tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Knucklebone Oscar

Knucklebone Oscar (oikealta nimeltään Oskari Martimo) on suomalainen kitaristi-laulaja, joka aloitti musiikillisen toimintansa vuonna 1993. Hänen yhtyeensä nimi oli tuolloin Knucklebone Oscar and His Hitmen. Oscarin musiikki edustaa rock and rollia ja rhythm and bluesia. Kolmen ensimmäisen levyn ajan yhtyeen tyyli painottui nimenomaan bluesiin, kun taas myöhemmin mukaan on tullut enemmän rock- ja garage rock -vaikutteita. Oscar on luonnehtinut villiä tyyliään muun muassa "psykobluesiksi" sekä "ADHD-bluesiksi aimo annoksella garage rockia ja punk-energiaa".
Knucklebone Oscar on tullut tunnetuksi erityisesti vallattomasta esiintymisestä konserteissaan. Tyypillisesti Martimo ei malta pysyä paikallaan soittaessa. Yleensä hän siirtyy jossain vaiheessa katsomoon – milloin omin jaloin, milloin taas komppikitaristin olkapäillä istuen. Yhtye tapaa pidellä pahoin soittimaan. Niitä hakataan joko tosiaan vasten tai kirveellä – joskus käytössä on ollut myös viidakkoveitsi, sapeli tai käsisaha.
Knucklebone Oscarin vuonna 2007 julkaistulla albumilla "Back From the Jungle" yhtyeen tyyli muuttui yhä suoraviivaisemmaksi rockiksi. Levyn julkaisi Bluelight Records.
Vuonna 2007 Knucklebone Oscar teki yli kuusikymmentä keikkaa Suomessa, Saksassa, Venäjällä ja Baltiassa. Loppuvuonna 2007 yhtye lähti 14 keikkaa käsittävälle, pääosin Saksaan keskittyvälle Euroopan-kiertueelle. Tämän jälkeenkin yhtye on keikkaillut ahkerasti Euroopassa, lähinnä Saksassa ja Benelux-maissa.
Knucklebone Oscar esiintyi vuonna 2013 dokumenttia ja fiktiota yhdistelevässä elokuvassa ""Knucklebonehead".
Knucklebone Oscar osallistui Suomen euroviisukarsintana toimivaan vuoden 2017 Uuden Musiikin Kilpailuun yhdessä The Shangri-La Rubiesin kanssa kappaleella "Caveman"".
Nykyään Knucklebone Oscar keikkailee Knucklebone Bluesband -kokoonpanon kanssa".
Soittajat.
Knucklebone Oscarin yhtyeessä ovat aikojen saatossa viihtyneet monet muistakin yhteyksistä tunnetut rock- ja blues-muusikot. Miehistönvaihdoksista huolimatta varsinaiseen yhtyeen nimen muuttamiseen on syytä ollut kuitenkin vasta kahdesti. Alkuperäinen "His Hitmen" jäi jossain vaiheessa kokonaan pois, ja välillä musisointia harjoitettiin myös nimellä "Circus Knucklebone" – tuolloin Oscarin lisäksi yhtyeessä lauloi myös Sami "Räime" Roine, joka tunnetaan myös Stringbeans-kokoonpanostaan.
Frans Toikkanen

Frans Uuno Matias Toikkanen (26. kesäkuuta 1926 Saarijärvi – 29. joulukuuta 2008 Saarijärvi), taiteilijanimeltään Saarijärven Paavo, oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidegraafikko. Toikkanen debytoi taiteilijana Lahdessa vuonna 1952. Hän on tunnettu erityisesti kissakuvistaan, jotka hän teki mezzotinto-menetelmällä. Hän debytoi kansainvälisesti Venetsian biennaalissa vuonna 1972. Toikkanen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1982.
Elämä.
Frans Toikkanen syntyi 26. kesäkuuta vuonna 1926 Saarijärven Hoikankylällä. Hänen äitinsä Anna Toikkanen kuoli ennen kuin hän ehti täyttää vuoden, ja Fransin isä Urho Ahonen oli jättänyt Fransin äidin jo ennen pojan syntymää. Fransin äidin Annan sisarukset, Emma ja Otto Toikkanen viljelivät Mikkolan tilaa ja ottivat Fransin ottopojaksi. 
Enonsa ("isänsä", Frans kutsui enoaan isäksi ja tätiään äidiksi.) kuoltua vuonna 1955 Toikkanen viljeli tilaansa yksin pari vuotta, kunnes tuttu yllytti hänet muuttamaan Helsinkiin. 
Toikkanen pääsi 1958 Helsingin Kuvataideakatemiaan. Saarijärvelle hän palasi vaimon kera 1961. Aluksi Toikkanen toimi sekä pienviljelijänä että taiteilijana. Kahdeksan vuoden maanviljelyn jälkeen Toikkanen ”paketoi” peltonsa ja ryhtyi kokopäiväiseksi taiteilijaksi.
Taide.
Puupiirrokset tekniikkana miellyttivät Toikkasta, sillä niillä painaminen on helppoa ja hän nautti puun käsittelystä. 
Mezzotinto-grafiikkaa ei Toikkasen opiskeluaikaan opetettu taideakatemiassa. Hän kuitenkin vahingossa törmäsi tekniikassa käytettävään sauvarouhimeen, kysyi siitä opettajaltaan Tuulikki Pietilältä, joka opasti häntä alkuun. Mezzotintossa Toikkasta kiehtoi ainutlaatuinen syvän musta väri jonka samettimaisuutta ei muilla grafiikan tekniikoilla saa aikaan. Tekniikan suuritöisyyden hän myöntää kovaksi taiteilijalle. Pietilä olikin Toikkaselle mezzotinton tekoa opastaessaan laskenut, että jo pelkästään keskikokoisen laatan rouhiminen vie vähintään 80 tuntia. Toikkanen oli Saarijärvelle palattuaan tehnyt lähes yksinomaan puupiirroksia, kunnes pystyi 1970-taitteessa hankkimaan kotiinsa metalliprässin, joka mahdollisti aikaavievään ja työlääseen mezzotintotekniikkaan keskittymisen.
Veistosten teon Toikkanen aloitti 1960-luvulla. Veistotaide liittyi Toikkasesta tarvekalujen teon käsityöläisperinteeseen.
Sittemmin veistämisen osuus hänen teoksistaan kasvoi koko ajan. Myös kalligrafia kuului Toikkasen kiinnostuksen kohteisiin.
Anaksarete

Anaksarete oli kreikkalaisessa mytologiassa kyproslainen neito, johon Ifis-niminen jalosukuinen nuorukainen rakastui. Ifis yritti päästä Anaksareten suosioon tuomalla lahjoja, kukkia ja kirjeitä hänen ovelleen. Anaksarete kuitenkin torjui kaikki ihailijansa lähentelyt halveksien ja nauraen tälle. Epätoivoissaan ja pystymättä kestämään rakkaudentuskaansa Ifis hirtti itsensä Anaksareten oven pieleen, samaan paikkaan, johon hänellä oli ollut tapana tuoda kukkansa, ja toivoi edes tämän teon ilahduttavan rakkautensa kohdetta.
Palvelijat löysivät Ifiksen ruumiin, ja se kuljetettiin surusaatossa tämän äidin kotiin. Koska tämä asui Anaksareten lähellä, Anaksarete kuuli valituksen ja päätti uteliaisuudesta seurata kuulemaansa ”ruikutusta”. Kun hän näki ruumiin, hän alkoi vähitellen kivettyä – muuttuen kokonaan kiveksi kuten hänen luonteesakin oli – ja jähmettyi lopulta paikalleen valkoiseksi marmoriksi muuttuneena. Afrodite, joka oli tämän takana, kehotti pistämään syrjään ylenkatsomisen ja käymään yhteen sen kanssa, joka rakastaa sinua.
Henri Pirenne

