tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Danny Blanchflower

Robert Dennis ”Danny” Blanchflower (10. helmikuuta 1926 – 9. joulukuuta 1993) oli brittiläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi ammattilaisseuroissa vuosina 1949–1964, pisimpään Tottenham Hotspurissa. Hän pelasi Pohjois-Irlannin jalkapallomaajoukkueessa 56 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1950–1963.
Belfastissa syntynyt Blanchflower oli FWA:n vuoden jalkapalloilija vuosina 1958 ja 1961. Hän toimi peliuransa jälkeen managerina Pohjois-Irlannin maajoukkueessa ja Chelsea F.C.:ssa.
Blanchflower kuoli Alzheimerin tautiin Lontoossa 67-vuotiaana. Hänet kelpuutettiin vuonna 2003 postuumisti English Football Hall of Fameen.
Fabian Ernst

Fabian Ernst (s. 30. toukokuuta 1979 Hannover, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija.
Ernst aloitti uransa Hannover 96:ssa. Vuodesta 1998 vuoteen 2000 hän edusti Bundesliigassa pelaavaa Hamburger SV:tä, pelaten 48 ottelussa. Seuraavaksi Ernst siirtyi Werder Bremeniin, jossa hän pelasi 152 Bundesliigaottelua ja teki 11 maalia. Vuosina 2005–2009 Ernst pelasi FC Schalke 04:ssä. Helmikuussa 2009 hän siirtyi turkkilaiseen Beşiktaşiin.
Vuonna 2002 Ernst teki debyyttinsä Saksan maajoukkueessa ottelussa Kuwaitia vastaan. Hän pelasi yhteensä 24 maaottelua, viimeisen maaliskuussa 2006, ja teki niissä yhden maalin
Nadja Uhl

Nadja Uhl (s. 23. toukokuuta 1972) on saksalainen näyttelijä. Hän syntyi Stralsundissa ja opiskeli Leipzigin konservatoriossa.
Uhl sai vuonna 1994 kiinnityksen Potsdamin Hans Otto -teatteriin. Hän on esiintynyt paitsi teatterissa, myös useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat "Die Stille nach dem Schuß" (2000), "Was tun, wenn's brennt?" (2001) ja "Kaksoset" (2002). 
Uhl voitti vuonna 2000 Bibiana Beglaun kanssa Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun työstä elokuvassa "Die Stille nach dem Schuß".
Kaifas

Kaifas eli Josef Bar Kaifas (tarkoittaa Josef Kaifaan poika) oli juutalaisten ylin pappi vuosina 18–37 jaa.
Uuden testamentin mukaan Kaifas ylipappina ja siten juutalaisten oikeusistuimen korkeimpana tuomarina tuomitsi Jeesuksen jumalanpilkasta. Jeesus luovutettiin roomalaisille, häntä kuulusteltiin Kaifaan talossa ja roomalainen maaherra Pontius Pilatus tuomitsi hänet kuolemaan ristillä. Kaifas mainitaan myös Josefuksen historiateoksessa. Sen mukaan hän tuli virkaansa vuonna 18 roomalaisen prokuraattori Valerius Gratuksen virkakaudella.
Johanneksen evankeliumissa Kaifas selvittää motiivejaan Jeesuksen teloittamiselle: ”Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?” (Joh. 11:50). Evankeliumin kirjoittaja arvelee, että tämä viittaisi Jeesuksen kuolemaan henkisenä sovitustekona, mutta se vastasi täysin Rooman vallan alla olleen valtion poliittista todellisuutta. Jeesus saarnasi ”uuden kuningaskunnan” välitöntä tuloa ja hänen sanansa olisivat hyvin voineet nostattaa kansan mellakkaan, mikä taas olisi johtanut välittömään sotilaalliseen asioihin puuttumiseen. Paljon järkevämpää oli surmata karismaattinen johtaja kuin ottaa riski, että hän saisi kansan nousemaan kapinaan. 
Gerhard Prause sanoo teoksessaan "Historian harhaluuloja", että Pilatus pelkäsi Roomaan tehdyn kantelun merkitsevän kuolemantuomiota hänelle itselleen: hän oli juuri kukistuneen Sejanuksen suojatteja – ja rappeutunut Rooman senaatti kuvitteli tekevänsä masentuneen ja erakoituneen keisari Tiberiuksen tahdon mukaan vainoamalla kukistuneen pääsuosikin suojatteja.
Kaifaan hauta.
Vuonna 1990 Jerusalemin eteläosasta löydettiin vanha hauta, jossa esiintyivät nimet "Kaifas" sekä " Joosef Kaifaan poika".
Vox (yhtye)

Vox oli suomalainen rhythm and blues- ja rockyhtye, joka oli toiminnassa vuodenvaihteesta 1976–1977 vuoteen 1990. Yhtyeen johtohahmona oli kitaristi/laulaja/lauluntekijä Timo Huovinen.
Historia.
Virtanen-yhtyeen hajottua vuonna 1976 päätti kitaristi Timo Huovinen perustaa oman bändin. Hänellä oli selkeä mielikuva millaista musiikkia yhtye tulisi esittämään: R&amp;B:tä ja brittipoppia, muun muassa Muddy Watersin, Chuck Berryn ja Bo Diddleyn, sekä 1950-luvun tähtien Buddy Hollyn, Eddie Cochranin, ja Jerry Lee Lewisin hengessä. Vuodenvaihteessa 1976–1977 aloitti Just a Rock Band -niminen orkesteri toimintansa. Vox-nimen Huovinen keksi eräänä päivänä asunnossaan, kun auringonvalo osui nurkassa olevaan vahvistimeen ja sen etupaneelin kultakirjaimiseen logoon, "VOX".
Vox julkaisi olemassaolonsa aikana kuusi singleä ja kaksi LP:tä kolmella eri levymerkillä: Finnlevy, Love Records ja Poko Rekords. Mitään niistä ei ole julkaistu CD-formaatissa, lukuun ottamatta joitain kappaleita eri suomirock-kokoelmalevyillä.
Vuonna 1990 Vox lopetettiin kitaristi Tommi Kekonin lähdettyä Kikka Laitisen Gasoline Girls And Petrol Boysiin. Viimeinen keikka oli Tampereen Tullikamarin klubilla pidetyissä Chuck Berryn 64-vuotisjuhlissa. Vox esiintyi "Berry Pickers" -nimellä esittäen setillisen Berryn kappaleita.
Chokri el-Ouaer

