tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Terho Itkonen

Terho Klaus Itkonen (21. lokakuuta 1933 Helsinki – 29. maaliskuuta 1998 Nurmijärvi) oli suomen kielen tutkija ja pitkäaikainen Helsingin yliopiston suomen kielen professori (1965–1989).
Ura.
Terho Itkosen isä T. I. Itkonen oli koulutukseltaan (saamen kielen) kielentutkija mutta teki uransa Kansallismuseon etnografisen osaston tutkijana ja osastonjohtaja.
Itkonen tuli ylioppilaaksi vuonna 1951 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja suomalais-ugrilaista kielentutkimusta. Hän valmistui kandidaatiksi 1955 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli vuonna 1965. Hän työskenteli yliopiston assistenttina ja sen ohessa Sanakirjasäätiössä vuosina 1955–1964. Hänet nimitettiin professoriksi vuonna 1965.
Laajassa tuotannossaan Itkonen on käsitellyt lukuisia suomen kielen historian ja kieliopillisen kuvauksen kysymyksiä. Hänen tutkijanotteelleen on ominaista teoreettinen kunnianhimo, joka suomen kielen näkökulmista pyrki esittämään yleiskielitieteellisesti merkityksellisiä ja kansainvälisesti kiinnostavia kielen ilmiöitä. Toisin kuin suurin osa sukupolvensa tutkijoista, Itkonen suhtautui jo varhain kriittisesti generatiivisen kielitieteen esittämiin strukturalistisiin kielen rakenteen kuvauksiin. Hänen kielinäkemyksensä korosti kielijärjestelmän avoimuutta ja analogian merkitystä kielellistä rakennetta muovaavana voimana. Hän harjoitti paljon kielitieteellisiä kenttätöitä ja perusteli esittämiään teoreettisia käsityksiä laajalla empiirisellä aineistolla.
Kielihistoriallisessa tuotannossaan Itkonen selvitteli erityisesti suomen suhdetta toisiin itämerensuomalaisiin kieliin ja saameen. Hänen artikkelissaan "Välikatsaus suomen kielen juuriin" (1983) esitettiin käsitys kolmeen murteeseen jakaantuneesta kantasuomesta, jota puhuttiin Suomenlahden ympäristössä. Tämä artikkeli kuului pitkään siteeratuimpiin suomenkielisiin humanistisiin tiedejulkaisuihin.
Itkonen järjesti professorina laajan suomen murteiden ja paikannimistön kenttäkeruun ("Nimestäjän opas", 1961) ja koulutti kokonaisen sukupolven suomen kielen tutkijoita. Hän oli myös uuttera kielenhuoltaja, minkä osoittaa laajalevikkinen teos "Kieliopas"; lisäksi hän kirjoitti aiheesta runsaasti muun muassa "Helsingin Sanomiin", "Kielikelloon" ja "Virittäjään". Kielenhuoltoaiheisia kirjoituksia on koottu teoksiin "Selvää suomea", "Näillä näkymin" ja "Retkiä nykysuomeen".
Itkoselle myönnettiin muun muassa Suomalaisen Tiedeakatemian Kalevala-palkinto vuonna 1965, Helsingin yliopiston tiedotuspalkinto 1983, valtion tiedonjulkistamispalkinto 1986 ja Kalevalaseuran tunnustuspalkinto 1991. Itkonen nimettiin Greifswaldin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1996.
Terho Itkosen puoliso oli fil. lis. Pirjo Ketonen vuodesta 1964. Heidän poikansa on Markus Itkonen.
Municipium

Municipiumilla tarkoitettiin Rooman valtakunnan alaisuuteen kuulunutta ja sen yleisiä lakeja noudattavaa kaupunkiyhteisöä, jolla oli oma itsenäinen paikallishallintonsa. Sen asukkailla oli joko rajoitetut tai täydelliset Rooman kansalaisoikeudet ja vastaavasti velvollisuudet, kuten veronmaksu ja asepalvelus. Municipium käsitti myös varsinaista kaupunkia ympäröivän maaseudun. Municipium edusti kaupunkien hierarkiassa keskitasoa; korkeampi status oli colonialla, alempi taas oppidumilla. 
Myöhemmässä vaiheessa, keisariajan loppupuolella municipiumilla tarkoitettiin maaseutukaupunkia pääkaupungin vastakohtana.
Rovaniemen hovioikeus

Rovaniemen hovioikeus () on Rovaniemellä sijaitseva hovioikeus. Se toimii muutoksenhakuasteena piirissään, johon kuuluu pohjoisimman Suomen käräjäoikeudet eli Lapin käräjäoikeus, Oulun käräjäoikeus ja Kainuun käräjäoikeus. 
Hovioikeudessa on lainkäyttöasioita varten kaksi osastoa ja niillä omat osastokansliat sekä hallintoasioita varten hallintokanslia. Osastot jakaantuva kahteen lainkäyttötiimiin.
Rovaniemen hovioikeudessa työskentelee noin 50 henkilöä (2020). Annettuja ratkaisuja oli 930 vuonna 2020.
Historia.
Hovioikeus aloitti toimintansa vuonna 1979.
Kainuun käräjäoikeus siirrettiin Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin vuonna 2014 Itä-Suomen hovioikeuden tuomiopiiristä.
Hovioikeuden ensimmäisenä presidenttinä toimi oikeustieteen tohtori Kaarlo L. Ståhlberg vuosina 1978–1988. Tullessaan nimitetyksi hovioikeuden presidentiksi Ståhlberg toimi asianajajana Helsingissä. Hovioikeuden toisena presidenttinä toimi Martti Leistén vuosina 1988–1997. Leistén siirtyi hovioikeuden presidentiksi Turun hovioikeudenneuvoksen virasta. Hovioikeuden presidentti vuosina 1997–2013 oli Esko Oikarinen. Oikarinen siirtyi hovioikeuden presidentiksi Kajaanin käräjäoikeuden laamannin virasta. Oikarinen on aiemmin hoitanut muun muassa Rovaniemen hovioikeuden hovioikeudenneuvoksen ja Kajaanin tuomiokunnan kihlakunnantuomarin virkaa. Lisäksi Oikarinen on toiminut oikeusministeriön käräjäoikeuskouluttajana. Vuonna 2013 presidentiksi nimitettiin hovioikeudenlaamanni, oikeustieteen tohtori Marianne Wagner-Prenner . Vuonna 2022 presidentiksi nimitettiin Lapin käräjäoikeuden laamanni Jyrki Kiviniemi.
Tunnustukset.
Rovaniemen hovioikeus on profiloitunut tuomioistuintyön kehittäjänä. Rovaniemen hovioikeuspiirin tuomioistuinten laadunparannushanke voitti The Crystal Scales of Justice award -kilpailun. Palkinto jaettiin 25. lokakuuta 2005 Edinburghissa ensimmäisen kerran. Rovaniemen hovioikeuspiirin tuomioistuinten laadunparannushankkeen tavoitteena on tukea tuomioistuinten perustyötä ja kehittää sitä yhä paremmaksi niin, että oikeudenkäynti täyttää oikeudenmukaisuuden kriteerit, ratkaisut ovat perusteltuja ja oikeita ja tuomioistuimen palvelut ovat myös kustannuksiltaan ihmisten saavutettavissa. Hanke käynnistettiin vuonna 1999 ensimmäisenä tuomioistuinten laatuhankkeista. Se on toiminut esimerkkinä monille laatuhankkeille, joita nykyisin on meneillään kaikissa Suomen viidessä hovioikeuspiirissä ja eräissä hallintotuomioistuimissa.
Suomen Asianajajaliitto palkitsi Rovaniemen hovioikeuden laatuhankkeen Vuoden oikeusteko -palkinnolla vuonna 2005.
Hittejä, kersantti Karoliina!

