tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antofagasta

Antofagasta on satamakaupunki pohjoisessa Chilessä. Se on sekä Antofagastan maakunnan että Antofagastan alueen pääkaupunki. Kaupungin asukasluku oli 352 638 vuoden 2017 väestönlaskennassa, joten se on Chilen väkiluvultaan viidenneksi suurin kaupunki. Se on myös oman alueensa kaupungeista suurin. 
Kaupunki syntyi 1800-luvulla kaivosaikakaudella. Tuottoisat nitraattikaivokset toivat alueelle monia ulkomaalaisia. Nykyäänkin kaupungin arkkitehtuuri ja ilmapiiri saavat aikaan eurooppalaista tunnelmaa. Kaupunki kuului Boliviaan 14. helmikuuta 1879 asti, jolloin perulaiset sotilaat nousivat siellä maihin, ja kaupunki jäi Perulle Tyynenmeren sodan eli salpietarisodan lopuksi.
Kaupungissa on muun muassa lentokenttä ja kaksi satamaa. Kaupungin satamien kautta kuljetetaan eniten kuparia Chilessä – kaivokset sijaitsevat La Escondidassa ja Chuquicamatassa, joista jälkimmäinen on suurin avokaivos maailmassa.
Antofagasta sijaitsee Atacaman aavikon reunalla. Kaupungin vuotuinen sademäärä on alle 4 mm ja lämpimimmän kuukauden, maaliskuun, korkeimpien päivälämpötilojen keskiarvo +28 °C astetta. Mieto ja kuiva ilmasto on saanut 20-kilometrisen rannan kanssa aikaan, että kaupunki on ympärivuotinen rantamatkailualue. Rannikolla nähtävää ovat meren kuluttamat kivimuodostelmat, kuten kaupungista pohjoiseen sijaitseva jättimäinen kivi "Portada". 
Nähtävyyksiä kaupungissa on esimerkiksi "Barrio Històrico", jolla sijaitsee viktoriaaniseen tyyliin rakennettuja taloja ja "Muelle Salitrero". Se on Melbourne Clarc -yhtiön vuonna 1872 rakentama ja sitä pidetään kansallisena monumenttina. Sillä laiturilla lastattiin salpietaria vietäväksi muualle maailmaan. Siellä myös lastattiin chileläisiä sotilaita laivoihin ja pois toisen maailmansodan aikana, kun Tyynellämerellä sodittiin.
Toinen vierailun arvoinen paikka on kaupungin keskusta "Centro Urbano", missä on isojen vanhojen puiden ympäröimä Plaza Colòn -aukio, jolla sijaitsee goottilaiseen tyyliin rakennettu katedraali. Kirkon vieressä on äskettäin rakennettu kaupunginteatteri. Aukiolla on myös kansallisena monumenttina pidetty kellotorni "Torre del Reloj", joka on pieni kopio Elisabetin tornista Lontoossa. Mielenkiintoinen rakennus on myös 1873 rakennettu "Ruina de Huanchaca", joka on hopeavalimo. "Quiosco de la Oquesta" on paikka, jossa esiintyy usein kuoroja.
Kaupungista ja koko alueesta kiinnostuneet voivat vierailla myös alueellisessa museossa. Sieltä saa tietoa kaupungin historiasta ja kaivosteollisuudesta. Museolla on myös värikäs kokoelma kiviä ja mineraaleja, jotka on kerätty ympäröivältä alueelta.
Iquique

Iquique on kaupunki Tyynen valtameren rannikolla, Pohjois- Pohjois-Chilessä. Kaupunki on Tarapacán alueen pääkaupunki, jossa on vajaat 200 000 asukasta (2016). Kaupungin nimi tulee aimarankielisestä sanasta "ique-ique", joka tarkoittaa "vuodetta".
Historia.
Kaupunki perustettiin 1500-luvulla, mutta alue oli ollut asutettua jo kauemmin. Iquique oli alun perin osa Perua, mutta 1800-luvulla se liitettiin Chileen.
Maantiede ja kaupunkikuva.
Iquique sijaitsee 1853 km Santiagosta pohjoiseen ja 315 km Aricasta etelään.
Iquiquen seudulla on usein maanjäristyksiä. Vuosina 1868 ja 1877 kaupungissa tapahtui huomattava maanjäristys.
Huhtikuussa 2014 kaupungin lähistöllä koettu 8,2 magnitudin maanjäristys aiheutti paikallisen tsunamin, mutta vain vähän vahinkoja.
Talous.
Kaupungissa on jäljellä rakennuskantaa 1800-luvun kaivosbuumin ajoilta. Nykyisin Iquique on rantalomakohde, joka sopii myös surffaukseen.
Lake Wānaka

Lake Wānaka on 192 neliökilometrin laajuinen järvi Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Uuden-Seelannin Eteläsaarella, ja se on Uuden-Seelannin neljänneksi suurin järvi. Järvi on noin 45 kilometriä pitkä ja leveimmästä kohdasta 6 kilometriä leveä. Järven syvyydeksi on arvioitu noin 311 metriä.
Lake Wānakan eteläisessä osassa on saaristo, johon kuuluvat muun muassa Rabbit Island ja Harwich Island. Järven rannalla sijaitsevat kaupungit Wānaka ja Albert Town.
Järven valuma-alueen pinta-ala on 2 543 neliökilometriä. Tärkeimmät järveen laskevat joet ovat Makarora ja Mātukituki. Järven laskujoki on Clutha.
Wānaka

Wānaka on kaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaarella. Kaupungin asukasluku on arviolta (). 
Historia.
Ensimmäinen alueelle saapunut eurooppalainen oli Nathaniel Chalmers vuonna 1853, jonka oppaana toimi maoripäällikkö Reko, tosin maoripäällikkö Te Huruhuru oli jo tätä aiemmin piirrättänyt alueesta kartan..
Vuonna 1867 alueelle rakennettiin ensimmäinen hotelli, joka sinetöi kaupungin alueen keskuspaikkana.
Vuoteen 1940 saakka kaupunki tunnettiin nimillä "Pembroke" tai "Roys Bay".
Sijainti.
Kaupunki sijaitsee Roys Bayssa, Lake Wānakan kaakkoisrannalla. Lähimpään suureen kaupunkiin, Dunediniin, on matkaa 270 kilometriä kaakkoon. Queenstown sijaitsee 70 kilometrin päässä lounaassa.
Brač

Brač on Kroatialle kuuluva saari Adrianmerellä. Sen pinta-ala on noin 396 neliökilometriä, joten se on Adrianmeren kolmanneksi suurin saari. Saarella on noin 13 000 asukasta, joista yli 3 000 asuvat saaren suurimmassa kaupungissa, Supetarissa. Saaren pienin kylä on Novo Selo, jossa on 12 asukasta. Muita kaupunkeja ja kyliä ovat muun muassa Bol, Škrip, Pučišća, Splitska, Postira, Nerežišće, Donji Humac, Mirca, Gornji Humac, Dol, Sutivan, Sumartin, Praznica, Murvica, Povlja ja Dračevica. Saaren vanhin kylä on Škrip.
Saaren korkein vuori on 778 metriä korkea Vidova Gora. Se on myös koko Kroatian saariston korkein huippu.
London (Kentucky)

London on kaupunki Kentuckyn osavaltion eteläosassa, Yhdysvalloissa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 7 993 ja pinta-ala 26,75 neliökilometriä. Kaupungin väestötiheys oli 298,8 asukasta neliökilometriä kohden.
Gediminas Kirkilas

