tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cocktail (elokuva)

Cocktail on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Elokuvassa pääosassa nähdään Tom Cruise. Elokuvaa on sanottu Cruisen uran pohjanoteeraukseksi. Elokuva voittikin kaksi Golden Raspberry -palkintoa, huonoin elokuva ja huonoin käsikirjoitus. Cruise sai huonoimman miespääosan ehdokkuuden ja Roger Donaldson huonoimman ohjaajan ehdokkuuden.
Juoni.
Elokuvassa Cruise esittää nuorta, kunnian- ja rahanhimoista Brian Flannagania. Brian on juuri päässyt armeijasta ja ottaa suuntansa New Yorkiin jossa toivoo rikastuvansa bisnesmaailmassa. Brian ajautuu työskentelemään baarimikoksi rahoittaakseen opintojaan. Hän kuitenkin huomaa, että ravintola-alalla voi ansaita huikeita summia. Tässä työssä hän tutustuu Bryan Brownin esittämään Douglas "Doug" Coughliniin, joka opettaa hänelle alan niksit. Doug ja Brian työskentelevätkin jonkun aikaa yhdessä New Yorkin ykkös baarimikkoina. Heille kuitenkin tulee riitaa ja Brian päättää lähteä vähäksi aikaa pois Yhdysvalloista. Hän ottaa suunnan Jamaikalle jonne hän menee työskentelemään merenrantabaariin, joka kuhisee yhdysvaltalaisia turisteja. Jamaikalla kuvioihin astuu Elisabeth Shuen esittämä Jordan Mooney. Jordan ja Brian rakastuvat. Vähän ajan päästä kuvoihin kuitenkin astuu vanha tuttu Doug, joka on ehtinyt mennä jo naimisiin. Vaikka Brian seurustelee Jordanin kanssa hän lyö vetoa Dougin kanssa, että saa iskettyä erään rikkaan yhdysvaltalaisen naisturistin. Jordan näkeekin salaa Brianin pettämässä häntä ja lähtee takaisin USA:han sydän särkyneenä. Myös Brian ja hänen uusi puoliskonsa, jonka avulla Brian luulee pääsevänsä mukaan New Yorkin bisnesmaailmaan, palaavat USA:han. Asiat eivät kuitenkaan mene aivan kuten Brian suunnittele ja hän eroaa naisesta. Silloin Brian etsii Jordanin uudestaan käsiinsä ja saa tietää, että Jordan odottaa hänelle lasta. Jordan ei kuitenkaan halua Briania enää elämäänsä. Brian on kuitenkin taas väleissä Dougin kanssa ja meneekin eräänä iltana Dougin järjestämiin juhliin. Illan päätteeksi Doug kuitenkin tekee itsemurhan. Sitten Brian rupeaa tosissaan taistelemaan Jordanin rakkaudesta ja saakin tämän itselleen Jordanin rikkaan isän vastusteluista huolimatta. Lopussa Brian ja Jordan menevät naimisiin, Brian perustaa oman baarin ja Jordan odottaakin kaksosia.
Arvioita.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano moittii "Cocktailia" lähes juonettomaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tšekin jalkapallomaajoukkue

Tšekin jalkapallomaajoukkue edustaa Tšekin tasavaltaa kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Tšekin jalkapalloliiton alaisuudessa.
Historiaa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Böömi, joka tuolloin oli osa Itävalta-Unkaria, pelasi omalla maajoukkeellaan vuosina 1903—1908 seitsemän maaottelua, joista kuusi Unkaria ja yhden Englantia vastaan. 
Niinä aikoina, kun Tšekki oli osa Tšekkoslovakiaa, selviytyi Tšekkoslovakian maajoukkue kahdesti MM-kisoissa hopealle (1934 ja 1962). Maan jakauduttua Tšekin ja Slovakian tasavaltoihin molemmat maat ryhtyivät pelaamaan omilla maajoukkueillaan. 
Tšekin paras arvokisasaavutus on EM-hopea 1996 Englannin kisoista. Kukistettuaan välierässä Ranskan rangaistuspotkukilpailussa se hävisi loppuottelussa Saksalle jatkoajalla maalein 1–2. Portugalin EM-kilpailuissa 2004 Tšekki eteni välieräotteluun, jonka se hävisi Kreikalle jatkoajalla 0–1. Tšekki on selviytynyt kaikkiin EM-lopputurnauksiin 1996–2020, mutta MM-kilpailuihin ainoastaan 2006.
Kotikenttä.
Tärkeimmät ottelunsa Tšekin maajoukkue pelaa Prahan Toyota Arenalla, joka on Sparta Prahan kotistadion. Muita tavallisia ottelupaikkakuntia ovat Teplice, Olomouc ja Liberec.
FIFA-ranking.
Tšekki on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan toisena vuosina 1999, 2000, 2005 ja 2006.
Deathstars

Deathstars on ruotsalainen industrial metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 2000 "Swordmaster"-yhtyeen rippeistä. Silloinen tyyli oli raaempi death metal/black metal. Musiikkityylinvaihdon jälkeen vuonna 2000 syntyi Deathstars.
Yhtyeen imago perustuu goottityyliseen ulkoasuun, joka lainaa vivahteita glam rockista, ja synkkiin sanoituksiin. 
Vuonna 2006 ilmestyneen albumin "Termination Bliss" myötä ulkoasu vaihtui militaristisempaan tyyliin. Deathstarsin soundi pohjautuu industrialkoskettimiin, joita täydentävät raskaat komppikitarat ja rummut. Whiplasherin lauluääni on matala ja kumea, kun taas taustoja keikoilla laulavan Skinnyn ääni on korkeampi ja käheä. Levyillä Whiplasher hoitaa kaikki lauluosuudet.
Diskografia.
Studioalbumit
Singlet
Kaikista singlekappaleista on tehty musiikkivideo.
Kokoelmat
Roy Goodman

Roy Goodman (s. 21. tammikuuta 1951) on englantilainen kapellimestari, viulisti ja urkuri. Hän tuli kuuluisaksi 12-vuotiaana laulaessaan maaliskuussa 1963 Allegrin "Misereren" sopraanosoolot Cambridgen yliopiston King's Collegen kuorossa Sir David Willcocksin johtaessa. 
Goodman opiskeli Royal College of Musicissa ja hänestä tuli Royal College of Organistsin jäsen ja Royal College of Musicin assistentti. Hän on myös toiminut musiikkipuolen johtajana (Director of Music) Kentin yliopistossa Canterburyssä ja vanhan musiikin osaston johtajana Royal Academy of Musicissa.
Niliaitta

Niliaitta, nili eli patsasaitta (, tai "njõlläiʹtt" ja ) on korkean pylvään päähän rakennettu pienehkö varastorakennus. Niitä on käytetty ruuan ja varusteiden säilyttämiseen. Poikkeuksellinen rakenne ja toteutustapa ovat seurausta halusta estää eläimiä pääsemästä käsiksi varastoituun ruokaan. Myös paalu, jonka varaan niliaitta on rakennettu, on yleensä kuorittu ja höylätty sileäksi, jotta ruokaa vainuavat eläimet eivät pääsisi kiipeämään sitä myöten ylös. Ihminen käytti tikkaita aitassa käydessään.
Etymologia.
Saamelaiskielten sanalle on esitetty vastineita etäisistä sukukielistä mansista sekä samojedikielistä nenetsistä ja selkupista. Merkitykseltään esitetyt vastineet ovat melko lähellä saamelaisia sanoja: mansin sana tarkoittaa (lihan)kuivaustelinettä, nenetsin sana varastona toimivaa suojakatosta ja selkupin sana tuohikoppaa, jossa lapset istuvat esimerkiksi matkoilla tulen ääressä. Obinugrilaisilla kansoilla onkin ollut vastaavanlaisia niliaittoja kuin saamelaisilla.
Saamelaissana saattaa kuulua yhteen puun kuoren irrottamista, nilomista merkitsevän verbin kanssa, joka pohjoissaamessa on "njallat". Verbi tunnetaan miltei kaikissa saamelaiskielissä. Verbi "njallat" kuuluu vanhaan suomalais-ugrilaista perua olevaan sanaperheeseen, jolla on jäseniä aina hantissa asti. Suomenkielisiä vastineita ovat esimerkiksi "nila" ja "niloa".
Nikolai Lobatševski

