärjestelmä") on armeija- ja viranomaiskäyttöön tehty versio Remington 700 -pulttilukkokivääristä.
M24 SWS on ollut tuotannossa vuodesta 1988 ja se oli Yhdysvaltain armeijan ja merijalkaväen tarkka-ampujien vakioase vuoteen 2011 asti, jolloin sitä alettiin korvata M2010 ESR:llä. Asetta on käytetty aktiivipalveluksessa muun muassa Persianlahden sodassa, Afganistanissa ja Irakin sodassa.
Remington toimittaa M24:t tehtaaltaan armeijakäyttöön aina mustalla viimeistelyllä, mutta käyttäjien käsissä ase saa maastoutusvaatimusten mukaan lopullisen värinsä – mikä on harvoin kokonaan musta.
Tekniset tiedot.
Aseen tehokas ampumaetäisyys on 800 metriä, mutta Yhdysvaltain armeija on vahvistanut ainakin yhden tapon 1250 metristä Irakissa. Laukauksen onnistumiseksi ampujan oli tähdättävä neljä metriä kohteen yläpuolelle. 
Tulinopeuden hypoteesi.
Teoreettinen tulinopeus ei ole merkityksellinen arvo kertalaukauksia ampuvassa aseessa, mutta M24:n laskennallinen ja hypoteettinen tulinopeus on noin 15 tähdättyä laukausta minuutissa. 
Hypoteesi:
Täten: 
M24A2.
Remington on kehittänyt myös parannellun version M24-kivääristä. A2-mallissa on irrotettava 10 patruunan lipas sekä sivulle ja aseen päälle asennetut Picatinny-kiskot (Remingtonin käyttämä tyyppinimi kiskosta on "MARS" l. "Modular Accessory Rail System"). A2:een on mahdollista kiinnittää myös äänenvaimennin ja vaihtotukki säädettävällä poskituella ja perälevyllä.
Aarno Niini

Aarno Maurits Niini (vuoteen 1926 Lind; 13. tammikuuta 1905 Pori – 20. kesäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Niini työskenteli ammattikasvatushallituksen pääjohtajana sekä hoiti fysiikan dosentuuria. Hän toimi Lehdon virkamieshallituksen ammattiministerinä kauppa- ja teollisuusministeriössä 18. joulukuuta 1963 – 12. syyskuuta 1964.
Ura.
Aarno Niini valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1929 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1937. Hän toimi assistenttina Helsingin yliopiston fysiikan laitoksella vuosina 1929–1937, fysiikan ja mekaniikan yliopettajana Tampereen teknillisessä opistossa vuosina 1937–1942, kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosaston päällikkönä vuosina 1942–1966 sekä ammattikasvatushallituksen pääjohtajana vuosina 1966–1968. Tämän ohella hän oli fysiikan dosentti Helsingin yliopistossa vuosina 1938–1956. 
Geologiset tutkimukset.
Aarno Niini tutki muun muassa geologiaa ja julkaisi oman teoriansa Maan ja Kuun synnystä 1950-luvulla kahdessa kirjassa.
Näissä teoksissa esitettyjen teorioiden mukaan Kuu olisi aikoinaan ollut Aurinkoa kiertävä asteroidi, joka noin 70 miljoonaa vuotta sitten joutui nykyiselle Maata kiertävälle radalleen. Tällöin se olisi kaksi kertaa joutunut niin lähelle Maata, että sen vetovoima olisi aiheuttanut valtavia luonnonmullistuksia. Ensin se olisi sivuuttanut Maan itä-länsisuunnassa neljän Maan säteen etäisyydeltä, jolloin sen vetovoima olisi saanut kallioperän venymään sitä kohti niin, että sivuamiskohtaan syntyi Euraasian poikki Alpeilta Himalajalle saakka ulottuva vuoristoketju. Toisella kerralla se olisi joutunut vain kahden Maan säteen päähän, jolloin se olisi irrottanut suuren määrän maa-ainesta nykyisen Tyynenmeren kohdalta, ja myös sen ympärillä maankuori olisi vyörynyt kohti asteroidia niin, että syntyivät tätä merta ympäröivät vuoristot kuten Kalliovuoret ja Andit. Maasta irronneet ainekset olisivat osuneet Kuuhun saaden aikaan Kuun kraatterit. Vasta tämän jälkeen Kuu olisi asettunut nykyiselle vakaalle radalleen.
Niinin teoriat ovat nykyään vanhentuneita. Vielä 1970-luvun alussa niitä kuitenkin pidettiin mahdollisina, joskin todistamattomina, sillä mannerliikuntoteoria oli vielä kiistanalainen.
Aarno Niini sai professorin arvonimen vuonna 1959, Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1965 sekä Jenny ja Antti Wihurin rahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1968.
Urheilija.
Yleisurheilijana Niini edusti Porin Tarmoa. Hän saavutti 400 metrin juoksussa SM-hopeaa vuonna 1929. Hänen paras tuloksensa 400 metrillä oli 50,0 s. Hän saavutti vuoden 1929 SM-viesteissä Porin Tarmon joukkueessa 4 × 800 metrin viestissä SM-pronssia.
Suku.
Aarno Niinin veljiä olivat teollisuustalouden professori Eino Niini ja fyysikko Risto Niini.
Honorius IV