Chokri el-Ouaer (, s. 15. elokuuta 1966 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ura.
El-Ouaer aloitti uransa Espérancessa vuonna 1986, jossa hän myös vietti koko uransa voittaen yhteensä kymmenen Tunisian liigamestaruutta. Joulukuussa 2000 El-Ouaeria syytettiin näyttelemisestä loukkaantunutta Afrikan Mestarien liigan finaalissa Hearts of Oakia vastaan. Ottelun loppuhetkillä hän ryntäsi kohti keskikenttää kasvon toinen puolisko veressä väittäen, jonkun yleisöstä heittäneen häntä terävällä esineellä. Ottelun tuomarit kuitenkin olivat huomanneet el-Ouaerin itse aiheuttaneen haavansa. Tämän tempauksen syyn uskottiin johtuvan Espérancen ollessa häviöllä vierasmaali säännöllä, jonka myötä hän yritti saada ottelun keskeytymään. Ottelu kuitenkin jatkui ja Espérancen täytyi vaihtaa El-Ouaer kenttäpelaajaan, jonka seurauksena joukkue hävisi ottelun 1-3.
Voitettuaan yhdeksännen liigamestaruutensa kaudella 2000/2001 el-Ouaer siirtyi kuusi kuukautta lainalle Genoa CFC:hen Serie B:hen kaudella 2001/2002, jossa pelasivat tuolloin muun muassa Khaled Badra ja Hassen Gabsi. Palattuaan takaisin Tunisiaan hän lopetti uransa vuonna 2002 selkävaivojen vuoksi.
Maajoukkue.
El-Ouaer pelasi pitkään maajoukkueessa ollen mukana jo 1980-luvulla pelatessaan vuonna 1985 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Jerevanissa. Hän oli myös vuoden 1996 kesäolympialaisissa, jossa el-Ouaer pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua. Lisäksi hän edusti maataan kerran jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa vuonna 1998. El-Ouaer oli edustaa maataan vuoden 2002 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailussa, mutta ilmoitti neljä viikkoa ennen kisoja lopettavansa uransa selkävaivojen vuoksi. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 101 ottelua.
Juliana Cannarozzo

Juliana Cannarozzo (s. 27. elokuuta 1989) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja näyttelijä. Hän on kilpaillut yksinluistelijana muun muassa Junior Grand Prix Finalissa ja taitoluistelun Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuissa.
Massachusettsissa syntynyt Cannarozzo esitti Zoe Blochin roolin Disney-elokuvassa "Jääprinsessa" (2005).
Jack Owens

Jack Owens (oik. L. F. Nelson, n. 17. marraskuuta 1904 Bentonia, Mississippi – 9. helmikuuta 1997 Yazoo City, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -kitaristi ja laulaja. 
Elämä.
Owens syntyi Celia Owensille vuonna 1904. Hänen isänsä, sukunimeltään Nelson, jätti Celian Jackin ollessa viisi tai kuusi. Nuori Jack kasvoi näin ollen isoisänsä Samuel Owensin taloudessa. Hän opetteli soittamaan huilua, pianoa ja viulua, mutta kitarasta tuli hänen pääsoittimensa.
Owens elätti itsensä maanviljelyllä, viinan salakaupalla ja viikonloppuisin kapakanpidolla ("juke joint") Bentoniassa suurimman osan elämäänsä. Hän ei levyttänyt ennen 1960-luvun bluesbuumia, jolloin bluestutkija David Evans löysi hänet blueslaulaja Cornelius Brightin ansiosta. Syyskuussa 1966 äänitetyt "B &amp; O Blues" ja "Devil Got My Woman" ilmestyivät Evansin keräämällä "Goin' Up the Country" -kokoelmalla. Vuonna 1971 ilmestyi Owensin albumi (Bud Spires soitti sillä huuliharppua) "It Must Have Been The Devil" ja vuonna 1979 albumi "Bentonia Country Blues".
Owens esiintyi kuolemaansa saakka musiikkifestivaaleilla Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hänen musiikkityylinsä muistutti paljon saman kaupungin Skip Jamesin soittotapaa.
Rot-Weiß Oberhausen

Rot-Weiß Oberhausen on saksalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Oberhausen. Se pelaa Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa.
Seuran kotistadion on Stadion Niederrhein, jolle mahtuu 21 318 katsojaa. Seuralla on 1 100 jäsentä.
Rot-Weiß Oberhausen pelasi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa, jonne se nousi kauden 2007–2008 päätteeksi sijoituttuaan toiseksi Regionalliga Nordissa. Seura oli vasta edellisellä kaudella voittanut Oberliga Nordrheinin ja siten noussut Regionalligaan.
Yleisurheilu.
Rot-Weiß Oberhausenilla on ollut myös yleisurheilujaosto. Se oli takavuosina tunnettu hyvistä juoksijoistaan. Seuran tunnetuin yleisurheilija lienee Willi Wülbeck.
Midtown (Manhattan)

Midtown on toinen Manhattanin tärkeimmistä bisneskeskittymistä Lower Manhattanin ohella. Se koostuu suurimmaksi osaksi korkeista pilvenpiirtäjistä. Toimistotalojen ohella sen katuja varjostavat muun muassa Chrysler Building, Trump Tower ja Rockefeller Center. Lisäksi alueella sijaitsee lukuisia liikkeitä, tavarataloja sekä katolilainen kirkko St. Patrick's Cathedral.
Insofa

Insofa Oy on Indoor Groupin omistama tytäryhtiö, joka valmistaa kotimaisia verhoiltuja kalusteita Lahdessa. Yritys on toiminut itsenäisenä tytäryhtiönä vuodesta 2000. Aikaisemmin yritys kuului Asko-konserniin, johon liittyen tehtaalla on lähes 90 vuoden kokemus huonekalujen valmistuksesta.
Tehtaan kalusteiden päämateriaalit ovat verhoiluja lukuun ottamatta kotimaisia, kokonaiskotimaisuusasteen ollessa noin 80 %.
Enoni on toista maata

Enoni on toista maata () on ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1958. Sen on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Jacques Tati, joka myös näyttelee pääosaa. Se on Tatin ensimmäinen varsinainen värielokuva. Elokuva muistuttaa mykkäfilmiä, ja siitä tehtiin kaksi versiota. Ranskankielisen version rinnalla kuvattiin toista, englanninkielistä versiota, jossa kyltit oli vaihdettu englanniksi ja vuorosanat jälkiäänitetty.
Elokuvan keskeinen hahmo on Tatin edellisestä filmistä tuttu Monsieur Hulot, joka nähdään nyt yhdeksänvuotiaan sisarenpojan Gérardin silmin. Elokuva piikittelee teknologiaa ja modernismia Hulot’n yrittäessä sopeutua sisaren moderniin asuntoon. Musiikkina on kepeä jazz.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon ja Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon. 
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Enoni on toista maata" oli mukana kymmenen listalla. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Hugo Herrmann

