tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Augustine Kiprono Choge

Augustine Kiprono Choge (s. 21. tammikuuta 1987 Nandin piirikunta, Kenia) on kenialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Choge aloitti juoksemisen peruskoululaisena, kun hän juoksi päivittäin kahdeksan kilometrin koulumatkansa. Hänen nykyinen valmentajansa Colm O’Connell huomasi hänen lahjansa vuonna 2001 ja alkoi valmentaa häntä. Seuraavana vuonna Choge voitti koululaisten mestaruuden 10 000 metrin juoksussa ja sijoittui Kenian nuorten MM-kisojen karsinnassa neljänneksi ajalla 29.06,5. Vuonna 2003 hän oli viides Kenian nuorten maastojuoksun MM-karsinnoissa. Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa hän paransi sijoitustaan yhdellä ja sijoittui nuorten sarjassa neljänneksi ja oli mukana mestaruuden voittaneessa Kenian joukkueessa. Samana vuonna hän voitti Itä-Afrikan nuorten mestaruuskilpailuissa 800, 1 500 ja 3 000 metrin juoksun mestaruudet. Nuorten MM-kisoissa hän voitti mestaruuden 3 000 metrillä voittaen Etiopian Tariku Bekelen kahdella sekunnilla.
2004 Choge oli loukkaantumisen takia sivussa Kenian MM-maastojen karsinnasta, mutta voitti Kenian nuorten MM-kisojen karsinnan 5 000 metrin juoksussa ja lopulta kisoissa voitti mestaruuden jättäen jälleen Bekeleä kahdella sekunnilla. Hän teki vuoden aikana ennätyksikseen 1 500 metrillä 3.36,64, 3 000 metrillä 7.36,82 ja 5 000 metrillä 12.57,01. Kauden lopussa hän sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Vuonna 2005 hän voitti Kenian nuorten MM-maastojen karsinnan ja voitti nuorten kilpailun myös MM-kisoissa. Kenian joukkue voitti myös joukkuekultaa. Hän paransi kauden aikana ennätyksiään 1 500 metrillä aikaan 3.33,99, 3 000 metrillä uusi nuorten maailmanennätys 7.28,78 ja 5 000 metrillä 12.53,66. Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä ja hän oli 3 000 metrillä kolmas.
Choge avasi kilpailukauden 2006 voittamalla Kansainyhteisön kisoissa 5 000 metrillä kultaa ajalla 12.56,41. Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa hän sijoittui lyhyellä matkalla seitsemänneksi ja oli mukana Kenian joukkuekultaa voittaneessa joukkueessa. Kauden lopussa hän juoksi 1 500 metrillä kolmanneksi ajalla 3.33,37. Choge oli Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa 2008 kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 1 500 metrillä yhdeksänneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui viidenneksi ja saman vuoden kolmanneksi. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli 3 000 metrillä yhdestoista ja Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui samalla matkalla toiseksi.
Choge sijoittui Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 yhdeksänneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän sai samalla matkalla pronssia Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 ajalla 7.57,43.
"Lähde: IAAF"'
Willy Rutto Komen

Willy Rutto Komen (s. 22. joulukuuta 1987) on kenialainen juoksija, päämatkanaan estejuoksu. 
1. syyskuuta vuonna 2005 Komen voitti nuorten Afrikan-mestaruuden Radésissa ajalla 8.35,82. Pekingissä 19. elokuuta vuonna 2006 hän voitti nuorten maailmanmestaruuden ajalla 8.14,00, joka oli 14 sekunnin parannus häneen omaan ennätykseensä ja samalla uusi kisaennätys. Kyseessä oli Kenian kymmenes peräkkäinen nuorten MM-kulta estejuoksussa.
Hänen nykyinen ennätyksensä 3 000 metrin estejuoksussa on 14. syyskuuta 2007 Brysselissä juostu 8.11,18. 1 500 metrillä hänen ennätyksensä on 3.40,0, jonka hän juoksi 29. syyskuuta 2007 Nairobissa.
Jamal

Jamalin niemimaa () on Luoteis-Siperiassa Karanmeren ja Obinlahden välissä sijaitseva 720 kilometriä pitkä ja 230 kilometriä leveä niemimaa, joka on suomensukuisten nenetsien eli samojedien asuttama. Suomennettuna nimi tarkoittaa 'maan äärtä' tai 'loppua'. Hallinnollisesti alue kuuluu Jamalin nenetsien autonomiseen piirikuntaan.
Niemimaan maaperä on pääasiassa ikiroudassa, ja se on geologisesti hyvin nuorta aluetta.
Jamalin niemimaalla on harrastettu perinteisesti laajamittaista poronhoitoa. Useilla tuhansilla nenetseihin ja hanteihin kuuluvilla poropaimenilla on noin 500 000 poroa. 
Jamal on myös tärkeä arktisten vesilintujen pesimäalue. Jamalissa ja Taimyrin niemimaalla ovat muun muassa kiljuhanhen tärkeimmät pesimäpaikat.
Jamalin niemimaa rajoittuu Obinlahteen, joka on alun perin makean veden alue, johon Objoki laskee. Vesi on kuitenkin muuttunut suolaiseksi ja kalat ovat vähentyneet. Viranomaisten mukaan syy kalan vähenemiseen on ylikalastus, mutta asukkaiden mukaan suolan lisääntymisen ja kalakannan pienenemisen aiheutti hiekan ruoppaaminen. Tästä varoittivat tutkijatkin ennen Sabettan kaasuntuotantolaitoksen rakennustöiden alkamista.
Vuonna 2014 Jamalin niemimaalta löydettiin selittämättömällä tavalla maahan syntyneitä valtavia 
reikiä. Erään teorian mukaan kraatterien synnyn syynä oli kaasupurkaus ikiroutaisesta maasta. Metaanikaasun äkillinen vapautuminen johtui alueen lämpenemisestä ilmastonmuutoksen takia.
Kaasuntuotantolaitos.
Venäjän suurimmat maakaasukentät sijaitsevat Jamalissa. Pääosin Venäjän valtion omistama kaasuyhtiö Gazprom on rakentanut Sjojahan alueelle (Sabetta) kaasuntuotantolaitoksen, joka aiheuttaa ongelmia paikallisille asukkaille ja vaeltavalle poronhoidolle.
Tuotantoalueella toimii myös Jamal SPG -yhtiön nesteytyslaitos, joka täydellä teholla toimiessaan tuottaa vuodessa 16,5 miljoonaa tonnia nesteytettyä maakaasua eli LNG:tä, joka viedään Sabettan satamasta maailmalle. Satama vihittiin käyttöön joulukuussa 2017. Yrityksen pääomistajat ovat Putinin lähipiiriin kuluvat Leonid Mihelson ja Gennadi Timtšenko.
Piirikunta on maailman kaasupitoisinta aluetta, jossa on maailman kaasuvaroista 18 prosenttia. Bovanenkovon kaasukentältä kaasua kulkee putkia pitkin muun muassa Suomeen ja Ukrainan kautta edelleen. Sabettan kaasukentästä omistaa Kiinan valtion rahoitusyhtiö ja Silkkitierahasto lähes 30 prosenttia, ranskalainen öljy-yhtiö Total omistaa 20 prosenttia.
Nenetseille kaasutuotannon aloittamisesta on enemmän haittaa kuin hyötyä. Vaikka matkapuhelinyhteydet nykyisin toimivat, Sabettan poropaimentolaisilla on pulaa polttopuusta ja asunnot ovat kylmiä. Polttoaine moottorikelkkoihin joudutaan hakemaan sadan kilometrin päästä. Nenetsit eivät saa käyttää lentokenttää, joka rakennettiin heidän pyhälle paikalleen.
Alueen porolaitummista on laskennallisesti kuusi prosenttia päätynyt kaasuntuotantoon, mutta aluetta pirstaloivat putket, tiet ja rautatie. Rautatietä suunnitellaan jatkettavan Sabettaan asti.
Päämajamuseo