Hittejä, kersantti Karoliina!, "20 kaikkien aikojen kovinta Popeda-hittiä" (POKOCD 203), on suomalaisen Popeda -yhtyeen kolmas kokoelmalevy. Se julkaistiin 27. lokakuuta 1997.
Joulukuussa 1998 levystä julkaistiin rajoitettu erikoispainos, jossa oli mukana Popedan 20-vuotisjuhlakonsertissa Tullikamarin Pakkahuoneella Tampereella äänitetty live-CD.
Konsertissa vierailevina solisteina toimivat muun muassa Olli Lindholm, Dave Lindholm sekä Moog Konttinen ja soittivat kaikki yhtyeen aiempiin kokoonpanoihin kuuluneet muusikot, lukuun ottamatta vuonna 1986 kuollutta Arwo Mikkosta sekä basisti Risto “Eebo“ Lehtistä, joka omien sanojensa mukaan oli esiintymisen loppupuolella menossa lavalle mutta tungoksesta johtuen ei sinne päässyt.
Bouchra Ghezielle

Bouchra Ghezielle (, o.s. Ben Thami, s. 19. toukokuuta 1979 Khemisset, Marokko) on ranskalainen keskimatkojen juoksija.
Marokkoa edustanut Ghezielle osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa 1997 Torinon maastojuoksun MM-kisoissa, joissa hän sijoittui nuorten sarjassa viidenneksikymmenenneksiseitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Marrakechin maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjassa neljäskymmenesseitsemäs ja voitti pronssia Annecyn yleisurheilun nuorten MM-kisoissa 1 500 metrin juoksussa ajalla 4.12,76. Vuonna 1999 hän sijoittui Belfastin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kolmanneksikymmenenneksikahdeksanneksi.
Ghezielle sai Ranskan edustusoikeuden 9. kesäkuuta 2005. Tämän jälkeen hän juoksi 1 500 metrillä Euroopan cupin kolmanneksi ajalla 4.08,02. Helsingin MM-kisoissa samana vuonna hän oli matkalla kolmas ajalla 4.02,45. Kauden lopussa hän sijoittui matkalla neljänneksi ajalla 4.01,28. Ghezielle voitti Ranskan sisäratojen mestaruuden 3 000 metrin juoksussa vuonna 2006.
Gheziellen helmikuussa 2008 antamassa dopingnäytteessä oli epoa. Hän sai neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 13.5.2008–12.5.2012.
Lähde: IAAF
Sportteli

Sportteliksi eli virkasivutuloksi kutsutaan rahapalkkiota, jonka virkamies tai muuta julkista tehtävää hoitava saa asiakkaaltaan tekemiensä virkatoimien perusteella.
Sportteleista on Suomessa pääosin luovuttu, mutta esimerkiksi haaste- ja ulosottomiehet saavat edelleenkin tehtyihin toimenpiteisiin perustuvaa palkkaa, jonka kuitenkin maksaa valtio työnantajana, joka taas perii asiakkailta käsittely- tms. maksuja. Käräjäoikeuden määräämät kaupanvahvistajat saavat edelleenkin palkkionsa suoraan asiakkailtaan, joten siltä osin kyse on edelleen perinteisestä sporttelista. Myös kunnaneläinlääkärit toimivat sporttelipalkalla; heillä on eläinlääkintähuoltolain nojalla oikeus saada palkkio hoitamansa eläimen omistajalta.
Aiemmin esimerkiksi kihlakunnantuomarit perivät tuomioistuimen asiakkailta sportteleita mm. pöytäkirjoista, lainhuudoista ja muista toimituskirjoista. Sporttelia kutsuttiin lunastukseksi, jonka termin voi löytää säännönmukaisesti vanhojen viranomaispäätösten ja toimituskirjojen kansisivun vasemmasta alalaidasta, varustettuna markkamäärällä. Koko kihlakunnanoikeuksia ylläpitäneiden tuomiokuntien toiminta henkilökunnan palkkoineen ja tilavuokrineen rahoitettiin sporttelituloilla. Myös ainakin Turun yliopistossa opintokokonaisuuksien loppumerkinnöistä maksettiin sportteli, mikä muodosti merkittävän osan oppiaineen assistentin ja pienen osan professorin palkasta.
Sargeist

Sargeist on suomalainen vuonna 1999 Lappeenrannassa perustettu black metal -yhtye. Se aloitti nykyisen kitaristin Shatraugin sooloprojektina. Nimi tulee kahden saksankielisen sanan yhdistelmästä, "sarg" tarkoittaa ruumisarkkua ja "geist"ista, joka tarkoittaa henkeä. 
Historia.
Sargeist perustettiin kesällä 1999 Shatraugin sooloprojektina. Vuonna 2000 Blutrachesta eronnut rumpali "Lord Volos", liittyi Sargeistiin ja ensimmäisen demon julkaisi sen oma levy-yhtiö Warmoon Records. Vuonna 2001 "Gorsedd Marter" ja "Makha Khan" liittyivät Sargeistiin. Tällä jäsenistöllä nauhoitettiin seuraava demo, "Tyranny Returns". Myöhään vuonna 2001 Moribund Records sopi levytyssopimuksen Sargeistin kanssa. Vuonna 2002 nauhoitti ja julkaisti kappaleet "Reaping With Curses &amp; Plague", "The Rebirth of a Cursed Existence" ja uudelleen tehdyn "Sinister Glow of the Funeral Torches", jotka liitettiin 7" EP -splitille Merrimackin kanssa sekä kahdelle kokoelmalle, Woodcut Recordsin "Jatkosodalle" ja Black Arts Productionsin "...And Jesus Weptille"
Vaikka materiaali oli valmista jo vuodesta 2001 lähtien, vasta heinäkuussa 2003 Sargeist julkaisi ensialbuminsa "Satanic Black Devotion". 
Vuonna 2004 julkaistiin kolme split-albumia, yhtyeiden: Temple of Baal, Horned Allmighty ja Funeral Elegy kanssa. 
Sargeistin seuraava levyn "Disciple of the Heinous Pathin" julkaisi 30. syyskuuta 2005 Moribund Records, ja splitlevyn Bahimironin kanssa julkaisi toukokuussa 2006 Obscure Abhorrence Productions. 
Syyskuussa 2023 yhtye ilmoitti, että laulaja Profundus, basisti Abysmal ja rumpali Gruft ovat jättäneet yhtyeen.
Kuolleen miehen kupletti -EP

Kuolleen miehen kupletti -EP on Viikate-yhtyeen EP, joka on julkaistu vuonna 2004. Kappale "Vasten kuutamon siltaa" on suomennettu versio Roky Ericksonin kappaleesta "Night of the Vampire".
EP nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 2.
18. divisioona (jatkosota)