Hugo Herrmann (19. huhtikuuta 1896 Ravensburg, Württemberg – 7. syyskuuta 1967 Stuttgart, Länsi-Saksa) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.
Tausta.
Hugo Herrmann varttui opettaja- ja urkuriperheessä. Hän opiskeli opettajaksi Würzburgissa ja Ludwigsburgissa, jota ammattia hän harjoitti hetkisen Reichenbachissa 1914–15. Jo opiskeluaikoina hänen musikaalinen lahjakkuutensa tuli esiin. Hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan, jonka jälkeen hän palasi opettajan ammattiin 1918 vuodeksi Balingeniin. Tämän jälkeen hän pääsi opettajaksi ja urkuriksi Ludwigsburgiin.
Ura.
Urkuri- ja opettajatyönsä ohella hän opiskeli Stuttgartin konservatoriossa Oskar Schröterin johdolla ja jatkoi sittemmin opintojaan Berliinin musiikkikorkeakoulussa Walther Gmeindlin ja Franz Schrekerin johdolla. Ura jatkui opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana Württembergin kaupungeissa, eritoten Ludwigsburgissa ja Stuttgartissa. Hän julkaisi pian myös ensimmäisen teoksensa, "Op. 4, das Minnespiel". Vuonna 1923 Herrmann teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jonne hän päätti jäädä pidemmäksikin aikaa. Hän toimi muun muassa urkurina ja kanttorina Detroitissa, Michiganissa. Hän palasi Saksaan 1925, toimien jälleen opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana.
Paul Hindemithin ja Ernst Hohnerin rohkaisemana hän alkoi säveltää harmonikalle omistettua taidemusiikkia 1926 ja vuotta myöhemmin hän julkaisi teossarjan "Sieben Neuen Spielmusiken", die "Neue Musik für Akkordeon". Hän solmi hyvät suhteet Hohneriin ja Trossingeniin ja hänet nimitettiin Trossingenin valtiollisen musiikkikoulun johtajaksi 1935. Vuonna 1949 hänet nimitettiin professoriksi.
Herrmannin teokset saivat useita palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1928 hän voitti Schubert-palkinnon ja voitettuaan "Staatspreis"in 1930 häneltä tilattiin ooppera "Vasantasena" Wiesbadenin valtiolliseen teatteriin. Vuonna 1938 hän oli perustamassa säveltäjäyhdistystä "Schwäbischen Komponistenkreises" ja vuonna 1953 hän oli mukana perustamassa saksalaista harmonikansoitonopettajien liittoa, "Deutschen Akkordeonlehrer-Verbandes", Frankfurtissa. Hänen nimensä yhdistetään myös useisiin musiikkijuhliin, kuten "Pfullinger Kammermusik-Festen" tapahtumaan 1930–33, "Mannheimer Neuen Chormusik"-juhliin 1932 ja "Donaueschinger Musiktagen" -juhlille vuosina 1934–37. Hän johti Trossingenin musiikkikoulua eläköitymiseensä saakka, vuoteen 1962. Hän on myös saanut useita valtiollisia tunnustuksia, kuten ensimmäisen luokan "Bundesverdienstkreutz" -mitalin, saavutuksistaan ja työstään saksalaisen musiikin alalla.
Vaikutus.
Herrmannin "Sieben Neuen Spielmusiken, op 57/1" teossarjaa pidetään ensimmäisenä merkittävänä harmonikalle suunnattuna taidemusiikkiteoksena. Hän sävelsi myös huomattavan määrän muutakin harmonikalle suunnattua uraauurtavaa taidemusiikkia.
Aldo Ronconi

Aldo Ronconi (20. syyskuuta 1918 Brisighella – 12. kesäkuuta 2012 Faenza) oli italialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Toscanan ympäriajon ja Italian-mestaruuden vuonna 1946. 
Vuonna 1947 Ronconi voitti Ranskan ympäriajossa etapin ja sijoittui kokonaiskilpailun neljänneksi. Hän piti keltaista paitaa kahden päivän ajan. 
Ronconi saavutti lisäksi kolmansia sijoja Romagnan ja Sveitsin ympäriajoissa.
Zakaria Alaoui

Zakaria Alaoui el-Achraf (s. 17. kesäkuuta 1966 Marrakech) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. 
Ura.
Seurajoukkueurallaan Alaoui pelasi muun muassa Tours FC:ssä, SO Châtelleraudaisissa ja Paris FC:ssä. Maajoukkueessa hän oli mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 1994. Peliuransa jälkeen Alaoui ryhtyi valmentajaksi. Hän oli ESTAC Troyesin maalivahtivalmentaja vuosina 2005-2007, mutta lopetti valmentajauransa siihen.
Tommy Johnson

Tommy Johnson (1896 Terry, Mississippi – 1. marraskuuta 1956 Crystal Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, joka levytti 1920-luvun lopulla. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä delta bluesiin vaikuttaneista henkilöistä ennen Robert Johnsonin aikaa.
Elämä.
Johnson syntyi Mississipissä lähellä Terryä ja muutti vuoden 1910 paikkeilla Crystal Springsiin, jossa hän vietti suuren osan elämästään. Vuoteen 1914 mennessä hän oli opetellut soittamaan kitaraa ja esiintyi paikallisissa juhlissa yhdessä veljiensä Magerin ja LeDellin kanssa. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Maggie Bidwellin kanssa (myöhemmin aiheessa laulussa ”Maggie Campbell Blues”) ja muutti Webb Jenningsin plantaasille lähelle Drewn kaupunkia Yazoo Deltan alueelle lähelle Dockeryn plantaasia. Siellä hän tapasi muita muusikoita kuten Charlie Pattonin ja Willie Brownin. Johnson asui siellä noin vuoden oppien delta bluesin hienouksia ja lähti sitten kiertelemään ympäri Arkansasia, Louisianaa ja Mississippiä. Alkoholisoitunut Johnson palasi Crystal Springsiin vuonna 1920 ja alkoi uudelleen soittaa veljiensä kanssa.
Helmikuussa 1928 Johnson teki ensimmäiset levytyksensä yhdessä Papa Charlie McCoyn kanssa Victor Recordsille (myöhemmin RCA Victor, nykyisin BMG). Sitä seurasi toinen äänityssessio elokuussa 1928. Levytyksiin kuului muun muassa kappale ”Canned Heat Blues”, josta bluesyhtye Canned Heat otti nimensä. Kappale kertoo Sterno-nimisestä hyytelöidystä denaturoidusta alkoholista tehdyn juomasekoituksen juomisesta. Johnsonin kerrotaan olleen addiktoituneen juomaan, jolla oli humalan lisäksi huumaavia vaikutuksia. 
Kolmannen ja viimeisen levytyssessionsa Johnson teki joulukuussa 1929 Paramount Recordsille. Hän ei enää levyttänyt luultuaan antaneensa pois levytysoikeutensa ja Suuren laman myötä myös levynmyynti yleisesti laski. Johnson pysyi suosittuna esiintyjänä Jacksonin alueella 1930- ja 1940-luvuilla, toisinaan esiintyen Ishman Braceyn kanssa.
Johnson kuoli sydäninfarktiin soitettuaan juhlissa marraskuussa 1956. Hänet haudattiin Warm Springsin metodistikirkon hautausmaalle Crystal Springsin ulkopuolelle. Vuosittain lokakuussa Crystal Springsissä järjestetään Tommy Johnson Blues Festival.
Myytti tienristeyksestä ja paholaisesta.
Johnson tapasi kertoa tarinaa, jonka mukaan hän oli myynyt sielunsa Paholaiselle eräässä Missisippi Deltan autiossa tienristeyksessä ja saanut vastineeksi hurjat soittotaidot. Erään sukulaisensa mukaan Johnsonin tarina kulki seuraavasti: 
Samanlaista tarinaa alettiin myöhemmin kertoa myös Robert Johnsonista, jonka kirjoittamien kappaleiden sanoituksissa Paholainen oli usein mukana.
Fiktiossa.
Vuoden 2000 elokuvassa "Voi veljet, missä lienet?" on henkilö nimeltään Tommy Johnson (jota esittää Chris Thomas King), joka on myynyt sielunsa paholaiselle soittaakseen kitaraa. Hän soittaa ”Soggy Bottom Boys” -yhtyeen kanssa kappaleen ”Man of Constant Sorrow”.
Välskärikalat