Gediminas Kirkilas (30. elokuuta 1951 Vilna – 20. huhtikuuta 2024) oli liettualainen poliitikko, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Kirkilas oli pääministerinä 2006–2008 ja puolustusministerinä 2004–2006. Hän oli Liettuan parlamentin Seimasin jäsen 1992–2020.
Kirkilas työskenteli 1972–1978 entistäjänä ja Liettuan kommunistisen puolueen eri komiteoissa ja puolueen ensimmäisen sihteerin Algirdas Brazauskasin avustajana 1989.
Kirkilas valittiin 1990 kommunistisen puolueen seuraajan demokraattisen työväenpuolueen varapuheenjohtajaksi, ja vuonna 1993 hän toimi hetkellisesti puheenjohtajana. Hänet valittiin 1992 Liettuan parlamenttiiin Seimasiin.
Demokraattinen työväenpuolue yhdistyi 2001 sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, jonka varapuheenjohtajana Kirkilas toimi 2001–2007. Hänestä tuli 2006 sosiaalidemokraattien johtaman hallituksen pääministeri. Sitä ennen hän oli ollut vuodesta 2004 puolustusministerinä. Kirkilas johti puoluettaan 2007–2009, ja pääministerinä hän oli vuoteen 2008.
Kirkilas erosi 2017 sosiaalidemokraattisesta puolueesta, kun puolue oli päättänyt vetäytyä hallituksesta. Hän perusti muiden sosiaalidemokraateista eronneiden kanssa uuden Liettuan sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen, jonka johdossa Kirkilas oli vuoteen 2021. Parlamenttiedustajana hän oli vuoteen 2020.
Caudron C.60

Caudron C.60 oli ranskalainen, kaksipaikkainen ja -tasoinen, yksimoottorinen lentokone kangasverhouksella. Kone kehitettiin vuonna 1921 Caudron C.59 -tyypin rinnalle, poiketen siitä lähinnä moottorityypin osalta. Konetta käytettiin pääasiassa koulukoneena, ja se oli käytössä Ranskan, Suomen, Latvian, Espanjan ja Venezuelan ilmavoimissa.
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1923 Ranskasta kaikkiaan 30 Caudron C.60-lentokonetta ja vuosina 1927–1928 rakennettiin Suomessa lisenssillä 34 konetta. Suomen ilmavoimilla oli täten käytössä kaikkiaan 64 Caudron C.60 -konetta. IVL/VL valmisti vuonna 1927 12 konetta ja vuonna 1928 22 konetta, joista 10 luovutettiin Ilmavoimille vasta vuonna 1930. 
Ranskassa rakennettujen koneiden tunnukset olivat 1E20 - 1E30 ja 1F31 - 1F49, myöhemmin CA-20 - CA-9. Suomessa lisenssillä rakennettujen koneiden rekisteri oli CA-61 - CA-94. Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1923–1936. Niitä käytti Ilmailukoulussa Utissa ja Santahaminassa ja Kauhavalla . Koneita oli suuren määrän takia jaettu myös muille yksiköille ja kentille. Koneilla lennettiin kaikkiaan 27000 lentotuntia, kuudella yksilöllä kullakin yli tuhat tuntia.
CA-27 lentokone, josta ensi kertaa 26.6.1931 Suomessa pelastauduttiin laskuvarjolla. Koneiden käytössä kuoli yksitoista ihmistä.
Museokoneita Suomessa.
Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on yksi Suomessa lisenssillä valmistettu Caudron C.60-lentokone, tunnukseltaan CA-84, valmistusnumeroltaan 24.
Mem

Mem on monen seemiläisen kielen aakkoston 13. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen ja aramealaiseen kirjaimistoon. Mem on kreikkalaisen myyn, latinalaisen M:n ja kyrillisen М:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee vettä tarkoittavasta sanasta.
Mem hepreassa.
Heprean kielessä mem ääntyy [m]. Kieliopillisesti se toimii sanan edessä prepositiona, joka vastaa suomen elatiivia (-sta, -stä). Tällöin mem on oikeastaan lyhennys מִן ("min") -prepositiosta. Se voi osoittaa myös vertailua, sekä komparatiivia että superlatiivia. Heprealaisessa numerojärjestelmässä memillä on lukuarvo 40.
Mem on myös yksi niistä heprean kirjaimista, jotka kirjoitetaan eri tavalla sanan lopussa: sillä on "sofit"- eli loppumuoto mem sofit. Mem sofitin lukuarvo on 600.
Esimerkkejä:
Cork

Cork () on Irlannin tasavallan toiseksi suurin kaupunki ja kaupunkikreivikunta maan etelärannikolla Munsterin provinssissa. Asukasluku on 119 143 (2006), ja Suur-Corkin alueen väkiluku on noin 274 000. Cork on tärkeä satamakaupunki ja teollisuuskeskus, ja siellä on kansainvälinen lentoasema. Kaupungissa on muun muassa autoteollisuutta. Cork oli Euroopan kulttuuripääkaupunki vuonna 2005.
Cork sijaitsee Irlannin etelärannikolta hieman sisämaahan päin. Kaupungin halki virtaa Leejoki, ja kaupungin ydinkeskusta on sen kahden haaran välissä olevalla saarella. Corkin satama kuuluu Irlannin merkittävimpiin satamiin, ja se on yksi maailman suurimmista luonnonsatamista.
Kaupungin iirinkielinen nimi "Corcaigh" tarkoittaa "soista aluetta". Nimi viittaa kaupungin sijaintiin Leejoen varrella. Corkin vaiheet liittyvät merkittävällä tavalla Irlannin itsenäistymiseen ja sisällissotaan. Niinpä Cork tunnetaan "vallankumouksellisena kreivikuntana" ("the Rebel County").
Historiaa.
Corkin nimitti kaupungiksi Juhana Maaton vuonna 1185. Corkilla oli kuitenkin pitkä historia ennen sitä, sillä se oli alussa luostarimainen siirtokunta, jonka Finbarr perusti 500-luvulla. Vuosisatojen kuluessa kaupunki paloi useita kertoja ja kärsi viikinkien ja normannien hyökkäyksistä, niin että se jouduttiin rakentamaan yhä uudestaan. Jossakin vaiheessa koko kaupunkia ympäröi muuri, josta on jäänyt jäljelle useita osia ja portteja. Corkin pormestarinvirka () perustettiin kuninkaallisella perustamiskirjalla vuonna 1318, ja vuonna 1900 virkanimi muutettiin muotoon Lord Mayor. Kaupungin keskusta kärsi pahoja vahinkoja Irlannin itsenäisyyssodassa 1919–1921, kun muun muassa irlantilaiset sissijohtajat ja brittiläiset joukot ottivat siellä yhteen. Irlannin sisällissodan aikana tasavaltalaiset Britannian ja Irlannin sopimuksen vastustajat pitivät jonkin aikaa kaupunkia hallussaan, kunnes Irlannin hallituksen joukot hyökkäsivät mereltä ja ottivat kaupungin uudestaan haltuunsa.
Ilmasto.
Korkein Corkissa mitattu lämpötila on 29 °C ja alin −9 °C.
Jukka Liedes

