tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pallopäävalaat

Grindvalaat ("Globicephala") on valaiden lahkoon ja delfiinien heimoon kuuluva nisäkässuku. Siihen kuuluu kaksi lajia:
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että suvun suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "pallopäävalaat".&lt;ref name="nimistötk/suku"&gt;&lt;/ref&gt; Kyseinen nimi tarkoitti aiemmin "Globicephalidae"-heimoa, johon luettiin grindvalaiden lisäksi melonipäävalas ("Peponocephala electra"), kääpiömiekkavalas ("Feresa attenuata"), pikkumiekkavalas ("Pseudorca crassidens") ja miekkavalas ("Orcinus orca"). Nykyisen luokittelun mukaan kaikki edellä mainitut lajit kuuluvat delfiinien heimoon ("Delphinidae"), jolle nimitys ”"Globicephalidae"” on synonyymi.
Ulkonäkö.
Pitkäevä- ja lyhyteväpallopäät eroavat toisistaan vain vähän. Yleensä lajeja ei voi erottaa toisistaan merellä niiden yhteisillä esiintymisalueilla.
Grindvalaat ovat väritykseltään mustia tai tummanharmaita. Täysikasvuiset urosvalaat voivat kasvaa 6,1 metriä pitkiksi ja painaa 3 tonnia, ja täysikasvuiset naaraat voivat kasvaa 4,9 metriä pitkiksi ja painaa 1,5 tonnia.
Esiintymisalue.
Grindvalaita esiintyy trooppisissa ja lauhkeissa vesissä sekä pohjoisella että eteläisellä pallonpuoliskolla. Lyhytevä- ja pitkäeväpallopäiden esiintymisalueet ovat yhteisiä joillain alueilla, mutta useimmiten esiintymisalueet ovat erillisiä.
Lyhyteväpallopäävalaat elävät lämpimämmissä vesissä kuin pitkäeväpallopäävalaat, niitä esiintyy päiväntasaajan molemmin puolin sijaitsevalla leveällä vyöhykkeellä. Pitkäeväpallopäitä elää pohjois-Atlantilla ja Eteläisellä jäämerellä. Pohjois-Atlantilla, suunnilleen Espanjan leveysasteilta Kanariansaarten leveysasteille, on yhteinen esiintymisalue.
Elintavat.
Uroksien elinikä on noin 45 vuotta ja naaraiden 60 vuotta. Grindvalaat saalistavat pääasiassa kalmareita.
Saalistustapa.
Syvällä sukeltavia valaita pidetään yleensä hitaasti liikkuvina ja energiaa säästävinä eläiminä. 
Kansainvälinen tutkijaryhmä on tarkkaillut Kanariansaarten vesillä eläviä lyhyteväpallopäitä niihin kiinnitettyjen antureiden avulla. Anturit rekisteröivät valaiden nopeutta, syvyyttä ja suuntaa, ja valaiden ääntelyä ja valaiden kuulemia ääniä.
Lyhyteväpallopäiden on havaittu saalistaessaan uivan jopa nopeudella 32 km/h. Valaat voivat pitää nopeutta yllä noin 200 metrin matkan, jonka jälkeen ne joko saavat saaliin kiinni tai luovuttavat. Valaat saalistavat pilkkopimeässä yli 800 metrin syvyydessä kaikuluotaimensa avulla.
Lyhyteväpallopäiden saalistustapa muistuttaa gepardien saalistustapaa, jossa suurella nopeudella suoritetussa sprintissä kulutetaan paljon energiaa ja happea. Gepardit yli kaksinkertaistavat hengitystiheytensä sprintin aikana, mutta lyhyteväpallopäät saalistavat kuluttaen happea joka on sisäänhengitetty pinnalla.
Tutkijat ovat saaneet epäsuoria todisteita siitä, että valaat saalistavat muun muassa jättiläiskalmareita.
Leonid Gaidai

Leonid Iovitš Gaidai (; 30. tammikuuta 1923 – 19. marraskuuta 1993) oli venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen töihinsä lukeutuu erityisesti monia maan elokuvataiteen parhaina pidettyjä komedioita. 
Gaidai oli vuonna 1961 ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi elokuvastaan "Piski ja dynamiittipaukku". Hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen.
Satu Huotari

Satu Anne-Marie Huotari (s. 13. maaliskuuta 1967 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Huotari edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta yksissä olympialaisissa, kolmissa MM-kisoissa ja kolmissa EM-kisoissa. Hän voitti kaikista arvokisoistaan mitalin: olympiapronssia Naganossa 1998, MM-pronssia vuosina 1992, 1994 ja 1999, EM-kultaa vuosina 1993 ja 1995 sekä EM-pronssia vuonna 1996. Kaikkiaan hän pelasi 100 maaottelua.
Kotimaansa pääsarjassa Huotari edusti Tampereen Ilvestä, Kerava Shakersia ja Oulun Kärppiä. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilveksen joukkueessa vuosina 1985 ja 1986 sekä Shakersissa vuosina 1994 ja 1995.
Johanna Ikonen

Johanna Annikki Ikonen (s. 9. tammikuuta 1969 Eno) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Ikonen edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta yksissä olympialaisissa, neljissä MM-kisoissa ja neljissä EM-kisoissa. Hän saavutti kaikissa arvokisoissaan mitalin: olympiapronssia Naganossa 1998, MM-pronssia vuosina 1990, 1992, 1994 ja 1997, EM-kultaa vuosina 1989, 1991 ja 1993 sekä EM-pronssia vuonna 1996. Kaikkiaan hän pelasi 87 maaottelua.
Kotimaassaan Ikonen edusti Joensuun Kiekkopoikia, Helsingin IFK:ta, Kerava Shakersia, Kiekko-Espoota ja Itä-Helsingin Kiekkoa. Suomen mestaruuden hän voitti Shakersin riveissä vuosina 1994, 1995 ja 1996.
Katja Lehto

Katja Maarit Lehto (s. 14. elokuuta 1972 Jyväskylä) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Lehto edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta viisissä arvokisoissa ja saavutti kaikissa mitalin: olympiapronssia Naganossa 1998, MM-pronssia vuosina 1997, 1999 ja 2000 sekä EM-kultaa vuonna 1995. Kaikkiaan hän pelasi 92 maaottelua.
Kotimaassaan Lehto edusti KalPaa ja JYPiä. Jälkimmäisen riveissä hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1997 ja 1998.
Päivi Salo

Päivi Anneli Salo (s. 31. tammikuuta 1974 Orimattila) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Salo edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta kaksissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kisoissa. Hän saavutti olympiapronssia Naganossa 1998 ja MM-pronssia vuoden 1997 kisoissa Kanadassa. Kaikkiaan hän pelasi 73 maaottelua.
Kotimaassaan Salo edusti Oulun Kärppiä. Hän ei voittanut yhtään Suomen mestaruutta mutta kylläkin himmeämpiä mitaleja.
Tuula Puputti

