tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tunturin tarina

Tunturin tarina on vuonna 2021 julkaistu suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Marko Röhr. Elokuva on jatkoa elokuville "Metsän tarina" (2012) ja "Järven tarina" (2016). Ensi-illan piti alun perin olla jo vuonna 2020, mutta sitä siirrettin pariin otteeseen koronaviruspandemian vuoksi, ja "Tunturin tarinan" ensi-ilta oli lopulta joulukuussa 2021.
Nepalin morsian

Nepalin morsian on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Tiina Madisson. Elokuva kertoo nepalilaisesta tytöstä, jolle tämän perhe on suunnittelemassa järjestettyä avioliittoa.
"Nepalin morsian" sai ensi-iltansa Tampereen elokuvajuhlilla 5. maaliskuuta 2020.
Sebastian Korda

Sebastian Korda (s. 5. heinäkuuta 2000 Bradenton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 23 lokakuussa 2023.
Kordan vanhemmat ovat molemmat entisiä tennispelaajia. Isänsä Petr Korda voitti Australian avoimet 1998 sekä äitinsä Regina Rajchrtová oli myöskin ammattilaispelaaja. Hänen isosiskonsa Nelly ja Jessica pelaavat golfia ammatikseen.
Korda voitti poikien kaksinpelin vuoden 2018 Australian avoimissa ja oli maailmanlistan ykkössijalla. Ammattilaistasolla hän pelasi ensimmäisen kerran helmikuussa 2018 New York Openissa.
Stella (Italia)

Stella on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Savonan maakunnassa Ligurian alueella. Kunnan väkiluku oli tammikuussa 2020 noin 2 960. Yksi kuuluisimmista kunnassa syntyneistä oli poliitikko Sandro Pertini, joka toimi Italian presidenttinä vuosina 1978–1985.
Bérén alue

Bérén alue () on Woroban piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 13 293 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Mankono. Asukkaita on 389 800 henkeä (vuonna 2014).
Bérén alue rajoittu pohjoisessa Bagouén ja Poron, idässä Hambolin, etelässä Gbêkên, Marahouén ja Haut-Sassandran ja lännessä Worodougoun alueisiin.
Alue käsittää Dianran, Kounahirin ja Mankonon departementit. Kuntia ovat Dianra, Kongasso, Kounahiri, Mankono, Sarhala ja Tiéningboué. Aliprefektuureja on yhdeksän ja kyliä 561.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, riisi, jamssi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.
Silmästä silmään

Silmästä silmään on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut John Webster. Elokuva kertoo restoratiivinen dialogi -terapiamenetelmästä, jossa henkirikoksen uhrin omaiset sekä henkirikoksen tekijä kohtaavat kasvotusten ja käsittelevät tapahtunutta rikosta.
"Silmästä silmään" sai ensi-iltansa 30. tammikuuta 2020 Docpoint-elokuvafestivaalilla.
Man (Norsunluurannikko)

Man on Länsi-Norsunluurannikolla sijaitseva kaupunki. Man on Montagnesin piirikunnan, Dix-Huit Montagnesin ja Tonkpin alueen hallinnollinen keskus. Vuonna 2014 Manin väkiluku oli 188 704.
Maantiede.
Man on osa Montagnesin piirikuntaa ja on tärkeä markkinakaupunki vuorten välissä.
Samuel Fagerholm

Samuel Fagerholm (s. 10. lokakuuta 1992) on suomalainen jalkapallovalmentaja, joka toimii Kansallisessa Liigassa pelaavan Åland Unitedin päävalmentajana. Omalla peliurallaan Fagerholm pelasi Suomen ja Ruotsin alasarjoissa vuosina 2009–2016. Hän on myös edustanut Ahvenanmaan jalkapallomaajoukkuetta. Åland Unitedin päävalmentajana Fagerholm aloitti marraskuussa 2017 oltuaan sitä ennen seuran päävalmentajan Maiju Ruotsalaisen apuvalmentajana. Hän valmensi seuraa kauden 2020 loppuun saakka. Fagerholm saavutti Åland Unitedin päävalmentajana SM-kultaa, kaksi SM-pronssia sekä Suomen Cupin mestaruuden.
Kaudeksi 2021 Fagerholm siirtyi Ruotsiin Umeå IK:n päävalmentajaksi. Hänen alaisuudessaan seura onnistui nousemaan Ruotsin pääsarjatasolle. Kauden 2022 jälkeen Umeå IK putosi takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Kauden päätteeksi uutisoitiin, että Fagerholm ei jatka seuran valmentajana.
Toukokuussa 2023 Fagerholm siirtyi 2,5 vuoden mittaisella sopimuksella Uppsala IK:n päävalmentajaksi.
Hambolin alue

Hambolin alue () on Vallée du Bandaman piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 19 122 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Katiola. Asukkaita on 430 000 henkeä (vuonna 2014).
Hambolin alue rajoittuu pohjoisessa Tchologon, idässä Bounkanin ja Gontougon, etelässä Iffoun ja Gbêkên ja lännessä Bérén ja Poron alueisiin.
Alue käsittää Dabakalan, Katiolan ja Niakaramadougoun departementit. Kuntia ovat Bassawa, Boniérédougou, Dabakala, Foumbolo, Fronan, Katiola, Niakaramadougou, Satama-Sokoro, Satama-Sokoura, Tafiré ja Tortiya. Asukkaat ovat etupäässä eri ryhmiin kuuluvia senufoja ja mandinkoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maissi, riisi, maniokki, hirssi, durra, maapähkinä ja vihannekset. Myyntiin tuotetaan cashewpähkinöitä, puuvillaa ja banaaneja.
Norsunluurannikon piirikunnat

Norsunluurannikon piirikunnat () ovat Norsunluurannikon aluehallinnon ylin taso. Piirikunnat perustettiin vuonna 2011, tarkoituksena hajauttaa hallintoa. Tätä ennen Norsunluurannikko jaettiin 19 alueeseen.
Norsunluurannikon piirikuntia on 14, joista kaksi on autonomista aluetta: Yamoussoukro ja Abidjan.
Hallinto.
Jokaista piirikuntaa johtaa kuvernööri, jonka nimittää Norsunluurannikon hallitus.
Bounkanin alue

Bounkanin alue () on Zanzanin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon koillisosassa. Sen pinta-ala on 22 091 neliökilometriä. Hallinnollinen keskus on Bouna. Asukkaita on 267 200 henkeä (vuonna 2014).
Bounkanin alue rajoittuu etelässä Gontougon ja lännessä Hambolin ja Tchologon alueisiin sekä pohjoisessa Burkina Fasoon ja idässä Ghanaan. Comoén kansallispuisto käsittää puolet alueen pinta-alasta.
Alue jakautuu Bounan, Doropon, Nassianin ja Téhinin departementteihin ja kuntiin. Asukkaat ovat lobeja, kulangoja ja mandinkoja.
Syrjäinen Bounkani on yksi Norsunluurannikon vähiten kehittyneistä alueista. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja käsityöammatit. Teollisuutta ja matkailupalveluja ei ole juuri lainkaan.
Georges Ohnet