Päämajamuseo on Mikkelin Kaukolassa toimiva museo, joka esittelee talvi- ja jatkosodan aikaisia ylipäällikön ja muun ylimmän sodanjohdon (päämajan) työskentelytiloja silloisessa Mikkelin Keskuskansakoulussa. Museon katuosoite on Ristimäenkatu 4.
Aluksi museo käsitti vain ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheimin työhuoneen. Tällaisena se avattiin vuonna 1974 muun osan koulusta jatkaessa normaalia toimintaansa.
Vuonna 1989 museota laajennettiin ja se erotettiin koulurakennuksen muista tiloista.
Vuosina 1999-2001 museon tiloja ja näyttelyä kunnostettiin opetusministeriön sekä Euroopan unionin aluekehitysrahaston rahoittamassa Mikkeli – päämajakaupunki -hankkeessa. Museo avattiin puolustusvoimain lippujuhlan päivänä, ylipäällikön syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 2001.
Päämajamuseo avautui perusnäyttelyn uudistuksen jälkeen osana Sodan ja rauhan keskus Muistia 4.kesäkuuta 2021.
Kanadalainen jalkapallo

Kanadalainen jalkapallo on Kanadassa pelattava joukkuelaji, jossa kaksi 12 pelaajan joukkuetta yrittää saada erilaisilla maalintekemistavoilla mahdollisimman paljon pisteitä. Peliä pelataan suurella suorakulmaisella alueella. 
Sekä kanadalainen jalkapallo että amerikkalainen jalkapallo pohjautuvat rugbyyn, ja näiden kahden lajin säännöt ovatkin hyvin samanlaiset.
Historia.
Kanadalaista jalkapalloa kutsuttiin alun perin rugbyksi, ja se onkin Montreal Football Clubin ja McGill-yliopiston 1860- ja 1870- luvuilla pelaaman rugby unionin jälkeläinen. Kun McGill-yliopisto haastoi Harvardin yliopiston pelaamaan peliä, levisi laji Yhdysvaltoihin amerikkalaisena jalkapallona.
Canadian Football League tunnettiin useilla eri nimillä, kuten "Canadian Rugby Football Union" ja "Canadian Rugby Union". Canadian Rugby Football Union perustettiin vuonna 1884.
Koska amerikkalaisen jalkapallon säännöt ovat hyvin samanlaiset kuin kanadalaisen jalkapallon, on CFL pitänyt läheisen suhteen yhdysvaltalaisen vastineensa, National Football Leaguen (NFL), kanssa.
Peliaika.
Pelin kesto on 60 minuuttia. Se on jaettu kahteen 30 minuutin pituiseen puoliaikaan, jotka taas on jaettu 15 minuutin neljänneksiin. Jokaisen neljänneksen aikana pelikello laskee 15 minuutista alaspäin. Jokaisen neljänneksen jälkeen on lyhyt tauko ja joukkueet vaihtavat maaleja. Puoliaikojen välissä on pidempi tauko.
Pelialue.
Pelialue on 110 jaardia (100,6 metriä) pitkä ja 65 jaardia (59,4 metriä) leveä suorakulmio, jonka molemmissa päissä on 20 jaardia (18,3 metriä) pitkät koko alueen levyiset maalialueet. Molempien maaliviivojen luona on kaksi 40 jalkaa (12,2 metriä) korkeaa maalipylvästä, jotka yhdistää 18,5 jalkaa (5,6 metriä) pitkä poikkipylväs, joka on 10 jalkaa (3,1 metriä) maalilinjan yläpuolella. Maalipylväät voivat olla H-kirjaimen muotoisia, jolloin molemmat pystypylväät ovat kiinni maassa, tai kaksiteräistä haarukkaa muistuttavia, jolloin yksi maahan kiinnitetty pystypylväs jakautuu kahdeksi pylvääksi. Suuremman mittaluokan peleissä käytetään yleensä jälkimmäistä mallia. Valkoisilla viivoilla merkitään pelialueen sivut, maaliviiva, sekä välimatkan maaliviivasta näyttävät, pituussuunnassa viiden jaardin (4,6 metrin) välein merkittävät viivat.
Pelisarjat.
Kanadalaista jalkapalloa pelataan Kanadassa useilla eri tasoilla. Ammattilaisliiga Canadian Football Leaguessa (CFL) pelaa yhdeksän joukkuetta, ja sen voittajajoukkue palkitaan Grey Cupilla, vanhimmalla ammattilaisjalkapallon palkinnolla. Harrastelijapelejä hallinnoi Football Canada. Yliopistotasolla pelaa 27 joukkuetta neljässä konferenssissa. Juniorijoukkueita on 18 kolmessa divisioonassa. Puoliammattilaissarjat, joita hallinnoi Canadian Major Football League, ovat kasvattaneet suosiotaan viime vuosina.
Rytikari

Rytikari on yksi Kemin kaupunginosista. Rytikari on kerrostalovaltainen asuntoalue, jossa sijaitsevat Hepolan suuralueen kaupalliset palvelut. Rytikari on kehittynyt valtionyhtiö Veitsiluoto Oy:n (nykyisin Stora Enso) mukana. Koko alue on rakentunut pääosin 1960- ja 1970-luvuilla, kun tehtaille palkattiin lisää työvoimaa.
Historia.
Rytikari alkoi kehittyä kun Veitsiluodon saha perustettiin viereiseen Veitsiluodon saareen. Sahan työläisten pienet omakotitalot täyttivät Rytikarin saaren pohjoisosan jo 1920-luvun lopulla, jolloin saaren eteläosaan rakennettiin myös kaksikerroksinen Veitsiluodon kansakoulu. Rytikari yhdistettiin Hepolaan penkereellä vuonna 1931 ja rautatie Järpistä Rytikarin kautta Veitsiluotoon valmistui 1936. Kieltolain aikana Rytikarin ja etenkin sen eteläpuolella sijaitseva Paavonkarin kautta tuotiin Pohjois-Suomeen huomattavia määriä salakuljetettua pirtua.
Kun Veitsiluoto Oy:lle rakennettiin 1930-luvulla sulfiittiselluloosatehdas ja 1950-luvulla paperitehdas, tarvittiin tehtaille lisää työvoimaa ja työvoimalle lisää asuntoja. Rytikariin rakennettiin 1940-luvulla kymmeniä puurakennuksia tehtaiden työntekijöille. Monet taloista on sittemmin purettu, yksi rakennuksista on siirretty Marttalan Työläismuseon alueelle. Ensimmäiset varsinaiset kerrostalot rakennettiin aravalainoituksella 1950-luvun lopulla. Rytikariin rakennettiin 1940-luvun lopulla myös terveystalo ja Rytikarin työväentalo.
Piirtoheitin

Piirtoheitin (vanhentunut nimi opetusheijastin) on väline, jolla voidaan heijastaa kuvia yleisölle. Tavallisimmin piirtoheitin koostuu laatikosta, jossa on lamppu ja sitä jäähdyttävä tuuletin sekä Fresnel-linssi, jonka läpi lampun valo heijastetaan. Laatikosta lähtevän varren päässä on linssi ja peili, joiden avulla lampun valo heijastetaan pystytasoon, esimerkiksi seinälle tai valkokankaalle.
Heijastettavat kuvat ovat yleensä vaihdettavilla läpinäkyvillä kalvoilla, joiden läpi lampun valo heijastetaan. Peilin ansiosta kalvoon kirjoitettu teksti tai muu sisältö näkyy samalla tavoin sekä esittäjälle että yleisölle. 
Piirtoheitin yleistyi toisen maailmansodan jälkeen opetus- ja kokouskäytössä, mutta 1900-luvun loppupuolella tietokoneeseen liitettävä videoprojektori alkoi syrjäyttää sitä. Uudehko keksintö dokumenttikamera on syrjäyttänyt piirtoheittimien ja episkooppien käytön lähes kokonaan.
Peurasaari

