tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Koro (paniikki)

Koro () on malaijinkielinen sana, joka tarkoittaa tilaa, jossa joku pelkää, että hänen siittimensä katoaa tai uppoaa kehon sisään. Käsitteistö vaihtelee. "Koro" on yleinen nimitys Aasiassa, paitsi Kiinassa, jossa ilmiö tunnetaan nimellä Shook yang. Ilmiö on ollut esillä myös Sudanissa ja muualla Afrikassa. Koro on kulttuurinen ja psykologinen ilmiö, eikä todellisesta sukuelinten äkillisestä katoamisesta ole todisteita, vaikka niin väitetään käyneen tuhansille.
Koron voidaan uskoa aiheuttavan jopa kuoleman esimerkiksi siten, että siitin madon tavoin kaivautuu ruumiissa aivoihin tai sydämeen.
Koroon liittyy usein joukkopaniikki. Paniikin laukaisevat usein huhut väitetyistä tapauksista, joissa jonkun sukuelimet ovat kadonneet. Koro saattaa aiheuttaa vainoharhaista käytöstä, ja helposti syytetään poliittisia vihollisia, joiden uskotaan haluavan tuhota kansa viemällä sen lisääntymiskyvyn. Esimerkiksi Sudanissa syyllistettiin juutalaiset, ja erään teorian mukaan juutalaisten robottikampa tunkeutui ihmiskehoon ja vei miehuuden. Toisaalta Sudanissa jotkut väittivät, että siittimen katoamisen aiheuttaa kättely ”tummaihoisen” kanssa. Thaimaassa uskottiin vietnamilaisten agenttien laittaneen jotain sukuelimet tuhoavaa ainetta juomaveteen. Usein syyllistetään myös yliluonnollisia tahoja, kuten noitia.
Väitetyistä sukuelinten katoamisista syytettyjä ihmisiä on vainottu ja tapettu ainakin Sudanissa.
Siittimen katoamista saatetaan yrittää estää tai ennaltaehkäistä työntämällä koukkuja siittimen läpi tai sitomalla siihen raskaita painoja, mistä voi aiheutua vammoja. Hätääntyneet omaiset ovat usein potilaan apuna vastaanotolle tullessa 
pitämässä potilaan siittimestä kiinni.
Tunnetuimpia koro-epidemioita ovat olleet v. 1964 Singaporen 469 tapausta, v. 1976 Thaimaan 2 000 tapausta ja v. 1985 
Etelä-Kiinan 2 000 tapausta.
Aitolahden vanha kirkko

Aitolahden kirkko on harmaakivestä 1920-luvun lopussa muurattu kirkko Tampereen Aitoniemessä entisen Aitolahden kunnan alueella Tampereen Messukylän seurakunnan alueella. Sen suunnitteli Birger Federley. Tontin kirkkoa varten lahjoitti Laalahden tilan omistaja, professori Rurik Pihkala. Hautausmaan tontin lahjoittivat Kustaa ja Ida Ruokonen. Kirkko on suorakaiteen muotoinen torniton pitkäkirkko, jonka toisella sivustalla on pieni eteinen. Kirkko jäljittelee vanhoja keskiaikaisia kivikirkkoja muun muassa seinämateriaalin valinnassa. Kirkko on rakennettu talkoilla. Samoin päätykolmioiden tiiliset yläosat ovat tyypillisiä nimenomaan vanhoille kivikirkoille. Runkohuonetta ja eteistä kattaa jyrkkä satulakatto. Keskiaikaisesta tilankäytöstä poiketen Aitolahden kirkon sakasti ei ole kirkon sivulla, vaan muusta kirkkosalista erotettuna runkohuoneen päädyssä.
Kirkossa on istumapaikat 230 hengelle. Alttaritauluna on saksalaisen Fritz Hilbertin tekemä lasimaalaus. Kirkossa on Kangasalan urkurakentamon vuonna 1928 rakentamat 9+1-äänikertaiset urut, jotka on nykyaikaistettu vuonna 1966.
Entisen Aitolahden seurakunnan kirkko on valittu Tampereen kulttuuriympäristökohteisiin. Valinnan perusteena oli, että sen arkkitehtoninen ratkaisu, keskiaikaisen kivikirkon tyyli, on historiallinen kuriositeetti.
Gravediggaz

Gravediggaz oli yhdysvaltalainen hip hop -yhtye New Yorkista, joka on tunnettu mustasta huumoristaan sekä särmikkäästä äänimaailmastaan. Yhtye perustettiin vuonna 1994 ja siitä tuli "superyhtye" kooten yhteen Prince Paulin (aiemmin De La Soulin ja Stetsasonicin tuottaja), Frukwanin Stetsasonicista, Too Poeticin Brothers Grymistä ja RZA:n Wu-Tang Clanista (joka Gravediggazia perustettaessa oli juuri julkaissut Wu-Tang Clanin debyytti-albumin). Ryhmä on laajalti kunnioitettu ja sitä pidetään yhtenä eniten vaikuttaneista ja uranuurtajista pienessä hiphopin horrorcore-alaluokassa.
D12

D12 (myös Dirty Dozen ja D-Twizzy ja Detroit Twelve) oli yhdysvaltalainen yhtye, jonka räppäri Proof perusti vuonna 1995. Myös Eminem kuului yhtyeeseen aina Proofin ennenaikaiseen kuolemaan 2006 asti. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi "Shit on You", "My Band" ja "Purple Pills". 
Eminemin tuottama studioalbumi "Devil's Night" julkaistiin vuonna 2001 ja toinen studioalbumi "D-12 World" vuonna 2004. "D-12 World"in single "My Band" nousi suureksi hitiksi. Yhtye koki suuren kolauksen vuonna 2006 kun perustaja Proof ammuttiin yökerhossa, jonka jälkeen yhtye on pitänyt hiljaiseloa. Vuonna 2011 yhtye julkaisi kaksi mixtapea: "Return of the Dozen Vol. 1" ja Return of the Dozen Vol. 2. Entinen jäsen, Fuzz Scoota tuli takaisin yhtyeeseen samana vuonna. Vuonna 2018 Bizarre ja Mr. Porter jättivät yhtyeen keskittyäkseen soolouriinsa.
Diskografia.
Studioalbumit.
Mixtapet
Frederick Banting

Frederick Grant Banting (14. marraskuuta 1891 – 21. helmikuuta 1941) oli kanadalainen lääketieteilijä, joka sai Nobelin palkinnon yhtenä insuliinin keksijöistä 1923. Palkinnon johdosta hän sai ritarinarvon ja Sir-arvonimen.
Brittiläissyntyinen Banting muutti Torontoon, Kanadaan 1921, ja alkoi työskennellä professori John Macleodin alaisena yhdessä jatko-opiskelija Charles Bestin kanssa. Hän sitoi koe-eläiminä käytettyjen koirien haiman tiehyet niin että niihin kertyi salaperäistä "haimaeritettä", jota saatettiin käyttää diabeteksesta kärsivien koirien hoitoon. 
Yhdessä James Collipin kanssa he kehittivät menetelmää edelleen niin että saatettiin käyttää tavallisten syntymättömien vasikoiden ja sikojen haimoja. Niiden "haimaeritteestä" erotettua ainetta alettiin kutsua insuliiniksi. Kokeiluvaiheessa aineen työnimi oli "isletiini" koska sitä eristettiin ns. saarekesoluista (engl. "islet") 
Ajatus syntyi koska Banting maalaispoikana tiesi että maanviljelijät useinkin astuttivat teurastukseen menossa olevat lehmät ja siat koska teurastamo maksoi eläimestä kokonaispainon mukaan. Tiedemiehenä hän myös tiesi että eläin ei tarvitse ruuansulatusnesteitä sikiötilassa eli niiden haimassa olisi vain saarekesoluja joista hän saisi tarvitsemaansa ainetta. Menetelmää kehitettiin ja siitä tulikin tavanomaisin insuliinin tuotantotapa aina uuteen menetelmään asti eli bakteerikantaan kytkemiseen. 
Banting ja Macleod saivat Nobelin palkinnon 1923. Banting jakoi osakkuutensa Charles Bestin kanssa, koska katsoi tämän ansainneen palkinnon Macleodin sijaan. Macleod puolestaan jakoi palkintosummansa James Collipin kanssa. 
Insuliinin kehitystyö oli poikkeuksellisen nopeaa; muutamien kuukausien kuluttua alkuperäisestä ajatuksesta ainetta voitiin jo tuottaa massoittain. Ensimmäisen insuliinilla hoidetun diabetespotilaan nimi oli Leonard Thompson.
Banting menehtyi lääkintämajurin arvoisena Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien eli RCAF:n kuljetuskoneen maahansyöksyssä Ontariossa. Best kertoo muistoartikkelissaan Bantingin jääneen eloon itse onnettomuudessa mutta käyttäneen voimansa loppuun huolehtiessaan muista onnettomuuden uhreista.
Anne Bancroft