Henri Pirenne () oli belgialainen historioitsija ja historian professori. Hän tuli tunnetuksi vakivallattomasta vastarinnasta, jota hän osoitti, kun saksalaiset valloittivat Belgian ensimmäisen maailmansodan aikana.
Nykyisin Henri Pirenne on tunnettu kolmesta Euroopan historialle keskeisestä asiasta, jotka ovat tulleet tunnetuksi Pirennen teeseinä. Ne ovat keskiajan alkamisajankohta, näkökulma Belgian keskiaikaan ja keskiajan kaupunkien historia.
Pirennen teesit.
Ollessaan saksalaisten vankina ensimmäisen maailmansodan aikana Henri Pirenne kehitteli kuuluisat teesinsä, jotka hän julkaisi vuosien 1922 ja 1923 aikana. Hänen loppuelämänsä kului näiden teesien todistelussa. Hänen tunnetuin teoksensa asian tiimoilta, "Mahomet et Charlemagne", julkaistiin vuonna 1935.
Keskiajan alku.
Perinteisesti historioitsijat sijoittivat keskiajan alun Roman valtakunnan hajoamiseen 400-luvulla. Tätä teoriaa kehitteli erityisesti historioitsija Edward Gibbon 1700-luvun lopulla. Pirenne kyseenalaisti, olivatko germaanibarbaarien valloitukset Rooman lopun syy ja hän kyseenalaisti myös näkemyksen, että Rooman keisarius olisi päättynyt yleisesti Euroopassa vuonna 476. Hän korosti voimakkaasti Rooman välimerellisen talouden jatkumista myös barbaarien invaasion jälkeen ja että Rooman tapa hoitaa toimintoja ei suinkaan muuttunut välittömästi Rooman lopun jälkeen. Barbaarit olivat tulleet Roomaan, ei suinkaan tuhotakseen sen, vaan ottaakseen osan sen tuottamasta hyödystä ja he halusivatkin säilyttää roomalaisen elämänmuodon.
Keskiajan kaupungit.
Pirenne väitti, että kaupungit nousivat ainoastaan kansainvälisen kaupan vaikutuksesta. Koska kaupankäynti Välimerellä oli jatkunut germaanivalloituksista ja Rooman hajoamisesta huolimatta, kaupunkielämä jatkui merovingikaudella suurimmassa osassa Galliaa. Arabien Länsi-Välimeren valloitusten vuoksi kansainvälinen kauppa romahti 700-luvun alussa, joten Pirennen mukaan myös kaupungit katosivat. Pirenne määritteli kaupungin tarkoittamaan sellaista kaupan ja teollisuuden paikkaa, jolla oli kunnollinen paikallishallinto. Joitakin kutistuneita linnoitettuja "civitaksia" säilyi karolingiaikoihin, mutta ne olivat vain kirkollisen hallinnon keskuksia. Pirennen määritelmän mukaista kaupunkielämää niihin syntyi vasta 900-luvulla, kun kauppa elpyi. Tällöin vanhojen "civitaksien" liepeille, niiden muurien ulkopuolelle ja uusien linnoitusten ("castra") juurelle syntyi uutta kaupunkiasutusta ("suburbia").
Ann Sheridan

Ann Sheridan (oik. Clara Lou Sheridan 21. helmikuuta 1915 Denton, Texas – 21. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvun puolivälissä. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Likakasvoiset enkelit" (1938), "Lännen valloittajat" (1939), "Costa Rican sankari" (1940), "He ajavat öisin" (1940), "Hän, joka tuli päivälliselle" (1942) ja "Renkaita vedessä" (1942), "Elokuun taivaan alla" (1944) ja "Olin mies-sotamorsian" (1949). Hänellä oli kaunis lauluääni ja hän lauloikin joissain elokuvissa. Hänen tunnetuimmat kappaleensa ovat ”Nora Prentiss” ja ”The Unfaithful”, kumpikin vuoden 1947 menestyksiä. Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Sheridan oli naimisissa kolme kertaa ja hänellä ei ollut lapsia. Hän kuoli syöpään vain 51-vuotiaana.
Legio II Traiana Fortis

Legio II Traiana Fortis () oli roomalainen legioona. Trajanus perusti sen vuonna 105 yhdessä Legio XXX Ulpia Victrixin kanssa Daakian sotaa varten.
Sodan jälkeen legioona siirrettiin, joko Tonavalle tai itään, ehkä Arabia Petraeaan. Legioona otti osaa Trajanuksen Parthian sotaan vuosina 115–117 ja se sijoitettiin Judeaan sodan jälkeen. Vuonna 125 se siirrettiin Aleksandriaan. Osia legioonasta otti osaa Hadrianuksen aikaiseen kolmanteen juutalaissotaan. Osia legioonasta toimi varuskuntina Ylä-Egyptissä. Legioonan osia otti varmasti osaa Lucius Veruksen sotaan Parthiaa vastaan. 
Vuonna 175 legioona kannatti usurpaattori Avidius Cassiuta, ja myöhemmin Pescennius Nigeriä. Ennen Nigerin ja tämän vastustajan Septimius Severuksen lopullista yhteenottoa legioona vaihtoi kuitenkin puolta. 
Caracalla antoi legioonalle lisänimen "Germanica", luultavasti koska legioona oli ottanut osaa germaaneja vastaan käydyssä sodassa. Puoli vuosisataa myöhemmin legioona taisteli Gallian keisarikunnan Postumusta vastaan. Legioona oli Egyptissä vielä 400-luvulla.
Harry Waris

Harry Ilmari Waris (vuoteen 1935 Warén, 5. toukokuuta 1893 Saarijärvi – 22. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hänen vanhempansa olivat piirilääkäri Eliel Warén (1859–1928) ja Elina Ignatius (1867–1926).
Waris toimi Turun yliopistossa sekä kasvitieteen professorina että rehtorina ja sittemmin Helsingin yliopistossa kasvifysiologian professorina.
Waris kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911. Osallistuttuaan sisällissotaan 1918 valkoisten joukoissa hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1919, lisensiaatiksi 1922 ja tohtoriksi 1923. Waris nimitettiin vuonna 1925 Turun yliopiston kasvitieteen vt. professoriksi, ja vuonna 1927 professoriksi. Hän toimi Turun yliopiston vararehtorina vuosina 1941–1945 ja rehtorina 1945–1948. Vuonna 1953 Waris nimitettiin Helsingin yliopiston kasvifysiologian professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1959 asti.
Wariksen puoliso oli Anna Martta Oesch (1897–1984).
John Howard Northrop

John Howard Northrop (5. heinäkuuta 1891 Yonkers − 27. toukokuuta 1987 Wickenburg) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1946 tiettyjen entsyymien puhdistamisesta ja kiteyttämisestä. Northrop jakoi palkinnon James B. Sumnerin ja Wendell Meredith Stanleyn kanssa
Northrop opiskeli Columbian yliopistossa ja sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1915. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän tutki etanolin, ja asetonin tuottamista käymisen avulla. Tämä johti Northropin entsyymien tutkimiseen.
Vuonna 1929 hän eristi ja kiteytti pepsiinin ja selvitti sen olevan proteiinin. Vuonna 1938 hän eristi ja kiteytti ensimmäisen tunnetun bakteriofagin ja selvitti, että se koostuu nukleoproteiinista. Lisäksi Northrop eristi ja kiteytti pepsinogeenin, trypsiinin, kymotrypsiinin ja karboksipeptidaasin. Vuodesta 1916 Norhtrop toimi Rockefeller-yliopiston palveluksessa vuoteen 1961 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Horn af Åminne