Peurasaari on yksi Kemin kaupunginosista: ensimmäinen etelään kaupungin keskustasta. Lännessä ja etelässä aluetta rajaa meri, idässä Syväkankaan kaupunginosa. Peurasaari on pääosin pientalovaltaista asuinaluetta.
Peurasaaren kaupunginosassa sijaitsee Peurasaaren hautausmaa eli Kemin eteläinen hautausmaa.
Amanda Bearse

Amanda Bearse (s. 9. elokuuta 1958 Winter Park, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja komedienne. Parhaiten hänet tunnetaan roolistaan Marcy Rhoades D’Arcyna komediasarjassa "Pulmuset". Marcya hän esitti vielä yhden jakson verran sarjassa "Nikki" vuonna 2001. Ennen läpimurtoaan Pulmusissa hän näytteli muun muassa televisiosarjassa "All My Children" vuosina 1982–1984.
Bearse on esiintynyt pääroolissa useissa elokuvissa kuten "Menikö taas pieleen?", "Kauhun yö", "Naisten mies" ja "The Doom Generation – Tuomion sukupolvi".
Hän toimi emäntänä stand up -show’ssa nimeltään "Out There 2" vuonna 1994. Ohjelmassa esiintyi koomikoita, jotka olivat homo- ja biseksuaaleja. Bearse itse on ollut avoimesti lesbo vuodesta 1993. Hän asuu yhdessä pitkäaikaisen elämänkumppaninsa kanssa.
Ğ

Ğ (ğ) on turkkilaisissa kielissä, kuten turkissa, azerissa, kazakissa ja tataarissa käytettävä kirjain. Kielestä ja murteesta riippuen, se äännetään soinnillisena frikatiivina [ɣ ~  ʁ], tai ei ollenkaan. Arabialaisella kirjaimistolla sen vastine on غ ja kyrillisesti г tai ғ.
Turkissa.
Turkin kirjain ğ ja sen vastine osmaninturkin kirjaimistossa (غ) lausuttiin alun perin soinnillisena frikatiivina [ɣ ~ ʁ], mutta se on sittemmin käynyt läpi äänimuutoksen, jonka seurauksena konsonantti katosi kokonaan ja edeltävän vokaalin kompensoiva pidentyminen tapahtui, mistä johtuu sen nykyinen funktio. Joissain turkin murteissa sen perinteistä ääntämistä kuitenkin ilmenee edelleen.
Nykyturkissa ğ tunnetaan nimellä ’pehmeä g’ (tr. "yumuşak ge") ja se on aakkosten yhdeksäs kirjain. Kirjaimella ei ole omaa ääntämystä, vaan se osoittaa edellisen vokaalin pidentymisen, jota ei yleensä esiinny ilman ğ-kirjainta. Esimerkiksi sana "dağ" (’vuori’) äännetään /daa/. Kirjain esiintyy aina vokaalin jälkeen, eikä sitä näin ollen käytetä koskaan sanan alkukirjaimena. Vokaalien /e/, /i/, /ö/ ja /ü/ jälkeen se lausutaan konsonanttina /j/, kuten myös toisinaan silloin, kun se esiintyy kahden vokaalin välissä.
Azerissa ja krimintataarissa.
Azerissa ja krimintataarissa ğ on konsonanttiäänne soinnillinen velaarinen frikatiivi . Azerissa kirjainta ei ikinä käytetä sanan alussa.
Tataarissa.
Tataarissa kirjain ğ (г) on soinnillinen uvulaarinen frikatiivi [ʁ]. Se tulee arabialaisesta kirjaimesta ghain (غ). Tataarit korvaavat sillä arabialaisissa nimissä ja lainasanoissa alun perin ilmenevän äänteen ain (ع). Esimerkkinä arabialainen nimi Abdullah (عبد الله, "ʻAbd Allāh, ’Abdullah;" tat. Ğabdulla, Габдулла; vanhalla kirjaimistolla غابدوللا /ʁabdulla/).
Mišääritataarin murteella ğ-kirjainta ei lausuta. Suomen mišääritataarit käyttävät sen tilalla joko normaalia g:tä, tai jättävät pois kokonaan (туган / tuğan, "tugan"; "sukulainen, omainen" jne., сәнгать / sänğat, "sänat; ""taide").
Kazakissa.
Nykyinen kazakin latinalaisia ​​aakkosia koskeva ehdotus, joka on viimeksi päivitetty maaliskuussa 2021 ja jonka presidentti Tokajev on hyväksyttänyt, korvaa kyrillisen kirjaimen ғ kirjaimella ğ. Sen äännearvo on /ʁ/.
Barrett M82

Barrett M82 on yhdysvaltalaisen Barrett Firearms Manufacturingin vuodesta 1982 valmistama .50 BMG (12,7 × 99 mm) -kaliiperinen lyhyellä piippurekyyliperiaatteella toimiva, lipassyöttöinen, itselataava tarkkuuskivääri. 
Kivääriä valmistettiin alkujaan siviilikäyttöön, mutta 1990-luvulta lähtien sitä on myyty pääasiallisesti eri maiden puolustusvoimille, suurin yksittäinen asiakas on Yhdysvaltain asevoimat. Kiväärejä on myyty yli 40 maahan, myös Suomen puolustusvoimille, jossa sen nimike on 12.7 raskas tarkkuuskivääri 2000 Barrett (12.7 RSTKIV 2000).
Vaikkakin kivääriä voi käyttää myös henkilömaaleja vastaan, sen tärkein käyttötarkoitus on materiaalin, esimerkiksi ajoneuvojen tai ase- ja johtamisjärjestelmien tuhoaminen. 
M82:ta valmistetaan M82A1- ja A3-versiona, jonkin aikaa tuotannossa oli myös bullpup-mallinen M82A2.
Karjalahti

Karjalahti on yksi Kemin kaupunginosista. Lännessä kaupunginosa rajautuu kaupungin keskustaan, idässä rajana on Perämerentie ja pohjoisessa Sauvonväylä. Karjalahti on pääosin pienteollisuusaluetta. Siellä sijaitsee myös Liikekeskus Corona.
Dejene Birhanu

Dejene Birhanu (12. joulukuuta 1980 – 29. elokuuta 2010) oli etiopialainen kestävyys- ja maastojuoksija.
Vuonna 2000 Birhanu sijoittui toiseksi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 10 000 metrin juoksussa ajalla 28.41,11. Vuonna 2002 hän sijoittui Afrikan-mestaruuskilpailuissa 10 000 metrillä viidenneksi ajalla 28.46,21. Seuraavana vuonna hän sijoittui Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa pitkällä matkalla kahdenneksikymmenenneksi ja kauden lopussa 5 000 metrin juoksussa kuudenneksi. Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa 2004 hän oli lyhyellä matkalla yhdestoista ja samalla mukana Etiopian joukkuemestaruuden voittaneessa joukkueessa. Ateenan olympialaisissa hän oli 5 000 metrillä viides ja samalla matkalla toinen ajalla 13.07,91.
Birhanu sijoittui maastojuoksun MM-kisoissa 2005 lyhyellä matkalla seitsemänneksi ja pitkällä matkalla kuudenneksi. Etiopia voitti molemmilla matkoilla joukkuemestaruuden. Helsingin MM-kisoissa Birhanu oli 5 000 metrillä kahdeksas. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Birhanu sijoittui maratonjuoksussa sijalle 31.
Birhanu kuoli elokuussa 2010 29-vuotiaana.
Julmust