Anne Bancroft (s. Anna Maria Louisa Italiano ) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa italialaisten siirtolaisten lapsena ja opiskeli sekä näyttelemistä että ohjaamista New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Bancroft sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon vuonna 1963 elokuvasta "Ihmeidentekijä" ("The Miracle Worker"), joka kertoo Helen Kellerin elämästä. Hän oli Oscar-ehdokkaana neljä muutakin kertaa, muun muassa menestyselokuvassa "Miehuuskoe" ("The Graduate"). Hän voitti myös kaksi Golden Globea, kaksi Tony-palkintoa ja kaksi Emmyä.
Bancroftin puoliso oli Mel Brooks. Kirjailija ja käsikirjoittaja Max Brooks on heidän poikansa.
Bancroftilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Bandanmeri

Bandanmeri on merialue Indonesian lähellä, osa Tyyntämerta mutta satojen saarien siitä erottama. Bandanmeren pinta-ala on 470 000 km2. Se on itä-länsisuunnassa noin tuhat kilometriä leveä, pohjois-eteläsuuntaan noin puolet siitä. Bandanmeren rannikot ovat vaaraksi merenkululle, sillä siellä on lukuisia louhokkoisia karikkoja ja pieniä saaria. Merta reunustaviin saariin kuuluvat mm. Sulawesi, Buru, Seram ja Timor.
RBS15

RBS15 on ruotsalaisen Saab Bofors Dynamicsin valmistama meritorjuntaohjus, josta Suomessa käytetään nimitystä MTO85, tarkoittaen meritorjuntaohjusta vuodelta 1985. Alkuperäinen nimike RBS 15 on lyhennys sanasta robotsystem 15 eli ohjusjärjestelmä 15. Ohjuksen tehtävänä on pintamaalien, eli kaikkien muiden alusten paitsi sukellusveneiden torjunta. Laukaistu ohjus lentää alle äänennopeudella (&lt;1.0 Mach) lähellä meren pintaa maaliinsa inertia- ja GPS-ohjattuna.
Ohjusta käytetään Suomessa sekä merivoimien ohjusveneiltä että kuorma-autolavetilta laukaistavina versioina.
Heinäkuussa 2018 ohjuksesta esiteltiin päivitetty versio RBS15 Gungnir.
Beni Hammadin Al Qal’a

Beni Hammadin Al Qal’a () on arkeologinen kohde Algeriassa lähellä Välimeren rannikkoa hieman Algeristä länteen. Alueella oli hammadidien berberivaltakunnan ensimmäinen pääkaupunki. Se perustettiin vuonna 1007 ja tuhottiin 1152. Alueen merkittävämpiä kohteita on suuri moskeija. Beni Hammadin Al Qal’a on listattu UNESCOn maailmanperintäkohteeksi.
Beni Hammadin Al Qal'a sijaitsee 36 km M'Silan kaupungista koillisee, tuhannen metrin korkeudessa Djebel Maâdidin etelärinteellä. Beni Hammadin Qal'an perusti 1000-luvun alussa Hammad, Bologhinen (Algerin perustajan) poika, ja se hylättiin vuonna 1090 hilalilaisten hyökkäyksen uhatessa. Se on yksi islamilaisen sivilisaation mielenkiintoisimmista ja tarkimmin ajoitetuista monumenttikomplekseista. Qal'a käsittää 7 km:n säteellä osittain purettujen linnoitettujen muurien sisällä suuren määrän raunioita, joihin kuuluu suuri moskeija minareetteineen sekä useita palatseja. Moskeija, jonka rukoussali käsittää 13 käytävää ja 8 holvikaarta, on Algerian suurimpia, ja sen minareetti on Algerian toiseksi vanhin.
Helsinki-luokan ohjusvene

Helsinki-luokan ohjusveneet olivat Suomen merivoimien neljän vuosina 1981–1986 valmistetun aluksen muodostama ohjusveneluokka. Ne olivat "Helsinki", "Turku", "Oulu" ja "Kotka". Luokan alukset on poistettu käytöstä 2000-luvun kuluessa ja ne korvattiin Rauma-luokan ohjusveneillä. Luokan viimeinen palveluksessa ollut alus "Oulu" kiinnittyi laituriin Pansiossa 14. heinäkuuta 2007 viimeisen merimatkansa päätteeksi palveltuaan lopun aikansa ohjusaseistuksesta riisuttuna vartioveneenä.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Toinen parlamentaarinen puolustuskomitea, joka jätti mietintönsä kesäkuussa 1976, suositteli poistumassa olevien moottoritykkiveneiden ja saattajien korvaamista iskukykyisillä taisteluveneillä. Mietinnön perusteella Wärtsilän Helsingin telakalta tilattiin vartiovene 80:n prototyyppi 17. lokakuuta 1978. Suunnitellun aluksen vaatimuksiksi asetettiin kolme eri aseistusvaihtoehtoa ja 32 solmun nopeus kaikissa Itämeren olosuhteissa. Aluksen mitoiksi tuli siten pituus 45 ja leveys 9 metriä sekä 280 tonnin uppouma. Nopeustavoitteen saavuttamiseksi alusten pääkoneina oli kolme dieselmoottoria, joiden yhteisteho oli 9000 kW. Pääkoneet pyörittivät säätölapapotkureita. Alusten runko oli pääosin alumiinia.
Alukset.
"Kotka" ja "Oulu" myytiin vuonna 2008 Kroatialle.
Alijó

Alijó on Portugalin kunta Vila Realin piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on 298 neliökilometriä ja väkiluku 10 402 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 35,0 asukasta neliökilometrillä.
Alijón pormestari ("presidente da câmara municipal") on José Paredes. Kunnan juhlapäivä on 11. marraskuuta.
Boticas

Boticas on Portugalin kunta Vila Realin piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on 322 neliökilometriä ja väkiluku noin 4 917 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 15,3 asukasta neliökilometrillä.
Boticasin pormestari on sosiaalidemokraattipuolueen Fernando Queiroga. Kunnan juhlapäivä on 6. marraskuuta.
Sabrosa

Sabrosa on Portugalin kunta Vila Realin piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on 157 neliökilometriä ja väkiluku noin 5 584 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 35,6 asukasta neliökilometrillä.
Sabrosan pormestari on Maria Helena Marques Pinto da Lapa. Kunnan juhlapäivä on 8. syyskuuta.
Valpaços

Valpaços on Portugalin kunta Vila Realin piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on 549 neliökilometriä ja väkiluku noin 14 571 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 26,6 asukasta neliökilometrillä.
Valpaçosin pormestari on sosiaalidemokraattipuolueen António Joaquim de Medeiros. Kunnan juhlapäivä on 6. marraskuuta.
Jukka Relander