18. divisioona oli Pohjois-Hämeen sotilasläänin perustama divisioona. Kyseiseen sotilaslääniin kuuluivat Pirkka-Hämeen ja Jyväskylän suojeluskuntapiirit. Divisioonaan kuului lisäksi Saimaan suojeluskuntapiirin perustamia yksiköitä.
Jatkosodan hyökkäysvaiheessa, Kilpolan taistelujen aikana elokuussa 1941, 18 divisioona eteni kohti Vuoksea venäläisten puolustusrintamaan syntyneestä aukosta, ylitti Vuoksen ja valtasi sillanpääaseman Hopeasalmella. Se oli ratkaiseva murto puna-armeijan puolustusrintamaan.
Perustaminen.
Perustamisen jälkeen divisioonaan kuuluivat muun muassa seuraavat yksiköt:
18. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, joka pääsääntöisesti onnistuikin, tosin joidenkin materiaalierien osalta määrävahvuuksia ei saavutettu.
Ennen elo-syyskuun 1941 Viipurin operaatiota divisioonaan kuului myös Kevyt prikaati T, eversti Matti Tiiaisen komentama nopeiden joukkojen pienoisyhtymä.
Tammikuun puolivälissä 1942 divisioonalle alistettiin Karjalankannakselle jääneet lakkautetun 12. divisioonan yksiköt.
Komentajat.
Divisioonankomentajina olivat:
Tappiot.
Yhtymien Päämajalle tekemien määräaikaisilmoitusten mukaan 18. divisioonan kokonaistappiot kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina olivat yhteensä 10 184 henkilöä.
Liikenne eläinvoimalla

Liikenne eläinvoimalla on vanhimpia ihmisen käyttöönsä valjastamista liikkumista helpottavista keinoista. Myös vesiliikennettä veneellä voidaan pitää vielä varhaisempana muotona ihmisen keksimistä liikkumishelpotuksista.
Hevonen - ratsastus.
Ratsastaminen ei ole vaatinut merkittävää määrää teknisiä apuvälineitä jonkin eläimen vangitsemista ja työjuhdaksi alistamista lukuun ottamatta, yksinkertainen köysikin on voinut jo riittää. Hevosajoneuvon varusteluun on aikanaan lisätty satula ja kavioiden kulumista hidastavat hevosenkengät. 
Ratsastamiseen eniten käytetty hevonen on ollut myös sotilaallinen kulkuneuvo aina toisen maailmansodan loppuun asti. Ratsumiehen panssarointi haarniskalla on luonut hevonen-mies-parista merkittävän asejärjestelmän, jonka kiväärin kehitys teki liian haavoittuvaksi. 
Hevosten kasvatus on kehittynyt merkittäväksi tuotantotoiminnaksi, joka hiipui ratsuväen ja yläluokan ratsastusharrastuksen hiipuessa syntyäkseen uudestaan teinityttöjen harrastuksena, esteratsastuskilpailuna ja vedonlyöntiliiketoiminnan osana (laukkakilpailut) jne.
Rahdin kuljetus eläimen selässä.
Hevosta, kamelia ja aasia on käytetty kuorman kuljetukseen eläimen selässä kuljettavissa koreissa tai säkeissä. Tässä kuormankantokyky on pienempi kuin pyörillä vedettäessä, mutta tällainen kuljetusmuoto ei vaadi minkäänlaista tietä tai edes polkua.
Aura tai vaunu ja sen vetäjä.
Vaunujen vetäminen hevosella, vesipuhvelilla tai muulla vankkatekoisella eläimellä vaati myös pyörän keksimisen. Kulkureittien, kuten Silkkitien tai Yhdysvaltain postivaunureittien varrelle rakentui infrastruktuuri, jossa matkustajat saattoivat syödä ja levätä ja josta oli saatavissa vaihtohevoset. Hevosia ja jopa elefantteja on käytetty muun muassa tukkien kuljetukseen kaatamispaikalta vaikkapa jokien rantaan. Hevosia on myös käytetty 1900-luvun alkupuolelle asti vetämään lauttoja, vaikka jossain orjatyövoima (kuten tsaarien ajan Venäjän Volgan lautturit) on ollut halvempaa tällaiseen työhön kuin hevoset. 
Maatalouden liikevoimana auraa tms. vetävä eläin on ollut merkittävä perustuotannon lisääjä, kunnes ne korvaantuivat 1900-luvun alusta lähtien traktorilla jne. 
Eläimiä on käytetty myös eräänlaisten vesipumppujen käyttövoimana.
Koira, poro.
Koiravaljakko, pororaito tai porotokka on toiminut kulkuvälineenä pienemmille kuormille lumisilla alueilla. Ne ovat turismia lukuun ottamatta korvautuneet esimerkiksi moottoroiduilla lumikelkoilla 1950-luvulta lähtien.
Tietoliikenne.
Kyyhkyä on käytetty viestien kuljetuksessa aina optisen (valomerkit) ja radiotaajuisen järjestelmän tuloon asti.
.com

.com ("commercial", ) on kansainvälinen ylätason verkkotunnus. Se on yksi alkuperäisistä ja ensimmäisistä ylätason verkkotunnuksista, jotka otettiin käyttöön tammikuussa 1985. Internetin kasvaessa siitä on tullut suosituin ylätason verkkotunnus. .com-verkkopäätettä hallinnoi Verisign ja se yhdessä .net-verkkopäätteen kanssa muodosti vuonna 2005 yli puolet kaikista verkkopäätteistä.
Alkujaan .com-verkkopäätteet suunniteltiin kaupallisiin tarkoituksiin, mutta niitä on voinut rekisteröidä kuka tahansa 1990-luvun puolivälin jälkeen. IT-kupla eli 1990-luvun lopun tietotekniikan taloudellinen yliarvostus tunnetaan myös dot.com-buumina.
The Evil That Men Do

The Evil That Men Do on Iron Maidenin kappale albumilta "Seventh Son of a Seventh Son". Singlenä kappale julkaistiin 1. elokuuta 1988. Sen listasijoitus Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli 6. Singlen b-puolena on uudelleen nauhoitetut versiot kappaleista "Prowler" ja "Charlotte the Harlot", jotka ovat yhtyeen ensimmäisen albumin, "Iron Maidenin" kappaleita.
Nimi "The Evil That Men Do" on otettu Willian Shakespearen näytelmästä Julius Caesar:" "The evil that men do lives after them; The good is oft interred with their bones". "Katkelman sanomana on, että ihmisten pahat teot muistetaan ja jäävät elämään heidän kuolemankin jälkeen, kun taasen hyvät teot unohdetaan kuoleman myötä. Itse kappaleen sanoituksilla ei kuitenkaan ole mitään tekemistä näytelmän kanssa.
Kitarasoolon kappaleeseen "The Evil That Men Do" soittaa Adrian Smith, joskin vuodesta 1999 lähtien, jolloin Iron Maidenin kitaristien määrä nousi kahdesta kolmeen, on keikoilla myös Janick Gers "tuplannut" soolon soittamalla sen samanaikaisesti Smithin kanssa. Myös toisen Iron Maidenin klassikkokappaleen, The Trooperin, toinen kitarasoolo on soitettu yhdessä Smithin ja Gersin kanssa.
Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Giovanni Fattori