Julmust on virvoitusjuoma, jota myydään pääasiassa Ruotsissa. Juomaa myydään joulun alla nimellä julmust ja pääsiäisenä nimellä "påskmust", erona niillä on etiketin väri joka pääsiäisenä muuttuu keltaiseksi. Sen maku muistuttaa makeaa kotikaljaa tai omenalimonadia. Julmust sisältää humalan ja maltaan lisäksi 30 muuta ainesosaa.
Kulutus.
Julmust on Ruotsissa saanut samanlaisen aseman kun glögillä on Suomessa. Sen kulutus on ajoittunut joulun tietämiin ja pääsiäisen aikaan. Joulun aikana ruotsalaiset juovat keskimäärin viisi litraa henkilöä kohti mikä on yhteensä noin 40 miljoonaa litraa. Julmust on Ruotsissa niin suosittua, että Coca-Colan myynti laskee joulun aikoihin noin viisikymmentä prosenttia. The Coca-Cola Company yritti saada Coca-Colan myyntiä nousemaan mainoskampanjoilla tuloksetta. Vuosituhannen vaihteessa yhtiö osti julmust-lisenssin jolla se yritti saada menetettyä myyntiä takaisin. Lopulta se luovutti parin vuoden kuluttua.
Valmistus.
Ruotsissa on yhdeksän julmustin valmistajaa, joiden valmistamat tuotteet eroavat toisistaan maultaan. Ruotsin ulkopuolella juomaa myytiin pitkän aikaa vain Ikean myymälöissä. Nykyisin sitä myydään Suomessa myös ruokakaupoissa, etenkin länsirannikolla kaupat ovat myyneet sitä joulun aikoihin. Suomessa se kuuluu enemmänkin suomenruotsalaisten perinteiseen jouluun kuin suomenkielisten.
Julmustia voi tehdä myös itse ja netistä löytyy monia erilaisia reseptejä. Kotona tehdyssä julmustissa käytetään raaka-aineina punajuuria, näkkileipää, sokeria, vettä, sitruunaa ja kaljamallaspakkausta. Ruskea väri saadaan paahdetusta sokerista, mistä sokerikulööriakin tehdään. Sitä käytetään kotona päivistä kuukausiin.
Historia.
Julmustin historia alkaa siitä, kun Harry Roberts, joka oli virvoitusjuomatehtailija Robert Robertsin poika, lähti Saksaan opiskelemaan kemiaa. Sieltä hän löysi saksalaisen reseptin, jonka pohjalta hän alkoi kehittelemään omaa reseptiään. Palattuaan Saksasta Ruotsiin vuonna 1910 hän ryhtyi kehittämään reseptiä isänsä kanssa. Raittiusmiehinä he halusivat saada alkoholittoman joululimonadin vaihtoehdoksi oluelle. Se sisältää humalan ja maltaan lisäksi 30 muuta ainesosaa. Alkuperäistä reseptiä pidetään lukittuna kassakaapissa ja väitetään, että vain yksi henkilö tuntee reseptin kokonaisuudessaan, mutta toisen tiedon mukaan tietäjiä olisi kolme.
Mano Negra

Mano Negra oli ranskalainen yhtye, joka toimi 1980- ja 1990-luvuilla. Yhtyeen keulahahmo oli Manu Chao. Mano Negra tuli tunnetuksi etenkin kappaleista "Mala Vida" ja "Señor Matanza". Mano Negran tyyli oli sekoitus rockia, punkia, ranskalaista chansonia, afrikkalaista musiikkia, flamencoa, skata, salsaa ja reggaeta. Yksi yhtyeen esikuvista oli brittiläinen The Clash. 1990-luvun puolivälissä Mano Negra teki kiertueen sisällissodan repimään Kolumbiaan ja pian tämän jälkeen yhtye hajosi. Hajoamisen jälkeen Manu Chao on tehnyt menestyksekkään soolouran ja muista jäsenistä Pierre Gauthé on perustanut P18-nimisen yhtyeen.
Nimi.
"La Mano Negra" (suom. Musta käsi) oli anarkistinen järjestö Espanjassa. Espanjan poliisi syytti suurimman osan espanjalaisista anarkisteista kuuluneen järjestöön.
Chesterfield Inlet

Chesterfield Inlet () on noin 300 asukkaan kylä Hudsoninlahden länsirannalla Kivalliqin alueella Nunavutissa, Kanadassa. Kylä sijaitsee tiettömällä alueella, ja ainoat liikenneyhteydet ovat vuosittaisen meriproomuyhteyden lisäksi lentokoneet. Kylässä sijaitsee Chesterfield Inletin lentoasema.
Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat alueelle 1700-luvulla etsiessään Luoteisväylää. Alueelle saapui 1800-luvulla eurooppalaisia valaanpyyntäjiä, jotka havaitsivat myös seudun runsaan porokannan. Paikkakunnalle perustettiin 1911 myös turkiskauppaa harjoittaneen Hudson's Bay Companyn kauppa-asema, ja katolinen kirkko perusti paikkakunnalle kirkon, sairaalan ja koulun vuonna 1912. Lähetysaseman sairaala on maisemaa hallitseva suuri rakennus, jonka vuoksi paikalliset kutsuvat Chesterfield Inletiä "pohjoisen Vatikaaniksi". Ensimmäinen julkinen koulu perustettiin 1951, ja sitä ylläpitivät lähetysaseman nunnat.
Scooby-Doo (elokuva)

Scooby-Doo (, televisioesityksissä myös nimellä "Scooby-Doo ja salaperäinen saari") on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen "Scooby-Doo"-animaatiosarjaan perustuva fantasiaseikkailu. Kyseessä on ensimmäinen Scooby-Doo-elokuva, jota ei toteutettu animaationa.
Juoni.
Tarinan alussa Mysteeripoppoo hajoaa. Kahden vuoden päästä he kaikki saavat kutsun salaperäiselle saarelle, jossa on huvipuisto. Siellä he tapaavat saaren johtajan, joka ilmaisee huolensa: saarelle saapuu juhlivia opiskelijoita, mutta kun he palaavat saarelta, he eivät tunne läheisiään. Mysteeripoppoon pitää toimia yhteistyössä saadakseen selville, kuka on kaiken takana.
EZLN

Ejército Zapatista de Liberación Nacional (EZLN) eli "Zapatistinen kansallisen vapautuksen armeija" on meksikolainen sissiliike, joka toimii pääosin etelässä, etenkin Oaxacan, Campechen, Veracruzin, Tabascon ja Chiapasin osavaltioissa, sekä Guatemalassa ja Belizessä. Zapatistit puolustavat alueen alkuperäisväestöä sekä ylläpitävät antikapitalistista ideologiaa. Järjestön nimi tulee Meksikon vallankumouksen kapinallisjohtaja Emiliano Zapatalta. EZLN:n keulakuva on Subcomandante Marcos, jonka asemaa liikkeen johdossa ei tunneta. Varsinaiset päätökset tekee liikkeen ajaman käytännön demokratian mukaisesti EZLN:n hallitseman alueen intiaaniyhteisöt.
Historiaa.
Vaikka EZLN:n alkujuuret ajoittuvat vuoteen 1983 asti, aloitti se aktiivisen toiminnan vasta 1. tammikuuta 1994 Meksikon liityttyä Pohjois-Amerikan vapaakauppa-alueeseen NAFTA:an. Järjestö valloitti San Cristobal de las Casasin ja muita Chiapasin kaupunkeja. Aluksi se julisti marssivansa Meksikon pääkaupunkiin, mutta vetäytyi pian takaisin tukialueilleen Lacandónin viidakkoon. Taistelut kestivät 12 päivää ja niissä kuoli noin 150 ihmistä. Aselevon jälkeen EZLN:sta on tullut poliittinen liike, joka on kerännyt paljon kansainvälistä suosiota ja julkisuutta. Mm. Punk-yhtye Anti-Flag ja Rock-yhtye Rage Against The Machine ovat ilmaisseet suurta tukea EZLN:n kampanjaa kohtaan.
EZLN on hallinnut alueita Chiapasissa soveltaen suoran demokratian ihanteitaan. Järjestön ideologiassa anarkismi ja vasemmistolibertarismi kietoutuvat yhteen mayojen perinteiden kanssa. Sittemmin järjestö on siirtynyt rauhanomaisten vaikuttamiskeinojen tielle. Kesäkuussa 2005 zapatistit antoivat "Kuudennen julistuksen Lacandónin viidakosta", jossa rauhanomaiset periaatteet sinetöitiin. Tavoitteena on uudistaa Meksikon politiikka liittoutumalla opiskelijoiden, työläisten ja maanviljelijöiden kanssa. Vuoden 2006 presidentinvaalien alla zapatistit pitivät oman kampanjansa ("La otra campaña") ja protestoivat suuria puolueita vastaan, koska he eivät uskoneet niiden tuovan muutosta maan köyhien tilanteeseen.
Roman Virastjuk

