tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petri Jakonen

Petri Antero Jakonen (s. 9. kesäkuuta 1967 Suolahti) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1998 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti. Jakonen toimii nykyisin Eerikkilän urheiluopiston toimitusjohtajana.
Pelaajauran jälkeen Jakonen on toiminut SalPa:n jalkapallotoimenjohtajana, TPS:n urheilutoimenjohtajana ja toimitusjohtajana, sekä Palloliiton huippujalkapallojohtajana.
Seurajoukkueet.
Jakosen pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 1983 III divisioonan Salon Vilppaassa. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Salon Palloilijoihin, jossa hän pelasi kolme kautta. Pääsarjatasolle Jakonen pääsi 1987 siirryttyään Lahden Reippaaseen. Kahden kauden Lahdessa vietetyn kauden jälkeen Jakonen siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa hän voitti mestaruuden 1990. Kauden 1991 hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Helsingborgs IF:ssä. Jakonen palasi seuraavalla kaudella Suomeen ja edusti urallaan vielä Turun Palloseuraa 1992–1993 ja Myllykosken Palloa 1994–1998. Jakonen pelasi yhteensä 247 pääsarjatason ottelua.
Maajoukkue.
Petri Jakonen pelasi A-maajoukkueessa 26 maaottelua vuosina 1990–1996.
Piikkilanka

Piikkilanka on aitaamisessa käytettyä teräslankaa tai teräslistaa, jossa on teräviä kulmia tai piikkejä.
Käyttötarkoitukset.
Piikkilangasta rakennetaan halpoja aitoja eläimille. Sitä käytetään myös vankiloiden ja muiden vastaavien alueiden aidoissa estämässä joko alueelle pääsemistä tai sieltä poistumista. Sodankäynnissä piikkilangasta voidaan rakentaa esteitä. Sitä tiedetään käytetyn myös kidutuksessa. Piikkilankaa käytetään myös turvatoimenpiteenä esimerkiksi kiinteistöä ympäröivien seinien tai muurin päällä.
Piikkilanka aiheuttaa vaurioita kuten haavoja, jos ihminen tai eläin pyrkii kulkemaan piikkilangan yli tai läpi. Suomen lain mukaan eläimille tarkoitetussa ulkotarhassa tai laitumessa ei saa käyttää piikkilankaa. Piikkilangan sijaan eläinten aitauksissa voidaan käyttää sähköpaimenta.
Historiaa.
Karjan sulkeminen piikikkäiden kasvien taakse on vanha käytäntö. Menetelmän merkitys kasvoi Pohjois-Amerikan puupulan vuoksi, kun aitaan tarvittavaa puuta ja kiveä oli vaikeasti saatavilla. 1860–1870 -luvuilla kehittyi pieni teollisuusala, joka toimitti aitauksien rakentamiseen piikikkään värimulperin ("Maclura pomifera") siemeniä ja taimia. 
Varhaisin yhdysvaltalainen piikkilanka-patentti annettiin vuonna 1868 Michael Kellylle. Hän matki piikkilangassaan piikkipensaiden muotoa. Kellyn piikkilankaa tuotti yhtiö "Thorn Wire Hedge Company", joka jäi vuonna 1874 patentoidun menestyneemmän illinoislaisen Joseph F. Gliddenin piikkilangan jalkoihin. Gliddenin patentissa kehitettiin eteenpäin aikaisemmin keksittyjä, paljon tehottomampia pistäviä vaijereita, joita olivat esimerkiksi 1865 patentoitu ranskalaisen Louis Janninin piikkilanka.
Varusmiespappi

Varusmiespappi ja varusmiesdiakoni ovat varusmiehiä, jotka suorittavat varusmiespalvelustaan puolustusvoimien kirkollisen työn alaisuudessa. Varusmiespapin tulee olla teologian opiskelija tai vähintään ottanut vastaan opiskelupaikan yliopistossa, tai vaihtoehtoisesti jo teologian maisterin tutkinnon suorittanut. Varusmiesdiakonin taas tulee olla vähintään opiskelemassa sosionomiksi tai yhteisöpedagogiksi (kirkollinen kelpoisuus). Useimmat kirkolliselle alalle hakeutuvat suorittavat asepalveluksensa sitten, kun ovat saaneet kirkollisen opiskelupaikan.
Varusmiespapilla ja -diakonilla ei, toisin kuin vakituisella sotilaspapistolla, ole erillistä palvelusarvoa, vaan normaali varusmiehen sotilasarvonsa.
Koulutus ja toiminta.
Varusmiespapit ja -diakonit koulutetaan kaksiosaisella Varusmiespappi- ja -diakonikurssilla (VPDK I ja II). Vähittäispääsyvaatimuksena kurssille on diakonin tai kirkon nuorisotyönohjaajan koulutus tai alan opiskeleminen, tai papin tai teologian ylioppilaan koulutus. Lisäksi varusmiespapin tulee kuulua joko Suomen evankelisluterilaiseen tai Suomen ortodoksiseen kirkkoon. Myöhemmin tätä käytäntöä on venytetty hieman, nimittäin palveluksessa on myös ollut esimerkiksi helluntalaisia varusmiespappeja, ja varusmiespappeja jotka eivät vastaanottaneet teologian opiskelupaikkaa vaikka siihen hakivat.
VPDK I keskittyy rauhan ajan kirkolliseen työhön. Kurssin suorittamisen jälkeen varusmies palvelee kirkollisessa työssä, ellei häntä ole valittu koulutettavaksi reservin aliupseeriksi tai upseeriksi reservissä. VPDK II pidetään johtajakaudella. Kurssin jälkeen jatkuu harjoittelu joukko-osastoissa kirkollisen työn tehtävissä.
Varusmiespappi toimii varuskunnassa sotilaspastorin tai kenttärovastin alaisuudessa. Tehtäviin kuuluu toiminnan kuten hartaustilaisuuksien, raamattupiirien ja hengellisten tapahtumien järjestämistä. Pääasiassa varusmiespappi kuitenkin toimii sotilaspastorin apulaisena.
Afropithecus

Afropithecus oli varhaisella mioseenikaudella aina sen puoliväliin elänyt kädellisten suku. Se eli Afrikassa. Sukuun on sijoitettu yksi laji, "Afropithecus turkanensis", jonka fossiilijäänteet ovat n. 17–18 miljoonaa vuotta vanhoja. Lajia pidetään vanhimpana tunnettuna kädellislajina, jonka hampaissa on ohut kerros hammaskiillettä. Luultavasti lajille oli hyötyä kovapintaisista hampaista, joita se mahdollisesti tarvitsi syödessään kovapintaisia pähkinöitä ja vastaavia. Lajin fossiileita on löydetty Kenian pohjoisosista. Laji painoi keskimäärin n. 50 kg.
Hammaskiille luultavasti antoi suvulle etulyöntiaseman verrattuna sitä edeltäviin "Proconsul"-suvun kädellisiin, jotka eivät mahdollisesti voineet hyödyntää yhtä monipuolista ravintoa. "Afropithecus" tai siitä polveutuvat kädelliset pääsivät leviämään Euraasiaan. Saudi-Arabiasta on löydetty hyvin samankaltaisen "Heliopithecus"-apinoiden jäänteitä, joita osa tutkijoista pitää samana sukuna "Afropithecus" tai hyvin läheisenä. Myös "Heliopithecus"-apinoilla oli hammaskiillettä. "Afropithecus"-suvulla oli myös mahdollisesti jotain sukulaisuhteita myöhemmin eläneisiin sukuihin "Kenyapithecus" ja "Sivapithecus".
Chaos A.D.