Välskärikalat (Acanthuriformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon luetaan yli 1 500 lajia 30 heimossa. Aiemmin nämä heimot katsottiin osaksi laajempaa ahvenkalojen lahkoa Perciformes, osittain osaksi sen alalahkoa Acanthuroidei, osittain alalahkoa Percoidei.
Välskärikalat ovat monimuotoinen kalalahko. Acanthuroidei-alalahkon suvuilla on erikoisen muotoiset leukaluut, jotka työntyvät eteenpäin muodostaen pienen suppusuun pidemmän tai lyhyemmän kuonon päässä. Tähän ryhmään kuuluu varsinaisten välskärikalojen heimon (Acanthuridae) lisäksi monia muita koralliriuttojen värikkäitä kaloja, joita näkee usein meriakvaariossa, esimerkiksi kettukala. Muodoltaaan ne ovat useimmiten litteitä tai pitkulaisia kiekkoja. Luvari voi kasviaa kaksi metriä pitkäksi, muiden lajien pituus vaihtelee 10:stä sentistä metriin. Luvari elää avomerellä, muut lajit pysyttelevät rannikon läheisillä koralli- tai kallioriutoilla.
Heimot.
Kaikkiaan välskärikalojen lahkoon luetaan 30 heimoa, 247 sukua ja 1 566 lajia.
Näistä Acanthuroidei-alalahkoon luettiin välskärikalat (Acanthuridae), lepakkokalat (Ephippidae), luvarit (Luvaridae), arguskalat (Scatophagidae), kaniinikalat (Siganidae) ja sarvikalat (Zanclidae).
Khalil Azmi

Khalil Azmi (s. 23. elokuuta 1964) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. 
Ura.
Seuratasolla Azmi pelasi mm. Colorado Rapidsin riveissä. Hän pelasi maajoukkueessa yhdet MM-kisat, vuonna 1994.
Sebastian Mannström

Sebastian Mannström (s. 29. lokakuuta 1988 Kokkola) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki.
Mannström on lähtöisin Kokkolasta ja edusti kasvattajaseuraansa Gamlakarleby Bollklubbia ennen siirtymistään FF Jaroon kaudeksi 2008. Jarossa hän pelasi kolmen kauden aikana 68 liigaottelua ja teki 11 maalia. Hän lukeutui myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiopelaajiin.
Helsingin Jalkapalloklubiin (HJK) Mannström siirtyi marraskuussa 2010 kahden vuoden mittaisella sopimuksella. Hänen sopimustaan ei jatkettu kauden 2014 jälkeen. Siihen mennessä hän oli pelannut HJK:ssa 101 ottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Tammikuussa Mannström siirtyi Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaan SV 07 Elversbergiin. Elokuussa 2015 Mannström palasi Suomeen ja Turkuun FC Interin riveihin, jossa hän pelasi kahden kauden ajan Veikkausliigaa. Inter-vuosien jälkeen Mannström siirtyi jälleen Saksaan. Tällä kertaa seurana oli Saksan 4. korkeinta sarjaa pelannut Stuttgarter Kickers, jossa hän pelasi kahden kauden ajan. Keväällä 2018 hän palasi Suomeen ja Ykkösessä pelanneen KPV:n riveihin ja oli nostamassa kokkolalaisseuraa Veikkausliigaan, jossa Mannström jatkoi pelaamistaan KPV:n paidassa.
Sebastian Mannström on pelannut Veikkausliigaa yhdeksän kauden ajan neljässä seurassa eli Jarossa, HJK:ssa, FC Interissä ja KPV:ssä, kaikkiaan 219 ottelua ja tehnyt niissä 30 maalia.
Mannström on naimisissa kestävyysjuoksija Nina Chydeniuksen kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Thoas (Lemnoksen kuningas)

 
Thoas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Dionysoksen ja Ariadnen poika ja Lemnoksen kuningas. Hän oli Hypsipylen isä ja Stafyloksen, Oinopionin ja Peparethoksen veli.
Thoas toimi sotapäällikkönä Rhadamanthyksen armeijassa, ja hän sai palkkioksi palveluksistaan Lemnoksen saaren. Hän perusti saarelle Lemnoksen kaupungin, jonka kuninkaaksi hän ryhtyi. 
Thoas sai vaimonsa Myrinan kanssa tyttären, Hypsipylen. Kun Lemnoksen saaren naiset surmasivat myöhemmin kaikki saaren miehet, Hypsipyle säästi isänsä. Yhden kertomuksen mukaan Hypsipyle kätki isänsä, mutta muut naiset löysivät ja surmasivat tämän ja myivät Hypsipylen Lykurgokselle orjaksi. Toisessa versoissa Hypsipylen jätti isänsä ajelehtimaan merelle arkussa, jonka kalastajat löysivät ja toivat rantaan. Täällä hän nai nymfi Oinoen ja sai tämän kanssa pojan, Sikinoksen. Kolmannessa versiossa Thoas pakeni veljensä Oinopionin luo Khioksen saarelle. Neljännessä Hypsipyle lähettää isänsä laivalla Tauriiseen, mutta tämän tultua ilmi Hypsipyle joutuu pakenemaan muilta naisilta. Hän kuitenkin jää merirosvojen vangiksi, jotka myyvät hänet Thebaan orjaksi Lykokselle.
Thoaksella oli isältään saadut kaksi suurta hopeista maljaa, jotka Hefaistos oli takonut. Hänen kuolemansa jälkeen ne siirtyivät hänen tyttärelleen.
Kaarlo Lepistö

Karl Evert Jeremiaksenpoika Lepistö (5. lokakuuta 1871 Kalvola – 1. tammikuuta 1920) oli Tikkurilan punakaartin johtajia Suomen sisällissodassa. Ammatiltaan hän oli kirvesmies ja toimi yövahtina. Lepistö taisteli Karjalan rintamalla Kavantsaaressa, josta vetäytyi joukkoineen Viipuriin. Lepistö vangittiin Viipurin taistelussa ja todennäköisesti ammuttiin vankileirillä 22. toukokuuta 1918.
Lepistön puolison Johanna Lepistön anomuksesta Kaarlo Lepistö julistettiin kuolleeksi kadonneena kihlakunnanoikeuden päätöksellä 1. tammikuuta 1920. Lepistöt avioituivat Helsingissä vuonna 1895.
Trespass

Trespass on progressiivista rockia esittäneen Genesiksen toinen studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1970. Levy on yhtyeen ensimmäinen, jolla musiikissa on jo selvästi kuultavissa progressiivisia piirteitä.
Vaikka "Trespass" ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin monet yhtyeen myöhemmät albumit, sen sisältämä musiikki toimi suunnannäyttäjänä monelle progressiivista rockia soittaneelle yhtyeelle. Levyn tunnetuin kappale lienee sen päätösraita ”The Knife”, josta kuultiin myöhemmin livenä lyhennettyä versiota.
Karl Bodenschatz