Honorius IV (n. 1210 – 3. huhtikuuta 1287), syntymänimeltään Giacomo Savelli, toimi paavina 2. huhtikuuta 1285 – 3. huhtikuuta 1287.
Vaikutusvaltainen Savellin suku oli ennen häntä tuottanut jo kolme paavia: Benedictus II, Gregorius II ja hänen isosetänsä Honorius III.
Savelli opiskeli Pariisin yliopistossa. Hänestä tuli kardinaali ja upseeri paavin armeijaan. Savelli äänestettiin paaviksi yksimielisesti huhtikuun alussa 1285, 75-vuotiaana. Hän oli niin pahasti kihdin runtelema, että tarvitsi apuvälineitä kohottaakseen kätensä siunaukseen. Hän jatkoi edeltäjänsa aloittamaa Ranskan-myönteistä politiikkaa.
Martinus IV

Martinus IV (n. 1210–1285), alkuperäinen nimi: Simon de Brie, oli paavina 22. helmikuuta 1281 – 29. maaliskuuta 1285. Hän syntyi Ranskassa, sai siellä pappiskoulutuksen ja työskenteli Rouenissa ja Toursissa. De Briestä tuli Ranskan kansleri vuonna 1260 ja seuraavana vuonna kardinaali ja paavillinen legaatti Ranskassa.
Anjoun Kaarle I sekaantui paavin valintaan vangitsemalla kaksi italialaista kardinaalia, joiden poissa ollessa de Brie voitti äänestyksen helposti. Kiitokseksi Martinus nimitti Kaarlen Roomaan senaattoriksi. Hän myös julisti Bysantin keisarin Mikael VIII Palaiologoksen kirkonkiroukseen, koska tämä oli Kaarlen suunnitelmien tiellä. Neljännestä ristiretkestä alkaen Kaarle oli haaveillut valtakunnan laajentamisesta itään.
Vuonna 1282 Kaarle syrjäytettiin Sisiliassa, ja suojelijaa vaille jäänyt Martinus joutui pakenemaan Roomasta. Hän vietti loppuelämänsä Perugiassa.
Jansenismi

