tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Songs for the Sinners

Songs for the Sinners on suomalaisen goottimetalliyhtye Charonin vuonna 2005 julkaistu viides studioalbumi. Se nauhoitettiin ja miksattiin Studio 303:ssa ja Finnvox-studiolla helmi–maaliskuussa 2005. Albumin miksasi Mikko Karmila Finnvox-studiolla maaliskuussa 2005. Levyn julkaisi Spinefarm Records.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Albumilla vieraili Amorphiksesta tuttu kosketinsoittaja Santeri Kallio.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Charon ja sanoittanut J-P Leppäluoto, viimeisellä raidalla sanoittajana myös Teemu Hautamäki.
Parsman I

Parsman I (, kuoli 58) eli Pharasmanes oli Iberian (eli Kartlin, nykyisen Georgian itäosan) kuningas, jolla on merkittävä asema Tacituksen kertomuksessa Rooman idänpolitiikasta ja sotaretkistä Tiberiuksen, Claudiuksen ja Neron aikana. Professori Cyril Toumanoffin mukaan hän hallitsi vuosina 1–58 ja kuului kolmanteen Parnavaziani-dynastiaan. 
Parsman oli Rooman liittolainen. Hän hyökkäsi Armeniaan ja valtasi sen pääkaupungin Artašatin vuonna 35. Hän jätti veljensä Mithridateen Armenian valtaistuimelle, ja kun parthialainen prinssi Orodes yritti riistää Parsmanilta hänen uuden valloituksensa, hän kokosi suuren armeijan, jonka avulla hän saavutti murskavoiton parthialaisista (Tacitus, "Annales". vi. 32-35). Myöhemmin (noin vuonna 52) hän yllytti poikansa Rhadamistuksen, jonka kunnianhimo ja pyrkimykset olivat alkaneet epäilyttää häntä, aloittamaan sodan setäänsä Mithridatesta vastaan. Parsman tuki poikaansa, mutta kun parthialaiset vuorostaan karkottivat Rhadamistuksen lyhyen hallituskauden jälkeen (vuonna 55) ja hän hakeutui turvaan isänsä valtakuntaan, Parsman surmasi poikansa miellyttääkseen roomalaisia, jotka olivat ilmaisseet tyytymättömyytensä Rhadamistuksen hankkeeseen ("ib". xii. 42-48, xiii. 6, 37). Parsmanin jälkeen Iberian valtaistuimelle nousi ilmeisesti hänen poikansa Mirdat I.
Toumanoff on ehdottanut Parsmanin olevan sama henkilö kuin keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa mainittu Aderki (tai Rok). Hänen kerrotaan hallinneen samaan aikaan, kun ensimmäiset kristityt yhteisöt syntyivät Georgiaan ja juutalaiset matkustivat Mtskhetasta Jerusalemiin, jossa he näkivät Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja toivat pyhän tunikan Iberiaan. Georgialaisten kronikoiden mukaan Aderki jakoi valtakuntansa poikiensa Kartamin (Kardzam) ja Bartomin (Bratman) kesken, mikä aloitti viisi sukupolvea kestäneen diarkian. Monet nykytutkijat epäilevät kuitenkin diarkian olemassaoloa, sillä ajan ulkomaalaiset lähteet kertovat vain yhdestä hallitsijasta.
Ruskosieppo

Ruskosieppo ("Muscicapa dauurica") on pienikokoinen sieppoihin kuuluva varpuslintu, jota ei ole tavattu Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskosieppo muistuttaa pienikokoista harmaasieppoa. Se on 12–13 cm pitkä. Selkäpuolelta se on ruskeanharmaa, vatsapuolelta vaaleanharmaa, mutta rinnassa ja otsassa ei ole harmaasiepolle ominaisia ruskehtavia viiruja. Silmärengas on valkoinen, suurehko silmä on tumma ja koivet mustat. Ääni on korkea ”tsi”.
Esiintyminen.
Ruskosieppo pesii Kaukoidässä, Japanissa ja Himalajan alueella. On esitetty, että sen Intiassa ja Andamaaneilla elävä populaatio olisi oma alalajinsa "poonensis". Se on muuttolintu, joka talvehtii Intian niemimaan eteläosissa, Sri Lankassa ja Indonesiassa. Laji on tavattu Euroopassa muutamia kertoja.
Elinympäristö.
Ruskosieppo elää valoisissa metsissä ja kulttuuriympäristöissä.
Lisääntyminen.
Pesä on tavallisesti puunkolossa. Munia on yleisimmin neljä ja vain naaras hautoo.
Ravinto.
Ruskosieppo on hyönteissyöjä.
Pertti Jalava

Pertti Jalava (s. 4. toukokuuta 1960 Turku) on suomalainen säveltäjä. Jalava on voittanut useita palkintoja kansallisissa ja kansainvälisissä sävellyskil­pailuissa teoksillaan jousiorkesterille, puhallinorkesterille, kamariyhtyeille, jazz-yhtyeille ja Big bandille. Hänen teoksiaan ovat esittäneet useat orkesterit ja kamarikokoonpanot Suomessa ja ulkomailla. Vuodesta 2001 Jalava on toiminut päätoimisena säveltäjänä.
Hänen tuotantoonsa kuuluu lukuisia teoksia erilaisille kamari­kokoonpanoille ja orkesterille, muun muassa viisi sinfoniaa (1995, 1999, 2008, 2015 ja 2017), pianokonsertto, huilukonsertto "Tuulessa", neljä jousikvartettoa ja laaja kitarakvintetto "Huuhkaja". Hän on sä­veltänyt runsaasti myös jazzyhtyeille ja Big bandille. Lisäksi tuotantoon kuuluu joitakin teoksia kuorolle. Vaikka hän tyylillisesti pitääkin kaksi musiikkinsa pääaluetta; jazz sekä kamari- ja orkesterimusiikki; ryhtymättä niin sanottuun cross-overiin hän antaa vaikutteitten liikkua molempiin suuntiin ja niissä voi havaita monia yhteisiä piirteitä: rytmin ja melodian tärkeä rooli, polyfonia, kuvallinen kerronnallisuus ja tapahtumien runsaus. Musiikkinsa päämääriksi Jalava on linjannut tunneilmaisun ja kerronnallisuuden.
Sävellystä ja ylipäätään musiikkia Jalava on opiskellut lähes täysin ilman ohjausta. Ehdittyään luoda jo laajan rock- ja klassisvaikutteisen ohjelmiston jazz-yhtyeilleen hän 1993 opiskeli näyttämömusiikin sävellystä yhdysvaltalaisen Craig Bohmlerin opastuksella Suomen Musiikkiteatteri ry:n puo­livuotisella kurssilla. Lopputyö­nään Jalava sävelsi kamarioopperan “Paratiisi“. Käännekohdaksi muodostuneen kurssin jälkeen Jalava aloitti aktiivisen itseopis­kelun ja osallistui Turun Filharmonisen orkesterin ja Turun Yliopiston sävellys­laboratorioihin vuosina 1994, 1996 ja 1998.
Jalava on julkaissut neljä albumia: Jalavan kamariorkesteriteoksista koostuva levy "In the Wind" 2007 (Alba ABCD232) ja kamariteoksia sisältävä "Into a Warm Night" 2015 (Acte Préalable AP0342) sekä Jalavan yhtyeen Peppe Jalava Bandin albumit "Go to the Beach" 2010 (Alba ABCD304), jolla on muun muassa Esko Valtaojan tekstiin sävelletty nimikkoteos "Mene rannalle" Peppe Jalava Bandin ja Timo Lehtovaaran johtaman Toisinto-kuoron esittämänä sekä "A Guided Tour In The Kuiper Belt" 2016 (Pilfink JJVCD-158).
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2008 – miesten kuulantyöntö

