tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sinitilapia

Sinitilapia ("Tilapia guinasana") on äärimmäisen uhanalainen kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Sinitilapia kasvaa noin 14 cm pitkäksi. Eri yksilöiden väri vaihtelee lähes mustasta siniseen ja vaaleanpunaiseen.
Levinneisyys.
Sinitilapia on endeeminen laji Namibiassa. Se elää villinä Guineasjärvellä, lisäksi joitakin yksilöitä on istutettu Otijkotojärveen ja joihinkin lampiin ja tekoaltaisiin.
Norma (nimi)

Norma on kansainvälinen, alun perin italialainen naisen etunimi. Nimen keksi Felice Romani 1800-luvulla "Norma"-oopperan päähenkilöä varten. Sana "norma" on latinaa ja merkitsee puutöissä käytettävää kulmamittaa.
Normaa käytetään joskus myös feminiinimuotona miehen nimestä Norman, vaikka nimet eivät historiallisesti liity toisiinsa. Sana "Norman" on englanninkielinen nimitys normanneille eli viikingeille, jotka asuttivat Ranskan Normandiaa ja valloittivat muun muassa Englannin. Sana on peräisin saksasta ja tarkoittaa ”pohjoisen miestä”.
Suomessa Norma-nimi on suhteellisen harvinainen. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä noin 230 naiselle ja muutamalle miehelle.
Bruchsal

Bruchsal on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa, lounaisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä pohjoiseen Karlsruhen kaupungista ja kuuluu Karlsruhen piirikuntaan sekä hallintopiiriin. Kesäkuun 2022 lopussa Bruchsalin asukasluku oli 46 206. Kaupungin pinta-ala on 93,02 neliökilometriä ja asukastiheys 497 as./km². Asukasluku ylitti 20 000 asukkaan rajan vuonna 1955.
Historia.
Varhaisin maininta Bruchsalista virallisissa asiakirjoissa sijoittuu vuoden 976 tienoille. Vuonna 1056 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik III lahjoitti asutuksen Speyerin piispalle. Se pysyi osana Speyerin hiippakuntaa vuoden 1802 sekularisaatioon asti. Vuonna 1248 Bruchsaliin viitattiin ensimmäisen kerran kaupunkina. Kolmikymmenvuotisessa sodassa vuonna 1622 Bruchsal tuhottiin täysin. Vuosina 1676 ja 1689 kaupunki joutui jälleen ranskalaisten tuhoamaksi.
1720-luvulla aloitettiin Bruchsalin linnan rakennustyöt. Linnasta rakennettiin Speyerin ruhtinaspiispan residenssi, ja täten Bruchsalista tuli vaikutusvaltainen kaupunki. Vuonna 1796 ranskalaisjoukot miehittivät kaupungin. Vuoden 1802 sekularisaatiossa kaupunki menetti vaikutusvaltaisen asemansa. Vuonna 1841 valmistui Bruchsalin, Heidelbergin ja Karlsruhen yhdistävä rautatie. Kaupunki kasvoi teollistumisen myötä.
Vuoden 1945 maaliskuun ensimmäisenä päivänä liittoutuneet pommittivat Bruchsalia. Kaupunki tuhottiin raunioiksi. Vuonna 1956 Bruchsalille myönnettiin niin kutsutun suuren piirikaupungin () status kaupungin asukasluvun ylittäessä 20 000 rajan. Vuosina 1971–1974 viisi naapurikuntaa liitettiin Bruchsalin kaupunkiin. Vuonna 1973 Bruchsalin piirikunta liitettiin osaksi Karlsruhen piirikuntaa, ja täten Bruchsal menetti asemansa piirikaupunkina.
Uskontoteologia

Uskontoteologia on systemaattisen teologian tutkimushaara, joka pyrkii selvittämään uskontojen välisiä keskusteluja, niissä saavutettuja tuloksia, metodeja sekä ongelmia. Uskontoteologiaan kuuluvat läheisesti uskontodialogi ja globaalietiikka.
Uskontojenvälinen dialogi ja uskontoteologia eroavat ekumeniasta siinä, että ekumenia yleensä ymmärretään keskusteluksi, joka koskee vain kristillisten kirkkokuntien keskinäisiä yhteyspyrkimyksiä. Ekumeenisen työskentelyn kaltaisia keskusteluja on kirkkojen historiassa tosin käyty esimerkiksi juutalaisten ja islamin kanssa, koska niillä on kristinuskoon erityinen historiallinen suhde. Käytännön ero ekumenian ja uskontoteologian välillä ei siten ole aina jyrkkä.
Uskontojen luonne.
Uskontoteologian tärkeimpiä käsitteitä on uskontojen luonteen määrittely. Uskonnot voivat olla eksklusiivisia, inklusiivisia, pluralistisia ja lisäksi mahdollisesta neljännestä luokasta on puhuttu.
Eksklusiivinen uskonto eli poissulkeva uskonto määrittelee, että muut uskonnot eivät sisällä totuutta ja esimerkiksi johda pelastukseen. Tällöin vain voi olla vain yhden uskonnon edustaja. Inklusiivinen uskonto määrittelee että myös muut uskonnot voivat olla ainakin joissain asioissa oikeassa ja jopa saman uskon eri ilmentymiä. Pluralistinen uskontokäsitys määrittelee, että kaikki uskonnot ovat samanarvoisia ja sisältävät samoja totuuksia eri tavoin ilmaistuina. Universaali pelastuskäsitys kuuluu pluralismiin. Mahdollinen neljäs määrittelyryhmä on teoreettinen ja relativistinen, jonka mukaan ei voida sanoa ehdotonta totuutta mistään uskonnosta.
Globaalietiikka uskontoteologiassa.
Uskontoteologian alaan luetaan myös uskontojen väliset eettiset keskustelut. Niistä huomionarvoisin on ollut sveitsiläisen katolisen teologin Hans Küngin maailmanetiikka-hanke. Küng on perustanut 1990-luvulla järjestön nimeltä "Foundation for a Global Ethic (Stiftung Weltethos)". Järjestön pyrkimyksenä on tutkia ja edesauttaa uskontojen yhteistä eettistä arvopohjaa.
Ahokas

Ahokas eli Podberezje () on maaseututaajama Tienhaaran maalaiskunnassa Leningradin alueen Viipurin piirissä Venäjällä. Ahokas sijaitsee Viipurin kaupungin länsipuolella Viipurinlahden rannalla Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Ahokas oli osa Viipurin maalaiskuntaa ja sen naapurikyliä olivat Kärki, Kiiskilä, Porkansaari ja Rasalahti. Nykyisen venäläisen nimensä kylä sai 1948.
Ahokkaan kylä Suomessa.
Ahokkaan kylässä oli 86 asukasta vuonna 1937. Kylän asutus oli keskittynyt Viipurinlahden rannikon tuntumaan. Vuonna 1937 kylässä oli 78 ha metsää ja 35 ha peltoa. Kylässä ei ollut omaa koulua vaan Ahokas kuului Kiiskilän koulupiiriin.
Talvisodan aikana Ahokkaan asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa keväällä 1940 Viipurin maalaiskunta Ahokas mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Mary Robinson