Horn af Åminne on Horn-suvun haara, joka omisti Joensuun kartanon Halikossa. Horn-suvun kantaisänä lienee ollut Olof Matsson, joka asui Joensuun kartanossa. Henrik Olavinpoika seurasi isäänsä kartanonherrana, mutta kuitenkin vasta Henrikin pojanpojasta Klaus Kristerinpoika Hornista katsotaan Horn af Åminne -sukuhaaran alkavan.
Horn af Åminne ei jäänyt muita Horn-suvun sukuhaaroja vähäisemmäksi, vaan yhtä lailla monet haaran jäsenistä kohosivat korkealle Ruotsin valtakunnan virkoihin. Nykyään sukuhaara elää kreivillisenä sukuna nro 92 (Ruotsin ritarihuone).
Neuvostoliiton kielipolitiikka

Neuvostoliiton kielipolitiikalla viitataan Neuvostoliiton suhtautumiseen eri kansallisuuksien kieliin. Vaikka virallista kieltä ei ollut, Neuvostoliitossa venäjällä oli yleisliittolaisen kielen asema. Venäjän kieltä opiskeltiin kaikissa Neuvostoliiton tasavalloissa ja virastoissa oli osattava venäjää.
Venäjän ohella Neuvostoliitossa oli eri kansallisuuksien pienempiä kieliryhmiä, jotka ajoittain joutuivat syrjittyyn asemaan. Eri tasavalloissa myös kansan oma kieli oli alueesta riippuen merkittävässä asemassa.
Lainsäädäntö.
Bolševikkijohtaja Vladimir Lenin vastusti venäjän kielen pakolla opettamista ja venäjän määräämistä valtakunnalliseksi kieleksi, joten Neuvostoliiton perustuslaissa ei kieliasiaa mainittu. Myös neuvostotasavaltojen perustuslaeista kielipykälä puuttui lukuun ottamatta Azerbaidžania, Gruusiaa ja Armeniaa, joiden paikallisilla kielillä oli tasavallan perustuslaissa vahvistettu asema.
Neuvostoliiton perustuslaissa säädettiin kuitenkin kansalaisten oikeudesta äidinkieliseen kouluun (45 §), oikeudesta äidinkieliseen oikeudenkäyntiin (159 §) sekä siitä, että Neuvostoliiton Korkeimman neuvoston päätökset ja muut asiakirjat julkaistiin neuvostotasavaltojen kielillä (116 §).
Venäläistämisohjelma.
NKP:n keskuskomitea teki syksyllä 1978 venäjän kielen opetuksen tehostamista koskevan salaisen päätöksen, joka oli otsikoitu "Venäjän kielen omaksumisen ja opettamisen edistämisestä kaikissa neuvostotasavalloissa." Tavoitteena Neuvostoliiton kielipolitiikassa oli täydellinen kaksikielisyys ei-venäläisissä neuvostotasavalloissa. Venäjän neuvostotasavaltaa kaksikielisyyden tavoite ei koskenut.
Pargas Idrottsförening

Pargas Idrottsförening eli lyhyemmin PIF on urheiluseura Paraisilta. Se tunnetaan etenkin käsipallosta, jalkapallosta ja suunnistuksesta. Seuran muita lajeja ovat hiihto, salibandy, voimistelu ja yleisurheilu. Seura on perustettu vuonna 1914 nimellä Pargas Malms Idrottsförening eli PMIF.
Jalkapallo.
Seuran jalkapallon edustusjoukkue pelaa kaudella 2022 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä. Se on pelannut nykyistä Ykköstä vastaavalla sarjatasolla myös kausina 1939, 1948 ja 1994. Kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa PIF on pelannut 12 kautta ja kaudella 1993 se voitti sarjan länsilohkon.
Menestyneisimpiin seuran kasvatteihin lukeutuvat Jonatan Johansson, Tommy Lindholm ja Mathias Lindström sekä naisjalkapalloilijat Jessica Thorn ja Anna Westerlund.
Entisiä pelaajia.
Pelaajia, jotka ovat pelanneet sekä Suomen pääsarjatasolla että PIF:ssä.
Käsipallo.
Käsipallossa PIF pelasi 1990-luvun taitteessa kolmesti Suomen Cupin finaalissa, mutta hävisi joka kerta. 
Miesten SM-sarjassa seura on pelannut 31 kautta (kauden 2019–2020 jälkeen). Näiltä kausilta PIF on saavuttanut yhteensä viisi SM-pronssia.
Muut lajit.
PIF on pelannut kaksi kautta futsalin Suomen pääsarjatasolla eli Futsal-liigassa. Lisäksi seura on pelannut kaksi kautta jääpallon pääsarjatasolla.
Suunnistuksessa Pargas IF voitti naisten Tiomilan vuonna 1999. Seuraa on edustanut muun muassa Eija Koskivaara, Sanna Nymalm ja Yvonne Gunell.
PIF:n miekkailujaosto Pargas Idrottsförenings fäktningssektion toimi Paraisilla vuosina 1960–1963. Jaoksen puheenjohtajana oli koko toiminta-ajan Sten-Erik Bergring, ja enimmillään mukana oli kymmenen aktiivista miekkailijaa, joista yhdeksän oli paikallisia koululaisia. Kolme vuotta toiminnan lopettamisen jälkeen seura päätti myydä kaikki jaoksen käytössä olleet miekkailuvarusteet edelleen.
Sinäpä sen sanoit

"Sinäpä sen sanoit" on sanonta, jota käytetään muistuttamaan keskustelukumppania juuri äskettäin esillä olleesta asiasta. Tätä sanontaa on käyttänyt Uuden testamentin mukaan muun muassa Jeesus Nasaretilainen keskustellessaan Juudas Iskariotin kanssa:
"Niin Juudas, joka hänet kavalsi, vastasi ja sanoi: "Rabbi, en kai minä ole se?" Hän sanoi hänelle: "Sinäpä sen sanoit"." (Matt. 26:25)
Jodidi

Jodidi (I−) on anioni, jossa jodiatomiin on liittynyt yksi ylimääräinen elektroni, tai ioniyhdiste, jossa jodidi-ioni on anionina. Tällaiset ioniyhdisteet ovat vetyjodidin suoloja, ja niissä on kationina tavallisesti jokin metalli-ioni. Jodideiksi kutsutaan myös joitakin kovalenttisia yhdisteitä, kuten hiilitetrajodidia (CI4).
Tavallisia jodidi-ionin sisältäviä ioniyhdisteitä ovat muun muassa natriumjodidi (NaI) ja kaliumjodidi (KI). Tunnetaan myös hopeajodidi (AgI), jolla on merkitystä valokuvauksessa sekä lääkinnässä antiseptina. Edelleen kiinteää hopeajodidia on käytetty keinotekoisen sateen tuottamisessa pilvien kokoamiseen.
Kolmenarvoisesta raudasta (Fe3+) ei saada aikaan vesiliuoksessa rauta(III)jodidia, vaan tilanteessa syntyy jodimolekyylin ja jodidi-ionin muodostama trijodidi-ioni (I3−). Samalla tavoin alkuaineena jodi (I2) liukenee veteen huonommin kuin jodidiliuokseen.
I− (aq) + I2 (s) I3− (aq)
Jodidin käyttö lääketieteessä.
Paitsi antiseptina on jodidin havaittu auttavan kilpirauhasen liikatoiminnasta kärsiviä potilaita, koska jodidi estää liian tyroksiinin ja muiden kilpirauhashormonien vapautumisen verenkiertoon.
Institución Libre de Enseñanza

