Lysias (puhuja)

Lysias (; n. 445–380 eaa.) oli antiikin kreikkalainen puhuja ja logografi, joka oli kotoisin Syrakusasta mutta toimi pääosin Ateenassa. Hänet luetaan yhdeksi kymmenestä attikalaisesta puhujasta.
Elämä.
Lysias syntyi Ateenassa vuonna 458 eaa. Hän oli kotoisin Syrakusan kaupungista Sisiliasta ja Perikleen kutsusta Ateenaan muuttaneen Kefaloksen poika. Näin hän oli Ateenassa metoikkeja.
Ollessaan hieman yli 15-vuotias, vuonna 443 eaa., Lysias ja hänen kaksi (joidenkin mukaan kolme) veljeään liittyivät ateenalaisiin siirtolaisiin, jotka perustivat Thurioin kaupungin Etelä-Italian Suur-Kreikkaan. Siellä Lysias viimeisteli koulutuksensa kahden syrakusalaisen, Teisiaan ja Nikiaan, johdolla, ja saavutti myöhemmin suurta arvostusta Thurioin asukkaiden keskuudessa – hän näyttää jopa osallistuneen nuoren kaupunkivaltion hallintoon. Aristoteleelta käy ilmi, että Lysias omistautui jonkin aikaa retoriikan opettamiseen, vaikkakaan ei ole varmaa, aloittiko hän tämän ammatin jo Thurioissa vai vasta palattuaan Ateenaan, jossa Isaioksen tiedetään olleen hänen oppilaansa.
Sisilian sotaretken tappion jälkeen vuonna 411 eaa., kun Lysias oli 47-vuotias, sekä Sisiliassa että Etelä-Italiassa vainottiin kaikkia, joita epäiltiin Ateenan kannattajiksi. Thurioin spartalaismieliset karkottivat Lysiaaan kaupungista yhdessä 300 muun kanssa, koska heidät katsottiin ateenalaismielisiksi. Lysias palasi nyt Ateenaan, mutta kohtasi sielläkin suuria vastoinkäymisiä: Aigospotamoin taistelun jälkeen valtaan nousseet kolmekymmentä tyrannia pitivät häntä hallinnon vastustajana, takavarikoivat hänen huomattavan omaisuutensa ja vangitsivat hänet teloitusta varten. Lysias onnistui kuitenkin pakenemaan Ateenasta ja hakeutui turvaan Megaraan. Hänen veljensä kuitenkin surmattiin.
Lysiaan rakkaus Ateenaa kohtaan oli kuitenkin niin suuri, että kun Thrasybulos johti patriootteja Fylestä vapauttamaan isänmaataan, Lysias antoi heille ilomielin loputkin varoistaan: hän lähetti drakhmaa, 200 kilpeä ja palkkasi 302 palkkasotilasta. Kiitokseksi tästä Thrasybulos järjesti hänelle Ateenan kansalaisoikeudet. Arkhinos sai kuitenkin myöhemmin kansankokouksen mitätöimään sen, koska oikeus oli myönnetty ilman "probūleumaa" eli esitystä valtuutetulta elimeltä. Tämän jälkeen Lysias eli Ateenassa isoteelina eli veronmaksajana ilman kansalaisoikeutta, ja omistautui ilmeisesti yksinomaan logografin toimeen eli oikeuspuheiden laatimiseen muiden käytettäväksi. Hän kuoli vuonna 378 eaa. 80-vuotiaana.
Teokset.
Lysiaan tuotanto oli poikkeuksellisen runsas – hän oli yksi tuotteliaimmista puhetaidon harjoittajista, joita Ateenassa koskaan toimi. Antiikin aikana hänen nimissään liikkui peräti 425 puhetta, vaikka antiikin aikaiset kriitikot pitivät vain 230 niistä aitoina. Näistä puheista on säilynyt nykyaikaan vain 34, joista osa on vajaita ja osa todennäköisesti epäperäisiä, sekä 172 puheen otsikot. Lisäksi ainakin 53 muusta puheesta on säilynyt katkelmia.