Miesten kuulantyöntö oli ohjelmassa 15. elokuuta, ja kisa käytiin Pekingin kansallisella stadionilla.
Kuulantyönnön A-raja oli 20,30 metriä ja B-raja 19,80 metriä.
Baixa Cerdanya

Baixa Cerdanya [] () on comarca Katalonian itsehallintoalueella, Pohjois-Espanjassa. Osa alueesta kuuluu Lleidan maakuntaan ja Gironan maakuntaan. Pinta-alaa comarcalla on 546,6 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 18 656 (2009). Väestötiheys on 34,1 as./km². Baixa Cerdanyan pääkaupunki on 9 022 asukkaan (2009) Puigcerdà.
Comarca sijaitsee Pyreneiden vuoristossa ja sen naapuricomarcat ovat Ripollès kaakossa, Berguedà etelässä ja Alt Urgell lännessä. Luoteessa comarca rajautuu Andorraan sekä pohjoisessa ja idässä Ranskaan.
Baixa Cerdanyaan kuuluu kokonaan Ranskan ympäröimä Llívian kunta. Kunta on siis Espanjan eksklaavi. 
Kunnat.
Baixa Cerdanyan kunnat ja niiden väkiluvut vuonna 2009:
Huuttori

Huuttori () on kylän ulkopuolella sijaitsevasta maalaistalosta historiallisella Venäjällä käytetty nimitys. Käsite ja sana on ukrainalaista alkuperää.
Venäjällä maalaiskylä oli 1900-luvun alkuun saakka talonpoikien muodostama tiivis yhteisö, jossa kaikki talot sijaitsivat samassa ryhmässä ja yhteinen viljelysmaa jaettiin vuosittain kyläkokouksen päätöksellä. Yksinäistiloihin perustuvaa asutusta esiintyi lähinnä Puolassa, Ukrainassa, Baltiassa ja Länsi-Venäjällä. Vuodesta 1906 lähtien toteutetun Stolypinin maareformin yhteydessä kylien yhteismaita alettiin jakaa yksityistiloiksi, ja vuonna 1910 huuttorit muodostivat jo 10,5 % Euroopan-puoleisen Venäjän talonpoikaistalouksista. Eniten niitä oli Länsi- ja Luoteis-Venäjällä, missä huuttoreita perustivat mm. virolaiset uudisviljelijät sekä inkerinsuomalaiset.
Neuvostoliitossa maatalouden kollektivisoinnin aikana yksinäistilat saattoivat liittyä kolhoosiin säilyttäen entiset rakennuksensa. Vuonna 1939 NKP(b):n keskuskomitea ja Neuvostoliiton kansankomissaarien neuvosto tekivät päätöksen huuttorien lakkauttamisesta ja niiden rakennusten siirtämisestä kyliin.
Huuttoreiksi nimitettiin myös Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella sijainneiden hajakylien yksinäistaloja. Ne siirrettiin tiiviimpiin asutuskeskuksiin vuosina 1950–1955. Rakennukset, joiden siirtoa ei pidetty tarkoituksenmukaisena, hävitettiin.
Pelignit

Pelignit () olivat sabelleihin kuulunut muinainen kansa, joka asui nykyisen Abbruzzien maakunnan alueella Italiassa. He puhuivat oskin kielelle läheistä murretta.
Pelignit mainitaan ensi kerran toisen samnilaissodan aikana vuonna 325 eaa. Kun roomalaiset kukistivat samnilaiset, peligneistä tuli heidän liittolaisiaan.
Sääskelä

Sääskelä () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkerin ylängöllä 15 kilometriä Hatsinasta länteen. Kylässä on 1 900 ja kunnassa 4 900 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Sääskelän kunnan pinta-ala on 168,21 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Hatsinan piirin Puutostin, kaakossa Voiskovitsan ja etelässä Jelisavettinan kuntiin sekä lännessä Leningradin alueen Volossovan ja pohjoisessa Lomonosovin piireihin. Pinta-alasta 55,5 % on metsää, 37,1 % maatalousmaata ja 5,8 % asuinaluetta.
Pinnanmuodostukseltaan alue on koillista kohti laskeutuvaa heikosti kumpuilevaa moreenitasankoa. Kunnassa ei ole luonnollisia vesistöjä. Karsti-ilmiöt ovat yleisiä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat fosforiitti, dolomiitti, hiekka ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 20 kylää: Akkala (ven. "Akkolovo"), Hinnautio eli Hynnänautio ("Fjunatovo"), Kolmikanta eli Pieni-Ontrova ("Maloje Ondrovo"), Kouhia ("Kastino"), Muttala eli Tikansalo ("Muttolovo"), Ontrova ("Bolšoje Ondrovo"), Peräjärvi ("Perejarovo"), Pitkälä ("Pitkelevo"), Repola ("Rebolovo"), Roksova ("Krokševo"), Ronila ("Ronilovo"), Savonkylä eli Kastinan Pöllä ("Savankjulja"), Suo-Tukenitsa ("Tuganitsy"), Sääpinä ("Žabino"), Toivari ("Toivorovo"), Uusi-Niiskovitsa ("Novyje Nizkovitsy"), Vanha-Niiskovitsa ("Staryje Nizkovitsy"), Voiskovitsa, Vohkana ("Vohonovo") ja Vuitti ("Vytti"). Sääskelän jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 800 hengen Sääpinä. Kunnan alueella on kolme suurta puutarha-aluetta, joissa on yhteensä lähes 4 000 palstaa.
Historia.
Ennen toista maailmansotaa seudulla asui etupäässä inkerinsuomalaisia. Eräissä kylissä oli myös inkerikkoja, venäläisiä ja virolaisia. Luterilaiset kuuluivat Kupanitsan, Skuoritsan ja Spankkovan seurakuntiin.
Liikenne, talous ja palvelut.
Tärkein liikenneväylä on Sääskelän kautta kulkeva Kirovskin, Namkun, Hatsinan ja Haisevaisin välinen maantie A120. Kunnan pohjoisrajalla kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen valtatie M11 ja itäpuolitse Pietarista Hatsinan kautta Pihkovaan johtava valtatie M20. Sääskelästä on neljä linja-autoreittiä Hatsinaan. Vohkanan pohjoispuolella on käytöstä poistettu pienkoneiden kiitotie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (64,8 %) sekä hallinto ja erilaiset julkiset palvelut. Noin puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Maataloutta edustavat maidon ja sianlihan tuotantoon erikoistunut Hatsinan piirin suurin maatalousyritys Plamja, maitoa ja lihaa tuottava Bolševikin karjatila, 48 yksityistilaa ja 1 400 asukkaiden palstaviljelmää. Aikaisemmin toiminut lihanjalostamo sulki ovensa vuonna 2010.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki, joukko kauppoja ja kahvila. Eräitä palveluja on myös Sääpinässä ja muissa kylissä. Sääpinässä ja Vohkanassa on vuonna 2008 rakennetut ortodoksiset kirkot.
Nähtävyydet ja matkailu.
Seudulta on löydetty useita keskiaikaisia hautapaikkoja. Entisistä kartanoista on suojeltu vain Hinnaution puistoalue. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan. Matkailupalveluja ei ole.
Patamäki