Chaos A.D. on brasilialaisen thrash metal -yhtyeen Sepulturan vuonna 1993 julkaistu albumi. Albumilla yhtye siirtyi hitaampaan groove metal-tyyliin, lisäten hardcore punk-vaikutteita, joka ilmenee esimerkiksi vahvassa yhteiskuntakritiikissä ja aiempaa primitiivisemmässä sävellystyössä.
Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät "Refuse/Resist","Territory" ja "Slave New World". Näiden lisäksi huomattava kappale on instrumentaali "Kaiowas", jossa koko yhtye soittaa rummuilla brasiliaista kansanmusiikkia, jonka vaikutteet kasvoivat entisestään seuraavalla albumilla "Roots".
Listasijoitukset.
Albumilista.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Freddy Deeb

Kassem "Freddy" Deeb (s. 27. marraskuuta 1955) on libanonilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän on voittanut urallaan kaksi World Series of Poker ja World Poker Tour -turnausta.
Varhaiset vaiheet.
Deeb muutti Yhdysvaltoihin Libanonista 19-vuotiaana. Hän kävi Utahin osavaltion yliopistoa (Utah State University) sisällissodan puhjettua Libanonissa vuonna 1975. Hän menetti yhteyden vanhempiinsa, jotka olivat rahoittaneet hänen opiskeluaan, kahdeksi vuodeksi. Deebillä ei ollut mahdollisuutta saada työlupaa, koska hän oli maassa opiskelijaviisumilla, niinpä hän aloitti uhkapelaamisen. Deeb oli pakotettu keskeyttämään opintonsa 12 opintopistettä ennen valmistumistaan konetekniikan opinnoistaan. 
Pokeriura.
Vuonna 1996 Deeb voitti WSOP-rannekkeen 5 000 dollarin sisäänoston Deuce to Seven Draw -turnauksessa ansaiten 146 250 dollaria. WSOP:n pääturnauksessa hän on ollut seitsemästoista vuonna 1995 ja kolmastoista vuonna 2003. Vuoden 2007 Deeb voitti toisen rannekkeensa WSOP:ssa H.O.R.S.E.:n maailmanmestaruusturnauksesta, jossa on 50 000 dollarin turnausmaksu. Tämän turnauksen voitto arvostetaan usein pääturnauksen ykköstilaa korkeammalle. Ykköspalkinto oli yli 2,2 miljoonaa dollaria.
World Poker Tourin neljännellä kaudella Deeb voitti Ultimate Poker Classic -tapahtuman ja miljoonan dollarin ykköspalkinnon. Hän oli vuonna 2002 kolmas Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa ja vuonna 2006 toinen World Poker Tour Battle of Champions IV -kutsuturnauksessa.
Vuonna 2009 Deeb voitti WPT Celebrity Invitational -turnauksen, jonka ykköspalkinto oli 100 000 dollaria. Saman vuoden lokakuussa hän oli neljäs WPT:n Festa al Lagon osakilpailussa ja ansaitsi 278 300 dollaria.
Deeb on ollut mukana televisioidussa "Poker Superstars Invitational Tournamentissa" ja GSN:n "High Stakes Pokerissa".
Tammikuussa 2010 Deebin pokeriuran turnausansiot ylittivät 6,5 miljoonaa dollaria.
Deeb asuu Las Vegasissa Nevadassa ja hänellä on neljä lasta.
Muumiointi

Muumiointi on palsamointitapa, jota käytettiin Muinaisessa Egyptissä. Tarkoituksena oli saada muumiolle iankaikkinen elämä. Muumioinnista luovuttiin Egyptissä 600-luvulla jaa.
Esihistorialliseen aikaan kuolleet haudattiin aavikon hiekkaan eläimen vuotaan tai kaislamattoon käärittyinä. Kuumassa ja kuivassa ympäristössä vesi haihtui kalmosta, jolloin syntyi pitkäaikainen luonnonmuumio.
Muumioinnin vaiheet.
Tiedot muumioinnin vaiheista ja siinä vuosisatojen mittaan tapahtuneista menetelmien muutoksista perustuvat kahteen lähteeseen. Itse muumioiden tutkimuksen ohella käytettävissämme ovat kreikkalaisen historioitsija Herodotoksen selostus 400-luvulta jaa. sekä Diodoroksen kirjoitukset.
Sen sijaan egyptiläiset lähteet, joita on säilynyt runsaasti hautojen ja temppeleiden seinien teksti- ja kuvakoristelussa sekä papyruksissa, eivät käsittele palsamoinnin tekniikkaa. Vain kahdessa roomalaiskauden papyruksessa kuvataan ns. palsamointirituaalia, mutta nekin ovat rituaalisia ohjeistoja siitä, miten eri ruumiinosat tuli voidella, kääriä ja suojata maagisesti amuletein ja loitsuin. Varsinaista ruumiin säilömistekniikkaa ei selitetä.
Herodotoksen selostukset ovat jopa muumioiden tutkimuksen nykytietämykseen verrattuina tarkkoja. Hänellä on täytynyt olla hyvä tiedonlähde; hän joko seurasi Egyptissä palsamointia omin silmin tai sitten menetelmä selitettiin hänelle tarkasti. Viime vuosien arkeologisten löytöjen ja uusimpien muumiotutkimuksien pohjalta pystytään tulkitsemaan Herodotoksen tekstit varsin tarkasti.
Onnellinen nyt

Onnellinen nyt on Martti Vainaa &amp; Sallitut aineet -yhtyeen albumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 19.
Kappaleet.
Lähde:
Jack Keller

Jack Keller (29. joulukuuta 1942 – 5. joulukuuta 2003 Tunica, Mississippi) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Gentleman” (herrasmies).
Keller palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa ennen pokeriammattilaisuuttaan. Hän voitti kolme World Series of Pokerin (WSOP) turnausta ja kultaista ranneketta mukaan lukien vuoden 1984 pääturnauksen voitto. Keller valittiin Poker Hall of Fameen vuonna 1994.
The Hendon Mobin tietokannan mukaan Jack Kellerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,1 miljoonaa dollaria. Kellerillä oli kolme lasta, yksi heistä on pokeriammattilainen Kathy Kolberg.
Valtimonteatteri

Valtimonteatteri on Suomen ainoa feministinen ammattiteatteri, joka on perustettu vuonna 1999. 
Produktioihin kootaan näyttelijät aina kulloistenkin tarpeiden mukaan. Teatteri sijaitsee Helsingin Kalliossa osoitteessa Aleksis Kiven katu 22, sisäpihalla.
Valtimonteatterilla on myös vierailunäyttämö ammattilaisille ja siellä on tavattu useita eri ammattinäyttelijöiden toteuttamia vierailuesityksiä. 
Teatterin omia viime vuosien produktioita ovat olleet muun muassa Valtimonteatterin 15-vuotisjuhlanäytelmä Naisten Juhla, jonka ohjasivat elokuvaohjaajat Jenni Toivoniemi ja Ulla Heikkilä. Näyttämöllä nähtiin näyttelijät: Outi Ikonen, Mona Kortelampi (teatterin puheenjohtaja), Aksa Korttila, Iida-Maria Heinonen ja Ida-Maaria Lindstedt. 
Teatteri joutui perumaan joulukuussa 2017 tanskalaisen Peter Asmussenin (1957–2016) absurdin näytelmän "Ei kukaan kohtaa ketään" (ohjaus Minna Nurmelin) esityksen, jonka roolitukseen oli valittu miehen tilalle nainen. Perumisen taustalla oli näytelmän oikeudet omistava Asmussenin leski, joka ei hyväksynyt muutosta.
Stefan Horngacher