Nikolai Ivanovitš Lobatševski (, 1. joulukuuta 1792 Nižni Novgorod – 24. helmikuuta 1856 Kazan) oli venäläinen matemaatikko.
Saavutukset.
Lobatševskin suurin saavutus on epäeuklidisen geometrian kehittäminen. Hän kehitti geometrian, jossa euklidisen geometrian viides postulaatti ei pitänyt paikkaansa. Ajatus julkaistiin ensimmäisen kerran 23. helmikuuta 1826.
Trompe-l’œil

Trompe-l’œil tarkoittaa katsojaa harhauttavan todellisuusvaikutelman luovaa maalausta tai arkkitehtonista teosta. Termillä viitataan maalaustaiteen tekniikoihin, jolla pyritään harhauttamaan katsojaa illuusion keinoin. Ranskankielinen termi merkitsee "silmää harhauttavaa". Trompe l’œil kehittyi varhaisrenessanssin maalauksissa esiintyneistä yksityiskohdista suuriksi, arkkitehtuuriin liittyviksi elementeiksi. 
Suuntaus kukoisti myös 1800-luvulla naturalismin ja realismin aikana. Nykyisin trompe l’œil on yleisesti käytetty tehokeino muun muassa seinämaalauksissa ja museoiden dioraamoissa. Esimerkiksi tunnettu katutaiteilija Banksy käyttää tekniikkaa osassa teoksistaan.
Taustaa.
Vastaava käsite on italiankielinen "sotto in su" eli "di sotto in su" (). Se tarkoittaa illusionistista maalaustekniikkaa, jolla alhaalta käsin katsottavaksi tarkoitettujen kattomaalausten perspektiiviä tehostettiin. Sitä käytettiin Italian barokin freskojen kausina. Sen ensimmäisenä käyttäjänä pidetään Andrea Mantegnaa "Camera degli Sposissa" Mantovassa. Sen muita huomattavia käyttäjiä olivat Antonio da Correggio Parman tuomiokirkossa, Pietro da Cortona Palazzo Barberinissa ja Andrea Pozzo Sant’Ignazion kirkossa Roomassa.
Vaikka trompe l’oeil nimityksenä saikin alkunsa barokkiajalla, itse tekniikkaa käytettiin jo antiikin Kreikan ja Rooman seinämaalauksiin. Tyypillinen trompe l’oeil -seinämaalaus on ikkuna, ovi tai eteinen, joka luo optisen vaikutelman todellista laajemmasta tilasta. 
Usein kerrottu kreikkalainen tarina kertoo kahden tunnustetun maalarin kilpailusta. Zeuksis kykeni tekemään niin vakuuttavan asetelman, että linnut tulivat nokkimaan siihen maalattuja viinirypäleitä. Hän pyysi sitten kilpakumppaniaan Parrhasiosta vetämään verhot maalauksensa edestä ja näin paljastamaan sen. Parrhasios voitti kilpailun, koska hänen maalauksensa oli itse verhot.
Selous

Selous on yksi maailman suurimmista riistansuojelualueista Tansanian kaakkoisosassa: alueen pinta-ala on 43 600 neliökilometriä. Alueella elää leijonia, leopardeja, sarvikuonoja ja seeproja ja monia muita villieläimiä. Suuria eläimiä on yli 300 000, johon kuuluu muun muassa yli 40 000 norsua, 100 000 kafferipuhvelia ja 3 000–4 000 leijonaa ja maailman suurin hyeenakoirapopulaatio, jonka koko on yli 800 yksilöä. 
Puisto on nimetty Britannian armeijan kapteenin Frederick Selousin mukaan, joka kaatui alueella ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1917 taistelussa Saksan Itä-Afrikan siirtomaajoukkoja vastaan. Hän oli suurriistanmetsästäjä ja varhaisia luonnonsuojelijoita.
Selousin riistansuojelualue perustettiin vuonna 1922 yhdistämällä jo Saksan siirtomaahallinnon aikana perustettuja suojelualueita, ja se on kuulunut vuodesta 1982 Unescon maailmanperintöluetteloon. Kesäkuussa 2014 Unesco luokitteli Selousin vaarantuneeksi runsaan salametsästyksen vuoksi. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) luokituksessa Selous on luokassa 4, joka vastaa Suomessa lähinnä nimikettä suojelualue.
Puiston pohjoisosassa käy matkailijoita katsomassa eläimiä, kun taas eteläosassa harjoitetaan metsästystä.
Bernard Haitink

Bernard Johan Herman Haitink (4. maaliskuuta 1929 Amsterdam – 21. lokakuuta 2021 Lontoo) oli alankomaalainen kapellimestari. Haitinkilla oli laaja ohjelmistorepertuaari, ja hän levytti Anton Brucknerin, Gustav Mahlerin ja Dmitri Šostakovitšin sinfoniasarjat muiden merkittävien levytystensä ohessa.
Haitink opiskeli Amsterdamin konservatoriossa. Hän soitti viulua orkestereissa, kunnes alkoi ottaa kapellimestaritunteja Ferdinand Leitnerin johdolla vuosina 1954 ja 1955. 
Haitink toimi Lontoon filharmonikkojen pääkapellimestarina vuodet 1967–1979 ja Amsterdamissa toimivan Concertgebouw-orkesterin johtajana 1961–1988. Hän oli Glyndebournen oopperafestivaalin taiteellinen johtaja vuodet 1978–1988 ja Royal Opera Housen vuodet 1987–2002. Vuodesta 2002 hän toimi Staatskapelle Dresdenin musiikillisena johtajana. Chicagon sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina Haitink oli 2006–2010.
Vuonna 1977 Brittiläisen imperiumin ritarikunta myönsi Haitinkille ritarikomentajan arvon ("Knight Commander of the British Empire, KBE"). Hän voitti urallaan myös kaksi Grammy-palkintoa, Leoš Janáčekin oopperan "Jenůfa" ja Dmitri Šostakovitšin neljännen sinfonian levytyksistä. Edellisen hän teki kuninkaallisen oopperan ja jälkimmäisen Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Lisäksi Haitink levytti myös muun muassa Beethovenia ja Brahmsia.
Haitink vieraili Suomessa Concertgebouw-orkesterin kanssa vuonna 1981.
Keisarikotka