Jansenismi oli vastaliike humanismille ja jesuiittojen molinismille. Se sai voimakkaita vaikutteita Augustinuksen ajatuksista. Sitä kehitti Cornelius Jansen (1585–1638) eli "Jansenius", Ypresin piispa, teoksessaan "Augustinus", joka ilmestyi 1640. Jansenismi oli katolisen kirkon sisällä vaikuttanut liike, tosin osa jansenisteista päätyi skismaan muun kirkon kanssa ja päätti perustaa oman kirkon.
Jansenismin alkuperä.
Termi jansenismi liittyy Port-Royal-des-Champsin luostariin, josta tuli uuden teologisen ajattelun keskus. Nimitys oli vastustajien keksimä. Sitä käytettiin tarkoittamaan augustinolaisuutta, sellaisena kuin Jansenius ja Jean Duvergier de Hauranne sen ymmärsivät ja tulkitsivat. 
Jansenismin sijasta puhutaan nykyisin Port-Royalin augustinolaisuudesta. Tätä ajatusta levitti Ranskassa eritoten Jean Duvergier de Hauranne, joka tunnettiin myös nimellä "abbé de Saint-Cyran". Hän oli Janseniuksen hyvä ystävä. He olivat molemmat opiskelleet ja tutkineet pitkään Bayonnen lähellä sijaitsevassa "Cam-des-Pratsin" luostarissa.
Kun Saint-Cyran valittiin Port-Royalin johtajaksi, hänen opettamansa augustinolaisuus sai otollisen maaperän kehittyäkseen henkiseksi liikkeeksi. Saint-Cyranin vaikutus ei rajoittunut ainoastaan Port-Royalin luostariin. Hänen suhteensa kirkonmiehiin, aatelisiin ja parlamentin jäseniin sekä koululaitokseen tekivät hänestä opillisen johtajan. Kardinaali Richelieu, joka oli aiemmin ollut hänen ystävänsä, suhtautui oppiin kriittisesti kuten katolinen kirkko ylipäänsäkin.
Saint-Cyran pidätettiin vuonna 1638 ja hän vietti lähes viisi vuotta vankeudessa Vincennesin linnassa. Hän kuoli muutama kuukausi vapauttamisensa jälkeen lokakuussa 1643.
Sain-Cyranin kuoleman jälkeen oppilaat ja ystävät pitivät augustinolaisuutta yllä julkaisemalla oppi-isänsä teoksia. Tähän päättyi Port-Royalin ensimmäinen kausi.
Jesuiitat ja jansenistit.
Jansenistit ja jesuiitat taistelivat vilkkaasti toisiaan vastaan koko 1600-luvun. Heidän maailmankuvansa olivat täysin päinvastaiset: jesuiitat uskoivat ihmisen vapaaseen tahtoon, kun taas jansenistit olivat fatalisteja ja ajattelivat, että kaikki on ennalta määrättyä. 
Jansenistit levittivät teorioitaan koulujen välityksellä ja heillä oli kuuluisia oppilaita kuten Jean Racine ja Blaise Pascal, joka vastusti tinkimättömällä tavallaan jesuiittoja, näin eritoten teoksessa "Les Provinciales" (1656), jossa hän syyttää jesuiittoja älyllisestä korruptiosta. Nämä teesit eivät miellyttäneet paavi Innocentius X:tä ja Ludvig XIV:tä, jotka halusivat yhdistää kristikunnan ja tuomita jansenismin ja protestanttisuuden. Maaliskuussa 1656 Ranskan hallitus määräsi suljettaviksi ns. "petites écoles", joissa opinahjoissa jansenismin sanomaa oli levitetty. Kuningas osallistui itse parlamentin istuntoon eli käytti ns. lit de justice -oikeutta hyväkseen 19. joulukuuta 1656 ja hyväksyi tilaisuudessa paavi Aleksanteri VII bullan "Ad Sacram", jossa virallisesti tuomittiin jansenistien ajatukset.
Kuningas määräsi 29. lokakuuta 1709 suljettavaksi Port-Royalin luostarin, ja jansenistiset munkit siirrettiin muualle. Vuonna 1711 luostari hävitettiin maan tasalle, jotta siitä ei olisi tullut pyhiinvaelluspaikkaa.
Savoia-Marchetti S.M.81