Patamäki () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkereenjoen varrella 18 kilometriä maanteitse Hatsinasta koilliseen. Kylässä on 2 300 ja kunnassa 6 000 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus.
Patamäen kunnan pinta-ala on 69 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Hatsinan piirin Kommunarin, etelässä Susaninan ja Novyi Svetin ja lännessä Verevän kuntiin sekä pohjoisessa Pietarin kaupungin Puškinin piiriin. Pinta-alasta 74,6 % on maatalousmaata, 16,1 % asuinaluetta, 7,4 % metsää ja 1,6 % vesistöjä.
Kunta sijaitsee Inkerin ylängön ja Nevan alangon siirtymäalueella. Seudulla virtaavat Inkereenjoki ja Venjoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, turve ja dolomiitti.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Luukkasin (ven. "Lukaši") taajama ja 15 kylää: Anttila ("Antelevo"), Hartikaisi eli Marinova ("Marjino"), Korpikylä ("Korpikjulja"), Montila ("Mondelevo"), Nikkasi eli Väärälä ("Vjarlevo"), Pienlopotti ("Pokrovskaja"), Poritsa ("Poritsy"), Poru ("Bor"), Pukkila eli Koprala ("Kobralovo"), Repola ("Reppolovo"), Ruussova ("Russolovo"), Saklina ("Šaglino"), Saksala eli Suuri-Selkelevä ("Bolšoje Sergelevo"), Vekkilä ("Vekkelevo") ja Vähikkälä ("Vjahtelevo"). Toiseksi suurin asutuskeskus on 1 500 asukkaan Luukkasi. Kunnan alueella sijaitsee viisi puutarhapalsta-aluetta. Kesäaikaan asukasmäärä nousee yli yhteentoista tuhanteen.
Historia.
Ennen toista maailmansotaa seudulla asui etupäässä inkerinsuomalaisia venäläistä Pienlopotin kylää lukuun ottamatta. Luterilaiset kuuluivat Venjoen seurakuntaan.
Liikenne, talous ja palvelut.
Patamäen kautta kulkee Kraasselan, Hatsinan ja Pavlovskin välinen maantie. Kunnasta on linja-autoyhteydet Pietariin, Hatsinaan, Pavlovskiin ja Kommunariin. Sen itä- ja länsipuolitse kulkevat Pietarista etelään johtavat rautatiet. Korpikylän eteläpuolella on harrastajalentäjien käyttämä lentokenttä.
Seudun perinteinen pääelinkeino on maatalous. Tärkein maatalousyritys on maitoa, viljaa, perunaa ja vihanneksia tuottava Slavjanka-M. Luukkasissa toimii muuntaja-automatiikkaa ja sähkökaapelia valmistava Sevzapmontažavtomatikan tehdas. Valtaosa työvoimasta työskentelee Puškinissa, Pavlovskissa, Hatsinassa ja Pietarissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Luukkasissa toimii koulu, entisen lastentarhan rakennukseen sijoitettu kulttuurikeskus ja lääkärin vastaanotto.
Nähtävyydet ja matkailu.
Kunnassa on neljä toisen maailmansodan muistomerkkiä. Matkailupalveluja ei ole.
Mirdat I

Mirdat I eli Mithridates I () oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas ensimmäisellä vuosisadalla. Hänen hallinnostaan todistaa epigrafinen materiaali. Cyril Toumanoff on ehdottanut hänen valtakaudekseen vuosia 58–106. 
Kaksi Armazista esiin kaivettua kirjoitusta, joista toinen on kaksikielinen arameaksi ja kreikaksi kirjoitettu ja toinen kreikankielinen, kertovat Mithridateen (Mirdatin) olleen "suuren kuningas" Pharasmaneen (Parsmanin) poika. Kirjoituksen Pharasmanes on ilmeisesti sama henkilö kuin Iberian hallitsija Pharasmanes, josta Tacitus kertoo teoksessaan "Annales". Kreikankielinen piirtokirjoitus kutsuu Mithridatesta "caesareiden ystäväksi" ja "Roomaa rakastavien iberialaisten" kuninkaaksi. Siinä kerrotaan myös, että Rooman keisari Vespasianus linnoitti Armazin Iberian kuninkaan puolesta vuonna 75.
Keskiaikaiset georgialaiset kronikat eivät mainitse Mithridatesta. Ne kertovat sen sijaan Kartamin (Kardzam) ja Bartomin (Bratman) yhteishallinnosta, samaan aikaan kun Vespasianuksen aiheuttama Jerusalemin tuho vuonna 70 toi Iberiaan juutalaisia pakolaisia. Kronikoiden mukaan heitä seurasivat heidän poikansa Parsman ja Kaos ja pojanpoikansa Azork ja Armazel. Useat nykytutkijat, kuten Cyril Toumanoff, pitävät Iberian diarkiaa puhtaana legendana ja "epämuodostuneena muistona Mithridates I:n historiallisesta hallituskaudesta". Kuningaspareista professori Giorgi Melikišvili on pitänyt "Azorkia" Mithridateen mahdollisena paikallisena nimenä ja "Armazelia" maantieteellisenä epiteettinä, joka georgiaksi tarkoittaa "Armazista".
Roomassa on kolmas kreikankielinen kaiverrus, Amazaspin hautakirjoitus. Hänet nimetään Iberian kuningas Mithridateen veljeksi. Kaiverruksessa kerrotaan Amazaspin kuolemasta Nisibiksessä hänen osallistuessaan keisari Trajanuksen Parthian-sotaretkelle vuosina 114–117.
Jotkut nykytutkijat ovat liittäneet Mithridates I:n kuningas Flavius Dadekseen, joka tunnetaan yhdestä kreikankielisestä kirjoituksesta Armazista löydetyn suuren hopea-astian pohjan reunalla. Astia kuului rikkaaseen roomalaisajan hautakammioon, joka tunnetaan "Bersoumaksen hautana" korkea-arvoisen Bersoumas-nimisen henkilön mukaan. Kirjoituksen mukaan kuningas Flavius Dades antoi astian hänelle. Flavius Dadesta ei mainita kirjallisessa georgialaisessa perinteessä ja hän vaikuttaa olleen ainoa Iberian hallitsijasuvusta tunnettu roomalaisnimi, mikä on ilmeisesti osoitus siitä, että hän oli Rooman kansalainen. Kysymys kuninkaan tunnistamisesta ja hänen asemastaan Iberian hallitsijasuvussa on jäänyt ongelmalliseksi.
Ida Marcussen

Ida Marcussen (1. marraskuuta 1987 Kristiansand, Norja) on norjalainen seitsenottelija, joka edustaa seuratasolla Våg IK:ta. Aikaisemmin Marcussen edusti kotikaupunkinsa Kristiansands IF:ää vuoteen 2006 asti.
Ura.
Marcussen sijoittui kuudenneksi vuoden 2005 junioreiden EM-kisoissa ja voitti hopeaa Pekingin junioreiden maailmanmestaruuskisojen seitsenottelussa vuonna 2006. Hän sai yhteensä 6020 pistettä, mikä jäi 65 pisteen päähän Norjan ennätyksestä. Vuonna 2007 Marcussen osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihinsa Osakan maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hänen ensimmäinen kisapäivänsä meni heikosti, mutta toisen päivän päätteeksi Marcussen nousi yhdenneksitoista. Hän keräsi yhteensä 6226 pistettä rikkoen samalla vanhan Norjan ennätyksen.
Marcussen sijoittui 21:nneksi Pekingin olympialaisissa 2008, 25:nneksi Berliinin MM-kilpailuissa 2009, 14:nneksi Barcelonan EM-kilpailuissa 2010, 11:nneksi Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 ja 20:nneksi Daegun MM-kilpailuissa 2011. Hän oli yhdeksäs Helsingin EM-kilpailuissa 2012, 28:s Lontoon olympialaisissa 2012, 18:s Moskovan MM-kilpailuissa 2013, 18:s Zürichin EM-kilpailuissa 2014 ja 25:s Pekingin MM-kilpailuissa 2015.
Graswerth