Keisarikotka ("Aquila heliaca") on vähän tavallista maakotkaa pienempi ja heiveröisempi lintu, joka on harvinaistumassa koko Euroopassa ja Suomessa suurharvinaisuus.
Aikaisemmin keisarikotkan alalajiksi luettu Espanjassa tavattava iberiankeisarikotka erotettiin "heliacasta" omaksi lajikseen "Aquila adalberti" 1990-luvulla.
Koko ja ulkonäkö.
Pituus 72–80 cm, siipien kärkiväli 180–200 cm, paino 2,5–4,5 kg. Muistuttaa kooltaan ja muodoltaan lähinnä maakotkaa. Vanha lintu on erittäin tumma, lähes musta. Pää on vaaleampi. Nuoren linnun ruumis on hyvin vaaleanruskea ja pitkittäisviiruinen, siipi- ja pyrstösulat ovat tummat ja sisimmillä käsisulilla on vaalea ”luukku”.
Levinneisyys.
Keisarikotka pesii Kaakkois-Euroopassa sekä Länsi- ja Keski-Aasiassa. Se on muuttolintu ja talvehtii Lähi-idässä, Afrikan itäosissa Tansanian pohjoispuolella, Arabian niemimaalla, Intiassa sekä Etelä- ja Itä-Aasiassa Korean niemimaalta Thaimaahan. Suomessa laji on äärimmäisen harvinainen harhailija.
Elinympäristö.
Keisarikotka on alkujaan alankojen laji, mutta se on joutunut Euroopassa levittäytymään vainojen ja elinympäristöjen tuhoutumisen takia myös korkeammalle. Euroopassa se pesii metsissä tuhannen metrin korkeuteen asti sekä aroilla ja maatalousalueilla. Kaukasuksella sitä tavataan puolestaan aroilla, jokimetsissä ja puoliaavikoilla. Itäisimmät kannat ovat puolestaan arojen ja maatalousalueiden asukkaita. Keisarikotkan tavallisimpia pesäpaikkoja ovat korkeat tammi-, koivu- ja haapametsiköt sekä jokilaaksojen lehdot. Erityisesti talvisin laji viihtyy kosteikkojen äärellä.
Lisääntyminen.
Naaras munii maalis-huhtikuussa 2–3 munaa.
Ravinto.
Keisarikotka syö enimmäkseen jyrsijöitä.
Samba (ohjelmisto)

Samba on avoimen lähdekoodin ohjelmisto Server Message Block -verkkoprotokollan toteuttamiseksi muussa kuin Windows-ympäristössä. Ohjelmistossa on muun muassa tiedostojen ja tulostimien jako. Ohjelmistoa voidaan käyttää Windows ja OS/2 käyttöjärjestelmien sekä Unixin kaltaisten käyttöjärjestelmien (Linux, Solaris, macOS) välillä.
Ohjelmistoa voidaan käyttää LDAP/Active Directory -ympäristöissä.
Historia.
Ohjelmiston ensimmäisen version kehitti Andrew Tridgell, joka oli tohtoriopiskelija Australian National Universityssa, vuosien 1991–1992 vaihteessa. Ohjelmisto siirtyi laajemman tiimin kehitettäväksi toukokuussa 1996, jolloin lähdekoodi siirrettiin CVS-versionhallintaan.
Tridgell kertoo valinneensa ohjelmiston nimen etsimällä järjestelmän oikeinkirjoituksentarkistuksen sanalistasta sanoja, joissa esiintyivät kirjaimet S, M ja B. Tätä ennen hän oli saanut huomautuksen Syntax-nimiseltä yritykseltä joka omisti tavaramerkin ”SMBserver”.
Käärmekotka

Käärmekotka ("Circaetus gallicus") on keskikokoinen päiväpetolintu, joka on Suomessa satunnainen.
Koko ja ulkonäkö.
Käärmekotkan paras tuntomerkki on lähes täysin valkoinen vatsapuoli. Selkäpuoli on harmaanruskea. Vanhan linnun pää ja rinnan yläosa ovat ruskeat muodostaen tyypillisen huppumaisen kuvioinnin, siipien alapinnalla harvaa mustaa juovitusta valkealla pohjalla. Nuoremmilla linnuilla alapuoli lähes kokonaan valkoinen. Silmä keltainen, varpaat lyhyet.
Pituus 63–68 cm, siipien kärkiväli 185–195 cm, paino 1,7–1,9 kg.
Levinneisyys.
Käärmekotkia on Välimeren ympäristössä, Itä-Euroopassa, Lähi-idässä ja osissa Aasiaa (Kazakstanissa, Pakistanissa, Intiassa ja joillakin Indonesian saarilla). Pohjoiset linnut muuttavat talveksi Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan. Suomessa laji on lähes jokavuotinen harhailija.
Euroopassa arvioidaan pesivän 18 000–21 000 paria. Maailman kannaksi arvioidaan 100 000–200 000 lintua. Kanta on vakaa ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elinympäristö.
Käärmekotka viihtyy lämpimillä ja kuivilla avomailla, joilla elää runsaasti käärmeitä ja muita syötäväksi kelpaavia matelijoita. Levinneisyysalueensa pohjoisosissa kotka viihtyy alangoilla, joilla ruohikot, nummet ja metsät vuorottelevat. Lintu suosii kumpuilevaa maastoa, jolla syntyy nousevia lämpövirtauksia. Käärmekotka ei pärjää tehokkaasti viljellyllä seudulla, koska niiltä sen saaliseläimet ovat hävinneet.
Ravinto.
Käärmekotka syö lähinnä käärmeitä mutta myös muita matelijoita.
Raclette

Raclette (suomeksi myös rakletti) on sekä juustotyyppi että siitä valmistettu fonduen kaltainen ruokalaji.
Juusto.
Perinteinen raclette on puolikova, sisältä kypsytetty ja täysrasvainen lehmänmaidosta tehty juusto. Se on muodoltaan pyöreä kiekko, painoltaan noin 6 kg. Valmistukseen käytettävä maito voi olla pastöroimatonta tai pastöroitua. Juuston kypsytys kestää 3–6 kuukautta. Raclettea valmistetaan myös savustettuna sekä valkoviinillä, pippurilla tai yrteillä maustettuna.
Raclette on lähtöisin Sveitsistä Valais’n kantonista, mutta sitä valmistetaan nykyään myös Ranskassa Savoijin, Franche-Comtén ja Bretagnen alueilla sekä Kanadan Québecissä. Valais’lainen raclette on nimisuojattu tuote (, ).
Ruokalaji.
Raclette on ominainen Sveitsin ja lähellä Sveitsin rajaa sijaitsevien Ranskan alueiden ruokalaji. Juustokiekkoa lämmitetään joko avotulen edessä tai grillillä. Tämän jälkeen osittain pehmennyt juusto kaavitaan ruokailijoiden lautasille. Sana "raclette" tuleekin ranskan ilmaisusta "racler", tarkoittaen "raapia/kaapia". Perinteisiä lisukkeita ovat pienet, kiinteät perunat, hillosipulit, etikkakurkut, kuivattu liha (kuten ilmakuivattu kinkku), viipaloidut paprikat, tomaatit, sipulit, sienet sekä mustapippuri. Raclette valmistetaan nykyisin usein erityisellä sähkökäyttöisellä raclette-pöytägrillillä. Grillin yhteydessä on jokaiselle ruokailijalle pieni pannu, jossa hän voi sulattaa juustopaloja.
Sveitsin Vaud’ssa racletten kanssa juodaan usein teetä tai muuta lämmintä juomaa taikka fendant-valkoviiniä. Ranskassa racletten kanssa nautitaan yleensä valkoviiniä kuten rieslingiä tai pinot gris’tä. Sanotaan, että veden juominen raclette-aterialla häiritsisi ruoansulatusta, mutta väitteelle ei ole tieteellistä näyttöä.
Raclette on mainittu keskiaikaisissa kirjoituksissa erityisen ravitsevana ateriana, jota sveitsiläiset talonpojat söivät. Tuolloin se tunnettiin saksankielisellä alueella nimellä "Bratchäs" (paistettu juusto). Perinteisesti sveitsiläiset lehmäpaimenet ottivat juustoa mukaansa kulkiessaan karjan mukana. Iltaisin leirinuotion äärellä he sulattivat juustoa ja kaapivat sitä leivän päälle.
Pikkukiljukotka