Mary Robinson (s. 21. toukokuuta 1944) on irlantilainen poliitikko ja Irlannin ensimmäinen naispresidentti, joka hallitsi maata 1990–1997. Hän oli myös ensimmäinen Irlannin presidentti, jota ei valittu keskustaoikeistolaisen valtapuolueen Fianna Fáilin riveistä.
Ennen presidenttiyttään Robinson toimi asianajajana ja Työväenpuolueen edustajana Irlannin ylähuoneessa Seanad Éireannissa.
Robinsonin seuraajasta Mary McAleesesta tuli maailman ensimmäinen naispuolinen presidentti, joka valittiin virkaan suoraan toisen naispresidentin jälkeen.
Presidenttikauden jälkeen Robinson toimi YK:n pakolaisvirasto UNHCR:n johtajana, ja YK:n ihmisoikeusvaltuutettuna vuosina 1997–2002.
YK-tehtäviensä päätyttyä Robinson perusti kansalaisjärjestön "Realizing Rights: The Ethical Globalization Initiative" joka edistää muun muassa reilua kauppaa, terveydenhuollon tasa-arvoa, naisjohtajuutta ja yritysten vastuullisuutta.
Robinson oli YK:n ihmisoikeuskomissaarina erityisen vaikuttunut islamista ihmisoikeuksien puolustajana. Hän kehotti vuonna 2002 taistelemaan islamofobiaa vastaan seuraavin sanoin:
Haankylä

Haankylä, myös Haka, oli kylä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Haankylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa Viipurinlahteen työntyvällä niemellä. Haankylä rajoittui idässä ja pohjoisessa Viipurin kaupunkiin. Maalaiskunnan puolella sen naapurikyliä olivat Rasalahti ja Kärki.
Vuonna 1937 kylässä oli 67 asukasta. Samana vuonna kylässä oli 86 ha metsää, 58 ha peltoa ja 15 ha niittyä. 
Historia.
Vuonna 1933 osa Haankylästä liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin. Viipurin maalaiskunnan ja kaupungin välillä nousi 1930-luvulla aluekiistoja, jolloin maalaiskunta vaati muun muassa kaupunkiin liitettyä osaa Haankylästä takaisin itselleen. Valtioneuvoston päätöksessä raja jäi Haankylän kohdalle kuitenkin ennalleen.
Talvisodan aikana Haankylän asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Haankylä mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Tarjoustalo

Tarjoustalo oli suomalainen halpakauppaketju, joka on nykyisin osa Tokmannia. Sen perustivat Arja Hautanen ja Kari Hautanen vuonna 1980. Ketjun mottona oli ”laatutavaraa halvemmalla”.
Vuonna 2005 Tarjoustalo sulautettiin osaksi Tokmannia. Vuoteen 2015 mennessä kaikki Tarjoustalot olivat muuttuneet Tokmanneiksi.
Historia.
Tarjoustalon perusti Kari Hautanen yhdessä vaimonsa Arja Hautasen kanssa vuonna 1980 Hyvinkäälle. Ensimmäinen Tarjoustalo-ketjun myymälä avattiin samana vuonna 12. toukokuuta Hyvinkään Hämeenkadulle. Myöhemmin Tarjoustalo-ketju laajentui tasaisesti aluksi eteläisen Suomen ja sittemmin Varsinais-Suomen alueelle. 1990-luvun alun lamaan mennessä se oli noussut Suomen 500 suurimman yrityksen joukkoon. Vuonna 1992 "Talouselämä"-lehti teki näistä yrityksistä taseanalyysin. Tarjoustalo sai ainoana yrityksenä täydet pisteet. Suhdanteiden parannuttua Tarjoustalo säilytti hyvän sijoituksensa, mutta täysiin pisteisiin pääsivät sittemmin myös monet muut menestyvät suomalaiset yritykset.
Vuonna 2003 Eliisa ja Seppo Saastamoisen omistamat Maxi-Makasiinit ja Maxi kodintukut yhdistyivät Tarjoustalon kanssa. Fuusioituneen yrityksen nimeksi tuli Tarjousmaxi, josta Saatamoiset omistivat puolet ja Hautaset puolet.
Tokmanni osti Tarjousmaxin vuosien 2005 ja 2006 vaihteessa. Tokmanniin sulautui tällöin myös monia muita halpakauppoja, jotka olivat tehneet jo aiemmin yhteistyötä Pick-Import Oy Ltd:n kautta. Kaikki nykyisen Tokmanni-konsernin halpakaupat siirtyvät Tokmanni-nimen alle vuoden 2015 loppuun mennessä. Tarjoustalon nimi poistui, vaikka vielä vuonna 2013 Tarjoustalo oli "Markkinointi &amp; Mainonta" -lehden Taloustutkimuksella teettämän mielipidetutkimuksen mukaan Suomen arvostetuin halpakauppabrändi. Pääomasijoitusyhtiö Nordic Capital omistaa yli 95 % Tokmannin osakkeista.
Myymälät.
Syyskuussa 2013 Tarjoustalolla oli 37 myymälää pääosin Uudellamaalla. Lisäksi sillä oli viisi myymälää Kanta-Hämeessä ja kymmenen myymälää Varsinais-Suomessa. Ne sijaitsivat Espoossa (Espoontori, Mankkaa, Olari), Helsingissä (Arabia, Itäkeskus, Kaisaniemi, Malmi), Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Järvenpäässä, Kaarinassa, Karjaalla, Keravalla, Klaukkalassa, Liedossa, Lohjalla, Maskussa, Paimiossa, Paraisilla, Raisiossa, Riihimäellä, Salossa, Turengissa, Turussa, Tuusulassa ja Vantaalla (Hakunila, Isomyyri, Petikko, Porttipuisto, Tammisto, Tikkurila).
Robots.txt

Robots.txt on WWW-palvelimen juurihakemistoon sijoitettava tiedosto, jolla voidaan antaa tietoja ja rajoituksia hakuroboteille ja muille verkkosivuja tutkiville boteille. Sillä voidaan esimerkiksi kieltää kaikkia robotteja tai vain yksittäisiä hakukoneita tutkimasta joitakin verkkosivuston kansioita tai tiedostoja.
robots.txt-standardi sai alkunsa sähköpostilistalla www-talk käydyistä keskusteluista vuonna 1994, eikä sitä valvo tai kehitä mikään virallinen elin. Alkuperäiseen standardiin kuuluu vain kaksi ilmaustyyppiä: codice_1 kertoo mitä botilta kielletään ja codice_2 mitä bottia kielto koskee. Sittemmin suosituimmat hakukoneet ovat alkaneet huomioida uusia komentoja, joita kaikki botit eivät kuitenkaan tunnista.
Google kirjoitti olemassa olevat käytänteet ylös, ja ne julkaistiin Internet-standardina syyskuussa 2022.
Esimerkki.
Esimerkin robots.txt-tiedostossa kielletään yhdeltä botilta koko sivuston käyttö, kahdelta botilta hakemisto ja sallitaan koko sivusto kaikille muille boteille. Tiedostoon voi merkitä kommentteja, jotka alkavat #-merkillä.
Konvehdinmussuttajat

Konvehdinmussuttajat on helsinkiläinen rap-duo, jonka muodostavat Aave ja Säkki, jotka kuuluvat myös Memmy Posse -yhtyeeseen.
Duo syntyi kun Memmy Posse jäi tauolle, ja Aave ja Säkki ryhtyivät työstämään materiaalia yhdessä. DJ:nä toimii Antti-Skate. Ensimmäinen julkaisu, "A.S.T.E." 7" ilmestyi Monsp Recordsin julkaisemana 11. huhtikuuta 2007. Konvehdinmussuttajien ensimmäinen pitkäsoitto, "Älä mussuta!" ilmestyi 12. syyskuuta 2007 Duo tunnetaan myös lyhenteellä KNMT.
Sinkut 99–07