Stefan Horngacher (s. 20. syyskuuta 1969 Wörgl, Itävalta) on itävaltalainen entinen mäkihyppääjä. Hän on vuodesta 2019 toiminut Saksan mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana.
Horngacher otti ensimmäistä kertaa osaa maailmancupin osakilpailuun Keski-Euroopan mäkiviikolla vuonna 1988. Pisteille hän ylsi ensimmäistä kertaa joulukuussa 1990 Thunder Bayssa sijoittuessaan neljänneksitoista ja vajaa kuukausi myöhemmin hän saavutti ensimmäinen palkintokorokepaikkansa Garmisch-Partenkirchenistä.
Hyvien maailmancup-esitystensä ansiosta hän pääsi edustamaan Itävaltaa vuoden 1991 MM-kisoihin Val di Fiemmeen. Itävalta voitti kisoissa joukkuemäen maailmanmestaruuden joukkueella Heinz Kuttin, Ernst Vettori, Stefan Horngacher ja Andreas Felder.
MM-kisojen jälkeen Horngacher voitti ensimmäisen osakilpailunsa Kulmin lentomäessä. Seuraavaa voittoa hän saikin odottaa kahdeksan vuotta Zakopanen kilpailuun 1999 asti. Nämä kaksi voittoa jäivät hänen uransa ainoiksi henkilökohtaisiksi voitoiksi.
Vuoden 1991 joukkuemäen mestaruuden jälkeen Horngacherille kertyi lukuisia mitaleita olympialaisten ja MM-kisojen joukkuemäistä, muun muassa kultamitali Lahden MM-kisojen normaalimäen joukkuekilpailussa vuonna 2001. Henkilökohtaista arvokisamitalia hän ei saavuttanut. Paras sijoitus MM-kisoista on neljäs Lahden normaalimäen kilpailusta ja olympialaisissa viides Salt Lake Cityn suurmäestä. Viimeisen kilpailunsa Horngacher hyppäsi Oslossa maaliskuussa 2002. Horngacher toimi Puolan mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2016 kevääseen 2019 asti. Vuonna 2019 hän siirtyi Saksan maajoukkueen valmentajaksi.
Ammatiltaan hän on sotilas.
Toinen vaihtoehto

Toinen vaihtoehto on suomalainen alakulttuuriaikakauslehti, joka on ilmestynyt vuodesta 1989 lähtien. Lehti on yksi pitkäikäisimmistä suomalaisista pienlehdistä. Lehti käsittelee pääosin erilaisia punkkiin ja sen eri alakulttuureihin liittyviä asioita, sekä toimii tiedotusvälineenä. Pääaiheet lehdessä ovat yhtyeet (haastattelut, keikat, levyt, arviot jne.), kolumnit, muut tapahtumat, matkakuvaukset sekä ajankohtaiset aiheet.
Toimituskunta.
Toimituskunta vaihtelee, koska lehteä julkaistaan vapaaehtoistyön avulla. Päätoimittajana toimi vuoteen 2006 vakavaan sairastumiseensa asti Jantsa Kärkkäinen (1969–2008). Kärkkäisen lopetettua ilmoitettiin myös lehden lopettamisesta. Ilmoitus lehden julkaisun uudelleen aloittamisesta julkistettiin kuitenkin 29. tammikuuta 2007. Nykyään lehti toimii uuden päätoimittajan johdolla.
Keijo Voutilainen

Keijo Voutilainen (14. syyskuuta 1936 Kuopio – 23. syyskuuta 2014 Lahti) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Pelaajana hän voitti kolme mestaruutta ja valmentajana Voutilainen johdatti Kuusysin kolmeen Suomen mestaruuteen, minkä ansiosta hänet valittiin vuoden jalkapallovalmentajaksi Suomessa kahdesti.
Pelaajaura.
Keijo Voutilainen edusti pelaajana Kuopion Palloseuraa, Lahden Pallo-Miehiä, Lahden Reipasta ja Porvoon Akillesta. Hän voitti KuPS:ssa mestaruuden 1956 ja 1958 sekä Reippaassa mestaruuden 1963 ja Suomen Cupin 1964. Peliuransa päätteeksi hän pelasi myös vuoden australialaisessa Hollandiassa. Voutilainen pelasi urallaan kaikkiaan 161 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 29 maalia. Voutilainen esiintyi myös Suomen maajoukkueessa viidessä A- ja seitsemässä B-maaottelussa.
Ura valmentajana.
Pelaajauran jälkeen Voutilainen siirtyi valmentajaksi. Hän valmensi muun muassa Kuusysiä vuosina 1980–1987 johdattaen sen mestaruuteen 1982, 1984 ja 1986 sekä cupin voittoon 1983 ja 1987. Hän on valmentanut myös Reipasta 1972–1976, Kopareita 1977–1979 ja 1988, Kuopion Palloseuraa 1993–1994 ja Finnairin Palloilijoita 1995–1996. Voutilaisen valmennuksessa Reipas voitti Suomen Cupin viisi kertaa peräkkäin vuosina 1972–1976.
Voutilainen valittiin vuoden jalkapallovalmentajaksi 1982 ja 1986.
Keijo ”Velho” Voutilainen valmensi Kuusysissä muun muassa Keith Armstrongia. Armstrong onkin sanonut, että Suomessa häneen on tehnyt valmentajista suurimman vaikutuksen juuri Voutilainen.
Tuovi

Tuovi on suomalainen etunimi. Tuovin nimipäivä on 12. joulukuuta. 
Nimi on lähtöisin skandinaavisesta nimestä Tove, jonka lähtökohtana on joko ukkosenjumala Torin nimi tai kyyhkystä tarkoittava sana "Due". Tuovi-nimen isäksi on ehdotettu kirjailija Yrjö Sakari Yrjö-Koskista. Hänen novellissaan "Pohjan-Piltti" vuodelta 1859 Tuovi oli Sampanlinnan noidan tyttären nimi. Tuovi-nimen kirjailija muodosti Pohjanmaalla sijaitsevan kylän nimestä Tuovila (ruots. "Toby", mahdollisesti alkujaan "Toveby"). Yrjö-Koskinen antoi nimen myös kahdelle tyttärelleen, Tuovi Sofia (1860–61) ja Tuovi Margareta (1861–1933).
Tuovi mainittiin Kansanvalistusseuran kalenterissa vuonna 1883, ja almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908. Se on pääasiassa naisennimi, mutta vanhemmissa ikäluokissa se esiintyy miehilläkin. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi on joulukuuhun 2022 mennessä annettu 3141 naiselle ja noin 300 miehelle. Tuovi-nimisistä miehistä suurin osa, kaikkiaan 183, on syntynyt vuosina 1920–1939 ja vain muutamia vuoden 1960 jälkeen. Myös naisen nimenä Tuovi on yleisin 1920- ja 30-luvulla syntyneillä. Tänä aikana se annettiin 1280 tytölle. Vuosina 2010–2019 syntyneitä Tuoveja on 50.
Kutsumanimi Tuovikki on ollut käytössä Pohjanmaalla, ja muita lempinimiä ovat Tove, Tuuvi ja Tuve.
New York Giants