Pikkukiljukotka ("Clanga pomarina") on suuri petolintu. Se on Suomessa harvinaisuus.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkukiljukotkan pituus on noin 60 cm, siipien kärkiväli 150 cm ja paino 1600 grammaa.
Pikkukiljukotka on lyhytpyrstöinen, melko pienikokoinen kotka, jolla suhteellisen tasaleveät siivet ja tasainen pyrstö. Se muistuttaa muodoltaan ja väritykseltään kiljukotkaa ja on usein erittäin vaikea erottaa tästä. Kuten monilla muillakin petolinnuilla, on lintua voitava tarkkailla pitkään ja hyvissä olosuhteissa, jotta määritys voisi olla varma. Lisäksi tulee tuntea iän vaikutus linnun ulkonäköön, lähilajien tuntomerkit ja höyhenpuvun vaihtelu.
Pikkukiljukotka on yleensä vaaleamman ruskea kuin kiljukotka. Nuori lintu on kokonaisuudessaan tumma. Siiven yläpeitinhöyhenten kärjet ovat vaaleat, siipisulat ovat hyvin tummat ja heikosti poikkiraitaiset. Ruumiinhöyhennys on useimmiten vaaleamman ruskea kuin kiljukotkalla. Karpaalialueella usein kaksi vaaleampaa puolikuukuviota. Vanha lintu on selästä vaaleanruskea, ruumiiltaan ruskea ja siipisulat ovat hyvin tummat. Sulkii vanhan linnun pukuun noin neljässä vuodessa, esiaikuiset vaihtelevan näköisiä.
Levinneisyys.
Pesii pääosin Itä-Euroopassa itäisestä Saksasta Venäjälle ja Kreikasta Viroon. Mahdollisesti pesinyt Suomessa epäsäännöllisesti aikaisemmin. Keski- ja Itä-Euroopassa pesivät linnut talvehtivat Afrikassa. Viron pesimäkanta noussut vakaasti 1990–2000-luvuilla ja on nyt 500–600 paria. Koko Euroopan kannan arvioidaan olevan 10 800 – 15 200 paria.
Suomessa pikkukiljukotka on säännöllinen, mutta vähälukuinen vieras pääosin touko-syyskuussa etelärannikolla.
Intiassa asuva kiljukotkalajipopulaatio joka on aikaisemmin luokiteltu pikkukiljukotkan alalajiksi, on paikkalintu eikä muuta. Intialaista kiljukotkalajia pidetään nykyään omana lajinaan "Aquila hastata".
Ravinto.
Pikkukiljukotka syö pieniä nisäkkäitä, sammakkoeläimiä, matelijoita ja myös hyönteisiä.
Pikkukotka

Pikkukotka eli aiemmalta nimeltään kääpiökotka ("Hieraaetus pennatus") on isokokoinen päiväpetolintu.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkukotka on hiirihaukan kokoinen, mutta selvästi kotkan muotoinen. Sen pituus on 45–53 cm, siipien kärkiväli 100–121 cm ja paino 510–1 250 g; naaraat ovat 10 % suurempia kuin koiraat.
Lajista tavataan kahta värimuotoa, tummaa ja vaaleaa. Kummallakin muodolla yläpuoli on ruskea, siiven yläpeitinhöyhenillä on vaaleat lautumat ja siipien tyvillä on vaaleat ”ajovalot”. Vaalea muoto on alta valkea, siipisulat erottuvat mustina. Tumma muoto on alta ruskea.
Levinneisyys.
Pikkukotka on muuttolintu, joka pesii Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Keski-Aasiassa, ja talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella sekä Aasian eteläosissa. Sen esiintymisalueen pinta-ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Suomessa laji on äärimmäisen harvinainen satunnaisvierailija, joka oli tavattu vuoden 2007 loppuun mennessä 11 kertaa.
Lisääntyminen.
Pikkukotkan pesä sijaitsee yleensä puussa 6–16 metrin korkeudessa, sopivien pesäpuiden puuttuessa myös kallion ulkonemalla tai kalliojyrkänteen hyllyllä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia ja se on laakea oksa- ja risukasa, joka on vuorattu tuoreilla lehvillä. Pikkukotkanaaras munii vuosittain tavallisesti kaksi, joskus yhden tai kolme munaa. Haudonta-aika on 36–38 päivää, ilmeisesti vain naaras hautoo ja koiras kantaa sille ruokaa. Poikaset ovat lentokykyisiä 50–63 vuorokauden ikäisinä ja itsenäistyvät parin viikon kuluttua lentokyvyn saavuttamisesta.
Ravinto.
Pikkukotkat saalistavat enimmäkseen lintuja. Saaliit vaihtelevat pienistä varpuslinnuista harakan kokoisiin, tavallisin saaliskoko on isojen rastaiden ja kanojen luokkaa. Laji saalistaa myös liskoja, pieniä nisäkkäitä ja isokokoisia hyönteisiä.
Ajansiirto

Ajansiirto () on digi-tv-tekniikan ja tallentavien digisovittimien tarjoama ominaisuus, jossa suora TV-lähetys voidaan pysäyttää ja sitä voidaan kelata taaksepäin ja eteenpäin jo suoran lähetyksen aikana. (Vertaa videonauhuri)
Ajansiirron ollessa käytössä digisovitin jatkuvasti tallentaa katseltavaa lähetystä kiintolevyllä olevaan ajansiirtopuskuriin. Tällöin katsoja voi koska tahansa keskeyttää ohjelman katselun ja jatkaa katselua keskeytyskohdasta myöhemmin. Näin katsoja ei menetä ohjelmasta hetkeäkään vaikka poistuisikin hetkeksi ruudun ääreltä. Myös suoria lähetyksiä voi pysäyttää ja jatkaa niiden katselua myöhemmin, mutta tällöin puskuriin tallennettu lähetys ei ole enää suora.
Myös kelaus taaksepäin on mahdollista. Katsoja voi palata taaksepäin katsomaan mitä tahansa puskuriin tallentunutta kohtaa sovittimen jatkaessa suoran ohjelman tallennusta puskuriin.
Eteenpäin kelaaminen onnistuu vain mikäli on ensin hypätty taaksepäin tai pysäytetty katselu ja halutaan päästä takaisin reaaliaikaan tai lähemmäs sitä.
Television katsojalukuja Suomessa mittaava Finnpanel on vuoden 2008 alusta asti huomioinut TV-mittaritutkimuksessaan myös aikasiirretyn katselun. Ohjelmien katsojalukuihin lasketaan mukaan ohjelman esityksen jälkeisen viikon aikana kertynyt aikasiirretty katselu. Katsojalukuihin lisätään vain normaalinopeudella katsottu tallenne.
Valse triste

Valse triste (op. 44) vuodelta 1903 on suosituimpia ja levytetyimpiä Jean Sibeliuksen orkesterisävellyksiä. 
Kappale on osa Arvid Järnefeltin näytelmään "Kuolema" sävellettyä musiikkia. Sibelius uusi ensimmäisen musiikkinumeron "Valse tristen", jonka hän sai julkaisukuntoon vuonna 1904. Pianosovitus kappaleesta syntyi samana vuonna. Sibelius myi teoksen suomalaiselle kustantajalle, joka myi teoksen oikeudet edelleen Breitkopf &amp; Härtel -kustantamolle. Ironista kyllä, Sibelius ei juuri hyötynyt teoksesta rahallisesti, mutta sävellyksen suosio lisääntyi, ja teoksen osti Breitkopfilta seuraavana vuonna 80 orkesteria. Teos soi Euroopan ravintoloissa ja salongeissa, ja siitä tehtiin useita sovituksia. Sibeliuksen seitsemännen sinfonian lopussa on kuultavissa "Valse tristeä" lainaava sointujakso.
Färjestad BK