Institución Libre de Enseñanza (ILE) oli Espanjan pääkaupungissa Madridissa vuosina 1876–1936 toiminut yksityinen oppilaitos, joka otti opetuksessaan vaikutteita Karl Christian Friedrich Krausen filosofiasta.
ILE:n perusti Francisco Giner de los Ríos ja joukko muita Madridin keskusyliopistosta eronneita professoreja (mukanaan Gumersindo de Azcárate ja Nicolás Salmerón) puolustaakseen oikeuttaan omiin opetusmetodeihinsa, joita siihen aikaan vallinnut opetusjärjestelmä ei suvainnut. Instituutin perusperiaatteita oli vapaa oppiminen, jossa kaikenlaiset ideat saivat kukoistaa ilman uskonnollisia ja poliittisia rajoitteita.
ILE julkaisi lehteä nimeltä "Boletín de la Institución Libre de Enseñanza", joka sisälsi useiden arvostettujen pedagogien, tutkijoiden, filosofien ja kirjailijoiden kirjoituksia. Heihin lukeutuivat muun muassa Bertrand Russell, Henri Bergson, Charles Darwin, John Dewey, Santiago Ramón y Cajal, Miguel de Unamuno, Maria Montessori, Leo Tolstoi, H. G. Wells, Rabindranath Tagore, Juan Ramón Jiménez, Gabriela Mistral, Benito Pérez Galdós, Emilia Pardo Bazán, Azorín, Eugeni d'Ors ja Ramón Pérez de Ayala.
Troisdorf

Troisdorf [] on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Vuoden 2022 lopussa kaupungissa oli 76 251 asukasta, ja se oli Rhein-Sieg-Kreisin piirikunnan suurin kaupunki. Troisdorf sijaitsee Bonnin ja Kölnin kaupunkien välissä, josta kertoo muun muassa siellä sijaitseva Kölnin–Bonnin lentoasema. Kölnin ja Bonnin lisäksi Troisdorfilla on rajaa Lohmarin, Siegburgin, Sankt Augustinin ja Niederkasselin kanssa.
Troisdorfin kaupungin kehitys alkoi 1800-luvulla teollistumisen myötä. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1952.
Kaupunki on jaettu 12 kaupunginosaan, jotka ovat Altenrath, Bergheim, Eschmar, Friedrich-Wilhelms-Hütte, Kriegsdorf, Müllekoven, Oberlar, Rotter See, Sieglar, Spich, Troisdorf-Mitte ja Troisdorf-West. Väkiluvultaan suurin kaupunginosa on Troisdorf-Mitte noin 17 300 asukkaallaan ja pienin Müllekoven noin 1 900 asukkaallaan.
Troisdorfin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Wissemin linna ja kalastusmuseo.
Ystävyyskaupungit.
Troisdorfilla on seitsemän ystävyyskaupunkia:
Trenton Merricks

Trenton Merricks on yhdysvaltalainen filosofi ja Virginian yliopiston professori. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, tietoteoria, uskonnonfilosofia ja mielenfilosofia. Merricks väitteli tohtoriksi Notre Damen yliopistosta vuonna 1994 Alvin Plantingan ohjauksessa.
Hänet tunnetaan kenties parhaiten nihilismistään, niin kutsutusta osittaisesta mereologisesta nihilismistä ("Objects and Persons", 2001), jonka mukaan sellaiset asiat kuin tuolit ja puut eivät ole olemassa yhtenäisinä kappaleina. Sen sijaan ne ovat hiukkasten järjestelmiä. Tämän vuoksi arkikokemuksemme mukaiset aistimukset niistä ovat osin virheellisiä.
Room on Fire

Room on Fire on yhtyeen The Strokes toinen studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 2003. Se omistettiin Aaron Wilkinsonille.
Grammy-voittaja tuottaja Nigel Godrich (Radiohead, Travis, Beck) suunniteltiin tuottamaan levyn, mutta hänet potkittiin ulos, koska yhtyeestä tuntui, että hän teki kappaleet "sieluttomiksi", ja yhtye palasi "Is This It:in" tuottajaan Gordon Raphaeliin.
"Room on Fire" sai lämpimiä arvosteluja, ja nousi sijalle #2 Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja debytoi sijalla #4 Billboard 200-listalla, myyden lopulta 597 000 kappaletta Yhdysvalloissa (kultaa) (lokakuuhun 2006 mennessä), joten se myi vähemmän kuin ensimmäisen albumin 1 miljoonaa kopiot.
Albumin avausraita "What Ever Happened?", oli Sofia Coppolan vuoden 2006 elokuvan "Marie Antoinette:n" soundrackilla.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Julian Casablancas ja sovittanut The Strokes, ellei toisin mainittu.
Yhdistyneen kuningaskunnan painoksen kappaleet ”The Way It Is” ja ”The End Has No End” ovat käänteisessä järjestyksessä.
Vladimir Rebikov

Vladimir Ivanovitš Rebikov (, 31. toukokuuta 1866 – 1. lokakuuta 1920) oli myöhäisromanttinen venäläinen säveltäjä ja pianisti.
Rebikov syntyi Krasnojarskissa Siperiassa ja aloitti musiikinopintonsa äitinsä johdolla. Hän valmistui Moskovan yliopiston filologisesta tiedekunnasta. Musikaalista koulutusta hän sai Moskovan konservatoriossa ja sen jälkeen Berliinissä ja Wienissä. Säveltäjä asettui Jaltaan vuonna 1909.
Rebikovin varhaisessa tuotannossa on vaikutteita Pjotr Tšaikovskin työstä. Hän sävelsi mm. pianokappaleita, lauluja ja huomattavan määrän lapsille suunnattua musiikkia. Näyttämömusiikin alalla hänen merkittävimpiä teoksiaan oli ooppera "Jolka" (1903). Kuollessaan Jaltassa 54-vuotiaana Rebikov oli kuitenkin lähes unohdettu hahmo; hän uskoi Claude Debussyn, Aleksandr Skrjabinin ja Igor Stravinskin kaltaisten säveltäjien tulleen kuuluisiksi käyttämällä hyväkseen hänen ideoitaan.
Mehmed V

Mehmed V ( tai "Reşat Mehmet"; 2. marraskuuta 1844 – 3. heinäkuuta 1918) oli 35. Ottomaanien sulttaani. Hän oli sulttaani Abdul Mejidin poika. Kuten useat potentiaaliset kruununperilliset, hänet oli suljettu 30 vuodeksi palatsin haaremeihin. Yhdeksän vuotta niistä hän vietti täysin yksin. Sinä aikana hän opiskeli vanhaa Persian tyylistä runoutta ja oli kehuttu runoilija.
Nuorturkkilaiset asettivat hänet valtaan huhtikuun 27. päivänä 1909, mutta hänellä ei ollut poliittista valtaa. Hän oli kouluja käynyt herrasmies, mutta ei kovin voimakastahtoinen poliitikkona. Varsinaiset päätökset tekivät useat ottomaanien hallituksen jäsenet ja viimein, ensimmäisen maailmansodan aikana, kolme paššaa: Enver pašša, Talat pašša, ja Djemal pašša. Mehmed V vastusti liittoutumista Saksan kanssa 1914, mutta Enver paššan johdolla valtakunta osallistui sotaan Keskusvaltojen puolella. Tällöin Mehmed V kutsui Jihadin, muslimien pyhän puolustussodan kaikkia liittoutuneiden maita vastaan. Suurin osa osmanien alaisuudessa olleista arabimaista säilyi uskollisena isäntämaalleen, mutta niiden taistelulla ei ollut suurta merkitystä sodankäyntiin. Tätä lukuun ottamatta Mehmed V ei juuri osallistunut Osmanien valtakunnan sodanajan politiikkaan.
Mehmed V kuoli heinäkuun kolmantena päivänä 1918, 73 vuoden iässä, vain neljä kuukautta ennen kuin keskusvallat antautuivat ensimmäisessä maailmansodassa. Osmanien valtakunta oli jo ajautumassa loppuaan kohden, mutta Mehmed V ei ehtinyt nähdä sen lopullista hajoamista.
M/S Stena Spirit