Sinkut 99–07 on Tiktakin 7. marraskuuta 2007 ilmestynyt kokoelma-albumi. Kokoelma julkaistiin samoihin aikoihin, kun yhtye aloitti jäähyväiskiertueensa ennen lopettamistaan. Kokoelmasta valmistettiin kaksi erilaista painosta: Tavalliseen muovikoteloon pakattu kaikki singlet sisältävä yhden levyn painos sekä pahviseen digipak-koteloon pakattu harvinaisuuksilla, uusilla kappaleilla ja singlejen B-puolilla varustettu kahden levyn painos. Kokoelma vietti Suomen virallisella listalla yhteensä 21 viikkoa, ja sen paras sijoitus oli 4 (vk 6/2008). Kokoelmaa on myyty kultalevyyn oikeuttava määrä, yli 28 000 kappaletta.
Kokoelman ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale "Miten onni korjataan", joka oli julkaistu jo vuonna 2005 ilmestyneellä "Myrskyn edellä" -albumilla. "Miten onni korjataan" kävi parhaimmillaan Suomen virallisen latauslistan sijalla 20. Toinen single, "Mutta mä rakastan sua", julkaistiin samana päivänä kuin itse kokoelmakin. Kappale oli parhaimmillaan Latauslistan 11. ja Suomen virallisen singlelistan 12.
Kappaleet.
Ensimmäinen levy sisältää kaikki Tiktakin suomen kieliset singlet vuosilta 1999–2007. Ennenjulkaisemattomia kappaleita ovat kappaleet "Tähtiin" ja "Mutta mä rakastan sua". "Tähtiin" -kappale oli äänitetty jo yhtyeen ensimmäisen albumin platinapainokselle, mutta suomenkielinen teksti ei saanut kappaleen kustantajalta käännöslupaa ja se jäi tuolloin julkaisematta.
Toinen levy sisältää viisi ennen julkaisematonta kappaletta. Muut kappaleet on julkaistu alun perin "Frendit/Friends"- ja "Hei me soitetaan... oikeesti!" -albumeilla sekä erinäisillä singlejulkaisuilla. Ennen julkaisemattomat kappaleet ovat "Upside Down" -kappaleen "USA Radio Mix", "Minne vaan" -kappaleen vuonna 2007 äänitetty uusintaversio, "Kids In America" -kappaleen "Steel &amp; Holliday Remix" sekä 25. elokuuta 2007 Virgin Oil -ravintolassa äänitetyt liveversiot "Samantekevää" ja "Kuka vaan" -kappaleista.
Bobby Bloom

Bobby Bloom (1946 – 28. helmikuuta 1974) oli yhdysvaltalainen poplaulaja-lauluntekijä. Hän nousi vuonna 1970 maineeseen Jeff Barryn kanssa tekemällään laululla "Montego Bay", mutta jäi yhden hitin ihmeeksi. Laulu julkaistiin samannimisellä albumilla 1970. 
Bloom teki itsemurhan 28-vuotiaana.
Autoveromerkki

Autoveromerkki oli ajoneuvoverojen perinnässä vuosina 1949–1960 käytetty pyöreä pahvinen ajoneuvon ikkunan sisäpuolella olleeseen koteloon sijoitettu merkki.
Merkit olivat kokovuotisia tai puolivuosittaisia, ja niiden käyttö perustui ajoneuvoverolakiin 982/1947 ja sen myöhempiin muutoksiin (asetukset 349/1948 ja 404/1949). Ennen merkin käyttöönottoa ajoneuvojen rekisterikilvet vaihdettiin vuosittain veron maksun yhteydessä. Ajoneuvoveromerkin käyttöönotto poisti tämän suuritöisen työvaiheen.
Ajoneuvojen verotuksessa on käytetty ikkunaan kiinnitettäviä merkkejä myös vuosina 1976 (käyttömaksu) ja 1994–1996 (ajoneuvovero).
Merkit lasketaan osaksi leimamerkkien ryhmää.
Otto Mäkilä

Otto Fredrik Mäkilä (9. elokuuta 1904 Turku – 19. kesäkuuta 1955 Turku) oli suomalainen taidemaalari. Mäkilän tunnetuimpia teoksia ovat "He näkevät mitä me emme näe" 1939 ja "Poésie" 1938.
Ura.
Mäkilä aloitti taideopintonsa 16-vuotiaana Turun piirustuskoulussa ja opiskeli siellä vuosina 1920–1924 Ragnar Ungernin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Turun Taideyhdistyksen stipendiaattina Pariisin Académie de la Grande Chaumièressä ja Académie Colarossissa vuosina 1930–1931. Oleskelu ulkomailla innoitti Mäkilän syventymään sisäiseen maailmaan ja sen ilmentämiseen. Myös runous oli Mäkilälle tärkeä inspiraation lähde. Hän toimi vuosina 1950–1955 Turun piirustuskoulun opettajana ja rehtorina.
Mäkilän työt ovat unenomaisia, mystisiä ja runollisia. Myöhemmässä tuotannossaan hän etääntyi esittävyydestä ja koki abstraktin muotokielen itselleen aidoimmaksi. Mäkilän tunnetuin teos "He näkevät, mitä me emme näe" (1939) kuuluu Turun taidemuseon kokoelmiin. Hän maalasi samasta aiheesta pienemmän version, joka oli ensi kertaa esillä Turun taidemuseon näyttelyssä keväällä 2011. Se on yksityisessä omistuksessa, ja sen aitous on varmistettu omistushistorialla. Muita tunnettuja teoksia ovat "Satu" (1933), "Poésie" (1938) ja "Vaellus" ("Kolmijalkainen mies", 1940).
1950-luvulla Mäkilän siirtyi uuteen tyyliin ja teki erikoisia "konesommitelmia". Ennen kuolemaansa hän teki muutamia abstrakteja maalauksia. 
Mäkilä on tunnetuimpia suomalaisia surrealisteja ja Turun surrealistisen koulukunnan, Ryhmä 9:n perustaja. Häntä on pidetty suomalaisen surrealismin ensimmäisenä edustajana 1930-luvulla.
Mäkilä oli vuonna 1934 perustamassa myös Pro Arte -taiteilijaryhmää, joka pyrki edistämään modernistista taidetta. 
Mäkilä toimi myös taidekriitikkona sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana ja johtajana vuosina 1950–1955. Mäkilällä oli ulkomailla näyttelyitä muun muassa Tukholmassa, Oslossa, Kööpenhaminassa, Pariisissa ja Firenzessä. Mäkilän maalaukset herättivät huomiota jo vuonna 1929 pidetyissä Suomen nykyaikaisen taiteen näyttelyissä Tukholmassa ja Oslossa. Hänen maalauksiaan on Turun Taidemuseossa ja Porin Taide- ja Taideteollisuusyhdistyksen kokoelmissa.
Suku.
Mäkilän isä oli turkulainen puutarhuri Joakim Mäkilä. Hän asui lähes koko ikänsä synnyinkodissaan Ruissalon Villa Romassa. Mäkilän puoliso oli vuodesta 1936 Toimi Mattsén. Heillä on kaksi lasta.
Escopetarra