Färjestad Bollklubb (Färjestad BK, ennen Färjestads BK) on ruotsalainen jääkiekkojoukkue. Joukkueen kotikaupunki on Karlstad. Se on yksi menestyneimmistä joukkueista ruotsalaisessa jääkiekossa. Färjestad BK on voittanut Ruotsin mestaruuden kymmenen kertaa (1981, 1986, 1988, 1997, 1998, 2002, 2006, 2009, 2011 ja 2022) ja joukkue on tuottanut monia ruotsalaisia tähtipelaajia. Vuonna 2006 seura voitti epävirallisen Pohjoismaiden mestaruuden, kun se oli Nordic Trophyn ykkönen. Vuonna 2007 se sijoittui samaisen turnauksen kolmanneksi. Färjestad BK voitti viimeksi Ruotsin mestaruuden keväällä 2022.
Pelaajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Maalit/kausi: 52 Håkan Loob (1982–1983)
Syötöt/kausi: 41 Thomas Rhodin (2006–2007)
Pisteet/kausi: 90 Håkan Loob (1982–1983)
Rangaistusminuutit/kausi: 297 Emil Kåberg (2004–2005)
Maalit: 305 Håkan Loob
Syötöt: 312 Thomas Rundqvist
Pisteet: 566 Håkan Loob
Rangaistusminuutit: 703 Peter Nordström
Rangaistuslaukaukset: 17 Daniel Henriksson
Ottelut: 748 Mathias Johansson
Tilastot.
Joukkuekohtaiset ennätykset.
"Tilastot päivitetty 29. maaliskuuta, 2007"
Budva

Budva ("montenegroksi" ja ) on kaupunki ja kunta Montenegron eteläosassa Adrianmeren rannalla. Budvan kuntaan kuuluvat Bečićin ja Petrovacin pikkukaupungit. Kunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa noin 22 400 ja kaupungissa noin 13 300 asukasta.
Ilmasto.
Budvassa vallitsee tyypillinen Välimeren ilmasto, lämpimine kesineen ja leutoine talvineen. Budvan keskilämpötila tammikuussa on 8 °C ja heinäkuussa 23,9 °C. Kesän keskilämpötila on 23,1 °C ja talven keskilämpötila 9,3 °C. Meriveden lämpötila kohoaa kesällä 24,7 °C ja syksylläkin se pysyttelee 18 °C ja 19 °C välillä.
Historia.
Budva on noin 2500 vuotta vanha, mikä tekee siitä yhden Adrianmeren rannikon vanhimmista asutuskeskuksista. Budva on kuulunut sekä antiikin Kreikan että Rooman valtakuntiin. Keskiajalla kaupunkia hallitsivat Doclean, Serbian ja Zetan hallitsijat. Sittemmin se kuului Venetsialle yli 300 vuoden ajan, jonka jälkeen kaupunkia hallitsi Itävalta, Ranska ja Venäjä. Vuosina 1813-1814 se kuului Montenegroon, kunnes Itävalta miehitti alueen. Vuonna 1918 Budva liitettiin Jugoslavian kuningaskuntaan. Toisessa maailmansodassa Budva oli Italian miehittämä 22. marraskuuta 1944 asti. Budvassa sattui paha maanjäristys 15. huhtikuuta 1979, jolloin varsinkin vanha kaupunki kärsi pahoja vaurioita. 
Liikenne.
Tiet Montenegron rannikolla ovat vuoristosta johtuen kapeita ja mutkaisia. Liikennekulttuuri on erittäin "joustava" monen muuhun Välimeren maahankin verrattuna. Liikennesääntöjä tulkitaan hyvin joviaalisti.
Budvasta johtaa kaksikaistainen tie sisämaahan. Pääkaupunkiin Podgoricaan on matkaa noin 60 kilometriä. Muihin Montenegron rannikkokaupunkeihin sen yhdistää Adrian valtatie, joka jatkuu Kroatian puolelle. Tivatin lentokenttä sijaitsee 20 kilometrin päässä ja sieltä on säännöllisiä lentoja Belgradiin ja Zürichiin. Kesäkaudella lentoliikenne on vilkkaampaa. Podcorican lentokentälle on matkaa 65 kilometriä.
Väestö.
Vuoden 2020 arvioiden mukaan Budvan kunnassa oli noin 22 400 asukasta, kun vuoden 2011 väestönlaskennassa Budvan kunnassa oli 19 218 ja kaupungissa 13 338 asukasta. Budvan asukkaista oli vuonna 2003 montenegrolaisia 45,33 prosenttia ja serbejä 40,9 prosenttia. Merkittävimmät vähemmistöryhmät ovat muslimit ja kroaatit. 
Matkailu.
Budvan rannikkoaluetta kutsutaan Budvan rivieraksi ja se on Montenegron tärkein matkailukeskus. Se tunnetaan etenkin hiekkarannoistaan (11 310 metriä), vilkkaasta yöelämästään ja välimerellisestä arkkitehtuuristaan. Suomalaiset ja itävaltalaiset matkatoimistot olivat ensimmäiset itäblokin maiden valtiojohtoisten matkatoimistojen ulkopuoliset matkatoimistot, jotka ottivat Budvan vaatimattomaksi lomakohteekseen. Nämä matkat päättyivät Budvan maanjäristykseen. Budva korvattiin etelämpänä lähellä Albanian rajaa sijaitsevalla Ulcinjin pikkukaupungilla. Kesäkaudella 2005 Budvassa vieraili yli 250 000 vierasta, jotka tekivät yhteensä yli 1,6 miljoonaa yhden yön yöpymistä.
Zoltán Fábri

Zoltán Fábri (15. lokakuuta 1917 – 23. elokuuta 1994) oli unkarilainen teatteri- ja elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Maailmansotien välisenä aikana hän opiskeli monipuolisesti taiteita, ohjasi teatterissa ja kuvitti kirjoja. Vuodesta 1947 hän oli Unkarin kansallisteatterin pääohjaaja. 1950-luvulta alkaen hän ohjasi elokuvia ja oli yksi Unkarin elokuvateollisuuden uranuurtajista.
Zoltán Fábri nousi kansainväliseen maineeseen Romeo ja Julia -tarinallaan "Pieni karuselli" ("Körhinta", 1955). Sitä seurasi tragikomedia "Professori Hannibal" ("Hannibál tanár úr", 1956). Fábrin arvostetuimpiin elokuviin kuuluu myös Dezsö Kosztolányin romaaniin perustuva "Rakas Anna" ("Édes Anna", 1958).
Vuonna 1968 Fábrin amerikkalais-unkarilainen yhteistyöelokuva "Koulupoikia" oli parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkaana.
Marie Serneholt

Marie Eleonor Serneholt (s. 11. heinäkuuta 1983 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen A*Teens-yhtyeestä tunnettu laulaja, joka on sittemmin tehnyt myös soolouraa.
Serneholt syntyi Tukholmassa. Hänen uransa alkoi vuonna 1998, kun A*Teens perustettiin. Serneholt oli yhtyeen neljästä laulajasta vanhin.
A*Teensin hajottua vuonna 2004 huhuttiin, että Serneholt lähtisi yhtyeen jäsenistä ensimmäisenä soolouralle. Hän piti kuitenkin tauon musiikinteosta, kun taas Dhani Lennevald julkaisi soolodebyyttisinglensä jo vuoden 2004 lopulla. Serneholt työskenteli muun muassa kosmetiikkamallina Maybellinella ja toimi ääninäyttelijänä elokuvien "Robots" ja "" ruotsinkielisissä dubbauksissa.
Vuonna 2006 Serneholt palasi musiikin pariin. Hänen esikoisalbuminsa "Enjoy the Ride" ilmestyi 22. helmikuuta 2006. Sitä edelsi kuukautta aiemmin ilmestynyt ”That’s The Way My Heart Goes” -single, jonka on kirjoittanut Jörgen Elofsson.
Kolera-allas

