Lempi Ikävalko

Lempi Toivola (o.s. "Immonen", aik. "Ikävalko"; 9. toukokuuta 1901 Ruskeala – 14. helmikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, runoilija, näyttelijä ja performanssitaiteilija. Hän työskenteli toimittajana Yhdysvalloissa suuren osan aikuisiästään mutta oli ylpeä karjalaisista sukujuuristaan.
1940-luvulla julkaistiin kaksi Lempi Ikävalkon runokokoelmaa. Hän piti lausuntaesityksiä muun muassa Kansallisteatterissa. Höksölän kylästä ja vaatimattomista oloista lähteneen maalaistytön kaksi kokoelmaa "Isoovat kädet" (1943) ja "Kitsaan ravinnon maassa" (1948) saivat suopean ja arvostavan vastaanoton. Ensimmäinen kokoelma on kirjoitettu toisen maailmansodan vaikeina vuosina. Ikävalko perehtyi syvällisesti Kalevalaan ja lausui sen tekstejä suomalaisten yhteisöjen tilaisuuksissa sekä Yhdysvalloissa että muualla.
Lempi Ikävalkon runot ovat intohimoisia ja elämännälkäisiä eivätkä kavahda paatoksellisuuttakaan: ”Älä katso taaksesi,/ siellä vaeltaa varjosi vain!/ Omaa harhaansa vapiseva haamu.//Eteenpäin!/ Povessa vaatii väkevä jano:/ Suoraan!!/ Yhä lähemmäksi!/ Syöksyä huikaistunein silmin,/hurmioitunein sydämin/Valon sydämeen.” (Runo "Auringonnousussa", kokoelma "Kitsaan ravinnon maassa", 1948).
Ikävalkon vanhemmat olivat puuseppä, saarnaaja Antti Immonen ja Anna Regina Mustonen. Ensimmäinen puoliso oli Johannes Ikävalko 1924–1941, toinen puoliso oli Edwin Sakari Iso-Komero 1942–1952 (k.), ja kolmas Leo Toivola 1957–1960 (er.). Ikävalko kävi kansakoulun ja teki matkan Etelä-Amerikkaan vuosina 1944 ja 1977. Ikävalko toimi elämänsä aikana kauppamatkustajana, sairasvoimistelijana, ompelijana, toimittajana ja lausuntataiteilijana. 
Vuonna 1950 Lempi Ikävalko ja osa hänen perheestään muutti Annalan huvilaan Helsingin Vanhassakaupungissa. 1950-luvulla siellä kokoontui taiteilijoita, kirjailijoita ja muita luovia henkilöitä. Salissa esitettiin näytelmiä ja pidettiin joulujuhlia koko yhteisölle. Lempin poika Johannes Ikävalko (1924–1970) oli taidekauppias ja Annalassa hänellä oli tilaa esitellä taulujaan. Se oli Lempille luovan etsimisen aikaa ja hän kokeili lähes kaikkea mahdollista. Ollessaan jo 50-vuotias Lempi liittyi Suomessa ja Ruotsissa matkustavaan seurueeseen ja näytöksissä tanssi ison boan kanssa. Kiertueiden välillä käärmettä pidettiin Annalassa.
1950-luvun puolivälissä Lempi Ikävalko alkoi vierailla Yhdysvalloissa, missä hän lopulta asui yli 30 vuotta. Hän työskenteli toimittajana, kirjoitti tekstejä erilaisiin julkaisuihin ja häneen otettiin usein yhteyttä suomalaisia maahanmuuttajia koskevissa kysymyksissä. Hän kirjoitti suomenkielisiin sanomalehtiin, joita maahanmuuttajat lukivat. Lake Worthissa Floridassa asuessaan hän kirjoitti Amerikan Uutisiin ja Duluthissa Minnesotassa Industrialistiin. Pitkäaikaisin työpaikka oli kuitenkin Raivaaja-lehti, joka ilmestyi Fitchburgissa Massachusettsissa.
Lempi Ikävalko oli tärkeä hahmo suomalaisten maastamuutossa erityisesti Etelä-Amerikkaan. Muuttajat haaveilivat rakentavansa ihanneyhteiskunnan tropiikkiin. Lempi Ikävalko vieraili usein suomalaisissa siirtokunnissa Brasiliassa, Paraguayssa ja muissa Etelä- ja Keski-Amerikan maissa. Häntä haastateltiin Teuvo Peltoniemen kirjaan "Kohti parempaa maailmaa" (Otava 1985, ). Kirjassa tarkastellaan suomalaisten paremman elämän etsijöiden historiaa ja mahdollisuuksia 1700-luvulta alkaen – aihe, josta Lempi itse kirjoitti lukuisia lehtiartikkeleita. Erityisen merkittävää oli hänen toimintansa Penedon suomalaisyhteisössä Brasiliassa. Ikävalko oli värikäs persoona, innostava puhuja ja ajattelija, joka etsi jatkuvasti uusia paikkoja ja elämäntapoja. Hän matkusti vielä yli 80-vuotiaana yksin Etelä-Amerikan syrjäisillä alueilla.
Kymmenen viimeistä vuottaan Lempi asui Helsingissä. Hän kuoli vanhainkodissa Käpylässä, ympärillään runojen luonnoksia ja hajanaisia sivuja hänen toistaiseksi julkaisemattomasta omaelämäkerrastaan. Hänen kirjeitään, artikkeleitaan, valokuviaan ja muuta aineistoa on Siirtolaisinstituutin arkistossa. Lempi Toivola on haudattu Helsingissä Hietaniemen hautausmaalle muistolehtoon.