tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mindoronhaavakyyhky

Mindoronhaavakyyhky ("Gallicolumba platenae") on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Haava-sana sen nimessä tulee verenpunaisesta läikästä sen muuten valkeassa rinnassa. Mindoronhaavakyyhky on endeeminen laji Filippiineillä, missä alankoalueiden metsien hakkuut ovat vaarassa tuhota sen viimeisetkin elinalueet. Lintua on tavattu 15 alueella Mindoron saarella, mutta vuoden 1980 jälkeen havaintoja on enää neljältä paikalta.
Mindoronhaavakyyhky on noin 30 cm pitkä, lyhytpyrstöinen maassa ruokaileva kyyhky. Sen rinta ja kurkku ovat valkeat keskellä rintaa olevaa oranssia läikkää lukuun ottamatta. Otsa on tummanharmaa, pää ja hartiat muuten loistavan vihreät, yläpuoli muuten kastanjanruskea.
John M. Pattison

John M. Pattison (13. kesäkuuta 1847 – 18. kesäkuuta 1906) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko.
Pattison syntyi lähellä Owensvilleä Ohiossa. Hän liittyi Unionin armeijaan Yhdysvaltain sisällissodan aikana 1864. Pattison valmistui Ohio Wesleyan Universitystä vuonna 1869 ja Cincinnati Law Schoolista vuonna 1872. Hän istui lyhyen aikaa Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuonna 1873 ja Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1891–1893. Hänet valittiin Ohion kuvernööriksi vuonna 1905.
David Lowell Rich

David Lowell Rich (31. elokuuta 1923 – 21. lokakuuta 2001) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka töiden joukossa on katastrofikuvaus "Airport '80 - Concorde" (1979). Hän syntyi New Yorkissa ja oli tuotteliaana 1950-luvulta 1980-luvulle.
Rich ohjasi myös televisiossa, mistä hyvästä hänelle myönnettiin vuonna 1978 Emmy-palkinto.
Juanita Moore

Juanita Moore (19. lokakuuta 1914 Los Angeles, Kalifornia – 1. tammikuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Mooren ura alkoi tanssijana ja laulajana, ja hän esiintyi nuorena muun muassa Lontoon Palladiumissa sekä Pariisin Moulin Rougessa. Moore palasi Yhdysvaltoihin äitinsä kuoleman jälkeen ja alkoi näytellä aluksi tummaihoisten omissa elokuvatuotannoissa. 
Mooren tunnetuin rooli oli elokuvassa "Suurinta elämässä" vuonna 1959, jolloin hän oli 44 vuoden ikäinen. Moore nimettiin seuraavana vuonna ehdolle sekä parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon että Golden Globen saajaksi. 
Moore esiintyi myös muun muassa Sandra Deen tähdittämässä elokuvassa "Opettaja rakastuu" (1961).
Moore esiintyi elokuvien sivurooleissa aina vanhuusvuosiin asti. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi vuonna 2000 ensi-iltaan tullut Disney-elokuva "The Kid."
Moore kuoli 99-vuoden iässä vuonna 2014.
Täisauna

Täisauna on sauna, jossa pyritään torjumaan ihmisissä, vaatteissa ja vuodevaatteissa majailevia loisia. Täisaunassa ei kuitenkaan pystytä torjumaan päätäitä.
Suomen itsenäistyttyä Venäjän ja Neuvostoliiton rajalla oli Pietarissa olevan kulkutautiepidemian vuoksi täisaunoja.
Toisen maailmansodan aikaan Suomen rintamilla käytettiin täisaunaa yleisesti. 
Rintamasotilaiden täisaunan lisäksi suomalaiset kehittivät myös hevosten täisaunan, jossa hevonen suljettiin tiiviiseen koppiin, jonka ulkopuolelle jätettiin vain pää. Syöpäläiset poistettiin rikkikaasulla, jota päästettiin koppiin.
Villakkaat

Villakkaat (Lymantriidae), aikaisemmalta nimeltään villakehrääjät, on yöllä tai hämärissä lentävien, enimmäkseen keskikokoisten ja harmahtavien perhosten heimo. Se on ollut taksonomisesti hankala, eikä heimossa ole ollut lainkaan alajakoa sukutason yläpuolella. Heimoon kuuluu taloudellisesti varsin huomattavia tuholaisia, kuten havununna ("Lymantria monacha").
Piirteitä.
Useimmat villakaslajit ovat sukupuolidimorfisia eli koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään toisistaan. Villakkaat ovat tyypillisesti vaatimattomia, ruskeita, harmaita, vaaleita tai kellertäviä yöperhosia. Siipien kuviointi on varsin vähäistä ja keskittyy etusiipiin, takasiipien ollessa tavallisesti tasaisen yksiväriset. Heimon lajien lepoasento on tyypillinen: pitkät ja tuuheakarvaiset eturaajat on ojennettu eteenpäin ja siivet ovat ruumiin sivuilla kattolaskuisesti, mutta leveästi alustaa vasten, mitä antaa eläimelle hyvin tunnusomaisen, kolmiomaisen muodon. Naaraat ovat ruumiinmuodoltaan poikkeuksetta koiraita rotevampia ja monissa lajiryhmissä joko tynkäsiipisiä tai kokonaan siivettömiä. Naaras kutsuu koiraita luokseen erittämiensä feromonien avulla. Heimon perhoslajien siipiväli vaihtelee 15–120 mm, mutta useimmat lajit ovat keskikokoisia, siipivälin jäädessä 30 ja 50 mm:n välille.
Pistesilmät puuttuvat aina. Tuntosarvet ovat molemmilla sukupuolilla kaksoiskampamaiset, mutta naaraalla haarat ovat paljon lyhyemmät kuin koiraalla. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu täysin, eikä aikuinen perhonen nauti lainkaan ravintoa. Kuuloelimeen liittyy erillinen resonanssikammio ja koirasperhosilla voi olla takaruumiin kolmannessa jaokkeessa äänen tuottamiseen tarkoitettu tymbaalielin. Tymbaalielimen esiintyminen on oikukasta ja vaihtelee lajeittain jopa suvun sisällä.
Monien villakaslajien naaraat eivät lennä lainkaan, eivätkä siivekkäätkään lajit lennä pitkiä matkoja. Villakkaiden leviäminen uusille elinpaikoille riippuukin usein toukista, jotka kuoriuduttuaan erittävät pitkän silkkirihman, antavat tuulen tarttua siihen ja lentävät ilmavirroissa pitkiäkin matkoja uusille esiintymispaikoille.
Toukan selkäpuolella, jaokkeissa 9 ja 10 on suppilomaisia rauhasten suuaukkoja, jotka ovat väriltään keltaisia tai punaisia. Villakastoukat ovat jokseenkin poikkeuksetta pitkien, usein kirkasväristen karvojen peittämiä. Monilla lajeilla toukan selkäpuolella, ruumiin jaokkeissa 1, 4–7 ja 11 on selvästi erottuva, tuuhea ja pensselimäinen karvatupsu. Karvat irtoavat helposti ja koska niissä on histamiineja, ne voivat aiheuttaa rajuja allergisia reaktioita. Suomalaisista lajeista tässä suhteessa merkittävä on erityisesti kultaperä ("Euproctis similis").
Maailmasta tunnetaan noin 2700 villakaslajia, joskin vielä tieteelle kuvaamattomia lajeja arvellaan edelleen löytyvän. Palearktisella alueella villakkaita on noin 210 lajia ja Euroopassa 29. Suurin lajimäärä on vanhan maailman tropiikissa.
Suomessa tavatut lajit.
Suomessa villakkaita on tavattu 12 lajia, joista kahta vain harhailijoina. Systemaattisessa järjestyksessä lajit ovat
Emotional Rescue