Karl-Heinrich Bodenschatz (10. joulukuuta 1890 Rehau – 25. elokuuta 1979 Erlangen) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisen maailmansodan aikana.
Bodenschatz palveli ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina upseerina eri tehtävissä 8. baijerilaisessa jalkaväkirykmentissä ja haavoittui useita kertoja. Ansioistaan rintamalla hänet palkittiin vuoden 1914 1. ja 2. luokan rautaristeillä. Heinäkuussa 1916 hän siirtyi ilmavoimiin, jossa palveli sodan loppuun asti. Vuonna 1917 hän toimi Manfred von Richthofenin adjutanttina ja tämän kuoltua hän siirtyi heinäkuussa 1918 Hermann Göringin adjutantiksi. Bodenschatzista ja Göringistä tuli ystäviä.
Vuonna 1919 hän sai siirron Versailles’n rauhansopimuksessa rajoitettuun Weimarin tasavallan armeijan maavoimiin.
Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan vuonna 1933 majurin arvoinen Bodenschatz kutsuttiin takaisin Luftwaffeen. Aluksi hän toimi Göringin henkilökohtaisena avustajana. Vuosina 1935–1936 hän oli Adolf Hitlerin ilmavoimien adjutantti. Toisen maailmansodan ajan Bodenschatz toimi ilmailuministeriön toimiston päällikkönä ja Luftwaffen vastaavana komentajana sekä valtakunnanmarsalkka Göringin ja Hitlerin välisenä yhteysupseerina. Vuonna 1941 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Kun armeijan sisällä elänyt vastarintaliike teki pommiattentaatin Hitleriä vastaan 20. heinäkuuta 1944, Bodenschatz oli yksi räjähdyksen aikana paikalla olleista ja vakavasti haavoittuneista upseereista. Haavoittumisen johdosta Bodenschatz palkittiin kultaisella haavoittumismerkillä.
Liittoutuneet vangitsivat Bodenschatzin 5. toukokuuta 1945. Nürnbergin oikeudenkäynneissä hän todisti Göringin toimista sodan aikana. Hänet itsensä vapautettiin syytteistä vuoden 1948 lopulla.
The Irish Festival of Oulu

The Irish Festival of Oulu on Oulussa vuosittain järjestettävä kansanmusiikki-, kulttuuri- ja maailmanmusiikkitapahtuma. Festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2006. Festivaali järjestää mm. soitin- ja tanssityöpajoja, runoutta, tarinankerrontaa, elokuvia ja irlantilaista musiikkia. Jokaisena vuotena festivaaleilla on oma teemansa.
Yleistä.
The Irish Music Society of Oulu ry:n luotsaama tapahtuma järjestetään eri puolilla kaupunkia, ja se kestää neljästä viiteen päivää. Festivaali järjestetään lokakuussa.
Mennyttä ohjelmistoa.
2024
2023
2022 
2020
2019
2018
2017
2016
2015
2014
2013
2012
2011
2010
2009
2008
2007
2006
Tanssikurssi.
Yhdistys järjestää tapahtumaviikolla irlantilaisen tanssin viikonloppukursseja. Perinteinen irlantilainen tanssi on suosittu ajanviettotapa Irlannissa, ja siitä on tullut vakituinen harrastus myös monelle pohjoissuomalaiselle.
Työpajat.
Festivaaleilla järjestetään myös soitintyöpajoja.
Jamit.
Festivaali viikolla järjestetään mm. suomijamit, sekä perinteisiä irkkusessioita eli jameja.
Woody Strode

Woodrow Wilson Woolwine "Woody" Strode (25. heinäkuuta 1914 Los Angeles – 31. joulukuuta 1994 Glendora) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Ennen aktiivisinta elokuvauraansa hän oli lahjakas urheilija, joka tuli tunnetuksi kymmenottelusta, amerikkalaisesta jalkapallosta ja showpainista. 
Strode sai Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Spartacus" (1960). Elokuvan "Huuliharppukostaja" alussa hän oli yksi kolmesta palkkatappajasta yhdessä Al Mulockin ja Jack Elamin kanssa roolinimellä Stony. He odottelevat saapuvaa junaa yksinäisellä rautatieasemalla Arizonassa kärpäsen häiritsemänä elokuvan 13 minuuttia pitkässä, klassisessa alkukohtauksessa. Vuonna 1987 Strode voitti Golden Boot -palkinnon. Kaikkiaan näyttelijä esiintyi useissa kymmenissä elokuvissa, joista viimeinen ilmestyi vasta hänen jo kuoltuaan.
Strode kuoli keuhkosyöpään Kaliforniassa 80-vuotiaana.
William Morgan Sheppard

William Morgan Sheppard (24. elokuuta 1932 Lontoo, Britannia – 6. tammikuuta 2019 Los Angeles, Yhdysvallat) oli brittiläinen näyttelijä. 
Sheppard syntyi englantilais-irlantilaiseen perheeseen. Valmistuttuaan Royal Academy of Dramatic Artista hän työskenteli Royal Shakespeare Companyssa ja Yhdysvalloissa Broadway-teattereissa. Hänet on palkittu roolisuorituksesta Harold Pinterin näytelmässä "The Homecoming".
Sheppardilla oli osia "Star Trekissa" ja useissa elokuvissa. Myös hänen poikansa Mark Sheppard on näyttelijä. 
Sheppard muistetaan hyvin myös televisiosarjasta Ihmemies MacGyver, jossa hän näytteli kahden jakson verran pahansuopaa sarjamurhaajaa Tri. Zitoa.
Judge Reinhold

Edward Ernest "Judge" Reinhold, Jr. (s. 21. toukokuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän sai Emmy-ehdokkuuden vierailevasta esiintymisestään "Seinfeldissä".
Reinholdilla on ollut rooleja kymmenissä elokuvissa, joiden joukossa ovat "Kuumat kinkut" (1982), "Beverly Hills kyttä" (1984), "Gremlins – riiviöt" (1984), "Beverly Hills kyttä 2" (1987), "Beverly Hills kyttä 3" (1994) "Mutta mitä tapahtui joulupukille?" (1994), "Beethovenin kolmas" (2000), "Beethovenin neljäs" (2001) ja "Mutta mitä tapahtui joulupukille 2" (2002).
Balázs Dzsudzsák

Balázs "Dzudzi" Dzsudzsák (s. 23. joulukuuta 1986 Debrecen, Hajdú-Biharin lääni, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen keskikenttäpelaaja.
Dzsudzsák edusti juniorivuosinaan Nyírlugosia, Debreceni Olasz Focisulia, Létavértesiä ja Debreceni VSC:tä. Ammattilaisuransa hän aloitti vuonna 2005, kun hän teki kahden vuoden sopimuksen Debreceni VSC:n kanssa. Vuodet 2008–2011 hän pelasi PSV Eindhovenissa Hollannissa. Sen jälkeen hän siirtyi vuodeksi pelaamaan venäläiseen Anzi Mahatskalaan. Vuonna 2012 hän siirtyi toiseen venäläisseuraan, Dynamo Moskovaan. Myöhemmin hän on pelannut Turkissa ja Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa. Hän palasi Debreceni VSC:hen syyskuussa 2020. Hän voitti Debreceni VSC:n riveissä kolme Unkarin mestaruutta ja Supercupia. Lisäksi hän saavutti Unkarin cupin voiton. Eindhovenissa hän voitti Hollannin liigamestaruuden debyyttikaudellaan. Hänet valittiin kotimaansa vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 2007.
Dzsudzsák on eniten maaotteluita Unkarin maajoukkueessa pelannut mies. Hän on pelannut 109 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia.
Christophe Ohrel

