tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chan Laiwa

Chan Laiwa tai Chen Lihua (; s. 1941) on kiinalainen, Pekingissä asuva yrittäjä, yritysjohtaja, miljardööri ja hyväntekijä. Hän omistaa vuonna 1988 Hongkongissa perustamansa, nykyisin Pekingistä käsin toimivan kiinteistösijoitusyhtiö Fu Wah International Groupin, jota hän myös hallituksen puheenjohtajana johtaa. Yhtiön rakennuttamiin kokonaisuuksiin kuuluvat muun muassa Pekingin ydinkeskustan Jinbao-kadun kehityshanke useine uudisrakennuksineen kuten Jinbao-torni ja Regent-hotelli. Laiwan yhtiö on sijoittanut Kiinan ohella myös hotelleihin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Laiwan varallisuudekseen 6,8 miljardia dollaria.
Laiwa on taustaltaan aatelista mantšu-sukua ja vietti suuren osana varhaislapsuudestaan Pekingin keisarillisen Kesäpalatsin alueella. Hänen lapsuudenkotinsa oli sisustettu punaisesta santelipuusta kaiverretuilla kalusteilla. Hänen opintonsa jäivät kuitenkin kesken 1940-luvulla lapsuusperheen vähävaraisuuden vuoksi. Hänen oli ryhdyttävä töihin opiskelujen sijasta; hän aloitti korjaamaan kalusteita, ja perusti 1980-luvulla huonekalutehtaan. 
Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Laiwa on Kiinan kommunistisen puolueen jäsen. Hän on perustanut Kiinan punaisen santelipuun museon () ja on sen kuraattori. Museo toimii operatiivisesti osana Fu Wah International -konsernia.
Anne Husebekk

Anne Husebekk (s. 15. joulukuuta 1955) on norjalainen tutkija ja immunologian professori Tromssan yliopistossa. Elokuusta 2013 lähtien hän on työskennellyt myös yliopiston rehtorina.
Husebekk suoritti lääketieteellisen tutinnon UiT:ssa vuonna 1982 ja väitteli samassa yliopistosta vuonna 1989. 
Hän on ollut immunologian ylilääkärinä ja tutkimusjohtajana Pohjois-Norjan yliopistollisessa keskussairaalassa.
Vuonna 2002 hänestä tuli immunologian professori. Husebekk on erityisesti tutkinut transfuusiolääketiedettä ("transfusjonsmedisin") ja sikiöiden ja vastasyntyneiden alloimmuunista trombocytopenia.
Skye Nicolson

Skye Nicolson (s. 27. elokuuta 1995) on australialainen nyrkkeilijä.
Nicolson aloitti nyrkkeilyharrastuksen 12-vuotiaana. Hän otteli ensimmäisen ottelunsa 28. helmikuuta 2008 ja voitti ensimmäisen aikuisten Australian-mestaruutensa neljä vuotta myöhemmin, helmikuussa 2012, 57-kiloisissa. Hän osallistui toukokuussa 2012 ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa, Qinhuangdaon maailmanmestaruuskilpailuihin, häviten ensimmäisellä kierroksella. Toukokuussa 2016 Nicolson sijoittui pronssille 64 kilon sarjassa Astanan maailmanmestaruuskilpailuissa.
Vuonna 2017 Nicolson palasi 57-kiloisiin. Huhtikuussa 2018 hän voitti kultaa Kansainyhteisön kisoissa, jotka järjestettiin hänen kotikaupungissaan, Gold Coastilla. Hän voitti puolivälierissä kamerunilaisen Christelle Aurore Ndiangin, välierissä kanadalaisen Sabrina Aubin-Boucherin ja loppuottelussa pohjoisirlantilaisen Michaela Walshin. Nicolson voitti loppuottelun hajaäänituomiolla, kun kolme tuomaria viidestä pisteytti ottelun hänen edukseen 29–28.
Skye Nicolsonin veli Jamie Nicolson voitti nyrkkeilyssä pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa 1989 ja Kansainyhteisön kisoissa 1990 sekä osallistui kesäolympialaisiin 1992. Jamie Nicolson kuoli 22-vuotiaana auto-onnettomuudessa vuonna 1994 yhdessä 10-vuotiaan veljensä Gavinin kanssa.
Lil Dagover