New York Giants on vuonna 1925 perustettu amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisjoukkue, jonka kotipaikka on East Rutherford, New Jersey. New York Giants pelaa National Football Leaguen National Football Conference-sarjassa. Giants pelaa kotiottelunsa MetLife Stadiumilla.
New York Giants on yksi NFL:n vanhimmista ja menestyksekkäimmistä joukkueista. Joukkue on voittanut kahdeksan liigamestaruutta, neljä Super Bowl -voittoa (1987, 1991, 2008 ja 2012) sekä yli 20 divisioonamestaruutta. Joukkueessa on pelannut jalkapallon suurimpia pelaajia, mukaan lukien NFL:n kaikkien aikojen paras pelaaja Lawrence Taylor.
Seuran omistajia ovat John Mara ja Steven Tisch. New York Giants oli vuonna 2023 "Forbesin" listauksessa maailman kuudenneksi arvokkain urheiluseura 6,8 miljardin dollarin arvolla.
Historia.
Joukkueen perusti Tim Mara, joka osti NFL-oikeudet 500 dollarilla vuonna 1925, kun ammattilaisjalkapallo oli vielä suhteellisen uutta. Joukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa All-Newarkia vastaan Yankee Stadiumilla 4. lokakuuta, ja ottelu keräsi ennätykselliset 32 000 katsojaa.
Vuonna 1934 Giants voitti ensimmäisen mestaruutensa runkosarjan tuloksella 13-1. Sarjassa oli 12 peräkkäistä voittoa, ja se päättyi tulevan Hall of Fame -valmentajan Steve Owenin innovatiiviseen "Umbrella Defense" -puolustusjärjestelmään, jossa oli seitsemän puolustajaa kuuden sijaan. Ensimmäinen mestaruus oli alku monille menestyksille seuraavien vuosikymmenien aikana. Legendaariset valmentajat Ray Flaherty ja Jim Lee Howell johtivat joukkueen kahteen mestaruuteen 10 vuoden aikana vuosina 1935-1945.
Seura hallitsi liigaa 1980- ja 1990-lukujen vaihteeessa päävalmentaja Bill Parcellsin johdolla. Päävalmentaja Tom Coughlin vei joukkueen takaisin huipulle voittamalla kaksi Super Bowl -titteliä kausina 2007 ja 2011.
New York Giants voitti 42. Super Bowlin, joka pelattiin 3. helmikuuta 2008 University of Phoenix Stadiumilla, Glendalessa, Arizonassa. Vastassa oli 2000-luvun menestynein joukkue New England Patriots, joka ei ollut hävinnyt kuluneella kaudella kertaakaan. Giants vei kuitenkin kaikista tärkeimmän ottelun lukemin 17–14. Giantsin pelinrakentaja Eli Manning on 41. Super Bowlin Indianapolis Coltsin riveissä voittaneen Peyton Manningin pikkuveli. Kumpikin valittiin Super Bowl -ottelunsa arvokkaimmaksi pelaajaksi (MVP).
Siuruanjoki

Siuruanjoki on läntisin Iijoen merkittävistä sivujoista, ja se valuma-alueineen muodostaa noin 120 kilometriä pitkän systeemin. Latvavedet tulevat Ranuan kirkonkylän seuduilta asti hyvin läheltä Simojoen valuma-aluetta. Pohjoisinta haaraa kutsutaan nimellä Ranuanjoki, joka yhtyy itäisempään Kuhankylältä alkunsa saavaan Luiminkajokeen Asmuntin kylässä Ranuan ja Pudasjärven rajamailla.
Pudasjärveltä alkaen joen nimi on Siuruanjoki. Se kulkee etelää kohti Siuruaan asti. Siitä sen suunta on kohti länttä Yli-Iin Tannilaan, jossa joki kääntyy etelään ja kohtaa Iijoen Yli-Iin kirkolla.
Joen seutuville on suunniteltu Siuruan tekoallasta. Joen ongelmana on rehevöityminen, ja sen kunnostaminen on katsottu niin tärkeäksi, että se on Kyrönjoen ja Simojoen kanssa valittu niin sanottuun RiverLife-projektiin. Kunnostamiseen osallistuvat sekä ympäristöviranomaiset että alueen asukkaat. Rehevöitymistä aiheuttavat turvetuotanto, metsäojitus, maatalous sekä asumisen aiheuttama hajakuormitus. Näitä rajoitetaan pääosin vapaaehtoisin toimin.
Alli (nimi)

Alli on suomalainen naisen nimi. Nimi tuli käyttöön 1800-luvun lopulla ja johtuu ilmeisesti lintulajin nimestä alli. Kalevalassa alli on kaihomielen tunnus.
Allia on käytetty myös germaanisperäisen, "keijujen kanssa taistelevaa" tarkoittavan Alfhild-nimen suomalaisena mukaelmana. Tämän vuoksi Allin nimipäivä sijoitettiin jo vuonna 1890 tammikuun 31. päivälle, joka sitä ennen oli ollut Alfhildin nimipäivä ja on ruotsin­kielisessä kalenterissa edelleen.
Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 11 931 suomalaiselle naiselle ja noin 20 miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1940.
Nokia 3230

Nokia 3230 on Nokian valmistama älypuhelin, jossa on 1,3 megapikselin kamera, sekä Symbian OS-käyttöjärjestelmä Series 60 -ohjelmistoalustalla. Puhelin julkaistiin vuonna 2004.
Nokia 3230 on kolmitaajuuspuhelin, jossa on automaattinen taajuusalueiden vaihto. Se toimii 900, 1800 ja 1900 MHz GSM-verkoissa. Se on myös yhteensopiva GPRS ja EDGE:n kanssa. Puhelimessa on sisäänrakennettua muistia 5 MB ja sitä voi laajentaa MMC-muistikortin avulla (mukana 32 MB). Puhelimessa on muun muassa MP3-soitin, verkkoselain, RealPlayer videoiden katseluun ja kolme peliä. Puhelin tukee myös infrapunaa, Bluetoothia ja USB:tä.
René Crevel

René Crevel (10. elokuuta 1900 – 18. kesäkuuta 1935) oli ranskalainen surrealistinen kirjailija ja runoilija.
Elämä.
Crevel syntyi pariisilaiseen porvarisperheeseen. Hänen isänsä oli kirjapainonjohtaja Eugène Crevel, joka hirttäytyi, kun René oli 14-vuotias. Äiti Louise-Marguerite Plet jäi yksin leskenä huolehtimaan neljästä lapsestaan. 
Crevel suoritti lukion arvostetun Lycée Janson de Saullyn klassisella linjalla. Ylioppilaaksitulonsa jälkeen hän kirjoittautui Sorbonnen lakitieteen sekä filosofian tiedekuntiin. Seuraavana vuonna hänen vuotta vanhempi veljensä Georges kuoli keuhkotautiin. 
Crevel astui lokakuussa 1920 suorittamaan asepalvelustaan mutta joutui suorittamaan asepalvelustaan vain aamuisin ja iltapäivät ja illat oli varattu yliopisto-opiskelulle. Suorittaessaan palvelua Latour-Maubourgin kasarmilla Crevel ystävystyi läheisesti Marcel Arlandin, Henri Cliquennois'n, François Baronin, Georges Limbourin, Max Morisen ja Roger Vitracin kanssa. Tämä nuorten miesten ryhmä oli kiinnostunut eurooppalaisen kirjallisuuden ympärillä liikkuvista avantgardisista liikkeistä, kuten futurismista ja dadaismista. Ryhmä julkaisi 1921 lehtensä "Aventuren" ensimmäisen numeron.
Kirjailija.
Crevel tutustui 1921 surrealistisen suuntauksen keskeiseen hahmoon André Bretoniin ja liittyi heidän joukkoonsa. Hänet kuitenkin suljettiin ryhmän ulkopuolella vuonna 1925. Kirjallisuudessaan hän käsitteli itselleen läheisiä teemoja, kuten isänsä itsemurhaa ja siihen liittyvää äitinsä häpäisevästä käyttäytymistä johtuvaa vihaa tätä kohtaan. Usein todetaan juuri Crevelin varhaisten teosten "Mon Corps et moi" (1925) ja "La Mort Difficile" (1926) edustavan uskollisesti ajan nuorison tuntemaa "mal du siècle" –tunnetta.
René Crevel loi seuraavissa romaaneissaan "Babylone" ja "Etes-vous fous?" käsitteellisyyden, jota voidaan nimittää experimentaliaksi. Näin hän siis onnistui todella yhdistämään romaanin ja surrealismin. Toisaalta hänen työnsä sai vaikutuksia niistä pitkistä ja yksinäisistä viikoista ja kuukausista, joina hänen tuberkuloosiaan yritettiin hoitaa. 
Kun Crevel oli 16. kesäkuuta 1935 saanut tietää sairastavansa munuaistuberkuloosia, seuraavana yönä eli 17. ja 18. kesäkuuta välisenä yönä hän teki kotonaan itsemurhan kaasun avulla.
Somiitti