Christophe Ohrel (s. 7. huhtikuuta 1968 Strasbourg, Ranska) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. 
Ohrel on pelannut maajoukkueessa 56 ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia. Hän on ollut mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 1994 pelaten kaikki Sveitsin neljä ottelua.
Fehaid Al-Deehani

Fehaid Al-Deehani (s. 11. lokakuuta 1966 Kuwait) on kuwaitilainen haulikkoampuja.
Fehaid Al-Deehani on saavuttanut olympialaisissa pronssia kaksoistrapissa Sydneyssä 2000 ja trapissa Lontoossa 2012. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksoistrapissa joukkuehopeaa Kairossa 2001, henkilökohtaista pronssia Tampereella 1999 ja joukkuepronssia Lahdessa 2002.
Olympialaisissa 2016 Al-Deehani edusti itsenäisiä olympiaurheilijoita Kuwaitin olympiakomitean hyllytyksen vuoksi. Hän voitti kaksoistrapissa kultaa ollen näin ensimmäinen itsenäisten olympiaurheilijoiden edustaja, joka voittaa olympiakultaa.
Aarne Varonen

Aarne Tauno Varonen (20. tammikuuta 1897 Käkisalmi – 15. lokakuuta 1918 Tornio) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat kaupanhoitaja Juho Varonen (16. kesäkuuta 1873) ja Katri o.s Toikka (1. huhtikuuta 1872). 
Varonen harrasti urheilua, etenkin juoksua ja hiihtoa. Hän kuului Viipurissa V. &amp; U:seura Kisaveikkoihin 1911–1914 ja myöhemmin Tornion Röytässä Jyskyyn.
Jääkärikausi.
Varonen oli kansakoulun käynyt torniolainen kauppa-apulainen, joka liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 9. lokakuuta 1916 ja komennettiin 24. marraskuuta 1916 etappitehtäviin Ruotsiin. Hän toimi Ruotsin rajalla oppaana ja jääkärien salaisen postin sekä aseiden kuljettajana ja toi joitakin pommeja Suomeen. Epäonnekseen hän joutui kesällä 1917 venäläisten sotilaiden pidättämäksi ja oli noin kaksi kuukautta vangittuna Katajanokan vankilassa Helsingissä, jonka jälkeen hänet laskettiin vapaaksi. 
Vapauduttuaan Varonen liittyi Kemin suojeluskuntajärjestöön. Siellä eräs punainen ampui murha-aikeessa häntä 30. tammikuuta 1918. Luoti meni nenän alapuolelta sisään ja tuli korvan luota ulos katkaisten kuusi hammasta ja särkien kitalaen. Joitakin päiviä myöhemmin punaiset vangitsivat hänet ja lähtivät viemään Ouluun tutkittavaksi. Punaisten juna palasi kuitenkin Haukiputaalta takaisin, koska Oulussa oli parasta aikaa taistelu. Kun eteläpohjalaiset valloittivat Kemin, hän pääsi vapaaksi ja lähti 8. helmikuuta Vaasaan, josta siirtyi sittemmin Oulaisiin ja sieltä Savon 2. pataljoonan mukana rintamalle.
Vapaussota.
Suomen sisällissotaan hän liittyi Lapualla, ja hänet sijoitettiin 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan konekivääriosastoon ja otti kiväärinjohtajana osaa taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Lempäälässä, Tampereella ja Vesilahdella.
Vapaussodan jälkeen.
Hän palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 2. Krenatöörirykmentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonan 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin syyskuussa vuonna 1918 Tornion rajavartiopataljoonaan. Hänen kohtalokseen tuli haavoittuminen 10. lokakuuta 1918 Torniossa hänen yrittäessään vangita saksalaista sotilaskarkuria nimeltään Valter Hamam. Saksalainen ampui parabellum-pistoolilla kaksi peräkkäistä laukausta, joista ensimmäinen laukaus meni Varosen vatsan kohdalta läpi ruumiin ja toinen laukaus ohi. Tämän jälkeen Varonen ampui mauserpistoolilla saksalaista otsaan niin, että tämä heti kuoli. Varonen kuoli haavoihinsa 15. lokakuuta 1918 ja haudattiin Tornion hautausmaahan yksityiseen hautaan. Alatornion kirkolla on Varosen muistolaatta.
Aiheesta muualla.
Varonen on mainittu teoksissa "Jääkäripataljoona", "Aseveljet", "Routaa ja Rautaa" sekä "Sankarien muisto" .
Bukka White

Bukka White (oik. Booker T. Washington White, s. 12. marraskuuta 1909, Houston, Mississippi – k. 26. helmikuuta 1977, Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. White sai nimensä "Bukka", kun levytuottaja kuuli väärin hänen oikean nimensä. B. B. King oli Bukka Whiten serkku.
Elämä.
White sai musiikkioppinsa isältään, joka opetti hänelle aluksi viulunsoittoa ja sittemmin kitaraa. Hänen sanotaan tunteneen delta blues -legenda Charley Pattonin, joka vaikutti Whiten soittotyylin syntyyn. White pelasi baseballia mustien ammattilaisliigassa Birmingham Black Cats -joukkueessa ja myös nyrkkeili.
Vuonna 1930 White tapasi huonekalukauppias Ralph Limbon, joka toimi myös Victor-levymerkin kykyjenetsijänä. White matkusti Memphisiin tekemään ensimmäiset levytyksensä. Nimellä Washington White hän äänitti 14 kappaletta country bluesia ja gospelia. Gospel-kappaleissa jäljiteltiin Blind Willie Johnsonin tyyliä: niissä oli mukana naislaulaja, joka toistona lauloi aina Whiten viimeisen lauseen.
Laman tulon myötä tämä jäi Whiten ainoaksi levytyssessioksi vuosiin, kunnes vuonna 1937 Big Bill Broonzy pyysi häntä tulemaan Chicagoon ja levyttämään Lester Melroselle. Session kappaleesta "Shake 'Em On Down" tuli hitti, joka myi yli 16 000 kappaletta. White joutui kuitenkin kolmeksi vuodeksi vankilaan Parchman Farmille Mississippiin ammuttuaan miehen.
Bukka White osoittui suosituksi mallivangiksi ja hän sai lisänimen "Barrelhouse". Folkloristit John ja Alan Lomax äänittivät Parchman Farmilla kaksi kappaletta Kongressin kirjastolle, jotka julkaistiin "Washington Barrelhouse White" -nimellä. Vankilasta vapauduttuaan vuonna 1940 hän äänitti Lester Melroselle 12 uutta kappaletta, joita nykyään pidetään Whiten levytysuran parhaina. Näihin kappaleisiin kuuluivat muun muassa delta blues -klassikot "Parchman Farm Blues", "Good Gin Blues", "Bukka's Jitterbug Swing", "Aberdeen, Mississippi Blues" ja "Fixin' to Die Blues". Toinen maailmansota keskeytti kuitenkin Whiten musiikkiuran. White jatkoi soittamista baareissa, toisinaan yhdessä Frank Stokesin kanssa.
Bob Dylan levytti debyyttialbumilleen vuonna 1961 Whiten kappaleen "Fixin' to Die Blues" aikana jolloin White oli jo unohdettu. Whiten oletettiin olevan jo kuollut. Bluesharrastajat John Fahey ja Ed Denson eivät kuitenkaan uskoneet tähän ja lähettivät vuonna 1963 kirjeen osoitteella "Bukka White (Old Blues Singer), c/o General Delivery, Aberdeen, Mississippi". Sattumalta eräs Whiten sukulainen oli töissä postitoimistossa Aberdeenissa ja välitti kirjeen Whitelle Memphisiin. Faheyn ja Densonin Takoma-merkillä julkaistiin "Mississippi Blues" -albumi vuonna 1964. Pian tämän jälkeen White alkoi levyttää Chris Strachwitzin Arhoolie-merkille. Hän levytti kaikkiaan kolme albumia Strachwitzille ja opetteli myös Lester Melroselle tekemänsä kappaleet uudelleen. Toisin kuin monet muut uudelleen löydetyt 1920- ja 1930-luvun bluestähdet, White oli hyväkuntoinen, hyvinpukeutuva erinomainen viihdyttäjä, joka piti huomion keskipisteenä olosta. White kiersi festivaaleja Yhdysvalloissa ja Euroopassa aina kuolemaansa saakka.
Peter Kjær