Savoia-Marchetti S.M.81 Pipistrello () oli italialainen Alessandro Marchettin suunnittelema ja Savoia-Marchettin valmistama kolmimoottorinen kuljetuskone, jota käytettiin myös pommikoneena toisessa maailmansodassa. Kone oli melko hyvä ja luotettava.
S.M.81 kehitettiin matkustajakoneesta, Savoia-Marchetti S.M.73:sta. Kone lensi ensi kerran 8. helmikuuta 1935. Italian vallatessa Etiopian Italian ilmavoimat käytti konetta kuljetuksiin. Niin myös Espanjan sisällissodassa, jossa Italia tuki Francon joukkoja.
Vuonna 1939 koneita oli valmistettu 100 kappaletta. Koneita käytettiin myös Pohjois-Afrikan sodassa ja muutamia oli käytössä Neuvostoliiton vastaisella rintamalla. Muutamia koneita jäi sodan jälkeen käyttöön uudistuneisiin Italian ilmavoimiin (Aeronautica Militare Italiana) vuoteen 1950.
S.M.81B oli kaksimoottorinen versio, jota Italian piti toimittaa Romanialle. Näin ei kuitenkaan käynyt, vain yksi prototyyppi rakennettiin. Kaikkiaan koneita valmistettiin 81B-prototyyppi mukaan lukien 536 kappaletta.
Alessandro Marchetti

Alessandro Marchetti (1884 Cori – 5. joulukuuta 1966 Sesto Calende) oli italialainen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli mm. Savoia-Marchetti SM.79, S.M.81, S.M.82, S.M.84 ja S.55 X -lentokoneet.
Griff Rhys Jones

Griffith Rhys Jones (s. 16. marraskuuta 1953 Cardiff, Wales, Yhdistynyt kuningaskunta) on walesilainen koomikko ja näyttelijä. Hän esiintyi vuodesta 1984 alkaen koomikko Mel Smithin kanssa komediasarjassa "Lunta tupaan" ("Alas Smith and Jones").
Rhys Jones on näytellyt myös muissa sarjoissa ja elokuvissa. Hän on esiintynyt paljon myös omana itsenään, muun muassa sarjassa "Richard and Judy". Matkailusarjassa "Junalla halki Afrikan" hän matkusti koko Afrikan päästä päähän, yhteensä kilometriä.
Anglia Ruskin University palkitsi Jonesin kunniatohtorin arvolla vuonna 2004. Kuningatar Elisabet II nimitti Rhys Jonesin joulukuussa 2019 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi, jolloin hän sai tittelin Brittiläisen imperiumin upseeri ("Officer of the Order of the British Empire", OBE) tunnustuksena työstään sekä viihdemaailmassa että hyväntekeväisyydessä.
Elämä.
Rhys Jones syntyi Cardiffissa Walesissä. Hänen isänsä oli lääkäri, ja Rhys Jones joutui muuttamaan nuorena paljon isänsä työn vuoksi. Hän kävi ala-asteen Midhurstissa Sussexissa ja yläasteen Brentwoodissa Essexissä.
Brentwoodissa hän tapasi Charlie Beanin ja kirjailija Douglas Adamsin. Rhys Jones lähti näiden mukana Cambridgeen, missä opiskeli historiaa ja englannin kieltä Emmanuel Collegessa. Yliopistossa hän tutustui myös teatteriin, erityisesti ohjaamiseen.
Cowboys from Hell

Cowboys from Hell on Panteran viides albumi ja ensimmäinen, jonka julkaisi Atlantic Records. Levyn nimikappale on Panteran tunnetuimpia kappaleita. Levy julkaistiin 24. heinäkuuta 1990, ja sen tuottaja oli Terry Date. Albumi oli Panteran ensimmäinen albumi, joka menestyi kaupallisesti. Levy oli myös Panteran ensimmäinen levy, joka ei enää edustanut glam metallia vaan huomattavasti rankempaa groove metallia. Tämän vuoksi Panteran jäsenet eivät laske aiempia albumeitaan kuuluvaksi yhtyeen viralliseen diskografiaan, ja esimerkiksi yhtyeen virallisilla nettisivuilla Cowboys from Hell on ensimmäinen merkitty julkaisu.
Billboard Music Chartsin Heatseekers listasi albumin sijalle 27.
Pöytäalho