Escopetarra on kivääristä valmistettu kitara. Sitä käytetään rauhansymbolina. Nimi on yhdistelmä espanjan haulikkoa tai kivääriä tarkoittavasta sanasta "escopeta" ja kitaraa tarkoittavasta sanasta "guitarra".
Escopetarran keksijä on kolumbialainen rauhanaktivisti César López Bogotássa tapahtuneiden El Nogal Clubin pommi-iskun jälkeen. López näki sotilaan pitelevän kivääriä kuin kitaraa ja sai siitä ajatuksen. Ensimmäinen "escopetarra" rakennettiin Winchester-kivääristä ja Fender Stratocaster-sähkökitarasta.
Aluksi López valmisti viisi "escopetarraa", jotka annettiin kolumbialaiselle muusikolle Juanesille, argentiinalaiselle muusikolle Fito Páezille, YK:n kehitysohjelmalle ja Bogotán kaupunginhallitukselle. Yhden López piti itsellään. Juanes myöhemmin myi omansa 17 000 Yhdysvaltain dollarilla Beverly Hillsissä järjestetyssä henkilömiinojen uhreille järjestetyssä varainkeruutilaisuudessa. Yhdistyneille kansakunnille luovutettua "escopetarra" oli näytteillä ssa kesäkuussa 2006.
Vuonna 2006 López hankki 12 käytöstä poistettua AK-47-rynnäkkökivääriä ja aikoo rakentaa niistä lisää "escopetarria" antaakseen ne suosituille muusikoille, kuten Shakira, Carlos Santana ja Paul McCartney sekä poliitikoille kuten 14. dalai-lamalle. Dalai-lama on kuitenkin torjunut lahjan, koska pitää aseen antamista lahjana sopimattomana.
M/S Fiskö

M/S Fiskö on suomalainen yhteysalus. Se on liikennöinyt vuoden 2013 alusta alkaen Korppoon ja Houtskärin saaristoreitillä Archipelago Linesin rahtaamana.
Fiskö toimi vuoteen 2010 asti Saaristomerellä Nauvon eteläisen saariston reitillä. Alus lähti Prostvikistä ja pysähtyi muun muassa Kirjaisissa, Gullkronassa, Nötössä, Borstössä , Kopparholmissa ja Sandholmissa. 
Fiskön omistaa Suomen valtion liikelaitoksen Finstashipin Saaristovarustamo. Alus on rakennettu vuonna 1988 Olkiluodon telakalla. Sen pituus on 19,80 metriä ja sille mahtuu 2 henkilöautoa ja 36 matkustajaa. Alus on M/S Finnön sisaralus.
Saaristovarustamo hävisi reittialueen kilpailutuksen ja vuonna 2010 sen korvasi yhteysalus Nordep.
Josef Thorak

Josef Thorak (7. helmikuuta 1889 Salzburg, Itävalta - 26. helmikuuta 1952 Hartmannsberg, Länsi-Saksa) oli saksalais-itävaltalainen kuvanveistäjä. Arno Brekerin ohella Thorak oli toinen natsi-Saksan "virallisista" kuvanveistäjistä. 
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 Adolf Hitler kuulutti uuden kansallissosialistisen renessanssin astuvan hänen näkemyksensä mukaan ”juutalaisvaikutteisen” modernismin tilalle. Modernisteja kuten ekspressionisteja ja uusasiallisuuden liikkeeseen kuuluneita leimattiin ”rappiotaiteilijoiksi”, heitä vainottiin ja erotettiin viroistaan, heille määrättiin työskentelykieltoja ja heidän töitään tuhottiin. Samaan aikaan esille nostettiin Hitlerin maun mukaisia kansallisromantikkoja ja historiamaalareita. Pian kuitenkin huomattiin, ettei kolmannen valtakunnan maalaustaide täyttänyt sille asetettuja odotuksia ja kansallissosialistiset mestariteokset jäivät tekemättä.
Sen sijaan kuvanveistotaide vangitsi Hitlerin mielenkiinnon välittömästi. Josef Thorak ja Arno Breker olivat taiteilijoita, joiden veistosten voimakkaiden ja terveiden ihmishahmojen katsottiin toimivan fyysisinä esimerkkeinä germaaniselle kansalle. Samoin niiden nähtiin tuovan saksalaisuudesta esille sitä ainesta, joka osoittaa germaanisen rodun olevan elinkelpoinen ja sisältävän puhdasta pohjoisen rodun perintöä. Thorak ja Breker olivat Hitlerin suosikkeja ja nauttivat sen mukaisesti virallisina taiteilijoina valtion tukea. 
Ennen Hitlerin valtaannousua Thorakin tyyli oli sisältänyt ekpressionistisia piirteitä, mutta vuoden 1933 jälkeen hän siirtyi nopeasti natseja miellyttäneeseen monumentalismiin. Valtio lahjoitti Thorakille Albert Speerin suunnitteleman ateljeen Baijerin Baldhamissa vuonna 1938. Se oli aikanaan maailman suurin taiteilija-ateljee. Siellä hän veisti kymmenien apulaistensa kanssa 20-metrisiä antiikin jumalhahmoja sekä saksalaista työtä ja fyysisyyttä ihannoivia veistoksia. 
Thorakin veistämien lihaksikkaiden mieshahmojen pullistelevien rintakehien ansiosta taiteilijakollegat kutsuivat häntä nimellä ”Professor Thorax”.
Franz Defregger

Franz Defregger, vuodesta 1883 Franz von Defregger, (30. huhtikuuta 1835 Ederhof bei Stronach, Itä-Tiroli, Itävalta – 2. tammikuuta 1921 München, Saksa) oli itävaltalainen historiamaalari ja kansallisromantikko.
Defregger opiskeli taidetta Münchenin taideakatemiassa, josta matkusti Pariisiin. Palattuaan Baijeriin hänestä tuli Karl von Pilotyn oppilas 1867. Defregger maalasi yleensä kohtauksia tirolilaisen maalaisväestön jokapäiväisestä elämästä ja lähihistorian tapahtumista.
Käyttökate

Käyttökate on yrityksen kannattavuutta kuvaava taloudellinen tunnusluku. Käyttökate tarkoittaa sitä rahamäärää, joka liikevaihdosta jää, kun siitä vähennetään muuttuvat ja kiinteät kustannukset. Käyttökate kertoo yrityksen liiketoiminnan tuloksen ennen poistoja ja rahoituseriä.
Käyttökate ei sisällä arvonalentumisia, joilla ei ole kassavirtavaikutuksia, eikä yrityksen investointeja. Sen vuoksi käyttökate auttaa vertailemaan eri yritysten pelkän liiketoiminnan kannattavuutta ottamatta kantaa kasvuun tai liiketoiminnan ylläpitämiseen vaadittaviin investointeihin. Tunnuslukua käyttävät mm. vieraan pääoman ehtoiset rahoittajat.
Laskentakaava.
Käyttökate lasketaan lisäämällä liikevoittoon suunnitelman mukaiset poistot, arvonalentumiset pysyvien vastaavien hyödykkeistä ja vaihtuvien vastaavien poikkeukselliset arvonalentumiset. 
formula_1
Käyttökateprosentti lasketaan jakamalla käyttökate tilikauden liikevaihdolla.
formula_2
Ohjearvot.
Käyttökateprosentin tavoitearvo riippuu toimialasta. Ohjeellisia arvoja ovat:
Ohjearvoihin kannattaa suhtautua varauksella. Tavoite riippuu toimialan ja liiketoiminnan luonteesta ja ansaintalogiikasta: tarvittavan pääoman määrästä, pääoman kiertonopeudesta ja siitä, kuinka paljon liiketoimintaan liittyy jalostusarvon luontia.
Mikroteknologia

