tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ninotchka

Ninotchka on Ernst Lubitschin ohjaama ja tuottama komediaelokuva vuodelta 1939. Sen nimiosassa on Greta Garbo ja miespääosaa esittää Melvyn Douglas. Elokuva pohjautuu Melchior Lengyelin samannimiseen kirjaan.
"Ninotchka" oli Garbon toiseksi viimeinen elokuva. Se tuli Euroopassa ensi-iltaan toisen maailmansodan aikana ja oli menestys. Sen osin propagandistinen sisältö oli suunnattu Josif Stalinia vastaan, minkä vuoksi sen esittämistä ei sallittu Neuvostoliitossa.
Sensuuri Suomessa.
"Ninotchka" oli Suomessa kielletty 1940–1941. Jatkosodan aikana sitä sai esittää. Sodan jälkeisinä vuosikymmeninä siitä tehtiin useita tarkastuksia, jotka kaikki päättyivät kieltoon ulkopoliittisilla perusteilla, eikä sitä esitetty Suomessa sodan jälkeen ennen kuin vuonna 1981, koska se oli neuvostovastainen. Elokuva sallittiin, kun opetusministeri Kalevi Kivistö katseli elokuvan eikä nähnyt syytä kieltää sitä. Elokuvatarkastamo leikkasi elokuvasta yhden kohtauksen.
Televisiossa "Ninotchka" esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran 1989. Aiemmin saman elokuvan musikaaliversio "Silkkisukat" oli herättänyt närää, kun MTV esitti sen 1970-luvulla.
Myöhempi arvostus.
"Ninotchka" valittiin vuonna 1990 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Ninotchkan" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Kättely (tietoliikenne)

Kättely () tarkoittaa tietokonealalla ja televiestinnän piirissä protokollaa, jonka avulla kaksi tietokonetta tai muuta laitetta varmistavat, että kumpikin osapuoli on valmis tiedonsiirron aloittamiseen.
Pärnä

Pärnä (vuodesta 1948 ) on kylä Käkisalmen kaupungin pohjoispuolella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Pärnä sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Pärnä oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Pärnän kylä käsitti muusta maalaiskunnasta erillisen alueen Käkisalmen kaupungin ja Kaukolan kunnan väliseltä alueelta Laatokan rannalta. Lännessä Kaukolan puolella naapurikylänä oli Variksela, etelässä kylä rajoittui Käkisalmen kaupunkiin ja pohjoisessa sekä idässä kylä rajoittui Laatokkaan. 
Maantiede.
Kylään kuului mannerosan lisäksi rannikon edustalla oleva Ruotsaari. Kylän Kaukolan vastaisen rajan muodosti Pärnänjoki, joka on Vuoksen pohjoisen laskuhaaran toinen suuhaara.
Kylän keskellä on Pärnänlampi, joka on oikeastaan Laatokan lahti. Laatokan rannikon muita lahtia ovat Mutalahti ja Haukruokolahti. Pärnänjoen ja Haukruokolahden väliin jää Norsniemi ja Haukruokolahden ja Mutalahden väliin Halkoniemi. Mutalahden pohjoispuolella on Häränotsanniemi ja sen itäpuolella Vahtiniemi. 
Väestö ja elinkeinot.
Vuonna 1920 Pärnässä oli 218 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Asutus oli keskittynyt kylän keskustaan, joka sijaitsi Pärnänlammen Mutalahdenperän etelä- ja lounaispuolella olevan peltoaukean laidassa. Muita asutuskeskittymiä olivat Pärnänsillan ympäristö Kaukolan vastaisella rajalla sekä kylän keskustasta Vahtiniemen rannikkotykistölinnakkeelle johtavan tien varret Pärnänlammen länsipuolella. Joitakin kalastajia asui aivan Pärnäjoen suussa. Laatokan Ruotsaari oli asumaton. Nykyisin kylän asutus on keskittynyt samoille alueille sekä lisäksi Lahdenperän alueelle lähelle Laatokan rantaa. 
Ennen talvisotaa pärnäläiset saivat elantonsa maataloudesta ja kalastuksesta. Myös Käkisalmen kaupungissa käytiin paljon töissä sen läheisen sijainnin vuoksi. Kylän keskustan halki kulki Kantatie 61 Hiitolasta Käkisalmeen. Käkisalmen lentokenttä sijaitsi aivan kylän keskustan eteläpuolella kaupungin puolella. Kylän pohjoisosassa Laatokan rannalla sijaitsi Vahtiniemen rannikkotykistölinnake. Kylän keskustassa sijaitsi kansakoulu ja Käkisalmen kaupungin kunnalliskoti.
Historia.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Trans World Airlinesin lento 841

Trans World Airlinesin lento 841 oli Trans World Airlinesin reittilento Tel Avivista Ateenan ja Rooman kautta New Yorkiin. Reittiä 8. syyskuuta 1974 lentänyt Boeing 707-331B -kone syöksyi Joonianmereen Kreikan rannikon tuntumassa. Lennolla oli 79 matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat mereensyöksyssä. Onnettomuuden syyksi todettiin koneen takaruumassa räjähtänyt pommi, joka vaurioitti hallintalaitteita ja johti hallinnan menetykseen.
Tapahtumat.
Lento 841 saapui Tel Avivista Ateenaan kello 8.04 (kaikki ajat UTC). 56 matkustajaa poistui koneesta, koneeseen nousi 30 uutta matkustajaa ja kone tankattiin. Matka jatkui Ateenasta kohti Roomaa kello 9.12. Miehistö ilmoitti 9.30 lennonjohdolle saavuttaneensa matkalentokorkeuden (28 000 jalkaa, 8 500 metriä).
Roomasta itään kohti Beirutia matkalla olleen Pan Amin lennon 110 kapteeni ilmoitti lennonjohdolle kello 9.40 nähneensä nelimoottorisen koneen syöksyvän kohti maata. Lisätietoja kysyttäessä hän arveli koneen olleen Trans World Airlinesin Boeing 707, ja sanoi sen lähteneen jyrkkään nousuun, kääntyneen sitten ylösalaisin ja lähteneen syöksyyn hitaassa kierteessä. Lennonjohto ja alueella olleet muut lentokoneet eivät enää saaneet lentoon 841 yhteyttä. Lennonjohto teki hälytyksen mahdollisesta onnettomuudesta, ja hylyn kappaleita ja ruumiita löytyi kellumasta merestä noin kaksi ja puoli tuntia onnettomuuden jälkeen. Kaikki 88 lennolla ollutta kuolivat, ja merestä löydettiin kaikkiaan 24 ruumista.
Tutkinta ja seuraukset.
Onnettomuuden tutki Yhdysvaltain National Transportation Safety Board. Tutkimuksissa selvisi, että koneen takaruumassa räjähti pommi sen lentäessä matkalentokorkeudessa. Räjähdys väänsi ja vaurioitti matkustamon lattiaa niin, että sen alla kulkeneet ohjainpintojen hallintavaijerit venyivät ja mahdollisesti katkesivat. Tämä muutti koneen ohjainpintojen asentoa niin, että kone lähti äkilliseen nousuun, kallistui ja lähti lopulta syöksyyn ilman, että miehistöllä oli mahdollisuutta saada konetta hallintaansa.
Beirutissa toiminut palestiinalainen nuorisojärjestö ilmoitti onnettomuuden jälkeen olevansa syyllinen tekoon, mutta tapauksen ei tuoreeltaan uskottu olleen pommi-isku. Kun iskun todellinen luonne myöhemmin selvisi, ketään ei saatu oikeuden eteen, mutta iskun tekijöiksi epäiltiin libyalaisterroristeja. Associated Pressin vuonna 2009 julkistamassa tutkinnassa lennon 841 iskuun yhdistettiin palestiinalaisen Musta syyskuu -terroristijärjestön jäsen Khalid Duhham Al-Jawary.
Anneli