Jukka Antero Liedes (s. 7. syyskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen opetus- ja kulttuuriministeriön entinen virkamies. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2014.
Ennen siirtymistään virkamieheksi 1980-luvulla Liedes toimi muun muassa Teoston juristina. Vuonna 1991 hän sai Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajat ÄKT ry:n Erikois-Emma-palkinnon. Vuonna 1998 Liedes valittiin Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO, World Intellectual Property Organization) tekijänoikeuskysymyksiä käsittelevän komitean puheenjohtajaksi. Liedes toimi WIPO:n tekijänoikeustapaamisissa puheenjohtajana jo 1980-luvun puolivälistä saakka. Hänet oltiin lähellä valita WIPO:n pääjohtajaksi 1990-luvulla.
Liedes toimi kulttuuriministerin alaisen viestintäkulttuuriyksikön päällikkönä opetusministeriössä ja osallistui opetusministeriön asettamaan tekijänoikeustyöryhmään (1. tammikuuta 2004 – 31. joulukuuta 2005), joka valmisteli hallituksen esityksen kulttuuriministeri Tanja Karpelalle Suomen tekijänoikeuslainsäädännön muuttamiseksi (HE 28/2004 vp eli niin kutsuttu Lex Karpela). Liedes edusti opetusministeriötä myös tekijänoikeusjärjestö Gramexin Esittävän Säveltaiteen Edistämiskeskuksessa (ESEK).
Liedes nousi Suomessa ristiriitaiseen julkisuuteen, kun muun muassa ravintola-alan "Suurtalousuutiset"-lehti ja "Tietokone-lehti" kertoivat hänen mahdollisesta jääviydestään tekijänoikeuslain valmistelussa. Liedes oli kohua herättäneen tekijänoikeuslakiesityksen päävalmistelija. Liedeksen toiminnasta ja asemasta tehtiin vuonna 2005 useita kanteluja eduskunnan oikeusasiamiehelle. Apulaisoikeusasiamies Jukka Lindstedt antoi lokakuussa 2007 päätöksen, jossa piti Liedeksen toimintaa ongelmallisena. Vuoden 2022 tammikuussa opetus- ja kulttuuriministeri jälleen palkkasi Liedeksen asiantuntijaksi avustamaan ministeriötä jatkovalmisteluissa tekijänoikeuslain uudistushankkeessa, jolla toimeenpannaan Euroopan unionin DSM-direktiivi.
Tietokone (lehti)

Tietokone oli vuonna 1981 aloittanut ja vuonna 2014 lopetettu, tietotekniikan alaa käsittelevä aikakauslehti. Sen levikki vuonna 2011 oli 33 828, ja sillä oli 142 000 lukijaa. Lehteä julkaisi alkuvuosina Tecnopress ja sittemmin vuoteen 2013 saakka Sanoma. Vuonna 2014 lehden osti mediatalo Talentum, ja kesäkuussa lehti yhdistettiin Tietoviikko-lehteen. Uuden lehden nimeksi tuli Tivi. Sittemmin Tivin julkaisijasta tuli Alma Talent.
Tietokone-lehdessä julkaistiin vuosina 1983–1984 "Mikro 2000" -liitettä, jolla oli samoja tekijöitä kuin vuonna 1984 sisarlehdeksi perustetulla Mikrobitillä. Mikrobitin perustamisesta tiedotettiin Tietokone-lehdessä. Tietokone-lehti kertoi pysyttelevänsä ammattilinjalla, erotuksena nuorille harrastajille suunnatusta Mikrobitistä. Myös Tietokone-lehden seuraaja Tivi ja Mikrobitti ovat sisarlehtiä. Niillä on sekä yhteinen julkaisija että yhteisiä tekijöitä.
Tietokone-lehden logo ja ilme uudistuivat vuoden 2009 alussa. Lehden artikkelitoimitukseen kuuluivat Ari Karkimo, Sanna Leskinen ja Ari Saarelainen. Varsinaisten toimittajien lisäksi lehden toimituskuntaan kuului vuoden 2013 loppuun saakka Mikrobitin kanssa yhteinen testilaboratorio. Vuoden 2014 alusta toteutuneen Talentum-kaupan jälkeen lehti teki yhteistyötä muiden Talentumin (sittemmin Alma Talent) tekniikkalehtien kanssa.
Lehden vakituisina avustajina toimivat esimerkiksi tietokirjailija Petteri Järvinen sekä kansanedustaja Jyrki Kasvi (1964–2021), jotka jatkoivat myös uuden Tivi-lehden ilmestymisen alusta lehden avustajina. Tätä ennen lehden avustajakaartiin kuuluivat muun muassa professori Osmo A. Wiio (1928–2013) sekä valtiovarainministeriössä ValtIT-yksikön johtajana toiminut Yrjö Benson.
Lehden pitkäaikaisin päätoimittaja oli Eskoensio Pipatti (vuosina 1984–2000).
Sähköiset julkaisut.
Tietokone-lehti aloitti uutistoiminnan Internetissä tammikuussa 1996. Uutisten lisäksi lehden sivuilla oli useita blogeja ja ohjelma-esittelyjä. Vakituisia bloggaajia olivat konsultit Ossi Mäntylähti ja Jarmo Pitkänen sekä Mac-asiantuntija Teemu Masalin. Myös vanhojen lehtien artikkelit olivat luettavissa ilmaisen rekisteröitymisen jälkeen.
Tietokone-lehdestä julkaistiin 1990-luvulla lisäksi "Tietokone Plus CD" -nimistä CD-ROM-levyä, jossa on muun muassa PDF-lehtiä.
Hullujussi

Hullujussi oli vuosina 1973–1976 toiminut suomalainen huumoripopyhtye. Yhtye otti vahvasti musiikkivaikutteita yhdysvaltalaiselta show-muusikolta Louis Primalta, esimerkiksi suurimpiin hitteihin kuulunut "Tyttö lilla nakkikioskilla" on käännetty häneltä.
Yhtyeen vaiheet.
Yhtye syntyi Arto Sotavallan taustayhtyeestä ja idea kasattiin Eeki Mantereen esittämän eksoottisen laulajan Viktor Kalborrekin ympärille. Muut jäsenet olivat Heimo "Holle" Holopainen (basso), Tapio "Tapsa" Niemelä (kosketinsoittimet) ja Yrjö "Ykä" Fonselius (rummut). Yhtye esiintyi television "Merirosvoradio"-ohjelmassa ja tuli sitä kautta tutuksi Suomessa.
Sotavallan säestäjänä yhtye käytti hetken nimeä Hullut Jussit mutta irtautui tästä ja vaihtoi nimen yksikkömuotoon. 
Hullujussi-yhtye konsertoi ympäri Suomea ja albumit "Hullujussi" (myyty yli 80 000 kappaletta) ja "Bulvania" (myyty yli 46 000 kappaletta) olivat menestyksiä. Hullujussi teki levytyksensä Discophonin RCA -levymerkille. Seuraava Hullujussi -levy "Con Amore" julkaistiin vuonna 1975 yhtyeen nimen sijasta Viktor Kalborrekin nimellä. Albumilla soittivat Hullujussi ja Aarno Raninen. Mantereen ja Holopaisen mukaan levy julkaistiin Kalborrekin nimellä sen vuoksi, että ideat alkoivat olla vähissä ja uusi albumi oli helpompi toteuttaa yhteen hahmoon keskittyen. 
Suosio alkoi kuitenkin jo hiipua ja keväällä 1976 Fonselius ja Niemelä lähtivät yhtyeestä (ja perustivat uuden yhtyeen "Maahinen"). Uutta kokoonpanoa markkinoitiin eräissä yhteyksissä myös nimellä "Uusi Hullujussi". Eräiden tietojen mukaan tämä kokoonpano oli alun perinkin tarkoitettu vain hoitamaan kesäkaudelle 1976 jo sovitut konsertit. Viimeistä "Olympia"-albumia myytiin enää noin 3 000 kappaletta. Viimeinen esiintyminen ennen keväällä 1993 suoritettua yksittäistä 20-vuotisjuhlakeikkaa tapahtui syyskuussa 1976.
Yhtyeen hajottua.
Mantere konsertoi vuoden 1976 jälkeen vaihtelevalla tiheydellä Viktor Kalborrek -hahmonsa kanssa lähinnä ravintoloissa aina 2000-luvulle asti. Hahmo nähtiin myös Visa Mäkisen elokuvassa "Ruuvit löysällä" (1989).
Hullujussi teki 30-vuotisjuhlakiertueen vuonna 2003. Tässä yhteydessä yhtyeeltä julkaistiin myös kokoelma "Bingo Bulvania", joka TV-mainonnasta huolimatta ei myynyt toivotulla tavalla. Vuonna 2002 Warner Music oli painattanut CD-painokset kaikista Hullujussin 70-luvun albumeista, mutta näiden julkaisua siirrettiin aina vuoteen 2004 saakka.
Eeki Mantere kuoli 30. huhtikuuta 2007 keuhkokuumeeseen 58 vuoden ikäisenä Jorvin sairaalassa.
Bulvania.
Bulvania on kuvitteellinen valtio yhtyeen tuotannossa. Se esiintyy yhtyeen joidenkin albumien nimissä, joita ovat esimerkiksi "Bulvania" (1974) ja "Bingo Bulvania" (2003), yhtyeen kappaleiden nimissä, kuten ”Viimeinen rock Bulvaniassa” ja ”Bulvania boogie”. Bulvania esiintyi myös yhtyeen musiikkikappaleiden ja live-esitysten laulu- ja puheosuuksissa. Bulvania oli lisäksi yhtyeen kuvitteellisen keulahahmon, murtaen suomen kieltä puhuneen Viktor Kalborrekin kuvitteellinen kotimaa.
Nimi Bulvania sisältää sanaleikkinä sanan bulvaani, joka viittaa huijaukseen.
Ulèëlheuë