Graswerth on asumaton Reinjoen saari Mayen-Koblenzin piirikunnassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, Saksassa. Saari on kaksi kilometriä pitkä ja se on saavutettavissa vain veneellä. Graswerth on luonnonsuojelualue, sillä saarella elää useita harvinaisia lintulajeja. Saaren yli kulkee Bendorfer Brücken silta. 
Graswerth muodostaa yhdessä Niederwerthin saaren kanssa Niederwerthin kunnan.
Onnenpyörä (albumi)

Onnenpyörä on Sielun Veljien mini-LP, joka sisältää covereita. Yhtye esiintyy levyllä salanimillä Leputation Of The Slaves, Pimpline &amp; The Defenites, Kullervo Kivi ja Gehanna-yhtye ja Adolf Und Die Freie Scheisse. 
Remasteroitu CD-versio ilmestyi vuonna 2005 ja se sisältää bonuskappaleina Leputation of the Slavesin singlen ”I will stay” / ”Bye bye love” vuodelta 1986 sekä Kullervo Kivi ja Gehanna -yhtyeen esittämät ”Vippaa mulle viitonen” ja ”Kulkurin iltatähti”, jotka on julkaistu myös "Musta laatikko" -levyllä.
Levyn LP-versiolla ”Shimmy Shimmy Kokobop” on toisena ja ”Kolmatta linjaa takaisin” kolmantena kappaleena, joskin levyn kannessa kappalejärjestys on sama kuin CD:n kannessa. Lisäksi LP-versiossa useimpien kappaleiden alussa kuuluu onnenpyörän pyöritysääntä.
David Hetemäki

David William Hetemäki (26. joulukuuta 1890 Multia – 20. tammikuuta 1964) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Hetemäki ja Vilhelmiina Saarinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 lääketieteen lisensiaatti Elna Hedvig Lehtosen (s. 1895) kanssa, perheeseen syntyi kaksi poikaa. David Hetemäki oli Päiviö Hetemäen setä ja Elsi Hetemäki-Olanderin appi. 
Opinnot.
Hetemäki kävi kaksi luokkaa Jyväskylän lyseota ja Jyväskylän kaupungin kauppakoulun sekä 1 lukukauden Tampereen kauppaopistoa. Kahdeksannen luokan hän suoritti yksityisoppilaana Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1926. Hän suoritti Kapteenikurssin vuonna 1926 ja sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson vuonna 1927 ja 2. jakson vuonna 1930.
Jääkäriaika.
Hetemäki liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Hetemäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hetemäki siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi komppanianpäällikkönä useassa komppaniassa, kunnes hänet siirrettiin 27. kesäkuuta 1928 rykmentin talouspäälliköksi ja edelleen 19. kesäkuuta 1936 Armeijan vaatetusvarikon päälliköksi. Omien toimiensa ohella hän toimi myös 1. Divisioonan apulaisintendenttinä 22. elokuuta 1927 – 8. maaliskuuta 1928 välisen ajan ja 1. Sotilasmaakunnan esikuntapäällikkönä 1. maaliskuuta 1932 – 15. kesäkuuta 1933.
Talvi- ja jatkosota.
Hetemäki osallistui talvisotaan ensin suojeluskuntajärjestön sotilastarkastaja, myöhemmin 23. Divisioonan intendenttinä. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin uudelleen suojeluskuntajärjestön sotilastarkastajaksi ja edelleen Vaatetusvarikon päälliköksi ja viimein päälliköksi Keskusvarikko 1:een. Jatkosodan puhjettua hän toimi edelleen Keskusvarikon päällikkönä ja toimi tehtävässä sodan loppuun saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Hämeenlinnaan.
Luottamustoimet.
Hetemäki toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1927, 1929, 1931 ja 1932, ja Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1924 ja 1928.
Jakob valehtelija

Jakob valehtelija () on vuonna 1974 valmistunut itäsaksalainen elokuva, jonka on ohjannut Frank Beyer. Se perustuu kirjailija Jurek Beckerin kirjaan "Valehtelija-Jaakko". Elokuvan pääosassa näyttelee Vlastimil Brodský. Samasta kirjasta on tehty vuonna 1999 myös Hollywood-elokuva "Jakob – Valehtelija".
Elokuva oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Amazasp I

Amazasp I () oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas, joka hallitsi varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan toisella vuosisadalla. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 106–116 hänen valtakautensa ajankohdaksi. Toumanoff pitää häntä Mithridates I:n poikana ja seuraajana. Mithridateen tiedetään epigrafisen materiaalin perusteella olleen Rooman liittolainen. 
Georgialaiset kronikat kertovat Amazaspin hallineen kymmenen vuoden ajan yhdessä Derokin (Deruk) kanssa ja niiden mukaan hänen hallituskaupunkinsa oli Armazi, kun taas Derok hallitsi Mtskhetassa. Monet nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa kuitenkin puhtaana legendana ja Amazaspia itsenäisesti hallinneena kuninkaana.
Edwin Lydén

Edwin Leonhard Lydén (19. huhtikuuta 1879 Laitila – 3. maaliskuuta 1956 Turku) oli suomalainen taiteilija, piirustuksenopettaja ja taidearvostelija.
Elämäkerta.
Lydénin vanhemmat olivat pastori Emil Leonhard Lydén ja Anna Elisabet Lindlöf. Lydénin puoliso oli pianisti ja laulunopettaja Elin Dagmar Anerio. Lydén opiskeli Turun piirustuskoulussa 1894–1899 ja Münchenissä Königliche Bayerische Akademie der bildenden Künstessa professori Karl Rauppin, Otto Seitzin, Franz von Defreggerin ja Ludvig Hetrichin johdolla yhdeksän oppikautta 1899–1906.
Edwin Lydén toimi monipuolisesti taiteen saralla: hän oli maalari, piirtäjä, kuvittaja ja kokeili myös grafiikkaa. Hänen teoksissaan on sekä abstrakteja että esittäviä töitä. Lydén työskenteli kuvaamataidon opettajana turkulaisissa oppikouluissa 1921–1949, taidearvostelijana 1930–1943 ja pilapiirtäjänä. Hän kuului 1930-luvulla perustettuun turkulaiseen Pro Arte -taiteilijaryhmään, jossa hän toimi ryhmän teoreettisena neuvonantajana.
Lydén seurasi aikansa uusimpia taideilmiöitä, ja hän vaikutti vahvasti Turun modernistisen koulukunnan syntymiseen. Hänet liitetään niin sanottuun ensimmäiseen turkulaiseen modernistipolveen. Hän teki uusimpressionistisia kokeiluja, muun muassa Mellilän kirkon alttaritaulun (1912).
Lydénin teoksia on ollut näyttelyissä vuoden 1901 alkaen. Lydénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1954.
Naantalin Luikkioon Lydén suunnitteli ja rakennutti itselleen Lydénin huvilana tunnetun pyöröhirsisen kesähuvilan vuonna 1914. Lydén perheineen vietti kesät huvilalla ja hän myös maalasi siellä.
Kaunis minä