M/S Stena Spirit () on Stena Line -varustamon autolautta, joka on koko ikänsä liikennöinyt Ruotsin Göteborgin ja Saksan Kielin väliä. Laivan kotisatama on Nassau ja se liikennöi Bahaman lipun alla. Laiva voi kuljettaa 2 500 matkustajaa, joita varten on 2 204 vuodetta. Henkilöautoja mahtuu mukaan 700 kappaletta, sillä autokansien pituus on 1 628 kaistametriä.
Laivan rakentaminen kesti kauan Puolan poliittisen tilanteen vuoksi ja 1987 se siirrettiin viimeisteltäväksi Göteborgiin Cityvarvet-telakalle. Kastamisen suoritti Ruotsin kuningatar Silvia Kielissa 10. helmikuuta 1988. Vuonna 1999 laiva oli korjattavana Landskronassa Öresundsvarvet-telakalla. Siitä muun muassa poistettiin 80 hyttiä, jotta saatiin lisää tilaa trailereille. Laivassa on ravintola, baari, kauppa, konferenssitilat, peliautomaatteja, rahanvaihtotoimisto, leikkihuone ja elokuvateatteri. Aluksen polttoaineenkulutus on 75 tonnia/24 h.
Harry Nilsson

Harry Edward Nilsson III (15. kesäkuuta 1941 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 15. tammikuuta 1994 Agoura Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä sekä kitaristi ja pianisti. Hän nousi maineeseen 1960-luvulla. Häneen viitataan usein pelkällä sukunimellä Nilsson.
New Yorkin Brooklynissä syntynyt Nilsson muutti 12-vuotiaana perheensä kanssa Kaliforniaan, teini-iässä pariksi vuodeksi takaisin New Yorkiin ja taas Kaliforniaan. Hän oli töissä elokuvateattereissa ja kalifornialaispankin tietokonekeskuksessa, mutta haaveili lauluntekijän urasta. Hän teki mainosmusiikkia, studiokeikkoja ja surkeasti myyneen singlen nimellä Johnny Miles. Tuottaja Phil Spector oli ensimmäisiä, jotka kiinnostuivat Nilssonin lauluista. Spector nauhoittikin niitä muun muassa The Ronettes -yhtyeen kanssa, mutta levylle ne eivät vielä päätyneet. Lopulta The Monkees levytti yhden Nilssonin lauluista, RCA Victor teki levytyssopimuksen ja Nilsson uskalsi jäädä pois pankkityöstä. 
Nilssonin toinen albumi "Pandemonium Shadow Show" (1967) sai hyvät kritiikit, ja kaupallinen menestys huipentui albumiin "Harry" vuonna 1969. Nilsson voitti uransa aikana muun muassa kaksi Grammy-palkintoa. Suosio alkoi kuitenkin hiipua artistin lähdettyä RCA Victorilta. Tunnetuimpien kappaleiden joukkoon lukeutuvat ”Without You”, ”Coconut” ja ”Everybody’s Talkin’”, Fred Neilin laulu, jonka Nilsson julkaisi vuonna 1968 albumillaan "Aerial Ballet" ja joka päätyi seuraavana vuonna John Schlesingerin ohjaaman elokuvan "Keskiyön cowboy" tunnuslauluksi ja toi Nilssonille Grammyn.
Nilsson kirjoitti muiden projektiensa ohessa televisioon ja elokuviin. Vuonna 1972 hän teki käsikirjoituksen ja musiikin tunnin mittaiseen koko perheen animaatioelokuvaan "Kärki" ("The Point"), jonka kertojana toimi Dustin Hoffman. Nilsson oli myös musikaalisäveltäjä. Hän kärsi vuonna 1993 vakavan sydänkohtauksen, mutta toipui ja jatkoi levyttämistä. Hän kuitenkin kuoli sydänvikaan 15. tammikuuta 1994 vain 52 vuoden iässä.
Albumi "Nilsson Schmilsson" (1971) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Rolf Kullberg

Rolf Evert Kullberg (3. lokakuuta 1930 Pohja – 3. syyskuuta 2007 Espoo) oli Suomen Pankin pääjohtaja vuosina 1983–1992. 
Elämäkerta.
Kullberg oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri (Åbo Akademi 1955). Hän työskenteli muun muassa Fiskarsissa, Yhdyspankissa osastopäällikkönä vuosina 1961–1967, pääjohtajan apulaisena 1967–1971 ja johtokunnan jäsenenä 1973–1974 sekä valtiovarainministeriön kansantalousosaston osastopäällikkönä 1971–1972. Hän teki jo lisensiaatintyönsä rahamarkkinoiden kehityksestä 1950-luvulla. Yhdyspankissa hän vastasi muun muassa taloudellisesta tutkimuksesta.
Vuonna 1974 Kullberg nimitettiin Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi. Toukokuussa 1983 presidentti Mauno Koivisto nimitti Kullbergin pankin pääjohtajaksi tehtävästä erotetun Ahti Karjalaisen tilalle. Kullberg oli Suomen Pankin järjestyksessä 27. pääjohtaja. Kullbergin pääjohtajakaudella Suomen valuuttamarkkinat vapautettiin lähes kaikista rajoituksista ja Suomen markka kytkettiin eurooppalaiseen valuuttayksikköön (ecu).
Kullberg oli ensimmäisiä, jotka 1980-luvun loppupuolella julkisesti varoittelivat vallalla olleesta huolettomasta velanotosta ja "kulutusjuhlasta". Lama iskikin vuosikymmenen vaihteen jälkeen. Kullberg kannatti vakaata markkaa, ja kun valuutta devalvoitiin 1991, hän olisi halunnut erota Suomen Pankista. Presidentti Koiviston toivomuksesta Kullberg kuitenkin jatkoi vielä seuraavaan vuoden huhtikuuhun asti. Keväällä 1992 Kullbergin ja silloisen pääministerin Esko Ahon välille sukeutui kiivas riita pankkikriisin hoidosta. Aho vaati pankkien virheistä vastuussa olleiden johtajien erottamista ja täsmensi tarkoittaneensa myös Suomen Pankkia. Kullberg puolestaan katsoi, että hallitus pyrki tekemään Suomen Pankista syntipukin, johon kansalaisten tyytymättömyys kohdistettaisiin. Ahon ja Kullbergin keskinäisen syyttelyn aiheuttama levottomuus rahamarkkinoilla johti Kullbergin eroon ja siirtymiseen eläkkeelle. Kullbergin tilalle pääjohtajaksi nimitettiin kauppatieteen tohtori Sirkka Hämäläinen, joka oli tullut Suomen Pankin johtokuntaan Markku Puntilan erottua syksyn 1991 devalvaatiopäätöksen vuoksi. 
Kullbergiä on väitetty (esimerkiksi Mauno Koiviston ja Harri Holkerin lisäksi) yhdeksi lamaan syyllisistä. Ekonomisti Jaakko Kiander on pitänyt valuuttakaupan vapauttamista laman tärkeimpänä taustasyynä.
Kullbergin muistelmateos "Ja niin päättyi kulutusjuhla" ilmestyi vuonna 1996. Hän kuoli sairauteen 76 vuoden iässä syksyllä 2007.
Tanotorvi

Tanotorvi on Helsingissä Kaarelan kaupunginosassa vuodesta 1964 ilmestynyt lehti. Lehti on kuulunut Kaarelan kaupunginosan arkeen vuosikymmeniä. Nimi "tanotorvi" merkitsee ’tuohitorvea’. Nykyään lehti on paitsi Kaarelan myös koko läntisen Helsingin ja Vantaan kaupunkirajan (Myyrmäki, Kaivoksela, Louhela) kulttuuri- , urheilu- ja kotiseutujulkaisu. Se välittää tietoja alueen tapahtumista, ottaa kantaa erilaisiin ongelmiin ja ajaa asukkaiden etua.
"Tanotorvi" ilmestyy 12 kertaa vuodessa 16–24-sivuisena eurotabloidina, ja lehdellä on noin 80 000 lukijaa. Lehti tukee paikallista kulttuuri-, urheilu- ja yritystoimintaa.
Nicholas Rescher