Lil Dagover (oikealta nimeltään "Martha Seubert"; 30. syyskuuta 1887 Madiun, Jaava – 23. tammikuuta 1980 München) oli saksalainen näyttelijä. Hän oli Weimarin tasavallan aikana yksi suosituimmista näyttelijöistä.
Lil Dagover asui nuoruutensa Indonesiassa, Britanniassa ja Sveitsissä, kunnes muutti äitinsä kuoleman jälkeen Saksaan. Hän aloitti teatterinäyttelijänä eri salanimien suojassa. Hän oli mukana useissa saksalaisissa mykkäfilmeissä, ohjaajanaan Robert Wiene ja Fritz Lang. Hänellä oli tällöin naispääosat Wienen elokuvassa Tri Caligarin kabinetti ja Langin filmeissä "Väsynyt kuolema" ("Der müde Tod" 1921) ja "Hämähäkit" ("Die Spinnen" 1919–1920). Vuonna 1922 hän liittyi F. W. Murnaun teatteri- ja elokuvaseurueeseen, joka teki elokuvia UFA-yhtiölle. Hän teki 1920-luvulla kaikkiaan yli 40 elokuvaroolia.
Siirtyminen äänielokuvaan onnistui Lil Dagoverille helposti. Hän esiintyi saksalaisissa filmeissä "Das alte Lied" (1930), "Elisabeth von Österreich" (1931), "Der Kongress tanzt" (1931), "Die Tänzerin von Sanssouci" (1932), "Der Flüchtling aus Chicago" (1934) ja "Der höhere Befehl" (1935). Vuonna 1931 hän oli mukana yhdysvaltalaisessa elokuvassa "The Woman from Monte Carlo". Hänen uransa muodostui pitkäksi, sillä vielä 1970-luvulla hänellä oli isoja rooleja Maximilian Schellin elokuvissa. Vuonna 1962 hän sai kunniapalkinnon saksalaisen elokuvan hyväksi tekemästään työstä ja vuonna 1964 Bambi-palkinnon vaikuttavasta elokuva-alan elämäntyöstä.
Hän oli naimisissa ensin Fritz Daghoferin ja myöhemmin Georg Wittin kanssa. Hänen tyttärensä oli Eva Maria Daghofer.
USS Philadelphia (C-4)

USS Philadelphia (runkonumero C-4) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1889 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta, missä köli laskettiin 22. toukokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1889 kumminaan John Wanamakerin tytär Minnie Wanamaker ja otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1890 päällikkönään B. F. Bradford.
Palvelus.
Aluksen ollessa varustettavana New Yorkin laivastontelakalla se määrättiin 18. elokuuta Yhdysvaltain Pohjois-Atlantin laivueen komentajan kontra-amiraali Bancroft Gherardin lippulaivaksi. Laivue lähti 11. tammikuuta 1891 New Yorkista Länsi-Intian saaristoon suojaamaan Yhdysvaltain
etuja alueella. Toukokuussa laivue palasi pohjoiseen aina Halifaxiin asti. Seuraavan vuoden alussa "Philadelphia" vieraili 6.–18. helmikuuta Montevideossa Uruguayssa, mistä se palasi Länsi-Intian saaristoon.
Alus oli Atlantin laivueessa Yhdysvaltain itärannikolla ja Länsi-Intiassa, kunnes se siirrettiin 1. maaliskuuta 1893 laivastokatselmusosastoon () kontra-amiraali Bancroft Gherardin, joka vastasi kansainvälisestä yhteistyöstä ja katselmuksesta, lippulaivaksi. Aluksen miehistö kohtasi 8. huhtikuuta yhdentoista vierailevan sotalaivan miehistöt Hampton Roadsissa. Laivasto lähti 24. huhtikuuta New Yorkiin, missä siihen liittyi lisää ulkomaisia sotalaivoja. Osastossa oli lopulta 35 sotalaivaa. Presidentti Cleveland tarkasti 27. huhtikuuta laivaston. Katselmusosasto lakkautettiin 31. toukokuuta. "Philadelphia" lähti 30. kesäkuuta New Yorkista Rio de Janeiron ja Callaon kautta Tyynenmeren laivastoasemalle.
Alus saapui 22. elokuuta 1893 San Franciscoon. Tyynenmeren laivastoaseman komentajan lippulaivana se purjehti Tyynenmeren laivueen alusten kanssa osallistuen erilaisiin harjoituksiin ja vieraillen Yhdysvaltain länsirannikon, Meksikon ja Etelä-Amerikan satamissa sekä Havaijilla. Alus saapui 14. lokakuuta 1897 Mare Islandin laivastontelakalle, missä se poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta.
Alus palautettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1898 Tyynenmeren laivastoaseman komentajan kontra-amiraali J. N. Millerin lippulaivana. Alus lähti 2. heinäkuuta San Franciscosta Honoluluun, jonne se saapui 3. elokuuta. Maaliskuussa 1899 kontra-amiraali Albert Kautz nosti lippunsa aluksella, minkä jälkeen alus lähti Samoalle. Alus oli Samoalla, kunnes se lähti 21. toukokuuta Honolulun kautta Yhdysvaltain länsirannikolle.
Palattuaan kuuden kuukauden purjehdukselta Panaman rannikolta alus saapui 17. heinäkuuta 1902 San Franciscoon. Alus vaati runsaasti korjauksia ja määrättiin Puget Soundin laivastontelakalle palveluksesta poistoa varten. Alus saapui Bremertoniin Washingtoniin 23. elokuuta ja poistettiin palveluksesta Puget Soundissa 22. syyskuuta.
Aluksesta tehtiin 12. toukokuuta 1904 Puget Soundin laivastontelakan vastaanottoalus, kunnes se muutettiin 4. marraskuuta 1912 vankila-alukseksi. Alus palautui vastaanottoalukseksi 10. tammikuuta 1916 ja poistettiin alusluettelosta 24. marraskuuta 1926. Alus myytiin 1927 julkisella huutokaupalla Puget Soundin laivastontelakalla Louis Rotherbergille.
Barbara Hannigan