Roman Virastjuk (, , 20. huhtikuuta 1968 Ivano-Frankivsk – 27. heinäkuuta 2019) oli ukrainalainen kuulantyöntäjä.
Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin Virastjuk oli vakiokävijä arvokilpailujen finaaleissa, saavuttaen 1994 Helsingin EM-kisoissa pronssimitalin tuloksella 19,59. Ennen huippuvuosiaan hän oli kärsinyt 1990-luvun alussa kahden vuoden kilpailukiellon doping-rikkomuksen takia. 1995 Göteborgin MM-kisoissa Virastjuk oli seitsemäs tuloksella 19,66 ja vuotta myöhemmin 1996 Atlantan olympialaisissa kuudes (20,45) samoin kuin 1997 Ateenan MM-kisoissa (20,12). 1999 Sevillan MM-kisoissa hänen kilpailunsa päättyivät jo karsintaan samoin kuin vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa. 
2001 Lissabonin MM-hallikisoissa Virastjuk selviytyi loppukilpailuun, missä hän kuitenkin jäi 12:nnelle sijalle tuloksella 19,55. 2002 Münchenin EM-kisoissa hän oli yhdeksäs tuloksella 19,52 samoin kuin 2003 Pariisin MM-kisoissa tuloksella 19,61. Virastjukin viimeisiksi kansainvälisiksi arvokisoiksi jäivät 2004 Ateenan olympialaiset, missä hän jäi karsintoihin parhaan työnnön kannettua 18,52 metriin. Maansa mestaruuden Virastjuk on voittanut kuulantyönnössä kolmesti, vuosina 2000 (20,55), 2002 (19,95) ja 2004 (19,73). 
Kilpailuissa Virastjukille ominaista oli, että ennen työntöä hän touhusi magnesiumin kanssa samaan aikaan puhuen itsekseen. Atlantan olympialaisten kuulafinaalissa yksinpuhelu jatkui kuudetta työntöä ennen niin pitkään, että toimitsija joutui lopulta nostamaan punaisen lipun hylkäyksen merkiksi. Aktiiviaikoinaan Virastjukin mitat olivat 189 senttimetriä ja 135 kilogrammaa. Hänen veljensä Vasyl Virastjuk on entinen kuulantyöntäjä (ennätys 19,68), joka sittemmin on menestynyt voimamieskilpailuissa (Maailman vahvin mies 2004).
Roman Virastjuk kuoli vatsa-aortan aneurysman leikkauksen jälkitilaan.
Veikkausliigan kausi 2002

Veikkausliigan kaudella 2002 Helsingin Jalkapalloklubi voitti mestaruuden. Edellisen kerran HJK oli voittanut mestaruuden kaudella 1997. Kausi pelattiin viimeistä kertaa 12 joukkueella ennen kautta 2011. Kaudeksi 2003 Veikkausliigan joukkuemäärää kasvatettiin neljääntoista.
Runkosarja.
Runkosarjassa pelattiin kahdentoista joukkueen kesken kaksiosainen sarja.
Loppusarja.
Loppusarjassa pelasivat runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta. Kukin joukkue pelasi loppusarjassa seitsemän ottelua, joiden tulokset lisättiin runkosarjan tuloksiin. Loppusarjassa määritettiin sijoitukset 1–8.
Ottelut.
Ottelut runko- ja loppusarjassa.
Karsintasarja.
Karsintasarjassa pelasivat runkosarjan neljä viimeistä joukkuetta, sekä Ykkösen neljä parasta joukkuetta (kaksi pohjoislohkosta ja kaksi etelälohkosta). Runkosarjan tuloksilla ei ollut varsinaisesti merkitystä, joskin osalle joukkueista annettiin lähtöpisteitä seuraavan logiikan mukaan:
Veikkausliiga laajeni kaudella 2003 14 joukkueen suuruiseksi. Tämän vuoksi karsintasarjasta otettiin seuraavan kauden liigarinkiin peräti kuusi parasta joukkuetta. Näin ollen VPS oli kauden ainoa putoaja, kun taas nousijoita oli peräti kolme: TPS, FC Jokerit sekä FC KooTeePee.
Menestys eurokentillä.
"Mestarien liiga:"
"UEFA Cup:"
"Intertoto Cup:"
Ş

Ş (ş) eli s ja sedilji on turkissa, azerissa, tataarissa, kurdissa, krimintataarissa ja turkmeenissa käytettävä kirjain, joka lausutaan kuten suomen š .
Joskus ş-kirjaimella korvataan romanian kirjain Ș (ș) eli s ja alapuolinen pilkku, jonka kirjoittaminen ja esittäminen voi olla teknisistä syistä hankalaa tai suorastaan mahdotonta. Joissakin kielissä ş-kirjainta käytetään myös arabian-, persian- tai paštunkielistä tekstiä latinisoitaessa.
Turkin kirjaimistossa ş-kirjainta pidetään erillisenä kirjaimena eikä s-kirjaimen muunnelmana.
Otto Dix

Otto Dix (2. joulukuuta 1891 Untermhaus – 25. heinäkuuta 1969 Singen) oli saksalainen taidemaalari, joka on tunnettu varsinkin sodan kauhujen kuvaajana.
Dix lähti vapaaehtoisena rintamalle heti ensimmäisen maailmansodan alussa vuonna 1914. Sodan aikana hän teki yli 300 piirrosta rintamaolosuhteista. Ne olivat pohjana hänen 1920-luvulla tekemilleen maalauksille ja grafiikkatöille, jotka kuvasivat sodan kauhuja hätkähdyttävän groteskilla tavalla. Vuodesta 1927 Dix toimi opettajana Dresdenin taideakatemiassa, mutta hän menetti työnsä Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen vuonna 1933 uusien vallanpitäjien leimattua hänet ”rappiotaiteilijaksi”.
Sotaan liittyvien aiheiden lisäksi Dix kuvasi sodanjälkeisen Saksan sosiaalisia ongelmia: sotainvalideja, kerjäläisiä, rikollisia ja prostituoituja. Hän ei ollut poliittisesti aktiivinen, vaan piti itseään puolueettomana vallitsevien olosuhteiden kuvaajana. Tyylillisesti Dix aloitti ekspressionistina ja dadaistina, mutta kehittyi myöhemmin saksalaisen taidesuuntauksen uusasiallisuuden tyypilliseksi edustajaksi.
Dixin järkyttävät sotakuvaukset olivat jyrkässä ristiriidassa Hitlerin militaristisen arvomaailman kanssa. Hitlerin valtaannousun jälkeen Dixin sallittiin maalata vain harmittomia maisemakuvia. Osa Dixin sodanvastaisista maalauksista määrättiin tuhottavaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Dix sai tunnustusta sekä Länsi- että Itä-Saksassa.
Vuoden 1983 videopelilama