Jukka Tapio Relander (s. 14. helmikuuta 1967 Helsinki) on Energiateollisuus ry:n viestintäpäällikkö, joka on toiminut myös kolumnistina, luennoitsijana, konsulttina sekä radio- ja televisiotoimittajana
Relander toimi myös vihreiden kaupunginvaltuutettuna kaudella 2013-2017.
Ura.
Relander valmistui ylioppilaaksi vuonna 1986 ja opiskeli Helsingin yliopistossa Suomen historiaa ja sosiaalipsykologiaa sekä suoritti vuonna 1995 Sussexin yliopiston yksivuotisen Master of Arts -tutkinnon Hän valmisteli vuosina 1995–2008 Helsingin yliopistolle toistaiseksi julkaisematonta väitöskirjaa taistolaisen opiskelijaliikkeen historiasta.
Relander isännöi vuosina 2000–2007 "T-Klubia" Yle Teemalla. Hän on toimittanut ohjelmia Radio Helsingille vuodesta 2000. Hän on tehnyt muun muassa "Tukevasti ilmassa" -ohjelmaa yhdessä Tuomas Nevanlinnan kanssa. Relander on esiintynyt myös Radio Helsingin "Norsuradio"-ohjelmassa "Helsingin Sanomien" kulttuuritoimittajien kanssa.
Relander kirjoitti maksan, sydämen ja keuhkojen siirtoa käsittelevän osan Helsingin yliopiston historian laitoksen vuonna 1997 julkaisemaan elinsiirtojen historiaa käsittelevään kirjaan. Lisäksi Relander on kirjoittanut Jyllan eli Espoonlahden lukion historiikin, joka julkaistiin vuonna 1999, toimittanut kaksi esseekokoelmaa sekä julkaissut kokoelman omista kolumneistaan ja toiminut kolumnistina muun muassa "Ylioppilaslehdessä" (1996–1997), "Palkkatyöläisessä" (1998–1999), "Imagessa" (2001–2001), Yle Radio 1:ssä (2003), "Hiidenkivessä" (2003–2004), "Metrossa" (2004–2010), "Suur-Jyväskylän lehdessä" (2006–), "Kymen Sanomissa" (2008–), HS.fi:ssä (2009), "Uusi Suomi" -verkkolehdessä (2010–), Yle Puheella (2010–), "Etelä-Saimaassa" (2010–) ja "Kouvolan Sanomissa" (2010–).
Luottamustehtävät ja ehdokkuudet.
Relander on toiminut vuodesta 2009 Suomen kirjastoseuran puheenjohtajana. Joulukuussa 2011 hän aloitti tasa-arvoasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana. Vuoden 2015 alusta hän on ollut Kultti ry:n toiminnanjohtaja.
Relander toimi Vihreä miesliike ry:n puheenjohtajana vuosina 2010–2011. Kunnallisvaaleissa 2012 Relander valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 1 262 äänellä. Syyskuussa 2015 Relander valittiin Helsingin kulttuuri- ja kirjastolautakunnan puheenjohtajaksi.
Relander oli vihreiden ehdokas vuosien 2007, 2011 ja 2015 eduskuntavaaleissa sekä vuoden 2009 eurovaaleissa, muttei tullut valituksi minään vuonna. Relander pääsi kuitenkin varasijalle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa saamillaan 4 403 äänellä.
Yksityiselämä.
Relander on ollut naimisissa vuodesta 1997 lähtien teoreettisen filosofian professori Pauliina Remeksen kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Helsingissä Puu-Koskelassa.
Relander harrastaa muun muassa perhokalastusta.
Arcos de Valdevez

Arcos de Valdevez on Portugalin kunta Viana do Castelon piirissä Norten hallintoalueella. Sen pinta-ala on noin 448 neliökilometriä ja väkiluku 20 819 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 47 asukasta neliökilometrillä.
Arcos de Valdevezin pormestari on Olegário Gomes Gonçalves. Kunnan juhlapäivä on 11. heinäkuuta.
Hyeenat

Hyeenat (Hyaenidae) on petoeläinten heimo. Heimoon kuuluu neljä lajia, joista kaikkia tavataan Afrikassa; juovahyeenaa myös Lähi-idässä ja Intiassa. Hyeenat ovat läheisempää sukua kissaeläimille, sivettieläimille ja mangusteille kuin koiraeläimille.
Kuvaus.
Hyeenoille tyypillistä on vankka ruumiinrakenne, voimakaspiirteinen pää ja suuret korvat. Heimon erityispiirteitä ovat muita nisäkkäitä vahvemmat leuat, joilla ne voivat murskata kovaakin luuta, ja hyvin tehokas ruoansulatus. Sulamattoman ravinnon hyeenat oksentavat, ja ne ulostavat lähinnä kalkkia. Vain sarvet ja sorkat ne jättävät rauhaan. Hyeenat juoksevat siirtäen saman puolen etu- ja takaraajaa samanaikaisesti. Hyeenojen haju- ja kuuloaisti ovat erittäin tarkat mutta näköaisti on heikko.
Hyeenat metsästävät isoja saaliseläimiä laumoissa, mutta pienempiä yksikseen. Monet hyeenalajit syövät raatojakin.
Lajit.
Täplähyeena, hyeenoista suurin, saalistaa isojakin eläimiä ja käy myös haaskalla. "Hyeena"-sanalla tarkoitetaan usein nimenomaan täplähyeenaa. 
Juova- ja ruskohyeena ovat pikkueläinten, hedelmien ja raatojen syöjiä. 
Muista hyeenoista poiketen maasusi ei käy haaskoilla, eikä se tapa suuria eläimiä, johtuen sen verraten heikoista leuoista ja pienestä koosta. Maasusi on arka termiittien syöjä. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008 maasuden uudeksi suomenkieliseksi nimeksi "termiittihyeenaa".
Death Angel

Death Angel on sanfranciscolainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1982 ja jatkoi toimintaansa vuoteen 1991. Vuonna 2001 yhtye aktivoitui jälleen ja toimii yhä. Death Angelin alkuperäisjäsenet olivat serkuksia ja etnisesti filippiiniläistaustaisia, sekä lisäksi soittotaidoistaan huolimatta varsin nuoria. Rumpali Andy Galeon oli ensimmäisten studionauhoitusten aikaan vasta 14-vuotias.
Yhtye on esiintynyt Suomessa ainakin Oulun Kuusrockissa heinäkuussa 1988, Oulun Kuusisaaren paviljongissa, Kauhajoen Kasinolla, Tampereen Tullikamarilla ja päivää myöhemmin Helsingin Lepakossa (yhdessä Forbiddenin kanssa) tammikuussa 1990, Tuska Open Air -metallifestivaalissa vuonna 2004, Oulun Jalometallissa 2009, Sauna Open Air -metallifestivaaleilla 2010 Danzigin lämmittelijänä. He esiintyivät myös vuoden 2020 helmikuussa Tampereen Pakkahuoneella ja Helsingin The Circuksessa.
Rumpali Will Carroll vaipui vuoden 2020 maaliskuussa 12 päiväksi koomaan saatuaan koronavirustartunnan Hän oli hengityskoneessa Pohjois-Kalifornialaisen sairaalan teho-osastolla.
Bofors 57 Mk3

Bofors 57 Mk3 (Yhdysvalloissa "57 mm Mk110") on Boforsin (nyk. BAE Systems Bofors AB, osa BAE Systems -konsernia) kehittämä laivatykki. Tykkiä käytetään Suomessa Hamina-luokan ohjusveneissä. Vanhempi malli Bofors 57 Mk1 on käytössä Hämeenmaa-luokan miinalaivoilla.
Mk3 on yleistykki, jota voidaan käyttää maa-, meri- ja ilmamaaleja vastaan.
Aseella voi ampua erityyppisiä ammuksia, myös ohjelmoitavia 3P-ammuksia (Pre-fragmented, Programmable, Proximity).
Samanaikaisesti voi olla ladattuna kahta eri ammustyyppiä, joita voidaan vaihtaa keskenään milloin tahansa.
Tykki toimii kauko-ohjatusti, varatoimintona gyroskooppistabiloitu paikallinen ohjaus.
Tietokoneohjattu air burst -sarjatulitoiminto mahdollistaa mm. ohjusten torjunnan. Mk.1 on pääpiirtein vastaava, kuin Mk.3, mutta siitä puuttuu joitakin ominaisuuksia, kuten automaattinen ammussyöttö ja 3P ammukset.
Jack Dempsey