Mikroteknologia on yleisnimitys menetelmille joilla valmistetaan komponentteja mikrometrimittakaavassa. Mikroelektroniikka on suurin mikroteknologian osa-alue, vuonna 2007 arvioitu liikevaihto mikropiiriteollisuudelle on luokkaa 280 miljardia dollaria. Litteiden näyttöjen ja aurinkokennojen valmistus on kertaluokkaa pienempää. Kiintolevyjen ja niiden lukupäiden valmistuksessa käytetään paljon mikroteknologian menetelmiä. Mikrosysteemit ovat uusimpia mikroteknologian sovellusalueita, jonka osa-alueita ovat muun muassa mikroanturit ja mikrofluidistiikka.
Mikroteknologian perustyövaiheita ovat:
Uhrikerros on puolijohdeteollisuudessa käytettävä tekniikka, jolla tarkoitetaan valmistusteknisistä syistä tehtyä materiaalikerrosta, jonka tehtävänä on tukea laitteen toiminnallisia osia valmistusprosessin aikana. Valmistusprosessin loppupuolella kerros tuhotaan toiminnallisten osien vapauttamiseksi. Uhrikerros on rakennekerroksen alapuolella oleva kerros. johon tehdään selektiivisillä menetelmillä aukot niihin kohtiin, joissa rakennekerroksen tulee koskettaa substraattia ennen rakennekerroksen kasvatusta. Seuraavaksi kasvatetaan rakennekerros ja kuvioidaan se.
Eri teollisuudenaloilla näiden keskinäinen tärkeys vaihtelee. Litteiden näyttöjen (esimerkiksi LCD) ja aurinkokennojen (PV, photovoltaics) valmistuksessa pääpaino on ohutkalvojen kasvatuksella,
mikroelektroniikassa oksidoinnilla, diffuusiolla ja ioni-istutuksella on keskeinen rooli transistorien ominaisuuksien säätämisessä; mikrosysteemit hyödyntävät runsaasti etsausta ja bondausta; optoelektroniikassa epitaksia on kriittinen työvaihe lasereiden ja diodien valmistuksessa. Litografia, eli piirien kuviointi on keskeinen perustekniikka, ja se on mukana kaikissa teknologioissa. CD ja DVD-levyjen valmistuksessa on paljon yhteisiä piirteitä mikroteknologian kanssa, muun muassa ohutkalvojen kasvatus, mutta kuviointia ei tehdä litografialla vaan ruiskupuristamalla.
Mikroteknologian valmistusprosessit tapahtuvat puhdastilassa, jossa ilma on tarkkaan suodatettua sekä lämpötila- ja kosteussäädeltyä. Näin vältetään pienhiukkasten aiheuttamat viat komponenteissa: pölyhiukkaset ovat kooltaan samaa suuruusluokkaa kuin mikrokomponenttien osat.
Matti Turkia

Matti Turkia (26. helmikuuta 1871 Viipurin mlk – 10. tammikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909, 1914–1917, 1930–1945. Sisällisodan aikana Turkia oli yksi punaisten johtohahmoista. Hän toimi Suomen kansanvaltuuskunnan prokuraattorina ja oli Suomen Punaisen Kaartin ylimmän johtavan komitean jäsen. Sodan jälkeen Turkia oli maanpaossa vuoteen 1927 saakka.
Elämä.
Turkian vanhemmat olivat torppari Esaias Turkia ja Helena Kristina Pekkola. Käytyään kansakoulun hän työskenteli sahatyöläisenä Kotkassa 1883–1898, saha- ja puutyömiehenä eri puolilla Suomea 1898–1901 ja konepuuseppänä Hietalahden puusepäntehtaalla Helsingissä 1901–1903. Hän toimi eri sanomalehtien kirjeenvaihtajana 1895–1905 ja oli 1900-luvun alkupuolella toimittajana Itä-Suomen Työmies -lehdessä, Kansan lehdessä Tampereella 1905 ja Eteenpäin-lehdessä Kotkassa 1905–1906.
Turkia oli SDP:n puhujana vuodesta 1904 ja vuosina 1906–1918 hän oli puolueen puoluesihteerinä. Suomen sisällissodan aikana 1918 Turkia toimi kansanvaltuuskunnan prokuraattorina ja punaisen kaartin ylimmän johtavan komitean jäsenenä. Hän pakeni sodan loppuvaiheessa Venäjälle ja oli siellä Suomen työväen toimeenpanevan komitean jäsenenä. Vuonna 1922 Turkia siirtyi Venäjältä Ruotsiin, jossa hän työskenteli sanomalehtimiehenä vuoteen 1927 saakka. Palattuaan Suomeen 1927 hän oli vuoden verran vangittuna poliittisista syistä ja toimi vapauduttuaan Suomen Sosialidemokraatin toimittajana 1928–1932.
Turkia oli SDP:n kansanedustajana 1907–1909 ja 1914−1917 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä sekä uudelleen 1930–1945, jolloin hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Turkia toimi presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Perhe.
Turkia oli naimisissa vuodesta 1900 Selma Parkkisen kanssa.
Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen

Yrjö Koskinen (Y. K.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman, 2. marraskuuta 1854 Pietarsaari – 12. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, kouluhallituksen ylitirehtööri ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Elämä.
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1871, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1877, lisensiaatin tutkinnon 1890 ja väitteli tohtoriksi 1894. 
Yrjö-Koskinen toimi opettajanurallaan Hämeenlinnan normaalilyseon ja Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun opettajana 1878–1881, Helsingin suomalaisen alkeisopiston opettajana 1882–1884 ja Jyväskylän seminaarin historian ja kasvatusopin lehtorina 1886–1892. Yrjö-Koskinen oli Uudenmaan läänin kansakouluntarkastajana 1892–1894, Jyväskylän seminaarin johtajana 1895–1899 sekä kouluhallituksessa kansakouluntarkastajana 1899–1902 ja ylitirehtöörinä 1902–1917. Hänen johtajanaikanaan kansakoulujen perustaminen määrättiin kuntien velvollisuudeksi, mikä yli kaksinkertaisti niiden määrän lyhyessä ajassa. Yleiseen oppivelvollisuuteen hän kuitenkin suhtautui epäillen, joten sen toteuttaminen jäi hänen seuraajansa Mikael Soinisen ajalle. 
Yrjö-Koskinen osallistui myös politiikkaan isänsä jalanjäljissä ja oli ritariston ja aatelin jäsenenä säätyvaltiopäivillä 1885,1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän piti helmikuussa 1894 aatelissäädyn istunnossa ensimmäisenä suomenkielisen puheenvuoron, mitä osa ruotsinkielisistä edustajista arveli lainvastaiseksi. Jyväskylän vuosinaan Yrjö-Koskinen oli 1898–1899 lyhyen aikaa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja vuosien 1898 ja 1908 kirkolliskokousten jäsenenä. Sortovuosina hän kannatti jopa pidemmälle menevää myöntyvyyslinjaa kuin isänsä, mutta hänet valittiin silti kesällä 1908 Hjeltin senaattiin senaatin kirkollisasiaintoimituskunnan päälliköksi (opetusministeriksi). Tehtävä jäi vain runsaan vuoden mittaiseksi. Yrjö-Koskinen oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja 1910–1911 valittuna Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä ja johti Uuden Suomettaren johtokuntaa mutta keskittyi viimeisinä vuosinaan enemmän virkansa hoitoon kuin politiikkaan. Samoihin aikoihin Yrjö Koskinen Yrjö-Koskisen kanssa Suomalaisen puolueen poliitikkoina ja kansanedustajina toimivat myös hänen veljensä Eino Sakari Yrjö-Koskinen ja Lauri Yrjö-Koskinen sekä edellisen vaimo Iida Yrjö-Koskinen. 
Yrjö-Koskinen sai 1916 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli naimisissa vuodesta 1878 Elin Lovisa Branderin kanssa. Heidän poikansa oli lakimies ja suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen.
Roy Kienle