Giovanni Fattori (1825 Livorno – 1908 Firenze) oli Livornossa syntynyt italialainen taidemaalari ja yksi Macchiaioli-ryhmän johtajista.
Macchiaioli oli Italian maalaustaiteessa vaikutusvaltainen ryhmä, joka sai nimensä 1850-luvulla kehitetystä "la macchia" -tekniikasta (”tahra”, ”läiskä”, ”nopea luonnos”). Macchia viittasi spontaaniuteen ja välittömyyteen, värin lisäämiseen suoraan kohteen havainnoinnin yhteydessä. Macchiasta tuli ajan poliittisen tilanteen, "Risorgimenton", kautta myös kansallinen tai nationalistinen maalaustyyli. Monet Macchiaioli-taiteilijat osallistuivatkin Italian yhdistymissotiin ja heidän kantapaikkansa, Firenzen Caffè Michelangiolo oli myös aktivistien kokoontumispaikka. Fattori oli macchiaioli-taidemaalareista kaikkein tuotteliain ja monipuolisin. Hän piti itseään realistina ja maalasi lukuisia erilaisia aiheita: sota-aiheita, muotokuvia, maisemia, sisätiloja, talonpoikien ja kauppiaiden elämää. Hänen töissään yhdistyivät macchian mukanaan tuoma valon tallentava impulsiivisuus ja sosiaalisesti kantaa ottava realismi.
Monet ryhmän jäsenet tarjoutuivat vapaaehtoisiksi Giuseppe Garibaldin joukkoihin; Fattori maalasikin teoksen "Garibaldi a Palermo" vuosina 1860–1862. Vaikka Fattori ei liittynyt taisteluihin, hän toimi kuriirina vasemmistolaisille vallankumousvuosina 1848–1849. Hän maalasi taisteluaiheita johdonmukaisemmin kuin muut ryhmän taiteilijat. Fattori saikin ensin huomiota sarjallaan sota-aiheisia maalauksia, jonka hän aloitti vuonna 1859. Hän piti tärkeinä ajan ranskalaisten taidemaalareiden innovaatioita, esikuvanaan erityisesti Edgar Degas. Hänen maineensa kasvoi taidokkaiden etsausten ja kaiverrusten myötä.
Viimeisinä vuosinaan Fattori eli maineestaan huolimatta köyhyydessä ja antoi Firenzessä oppitunteja piirustuksessa. Yksi hänen lahjakkaimmista oppilaistaan oli Amedeo Modigliani.
Jat Airways

Jat Airways oli Serbian kansallinen lentoyhtiö. Se toimi aiemmin myös entisten Jugoslavian sekä Serbia ja Montenegron kansallisena lentoyhtiönä. Yhtiö perustettiin vuonna 1927 nimellä Aeroput (serbokro. "Аеропут"). Vuonna 1947 nimeksi vaihdettiin Jugoslovenski aerotransport – JAT (serbokro."Југословенски аеротранспорт"), sitten JAT Yugoslav Airlines ja lopuksi Jat Airways tammikuussa 2003.
Jat Airways ei kuulunut mihinkään allianssiin, mutta teki code sharingia joillakin reiteillä Lufthansan, Austrian Airlinesin, Air Francen, Alitalian ja Aeroflotin kanssa. Jat Airwaysilla oli myös sopimuksia Emiratesin kanssa Australian ja Yhdysvaltojen lennoista. Vuonna 2004 IATA nimesi Jat Airwaysin yhdeksi Euroopan turvallisimmista lentoyhtiöistä.
Entinen Jugoslovenski Aerotransportin lentoemäntä Vesna Vulović selvisi 10 160 metrin vapaapudotuksesta hengissä vuonna 1972, kun Jugoslovenski Aerotransportin lento 367, jolla hän työskenteli, joutui terrori-iskun kohteeksi, ja kone räjäytettiin ilmassa.
Etihad Airways ja Serbian valtio solmivat vuonna 2013 yhteistyösopimuksen, jonka myötä Jat Airways lakkautettiin. Jat Airwaysin laivasto poistui käytöstä ja lentotoiminta siirtyi uudelle Air Serbia -yhtiölle.
Laivasto.
Jat Airwaysin laivasto marraskuussa 2006.
Kingdom of Madness (Edguyn albumi)

Kingdom of Madness on power metal -yhtye Edguyn toinen studioalbumi. Levy julkaistiin vuonna 1997, ja sitä pidetään useasti Edguyn oikeana debyyttialbumina, koska se oli yhtyeen ensimmäinen levy-yhtiön jakama levytys. "Kingdom of Madness" on viimeinen albumi, jolla Dominik Storch soitti rumpuja. Jonkin aikaa levyn julkaisun jälkeen hän erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen otettiin Felix Bohnke.
Kynnetönmanaatti

Kynnetönmanaatti eli amazoninmanaatti ("Trichechus inunguis") on manaattilaji, joka elää Amazonin altaassa Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö.
Kynnettömänmanaatin pituus on noin kolme metriä ja paino 350–500 kg. Nimensä mukaan siltä puuttuvat kynnet, toisin kuin muilta manaateilta. Lajin sormiluut ovat pitkät ja ne erottuvat melko helposti. Kynsien ohella lajilta ovat hävinneet myös lantion luut, jotka muilla manaateilla ovat. Iho on muuten tasaisen harmaa, mutta rinnan kohdalla on vaalea alue. Koko ruumista peittää ohut ja lähes väritön karva, joka erottuu huonosti. Ainoastaan suun seudulla karva on verraten tiheää.
Levinneisyys.
Kynnetönmanaatti elää vain Amazonin jokialueella, Brasiliassa, Perussa, Kolumbiassa ja Guyanassa. Mahdollisesti niitä on myös Orinoco-joella Venezuelassa.
Elinympäristö ja elintavat.
Kynnettömätmanaatit elävät Amazonin alueella, jossa usein tulvii vuosittain. Tulva peittää Englannin kokoisen sademetsäalueen. Manaatit suosivat hitaasti virtaavia tai seisovia järviä, jokia ja kanavia, joissa kasvaa paljon vesikasveja etenkin pinnalla. Veden lämpötilan täytyy olla yli 22 astetta. Manaattien elinalueella veden pinnankorkeus voi vaihdella jopa 10–15 metriä, ja manaatit joutuvat vetäytymään kuivan kauden ajaksi syviin järviin tai joenuomiin. Kun vedenpinta nousee, ne siirtyvät jopa puolen vuoden paaston jälkeen reheville tulvaniityille keräämään rasvavarastoa. Manaattien lyhyt kuono sopii erityisen hyvin pintakasvien syöntiin.
Kynnettömätmanaatit lisääntyvät tulva-aikana ja kantoaika kestää 12–14 kuukautta. Kynnettömätmanaatit lisääntyvät hyvin hitaasti. Naaras synnyttää ensimmäisen kerran vasta 7–10-vuotiaana ja sen jälkeen 3–5 vuoden välein. Manaatit synnyttävät yhden poikasen kerrallaan. Kynnetömällämanaatilla ei ole luonnollisia vihollisia.
Uhat.
Kynnetöntämanaattia metsästävät nykyään lähinnä alkuperäisasukkaat, mutta muutoin se on rauhoitettu. Manaatteja tapettiin 1930- ja 1940-luvuilla tuhansia vuosittain, mikä johti kantojen romahtamiseen. Pyynti lopetettiin 1973. Manaattien lukumäärää ei tiedetä, mutta laji on ilmeisesti harvinaistunut vielä rauhoituksen jälkeenkin etenkin metsänhakkuiden, saastumisen ja myös salametsästyksen takia. Manaatteja hukkuu myös verkkoihin. Kynnetönmanaatti elää useilla suojelualueilla kuten Jaun kansallispuistossa Brasiliassa ja Perussa muun muassa Pacaya-Samirian suojelualueella. Uusia suojelualueita on perusteilla.
Algebrallinen laajennus