William Harrison ”Jack” Dempsey (24. kesäkuuta 1895 Manassa, Colorado – 31. toukokuuta 1983 New York, New York) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan ammattinyrkkeilijä ja näyttelijä. 
Dempsey oli raskaansarjan maailmanmestari 1919–1926. Häntä pidetään yhtenä vuosikymmenen suurimmista julkisuuden henkilöistä. Dempsey, hänen managerinsa Jack Kearns ja promoottori Tex Rickard ansaitsivat yhteensä 8,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuosina 1921–1927 vain viidellä ottelulla. Ensimmäinen suora radiolähetys ammattilaisnyrkkeilyn mestaruusottelusta oli Dempseyn ja Georges Carpentierin kohtaaminen 2. heinäkuuta 1921.
Dempsey nousi raskaansarjan maailmanmestariksi 4. heinäkuuta 1919 Toledossa voittamalla Jess Willardin kolmannessa erässä tyrmäyksellä. Dempsey oli ottelussa ylivoimainen, ja tämä kohtaaminen sai lisänimen "Toledon verilöyly". Hän piti titteliä hallussaan yli seitsemän vuotta kunnes hävisi Gene Tunneylle 23. syyskuuta 1926 Philadelphiassa. Vuotta myöhemmin Dempsey pääsi vielä ottelemaan mestaruudesta Tunneyta vastaan, mutta kärsi Chicagossa pistetappion ottelussa, joka tunnetaan pitkästä laskusta; Dempsey onnistui lyömään Tunneyn lattiaan, mutta tämä sai olla kanveesissa yli kymmenen sekuntia, ehtien nousta ylös ennen kuin tuomari oli laskenut kymmeneen. Tämä johtui siitä, ettei Dempsey ollut tietoinen uudesta säännöstä, jonka mukaan nyrkkeilijän pitää mennä kulmaukseensa odottamaan vastustajansa kaaduttua kanveesiin. 
Tämän kohtaamisen, joka oli ensimmäinen yli kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin tulot kerännyt nyrkkeilyottelu, jälkeen Dempsey päätti ammattilaisuransa nyrkkeilijänä.
Vuonna 2007 ESPN asetti Jack Dempseyn 1900-luvun parhaista pohjoisamerikkalaisista urheilijoista kootulla listallaan sijalle 52.
Pelikaanimies

Pelikaanimies on vuonna 2004 valmistunut Liisa Helmisen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka perustuu Leena Krohnin romaaniin "Ihmisen vaatteissa" (WSOY 1976). Se keräsi vuosina 2004 ja 2005 yhteensä 100 121 katsojaa. Pelikaanimies sai Jussi-palkinnot äänisuunnittelusta ja lavastuksesta. Se on myös palkittu Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla.
Juoni.
Emilin vanhemmat eroavat ja hän muuttaa äitinsä kanssa kaupunkiin. Emilin uuden kodin naapurina asuu mekastava herra Lintu. Kaupungilla herra Lintu on tavallisen näköinen ihminen, joka kulkee puku päällä. Tosiasiassa herra Lintu on oikea lintu, pelikaani, jonka Emil näkee kirkon portailla ottamassa suullaan lokin pudottamaa kalaa kiinni. Emil ystävystyy herra Linnun kanssa. Myöhemmin Emil tutustuu myös Elsa-nimiseen tyttöön.
Emil saa isältään kirjeen ja lähtee kahdeksi viikoksi hänen luokse maalle. Sillä välin herra Lintu paljastuu ja hänet viedään eläintarhaan. Emil palaa takaisin Helsinkiin ja lähtee pelastamaan herra Lintua Elsan kanssa. Lapset vapauttavat herra Linnun, joka päättää lentää pois.
Chandrasekharin raja

Chandrasekharin raja (tai Chandrasekharin massa) on valkoisen kääpiön suurin mahdollinen massa. Se on noin 2,8 × 1030 kg eli noin 1,4 Auringon massaa. Tarkka lukuarvo riippuu tähden koostumuksesta . Tämän rajan löysi ja laski ensimmäisenä Nobel-palkittu intialainen fyysikko Subrahmanyan Chandrasekhar vuonna 1930.
Valkoinen kääpiö on elinkaarensa loppupäässä oleva tähti, jonka sisuksen ydinreaktiot ovat loppuneet. Valkoisen kääpiön romahtamisen estää tavanomaisen säteilypaineen sijaan elektronien degeneraatiopaine. Elektronit ovat fermioneja, joten kaksi elektronia ei voi olla samassa kvanttitilassa. Kun elektronikaasua puristetaan pienempään tilaan, täytyy elektronien virittyä korkeammille energiatiloille, ja tästä aiheutuva paine pysäyttää tähden luhistumisen. Jos valkoisen kääpiön massa ylittää Chandrasekharin rajan, virittyneiden elektronien energia on niin suuri että elektronisieppaus muuttuu energeettisesti kannattavaksi. Tällöin tähden aine muuntuu neutroneiksi (ja neutriinoiksi), ja tähti romahtaa neutronitähdeksi.
Hasbro

Hasbro on yhdysvaltalainen yritys, joka valmistaa leluja ja pelejä. Se on maailman toiseksi suurin lelujen tuottaja. Hasbro on myös maailman eniten myydyn lautapelin, "Monopolyn", julkaisija. Yrityksen perustivat vuonna 1923 veljekset Henry ja Helal Hassenfeld. Yhtiön nimi oli aluksi Hassenfeld Brothers. Alkuvaiheessa se valmisti enimmäkseen tekstiilejä, ensimmäiset lelunsa yritys valmisti 1940-luvulla.
Yhtiöllä oli videopelien julkaisuun keskittynyt tytäryhtiö Hasbro Interactive, joka myytiin joulukuussa 2000 Infogramesille. Vuonna 2005 Hasbro osti takaisin oikeudet eräisiin peleihin.
Hasbron osake noteerataan New Yorkin pörssissä.
Ray Ozzie

Ray Ozzie (s. 20. marraskuuta 1955) on ohjelmoija ja Microsoftin entinen johtava ohjelmistoarkkitehti. Hänet nimitettiin tehtävään 15. kesäkuuta 2006 Bill Gatesin seuraajaksi. 
Ozzien aiemmat ansiot sovelluskehityksessä liittyvät pääosin Lotus Notes -ohjelmistoon, jonka ensimmäisen version hän suunnitteli 1980-luvulla. Ozzie on myös perustanut Groove Networks -yhtiön, jonka Microsoft osti vuonna 2005. Ozzie siirtyi Microsoftille yrityskaupan mukana.
Microsoft ilmoitti vuonna 2010, että Ozzie tulisi jättämään tehtävänsä.
Ratto

Ratto oli suomalainen miestenlehti, joka ilmestyi vuosina 1973–1987 ja 2007–2015. Lehden sisältö oli lähinnä alastomien naisten kuvia ja sensaatiojuttuja. Rattoa julkaisivat Pop-lehdet, Lehtimiehet Oy ja Press Masters Oy. Vuonna 2015 Pirkanmaan käräjäoikeus asetti lehteä kustantaneen Press Mastersin konkurssiin, mikä merkitsi jälleen Raton lakkauttamista.
Nyrkkiposti