Georges Ohnet, oikea nimi Georges Hénot, (1848 Pariisi, Ranska – 1918 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hän omistautui vuoden 1870 sodan jälkeen lehtityölle työnantajinaan "Le Pays" ja "Le Constitutionnel", mutta kirjoitti siinä ohessa myös näytelmiä, kuten loistavasti menestyneen "Regina Sarpin" yhteistyössä Louis Denayrouzen kanssa (1875) ja "Marthen" (1877). Ohnet vastusti voimakkaasti naturalismia. Hänen kiinnostavat ja helppolukuiset porvarillisen elämän kuvaukset olivat hyvin suosittuja. Niissä oli yhtenä pääaiheena plutokratian ja aristokratian välinen riitely ja sovinnonteko.
Boris Kuznetsov (jalkapalloilija, 1928)

Boris Dmitrijevitš Kuznetsov (, 14. heinäkuuta 1928 Moskova, Venäjän SFNT – 3. joulukuuta 1999 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Kuznetsov kuului Neuvostoliiton miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen voittaessa olympiakultaa Melbournessa 1956. Hän kuului Neuvostoliiton joukkueeseen myös Ruotsin MM-kilpailuissa 1958 ja pelasi maajoukkueessa yhteensä 26 ottelua. Seurajoukkuetasolla Kuznetsov edusti muun muassa Moskovan Dynamoa jossa voitti neljä Neuvostoliiton mestaruutta ja yhden Neuvostoliiton cup-mestaruuden.
Deep Purplen diskografia

Deep Purple on vuonna 1968 perustettu englantilainen rockyhtye. Yhtye luetaan heavy metalin ja hard rockin edelläkävijöihin. Deep Purple on ensimmäisiä ja suosituimpia näiden tyylilajien edustajia. Yhtyeen albumeita on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta.
Yachiyo

Yachiyo () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin luoteisosassa Shimōsan ylängöllä. Kaupungin läpi pohjoisesta etelään virtaa Shinjoki. Yachiyossa on 201 341 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 51,39 neliökilometriä.
Yachiyon maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 liittämällä yhteen Ōwadan maaseutukaupunki ja Mutsumin kyläkunta. Kaupunkioikeudet Yachiyolle myönnettiin vuonna 1967. Kaupungin keskusta sijaitsee Ōwadassa, joka kehittyi historiallisesti Naritaan johtaneen tiereitin postiasemana ("shukuba"). Kaupunki kasvoi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen, kun sinne rakennettiin useita suurimittakaavaisia lähiöitä. Niistä Yachiyodain lähiö oli Japanin ensimmäinen suurikokoinen asuinlähiö. Hetken aikaa kaupungin väestönkasvu oli maan nopeinta. Kaupunkiin sijoittui myös erityyppistä teollisuutta. Jäljellä olevilla maaseutumaisilla alueilla viljellään esimerkiksi tomaatteja ja kurkkuja sekä tuotetaan maitoa.
Yachiyon rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Shōkaku-inin buddhalainen temppeli. Kaupunkia palvelevat Keisei-rautateiden Keisei-päälinja ja Tōyō-pikarautatien Tōyō-pikalinja.
Iffoun alue

Iffoun alue () on Lacsin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon itäosassa. Sen pinta-ala on 8 955 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Daoukro. Asukkaita on 311 600 henkeä (vuonna 2014).
Iffoun alue rajoittuu pohjoisessa Hambolin, idässä Gontougon ja Indénié-Djuablinin, etelässä Moronoun ja N’Zin ja lännessä Bélierin ja Gbêkên alueisiin. Alueella virtaavat N’Zi- ja Comoéjoet.
Alue käsittää Daoukron, M’Bahiakron ja Prikron departementit. Kuntia ovat Daoukro, Ettrokro, M’Bahiakro, Ouellé ja Prikro. Aliprefektuureja on 15 ja kyliä 234.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsätalous, käsityöammatit ja kaupankäynti. Maatalous tuottaa riisiä, kahvia, kaakaota, palmuöljyä, kautsua ja cashewpähkinöitä.
Boris Kuznetsov

Boris Kuznetsov -nimisiä henkilöitä ovat:
Alajärv (Väimela)

Alajärv (myös "Väimela Alajärv", "Väike Väimela järv", "Ala-Väimela järv" ja "Väimela Väikejärv" ) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Väimelan kauppalassa sijaitseva järvi. Sen alapäässä on pato, jolla järven vedenpintaa voidaan säännöstellä.
Maantietoa.
Järvi on 760 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,8 hehtaaria. Se on muodostunut peltomaiden keskellä sijaitsevaan loivaan laaksoon ja järven ympäristössä on pienen Väimelän kauppalan asuinalue ja sen teollisuutta. Järven koillisranta on muita rantoja jyrkempi . Järven rannat ovat kaava-aluetta, mutta sen rantaan ylettyy myös kaksi metsäpalstaa. Pohjoisrannalla on toiminut nyttemmin rapistunut Väimelan kartano. Laakson toinen järvi Mäejärv sijaitsee Võrun ja Põlvan välisen maantien toisella puolella. Rannakkaisesti maantien kanssa ylittää järven pieni pengerretty polku, jossa on lyhyt silta.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (). Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Järvi on hyvin matala. Sen syvin kohta on 2,5 metriä syvä ja keskisyvyys on 1,6 metriä. Sen rannat ovat mutapohjaisia ja järven keskellä on mutakerroksen paksuudeksi mitattu 18 metriä, mikä on Viron paksumpia mitattuja kerroksia . Vedenväri on keltainen ja näkösyvyys on 1,0 metriä. Vesi sekoittuu hyvin ja mutapohjan takia sen vesi lämpenee herkästi. Siinä on runsaasti vesikasvillisuutta, mikä pitää myös kalaston lajirikkaana. Järvessä elää ainakin särki, ahven, hauki, lahna, kiiski, suutari, ruutana, sorva, salakka, turpa, made, törö, ankerias ja kuha. Joskus saadaan saaliiksi myös karppia.
Vesistösuhteita.
Alajärv kuuluu Väiso peakraavin valuma-alueeseen, jossa Väiso peakraav on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on peakraavin läpivirtausjärvi. Ylemmästä Mäejärvestä tulee pääosa siihen virtaavasta vedestä. Järvien välinen oja on 20 metriä pitkä ja se tulee järven luoteispäähän. Siihen on johdettu kauppalan alueelta kolme muuta lyhyttä ojaa. Laskuoja alkaa järven kaakkoispäästä, josta on matkaa Võhandu jõelle 2,8 kilometriä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Naisten Superpesiksen kausi 2020