Abstraktissa algebrassa kuntalaajennusta "L"/"K" sanotaan algebralliseksi jos jokainen "L":n alkio on algebrallinen "K":n suhteen, eli jokainen "L":n alkio on jonkun nollasta poikkeavan "K"-kertoimisen polynomin juuri. Jos annetussa kuntalaajennuksessa on alkio, joka ei ole algebrallinen, sanotaan kyseistä alkioita transkendenttiseksi. Transkendenttisen alkion sisältävää kuntalaajennusta kutsutaan transkendenttiseksi laajennukseksi.
Esimerkiksi kuntalaajennus R/Q on transkendenttinen, mutta laajennukset C/R ja Q(√2)/Q ovat algebrallisia.
Kaikki annetun kunnan ääretönasteiset laajennukset ovat transkendenttisia, jolloin äärellisasteinen laajennus on aina algebrallinen. Toisaalta on myös olemassa algebrallisia laajennuksia, joiden aste on ääretön. Esimerkiksi algebrallisten lukujen kunta on rationaalilukujen ääretön algebrallinen laajennus.
Jos "a" on algebrallinen "K":n suhteen, on "K"["a"], joukko kaikista "a":n virittämistä polynomeista, jonka kertoimet kuuluvat "K":hon, kunta. Se on "K":n algebrallinen kuntalaajennus, jonka aste "K":n suhteen on äärellinen. Esimerkiksi kun "K"=Q, saadaan rationaalilukujen kunta. Q["a"] on tällöin esimerkki algebrallisesta lukukunnasta.
Kuntaa, jolla ei ole aitoa algebrallista laajennusta, sanotaan algebrallisesti suljetuksi. Esimerkkinä tästä on kompleksilukujen kunta. Jokaisella kunnalla on olemassa algebrallinen laajennus, joka on algebrallisesti suljettu ja jota kutsutaan algebralliseksi sulkeumaksi. Tämän todistaminen kaikille kunnille vaatii valinta-aksiomin käyttöä.
Laajennus "L"/"K" on algebrallinen jos ja vain jos jokainen "L":n ali-"K"-algebra on kunta.
Yleistyksiä.
Malliteoria yleistää algebrallisen laajennuksen käsitteen mielivaltaisille teorioille: M:n upotus N:ään on algebrallinen laajennus jos kaikilla "N":n alkioilla "x" on olemassa kaava "p", jonka parametrit kuuluvat "M":ään siten, että "p"("x") on voimassa ja joukko 
{"y" "N":n alkio | "p"("y")}
on äärellinen. Osoittautuu, että soveltamalla kyseistä määritelmää kuntateoriaan nähdään, että algebrallisen laajennuksen kuntateoreettinen ja malliteoreettinen määritelmä yhtyvät. "N":n Galois'n ryhmä "M":n suhteen voidaan määritellä automorfismien ryhmänä ja osoittautuu, että suuri osa Galois'n ryhmien teoriasta voidaan ylestää malliteoreettisiksi tuloksiksi.
Väinölänniemen stadion

Väinölänniemen stadion on Kuopiossa Väinölänniemellä sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1923. Stadion on toiminut KuPS:n kotikenttänä ja kaikki Kuopiossa pelatut neljä jalkapallomaaottelua on järjestetty Väinölänniemen stadionilla.
Historia.
Kuopion Palloseura pelasi kotiottelunsa 1930-luvulta vuoteen 2005 Väinölänniemellä, jolloin Keskuskentän uusimistyöt päättyivät ja joukkue siirtyi pelaamaan sinne. Vänärillä ovat pelanneet myös muun muassa Koparit, Kuopion Elo, Kings Kuopio, Kuopio Steelers, Kuopio Rugby Club sekä Kuopion MimmiFutis. KuPS pelasi siellä kotiottelujaan jo 1920-luvulla. Paavo Nurmi on juossut stadionilla kaksi maailmanennätystä, 2 000 metrin ME:n vuonna 1927 ja 10 000 metrin ME:n syksyllä 1924. Vuonna 1951 kenttä peruskorjattiin täysimittaiseksi ruohokentäksi ja stadionille tehtiin peruskorjaus vuonna 1980.
Ominaisuudet.
Stadionin luonnonnurmista kenttää kastelee automaattinen kastelujärjestelmä ja valaisee neljä valaisinpylvästä. Kentän viimeisellä Veikkausliigakaudella 2005 sen katsomokapasiteetti oli 9 800 paikkaa joista 1 500 katetussa pääkatsomossa, 1 200 katetussa takakatsomossa, 1 100 siirrettävissä putkikatsomoissa sekä 6 000 paikkaa kaarrekatsomoissa. Stadionilla on 6,6 × 19 metrin kokoinen Polarpro-tulostaulu.
Koska stadion sijaitsee Kallaveden ympäröimässä niemessä, se pysyy kylmänä pitkälle kevääseen. Tämä on ollut aina haaste nurmen hoidolle. Esimerkiksi KuPSin pelatessa Väinölänniemellä oli tavallista, että kenttä oli kunnossa vasta juhannuksen tienoilla, jolloin kausi oli jo pitkällä.
Ennätykset.
Stadionin katsojaennätys on virallisesti 6 787 ottelusta KuPS – Kuopion Elo vuodelta 1969. On kuitenkin arvioitu että ottelun todellinen yleisömäärä olisi ollut lähes 8 000. Jossain lähteissä myös esitetään että Suomi–Jugoslavia -maaottelussa elokuussa 1989 olisi paikalla ollut 8 000 katsojaa. Vuoden 1989 Jalkapallokirjan mukaan ottelun yleisömäärä oli 6 386.
Haarakiikari

Haarakiikari tai haarakaukoputki on perinteinen tykistön käyttämä optinen tähystyslaite. Se on kaksihaarainen kaukoputki, jonka ylälinssit ovat haaramaisten suppilojen päissä. Vaikka elektroninen tulenjohto on osin syrjäyttänyt optisen mittauksen, ei huipputekniikka ole kokonaan syrjäyttänyt haarakiikaria ja muita perinteisiä optisia välineitä (kuten stereoetäisyysmittari). Optisten välineiden etuna on, että ne eivät tarvitse sähköä, joten niitä voidaan käyttää kaikissa oloissa. 
Haarakiikari on puolustusvoimien tulenjohtotehtäviin koulutettujen tunnus.
Travis Waltonin ufosieppaus

