Musta magia

Musta magia viittaa magian tai muiden yliluonnollisten voimien käyttöön pahoihin, tuhoisiin ja itsekkäisiin tarkoituksiin. Sen vastakohtana pidetään yleisesti valkoista magiaa. Nykyaikana populaarikulttuurin vaikutuksesta mustasta magiasta on tullut sateenvarjotermi, johon liitetään erilaisia perinteitä satanismista vodou'hun, jota ei yleisesti hyväksytä tai jotka koetaan pahaksi tai saatanalliseksi.
Nimitys musta magia juontuu termistä "nekromantia", joka kehittyi keskiajalla "nigromantiaksi" eli mustaksi magiaksi.
Historia.
Valkoisen magian tavoin, mustan magian juuret voidaan jäljittää primitiiviseen ja rituaaliseen henkien palvontaan. Toisin kuin valkoisessa magiassa, mustan magian rituaalit on suunniteltu kutsumaan henkiä tuottamaan hyödyllisiä ja itsekkäitä tuloksia harjoittajalle.
Myöhäiskeskiajalla "nigromansia" termi kehittyi viittaamaan grimoire-loitsukirjojen kautta välitettyyn demoniseen taikuuteen (goetia), johon sisältyi erilaisten yliluonnollisten olentojen, kuten enkelien, henkien, jumalien ja demonien kutsuminen. Demonista taikuutta suoritettiin ryhmissä, jotka ympäröivät johtajaa, jolla oli hallussaan loitsukirja. Harjoittajat olivat tyypillisesti koulutetun eliitin jäseniä, sillä useimmat grimoiret olivat kirjoitettu latinaksi.
Renessanssin aikana monet maagiset käytännöt ja rituaalit nähtiin pahoina tai hereettisinä ja siten mustana magiana. Noituus ja valtavirran ulkopuollella oleva esoteerinen tutkimus kiellettiin ja se joutui inkvisition vainon kohteeksi. Inkvisiittorien Jacob Sprengerin ja Heinrich Krameinrin kirjoittamassa "Malleus maleficarumissa" eli "Noitavasarassa" (1486) musta magia selitettiin osaksi kerettiläistä harhaoppia, jota vastaan inkvisitio taisteli. Kirjaa käytettiin ohjekirjana noitavainojen aikana noitien ja magian tunnistamiseksi.
Tämän johdosta kehittyi renessanssiajan älymystön keskuudessa suosittu luonnollinen magia, johon sisältyi astrologia, alkemia ja tieteenalat, joita nykypäivänä pidetään luonnontieteen aloina, kuten tähtitiede ja kasvitiede. Luonnollisesta magiasta muodostui koulutetulle eliitille tapa edistää ja harjoittaa esoteerista tutkimusta ilman vainoa. Tämän seurauksena kansantaikuus ja seremoniallinen magia jäivät elämään 'mustana magiana', ja termiä käytettiin muuan muassa syyttäessä ihmisiä paholaisen palvonnasta, erilaisten henkien kutsusta tai pahantahtoisista loitsuista, kuten naapurin kiroamisesta tai sadon pilaamisesta.
Nykyaikana ero mustan ja valkoisen magian välillä on selkeämpää. Ero perustuu pitkälti magian käyttäjän intentioon käytännön sijaan. Uushenkisyyden vaikutuksen ansiosta monet nykyajan wiccan ja noituuden harjoittajat ovat tarkoituksellisesti pyrkineet etäännyttämään itseään pahantahtoisen magian harjoittajista. 
Käsityksiä.
Mustalla magialla pyritään pääasiassa aiheuttamaan pahaa tai onnettomuutta esimerkiksi kirouksin. 
Vasemman käden polun terminologiassa musta ja valkoinen magia erotetaan toisistaan maagikon ja ympäristön suhteen perusteella. Mustan magian harjoittaja pyrkii siinä hallitsemaan ympäröiviä olosuhteita eikä ole riippuvainen yliluonnollisesta, kuten maailmanuskonnoissa. Se on ihmisiä vahingoittavaa, ja siksi sitä pidetään kartettavana.
Kansanperinteessä musta magia tarkoittaa magiaa, joka suoritetaan Saatanan tai pahojen henkien kautta, vaikka tarkoitus, kuten sairaan parantaminen, olisi hyvä. Mustaa magiaa pidettiin vaarallisena, ja loitsujen katsottiin voivan kääntyä loitsijaa itseään vastaan.
Fantasiassa musta magia tarkoittaa pahoiksi miellettyjä loitsuja tai maagista toimintaa. Tällaisia voivat olla kiroaminen, tappavat liemet ja muu sellainen, kuolleista herättäminen (nekromantia), vampirismi ja demonien kutsuminen.