Tuula Katriina Puputti (s. 5. marraskuuta 1977 Kuopio) on aktiiviuransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Puputti edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta kaksissa olympialaisissa, kolmissa MM-kisoissa ja kaksissa EM-kisoissa. Hän voitti Naganossa 1998 olympiapronssia ja lisäksi MM-pronssia vuosina 1997, 1999 ja 2000 sekä EM-kultaa vuosina 1993 ja 1995. Kaikkiaan hän pelasi 109 maaottelua.
Kotimaassaan Puputti edusti KalPaa, JYPiä ja Jyväskylän Hockey Catsiä. Jypin riveissä hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1997 ja 1998. Vuonna 2000 hän siirtyi pelaamaan Duluthiin, Minnesotaan.
Tuula Puputin isosisko Tiina Puputti voitti myös jääkiekon Suomen mestaruuden.
Urheilu-uransa jälkeen Puputti on työskennellyt Suomen Olympiakomiteassa ja jääkiekon MM-kisaprojekteissa 2012–2016. Hän on toiminut myös Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajan assistenttina ja jääkiekon naisten maajoukkueen joukkueenjohtajana 2013-2015 ja General Managerina 2018-2021. Vuonna 2016 hän aloitti Suomen luisteluliitossa toimisto- ja talouspäällikkönä.
Liisa-Maria Sneck

Liisa-Maria Sneck (s. 10. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Sneck edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta yksissä olympialaisissa, neljissä MM-kisoissa ja kolmissa EM-kisoissa. Hän voitti Naganossa 1998 olympiapronssia ja lisäksi MM-pronssia vuosina 1990, 1992, 1994 ja 1997 sekä EM-kultaa vuosina 1989, 1991 ja 1993. Kaikkiaan hän pelasi 77 maaottelua.
Kotimaassaan Sneck edusti Helsingin IFK:ta, Tampereen Ilvestä ja Kerava Shakersia. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilveksen paidassa vuosina 1990, 1991, 1992 ja 1993 sekä Shakersin riveissä vuonna 1996. Pelaajauransa päätyttyä hän siirtyi Itä-Helsingin Kiekossa valmennustehtäviin. Kanadassa hän pelasi Hamilton Golden Hawksin joukkueessa.
Memphis Willie B.

Memphis Willie B. (oik. Willie Borum, 4. marraskuuta 1911 Shelby County, Tennessee – 5. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, kitaristi ja huuliharpisti. 
Willie oppi kitaransoiton lapsena isältään ja memphisläiseltä medicine show -tähdeltä Jim Jacksonilta. Myöhäisteininä hän työskenteli Jack Kelly &amp; His South Memphis Jug Bandin kanssa. Pian hän kuitenkin liittyi ammattimaiseen Memphis Jug Bandiin, joka tavallisesti työskenteli paikassa, josta myöhemmin tuli W. C. Handy Park. Yhtye kiersi myös New Orleansia myöten. 1930-luvulla Memphisin paras huuliharpisti Noah Lewis opetti häntä. Willie siirtyi musiikillisesti tiukasta jug band -tyylistä kohti delta bluesia - hän työskenteli muun muassa Rice Millerin, Willie Brownin, Garfield Akersin ja Robert Johnsonin kanssa. Hän pääsi levyttämään omalla nimellään Vocalion-levymerkille vuonna 1934 (äänitteitä ei ilmeisesti julkaistu), mutta palasi pian soittamaan juottoloihin ja pelitaloihin Son Joen, Joe Hill Louisin ja Will Shaden kanssa aina vuoteen 1943, jolloin hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan.
Armeijan jälkeen Memphis Willie B. siirtyi päivätöihin, kunnes 1960-luvun alun folk- ja bluesbuumin myötä palasi levytysstudiolle vuonna 1961. Elokuun äänityssessiosta Sun-studiolla syntyi albumi "Introducing Memphis Willie B." Prestigen Bluesville-merkille. Willie alkoi kiertää keikoilla ja festivaaleilla yhdessä vanhojen ystäviensä Gus Cannonin ja Furry Lewisin kanssa. 1960-loppuun mennessä Willie Borum katosi musiikkipiireistä ja eräiden lähteiden mukaan kuoli Memphisissä 1970-luvun alussa. Toiset lähteet ilmoittavat kuolinvuodeksi 1993.
John Henry Barbee

John Henry Barbee (mahdollisesti syntyjään William George Tucker, s. 14. marraskuuta 1905, Henning, Tennessee – k. 3. marraskuuta 1964, Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja kitaristi. 
Barbee kiersi 1930-luvulla ympäri etelävaltioita laulaen ja soittaen slide-kitaraa. Hän lyöttäytyi yhteen Big Joe Williamsin kanssa ja myöhemmin Memphisissä Sunnyland Slimin kanssa. Matkustettuaan Mississippiin hän tapasi myös Sonny Boy Williamson I:n, jonka kanssa soitteli yhdessä silloin tällöin. Syyskuussa 1938 hän äänitti Vocalion-levymerkille ensimmäisen äänitteensä ("Six Weeks Old Blues" / "God Knows I Can't Help It"). Vocalion olisi halunnut Barbeen äänittävän lisääkin musiikkia, mutta Barbee oli jättänyt viimeisen tunnetun olinpaikkansa Arkansasissa. Barbee selitti nopean muuttonsa johtuneen siitä, että hän joutui hankaluuksiin lain kanssa ammuttuaan tyttöystävänsä rakastajan kuoliaaksi. Hän myöhemmin sai selville, että mies oli ainoastaan haavoittunut. Barbee kuitenkin hylkäsi musiikkiuran soitettuaan jonkin aikaa Moody Jonesin ryhmän kanssa Maxwell Streetilla.
1960-luvun alun bluesbuumin aikana Willie Dixon alkoi etsiä Barbeeta ja löysi hänet työskentelemässä jäätelönmyyjänä Chicagossa. Barbee kiersi American Folk Blues Festivalin mukana Eurooppaa. Hän levytti joitakin kappaleita Spivey ja Storyville-merkeille ja myös joitakin Euroopassa äänitettyjä kappaleita on julkaistu Fontana-merkillä. 
Palattuaan Yhdysvaltoihin Barbee osti kiertueelta ansaitsemilla rahoillaan elämänsä ensimmäisen auton. Vain kymmenen päivää autokauppojen jälkeen hän ajoi jalankulkijan yli ja joutui vankilaan Chicagoon. Hän kuoli vankilassa kolmisen kuukautta myöhemmin sydäninfarktiin odottaessaan tuomiotaan. Hänet on haudattu Restvalen hautausmaalle Alsipiin Illinoisissa.
Raspipallokala

Raspipallokala ("Arothron hispidus") tai harmaapallokala on pallokalalaji, jonka luontaiseen elinympäristöön kuuluvat trooppiset merialueet Kaakkois-Atlantilla ja Kaakkois-Aasian merialueilla. Raspipallokalaa pidetään joskus meri- ja murtovesiakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö.
Raspipallokala voi kasvaa luonnossa jopa 50 cm pitkäksi. Akvaariossa se jää yleensä alle 20-senttiseksi. Sen vartalonmuoto on pallokaloille tyypillisen laatikkomainen. Vartalossa on tumman ruskeanharmaalla pohjalla sinertävänvalkeita pieniä pilkkuja. Vatsapuolella pilkut yhdistyvät sinisävyisemmiksi juoviksi. Evät ovat pistaasinvihreät. Raspipallokalan, kuten muidenkin pallokalojen, hampaat ovat kasvaneet yhteen talttamaisiksi levyiksi. Suu on nokkamainen, kova, ja kala pystyy sillä murtamaan palasia korallista tai kovakuorisista meritähdistä. 
Alkuperä.
Raspipallokala on peräisin Kaakkois-Atlantilta ja Indopasifiselta merialueelta. Nuoria yksilöitä tavataan jokisuiden murtovedessä. Raspipallokala elää tyypillisesti 3–30 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen.
Raspipallokala on reviirikala, ja koiraat puolustavat aggressiivisesti reviiriään muita koiraita vastaan. Ne eivät välitä muista kaloista. Akvaariossa niitä ei voi pitää yhdessä selkärangattomien kanssa, koska pallokalat syövät tai näykkivät lähes kaikkia selkärangattomia.
Vesiolot ja ravinto.
Raspipallokala syö luonnossa enimmäkseen levää, mutta myös pieniä selkärangattomia kuten koralleja, pesusieniä, meritähtiä, nilviäisiä, ja merivuokkoja. Nuoretraspipallokalat elävät murtovedessä ja voivat pärjätä lähes jokivettä vastaavissa oloissa, mutta aikuiset yksilöt tarvitsevat merivettä. Kaloja pitää myös suojella nopeilta suolapitoisuuden muutoksilta.
Günter Blobel