Travis Waltonin ufosieppaus on väitetty ufosieppaustapaus, joka tapahtui Yhdysvalloissa, Arizonassa 5. marraskuuta 1975. Tapahtuma sai alkunsa, kun seitsemän metsurin ryhmä ajoi kuorma-autolla Apache-Sitgreaven metsässä. Yhtäkkiä metsurit havaitsivat tunnistamattoman kirkkaan esineen, joka valaisi metsää. Silloin yksi metsureista, Travis Walton, hyppäsi ulos autosta ja alkoi juosta kohti esinettä. Autossa tilannetta seuranneet miehet kuulivat esineestä piipittävää ääntä ja sen jälkeen ikään kuin suihkumoottoreiden ääntä. Tarkkailijat näkivät myös ufosta lähteneen sinertävän vihreän valonsäteen, joka osui Waltoniin. Walton kaatui maahan ja jäi makaamaan liikkumattomana. Hänen työkaverinsa pelästyivät tapahtunutta niin paljon, että pakenivat paikalta kuorma-autolla. 
Muutaman minuutin päästä metsurit rauhoittuivat sen verran, että päättivät palata paikalle ja yrittää pelastaa Waltonin. Palattuaan tapahtumapaikalle he kuitenkin huomasivat, että Walton ja ufo olivat kadonneet.
Metsurit ilmoittivat asiasta poliisille, joka alkoi etsiä Waltonia. Kymmenet poliisit ja vapaaehtoiset etsijät tutkivat katoamispaikkaa ja sen lähimaastoa, mutta Waltonista ei löytynyt merkkiäkään. 
Valheenpaljastuskoe.
Pian poliisit alkoivat epäillä, että muut metsurit olivat surmanneet Waltonin ja keksineet ufotarinan peittääkseen rikoksensa. Tämän vuoksi poliisit teettivät valheenpaljastuskokeen metsureille. Kokeiden jälkeen testaaja kirjoitti raportissaan, että viisi miehistä puhui totta, mutta kuudennen kohdalla testitulokset eivät olleet vakuuttavia.
Waltonin löytyminen.
Viisi päivää katoamisensa jälkeen Travis Walton soitti Grant Neffille, joka oli Waltonin sisaren mies. Walton kertoi soittavansa puhelinkioskista ja pyysi apua. Grant Neff lupasi hakevansa Waltonin autolla niin pian kuin mahdollista. Neff ja Waltonin veli Duane ajoivat puhelinkioskille, josta he löysivät Travis Waltonin, joka vaikutti olevan šokkitilassa. Paluumatkalla Walton kertoi kohdanneensa omituisia olentoja, joiden silmät olivat vaikuttaneet kauhistuttavilta.
Myöhemmin Walton hypnotisoitiin. Hypnoosissa hän kertoi heränneensä ufon sisällä ja nähneensä olentoja, jotka eivät juurikaan muistuttaneet ihmisiä. Olentojen pituus oli alle 150 cm. Niiden hiuksettomat päät olivat erittäin isokokoiset. Myös olentojen silmät olivat erittäin isokokoiset ja ripsettömät.
Hypnoosikuvauksensa lopussa Walton kertoi heränneensä maantiellä ja nähneensä ufon, joka nousi ylöspäin kadoten taivaalle.
Myöhemmät vaiheet.
Walton osallistui Totuuden hetki -tosi-TV -sarjaan vuonna 2010. Kysymys 15 kuului näin: "Jouduitko ufon sieppaamaksi 5. marraskuuta vuonna 1975?", johon Walton vastasi "kyllä". Valheenpaljastuskone oli kuitenkin eri mieltä, ja Walton putosi kilpailusta.
Dinkelsbühl

Dinkelsbühl on kaupunki Baijerin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Mittelfrankenin hallintoalueella Tonavan sivujoen Wörnitzin varrella ja on osa Ansbachin piirikuntaa. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa asui 11 882 asukasta. Kaupunki on pinta-alaltaan 75,17 neliökilometriä ja sen väestötiheys on 158 as./km².
Historia.
Dinkelsbühl mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1188. Dinkelsbühlin linnoitti Saksan keisari Henrik V. Nykyisin Dinkelsbühl juhlistaa joka vuosi kaupungin antautumista ruotsalaisille joukoille kolmikymmenvuotisessa sodassa.
Dinkelsbühlin keskiaikainen vanhakaupunki hyvin säilynyt. Kaupunki selvisi vahingoittumattomana esimerkiksi toisesta maailmansodasta. Kaupunki on nykyisin suosittu matkailukohde.
Ystävyyskaupungit.
Dinkelsbühlin ystävyyskaupunkeja ovat:
Theater of Salvation

Theater of Salvation on saksalaisen power metal -yhtye Edguyn neljäs studioalbumi. Vuonna 1999 julkaistu levy on ensimmäinen, jonka tekemisessä mukana olivat rumpali "Felix Bohnke" ja basisti "Tobias Exxel". Siihen asti bassoa soittanut "Tobias Sammet" keskittyi kosketinsoittimiin ja laulamiseen.
12. "For a Trace of Life" – 04:13 
13. "Walk on Fighting" (live) – 05:40 
14. "Fairytale" (live) – 06:21
Nadja Pyykkö

Nadja Pyykkö (oik. Taina Melleri, o.s. Saario, 10. joulukuuta 1946 Rauma – 8. maaliskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä, maskeeraaja, kuvaussihteeri ja apulaisohjaaja useissa suomalaisissa elokuvissa. Hänet tunnettiin myös nimillä Nadja Saario ja Taina Lehmuskallio.
Pyykkö valmistui Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksen ohjaaja-leikkaajalinjalta. Hän oli tekemässä muun muassa elokuvia "Kivenpyörittäjän kylä", "Kuutamosonaatti", "Räpsy ja Dolly" ja "Badding". Hänen ainoaksi omaksi ohjaustyökseen jäi Raija Orasen käsikirjoituksesta vuonna 1988 syntynyt televisioelokuva "Lupaus." Pyykkö sai Erikois-Jussin vuonna 1996.
Pyyköllä oli neljä lasta. Yksi heistä on elokuvaohjaaja Marja Pyykkö. Viimeisinä vuosinaan Nadja Pyykkö oli julkisuudessa erityisesti puolisonsa runoilija Arto Mellerin (k. 2005) yhteydessä.
Pyykkö menehtyi 60-vuotiaana sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Vallilassa.
Otpor

Otpor! (kyrillinen kirjaimisto: ОТПОР!, suomeksi ’vastarinta’) oli serbialainen demokraattinen nuorisoliike, joka järjesti onnistuneen vallankumouksen kaataen Slobodan Miloševićin vallasta.
Otpor muodostettiin 10. lokakuuta 1998 Belgradin yliopistossa vastustamaan aikaisemmin samana vuonna säädettyjä lakeja, jotka rajoittivat uutisvälineiden sekä yliopistojen toimintaa.
Naton vuoden 1999 ilmaiskujen jälkeen Otpor aloitti poliittisen kampanjan Jugoslavian presidenttiä Slobodan Miloševićia vastaan. Tämä johti maanlaajuisiin poliisitoimiin aktivisteja vastaan. Niiden aikana pidätettiin lähes 2 000 Otpor-aktivistia, joista osaa pahoinpideltiin. Vuoden 2000 presidentinvaalien alla Otpor aloitti "Gotov je" -kampanjan, joka oli ilmentymä serbien tyytymättömyydestä Miloševićiä kohtaan ja johti lopulta Miloševićin häviöön. Osa opiskelijoista käytti Gene Sharpin väkivallattoman vastarinnan tekstejä suunnitellessaan omaa kampanjaansa.
Otporista tuli yksi Miloševićin vastaisen taistelun määrittelevistä symboleista. Helposti tunnistettava nyrkkiin puristettu käsi -logo oli yksi valtuuttavista tekijöistä, mutta Otporin toiminta vainoista huolimatta voitti suurimman osan yleisestä kannatuksesta. Suuntaamalla toimintansa nuoriin ja muihin kriittisiin äänestäjiin Otpor oli yksi kaikkien aikojen suurimman äänestysaktiivisuuden saavuttamisen osatekijä 24. syyskuuta 2000 Serbian presidentinvaaleissa.
Otpor sai laajaa rahallista tukea Yhdysvalloista. Yhdysvaltalaisen National Endowment for Democracyn Paul B. McCarthyn mukaan järjestön Serbiassa syyskuusta 1998 lähtien käyttämästä kolmesta miljoonasta dollarista Otpor sai suurimman osan.
Journeyman Picturesin mukaan Otpor on sittemmin antanut koulutusta muiden maiden aktivisteille. Heidän vaikutuksensa katsotaan näkyvän muun muassa vuoden 2011 arabikevään levottomuuksissa.
Freddy vs. Jason