Pöytäalho on Järvenpään 6. kaupunginosa ja yksi Järvenpään keskeisiä (ydinkeskustan) kaupunginosia. Alue koostuu pääosin vuokrakerrostaloista. Pöytäalho sijaitsee heti Järvenpään rautatieaseman itäpuolella. Kaupunginosasta löytyvät esimerkiksi kaupungintalo, Järvenpää-talo, Järvenpään kaupunginkirjasto, Järvenpään taidemuseo, sekä Järvenpään sosiaali- ja terveyskeskus (JUST), ortodoksinen kirkko ja vesitorni. Pöytäalhon asukasluku oli vuoden 2014 lopussa 4 016. Kaupunginosan palvelutarjontaan kuuluvat muun muassa vuonna 2019 maailman parhaaksi ruokakaupaksi valittu K-Citymarket Järvenpää, kauppakeskus Aalloppi, Burger King, McDonalds, Star Pizza, PH7 Bakery ja Cooperin kulma. Pöytäalhon naapurikaupunginosia ovat Keskusta, Pajala, Isokytö, Kinnari ja Terhola.
Torque

Torque on GarageGamesin pelimoottori.
Pelimoottori on käytettävissä Windows, Mac OS X ja Linux -alustoilla.
Pelimoottorista on eri versioita: Torque 3D, Torque 2D, iTorque 2D ja Torque X.
Ohjelmisto sisältää tuen TorqueScript-komentosarjakielelle, jossa on C-kielen kaltainen syntaksi. TAML (Torque Application Markup Language) on merkintäkieli resurssitiedoille.
Torque Game Builder perustuu yhtiön Torque Game Engine -pelimoottorille.
Lisenssi.
Ohjelmisto on ollut saatavilla kahdella lisenssillä.
Indie-lisenssi on saatavana yksityishenkilöille ja yrityksille, jotka ansaitsivat alle 250 000 dollaria myyntituloja edellisenä vuonna, ja kalliimpi kaupallinen lisenssi saatavana yksityishenkilöille ja yrityksille, jotka ansaitsivat yli 250 000 dollaria edellisenä vuonna. 
Vuonna 2012 Torque 3D julkaistiin avoimena lähdekoodina MIT-lisenssillä.
Torque 2D julkaistiin myös MIT-lisenssillä tämän jälkeen.
IQue

iQue, Ltd on kiinalainen yhteisyritys, jonka perustivat Wei Yen ja Nintendon Kiinan osasto. Yritys on perustettu vuonna 2002.
iQue on Nintendon ohjelmistokehityksen haara Kiinassa ja se tekee kiinankielisiä versioita peleistä. Yrityksen ensimmäinen konsoli on iQue Player.
iQue julkaisee Nintendon pelejä, jotka toimivat Game Boy Advancella sekä Nintendo DS:llä. Nintendo ei ole kertonut suunnitelmista julkaista Nintendo GameCube- tai Wii-konsoleitansa iQue-nimellä.
Kari Franck

Kari Juhani Franck (22. toukokuuta 1940 Helsinki – toukokuu 2025) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän näytteli monissa elokuvissa. Tärkeimpänä ohjaustyönään hän piti Juhani Ahon kertomuksesta sovitettua televisioelokuvaa "Rautatie" (1973).
Franck opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1970–1972. Jo sitä ennen, vuodesta 1967 lähtien hän työskenteli Ylen Televisioteatterissa näyttelijänä ja myöhemmin myös ohjaajana. 
Franckilla on poika Samuel (s. 1968), jonka äiti on näyttelijä Kristiina Halkola, sekä tytär näyttelijä Karoliina Franck, jonka äiti on näyttelijä Eeva Litmanen. Kapellimestari Mikko Franck on hänen veljenpoikansa.
Zenit (satelliitti)