Günter Blobel (21. toukokuuta 1936 Waltersdorf, Saksa – 18. helmikuuta 2018 New York, New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen biologi. Blobel syntyi silloisen Preussin Ala-Sleesian provinssiin kuuluvassa Waltersdorfissa (nykyinen Niegosławice). Hän valmistui Tübingenin yliopistosta vuonna 1960 ja väitteli tohtoriksi Wisconsinin yliopistosta Madisonissa vuonna 1967. Vuonna 1986 hänet nimitettiin Howard Hughesin lääketieteelliseen instituuttiin. Vuonna 1999 Blobel sai Nobelin lääketieteen palkinnon siitä, että hän keksi vastasyntetisoituneiden proteiinien sisältävän tunnisteet, jotka ohjaavat näitä oikeaan paikkaansa solussa.
Blobel tuki aktiivisesti Dresdenin jälleenrakentamista. Vuonna 1994 hän perusti ei-kaupallisen ”Friends of Dresden” -seuran ja toimi sen puheenjohtajana. Hän lahjoitti kaikki Nobelin palkinnosta saamansa rahat Dresdenin kunnostukseen, eritoten Frauenkirchen vuonna 2005 valmiiksi saatuun kunnostukseen ja uuden synagogan rakentamiseen.
Vuodesta 2003 lähtien Blobel oli New Yorkissa sijaitsevan Rockefellerin yliopiston palveluksessa.
Simon Flexner

Simon Flexner (25. maaliskuuta 1863 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat – 2. toukokuuta 1946) oli lääkäri, johtaja ja patologian professori Pennsylvanian yliopistossa vuodesta 1899 vuoteen 1903. Hän oli Rockefeller Institute for Medical Researchin ensimmäinen johtaja (1901–1935) ja Rockefellerin säätiön jäsen. Sen lisäksi hän oli John D. Rockefeller, Jr.in ystävä ja neuvonantaja.
Hänen nuorempi veli oli Abraham Flexner.
Tero Niemi ja Anne Salminen

Tero Niemi (s. 1974) ja Anne Salminen (s. 1976) ovat suomalainen kirjailijapari. Heidän esikoisteoksensa, tieteiskirja "Nimbus ja tähdet" ilmestyi 2004. Aikaisemmin he olivat voittaneet Nimbus-novelleillaan Portti-lehden novellikilpailun vuonna 2002. Vuonna 2003 he saivat novellillaan "Ja Jumala kutoi mattoja omista hiuksistaan" Atorox-palkinnon. Teos oli ehdokkaana Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Toisen Atoroxin kirjailijat voittivat vuonna 2005.
Niemi on myös tietokonegraafikko.
Keisari ja salamurhaaja

Keisari ja salamurhaaja () on vuonna 1998 julkaistu Chen Kaigen ohjaama elokuva.
Tarina.
300-luvulla eaa. Qinin kuningas Ying Zheng (Li Xuejian) pyrkii yhdistämään kaikki seitsemän Kiinan kuningaskuntaa. Gin on jo valloittanut muun muassa Hanin mutta muut olisivat liittoutuessaan liian voimakkaita tälle. Siksi Ying ja tämän lapsuuden ja naisystävänsä Lady Zhaon (Gong Li) kehittävät juonen Yanin kuningaskuntaan hyökkäämisen oikeuttavan syyn saamiseksi. He päättävät että Lady Zhao lähtee vakoilijana värväämänä Yingille salamurhaajan. Salamurhayritystä on sitten tarkoitus käyttää syynä hyökätä Yaniin. Lopulta Lady Zhao saa värvättyä Yanlaisen Jing Ken (Zhang Fengyi) salamurhaajaksi. 
Todistettuaan Yingin määrämän Zhaon kuningaskunnan lasten joukkomurhan Lady Zhao paljastaa juonen salamurhaaja Jingille ja auttaa tätä onnistumaan murhassa. Salamurha kuitenkin epäonnistuu ja Ying tappaa Jingin. Ying kuitenkin kokee nöyryytyksen sillä kukaan tämän alaisista ei auta häntä ja hän joutuu selviytymään murhaajastaan yksin. Lisäksi Lady Zhao palaa mutta vain hakeakseen Jingin ruumiin haudattavaksi.
Nimbus ja tähdet

Nimbus ja tähdet on Tero Niemen ja Anne Salmisen novellikokoelma vuodelta 2004. Teos oli Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkintoehdokkaana ja Tähtivaeltaja-palkintoehdokkaana 2005.
Atorox-palkinto

Atorox-palkinto on Turun Science Fiction Seura ry:n vuodesta 1983 lähtien vuosittain jakama tieteiskirjallisuuspalkinto, joka myönnetään edellisen vuoden parhaalle kotimaiselle tieteis- tai fantasianovellille. Palkinto on saanut paitsi nimensä, myös muotonsa Outsiderin luoman Atorox-hahmon mukaan, sillä voittajalle annettava palkinto on savesta poltettu Atoroxin pää. Palkinto jaetaan yleensä Finnconissa. 
Eniten Atorox-palkintoja on saanut Johanna Sinisalo, yhteensä seitsemän. Pasi Ilmari Jääskeläinen on saanut palkinnon neljä kertaa, ja Anne Leinonen ja Reetta Vuokko-Syrjänen on palkittu kolme kertaa. 
Palkinnon voittaja äänestetään yleisöäänestyksellä, johon voi osallistua kuka tahansa. Ainoa vaatimus on, että äänestäjän pitää lukea 20–25 äänestykseen valittua novellia.
Burton C. Bell

Burton Cristopher Bell (s. 19. helmikuuta 1969) on yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja, kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän on kotoisin Houstonista Teksasista. Bell oli death metal-industrial metal -yhtyeen Fear Factoryn keulahahmo vuosina 1989–2020. Hänen laulutyylinsä on harkittu, raivoisa ja innovatiivinen, ja hän oli ensimmäisiä heavy metal laulajia, jotka yhdistelivät laulussaan puhtaita ääniä sekä huutoääntä. Fear Factory on huomioitu myös tyylejä yhdistäneiden yhtyeiden pioneerina.
Ura.
Ennen rooliaan Fear Factoryssa hän perusti yhtyeen Hate Face. Vuonna 1989 hän lyöttäytyi yhteen Dino Cazaresin ja Raymond Herreran kanssa, ja he perustivat Fear Factoryn alkuperäisen kokoonpanon, tuolloin vielä nimen Ulceration alla. Yhtye ehti äänittää neljä studioalbumia ennen Burtonin ja Cazaresin välistä riitaa.
Burton C. Bellin sanoitukset käsittelevät keskimäärin sotaa ja ihmisten ja koneiden yhteyttä. Fear Factorylle tyypillilinen teema on dystopia ja kybergenetiikka.
Bell on vieraillut monien muiden yhtyeiden albumeilla ja ottanut jopa johtavan laulajan vastuun G/Z/R:n albumilla "Plastic Planetilla" (1995).
Yksityiselämä.
Burtonilla ja hänen vaimollaan Amy Abattoirilla on kaksi lasta: tytär ja poika. Burtonilla itsellään on kaksoisveli Ben, joka on kantrimuusikko.
Tauko