Somiitti, eli alkujaoke on solurykelmä, joka syntyy selkäjänteen vieressä olevien kudosjuosteiden kuroutuessa alkion keskiosassa, hermostoputken molemmin puolin. Somiittien lukumäärä vaihtelee eläinlajeittain (esimerkiksi 50 kpl kanoilla, 65 kpl hiirillä ja jopa 500 joillain käärmelajeilla). Somiiteista kehittyvät solut muodostavat selkärangan ja kylkiluut, selän verinahan ja lihakset, sekä kehon seinämän ja raajojen lihakset.
Somiittien synty.
Somiittien synty, eli somitogeneesi, alkaa alkion rungon etuosasta. Somiittimuodostus alkaa ihmisellä kun alkio on noin 20 päivän ikäinen, alkion neurulaation aikana. Somitogeneesin tärkeät komponentit ovat periodisuus, katkosten (eli erillisten somiittien) muodostus, epitelisaatio, spesifikaatio sekä erilaistuminen. Paraksiaalisen mesodermin solut järjestäytyvät kiehkuroiksi joita kutsutaan somitomeereiksi. Somitomeerit kiinnittyvät toisiinsa epiteelikudoksen avulla ja erkanevat toisistaan muodostaakseen yksittäisiä somiitteja. Somiitit muodostavat näin ulokkeita tasaisin välein paraksiaalisen mesodermin rostraalisesta päästä lähtien. Koska somiittien muodostuminen on periodista, ja ne muodostuvat pareittain rangan molemmin puolin, voidaan somiittien lukumäärän avulla helposti määrittää alkion kehitysaste.
Somiittien kehitystä ohjaa "hairy"-geeni ja somiitit syntyvätkin sen määräämillä alueilla. 
Geeni ilmentyy syklisesti presomaattisessa mesodermissa.
Uuden somiitin muodostuminen kestää esimerkiksi kanalla noin 90 minuuttia, minkä jälkeen sykli alkaa alusta. Notch- signaalijärjestelmä säätelee muun muassa kyseisen hairy-geenin ilmentymistä. Koska geenien transkriptio tapahtuu syklisesti, ne toimivat eräänlaisena segmentaatiokellona alkionkehityksessä.
Määräytyminen.
Täysin kehittynyt somiitti on määräytynyt, toisin sanoen se kykenee vain muodostamaan tiettyä kudosta. Pitkittäissuunnassa somiitit määräytyvät ekspressoimiensa Hox-geenien perusteella, joten somiitin sijainti määrää mitä rakenteita se alkaa muodostaa. Rintarangan alueen somiitit alkavat muodostaa kylkiluita, vaikka ne siirrettäisiin kaularankaan, joten itse kudostyypin lisäksi myös kudosten muoto määräytyy jo aikaisessa vaiheessa alkionkehitystä. 
Ventromediaaliset somiitit jakaantuvat mitoottisesti ja tuottavat näin uusia soluja, joista muodostuu sklerotomi. Nämä muodostavat lopulta kondrosyyttejä (rustosoluja) joista muodostuu selkäranka ja kylkiluut. Kauimpana hermostopienasta olevista somiiteista muodostuu myoblasteja, joista kehittyvät selän pinnalliset lihakset. Vastaavasti hermostopienaa lähimpänä olevista somiiteista kehittyy saman prosessin kautta ensin myoblasteja, jotka muodostavat kaksoiskerroksen, eli dermamyotomin. Kaksoiskerroksen alempi kerros on myotomi, josta kehittyvät selän syvät lihakset. Ns. syndotomista muodostuu jänteitä, ja lisäksi osista somiittia kehittyy dorsaalisen aortan sekä nikamavälisuonten endoteelisoluja.
Alcântara (kaupunki)

Alcântara on kaupunki Brasilian Maranhãon osavaltiossa. Kaupungin asukasluku on 21 852 (2010). Se sijaitsee 30 km:n päässä osavaltion pääkaupungista São Luísista.
Alcântarassa sijaitsee Brasilian avaruusjärjestön satelliittien laukaisukeskus Alcântaran avaruuskeskus eli "Centro de Lançamento de Alcântara" (CLA). Paikka on vain 02°24'32" etelään päiväntasaajasta ja on siksi ideaalinen satelliittien laukaisuun.
Proconsul

Proconsul on kädellissuku, johon kuuluu Afrikassa mioseenikauden alkupuolella 18–15 miljoonaa vuotta sitten eläneitä lajeja. "Proconsul"-sukuun sijoitetut lajit elivät puissa ja olivat nelijalkaisia, pieniaivoisia ja hännättömiä. Sukua pidetään varhaisimpana tunnettuna ihmisapinasukuna tai ainakin ihmisapinoille hyvin läheisenä, koska niillä oli joitain ihmisapinamaisia piirteitä, kuten esimerkiksi hännättömyys, peukalon ja lantion liikerata.
Ensimmäiset proconsulin fossiilit löydettiin kenialaisesta kalkkikivilouhoksesta vuonna 1927. Luut toimitettiin British Museumin tutkija A. Tindell Hopwoodille, joka selvitti niiden iäksi 18 miljoonaa vuotta. Hopwood hankki rahoituksen tutkimusretkeä varten ja lähti Keniaan etsimään lisää fossiileja. Vuonna 1933 hän julkaisi tutkimustuloksensa ja antoi uudelle ihmisapinalajille nimeksi "Proconsul" eli Consulin edeltäjä Lontoon varietee-näytöksissä esiintyneen Consul-simpanssin mukaan.
Proconsulin aivot ovat pienemmät kuin nykyisten ihmisapinoiden aivot, mutta suuremmat kuin esimerkiksi marakattien. Niiden etu- ja takaraajat ovat suunnilleen yhtä pitkät, joten ne ovat todennäköisesti liikkuneet neljällä jalalla.
Dessau-Wörlitzin puutarha

Dessau-Wörlitzin puutarha on ensimmäisiä ja suurimpia englantilaisia puutarhoja Saksassa ja koko Manner-Euroopassa. Anhalt-Dassaun vaaliruhtinas Leopold III Friedrich Franz loi puutarhan 1700-luvun loppupuoliskolla. Puutarha sijaitsee Elben putaassa.
Puiston perustat ovat jo 1600-luvulla, kun Anhalt-Dessaun prinssi Johann Georg II:n (1627-1693) kanssa naimisiin mennyt alankomaalainen prinsessa Henriette Catherine Orange-Nassaulainen (1637-1708) päätti rakentaa kesäasuntonsa Nischwitzin kaupunkiin, jonka hän nimesi uudelleen Oranienbaumiksi vuonna 1673. Hän tilasi hollantilaiselta arkkitehdilta Cornelis Ryckwaertilta kokonaisen hollantilaistyylisen kaupunki-, palatsi- ja puutarhakokonaisuuden. Työn toteuttaminen kesti viisitoista vuotta (1683-1698). Oranienbaumin linna on yksi harvoista esimerkeistä hollantilaisesta barokista Saksassa.
Vaaliruhtinas Leopold III ja Friedrich Wilhelm von Erdmannsdorff tekivät Grand Tourin ja tutustuivat Italian ja Englannin maisemapuutarhoihin ja arkkitehtuuriin. Niiden innoitttamana rakennettiin Wörlitzin linna, josta tuli ensimmäinen uusklassinen rakennus Saksassa. Linna ja muut puistoalueen rekennuukset vaikuttivat laajalti Keski-Euroopan arkkitehtuuriin. Erdmannsdorffin aloittama "Gotisches Haus" oli ensimmäisiä uusgoottilaisia rakennuksia Euroopassa. 1800-luvun alussa puistoon nousi vielä uusgoottilaiseen tyyliin rakennetut kirkot Riesigkiin, Wörlitziin ja Vockerodeen. Oranienbaumin kiinalainen puisto perustettiin William Chambersin suunnitelmien pohjalta.
Dessau-Wörlitzin puutarha liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.
Munsalan kirkko

Munsalan kirkko on kirkkorakennus Pohjanmaalla Uudenkaarlepyyn Munsalassa. Harmaakivisen kirkon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1777, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1792. Tukholman yli-intendentin virasto hylkäsi muurarimestari David Olanderin alkuperäiset suunnitelmat, mutta kelpuutti Olanderin ja Jaakko Rijfin rakentamaan kirkko omien piirustusten pohjalta.
Kirkko on päätytornillinen ristikirkko, jonka pääsakaran toisessa päässä on torni ja toisessa päässä kuori, josta erkanee matalampi ja kapeampi sakaristo. Tornin kiviosa päättyy puiseen barokkityyliseen lyhtyyn. Kirkkosalin katossa on puinen tynnyriholvaus. Kirkko tunnetaan varsinkin uruistaan, jotka ovat Suomen vanhimmat kirkkourut ja jotka on rakentanut Ericus German vuonna 1736 alkujaan Kokkolan ensimmäiseen kirkkoon, josta ne siirrettiin Munsalaan. Urut ovat 21-äänikertaiset. Ne uudelleenrakensi Petter Lybeck vuonna 1879. Vuonna 1976 ne ennallistettiin vuoden 1738 asuun Kangasalan Urkutehtaan toimesta.
Kirkon alttaritaulu on ruotsalaissyntyisen J. E. Lindin käsialaa. Alttaritaulu on kaksiosainen, ja sen alaosa kuvaa Pyhää Ehtoollista ja ylempi osa ristiinnaulitsemista.
Kirkon vieressä on pohjalaistyylinen erillinen kellotapuli, jonka rakensi vuonna 1745 Juho Heikkilä. Tapulissa olevat kaksi kelloa ovat vuosilta 1745 ja 1728.
Väkipyssy

Väkipyssy on historiallinen lyhytpiippuinen (alle 500 mm) sileäputkinen ja suurikaliiperinen tuliase, jolla ammutaan hauli- tai rautaromupanoksia. Väkipyssyn piippu laajenee usein trumpettimaiseksi suppiloksi, ja on yleinen uskomus, että näin panos saadaan leviämään laajemmalle alueelle. Kyse on kuitenkin siitä, että laajasuinen suustaladattava pyssy on suorasuista huomattavasti helpompi ladata.
Väkipyssyt olivat mustaruutiaseita ja lähes aina suustaladattavia tai käyttivät varhaisia haulikonpatruunoita. Väkipyssyt olivat erityisen suosittuja 1600-luvulta 1800-luvulle vaununajajien ja postimiesten itsepuolustusaseina maantierosvoja ja petoeläimiä vastaan, sillä ne olivat pienen kokonsa vuoksi helppoja käsitellä ja suuren hajontansa vuoksi osuma oli lähietäisyydeltä ammuttaessa lähes varma. Myös merirosvot ja toisaalta merisotilaat käyttivät väkipyssyjä, koska ne olivat tehokkaita lähitaistelussa laivoihin hyökätessä.
Mustion kirkko

Mustion kirkko () on Raaseporin seurakuntayhtymän kirkkorakennus Mustiolla Raaseporissa, entisen Karjaan kaupungin alueella. Kirkko on valmistunut vuonna 1761 ruukinseurakunnan kirkoksi. Siinä on paanukatto. Kellotapuli on peräisin vuodelta 1778. Kirkossa on muun muassa 1660–1670-luvulta peräisin oleva saarnastuoli.
Nykyisen kirkon edeltäjä eli ensimmäinen ruukinkirkko oli rakennettu noin vuosina 1672–1674 ja vihitty käyttöön vuonna 1675. Kirkon käyttäjiä olivat ruukinväen lisäksi ihmiset Mustion, Inkoon ja Lohjan kylistä.
Yhdeksäs aisti

Yhdeksäs aisti () on William Peter Blattyn ohjaama elokuva vuodelta 1980. Elokuva perustuu Blattyn omaan romaaniin "The Ninth Configuration" (tunnetaan myös nimellä "Twinkle, Twinkle, Killer Kane").
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat yhdysvaltalaiseen sotilasmielisairaalaan, johon saapuu uusi psykiatri Vincent Kane (Stacy Keach). Hän koettaa kuntouttaa potilaita antamalla näiden toteuttaa psykoottisia kuvitelmiaan eräänlaisen leikkiterapian avulla. Keskeiseksi potilaaksi nousee Billy Cutshaw (Scott Wilson), avaruuslentäjä joka sairastui psyykkisesti juuri ennen kuin hänet oli määrä lähettää Kuuhun.
Brittiläinen elokuvantutkija Mark Kermode on luonnehtinut, että elokuva sisältää ”henkeäsalpaavan sekoituksen filosofiaa, villejä näkymiä, pöyristyttävää suurellisuutta, tikahduttavaa huumoria ja iskevää toimintaa”. Hän mainitsee vertauskohdiksi elokuvat "Noiduttu", "Shokkikäytävä" ja "Tuli kulje kanssani".
Vaikka tapahtumat sijoittuvat Pohjois-Kaliforniaan, elokuva kuvattiin pääosin Unkarissa. Ohjaaja Blatty tekee alussa cameoroolin potilaana, joka tekeytyy lääkäriksi ja vastaanottaa psykiatri Kanen.
Elokuva voitti parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinnon, ja se kilpaili myös parhaan elokuvan ja parhaan sivuosanäyttelijän (Scott Wilson) palkinnosta.
Elokuvasta ei tullut suurta yleisömenestystä. Blatty muokkasi elokuvaa useita kertoja vuosien mittaan, ja siitä on julkaistu erimittaisia versioita. Ohjaajan lopullinen versio on julkaistu DVD:nä ja blu-rayna.
Howie scream.
Elokuvan lopun baaritappelukohtauksessa kuultavasta tuskanhuuto-äänitehosteesta käytetään nimitystä "Howie scream". Sitä on myöhemmin käytetty ainakin elokuvissa "Broken Arrow – operaatio erämaassa", "Last Action Hero", "Face/Off – kahdet kasvot" ja "Beethovenin toinen", animaatiosarjan "Aaaah! Real Monsters" aloituksessa sekä useissa videopeleissä. Ääni muistuttaa näin tunnetumpaa Wilhelm-huutoa.
Yhteys "Manaajaan".
Blattyn mukaan romaani, johon "Yhdeksäs aisti" perustuu, on toinen osa hänen uskonnollisesta trilogiastaan, joka käsittelee Jumalan, hyvyyden ja pahuuden teemaa. Hän on luonnehtinut "Yhdeksättä aistia" ”teologiseksi trilleriksi”. Romaanitrilogian ensimmäisen osan "Manaajan" sivuhenkilönä on astronautti, jota Regan varoitti niin ikään Blattyn kirjoittaman "Manaaja"-elokuvasarjan ensimmäisessä osassa ("You’re going to die up there."). Romaanitrilogian viimeinen osa on "Paholaisleegio" (1983), joka toimi pohjana elokuvalle "Manaaja III".
Tanssiva karhu

Tanssiva karhu -runopalkinto on vuodesta 1994 lähtien jaettu tunnustus kirjallisesti korkeatasoisesta kotimaisesta runoteoksesta. Palkinnon perusti Yleisradio kirjallisuustoimittaja Juha Virkkusen ideasta, kun kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon piiristä oli rajattu runous pois. Huhtikuussa 2023 Yleisradio ilmoitti luopuvansa Tanssivan karhun ja Kääntäjäkarhun jakamisesta.
Kun Yleisradio lopetti rahapalkintojen jakamisen, palkinnon jakajaksi perustettiin vuonna 2023 Runousyhdistys Karhu. Yle tekee yhdistyksen kanssa yhteistyötä. Ehdokkaat julkistetaan Turun kirjamessuilla ja palkittu Helsingissä marraskuussa kirjallisuusyhteisö Tekstin talon kanssa.
Palkinnon nimi tulee Marja-Leena Mikkolan runosta ”Tyttö ja tanssiva karhu”, jonka ovat säveltäneet lauluksi ainakin Kaj Chydenius ja Esa Helasvuo. Vuonna 2022 Tanssiva karhu -palkinnon arvo oli 4 000 euroa ja Kääntäjäkarhun 1 500 euroa.
Kemiön kirkko