Anneli on kansainvälinen muunnos etunimestä Anna. Se on selitetty Annelen tavoin Annan hellittelymuodoksi, ja toisaalta se voi olla lyhentymä yhdysnimistä, esimerkiksi Ruotsissa Anne-Louisesta tai Virossa Annelisesta. Suomessa Anneli-nimisiä on toukokuuhun 2025 mennessä rekisteröity 147 497 naista ja muutama mies. Tällä määrällä Anneli on Suomessa kaikkien aikojen neljänneksi suosituin naisennimi Marian, Helenan ja Johannan jälkeen. Tätä selittää Annelin suosio jälkimmäisenä nimenä. Virossakin Anneli on ollut suosittu. Siellä se voidaan kirjoittaa myös Anne-Ly.
Suomessa Anneli viettää nimipäivää 9. joulukuuta yhdessä Annan, Annen, Anun, Annikin, Annikan ja Annukan kanssa.
Tunnettuja Anneli-nimisiä.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Khartumin diplomaattiset attentaatit

Khartumin diplomaattinen attentaatti oli 1. maaliskuuta vuonna 1973 Khartumissa Sudanissa tapahtunut terrori-isku, jonka yhteydessä palestiinalaisen terroristijärjestön Mustan syyskuun jäsenet ampuivat Saudi-Arabian suurlähetystössä kolme länsimaista diplomaattia. 
Hyökkäys suurlähetystöön.
Kahdeksan palestiinalaiseen Musta syyskuu-terroristijärjestöön kuulunutta arabisissiä tunkeutui 1.maaliskuuta 1973 Saudi-Arabian suurlähetystöön Khartumissa, Sudanissa ja otti panttivangiksi kymmenen diplomaattia ja muuta suurlähetystön henkilökuntaa. Isku tapahtui juuri kun Yhdysvaltojen uusi suurlähettiläs Cleo A. Noel esiteltiin ja aiempi suurlähettiläs George C. Moore jätti tehtävänsä. Läsnä olleista diplomaateista viisi otettiin panttivangiksi, muun muassa Saudi-Arabian, Jordanian, Yhdysvaltain ja Belgian suurlähettiläät ja asiainhoitajat. Lähetystön muut virkailijat päästettiin vapaaksi.
Sissit vaativat palestiinalais-jordanialaisen Sirhan Sirhanin vapauttamista vankilasta. Sirhan oli murhannut Yhdysvalloissa entisen senaattorin Robert Kennedyn. Lisäksi vaadittiin vapautettaviksi palestiinalaisia terroristeja Israelissa ja Baader-Meinhof-ryhmän terroristeja Saksan liittotasavallassa. Hyökkääjät uhkasivat tappaa vankinsa ja räjäyttää lähetystön jos heidän vaatimuksiinsa ei suostuttaisi. 
Hallituksen vastaus ja seuraukset.
Sudanin hallitus torjui sissien vaatimukset. Diplomaattien vapauttamiseen pyrittiin neuvottelemalla.. Suurlähetystön ympärille sijoitettiin vahvasti aseistautuneita sotilaita ja panssarivaunuja. Palestiinan vapautusjärjestön johtaja Jasser Arafat lähetti Sudanin hallitukselle sähkeen, jossa hän vetosi, ettei uutta Münchenin murhenäytelmän kaltaista tapahtumaketjua sallittaisi. Yhdysvaltain apulaisulkoministeri William Macomber yritti Khartumiin neuvottelemaan terroristien kanssa. Hänen lentokoneensa ei kuitenkaan saanut laskeutumislupaa, joten hän joutui palaamaan takaisin Yhdysvaltoihin. 
Terroristit eivät halunneet neuvotella ja määräajan umpeuduttua 2. maaliskuuta lähetystöstä kuultiin laukauksia. Terroristien käsissä saivat surmansa Yhdysvaltojen suurlähettiläs Cleo A. Noel Jr., Yhdysvaltojen asiainhoitaja George Curtis Moore ja Belgian asiainhoitaja Guy Eid. 4. maaliskuuta vapautettiin kaksi diplomaattia, Saudi-Arabian suurlähettiläs sheikki Abdullah al Malhouk ja Jordanian asiainhoitaja Adli al Nasser. Terroristit antautuivat ja heidät kuljetettiin sotilasvankilaan. Sudanin presidentti Jaafar Nimeiri ilmoitti radiossa, että kaikki palestiinalainen sissitoiminta kiellettiin Sudanissa.
Tex Murphy

Tex Murphy on Access Softwaren kehittämä seikkailupelien sarja. Peleissä on päähenkilönä kuvitteellinen yksityisetsivä "Tex Murphy".
Tex Murphy -sarjan pelit sijoittuvat post-apokalyptiselle 2000-luvulle, tarkemmin kolmannen maailmansodan jälkeiseen San Franciscoon. Taivas hohtaa punaisena säteilystä, ja huonosti suojatuilla alueilla asuvat ja perinnöllisen immuniteetin omaamattomat ovat epämuodostuneita ja yleisesti syrjittyjä. Murphy on kovapintainen yksityisetsivä, joka kuuluu geneettisesti suojassa olevaan väestönosaan ().
Pelisarjan viimeinen osa julkaistiin vuonna , ja Access Software myytiin sittemmin Microsoftille, jolta Take-Two Interactive osti sen edelleen ja myöhemmin lopetti sen toiminnan. Pelisarjan oikeudet ovat nykyään Take-Twolla.
Tekniikka.
Peleissä käytetään huomattavasti FMV-kuvaa.
James Quello

James Henry Quello (21. huhtikuuta 1914 Laurium, Michigan, Yhdysvallat – 24. tammikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen radio-alan vaikuttaja, joka toimi FCC:n komissaarina 1974–1997 ja puheenjohtajana vuonna 1993. Hänen mukaansa on nimetty Michiganin osavaltionyliopiston yhteydessä toimiva "James H. and Mary B. Quello Center for Telecommunication Management &amp; Law".
James Quello valittiin Radio Hall of Fameen vuonna 1996.
Sinappitympönen

Sinappitympönen ("Hebeloma sinapizans") on kupera, laakealakkinen nahanruskea tympöslaji. Sen heltat ovat ensin vaaleat ja tummuvat vanhemmiten harmaanruskeiksi. Jalka on valkoinen. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä kalkkimailla. Se on harvinainen Etelä-Suomessa.
Susan Aho

Susan Aho (s. 5. maaliskuuta 1974 Espoo) on suomalainen muusikko. Aho on opiskellut Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikkia ja osallistunut useisiin musiikkihankkeisiin. Hän on kuulunut vuodesta 1997 lähtien suomalaiseen maailmanmusiikkiyhtye Värttinään. 
Ura.
Susan Aho on syntynyt Espoossa. Hän aloitti 13-vuotiaana harmonikan soiton. Aho soitti ja lauloi Värttinän vuonna 1998 julkaistulla "Vihma"-albumilla, mutta jo seuraavalla "Ilmatar"-albumilla hän vain lauloi. Hänen tilalleen harmonikkaa tuli soittamaan Markku Lepistö.
Aho osallistui laulajana ja harmonistina kreikkalaiseen "Odysseiaan" ja oli myös jäsenenä Metsänväki-nimisessä kansanmusiikkia soittavassa yhtyeessä. Aho soitti myös yhdessä toisen suomalaisen harmonikan soittajan, Minna Luoman kanssa Routanaiset-nimisessä ryhmässä. Hän on kuulunut vuodesta 1998 lähtien balkanilais-suomalaiseen musiikkiryhmään Vaeltajat. Hän työskentelee myös Nukketeatteri Sampossa nukkenäyttelijänä ja muusikkona.
Yhdessä toisen Värttinä-laulajan Johanna Virtasen (nyk. Johanna Hytti) kanssa Aho muodosti yhtyeen Kuunkuiskaajat. Duo kutsuttiin osallistumaan Euroviisujen vuoden 2010 Suomen esikarsintaan ja valittiin myöhemmin Suomen edustajaksi Oslossa järjestettävään loppukilpailuun.
Kalvastympönen