Tauko on musiikkitermi, joka tarkoittaa ääneti olemista nuoteissa taukomerkin määrittämän ajan. Nuottikirjoituksessa käytetyt erinäköiset taukomerkit tarkoittavat eri pituisia taukoja, ja kestoltaan ne vastaavat eri nuotteja. Orkesterisävellyksissä vähintään tahdin kestoista kaikkien soittimien taukoa kutsutaan kenraalitauoksi. Joskus nuotteihin merkitään taukomerkkejä käyttämättä, esimerkiksi fermaatilla, niin sanottu esityksellinen henkonen eli kesuura. Yksittäisessä soitinäänessä pitkän selvärajaisen jakson tai jopa koko sävellyksen osan kestävä tauko merkitään termillä "tacet".
Taukomerkit.
 
 
 
Nuottiarvoja vastaavia taukoja kuvaavat merkit ovat vasemmalta lukien: neloiskokotauko (neljä kertaa kokonuotin mittainen tauko), kaksoiskokotauko, kokotauko, puolitauko, neljäsosatauko, kahdeksasosatauko, kuudestoistaosatauko sekä kolmaskymmeneskahdesosatauko.
Kosketus (täsmennyssivu)

Kosketus voi tarkoittaa seuraavia:
Jamie Johnson (jääkiekkoilija)

Jamie Johnson (s. 23. tammikuuta 1982 Port Franks, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on keskushyökkääjä, mutta voi pelata myös laitahyökkääjänä.
Johnson pelasi kauden 2008–2009 SM-liiga-joukkue TPS:ssa. Hän siirtyi Turkuun AHL-joukkue Albany River Ratsista. Kaudella 2007–2008 hän oli ollut Albanyn paras pistemies tehopistein 21 + 37 = 58.
Johnson teki TPS-kauden jälkeen sopimuksen Allsvenskanissa pelaavan Leksandsin kanssa. Hän ei kuitenkaan pelannut Leksandissa yhtäkään ottelua, sillä hän käytti sopimuksessaan olleen NHL-option ja allekirjoitti kesällä 2009 sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Johnson pelasi kauden 2009–2010 Panthersin farmijoukkueessa Rochester Americansissa. Hän oli joukkueensa paras pistemies ja koko AHL:n pistepörssin 11. tehtyään 71 pistettä 80 ottelussa. Kesällä 2010 Detroit Red Wings teki Johnsonin kanssa sopimuksen.
Newcastlen lentoasema

Newcastlen lentoasema sijaitsee noin kymmenen kilometriä Newcastle upon Tynen luoteispuolella. Se on vuosittaisella yli viidellä miljoonalla matkustajalla Britannian kymmenenneksi vilkkain lentoasema ja kasvaa nopeasti.
Lentoasema avattiin vuonna 1935. Vaikka lentoasemaa sanotaan Newcastlen lentoasemaksi, sen omistavat yhdessä Tyne and Wearin kunnat ja Kööpenhaminan lentoasema.
Lentoasemalle pääsee metrolla. Matka Newcastlesta kestää noin 25 minuuttia ja Sunderlandista 55 minuuttia. Autolla sinne tullaan moottoritieltä A1 nelikaistaista sivutietä A696 pitkin.
Newcastlesta on reittiliikennettä muihin Britteinsaarten kohteisiin, manner-Eurooppaan, Välimerelle, Kanariansaarille ja Dubaihin. Charterit lentävät tyypillisiin etelän lomakohteisiin.
So Mean

So Mean on suomalaislaulaja Kojon soolouran debyyttialbumi, joka julkaistiin kesällä 1979. Albumi julkaistiin vinyylilevynä ja C-kasettina Dig It -levymerkillä. CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran Safir-levymerkillä samoissa kansissa Kojon seuraavan albumin "Lucky Street" (1980) kanssa. Vuonna 2002 Warner Music Finland julkaisi albumin remasteroituna CD-painoksena.
Levy kohosi heinäkuussa 1979 Suomen musiikkilistojen seitsemännelle sijalle. Albumi saavutti kultalevyrajan vuonna 1981 ja sitä on myyty yli 25 000 kappaletta.
"Helsingin Sanomien" Markku Fagerlund piti albumia harvinaisen kovatasoisena kotimaisena, jolla Kojon alkuvoimaisen energinen laulu saa tukea päteviltä muusikoilta. Hän kehui myös Kojon ja Jim Pembroken yhteistyönä syntyneitä kappaleita kansainväliset mitat täyttäviksi.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset Kojo ja Kassu Halonen.
Lähteet:
Tekijät.
Muusikot.
Lähde:
Tuotanto.
Lähde:
Atte Engren

Atte Tapani Engren (s. 19. helmikuuta 1988 Rauma) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Kauden 2008–2009 alku meni Engreniltä sivuun, kun hänen sormensa murtui harjoituksissa. Hänen kautensa Turun Palloseurassa huipentui Suomen mestaruuteen. Engren valittiin kauden parhaaksi maalivahdiksi sekä tähdistökentälliseen. Kaudella 2010–2011 hän pelasi TPS:ssä 51 ottelua ja AHL:n Milwaukee Admiralsissa neljä ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi Admiralsissa 23 ottelua. Keväällä 2012 Engren teki sopimuksen TPS:n kanssa.
Helmikuussa 2022 Engren kertoi lopettavansa uransa.
Kahvipeukaloinen

Kahvipeukaloinen ("Thryophilus nicefori") on äärimmäisen uhanalainen Kolumbian Andeilla Santanderin osavaltiossa elävä varpuslintu.
Kooltaan kahvipeukaloinen on noin 15 cm. Lajin vatsa on valkoisenharmaa ja siinä on poikittaisia mustia viiruja, jotka ovat selvimpiä perässä. Päässä on silmien alapuolelta valkoinen ja siinä on ohuita mustia rantuja. Päälaki on kahvipeukaloisella musta sekä silmien yläpuolella on valkoiset juovat. Lajin selkä on väriltään tummanruskean- sekä mustankirjava. Taituripeukaloinen ("Thryophilus rufalbus") muistuttaa kahvipeukaloista, mutta sen selkä on selvemmin ruosteenruskea.
Kahvipeukaloisen elinympäristöä ovat kuivat akasiametsät. Kahvipeukaloiskannan kooksi arvioidaan alle 50 yksilöä. Suurin kantaan kohdistuva uhka on metsien hakkaaminen maanviljelykseen ja polttopuiksi.
Onni Haini

