Albanian kieli

Albania on yli viiden miljoonan ihmisen äidinkielenään puhuma indoeurooppalainen kieli. Kieltä puhutaan ensisijaisesti Albaniassa ja Kosovossa, mutta puhujia on lisäksi muun muassa muualla Balkanilla.
Albania muodostaa yksinään yhden indoeurooppalaisten kielten pääryhmistä. Sen lähimpiä sukulaisia ovat muut indoeurooppalaiset kielet. Lisäksi albanialla on typologinen suhde joidenkin muiden balkanilaisten kielten kanssa.
Kielellä on virallisen kielen asema Albaniassa, Kosovossa ja Pohjois-Makedoniassa. Lisäksi sillä on tunnustettu vähemmistökielen asema Montenegrossa.
Historia.
Vanhin kirjallinen albaniankielinen teksti on katolisen kastekaavan lause vuodelta 1462. Ensimmäinen säilynyt albaniankielinen kirja, "Meshari" ("Messukirja"), on vuodelta 1555. Uusi testamentti käännettiin kokonaisuudessaan albaniaksi vuonna 1869.
Alueellinen sijoittuminen.
Albaniaa puhutaan Balkanilla Albaniassa ja sen naapurimaissa Kosovossa, Serbiassa, Montenegrossa ja Pohjois-Makedoniassa. Myös Kreikassa ja Italiassa sekä Istanbulissa ja Damaskoksessa asuu albanian puhujia.
Albanian kieltä äidinkielenään puhuvat olivat vuonna 2013 Suomen 11. suurin kieliryhmä johtuen pääasiassa Jugoslavian hajoamissotien pakolaisista. Vuoden 2019 lopussa Suomessa albaniaa äidinkielenään puhuvia oli 11 806 ja he ovat enimmäkseen kotoisin Kosovon alueelta.
Murteet.
Albanialla on kaksi murretta: Pohjois-Albaniassa ja sen naapurimaissa puhuttava gegi sekä Etelä-Albaniassa ja Pohjois-Makedoniassa puhuttava toski. Albanian kirjakieli eli standardialbania perustuu toskiin.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Lähde:
Kirjaimistot.
Vanhat katolilaiset albaniankieliset kirjoitukset on kirjoitettu muokatulla latinalaisella kirjaimistolla. 1700- ja 1800-luvulla kirjoitetut albaniankieliset ortodoksiset ja islamilaiset kirjoitukset on kirjoitettu kreikkalaisella kirjaimistolla ja turkkilais-arabialaisella kirjaimistolla. 1800-luvulla yritettiin saada käyttöön itsenäinen albanialainen aakkosto tai latinalainen aakkosto, jossa on lisäkirjaimia. Vuonna 1908 järjestetyn Manastirin kongressin jälkeen yleistyi niin sanottu Bashkimin järjestelmä, jossa käytetään kaksoiskirjaimia (sh, th, xh ym.), ja tarkkeita käytetään vain kirjaimissa ç ja ë.
Albanian kielessä on 36 aakkosta. Niistä vokaaleja on seitsemän ja konsonantteja 29.
Kielioppi ja sanasto.
Täydellisiä sukuja on kaksi, maskuliini ja feminiini. Niiden lisäksi kieleen on jäänyt pieni määrä neutrimuotoisia sanoja. Adjektiivit ja pronominit kongruoivat nominien suvun kanssa. Artikkelit liitetään sanojen loppuun, ja ne kuvastavat sukua ja sijaa.
Täydellisiä sijamuotoja on kolme: nominatiivi, genetiivi-datiivi ja akkusatiivi. Lisäksi on osittainen ablatiivi.
Albaniassa on rikas verbin taivutusjärjestelmä. Verbit kongruoivat subjektin kanssa persoonamuodossa ja luvussa. Yksinkertaisia aikamuotoja on kolme: preesens, imperfekti ja aoristi, ja yhdistelmäaikamuotoja neljä: perfekti, pluskvamperfekti, futuuri ja futuurin perfekti. Tapaluokista indikatiivin ja subjunktiivin ohella albaniassa on admiratiivi, jolla ilmaistaan tapahtuvan asian odottamattomuutta.
Taivutus tapahtuu pääasiassa taivutuspäätteillä. Johdoksia luodaan sekä prefikseillä että suffikseilla. Yhdyssanoja on enemmän kuin romaanisissa kielissä mutta vähemmän kuin germaanisissa kielissä. Ablautista on vähäisiä jäänteitä.
Albanian sanajärjestys on subjekti-verbi-objekti, mutta tyylillisistä syistä tästä voidaan poiketa. Adjektiivit ja määritteet ovat pääsanansa jäljessä. Kieltosana "nuk" esiintyy verbin edellä.
Sanapaino on yleensä sanavartalon viimeisellä vokaalilla.
Albaniassa on huomattavan paljon lainasanoja latinasta, turkista, kreikasta ja slaavilaisista naapurikielistä. Kielen kotoperäisen sanaston osuus on mahdollisesti ainoastaan kymmenen prosenttia. Albaniasta ei muihin kieliin ole lainattu juurikaan sanoja.