Kolera-allas () on Kauppatorin edustalla Helsingin Eteläsatamassa sijaitseva satama-allas. Sitä käyttävät tuotteitaan myyvät kalastajat ja turisteja kuljettavat pienet saaristoristeilyalukset. 
Nimen alkuperä.
Altaan vakiintunein alkuperäinen nimitys oli kalastajasatama. Kutsumanimi kuitenkin muuttui kuolemantapauksen seurauksena: Syksyllä 1893 Silakkamarkkinoille tullut nauvolainen laivuri Johannes Michelsson kuoli koleraan aluksessaan. Sittemmin selvisi, että sairastuneen ulosteet ja oksennukset oli kaadettu satama-altaaseen. Turvatoimenpiteinä silakka-alukset hinattiin pois satamasta ja rantaan määrättiin vartijat joksikin aikaa estämään saastuneen veden käyttöä.
Tapauksesta uutisoitiin vilkkaasti, ja altaan vedenlaadun tutkimuksia seuranneet lehdet alkoivat pian viitata satama-altaaseen pelkästään sanalla ”kolera-allas”. Esimerkiksi "Suomalainen" kirjoitti "n. s. "kolera-altaan"" veden tutkimuksista, joissa ei "kommabasilleja" (kolerabakteereja) löytynyt. "Kolera-allas" vakiintui altaan kansanomaiseksi nimeksi. Nykyään nimi Kolera-allas – Kolerabassängen esiintyy opas- ja kaavakartoissakin.
Perinteet.
Vuodesta 1995 alkaen Suomen Epätieteellinen Seura on vanhaa kansanuskomusta myötäillen heittänyt ”kylmän kiven” Kolera-altaaseen Jaakon päivänä 25. heinäkuuta.
Kääntösilta.
Kolera-altaan suulle Lyypekinlaiturilta Keisarinluodonlaiturille rakennettiin vuonna 1895 Helsingin satamaradan kääntösilta. Sitä on kutsuttu myös Keisarinluodonlaiturin sillaksi ja sitä ennen Keisarinkivenlaiturin sillaksi. Samalla rakennettiin toinen kääntösilta Katajanokan kanavan ylitse. Satamarata vihittiin käyttöön keväällä 1894 päärautatieaseman ja Vanhan kauppahallin välisellä osuudella. Sillat rakennettiin Katajanokalle johtaneella jatko-osuudella, joka valmistui syyskuussa 1895. Kolera-altaan sillan kääntömekanismi toteutettiin Keisarinluodonlaiturin puoleiseen päähän, johon samalla rakennettiin sillanhoitajan koristeellinen vahtitupa. 
Silta vaihdettiin uuteen vuonna 1970. Rataa käytettiin vuoteen 1980 asti, minkä jälkeen se purettiin Katajanokan ja Merisataman välisellä osuudella. Kääntösillasta tuli sittemmin jalankulkusilta. Vuonna 2012 sillasta kuitenkin poistettiin kääntömekanismi, eli sitä ei voi enää käyttää. Käytöstäpoistoa perusteltiin huonolla kunnolla ja sillä, että silta-aukko oli vesibussiliikenteelle kovin kapea.
Ecuadorin jalkapallomaajoukkue

Ecuadorin jalkapallomaajoukkue edustaa eteläamerikkalaista Ecuadorin valtiota kansainvälisissä miesten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Joukkue toimii Ecuadorin jalkapalloliiton alaisuudessa.
Ecuador tunnetaan erityisesti vahvasta kotiedustaan. Se pelaa kotiottelunsa Estadio Olímpico Atahualpalla pääkaupungissa Quitossa, joka sijaitsee peräti 2 850 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupungin korkea ilmanala aiheuttaakin usein hankaluuksia siihen tottumattomille vierasjoukkueille.
Historiaa.
Ecuador oli pitkän aikaa Etelä-Amerikan maanosaliiton Conmebolin heikoimpia maita, mutta viime aikoina se on kohentanut esityksiään huomattavasti.
Ensimmäisen kerran Ecuador osallistui MM-kisojen karsintoihin vuonna 1962, mutta huonolla menestyksellä. Vuonna 1966 joukkue oli lähellä järjestää yllätyksen. Joukkueessa pelasi lukuisia aikansa tähtipelaajia kuten Washington Muñoz, Alberto Spencer, Carlos Raffo, Enrique Raymondi ja Jorge Bolaños. Joukkue kuitenkin hävisi ratkaisevassa ottelussa Chilelle, eikä päässyt lopputurnaukseen.
Ensimmäisen kerran joukkue pääsi MM-lopputurnaukseen vuoden 2002 MM-kisoihin, jotka pelattiin Japanissa ja Etelä-Koreassa. Kisoissa se saavutti voiton Kroatiasta, mikä ei kuitenkaan riittänyt jatkopaikkaan alkulohkosta. Toistamiseen Ecuador selviytyi MM-karsinnoista neljä vuotta myöhemmin Saksan kisoihin, joissa se putosi neljännesvälierissä Englantille. Kolmannen kerran Ecuador pelasi MM-lopputurnauksessa vuonna 2014, jolloin se hävittyään Sveitsille, voitettuaan Hondurasin ja pelattuaan maalittoman tasapelin Ranskan kanssa putosi alkulohkon jälkeen jatkosta. MM-kilpailuissa 2022 Ecuador jäi jälleen alkulohkoon voitettuaan Qatarin, pelattuaan Alankomaiden kanssa tasan ja hävittyään Senegalille.
Pelaajat MM-turnauksessa 2014.
Maalivahdit:
Puolustajat:
Keskikenttäpelaajat:
Hyökkääjät:
Joan Bennett Kennedy

Joan Bennett Kennedy (synt. Virginia Joan Bennett; 9. syyskuuta 1936 New York, Yhdysvallat – 8. lokakuuta 2025) oli yhdysvaltalaisen senaattorin Edward ”Ted” Kennedyn entinen puoliso. Joan oli ”Kennedyn klaanin” kantava voima ja erinomaisten puheiden pitäjä.
Joan avioitui Ted Kennedyn kanssa vuonna 1958. He erosivat vuonna 1982 Joanin alkoholiongelmien vuoksi. Heillä on kolme lasta. Joan hoiti miehensä senaattorivaalikampanjan vuonna 1964, kun Ted makasi sairaalassa lento-onnettomuuden jälkeen. Lisäksi hän tuki Tedin pyrkimystä presidentiksi vuonna 1980. Joan Kennedy on pidätetty useasti rattijuoppoudesta.
Lööppi

Lööppi on kansankielinen nimitys julisteelle, jolla mainostetaan sanoma- tai aikakauslehden, tavallisimmin keltaisen lehdistön julkaiseman iltapäivälehden tuoreinta numeroa. Sana "lööppi" on peräisin samanmerkityksisestä ruotsin kielen sanasta "löpsedel". Lööppi sisältää mainostettavan lehden sisältöön viittaavia otsikoita, jotka kertovat usein julkisuuden henkilöistä tai muusta sellaisesta, minkä oletetaan kiinnostavan ihmisiä. Huomiota kiinnittävien sitaattien ja kärjistysten on tarkoitus herättää lukijan mielenkiinto paljastamatta kuitenkaan liikaa uutisen sisällöstä ja saada siten hänet ostamaan kyseinen lehti.
Vaikka lööppien otsikot ovat usein kärjistettyjä ja monimerkityksisiä, niiden tekijät korostavat, että jokaisen otsikon on oltava totta sekä noudatettava lakia ja journalistin eettisiä ohjeita. Suomessa Julkisen sanan neuvosto (JSN) valvoo lehtien sisällön ohella myös lööppejä.
Yleensä kaupoissa ja kioskeissa on varattu tiloista tai näyteikkunasta jokin määräala tuoreiden lööppien esittelyyn. Puhekielessä lööpillä tarkoitetaan usein myös lehden etusivua tai raflaavia otsikoita ylipäätään.
Ruotsissa lööppejä alettiin käyttää jo 1800-luvun lopulla. Ruotsalaiset ja suomalaisetkin iltapäivälehdet tekevät erityisiä paikallisia lööppejä, jotka kohdennetaan tietylle alueelle. Suomessa ensimmäiset "Ilta-Sanomien" lööpit julkaistiin 1950-luvulla valkopohjaisina. Keltainen lööppipohja otettiin Suomessa käyttöön 1970-luvulla. "Iltalehti" aloitti lööppien käytön 1980-luvulla. Muita nykyään Suomessa tunnettuja lööpeillä mainostettavia lehtiä ovat ainakin "Helsingin Sanomat", "Aamulehti", "Seiska" ja eräät ilmaiseksi jaettavat kaupunkilehdet. Iltapäivälehtien lööpit ilmestyvät Suomessa kuutena päivänä viikossa kuten itse lehdetkin.
Imploosio