Onni Ville Haini, vuoteen 1930 Höylä (18. maaliskuuta 1902 Hankasalmi – 11. tammikuuta 1956) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä "Onni Höylä", "O. Kaskamo", "O. H." ja "Onni-setä".
Henkilöhistoria.
Hainin vanhemmat olivat asemamies Aleksander Höylä ja Hilda Hänninen ja puoliso vuodesta 1934 Helmi Siekkinen. Haini opiskeli Työväen Akatemiassa 1926–1927 ja toimi Sosiaalidemokraattisen raittiusliiton luennoijana ja nuorisotyön sihtereinä 1928–1933. Vaasan läänin itäisen vaalipiirin sosiaalidemokraattisen piirijärjestön palveluksessa hän oli 1933–1936, TUL:in 1936–1940 ja Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liiton 1940–1942. Lastenlehti "Sarastuksen" toimittajana 1930–1933 työskennellyt Haini oli "Pohjolan Työn" päätoimittaja 1942–1946 ja "Työn Voiman" vuodesta 1946.
Uskontotieto

Uskontotieto on oppiaine.
Opetus eri maissa.
Uskontotieto on oppiaineena muun muassa Ruotsissa. Koska Ruotsin valtio on sitoutunut evankelis-luterilaiseen katsomukseen, kirkon valta-aseman on katsottu vaikuttavan uskontotiedon opetukseen. Valtionkirkkoon kuulumattomille on annettu vapautusta opetuksesta.
Kaikille yhteisen etiikan opetuksen mallia toteutetaan Bulgariassa, Espanjassa, Latviassa, Papua-Uudessa-Guineassa, Intiassa, Indonesiassa, Japanissa, Nepalissa, Pakistanissa ja Filippiineillä. Esimerkiksi Bulgariassa oppiaine on pohdiskelevaa, sen sisältöjä ovat muun muassa historia, minä ja muut, tietoisuus, rakkaus, vapaus, onni.
Uskonnon opetuksesta uskontotietoon?
Kansanedustaja Irina Krohn teki vuonna 2002 lakialoitteen uskonnon opetuksen muuttamisesta uskontotiedoksi, johon osallistuisivat kaikki oppilaat. Mallina Krohn piti Ruotsin uskontotietoa. Vapaa Ajattelija -lehti julkaisi aiheesta kielteisen kirjoituksen, jossa se syytti Ruotsin uskontotiedon opetusta ihmisoikeuksia rikkovaksi. Erkki Hartikaisen mukaan Ruotsin uskontotieteen kirjat oli tehty muuttamalla vanhat uskontokirjat "tunnustuksettomiksi" siten, että pääsisältö, raamattuoppi, säilyi. Näin evankelis-luterilainen kirkko sai kaikki koululaiset yhteisen kristillisen opetuksen piiriin.Hartikainen on arvostellut myös Norjan uskontotietoa, josta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on antanut kielteisen päätöksen.
Vuonna 2006 uskonnon didaktiikan professori Arto Kallioniemi pohti uskonnon opetuksen tulevaisuudennäkymiä Kirkko ja kaupunki -lehdessä. Hänen mukaansa yhteiskunta on nopeassa muutoksessa ja luterilainen kirkkokin saattaa liukua kohti vähemmistökirkon asemaa. Kallioniemi piti nykyistä mallia, jossa eri uskonnollisiin yhteisöihin kuuluville tarjotaan omaa opetustaan, esimerkkinä uskonnonvapauden turvaavasta opetuksesta. Hän myönsi sen kuitenkin olevan usein ongelmallista luokkien haajantuessa useaan eri ryhmään uskonnontunnin ajaksi. Opetuksen järjestäminen on työlästä kouluille ja pienimpien uskontokuntien edustajat ovat huonoimmassa asemassa. Nykyisellä mallilla on kuitenkin vahva kannatus eri yhteisöjen keskuudessa.
Keskustelu uskonnon opetuksen muuttamisesta käynnistyi uudelleen keväällä 2008, kun Opettaja-lehden päätoimittaja Hannu Laaksola ehdotti nykyisen uskonnon opetuksen tilalle kaikille oppilaille yhteistä uskontotietoa. Myös opetushallituksen kehitysjohtajan Markku Rimpelän mukaan kaikkien oppilaiden olisi voitava osallistua samalle oppitunnille. Hänen mielestään uskonnonopetusta tulisi kehittää etiikan ja uskontotiedon suuntaan. Rimpelä perusteli näkemystään lisääntyvällä maahanmuutolla. Kysymys tulee ajankohtaiseksi hallituskauden lopulla, kun valtakunnallisia opetussuunnitelmia aletaan uudistaa.
Kyösti Sorjonen

Kyösti Hannes Sorjonen (1. maaliskuuta 1912 Kouvola – 6. joulukuuta 1996 Jyväskylä) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija (nimimerkki "Joel") ja kirjailija. 
Sorjonen valmistui 1938 filosofian kandidaatiksi. Sotavuosina 1940–1944 hän toimi Jyväskylän suojeluskuntapiirin valistusohjaajana ja sodan jälkeen toimittajana muun muassa "Jyväskylän Sanomat" -lehdessä. Sorjonen sai 1980 Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtorin arvon.
Laura Soinne

Laura Soinne (vuodesta 1939 oik. Soinne-Vuorela; 6. helmikuuta 1897 Tuusula – 17. maaliskuuta 1992 Tuusula) oli erityisesti näytelmiä ja satuja kirjoittanut suomalainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1939 lähtien naimisissa runoilija Einari Vuorelan kanssa.
Tero Kaikkonen

Tero "Kaivo" Kaikkonen on suomalainen Rajamäeltä kotoisin oleva muusikko ja Raptorin jäsen. Kaikkonen kokeili myös soolouraa ja teki kolme iskelmäalbumia. 
Lisäksi Kaikkonen on tehnyt lauluja myös muille artisteille, kuten Juha Metsäperälle ja Ylonalle. Kaikkonen on tehnyt yhteistyötä myös muiden lauluntekijöiden ja artistien kanssa, kuten Mica Ikosen kanssa.
Kaikkonen oli jokin aika sitten mukana myös Nallet-musiikkiprojektissa joka julkaisi ainakin pari singleä ja ne löytyy myös Youtubesta.
Nykyään Kaikkonen työskentelee musiikkiuran ohella rakennusalalla mutta on esiintynyt artistina mm. Raptorin paluukeikoilla ja vuoden 2017 Hyvinkää All Stars-konserteissa.
Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet

Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet on 4. kesäkuuta 2008 julkaistu kirja, jossa käsitellään yli kahdeksankymmenen joukko-osaston perinteitä vuosina 1918–2008. Se on Sotamuseon julkaisema ja osa Puolustusvoimien juhlavuoden 2008 tapahtumia.
Sisältö.
Suomen puolustusvoimien joukko-osastoperinteet kirjassa käsitellään vuosien 2006–2007 Puolustusvoimien itsenäisten joukko-osastojen perinteitä. Kirjassa käsiteltävät perinteet ovat joukko-osaston yleinen historia, joukko-osastotunnus, joukko-osastoristi, lippu, kunniamarssi, perinne tai/ja vuosipäivä, perinnehuoneet, museot, muistomerkit, killat ja perinneyhdistykset, johtajat ja kirjallisuus. Kirjassa on lisäksi liitteenä CD, jossa on 33 kunniamarssia Kaartin Soittokunnan soittamana.
Anna Perho