Zenit () on sarja alun perin neuvostoliittolaisia tiedustelusatelliitteja, joiden käyttöä Venäjä on jatkanut.
Neuvostoliitto käytti niitä vuodesta 1964 vuoteen 1994 asti. Kuten Yhdysvaltain ensimmäisen vakoilusatelliitin Coronan kohdalla käytettiin Discoverer-tiedesatelliitin leimaa, myös Zenit on julkisuuteen joutuessaan kulkenut Kosmos-satelliittien (engl. "Cosmos") nimellä. Zenit-satelliitteja on tehty yli 500 kappaletta, joka on edelleen satelliittituotannon ennätys.
Rakenne.
Sergei Koroljovin suunnittelema Zenit on samanlainen kuin miehetetty Vostok-avaruuskapseli, koska Vostokit perustuivat Zenitiin. Se on pallomainen, halkaisja 2,3 metriä, massa 2400 kg. Ohjaus- ja jarrurakettien ajoaine mukaan lukien aluksen massa oli noin 4600-6300 kg. Kapselin sisällä oli kamera, joka palasi maahan filmin loputtua. Täten kameran ei tarvinnut toimia tyhjiössä. Kamera ei hajoa maahanlaskussa, joten sitä käytettiin uusilla lennoilla uudestaan.Suunnittelu alkoi 1950-luvun jälkipuolella ohjelmassa Object OD-1.
Zenitin kiertorata oli noin 200 km x 250-300 km. Lennon kesto oli 8-15 vrk.
Ensimmäinen laukaisu tapahtui 11. marraskuuta 1961. Se päätyi kantoraketin tuhoutumiseen. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tapahtui 24. huhtikuuta 1962, joka sekään ei onnistunut kuvien otossa. Kolmas Zenit (Kosmos 7) onnistui 28. heinäkuuta 1962.
Zenit versiot.
Zenit 2.
Zenit 1:tä ei ollut! Zenit 2 oli vuonna 1961 laukaistu versio. Zenit 2ssa oli myös elektronisen tiedustelun laitteita, jotka mittasivat Naton tutkien ominaisuuksia.
Kaikkiaan 81 Zenit 2-satelliittia lensi, 58 oli onnistuneita ja 11 osin onnistuneita. 7 tuhoutui kantoraketin mukana.
Ensilento - Kosmos 4, vuonna 1962. Viimeinen - Kosmos 344, vuonna 1970.
Zenit 2M.
Zenit 2M:ssä oli parempi kamera.
Ensilento - Kosmos 208, 1968. Viimeinen lento - Kosmos 1044, 1978.
Zenit 4.
Kameran resoluutio oli 1-2 metriä.
Zenit 4 painoi 6300 kg.
Niitä tehtiin 76 kappaletta.
Ensilento - Kosmos 22, 1963. Viimeinen lento - Kosmos 355, 1970.
Zenit 4 M.
Parannetussa versiossa oli parempi kamera ja uudelleenkäynnistettävä moottori. 
Ensilento - Kosmos 251, 1968. Viimeinen lento - Kosmos 667, 1974.
Zenit 4 MK / Zenit 4 MKM.
Ensilento - Kosmos 371, 1970. Viimeinen lento - Kosmos 1214, 1980.
Zenit 4 MT.
Ensilento - Kosmos 470, 1971. Viimeinen lento - Kosmos 1398, 1982.
Zenit 6U.
Ensilento - Kosmos 867, 1976. Viimeinen lento - Kosmos 1685, 1985.
Zenit 8.
Ensilento - Kosmos 1571, 1984. Viimeinen lento - Kosmos 2281, 1994.
Engelbert Humperdinck