Nicholas Rescher (15. heinäkuuta 1928 Hagen, Saksa – 5. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen filosofi, joka toimi pitkään Pittsburghin yliopistossa. Hän oli yliopiston filosofian professori ja tieteenfilosofiaan keskittyneen Center for the Philosophy of Science -tutkimuskeskuksen johtaja.
Vuonna 1951 Rescher väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistosta 22-vuotiaana, laitoksen tuohonastisen historian nuorimpana. Hän on kirjoittanut noin 100 kirjaa ja 400 artikkelia monilta filosofian alueilta, mukaan lukien logiikka, tietoteoria, tieteenfilosofia, metafysiikka ja arvoteoria. Hänet tunnetaan ennen kaikkea pragmatismin ja viime aikoina prosessifilosofian puolestapuhujana.
Hän oli Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1998.
Sanat murenevat

Sanat murenevat on vuonna 1984 julkaistu Lea Lavenin 12. albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä ja C-kasettina Oy Bluebird Ab ja vuonna 1999 CD-levynä BMG Finland Oy. Albumia myytiin yli 50 000 kappaletta eli silloiseen timanttilevyyn oikeuttava määrä. Laven osallistui MTV:n "Kevään sävel" -kilpailuun albumin kappaleella "Sanat murenevat" ja sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Levy on äänitetty pääosin MTV:n studiolla, jossa äänittäjänä on ollut Harri Sutinen. Kari Litmanen on johtanut studio-orkesteria ja tehnyt kappaleiden sovitukset.
Muista poiketen kappale "Taivaan lahja" on äänitetty Takomo-studiolla ja äänittäjä on Juha Laakso. Orkesterin johtaja ja sovittaja on Markku Johansson.
Levykannen suunnittelu ja valokuva ovat Erik Uddströmin käsialaa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Chrisse Johansson ja sovittanut Kari Litmanen, ellei toisin mainittu.
Huntington Beach

Huntington Beach on merenrantakaupunki Orangen piirikunnassa eteläisessä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 189 594. Sitä rajaa lännessä Tyynimeri, pohjoisessa Seal Beach, etelässä Costa Mesa, koillisessa Westminster ja idässä Fountain Valley.
Huntington Beachilla on rantaviivaa noin 14 kilometriä. Sen pinta-ala on 81,7 neliökilometriä, josta maa-alaa on 68,3 neliökilometriä ja vesialaa 13,4 neliökilometriä. Kaupungin asukastiheys on 2 779 as./km². Suurin osa asukkaista, noin 79 prosenttia, on valkoihoisia.
Huntington Beachin aluetta asutti alun perin tongva-heimo. Eurooppalaisia alueelle saapui espanjalaisen sotilaan Manuel Nieton vanavedessä. Nieto oli vuonna 1784 saanut alueen tunnustuksena sotilaallisesta palvelustaan. Huntington Beachista tuli kaupunki vuonna 1909, ja sen ensimmäisenä pormestarina oli Ed Manning. Nykyisin kaupunki tunnetaan etenkin surffausmahdollisuuksista.
LVMH

LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton SE (yleisesti lyhennettynä LVMH) on ranskalainen ylellisyystuotteita valmistava ja markkinoiva yritys. Liikevaihdolla mitattuna LVMH on toimialallaan maailman suurin konserni, joka koostuu kaikkiaan noin 60:stä verraten itsenäisesti johdetusta tytäryrityksestä, joista kukin keskittyy yhden tai useamman ylellisen tuotemerkin markkinointiin.
LVMH:n omistamia tuotemerkkejä ovat esimerkiksi samppanjavalmistajat Moët &amp; Chandon, Veuve Clicquot-Ponsardin, Cloudy Bay, Krug ja Mercier; konjakinvalmistaja Hennessy; viinivalmistaja Château d'Yquem; kellovalmistajat Hublot ja Tag Heuer; sekä muotimerkit Louis Vuitton, Donna Karan ja Kenzo. 
LVMH:n omistaa osittain muotitalo Christian Dior, ja Bernard Arnault on kummankin yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. LVMH on syntynyt kahden merkittävän fuusion tuloksena: vuonna 1971 samppanjavalmistaja Moët et Chandon fuusioitui konjakkitalo Hennessyn kanssa. Tästä fuusiosta syntynyt yritys sulautui Louis Vuittonin kanssa vuonna 1987 muodostaen nykyisen LVMH:n.
Rakkaus (Lea Lavenin albumi)

Lea Laven (myös nimellä Rakkaus) on suomalaislaulaja Lea Lavenin 13. studioalbumi, joka julkaistiin alkuvuodesta 1986. Albumin avausraita ”Rakkaus” on käännösversio hittikappaleesta ”Only Love”, joka kuultiin televisiosarjan "Taiteilijan tytär" tunnussävelmänä. Levy sisältää myös uuden version Lavenin vuoden 1974 hitistä ”Tumma nainen”, minkä hän lauloi vielä kolmannen kerran albumille "Leidit levyllä" vuonna 2000.
Albumi julkaistiin Bluebird-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina vuonna 1986 nimellä Lea Laven. Vuoden 1999 Sony BMG Music Entertainmentin Camden-levymerkillä julkaisemassa CD-levypainoksessa albumin nimi oli avausraidan mukaan nimetty Rakkaus, jonka nimisenä albumi löytyy eri suoratoistopalveluista.
Levy saavutti pientä suosiota, sillä levy oli 20 myydyimmän albumin joukossa maaliskuussa (7.) ja huhtikuussa (16.) 1986. Albumi myi yli 25 000 kappaletta ja saavutti kultalevyrajan vuonna 1987.
Kappaleet.
B-puoli.
Lähde:
Tekijät.
Muusikot.
Lähteet:
Jousiryhmää
Lähteet:
Tuotanto.
Lähde:
LG Group

LG Group on eteläkorealainen holdingyhtiö, jonka kokonaan tai osittain omistamat yhtiöt valmistavat elektroniikka-, tietoliikenne- ja petrokemikaalituotteita. Yhtiön omistamista yhtiöistä kolme suurinta ovat LG Electronics, LG Chem ja LG Uplus. Yhtiön pääjohtajana on toiminut Koo Bon Moo vuodesta 1995 alkaen. Yhtiön slogan on ”Life’s Good”.
Historia.
Korealainen Koo In-hwoi perusti vuonna 1947 Lucky Chemical -yhtiön, joka on nykyinen LG Chem. Lucky Chemicalin ensimmäinen tuote oli Lucky Cream -kosmetiikkavoide. Vuonna 1958 Koo perusti Goldstar-yhtiön, joka tunnetaan nykyään nimellä LG Electronics. Vuonna 1959 Goldstar valmisti Korean ensimmäisen radion. 
LG sai nykyisen nimensä (sanoista Lucky ja Goldstar) vuonna 1995. LG-yhtiön pääjohtajaksi nousi perustaja Koo In-hwoin pojanpoika Koo Bon-moo. Konsernin elektroniikkayhtiö LG Electronics lähti määrätietoisesti laajentamaan Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan 2000-luvun alussa, jolloin sen liiketoimintaa kasvattivat LCD-näytöt, matkapuhelimet, digitelevisiot ja plasmanäytöt. 
Koo Bon-moon kaudella konsernin liikevaihto on nelinkertaistunut ja markkina-arvo kymmenkertaistunut.
Wolf Creek