Anna Perho (s. 17. kesäkuuta 1970 Ypäjä) on suomalainen toimittaja, tv-tuottaja ja puhuja. 
Ura.
Perho valmistui ylioppilaaksi 1989 ja agrologiksi Högre Svenska Lantbruksläroverketistä 1994. Lisäksi hän on valmistunut ratkaisukeskeiseksi valmentajaksi Lyhytterapiainstituutista.
Perho toimi "City"-lehden kolumnistina vuodet 2002–2007 ja on kolumnoinut myös Radio Aallossa, "Sunnuntaisuomalaisessa", "Ilta-Sanomissa", "Me Naisissa", "Maalla"-lehdessä ja useissa asiakasjulkaisuissa. Televisiossa hän on toiminut taustatoimittajana muun muassa televisio-ohjelmissa "Inhimillinen tekijä", "Satunnainen sankari", "Ruben &amp; Joonas", "Epäkorrektia Tuomas Enbuske" sekä "Lamastalgia". 
Perho juonsi Nelosella esitettyä "G-piste"-keskusteluohjelmaa keväällä 2008. Keväällä 2009 ja 2010 Perho toimitti ja juonsi MTV3:lla ohjelmaa "Perho tuli taloon", jossa hän vieraili tunnettujen suomalaisten kodeissa. Syksyllä 2010 Perho osallistui "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmaan. Keväällä 2015 Perho juonsi Anna Perhon kyselytunti-nimistä ohjelmaa yhdessä Olga Temosen, Jenni Kokanderin ja Suvi Westin kanssa TV2:lla. Hän juonsi Radio Aallon Dynastia-aamuohjelmaa yhdessä Kimmo Vehviläisen kanssa viisi vuotta lopettamiseensa asti vuoteen 2017. Nykyisin hän keskittyy yritys- ja uravalmennukseen sekä kirjoittamiseen. 
Perho palkittiin vuoden radiotoimittajana vuoden 2016 Radiogaalassa. Perusteissa mainittiin Perhon Läpivalaisu-sarja. Läpivalaisu on muodoltaan pitkä henkilöhaastattelu, joka sisältää Perhon omia kommentteja haastatteluosuuksien välissä.
Perho osallistui vuoden 2021 MasterChef VIP -kilpailuun.
Catharina Kock

Catharina Kock (s. ) on suomalainen kalpamiekkailija, jonka seura on Helsingin Miekkailijat (HFM). Kockin valmentajana toimii Peter Neelis. Vuonna 2008 Catharina Kock voitti ensimmäisen kalvan suomenmestaruuden aikuisten sarjassa.
Juniorisarjoissa Kock on voittanut suomenmestaruuden vuosina 2006, 2007 ja 2008 alle 17-vuotiaiden ja vuosina 2007 ja 2008 alle 20-vuotiaiden sarjassa. 
Catharina Kockin äiti, Lena Tallroth-Kock on myös moninkertainen suomenmestari kalvalla ja floretilla. Catharinan sisko Michaela Kock ja veli Joachim Kock miekkailevat myös maajoukkuetasolla
Vuonna 2012 Catharina Kock voitti U23 EM-hopeaa.
Uolevi Kianto

Sorjo Uolevi Sotaprinssi Kianto (10. marraskuuta 1917 Hailuoto – 10. helmikuuta 2000 Oulu) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja kirjailija.
Kiannon vanhemmat olivat kirjailija Ilmari Kianto ja opettaja Siviä Karppi. Hän kävi keskikoulun Joensuun lyseossa ja aloitti vuonna 1937 työskentelyn lehtialalla aluksi Pohjois-Karjalassa. Vuonna 1938 Uolevi Kianto oli työssä Kajaanissa ilmestyneessä Kainuun Suunta-lehdessä ja vuonna 1939 oululaisessa Pohjolan Suunta-lehdessä.
Uolevi Kianto toimi myöhemmin äidinkielen ja muidenkin aineiden tuntiopettajana Pohjois-Pohjanmaan Keskusammattikoulussa, äidinkielen opettajana Oulun kauppaoppilaitoksessa vuosina 1959–1977, kirjastonhoitajana sekä äidinkielenopettajana Oulun ammattikoulussa ja lisäksi äidinkielenopettajana muun muassa myyjäkursseilla. Hän toimi eri lehtien kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana ja julkaisi itse novelleja, runoja ja matkakertomuksia.
Mirdat V

Mirdat V (, nimen latinisoitu muoto "Mithridates") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta. Hän hallitsi keskiaikaisen georgialaisen kirjallisen perinteen mukaan 12 vuoden ajan vuosina 435–447 (per Cyril Toumanoff). 
Mirdat oli kuningas Artšilin poika ja seuraaja. Georgialaiset kronikat ylistävät Mirdatia tämän hurskaudesta, mutteivät kerro lainkaan yksityiskohtia hänen hallinnostaan. Hän oli naimisissa Sagdukhtin, Gardmanin mihranidiprinssi Barzabodin tyttären kanssa. Hän oli seuraajansa Vakhtang I:n isä.
Erkka Kare

Pertti Erik Paakkanen, kirjailijanimeltään Erkka Kara (17. kesäkuuta 1915 Uuras – 1987) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä "Henry Grant", "Jack Rogers" ja "Marcel Sarlat".
Datši

Datši (), myös Dartši () tai Dartšil (), oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta. Keskiaikaisen georgialaisen kirjallisen perinteen mukaan hän hallitsi 12 vuoden ajan noin vuosina 522–534. Hänelle annettiin maantieteellinen liikanimi "Udžarmeli" (), sillä hän vietti useita vuosia palatsissaan Udžarmassa.
Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Datši oli kuningas Vakhtang I Gorgasalin vanhin poika. Hänen äitinsä oli Balendukht, Persian sassanidikuninkaan Hormizd III:n tytär. Hän seurasi valtaistuimelle isäänsä, joka oli aloittanut epäonnistuneen kapinan sassanidien valtaa vastaan, ja harjoittikin neuvottelevampaa politiikkaa iranilaisisäntiään kohtaan. Tukikohdastaan Udžarmasta Kakhetissa hän johti yrityksiä käännyttää vuoristoalueiden alamaisensa vahvemmin kristinuskoon. Udžarma oli ollut Khosroianien kuninkaallinen residenssi dynastian alkuvaiheista lähtien. Datši laajensi myös Tbilisin kaupunkia ja sai valmiiksi sen linnoituksen rakennustyöt, jotka hänen isänsä oli aloittanut. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen poikansa Bakur II.
Einari Kovero

Huugo Einari August Kovero (10. joulukuuta 1892 Jyväskylä – 21. kesäkuuta 1976 Jyväskylä) oli suomalainen lyseon lehtori ja runoilija. 
Einari Koveron vanhemmat olivat Jyväskylän lyseon latinankielen lehtori Karl Adolf Kovero ja Johanna Richter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 Jyväskylän lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1924. Kovero toimi latinan ja suomen kielen nuorempana lehtorina Kemin yhteislyseossa 1926 ja Porin lyseossa 1927–1933. Hän oli Jyväskylän lyseon latinan ja suomen kielen lehtorina vuodesta 1933. Kovero toimi myös Porin lyseon vararehtorina 1927–1929, rehtorina 1929–1933 sekä Jyväskylän lyseon vararehtorina 1939–1944.
Saksalainen kirjasto