Peter Kjær (s. 5. marraskuuta 1965 Fredericia) on tanskalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina. 
Maajoukkueessa Kjær pelasi neljä ottelua, mutta oli Tanskan joukkueen mukana kolmissa arvokisoissa: MM-kisoissa 1998 ja 2002 sekä EM-kisoissa 2000. Hän ei tosin pelannut yksissäkään kisoissa. 
Nykyään Kjær toimii TV-kommentaattorina Tanskan Superliigan otteluissa Viasatilla.
Joutjärvi (Janakkala)

Joutjärvi on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Hakoisten kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 117 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järven vedenpinnan korkeus on 88,1 metriä mpy. Sen rantaviivan pituus on 6,3 kilometriä ja sen rannat ovat matalia lukuun ottamatta Peronmäkeä ja Tokeenmäkeä, joka kohoaa 40 metriä korkeammalle kuin järven vedenpinta, sekä vielä kaakkoisrannasta kohoavaa suurta nimetöntä mäkeä, joka yltää yli 47 metrin korkeudelle. Itärantaan ulottuu Kaaninsuo, joka on tiheästi ojitettu. Peltorantoja on vain pohjoisessa. Järven lähiympäristössä on ollut vain kolme maatilaa ja rannoille on rakennettu yli 50 vapaa-ajan asuntoa. Järvessä on yksi saari Joutsaari, joka on 230 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Saaressa on mökki.
Vesistösuhteet.
Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Haapajärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Siihen laskee kuusi suo- tai pelto-ojaa. Laskuoja lähtee järven länsipäästä ja se laskee 2,4 kilometrin päähän Rehakkaan. Vedet jatkavat matkaansa Haapajärveen ja sitten Hyvikkälänjoen eli Tuulensuunjoen ja Kernaalanjärven kautta Hiidenjokeen. Se laskee puolestaan Vanajaveteen. Laskennallinen veden keskiviipymä järvessä on 1388 vuorokautta.
Luonnonarvot.
Vielä 1960-luvulla järvi oli lähdepohjaisena kirkasvetinen, mutta ojitukset ja muu hajakuormitus on sameuttanut järven veden. Järvi on toipunut kuormituksesta huonosti, koska vesi vaihtuu vain noin kerran vuodessa. Vuonna 1999 järven suojelemisprojektin edistämiseksi perustettiin Joutjärven suojeluyhdistys, joka on kerännyt asialle huomiota. Vuonna 2015 rakennettiin Ali-Joutjärven ojaan laskeutumisallas, jollainen oli tehty aiemmin Peronmäen ojaan. Näihin asennettiin fosforin poistamiseksi ferrosulfaatilla toimivat saostimet.
Historiaa.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Joutsjärvi”. Järvellä ei ollut maataloa, mutta siellä oli neljän torpan peltoja. Vuonna 1962 julkaistussa peruskartassa järven itärannoille kaavoitettu mökkitontteja, jotka lisääntyivät voimakkaasti vuoden 1979 kartassa.
Joshua Lakatos

Joshua Lakatos (s. 24. maaliskuuta 1973 Pasadena) on yhdysvaltalainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Joshua Lakatos on saavuttanut olympialaisissa hopeaa trapissa Atlantassa 1996. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita miesten ja poikien sarjoissa, joista kirkaimpia ovat miesten kaksoistrapin ja poikien trapin maailmanmestaruudet Barcelonasta 1993.
Yao Junior Sènaya

Yao Séyram Junior Sènaya (s. 19. huhtikuuta 1984 Lomé) on togolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pystyi pelaamaan myös keskikenttäpelaajana.
Ura.
Sènaya vietti pitkään ammattilaisuransa Sveitsissä. Hän on pelannut monissa seuroissa, muun muassa FC Baselissa. Kesällä 2008 Chaux-de-Fonds vapautti hänet sopimuksen päätyttyä. Vuotta myöhemmin 2009 arabiemiiriläinen seura Al-Jazira Al-Hamra teki Sènayan kanssa sopimuksen.
Maajoukkueura.
Sènaya oli Togon maajoukkueen vakiojäsen, ja hän pelasi muun muassa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 ja saman vuoden MM-kisoissa. 
Yao Junior on Yao Mawuko Sènayan nuorempi veli.
Ishman Bracey

Ishman Bracey (s. 9. tammikuuta 1901, Byram, Mississippi – k. 12. helmikuuta 1970, Jackson, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, kitaristi ja laulaja. Yhdessä Tommy Johnsonin kanssa hän oli keskeinen hahmo jacksonilaisissa musiikkipiireissä. Osassa vanhoista savikiekoista hänen nimensä kirjoitettiin virheellisesti muodossa "Ishmon".
Elämä.
Bracey alkoi soitella paikallisissa tanssijaisissa ja juhlissa vuoden 1917 tienoilla. Hän työskenteli myös Illinois Central Railroadilla vesipoikana. Bracey teki ensimmäiset levytyksensä Victor-merkille Memphisissä helmikuussa 1928. Toista kitaraa soitti Charlie McCoy. He palasivat uudelleen levyttämään samana vuonna 31. elokuuta. Tämän jälkeen hän levytti Paramountille New Orleans Nehi Boys -yhtyeen mukana sekä neljä kappaletta Charles Taylorin kanssa. Kaikkiaan Ishman Braceyn tunnettu levytetty tuotanto käsittää vain 16 kappaletta (tämän lisäksi Paramount julkaisi kappaleet "Low Down Blues" ja "Run to Me at Night", joita ei kuitenkaan ole löydetty).
Levytysuransa jälkeen Bracey jatkoi esiintymisiä, usein Tommy Johnsonin kanssa. Ishman Bracey tuli uskoon toisen maailmansodan jälkeen, eikä ollut kiinnostunut uudesta urasta 1950-luvun lopun bluesbuumin aikaan. Hän kuitenkin johdatti tutkijat muun muassa Skip Jonesin jäljille. Bracey jatkoi esiintymisiä paikallisissa kirkoissa kuolemaansa asti.
Kiovan polytekninen instituutti