Kaunis minä on suomalaisen rockyhtye Happoradion neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 20. elokuuta 2008. Levy myi platinaa vuonna 2009 ensimmäisenä Happoradion levynä.
Albumin vastaavana tuottajana toimi Janne Halmkrona joka vierailee myös soolokitaristina kappaleella ”Kostaja”. Lisäksi albumilla vierailee Katri Ylander raidalla ”Nukahdistus” ja Klaus Suominen. 
Bonusbiisinä kuullaan coverversio Leevi and the Leavings -yhtyeen kappaleesta ”Unelmia ja toimistohommia”.
La Seu d’Urgell

La Seu d’Urgell () on kaupunki Lleidan maakunnassa Katalonian itsehallintoalueella Espanjassa. La Seu d’Urgell on Alt Urgellin pääkaupunki. 
Kaupungin pinta-ala on 15,45 neliökilometriä ja asukasluku 12 015 (2017).
La Seu d’Urgellin naapurikuntia ovat Montferrer i Castellbò lännessä, Les Valls de Valira pohjoisessa, Estamariu idässä, Alàs i Cerc etelässä ja Ribera d'Urgellet lounaassa. Kaupunki sijaitsee Segren laaksossa, jossa virtaavat joet Valira ja Segre.
Kaupunki on Urgellin piispan kotipaikka. Piispa on toinen Andorran kahdesta ruhtinaskumppanista yhdessä Ranskan presidentin kanssa. Nykyinen piispa on Josep-Lluís Serrano Pentinat.
La Seu d’Urgellin ystävyyskaupunki on Villemur-sur-Tarn Haute-Garonnen departementissa Ranskassa.
Vuoden 1992 kesäolympialaisten koskimelonta pidettiin Parc Olímpic del Segre -nimisessä puistossa.
Asutuskeskukset.
La Seu d’Urgellin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Richard Thompson (pikajuoksija)

Richard Thompson (s. 7. kesäkuuta 1985) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.
Thompson selviytyi Osakan MM-kilpailuissa 2007 puolivälieriin 100 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti NCAA:n mestaruuden hallikaudella 60 metrillä ja ulkoratakaudella 100 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän saavutti 100 metrillä hopeaa ennätyksellään 9,89. Usain Bolt voitti kilpailun maailmanennätysajalla 9,69. Pekingin olympialaisten 4×100 metrin viestijuoksun loppukilpailussa Thompson juoksi ankkuriosuuden. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi jälkikäteen olympiavoittajaksi kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia. 
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Thompson juoksi 100 metrillä viidenneksi ajalla 9,93 s. Pikaviestissä hän juoksi ankkuriosuuden maansa joukkueessa, joka sijoittui hopealle uudella maansa ennätysajalla 37,62 s. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 100 metrillä kuudenneksi ajalla 9,98 ja juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Trinidad ja Tobagon pikaviestijoukkueessa. Alun perin joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle Tyson Gayn dopingkärystä johtuneen Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Moskovan MM-kilpailuissa Thompson karsiutui 100 metrin välierissä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sai pikaviestissä pronssia.
Thompson on voittanut Trinidad ja Tobagon mestaruuden 100 metrillä 2009, 2010, 2011, 2014 ja 2016 sekä 200 metrillä 2010.
Guam kesäolympialaisissa 2008

Guam osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008 kuuden urheilijan voimin viidessä eri urheilumuodossa. Avajaisissa lipunkantajana toimi judoka Ricardo Blas Jr.. Parhaimmasta suorituksesta vastasi melonnassa Sean Pangelinan, joka eteni kanadalaisessa yksikössä 500 metrin matkalla toiselle kierrokselle. Yleisurheilussa Derek Mandell teki 800 metrin uuden henkilökohtaisen ennätyksensä. Mandell jäi silti yli viisi sekuntia alkueränsä seitsemännestä juoksijasta ollen samalla alkuerien hitain.
Tulokset.
Melonta.
Ratamelonta.
Miehet
Uinti.
Miesten 100m vapaauinti, alkuerät.
"Tästä alkuerästä kukaan ei selvinnyt jatkoon."
Yleisurheilu.
Naiset 100m, alkuerät.
"Alicto karsiutui"
Miesten 800m, alkuerät.
"Mandell karsiutui"
Luonnonkivi

Luonnonkivellä tarkoitetaan luonnosta hankittua kivimateriaalia, jota käytetään esimerkiksi rakentamisessa. Kiveä voidaan käyttötarkoituksesta riippuen käsitellä eri tavoin, esimerkiksi hakata, hioa tai pelkästään sahata. Luonnonkiveä voidaan käyttää joko sellaisenaan, laattoina tai erimuotoisina kappaleina. Kiveykset kestävät hyvin säätä ja kulutusta.
Kiviteollisuudessa luonnonkivellä tarkoitetaan rakentamiseen käytettävää kiveä, joka louhitaan luonnon kalliosta suurina kappaleina ja sen jälkeen jatkojalostetaan mekaanisesti lopputuotteiksi, muun muassa sahaamalla ja kiillottamalla. Määritelmä käsittää blokki- ja levytuotteita sekä muun muotoisia kappaleita, mutta ei sisällä kiviainesalan käyttämää murskattua kiviainesta. Luonnonkiven käyttökohteita ovat rakentaminen, hautakivet ja muistomerkit sekä erilaiset pientuotteet.
Viher- ja kadunrakennus.
Alueita voidaan päällystää luonnonkivistä tehdyllä kiveyksellä esimerkiksi liikennealueilla, luiskien verhouksissa sekä pihojen ja puistojen käytävillä ja tasanteilla. Kuution muotoisia luonnonkiviä kutsutaan "noppakiviksi", suorakulmion muotoisia "nupukiviksi" ja pyöreähköjä "mukulakiviksi". Isoja mukulakiviä voidaan kutsua myös seulanpääkiviksi tai pultereiksi. Kiveyksen alle tehdään rakennekerrokset, joissa kivien alapuolella voi olla joko asennushiekkaa tai betonia.
Kenttäkiveys.
Mukulakiveystä kutsutaan myös kenttäkiveykseksi. Kenttäkiveys sopii parhaiten alueille, joissa ei oikeastaan ole liikennettä koska pinta jää yleensä epätasaiseksi. Usein sillä saattaa olla pelkkää koristemerkitystä. Asennushiekan pitää olla paksumpi (100 mm) kuin betonikivillä, jotta erikokoiset kivet pysyvät paikallaan tukevasti.
Katukivet.
Nupu- ja noppakiviä voidaan käyttää esimerkiksi toreilla, katualueilla ja pihoilla. Noppa- ja nupukivien alla pitäisi olla kantava ja routimaton rakenne. Asennushiekkakerros on 40-50 mm paksu, mutta jos kivien koko vaihtelee paljon, kerroksen on oltava paksumpi. Saumat tulisi jättää mahdollisimman kapeiksi, niihin voidaan käyttää esim. ruohoa tai kivituhkaa.. Paras lopputulos saavutetaan käyttämällä saumaushiekkaa, johon on sekoitettu epoksipohjaista saumausainetta.
Liuskekivet.
Liuskekiviä voidaan käyttää vähän liikennöidyillä alueilla, esimerksiki poluilla tai portaissa. Käytettävien liuskekivien tulisi olla vähintään 40 mm paksuja eikä pinta-ala saa olla liian pieni, alle laitetaan 50-100 mm paksu asennushiekkakerros.
Talonrakennus.
Perinteisesti talojen perustuksissa on käytetty luonnonkiviä paikalleen ladottuna ilman laastia eli ns. kylmiä muureja. Koska Suomessa tavattavat kivilajit ovat kovia, niin niiden työstö on vaikeaa, ja siksi niitä käytettiin aiemmin lähinnä vaan suuriin julkisiin rakennuksiin. 
Luonnonkiveä voidaan käyttää myös sisustuksessa.
Heiti Talvik