Barbara Hannigan CM (s. 1971 Waverley, Nova Scotia) on kanadalainen sopraano ja kapellimestari. Hän on Kanadan ritarikunnan jäsen ja on voittanut muun muassa Juno- sekä Grammy-palkinnot. Hänet nimitettiin Ranskan Vuoden musiikkipersoonaksi 2013. 
Hannigan valmistui Toronton yliopistosta musiikin maisterin arvolla vuonna 1999. Hän opiskeli myös muun muassa Haagissa, Alankomaissa. Hän on esiintynyt kymmenissä oopperoiden kantaesityksissä usein juuri häntä varten luoduissa rooleissa. Näiden kantaesitettyjen oopperoiden joukkoon lukeutuvat Louis Andriessenin "Writing to Vermeer", Michel van der Aan "One" ja Pascal Dusapinin "Passion". Muita säveltäjiä, joiden teosten esityksiin Hannigan on osallistunut, ovat olleet muiden muassa George Benjamin, Pierre Boulez, Unsuk Chin, Henri Dutilleux ja György Ligeti. Hän on ollut mukana esittämässä myös kanadalaisia teoksia, joihin kuuluu Claude Vivierin "Lonely Child". Vaikka Hannigan on pääasiallisesti keskittynyt nykytaidemusiikkiin, on hän tulkinnut myös perinteisiä rooleja sellaisten säveltäjien kuin Wolfgang Amadeus Mozartin ja Gioacchino Rossinin teoksissa. 
Hannigan on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Boulezin, Simon Rattlen, Susanna Mälkin, Kent Naganon, Esa-Pekka Salosen ja Peter Oundjianin kanssa. Oman ensiesiintymisensä kapellimestarina Hannigan toteutti vuonna 2010 johtamalla Théâtre du Châteletissa Igor Stravinskia. Ensimmäisen albuminsa ("Crazy Girl Crazy"), jolla Hannigan esiintyy sekä laulajana että kapellimestarina, hän julkaisi vuonna 2017. Tämä albumi toi hänelle Juno- ja Grammy-palkinnot vuonna 2018.
Tom Dixon

Tom Dixon (s. 21. toukokuuta 1959 Sfax, Tunisia) on brittiläinen itseoppinut teollinen muotoilija, joka on toiminut Habitat-sisustusyrityksen ja suomalaisen Artekin taiteellisena johtajana ja tunnetaan myös yhteistyöstään muun muassa Ikean ja Adidaksen kanssa. Vuodesta 2002 hän on suunnitellut ja markkinoinut huonekaluja, valaisimia ja sisustustuotteita myös omalla Tom Dixon -tuotemerkillään, jolla on omia myymälöitä Lontoossa, Tokiossa, Hongkongissa, New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Itseoppinut Dixon kertoo käyneensä vain päivän kestäneen kurssin autojen muovipuskurien korjauksessa. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvun puolivälissä romumetallista hitsaamistaan huonekaluista. Hän perusti muiden nuorien muotoilijoiden kanssa Space-nimisen ryhmän. Vuosikymmenen lopulla Dixon teki läpimurtonsa italialaiselle Cappellinille suunnittelemallaan "S Chair" -tuolilla. 1990-luvun alussa hittituotteeksi muodostui pinoutuva lattiavalaisinmoduuli "Jack", jota markkinoi Dixonin oma yritys Eurolounge.
Vuosina 1998–2007 Tom Dixon toimi Terence Conranin perustaman Habitat-sisustusketjun pääsuunnittelijana ja taiteellisena johtajana. Samaan aikaan hän toimi omalla Tom Dixon -brändillään ja perusti ruotsalaisen pääomasijoitusyhtiö Proventuksen kanssa Design Research -nimisen tuotekehitysalan holdingyhtiön, joka omistaa Tom Dixon -tavaramerkin. Proventus nimitti Dixonin vuonna 2004 myös tuolloin omistamansa Artekin taiteelliseksi johtajaksi Ben af Schulténin jälkeen. Dixon hoiti tätä tehtävää viiden vuoden ajan.
Kristina Söderbaum