Ulèëlheuë on rannikkokaupunki Banda Acehin vieressä, Acehin erityisalueella, Indonesiassa. Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttama tsunami tuhosi sen täysin. Vain moskeija jäi pystyyn. Noin kymmenesosa kaupungin 6000 asukkaasta jäi eloon.
Tsunami tuhosi rannalta riisipellot, kalalammikot ja mangrovet. Valtio päätti asuttaa asukkaat kauemmas sisämaahan,mutta he halusivat palata entisille sijoilleen.
Kaupungin nimessä on kaksi sanaa, joista "ulèë" tarkoittaa päätä ja "lheuë" niemimaata.
Kaupunki sijaitsi seitsemän kilometriä länteen suuremmasta Banda Acehin kaupungista.
Uimaharju

Uimaharju on Joensuun kaupungissa sijaitseva taajama. Se sijaitsee noin 48 kilometriä koilliseen kaupungin keskustasta. Uimaharju liitettiin Enon kunnan osana kuntaliitoksella Joensuuhun vuoden 2009 alusta. Uimaharjun taajaman väkiluku on 1 301.
Kylä sijaitsee Pielisen Rukaveden rannalla, Pielisjoen alkupäässä. Taajama on Joensuu–Kontiomäki-rautatien varressa. VR:n henkilöjunat pysähtyvät Uimaharjun asemalla. Rata ylittää Pielisjoen Uimasalmen silloilla, jotka valmistuivat 1970-luvulla. Ensimmäinen rautatiesilta Uimaharjuun valmistui vuonna 1909. Uimaharjun rautatieaseman seutu ja sitä ympäröivä puisto ovat yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. 
Uimaharju oli entisen Enon kunnan teollinen keskus ja siellä sijaitsee suurin osa entisen Enon alueen teollisuuden työpaikoista. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Stora Enso -konserniin kuuluvat Enocellin tehdas ja Uimaharjun saha. Uimaharjun julkisia palveluja ovat esimerkiksi luokka-asteiden 0-9 yhtenäiskoulu (Uimaharjun koulu), Uimaharjun kirjasto. ja Uimaharjun nuorisotila Noke.
Uimaharjusta on 34 km Patvinsuon kansallispuistoon ja 44 km Kolin kansallispuistoon. Uimaharjun taajamasta alkaa valtion 15 000 hehtaarin laajuinen pienriistan metsästysalue. Sen lisäksi Pielinen ja Koitere tarjoavat hyvät mahdollisuudet veneilyyn ja kalastukseen. Alakoitajoen patikointireitit, Pamilon kierto ja luontopolku ovat vain 11 kilometrin päässä taajamasta. Lieksaan ja Ilomantsiin on matkaa 50 km.
Kaupunginvanhin

Kaupunginvanhin oli Ruotsin vallan aikana kaupungin asioita hoitamaan valittu edustaja. 
Keskiaikana kaupunkien koko asujaimisto oli mukana kaupunkia koskevien asioiden hoitamisessa, ja he valitsivat keskuudestaan raadin. Sen rinnalle muodostettiin 1600-luvulla kaupunginvanhimpien ryhmä. Heidät valittiin eliniäksi luottamustoimeen porvariston keskuudesta. Vanhimmilla ei ollut omaa päätösvaltaa, mutta maistraatti oli velvollinen kuulemaan heitä isoja ratkaisuja tehtäessä. Vuodesta 1758 elin piti olla kaikissa kaupungeissa, ja siinä tuli olla joko 24 tai 48 jäsentä.
Keisarillinen asetus kunnallishallituksesta 8. joulukuuta 1873 lakkautti tämän edustuslaitoksen Suomessa. Kaupunginvanhinten tilalle tulivat kaupunginvaltuutetut.
Nun (kirjain)

Nun on monen seemiläisen kielen aakkoston 14. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen, aramealaiseen ja arabialaiseen kirjaimistoon (ﻥ). Se on kreikkalaisen nyyn, latinalaisen N:n sekä kyrillisen Н:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee käärmettä tarkoittaneesta sanasta ja sen muodon alkuperäksi on esitetty egyptiläistä käärmettä, erityisesti kobraa kuvannutta hieroglyfiä.
Nun hepreassa.
Heprean kielessä nun ääntyy /n/. Kieliopillisesti se muun muassa muodostaa verbin eteen liitettynä monikon ensimmäisen persoonan futuurin. Heprealaisessa numerojärjestelmässä nunilla on lukuarvo 50.
Nun on myös yksi niistä heprean kirjaimista, jotka kirjoitetaan eri tavalla sanan lopussa: sillä on "sofit"- eli loppumuoto nun sofit. Nun sofitin lukuarvo on 700.
Esimerkkejä:
Paalasmaa

Paalasmaa on saari ja kylä Pielisessä Juuan kunnassa, Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kylä sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Juuan kuntakeskuksesta. Asukasluku on noin 140.
Paalasmaa muodostuu kolmesta saaresta, jotka ovat Pääsaari, Toinensaari ja Kolmassaari. Kaikki saaret ovat asuttuja, ja niitä yhdistävät sillat. Lossi liikennöi saaret mannermaasta erottavassa Hirvisalmessa. Saaristoasiain neuvottelukunnan listauksessa Paalasmaan pinta-ala on 27 neliökilometriä, ja se on Pohjois-Karjalan kolmanneksi suurin ja koko maan sisävesien 16:nneksi suurin saari.
Paalasmaa on Suomen korkein saari. Pielisen pinta on noin 93,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Paalasmaan saarella on kolme huippua, jotka kohoavat yli 200 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle: Lamminvaara, Sydänvaara ja Karhuvaara. Sydänvaaralle pääsee autolla, ja siellä näkötorni, josta avautuvat esteettömät maisemat muun muassa Pieliselle aina Kolille saakka.
Paalasmaa on myös käytössä sukunimenä. Nimenkantajia on Digi- ja väestötietoviraston mukaan noin 50 henkilöä.
Historia.
Nimi "Paalasmaa" juontaa nimestä "Palasmaa", johon kirkkomatkoillaan Lieksaan soutavat juukalaiset poikkesivat syömään välipalaa (palasta).
Toisensaaren rannalta on tiettävästi löydetty kivikautinen asuinpaikka.
Paalasmaan veneonnettomuus.
Sunnuntaina 4. lokakuuta 1959 kaksi pääosin paikkakuntalaisia nuoria kuljettanutta moottorivenettä törmäsi Pielisellä Paalasmaan rannassa. Toisessa veneistä oli 19 nuorta ja se oli lähdössä Paalasmaan venerannasta Juuan kirkolle sateisessa ja tuulisessa säässä. Muutama minuutti lähdön jälkeen siihen törmäsi toinen, paikallisen kyläkauppiaan pojan ohjaama, 185 hevosvoiman tehoisella moottorilla varustettu pikavene. Veden varaan joutui kaikkiaan 21 ihmistä, joista törmäyksen nähneet ja rannan taloista soutuveneillä apuun lähteneet saivat pelastetuiksi kuusi. 15 henkeä kuoli onnettomuudessa.
Samekh