Vuoden 1983 videopelilama oli Pohjois-Amerikassa vuosien 1983–1984 vaihteessa tapahtunut äkillinen videopeliteollisuuden lama sekä lukuisten videopeli ja -konsolituottajien konkurssi. Se toi lopun toisen sukupolven videopelikonsoleille.
Lamaa seurasi kolmen vuoden ajanjakso, jonka aikana videopelimarkkinat olivat Pohjois-Amerikassa paljon aikaisempaa pienemmät, eikä videopelikonsolien saralla tapahtunut merkittävää kehitystä. Ajanjakso loppui Nintendo Entertainment Systemin ja sen tunnetuimman pelin, "Super Mario Brosin" menestyksen myötä. Nintendon uusi konsoli esiteltiin ensi kerran Japanissa 1983 nimellä Famicom. Yhdysvalloissa laite esiteltiin 1985, ja suosioon se pääsi jo 1987.
Ajanjaksoon viitataan joskus "vuoden 1984 videopelilamana", sillä juuri sinä vuonna laman seuraukset selvisivät kuluttajille todellisessa mittakaavassaan. Kehitteillä oli satoja pelejä julkaistavaksi vuonna 1983, ja niistä suurin osa joutui kaatopaikalle, esimerkiksi Atari hautasi New Mexicoon yli 700 000 pelimoduulia. Vuonna 1983 kehitettiin vain muutamia pelejä julkaistavaksi seuraavana vuonna, ja tämä näkyi pitkäaikaisena vähyytenä uusien videopelien määrässä.
Syyt.
Videopelilama johtui monista syistä:
Seuraukset.
Mattel teki 300 miljoonan dollarin tappiot Intellivision-konsolillaan, minkä sanottiin johtuneen lamasta.
Mikrotietokoneet ja tietokonepelit nousivat suosioon, osin halvempien koneiden saatavuuden vuoksi, osin pelikonsolien suosion laskun myötä.
Baker Lake

Baker Lake (, ) on noin 1 900 asukkaan kylä Kanadassa Kivalliqin alueella Nunavutin territoriossa. Se sijaitsee 320 kilometrin päässä Hudsoninlahden länsirannalta, Thelonjoen suulla Baker Lake -järven rannalla.
Baker Laken kylästä kotoisin ovat kansainvälisestikin tunnetut taiteilijat Simon Tookoome, Jessie Oonark ja Luke Anguhadluq.
Historia.
Turkiskauppaa harjoittanut Hudson's Bay Company perusti Baker Laken kylään kauppa-aseman vuonna 1916. Kylään perustettiin anglikaanisen kirkon lähetysasema vuonna 1927. Kanadan ratsupoliisin paikallinen tukikohta perustettiin 1930, mutta kaupungissa oli ollut ratsupoliisin edustaja jo vuodesta 1915 lähtien. Vuonna 1957 kylään rakennettiin pieni sairaala, ja alueellinen koulu avattiin 1958.
Liikenne.
Alueella ei ole maanteitä eikä rautatietä. Baker Laken lentoasemalta on lentoyhteyksiä Rankin Inletiin ja muualle Kanadaan.
Baker Lake (järvi)

Baker Lake (, ) on järvi Nunavutin territoriossa, lähellä Kanadan maantieteellistä keskikohtaa. Järven pinta-ala on noin 1 887 neliökilometriä ja sen pinta on vain kaksi metriä merenpintaa korkeammalla. Siihen laskevat lännestä Thelonjoki sekä etelästä Kazanjoki. Järven vedet virtaavat Chesterfieldinlahteen ja sitä kautta Hudsoninlahteen.
Järven luoteisrannalla Thelonjoen laskukohdassa sijaitsee pääasiassa inuitien asuttama Baker Laken kylä, joka syntyi vuonna 1916 perustetun Hudson's Bay Companyn kauppa-aseman ympärille.
Thelon

Thelon on 904 kilometrin pituinen joki pohjoisessa Kanadassa. Se alkaa Luoteisterritorioiden alueelta Lynx Lake -järvestä ja virtaa itään laskien Baker Lake -järveen Nunavutin territoriossa. Sieltä joki virtaa edelleen Hudsoninlahteen keskivirtaamalla 840 m3/s.
Joen valuma-alueen pinta-ala on 142 400 neliökilometriä, ja se on suurimmaksi osaksi asumatonta ja koskematonta erämaata. Joen alajuoksulla sen leveys on jopa kilometrin verran, ja alajuoksulla noin sata kilometriä ennen Baker Lakea se muodostaa kolme pienempää järviallasta: Beverly-, Aberdeen- ja Schultz-järvet.
Joen varrella laiduntaa noin sata hirveä sekä noin tuhat myskihärkää. Joka kevät ja syksy joen ylittää noin 300 000 karibua.
Tutkimusmatkat.
Inuitit ovat pitkään asuneet jokea ympäröivissä laajoissa erämaissa, ja alueella on runsaasti historiallista esineistöä.
Vuosina 1770–1771 englantilainen tutkimusmatkailija Samuel Hearne ylitti joen tutkiessaan Kanadan pohjoisosan sisämaita.
Jokea tutkivat myös Joseph Tyrell yhdessä veljensä vuosina 1893–1894.
Talven 1926–1927 aikana kanadalainen John Hornby ja hänen kaksi seuralaistaan menehtyivät nälkään Thelonille suuntautuneella metsästysmatkallaan. He olivat suunnitelleet metsästävänsä muuttomatkalla olevia karibuja, mutta eivät olleet onnistuneet löytämään laumaa. Tämän ja Hornbyn aiemman tutkimusmatkan ansiosta alueelle perustettiin vuonna 1927 laajuudeltaan 38 850 neliökilometrin suuruinen Thelonin riistansuojelualue (Thelon Game Sanctuary) erityisesti myskihärän suojelemiseksi.
Vuonna 1990 joki (545 kilometriä joen alajuoksua) lisättiin osaksi Kanadan perinnejokia. Vaikka alueella ei ole autoteitä, useita retkeilijöitä ja melojia vierailee alueella vuosittain.
American Idol (1. tuotantokausi)

American Idolin ensimmäinen tuotantokausi alkoi 11. kesäkuuta 2002 ja päättyi 4. syyskuuta 2002. Juontajina toimivat Ryan Seacrest ja Brian Dunkleman. Dunkleman juonsi vain tämän ensimmäisen kauden.
Koelaulut.
Koelaulut pidettiin New Yorkissa, Los Angelesissa, Chicagossa, Dallasissa, Miamissa, Atlantassa ja Seattlessa keväällä 2002. Koelaulajia oli yhteensä noin 10 000, joista vain 121 pääsi jatkoon.
Semifinaalit.
30 semifinalistia olivat:
Finaalit.
Kelly Clarkson voitti ja Justin Guarini tuli toiseksi. Ohjelman jälkeen näytettiin erikoisohjelma Las Vegasista, jossa olivat mukana 32 korkeimmin sijoittunutta.
Pudotustaulukko.
 
 
 
Kilpailun jälkeen.
Finaalin jälkeen seurasi kymmenen finalistin kiertue, joka käsitti 40 kaupunkia. Voittonsa jälkeen Clarkson on luonut menestyksekästä levytysuraa, jonka aikana hän on saanut moninkertaista platinaa myyneitä albumeja, top 10 -hittejä ja kaksi Grammy-palkintoa.
Myöhemmin vuonna 2003 ilmestyi 81 minuuttia kestävä musiikkielokuva nimeltä "From Justin to Kelly", jonka päärooleissa esiintyivät voittaja Kelly Clarkson ja toiseksi tullut Justin Guarini. Elokuvan tuotti Simon Fuller ja se kuvattiin Miamissa, Floridassa kuuden viikon aikana, pian kauden päättymisen jälkeen. Elokuva julkaistiin kesäkuussa 2003, mutta se ei tuottanut budjettiaan takaisin lyhyen teatteripyörityksen aikana. DVD julkaistiin ja elokuvaa näytetään aina välillä Yhdysvalloissa sekä muissa maissa.
Toiseksi tullut Justin Guarini allekirjoitti sopimuksen RCA:n kanssa. Sopimus kielsi häntä hyväksymästä ulkopuolisia tarjouksia ja pakotti hänet siirtämään sooloprojektit myöhemmäksi finaalista. Hän julkaisi lopulta albumin toisen kauden päätyttyä. RCA lopetti yhteistyön pian sen jälkeen. Guarini perusti sitten oman yhtiönsä ja julkaisi toisen albumin itsenäisesti vuonna 2005. Kolmas albumi julkaistiin joulukuussa 2005. Nikki McKibbin teki sopimuksen RCA:n kanssa, mutta hän joutui lähtemään kieltäydyttyään levyttämästä country-albumia. Hän on sittemmin esiintynyt monissa tositelevisioohjelmissa ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2007. Tamyra Grayta ei myöskään onnistanut RCA:n kanssa, kun hän vaati saada itse kirjoittaa albuminsa. Sitten hän teki sopimuksen Simon Fullerin uudelle yhtiölle 19 Entertainment ja hänen itse kirjoittamansa albumi julkaistiin vuonna 2004. Levy-yhtiö lopetti yhteistyön vuonna 2005. Hänellä oli sivurooli vuoden 2005 elokuvassa "The Gospel". RJ Helton julkaisi kristillisen albumin, mutta myyntiluvut jäivät alhaisiksi. Ryan Starrilla oli vaikeuksia päästä eroon RCA:n kanssa tekemästään sopimuksesta, mutta hän julkaisi itsenäisesti singlen "My Religion", joka myi 360 000 latausta iTunesin kautta. Jim Verraros, "American Idolin" ensimmäinen avoimesti homoseksuaali kilpailija, esiintyi itsenäisessä elokuvassa ja julkaisi dance-pop-albumin, jolta hän sai dance-hitin Billboardilla. Christina Christian, EJay Day (10.) ja A. J. Gil (8.) eivät ole saaneet menestystä ohjelman jälkeen.
Julkaisut.
Pienemmät tai itsenäiset julkaisut.
"Lähde:"
Repulse Bay