Suurin osa Lysiaan puheista on oikeuspuheita, paitsi "Hautajaispuhe korinttilaisten auttajille", joka oli ylistyspuhe Korintin sodassa kaatuneille sotilalle, sekä "Olympialainen puhe", joka oli Olympian kisoissa vuonna 388 eaa. pidetty puhe. Lähes kaikki puheet – lukuun ottamatta yhtä eli puhetta "Eratosthenesta vastaan", jonka Lysias esitti itse oikeudessa vuonna 403 eaa. – on laadittu hänen palattuaan Thurioista Ateenaan. Mukana on kuitenkin muutamia puheita, jotka lienevät peräisin hänen elämänsä aiemmasta vaiheesta, jolloin hän lähestyi puhetaidon harjoittamista teoreettisemmasta näkökulmasta. Siksi ne on tulkittava lähinnä retorisiksi harjoitelmiksi. Puheen "Eratosthenesta vastaan" alun perusteella voidaan päätellä, että Lysiaan varsinainen ura oikeuspuheiden kirjoittajana alkoi tuolloin eli noin vuonna 403 eaa. Lysiaan kadonneisiin teoksiin kuuluu retoriikan oppikirja "Retoriikan taito" (), joka oli luultavasti hänen varhaisimpia kirjoituksiaan.
Arviointia.
Lysiaan puheiden arvostusta antiikissa kuvaa se, kuinka moni kirjoitti niistä selitysteoksia ja kommentaareja – mainittakoon muun muassa Kaikilios Kalaktalainen, Zosimos Gazalainen, Zenon Kitionlainen, Harpokration, Paulos Germinos ja monet muut. Mistään näistä ei kuitenkaan ole säilynyt nykyaikaan mitään. Merkittävin säilynyt käsittely on Dionysios Halikarnassoslaisen käsialaa, hänen teoksestaan "Muinaisista puhujista" säilyneessä osassa, joka oli omistettu Lysiaalle ja tunnetaan latinankielisellä nimellä "De Lysia", ”Lysiaasta”. Sitä voi täydentää myös Fotioksen huomioilla.
Dionysioksen ja muiden sattumanvaraisten mainintojen – sekä säilyneiden puheiden tarkastelun – perusteella Lysiaan kieli on täysin puhdasta ja sitä voidaan pitää Attikan murteen parhaana mittapuuna. Hänen ilmaisunsa on luonnollista ja yksinkertaista, mutta samalla ylevää ja arvokasta. Lysiaan tyyli on aina selkeää ja kirkasta. Vaikka hänen ilmaisunsa on runsasta, se ei kärsi epätarkkuudesta, eikä hänen retorisia tehokeinojaan voi pitää haitallisina hänen viehättävän yksinkertaisen tyylinsä kannalta. Hänen henkilökuvauksensa ovat aina vaikuttavia ja elävän tuntuisia.
Mikä kuitenkin erityisesti erottaa hänen puheensa muista antiikin puhujista, on sanoin kuvaamaton sulokkuus ja tyylikkyys, joka läpäisee kaikki hänen teoksensa – ilman että se heikentää niiden voimaa tai vaikuttavuutta. Tämä sulokkuus katsottiin niin olennaiseksi piirteeksi Lysiaan tyylissä, että Dionysios piti sitä hyvänä kriteerinä erottaa aidot puheet epäaidoista. Lysiaasta tuli tärkein edustaja yksinkertaiselle tyylille () ja attikismin esikuva. Myös Lysiaan tapa käsitellä aiheitaan on saanut suurta kiitosta. Ei siis ole yllättävää, että kerrotaan vain kahden hänen muiden puolesta kirjoittamistaan lukuisista puheista epäonnistuneen oikeudessa.
Tekstilaitokset.
Lysiaan säilyneet puheet sisältyivät useisiin varhaisiin attikalaisten puhujien kokoelmiin, joita julkaisivat muun muassa Aldus Manutius, Henri Estienne eli Henricus Stephanus, Johann Jakob Reiske, Immanuel Bekker sekä Johann Heinrich Baiter ja Hermann Sauppe. Varhaisista erillispainoksista mainittakoon J. Taylorin laitos (Lontoo, 1739, 4to), jossa on mukana laaja kriittinen apparaatti ja Marklandin korjauksia; C. Foertschin painos (Leipzig, 1829, 8vo.); J. Franzin julkaisu (München, 1831, 8vo), jossa puheet on järjestetty kronologisesti; L. Hoelscherin "De Lysiae oratoris vita et dictione" (Berliini, 1837, 8vo.), sekä "De vita et scriptis Lysiae oratoris commentatio" (Berliini, 1837, 8vo.).