Saksalainen kirjasto () on 1881 perustettu saksankielisten maiden kulttuuria edustava kirjasto Helsingissä. 
Sen historia alkaa vuodesta 1877, jolloin perustettiin lukupiiri. Lukupiirin kirjat lahjoitettiin myöhemmin saksalaiselle seurakunnalle, jonka yhteyteen syntyi sitten kirjasto. Vuonna 1927 kirjastoon liitettiin Saksalaisen koulun kirjasto ja Saksalaisen yhdistyksen kirjasto. Kaikille avoin kirjasto sisälsi noin 2 000 nidettä.
Kirjaston keskeiseksi tehtäväksi asetettiin Suomea käsittelevän kirjallisuuden Fennica-osasto, joka on kasvanut laajaksi 4 000 niteen kirjastoksi. 
Kirjasto suljettiin 1944 rauhansopimuksen mukaan. Vuonna 1955 perustettiin kirjaston uudelleen aloittamiseksi ”Helsingin saksalainen kirjastoyhdistys”, joka edelleen ylläpitää kirjastoa. Kirjaston nykyisten 35 000 niteen keskeinen alue saksalainen filologia laajasti käsitettynä eli kieli- ja kirjallisuustieteen sekä kaunokirjallisuuden lisäksi on huomioitu myös saksankielisten maiden historia, kulttuuri ja maantuntemus.
Kirjasto järjestää yleisötilaisuuksia. Vuodesta 1967 lähtien julkaissut vuosikirjaa ”Jahrbuch für finnisch-deutsche Literaturbeziehungen”.
Saksalainen kirjasto toimii Kaartinkaupungissa Kasarmitorin pohjoisreunalla osoitteessa Pohjoinen Makasiinikatu 7.
Rahoitus.
Opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan yleisavustuksia eli vuotuiseen toimintaan tarkoitettuja toiminta-avustuksia. Ehtona on, että toiminta on vakiintunutta sekä yhteiskunnallisesti ja kulttuuripoliittisesti vaikuttavaa. Eduskunta päättää vuosittain, minkä enimmäissumman ministeriö käyttää avustuksiin. Aiemmin Suomi-Saksa Yhdistysten Liitolle oli myönnetty avustus sekä liiton että kirjaston toimintaan, mutta vuodesta 2017 lähtien ministeriö on myöntänyt ystävyysseurojen yleisavustuksia Saksalaiselle kirjastoyhdistykselle. Vuosina 2017–2020 ministeriö on myöntänyt Saksalaiselle kirjastoyhdistykselle yleisavustuksia valtakunnalliseen ystävyysseuratoimintaan seuraavasti:
Tomáš Slavík

Tomáš Slavík (s. 29. huhtikuuta 1981 Jilemnice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen yhdistetyn hiihtäjä.
Slavík on osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2003, 2005, 2007, 2009 ja 2011. Parhaat arvokisasijoituksensa hän saavutti Oslsosa 2011 oltuaan suurmäen Gundersen-kilpailussa seitsemäs ja normaalimäen kilpailussa yhdestoista. Hän on ottanut osaa myös Torinon 2006 ja Vancouverin 2010 olympialaisiin ollen parhaimmillaan 20:s Vancouverin normaalimäen Gundersen-kilpailussa.
Maailmancupissa Slavík on kilpaillut kaudesta 2003–2004 lähtien. Hän sijoittui ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan viides Oslon sprinttikilpailussa maaliskuussa 2007. Hän uusi sijoituksen Klingenthalin normaalikilpailussa helmikuussa 2009. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti oltuaan kolmas Klingenthalissa helmikuussa 2012. 
Slavík edustaa Dukla Liberec -seuraa.
Bakur II

Bakur II (, nimen latinisoitu muoto "Bacurius") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta vuosina 534–547. 
Bakur oli kuningas Datšin poika ja seuraaja. Keskiajan georgialaisen kronikoitsijan Džuanšerin mukaan Bakur kuoli jättäen jälkeensä yhdeksän lasta, ja Iberia joutui sassanidien hallintaan.
Parsman V

Parsman V (, nimi joskus latinisoitu muotoon "Pharasmanes") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta vuosina 547–561. 
Hän oli kuningas Bakur II:n poika ja seuraaja. Häntä seurasi valtaistuimelle hänen veljenpoikansa Parsman VI.
Osvald Rahkonen

Sulo Einar Osvald (Osmo) Rahkonen (12. tammikuuta 1921 Kymi – 1997) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän on käyttänyt nimimerkkejä "Ossi Haimi" ja "Risto Osvala". Rahkonen kirjoitti tarinoita lukemistolehtiin käyttäen myös nimiä "Ossi Valle Rahkonen" sekä "Osv." tai "Osvi Rahkonen".
Rahkonen valmistui merkonomiksi Kotkan kauppaopistosta 1941. Hän suoritti vielä ylioppilastutkinnon Kymin yhteiskoulussa 1956 ja valmistui kansakoulunopettajaksi Oulun yliopiston opettajainvalmistuslaitokselta vuonna 1960. 
Rahkonen toimi kansakoulunopettajana 1947–1958 ja oli sitten kaupallisten aineiden opettajana Limingan kansalaiskoulussa 1960–1972 ja aineenopettajana Limingan peruskoulun yläasteella 1972–1979. 
Osvald ja Anni Rahkonen saivat Limingan kunnan kulttuuripalkinnon vuonna 1990.
Qiao Hong

Qiao Hong (s. 21. marraskuuta 1968 Wuhan) on kiinalainen entinen pöytätennispelaaja.
Qiao saavutti olympialaisissa kahdesti nelinpelin kultaa: Barcelonasta 1992 ja Atlantasta 1996 - molemmilla kerroilla hänen parinaan oli Deng Yaping.
Kaksinpelistä hän saavutti Barcelonan kisoista hopeaa ja Atlantan kisoista pronssia.
Hänet valittiin pöytätenniksen Hall of Fameen vuonna 2005.
Parsman VI

Parsman VI (, nimi joskus latinisoitu muotoon "Pharasmanes") oli vuonna 561 Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-hallitsijasuvusta. Hänen valtakautensa pituutta ei tunneta. Kuninkaan valta oli hänen aikanaan suureksi osaksi nimellistä, sillä Iberiaa hallitsi sassanidien valtakunta.
Parsman VI oli edeltäjänsä kuningas Parsman V:n veljenpoika. Parsman VI:ta seurasi vuorostaan hänen poikansa Bakur III.
Bakur III

Bakur III (, nimen latinisoitu muoto "Bacurius", k. 580) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) viimeinen kuningas Khosroiani-dynastiasta. Hänen kuolemansa jälkeen Persian sassanidit lakkauttivat Iberian monarkian. 
Hän seurasi valtaistuimelle isäänsä kuningas Parsman VI:ta. Hänen valtaannousunsa ajankohtaa ei tunneta, mutta hän hallitsi samaan aikaan kuin Persian Hormizd IV. Bakurin valta oli suhteellisen rajoitettua eikä ulottunut juurikaan kuninkaan linnoituksen ulkopuolelle Udžarmassa. Maan pääkaupunkia Tbilisiä ja sisä-Iberiaa hallitsivat sassanidit ilman välikäsiä. Kun Bakur kuoli vuonna 580 Hormizd IV tarttui tilaisuuteen kuningasvallan lakkauttamiseksi Iberiassa.
Emmanuel Collard

Emmanuel Collard (s. 3. huhtikuuta 1971 Arpajon, Essonne, Ranska) on ranskalainen autourheilija. Hän voitti Le Mans Series -sarjan LMP1-luokan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006 Jean-Christophe Boullionin kanssa. Tallina oli Pescarolo Sport. Collard oli mukana voittamassa vuoden 2008 Sebringin 12 tunnin ajoa.
Collard ajoi vuosina 1991–1992 Formula 3000 -sarjassa. Vuosina 1994–1996, 2000 ja 2002 hän ajoi Porsche Supercupissa. Vuonna 1996 hän voitti sarjan mestaruuden. Lisäksi hän on ajanut muun muassa American Le Mans Series -sarjassa ja FIA GT Championshipissa. Collard on osallistunut useaan Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Collard on ollut Formula 1 -sarjassa testikuljettajana: Ligierillä 1990–1991, Benettonilla 1995, Tyrrellillä 1996, Prostilla 1997 ja Arrowsilla 1998.
The Age of Love (trance)