Igor Sikorskyn Kiovan polytekninen instituutti (NTUU KPI) () on Ukrainan Kiovassa sijaitseva teknillinen yliopisto, jolla on kansallisen teknillisen yliopiston asema. Elokuussa 2016 instituutti nimettiin kuuluisan lentokone- ja helikopterisuunnittelijan Igor Sikorskyn mukaan.
Se perustettiin vuonna 1898. Alussa opiskelijoita oli 360. Instituutin perustajiin kuuluivat kuuluisat venäläiset tiedemiehet Dimitri Mendelejev, Nikolai Žukovski ja Kliment Timirjazev. Nykyisin opiskelijoita on 42 000 ja opettajia 2 500.
Kuuluisiin oppilaisiin kuuluvat mm.
Albano Pera

Albano Pera (s. 13. helmikuuta 1950) on italialainen haulikkoampuja.
Albamo Pera on saavuttanut olympialaisissa hopeaa kaksoistrapissa Atlantassa 1996. Lisäksi hän saavuttanut MM-kilpailuissa kuusi joukkuemaailmanmestaruutta ja useita himmeämpiä mitaleita.
Hassen Bejaoui

Hassen Bejaoui (, s. 14. helmikuuta 1975) on tunisialainen maalivahtivalmentaja ja uransa lopettanut jalkapalloilija. Maalivahtina pelanut Bejaoui edusti pääosin CA Bizertinia, jossa hän on toiminut vuodesta 2017 lähtien maalivahtivalmentajana.
Ura.
Bejaoui on pelannut seuratasolla muun muassa Stade Tunisienissa ja CS Sfaxienissa. Bejaoui on ollut mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 2002.
Ulvilan Pesä-Veikot

Ulvilan Pesä-Veikot (UPV) on ulvilalainen pesäpalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa Suomensarjaa. Pesä-Veikot perustettiin 9. huhtikuuta 1957. Seuran miesten edustusjoukkue on voittanut suomenmestaruuden kaudella 1970 ja kolme hopeaa kausina 1967, 1968 ja 1973.
Historia.
Pesäpalloilulla oli vankat perinteet Ulvilassa 50-luvulla, jotka pohjautuivat 1900-luvun alun kyläpeleihin ja kuningaspalloon. Laji oli myös suojeluskunnan ohjelman olennaisena osana. 1930-luvulla Ulvilaan muodostui järjestäytyneempää pesäpallotoimintaa Friitalan Yrityksen ja Ulvilan Uran muodossa.
Kaudeksi 2010 Ulvila nousi Superpesikseen, mutta putosi saman kauden jälkeen takaisin Ykköspesikseen. Ykköspesistä Ulvilassa pelattiin vuoteen 2021 asti, jonka jälkeen joukkue putosi Suomensarjaan.
Tunnukset.
Peliasu.
Ulvila pelaa puna-kelta-valkoisessa peliasuissa, jossa peliliivi ja aluspaita on keltainen, housut punaiset. ja kypärä valkoinen.
Organisaatio.
Ulvilan Pesä-Veikkojen toiminnasta vastaa Ulvilan Pesä-Veikot ry.
Ulvilan Automaatio Areena.
Ulvilan Pesä-Veikot pelaa kotiottelunsa Ulvilan Friitalan pesäpallostadionilla, jonka nykyinen nimi on yhteistoimintasopimuksen myötä Ulvilan Automaatio Areena. Kentän yleisöennätys on 7 013 katsojaa ja se syntyi 25. heinäkuuta 1973 ottelussa Kankaanpään Mailaa vastaan.
Palkinnot ja huomionosoitukset.
Palkitut.
Lyöjäkuningas:
Vuoden jokeri:
Vuoden tulokas:
Sirajeddine Chihi

Sirajeddine Chihi (, s. 16. huhtikuuta 1970) on tunisialainen entinen jalkapalloilija.
Chihi pelasi suurimman osan urastaan Espérance Sportive de Tunisissa. Hän on edustanut Tunisiaa yksissä MM-kisoissa, vuonna 1998.
Zhang Bing

Zhang Bing (s. 6. tammikuuta 1969 Henan) on kiinalainen haulikkoampuja.
Zhang Bing on saavuttanut olympialaisissa pronssia kaksoistrapissa Atlantassa 1996. Lisäksi hän on saavutta MM-kilpailuissa joukkuepronssin samassa lajissa Barcelonassa 1998.
John Davis (painonnostaja)

John Henry Davis (12. tammikuuta 1921 Smithtown, New York – 13. heinäkuuta 1984) oli yhdysvaltalainen painonnostaja, joka kilpaili raskaassa sarjassa, ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Davis hallitsi painnonostosarjaansa vuodet 1938–1953, jolloin hän voitti kaikki kilpailut, joihin osallistui. Lontoossa 1948 Davis voitti olympiakultaa yhteistuloksella 452,5 kg tehden maailmanennätykset tempauksessa ja työnnössä. Lisäksi hänen tuloksensa punnerruksessa ja kokonaistuloksessa rikkoivat olympiaennätykset. Helsingissä neljä vuotta myöhemmin Davis oli jälleen ylivoimainen voittaja ja rikkoi nostoillaan punnerruksen, tempauksen ja yhteistuloksen olympiaennätyksen. Punnerruksessa argentiinalainen Humberto Selvetti jakoi Davisin ennätyksen.
Kahden olympiakullan lisäksi Davis voitti urallaan useita muita mitaleita. Maailmanmestaruuden hän voitti viidesti (1946, 1947, 1949, 1950, 1951), Pan-Amerikan kisojen painonnoston vuonna 1951. Yhdysvaltain-mestari Davis oli kymmenen kertaa. Jalkavamman takia Davis joutui lopettamaan uransa ennen Melbournen olympialaisia.
Davis kuoli vuonna 1984. Hänet aateloitiin United States Olympic Hall of Fameen vuonna 1989.
Seppo Porvali

Seppo Porvali (31. heinäkuuta 1950 Pori – 31. elokuuta 2019 Laos) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ura.
Porvali oli Lehtimiehet Oy:n palveluksessa erikoistoimittajana 1970–1972 ja 1975–1987. Välillä hän oli 1973–1974 vajaan vuoden ilmestynyttä "Panoraama"-skandaalilehteä kustantaneessa Menekkilehdet Oy:ssä päätoimittajana ja sai tuona aikana kahdeksassa eri kunnianloukkausjutussa ehdottoman vankeustuomion sekä maksettavakseen sakkoja, vahingonkorvauksia ja oikeudenkäyntikuluja.. Vuonna 1989 Porvali oli kahden numeron verran ilmestyneen "Miehen maailma" -lehden päätoimittajana, sen jälkeen vapaana kirjailijana.
Porvali kirjoitti teoksia erityisesti henkilöhistorioina. Hän kirjoitti teokset muun muassa Mauno Koivistosta ja Tony Halmeesta. Hänet tunnettiin myös dokumentaariseksi fiktioksi kuvailluista sotahistoriateoksistaan.
Yksityiselämä.
Porvali asui elämänsä viimeiset noin kymmenen vuotta Laosissa. Hänellä oli kaksi poikaa, Ali ja Toni.
Fabián O’Neill

Fabián Alberto O’Neill Dominguez (14. lokakuuta 1973 Paso de Los Torros – 25. joulukuuta 2022) oli uruguaylainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. 
O’Neill pelasi seuratasolla muun muassa Juventuksessa ja Cagliarissa. Maajoukkueessa hän pelasi 19 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. O’Neill kuului Uruguayn maajoukkueeseen vuoden 2002 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.