Kalvastympönen ("Hebeloma crustuliniforme", aikaisemmin "kalpea tympönen") on kupera tai laakealakkinen tympöslaji. Sen lakki on 4–8 senttimetriä leveä, tahmea ja väriltään lähes valkoinen tai vaalean nahanruskea. Heltat ovat vaaleat ja tummuvat myöhemmin harmaanruskeiksi. Itiöpöly on ruskeaa ja malto on valkoista. Jalka on valkea ja 3–10 senttimetriä pitkä. Sienen haju muistuttaa retikkaa ja maku on karvas. Kalvastympönen ei ole ruokasieni. Se kasvaa havu- ja lehtimetsissä, puistoissa, pihoilla ja nurmikoilla yleisenä koko Suomessa.
 Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Suotniemi

Suotniemi (v:sta 1948 ) on kylä Norsjoen kunnallishallintoalueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Suotniemi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa.
Suomelle kuuluessaan Suotniemi oli osa Käkisalmen maalaiskuntaa ja käsitti kunnan läntisen osan joka sijaitsi Käkisalmenselän luoteisrannalla muusta maalaiskunnasta erillään. Suotniemen naapurikyliä olivat Kaukolan kunnan puolella lännessä Tervola ja Järvenpää, pohjoisessa Kapeasalmi sekä idässä Käkisalmenselän toisella puolella Käkisalmen kaupunki, Joensuu ja Hirvisaari. Kylään kuului mannerosan lisäksi useita saaria Käkisalmenselältä, joista suurimmat ovat Päivä-, Kangas-, Karhu- ja Hevossaaret. 
Väestö ja elinkeinot.
Vuonna 1920 Suotniemessä oli 274 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 363. Entisessä Suotniemen hovin päärakennuksessa toimi kylän kansakoulu ja sen läheisyydessä Veljekset Reunasen saha. Kylän suurin asutuskeskittymä sijaitsi koululta pohjoiseen vievän tien varressa. Toinen pienempi keskittymä oli Suikanlahden pohjukassa. Muut kylän tahot olivat hajallaan eri puolilla kylää. Nykyisin kylässä on entisen asutusta kansakoulun seudulla. 
Ennen talvisotaa Suotniemen asukkaat saivat elantonsa maataloudesta. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omiin tarpeisiin. Liikenneyhteyksien puolesta kylän olot olivat huonot, Käkisalmenselkä erotti sen sekä muusta maalaiskunnasta että Käkisalmen kaupungista eikä länteen Kaukolaankaan johtanut kunnollista tietä. Suotniemen fajanssi- ja posliinitehdas toimi vuosina 1841-94.
Historia.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Simatympönen

Simatympönen ("Hebeloma sacchariolens") on laakea, likaisen nahanvärinen tympöslaji. Sen heltat ovat aluksi nahanruskeat ja muuttuvat myöhemmin harmaanruskeiksi. Jalka on valkojauheinen. Sieni haisee karamellilta. Sieni kasvaa rehevissä metsissä ja puutarhoissa. Se on Suomessa harvinainen.
Suklaatympönen

Suklaatympönen ("Hebeloma theobrominum") on kupera kellanruskea tai kaakaonvärinen tympöslaji. Sienen heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat myöhemmin vaaleanruskeiksi. Jalka on valkoinen. Sieni haisee retikalta ja maistuu kitkerältä eikä ole ruokasieni. Se kasvaa havumetsien reunoissa, metsäpoluilla yms. Se on melko harvinainen Suomessa.
Viitatympönen

Viitatympönen ("Hebeloma pusillum") on kartiomainen tai kuperalakkinen kellanruskea tai punaruskea tympöslaji. Sienen heltat ovat vaaleat ja vanhemmilla sienillä ruskeat. Jalka on jauhoinen ja vaalea ja muuttuu tyvestä vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Sieni maistuu kitkerältä ja haisee retikalta eikä ole ruokasieni. Se kasvaa kosteissa pensaikoissa pajujen seuralaisena. Se on Suomessa melko harvinainen.
Sebastian Lybeck

Carl Mikael Sebastian Lybeck (3. elokuuta 1929 Helsinki – 11. marraskuuta 2020 Tukholma) oli suomenruotsalainen kirjailija, Mikael Lybeckin pojanpoika.
Lybeck aloitti kirjoittamisen koululaisena Kauniaisissa laatimalla artikkeleita ja runoja koululehteensä. Valmistuttuaan Kadettikoulusta vuonna 1951 hän kokeili useita eri ammatteja ja viimein vuonna 1957 ryhtyi kirjailijaksi. Usein käyttämänsä "Latte-siili"-hahmon hän keksi työskennellessään "Hufvudstadsbladetissa". Hänen teoksiaan on käännetty paitsi suomeksi myös saksaksi.
Sittemmin Lybeck asui Tyresössä Ruotsissa. Hänellä on kaksi tytärtä ja viisi lastenlasta. Hän kirjoitti myös lyriikkaa.
Vuoden nainen

Vuoden nainen on Suomen liike- ja virkanaisten liiton vuonna 1955 aloittama vuoden naisen valinnan perinne ja rekisteröity tavaramerkki. Perinne on vakiintunut useissa kansainvälisen emoliiton BPW Internationalin jäsenliitoissa. 
Liitto valitsee vuoden naiseksi jäsenyhdistystensä ehdotuksesta tieteen alalla, virkauralla, liike-elämässä tai yhteiskunnallisessa työssä ansioituneen naisen. Valinnan tarkoitus on ”tuoda esiin naisten osaamista, ammattitaitoa, pätevyyttä ja näkemystä yhteiskunnan kehittämisessä” ja samalla ”tarjota kannustavia roolimalleja naisille ja tytöille”.
Gunilla Nyroos

Gunilla Birgitta Nyroos (s. 7. lokakuuta 1945 Vaasa) on suomalaissyntyinen ruotsalainen näyttelijä. Hän on näytellyt yli 30 elokuvassa, näihin lukeutuvat muun muassa "Vuori kuun takana" (Berget på månens baksida, 1983), "Moa" (1986, kirjailija Moa Martinsonista), "Mio, poikani Mio "("Mio in the Land of Faraway," 1987) ja "Hyvä tahto" ("Den goda viljan," 1992)"."
Ruotsalaisen äidin ja suomalaisen isän tytär muutti jo varhain perheineen Vaasasta Tukholmaan, jossa kansakoulunopettaja sai tytön kiinnostumaan teatterista. Koulun jälkeen Nyroos työskenteli vaateliikkeessä ja postipankissa ja otti yksityistunteja Sif Ruudilta muttei päässyt Dramatenin näyttelijäkouluun, avustajaksi näytäntöihin kyllä. Koulutuksensa hän sai Göteborgin Scenskolanissa vuosina 1966–1969. Hän työskenteli pitkään Folkteaternissa, kunnes vuonna 1986 muutti takaisin Tukholmaan ja pääsi lopulta vuonna 1994 Dramatenin näyttelijäksi.
Nyroos on saanut parhaan naispääosan Guldbagge-palkinnon 1985.
Minna Suoniemi