Samekh (myös sameḥ tai samech) on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 15. kirjain. Se on kreikkalaisen ksiin ja khiin sekä latinalaisen X:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee kalaa tarkoittavasta sanasta. Arabiassa samekhia vastaa sīn.
Samekh hepreassa.
Heprean kielessä samekh ääntyy [s]. Kirjaimen nimen translitteroinnissa on vaihtelevuutta, mikä johtuu sen lopussa olevasta kaf sofit-kirjaimesta (ääntyy samaan tapaan kuin saksan 'ch' esimerkiksi sanassa "ich").
Heprealaisessa numerojärjestelmässä samekhilla on lukuarvo 60.
Esimerkkejä:
Metrojunan kuljettaja

Metrojunankuljettaja on ammattinimike henkilöille, jotka työskentelevät metrojunan kuljetustehtävissä. Suomessa metrojunankuljettajia kouluttaa toistaiseksi ainoastaan HKL:n koulutuskeskus, ja ainoa työnantaja on tällä hetkellä HKL-Metroliikenne. Ajon aikana metrojunankuljettajan tehtäviin kuuluvat nopeuden säätely radanvarren merkkien ja opastimien mukaan sekä junan kunnon tarkkailu. Metrojunankuljettajan on noudatettava opasteita ja merkkejä siten, kuin metron turvallisuussäännöissä (MTO) määrätään. 
Metrojunan ja metrotyöjunan kuljettamiseen sekä metron liikenteenohjaustehtäviin oikeuttavat luvat (metroliikennelupa) myöntää HKL:n metroliikenneyksikkö HKL-Metroliikenne. Luvassa on yksilöity, mihin edellä mainituista tehtävistä sen haltijalla on pätevyys. Metrojunankuljettajan pätevyys on myös Helsingin metron liikenteenohjaajilla sekä niillä HKL-Metroliikenteen palveluksessa olevilla teknisillä henkilöillä, jotka työnsä puolesta joutuvat liikuttamaan metrojunia.
Vaatimukset.
Metrojunan kuljettajan työ on suurta tarkkuutta vaativaa. Kuljettajien on pystyttävä työskentelemään turvallisesti stressaavissa olosuhteissa, sillä aikataulut ovat tiukkoja. Kuljettajat ovat vastuussa myös matkustajien turvallisuudesta.
Metroliikenneluvan myöntämisedellytyksistä on säädetty kuntalain nojalla annetussa Helsingin kaupungin sisäisessä ohjesäännössä (metroliikennesääntö). Tärkeimmät vaatimukset metroliikenneluvan saamiseksi ovat hyvä kuulo ja näkö, erityisesti virheetön värinäkö, perehtyneisyys metrojunien rakenteeseen sekä se, ettei luvansaajalla ole sellaista direktiivin 91/439/ETY liitteessä III mainittua sairautta, joka voisi olennaisesti heikentää metron liikenneturvallisuutta. Liikenteenohjaukseen oikeuttavan metroliikenneluvan myöntämisedellytyksenä on edellisen lisäksi myös tehtävän edellyttämä perehtyneisyys metron turvalaitteiden tekniikkaan ja käyttöön.
Istervo

Istervo on käärmeen syntyä selittävissä kalevalaisissa loitsuissa esiintyvä henkilö. Istervo lähtee sotaan poikineen, joskus tyttärineenkin, ja iskee aseensa, miekkansa ja/tai keihäänsä kallioon tai maahan. Aseet särkyvät. Eräässä loitsussa myös kilpi halkeaa. Vääntyneistä aseista tulee käärmeitä, kilvestä ehkä kerällä oleva käärme. Aseen kärjestä syntyy kirjava käärme, keskiöstä kellertävä, ja putkesta (keihään putkesta tai miekan huotrasta) puhalletaan musta käärme. 
Käärmeen syntyloitsu luettiin karjan tai ihmisten suojaamiseksi käärmeenpuremilta, ja käärmeenpuremia hoidettaessa.
John Williams (säveltäjä)

John Towner Williams (s. 8. helmikuuta 1932 Long Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä, joka kuuluu merkittävimpiin ja tunnetuimpiin nykyisistä elokuvasäveltäjistä. Hän on säveltänyt musiikkia yleensä George Lucasin ja Steven Spielbergin elokuviin.
Ura.
Williams innostui musiikista ja soittamisesta jo lapsena ja aloitti uransa pianistina. Hän perusti 19-vuotiaana oman jazz-yhtyeen ja opiskeli musiikkia Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa muun muassa Mario Castelnuovo-Tedescon johdolla. Varusmiespalveluksen jälkeen Williams opiskeli pianonsoittoa New Yorkin Juilliard Schoolissa, tähtäimenään konserttipianistin ura. Hän palasi Yhdysvaltain länsirannikolle ja teki 1950-luvulla muun muassa monia jazztyylisiä teemoja televisio-ohjelmiin nimellä Johnny Williams.
Williams alkoi säveltää elokuvamusiikkia Hollywood-elokuviin 1960-luvulla. 1970-luvulla hän sävelsi musiikkia katastrofielokuviin ja alkoi työskennellä Steven Spielbergin ja George Lucasin kanssa. Hän on säveltänyt musiikkia yli sataan elokuvaan.
Williams oli vuoteen 2022 mennessä saavuttanut viisi Oscar-, 25 Grammy-, neljä Golden Globe-, kolme Emmy- ja seitsemän Bafta-palkintoa. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana 52 kertaa ja on ainoa elossa oleva henkilö, joka on ollut ehdokkaana niin monta kertaa (ennätys on Walt Disneyllä, ehdokkaana 59 kertaa). Vuonna 2016 hän sai Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon.
Kesäkuussa 2022 Williams ilmoitti jäävänsä eläkkeelle ja keskittyvänsä konserttimusiikin säveltämiseen.
Yksityiselämä.
Williams meni naimisiin näyttelijä Barbara Ruickin kanssa vuonna 1956. He saivat kolme lasta. Hänen nuorin poikansa Joseph Stanley Williams nousi kuuluisuuteen vuosina 1986–1988 Toton laulajana.
Daniel David Palmer

Daniel David Palmer (7. maaliskuuta 1845 Brown’s Corner, nyk. Pickering, Ontario – 20. lokakuuta 1913 Los Angeles) oli kiropraktisen hoidon eli kiropraktiikan luoja.
Daniel Palmer harjoitti parantamista magneettien avulla 1880-luvun lopulla ennen kiropaktisen hoidon kehittämistä. Palmerilla oli kaksi potilasta, joiden oireet viittasivat ongelmiin selkärangassa. Toinen potilaista oli kärsinyt kuulo-ongelmasta. Palmer korjasi tämän potilaan selkärangan siirtymän 18. syyskuuta 1895, jolloin potilaan kuulo palautui. Toisen potilaan sydämen vaivat korjautuivat selkärangan asennon korjaamisen myötä, mikä sai Palmerin uskomaan, että hermoon kohdistuva paine aiheutti sydänongelmia. 
Kokemustensa myötä Palmer perusti kiropraktisen hoidon, kiropraktiikan. Hänen teoriansa perustui ajatukseen, että selkärangan nikaman väärä asento voi aiheuttaa hermopaineen. Hermon heikentynyt toiminta synnyttäisi taudintilan. Palmer perusti koulun, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Palmerin kiropraktikkojen koulu. Vuonna 1902 koulusta valmistui 15 kiropraktikkoa.
Palmer myi perustamansa kiropraktikkokoulun pojalleen B. J. Palmerille. Myöhemmin Daniel Palmerin yritti perustaa uutta koulua kiropraktiikalle, muttei onnistunut yrityksessään.
Markku Petander