Heiti Talvik (9. marraskuuta 1904 Tartto, Viro – 18. kesäkuuta 1947 Tjumenin alue, Neuvostoliitto) oli virolainen ekspressionistinen runoilija. Hän kuului kirjailijaryhmä Arbujadiin.
Elämä.
Heiti Talvikin isä oli lääkäri ja äiti pianisti. Vuonna 1924 Talvik lopetti yllättäen koulun ja siirtyi työskentelemään Kohtla-Järven öljyliuskekaivoksille. Samanaikaisesti hän kirjoitti runoja, joita hän lähetti kulttuurilehti "Loomingin" päätoimittajalle Friedebert Tuglasille. Talvik valmistui vuonna 1926 Pärnun iltalukiosta ja opiskeli 1926–1934 Tarton yliopistossa filosofista kerrontaa.
Talvik omistautui vuodesta 1928 lähtien enemmän lyriikalle. Hän julkaisi 1934 ensimmäisen runokokoelmansa "Palavik" (), jonka ansiosta hänestä tuli tunnetuin virolainen runoilija ja kirjailijaryhmä Arbujadin jäsen. Kerhon jäseniin kuului myös runoilija Betti Alver, ja Talvik ja Alver avioituivat vuonna 1937.
Neuvostoliiton miehitettyä Viron Talvik joutui Siperiaan, jossa jäljet katosivat. Hänen uskotaan kuolleen kesäkuussa 1947 karkotuksen yhteydessä. Haudan sijaintia ei tiedetä.
Julkaisut.
Suomennettuja runoja.
Talvikin runoja on suomennettu antologioissa:
Betonipäällyste

Betonipäällyste on esimerkiksi viherrakentamisessa käytetty rakennusmateriaali, joita voidaan asentaa vaikkapa pihalle tai toreille. Betonilaatat ovat neliskulmaisia, betonikiviä voi olla eri muotoisia. Tuotteita valmistetaan eri vahvuisina, tuotteen vahvuus (eli "paksuus") määrittää miten raskasta liikennettä päällyste kestää. Betonikivien paksuus on vähintään 60 mm ja ne ovat pinta-alaansa nähden paksumpia kuin laatat. Betonilaatat ovat ohuempia (paksuus yleensä 35–100 mm) ja niiden pinta-ala on yli 400 cm2. Laattoja voidaan käyttää lähinnä vain vähäliikenteisillä alueilla.
Tuotteita valmistetaan myös eri väreillä (väribetoni) ja pintakäsittelyillä. Värit haalistuvat yleensä jonkin verran käytössä. Pinnassa voi olla erilaisia kuvioita tai sitten se voidaan käsitellä hiekkapuhaltamalla, ristipäähakkaamalla tai pesubetonipinnaksi. On olemassa myös reikä- eli ruohokiviä, joissa on joko reikä tai niiden ladontamallissa jää tilaa kasvaa ruohoa. 
Kaikki ladontakuviot eivät välttämättä onnistu kaikenlaisilla kivillä eivätkä erimalliset kivet välttämättä sovi yhteen. Rakennekerrosten tekeminen huolellisesti parantaa kiveyksen kestävyyttä ja kerrokset mitoitetaan mm. maaperän kantavuuden ja liikenteen perusteella. Saumoihin voidaan laittaa hiekkaa tai istuttaa ruohoa.
Betonipäällysteitä käytetään myös talonrakennuksessa esimerkiksi vesikatoilla ja sisäpihoilla.
Betoni on myös maanteiden kestopäällyste asfaltin ohella. Nebraskan yliopiston professori Chris Tuan on kehittänyt sähköä johtavan betonin, joka sulattaa itsensä sähkövirran avulla jäästä.
Walter Dix

Walter Dix (s. 31. tammikuuta 1986 Coral Springs, Florida) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Dix voitti NCAA:n mestaruuden 100 metrillä 2005 ja 2007 sekä 200 metrillä 2006, 2007 ja 2008. NCAA:n hallimestaruuden hän voitti 200 metrillä 2006 ja 2007. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 200 metrillä 2008. Pekingin olympialaisissa hän saavutti pronssia 100 metrillä tuolloisella ennätyksellään 9,91. Dix nousi pronssikorokkeelle myös 200 metrin juoksussa. Hän sijoittui alun perin juoksun viidenneksi, mutta Wallace Spearmonin ja Churandy Martinan hylkäysten jälkeen nousi pronssille. Spearmon hylättiin heti kilpailun jälkeen ratarikon takia ja Martina Yhdysvaltain jättämän protestin jälkeen samasta syystä.
Dix voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 100 metrillä 2010 ja 2011 sekä 200 metrillä 2011. Hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 hopeaa 100 metrillä ajalla 10,08 ja 200 metrillä ajalla 19,70.
Joan Llaneras

Joan Llaneras Roselló (s. 17. toukokuuta 1969 Porreres, Baleaarit, Espanja) on espanjalainen ratapyöräilijä, joka kilpailee piste- ja pariajossa.
Llaneras on voittanut neljästi pisteajon (1996, 1998, 2000, 2007) ja kolmesti pariajon (1997, 1999, 2006) MM-kullan. Lisäksi hänellä on pisteajosta yksi hopea ja kaksi pronssia sekä pariajosta kaksi hopeaa. Kesäolympialaisissa hän on voittanut pisteajon olympiakullan kahdesti (2000, 2008) ja -hopean kerran (2004).
Vuohensalo

Vuohensalo eli Motornoje () on kylä Norsjoen eli Larionovon maalaiskunnassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee Laatokan rannalla noin 11 kilometriä Käkisalmen kaupungista kaakkoon. Vuohensalo kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Karjalaan ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Nykyisen venäläisen nimensä paikkakunta sai 1948.
Vuohensalon kylä Suomessa.
Vuohensalon naapurikyliä olivat Käkisalmen maalaiskunnan alueella Yläpuusti lännessä ja Pörtsykkä pohjoisessa. Idässä kylä rajoittui Laatokkaan ja etelässä naapurikyliä olivat Pyhäjärven kunnan puolella Pyhäkylä, Rantakylä ja Kuoppalammin valtionpuisto. Vuohensaloon kuului lisäksi kaksi pientä erillisaluetta lähempänä Käkisalmen kaupunkia. Toinen sijaitsi Laatokan rannalla Tenkalahden, Norsjoen ja Pörtsykän kylien välissä ja osittain tällä alueella sijaitsi Haminanniityn esikaupunkialue. Toinen erillisalue puolestaan sijaitsi Ostamojärven pohjoisrannalla Norsjoen ja Joensuun kylien välissä.
Vuonna 1920 Vuohensalossa oli 244 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 277. 
Ennen talvisotaa Vuohensalo oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Myös kalastusta harjoitettiin. Vuohensalon kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1913.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin keväällä 1940 rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Émile Gagnan

Émile Gagnan (1900–1979) oli ranskalainen insinööri ja keksijä.
Gagnan valmistui teknillisestä korkeakoulusta 1920-luvulla ja pääsi töihin Air Liquideen. Hän erikoistui kaasujen hallintaan korkeassa paineessa. Jacques-Yves Cousteau otti Gagnaniin yhteyttä vuonna 1942, kun hän halusi kehittää automaattisen ilmansyöttömenetelmän helpottaakseen laitesukellusta. Seuraavana vuonna Cousteau ja Gagnan kokeilivat säätimensä ensimmäistä versiota. Tämä ei vielä toiminut, mutta muutamien korjauksien jälkeen he onnistuivat kehittämään toimivan automaattisen säätimen, joka tulisi mullistamaan sukellusharrastuksen, Aqualungin.
Gagnan muutti perheineen Montréaliin ja siirtyi työskentelemään Canadian Liquid Air -yhtiöön. Hän perusti laboratorion, jossa suunnitteli monia tekniikoita, jotka helpottivat laitesukellusta ja muutenkin vedenalaista työskentelyä.
Fiat 500 (2007)

Fiat 500 eli ”uusi 500” on Fiatin vuoden 2007 heinäkuussa (tasan 500 päivää julkaisun jälkeen) myyntiin tullut automalli, joka perustuu vuonna 2004 Geneven autonäyttelyssä esiteltyyn Fiat Trepiuno -konseptimalliin. Auton virallinen esittely tapahtui 4. heinäkuuta 2007 eli tasan 50 vuotta alkuperäisen 500-mallin esittelyn jälkeen. Se voitti heti seuraavana vuonna Vuoden auto Euroopassa -palkinnon. Vuoden 2007 Euro NCAP -kolaritestistä 500 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Yleistä.
Fiat 500:aa valmistettiin vuosina 2003–2012 Tychyssä Puolassa, kuten Fiatin toistakin kaupunkiautoa Fiat Pandaa. Auto suunniteltiin yhteistyönä Fordin kanssa, ja sama perusrakenne on käytössä toisen sukupolven Ka:ssa. Muotoilultaan uusi 500 muistuttaa hyvin paljon vanhaa Fiat 500:aa, joka oli myyntimenestys vuosina 1957–1975. Muodot on suunnitellut Fiat Style Centre.
Kyseessä on kolmiovinen, nelipaikkainen hatchback, joka on sentin verran Pandaa lyhyempi. Uuden 500-mallin sisustuksen on suunnitellut myös Minin sisustuksesta vastannut Frank Stephenson. Autoon oli saatavana paljon ulkonäköön liittyviä varusteita, ja eri väriteemoja ja varusteita yhdistelemällä autosta saatiin yli puoli miljoonaa versiota.
Uudesta Fiat 500:sta esiteltiin myös Abarth-versio. Abarthissa on edeltäjänsä tapaan levennetyt lokasuojat, jotta alle mahtuvat leveämmät renkaat jäykistetyllä jousituksella. Autossa on 1,4-litrainen 150-hevosvoimainen moottori, jolla auto kiihtyy 0–100 km/h runsaassa kahdeksassa sekunnissa. Esittely tapahtui perusversion yhteydessä keväällä 2007. 
Moottorit.
Alkuun mallissa oli kolme moottorivaihtoehtoa.
Suorituskyky.
Myöhemmin esiteltiin 0,9-litrainen turboahdetulla moottorilla varustettu malli, joka on ensimmäinen laajasti valmistettu kaksisylinterinen auto sitten legendaarisen Citroën 2CV:n. Moottorin sanotaan olevan normaalia 1,2-litraista taloudellisempi, mutta tuottavan kuitenkin noin 100 hevosvoiman huipputehon. Abarth-mallin moottori kehittää 150 hevosvoiman maksimitehon.
Kōmei

Keisari Kōmei (, 22. heinäkuuta 1831 – 30. tammikuuta 1867), henkilönimeltään Osahito (), oli Japanin 121. keisari. Hän hallitsi 10. maaliskuuta 1846 alkaen kuolemaansa 1867 asti. 
Kōmei oli keisari Ninkōn neljäs poika ja hän peri valtaistuimen vanhempien veljiensä kuoltua ennen Kōmein syntymää. Kōmei astui valtaan ollessaan viisitoistavuotias. Kōmein kuudesta lapsesta vain Mutsuhito selvisi hengissä varhaisimmista vuosistaan.
Matthew Perry saapui Japaniin vuonna 1853 ja pakotti maan avaamaan yhteyden muuhun maailmaan. Kōmei vastusti alusta alkaen ulkomaalaisten oleskelua Japanin maaperällä ja halusi heidät pois. Shōgunaatti kuitenkin solmi Yhdysvaltojen kanssa Kanagawan sopimuksen, jonka perusteella Shimodan ja Hakodaten satamat avattiin kaupalle. Keisari oli tyytymätön shōgunaatin toimiin, mutta hänellä ei ollut valtaa näiden muuttamiseksi.
Kuolema.
Komei sairastui tammikuussa 1867 isorokkoon. Tämä tuli yllätyksenä, kun keisari ei koskaan ollut sairas ja nautti hyvästä terveydestä. Komei kuoli 30. tammikuuta 1867 isorokkoon. On huhuttu, että Komei olisi murhattu.
Al-Adli

Al-Adli ar-Rumi (; 800–870) oli aikansa parhaita shakinpelaajia. Hän oli arvostetuimmillaan vuoden 840 tienoilla, kunnes hävisi ar-Razille vuonna 848. Al-'Adli kirjoitti kirjan shakista ja toisen backgammonista. Al-Adlin on nimensä perusteella arveltu olevan itäisestä Bysantista, mahdollisesti Turkista.
Al-Adlin shakkia käsitelleen kirjan nimi oli "Kitab ash-shatranj" (Shatranjin [shakin] kirja). Vaikka kirja onkin ollut pitkään kadoksissa, eikä sitä ole tähän mennessä löydetty, jotkin hänen laatimistaan shakkitehtävistä, loppupelin tilanteista ja avaustaktiikoista ovat säilyneet nykypäivään saakka.
Al-Adlin merkitys shakille on tuntuva, ja hän keksi monia nykyisin laajalti käytössä olevia shakin käytäntöjä. Hän esimerkiksi ensimmäisenä pelaajana luokitteli shakinpelaajia: hän luokitteli pelaajat viiteen luokkaan heidän taitojensa perusteella. Al-Adli oli myös eräs ensimmäisistä, joka luokitteli erilaisia avauksia. Mies myös keksi käyttää koordinaatteja asemien ja siirtojen merkitsemiseen paperille. Hän oli mahdollisesti ensimmäinen, joka esitteli ratsun kierron: "Kitab ash-shatranj" sisälsi karttoja joissa esiteltiin ratsun kierron reitti shakkilaudalla.
Al-Adli kehitti ensimmäisen shakin version jossa käytettiin noppaa siirtojen määrittämiseen.
András Adorján

András Adorján (alk. András Jocha, 31. maaliskuuta 1950 Budapest – 11. toukokuuta 2023) oli unkarilainen shakinpelaaja. Hän sai suurmestarin arvonimen vuonna 1973. Nuorena Adorján pelasi nimellä Jocha. Adorján sijoittui toiseksi Anatoli Karpovin jälkeen nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Tukholmassa 1969 ja voitti tai sijoittui jaetulle ensimmäiselle sijalle Varnassa 1972, Luhacovicessa 1973, Osijekissa 1978 ja Budapestissa 1982.
Mikko Pätsi

Mikko Pätsi (s. 21. heinäkuuta 1987 Kuusamo) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ura.
Pätsi on syntyisin Kuusamosta ja pelasikin paikallisessa Kuusamon Pallo-Karhuissa B-juniori-ikään asti, kunnes muutti Tampereelle ja aloitti Ilveksen junioreissa. Miesten SM-liigassa hän esiintyi ensimmäisen kerran kaudella 2005–2006, jolloin hän toimi varamaalivahtina seitsemässä ottelussa. Kaudella 2007–2008 Pätsi pääsi ensimmäistä kertaa maaliin SM-liigaottelussa, tosin vain noin neljäksi minuutiksi, kun Ilveksen ykkösmaalivahti Tero Leinonen ajettiin kentältä hieman ennen Jokereita vastaan käydyn ottelun loppua 4. marraskuuta 2007.
Kaudelle 2008–2009 hänellä oli sopimus Mestiksen Lempäälän Kisan joukkueessa, mutta alkukauden hän toimi Tampereen Ilveksen varamaalivahtina SM-liigassa Tero Leinosen ollessa loukkaantuneena. Kun Markus Korhonen siirtyi tammikuussa 2009 Ilvekseen, Pätsi jatkoi kauden loppuun LeKissä.
Pätsiä pidettiin lupaavana maalivahtina, vaikka hän ei ollutkaan onnistunut nousemaan selkeäksi ykkösmaalivahdiksi juniorijoukkueissaan. Hänen teknistä taitoaan pidettiin hyvänä, mutta heikkouksiksi on luettiin pieni koko ja kokemattomuus aikuisten tasolla. LeKissäkin hänelle oli ennen kauden 2008–2009 alkua kaavailtu kakkosmaalivahdin roolia.
Rullakiekko.
Vuosina 2008–2010 Pätsi toimi nokialaisen Näätä Rollersin rullakiekon SM-liigajoukkueen ykkösmaalivahtina. Kaudelle 2011 tamperelaistunut joukkue otti nimekseen Koovee Rollers ja voitti Pätsin avustuksella heti Suomen mestaruuden.
Shalane Flanagan

Shalane Flanagan (s. 8. heinäkuuta 1981 Boulder, Colorado) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija. 
Flanagan voitti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Pekingin olympialaisissa 2008. Hän sijoittui 10 000 metrin kilpailussa alun perin kolmanneksi, mutta nousi vuonna 2017 hopealle kun Elvan Abeylegesse hylättiin dopingin takia. Flanagan on kaikkien aikojen toinen 10 000 metrin juoksussa olympiamitalin saavuttanut amerikkalaisnainen.
Flanagan voitti pronssia Punta Umbrían maastojuoksun MM-kisoissa 2011.
Mark Elliott

Mark Elliott (24. syyskuuta 1939 – 3. huhtikuuta 2021 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka toimi 1980-luvulta lähtien Disneyn trailereiden, mainosten ja promojen äänenä niin televisiossa kuin videolla. Lisäksi hän oli vierasisäntänä Casey Kasemin radio-ohjelmassa "American Top 40" vuosien 1977–1982 ja 1989–1993 aikana. Elliottilla oli myös oma radio-ohjelma "The Weekly Top 30" vuosien 1979–1982 aikana.
Arden International

Arden International on Christian Hornerin perustama autourheilutalli. 
Talli on kilpaillut muun muassa Formula 3000 International Championship ja Italian Formula 3000 -sarjoissa sekä GP2-, GP3- ja World Series by Renault -sarjoissa.
Talli on voittanut kolme tallien mestaruutta ja kaksi kuljettajien mestaruutta International Formula 3000 -sarjassa. 
GP2-tulokset.
• GP2-finaali 2011 oli GP2-kauden 2011 ulkopuolinen finaali.
Auringonlasku

Auringonlasku on hetki, jolloin Auringon kiekon yläreuna koskettaa horisonttia. Aivan täsmällistä auringonlaskun aikaa on mahdotonta ennustaa, sillä valon taittuminen ilmakehässä (refraktio) vääristää auringonsäteitä ja sen suuruus vaihtelee säätilasta riippuen.
Almanakoissa auringon nousu- ja laskuajat on laskettu käyttämällä refraktiolle vakioarvoa 35 kaariminuuttia, joka vastaa keskimääräistä refraktiota normaaliolosuhteissa merenpinnan tasolla. Kun tähän lisätään Auringon näennäinen säde, 15′, saadaan tulokseksi, että Auringon keskipisteen on oltava 50′ horisontin alapuolella, jotta sen yläreuna näkyisi horisontissa.
Auringonlaskun aikaan taivaalla näkyy usein iltarusko. Auringonlaskun jälkeen on kolmenasteista hämärää: porvarillinen hämärä (aurinko korkeintaan 6 astetta horisontin alapuolella), nauttinen hämärä (6–12 astetta) ja astronominen hämärä (12–18 astetta).
Suomalaisissa almanakoissa auringon nousu- ja laskuajat ilmoitettiin ennen auringon keskipisteen, nykyään (vuodesta 1975 lähtien) yläreunan mukaan.
Harmaapääsirkku

Harmaapääsirkku ("Schoeniclus spodocephala") on Kaukoidässä esiintyvä varpuslintu, joka harvoin harhautuu Eurooppaan.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 16 senttiä eli se on suunnilleen pajusirkun kokoinen. Juhlapukuisen koiraan pää on tummanharmaa. Nokan ja silmän välissä on kellanvihreitä ja mustia höyheniä. Selkäpuoli on ruskea, mustaviiruinen. Yläperä on ruskea ja pyrstö tummanruskea. Alapuolen höyhenpuku on kellanvaalea epäselvin tummin viiruin. Tukeva nokka on vaalean punertava. Naaras ja nuori lintu ovat alapuolelta voimakkaan viiruisia eikä niillä ole tummanharmaata päätä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Harmaapääsirkku elää ja lisääntyy Kaukoidässä: eteläisestä Siperiasta Kiinan ja Japanin pohjoisosiin. Se on muuttolintu, joka talvehtii Intian koillisosissa, eteläisessä Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Euroopassa sitä tavataan hyvin harvoin. Lajin kanta on maailmanlaajuisesti elinvoimainen.
Suomessa se on tavattu kaksi kertaa, ensimmäisen kerran 2. marraskuuta 1981 Dragsfjärdin Vänössä ja toisen kerran Paraisilla, Jurmon saaressa 10. toukokuuta 2020. Kolmannen kerran laji havaittiin Suomessa 25.4.2024, myös tällä kertaa Paraisten Jurmon saaressa.
Harmaapääsirkun elinympäristöä ovat pensaikot ja metsät kosteikkojen äärellä.
Lisääntyminen.
Harmaapääsirkun pesä sijaitsee maassa tai matalalla puussa tai pensaassa. Munia on tavallisesti 4 tai 5.
Ravinto.
Harmaapääsirkku on siemensyöjä. Poikasia ruokitaan myös hyönteisillä ja muilla pienillä selkärangattomilla.