Minna Suoniemi (s. 17. huhtikuuta 1972 Tampere) on suomalainen videotaiteilija. Hän opiskeli Kuvataideakatemiassa, Helsingissä ja työskenteli freelancerina Suomessa. Hän on pitänyt näyttelyitä Suomessa, Itävallassa, Puolassa, Yhdysvalloissa, Englannissa, Ruotsissa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. 
Suoniemi työskentelee mediataiteen lehtorina Aalto-yliopiston taiteen laitoksella.
Lauri Honko

Lauri Olavi Honko (6. maaliskuuta 1932 Hanko – 15. heinäkuuta 2002 Turku) oli suomalainen folkloristi ja uskontotieteen professori. Hän oli myös Skandinavian empiirisen kulttuuritutkimuksen uranuurtaja.
Honko väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1959 aiheesta "Krankheitsprojektile: Untersuchung über eine urtümliche Krankheitserklärung". Vuodesta 1961 vuoteen 1963 hän toimi folkloristiikan ja uskontotieteen ylimääräisenä professorina Turun yliopistossa ja myöhemmin vuodesta 1971 lähtien vakinaisena professorina. Vuonna 1997 hänestä tuli emeritusprofessori. Vuonna 1998 hän perusti Kalevala-instituutin Turun yliopistoon.
Hän oli vuodesta 1972 Nordic Institute of Folkloren johtaja ja vuodesta 1974 vuoteen 1989 ISFNR:in presidentti. Sen lisäksi hän oli "Folklore Fellows’ Communicationsin" päätoimittaja, kuten myös "Temenosin", "NIF Newslettersin" ja "Studia Fennican".
Orai

Orai on kaupunki ja kunta Intiassa Jalaun piirikunnassa Uttar Pradeshin osavaltiossa.
Kaupungissa asui 139 318 ihmistä vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan.
Kari-Pekka Syväjärvi

Kari-Pekka Syväjärvi (s. 26. marraskuuta 1987, Kemijärvi) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa FC Santa Clausia.
Syväjärvi siirtyi RoPSiin 6. elokuuta 2008 loppukauden mittaisella sopimuksella joukkueen ykkösmaalivahdin Kalle Rönkön loukattua peukalonsa. Hänen edellinen seuransa oli FC Lynx, jonka paidassa hän oli pelannut alkukaudella Kolmosta ja kaudella 2007 Kakkosta.
Debyyttinsä liigassa Syväjärvi teki 17. elokuuta 2008 vierasottelussa MyPaa vastaan. Tulokaskaudellaan Kari-Pekka pelasi kolmessa Veikkausliiga-ottelussa sekä kahdessa Liigacupin ottelussa. Kauden jälkeen Syväjärven roolin avauskokoonpanossa odotettiin kasvavan Kalle Rönkön lähdettyä Rovaniemen Palloseurasta. Mutta korealaisen Jung Hyuk Kwonin tehtyä RoPSin kanssa pelaajasopimuksen keväällä 2009, Syväjärvi jäi edelleen joukkueessa kakkosmaalivahdiksi. Kaudeksi 2010 Syväjärvi siirtyi FC Santa Clausiin.
Richard Sievers

Klas Richard Sievers (21. heinäkuuta 1852 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 9. marraskuuta 1931 Helsinki, Suomen tasavalta) oli suomalainen lääkäri ja arkkiatri.
Suku, koulutus ja ura.
Sieversin vanhemmat olivat leipurimestari August Conrad Sievers ja Aurora Mathilda Möller. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1874 ja teki vuosina 1875 ja 1876 eläintieteellisiä tutkimuksia Aunuksessa, mutta siirtyi sitten lääketieteen pariin. 
Sievers valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1883 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1886. Helsingin yliopiston sisätautiopin dosenttina hän toimi vuosina 1888-1906, Helsingin diakonissalaitoksen sairaalan ylilääkärinä vuosina 1890-1893 ja Marian sairaalan ylilääkärinä vuosina 1895-1906. Sievers nimitettiin lääkintöhallituksen ylijohtajaksi vuonna 1906, mutta erotettiin poliittisista syistä tehtävästä vuonna 1911. Hän toimi vuosina 1911-1926 ruotsinkielisten kansakoulujen lääkärinä ja vakuutusyhtiö Kalevan ylilääkärinä vuosina 1914-1929. Samalla Sievers hoiti omaa praktiikkaansa.
Taistelu tuberkuloosia vastaan.
Sievers oli pioneeri suomalaisessa taistelussa tuberkuloosia vastaan, hän perusti vuonna 1907 Suomen Tuberkuloosin vastustamisyhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1928 asti, samoin kuin Nummelan parantolan, jonka johtokunnan puheenjohtaja hän oli vuosina 1903-1906 ja 1911-1931. Sievers toimi myös Raajarikkoisten huoltoyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1899-1923. Lääkärinä hän perehtyi erityisesti tartuntatauteihin, mutta tutki myös lääkintölaitoksen historiaa Suomessa. Hän oli Suomen ruotsinkielisen lääkäriseuran "Handlingar" -nimisen sarjan toimittaja. Sieversille myönnettiin professorin arvo vuonna 1923 ja arkkiatrin arvo vuonna 1928. Hän oli myös Upsalan yliopiston ja Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtori.
Avioliitto ja lapset.
Sieversin puoliso oli vuodesta 1888 vapaaherratar Karin Ulrika Mathilda von Bornsdoff (k. 1952). Perheen pojasta Hjalmar Richard Olof Sieversistä (s. 1899) tuli lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka erikoistui bakteriologiaan ja serologiaan. Kirjailija Olof Lagercrantz ja näyttelijä Marika Lagercrantz ovat Sieversin lapsenlapsia.
Chris John

Yohannes Christian (Chris) John (s. 14. syyskuuta 1979 Jakarta) on indonesiankiinalainen nyrkkeilijä ja entinen WBA-ammattilaisliiton maailmanmestari höyhensarjassa. Hän on menestynyt myös kiinalaisessa wushu-kamppailumuodossa.
Nyrkkeilyura.
Chris aloitti nyrkkeilyn kuusivuotiaana isänsä, entisen nyrkkeilijän Johan Cahyadin valmennuksessa. Amatöörinä hän voitti 15-vuotiaana oman kaupunkinsa Banjarnegaran mestaruuden ennen siirtymistään Semarangiin Sutan Rambingin valmennukseen ja manageroitavaksi. 
Ammattilaisuransa Chris aloitti vuonna 1998 ja jo ensimmäisen ammattilaisvuotensa aikana otteli kymmeneräisiäkin otteluita voittaen lähes puolet vastustajistaan tyrmäyksellä. Heinäkuussa 1999 hän voitti Indonesian höyhensarjan mestaruuden ottelussa Muhammad Alfaridzia vastaan. Vaikka Chris itse kävi ottelussa jo ensimmäisessä erässä kahdesti kanveesissa, voitti hän lopulta mestaruuden tyrmäyksellä 12. erässä. Hän puolusti titteliään kahdesti. Marraskuussa 2001 Chris voitti Aasian höyhensarjan mestaruuden seitsemännen erän teknisellä tyrmäyksellä maanmiehestään Soleh Sundavasta. Hän puolusti mestaruuttaan viidesti, joka kerta voitolla ennen täyttä aikaa. 
Syyskuussa 2003 Chris pääsi iskemään väliaikaisesta WBA-liiton höyhensarjan maailmanmestaruudesta kolumbialaista Oscar Leonia vastaan. Hän sai tittelin pian kokonaan omiin nimiinsä mestari Derrick Gainerin hävittyä ottelunsa Juan Manuel Márquezille. Chris puolusti titteliään ensimmäisen kerran pistevoitolla Osamu Satoa vastaan. Tokiossa käyty kamppailu oli Chrisin ensimmäinen esiintyminen kotimaansa ulkopuolella. Seuraava puolustus Jose Rojasia vastaan tuomittiin ratkaisemattomaksi, kun ottelu jouduttiin keskeyttämään neljännessä erässä päiden yhteen osumisen seurauksena. Chrisin seuraava haastaja huhtikuussa 2005 oli vanha mestari Gainer. Chris kävi avauserässä lattiassa, mutta voitti lopulta täydet erät kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Sittemmin Chris on menestyksekkäästi puolustanut mestaruuttaan Tommy Brownea, Juan Manuel Márquezia, Renan Acostaa, Jose Rojasia, Zaiki Takemotoa, Roinet Caballeroa, Hiroyuki Enokia, ja Rocky Juarezia vastaan. Juarezia vastaan käyty kamppailu päättyi ratkaisemattomaan kaikkien tuomareiden katsottua ottelun päättyneen tasapisteisiin. Hänen heinäkuulle 2008 suunniteltu ottelunsa Jackson Asikua vastaan jouduttiin perumaan rahoitusepäselvyyksien vuoksi. 
Chris on Indonesian nyrkkeilyhistorian kolmas ammattilaisten maailmanmestari. Kaksi muuta ovat Ellyas Pical ja Nico Thomas, joiden menestysvuodet ajoittuivat 1980-luvulle. Syyskuussa 2004 Muhammad Rachmanista tuli neljäs indonesialainen nyrkkeilyn maailmanmestari, kun hän voitti IBF-liiton minikärpässarjan tittelin.
Wushu.
Chris on nyrkkeilyn lisäksi saavuttanut menestystä myös kiinalaisessa wushu-taistelulajissa. Hän voitti 1997 Kaakkois-Aasian kisoissa Jakartassa lajissa kultaa ja vuonna 2001 Kuala Lumpurissa pronssia. Lisäksi hän on voittanut lajissa maansa mestaruuden.
Kai Simons