Markku Olavi Petander (s. 11. maaliskuuta 1963 Hämeenkyrö) on suomalainen kitaristi, bassokitaristi ja lauluntekijä. Petander muistetaan erityisesti Yö-yhtyeen kitaristina sekä Popedan basistina.
Yön ja Popedan lisäksi Petander on tehnyt kappaleita myös muille artisteille kuten Mustille Enkeleille. Petanderin säveltämiin kappaleisiin kuuluvat Popedan ”Repe ja Lissu” ja ”Tahdotko mut tosiaan” sekä Yön ”Tia-Maria”.
Pekka Myllykoski

Pekka Johannes Myllykoski (13. joulukuuta 1959 Mänttä – 22. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja sanoittaja, joka muistetaan parhaiten kantriyhtye Freud Marx Engels &amp; Jungin laulusolistina. Häneltä ilmestyi kaksi albumia Maltaan Haukat -kokoonpanon kanssa. Hän toimi satunnaisesti Jytäjemmarit-yhtyeen laulusolistina. Myllykoski tunnetaan arvostetuista käännösteksteistä. Hänen sanoittamansa on muun muassa hitti ”Särkynytsydämiset (viekää minut baariin)” (alun perin Guy Clarkin ”Broken Hearted People”).
Elämä.
Pekka Myllykoski sai Suomen Kulttuurirahaston Yrjö Koskisen stipendin hyvästä suomenkielisestä aineesta valmistuttuaan ylioppilaaksi keväällä 1978 Helsingin Normaalilyseosta. Palkitun aineensa hän kirjoitti aiheesta ”Kirjailijan viesti minulle”, jossa hän käsitteli Kurt Vonnegutia. 
Myllykoski opiskeli lääkäri-isänsä toiveesta lääketiedettä, mutta jätti opinnot kesken lääketieteen kandidaattina, harjoiteltuaan kuitenkin muun muassa terveyskeskuspäivystäjänä. 
Nuorena Myllykoski oli kiinnostunut mustasta bluesista ja sen jälkeen rockista ja punkista. Sanoittaja hänestä tuli, kun Eppu Normaali -yhtyeessä vaikuttanut Mikko Saarela tutustutti Myllykosken Juice Leskisen tuotantoon. Hän innostui myös aikaisemmin pelkkänä viihteenä pitämästään kantrista. ”Kantrissa käsitellään suuria tunteita aforisminomaisella, tiivistetyllä kielellä”, Myllykoski totesi. Myllykoski perusti toimittaja Arto Pajukallion kanssa rentturomanttista outlaw-kantria soittavan Freud Marx Engels &amp; Jungin. Myllykoski oli myös luontoharrastaja.
Myllykoski oli vuosina 1993–2004 Vihreiden kaupunginvaltuutettu Helsingissä. Kaudella 2005–2008 hän oli toinen varavaltuutettu.
Myllykoski puhui avoimesti alkoholismistaan julkisuudessa, muun muassa Hymy-lehdessä ja TV:ssä. Marraskuussa 2014 uutisoitiin Myllykosken sairastavan syöpää, jonka johdosta hän joutui sairauslomalle, mutta palasi takaisin keikoille kesäkuussa 2015. Myllykoski kuoli syöpään 57-vuotiaana 22. huhtikuuta 2017.
Mikko Mattila ohjasi vuonna 2019 Myllykoskesta kertovan dokumenttielokuvan Mystinen metsätyömies.
Pekka Myllykosken veli on teologian tohtori, dosentti Matti Myllykoski.
Poljčane

Poljčane on kaupunki ja kunta itäisessä Sloveniassa. Kaupungissa oli noin 1 130 asukasta vuoden 2020 arvioiden mukaan ja kunnassa noin 4 450 asukasta. Poljčane sijaitsee 35 kilometriä Mariborista etelään ja 35 kilometriä Celjestä koilliseen. Kaupungissa on rautatieasema, koulu, terveyskeskus, postitoimisto, kaksi valintamyymälää, pubeja, baareja ja ravintoloita.
Kellon Kraaseli

Virallisesti Kraaseli, yleisesti Kellon Kraaseli, on Perämeren saari Oulun kaupungissa Pateniemenrannan edustalla ja entisen Haukiputaan kunnan alueella, Kiviniemen kylän kohdalla. Nimi "kraaseli" on perua ruotsin kielen sanasta "gråsäl", joka tarkoittaa harmaahyljettä.
Kellon Kraaseli on matala saari: sen korkein kohta kohoaa vain muutaman metrin merenpinnan yläpuolelle. Saaren rantaviivan kokonaispituus on noin 10 kilometriä. Saari on lähes kauttaaltaan lehtimetsän peitossa. Saarelle tunnusomaisia ovat laajat ranta-alueet, jotka peittyvät meriveden ollessa korkealla. Saaressa on ainoastaan kesäasuntoja ja suojasatama. 
Saarta käytettiin yhteislaitumena aina 1980-luvun alkuun saakka, ja se toimi lehmien ja lampaiden laidunmaana. 
Nykyisin saaren erottaa Rapakarin saaresta Kraaselin kaivanto -niminen huviveneväylä, jonka nimellissyvyys on 1,8 metriä. Väylä tunnetaan myös oululaisittain "Suenväylänä" tai "Sudenväylänä" suunnittelijansa sukunimen "Susi" mukaan. Saaren pohjoispuolinen alue tunnetaan yleisesti Kellonlahtena, ja itäpuolinen merialue Oulun Pateniemen edustalla on nimeltään Kuivasmeri. Vesialue on kohtalaisen suojainen, minkä takia se on yleinen ankkurointipaikka. Kellon Kiviniemen kylän asukkaat ovat ennen vieneet kalastusveneensä myrskyiltä suojaan Kuivasmerelle tai Kraaseliin.
Birkirkara

Birkirkara on liki 26 000 asukkaan kaupunki Maltan keskiosassa. Se on ollut asukasluvultaan Maltan suurin kaupunki keskiajalta lähtien, mutta vuoden 2021 väestönlaskennassa St. Paul’s Bayssa ilmeni enemmän asukkaita. Muun muassa Maltan presidentti, Edward Fenech Adami sekä Maltan entinen pääministeri, Alfred Sant ovat kotoisin Birkirkarasta. Kaupungin motto on "In hoc signo vinces" eli "Tässä merkissä voitat".
Abaújszántó

Abaújszántó on kaupunki Borsod-Abaúj-Zemplénin läänissä Unkarin pohjoisosassa. Se sijaitsee 40 kilometrin päässä läänin pääkaupungista Miskolcista. Kaupungin pinta-ala on 47,36 neliökilometriä, asukasluku 3 169 (vuonna 2009) ja väestötiheys siten 66,9 asukasta neliökilometrillä.
Abaújszántósta tuli kaupunki vuonna 2004. Aiemmin se oli ollut kaupunki yli 600 vuotta vuoteen 1902 saakka.
Limbaži