Nyrkkiposti oli vuosien 1960 ja 1976 välillä julkaistu suomalainen miehille suunnattu yleisaikakauslehti, joka sisälsi pehmopornoa, miesten seikkailukertomuksia, skandaaliuutisia ja tutkivaa journalismia. Lehden perusti 1960 Mauri Lintera nimellä "Nyrkki" ja vuonna 1968 nimeksi tuli "Nyrkkiposti". Vuonna 1977 lehti muuttui "Nykyposti"-lehdeksi. Nyrkki-lehden kirjoittajiin kuului muun muassa Veikko Ennala.
"Nyrkkipostin" päätoimittajaksi vuonna 1968 nimitetty Isto Lysmä onnistui nostamaan lehden levikin 80 tuhannesta 200 tuhanteen, mutta tuli irtisanotuksi kerrottuaan vuonna 1974 "Suomen Kuvalehdelle" (SK 24/1974) lehtensä arveluttavista työmenetelmistä. Lysmän mukaan lehdestä saatettiin soittaa julkisuuden henkilölle ja pyytää haastattelua. Kun henkilö kieltäytyi, häntä uhattiin että ellei anna haastattelua, lehti kertoo että hänellä on avioton lapsi. Tämän henkilö tietenkin kiisti, jolloin puhelu päätettiin ja tehtiin juttu otsikolla ”NN kieltää aviottoman lapsensa”. Pian tämän jälkeen skandaalilehdistöä laitettiin kuriin säätämällä laki yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.
Lehden nimi.
Lehden nimi tarkoittaa postituksen sijasta tuttavan tai muun luotetun henkilön mukana toiselle henkilölle vietyä viestiä.
Lehti toimi eri aikoina eri nimillä ja eri kustantajien julkaisemana:
Zatanna

Zatanna "Zee" Zatara on DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvä supersankaritar, Oikeuden Puolustajien jäsen ja taikuri, jonka loivat Gardner Fox ja Murphy Anderson. Hän teki ensiesiintymisensä "Hawkman" sarjakuvan numerossa 4, vuonna 1964. Hänen taikasanansa ovat tavallisia sanoja puhuttuna takaperin. Hänen voimansa juontavat juurensa hänen homomagi-perinnöstään, joka on ihmiskunnan sivuhaara, joka pystyy luonnollisesti manipuloimaan taikaenergioita.
Zatannan tunnusmerkit ovat perinteisesti olleet mustat hiukset, silinterihattu ja verkkosukat, joskin nykyaikaisissa Vertigo-sarjakuvissa Zatanna esiintyy vähemmän huomiota herättävissä vaatteissa.
Alkuperäinen, jopa mahtavampi taikuri oli "Zeen" isä Giovanni Zatara, joka on yhtä vanha hahmo kun Teräsmies, molemmat ovat esiintyneet ensi kerran Action Comicsin ensimmäisessä numerossa vuonna 1938. Zatannalla on myös Zachary niminen nuorempi serkku, joka on toiminut Teinititaanien jäsenenä.
Hänet kuvataan usein työskentelevän muiden, sankarillisten ikätovereiden, kuten Madame Xanadun, John Constantinen, Jason Blood/Etriganin, Tohtori Kohtalon, Sebastian Faustin ja Tempestin, kanssa, joita pidetään maailman tehokkaimpina taikuudenkäyttäjinä. Nykyisin Zatanna toimii yliluonnollisista olennoista koostuvan "Justice League Dark" -ryhmän johtohahmona yhdessä John Constantinen kanssa, jonka kanssa hänellä on ollut romanttinen suhde. Hän on myös toiminut yhteistyössä Batmanin kanssa, joka on hänen hyvä ystävänsä.
Lihavuudenvastustamisyhdistys

Lihavuuden vastustamisyhdistys ry. oli suomalainen yhdistys, joka perustettiin 28. tammikuuta 1950 vastavetona sotienjälkeiselle nopeasti kohonneelle elintasolle. Yhdistyksen perustamisen vauhdittajana olivat etenkin joulunpyhinä 1949 saadut ylensyöntiesimerkit. Yhdistys oli luonteeltaan ensimmäinen koko maailmassa ja oli Suomessa merkittävä toimija. Sen toiminta hiipui Painonvartijoiden tuloon.
Lihavuudenvastustamisyhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja oli Yrjö Similä. Muita aktiiveja oli professori A. I. Virtanen. Sen hallitukseen kuului puheenjohtajanakin muun muassa Toivo Rautavaara, joka vuonna 1951 julkaisi kirjan "Syömällä solakaksi ilman kalorilaskua ja paastoamista". Rautavaara oli yhdistyksen puheenjohtaja toistakymmentä vuotta. 
Yhdistys järjesti laihdutuskursseja. Se aloitti neljä kuukautta kestävät kurssit vuonna 1958. Kunkin kurssilaisen paino aleni keskimäärin 10,6 kiloa. 
Vuonna 1960 ilmestyi kirja "Kuta pitempi vyö, sitä lyhyempi elämä".
Yhdistyksen toimintaa sivutaan Esko Töyrin vuonna 1961 ohjaamassa yhdeksänminuuttisessa filmidokumentissa "Paksu juttu", jossa pääosaa esittää Toivo Rautavaaran lisäksi näyttelijä Juhani Kumpulainen. Dokumentti on lisukkeena Matti Kassilan vuonna 1957 valmistuneen "Kuriton sukupolvi" -elokuvan DVD-julkaisulla vuodelta 2003.
Satyagraha

Satyāgraha (; "satya" ’totuus’ + "āgraha" ’pyrkimys’) tarkoittaa väkivallattoman vastarinnan filosofiaa. Mahatma Gandhi käytti satyāgrahaa Intiassa brittejä vastaan ja kamppaili sen avulla Intian itsenäisyyden puolesta. Satyāgrahan kolme periaatetta ovat
Ensimmäinen satyāgraha-periaatteita käyttävä vastarintakampanja aloitettiin 11. syyskuuta 1906 Etelä-Afrikassa.
"Satyagraha on totuuden voima, rakkauden voima tai sielun voima. Satyagrahan harjoittaja koettaa voittaa pahan hyvällä, vihan rakkaudella, valheen totuudella, väkivallan väkivallattomuudella." 
- Mahatma Gandhi
Uutuuteen vetoaminen

Uutuuteen vetoaminen eli argumentum ad novitatem on argumentointivirhe, jossa pyritään perustelemaan jotain vetoamalla sen uutuusarvoon, ”"uusi luuta lakaisee paremmin kuin vanha"”, mutta ei perustella, miksi uusi asia olisi parempi kuin vanha. Sen yleinen kaava on:
Toisessa muodossaan argumentum ad novitatem menee:
Esimerkkejä uutuuteen vetoamisesta voisivat olla vaikkapa:
"Nyt on markkinoilla uusi ja paranneltu vaippa. Se on siksi tehokkaampi kuin muut."
Uutuuteen vetoamisen vastakohta on perinteisiin vetoaminen.
Argumentum ad misericordiam

Argumentum ad misericordiam on argumentointivirhe, jossa pyritään vetoamaan sääliin tai empatiaan, ja perustelemaan sillä argumentointi oikeaksi.
Esimerkkejä: 
"Olet arvostellut kokeeni väärin. Opiskelin hartaasti sitä varten. Jos hylkäät kokeen, elämäni on pilalla!"
"Toivon että pidät opinnäytetyöstäni. Tein sitä kuusi vuotta, enkä tiedä mitä tehdä, jos hylkäät sen."
Jippo (lehti)

Jippo oli suomalainen 1970-luvulla lopulla ja 1980-luvun alussa ilmestynyt lehti lapsille ja nuorille. Sen liitteenä tuli jokin koottava lelu ja siinä oli sarjakuvien lisäksi erilaisia puuhasivuja. Lehdessä oli myös asiapitoisia artikkeleita, joissa käsiteltiin mm. polkupyörän huoltoa, gyroskooppia tai jotakin historiallista henkilöä. Usein nämä artikkelit liittyivät jollakin tavoin liitteenä olleeseen ”jippoon”.
Historiaa.
Jipon materiaali oli alun perin kotoisin ranskalaisesta "Pif Gadget" -lehdestä, joka oli alkanut ilmestyä jo 1960-luvun lopulla. Lehti alkoi ilmestyä Suomessa vuonna 1977 ja sitä julkaisi Lehtimiehet Oy, lehden päätoimittajana toimi Olavi Järvi. Lehden mukana tuli aina jokin ”jippo”, koottava lelu tai vekotin, joka liittyi kokeelliseen tieteeseen tai taikuuteen. Nämä rakennussarjat valmisti Suomessa porilainen Karhumuovi Oy. Kustannuksia lisänneet muoviosat jätettiin kuitenkin vähitellen pois, ja vuoden 1980 lehtiuudistuksen jälkeen jokaisen numeron mukana tuli kirjapainoteknisesti kartongista valmistettu koottava lentokone. 
Jippo lakkasi ilmestymästä vuonna 1982. Esikuvana ollut ranskalaislehti "Pif Gadget" ilmestyi vuoteen 1993, mutta sitä on alettu julkaista uudelleen pariinkin otteeseen vuosituhannen vaihteen jälkeen.
JIPPO-esimerkit.
Koottava leikkisukellusvene (8/1978), jonka sisään laitettiin soodaa. Vesialtaaseen laitettu sukellusvene upposi pohjaan, mutta nousi pinnalle, kun vesi pääsi kosketuksiin sukellusveneen sisällä olleen soodan kanssa muodostaen kaasuja.
Taikaikkuna (numerossa 3/1978) oli kämmenelle sopiva raamillinen, läpinäkyvä muovilevy, jonka keskellä oli pyöreä rengas. Kynän tai sormen pystyi työntämään renkaan läpi, vaikka koko levy oli ehjä.
Maapähkinä (numerossa 9/1978), josta pystyi kasvattamaan itselleen pähkinäpensaan.
"Rahantekokone" (numerossa 4/1978), laite jossa oli kaksi rullaa joiden päällä mustaa muovia. Laitteen sisään rullattiin aluksi seteli (piilossa katsojilta). Tämän jälkeen katsojille näytettiin, miten laitteeseen rullattu tyhjä, setelin kokoinen paperi "muuttui" aidoksi seteliksi, kun valmistelussa sisälle laitettu paperi tuli ulos laitteesta.
Kuution muotoisten munien tekolaite (numerossa 3/1979) , muovinen kuutio jonka sisään työnnettiin lämmin, kovaksi keitetty kananmuna.
Viisimastoparkki (numerossa 5/1977), purjelaiva kokoontaitettuna työnnettiin lasipulloon ja narulla vedettiin purjeet pystyyn. Pullo ei ollut liitteenä. 
Liitteinä olleet taikajipon esineet olivat Jipoissa 1978 nrot 2-4.
Jipon sarjakuvat.
Jippo-lehdessä julkaistiin myös monia sarjakuvia, joista jotkut pysyivät lehdessä sen loppuun asti.
Lehdessä osa oli sinimustia (mustavalkoisia sinisellä pohjavärillä) sarjakuvia Jippeli-puuhasivun yhteydessä, kuten Ville Viksu, Poke Pokkus ja Tohtori Vastaisku. Ville Viksu oli myöhemmin väreissä.
Ilmeisesti kaikkia alkuperäisessä lehdessä olleita sarjoja ei koskaan nähty meillä, jotkut saattoivat vilahtaa vain yhdessä puuhasivuissa, eikä Corto Maltese koskaan esiintynyt Jipossa.
SS-divisioona Wiking

SS-divisioona Wiking () oli toisen maailmansodan aikainen Saksan moottoroitu Waffen-SS-divisioona, johon rekrytoitiin ulkomaalaisia vapaaehtoisia.
Divisioonan historia.
Divisioona perustettiin joulukuussa 1940 SS-Verfügungstruppen Germania-rykmentistä.
Wiking otti osaa hyökkäykseen Neuvostoliittoon osana Etelän armeijaryhmää ja saavutti Donin Rostovin marraskuussa 1941. Seuraavana keväänä operaatio Sinisen mukainen hyökkäys suuntautui Kaukasiaan. Divisioona oli reservinä Kurskin taistelun aikana. Myöhemmin divisioona joutui Tšerkasyn mottiin, josta murtautuessaan se menetti kaikki panssarinsa ja kärsi suuria tappioita.
Divisioona siirrettiin Chełmiin uudelleenvarustettavaksi ja lähetettiin heinäkuussa 1944 Puolaan, jossa se taisteli Veikselillä ja otti osaa Varsovan kansannousun tukahduttamiseen. Divisioona siirrettiin joulukuussa 1944 Unkariin, jossa se osallistui epäonnistuneeseen hyökkäykseen Budapestin takaisinvaltaamiseksi. Se vetäytyi Unkarin ja Tšekkoslovakian läpi ennen antautumistaan Itävallassa.
Divisioonassa palveli noin 1 400 suomalaista.
Sotarikoksia.
Osa Wiking-divisioonan sotilaista otti 9. heinäkuuta 1941 osaa 600 juutalaisen joukkomurhaan Lvovissa kostona rykmentinkomentajansa kuolemasta.
Divisioonan sotilaat murhasivat satoja juutalaisia Zloczowin linnassa heinäkuun 1941 alkupäivinä ukrainalaisten vapaaehtoisten kanssa. Verilöylyn pysäytti 295. jalkaväkidivisioonan everstiluutnantti Helmuth Groscurth. 9. heinäkuuta 1941 joukot osallistuivat juutalaisten murhiin Lvivissä kostoksi SS-Infanterie-Regiment Westlandin komentaja Hilmar Wäckerlen kuolemasta. Adolf Storms tuotiin oikeuteen vuonna 2009 syytettynä 58 unkarinjuutalaisen pakkotyöläisen murhasta Itävallassa 29. maaliskuuta 1945, mutta hän ehti kuolla ennen tuomion julistamista.
Einsatzgruppe D:n Einsatzkommando 11 liikkui divisioonan mukana 1942. Sillä oli käytössään liikkuva kaasukammio epätoivottujen henkilöiden eliminointiin.
Divisioonan mukana oli myös Ahnenerbeen kuuluva Dr. Herbert Jankuhnin johtama Sonderkommando Jankuhn, joka keräsi taide-esineitä Mustanmeren alueelta.
4. Gebirgs-Divisionin komentaja Karl Eglseer sekä slovakkikenraalit Gustav Malár ja Jozef Turanec, jotka palvelivat samaan aikaan Miusjoen alueella huhtikuussa 1942 arvostelivat Wikingin sotilaiden kurittomuutta ja laajaa ryöstelyä.
Wiking-divisioonan yksiköitä oli mukana Varsovan kansannousun verisessä tukahduttamisessa. Kapinalliset ja kapinallisina pidetyt teloitettiin ja heitä piilottaneet siviilit kerättiin kokoon ja ammuttiin. Wikingin ja muutaman muun SS-divisioonan sotilaita myös raiskasi ja teloitti summittaisesti siviilejä.
Juha Kangas (kapellimestari)

Juha Jaakko Antero Kangas (s. 27. marraskuuta 1945 Kaustinen) on suomalainen kapellimestari, joka perusti Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin vuonna 1972.
Kangas opiskeli Sibelius-Akatemiassa viulunsoittoa. Vuosina 1972–1986 hän opetti sitä itse Keski-Pohjanmaan musiikkiopistossa. Kangas toimi myös viiden vuoden ajan vuoteen 1972 Helsingin kaupunginorkesterin alttoviulistina. Hän oli kaustislaisen pelimanniyhtyeen Kankaan pelimannien jäsen 1960- ja 1970-luvulla.
Kangas on saanut muun muassa säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1992. Hän ja Keski-Pohjanmaan Kamariorkesteri saivat vuonna 1998 Madetoja-palkinnon.
Kangas jäi eläkkeelle Keski-Pohjanmaan kamariorkesterista 2010 ja on sen jälkeen jatkanut vierailevana kapellimestarina erityisesti Suomessa ja myös ulkomailla.
Argumentum ad consequentiam

Argumentum ad consequentiam eli seurauksiin vetoaminen on argumentointivirhe, jossa argumentin oikeellisuus pyritään perustelemaan vetoamalla sen seurauksiin – joko toivottaviin tai ei-toivottaviin. Se eroaa argumentum ad baculumista siinä, että ad baculum vetoaa väkivaltaan tai sen uhkaan, kun taas ad consequentiam puolestaan argumentista seuraavaan hyötyyn tai haittaan. Argumentum ad consequentiamin yleinen muoto on:
"Ateismin on oltava virheellinen ideologia, sillä jos Jumalaa ei ole, silloin kaikki on sallittua eikä moraalille ole perusteita."
"Lasten lyöminen on oikein, sillä näin he muuttuvat tottelevaisiksi."
Ulf Söderblom

Ulf Arne Söderblom (5. helmikuuta 1930 Turku – 4. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari. Hän opiskeli muun muassa Wienin musiikkiakatemiassa.
Söderblom toimi vuosina 1957−1993 Suomen Kansallisoopperan kapellimestarina, näistä kaksikymmentä viimeistä hän oli ylikapellimestari. Sinä aikana hän johti lähes kaksituhatta ooppera- ja balettiesitystä. Ulf Söderblom vaikutti huomattavan paljon suomalaisen oopperan kehitykseen. Hänen johtamiaan kantaesityksiä ovat muun muassa suomalaisen oopperan kukoistuskauden 1975 aloittaneet "Ratsumies" ja "Viimeiset kiusaukset." Hän toi esiin myös vanhempia suomalaisia oopperoita levyttämällä muun muassa Fredrik Paciuksen "Kaarle-kuninkaan metsästyksen," Selim Palmgrenin "Daniel Hjortin" ja Erkki Melartinin "Ainon."
Söderblom sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1973, Madetoja-palkinnon 1993 ja Pacius-palkinnon.
Ulf Söderblomin pojista Jan Söderblom on kapellimestari ja Erik Söderblom teatteriohjaaja.
Ziad Jaziri

Ziad Ben Mactouf Jaziri (, s. 12. heinäkuuta 1978 Sousse, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Jaziri oli aktiiviurallaan myös Tunisian maajoukkueen vakiopelaajia.
Seurajoukkueura.
Jaziri aloitti uransa vuonna 1998 kotikaupunkinsa joukkueessa Étoile Sahelissa Tunisian pääsarjassa, Ligue Professionnelle 1:ssä. Hänen oli tarkoitus siirtyi kaudeksi 2002–2003 Al-Ahliin Saudi-Arabiaan, mutta siirron epäonnistuttua Jaziri pelasi vielä kauden kotimaassaan ennen siirtymistään kahdeksi kaudeksi Turkin Superliigan Gaziantepsporiin. Tämän aikana hän pelasi myös Uefa Cupissa kolme ottelua vuonna 2004 ja teki Turkin pääsarjassa kahden kauden aikana 17 maalia 49 ottelussa. Kaudeksi 2005–2006 Jaziri siirtyi Ranskaan Troyesiin, joka pelasi Ligue 1 sarjatasolla. Ensimmäisellä kaudella Jaziri pelasi 23 ottelua, mutta onnistui maalinteossa vain viidesti. Seuraavalla kaudella hän pelasi valmentajansa päätöksellä poikkeuksellisesti harvemmin hyökkääjänä ja enimmäkseen keskikentän laidalla. Troyesin pudottua samalla kaudella Ligue 2:een Jaziri erosi seurasta.
Heinäkuussa 2007 Jaziri allekirjoitti kolmevuotisen sopimuksen Al Kuwait SC:n kanssa. Hänet nimitettiin samalla joukkueensa kapteeniksi. Jaziri voitti joukkueessa ensimmäisellä kaudellaan liigamestaruuden sekä Crown Prince Cupin. Hän sijoittui myös maalitilastossa kolmanneksi yhdeksällä maalilla. Kauden päätteeksi hän päätti lopettaa uransa.
Maajoukkueura.
Maajoukkueessa Jaziri esiintyi ensi kerran 22. joulukuuta 1999 Ghanaa vastaan pelatussa ottelussa. Sittemmin hän kuului maan vakiohyökkääjiin 2000-luvun alussa ja edusti maataan vuoden 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Hän pelasi yhteensä kuusi ottelua MM-kisatasolla ja teki niissä yhden maalin vuoden 2006 MM-kisoissa Saudi-Arabiaa vastaan.
Jaziri oli myös voittamassa Afrikan-mestaruutta Tunisialle vuonna 2004. Tuolloin hän teki turnauksessa kaksi maalia joista toinen syntyi loppuottelussa Marokkoa vastaan.
Jaziri pelasi 64 maaottelua ja teki niissä 14 maalia.
Isao Tomita

Isao Tomita (; 22. huhtikuuta 1932 Tokio – 5. toukokuuta 2016 Tokio) oli japanilainen säveltäjä, sovittaja ja soittaja, joka oli tunnetuimpia ja arvostetuimpia syntetisaattorimusiikin pioneereja.
Tomita syntyi Tokiossa ja vietti varhaisen lapsuutensa isänsä kanssa Kiinassa. Palattuaan Japaniin hän otti yksityisoppitunteja säveltämisessä ja orkestraatiossa opiskellen samalla taidehistoriaa Tokion Keio-yliopistossa. Hän valmistui 1955 ja ryhtyi täyspäiväiseksi säveltäjäksi. Hän sävelsi pääasiassa televisiota, elokuvia ja teatteria varten. Tomita sai lukuisia palkintoja 1950- ja 1960-luvulla sävellyksistään ja tuli kenties Japanin tunnetuimmaksi nykyajan säveltäjäksi.
Kuultuaan Wendy Carlosin levyjä, joissa soitettiin Bachin musiikkia syntetisaattorilla, Tomita oli niin syvästi vaikuttunut, että päätti alkaa tehdä itse jotain vastaavaa. Vuonna 1973 Tomita muodosti Plasma Music -nimisen elektronisen musiikin ryhmän, ja vietti noin vuoden ajan rakentaen kotistudiotaan, jonne hän hankki itselleen saman Moogin valmistaman Modular III -syntetisaattorimallin, jolla Carlos oli levyttänyt ensimmäisen albuminsa. Tomitan ensimmäinen syntetisaattori-levy, "Switched-On Rock", ilmestyi vuonna 1972, mutta hänen varsinainen läpimurtonsa oli vuonna 1974 julkaistu "Snowflakes are Dancing", joka sisälsi syntetisaattorilla ja mellotronilla esitettyjä sovituksia Claude Debussyn pianosävellyksistä. Levy erottui Carloksen barokkityylisistä levyistä sekä muista tuolloin markkinoilla olleista klassisen musiikin syntetisaattorisovituksista, koska Tomita oli ottanut huomattavia vapauksia sovituksensa suhteen. Alkuperäisteokset olivat vain pianolle tehtyä materiaalia, mutta Tomitan monelle raidalle nauhoitetut sovitukset kuulostivat enemmän syntetisaattorien orkesterilta. Dynaamiset vaihtelut ja mitä erilaisimmat Moog-syntetisaattoreiden äänensävyt antoivat sovituksille erittäin omintakeisen ilmeen.
Seuraavina vuosina ilmestyivät myös levyt, joissa oli esimerkiksi Stravinskin "Tulilintu", Modest Musorgskin "Näyttelykuvia" sekä Gustav Holstin "Planeetat" sovitettuna syntetisaattorille. Levyt menestyivät myös kaupallisesti, koska uudenlaiset äänimaisemat onnistuivat herättämään myös suuren yleisön mielenkiinnon. Esimerkiksi "Firebird" (1975, Tulilintu) myi yli satatuhatta kappaletta ja nousi eri maissa albumilistojen kärkipäähän. Eniten kiistoja herätti Holstin "Planeetat"-teokseen pohjautuva levy, "The Tomita Planets", jossa Tomita otti erilaisia vapauksia teoksen suhteen ja lisäsi kaikenlaisia kommunikaatio- ja moottoriefektejä luomaan levylle sci-fi-tunnelmaa. Holstin perilliset yrittivät saada levyn pois markkinoilta, mutta eivät onnistuneet siinä.
Tomita esiintyi myös konserteissa, joista osa oli spektaakkelimaisia esityksiä suurine ilotulituksineen. Levyjä ilmestyi vuosien mittaan lisää kymmenittäin, esimerkiksi sinfoniaorkesterin kanssa levytetty "Tale of Genji" (1999), joka pohjautui Genjin tarinaan.
Tušeti