Kai Lennart Simons (s. 24. toukokuuta 1938 Helsinki) on suomalainen lääkäri, biokemisti, tutkija ja yritysjohtaja, joka on toiminut pitkään professorina ja tutkimuslaitoksen johtajana Saksassa.
Simons opiskeli Helsingin yliopistossa lääkäriksi (LL 1964) ja valmistui samana vuonna myös lääketieteen tohtoriksi. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1964) oli otsikoitu "Vitamin B[sup 12] binders in human body fluids and blood cells". Helsingin yliopiston molekyylibiologian dosentti vuosina 1971–1977.
Opinto- ja tutkimusmatkoja Ruotsiin vuosina 1958 ja 1959. Post doc-vaiheessa Simons työskenteli avustajana Rockefeller-yliopistossa New Yorkissa vuodesta 1965 vuoteen 1967. Hän vieraili myös Englannissa (Cambridge, 1968).
Työurallaan Simons toimi Lääketieteellisen tutkimuslaitos Minervan tutkijana (1961–1975). Hän oli valtion seerumilaitoksen virkaatekevä osastopäällikkö (1964–1965) sitten valtion lääketieteellisen toimikunnan nuorempi tutkija (1967–1971). Simons oli Helsingin yliopiston lääketeellisen kemian virkaatekevä ruotsinkielinen professori (1971–1972), jonka jälkeen valtion lääketieteellisen toimikunnan vanhempi tutkija (1972–1975) ja tutkimusjohtaja. 
Simonsista tuli Heidelbergissä sijaitsevan Euroopan molekyylibiologian tutkimuslaitoksen (EMBL) professori ja ryhmänjohtaja (1975–1981), sitten solubiologian ohjelman johtaja (1981–1997). Simons työskenteli vuosina 1982–1997 "Cell Biology Programmen" parissa, jossa hän kuvaili ensimmäistä kertaa nk. lipidilauttoja. Tämän ohella Simons toimi myös Helsingin yliopiston biokemian professorina (1977–1979) ja Heidelbergin yliopiston vierailevana professorina (vuodesta 1984). Heidelbergistä Simons siirtyi perustamaan Max Planck -instituutin solubiologian ja geenitekniikan osastoa, toimien professorina ja yhtenä osaston viidestä johtajasta (1998–). Osaston valmistumisen yhteydessä (2000) Simons muutti Dresdeniin. Hän toimi laitoksen johtajana vuoteen 2006 saakka. 
Vuoden 2010 tienoilla Simons toimi johtajana tutkimusryhmässä, jonka tarkoitus on yhdistää nykyaikainen molekyylibiologia ja solubiologia.
Simons on saanut lukuisia tunnustuksia työstään. Hän on esimerkiksi Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen (1975-), samoin Suomalaisen Tiedeseuran (1978-), Heidelbergin tiedeakatemian (1987-), AAAS:n (Yhdysvallat, 1996-), NAS:n (Yhdysvallat, 1997-), Academia Europæan (1989-), Saksan kansallisen tiedeakatemia Leopoldinan (1998-) ja ScanBalt Akatemian (2006-) jäsen. Simons on kutsuttu myös saksalaisten Heidelbergin (1984) ja Dresdenin teknillisen yliopiston (2003) kunniaprofessoriksi, samoin Oulun (1999), Leuvenin (2003), Kuopion (2010) ja Geneven yliopiston (2011) kunniatohtoriksi. Monia kutsuluentoja ja tiedemitaleita sekä muita huomionosoituksia. 
Hän on tuottelias tukija, joka on noussut myös maailman viitatuimpien tutkijoiden joukkoon (esimerkiksi vuonna 2001 ISI Highly cited researcher).
Kai Simonsin isä oli fysiikan professori Lennart Simons.
Manhattan (elokuva)

Manhattan on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut Woody Allenin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komedia. Sen ovat käsikirjoittaneet Allen ja Marshall Brickman, joka osallistui myös elokuvan "Annie Hall" tekemiseen. Elokuva kertoo kahdesti eronneesta 42-vuotiaasta komediakirjoittajasta Isaac Davisista (Woody Allen), joka tapailee 17-vuotiasta lukiolaistyttöä (Mariel Hemingway). Mustavalkoista elokuvaa pidetään yhtenä Allenin parhaista.
Vastaanotto.
"Manhattan" sai vuonna 1980 johtavilta suomalaisilta elokuvakriitikoilta eniten ääniä elokuvakerholehti Projektion järjestämässä äänestyksessä edellisen vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista Suomessa.
Elokuva valittiin vuonna 2001 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Manhattanin" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Pinja Flink

Pinja Liisa Flink (s. 5. huhtikuuta 1975, Jämsä) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisioelokuvassa "Laina-aika", "Hovimäki"-sarjassa Karoliina Seppää ja "Salatuissa elämissä" Milla Muurista. 
Flinkillä oli kiinnitys Seinäjoen kaupunginteatterissa 2000–2003 ja Kuopion kaupunginteatterissa 2003–2005. Sen jälkeen hän on vieraillut muun muassa Jyväskylän kaupunginteatterissa, Porin Rakastajat-teatterissa ja erityisesti Koko-teatterissa Helsingissä. Hän on tehnyt televisio- ja radiospiikkejä, dubbauksia, äänikirjoja ja kuunnelmia Radioteatterille.
Tove Skutnabb-Kangas

Tove Anita Skutnabb-Kangas (6. heinäkuuta 1940 Helsinki – 29. toukokuuta 2023 Lund, Ruotsi) oli suomalainen kielitieteilijä ja pedagogi, koulutukseltaan filosofian tohtori.
Skutnabb-Kangas toimi opettajana steinerkoulussa, erityisluokilla kansakoulussa ja Espoon ammattikoulussa. Vuodesta 1967 vuoteen 1968 hän työskenteli Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa professori Einar Haugenin tutkimusassistenttina. Sen jälkeen hän palasi Helsinkiin ja toimi opettajana Helsingin yliopistossa. Hän muutti Tanskaan vuonna 1979 ja toimi siellä Roskilden ja Kööpenhaminan yliopistoissa. Hän oli dosenttina Åbo Akademin kasvatustieteellisessä tiedekunnassa Vaasassa, alanaan kielelliset ihmisoikeudet ja monikielinen koulutus.
Skutnabb-Kangas tutki ensisijaisesti monikielisyyttä, monikielistä koulutusta ja kielellisiä ihmisoikeuksia.
Michael Belfield

Michael Robert Mark Belfield (s. 10. kesäkuuta 1961, Wandsworth, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Ura.
Belfieldin pelaajaura pääsarjatasolla käynnistyi vuonna 1981, jolloin hän siirtyi SM-sarjan Kuopion Pallotovereihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan hän voitti SM-hopeaa. Kuopiosta hän siirtyi kahden kauden jälkeen Tampereen Ilvekseen. Ilveksen riveissä hän pelasi kaikkiaan viisi kautta ja voitti yhden mestaruuden sekä SM-hopean ja SM-pronssin.
Ilveksestä Belfield siirtyi Lahden Reippaaseen, jossa hän pelasi kolme kautta ennen kuin vaihtoi toiseen lahtelaisseuraan Kuusysiin. Kuusysissä Belfield voitti jälleen mestaruuden ja SM-hopean. Kuusysissä Belfield muistetaan erityisesti Liverpoolin kotiottelussa 1–0 kaataneesta maalista. 
Kuusysistä Belfield vaihtoi Hakaan, jossa hän voitti viimeisen mestaruutensa kaudella 1995. Hakasta Belfield vaihtoi silloin 2. divisioonassa pelanneeseen PK-35:een, jossa hän pelaamisen ohella toimi myös kakkosvalmentajana. Hän oli mukana nostamassa PK-35:n kahdessa vuodessa Veikkausliigaan. Nousukaudella hän oli Ykkösen paras maalintekijä, ja kaudella 1998 hän voitti PK-35:ssa SM-pronssia.
Vuonna 1999 Belfield aloitti kauden 1. divisioonan HIFK:n pelaajavalmentajana, mutta sai potkut syksyllä HIFK:n jouduttua karsimaan sarjapaikastaan. HIFK:n jälkeen Belfield on toiminut pelaajavalmentajana Hyvinkään Palloseurassa ja Atlantiksessa pelaavana kakkosvalmentajana. Hän valmensi Järvenpään Palloseuran B-junioreita. Nykyään hän valmentaa Riihimäen Palloseuran B-junioreita.
Urallaan Belfield pelasi Suomessa pääsarjatasolla kaikkiaan 16 kautta, joiden aikana hän pelasi 355 ottelua ja teki niissä 119 maalia.
Rakokiven koulu

Rakokiven koulu on vuonna 1979 perustettu Lahden Nastolassa sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 1–6. Koulussa opiskelee noin 390 oppilasta. Koulu sijaitsee monitoimitalo Loistossa, jossa toimivat myös Rakokiven päiväkoti ja Nastolan kirjasto. Koulun rehtorina toimii Susanna Kulonen.
Rakokiven koulu toimi vuonna 1979 valmistuneessa rakennuksessa, joka korvattiin sisäilmaongelmien takia uudella monitoimitalolla. Monitoimitalo Loisto otettiin käyttöön elokuussa 2021.
New Era (yritys)

New Era Fits on vuonna 1920 Buffalossa perustettu vaatealan yritys, joka valmistaa lippalakkeja. Yritys valmistaa MLB-, NBA-, NHL-, NFL- ja MLS-lippiksiä. New Eran lippiksiä on monta mallia: 59Fifty, 49Fourty, 39Thirty ja 29Twenty. New Era valmistaa myös monien muiden valmistajien lippikset, kuten esimerkiksi Carharttin. New Era -lippikset ovat enimmäkseen hiphop- ja rap-pukeutumistyylin suosiossa. Suomessa New Era -lippiksiä myyvät mm. Shoptetuan, Bronx Store, Bronx.fi ja monet muut Street/Urban-tyyliset vaatekaupat.
Tunnistaminen.
Aidon New Era -lippiksen tunnistaa parhaiten lipassa olevista kahdeksasta ompeleesta, lipassa olevasta kullanvärisestä tarrasta ja hatun vasemmalla puolella olevasta New Era-logosta. Alkuperäisesä Authentic-lippiksissä ei ollut New Era -ompeletta. Lakin sisällä on myös uusimmissa malleissa,("The Official On-Field") New Eran lippulogo painettuna metallinappiin. 
Sisällä on myös 6 riviä leimoja poikittain, joiden pitäisi olla samassa linjassa metallinapin kanssa.
Myös tarra on tiiviisti kiinni lipassa, eikä leiju. Kaikissa MLB/Authentic-lippiksissä lipan alapuolella pitäisi olla "hologram"-tarra, mallista riippuen esim. pesäpallo. Lakissa yläpuolella olevat 6 reikää on hyvälaatuisia, ja eivät ole tukkeessa. Reikä näkyy myös erittäin selvästi.
Jugoslovenski Aerotransportin lento 367

Jugoslovenski Aerotransportin lento 367 oli matkalla Tukholmasta Belgradiin 27. tammikuuta vuonna 1972 kun se syöksyi maahan lähellä Srbská Kamenicen kylää Tšekkoslovakiassa. 27 ihmistä sai surmansa.
Tšekkoslovakian viranomaisten julkaiseman onnettomuustutkintaraportin mukaan räjähdys oli seurausta koneeseen asetetusta pommista. Räjähtäessään - Hinterhermsdorfin yläpuolella Saksan demokraattisessa tasavallassa - pommi repi koneen palasiksi, ja se putosi lumisille vuorille lähelle Srbská Kamenicen kylää Tšekkoslovakian puolelle rajaa. Lentoemäntä Vesna Vulović oli ainoa eloonjäänyt. Jugoslavian viranomaisten mukaan kroaattien nationalistinen terroristijärjestö Ustaša oli vastuussa pommi-iskusta.
Epäilyt turman kulusta.
8. tammikuuta 2009 Saksan yleisradioyhtiö ARD:n Tagesschau-uutisohjelma julkaisi oman selvityksensä onnettomuudesta. Artikkelin mukaan koneen ampui todellisuudessa alas Tšekkoslovakian ilmavoimat väärinkäsityksen seurauksena, koska vaikeuksissa ollut kone oli ylittänyt rajan lähestyen sotilasaluetta matalalla lentäen. Silminnäkijähavaintoihin perustuen Tagesschau esitti koneen lentäneen tuolloin vain 2 000–3 000 jalan (noin 600–900 metrin) korkeudessa, mikä olisi osaltaan selittänyt myös Vesna Vulovićin selviytymisen ja virallinen versio pommi-iskusta normaalissa lentokorkeudessa olisi siten sepitettä. Artikkelissä todettiin, että aihetodisteiden perusteella oli syytä epäillä Tšekkoslovakian ja Jugoslavian salaisten palvelujen lavastaneen tarinan kroaattinationalistien pommi-iskusta peittääkseen kannaltaan kiusallisen tapauksen julkitulon.
Myös tšekkiläinen tutkija Pavel Theiner esitti vastaavan arvion jonka mukaan kone joutui jostain syystä vaikeuksiin, harhautui kurssistaan ja joutui syöksyyn, jolloin Tšekkoslovakian ilmavoimat ampui sen alas sen lähestyessä sotilasaluetta, jossa varastoitiin ydinaseita. Tällöin koneen hajoamiskorkeus olisikin ollut 10 kilometrin sijaan vain 800 metriä.
Kersleti