Superpesiksen kausi 2020 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 31. kausi. Kauteen osallistui 12 joukkuetta. Alun perin kausi oli tarkoitus aloittaa keväällä mutta aloitusta jouduttiin lykkäämään pandemian vuoksi, ja lopulta kausi päästiin avaamaan kesäkuun lopussa. Porin Pesäkarhut harkitsi kauden kokonaan väliinjättämistä taloudellisista ja terveydellisistä syistä, mutta päätti kuitenkin osallistua. Siten sarja laajeni 12:een joukkueeseen.
Suomen-mestaruuden voitti Kirittäret, joka kukisti loppuottelusarjassa Manse PP:n 3–0. Pronssia voitti Pesäkarhut, joka päihitti pronssiottelusarjassa Lapuan Virkiän 2–0.
Seuraavaksi kaudeksi Superpesikseen nousi Ykköspesiksen voittaja Helsingin Roihu.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Sarjajärjestelmä.
Kaudella 2020 sarjajärjestelmä oli poikkeuksellinen koronaviruspandemian vuoksi. Joukkueet oli jaettu runkosarjassa neljään lohkoon maantieteellisen sijainnin perusteella. Jokaisen lohkon sisällä pelattiin nelinkertainen sarja. Lisäksi muiden lohkojen joukkueita vastaan pelattiin kahdesti. Kuitenkaan pohjoisen lohkon joukkueet eivät kohdanneet eteläisen lohkon joukkueita eivätkä läntisen lohkon joukkueet itäisen lohkon joukkueita runkosarjassa. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan kärkikolmikko sai valita vastustajansa puolivälieriin sijoille 5–8 sijoittuneista joukkueista. Välierävaiheessa otteluparit ratkesivat runkosarjan sijoitusten perusteella. Puolivälierät sekä pronssiottelusarja ratkaistiin paras kolmesta -periaatteella, ja välierät sekä loppuottelusarja paras viidestä -periaatteella.
Kauden päätteeksi ei pudotettu joukkueita, mutta Ykköspesiksen kärkijoukkue nousee Superpesikseen kaudeksi 2021.
Lohkojako.
A-lohko (etelä)
B-lohko (länsi)
C-lohko (itä)
D-lohko (pohjoinen)
Pudotuspelit.
Pudotuspeleissä puolivälierät ja pronssiottelusarja pelattiin paras kolmesta -periaatteella. Välierät ja loppuottelusarja pelattiin paras viidestä -periaatteella. Puolivälieräparit muodostettiin runkosarjan kolmen parhaan tekemien valintojen perusteella 24. elokuuta 2020. Kolme neljästä muodostuneesta puolivälieräparista ei ollut kohdannut toisiaan runkosarjassa lainkaan poikkeuksellisen sarjajärjestelmän vuoksi. Välieräparit muodostettiin runkosarjan sijoitusten perusteella.
Comoén piirikunta

Comoén piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista. Piirikunta sijaitsee maan kaakkoisosassa, ja rajoittuu siten, että Ghana on idässä, Zanzan pohjoisessa, Lagunes ja Lacs lännessä, Atlantin valtameri etelässä. Comoén pääkaupunki on Abengourou. Comoén väkiluku vuonna 2014 oli 1 203 052.
Perustaminen.
Comoén piirikunta perustettiin Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä vuonna 2011. Piirikunta muodostettiin yhdistämällä entiset Moyen-Comoén ja Sud-Comoén alueet.
Vladimir Ryžkin

Vladimir Aleksejevitš Ryžkin (, 29. joulukuuta 1930 Moskova, Venäjän SFNT – 19. toukokuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Ryžkin kuului Neuvostoliiton miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen voittaessa olympiakultaa Melbournessa 1956. Hän teki olympiaturnauksessa kolme maalia. Seuratasolla Ryžkin pelasi muun muassa Moskovan Dynamossa jossa voitti kolme Neuvostoliitotn mestaruutta ja yhden Neuvostoliiton cup-mestaruuden.
Acerra

Acerra on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 15 kilometriä Napolin keskustasta koilliseen. Se on 1000-luvulla perustetun Acerran hiippakunnan keskus.
Maantiede ja ilmasto.
Acerra sijaitsee Napolin metropolikaupungin pohjois- ja koillisosan tasangolla. Se rajoittuu pohjoisessa Casertan maakuntaan. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Läheisen Napolin kansainvälinen lentoaseman sääaseman vuotuinen keskilämpötila on 15,5 °C.
Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Acerra on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan.
Historia.
Acerran alueella on asuttu jo esihistoriallisella ajalla, kiitos hedelmällisen maaperän, monipuolisen eläinlajiston ja edullisten vesireittien. Toisen puunilaissodan aikana paikkakunta pysyi uskollisena roomalaisille. Vuonna 22 eaa. paikkakunnasta tuli municipium. Langobardit rakensivat paikkakunnalle linnoituksen vuonna 826, jonka Napolin herttua Bono (786–834) kuitenkin tuhosi. Normannit jälleenrakensivat linnoituksen ja perustivat Contea di Acerran. Keskiajan kuluessa erinäiset feodaalisuvut hallitsivat paikkakuntaa. Uuden ajan taitteesta aina 1800-luvun alkuun Acerra kuului Cardenasin suvun läänityksiin. Clanio-joen tulvat ajoivat Acerran asukkaita läheisille kukkuloille tuon tuosta, mutta tilanne muuttui 1700-luvulla, jolloin alettiin rakentaa vesireittejä tulvien hallitsemiseksi. Acerran väkiluku kasvoi ja uusia rakennuksia alkoi kohota.
Acerran hiippakunnan pääkirkko on Acerran katedraali, Cattedrale di Santa Maria Assunta, jonka julkisivu edustaa uusklassismia ja sisätilat barokkia. Nykyinen kirkko valmistui 1874; sen paikalla on todennäköisesti ollut aikoinaan Herakleelle omistettu pyhättö. Keskellä Acerraa sijaitsee historiallinen linna Castello dei Conti di Acerra. Aivan linnan tuntumassa on Museo di Pulcinella.
Talous ja liikenne.
Acerran talouselämää hallitsevat palvelualat ja teollisuus. Maatalous on huomattavasti supistunut aiemmasta. Acerrassa on kaksi rautatieasemaa, Stazione di Acerra (RFI) rataosuudella Rooma–Cassino–Napoli ja Stazione di Acerra (Circumvesuviana). Moottoritie Autostrada del Sole kulkee Acerran länsipuolitse.
Oranssirusorinta

Oranssirusorinta ("Sheppardia aequatorialis") on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Itä-Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Oranssirusorinta on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Oranssirusorinnan pää, selkä ja siivet ovat ruskeat ja pyrstö on punaruskea. Kurkku ja rinta ovat väriltään oranssit. Linnun vatsa on valkoinen. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Oranssirusorintaa tavataan Keniasta sekä Etelä-Sudanista Burundiin ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat ylänköjen metsien alakerrokset. Se liikkuu useimmiten yksittäin mutta voi kerääntyä ryhmiksi ruokailemaan. Oranssirusorinnan ravintoa ovat hyönteiset kuten muurahaiset, ampiaiset, perhoset ja kovakuoriaiset. Linnun pesimäkausi kestää lokakuulta toukokuulle ja pesä on kasvimateriaaleista rakennettu kuppi.
Eggert Ólafsson

Eggert Ólafsson (1726–1768) oli islantilainen luonnontutkija ja runoilija. Hänen pääteoksensa on "Reise igiennem Island", Islannin luonnonsuhteista ja taloudellisista oloista tehty tutkimus, johon ainekset koottiin Islannin halki tehdyllä matkalla 1752–1757 ja jolla perusteellisuutensa vuoksi oli myöhemminkin pitkään arvoa. Isänmaallisissa runoissaan (julkaistu vasta 1832) Eggert koetti herättää islantilaisten kansallistuntoa.
Pieksämäen kaupunginkirjasto