Engelbert Humperdinck (1. syyskuuta 1854 – 27. syyskuuta 1921) oli saksalainen myöhäisromantiikan ajan säveltäjä.
Humperdinck syntyi Siegburgissa ja pääsi vuonna 1872 Kölnin konservatorioon opiskelemaan Ferdinand Hillerin johdolla. Vuonna 1876 hän pääsi stipendinsä turvin Müncheniin, jossa häntä opettivat Franz Paul Lachner ja myöhemmin Josef Rheinberger. Hän toimi opettajana Barcelonan ja Frankfurtin konservatorioissa ja Berliinin akatemiassa. Humperdinck tutustui henkilökohtaisesti Richard Wagneriin, jonka tuotannosta hän sai vaikutteita omiin teoksiinsa, mutta käsitteli aiheitaan lyyrisemmin ja yksinkertaisemmin. Hän kuoli Neustrelitzissä 1921. 
Engelbert Humperdinckin maine perustuu pääosin hänen oopperaansa "Hannu ja Kerttu" (1893), joka pohjautuu samannimiseen Grimmin satuun. Hän sävelsi myös muuta näyttämömusiikkia, orkesteriteoksia, kamarimusiikkia ja lauluja.
Wesleyan University

Wesleyan University voi tarkoittaa seuraavia oppilaitoksia:
Sergei Ljapunov

Sergei Mihailovitš Ljapunov (; 30. marraskuuta 1859 Jaroslavl – 8. marraskuuta 1924 Pariisi) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti.
Sergei Ljapunov syntyi Jaroslavlissa, mutta muutti isänsä kuoleman jälkeen äitinsä ja veljiensä kanssa Nižni Novgorodiin. Hän opiskeli Karl Klindworthin ja Sergei Tanejevin johdolla. Hän tutustui Mili Balakireviin pian valmistuttuaan vuonna 1883. Ljapunov lähti Balakirevin kanssa Pietariin, ja hänestä tuli Pietarin konservatorion professori vuonna 1911. Vuonna 1923 hän siirtyi Pariisiin, jossa hän kuoli seuraavana vuonna sydänkohtaukseen.
Sergei Ljapunovin tuotantoon kuuluu muun muassa paljon pianokappaleita. Hän sävelsi lisäksi muun muassa kaksi sinfoniaa, kaksi pianokonserttoa, yhden viulukonserton ja rapsodian ukrainalaisiin teemoihin.
Average White Band

Average White Band on 1970-luvulla suosionsa huipulla ollut funkia sekä soulia soittanut brittiläinen yhtye.
Yhtye koostui valkoisista skotlantilaisista muusikoista, mutta se onnistui silti saamaan 1970-luvulla arvostusta parhaiden mustien funk-yhtyeiden veroisena kokoonpanona. Sanotaan, että jotkut yhtyeen keikalle tulleet olivat odottaneet näkevänsä mustan yhtyeen luullen ryhmän nimeä vitsiksi. Vitsiä nimessä on kuitenkin vain itseironinen sana "average", joka tarkoittaa keskinkertaista. Yhtyeen tunnetuin levy on "AWB" (tunnettu myös nimellä "White Album") vuodelta 1974.
Nueva Gerona

Nueva Gerona on Kuubaan kuuluvan Isla de la Juventudin alueen pääkaupunki.
Maantiede.
Nueva Gerona sijaitsee Isla de la Juventudin saarella Las Casas -joen länsirannalla noin kymmenen kilometrin päässä joen suulta.
Se sijaitsee Caballosin ja Casasin rinteiden välissä noin 3 kilometriä korkeammalla kuin Rio Casas, mikä mahdollistaa purjehduskelpoisen vesireitin Karibianmerelle.
Historia.
Nueva Gerona on ollut useamman vuosisadan ajan monien merirosvojen vakiopiilopaikka.
Yhdysvaltalaiset pioneerit perustivat kaupungin vuonna 1830. Siellä onkin yhdysvaltalaisten hautuumaa, joka on säilynyt näihin päiviin saakka.
Kaupungin nimi on Nueva Gerona eli Uusi Gerona viitaten Geronan eli Gironan kaupunkiin Espanjassa.
Aivan kaupungin eteläpuolella sijaitsevat museo ja planetaario esittelevät Isla de la Juventudin saaren historiaa.
Elinkeinot ja talous.
Nueva Gerona on Isla de la Juventudin saarella tuotettujen maataloustuotteiden tuonnin ja kaupan pääasiallinen keskus. Näitä maataloustuotteita ovat erityisesti erilaiset hedelmät, kuten greipit, appelsiinit, tangeriinit, mangot, melonit sekä muut trooppiset hedelmät.
Maataloustuotteiden lisäksi alueella louhitaan marmoria sekä kaoliinia posliinin valmistukseen.
3-pentanoli