Kersleti (, ) (vironruotsalaisten ääntämänä "Kählet", "Kälet") on kylä Vormsin kunnassa Läänemaalla Virossa. Kylä sijaitsee 11 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnuntietä Kersletistä on matkaa Saxbyhyn noin kilometri, Förbyhyn 3,4 km, Vormsin kunnan keskukseen noin 4 km, Suuremõisaan 4,8 km ja Hulloon 5,2 km. 
Kylän nimi on virolainen muunnos Suomen etelärannikolla sijaitsevasta Kirkkonummen ruotsinkielisestä nimestä "Kyrkslätt". Kylän ovat perustaneet entiset kirkkonummelaiset.
Ilpo Kauhanen

Ilpo Kauhanen (s. 21. lokakuuta 1973 Kuopio, Suomi) on suomalais-saksalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi 4 kautta (1994–1998) Suomen Jääkiekon SM-liigassa Tapparan paidassa. Hän edusti lisäksi useita eri joukkueita DEL-liigassa ja Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, 2. Bundesliigassa, näihin joukkueihin kuuluvat EC Bad Tölz (1998–2001), Kassel Huskies (2001–2002), ERC Ingolstadt (2002–2003), Hannover Scorpions (2003–2005), Adler Mannheim (2005–2007), Heilbronner Falken (2007), Adler Mannheim (2007–2008), Füchse Duisburg (2008–2009), ERC Ingolstadt (2009–2010). Mannheimissa 2007 hän voitti DEL:n mestaruuden.
Kauhanen lopetti uransa kevääseen 2010. Kaudella 2011–2012 hän aloitti KalPan nuorten joukkueen maalivahtivalmentajana. DEL seura Schwenningen Wild Wings palkkasi Kauhasen maalivahtivalmentajaksi 20. heinäkuuta 2015.
Kauhanen on toiminut kasvattajaseuransa KalPan maalivahtivalmentajana vuodesta 2021 lähtien. Kauhanen on toiminut myös Saksan jääkiekkomaajoukkueen maalivahtivalmentajana.
Mika Ahola

Mika Ahola (13. joulukuuta 1974 Hämeenlinna, Suomi – 15. tammikuuta 2012 Barcelona, Espanja) oli suomalainen endurokuljettaja. Hän voitti enduron maailmanmestaruuden viisi kertaa peräkkäin, E1-luokassa vuosina 2008 ja 2009, E2-luokassa vuosina 2007 ja 2010, ja E3-luokassa vuonna 2011. Hän on lisäksi ollut seitsemän kertaa jäsenenä voitokkaassa Six-Days-endurojoukkueessa.
Ahola alkoi ajaa enduron maailmanmestaruussarjassa vuonna 1993. Vuonna 1996 hän oli ensimmäistä kertaa voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua eli joukkueiden MM-kilpailua. Hän siirtyi TM:n tehdastalliin vuodeksi 1997 ja sijoittui 125-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Seuraavana vuonna hän otti osaa 250-kuutioisten sarjaan kuten myös voitokkaaseen Six-Days-joukkueeseen. Vuonna 1999 hän sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi ja oli jälleen voittamassa Six-Days-kilpailua. Vuonna 2000 hän sijoittui toiseksi 250-kuutioisten luokassa. Seuraavana vuonna hän vaihtoi italialaiseen VOR- moottoripyörämerkkiin ja alkoi ottaa osaa yli 500-kuutioisten nelitahtisten sarjaan.
Ensimmäisinä kahtena vuonnaan tässä sarjassa hän sijoittui toiseksi maailmanmestaruusluokassa. Vuonna 2003 hän sijoittui kolmannelle sijalle. Vuosina 2002–2004 hän oli myös voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua. Kaudella 2004 hän vaihtoi Husqvarnaan ja sijoittui Enduron E3-luokassa neljänneksi, ja sama menestys jatkui myös kaudella 2005. Vuonna 2006 hän sijoittui toiseksi E2-luokassa Hondalla. Vuonna 2007 Aholasta tuli E2-luokan maailmanmestari voittaessaan puolustavan mestarin, Samuli Aron. Vuosina 2008 ja 2009 Ahola voitti Hondalla maailmanmestaruuden E1-luokassa.
Ahola voitti Päijänteen ympäriajon ennätykselliset kuusi kertaa vuosina 1993, 1995–1998 ja 2000.
Mika Ahola on voittanut Novemberkåsanin kaksi kertaa vuosina 1993 ja 1998. Vuonna 1993 voittaessaan Ahola oli siihen mennessä toinen ulkomaalainen, joka oli voittanut kilpailun. Edellisen kerran ulkomaalainen voitti Novemberkåsanin 1947. Tuolloin kisan voitti tanskalainen Josef Koch.
Ahola ilmoitti lopettamisestaan 1. tammikuuta 2012. Hän kuoli kaksi viikkoa myöhemmin barcelonalaisessa sairaalassa ajoharjoituksissa kaatumisesta seuranneen sisäelinvamman ja leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Oikean käden sääntö

Oikean käden sääntö on matematiikassa ja fysiikassa käytetty muistisääntö, jolla havainnollistetaan vektorien suuntia kolmessa ulottuvuudessa.
Oikeakätinen koordinaatisto.
Oikeakätinen koordinaatisto tarkoittaa koordinaatistoa, jossa katsottaessa kohti origoa pisteestä jonka kaikki koordinaatit ovat positiivisia, x-, y- ja z-akselit seuraavat toisiaan vastapäivään eli positiivisessa kiertosuunnassa. Tämä pätee myös kaksiulotteisessa koordinaatistossa.
Vektoritulo.
Oikean käden muistisääntöä voidaan käyttää ristitulon tuloksena olevan vektorin suunnan määrittämiseen. Vektoreiden formula_1 ja formula_2 ristitulo on
formula_3.
Oikean käden sääntö kertoo, mihin suuntaan vektori formula_4 osoittaa. Laita oikean käden peukalo, etusormi ja keskisormi kohtisuoraan kulmaan toisiinsa nähden siten, että etusormi ja keskisormi muodostavat L-kirjaimen. Peukalo sojottaa nyt vektorin formula_5 suuntaan, etusormi on formula_2 ja niiden ristitulo eli vektori formula_4 osoittaa keskisormen suuntaan kuvan osoittamalla tavalla.
Sääntöä käytetään usein myös siten, että etusormi osoittaa vektorin formula_1 suunnan, keskisormi formula_2:n ja näiden ristitulo on siten peukalon suuntaan formula_4. Esimerkiksi magneettikentän varattuun hiukkaseen aiheuttaman voiman suunta määritetään usein tällä tavoin. Silloin hiukkasen nopeusvektori osoittaa etusormen suuntaan, magneettikenttä keskisormen suuntaan ja voima peukalon suuntaan.
Kierron suunnan kertova oikean käden sääntö.
Mekaniikassa kiertävää liikettä kuvaavien vektorisuureiden suunnat kertova oikean käden sääntö: Jos oikeaa kättä pidetään nyrkissä siten, että sormet kiertyvät peukalon ympäri liikkeen kiertosuuntaan, osoittaa peukalo vektorin suunnan. Tällä tavalla voidaan selvittää esimerkiksi kulmanopeusvektorin suunta
, samoin vääntömomentin ja liikemäärämomentin.
Sähkövirta ja sähkömagneettinen kenttä.
Sähkövirta luo ympärilleen pyörteisen magneettikentän, jonka kenttäviivat kiertävät virtajohtimen ympäri. 
Asetettaessa sähköjohdin oikean käden kämmenelle siten että peukalo osoittaa virran suuntaan, niin muut sormet osoittavat magneettikentän kiertosuunnan johtimen ympärillä. Vastaavasti, jos johdin asetetaan oikean käden kämmenelle siten että sormet osoittavat magneettikentän kiertosuuntaan, niin peukalo osoittaa virran suunnan.
Kelassa kulkevan virran ja kelaan syntyvän magneettikentän suunnat selviävät säännöllä, jossa oikea käsi kiedotaan kelan ympärille niin että virran kulkusuunta on kämmenestä sormiin päin. Tällöin peukalo osoittaa magneettikentän pohjoista. Vastaavasti, jos käsi asetetaan niin, että peukalo osoittaa magneettikentän pohjoista, niin sormet osoittavat virran suunnan kelan johtimissa.
Markus Puolakka