Tušeti () on pieni historiallinen alue Georgian itäosassa. Se sijaitsee Suuren Kaukasuksen rinteillä ja rajautuu Venäjän federaation Tšetšenian ja Dagestanin tasavaltoihin sekä Georgian Pšavin, Khevsuretin ja Kakhetin alueisiin. Alueen etnisesti georgialaista väestöä kutsutaan georgiaksi nimellä "tušebi".
Historiallisesti Tušeti koostui neljästä vuoristoisesta asutuskeskuksesta Alazanin laaksossa (Tsova, Gometsari, Tšaghma ja Piriqiti Tušeti). Nykyään alue kuuluu Kakhetin hallintoalueen Akhmetan piirikuntaan ja koostuu kymmenestä kylästä, joista Omalo on suurin. Tušeti sijaitsee 1 900–4 490 metrin korkeudella merenpinnasta. Alueelle on perustettu Tušetin kansallispuisto vuonna 2003. Siellä on myös maisemansuojelualue ja vuonna 1981 perustettu luonnonsuojelualue.
Maakunnan ensimmäiset asukkaat olivat Pšavista asumattomille vuoristoalueille paenneita georgialaisia, jotka olivat kapinoineet Iberian kristityn kuninkaan Mirian III:n 330-luvulla harjoittamaa pakkokäännytystä vastaan. Asukkaat kuitenkin myöhemmin käännytettiin kristinuskoon väkivalloin ja alistettiin Georgian kuninkaiden määräysvaltaan. 1400-luvulla Georgian kuningaskunnan hajottua Tušeti tuli Kakhetin kuninkaiden hallintaan. 1500-luvulla pohjoiskaukasialaiset batsit alkoivat asettua Tušetiin kuuluvan Tsovan rotkon alueelle. Kakhetin kuningas Levan (1520–1574) antoi heille maata Alvanin laaksosta vastineeksi sotilaspalvelusta. He ovat sulautuneet paikallisväestöön ja olleet perinteisesti kaksikielisiä (puhuneet georgiaa ja batsia). Nykyisin jälkimmäistä käytetään vain Zemo Alvanin kylässä.
Tušetilaiset ovat perinteisesti olleet lammaspaimenia, ja nykyäänkin lampaiden ja karjankasvatus ovat alueen pääelinkeinoja. Tušetin luonto on yksi Kaukasuksen vähiten pilaantuneista ja alue on suosittu paikka vaelluksille.
Venera 3

Venera 3 () oli Neuvostoliiton Venera-ohjelman luotain, jonka tarkoituksena oli tutkia Venus-planeetan pintaa. Se laukaistiin 16. marraskuuta 1965 Baikonurista, Kazakstanista kello 04:09 UTC.
Tämän luotaimen tehtävänä oli laskeutua Venuksen pinnalle. Sen ulkopinnassa oli radioviestijärjestelmä, tieteellisiä laitteita, aurinkopaneeleita ja mitaleja, joissa oli Neuvostoliiton vaakuna. Luotain törmäsi Venuksen pintaan 1. maaliskuuta 1966, ja siitä tuli ensimmäinen avaruusalus, joka laskeutui toisen planeetan pinnalle. Se törmäsi Venuksen yöpuolelle, lähelle terminaattoria. Kuitenkin sen viestijärjestelmät lopettivat toimintansa ennen kuin ne ehtivät lähettää yhtään tietoa takaisin.
Rehtorit

Rehtorit oli vuonna 1995 perustettu punkrock-powerpop-ramopunk-yhtye. Ensimmäisessä kokoonpanossa oli kolme Ne Luumäet -yhtyeen soittajaa: Kaide, Finski ja Heko Luumäki. Bassoa soitti Stindy-boy ja laulusta vastasi Rehtori Pajunen. Rehtorit levytti tällä kokoonpanolla Poko Rekordsille singlen "Frankenstein" ja yhtyeen ensimmäisen albumin "Millionääri", minkä jälkeen laulamaan tuli Janne. Hänen kanssaan Rehtorit levytti singlet "Born to lose" ja "Mä hyppään järveen!". "Born to lose" -singlen mukana tuli Suomen ensimmäinen 3D-video. Se nousi parhaimmillaan singlelistan sijalle 19. 
Vuonna 1999 kokoonpano muuttui jälleen. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpuihin Artsi, bassoon Rehtori Mikkola ja toiseksi kitariksi Rehtori Reponen Jr. Hieman myöhemmin laulamaan siirtyi Kuraattori Kurki. Tämän kokoonpanon ensimmäinen levytys oli "Helsingin helmoissa" -kokoelmalta löytyvä "Kolmatta linjaa lakaisin". Vuonna 2001 yhtyeeltä julkaistiin singlet "Perjantain ja maanantain välinen yö" sekä "Naurettavaa?".
Vuonna 2002 oli tällä kokoonpanolla levyn julkaisun aika. Syntyi "Hiljaa!"-niminen levy. Vuoden kuluttua ilmestyi viimeinen Kuraattori Kurjen laulama julkaisu: EP "Apina ja Corolla", jolla yhdellä kappaleella soitti jo uusi rumpali Mikko. Kuraattori Kurjen jälkeen laulamaan tuli jälleen Rehtori Pajunen. Hän joutui lähtemään yhtyeestä kuitenkin jo muutaman esiintymisen jälkeen ja kitaristi Rehtori Reponen Jr. rupesi kitaran soiton ohella laulamaan. Tällä kokoonpanolla Rehtorit on julkaissut kappaleen Punk Rock Woimasoinnun julkaisemalla "1-2-3-4"-kokoelmalla ja julkaisi vuonna 2006 levyn nimeltään "Klassista musiikkia".
Viimeiseksi jäänyt studioalbumi "Kansainvälinen salaliitto" julkaistiin 2010. Elokuussa 2013 Rehtorit ilmoitti lopettavansa, ja viimeinen keikka soitettiin Helsingissä talvella 2014.
M/S Stena Saga

M/S Stena Saga (aikaisemmin Silvia Regina ja Stena Britannica) oli sisaraluksensa "M/S Finlandian" (nykyisin "M/S Moby Dada") ohella 1980-luvun suurimpia autolauttoja. Alukset kuuluivat aluksi Silja Linen laivastoon, mutta poistuivat laivastosta varustamon vastaanottaessa "M/S Silja Serenaden" ja vuotta myöhemmin "M/S Silja Symphonyn".
Historiaa.
Laiva rakennettiin Wärtsilän Pernon telakalla Turussa ja laskettiin vesille 21. lokakuuta 1980. Se siirrettiin viimeisteltäväksi Wärtsilän Turun telakalle, jossa sen kastoi Silvia Reginaksi Ruotsin kuningatar Silvia. Laiva luovutettiin 10. kesäkuuta 1981 Suomen Yritysrahoitukselle, joka vuokrasi sen maarianhaminalaiselle Oy Svea Linelle. Silvia Regina alkoi liikennöidä Silja Linen väreissä Helsinki–Tukholma-reitillä, jota väliä se kulki vuoteen 1991.
Vuonna 1988 Stena Ab oli ostanut lautan, mutta se jatkoi vuokrattuna edelleen Silja Linen liikenteessä. Vuonna 1991 laivaan tehtiin muutostöitä Bremerhavenissa, se kastettiin uudelleen "Stena Britannicaksi" ja siirtyi Stena Linen reitille Hoek van Holland–Harwich. Vuonna 1994 laiva kastettiin "Stena Sagaksi" ja siirrettiin Oslo–Frederikshavn-reitille. Muutostöitä laivaan on tehty vuosina 2000, 2002, 2005 ja 2008 Cityvarvet-telakalla Göteborgissa. Tammikuussa 2011 alus oli uudistettavana Damen Shipyardilla Göteborgissa.