Roy H. Kienle (1896–1957) oli yhdysvaltalainen polymeerikemisti ja tuotekehittäjä. Yhdessä Wallace Carothersin kanssa häntä pidetään polymeerikemian isänä.
Kienle oli American Cyanamid Corporationin tutkimuspäällikkö. Ollessaan GE:n palveluksessa hän tutki mahdollisuutta korvata öljypohjaiset maalien sideaineet niiden hitaan kuivumisajan, heikon säänkestävyyden ja itsesyttymisvaaran vuoksi synteettisillä hartseilla. Hänen tutkimuksensa johtivat alkydipohjaisten hartsien keksimiseen vuonna 1926. Tuotantoon GE otti nämä maalit vuonna 1933 nimellä "Glyptal". 
Alkydihartsit koostuvat moniarvoisesta alkoholista, kuten glyserolista tai pentaerytritolista, rasvahaposta ja kaksoissidoksen sisältävästä verkkoutumisagentista, kuten styreenistä. Kovettuessaan rasvahappoihin sitoutuneet verkkoutumisagentit ja niiden kaksoissiddokset aukeavat ilman hapen, ja molekyylit verkkoutuvat keskenään, muodostaen makromolekyylin (kertamuovin), johon pigmenttiaineet ja täyteaineet jäävät kiinni. 
Alkydipohjaiset maalit merkitsivät maaliteollisuudessa vallankumousta: ensimmäistä kertaa oli mahdollisuus valmistaa nopeasti ja tasaisesti kuivuva, kemiallisesti kovettuva lakka tai maali, jolla oli hyvät sitkeys- ja säänkesto-ominaisuudet. Nykypäivänä suuri osa maaliteollisuuden valmistamista maaleista on alkydipohjaisia.
Kienle tutki ja kehitti aktiivisesti pinnoitteita aina vuoteen 1955 saakka. Kienle kuoli tupakoinnin aiheuttamaan keuhkosyöpään.
Eino Sakari Yrjö-Koskinen

Eino Sakari (E. S.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman; 3. lokakuuta 1858 Hämeenkyrö – 10. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, Tampereen Reaalilyseon rehtori, valtiopäivämies ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Elämäkerta.
Yrjö-Koskisen vanhemmat olivat senaattori Georg Zacharias (Yrjö Sakari) Forsman ja Sofia Fransiska Friberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1890. Yrjö-Koskinen toimi Hämeenlinnan suomalaisen normaalilyseon ranskan kielen opettajana 1881–1888 ja Tampereen reaalilyseossa ranskan ja saksan kielen lehtorina 1888–1916 sekä rehtorina 1908–1916.
Yrjö-Koskinen oli ritariston ja aatelin jäsenenä vuoden 1897 säätyvaltiopäivillä ja myöhemmin suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1917 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Tampereen kaupunginvaltuuston sekä kirkolliskokouksen jäsenenä.
Yrjö-Koskinen oli naimisissa vuodesta 1884 Iida Maria Fredrika Petanderin, joka myös toimi kansanedustajana. Lastenlääkäri Eeva Rauha Kivikataja (s. 1887) oli heidän tyttärensä.
Lyyli Aalto

Lyyli Helena Aalto, o.s. "Lyylilä", entinen "Fält", (6. huhtikuuta 1916 Ypäjä – 26. syyskuuta 1990 Janakkala) oli suomalainen kirjanpitäjä ja sosialidemokraattinen kunnallispoliitikko ja kansanedustaja. Hän oli koulutukseltaan sosionomi.
Aalto kävi keskikoulun 1932 ja suoritti Maalaiskuntien liiton kunnankirjuritutkinnon 1938 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kunnallistutkinnon 1960. Hän oli Ilomantsin kunnan kirjanpitäjänä 1934–1937 ja Janakkalan kunnan kirjanpitäjänä 1937–1979 sekä Janakkalan kantakirjaston hoitajana 1939–1949.
Aalto oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1958–1979 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Presidentin valitsijamiehenä Aalto toimi vuosien 1962 ja 1982 presidentinvaaleissa, ja kunnallispolitiikassa hän oli pitkään mukana muun muassa Janakkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Aalto julkaisi muistelmansa 1981 nimellä "Sano Lyyli vaan".
Aalto sai kunnallisneuvoksen arvon 1979. Hän oli naimisissa vuodesta 1941 Lauri Armas Aallon kanssa.
Ralf Friberg

Ralf Hjalmar Mikael Friberg (s. 17. huhtikuuta 1936 Helsinki) on suomenruotsalainen toimittaja, suurlähettiläs ja entinen sosialidemokraattinen kansanedustaja.
Ura.
Fribergin vanhemmat olivat vääpeli Rudolf Mikael Friberg ja libristi Astrid Ingeborg Tuominen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1955 ja suoritti Helsingin yliopistossa valtiotieteen kandidaatin tutkinnon 1964. Friberg oli 1950-luvun lopulla toimittajana "Västra Nyland"-, "Östra Nyland"- ja "Vasabladet"-lehdissä. "Östra Nylandissa" hän toimi kaikkien aikojen nuorimpana suomalaisen sanomalehden päätoimittajana.
Friberg toimi "Hufvudstadsbladetin" eduskunta- ja työmarkkinatoimittajana 1959–1963, ulkoasiainministeriön sanomalehtiasiaintoimiston tiedotussihteerinä 1963–1965 ja Yleisradion uutispäällikkönä 1965–1970. 1970-luvulla hän oli Svenska social- och kommunalhögskolanin lehtorina 1972–1979 ja puolustusministeriön maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan pääsihteerinä 1979–1980.
1980-luvulla Friberg toimi Pohjoismaiden ministerineuvoston tiedotuspäällikkönä Oslossa 1980–1982, lehdistöneuvoksena Suomen Tukholman-suurlähetystössä 1982–1984 sekä ulkoministeriön lehdistö- ja kulttuuriosaston neuvottelevana virkamiehenä ja osastopäällikkönä 1988–1992. Hän oli myös välillä päätoimittajana "Iltalehdessä" 1984–1987 ja "Finnish Business Report" -lehdessä 1987–1988. 1990-luvulla Friberg toimi Suomen suurlähettiläänä Ateenassa 1992–1995 ja Kööpenhaminassa 1995–2001.
Friberg oli SDP:n kansanedustajana 1970–1979 Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1968 ja 1978 presidentinvaaleissa sekä jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965 ja Suomen ruotsalaisten kansankäräjillä 1964–1975. Friberg oli mukana parlamentaarisessa puolustuskomiteassa 1971 ja 1975 sekä Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnassa 1972–1979.
Yksityiselämä.
Friberg on ollut naimisissa vuodesta 1956 Senny Britt-Marie Liewendahlin kanssa. Heillä on kaksi lasta, poika ja tytär.
Amerikanhumalapyökki

Amerikanhumalapyökki ("Ostrya virginiana") on humalapyökkien ("Ostrya") sukuun kuuluva puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa. Sitä esiintyy Nova Scotiasta länteen Manitoban eteläosiin ja etelässä Floridan pohjoisosiin ja Teksasin itäosiin saakka.
Amerikanhumalapyökki on kesävihanta puu, jota kasvaa metsissä alikasvoksena. Yleensä se kasvaa enintään 12 metriä pitkäksi ja 30 cm paksuksi, mutta Teksasin itäosissa ja Arkansasin eteläosissa se voi saavuttaa 15–18 metrin pituuden. Kaarna on väriltään ruskeasta harmaanruskeaan. Koristeelliset hedelmänorkot muistuttavat humalan hedelmystöjä. Lehtien syysväri on keltainen.
Amerikanhumalapyökkiä käytetään koristekasvina ja joskus katupuuna.
Hanjin