Markus Esa Armus Puolakka (s. 6. toukokuuta 1985 Pieksämäki) on suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja. 
Pikaluistelun maailmancupin osakilpailuihin Puolakka osallistui 17 kertaa vuosina 2005–2012 kilpaillen 100 ja 500 metrin matkoilla. Hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon kolmesti, kaikki 100 metrin matkalla. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Puolakka sijoittui 500 metrin kilpailussa 30:nneksi.
Urheilu-uransa jälkeen Puolakka toimi Suomen Luisteluliitossa nuorten olympiavalmentajana vuosina 2018–2021. Vuonna 2025 hän sai kuuden vuoden urheilun toimintakiellon dopingrikkomuksesta. Hän oli vuonna 2019 hankkinut ja välittänyt dopingaineita. Teko liittyi hänen yksityiselämäänsä.
Puolakkaa valmensi hänen isänsä Esa Puolakka, joka on myös ollut pikaluistelija ja osallistunut olympialaisiin.
Jevgeni Abalakov

Jevgeni Mihailovitš Abalakov (, 17. helmikuuta 1907 Krasnojarsk, Venäjän keisarikunta – 24. maaliskuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen vuorikiipeilijä. Hänet tunnetaan siitä, että hän kiipesi ensimmäisenä Qullai Ismoili Somonīn huipulle.
Elämä.
Jevgeni Abalakov toimi sekä kuvanveistäjänä että vuorikiipeilijänä. Hän valmistui vuonna 1932 Moskovan taideinstituutista ja ryhtyi Neuvostoliiton kuvataiteilijoiden liiton jäseneksi.
Pik Stalinan lisäksi hän kiipesi yli 50 merkittävän vuoren huipulle, teki Pamirin ja Tienšanin alueilla tieteellistä tutkimusta ja kartoitti näitä alueita. Toisen maailmansodan aikana hän toimi asevoimissa vapaaehtoisena ja opetti sotilaille vuorikiipeilyä.
Jevgeni Abalakov kuoli vuonna 1948 Moskovassa 41 vuoden ikäisenä. Hänen mukaansa on nimetty useita vuorenhuippuja Pamirissa, Tienšanissa ja muissa vuoristoissa. Lisäksi hänen ja hänen veljensä Vitali Mihailovitš Abalakovin mukaan on nimetty katu heidän kotikaupungissaan Krasnojarskissa.
Eero Ettala

Eero Anselm Ettala (s. 17. lokakuuta 1984 Helsinki) on suomalainen entinen lumilautailija. Hän on ollut vuodesta 2000 lähtien Nitro Snowboards -joukkueen jäsen. 
Ettala on ensimmäinen laskija, joka onnistui Double Backside Rodeo 1080:ssa. Hänen parhaat liikkeensä on taltioitu MDP-Filmille "Follow Me Around". Ettala voitti vuoden 2010 X Gamesin slopestyle-kilpailun. Vuonna 2009 hän voitti arvostetun Big air -kilpailun Sapporossa.
Ettala on kertonut olevansa kiinnostunut kokeilemaan uusia asioita, jotta voisi kartoittaa mahdollisuuksiaan lumilautailu-uransa jälkeen: hän on kokeillut muun muassa TV-juontajan työtä. Eero Ettalasta kertova dokumenttielokuva "Ender" valmistui vuonna 2015. Keväällä 2016 Ettala vieraili "Lakon ja Herban BOKSISSA". Syksyllä 2016 hän juonsi MTV3:lla esitettyä ohjelmaa "Ota rahat ja juokse" ja siitä lähtien hän on jatkanut juontamista MTV3:lla, esimerkiksi keväällä 2018 hän juonsi "Suomen surkeimman kuskin" 5. kautta.
Yksityiselämä.
Ettala kihlautui radiojuontaja Tuija Pehkosen kanssa elokuussa 2019, he avioituivat joulukuussa 2019, saivat vuoden 2020 syyskuussa esikoispojan ja toinen lapsi syntyi elokuussa 2023.
Bora-luokan ohjusveneet

Projekti 1239 Sivutš on Venäjän laivaston ja entisen Neuvostoliiton laivaston ilmatyynyalusluokka, jonka alukset valmistuivat Neuvostoliitossa 1980-luvun lopulta lähtien. Luokkaa kutsutaan länsimaissa myös Bora-luokaksi. Luokan ensimmäinen ohjusvene oli "MRK-27 Sivutš", joka nimettiin myöhemmin "Boraksi" (runkonumerolla 615).
Suunnittelu.
Alusten uppouma on 1 050–1 280 tonnia, nopeus 50–55 solmua, pituus 64,0–65,6 metriä. Käyttövoimana veneissä on kaksi 35 000 hevosvoiman kaasuturbiinimoottoria. Miehistön määrä voi olla 35–68.
Ohjuksina aluksilla on 2 x 4 Moskit () -meritorjuntaohjusta. Ilmatorjuntana Osa-MA-järjestelmä, jossa on 20 x 9K33 Osa -ilmatorjuntaohjusta. Tykistöaseistuksena aluksissa on automaattinen 100 mm:n AK-100 ja kaksi gatling-tyyppistä 30 mm AK-630 -konetykkiä.
Alukset.
"MRK-27 Sivutš" valmistui 1988, mutta otettiin palvelukseen 1997 Mustanmeren laivastoon. Seuraava "Samun" (runkonumerolla 616) otettiin 2000 palvelukseen Itämeren laivastoon.
Zaventem

Zaventem on kunta Vlaams-Brabantin maakunnassa, Flanderissa, Belgiassa. Kunta kuuluu Halle-Vilvoorden arrondissementtiin. 1. tammikuuta 2007 Zaventemissa oli 29 034 asukasta ja väestötiheys oli 1 051 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaa kunnalla on 27,62 km². Kunnan pormestari on Francis Vermeiren.
Virallinen kieli Zaventemissa, kuten koko Flanderissa, on hollanti. Kunnassa on myös pieniä vähemmistöjä monista maista Euroopan unionin alueelta, Yhdysvalloista ja Kanadasta. Lisäksi on ranskankielinen vähemmistö, joka on edustettuna kuudella jäsenellä Zaventemin 29-paikkaisessa kunnanvaltuustossa.
Zaventem muodostuu seuraavista osista (): Nossegem, Sint-Stevens-Woluwe ja Sterrebeek.
Brysselin lentoasema sijaitsee Zaventemin alueella. Zaventemin ystävyyskaupunki on Saksassa sijaitseva Blankenheim.
Hilkka Talvio

Hilkka Marjatta Talvio (o.s. Helenius, 18. heinäkuuta 1928 Tampere – 8. marraskuuta 2022 Kangasala) oli suomalainen pikajuoksija, joka edusti Tampereen Kilpa-Veljiä 
Hän voitti naisten 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1949 ajalla 12,9 sekuntia ja 1950 ajalla 12,8 sekuntia. Vuonna 1948 hän sai pronssia. Talvion henkilökohtainen ennätys oli 12,6, joka oli myös Suomen ennätys.