Repulse Bay (, tavumerkeillä: ᓇᐅᔮᑦ) on inuitien asuttama noin 748 asukkaan (2006) pikkukylä Hudsoninlahden länsirannalla Kivalliqin alueella Nunavutin territoriossa Kanadassa.
Kylään ei johda maantietä, ja sen asukkaiden ainoa kulkuyhteys muualle Kanadaan on lentokone. Kylässä sijaitsee pieni Repulse Bayn lentoasema.
Gusuku

Gusuku on okinawan kielen linnaa tai linnoitusta tarkoittava sana. Sana kirjoitetaan linnaa merkitsevällä kanjilla 城, joka japanin kielessä luetaan "shiro". Monet gusukut ja niihin liittyvät Ryūkyū-saarten kulttuuriset muistomerkit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Unescon mukaan gusukut kertovat 1100–1600-lukujen ainutlaatuisesta ryūkyūlaisesta kulttuurista, alueen sosiaalisesta rakenteesta ja kansainvälisistä yhteyksistä, ja kohteeseen kuuluvat pyhät paikat saarten nykyaikaan asti säilyneestä uskonnosta. 
Saarilla on sanottu säilyneen yli 200 gusukua, joista maailmanperintöluetteloon on otettu historiallisesti merkittävimmät. Tärkeimpiä gusukuja ovat:
Whale Cove

Whale Cove () on noin 407 asukkaan kylä Rankin Inletin kylän eteläpuolella Kivalliqin alueella Nunavutin territoriossa, Kanadassa. Kylä sijaitsee Hudsoninlahden länsirannalla. Nimensä kylä on saanut alueen rannikkovesien runsaslukuisesta maitovalaskannasta. Alkuperäisasukkaat pyytävät maitovalaita syksyisin niiden lihan ja valaanrasvasta saatavan öljyn vuoksi. Kylä on perinteinen inuitien kylä, sillä sen asukkaat pukeutuvat edelleen turkisvaatteisiin, syövät raakaa lihaa ja kalaa, sekä käyttävät koiravaljakoita ennemmin kuin moottorikelkkoja.
Kylä sijaitsee kaukana erämaarannikolla Hudsoninlahteen työntyvällä niemellä, eikä sinne johda maantietä. Ainoat kulkuyhteydet ovat veneet tai lentokoneet.
Maunulan ulkoilumaja

Maunulan ulkoilumaja on ulkoilumaja Maunulanpuistossa Helsingissä. Sitä pitää yllä Helsingin Latu, joka on Suomen Ladun paikallisyhdistys. Rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki. Majan ympäristössä on kesäisin ulkoilureittejä ja talvisin latuja.
Vuonna 1914 rakennettu maja on alun perin ollut ampumaseuran rakennus. Vieressä sijaitsi aiemmin ampumarata, joka toimi vuosina 1914–1962. Vanhan ampumaradan paikalla kasvaa nykyisin koivikkoa.
Sanikiluaq

Sanikiluaq () on pieni, 744 asukkaan (2006) pikkukylä Hudsoninlahdella sijaitsevassa Belchersaarten saaristossa Nunavutin territoriossa Kanadassa. Kylä kuuluu hallinnollisesti Qikiqtaalukin alueeseen. Kylä on Nunavutin territorion eteläisin paikkakunta, ja sen pormestari on Davidee Kowcharlie.
Kylässä sijaitsevalta Sanikiluaqin lentoasemalta on kolmesti viikossa lentoyhteys mannermaalle. Kentän ainoat käyttäjät ovat Air Inuit ja Kivalliq Air. Kylässä on myös 300 oppilaan koulu, "Nuiyak School", joka työllistää 23 henkeä. 
Historia.
Saarta on tutkimusten mukaan asuttanut Dorsetin kulttuurin asukkaat 500-luku eaa. – 1000-luku välisenä aikana. Heidän kulttuurinsa kadottua, alueella asuivat Thulen kulttuurin edustajat 1200-luvulta 1400-luvulle. Inuiitit ovat asuneet saarille kevät ja kesäkausina liikkuessaan riistaeläinten perässä. Ensimmäisenä eurooppalaisena Sanikiluaqin löysi vuonna 1610 tutkimusmatkailija Henry Hudson. Vuonna 1928 Hudson's Bay Company perusti alueelle kauppa-aseman, joka toimi satunnaisesti 1950-luvulle saakka. 1960-luvulla saarella sijaitsi kaksi eri yhdyskuntaa, kunnes vuonna 1971 Kanadan valtio keskitti alueen palvelut, siirsi rakennukset ja asukkaat nykyiselle paikalle.
Vantaan viihdeorkesteri

Vantaan viihdeorkesteri () on ammattimuusikoista koostuva Vantaalla toimiva sinfoniakokoonpano, joka ainoana Suomessa on keskittynyt viihdemusiikkiin.
Vantaan viihdeorkesterin sai alkunsa vuonna 1948, jolloin Helsingin autokoritehtaan henkilökunta perusti Tikkurilaan voittoa tavoittelemattoman yhdistyksen, "Vantaan orkesteri ry":n. Pian orkesteri täydentyi muiden paikallisten yritysten henkilökunnalla ja vuonna 1950 orkesterin taustayhteisöksi perustettiin "Tikkurilan Orkesteriyhdistys ry". Tämä sai hieman taloudellista tukea kotikunnaltaan (Helsingin maalaiskunta).
Sittemmin vuonna 1987 Martinlaaksoon valmistuneesta konserttitalo Martinuksesta tuli orkesterin kotisali. Merkityksellistä oli myös, että orkesterille myönnettiin tuolloin sen toiminnan turvaava toiminta-avustus. 
Vuonna 1998 orkesteri sai tunnustuksena Vantaan kulttuuripalkinnon.
Jousikvartetista 65 muusikon täysikokoiseen sinfoniaorkesteriin taipuvan orkesterin ylikapellimestari vuoden 2011 alusta lähtien on walesilaissyntyinen Nick Davies. Vuosina 1988–2009 orkesterin taiteellisena johtajana toiminut Markku Johansson loi perustan orkesterin suuntautumiselle viihdemusiikkiin.
Orkesterin kapellimestareina ovat viime vuosina vierailleet mm. Atso Almila, Jari Puhakka ja Riku Niemi.
Blenheimin palatsi