The Age of Love on Age of Loven (Bruno Sanchioni ja Giuseppe Chierchia) trance-kappale ja -single. Se julkaistiin alun perin belgialaisella Diki Records -levymerkillä vuonna 1990, ja sitä pidetään yhtenä ensimmäisistä varsinaisista trance-äänitteistä. Kappaleesta on vuosien varrella tehty lukemattomia uudelleenmiksauksia (muun muassa Jam &amp; Spoon), ja siitä on tullut tyylilajinsa klassikko.
Estadio de los Juegos Mediterráneos

Estadio de los Juegos Mediterráneos eli Estadio Mediterráneo on urheilustadion Almeríassa Espanjassa. Se toimii kaupungin jalkapalloseuran Unión Deportiva Almerían kotistadionina.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin heinäkuussa 2002, ja sen avajaisia vietettiin kaksi vuotta myöhemmin. Rakennuskustannukset olivat 21 miljoonaa euroa. Alkuperäinen yleisökapasiteetti oli 15 000, mutta sitä on sittemmin kasvatettu lisäkatsomoiden avulla 23 000:een.
Stadion toimi vuoden 2005 Välimeren kilpailuiden () pääareenana, mistä tulee myös sen nimi. Stadionilla järjestettiin kilpailuiden avajaiset ja päättäjäiset sekä yleisurheilun ja jalkapallon kilpailutapahtumia.
Heinä–elokuun vaihteessa 2004 stadionilla kilpailtiin yleisurheilun Espanjan-mestaruuksista. Espanjan jalkapallomaajoukkue pelasi stadionilla MM-karsintaottelun San Marinoa vastaan 9. helmikuuta 2005.
Mies joka ei ollut siellä

Mies joka ei ollut siellä ("The Man Who Wasn’t There") on Joel ja Ethan Coenin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Se sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2001. Elokuva kertoo apaattisesta pikkukaupungin parturista, joka saa mahdollisuuden rikastua ja päättää muuttaa kohtalonsa. Tyyliltään elokuva edustaa jälkinoiria.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Miehen joka ei ollut siellä" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Immo Huhtinen

Immo Uolevi Huhtinen (30. elokuuta 1932 Viipuri – 1. kesäkuuta 1998 Raisio) oli suomalainen pistooliampuja.
Immo Huhtinen saavutti MM-kilpailuissa joukkuehopeaa 10 m ilmapistoolilla Phoenixissa 1970. Hän edusti Suomea kolmissa olympialaisissa, Tokiossa 1964, Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Parhaaksi olympiasaavutukseksi Huhtiselle jäi Tokion 10. sija 50 m vapaapistoolissa tuloksella 546.
Matti Patteri

Matti Juhani Patteri (s. 5. marraskuuta 1941) on suomalainen pistooliampuja.
Patteri on saavuttanut MM-kilpailuissa Phoenixissa 1970 joukkuehopeaa 10 m ilmapistoolilla. Hän on myös edustanut Suomea olympialaisissa Méxicossa 1968 50 m vapaapistoolissa sijoittuen yhdeksänneksi tuloksella 554.
Olustvere

Olustvere () on pienkauppala () Põhja-Sakalan kunnassa Viljandimaalla Virossa. Siellä sijaitsee Olustveren kartano, joka on luultavasti rakennettu 1500-luvun puolivälissä. Olustveressa toimii yläkoulu ja Olustveren palvelu- ja maatalouskoulu.
Vuonna 2005 muodostettiin Suure-Jaanin kunta yhdistämällä vanha Suure-Jaanin kunta, Suure-Jaanin kaupunki, Olustveren kunta ja Vastemõisan kunta. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Võhman kaupunki sekä Kõon, Kõpun ja Suure-Jaanin kunnat yhdistettiin uudeksi Põhja-Sakalan kunnaksi.
Seppo Saarenpää

Seppo Ilmari Saarenpää (s. 5. syyskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen pistooliampuja.
Seppo Saarenpää on saavuttanut MM-kilpailuissa kolme kultaa, kolme hopeaa ja pronssin. Phoenixissä 1970 hän saavutti joukkuehopeaa 10 m ilmapistoolissa. Saarenpää saavutti Soulissa 1978 joukkuemaailmanmestaruuden 10 m ilmapistoolissa, 25 m isopistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän oli 10 m ilmapistoolissa ja 25 m vakiopistoolissa hopealla ja pronssilla 25 m isopistoolissa.
Saarenpää edusti Suomea olympialaisissa Méxicossa 1968 ja Moskovassa 1980. Méxicossa hän sijoittui 50 m vapaapistoolissa 22:nneksi tuloksella 546 ja Moskovassa samassa lajissa viidenneksi samalla tuloksella (565) pronssimitalistin kanssa.
Alexander Nikuradse

Alexander Nikuradse (; 10. marraskuuta 1900 – 13. kesäkuuta 1981) oli georgialaissyntyinen fyysikko ja geopoliitikko. Hän solmi Saksassa ollessaan suhteita natseihin, joiden avulla hän pääsi vaikuttamaan heidän Kaukasian suunnitelmiinsa. Hän toimi soveltavan fysiikan parissa, tutkien etenkin dielektrisiä aineita. Suurimman osan tutkimuksistaansa hän kirjoitti pseudonyymillä Al. Sanders.
Nikuradse syntyi vuonna 1900 Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Samtredian kaupungissa, nykyisen Georgian alueella. Opiskeluvaiheessa Georgian hallitus lähetti hänet Berliiniin päättämään keskeneräiset opinnot. Nikuradsesta tuli Saksan kansalainen, kun Puna-armeija valloitti Georgian vuonna 1921. Hyökkäyksen jälkeen Nikuradse alkoi aktiivisesti tukea georgialaisia maastamuuttajia, samanaikaisesti hän solmi ensimmäiset suhteet natseihin. Erityisen hyvät suhteet hän onnistui luomaan Alfred Rosenbergiin, jonka Kaukasian suunnitelmiin Nikuradse onnistui vaikuttamaan. Nikuradse yritti ajaa ajatusta Georgian itsenäisyydestä. Toisen maailmansodan aikaan hän käytti suhteitaan georgialaisten pelastamiseen natsien sorrolta. 
Nikuradse kuoli Saksan Münchenissä vuonna 1981. Hänen veljensä Johann Nikuradse oli myös fyysikko.
Kuuprinsessa

Kuuprinsessa ("The Secret of Moonacre") on vuonna 2008 valmistunut elokuvasovitus Elizabeth Goudgen teoksesta "The Little White Horse" (1946). Elokuvan on ohjannut Gábor Csupó. Nuorille suunnatun fantasiaelokuvan pääroolissa on Dakota Blue Richards. Hän esittää 13-vuotiasta orpotyttöä Maria Merryweatheriä, joka muuttaa asumaan setänsä luokse salaperäiseen kartanoon, Moonacre Manoriin.
"Kuuprinsessa" esitettiin Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2008, ja teatteriensi-iltansa se sai seuraavan vuoden helmikuussa. Teatterilevityksessä elokuva tuotti maailmanlaajuisesti hiukan yli seitsemän miljoonaa dollaria; rahoittajalleen UK Film Councilille se aiheutti kaksi miljoonaa tappiota.