Wolf Creek on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvan ohjasi Greg McLean.
Elokuva kertoo kolmesta kaveruksesta, Kristystä, Lizistä ja Benistä, jotka lähtevät automatkalle halki Australian. Nuoret yöpyvät aavikolla aikoen aamulla jatkaa matkaa. Seuraavana aamuna auto ei käynnistykään ja he joutuvat jäämään vielä toiseksi yöksi. Keskellä yötä paikalle ajaa mukava vanha herra, joka tarjoaa nuorille hinausta talolleen, jossa auton voisi korjauttaa.
Sauðárkrókur

Sauðárkrókur on noin 2 600 asukkaan kaupunki Skagafjörðurin kunnassa Islannissa. Se on toiseksi suurin kaupunki Islannin pohjoisrannikolla. 
35 kilometrin päässä pohjoiseen sijaitsee kuumia lähteitä, jotka on mainittu Grettir Vahvan saagassa.
Sauðárkrókur oli ennen itsenäinen kuntansa kunnes se liitettiin kymmenen muun kunnan kanssa Skagafjörðurin kunnaksi vuonna 1998.
Arepa

Arepa on maissijauhosta leivottu pieni leipä, jota syödään Etelä-Amerikassa. Arepaa pidetään etenkin Kolumbiassa perinteisenä ruokana, mutta se on suosittua myös Panamassa, Puerto Ricossa ja Venezuelassa sekä levinnyt Yhdysvaltoihin siirtolaisten mukana.
Paksuhko arepa tyypillisesti halkaistaan ja täytetään juustolla ja muilla lisukkeilla, kuten vihanneksilla, kanalla tai majoneesilla.
Château d’Yquem

Château d'Yquem on ranskalainen Premier Cru Supérieur -viini Sauternesin alueelta Gravesista, eteläisestä Bordeaux'sta. Vuonna 1855 suoritetussa Bordeaux'n viinien virallisessa luokittelussa Château d'Yquem oli ainoa Sauternesin viini, jolle myönnettiin Premier Cru Supérieur -luokitus. Château d'Yquem on LVMH:n tytäryhtiö. 
Château d'Yquem on jalohomeisista Sémillon- sekä Sauvignon Blanc -lajikkeista sekoitussuhteella 80/20 tehty makea valkoviini, jonka sokeripitoisuus on vuosikerrasta riippuen noin 140 grammaa litraa kohti. Sitä pidetään yhtenä maailman parhaista viineistä, mikä heijastuu myös tuotteen hintaan. Esimerkiksi puolikas pullo vuoden 1995 Château d'Yquemia maksoi syksyllä 2007 Alkossa 134,20 euroa, vuonna 2014 maksoi pullo vuosikerran 2007 viiniä 671,30€. Alkon kuvauksen mukaan viini on täyteläisen tasapainoinen, viipyvä ja herkullisen hapokas.
Tuotanto on keskimäärin 65 000 pullollista vuodessa. Jos sato jää huonolaatuiseksi, Château d'Yquem -vuosikerta jätetään kokonaan väliin. 1900-luvun aikana näin kävi yhdeksän kertaa.
Vuonna 2006 Lontoossa myytiin 1,5 miljoonalla dollarilla Château d'Yquem -lajitelma, joka sisälsi pullollisen kaikkia 135:tä aikavälillä 1860–2003 tuotettua vuosikertaa. Tämä on kaikkien aikojen suurimpia yksittäisestä viinivertikaalista maksettuja hintoja. Lajitelma sisälsi myös yhdeksän tyhjää vuosikertapulloa, millä haluttiin tähdentää, että huonoina vuosina viiniä ei tuoteta ollenkaan.
Käyttö kauneudenhoitoon.
Vuonna 2006 LVMH-konserniin kuuluvat Dior ja Château d'Yquem suunnittelivat "L'Or de Vie" -nimisen ikääntymistä ehkäisevän kasvovoiteen. Voiteeseen on uutettu Château d'Yquemin Sauvignon Blanc -lajikkeen köynnösten mahlasta molekyylejä, joilla väitetään olevan hapettumista ehkäiseviä ominaisuuksia ja myös vaikutusta ihosolujen uusiutumiseen. Voiteesta on kahta eri versiota, La Crème ja L'Extrait. Hintataso on erittäin korkea, esimerkiksi 50 millilitran pakkaus La Crèmea maksoi joulukuussa 2007 yli 400 euroa.
Sauternes

Sauternes on kunta Ranskassa, Gironden departementissa. Sauternes sijaitsee Gravesin alueella eteläisessä Bordeaux'ssa. Kunnan mukaan on nimetty Sauternesin viinialue, joka tunnetaan erityisesti makeista valkoisista jälkiruokaviineistä. Tunnetuin näistä viineistä lienee Château d’Yquem. Sauternesin asukasluku vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan oli 679.
Geoff Lees

Geoff Lees (s. 1. toukokuuta 1951 Atherstone, Warwickshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 12 osakilpailuun, mutta ei saavuttanut niistä yhtään MM-pistettä. Hänen parhaaksi sijoitukseksi jäi seitsemäs sija Saksan GP:stä vuonna 1979.
Lees ajoi kaikissa osallistumissaan kilpailuissa pienten yksityistallien autoilla, joiden kilpailukyky oli heikko. Kaudella 1981 hän haki lisävauhtia F1-uralleen voittamalla Euroopan Formula 2 -sarjan mestaruuden. F2-sarjan mestaruus ei kuitenkaan tuonut Leesille toivottua kuljettajan paikkaa huipputallista, vaan hän joutui tyytymään Theodoreen ja Lotukseen. Lees päättikin vetäytyä kuninkuusluokasta kauden 1982 jälkeen.
F1-uran jälkeen Lees siirtyi kilpailemaan Japaniin, jossa hän saavutti parempaa menestystä mm. voittamalla kauden 1983 Japanin F2-mestaruuden.
Aamulla rakkaani näin

Aamulla rakkaani näin on suomalaislaulaja Lea Lavenin seitsemäs, kesällä 1978 julkaistu studioalbumi. Albumin tunnetuin kappale on nimikappale ”Aamulla rakkaani näin”, joka oli yksi vuoden 1978 suurimmista hittikappaleista.
CBS Records julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina vuonna 1978. Columbia Records julkaisi albumin CD-levynä vuonna 1998.
Kappalemateriaali.
Levyn kahdestatoista kappaleesta seitsemän on käännöskappaleita ja kuusi suomalaista alkuperää. Albumin avausraitana toimii ”Hän mennyt on”, jonka yhdysvaltalaislaulaja Jeane Manson levytti alun perin nimellä ”Avant de nous dire adieu”. Markku Aro levytti kappaleen kaksi vuotta aiemmin Vexi Salmen suomentamana levylleen "Etsin kunnes löydän sun" (1976). Pertti Reponen suomensi espanjalaisduo Baccaran hittikappaleen ”Sorry, I’m a Lady” suomeksi nimellä ”Sorry, jos oon lady”. Seuraava kappale ”Sorrento” on Raul Reimanin käännös Easy Connection -yhtyeen hittikappaleesta ”To Sorrento”. ”En koskaan” on Juha Vainion suomennos Pino Donaggion säveltämästä kappaleesta ”Io che non vivo (senza te)”, joka tunnetaan paremmin englanninkielisellä nimellään ”You Donʼt Have to Say You Love Me”. Kappaleen ovat tulkinneet englanniksi muun muassa Elvis Presley ja Dusty Springfield. Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Kristiina Hautala, Harri Marstio ja Topi Sorsakoski. ”Takaisin kotiin” on ensimmäinen levyn suomalaista alkuperää oleva kappale. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut kitaristi Eero Lupari. A-puolen päättää Jori Sivosen säveltämä ja Chrisse Johanssonin sanoittama ”Se tuntuu taas”. Sivonen ja Johansson tekivät myös koko levyn päättävän kappaleen ”Yön sininen katse”.
B-puolen avaa levyn nimikappale ”Aamulla rakkaani näin”, jolla Laven osallistui vuoden 1978 Suomen euroviisukarsintaan. Kappale tuli toiseksi häviten 13 pisteellä Seija Simolan kappaleelle ”Anna rakkaudelle tilaisuus”. Raul Reimanin säveltämä ja sanoittama kappale sovitettiin dramaattiseksi valssiksi ja kappale käsittelee Reimanille tyypilliseen tapaan kuolemaa. Kappale kertoo onnettomuudessa kuolevasta ihmisestä. Karsinnoissa Lavenia tuki naisista koostunut taustakuoro, johon kuuluivat Maarit Hurmerinta, Paula Koivuniemi ja Irina Milan. ”Sä oot niin kultainen” on Pertti Reposen vaimon, Angela Reposen, suomentama versio yhdysvaltalaisduo Carpentersin kappaleesta ”Sweet, Sweet Smile”. ”Kahvilaan pieneen mä käyn” on Pertti Reposen suomentama kappale hollantilaissäveltäjä Pierre Kartnerin kappaleesta ”In ’t kleine café aan de haven”. Kartner on säveltänyt muun muassa "Muumilaakson tarinoita" -televisiosarjan tunnusmusiikin. ”Voi sua” on kosketinsoittaja Hillel Tokazierin säveltämä kappale, johon Johansson teki sanoituksen. ”En ollut uskoton” on Reimanin suomennos saksalaislaulaja Tina Rainfordin kappaleesta ”Big Silver Angel”.
Vastaanotto.
Nimikappaleen suosio näkyi myös levymyyntilistoilla, kun albumi oli heinäkuussa (9.) ja elokuussa (11.) kuukausittaisen TOP 20 -albumilistalla. Vuonna 1979 albumi ylitti kultalevyrajan ja Laven sai albumista ensimmäisen kultalevynsä.
Kappaleet.
Lähteet:
Mike Thackwell

Mike Thackwell (s. 30. maaliskuuta 1961 Auckland, Uusi-Seelanti) on entinen uusiseelantilainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan viiteen osakilpailuun, mutta selviytyi karsinnoista lähtöruudukkoon vain kaksi kertaa ollen aika-ajossa parhaimmillaan 24:s. Ruutulipulle saakka hän ei koskaan päässyt eikä näin ollen saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Thackwell oli aikanaan nuorin F1-kilpailuun osallistunut kuljettaja lähdettyään ensimmäiseen kilpailuunsa 19 vuoden ja 182 päivän ikäisenä. Hän ei kuitenkaan tehnyt koskaan todellista läpimurtoa F1:siin ja muita saavutuksia ei tullut. Ennätys rikottiin kauden 2009 Unkarin GP:ssä, jossa Toro Rosso-tallin kuljettaja Jaime Alguersuarista tuli kaikkien aikojen nuorin kuljettaja.
Thackwell sai kunnian voittaa viimeisen Euroopan Formula 2 -sarjan mestaruuden vuonna 1984, kun se korvattiin International Formula 3000 -sarjalla vuodesta 1985 eteenpäin.
Dave Mason

David Thomas "Dave" Mason (s. 10. toukokuuta 1946 Worcester, Englanti) on brittiläinen rock-kitaristi ja laulaja-lauluntekijä.
Mason tuli alun perin tunnetuksi Trafficin jäsenenä. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan on "Feelin' Alright", jonka Traffic levytti vuonna 1968. Myöhemmin useat artistit, muiden muassa Joe Cocker, ovat tehneet tästä kappaleesta cover-version. Mason on luonut myös soolouran, jonka suurin menestys oli single "We Just Disagree" vuonna 1977.
Mason on pitkän uransa aikana tehnyt yhteistyötä muiden muassa Jimi Hendrixin, The Rolling Stonesin, Eric Claptonin, George Harrisonin ja Cass Elliotin kanssa. 1990-luvulla hän kuului vähän aikaa Fleetwood Maciin.
Mason on kärsinyt terveysongelmista vuodesta 2024 lähtien ja joutui perumaan kesäksi 2025 suunnitellun konserttikiertueen Yhdysvalloissa. Myös syksyn 2024 kiertue jäi toteutumatta, kun häneltä löydettiin rutiinitarkastuksessa syyskuussa 2024 vakava sydänsairaus.
Mel Ferrer

Melchor Gaston ”Mel” Ferrer (25. elokuuta 1917 Elberon, New Jersey – 2. kesäkuuta 2008 Santa Barbara, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja.
Melchor Gaston Ferrer syntyi New Jerseyssä. Hänen isänsä oli kuubalaissyntyinen kirurgi ja St. Vincentin sairaalan johtaja José María Ferrer (k. 1920) ja äitinsä Irene O'Donohue (k. 1967). Äidin isä Joseph O'Donohue oli New Yorkin kaupungin puistokomissaari sekä kahvipörssin ja Brooklyn–New York -lautan perustaja. Ferrer opiskeli Princetonin yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken näyttelijäuransa takia.
Ferrer aloitti elokuvauransa 1940-luvun lopussa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa "Syntynyt pahaksi" (Born to Be Bad, 1950), "Villin Lännen villikissa" (Rancho Notorious, 1952), "Lili" (Lili, 1953), "Sota ja rauha" (War and Peace, 1956), "Elena ja miehet" (Elena et les hommes, 1956) ja "Nainen Berliinissä" (Fräulein, 1958). Hän on näytellyt urallaan paljon myös eurooppalaisissa elokuvissa. Hän näytteli Phillip Eriksonia vuosina 1981–1984 saippuasarjassa "Viinitila Falcon Crest". Hän on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä.
Ferrer oli viidesti naimisissa:
Ferrer kuoli 90-vuotiaana sydänkohtaukseen Santa Barbarassa, Kaliforniassa.
Rotunainen

Rotunainen on vuonna 1979 julkaistu Lea Lavenin kahdeksas albumi. Albumin julkaisi LP-levynä ja C-kasettina CBS Records Oy ja CD-levynä 1990-luvulla Sony Music Entertainment (Finland) Oy.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Chrisse Johansson ja sovittanut Jori Sivonen, ellei toisin mainittu.
Keltalyijykerttu

Keltalyijykerttu ("Camaroptera superciliaris") on lyijykerttujen sukuun kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi ja kuvaili Louis Fraser 1843.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun yläpuoli ja poski ovat keltaiset, alapuoli on valkoinen ja kurkussa on sininen laikku. Koivet ovat pitkähköt ja punertavat, nokka suora, pitkähkö ja tumma.
Laji kuuluu lyijykerttujen sukuun, johon sen lisäksi kuuluu kaksi muuta lajia. Suku kuuluu laajaan herttujen ("Cisticolidae") heimoon.
Esiintyminen.
Keltalyijykerttu elää Afrikan länsi- ja keskiosissa, Ugandasta länsirannikolle. Sen esiintymisalueen suuruus on noin 2,8 miljoonaa neliökilometriä. Sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset alavat metsät ja pensaikot.
Visayanpartasika

Visayanpartasika eli cebunsika ("Sus cebifrons") on äärimmäisen uhanalainen sikojen heimoon kuuluva sorkkaeläin.
Ulkonäkö ja koko.
Visayanpartasian säkäkorkeus on noin puoli metriä, vartalon pituus vajaan metrin ja painoa 40–80 kg. Koiras on huomattavasti suurempi kuin naaras. Yleisväri on tummanharmaa. Koko vartalo on jäykän mutta harvan karvan peitossa. Poikasilla ja naarailla tämä karva on mustaa, mutta aikuiset koiraat harmaantuvat, ja niiden hartioissa karva voi olla aivan valkoistakin.
Levinneisyys.
Visayanpartasikaa tavataan vain Filippiineillä, Visayasin alueella. Cebun saarella elänyt nimialalaji "Sus cebifrons cebifrons" on jo kuollut sukupuuttoon.