Blenheimin palatsi () on monumentaalinen kartano Woodstockissa, lähellä Oxfordia Englannissa. Se tunnetaan Winston Churchillin synnyinpaikkana ja lapsuudenkotina. Kartano edustaa harvinaista englantilaista barokkia.
Kartanon rakentaminen alkoi vuonna 1705 ja päättyi noin 1722. Sen piti alun perin olla kiitollisen kansakunnan lahja John Churchillille, ensimmäiselle Marlboroughin herttualle, voittoisan Ranskan-sotaretken jälkeen. Rakentamisaikana nousi kuitenkin poliittinen debatti, joka ajoi herttuan maanpakoon ja luopumaan arvonimestään sekä johti kartanon suunnitelleen arkkitehdin sir John Vanbrughin maineen menetykseen. Parlamentin rahoitus loppui vuonna 1712. Churchillit palasivat maanpaosta 1714 kuningattaren kuoltua, ja rakennustyöt jatkuivat heidän omilla rahoillaan pääasiassa herttuattaren ohjeiden mukaan. Vanbrugh suunnitteli kartanon ennen kaikkea kaukaa katsottavaksi; läheltä sen runsaat koristelut voivat näyttää melko mahtipontisilta. Capability Brown, aikansa tunnetuin maisema-arkkitehti, suunnitteli puiston.
Blenheimin palatsi luokiteltiin vuonna 1957 Grade I -luokan suojelukohteeksi. Kartano liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon 1987.
Belcherinsaaret

Belcherinsaaret (, , ) on saaristo Hudsoninlahdella Kanadan aluevesillä. Hallinnollisesti maapinta-alaltaan noin 13 000 neliökilometriä kattava saaristo kuuluu Nunavutin territorioon ja Qikiqtaalukin alueeseen. 
Saaristo käsittää kaikkiaan yli 1 500 saarta, joista suurimmat ovat Flaherty Island, Kugong Island, Moore Island, Tukarak Island, Innetallong Island, Wiegand Island, Split Island, Snape Island ja Mavor Island. 
Saarten ainoa ja samalla Nunavutin eteläisin asutuskeskus Sanikiluaq sijaitsee Flaherty Islandilla.
Pitkäkosken maja

Pitkäkosken maja on Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, lähellä Vantaanjoen Pitkäkoskea sijaitseva ulkoilumaja. Se sijaitsee Kuninkaantammentiellä Kuninkaantammessa.
Majan kahvio on erityisen suosittu hiihtokelien aikaan talvella. Paikan sämpylät ja leivonnaiset leivotaan majassa.
Aiemmin, eli ennen vuonna 1982 valmistunutta Päijännetunnelia, Helsingin kaupunki otti raakavetensä pääosin Vantaanjoesta. Nykyisin Pitkäkosken majana toimiva parakki toimi vuonna 1959 valmistuneen Helsingin kaupungin vesilaitoksen työmaaruokalana. Pitkäkosken majan lounaispuolella Hakuninmaalla toimii nykyäänkin Pitkäkosken vedenpuhdistamo, joka on osa Helsingin vesihuoltoa.
Blaenavon

Blaenavon () on kaupunki Kaakkois-Walesissa. Sen ympärillä on Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Blaenavonin teollisuusmaisema, joka on kokonaisuutena parhaiten säilyneitä hiili- ja harkkorautateollisuuden keskittymistä 1700- ja 1800-luvuilta. Blaenavonin kaupunki sijaitsee korkealla vuoren rinteellä. Asukkaita kaupungissa 2016 oli . Täällä on vanhimpien todisteiden mukaan ollut asutusta ja valmistettu piikivestä työkaluja jo mesoliittisellä ja neoliittisillä kausilla.
Nähtävyyksiä.
Blaenavonin nähtävyyksistä merkittävimpiä ovat kaivosmuseo ("Big Pit National Coal Museum") sekä Blaenavonin rautaruukki ("Blaenavon Ironworks"). Opastuskeskus ("Blaenavon World Heritage Centre") joka esittelee maailmanperintölistalle päässeen teollisuuskaupungin historiaa.
Historia.
Blaenavonin kaupunki syntyi rautaruukin ympärille 1788 kun Thomas Hill, Thomas Hopkins ja Benjamin Pratt perustivat ruukin Blaenavoniin. Se oli jo vuonna 1789 toiseksi suurin rautaruukki Walesissä ja yksi maailman suurimmista. Yhtiöllä oli omissa mineraalivarannoissaan hallussa rautamalmia, savea, kivihiiltä ja kalkkikiveä. Jotka ovat perusraakaineet mitä masuuniraudan valmistamisessa tarvitaan.
Vuonna 1796 uunit tuottivat tonnia rautaa vuodessa. Nopesti oli luotu infrastruktuuri jossa rautamalmi kaivokset, hiilikaivokset, kalkkikivi louhokset, rautatakomot, tiilitehtaat, rautatiet, vesistöissä kanaalit ja työntekijöiden talot olivat kaikki "Blaenavon iron companyn" hallinnassa.
Vuonna 1878 keksittiin Bessemerin prosessi jolla voitiin vähentää jolla voitiin vähentää fosforin määrää raudassa ja tällä tavalla saada lujempaa terästä. Sen seurauksena rautaa vietiin entistä suurempia määriä ympäri maailman ja alue kehittyi entisestään. Vuonna 1891 alueen asukasluku oli , mihin se oli kasvanut suunnilleen tyhjästä.
Nousujohteinen kehitys oli vallalla koko Etelä-Walesissa aina vuoteen 1913, jolloin hiilen louhinta työllisti suoraan henkilöä Walesissa, taikka yhden neljästä aikuisesta miehestä. Kaupungin väkiluku oli suurimmillaan jopa yli asukasta. Teräksen tuotanto päättyi vuonna 1938, ja Big Pit, viimeinen merkittävä hiilikaivos suljettiin vuonna 1980. Osa ruukkialueesta on nykyisin museona.
Muuta.
Blaenavonissa on kuvattu Brittiläistä draamasarjaa "Tohtori Intiasta", joka sijoittuu 1960-luvulle. 
Kaupungin ystävyyskaupunki on:
Alfredo Marceneiro

Alfredo Duarte Marceneiro (25. helmikuuta 1891 – 26. kesäkuuta 1982) oli portugalilainen fadolaulaja.
Marceneiro oli cadavalilaisten vanhempiensa ensimmäinen poika. Hän voitti vuonna 1924 kultamitalin Lissabonissa järjestetyssä fadokilpailussa laululla "O remorso". Hän osallistui myöhemmällä urallaan useisiin muihin kilpailuihin, ja vuonna 1940 hän lauloi António Lopes Ribeiron elokuvassa "Feitiço do Império".
Marceneiro asui suurimman osan elämästään Santa Isabelissa, Lissabonissa. Hän oli naimisissa Judite de Sousa Figueiredon kanssa ja hänellä oli viisi lasta. Marceneiro kuoli vuonna 1982. Kahden vuoden kuluttua presidentti António Ramalho Eanes myönsi hänelle postuumisti Comenda da Ordem do Infante D. Henriquen arvon. Marceneiro levytti vain vähän, sillä hän omien sanojensa mukaan vastusti fadon kaupallistamista.
Zakia Mrisho Mohamed

Zakia Mrisho Mohamed (s. 19. helmikuuta 1984) on tansanialainen kestävyysjuoksija.
Mohamed juoksi kuudenneksi 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.46,77. Maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hän oli pitkällä matkalla kahdeskymmenes. Samana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin juoksussa kuudes ajalla 14.43,87 ja 3 000 metrillä kolmas. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän oli 5 000 metrillä kahdeksas.
Vuonna 2007 hän oli 23:s maastojuoksun MM-kisoissa ja karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Osakan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui jälleen 5 000 metrin alkuerissä Pekingin olympialaisissa, mutta oli kymmenes 5 000 metrillä ja neljäs 3 000 metrillä . Vuonna 2009 hän oli 5 000 metrillä 15:s Berliinin MM-kisoissa ja kymmenes . Kaksi vuotta myöhemmin hän oli Daegun MM-kisojen 5 000 metrillä yhdestoista ajalla 15.18,81. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä.