Lumiturvallisuus

Lumiturvallisuus tarkoittaa tietoja ja taitoja, joiden avulla voidaan vähentää riskejä lumisissa olosuhteissa liikuttaessa.
Lumisilla rinteillä liikuttaessa on neljä muista alueista poikkeavaa vaaratekijää, jotka luonnossa liikkujan tulee ottaa huomioon:
Lumivyöryt.
Keskeinen seikka lumiturvallisuuden kannalta on lumivyöry ja siihen liittyvät tiedot ja taidot. Vaikka lumivyöryt ovat täysin luonnollisia tapahtumia ja niitä tapahtuu ilman ihmisen vaikutusta, voidaan lumivyöryonnettomuus katsoa aina ihmisen aiheuttamaksi; ihminen joko laukaisee onnettomuuden aiheuttaneen lumivyöryn tai oleskelee alueella, jossa lumivyöryjä voi tapahtua.
Voidaan siis sanoa, että lumivyöryonnettomuuden ennakkoedellytyksiä ovat:
Kuolemantapaukset.
Sveitsissä on tehty tilastollinen tutkimus, jossa tutkittiin noin 1 200 lumivyöryonnettomuutta, joissa uhri oli kokonaan lumen peitossa.
Vyörytapahtumasta hengissä selvinneistä:
On lisäksi huomattava, että yli kahden metrin syvyyteen hautautuneen uhrin mahdollisuudet selvitä hengissä ovat heikot. Tämä johtuu pääasiassa etsinnän ja kaivamisen viemästä ajasta.
Eurooppalainen lumivyöryvaaraluokitus.
Euroopassa lumivyöryjen todennäköisyydestä pyritään tekemään ennusteita, jotka noudattavat yhtenäistä asteikkoa. Asteikko on otettu käyttöön vuonna 1993 ja se korvasi aiemmat kansalliset järjestelmät. Taulukkoa on uudistettu vuonna 2010 värien ja kuvausten osalta. Taulukon "merkitys" sarake ei enää kuulu vuonna 2010 julkaistuun vaaraluokitukseen, mutta se on vielä osa Sveitsin vaaraluokitusta.
[1] Vakaus:
Yleensä kuvattu tarkemmin lumivyöryennusteessa (korkeusalue, rinteen suunta, maaston tyyppi, jne)
Lisäkuorma:
Maasto:
Riskienhallintamenetelmät.
Lumivyöryriskien hallinta on vaikeaa, koska lumivyöryt esiintyvät useimmiten juuri niissä olosuhteissa ja niillä alueilla, joissa monet laskettelijat ja muut ulkoilijat haluavat liikkua. Siksi riskienhallintamenetelmien tehtävänä on pyrkiä minimoimaan riskit kuitenkaan estämättä riittävän turvallinen liikkuminen em. kaltaisissa olosuhteissa. Ilman tätä ristiriitaa riskienhallinta olisi hyvin helppoa välttämällä kokonaan liikkuminen lumivyöryille alttiissa maastossa.
Lumivyöryriskin hallitsemiseksi on kehitetty useita erilaisia menetelmiä eri puolilla maailmaa. Näitä ovat mm.
Riskienhallintamenetelmät esittävät käyttäjälleen joukon kysymyksiä, joiden perusteella ne pyrkivät vastaamaan kysymykseen: "onko suunniteltuun reittiin liittyvät riskit siedettäviä kyseessä olevalle ryhmälle?" Useimmat menetelmät eivät anna yksiselitteistä vastausta ja niiden lisäksi käyttäjän on osattava itse tulkita maastossa tekemiään havaintoja lumen vakaudesta. Lisäksi osa menetelmistä (esim. Snowcard ja Avaluator) antavat käyttäjän itse valita oman hyväksyttävän riskitason.
Varautuminen lumivyöryihin.
Koska lumivyöryriskiä ei voida kokonaan poissulkea, tulee lumivyöryille alttiilla alueella liikkuvan varautua niihin. Varautumisessa keskeistä on suunnittelu, oikeanlainen liikkuminen maastossa, ryhmän toiminta, sekä välineistö.
Yleisesti lumiturvallisuuden kannalta vähimmäisvaatimuksena pidetään lumiturvallisuuskurssin suorittamista, 3-5 hengen ryhmää ja seuraavaa välineistöä kullakin ryhmän jäsenellä.
Lisäksi näiden välineiden käyttöä on harjoiteltava vuosittain ja ryhmällä on oltava ensiapuvalmius. Välineiden käyttöä voi harjoitella esimerkiksi rakentamalla itse harjoitteluradan tai käyttämällä useissa eurooppalaisissa laskettelukeskuksissa olevia ratoja. Harjoitteluradan voi rakentaa itse hautaamalla yhden piipparin esim. repussa syvälle lumeen (50-100cm). Piilotettu reppu paikannetaan ensin piipparilla ja sitten tarkka sijainti sondataan. Piipparin ja sondin käytön lisäksi on hallittava oikea kaivamisstrategia.
Edellisten lisäksi on kehitetty myös muita välineitä lumivyörystä pelastautumiseen, esim:
Etenkin ilmatyynyjen käyttö on lisääntynyt huomattavasti viime vuosina.
Lumivyörylähetin eli piippari.
Lumivyörylähetin eli piippari on radiotaajuudella toimiva lähetin-vastaanotin. Lumivyöryalueella liikuttaessa se pidetään lähetinasennossa ja se lähettää koko ajan signaalia. Etsintätilanteessa piippari kytketään vastaanotolle, jolloin muiden piippareiden lähettämät signaalit kuullaan laitteen kaiuttimesta.
Piippareita on kahta päätyyppiä, jotka ovat analoginen ja digitaalinen. Analogisen laitteen kanssa käyttäjä on täysin omien taitojensa varassa, kun taas digitaalinen pyrkii avustamaan käyttäjää uhrin löytämisessä. Käytännössä analogisen laitteen suorituskyky on etsintätilanteessa kokeneella käyttäjällä parempi, mutta kokemattomalla käyttäjällä digitaalista huonompi. Kaikki markkinoilla olevat laitteet ovat käyttökelpoisia, kunhan käyttäjä vain osaa oman laitteensa käytön ja tuntee sen rajoitteet.
Piipparin käsittelyssä on huomattava, että laitteessa on yksi tai useampi hiilikuituantenni. Antennin ehjänä säilymisen varmistamiseksi laitetta tulee suojata iskuilta.
Hallitsematon liukuminen.
Liikuttaessa jyrkällä rinteellä, on lumivyöryriskin lisäksi huomioitava kaatumisesta tai liukastumisesta seuraavan hallitsemattoman liukumisen riski. Riippuen rinteen jyrkkyydestä ja pinnan kovuudesta riippuen liukua voi olla hyvin hankala pysäyttää tai jopa mahdotonta. Esim. jäisellä pinnalla liukuun ei tarvita kuin muutaman asteen kaltevuus ja yli 35 asteen rinteessä liuku voi olla mahdotonta pysäyttää ilman hakkua tai muuta terävää esinettä. Liukumiseen liittyy suuri loukkaantumisen tai kuoleman riski, mikäli liuku voi päätyä kivikkoon tai esim. kielekkeen yli.
Jalan liikuttaessa liukastumisen estämiseksi käytetään vuoristossa usein jäärautoja ja hakkua. Hallitsemattoman liu'un pysäyttämiseen on kehitetty erilaisia tekniikoita (eng. Self-Arrest (en.wikipedia.org)) riippuen siitä, onko käytössä hakkua tai sauvaa.
Lumilipan murtuminen.
Tuuli muodostaa lumesta lumilippoja jyrkkien rinteiden suojan puolelle. Lumilipan alla liikkuminen voi olla vaarallista, sillä lumilipan sortuminen voi laukaista hyvin suuren lumivyöryn. Toisaalta lumilipasta irronnut lohkare voi jo itsessään olla vaarallisen suuri, jopa tonnien painoinen. Vastaavasti lumilipan päällä kävely voi olla vaarallista, koska ihmisen oma paino voi murtaa lipan.
Lumen peittämät railot.
Jäätiköillä liikuttaessa on edellisten vaarojen lisäksi huomioitava railot ja reunarailot. Lumi muodostaa railojen päälle ohuita lumisiltoja, jotka voivat murtua, kun ihminen kulkee niiden päällä. Tästä syystä jäätikköisillä alueilla liikuttaessa turvaudutaan usein köysiin ja liikkuminen tapahtuu köysistönä. Myös lasketeltaessa jäätikköisillä alueilla ryhmällä tulee olla mukanaan railopelastukseen tarvittava välineistö ja sen käyttöön vaadittava osaaminen.