Imploosio () on mekaaninen prosessi, jossa kappale tai esine tuhoutuu äkillisesti sisäänpäin romahtamalla eli luhistumalla itseensä. Toisin kuin räjähdys (), joka laajentaa tilavuutta, imploosio pienentää tilavuutta ja keskittää ainetta ja energiaa.
Imploosioon perustuvaa tekniikkaa käytetään muun muassa ydinaseissa. Esimerkiksi plutoniumin isotooppi Pu-239 on vaikeammin sytytettävää kun korkeasti rikastettu uraani, ja sen takia Pu-239 perustuvissa ydinpommeissa käytetään imploosiotekniikkaa, jossa ontto plutoniumpallo kutistetaan räjähdyksellä niin pieneksi ja tiheäksi, että kriittinen massa ylittyy, mikä käynnistää ydinräjähdyksen. Imploosiomenetelmässä kappaleen on oltava alle millimetrin tarkkuudella tarkalleen pallon muotoinen, jotta räjähdyksestä aiheutuva shokkiaalto, jolla plutoniumpallo saadaan kutistettua, on tarkalleen oikean muotoinen, ja sen takia räjähde on sytytettävä samanaikaisesti useista kohdista. Vaikka tekniikka on periaatteessa yksinkertainen teoriassa, sen käytännön toteutus on vaikeaa. Sillä saadaan kuitenkin aikaan pienempiä pommeja, joihin riittää pienimmillään 10 kilogrammaa plutoniumia, kun taas uraanipommiin tarvitaan moninkertainen määrä.
Muita esimerkkejä imploosiosta ovat muun muassa sukellusveneen äkillinen luhistuminen ulkopuolelta ympäröivän veden hydrostaattisen paineen vaikutuksesta ja massiivisen tähden luhistuminen sen oman painovoiman vaikutuksesta, johtaen supernovien, neutronitähtien ja mustien aukkojen syntyyn.
Danilovgrad

Danilovgrad (Даниловград) on kaupunki ja kunta Montenegron keskiosassa Bjelopavlićin laaksossa pääkaupungin Podgorican länsipuolella. Kaupungissa oli 5 156 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa ja kunnassa noin 18 300 asukasta vuoden 2019 arvioissa.
Historia.
Danilovgrad perustettiin tarkoituksena tehdä siitä Montenegron pääkaupunki, mutta Nikšićin ja Podgorican vapautus tekivät suunnitelmasta tarpeettoman. Nimensä kaupunki sai perustajansa ruhtinas Danilon mukaan. Mutta kaupungin varsinaiset rakennustyöt aloitti kuningas Nikola I vuonna 1870.
Nähtävyydet.
Danilovgradissa on taidegallerioita, historiallisia museoita ja suuri kirjasto. Kaksi kilometriä kaupungin ulkopuolella sijaitsee Zdrebaonikin luostari sekä kauempana Ostrogin luostari
Campionato Sammarinese di Calcio

Campionato Sammarinese di Calcio on San Marinon jalkapallon pääsarja. 
Pelisysteemi.
Ennen vuotta 1996 San Marinon jalkapalloilu oli jaettu kahteen sarjatasoon, jotka olivat "Serie A1" ja "Serie A2". Kakkostason voittaja osallistui pudotuspeleihin maan mestaruudesta yhdessä korkeimman tason kolmen parhaan joukkueen kanssa. Nykyään kaikki joukkueet pelaavat samalla sarjatasolla, mutta sarja on jaettu kahteen lohkoon ("Gironi"). Kummankin lohkon kolme parasta joukkuetta ratkaisevat mestarin pudotuspelisysteemillä. Mestari pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle. Ennen vuotta 2007 mestari pääsi UEFA-cupin karsintoihin.
Kentät.
Joukkueilla ei ole omia kotikenttiä, vaan ne käyttävät satunnaisesti valittuja kenttiä, jotka ovat Chiesanuovan kenttä, Serravallessa sijaitseva "Dogana", Fiorentinon kenttä, Domagnanossa sijaitseva "Fonte dell'Ovo" sekä Serravallen B-kenttä. Lisäksi Serravallen "Stadio Olimpicoa" käytetään toisinaan, ja sillä pelataan mm. kaikki pudotuspelit ja UEFA:n ottelut. Koska kenttiä on hyvin vähän, otteluita pelataan kahtena päivänä viikossa, tavallisesti lauantaina ja sunnuntaina.
Ulises de la Cruz

Ulises Hernán de la Cruz Bernoid (s. 8. helmikuuta 1974 Piquiucho, Ecuador) on ecuadorilainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa Englannin Valioliigassa Aston Villan joukkueessa. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
De la Cruz aloitti uransa 16-vuotiaana Ecuadorissa Sociedad Deportivo Quitossa, josta siirtyi 18. kesäkuuta 2001 700 000 punnan siirtomaksulla Skotlannin Valioliigan Hibernian FC:hen. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 32 ottelua. Kauden jälkeen hän siirtyi Aston Villaan.
De la Cruz pelasi Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa vuosien 2002 ja 2006 MM-kisoissa. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 101 ottelua tehden niissä kuusi maalia vuosina 1995–2010.
Herceg Novi

Herceg Novi (Херцег Нови) on rannikkokaupunki ja kunta Montenegron lounaiskulmassa Kroatian vastaisella rajalla ja Adrianmeren rannalla. Kunta sijaitsee kahta puolta Kotorinlahtea. 
Väestö.
Vuonna 2023 Herceg Novin kunnassa oli runsaat 30 000 asukasta, josta noin 10 000 asui Herceg Novin kaupungissa.
Asutus on keskittynyt Adrianmeren rannikolla, missä pikkukaupungit muodostavat kaupunkiketjun. Näitä pikkukaupunkeja ovat Igalo, Baošići, Đenovići, Meljine ja Bijela ja niissä asuu suurin osa Herceg Novin kunnan väestöstä. Igalo ja Herceg Novin kaupunki muodostavat yhtenäisen kaupunkialueen, jossa asuu yhteensä 16 493 asukasta. 
Kansallisuudeltaan suurin osa Herceg Novin asukkaista on serbejä, joita on 52,88 prosenttia väestöstä. Montenegrolaisia on 28,60 prosenttia ja kroaatteja 2,41 prosenttia. 
Herceg Novin kaupungin asukasluvuna kehitys (Igalo mukaan luettuna):
Aulis Alanen

Aulis Arvid Alanen (7. heinäkuuta 1929 Isokyrö – 13. tammikuuta 1998 Pirkkala) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja Tampereen yliopiston aikuiskasvatuksen professori vuosina 1986–1990. Hän kuului suomalaisen aikuiskasvatuksen teorian ja tutkimusperinteen keskeisiin kehittäjiin. Alasen tutkimusala oli vapaa sivistystyö, aikuisten omaehtoinen ja vapaa-aikana tapahtuva opiskelu. 
Alasen väitöskirja "Edistävä ja viihdyttävä opintokerhotoiminta" (1969) tarkasteli aikuisten vapaita ryhmäopintoja sosiaalisen osallistumisen muotona.
Aulis Alasen poikia ovat Kansallisen audiovisuaalisen arkiston erikoistutkija Antti Alanen ja elokuvakriitikko, rock-journalisti Asko Alanen.
Mika Mylläri