Limbaži (, liiviksi "Lämmist nīn", ) on kaupunki ja kuntakeskus pohjoisessa Latviassa, 90 kilometriä Latvian pääkaupungista Riiasta pohjoiseen. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2012 alussa 8 290, ja koko Limbažin kunnan (Limbažu novads) 19 211. Vuoden 1385 paikkeilla kaupunki oli Riian jälkeen Latvian toiseksi suurin.
Baltiansaksalaisten historioitsijoiden mukaan Lemsalun piispanlinna perustettiin vuonna 1223 arkkipiispa Albertin käskystä Lemsalun liiviläisten puulinnakkeen paikalle.
Limbaži perustettiin 1200-luvulla ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1385. Se on yksi Latvian vanhimmista kaupungeista. Kaupungin asukkaista 87 prosenttia on latvialaisia, ja loput ovat ulkomaalaisia.
Rauskut

Rauskut (Batomorphi) on leveäsuisiin kuuluva litteäruumiisten rustokalojen lohko. Rauskuilla on leveät rintaevät, joita aaltomaisesti liikuttaen ne uivat. Suu ja kidusaukot ovat ruumiin alapinnalla. Rauskut elävät lähellä pohjaa ja vaanivat saalista pohjaliejussa maaten.
Rauskut on perinteisesti luokiteltu toiseksi nykyisten leveäsuisten kalojen osaluokan kahdesta lohkosta, haiden rinnalle. Tämä on ollut kiistanalaista, kun morfologian perusteella rauskut näyttävät pikemmin sijoittuvan yhdeksi alaryhmäksi haiden joukkoon. Joka tapauksessa tässä käsitelty rauskujen ryhmä (Batomorphi) muodostaa yhtenäisen luonnollisen ryhmän. Se jaetaan nykyisin neljään lahkoon, joissa on 17 heimoa ja noin 540 lajia.
Lahkoista vanhin on sähkörauskukalat, jonka edustajat lamauttavat saaliinsa sähköiskuilla; lahkossa on monia sokeita lajeja. Saharauskukaloilla on litteä hammaslaitainen kuonolauta.
Suurin rauskulaji on rauhallinen planktonia syövä paholaisrausku.
Piikkirauskulla on terävä, myrkyllinen väkänen pyrstön päässä.
Murtomäen rautatieasema

Murtomäen rautatieasema () sijaitsee Murtomäen kylässä, noin 20 kilometriä Kajaanin keskustasta etelään rataosalla . Murtomäki on risteysasema: liikennepaikalla pääradasta haarautuu Otanmäen rata ja Talvivaaran kaivosrata.
Asemamiljöö.
Murtomäen asemamiljöö on säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan ja muodostaa siten kulttuurihistoriallisesti merkittävän kokonaisuuden. Asema-alueen rakennukset on rakennettu Rautatiehallituksen pääarkkitehdin Bruno Granholmin V luokan aseman suunnitelmien pohjalta. Asemarakennus valmistui vuonna 1904. Se on säilynyt ulkoasultaan lähes alkuperäisenä, mutta sisätilat on uusittu.
Asema-alueen rakennukset kuvastavat kansallisromanttisia ihanteita, mikä ilmenee rakennuksissa taidokkaina puuleikkauksina. Alkuperäisistä rakennuksista Murtomäellä ovat säilyneet asemarakennuksen lisäksi ainakin asemapäällikön asunto, makasiini ja maakellari.
Museovirasto on määritellyt Murtomäen rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia.
Iisalmen ja Kajaanin välisen rautatien rakentaminen aloitettiin 1901. Rata ja asemarakennus valmistuivat vuonna 1904. Asema avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1904. Murtomäki oli ennen radan rakentamista asumaton, mutta asema rakennettiin sinne liikenteenhoidollisista syistä. Murtomäelle muutti muun muassa ratatyöläisiä. Vuonna 1951 Murtomäeltä alettiin rakentamaan rataa Otanmäelle. Otanmäen rata avattiin liikenteelle 1953, jolloin Murtomäestä tuli risteysasema. 1950-luvulla Murtomäestä suunniteltiin vielä suurempaa risteysasemaa, jos Otanmäen rataa olisi jatkettu pidemmälle. Asemarakennusta laajennettiin 1954 ja myöhemmin Murtomäelle rakennettiin kolmioraide. Murtomäki muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1973 ja henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1983. Tavaraliikenne lakkautettiin 2002. Vuonna 2009 Talvivaaran rata avattiin liikenteelle ja Murtomäelle rakennettiin toinen kolmioraide.
Liikenne.
Henkilöliikenne Murtomäellä lakkautettiin 28. toukokuuta 1983 ja tavaraliikenne vuonna 2002.
Murtomäen liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäyttöisesti Iisalmesta käsin. Asemarakennus on liikenteenohjauksen päätyttyä siirtynyt yksityisomistukseen.
Toimintaelokuva

Toimintaelokuva on näyttävä ja nopearytminen elokuva, jonka tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa takaa-ajot, räjähdykset, väkivaltaiset tappelut, katastrofit, nopea rytmi sekä pääosassa kekseliäs, voimakas ja rohkea sankari. Toimintaelokuva on lajityyppinä usein sekoittunut muihin lajityyppeihin (esimerkiksi tieteiselokuva, kauhuelokuva, seikkailuelokuva, rikoselokuva, sotaelokuva, lännenelokuva). Toimintaelokuvat ovat usein yleisömenestyksiä, mutta koska toimintaelokuvien maailma on hyvin mustavalkoinen, niistä on melko harvoin tullut arvostelumenestyksiä.
Toimintaelokuvat ovat luonteeltaan eskapistisia viihde-elokuvia, joiden kohdeyleisönä on 13–25-vuotiaat miehet. Toimintaelokuvan pääosassa on tyypillisesti miessankari, jolla on vastassaan lähes mahdottomalta vaikuttava uhka. Uhan ratkaiseminen vaatii yleensä sankarilta lähes yli-inhimillistä fyysistä voimaa ja väkivaltaa. Toimintaelokuvan nainen on tavallisesti joko sankarin liittolainen tai rakkauden kohde. Viime vuosikymmeninä vahvoja naisia on myös ruvettu näkemään toimintaelokuvien sankarina.
Historia.
Toimintaelokuvan juuret ovat mykkäelokuvan sarjaelokuvissa. Varhaisimmaksi toimintaelokuvaksi voidaan lukea Edwin S. Porterin "Suuri junaryöstö" vuodelta 1903. Lajityyppinä toimintaelokuvan kukoistuksen voidaan katsoa alkaneen 1980- ja 1990-luvulla, jolloin erikoisefektien kehittyminen antoi mahdollisuuden tehdä entistä näyttävämpiä elokuvia. Samalla toimintaelokuvien juonen rytmi nopeutui ja väkivallan määrä kasvoi.
Ensimmäisenä suomalaisena toimintaelokuvana on pidetty Asser, Hilarius ja Birger Pohjanheimon elokuvaa "Salainen perintömääräys" vuodelta 1914. Varhainen esimerkki on myös "Pohjalaisia" (1925).
Toimintaelokuvien juuria voi nähdä toisen maailmansodan jälkeen valmistuneissa spektaakkelielokuvissa, joilla aikoinaan pyrittiin vastaamaan television aiheuttamaan kilpailutilanteeseen. Myös itämaiset taistelulajifilmit ovat vaikuttaneet lajityyppiin ylirealistisilla taistelukohtauksillaan ja näyttävillä koreografioillaan.
Veneheitto