Pieksämäen kaupunginkirjasto on Pieksämäen kaupungissa toimiva yleinen kirjasto. Se on kaupunginkirjasto, mutta myös osa Lumme-kirjastoja. Lumme-kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa.
Kirjastotoiminta alkoi Pieksämäellä vuonna 1860 pappilaan perustetun pitäjänkirjaston muodossa. Vuodesta 1989 nykyisen kaupunginkirjaston päätoimipiste on ollut Kulttuurikeskus Poleenissa sijaitseva Poleenin kirjasto (Savontie 13). 
Lähikirjastoja on kaksi ja ne toimivat pääosin omatoimikirjastoina: Jäppilän kirjasto Jäppilässä (Jäppilän kirkkotie 9) ja Virtasalmen kirjasto Virtasalmella (Virastotie 3). Kirjastoauto kiertää kaupunkia arkipäivisin. Naarajärven lasten- ja nuortenkirjasto Naarajärvellä on toistaiseksi suljettu, mutta saattaa avautua uudelleen Maaselän koulun uudisrakennuksen yhteydessä vuonna 2021. Verkkokirjasto on toteutettu osana Lumme-kirjastojen palveluja.
Cavallyn alue

Cavallyn alue () on Montagnesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon luoteisosassa. Sen pinta-ala on 11 294 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Guiglo. Asukkaita on 460 000 henkeä (vuonna 2014).
Cavallyn alue rajoittuu pohjoisessa Tonkpin ja Guémonin, idässä Nawan ja etelässä San-Pédron alueisiin sekä lännessä Liberiaan. Länsirajalla virtaa Cavallyjoki. Ilmasto on trooppinen ja kasvillisuus runsasta. Alueella sijaitsee Taïn kansallispuisto.
Alue käsittää Bloléquinin, Guiglon, Taïn ja Toulépleun departementit ja kunnat. Aliprefektuureja on 17.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, maniokki, banaani, jamssi, taaro ja peruna. Myytäväksi tuotetaan kaakaota, kautsua, kahvia, palmuöljyä ja kolapähkinöitä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat ja siipikarja. Teollisuus jalostaa puutavaraa ja kautsua. Alueella on koboltti-, nikkeli-, kulta- ja timanttiesiintymiä.
Dan O’Keeffe

Daniel ”Danno” O'Keeffe, , (2. kesäkuuta 1907 Fermoy, Corkin kreivikunta, Yhdistynyt kuningaskunta – 2. kesäkuuta 1967) oli irlantilainen urheilija. Hän pelasi gaelilaista jalkapalloa maalivahtina Kerryn kreivikunnan joukkueessa maalivahtina. Hänen peliuransa kesti vuodesta 1931 vuoteen 1948. Häntä pidetään kenties kaikkien aikojen parhaana lajin maalivahtina. O'Keeffe on saanut kuvansa irlantilaiseen postimerkkiin.
Casalnuovo di Napoli

Casalnuovo di Napoli on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 10 kilometriä Napolin keskustasta koilliseen. Casalnuovodinapolilaisia kutsutaan demonyymilla casalnuovesi. Useasta historiallisesta osa-alueesta muodostetulla kaupungilla on kolme suojeluspyhimystä: San Giacomo il Maggiore, San Biagio di Sebaste ja San Nicola di Bari. Casalnuovon yhteinen juhlapäivä on 25. heinäkuuta.
Maantiede ja ilmasto.
Casalnuovo di Napoli sijaitsee Napolin metropolikaupungin pohjoisosassa. Muodoltaan soikeahkosta kunnasta työntyy kapea kaistale kohti kaakkoa. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Kesäisin sää on usein kuivaa ja lämpötila saattaa kohota 40 °C:een.
Casalnuovo di Napolin pinta-alaltaan suurin frazione on Licignano koillisessa. Muut frazionet ovat Casarea (kaakossa), Talona (idässä) ja Tavernanova (etelässä Casarean luoteispuolella). Kaupungin ydin sijaitsee vanhan Archoran kylän paikalla kaupungin luoteisosassa.
Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Casalnuovo di Napoli on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan.
Historia.
Casalnuovo di Napoli sai alkunsa 1400-luvulla, aiemmin paikalla oli sijainnut Archora-niminen kylä. Ferdinand Katolilainen antoi alueet Angelo Cuomon haltuun, joka rakennutti uuden kylän, josta tuli osa Napolin arkkihiippakuntaa. Nykyisin kaupungin länsiosa kuuluu kyseiseen arkkihiippakuntaan, Licignano kuuluu Acerran hiippakuntaan ja Tavernanova Nolan hiippakuntaan. Joachim Murat toteutti reformin, jossa pieniä maalaiskyliä liitettiin Afragolaan. Hallinnollisesti Casalnuovo muotoutui nykyiselleen monivaiheisten alueellisten muutosten kautta 1900-luvun aikana. Virallisesti se erotettiin Afragolasta 25. helmikuuta 1929. Casalnuovo kärsi vaurioita marraskuun 1980 maanjäristyksessä.
Licignano.
Licignano oli muinainen roomalaisten asuinpaikka, ja sen nimi oli tuolloin Licinianum. 
Licignano oli aiemmin Pomigliano d'Arcon frazione, eli kantakaupungista erillään oleva asutustihentymä, sen jälkeen itsenäinen kunta nimenään Licignano di Napoli ja sittemmin Acerran frazione, kunnes siitä tehtiin osa Casalnuovo di Napolia. Licignanon pinta-ala on 4 km², eli hieman yli puolet Casalnuovon koko alueesta, mutta sen väkiluku on vain noin kahdeksasosa kaupungin väkiluvusta. Licignanon suojeluspyhimys on San Nicola di Bari. Licignanossa sijaitsee 1700-luvun palatsi Salerno Lancellotti.
Talous ja liikenne.
Casalnuovo di Napolissa on muun muassa tekstiili- ja jalkineteollisuutta. Maatalous tuottaa muun muassa vihanneksia. Casalnuovon rautatieasema, Stazione di Casalnuovo (RFI), sijaitsee rataosuudella Rooma–Cassino–Napoli. Kaupungissa on lisäksi rautatieasemat Stazione di Salice, Stazione di Casalnuovo (Circumvesuviana), Stazione di La Pigna ja Stazione di Talona. Ne sijaitsevat 38-kilometrisen Napoli–Nola–Baiano-rataosuuden varrella verraten lähellä toisiaan. Casalnuovon pohjoispuolella on liittymä kaupunkimoottoritielle Strada statale 162 NC Asse Mediano.
Denguélén piirikunta

Denguélén piirikunta () on yksi Norsunluurannikon piirikunnista. Denguélé sijaitsee maan luoteisosassa. Piirikunnan pääkaupunki on Odienné. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi mitattiin 289 779.
Synty.
Denguélén piirikunta syntyi Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä vuonna 2011. Piirikunnan muodosti entinen Denguélén alue.
Gôh-Djibouan piirikunta

Gôh-Djibouan piirikunta () on yksi Norsunluurannikon piirikunnista, joka sijaitsee maan lounaisosassa. Piirikunnan pääkaupunki on Gagnoa. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi mitattiin 1 605 286.
Synty.
Gôh-Djibouan piirikunta syntyi vuonna 2011 Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä. Piirikunta muodostettiin yhdistämällä Sud-Bandaman ja Fromagerin alueet lukuun ottamatta Frescoa.
Naisten Ykköspesis-kausi 2020

Ykköspesis-kausi 2020 oli Suomen pesäpallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykköspesiksen 40. kausi. Kauteen osallistui 16 joukkuetta jaettuna kahteen lohkoon maantieteellisen sijainnin perusteella. Kauden alku viivästyi toukokuusta kesäkuun loppuun koronaviruspandemian vuoksi.
Ykköspesiksen voitti Helsingin Roihu, joka kukisti loppuottelusarjassa Mailattaret 2–0. Uusiksi joukkueiksi nousevat kaudeksi 2021 Kirittärien ja Lapuan Virkiän kakkosjoukkueet.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Sarjajärjestelmä.
Joukkueet oli jaettu eteläiseen (A) ja pohjoiseen (B) lohkoon. Lohkoissa pelattiin kaksinkertainen sarja, joka muodosti runkosarjan. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta jatkoivat lohkojen loppuotteluihin, jotka pelattiin paras kolmesta -menetelmällä. Näiden ottelusarjojen voittajat etenivät loppuottelusarjaan, joka niin ikään pelattiin paras kolmesta -menetelmällä. Loppuottelusarjan voittaja nousi Superpesikseen. Sarjasta ei pudonnut joukkueita.
Lohkojen loppuottelut.
Lohkojen loppuotteluissa kohtasivat kummankin lohkon kaksi parasta joukkuetta. Ottelusarjat ratkaistiin paras kolmesta -menetelmällä, ja voittajat etenivät loppuottelusarjaan.
Loppuottelu.
Loppuottelussa kohtasivat lohkojen loppuottelusarjojen voittajat. Loppuottelusarja pelattiin paras kolmesta -menetelmällä, ja sen voittaja nousi Superpesikseen.
Arla (nimi)

Arla on pohjoismainen naisen etunimi, joka tunnetaan Suomessa ja Ruotsissa. Arlan nimipäivä on suomenruotsalaisessa almanakassa 20. huhtikuuta.
Arla-nimi on tullut käyttöön Ruotsissa 1800-luvun loppupuolella. Sen taustasta ei ole varmaa tietoa. Kyseessä saattaa olla muunnos norjalaisesta naisennimestä "Arlaug". Toisaalta Arla voi pohjautua myös ruotsin kielen sanaan "arla", jonka merkitys on ’ani varhain’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Arla on joulukuun 2024 loppuun mennessä ollut Suomessa etunimenä 460 naisella tai tytöllä.
Nikolai Savin

Nikolai Savin (s. 18. maaliskuuta 1874 Pietari) oli venäläinen teekauppias, jolle myönnettiin Suomessa 1913 kauppaneuvoksen arvo.
Savinin vanhemmat olivat kauppias A. K. Savin ja Helena Savina. A. K. Savin omisti Pietarissa 1856 perustetun teetukkuliikkeen, joka toi Venäjälle teetä Kiinasta. Liike toimi myös useissa Euroopan maissa Venäjän ohella. Vuonna 1886 Helsinkiin perustettiin teen maahantuontiin ja tukkukauppaan erikoistunut "Handelshuset A. K. Savin", jonka toimitilat olivat aluksi Mikonkatu 17:ssä. A. K. Savin ja hänen poikansa Nikolai asuivat Pietarissa mutta he kävivät useita kertoja vuodessa Helsingissä asuen aluksi hotelli Kämpissä, ja sitten hotelli Kleinehissa. Nikolai Savin vastasi Helsingin liikkeen toiminnasta 1890-luvun lopulta lähtien. Liike alkoi tuoda Suomeen teen ohella myös kahvia, siirappia ja sokeria ja se kasvoi ajan myötä keskisuureksi tukkuliikkeeksi. Liikkeella oli oma vähittäismyymälä Pohjoisesplanadi 27:ssä ja tukkumyymälä ja varasto vuodesta 1899 alkaen Läntinen Heikinkatu 10:ssä.
Vuonna 1901 Helsingin toimintojen esimieheksi tuli 1888 liikkeen palvelukseen kauppamatkustajaksi tullut Peter (Pekka) Buchert (1868–1925) ja Savinin Helsingin sivuliikkeen toiminta siirtyi ajan myötä kokonaan hänen vastuulleen. Vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen jälkeen Nikolai Savin myi Helsingin liikkeen Buchertille. Pekka Buchertin kuoltua 1925 liikettä johti hänen poikansa Boris Buchert (1900–1929) ja tämän kuoltua Boris Buchertin puoliso Cessi Buchert. Kauppahuone A. K. Savin toi teetä Suomeen nyt suoraan Kiinasta vanhojen liikesuhteiden avulla. Liikkeen palveluksessa oli vuodesta 1900 alkaen teelaatujen tuntija ja teensekoittaja herra Nikolai Kischis (s. 1876). Liikkeen tunnettuja teelaatuja olivat Kukkatee n:o 100 sekä Mustatee n:ot 100, 110, 120 ja 140. Savinin liikkeen toiminta päättyi Suomessa todennäköisesti sotavuosien aikana. Nikolai Savin itse muutti Venäjän vallankumouksen jälkeen asumaan Suomen puolelle Karjalan kannakselle Uudenkirkon pitäjään. Hän vieraili Buchertien luona Helsingissä vielä 1920-luvulla.
Mäejärv (Väimela)

Mäejärv (myös "Väimela Mäejärv", "Väimela Ülajärv", "Suur Väimela järv" ja "Väimela Suurjärv" ) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Väimelan kauppalassa ja Loosun kylässä sijaitseva järvi. Järven alapäässä on pato, jolla säännöstellään järven vedenpintaa .
Maantietoa.
Järvi on 900 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,9 hehtaaria. Sen syvyys on 11,6 metriä ja keskisyvyys on 4,9 metriä. Järven syvänne sijaitsee sen keskikohdassa. Sen ranta-alueilla on peltomaata ja rantaviivan tuntumassa kasvaa leppää ja pajua. Rannat ovat kaltevat ja rantojen pohja on mutaa, vaikka toisinaan pohjasta erottuu paljas hiekkapohja. Järven pohjoisrannassa on asuinalue ja eteläpuolella on muutaman talon joukossa paikallinen urheilukenttä. Järven kaakkoisosassa on uimaranta. Itäpään pohjoisrannassa on penkereellä erotettu kaksi selkeytysallasta, jonne Leola kraavin vedet lasketaan ensin. Altaiden vierestä kulkee järven itäpuoelta Võrun ja Põlvan välinen maantie.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (). Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Järven vesi on tutkittu vuonna 1958, jolloin sen vedenväri oli kellertävän ruskea ja sen näkösyvyys oli 1,5 metriä. Vesi vaihtuu järvessä keskimäärin 8 kertaa vuodessa eli noin 46 vuorokauden välein. Järven vesikasvillisuus on melko runsas ja kalalajeista yleisimmät ovat särki ja lahna. Muita kalalajeja ovat ainakin hauki, kiiski, pasuri, ahven, suutari, ruutana, sorva, salakka, turpa, made, törö, ankerias ja kuha. Saaliiksi voi tulla harvemmin myös karppi.
Vesistösuhteita.
Mäejärv kuuluu Väiso peakraavin valuma-alueeseen, jossa Väiso peakraav on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on peakraavin läpivirtausjärvi, joka samalla tuo pääosan vedestä. Etelärantaan laskee lounaispuolisen metsäalueen kuivatusvesiä tuova johto-oja ja itäpäähän laskee Leola kraavi, jonka uomaan on padottu Väimela paisjärv. Järven valuma-alueen pinta-ala on 20,2 neliökilometriä. Mäejärven laskuoja on parikymmentä metriä pitkä. Se alittaa maantien ja laskee heti Alajärveen. Peakraavi virtaa Alajärvenkin läpi ja yhtyy Võhandu jõkeen kolme kilometrä alempana. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Margaret Oliphant

Margaret Oliphant, o.s. Wilson, (4. huhtikuuta 1828 – 25. kesäkuuta 1897) oli skotlantilainen kirjailija. Hän vietti nuoruutensa Skotlannissa, jonka oloja ja ihmisiä hän sittemmin kuvasi monissa romaaneissaan. Hänen esikoisteoksensa on "Passages in the life of mrs. Margaret Maitland of Sunnyside" (1849), merkittävin teos on "The chronides of Carlingford" (1862–1866), jossa hän kuvaa pikkukaupungin uskonnollista elämää. Oliphant kirjoitti myös elämäkerrallisia ja historiallisia kirjoja, kuten "Life of Edward Irving" (1862), "The makers of Florence: Dante, Giotto, Savonarola; and their city" (1876), "The literary history of England in the end of the eighteenth and beginning of the nineteenth century" (1882). Hänen omaelämäkertansa ja kirjeensä sisältävä teos "Autobiography and Letters" ilmestyi 1899.
Richlandin piirikunta

Richlandin piirikunta voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Gagnoa

Gagnoa on kaupunki Norsunluurannikon eteläosassa. Gagnoa on sekä Gôh-Djibouan piirikunnan että Gôhin alueellinen pääkaupunki. Vuonna 2014 Gagnoan väkiluvuksi mitattiin 213 918, joten Gagnoa oli Norsunluurannikon seitsemänneksi suurin kaupunki.
Gagnoassa sijaitsee Pyhän Annan katedraali.
Väimela paisjärv

Väimela paisjärv on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Väimelan kauppalassa sijaitseva padottu tekolampi. Virolaisissa paikannimissä "paisjärv" takoittaa patolampea.
Maantietoa.
Tekojärvi on 580 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Sen kapeneva muoto seuraa matalan peltoalueella sijaitsevaa laaksonpohjaa. Sen itäpäässä on ojan poikki rakennettu maapato, jolla lampeen on saatu kerättyä käyttövettä. Lammelle tulee tie kauppalan tieltä Mäejärven asuinalueelta. Lampi on autio ja sen rantaviiva on 1,4 kilometriä pitkä.
Vesistösuhteita.
Väimela paisjärv kuuluu Väiso peakraavin valuma-alueeseen, jossa Väiso peakraav on Võhandu jõen sivu-uoma. Lampi on Leola kraavin läpivirtausjärvi . Järven valuma-alueen pinta-ala on noin 1,0 neliökilometriä. Leola kraavin vedet on johdettu Mäejärven selketysaltaaseen. Vesireitti jatkuu Mäejärvestä Alajärveen ja edelleen kolme kilometriä Võhandu jõgeen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Pyhän Annan katedraali (Gagnoa)

Pyhän Annan katedraali () on Gagnoassa sijaitseva katedraali. Pyhän Annan katedraali on yksi Norsunluurannikon tärkeimmistä uskonnollisista rakennuksista. Pyhän Annan katedraali oli ennen seurakunnan kirkko, mutta roomalaiskatoliseksi tuomiokirkoksi eli katedraaliksi 3. helmikuuta 1957. Muun muassa arkkipiispa Barthélémy Djabla on haudattu Pyhän Annan katedraalissa, kun hän kuoli 72-vuotiaana virassa.
Lacsin piirikunta

Lacsin piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista. Piirikunta sijaitsee Norsunluurannikon keskiosassa. Piirikunnan pääkaupunki on Dimbokro. Vuonna 2014 Lacsin piirikunnassa oli yhteensä 1 258 604 asukasta.
Synty.
Lacsin piirikunta syntyi vuonna 2011 Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä. Piirikunta muodostui yhdistämällä N’zi-Comoén ja Lacsin alueet ja poistamalla Yamoussoukro.
Edward Simon

Edward Simon (s. 27. heinäkuuta 1969 Punta Cardón) on venezuelalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Simon lähti Yhdysvaltoihin vuonna 1981. Hän opiskeli Philadelphian Taiteiden yliopistossa stipendillä klassista pianonsoittoa ja musiikin esittämistä ennen siirtymistään jazzpianonsoiton opintojen pariin Manhattan School of Musiciin. Simonin opettajiin kuului Sophia Rosoff. Ensimmäinen levytys, jolla Simon soitti, oli Greg Osbyn albumi "Mind Games" (1988). Seuraavana vuonna hän liittyi saksofonisti Bobby Watsonin Horizon-kokoonpanoon, jossa pysyi vuoteen 1994. Tämän jälkeen hän toimi vuoteen 2002 jäsenenä trumpetisti Terence Blanchardin yhtyeessä. Samanaikaisesti hän esiintyi muiden muassa Kevin Eubanksin, Dave Binneyn, Herbie Mannin ja Mark Turnerin levyillä. 
Debyytin oman kokoonpanonsa johtajana Simon teki levyllä "Beauty Within" (1994). Hänen kokoonpanojensa levyillä ovat esiintyneet myös Anthony Jackson, Horacio Hernández, Larry Grenadier, Adam Cruz, Mark Turner, Milton Cardona, Dave Binney, Diego Urcola, John Patitucci, Eric Harland, Avishai Cohen, Brian Blade, Ben Street ja Pernell Saturnino. Simon oli vuonna 2000 Binneyn kanssa mukana perustamassa Afinidad-jazzkvartettia, jonka samanniminen debyyttialbumi julkaistiin vuonna 2001. Hän perusti vuonna 2003 lisäksi Ensemble Venezuelan, jossa yhdisti jazzia kotimaansa musiikkiperinteisiin. Vuonna 2005 Chamber Music America tilasi Simonilta kokoonpanolle sävellettävän venezuelalaisen sarjan. Simon kokosi yhteen kymmenen muusikkoa Yhdysvalloista, Venezuelasta ja Kolumbiasta levyttääkseen sarjan Brooklynin Systems Two -studiolla vuonna 2012. Albumi "Venezuelan Suite" julkaistiin Sunnyside-levymerkillä tammikuussa 2014. Simon on soittanut myös SF Jazz Collectivessa.
Simon on buddhalainen, jonka hengellisiin innoittajiin on kuulunut Thich Nhat Hanh.
Hirviön kosto

Hirviön kosto (, tunnetaan myös nimillä "Return of the Creature" ja "Return of the Black Lagoon") on vuonna 1955 ensi-iltansa saanut scifikauhuelokuva, jonka on ohjannut Jack Arnold. Elokuva on jatkoa elokuvalle "Mustan laguunin hirviö" (1954). Elokuva kuvattiin 3-D:nä. Elokuvan pääosissa nähdään John Agar, Lori Nelson, John Bromfield ja Nestor Paiva. Näyttelijälegenda Clint Eastwood tekee tässä elokuvassa ensimmäisen elokuvaroolinsa.
Mustaruoste

Mustaruoste eli happomarjan-heinänruoste ("Puccinia graminis") on ruostesienilaji, joka vahingoittaa viljalajeja ja heinäkasveja. Se on yksi viljakasvien vaarallisimpia tauteja maailmassa, ja sen tuhot on tunnettu tuhansien vuosien ajan.
Happomarjapensas on mustaruosteelle tärkeä väli-isäntäkasvi, ja se voi tartuttaa myös mahonialajeja.
Mustaruoste leviää lämpimässä ja kosteassa säässä.
Inkereen kartano

Inkereen kartano on Salon Perttelissä sijaitseva kartano. Kartanon päärakennus valmistui vuonna 1800. Nykyisin siellä toimii vuonna 1995 perustettu maatalouden palveluja tarjoava yritys, jonka virallinen nimi on "Inkereen Kartano om. Reinhold Jensen."
Yrityksen toiminta on aloitettu vuonna 1995. 
Historia.
Inkereen kartanon historia ulottuu aina keskiajalle saakka. Inkereen kartanosta on käytetty myös nimeä Katrinebergin kartano. Inkereen kartanon omistajia tiedetään olleen jo vuonna 1575. Kartano rakennettiin vuonna 1800, mutta se sai vuonna 1894 ulkonäöllisesti täysin uuden ilmeen.
Inkereen meijerikoulu toimi Ernst Börtzellin johdolla Inkereen kartanossa. Börtzell oli ostanut kartanon vuonna 1872 Bonsdorff -suvulta. Börtzell oli syntyjään ruotsalainen. Hän tuli Pertteliin Halikosta, jossa oli toiminut Joensuun kartanon tilanhoitajana jo neljä vuotta. Börtzell oli hyvin innokas karjataloudesta, ja perusti Inkereen kartanoon meijeritoimintaa.
Sodan jälkeen Åke Jensen omisti Inkereen kartanon. Jensen harjoitti tilalla maataloutta ja siitoseläinten kasvatusta.
Tuure Mäntynen

Tuure Vihtori Mäntynen (s. 17. tammikuuta 2000 Eurajoki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Ilvestä.
Ura.
Mäntynen aloitti jalkapallon FC Eurajoen junioreissa, josta hän siirtyi 13-vuotiaana porilaiseen FC Jazziin. Mäntynen debytoi FC Jazzin edustusjoukkueessa talvella 2015 Suomen Cupin ottelussa ÅIFK:a vastaan, ja pelasi seuraavana kesänä myös ensimmäiset sarjapelinsä Ykkösessä. Vuotta myöhemmin hän kuului jo FC Jazzin vakiokokoonpanoon, kunnes siirtyi tammikuussa 2017 saksalaisen FC Kaiserslauternin junioriorganisaatioon.
Kesällä 2019 Mäntynen siirtyi Kaiserslauternin U-19-joukkueesta seuran reservijoukkueeseen Saksan viidennelle sarjatasolle Oberligaan. Mäntynen pelasi syksyn aikana seitsemän ottelua, kunnes palasi tammikuussa 2020 Suomeen, ja teki FC Ilveksen kanssa kahden vuoden sopimuksen.
Guémonin alue

Guémonin alue () on Montagnesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon länsiosassa. Sen pinta-ala on 6 695 neliökilometriä. Hallinnollinen keskus on Duékoué. Asukkaita on 919 400 henkeä (vuonna 2014).
Guémonin alue rajoittuu idässä Haut-Sassandran, etelässä Nawan, lounaassa Cavallyn ja luoteessa Tonkpin alueisiin. Päiväntasaajailmastoon kuuluu kaksi sade- ja kuivaa kautta. Vuotuinen sademäärä on 1500–2000 millimetriä. Alueella sijaitsevat Taïn ja Mont Pékon kansallispuistot.
Alue käsittää Bangolon, Duékouén, Facoblyn ja Kouiblyn departementit ja kunnat.
Seudun pääelinkeino on maa- ja metsätalous, joka tuottaa muun muassa riisiä, maniokkia, banaania, kahvia, kaakaota ja kautsua. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, kalastusta ja kaivetaan kultaa. Teollisuutta edustaa puutavaran jalostus.
Leonard Gestrin

Anders Leonard Gestrin, sukunimi noin vuoteen 1868 "Gästgifvars" (6. marraskuuta 1850 Mäntsälä – 1. joulukuuta 1929 Turku) oli suomalainen Turussa vaikuttanut kauppias, pankinjohtaja ja kauppaneuvos (1914).
Gestrinin vanhemmat olivat maanviljelijä Anders Johaninpoika Gästgifvars ja Hedvig Erikintytär. Hän kävi Turussa kaksivuotisen kauppakoulun ja muutti sitten vakinaisesti Mäntsälästä Turkuun vuonna 1877. Gestrin oli aluksi konttoristina J. W. Lilljan huolintaliikkeessä ja vuonna 1878 hän perusti oman agentuuri- ja huolintaliikkeen, joka edusti Turussa pohjalaisia höyrylaivoja. Hän perusti 1870-luvulla myös siemeniin ja etenkin heinänsiemeniin erikoistuneen tukkuliikkeen. 1890-luvulla tämä tukkuliikke liitettiin Gestrinin huolintaliikkeeseen, joka alkoi samoihin aikoihin myös keskittyä vakuutustoimintaan. Gestrin hoiti liikettä sivutoimisesti aina 1920-luvulle saakka ja hänen kuoltuaan konttoristi Erik Holmström järjesti Gestrinin liikkeen uudelleen nimellä "Leon. Gestrin Jälk".
Gestrin nimitettiin vuonna 1890 samana vuonna perustetun Kansallis-Osake-Pankin Turun haarakonttorin johtajaksi ja hän hoiti tätä tehtävää aina vuoteen 1917 saakka. Gestrinin aikana pankki hankki runsaasti asiakkaita Turun seudulta ja sen toiminta laajeni myös muualle Varsinais-Suomeen. Hän oli myös pankin osakkeenomistaja. 
Vanhasuomalaisia edustanut Gestrin oli Turun kaupunginvaltuutettuna ja jäsenenä Turun kauppaopiston ja suomenkielisten lastentarhojen johtokunnissa. Hän oli lisäksi Turun kauppaseuran pitkäaikainen johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja.
Leonard Gestrin oli naimisissa 1881–1928 Fanny Gustava Molinin kanssa.
Väiso peakraav

Väiso peakraav on Virossa Võrumaalla Võrun kunnassa sijaitseva 12 kilometriä pitkä voimakkaasti ruopattu ja oikaistu Võhandu jõen sivu-uoma. Virolaisessa nimistössä "peakraav" tarkoittaa pääuomaa ja kaivettua ojaa samanaikaisesti.
Uoman kulku.
Kraavi alkaa Võrun kunnan Tagakülasta Kurgsoon eteläpuolelta pienestä lähteestä. Se on alusta lähtien suoraksi kaivettu oja, joka etenee suoriksi kaivetuilla osuuksilla. Sitä voidaan pitää peltoalueen kuivatusojien johto-ojana, mutta maaston tasaisuudesta johtuen sen tulee myös voida johtaa talven lumien sulaneet vedet Võhandu jõgeen. Kraavin tullessa Turgsoon alueelle Parksepan kohdalla, missä on jyrkempää, on oja saanut pitää vanhan uomansa. Täällä se yhtyy Raiste kraaviin, joka on sen huomattavin sivuhaara keskijuoksulla. Turgsoon jälkeen uoma virtaa ensin Mäejärven ja heti perään Alajärven läpi Väimalassa. Kummankin järven luusuassa on pato, jolla järvien vedenpintaa säännöstellään. Alajärven jälkeen on enää kolme kilometriä jäljellä Võhandu jõgeen Villassa. Peakraavi putoaa matkallaan vain 21 metriä, mikä tekee uoman kaltevuudeksi 1,8 metriä kilometrille.
Valuma-alue, sivu-uomia ja järviä.
Peakraavi alkaa Kurgsoon eteläpuolelta ja yhtyy Võhanduun sen pohjoispuolelta. Sen itäpuolella sijaitsee Kariojan- ja länsipuolella Parisuu ojan valuma-alue. Parisuun ja Kurgsoon välissä sijaitsee pieniä ojia kuten esimerkiksi Soe oja, Savioro oja, Tsopa oja ja Albri oja. Peakraavin itäpuolella sijaitsee Kääpasoo, jossa on runsaasti kuivatusojia. Kurgsoota seuraavan vedenjakajan takana virtaa Orajõgi, joka on Ahja jõen sivuhaara. Valuma-alueen pinta-ala on 37,7 neliökilometriä.
Pääuoman tavoin ovat myös sivuhaarat voimakkaasti ruopattuja ja oikaisyja uomia. Alin sivuhaara Kärnamäe kraavi on viivoittimen suora oja, joka tuo Kääpasoon länsireunan kuivatusvesi peakraaviin. Matussaare kraavi yhtyy peakraaviin sen länsipuolelta. Se on leveä kanavamainen uoma, joka kerää Väimelan kaakkoispuolen vesi peakraaviin. Väimalan ylempään Mäejärveen pohjoisesta laskeva Leola kraavi hakee sieltä Kärnasoon kuivatusvesiä. Parksepan itäpuolella pääuomaan yhtyy pohjoisesta lyhyt Lapi oja. Lapi ojasta alkaa pitkälle yläjuoksulle ulottuva tulvaniitty Turgsuu. Turgsuun niityillä peakraaviin yhtyy Raiste kraavi, joka on alkujaan ollut luontainen puro. Raisteeseen yhtyy sen alajuoksulla Kanariku oja, jonka valuma-alue yltää parin kilometrin päähän.
Pääuomassa sijaitsevien Mäejärven ja Alajärven lisäksi valuma-alueella on muitakin järviä. Suurin osa niistä ovat patoamalla muodostettuja tekolampia, joista otetaan talousvettä. Suurempiakin järviä on muutamia. Esimerkiksi Väimelan taajaman pohjoissivulle on Leola kraaviin padottu Väimela paisjärv ja Parksepan kylässä sijaitsee Kanariku järv. Lähellä pääuomaa sijaitsee Pütäljärv, joka on umpijärvi.
Hallintoalue.
Peakraavi kuuluu Peipsijärven alavesistöalueeseen, joka on osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen vesistörekisterin tunnus on VEE1004700.
Yotsukaidō

Yotsukaidō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Etelässä se rajautuu prefektuurin pääkaupunkiin Chibaan. Yotsukaidōssa on 95 004 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 34,52 neliökilometriä.
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla nykyisen Yotsukaidōn kaupungin alue kuului Hotta-klaanin hallitsemaan Sakuran daimiokuntaan. Meiji-restauraation jälkeen alueelle perustettiin keisarillisen Japanin armeijan harjoitusalue ja muita armeijan laitoksia. Toisen maailmansodan jälkeen nämä alueet otettiin muun muassa sairaala- ja yliopistokäyttöön. Yotsukaidōn maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Chiyodan maaseutukaupunki ja Asahin kyläkunta. Kaupunkioikeudet Yotsukaidōlle myönnettiin vuonna 1981. 1960-luvulta lähtien kaupunki on kasvanut voimakkaasti yhtenä Suur-Tokion alueen esikaupungeista. Sinne on rakennettu useita suurimittakaavaisia asuinlähiöitä ja erityyppistä teollisuutta.
Yotsukaidōn kulttuuriperintöön kuuluu esimerkiksi Mimusubi-jinjan šintolaisen pyhäkön helmikuisin järjestettävä hadaka-festivaali. Kaupunkia palvelee JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja.
Vanha-Rantalan talomuseo

Vanha-Rantalan talomuseo on Mäntyharjulla Pertunmaan kirkonkylän itäpuolella sijaitseva talomuseo.
Museo esittee yhden eteläsavolaisen suvun vuosina 1665-1964 omistaman tilan pihapiiriä. Talon viimeinen vakituinen asukas muutti pois 1958. Päärakennuksen tupa on rakennettu 1700-luvulla. Talossa on toiminut alakansakoulu vuosina 1934–36 ja kiertävä naiskotiteollisuuskoulu vuosina 1947–48. Talo toimi yksityisenä talomuseona jo vuonna 1963, Pertun säätiön hallinnoimana. Vuodesta 1988 lähtien Pertunmaan kunta on omistanut talon ja vastannut museon toiminnasta. 
Talomuseoon kuuluvat osin 1700- ja osin 1800-luvulta peräisin oleva päärakennus, sekä maakellari, talousrakennus (tolla), 1930-luvulta peräisin oleva sauna sekä luhti-aitat.
Vuonna 1928 lähistöllä sijaitsevan Kuuselan talon isäntä Fabian Kauppi löysi tien toiselta puolelta olevalta pellolta rikkaan naisen haudan vuodelta 1000. Naisella oli kaulakorussa arabialaisia hopearahoja, pronssiset rannerenkaat ja olkasoljet sekä rautainen veitsi. Löytöihin kuului myös lasimassahelmiä. On pidetty mahdollisena, että hauta liittyisi turkiskaupalla rikastuneeseen eräasemaan. Kansallismuseoon toimitettu löydös toimi mallina Kalevala Korun valmistamalle Pertun riipukselle, jonka Pertunmaan kunta on antanut kunnan lahjana. Museotien alkuun on pystytetty (1975) Kuuselan kalmiston muistokivi (myös nimellä Hautalöytöjen muistokivi) muistutuksena tästä löydöstä.
Vanha-Rantalan talomuseo on suojeltu ja maakunnallisesti merkittävä kulttuuriperintökohde.
CLG Chontae Thír Eoghain

 
CLG Chontae Thír Eoghain () on gaelilaista jalkapalloa hallinnoiva järjestö joukkueineen. Se tulee Tyronen kreivikunnasta Pohjois-Irlannista. Joukkue pelaa gaelilaisen jalkapallon Irlannin pääsarjaa yhdessä Irlannin tasavallasta kotoisin olevien joukkueiden kanssa. Se osallistuu myös historiallisen Ulsterin maakunnan omiin kilpailuihin. Tyronen kokoomajoukkue on voittanut koko Irlannin mestaruuden vuosina 2003, 2005 ja 2008. Sen tunnetuimpia pelaajia ovat olleet Peter Canavan ja Owen Mulligan.
Organisaatiolla on myös muita gaelilaista urheilua pelaavia joukkueita kuten miesten mailapeli hurling ja sitä vastaava naisten camogie sekä gaelilainen käsipallo.