Kemiön kirkko, "Pyhän Andreaksen kirkko" (ruots. "Kimito kyrka" tai "S:t Andreas kyrka") on kirkkorakennus Kemiössä. Nykyisen kirkon paikalla olleesta puukirkosta on varhaisin maininta vuodelta 1445, mutta kirkon kaivauksista on löytynyt rahoja 1300-luvulta. Kirkon suunnitteli sama rakennusmestari, jonka vastuulla olivat Perniön, Sauvon ja Tenholan kirkot. Pyhälle Andreakselle pyhitetty kivikirkko on valmistunut todennäköisesti vuonna 1469. Sen kellotorni on tulipalon jälkeiseltä ajalta, vuosilta 1786–1788, jolloin vanha kellotapuli muutettiin ruumishuoneeksi. Tulipalot ovat vaurioittaneet kirkkoa usein. Vuosina 1920–1922 kirkkoa kunnostutti Amos Anderson yhdessä Armas Lindgrenin kanssa, joka on myös vastannut kirkon alttarilasimaalauksista.
Museovirasto on määritellyt Kemiön kirkon ja pappilan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Dragsfjärdin kirkko

Dragsfjärdin kirkko (ruots. "Dragsfjärd kyrka") on kirkkorakennus Dragsfjärdissä Varsinais-Suomessa. Se on rakennettu vuosina 1753–1755 kirkonrakentaja Antti Piimäsen johdolla. Tuolloin se nimettiin valtakuntaa hallinneen kuninkaan Aadolf Fredrikin mukaan Adolfin kirkoksi. Ristikirkon muotoisen kirkon kellotapuli valmistui vuonna 1763. Kirkossa on vuonna 1690 lahjoitettu alttaritaulu ja vuodelta 1753 peräisin oleva saarnastuoli. Nykyisin keltainen kirkko on aiemmin ollut maalattu punamullalla.
Paikalla on aikaisemmin ollut kappeli, jonka rakentamisvuotta ei tiedetä. Huonokuntoinen kappeli purettiin ja vuonna 1695 valmistui uusi. Se kävi pian pieneksi, jonka jälkeen nykyinen kirkko rakennettiin ja saatiin valmiiksi vuonna 1755.
Saarnastuolin on tehnyt vuonna 1753 Eric Biur. Kirkon urut vuodelta 1977 ovat 16-äänikertaiset ja ne on valmistanut Kangasalan Urkutehdas.
Museovirasto on määritellyt Dragsfjärdin kirkon ympäristöineen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Huovari

Huovari on Suomen merialueen itäisin ulkosaari, joka sijaitsee Virolahden kunnassa vajaan kilometrin päässä Venäjän rajalta ja noin kymmenen kilometrin päässä mantereelta, ja on rajavyöhykettä ja siellä liikkumiseen tarvitaan rajavyöhykelupa. Se kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon, ja sen kasvillisuus on hyvin niukkaa, varsinaisia puita saarella ei kasva.
Huovarissa on käyty kalastamassa jo 1500-luvulta asti, ja siellä on 27 kappaletta kalastajien pieniä mökkejä, joita kutsutaan putkiksi (yksikkömuoto putka). Kalastajat ovat kaivertaneet 1800-luvulla kallioon kaksi aurinkokelloa. Putkien lisäksi saarella on Huovarin Kalastajain Avustusseura ry:n omistama ja ylläpitämä pelastusasema, ja merivartioston 45 metriä korkea tutkamasto, jolla tarkkaillaan Suomenlahden vesiliikennettä. Huovarin tuntumassa myös Kaakkois-Suomen ympäristökeskuksen vedenlaatuasema, josta seurataan Suomen itäisimmän merialueen tilaa.
Huovarissa riehui 30. heinäkuuta 2012 ukkosmyrsky, jonka voimasta 7–8 putkaa tuhoutui ja siirtyi paikaltaan. Koska Huovari kuuluu Itäisen Suomenlahden kansallispuistoon, putkien rakentaminen uudestaan on lähtökohtaisesti kielletty, mutta ne saatiin rakentaa samanlaisina takaisin, koska ne kuuluvat paikalliseen kulttuuriperintöön.
Inkoon kirkko

Inkoon kirkko () on kirkkorakennus Inkoossa Länsi-Uudellamaalla. Pyhälle Nikolaukselle pyhitetty kirkko on kaivausten ja muuritutkimusten perusteella rakennettu kolmessa vaiheessa, joista viimeisin tuotti nykymuotoisen kirkkorakennuksen. Markus Hiekkasen mukaan ensimmäinen vaihe muurattiin aikaisintaan 1430-luvulla, toinen vaihe ehkä 1400-luvun jälkipuoliskolla ja viimeinen vaihe luultavasti 1510-luvulla. Paikalla on kuitenkin todennäköisesti sijainnut puukirkkoja jo seurakunnan perustamisesta lähtien, joka tapahtui 1200-luvun alussa. Jälkeenpäin on kirkkoa jouduttu uusimaan ja kunnostamaan useasti, kun esimerkiksi vuonna 1623 salama tuhosi sen katon. Kellotapuli rakennettiin kirkon vierustalle vuosina 1739–1740.
Kirkon sisällä pohjoisseinällä olevassa seinämaalauksessa on Suomen ainoa säilynyt kuolemantanssikuvaelma. Keskiaikaiset maalaukset ovat tyyliltään samanlaisia kuin Lohjan ja Hattulan kirkon maalaukset, ja ne on melko varmasti maalattu 1510-luvulla.
Kirkon urut on valmistanut Åkerman &amp; Lund, ja 21-äänikertaiset urut on asennettu 1989.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken v. 1949
Liljendalin kirkko

Liljendalin kirkko (ruots. "Liljendal kyrka") on kirkkorakennus Loviisassa Uudellamaalla. Se on valmistunut vuonna 1886 ja edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa. Alun perin kirkon suunnitteli arkkitehti A. Boman, mutta vain hieman ennen rakennustöiden aloittamista kirkon piirustuksia täydensi arkkitehti Theodor Decker. Kirkkoa suunniteltaessa vaihtoehtoina olivat joko harmaakivikirkko tai puukirkko. Kustannussyistä päädyttiin puukirkkoon.
8. tammikuuta 1886 pidettiin tarjouskilpailu, jonka voitti arkkitehti Miertiz, joka myöhemmin antoi tehtävän edelleen rakennusmestari E. I. Eleniukselle. Urakkahinta oli 22 790 markkaa, ja siihen kuului, että seurakuntalaiset hankkivat kaiken rakennusmateriaalin. 17. tammikuuta 1886 päätettiin purkaa vanha kirkko ja käyttää kaikki käyttökelpoinen materiaali uuteen kirkkorakennukseen. Tänä aikana pidettiin jumalanpalvelukset Söderbyn koulussa. Jo 31. lokakuuta 1886 kirkko oli valmis tarkastettavaksi. Piispantarkastuksen yhteydessä 28.–29. marraskuuta uusi kirkko vihittiin käyttöön ensimmäisenä adventtina 1886.
Pernajan kirkko

