Ultrajuoksu

Ultrajuoksu on maratonia (42,195 kilometriä) pitempien matkojen juoksemista. Ultrajuoksukilpailuja käydään monenlaisilla alustoilla, kuten juoksuradoilla, päällystetyillä kaduilla ja teillä sekä päällystämättömillä teillä ja mäkipoluilla.
Historia.
Ultrajuoksu on vanha urheilumuoto. Muinaisina aikoina posti kuljetettiin joskus juoksemalla. 1800-luvulla ultrajuoksukilpailut kestivät normaalisti kuusi päivää, ja niissä kilpailtiin siitä, kuka ehti siinä ajassa juosta pisimmän matkan. Nykyisin ultrajuoksu on kansainvälisen yleisurheiluliiton tunnustama urheilumuoto.
Kilpailumuodot.
Ultrajuoksuja on kahdentyyppisiä. Toisessa kilpailumuodossa juostaan kiinteä matka. Se on usein 42 ja 160 kilometrin väliltä, mutta pisimmät kilpailut voivat ylittää jopa 4 000 kilometriä ja kestää kaksikin kuukautta. Joskus juostaan yhdestä kaupungista toiseen. Matka saattaa olla yksisuuntainen, tai puolivälissä käännytään takaisin. Juoksuradalla järjestetyssä kilpailussa koko matka juostaan 400 metrin rataa kiertäen.
Toisessa kilpailumuodossa juostaan tietty aika, kuten 24 tuntia, ja voittaja on se, joka ehtii juosta siinä ajassa pisimmän matkan.
Kilpailun kulku.
Ultrajuoksukilpailuja järjestetään nykyisin eri puolilla maailmaa kaikkina vuodenaikoina. Useimpien kilpailujen lähtö on aamulla. Kilpailijat juoksevat väliaikapisteiden kautta, jotta heidän edistymistään voidaan seurata ja terveydentilaansa valvoa.
Ennen kilpailua ultrajuoksijat tankkaavat hiilihydraattia. Matkan aikana kilpailijat juovat tiheästi joko vettä tai energiajuomaa, sekä syövät esimerkiksi hedelmiä ja energiapatukoita. Suurissa ultrajuoksukilpailuissa saattaa olla huoltopisteitä kymmenen kilometrin välein. Joissain kilpailuissa mitään huoltopisteitä ei matkan varrella ole, vaan kilpailijat joutuvat kantamaan itse omat ruokansa ja ottamaan vetensä puroista.
Ultrajuoksijat kävelevät usein osan matkasta, etenkin ylämäet. Monipäiväisten kilpailujen aikana juoksijat voivat myös nukkua.
Harjoittelu.
Moni ultrajuoksija harjoittelee juoksemalla useimpina arkipäivinä 10–15 kilometrin lenkkejä ja viikonloppuna 20–50 kilometrin lenkin. Yksi päivä viikosta on lepopäivä. Jotkut ultrajuoksijat tekevät myös nopeusjuoksuharjoitteita, voimaharjoitteita, crosstrainingia ja intervalliharjoitteita.
Varusteet.
Ultrajuoksijat käyttävät jaloissaan juoksukenkiä. Tiejuoksijat käyttävät kevyempiä juoksukenkiä kuin polkujuoksijat, joiden kenkien on oltava tukevat ja pitävät. Oikeanlaiset sukat estävät hiertymät. Jotkut käyttävät ohuita sukkia, jotkut paksuja sukkia. Paidan ja housujen täytyy olla mukavat, kosteutta poistavat ja sopivan lämpimät tai viileät olosuhteista riippuen. Pyöräilyshortseilla voidaan ehkäistä reisien hiertymiä. Kesällä juoksijan on suojauduttava auringolta päähineellä, aurinkolaseilla, pitkähihaisilla paidoilla ja aurinkovoiteella. Talvella pukeudutaan kerroksittain ja saatetaan käyttää myös pipoa ja sormikkaita. Ruoka ja muut tarvikkeet kuljetetaan vyölaukussa tai repussa. Pimeällä tiejuoksijat käyttävät heijastimia.
Maailmanennätykset.
Kansainvälinen ultrajuoksuliitto kirjaa maailmanennätyksiä 50 ja 100 kilometrin sekä 50 ja 100 mailin matkoilla sekä 6, 12, 24 ja 48 tunnin ja kuuden vuorokauden matkoilla.
Kilpailuja.
Kansainvälinen ultrajuoksuliitto järjestää maailman-, euroopan- ja aasianmestaruuskilpailuja 50 kilometrin, 100 kilometrin ja 24 tunnin juoksussa sekä alle 100 kilometrin polkujuoksussa.
Joitain tunnetuimpia tai erityisen pitkiä ultrajuoksuja:
Suomessa.
Suomessa ultrajuoksun harrastajia on muutamia tuhansia. Merkittävimmät kotimaiset ultrajuoksutapahtumat ovat vuodesta 1972 lähtien joka vuosi järjestetty Suomi-juoksu 100 km, Wihan Kilometrit, Endurance 24h Espoossa ja Ultra Trail Tour Finland-kiertueeseen kuuluva Kolilla juostava Vaarojen maraton, jossa pisin matka on 130 kilometriä.
Viime vuosina ultrajuoksun suosiota on lisännyt polkujuoksun suosio. Uusia maastoreiteillä juostavia ultrajuoksukilpailuja on ilmestynyt runsaasti. Niissä tapahtuman luonteen vuoksi osanottajamäärää joudutaan rajaamaan.