Freddy vs. Jason on vuonna 2003 valmistunut slasher-kauhuelokuva. Elokuva kertoo "Painajainen Elm Streetillä" ja "Perjantai 13." -elokuvien kuvitteellisista sarjamurhaajista, Freddy Kruegerista ja Jason Voorheesista, jotka taistelevat toisiaan vastaan. Elokuva menestyi kohtuullisesti pääsylipputuloissa, mutta kriitikot tyrmäsivät sen. Elokuva kuuluu sekä "Perjantai 13." -elokuvasarjaan, että "Painajainen Elm Streetillä" -elokuvasarjaan. Elokuva on viimeinen, jossa Robert Englund esiintyy Freddy Kruegerin roolissaan.
Juoni.
Elokuva jatkaa jonkin aikaa eteenpäin siitä, mihin ' ja ' päättyivät ( ei kuulu samaan tarinaan kuin muut Elm Street-elokuvat ja Jason X sijoittuu tulevaisuuteen, vaikka se julkaistiinkin Freddy Vs. Jasonia aiemmin).
Freddy Krueger on juuttunut helvettiin kuolleena ja unohdettuna, ja näin ollen kukaan ei pelkää eikä tunne häntä. Tämän takia Freddy on voimaton eikä pysty enää pelottelemaan ja tappamaan nuoria näiden painajaisissa, sillä hän saa voimansa uhriensa pelosta. Freddy on kuitenkin keksinyt ratkaisun tähän - hän herättää Jason Voorheesin, toisen tunnetun sarjamurhaajan, henkiin ja lähettää tämän Springwoodiin (Freddyn kotikaupunkiin) tappamaan muutaman uhrin. Tarkoituksena on että ihmiset alkaisivat uskoa Freddyn tehneen murhat, ja häntä alettaisiin jälleen pelätä. Freddyn suunnitelma toimiikin, mutta Jason ei aiokaan lopettaa tappamista, vaikka Freddy onkin päässyt jälleen mukaan kuvioihin. Freddy yrittää tuhota Jasonin, raivata tämän pois tieltä ja näiden kahden legendan välille syntyy taistelu.
Soundtrack.
Elokuvalle julkaistiin samana vuonna soundtrack, joka sisälsi 20 kappaletta:
Janne Virtanen

Janne Asseri Virtanen (s. 25. heinäkuuta 1967 Raisio) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Ura.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa "Koti-ikävä", "FC Venus", "Paha maa" ja "Valkoinen kaupunki". Viimeksi mainitusta hänet palkittiin vuoden 2006 parhaan miespääosan esittäjänä Jussi-patsaalla, ja hän sai siitä myös parhaan miesnäyttelijän palkinnon Tiburonin kansainvälisellä elokuvafestivaalilla Yhdysvalloissa. Virtanen on myös juontanut televisio-ohjelmia "Elixir", "Giljotiini" ja "Laatuaikaa" sekä ohjannut televisiosarjoja "Kotikatu" ja "Uusi päivä". Joulukuusta 2012 lähtien hän on ollut "Uuden päivän" pääohjaaja ja vuodesta 2013 näytellyt samassa sarjassa Saku Rainion roolia. Virtanen on toiminut myös inkoolaisen St. Nicolaus -golfkentän toimitusjohtajana sekä Radio Novan juontajana. Vuosina 2019–2021 Virtanen ohjasi tositelevisiosarja "Big Brotheria". Vuoden 2022 alussa hän alkoi opettaa elokuvalinjalla Laajasalon opistossa.
Yksityiselämä.
Virtanen oli naimisissa muusikko ja näyttelijä Hanna-Riikka Siitosen kanssa, joka kuoli pitkäaikaiseen sairauteen heinäkuussa 2018. Heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär.
Valkoinen kaupunki

Valkoinen kaupunki on Aku Louhimiehen ohjaama elokuva. Elokuva perustuu "Irtiottoja"-sarjan hahmoon, taksinkuljettaja Veli-Mattiin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Paavo Westerberg ja Mikko Kouki. Elokuvan ensi-ilta oli 17. marraskuuta 2006.
"Valkoinen kaupunki" voitti viisi Jussi-palkintoa. Aku Louhimies palkittiin parhaasta ohjauksesta, Janne Virtanen miespääosasta, Susanna Anteroinen naispääosasta, Paavo Westerberg ja Mikko Kouki käsikirjoituksesta ja Samu Heikkilä leikkauksesta .
Mikko Kouki

Mikko Kristian Kouki (s. 14. syyskuuta 1967 Lohja) on suomalainen näyttelijä, teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on turkulaisen Linnateatterin perustajajäsen- ja entinen johtaja. Vuodesta 2014 Kouki on toiminut Turun Kaupunginteatterin taiteellisena johtajana. 
Ura.
Kouki opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1986–1991 ja oli kiinnitettynä näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa 1991–1994. Vuodesta 1994 lähtien hän on toiminut vapaana näyttelijänä, ohjaajana, käsikirjoittajana ja kolumnistina. Kouki on vuonna 2003 toimintansa aloittaneen Linnateatterin perustajajäsen ja toimi sen johtajana, kunnes siirtyi vuonna 2012 Oulun kaupunginteatterin taiteelliseksi johtajaksi. Elokuussa 2013 Koukin kerrottiin kieltäytyneen teatterin tarjoamasta kolmen vuoden jatko-optiosta, ja hänen työnsä Oulun kaupunginteatterin taiteellisena johtajana päättyi helmikuussa 2014. Kouki siirtyi Turun kaupunginteatterin taiteelliseksi johtajaksi maaliskuussa 2014.
Kouki tunnetaan Aku Louhimiehen luottonäyttelijänä. Hän on näytellyt monessa Louhimiehen elokuvassa, kuten "Paha maa", "Kuutamolla", "Vuosaari" ja "Riisuttu mies". Hän on toiminut myös käsikirjoittajana Louhimiehen elokuvissa.
Kouki oli mukana käsikirjoittamassa "Irtiottoja"-televisiosarjaa sekä "Valkoinen kaupunki" -elokuvaa, josta hän sai parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon vuonna 2007. Toisen Jussi-palkintonsa hän sai parhaasta miessivuosasta elokuvassa "Riisuttu mies" (2007). Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin vuonna 2021. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Tyttö sinä olet tähti" ja "Blackout". 
Vuonna 2019 tuli ensi-iltaan Koukin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaus, Pertti Jarlan sarjakuviin perustuva "Fingerpori". Kouki on myös elokuvan toinen käsikirjoittaja. Vuonna 2022 elokuussa sai ensi-iltansa elokuva "Laitapuolen hyökkääjä", jonka toisena käsikirjoittajana Kouki toimi.
Yksityiselämä.
Koukin isä on näyttelijä Tapio Kouki, täti Marja-Leena Kouki, setä Juhani Kouki ja serkku näyttelijä-laulaja Samuli Edelmann. Kouki on naimisissa kirjailija Niina Revon kanssa. Heillä on kaksi poikaa, joista Akseli on myös näyttelijä. Toinen poika Toivo pääsi TeaKin ohjaajalinjalle vuonna 2025.
Perjantai 13. (elokuva)