Pernajan kirkko (ruots. "Pernå kyrka") on keskiaikainen kirkkorakennus Loviisan Pernajassa Uudellamaalla. Harmaakivinen kirkko on pyhitetty pyhille Mikaelille ja Eerikille. 
Aiemmin kirkko kuului Pernajan seurakunnalle, mutta vuodesta 2019 lähtien kirkkoa ovat käyttäneet Agricolan suomalainen ja ruotsinkielinen seurakunta, jotka toimivat Loviisassa ja Lapinjärvellä. Kirkon omistaa Loviisanseudun seurakuntayhtymä. 
Kirkon rakentaminen ja kirkkorakennus.
Harmaakivikirkko on rakennettu oletettavasti 1410–1440-luvulla. Samalla paikalla sijaitsi varmasti jo ennen kivikirkon rakentamista seurakunnan puinen kirkko, sillä paikalla olleesta kirkosta on säilynyt maininta vuodelta 1352. Itse seurakunta on ollut olemassa 1300-luvulta tai peräti 1200-luvulta. 
Kirkko koostuu kolmilaivaisesta runkohuoneesta, asehuoneesta ja sakaristosta. Runkohuoneen jakaa laivoihin viisi pilariparia, jotka kannattelevat sisäkaton 12- ja 28-ruoteisia tähtiholveja. 
Kirkossa on sisustusta useilta eri aikakausilta: kasteallas 1300-luvulta, triumfikrusifiksi 1400-luvulta, kuoriaidan katkelma 1600-luvulta, saarnastuoli ja alttarikaappi 1650-luvulta ynnä muuta. Lisäksi sisätilaa koristavat kalkkimaalaukset, jotka enimmäkseen lienevät 1440-luvulta. Kirkon ulkopääty on koristeltu taidokkailla tiiliyksityiskohdilla. 
Pernajan kirkon kellotapuli on rakennettu 1853. Kirkon lasimaalaukset ovat vuodelta 1939, ja ne on suunnitellut Lennart Segerstråle. 
Kirkon on suunnitellut Pernajan mestariksi nimetty saksalainen rakennusmestari, joka suunnitteli kaikki Itä-Uudenmaan keskiaikaiset kirkot Helsingin pitäjän kirkosta alkaen ja lisäksi Kymenlaakson puolelta Pyhtään ja Vehkalahden kirkot. Hänen Turun hiippakuntaa varten laaditun kirkkomallin pohjalta suunnittelemillaan kirkoilla on yhteisiä piirteitä, kuten päätykolmioiden koristelu.
Tulipalo.
Toukokuussa 2023 Pernajan kirkon sakastissa sijaitseva sähkökeskus syttyi tuleen. Tuli sammutettiin nopeasti, mutta kirkko kärsi sakastissa pienistä irtaimistovahingoista, sekä niin sakastissa, kuin kirkkosalissakin savuvahingoista. Kirkon puhdistustyöt alkoivat alkuvuodesta 2024.
Oranienbaum (Saksa)

Oranienbaum on entinen kaupunki Saksassa, Saksi-Anhaltin osavaltiossa. Se kuului Anhalt-Zerbstin piiriin. Kaupunki liitettiin suuressa kuntaliitoksessa vuonna 2011 uuteen Oranienbaum-Wörlitziin. Oranienbaumissa oli ennen liitosta 3 491 asukasta ja sen pinta-ala oli 32,30 neliökilometriä. Oranienbaum sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Elben rannalta ja kuusi kilometriä itään Dessaun kaupungista.
Oranienbaumin puistot kuuluvat osana Dessau-Wörlitzin puutarhaa Unescon maailmanperintöluetteloon.
B. C. Rich

B. C. Rich on sähkö- ja bassokitaroita valmistava yritys, jonka tuotteet ovat erityisesti metallimusiikkia soittavien artistien suosiossa. Yrityksen omistaa Hanser Music Group.
B. C. Richin perusti vuonna 1974 Bernardo "Bernie, Sr." Chavez Rico. Yritys aloitti espanjalaisten ja klassisten kitaroiden korjausliikkeenä. Bernie Rico ryhtyi työskentelemään sähkökitaroiden parissa, kun hän sai korjattavakseen bluesartisti Bo Diddleyn legendaarisen, rungoltaan suorakulmion muotoisen Gretsch-kitaran. Rico valmisti pieniä eriä custom-sähkökitaroita, joiden esikuvina olivat Les Paulin kitarat. 
Bernie Ricon kitaroiden suosio kasvoi, ja hän ryhtyi kitaroiden massatuotantoon. Ricon ajatuksena oli tehdä valmistuskustannuksiltaan huokeita kitaroita, joihin laajalla ostajakunnalla olisi varaa. Rico valmistutti muutamia satoja kitaroita Japanissa ja myi ne Yhdysvalloissa. Ensimmäinen tuontimallisto kantoi nimeä B. C. Rico, koska Rico halusi tehdä eron yhdysvaltalaisen kitaran ja japanilaisen tuontimallin välille. B. C. Rich kuitenkin luopui B. C. Rico -nimen käytöstä, kun Rico Reed -niminen yrittäjä uhkasi B. C. Richiä oikeusjutulla. Sittemmin B. C. Richin nimeämä NJ-sarja (Nagoya, Japani valmistuskaupungin ja -maan mukaan) sekä Platinum- ja Bronze-sarjat ovat yhtiön Japanissa ja Etelä-Koreassa valmistamia kitaroita.
Varhaisissa, varsin laadukkaissa B. C. Rico- ja NJ-instrumenteissa on niin sanottu "neck through" -rakenne, jossa kaula ja rungon keskiosa ovat samaa, yhtenäistä puukappaletta, johon muotoillut rungon osat on liimattu.
Myöhemmissä tuontimalleissa kaula on pultattu kiinni runkoon (pl. NJ Classic- ja N.T.-sarjat). B. C. Richin ajatus oli alusta asti panostaa huokeaan hintaan, mutta samalla kitaroiden erikoiseen ulkonäköön, joten etenkin nuoret ja aloittelevat soittajat olivat B. C. Richin pääasiallinen kohderyhmä. B. C. Richin kitarat Bich, Eagle, Seagull, Warlock, Mockingbird, Ironbird ja muut vastaavat mallit olivat tarkoituksella toinen toistaan erilaisempia, Ricon ja hänen suunnittelijoidensa henkilökohtaisten mieltymyksen tuloksia.
Myös Bernie Ricon poika Bernie Rico, Jr. (k. 2020) oli kitaranvalmistaja.
Kaarlo Leinonen (sotilas)

Kaarlo Olavi Leinonen (15. maaliskuuta 1914 Tervola – 19. huhtikuuta 1975) oli suomalainen kenraali ja poliitikko. Hän toimi niin puolustusministeriön kansliapäällikkönä, puolustusvoimien komentajana kuin puolustusministerinäkin.
Leinonen kävi Kadettikoulun 1934–1936 sekä Sotakorkeakoulun 1946. Hän toimi nuorempana upseerina KTR 1:ssä 1936–1939 Talvisodan sytyttyä hän toimi patteristoupseerina KTR 1:n I patteristossa. Välirauhan aikana hän toimi patterinpäällikkönä 21. prikaatissa ja 3. prikaatissa. Jatkosodassa hän oli patteristoupseerina KTR 5:n I patteristossa ja sittemmin II patteriston komentajana 1941. Raskasta patteristoa 22 hän komensi 1942–1943. KTR 5:n I patteriston komentajana hän oli 1943–1944.
Jatkosodan jälkeen Leinonen toimi aliupseerikurssin johtajana KTR 2:ssa 1944–1947. Tykistökoulussa hän opetti taktiikkaa 1947–1952. Tukholmassa hän toimi sotilasasiamiehen apulaisena 1952–1953. Erikoistehtäviä Sotahistoriallisessa tutkimuslaitoksessa hän hoiti 1953–1954. Pääesikunnan ulkomaanosaston toimistopäällikkönä hän oli 1954–1957. Washingtoniin ja Ottawaan sijoitettuna sotilasasiamiehenä Leinonen työskenteli 1958–1961. Tasavallan presidentti Kekkosen adjutanttina hän palveli 1961–1965. Hän toimi myös puolustusministerinä 18. joulukuuta 1963–12. syyskuuta 1964 Lehdon hallituksessa, joka oli virkamieshallitus. Panssariprikaatia hän komensi 1965–1966.
Tämän jälkeen Leinonen toimi puolustusministeriön kansliapäällikkönä vuosina 1966–1968. Pääesikunnan päällikkönä hän oli 1968–1969. Kaarlo Leinonen toimi Suomen puolustusvoimain komentajana vuosina 1969–1974.