Hanjin Group on eteläkorealainen monialayhtymä. Hanjin Group on hallintoyhtiö, joka omistaa Hanjin Shipping -varustamon ja siihen sisältyvän Hanjin Logistics -yhtiön, sekä vuonna 1969 hankitun Korean Air (KAL) -lentoyhtiön. Hanjin on Senator Lines -varustamon pääomistaja ja yhdessä (Hanjin-Senator) varustamot ovat maailman seitsemänneksi suurin konttivarustamo.
Historiaa.
Hanjin aloitti toimintansa toisen maailmansodan lopulla 1. marraskuuta 1945. Alussa sen suurin asiakas oli Yhdysvaltain armeija, jonka tarvikkeiden kuljettamisesta Koreaan ja Vietnamiin se huolehti. Yhtiö solmi tärkeän sopimuksen Yhdysvaltain kahdeksannen armeijan kanssa marraskuussa 1956. Toisen sopimuksen se allekirjoitti maaliskuussa 1966 kaikkien Vietnamissa olevien yhdysvaltalaisten joukkojen kanssa; sopimus koski sekä maa-, meri- että ilmavoimia. Marraskuussa 1969 Hanjin aloitti konttien kuljettamisen solmien sopimuksen Sea Land Servicen kanssa. Hanjin avasi ensimmäisen konttialueensa alle vuotta myöhemmin, syyskuussa 1970, Pusanin satamassa.
Lähi-itä oli yhtiön laajenemiskohteena 1970-luvun loppupuolella. Yhtiö allekirjoitti sopimuksen kuwaitilaisen Shuwaikin sataman kanssa syyskuussa 1977, saudi-arabialaisen Dammamin sataman kanssa maaliskuussa 1979 ja samassa maassa olevan Jeddan sataman kanssa toukokuussa 1980.
Maaliskuussa 1990 Hanjin laajentui kuorma-autoliikenteeseen ja varastoalalle ostamalla Korea Freight Transport Companyn. Kaksi vuotta myöhemmin, kesäkuussa 1992, yhtiö aloitti pienten pakettien jakelun ja lähettipalvelun perustamalla Hanjin Express -yhtiön. Hanjin aloitti laivojen lastaamisen ja lastien purun Long Beachin ja Seattlen satamissa yhdessä yhteistyökumppaninsa Total Terminals Inc:n kanssa elokuussa 1992. Tammikuussa 1993 yhtiö aloitti konttien junakuljetukset Pusanin ja Uiwangin välillä. Toukokuussa 1995 yhtiö kuljetti viljaa Pohjois-Koreaan.
José Calderón

José Manuel Calderón Borrallo (s. 28. syyskuuta 1981 Villanueva de la Serena, Badajozin maakunta) on espanjalainen koripalloilija. 191-senttinen ja 95-kiloinen Calderón oli pelipaikaltaan pelintekijä.
Ura.
Pelaajaura.
Kotimaassaan pelatessaan Calderón edusti Lucentum Alicantea 1999–2001, Baloncesto Fuenlabradaa 2001–2002 ja TAU Vitoriaa 2002–2005.
Calderón aloitti NBA-uransa syksyllä 2005 Toronto Raptorsissa. Kaudella 2006–2007 hän oli peliaikaan suhteutettuna runkosarjassa kuudenneksi ja pudotuspeleissä viidenneksi tehokkain syöttäjä. Kaudella 2008–2009 hän rikkoi NBA:n ennätyksen vapaaheittojen tarkkuudessa prosentilla 98,1.
Calderón edusti Raptorsia kauden 2012–2013 puoliväliin asti, sillä tammikuussa 2013 hänet kaupattiin kolmen seuran pelaajakaupassa Detroit Pistonsille. Hän edusti seuraa loppukauden ajan ja nousi sarjan tarkimmaksi kolmen pisteen heittäjäksi (46,1 %). Kesällä 2013 Dallas Mavericks teki pelaajasopimuksen Calderónin kanssa ja hän pelasi kauden 2013–2014 kokonaisuudessaan Mavericksissa.
Kesällä 2014 Mavericks kauppasi Calderónin, kolme muuta pelaajaa sekä kaksi varausvuoroa New York Knicksille, jolloin Mavericks sai vaihdossa Tyson Chandlerin ja Raymond Feltonin.
Kesäkuussa 2015 Calderón siirtyi Chicago Bullsiin. mutta jo ennen kauden alkua hänet myytiin eteenpäin Los Angeles Lakersiin. Maaliskuussa 2017 Calderón siirtyi Atlanta Hawksiin ja saman vuoden heinäkuussa Cleveland Cavaliersiin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi jälleen Detroit Pistonsissa.
Calderón ilmoitti marraskuussa 2019 päättäneensä peliuransa. Hän pelasi NBA:ssa 895 runkosarjaottelua ja 40 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,9 pistettä ja parhaalla kaudellaan 2008–2009 Toronto Raptorsin joukkueessa 12,8 pistettä. Helmikuussa 2012 hän teki 30 pistettä Raptorsin ottelussa Los Angeles Lakersia vastaan. Hän antoi 5,8 koriinjohtanutta syöttöä ottelua kohden, ja parhaina kausina lukema oli 8,9. Hän otti 2,4 levypalloa ottelua kohden parhaan kausilukeman oltua 3,2. Pudotuspeleissä Calderónin urakeskiarvot olivat 6,5 pistettä, 3,1 syöttöä ja 1,4 levypalloa, ja vastaavat parhaat kausikeskiarvot 13,0 pistettä, 7,0 syöttöä ja 3,6 levypalloa.
Maajoukkueura.
Vuonna 2002 Calderón oli Espanjan MM-kisajoukkueessa, joka sijoittui viidenneksi, ja vuonna 2006 MM-kultamitalijoukkueessa. Ateenan 2004 olympialaisissa Calderón oli Espanjan kapteeni. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti hopeaa. Vuosina 2003 ja 2007 hän sai EM-hopeaa. Vuoden 2011 EM-kisoissa Calderón voitti ensimmäisen EM-kultansa.
Rio de Janeirossa 2016 Calderón voitti olympiapronssia.
Senator Lines

Senator Lines on saksalainen kontteja meritse kuljettava yritys, jonka pääkonttori on Bremenissä. Yhtiö syntyi 1994 kahden yrityksen DSR-Lines GmbH:n (Rostock) ja Senator Linie GmbH &amp; Co. KG:n (Bremen) yhteensulautuessa.
DSR aloitti toimintansa 1956 kuljettamalla rahtia Suomeen. Kaksi vuotta myöhemmin se aloitti liikenteen Egyptiin, mitä seurasi liikenteen aloittaminen Intiaan 1963. Senator Linie perustettiin 1963, jolloin sen koko laivasto oli vuokrattua. Vuodesta 1997 lähtien yhtiön pääomistajana on ollut Hanjin ja vähemmistöomistajina ovat olleet F. Laeisz Shipping Company ja Investment Company Bremen. Kun yhtiön konttilaivat yhdistetään Hanjinin laivastoon on Hanjin-Senator maailman seitsemänneksi suurin konttivarustamo. Senator Lines liikennöi 250 satamaan 64 maassa kaikkialla maailmassa, ja sillä on 113 konttilaivaa.
Ian Anthony Dale

Ian Anthony Dale (s. 3. heinäkuuta 1978 Saint Paul) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa "Surface" (2005–2006), "Päivä armonaikaa" (2006), "Event" (2010–2011), "Havaiji 5-0" (2011–) ja "Ensimmäisen asteen murha" (2014–2016).
Dale meni naimisiin vaatesuunnittelija Nicole Garippon kanssa lokakuussa 2016. Heillä on yksi lapsi.
Batagurkilpikonna

Batagurkilpikonna eli mangrovekilpikonna ("Batagur baska") on äärimmäisen uhanalainen kilpikonna, joka elää Bangladeshissa, Intiassa, Indonesiassa, Kambodžassa ja Malesiassa. Sukupuuttoon se on kuollut Myanmarissa, Singaporessa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
Kooltaan batagurkilpikonna kasvaa korkeintaan 60 senttimetriä pitkäksi. Kilpikonnan pää on pieni ja ylöspäin suuntautunut.
Batagurkilpikonna elää Etelä-Aasian joissa, erityisesti Malesiassa Kedahin, Perakin ja Terengganun osavaltioiden joissa, jotka ovat myös sen tärkeimpiä lisääntymisalueita. Batagurkilpikonnat ovat vähentyneet voimakkaasti niiden metsästyksen ja laittoman maasta kuljetuksen vuoksi. Lisäksi kilpikonnia on perinteisesti käytetty kansanlääketieteen parissa sekä ravintona: muun muassa Kambodžassa batagurkilpikonnan munat ovat suurta herkkua.
Sumatrankäki

Sumatrankäki ("Carpococcyx viridis") on huonosti tunnettu erittäin uhanalainen käkilintu, jota tavataan endeemisenä vain Sumatran saarelta.
Koko ja ulkonäkö.
Sumatrankäki on melko suurikokoinen noin 55 senttimetriä pitkä lintu, jolla on pitkä pyrstö. Laji on väritykseltään tumma. Siivet ja pyrstö ovat vihertäväntummia. Haaleanvihreätä on vaipassa, yläselässä, kaulan sivuilla, kyynärsulissa, kurkun alaosassa ja rinnan yläosassa. Loput vatsasta on kellertävänruskeat ja enemmän ruskeanpunaista kyljissä. Päässä on musta kruunu, joka muuttuu vihertäväksi kruunun takaosassa. Silmän ympärillä on vihreää, liilaa ja sinistä paljasta ihoa.
Lajin ääni rekisteröitiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 2007.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sumatrankäkeä tavataan pelkästään Indonesian Sumatran saarelta. Laji on havaittu vain muutamia kertoja ja se oli kadoksissa yli 80 vuotta, kunnes vuonna 1997 laji tunnistettiin yhdestä kuvasta Bukit Barisan Selatanin kansallispuistosta. Kaikki havainnot lajista on tehty Sumatran eteläosista Barisanin vuoristosta ja se onkin todennäköisesti todella harvinainen. Lajin lähisukulainen sundankäki on erittäin huomaamaton, mikä saattaa selittää myös osaksi havaintojen vähyyden.
Yksittäisten lintujen perusteella voidaan päätellä, että sumatrankäki elelee todennäköisesti metsissä vuorten juurelle tai alarinteissä 300–1400 metrin korkeudessa. Se saattaa asua myös alankoalueillakin, kuten sukulaislaji sundankäki.
Käyttäytyminen.
Sumatrankäen käyttäytymisestä ei tiedetä juuri mitään. Se elää maanpinnalla ja pyydystää isoja selkärangattomia tai pieniä selkärankaisia ravinnokseen.
Liitokiekko

Liitokiekko on yleensä muovista valmistettu kiekonmuotoinen esine, jonka läpimitta on 20–25 cm ja jossa on pyöristetyn kannen tapaan taitettu reuna. Muotonsa ansiosta kiekon kannen alapuolinen tila muodostaa kantavan, ilman nostetta synnyttävän pinnan, kun kiekko heitetään pyörivään liikkeeseen. Ultimatessa käytettävä kiekko painaa yleensä 175 grammaa.
Liitokiekosta käytetään yleisesti myös nimeä "Frisbee", joka on kuitenkin leluja valmistavan "Wham-O" -yhtiön rekisteröity tavaramerkki.
Historia.
Nykyaikaisen liitokiekon historia alkaa vuodesta 1871, jolloin yhdysvaltalaisen William Russell Frisbien "The Frisbie Baking Company" -niminen piirakkatehdas aloitti myymään tuotteitaan peltisissä vuoissa. Asiakkaat havaitsivat, että tyhjät vuoat lensivät hyvin ja pian vuokia heiteltiin useilla kampuksilla "Frisbie!" -huutojen kera.
Yhdysvaltalainen keksijä Walter Frederick Morrison – yhdessä liikekumppaninsa Warren Franscionin kanssa – kehittelivät ideaa "lentävästä lautasesta." He toivat markkinoille tuolloin melko uudesta materiaalista – muovista – valmistetun version nimeltä "Pipco Flying-Saucer" vuonna 1948. Kumppanuus Franscionin kanssa päättyi ja Morrison jatkoi tuotteen kehittelyä yksin. Vuonna 1955 hän esitteli uuden mallin nimellä "Pluto Platter". Morrison myi keksintönsä oikeudet "Wham-O" -nimiselle yritykselle, joka aloitti liitokiekkojen massatuotannon tammikuussa 1957. Vuotta myöhemmin tuotteen nimeksi vaihdettiin "myyvempi" "Frisbee". Ensimmäinen ammattilaismalli liitokiekosta esiteltiin vuonna 1964.
Frauenkirche (München)

Frauenkirche (täydelliseltä nimeltään Dom zu unserer lieben Frau) on saksalaisen Baijerin osavaltion pääkaupungin Münchenin suurin kirkko. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Frauenplatz-aukiolla ja toimii roomalais-katolisen Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan katedraalina. Kirkko on myös tunnettu maamerkki ja sitä pidetään Baijerin pääkaupungin symbolina.
Kirkon tornit näkyvät moniin paikkoihin paikallisten rakennusten korkeusrajoitusten vuoksi. Kaupungin hallinto on kieltänyt yli 99 metriä korkeiden rakennusten rakentamisen keskustaan kansanäänestyksen seurauksena. Marraskuusta 2004 lähtien tätä kieltoa on laajennettu edelleen ulommas keskustasta, ja sen seurauksena korkeampia rakennuksia ei kaupunkiin voida rakentaa. Etelätorni on avoinna vieraille jotka haluavat kiivetä portaita, ja tarjoaa ainutlaatuisen näkymän Müncheniin ja läheisille Alpeille.
Historia.
Frauenkirchen rakennutti Baijerin herttua Sigismund hautapaikaksi Baijerin hallitsijasuvulle, joista vuonna 1347 kuolleen Ludvig Baijerilaisen jäännökset oli tarkoitus siirtää sinne. Uusi kirkko korvasi vanhemman, 1100-luvulla rakennetun kirkon. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1468 ja se vihittiin vuonna 1494. Kirkon kuuluisat kupolit tornien huipulla valmistuivat kuitenkin vasta vuonna 1525. Kupoleihin haettiin mallia Jerusalemin myöhäisbysanttilaista arkkitehtuuria edustavasta Kalliomoskeijasta.
Kirkko vihittiin roomalais-katolisen Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan katedraaliksi vuonna 1821. Vuosina 1977-1982 arkkipiispana toimi Joseph Ratzinger, josta tuli myöhemmin paavi Benedictus XVI.
Frauenkirche vaurioitui pahasti toisessa maailmansodassa, muun muassa katedraalin katto sortui ja toinen torneista vahingoittui pahasti. Sodan jälkeen aloitettiin suuret jälleenrakennustyöt jotka toteutettiin useissa eri vaiheissa. Viimeisin vaihe valmistui vuonna 1994.
Arkkitehtuuri.
Frauenkirche rakennettiin punatiilestä myöhäisgoottilaiseen tyyliin vain kahdessakymmenessä vuodessa. Kirkko on koristeltu hyvin maltillisesti. Rakennus on 109 metrin pituinen ja 40 metriä leveä. Pohjoistorni yltää 98,57 metrin korkeuteen ja etelätorni 98,45 metrin korkeuteen. Katedraalin interiööri koostuu kolmesta laivasta, joiden korkeus on 31 metriä. Katedraaliin mahtuu noin 20 000 ihmistä.