Emotional Rescue on The Rolling Stonesin vuonna 1980 julkaistu albumi. Edeltäjänsä "Some Girlsin" tapaan se sisältää disko- ja etenkin punk-vaikutteita.
Levyn tunnetuin kappale on sen disco-vaikutteinen nimikappale, joka oli top10-hitti sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa. Toinen single ”She's So Cold” oli sekin top30-hitti kummassakin valtiossa. Itse albumi oli Rolling Stonesin ensimmäinen listaykkönen Britanniassa sitten vuoden 1973 ja "Goats Head Soup" -albumin. Yhdysvalloissa "Emotional Rescue" oli yhtyeen seitsemäs perättäinen listaykköseksi noussut studioalbumi.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Helena Lindgren

Iiris Helena Lindgren (o.s. Holopainen, s. 2. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen meikkitaiteilija, laulaja ja näyttelijä.
Elämä.
Helena Lindgren on Helvi ja Gunnar Holopaisen nuorin lapsi. Hänen sisaruksiaan ovat Marja-Liisa, Tuula ja Heimo.
Lindgren on esiintynyt elokuvissa ja televisio-ohjelmissa näyttelijänä sekä viihdeohjelmien esiintyvänä vieraana. Hän on esiintynyt laulajana eri yhtyeiden kokoonpanoissa vuodesta 1994, ja oman levyn "Kauneuden lähteillä" hän levytti 1997.
Yksityiselämä.
Lindgrenin nykyiseen perheeseen kuuluu Niklas-poika ensimmäisestä avioliitosta. Lindgrenin entinen avopuoliso on Jorma Uotinen.
Venhokkaat

Venhokkaat (Nolidae) on yöllä tai hämärissä lentävien pienten tai keskikokoisten perhosten heimo. Maailmassa on noin 1500 lajia, joita Suomessa on tavattu kaksitoista. Suomessa tavattavat lajit kuuluvat kolmeen alaheimoon. Heimon suomenkielinen nimi viittaa toukan rakentamaan, venemäiseen kotelokehtoon.
Venhokkaat ovat ulkoisesti hyvin vaihteleva perhosryhmä, jonka lajisto on suuri erityisesti Afrikan ja Aasian trooppisilla alueilla. Tropiikin ulkopuolella lajisto keskittyy lehtimetsiin, joskin joukossa on muutama taigalaji. Perhosten siipiväli vaihtelee 16–70 mm. Siivet ovat muodoltaan usein pyöreähköt ja niiden pohjaväri on usein vihreä, keltainen, sininen tai punainen, mutta heimoon kuuluu myös harmaan- ja ruskeankirjavia lajeja. Monilla lajeilla siivet ovat voimakkaasti kuviollisia. Siivet ovat lepoasennossa kattolaskuisesti vartalon sivuilla tai alaheimossa Nolinae leveästi vartalon sivuilla. Värityksen ja eläimen muodon perusteella venhokkaita voi helposti erehtyä pitämään yökkösinä, kääriäisinä tai koisina. Sukupuolet ovat yleensä samannäköiset ja suunnilleen samankokoiset.
Heimon keskeisenä yhdistävinä tuntomerkkeinä on ylösalaisin olevaa venettä muistuttava kotelokoppa, jollainen on kaikilla lajeilla, joilla kopan ulkoasu ylipäänsä tunnetaan. Muina heimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä ovat etusiiven pitkä, tankomainen retinaculum sekä takaruumiin tyviosassa selkäpuolella leveä kaari hengitysaukon takana. Keskiruumiin takaosassa on kuuloelin, jolla on vastine takaruumiin etuosassa. Kuuloelin on kuitenkin rakenteeltaan yksinkertaisempi kuin varsinaisilla yökkösillä. Alaheimoissa Nolinae, Bleninae ja Collomeninae etusiiven ns. yökköstäplien kohdalla on kohollaolevien siipisuomujen muodostamia tupsuja. Pään chaetosemat ja pistesilmät puuttuvat, mutta imukärsä on hyvin kehittynyt.
Aikuisen perhosen takaruumiissa on pieni äänen tuottamiseen sopiva elin. Myös kotelo kykenee tuottamaan ääntä raapimalla peräpäänsä kampamaisilla levyillä kotelokopan sisäpintaa. Toukat ovat yleensä karvattomia tai lyhytkarvaisia ja piileskelevät usein lehtien alapinnoilla.
Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 1500 lajia. Palearktisella alueella lajeja on noin 150 ja Euroopassa 35.
Suomessa tavatut lajit ja alaheimot.
Suomessa on tavattu 12 venhokaslajia, joista pari on harhailijoita.
Gdańskin telakka

Gdańskin telakka () on telakka Gdańskin kaupungissa Puolassa. Telakka lukeutuu Puolan suurimpiin. Se sijaitsee Martwa Wisła -joen vasemmalla rannalla Ostrów -saarella.
Vuonna 1945 nykyisen telakan alueella toimivat saksalaiset Danziger Werftin ja Schichau-Werftin telakat. Puolan kansantasavallan aikana telakka tunnettiin Leninin telakkana. Telakka tuli kansainvälisesti kuuluisaksi, kun ammattiliittofederaatio, Solidaarisuus () perustettiin siellä, Lech Wałęsan johdolla syyskuussa 1980.
Vuonna 1990 telakka muutettiin valtio-omisteisesta pörssiyhtiöksi, josta 61 prosenttia omistaa valtio ja 31 prosenttia henkilökunta. Näiltä ajoilta lähtien Stocznia Gdańska S.A. on operoinut telakkaa. Vuonna 2007 raportoitiin telakan olevan talousvaikeuksissa, ja sen konkurssia yritettiin välttää. Rahoitustukea telakka sai muun muassa EU:lta.
Vuonna 2005 solidaarisuusliikkeen 25-vuotisjuhlien yhteydessä konemusiikin pioneeri Jean-Michel Jarre kutsuttiin telakalle konsertoimaan. Vuonna 2009 saksalainen hard rock -yhtye Scorpions konsertoi myös telakalla.
Anna (lehti)

Anna on Otavamedian julkaisema 49 kertaa (sisältää 4 kaksoisnumeroa) vuodessa ilmestyvä suomalainen naistenlehti. Lehti käsittelee muotia, kauneutta, liikuntaa, sisustusta, terveyttä ja kulttuuria sekä henkilökuvia.
Lehteä on ilmestynyt vuodesta 1963 lähtien, ja sen päätoimittaja on Emma Koivula.
Historia.
Kirsti Lyytikäinen aloitti toimittajana Yhtyneiden Kuvalehtien "Seura"-lehdessä vuonna 1951. Hän avioitui 1950-luvun puolivälissä kilpailevan kustantajan pojan Olli Lyytikäisen kanssa, joka oli perustamassa vuonna 1963 uutta naistenlehteä nimeltä "Anna". Kirsti Lyytikäinen siirtyi aviomiehensä yhtiöön "Annan" päätoimittajaksi. Kilpailijat Yhtyneet Kuvalehdet ja Kustannusliike Apulehti solmivat yhteistyösopimuksen ja perustavat kustannusyhtiön A-lehdet. Vuonna 1971 "Anna"-lehti siirtyi Yhtyneiden Kuvalehtien ja Kustannusliike Apulehden perustamalle A-lehdille. A-lehden sopimus purettiin vuonna 1980. "Anna" siirtyi kokonaan Yhtyneille Kuvalehdille (nykyinen Otavamedia). 
Verkkosivusto.
Anna.fi-sivusto koostuu muodista, kauneudesta, terveydestä ja hyvinvoinnista sekä uutisista, keskustelupalstasta ja blogeista. "Anna" on saatavana ja luettavissa myös digilehtenä.
Kunnallisvaalit 1923

Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1923 alussa 571 Suomen kunnassa. 424 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 115 sosialistinen enemmistö.
Viranomaisten lakkauttaman Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajat osallistuivat vaaleihin (ammatillisesti) järjestäytyneen työväen vaalikomiteoiden muodostamilla listoilla.
Hannu Lukin

Hannu Paavali Lukin (s. 23. lokakuuta 1963 Keitele) on suomalainen taidemaalari, kuvataiteilija ja taideopettaja. Hän on kotoisin Savosta, Keiteleeltä, mutta hänen sukunsa on lähtöisin Lunkulansaaresta Laatokan Karjalasta. Lukin opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1980–1982 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1982–1986. Hän debytoi taiteilijana Kuopiossa vuonna 1981. Sen jälkeen hänellä on ollut näyttelyitä eri puolilla maailmaa lähes 80.
Lukin tekee isokokoisia maalauksia varma- ja isolyöntisen ekspressionismin hengessä. Häntä on luonnehdittu koloristiseksi ekspressionistiksi. Hän työskentelee nopeasti ja aggressiivisesti eikä suunnittele teoksiaan etukäteen, vaan pyrkii nopeisiin havaintoihin. Lukin on romantikko, etsii kauneutta ja kertoo maalauksillaan tarinoita ja hänen jokaiseen teokseensa liittyy tarina, jota kuva jää kertomaan. Myös läsnäolo on hänelle tärkeää. Hänen maalauksissaan esiintyy niin uhkeita naisia, työläisiä kuin lakeus- ja vuoristomaisemiakin. Hän tekee enimmäkseen akryyli- ja öljymaalauksia, mutta myös veistoksia ja valokuvia. Tyylillisesti Lukinin on esitetty olevan sukua myös Limingassa työskennelleelle Vilho Lammelle ja erityisesti Lammen voimakkaan ekspressionistiselle nuoruuden tuotannolle.
Lukin on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63 Ry:n jäsen. Hän on toiminut taideaineiden opettajana Varkauden kansalaisopistossa vuosina 1987–1991 ja maalauksen opettajana Limingan taidekoulussa vuodesta 1991. Lukin palauttaa kuvan tekemisen sukupolvien väliseksi yhteistyöksi ja hänen mukaansa kuvan tekeminen voisi olla yhteinen linkki vanhempien ja nuorempien välillä. Opetustyön ja oman taiteellisen työnsä välillä olevan ajankäytön ristiriidan hän on ratkaissut matkustamalla vuosittain maalaamaan Eurooppaan tai rakastamiinsa Välimeren maisemiin: Italiaan, Ranskaan tai Espanjaan. Euroopan lisäksi Lukin on matkustanut maalaamassa muotokuvia Intiassa, Kiinassa ja Thaimaassa. Vuoden 2011 näyttely painottui eläinaiheisiin.
Lukin asuu ja työskentelee Limingassa.
Antti Holma (taidegraafikko)

Antti Veli Holma (s. 11. maaliskuuta 1942 Oulu) on suomalainen taidegraafikko. Holma opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1965–1969 ja Vapaassa taidekoulussa 1964–1965. Hän debytoi Oulun taiteen vuosinäyttelyssä vuonna 1978.
Holma tekee esittäviä suurikokoisia, usein yhteiskunnallisesti kantaa ottavia puupiirroksia ja hänen taiteessaan on nähty yhteyksiä saksalaisen ekspressionismin perinteeseen. Myös melodraamalla ja provokaatioilla on hänen töissään tärkeä osa. Holma tehostaa sanomaansa huudahduksia, kliseitä ja elokuvarepliikkejä sisältävillä puhekuplilla ja kuvateksteillä, ja teoksien vaikutus lähentelee jopa propagandataiteen julistavuutta. Holma onkin sanonut, että sanoma on hänelle usein estetiikkaa tärkeämpi elementti. Hänen töissään esiintyy usein ihmis- ja eläinfiguureja.
Suomen lisäksi Holman töitä on ollut esillä Stadtmuseum Hallessa Saksassa, Galleria Guido da Spassa ja Westerparkin kulttuurikeskuksessa Alankomaissa, Kansainvälisessä grafiikan triennaalissa Puolassa, Nordisk Grafik -näyttelyssä Liljevalchs Konsthallissa ja Gävle konstcentrumissa Ruotsissa, Banska Bystikan puupiirrosbiennaalissa Slovakiassa sekä Tampereen nykytaiteen museon näyttelyssä Venäjällä.
Holma on Suomen Taidegraafikot ry:n jäsen ja työskentelee Oulun Pikisaaressa. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 2006.
Libra (kappale)

Libra (, "Ribura") on MUCCun julkaisema single.
Libra julkaistiin 21. maaliskuuta 2007, yhtyeen "MUCC in EURO" -kiertueen aikana. Samalle päivälle osui yhtyeen nimikirjoitustenjakotilaisuus Helsingissä. Edellisenä päivänä MUCC oli esiintynyt Tavastia Klubilla. Singlestä julkaistiin kaksi erilaista painosta, joista toinen sisältää DVD:n.
Olli Seppänen

Jaakko Olavi ”Olli” Seppänen (5. helmikuuta 1921 Säräisniemi – 6. marraskuuta 1968 Oulu) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko. Seppäsen teki naivistisia, surrealistisia ja symbolistisia vaikutteita sisältäviä töitä sekä realististyylisiä maalauksia, jotka esittivät usein hänen kotiseutunsa Vaalan Neittävän luontoa jäkäläkankaineen ja eläimineen sekä paikallisia ihmistyyppejä. Seppäsen runsas tuotanto koostuu öljyvärimaalauksista, akvarelleista, piirustuksista ja grafiikasta. Hänen persoonallista tyyliään on nimitetty neittäväläistyyliksi tai neittäväläiseksi naivismiksi.
Elämä ja ura.
Opiskeltuaan Kuvataideakatemiassa vuosina 1943–1946 Seppänen palasi Neittävälle, jossa hän asui koko ikänsä opiskeluaikaa lukuun ottamatta. Seppänen debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1947. Lisäksi hän osallistui muun muassa Suomen Taideakatemian näyttelyihin 1953 ja 1956.
Seppäsen töitä on nähtävillä muun muassa Aineen taidemuseon, Kemin taidemuseon ja Oulun taidemuseon kokoelmissa. Myös Oulun taidemuseossa on huomattava kokoelma hänen teoksiaan eri vuosikymmeniltä. Seppäsen luonnoksia ja esineistöä on esillä Säräisniemen kotiseutumuseossa yhdessä hänen sukulaisensa ja ystävänsä taidemaalari Paavo Leinosen luonnosten ja esineistön kanssa. Seppäsen julkisia töitä on muun muassa Oulun Raksilan kaupunginosassa sijaitsevan Teuvo Pakkalan koulun vuonna 1959 tehty seinämaalaus "Leirielämää". Teos on kooltaan kooltaan noin 235×510 cm. Internetistä kuvia Seppäsen teoksista löytyy muun muassa Oulun taidemuseon sivuilta.
Marraskuussa 1968 Seppänen löydettiin kotoaan tajuttomaksi pahoinpideltynä. Hän kuoli parin päivän kuluttua tajuihinsa tulematta Oulun lääninsairaalassa. Lehtitietojen mukaan Seppäsen pahoinpitelijä oli samalla kylällä asunut mies, joka toimitettiin kuulustelujen jälkeen piirimielisairaalaan. Kalervo Palsa mainitsee päiväkirjoissaan kyseessä olleen ryyppyporukassa syntynyt riita, jonka yhteydessä Seppästä lyötiin ja hänen päänsä iskeytyi uunimuuriin.
Olli Seppäsen serkku oli kuvanveistäjä Tauno Seppänen.
Muuta.
Vuonna 2011 Vaalan Veneheiton kylässä järjestettävillä Vertivestivaaleilla esitettiin Seppäsen elämästä kertova Näkijä-kyläooppera.
Sarah Waters