3-pentanoli eli "dietyylikarbinoli" tai "sek-n-amyylialkoholi" voidaan esittää rakennekaavan muodossa CH3CH2CHOHCH2CH3. Se kuuluu sekundaaristen alkoholien aineryhmään, sillä alkoholin OH-ryhmää kantavaan hiiliatomiin on liittynyt kaksi muuta hiiliatomia.
3-pentanoli on normaaliolosuhteissa väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. 3-pentanolin moolimassa on 88,2 g/mol, sulamispiste −8 °C, kiehumispiste 116 °C, tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste 34 °C c.c., itsesyttymislämpötila 360 °C ja CAS-numero 584-02-1.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
3-pentanoli on pentanolin (C5H11OH) isomeerinen muoto.
Valmistus ja käyttö.
3-pentanolia voidaan valmistaa 2-penteenin ja veden välisellä reaktiolla. Sitä muodostuu myös 2-pentanolin ohella 2-penteenin reagoidessa dimesityyliboraanin kanssa. Myös dietyyliketoni voidaan pelkistää 3-pentanoliksi. 3-pentanolia käytetään katalyyttinä dimeroitumis- ja polymeroitumisreaktioissa sekä valmistettaessa metanolia hiilimonoksidista ja vedystä.
Francisco Tárrega

Francisco Tárrega y Eixea (21. marraskuuta 1852 – 15. joulukuuta 1909) oli espanjalainen säveltäjä ja kitaristi.
Tárrega syntyi Vila-realissa, Castellónin maakunnassa. Hän tuli pysyvästi näkövammaiseksi pudottuaan pienenä kastelukanavaan lähdettyään karkuun lapsenvahdiltaan. Tárregan ensimmäiset musiikinopettajat olivat Eugeni Ruiz ja Manuel Gonzalez. Vuonna 1862 Julián Arcas kuuli Tárregan kitaransoittoa ja rohkaisi tätä menemään Barcelonaan, jossa hän kuitenkin viipyi vain vähän aikaa. Vuonna 1874 Tárrega pääsi Madridin konservatorioon. 
Tárrega esiintyi vuonna 1881 Ranskan Lyonissa ja lähti sen jälkeen Pariisiin. Hän kävi kiertueellaan myös Lontoossa. Samoihin aikoihin Tárrega meni naimisiin Noveldassa, Alicantessa tapaamansa Maria Rizon kanssa. Pari muutti Madridiin ja sitten Barcelonaan. Heidän ensimmäinen tyttärensä, lapsuudessaan kuollut Maria Josefa, syntyi Madridissa. 
Tárrega esiintyi myöhemmän uransa aikana muun muassa Perpignanissa, Cadizissa, Nizzassa, Mallorcalla, Pariisissa, Valenciassa, Bilbaossa, Genevessä, Milanossa, Firenzessä, Napolissa ja Roomassa. Hän kuoli Barcelonassa joulukuussa 1909 kärsittyään muutamaa vuotta aiemmin vaikean toispuolisen halvauksen.
Tárregan tuotantoon kuuluu runsaasti kitaramusiikkia, kuten "Recuerdos de la Alhambra". Pieni katkelma Tárregan sävelmästä "Gran Vals" tuli 1990-luvulla tunnetuksi Nokian matkapuhelimien soittoäänenä.
Vuonna 2015 italialainen alttoviulisti Marco Misciagna julkaisi sovitukset "Tango", "Capricho Arabe" ja "Recuerdos de la Alhambra" alttoviululle.