Perjantai 13. (televisioesityksessä myös Perjantai 13. päivä, ) on vuonna 1980 ilmestynyt kauhuelokuva, jonka ohjasi Sean S. Cunningham. Elokuva kuvattiin 28 päivässä 550 000 dollarin budjetilla ja julkaistiin teattereissa 9. toukokuuta. Elokuva luetaan osaksi niin sanottuja slasher-elokuvia, jotka ovat kauhuelokuvan lajityypin alalaji. 
Elokuvaa on seurannut pitkä sarja jatko-osia.
Juoni.
Elokuva alkaa kun perjantai 13. päivänä vuonna 1958 Crystal Lake -nimisellä leirintäalueella murhataan kaksi leirinohjaajaa ja leiri suljetaan. Vuosia myöhemmin paikka avataan uudelleen ja järvelle hakeutuu töihin joukko nuoria. Jonkin ajan kuluttua nuoria alkaa kuitenkin mystisesti kuolla armottoman murhaajan käden kautta. Viimeiselle henkiinjääneelle nuorelle paljastuu järven menneisyydestä nuoren pojan, Jason Voorheesin, hukkuminen tämän ollessa kesäleirillä. Murhaajaksi osoittautuu Jasonin äiti.
Vastaanotto.
Yhdysvalloissa elokuva sai paljon katsojia, mutta kriitikoilta se ei saanut myönteistä palautetta. Ohjaajaa ja käsikirjoittajaa arvosteltiin elokuvan raakuudesta ja verisestä väkivallasta. Avausviikonloppuna sitä esitettiin Yhdysvalloissa jopa tuhannessa teatterissa, ja se tuotti avausviikonloppuna noin 5,8 miljoonaa dollaria.
Kohtelu Suomessa.
Elokuvaa sensuroitiin Suomessa. Valtion Elokuvatarkastamo asetti sille elokuussa 1980 ikärajaksi KK (Kokonaan kielletty), eikä elokuvaa ollut siten laillista Suomessa esittää eikä levittää. Täyskielto kumoutui 1. tammikuuta 2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
Irtiottoja

Irtiottoja on vuonna 2003 Nelosella ensiesitetty 12-osainen television draamasarja. Sen ohjasi Aku Louhimies ja käsikirjoittivat Paavo Westerberg ja Mikko Kouki. Sarja on julkaistu kahdella tupla-DVD:llä.
"Helsingin Sanomissa" Kati Sinisalo piti sarjaa Aku Louhimiehen siihen asti parhaana työnä, parempana kuin "Levottomat" (2000) tai "Kuutamolla" (2002). Hänestä sarjan näyttelijäensemble tekee hienoa työtä maneereja välttäen. Louhimies luonnehti tuolloin Sinisalolle työmetodiaan: ”Kuvataan paljon ja annetaan tilanteen rönsytä, luodaan kiinnostavaa tyhjäkäyntiä. Eli pyritään löytämään näyttelijöistä ja tilanteista jotain, jota ei ole valmiiksi siihen kirjoitettu. Tosia hetkiä.” Myös saman lehden Jukka Kajava kehui sarjaa: ”[K]aiken kaikkiaan katsoja voi onnitella itseään siitä, että kotimainen tv-sarja voi olla niinkin laadukkaasti tästä maailmasta kuin on "Irtiottoja" ollut.”. Uusintaesityksen aikaan vuonna 2007 "Helsingin Sanomien" Timo Peltonen luonnehti "Irtiottoja" kaikkien aikojen onnistuneimmaksi suomalaiseksi draamasarjaksi "Kahdeksan surmanluodin" ohella. ”Näyttelijät hengittävät uskottavasti samaa ilmaa. Traaginen ja koominen käyvät kiivasta vuoropuhelua, välillä suorastaan kinastelevat.” Peltonen kehui myös Rauno Ronkaisen videokuvauksen ja Samu Heikkilän nasevan leikkauksen luomaa poikkeuksellisen vahvaa visuaalista tyyliä.
Turussa elokuussa 2004 pidetyssä Media &amp; Message -tapahtumassa "Irtiottoja"-sarja palkittiin tv-ohjelmakilpailun Grand Prix -palkinnolla ja myös fiktiosarjan parhaana ohjelmana.
Spin-off.
Hannan ja hänen taksikuskimiehensä Veli-Matin (Susanna Mikkonen ja Janne Virtanen) tarinaa jatkettiin elokuvassa "Valkoinen kaupunki", joka sai ensi-iltansa marraskuussa 2006.
Tuan Le

Tuan Le (s. 15. helmikuuta 1978 Pariisi, Ranska) on ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänet tunnetaan erittäin aggressiivisesta ja riskialttiista pelityylistään. Le on voittanut World Poker Tour -turnauksen kaikkiaan kolme kertaa, ainoastaan tanskalaisella Gus Hansenilla on useampia voittoja (neljä). 
Le syntyi Pariisissa vietnamilaistaustaisille vanhemmille, mutta varttui Yhdysvalloissa Kansas Cityssä. Keskikouluun siirtyessään hän asui Los Angelesissä. Hän alkoi pelata pokeria $20/$40 limit hold 'em -muodossa Hustler Casinolla kotikaupungissaan.
Len suurin voitto on Bellagiossa, Las Vegasissa voitettu WPT:n kolmannen kauden finaali World Poker Championship, jossa hän voitti yli 2,8 miljoonaa dollaria, mikä oli WPT:n historian sen hetken toiseksi suurin palkintosumma. Len yhteenlaskettu voittosumma World Poker Tourilta on kolmanneksi korkein Daniel Negreanun ja Carlos Mortensenin jälkeen. 
Vuonna 2004, Le voitti ensimmäisen WPT-turnauksensa, vain kolme vuotta sen jälkeen, kun hän alkoi pelata pokeria. Voittosumma, minkä sai tuosta turnauksesta oli yli 1,5 miljoonaa dollaria. Samalla kaudella hän voitti myös World Poker Championshipin, josta muodostui todellinen trilleri. Kaksinpelissä ollessaan Le ja hänen kilpakumppaninsa Paul Maxfield saivat jatkuvasti ohivetoja riverissä juuri kriittisimmillä hetkillä. Lopulta kuitenkin Le onnistui ohivedossa kun Maxfield laittoi kaiken peliin viimeisessä kädessä. Kolmannen voittonsa Le otti seuraavalla kaudella WPT Battle of Champions -turnauksessa.
Le ei ole sukua toiselle WPT-voittaja Nam Le'lle. Elokuussa 2007 Tuan Len pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,5 miljoonaa dollaria.
Enrico Chiesa

Enrico Chiesa (s. 29. joulukuuta 1970 Genova, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Chiesa edusti muun muassa Sampdoriaa, Parmaa, Fiorentinaa, Laziota ja AC Sienaa.
Chiesa pelasi myös Italian maajoukkueessa. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
Hänen poikansa Federico Chiesa on myös jalkapalloilija.
Miinanraivaaja Ahven

Miinanraivaaja Ahven (Ahven 1) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. "Ahven" rakennettiin Turun Veneveistämöllä vuosina 1936 - 1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus poistettiin palveluksesta 1960.
"Ahvenen" sisaralukset olivat "Kiiski", "Muikku", "Särki", "Kuore" ja "Lahna".
Miinanraivaaja Kiiski

Miinanraivaaja Kiiski (Ahven 2) oli Suomen merivoimissa palvellut miinanraivaaja. "Kiiski" rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937. Alus poistettiin käytöstä 1961.
Alus poistettiin palveluksesta 1961.
"Kiisken" sisaralukset olivat "Ahven", "Muikku", "Särki", "Kuore" ja "Lahna".
Miinanraivaaja Muikku

Miinanraivaaja Muikku (Ahven 3) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. "Muikku" rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus vaurioitui pahoin elokuussa 1946 Lavansaaren lounaispuolella raivaustehtävän aikana. Vaurioiden vuoksi alus oli korjattavana elo-syyskuun.
Alus poistettiin palveluksesta 1962.
"Muikun" sisaralukset olivat "Ahven", "Kiiski", "Särki", "Kuore" ja "Lahna".
Miinanraivaaja Särki

Miinanraivaaja Särki (Ahven 4) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. "Särki" rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Alus poistettiin palveluksesta 1961.
"Särjen" sisaralukset olivat "Ahven", "Kiiski", "Muikku", "Kuore" ja "Lahna".