Sarah Waters (s. 1966 Neyland, Pembrokeshire, Wales) on brittiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut historiallisia romaaneja.
Waters on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän käsitteli väitöskirjassaan homoseksuaalista historiallista fiktiota 1870-luvulta alkaen. Waters hyödynsi väitöskirjaa varten keräämäänsä aineistoa muun muassa 1800-luvun pornografiasta kirjoittaessaan esikoisromaaniaan "Tipping the Velvet" (1998). Teos sijoittuu viktoriaaniseen Englantiin. Romaani sisältää Watersin tuotannolle ominaisen lesbolaisen teeman, jolla on kytkös kirjailijan yksityiselämään. Vuonna 2002 BBC muokkasi teoksesta kolmiosaisen televisiosarjan, joka on esitetty myös Suomessa.
Romaanit "Affinity" (1999) ja "Silmänkääntäjä" (2002) sijoittuvat esikoisen lailla 1800-luvulle. Sen sijaan teos "Yövartio" (2006) kertoo neljästä naisesta 1940-luvun Lontoossa.
Watersin teokset "Silmänkääntäjä", "Yövartio" ja "Vieras kartanossa" ovat olleet Man Booker -palkintoehdokkaina.
Tero Arkiomaa

Tero Arkiomaa (s. 20. helmikuuta 1968 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Arkiomaa pelasi uransa aikana 26 A- (tehopisteet 5+4) ja 16 B-maaottelua (4+3). Arkiomaa on yksi kolmesta SM-liiga-pelaajasta, jotka ovat pystyneet tekemään 6 maalia yhdessä ottelussa. 
Pelaajaura.
Tero Arkiomaa aloitti jääkiekon pelaamisen pääkaupunkiseudulla ja pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa Tikkurilan Jääveikkojen 1-divisioonajoukkueessa.
Arkiomaa pelasi ensimmäisen SM-liiga-ottelunsa kaudella 1986–1987 Kuopiolaisen KalPan riveissä. Pelattuaan KalPa:ssa vuoteen 1988 asti Arkiomaa siirtyi Joensuun JoKP:n riveihin jossa pelasi yhden kauden 1-divisioonassa sekä yhden kauden SM-liigassa.
Joensuusta Arkiomaa siirtyi Lappeenrantaan ja pelasi SaiPa:n riveissä kauden 1990-91. SaiPa:sta matka jatkui Raumalle jossa Arkiomaa edusti Rauman Lukkoa vuodesta 1991 vuoteen 1996.
Vuonna 1996 Tero Arkiomaa teki ensimmäisen sopimuksensa ulkomaille kun saksalainen Augsburger Panther teki Arkiomaan kanssa sopimuksen. Arkiomaa pelasi Augusburgissa vuoteen 1998 asti jolloin Arkiomaa palasi Suomeen.
Arkiomaan uusi seura Suomessa oli Lukon paikalliskilpailija Ässät Porista. Arkiomaa pelasi Ässissä kauden 1999–2000 loppuun asti jolloin hän palasi pelaamaan ulkomaille, tällä kertaa englantilaisen Newcastle Jestersin riveihin. 
Newcastlessa Arkiomaa pelasi yhden kauden verran ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi itävaltalaisen Innsbruckin joukkueeseen. Itävallassa pelatun kauden jälkeen Arkiomaa pelasi vielä yhden kauden Englannissa Bracknell Beesin riveissä.
Vuonna 2003 Tero Arkiomaa palasi Suomeen ja alkoi valmentamaan riihimäkeläisen Kiekko-Nikkarit-joukkueen juniorijoukkuetta jossa Arkiomaan oma poika pelasi. Samaan aikaan Arkiomaa palasi jääkiekkokaukaloon ja pelasi kauden 2003–04 loppuun paikallisen Peltosaaren Nikkareiden II-divisioonajoukkueen riveissä tehden 11 ottelussa tehot 10+16=26. Arkiomaa piipahti vielä seuraavalla kaudella Nikkareissa neljän ottelun verran ja lopetti aktiiviuransa keväällä 2005.
Teron veli Tomi on pelannut jääkiekkoa useita kausia Uudenmaan eri joukkueissa alasarjoissa.Teron poika Eetu-Ville, pelaa Saksan kolmannella sarjatasolla, Oberliigassa EC Peitingin joukkueessa.
Krešimir Ćosić

Krešimir Ćosić (26. marraskuuta 1948 – 25. toukokuuta 1995) oli kroatialainen koripalloilija. Hän on harvoja kansainvälisiä pelaajia Basketball Hall of Famessa.
Ćosić syntyi Zagrebissa ja kasvoi Zadarissa. Hän opiskeli Brigham Young Universityssa Yhdysvalloissa ja kääntyi siellä viettämiensä vuosien aikana mormonismiin. Palattuaan kotiseuduilleen hän aloitti menestyksekkään uran Jugoslavian maajoukkueessa. 
Pelattuaan olympialaisissa jo vuosina 1968, 1972 ja 1976 Ćosić joukkueineen voitti kultaa Moskovassa 1980. Lisäksi hän voitti kaksi maailman- ja kolme euroopanmestaruutta sekä saavutti useita muita mitalisijoja. Vuonna 1982 hänen edustamansa Cibona Zagreb voitti Euroopan cup-voittajien cupin. Hän saavutti myös kuusi Jugoslavian mestaruutta ja neljä cup-mestaruutta sekä kaksi Italian mestaruutta.
Keskushyökkääjänä pelannut 211-senttinen Ćosić toimi myöhempinä vuosinaan Jugoslavian maajoukkueen valmentajana. Hän oli lisäksi tunnettu mormonilähettiläs ja kroatialainen diplomaatti suurlähetystössä Washington DC:ssä. Hän kuoli non-Hodgkin-tyypin lymfoomaan vain 46-vuotiaana. Hänet on nimetty FIBA Hall of Fameen.
Anthony Joseph Bevilacqua

Anthony Joseph Bevilacqua (17. kesäkuuta 1923 – 31. tammikuuta 2012) oli yhdysvaltalainen katolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Pittsburghin piispana vuosina 1983–1987 ja Philadelphian arkkipiispana 1987–2003.
Bevilacqua syntyi italialaisille maahanmuuttajavanhemmille New Yorkin Brooklynissä. Hänet vihittiin papiksi St. James Cathedralissa 11. kesäkuuta 1949. 
Bevilacqua, josta tuli kardinaali 28. kesäkuuta 1991, vietti 80-vuotispäiväänsä 2003 eikä siten voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Bernard Thévenet

Bernard Thévenet (s. 10. tammikuuta 1948) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on Ranskan ympäriajon kaksinkertainen voittaja (1975, 1977) ja voitti niin ikään kahdesti Dauphiné Libérén (1975, 1976). 
Thévenet kilpaili jo 15-vuotiaana ja aloitti ammattilaisena vuonna 1970. Hän jäi Pariisi–Nizza-ajon jälkeen kiinni dopingista ja päätyi jopa sairaalahoitoon steroidien käytön aiheuttamien maksavaivojen johdosta.
Hän vetäytyi 1980-luvun alussa.
Rentarō Mikuni

Rentarō Mikuni (, 20. tammikuuta 1923 – 14. huhtikuuta 2013), oikealta nimeltään Masao Satō (), oli japanilainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1951 "Zenmassa" ja otti roolihahmonsa nimen taiteilijanimekseen. Hän voitti uransa aikana kolme Japanin akatemian palkintoa. 
Näyttelijä Kōichi Satō on Rentarō Mikunin poika.
Sylvia Miles

Sylvia Miles (9. syyskuuta 1924 – 12. kesäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuosina 1970 ja 1976.
Miles syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa.
Miles on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Keskiyön cowboy" (1969), "Himo" (1972), "Verenpunainen yö" (1975), "Kummitusjuna" (1981), "Rikos auringon alla" (1982), "Prinsessa Ruusunen" (1987) ja "Naispaholainen" (1989). Hän kuului niin sanottuihin Warholin supertähtiin.
Jack Warden

Jack Warden (18. syyskuuta 1920 – 19. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin Emmy-palkinto vuonna 1972 ja hän oli lisäksi kahdesti ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Warden syntyi Newarkissa, New Jerseyssä juutalaiseen perheeseen. Ennen elokuvatähteyttään hän menestyi nyrkkeilijänä. Hän teki televisiodebyyttinsä vuonna 1948 ja elokuvadebyyttinsä 1951. 
Warden esiintyi vielä 2000-luvulla. Hän kuoli sydämen ja munuaisten pettämiseen sairaalassa New Yorkissa 85-vuotiaana.
John Neville

John Neville (2. toukokuuta 1925 Lontoo – 19. marraskuuta 2011 Toronto) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa pääroolistaan Terry Gilliamin elokuvassa "Paroni von Münchhausenin seikkailut" (1988).
Neville syntyi Lontoossa ja teki elokuvarooliensa ohella työtä televisiossa ja teatterissa. Hän esiintyi "Salaiset kansiot" -televisiosarjassa ja siitä tehdyssä elokuvassa "X-Files – taistelu tulevaisuudesta" (1998).
Neville oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri (OBE) vuodesta 1965 ja Kanadan ritarikunnan jäsen (CM) vuodesta 2006. Hän asettui Kanadaan vakituisesti vuonna 1972.
Michael Cunningham

Michael Cunningham (s. 6. marraskuuta 1952) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän aloitti kirjallisen uransa aikakauslehdissä julkaistuilla novelleilla. Esikoisromaani "Golden States" ilmestyi vuonna 1984. 
Cunningham aloitti novellistina. Yksi novelleista on valittu vuoden 1989 parhaiden yhdysvaltalaisten novellien kokoelmaan. Hän on koonnut runoantologioita ja kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia. Hän opettaa kirjoittamista Yalen yliopistossa.
Maailmanmaineeseen Cunningham kohosi neljännellä romaanillaan "Tunnit" (1998). Romaani liikkuu kolmella aikatasolla, joita yhdistää salaisesti Virginia Woolfin romaani "Mrs Dalloway"; itse asiassa Woolf suunnitteli romaanilleen alun perin nimeä "Tunnit". Ensimmäinen taso sijoittuu vuoden 1923 Lontooseen, jossa Virginia Woolf aloittelee romaaninsa kirjoittamista. Toisella tasolla vuoden 1949 Los Angelesissa kotirouva pakenee arjen paineita hotelliin lukemaan Woolfin romaania. Kolmannella aikatasolla juhlia mielellään järjestävä Clarissa Vaughan asuu 1900-luvun lopun New Yorkissa. Hän on saanut lempinimensä ”Mrs Dalloway” Woolfin samaisen romaanin mukaan. Cunningham sai teoksestaan Pulitzer- ja PEN/Faulkner-palkinnon. Stephen Daldry on vuonna 2002 ohjannut romaanin pohjalta elokuvan "Tunnit", jonka pääosissa ovat Nicole Kidman, Julianne Moore ja Meryl Streep. 
Romaanin "Säkenöivät päivät" (2005) kolme tarinaa sijoittuvat 1850-luvulle, nykyaikaan ja tulevaisuuteen. Jokaisessa päähenkilöinä ovat mies, nainen ja nuori poika. 
"By Nightfall" ilmestyi 2010 ja Laura Jänisniemen suomennos "Illan tullen" 2011. Teos liikkuu taidemaailmassa ja etenkin taidebisneksessä, jota Cunningham arvostelee ankarasti. Vieraillessaan Suomessa kirjan markkinointikiertueella marraskuussa 2011 hän kertoi halunneensa itsekin taiteilijaksi.
Cunnigham on tehnyt käsikirjoitukset elokuvaan "Evening" ja oman romaaninsa pohjalta elokuvaan "Koti maailman laidalla".
Uki Heikkinen

Uki (Urho Eelis) Heikkinen (1. elokuuta 1908 Helsinki – 1. toukokuuta 1972 Oulu) oli suomalainen arkkitehti ja Uki Arkkitehdit-yhtiön perustaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1970.
Ura.
Helsingissä vuonna 1908 syntynyt Uki Heikkinen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1938. Helsingissä hän suunnitteli muun muassa huviloita ja kaksi tornitaloa Munkkiniemeen, joita kutsutaan Munkkiniemen torneiksi. Hän oli ollut Kulutusosuuskuntien Keskusliiton palveluksessa jo vuodesta 1931 ja jatkoi siellä toimistoarkkitehtina. Helsingin seudulla on useita hänen 1930- ja 1940-luvuilla suunnittelemiaan rakennuksia, esimerkiksi Munkkiniemen portti eli rakennukset Munkkiniemen puistotien alkupään molemmin puolin.
Sotien jälkeen Heikkiselle tarjottiin opetustehtäviä sekä Kuopiosta että Oulusta. Hän valitsi Oulun muun muassa siksi, että oli tutustunut sota-aikana pohjoissuomalaisiin miehiin. 
Vuonna 1946 hän siirtyi Oulun teknilliseen oppilaitoksella rakennusmestarikoulutukseen huoneenrakennusopin lehtoriksi ja toimi siellä opettajana vuoteen 1968. Vuosina 1962–1965 hän oli myös oppilaitoksen rehtori.
Vuosina 1949–1954 hän toimi Oulun läänin rakennustarkastajana. Opettajan työn ohessa hän suunnitteli Pohjois-Suomeen rakennuksia ja sankarihautausmaita esimerkiksi Iihin, Ouluun, Pattijoelle ja Utajärvelle Hän pääsi Oulu Osakeyhtiön suunnittelijaksi, ja aloitti uransa teollisuuden ja voimayhtiöiden suunnittelun parissa. Heikkinen suunnitteli Oulun ensimmäisen 10-kerroksisen kerrostalon, jonka nimeksi tuli Vakuutustorni. Hän on suunnitellut myös Alvar Aallon Koskikeskussuunnitelmaan pohjautuvan 8-kerroksisen pistetalon Toivoniemessä.
Suunnittelutöiden lisääntyessä Heikkinen perusti oman toimiston vuonna 1958 kotinsa yläkertaan. Hän palkkasi toimistonsa suunnittelijoiksi myös neljä taitavaksi piirtäjäksi tietämäänsä rakennusmestaria. Arkkitehtuuritoimisto Uki Heikkinen suunnitteli rakennuksia erityisesti Pohjois-Suomeen, Ouluun muun muassa Peltolan Nokia-Housen, Tapiolan talon, Iso-Albertin, Oulu-yhtiön talon, lukuisia kouluja, sairaanhoito-oppilaitoksen ja sen tornitalot. 
Professori Uki Heikkinen kuoli äkillisesti vuonna 1972 ollessaan 63-vuotias. Hänen yhtiössään oli silloin 12 työntekijää ja toimitusjohtajana aloitti hänen poikansa, rakennusneuvos Matti Heikkinen (s. 1940).
Yksityiselämä.
Heikkisen vaimo oli Synnöve Heikkinen. Heikkinen harrasti piirtämistä ja akvarellien maalausta. Hänen 1940-luvulla tekemiensä huonekalusuunnitelmien perusteella on tehty prototyyppejä, joita oli esillä Habitare-messuilla vuonna 2007.
Cuyahoga Falls

Cuyahoga Falls on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1812 ja sitä pidetään Akronin ja Clevelandin lähiönä. Kaupungissa oli vuonna 2012 tehdyn väestönmittauksen mukaan 49 608 asukasta.
Cuyahoga Fallsissa on Cuyahoga Valleyn kansallispuisto.
Sylwia Gruchała

Sylwia Gruchała (s. 6. marraskuuta 1981 Gdańsk) on puolalainen miekkailija, hänen aseenaan on floretti. 
Gruchala voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa MM-kilpailuista 1998, mistä hän sai pronssia. Hänen uransa suurimmat saavutukset ovat olympiahopea Sydneystä 2000, pronssi Ateenasta 2004 ja maailmanmestaruus vuosina 2003 ja 2007. Hän on voittanut myös juniorien maailmanmestaruuden neljä kertaa peräkkäin 1998-2002. Euroopan-mestaruuden kolme kertaa ja kuusi puolan mestaruutta. Gruchala on saavutuksiltaan kaikkien aikojen menestynein puolalainen naismiekkailija.
William Jardine

William Jardine (23. helmikuuta 1800 Edinburgh – 21. marraskuuta 1874 Sandown, Isle of Wight), 7. Nova Scotian paroni, oli skottilainen luonnontieteilijä ja lintutieteilijä.
Hänen isänsä oli Sir Alexander Jardine, 6. paroni Applegartissa Dumfriesshiressä. William Jardine opiskeli kotona ja myöhemmin Yorkissa. Hän opiskeli kirjallisuutta, lääketiedettä, luonnonhistoriaa ja geologiaa Edinburghin yliopistossa. 1820 hänestä tuli 7. paroni. Sir William Jardine erikoistui lintutieteeseen ja myös muihin selkärankaisiin. Hän julkaisi muun muassa kirjoitukset kolibreista "The natural history of humming-birds" (1833), ahvenista "The natural history of fishes of the perch family" (1835), medestäjistä "The natural history of the Nectariniadae, or sun-birds" (1843), "Memoirs of Hugh Edwin Strickland, M.A. " (1858) ja "The natural history of Selborne: with observations on various parts of nature, and the naturalist's calendar" (1836). Vuonna 1836 Jardine toimi "Berwickshire Naturalists' Club"in puheenjohtajana ja toimitti joitakin vuosia "Edinburgh Philosophical Journal"ia. 1860 hän osallistui "Royal Commission on Salmon Fisheries of England and Wales"-komission työskentelyyn.
Jardine toimitti ja julkaisi erittäin suositun luonnonhistoriallisen 40-osaisen teossarjan "The Naturalist's Librarymade". Sarja jakautui neljään osaan: linnut, nisäkkäät, hyönteiset ja kalat. Joka osan kirjoitti alaan erikoistunut tutkija. Artikkelit kuvitti joukko maalareita, mukaan lukien Edward Lear. Teossarja saavutti suuren yleisön suosion sen ajan viktoriaanisessa yhteisössä. 
Muita Jardinen julkaisuja olivat Gilbert Whiten "Natural History of Selborne" toimittaminen, "Illustrations of Ornithology" (1825-43) ja Alexander Wilsonin "Birds of America"n toimittaminen.
Jardine kuvaili ja nimesi joukon lintulajeja, joko yksin tai ystävänsä Prideaux John Selbyn kanssa, muun muassa punaperäkaklattajan ("Ortalis ruficauda"). Andienvarpuspöllö ("Glaucidium jardinii"), purppurakolibri ("Boissonneaua jardini") ja nuolitimali ("Turdoides jardineii") on nimetty hänen kunniakseen.
Israelin hallitus

Israelin hallitus on pääministerin kokoama ja johtama ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä valtiollinen elin. Sen kokoonpano tulee hyväksyä knessetin äänestyksessä. Pääministerillä on valta erottaa ministereitä, mutta uudet ministerit on hyväksyttävä knessetissä.
Israelin nykyinen, järjestyksessä kolmaskymmeneskuudes hallitus on Bennett-Lapidin hallitus. Se astui virkaansa 13.6.2021.
Lähteet.
Israelin nykyinen hallitus, Netanyahun hallitus, astui virkaansa 21.12.2022.
Oboda III

Oboda III oli nabatealaisten kuningas vuodet 30–9 eaa.
Oboda III:n aikana nabatelaisten kulttuuri kukoisti ja tuona jaksona monia temppeleitä ja hautoja rakennettiin. Hän ei ollut kuitenkaan erityisen vahva kuningas, eikä häntä kiinnostanut sotilaalliset toimet. Oboda oli antanut suuren osan vallastaan ministeri Syllaeuskselle. Obodaa seurasi vallassa Aeneas, joka oli todennäköisesti hänen kaukainen sukulaisensa. Aeneas oli hallitsijanimeltään Aretas IV. 
Obodan aikakaudesta kirjoittaa myös kreikkalainen Strabon teoksessaan "Geografia" .
Emily Mortimer

Emily Kathleen Anne Mortimer (s. 1. joulukuuta 1971 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi näytelmissä jo opiskeluaikoinaan Oxfordin yliopistossa ja on sen jälkeen näytellyt useissa elokuva- ja televisiorooleissa.
Mortimerin ura alkoi rooleista televisiosarjoissa ja -elokuvissa, kun tuottaja oli huomannut hänet näytelmässä yliopistoaikoina. Mortimer on myöhemmin saavuttanut menestystä Hollywood-elokuvillaan, joista tunnetuimpia ovat muun muassa "Pojasta mieheksi" (2000), "Ihanat naiset" (2001), "Nuori Adam" (2003), "Vaaleanpunainen pantteri" (2005), "Match Point" (2005), "Lars ja se ainoa oikea" (2007) ja "Hugo" (2011). Television puolelta Mortimer tunnetaan rooleistaan sarjoissa "30 Rock" ja "Newsroom".
Mortimer on käsikirjoittanut Hollywoodiin sijoittuvan "Doll &amp; Em" -komediasarjan (2013–2015). Hän on myös ohjannut ja sovittanut minisarjan "Rakkauden lumo" (2021), joka perustuu Nancy Mitfordin romaaniin.
Yksityiselämä.
Mortimerin isä oli lakimies ja käsikirjoittaja John Mortimer ja äiti Penelope Mortimer (o.s. Gollop). Hänellä on nuorempi sisko Rosie, kaksi vanhempaa sisaruspuolta isänsä ensimmäisestä avioliitosta sekä velipuoli isänsä suhteesta näyttelijä Wendy Craigin kanssa.
Mortimer opiskeli St. Paul's Girls' School -nimisessä tyttökoulussa ja sen jälkeen Oxfordin yliopistossa, jossa hän opiskeli venäjää. Ennen näyttelijänuraansa Mortimer kirjoitti muun muassa kolumnin "Daily Telegraphiin".
Mortimer tapasi vuonna 2000 näyttelijä Alessandro Nivolan, jonka kanssa hän meni naimisiin 3. tammikuuta 2003. Heillä on kaksi lasta, vuonna 2003 syntynyt poika ja vuonna 2010 syntynyt tytär.
Níkos Gkális

Níkos Gkális (, sukunimi usein muodossa "Gális", oik. "Nikólaos Georgalís", Νικόλαος Γεωργαλής, s. 23. heinäkuuta 1957) on yhdysvaltalais-kreikkalainen koripalloilija. Hän syntyi maahanmuuttajavanhemmille New Jerseyssä ja pelasi enimmäkseen Euroopassa.
Boston Celtics valitsi Gkálisin NBA-pelaajaksi vuonna 1979. Hän siirtyi kuitenkin pian valtameren taakse Kreikkaan, jossa hänet valittiin Aris Thessaloniki B.C.:hen. Gkális eteni Kreikan koripallomaajoukkueeseen, jonka kanssa hän voitti muun muassa kultaa vuoden 1987 koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa. 
Gkális vetäytyi aktiiviselta peliuraltaan vuonna 1995. Hän kuuluu FIBA Hall of Fameen.
Frank Armi

Frank Armi (12. lokakuuta 1918 Portland, Oregon – 28. marraskuuta 1992 Hanford, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Armi osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kerran vuonna 1954 sijoittuen 19:nneksi.
Chuck Arnold

Chuck Arnold (30. toukokuuta 1926, Stamford, Connecticut – 4. syyskuuta 1997, Santa Ana, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kerran vuonna 1959 sijoittuen 15:nneksi. Arnold lähti lähtöruudusta 21.
Ranskan Grand Prix 1982

Ranskan Grand Prix 1982 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. heinäkuuta 1982 Paul Ricardin radalla. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt René Arnoux. Kilpailun neljä ensimmäistä kuljettajaa olivat kaikki ranskalaisia.
Tulokset.
Lähteet:
Juliette Gruber

Juliette Gruber (s. 1965 Yhdysvallat) on brittiläinen näyttelijä, joka on näytellyt englantilaisessa televisiosarjassa "Sydämen asialla" Jo Weston-Rowania vuosina 1995–1998. Hänen roolihahmonsa Jo Weston-Rowan poistui sarjasta samaan aikaan Nick Rowanin ja Katie Rowanin kanssa kun he muuttivat kaikki yhdessä Kanadaan vuonna 1998.
Alice Jones

Alice Rebecca Jones (s. 4. maaliskuuta 1993 Bradford, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka on näytellyt englantilaisessa televisiosarjassa "Sydämen asialla" konstaapeli Nick Rowanin lasta, Katie Rowania tuotantokausina 1995–1998 yli 30 jaksossa. Kun hän tuli sarjaan hän oli 2-vuotias ja poistuessaan sarjasta hän oli 5-vuotias. Jones on näytellyt myös vuonna 1995 televisiosarjassa "Blood and Peaches".
Lukáš Pollert

Lukáš Pollert (s. 24. maaliskuuta 1970 Praha) on tšekkiläinen koskipujottelija. Hän voitti Tšekkoslovakian edustajana kultaa kanadalaisyksiköiden (C-1) luokasta Barcelonassa 1992. Atlantan 1996 olympialaisissa hän voitti Tšekin edustajana hopeaa.
Pollert saavutti MM-kilpailuissa hopeaa kanadalaisyksikössä 1997. EM-kilpailuissa hän sai kanadalaisyksikössä pronssia 1998 ja 2000. Kanadalaiskaksikon joukkuekilpailussa hän voitti Euroopan-mestaruuden 1998. Kanadalaisyksikön joukkuekilpailussa hän oli EM-hopealla 1996 ja 2000.
Pollert edusti USK Praha -seuraa. Hän on pituudeltaan 186 cm.
Louis-Jules Mancini-Mazarini

Louis-Jules Mancini-Mazarini (16. joulukuuta 1716 Pariisi – 25. helmikuuta 1798 Pariisi) oli ranskalainen 46. Neversin herttua, diplomaatti, suurlähettiläs, valtioministeri, runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Tausta.
Louis-Jules Mancini-Mazarini syntyi Neversin 45. herttuan "François Mancini" ja "Marianne Spinolan" perheeseen. Hän isoisänsä oli Neversin 44. herttuan Philippe Mancini, joka oli puolestaan kardinaali Mazarinin veljenpoika. Isoisän veljiä olivat Ranskan kuninkaan Ludvig XIV hovissa palvelleet Laure-Victoire, Olympe, Marie, Marie Anne ja Hortense Mancini. Isoisän puoliso oli Diane Thianges, kuninkaan rakastajattaren Françoise Athénaïs de Rochechouart de Mortemart'on eli Montespan markiisittaren sisarentytär.
Hän avioitui Hélène Françoise Angélique Phélypeaux de Pontchartrain (1715−1781) kanssa, joka oli Pontchartrain kreivin Jérôme Phélypeaux'n tytär.
Hänet valittiin jo 27-vuotiaana Ranskan Akatemian jäseneksi Ludvig XV valtakaudella 8. marraskuuta 1742. Tämän valinnan jälkeen hän toimi Ranskan suurlähettiläänä Roomassa 1748, Berliinissä 1756 ja Lontoossa 1763. Valtioministeriksi hänet nimitti Ludvig XVI vuonna 1787.
Ranskan vallankumouksen pyöteissä hänet vangittiin terrorin kaudella 1793–1794. Hän kuoli 82-vuotiaana vuonna 798.
Europoort

Europoort on Rotterdamin satamaan kuuluva satama-alue ja teollisuusalue Rotterdamissa, Alankomaissa. Satama rakennettiin vuosina 1958–1981 Reinjokeen kuuluvan Nieuwe Maas -joen suuhaaralle. Satamaan voivat tulla alukset, joiden syväys on enintään 24 metriä.
Europoortin alueella on paljon raskasta teollisuutta, kemianteollisuutta ja öljynjalostamoita. Alueella käsitellään myös kontteja, uusia moottoriajoneuvoja ja irtolastia, kuten rautamalmia ja kivihiiltä. Satama-alueelta löytyy myös telakka.
Gregg Berger

Gregg Berger (s. 10. joulukuuta 1950 Saint Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka sai Annie-ehdokkuuden animaatiosarjasta "Duckman".
Ura.
Berger on tehnyt äänirooleja 1980-luvulta lähtien, joista ensimmäinen oli "Smurffeissa". Videopeleihin hän on tehnyt äänirooleja vuodesta 1994 lähtien ollen muun muassa Möykyn äänenä "ssa", muutamissa Tähtien sota -aiheisissa peleissä, kuten "issa". Muita pelejä ovat muun muassa ', "Call of Duty", ', "Kingdom Hearts II" sekä "", jossa Berger toimi Kingpinin äänenä.
R3-moottori

Rivi-3 tai rivikolmonen (R3, I3) on polttomoottori, jossa on kolme sylinteriä sijoitettuna yhteen riviin. Suurimmassa osassa rivikolmosia kampiakselin kulma on 120 astetta, joten ne ovat tasapainossa; siinä on kuitenkin päästä päähän värinää. Värinää voidaan vähentää tasapainoakselilla.
Käyttö.
Käytettävien moottorien iskutilavuus on yleensä noin yksi litra. Pienin rivikolmonen oli 543 kuutiosenttimetrin Suzuki "F5A" vuoden 1982 Suzuki Cervossa. Smart valmistaa pienintä ikinä tehtyä 799 kuutiosenttimetrin kokoista diesel-rivikolmosta. Suurin osa rivikolmosista on iskutilavuudeltaan alle 1,2-litraisia, suurin bensiinimoottori on BMW B38 (1 500 cm³). Alfa Romeolla oli vuonna 1984 Alfa Romeo 33 -mallissa 1,8-litrainen (1 779 cm³) turbodiesel, suurin koskaan autokäyttöön valmistettu rivikolmonen. Moottoripyörävalmistajista rivikolmoseen tunnetusti kiintynein on brittiläinen Triumph, joka on kautta aikojen pitäytynyt sen käytössä vähäisen tärinän ja persoonallisen käyntiäänen vuoksi. Rivikolmosia käytetään myös traktoreissa ja veneissä.
Itäsaksalainen Wartburg ja varhaiset Saab-mallit tulivat tunnetuksi kaksitahtisista R3-moottoreistaan. Kolmesylinterisiä moottoreita käytettiin pitkään lähes pelkästään pienissä ja edullisissa automalleissa. 2010-luvulla kolmesylinteriset ovat alkaneet yleistyä myös hieman suuremmissa automalleissa. Esimerkiksi BMW on tarjonnut R3-moottoria 3-sarjassaan. Turboahtimen avulla kolmesylinterisistä moottoreista on mahdollista saada yhtä paljon tai enemmän tehoa kuin vanhemmista nelisylinterisistä moottoreista, mikä on vaikuttanut niiden yleistymiseen. Fordin kolmesylinterinen 1,0-litrainen EcoBoost-bensiinimoottori valittiin kansainväliseksi vuoden moottoriksi 2012.
1-sylinterinen moottori

1-sylinterinen moottori koostuu vain yhdestä sylinteristä. Kyseessä on yksinkertaisin rakenne, joka on mahdollinen otto- ja dieselmoottorille. Autoissa yksisylinteriset moottorit ovat nykyään jo historiaa, mutta esimerkiksi mopoissa ja ruohonleikkureissa ne ovat hyvin yleisiä. Autoilun alkuaikoina lähes kaikki moottorit olivat yksisylinterisiä, mikä teki moottoreista helposti huollettavia ja halpoja valmistaa. Ongelmana oli isot sylinterit ja epätasainen käynti.
Edut ja haitat.
Verrattuna monisylinterisiin, yksisylinterisellä moottorilla on monia etuja. Se on pääasiassa yksinkertainen ja taloudellinen rakenne. Monisylinterisissä moottoreissa joudutaan usein käyttämään tasapainoakseleita tai painoja värinöiden poistamiseksi. Suurin miinus 1-sylinteriselle on sillä oleva suhteellisen pieni tehopainosuhde.
Käyttö.
Jotkin varhaiset autot kuten Cadillac 1906 malli K ja vuoden 1907 L- ja M-mallit käyttivät 1-sylinteristä moottoria. Eurooppalaisista autoista voidaan mainita vuosina 1955–1962 valmistettu pieni BMW Isetta.
Moottorityyppi on ollut suosittu myös venekäytössä. Nykyään yleisin kohde on 50 cm3 kaksitahtimoottori monissa moottoripyörissä ja mopoissa.
Fredrik August I

Friedrich August I, syntymänimi "Friedrich Augustus Joseph Maria Anton Johann Nepomuk Aloys Xavier" (puol. "Fryderyk August") ; (23. joulukuuta 1750 – 5. toukokuuta 1827) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1763–1806, Varsovan herttua 1807–1815 ja Saksin kuningas vuosina 1806–1827. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Saksin vaaliruhtinas Friedrich Christian ja Baijerin prinsessa Maria Antonia Walpurgis. 
Hänellä oli kahdeksan sisarusta. Hänen nuorempi veljensä oli Anton, joka seurasi häntä kuninkaana. Nuorempi sisar Maria Amalia (1757–1831) avioitui Zweibrückenin herttua Karl II Augustin kanssa. Nuorempi veli Maximilian (1759–1838) avioitui Parman prinsessa Carolinen kanssa ja toisen kerran Bourbon-Parman prinsessa Maria Luisan kanssa, 
Vaaliruhtinas ja kuningas.
Friedrich August I oli ensin 13-vuotias Saksin vaaliruhtinas nimellä Fredrich August III vuodesta 1763, jolloin hänen setänsä Saksin prinssi Franz Xavier toimi vielä sijaishallitsijana vuoteen 1768 asti.
Hän liittyi Napoleonin puolelle, kun tämä oli voittanut Preussin kuningaskunnan vuonna 1806. Tästä kiitollisena Napoleon antoi hänelle kuninkaan arvonimen. Vuodesta 1806 hän oli Saksin kuningas nimellä Friedrich August I. Osoittaakseen kiitollisuutta Napoleonille hän yhtyi tämän johtamaan saksalaisten valtioiden Reinin liittoon, ja seuraavana vuonna Fredrik August I sai Napoleonilta hallittavakseen Varsovan suurherttuakunnan. 
Leipzigin taistelussa vuonna 1813 Friedrich August I:n joukot siirtyivät kuitenkin Napoleonin vastustajien puolelle, kun taas kuningas itse joutui näiden vangiksi. Vuonna 1815 päättyneen Wienin kongressin päätöksen mukaan Friedrich August I:n oli luovutettava Preussille suuria alueita.
Avioliitto ja perilliset.
Fredrik Augustus avioitui vuonna 1769 Baijerin kuningas Maksimilian I Joosefin sisaren, pfalzkreivitär Amalie von Zweibrücken-Birkenfeld-Bischweilerin (1752–1828) kanssa, joka oli pfalzkreivi ja Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeldin herttua Fredrik Mikaelin ja Maria Franziska von Pfalz-Sulzbachin tytär.
Avioituminen tapahtui ensin välittäjän avulla Mannheimissa 17. tammikuuta 1769 ja uudelleen Dresdenissä 29. tammikuuta 1769.
Heille syntyi neljä lasta, joista vain yksi tytär eli aikuiseksi asti:
Friedrich Augustilla oli myös avioton tytär, joka syntyi suhteesta juutalaisen hovirahoittajan tyttären kanssa Dresdenissä.
Perintö.
Ilman miespuolista perijää ollutta Friedrich Augustia seurasi hallitsijana hänen nuorempi veljensä Anton.
Nirkot

Nirkot (Notodontidae), aikaisemmalta nimeltään hammaskehrääjät, on keskikokoisten, yöaktiivisten perhosten heimo.
Nirkkolajien siipiväli vaihtelee 20–100 mm. Heimon yhdistävänä piirteenä säärissä sijaitsevien okien kärkiosat ovat sahalaitaiset ja keskiruumiin takaosassa sijaitsevaan kuuloelimeen liittyy "bulla"ksi kutsuttu osa. Myös toukkien pinnan sukasten sijainnit ja toukan suuosat ovat heimolle tunnusomaiset. Takaruumiin neljännen jaokkeen vatsakilpeen liittyy kannuksia, joissa on litteitä, suomumaisia karvoja. Aikuisina perhosina nirkot ovat rotevatekoisia, kapeasiipisiä ja huomattavan karvaisia lajeja. Takasiivet ovat huomattavasti etusiipiä lyhyemmät ja kiinnittyvät etusiipeen frenulumin avulla. Imukärsän kehitysaste vaihtelee ja koiraiden tuntosarvet ovat kaksoiskampamaiset. Useimmat nirkot ovat harmaanruskeita ja lentävät öisin, mutta värikirjo kattaa myös valkoisia ja kellansävyisiä lajeja. Muutamilla trooppisilla lajeilla on hopeanhohtoisia täpliä. Poikkeuksena tähän Dioptinae-alaheimossa on päiväaktiivisia, värikkäitä lajeja. Lepäävän perhosen siivet asettuvat kattolaskuisesti takaruumiin sivuille.
Nirkkotoukkien ulkonäkö on hyvin vaihteleva. Monilla lajeilla toukat ovat karvattomia, mutta joskus niissä on poltinkarvoja tai erilaisia kyhmyjä ja nystermiä. Useimmat lajit elävät yksin, mutta etenkin kulkurinirkoilla toukat muodostavat suuria laumoja. Toukat ovat usein myrkyllisiä. Uhattuna niillä on lajille tyypillinen uhkausasento. Ne voivat tehdä nopeita liikkeitä ja ruiskuttaa muurahaishappoa ja ketoneita sisältävää eritettä uhkaajan päälle Toukilla on myös omalaatuinen lepoasento, jossa molemmat päät ovat irti alustasta. Toukka rakentaa löyhän kotelokehdon ja koteloituu joko maanpinnalle tai heti maanpinnan alle.
Nirkkoja tavataan kaikkialla maailmassa Antarktista, Uutta Seelantia ja Tyynenmeren saaria lukuun ottamatta. Useimmat lajit elävät tropiikissa. Heimoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 3500 lajia, joista 450 tavataan palearktisella alueella ja 47 Euroopassa.
Suomessa tavatut lajit alaheimoittain.
Suomesta nirkkolajeja on tavattu 26, joista yksi on harhailija.