Mika Mylläri (s. 17. kesäkuuta 1966 Kokkola) on suomalainen jazztrumpetisti ja säveltäjä. Hänen ensimmäisiä opettajiaan olivat hänen isänsä muusikko Alf Mylläri ja pianon soitossa muun muassa säveltäjä Erik Fordell. Mylläri aloitti trumpetin soiton opiskelun Kokkolan musiikkiopistossa yhdeksän vuoden ikäisenä.
Mylläri aloitti esiintymisen 11-vuotiaana, ensin isänsä orkestereissa ja teatteri-orkestereissa. Vuonna 1982 hän alkoi opiskella musiikkia päätoimisesti Lapfjärd folkhögskolanin pop- ja jazzlinjalla. Hän aloitti korkeakouluopinnot Sibelius-Akatemian jazzmusiikin linjalla vuonna 1986 ja valmistui 1996. Mylläri perusti oman jazzkvintetin nimeltä MMQ vuonna 1990. Myllärin lisäksi yhtyeessä soittivat vuosina 1990–1995, saksofonisti Jari Perkiömäki, pianisti Kirmo Lintinen, basisti Ape Anttila ja rumpali Marko Timonen. Vuodesta 1996 pianoon siirtyi Samuli Mikkonen, bassoon Jorma Ojanperä ja rumpuihin Markku Ounaskari.
Mylläri on asunut muun muassa Pariisissa ja Lontoossa. Hän on esiintynyt Ed Jones quintetin, US3:n ja Jonathan Geen riveissä. 
Mylläri on tehnyt neljä levyä Piirpauke-yhtyeen kanssa. Hän on tuottanut näistä "Koli" (2010), "Juju" (2017) ja "Hali" (2019) -albumit." 
Mylläri on esiintynyt myös SuperHelle- ja senegalilaisen Saisba-yhtyeen riveissä. 
Diskografia.
Tunnettuja sävellyksiä.
"Gettin' It" -levyn nimikkosävellys - Soul for Sale 1999 (Atlo Records)
"Loitsu"-musikaali. Libretto &amp; sävellys - Mika Mylläri, Savonlinnan Syysfestivaali/Olavinlinna 2000
Tampereen Peli-Pojat-70

Tampereen Peli-Pojat-70 (PP-70) on vuonna 1970 perustettu tamperelainen jalkapallo- ja futsalseura, jonka edustusjoukkueet pelaavat jalkapallossa Kolmosessa ja futsalissa Ykkösdivisioonassa.
Historia.
PP-70 perustettiin vuonna 1970, kun Lielahden Kipinän, Pispalan Tarmon ja Lamminpään Korven jalkapallojaostot yhdistettiin uudeksi jalkapallon erikoisseuraksi.
Seuran edustusjoukkue on pelannut Ykkösessä kausina 1995 ja 2002–2007 sekä Kakkosessa (tai vast.) kausina 1986–1988, 1993–1994, 1996–2001 ja 2008–2009. Kaudella 2008 joukkue sijoittui vielä Kakkosen B-lohkon neljänneksi, mutta kauden 2009 päätteeksi PP-70 putosi Kolmoseen. Putoamisen jälkeen joukkueen runko hajosi mm. Jussi Kotilahden palatessa Tampereen Ilvekseen ja Obi Metzgerin siirryttyä Viikinkeihin. Kauden 2010 jälkeen joukkue putosi Neloseen.
Vasa IFK

Idrottsföreningen Kamraterna Vasa (VIFK) on vuonna 1900 perustettu vaasalainen jalkapalloseura. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 korkeimmalla tasolla Kansallisessa liigassa. ja miesten edustusjoukkue kakkosessa. 
Seuralla on ollut aikoinaan myös jääpallo- ja jääkiekkotoimintaa. Jääkiekossa seura muun muassa voitti Suomen kolmanneksi korkeimman sarjatason vuonna 1973. Jääpallossa joukkue pelasi yhteensä 23 kautta miesten pääsarjatasolla. 
1990-luvulla IFK yhdistyi toisen vaasalaisseuran ABK-48:n kanssa ja nimeksi tuli "BK-IFK". Monet kuitenkin valittivat nimestä, ja 12 vuoden kuluttua palattiin käyttämään vanhaa VIFK:n nimeä. Jääpallossa VIFK voitti kolme SM-mitalia.
Kaikkiaan VIFK on pelannut Suomen pääsarjatasolla 21 kautta. Näiltä kausilta SM-mitaleja on kertynyt seitsemän.
Matti Jokinen on ainoa VIFK:ssa pelannut pelaaja, joka on valittu vuoden pelaajaksi Suomessa. Tämä tapahtui vuonna 1955.
Pelaajat ja valmentajat.
Nykyinen joukkue.
"Tilanne 6. huhtikuuta 2025."
Jalkapalloseura Rakuunat

Jalkapalloseura Rakuunat on vuonna 1992 perustettu lappeenrantalainen jalkapalloseura. Sen edustusjoukkue on pelannut yhdeksän kautta Ykkösessä ja kahdeksan kautta Kakkosessa. Seuran toistaiseksi viimeinen toimintakausi oli 2008.
Historiaa.
Rakuunat syntyi vuonna 1992 Lappeenrannan Pallon ja Lauritsalan Työväen Palloilijoiden yhdistettyä edustusjoukkuetoimintansa. Uusi joukkue peri LaPan sarjapaikan Kakkosessa ja pelasi kaudet 1992–1993 nimellä FC Lappeenranta kunnes kaudeksi 1994 nimeksi vaihtui Rakuunat. Joukkue voitti ensimmäisellä tällä nimellä pelatulla kaudella Kakkosen itälohkon ja nousi Ykköseen, jossa se säilyi kahden kauden ajan. Samaan aikaan sarjassa pelasi Rakuunoiden paikallisvastustaja, joutsenolainen Kultsu.
Rakuunat voitti kaudella 1999 jälleen Kakkosen itälohkon ja palasi kaudeksi 2000 Ykköseen. Kaudella 2001 joukkue karsi jo noususta Veikkausliigaan sijoituttuaan Ykkösen etelälohkon toiseksi, mutta Hämeenlinna oli karsinnan välierävaiheessa parempi yhteismaalein 4–0. Rakuunat pysyi Ykkösen keskikastissa kauteen 2005 asti, mutta kaudella 2006 se sijoittui sarjan viimeiseksi ja putosi Kakkoseen. Venäläistyneen ja velkaantuneen seuran alamäki jatkui kaudella 2008, kun joukkue putosi Kolmoseen. Huhtikuussa 2009 Palloliiton Kaakkois-Suomen piiri erotti Rakuunat maksamattomien jäsen- ja osallistumismaksujen vuoksi viikkoa ennen kauden alkua.
Rakuunat Juniorit.
Rakuunoiden vuonna 2005 omaksi yhdistykseksi eriytynyt junioriorganisaatio Rakuunat Juniorit yhdistyi toisen lappeenrantalaisseuran PEPOn kanssa vuoden 2009 alussa. Seurat tekivät yhteistyötä jo kaudella 2008, jolloin ne osallistuivat Lappeen Jalkapalloklubiksi (Lappee JK) nimetyllä joukkueella B-junioreiden Ykköseen. Rakuunat Junioreiden oma miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan Vitosessa, jossa se saavutti lohkovoiton kaudella 2008, ja naisten edustusjoukkue Kakkosessa.
Ring (kirja)

Ring () on japanilainen Kōji Suzukin kirjoittama kauhuromaani, joka ilmestyi vuonna 1991. Hideo Nakata ohjasi kirjaan perustuvan elokuvan "Ringu" vuonna 1998. "Ringusta" tehtiin vuonna 2002 yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi "The Ring".
Juoni.
Lehtireportteri Asakawa koettaa saada selville neljän nuoren ihmisen samanaikaisen kuoleman, joiden takana on kaamea tapaturma. Kaiken takana on videonauha, jonka katsottuaan kuolee seitsemän päivän päästä.