Veneheitto on kylä Vaalan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla Oulujärven länsipuolella Oulun läänissä. Kylän asukasluku on noin 450. Kylä sijaitsee seututien 800 varressa. Sen etäisyys on Kestilästä 17 kilometriä ja Vaalasta 25 kilometriä.
Veneheitto on valittu vuoden 1997 kainuulaiseksi kyläksi. Veneheiton epävirallisen vaakunan on piirtänyt Aarne Tervonen. Kylässä toimii nykyisin 35 karjatilaa, joista kymmenen on luomutiloja.
Veneheitto sai nimensä siitä, että 1500-luvulla ihmiset tulivat veneellä Siikajokea pitkin kohti Oulujärveä kalastamaan ja kirkkoon. He joutuivat jättämään veneensä nykyisen Veneheiton kylän keskustan kohdalle ja jatkamaan kulkuaan jalkaisin vajaat kymmenen kilometriä.
Zurab Tsereteli

Zurab Konstantinovitš Tsereteli (, , 4. tammikuuta 1934 – 22. huhtikuuta 2025) oli georgialaissyntyinen venäläinen kuvanveistäjä, taidemaalari ja arkkitehti. Hän toimi vuodesta 1997 Venäjän taideakatemian johtajana.
Tsereteli valmistui Tbilisin taideakatemiasta. Vuonna 1978 hänet nimitettiin Brockportin yliopiston professoriksi Yhdysvalloissa.
Tsereteli on Venäjän taideakatemian (vuodesta 1988), Moskovan Unescon tukisäätiön (1991) ja Unescon kansainvälisen taidetoimikunnan puheenjohtaja.
Tsereteli tuli tunnetuksi etenkin hyvin suurikokoisista monumenteistaan, jotka olivat usein myös kiistanalaisia. Hän loi muun muassa Moskovassa vuonna 1997 paljastetun Pietari Suuren jättimäisen laivapatsaan, Rooman Gogol-monumentin, Sevillan Kolumbukselle omistetun "Uuden ihmisen synty" ja YK:lle lahjoitetun "Hyvä voittaa pahan" -veistoksen ja New Jerseyn Bayonnen satamaan, vastapäätä New Yorkia syyskuussa 2006 paljastetun, terrori-iskuihin liittyvän "Murheen kyynel" -monumentin. Hän on myös suunnitellut suurempia monumentteja, kuten Poklonnaja-kukkulan sotamuistomerkin ja Maneesitorin.
Tseretelin satametrinen Pietari Suuri -veistos Moskovassa on useaan otteeseen valittu maailman rumimpien monumenttien listalle, ja sitä on ehdotettu siirrettäväksi sen jälkeen kun Tseretelin suosija Moskovan pormestari Juri Lužkov erotettiin virastaan.
Suurien monumenttien ohella Tsereteli valmisti myös pienempiä eri merkkihenkilöiden, kuten esimerkiksi Vladimir Putinin ja prinsessa Dianan patsaita.
Tsereteli kuoli 91-vuotiaana 22. huhtikuuta 2025.
Limamadot

Limamadot (Nemertea), aiemmin myös "nauhamadot", on eläinkunnan pääjakso. Limamadoilla ei ole ruumiinonteloa. Niillä kuitenkin on ruoansulatuskanava, umpinainen verenkierto sekä saalistuselimenä ulostyöntyvä imukärsä (proboscis).
Limamatoja elää merissä, joissa, järvissä ja kosteassa maassa. Yleensä ne syövät pieniä vesieläimiä, mutta eräät ovat myös loisia. Eri lajien pituus vaihtelee muutamasta millimetristä useisiin metreihin. "Lineus longissimus" -laji voi kasvaa jopa 30 m pitkäksi ja on pisin tunnettu eläin.
Limamatolajeja tunnetaan yli 1250, joista useimmat elävät kylmissä merissä. Suomesta tunnetaan kaksi lajia, viherlimamato ("Cyanophthalma obscura") ja "Prostoma graecense".
Rataseläimet

Rataseläimet (Rotifera) on eläinkunnan pääjakso. Rataseläimet ovat tavallisemmin alle 2 mm:n pituisia ja läpikuultavia. Niitä elää kaikkialla maapallolla. Lajeja tunnetaan Suomesta yli 400.
Rataseläinten ihon pinnalla on kiinteä panssari ja ruumiin takapäässä jalka, jolla eläin kiinnittyy alustaan. Suun ympärillä on kaksiosainen levy, jonka ripsikiehkurat ohjaavat ravintohiukkasia suuhun ja toimivat myös liikuntaelimenä. Rataseläimet ovat yksineuvoisia ja lisääntyvät munimalla. Niille on tyypillistä sukupolvenvuorottelu partenogeneettisesti lisääntyvän ja hedelmöittyvän sukupolven välillä.
Esiintyminen.
Rataseläimet elävät sammalikoissa, maassa ja suolattomassa vedessä. Osa rataseläimistä on myös loisia. Pikkumatojen ja äyriäisten ravintona niillä on merkitystä sisävesien planktonissa. Kuivuneina rataseläimet kestävät äärimmäisiä olosuhteita ja voivat tällöin pysyä elossa 3–4 vuotta ja levitä tuulen mukana paikasta toiseen. Rataseläimiä on myös tavattu keinotekoisissa ympäristöissä, kuten akvaarioissa ja piha-altaissa.
Sukkulamadot

Sukkulamadot (Nematoda) on eläinkunnan pääjakso. Molemmista päistä suipoilla lajeilla on valeruumiinontelo. Jaokkeisuutta ei ole, mutta ihoa peittävässä sitkeässä kutikulassa voi näkyä renkaisuutta. Verenkierto- ja hengityselimistöä ei ole. Ruokatorvea ympäröi hermostorengas, josta lähtee yleensä kuusi hermorunkoa. 
Lisääntymiselimistö on hyvin kehittynyt, useimmat lajit ovat yksineuvoisia. Arviot lajien lukumäärästä vaihtelevat hyvin paljon, mutta lajeja on ainakin kymmeniä tuhansia. Monet mikroskooppiset sukkulamadot elävät maassa, karikkeessa ja sammalikossa, missä niitä voi olla useita miljoonia yksilöitä neliömetrillä. Useat ovat vakavia kasvien ja eläinten loisia.
Sukkulamadot ovat erikoistuneet erilaisiin ravintolähteisiin. Bakteereja syöviä sukkulamatosukuja ovat esimerkiksi "Acrobeloides", "Plectus", "Prismatolaimus" ja "Wilsonema". Siemensyöjäsukuja ovat esimerkiksi "Aphelenchoides" ja "Filenchus". Juuria syöviä sukkulamatosukuja ovat esimerkiksi "Criconema" ja "Tylenchus". Petona toimiva suku on esimerkiksi Suomessakin tavattava Mononchus. Kaikkiruokainen eli omnivori on "Dorylaimus"-sukkulamatosuku.
Sukkulamadot ihmisten ja muiden eläinten loisina.
Ihmisen suolistossa voivat loisia muun muassa piiskamadot ("Trichuris") sekä kaivosmato, kihomato, suolinkaiset ja trikiini. 
Trooppisia lajeja ovat muun muassa imusuonistossa elävä filariamato, joka aiheuttaa norsutautia, ja guineanmato ("Dracunculis medinensis"), joka loisii raajoissa. Silmämadot ("Loa") elävät sarveiskalvossa, ja "Onchocera"-lajit aiheuttavat jokisokeutta. Myös kotieläimillä on runsaasti sukkulamatoloisia sekä suolistossa että keuhkoissa. Keuhkomadot ("Crenosoma") tai ("Dictyocaulus") vaivaavat etenkin lampaita, mutta myös nautoja ja jäniksiä. Märehtijöiden ja hevosen vaarallisimpia loisia ovat limakalvomadot ("Strongylus"), jotka elävät paksu- ja umpisuolessa. Kasveja haittaavat muun muassa ankeroiset.
Poroissa ja muissa hirvieläimissä on tavattu Setaria tundra -sukkulamatoa.