Beata Margareta Kristina Söderbaum (5. syyskuuta 1912 Tukholma – 12. helmikuuta 2001 Hitzacker, Saksa) oli ruotsalainen elokuvanäyttelijä, joka teki suurimman osan elämäntyöstään Saksassa.
Söderbaum sai vuonna 1936 ensimmäisen ison filmiroolinsa UFA-yhtiössä ohjaaja Erich Waschneckin "Onkel Bräsig", joskin hän oli esiintynyt tätä ennen ruotsalaisessa lyhytfilmissä. Muutamaa vuotta myöhemmin hän aloitti yhteistyön tulevan aviomiehensä, ohjaaja Veit Harlanin kanssa. Näin syntyivät muun muassa elokuvat "Kadonneet jäljet" ("Verwehte Spuren" 1938), "Suuri kuningas" ("Der grosse König", 1942), "Kolberg" (1945), "Immensee" (1942/43) sekä natsipropagandan läpitunkema "Vallanhimo" ("Jud Süss", 1940). Historiallisessa filmissä "Das unsterbliche Herz" (1939) kuvataan taskukellon kehittäjää Paul Henleiniä.
Toisen maailmansodan jälkeen Söderbaumia ja hänen aviomiehensä Veit Harlainia kiellettiin tekemästä elokuvia. Kiellosta vapauduttuaan he tekivät viimeisen yhteisen filminsä "Unohtumaton rakastettu" ("Unsterbliche Geliebte", 1951). Söderbaumin näyttelijänura kuitenkin jatkui. Esiintyipä hän myös televisiosarja Vuoristolääkärin yhdessä jaksossa vuonna 1993.
Marie-Nicole Lemieux

Marie-Nicole Lemieux (s. 26. kesäkuuta 1975 Quebec) on kanadalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi altoksi.
Lemieux aloitti lauluopintonsa Rosaire Simardin johdolla Chicoutimissa vuonna 1994 ja jatkoi opiskelua Marie Daveluyn johdolla Montrealin musiikkikonservatoriossa, sittemmin yksityisesti. Ensimmäisen esiintymisensä Kanadassa Lemieux toteutti vuonna 2002 tulkitsemalla Cornelian roolin Georg Friedrich Händelin oopperassa "Giulio Cesare" Canadian Opera Companyssa. Hänet nimitettiin Ordre de la Pléiaden ritariksi ("Chevalier") vuonna 2012.
Violet Archer

Violet Archer CM (syntymänimeltään "Balestreri"; 24. huhtikuuta 1913 Montreal, Quebec – 21. helmikuuta 2000 Ottawa, Ontario) oli kanadalainen säveltäjä, pianisti, urkuri, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi. Hänen tuotantonsa kattaa yli 330 sävellystä, joita on esitetty yli kolmessakymmenessä eri maassa. Hänen pianokonserttonsa (1956) on eräs merkittävimpinä pidetyistä kanadalaisista teoksista genressään.
Archer opiskeli McGillin yliopistossa. Hän teki muodollisen debyyttinsä orkesterisäveltäjänä teoksellaan "Scherzo sinfonico", jonka esitti Douglas Clarken johtama Montrealin orkesteri vuonna 1940.
Rhené Jaque

Rhené Jaque (4. helmikuuta 1918 Beauharnois – 31. heinäkuuta 2006 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen syntymänimensä oli Marguerite Marie Alice Cartier; vuonna 1938 hän vannoi nunnan valat sisar Jacques-Renén nimellä. Hänen opettajiaan olivat musiikin teoriassa ja sävellyksessä Claude Champagne ja Marvin Duchow sekä viulunsoitossa Louis Bailly ja Camille Couture. Jaque osallistui myös Tony Aubinin sävellyskursseille Nizzassa. Vuonna 1943 hän liittyi École Vincent d'Indyn henkilökuntaan viulunsoiton ja musiikinteorian opettajana. 
Jaque sävelsi paljon atonaalisia kappaleita nuorille pianisteille ja viulisteille pedagogisessa tarkoituksessa. Hänen tuotantoonsa kuitenkin kuuluu myös muun muassa sinfonia suurelle orkesterille. Jaque oli Kanadan säveltäjäliiton jäsen, ja vuonna 2002 hänestä tehtiin Kanadan naissäveltäjien liiton elinikäinen jäsen.
Natalie Martinez

Natalie Martinez (s. 12. heinäkuuta 1984 Miami, Florida, Yhdysvallat) on amerikankuubalainen näyttelijä ja malli. Hän on tullut tutuksi muun muassa mallina "JLO by Jennifer Lopez" brändin mainoksissa, näyttelijänä elokuvasta "Death Race", esiintymällä useissa musiikkivideoissa, sekä päärooleista televisiosarjoissa "Detroit 1-8-7", "Under the Dome" ja "APB".
Ura.
Martinezin ensimmäinen suuri näyttelijänrooli oli vuonna 2006 esitetyssä telenovelassa "Muotitalo". Tuon jälkeen hän esitti hahmoa Case vuoden 2008 toimintaelokuvassa "Death Race". Martinez tähditti rikosdraamasarjaa "Detroit 1-8-7" vuosina 2010-11, jonka jälkeen hän siirtyi poliisisarjaan "C.S.I. New York". Martinez esitti Linda Esquivelia Stephen Kingin tieteisromaaniin "Kuvun alla" perustuvassa "Under the Dome" scifidraamasarjassa vuosina 2013-14.
Jennifer Lopez valitsi Martinezin oman "JLO by Jennifer Lopez" muotilinjan malliksi.
Elaine Keillor

Frances Elaine Keillor (s. 2. syyskuuta 1939 London, Ontario) on kanadalainen pianisti, musikologi ja musiikkipedagogi. Hän sai Torontossa filosofian tohtorin arvon musiikkitieteessä vuonna 1976.
Keillorille opettivat pianonsoittoa hänen äitinsä Lenore Stevens Keillor, Reginald Bedford, Claudio Arrau ja Harold Craxton. Hän aloitti uransa resitalistina ja konserttopianistina 11-vuotiaana ja voitti vuonna 1958 Chappell-mitalin. Keillor on esiintynyt orkesterien kanssa eri paikoissa Kanadassa sekä Saksassa. Vuonna 1962 häntä kuultiin Neuvostoliitossa ja muualla Euroopassa. Hän on tulkinnut muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Robert Schumannin, Camille Saint-Saënsin, Sergei Rahmaninovin ja Pjotr Tšaikovskin konserttoja.
Keillor on kantaesittänyt monien kanadalaisten teoksia. Heidän joukossaan ovat olleet Patrick Cardy, Nicole Carignan, Michael Colgrass, Clifford Ford, Vivian Fung, Mary Gardiner, Peter Paul Koprowski, Alexina Louie, Elma Miller, Mark Mitchell, Jean Papineau-Couture, David Thériault ja John Weinzweig. Vuonna 1984 Keillor piti sooloresitaalin Carnegie Hallissa. Kanadassa hän on esiintynyt useimmiten Ottawassa ja Torontossa. Hän on myös esiintynyt duona Christina Petrowska-Quilicon kanssa ja useissa kamarimusiikkikokoonpanoissa.
Keillor on opettanut muun muassa Carletonin yliopistossa. Hän on tehnyt tutkimustyötä muun muassa alkuperäiskansoihin kuuluvien ihmisten parissa ja julkaissut lukuisia kirjoituksia. Hänet nimitettiin vuonna 2009 yhdeksi viidestäkymmenestä Canadian Music Centren lähettiläästä.
Camille Couture

Camille Couture (23. helmikuuta 1876 Loretteville – 27. kesäkuuta 1961 Montreal) oli kanadalainen viulisti, viulunrakentaja ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli viulunsoittoa seitsemän vuoden ajan Jean Duquetten johdolla Montrealissa. Vuonna 1899 hän lähti Eurooppaan jatkamaan opiskelua.
Couture teki debyyttinsä sooloviulistina Chaud-Fontainessa ja piti useita konsertteja Liègessä. Hän kuitenkin suosi opetustehtäviä uravalintanaan. Hän oli muun muassa Prix d'Europe -tapahtuman tuomariston jäsenenä ja opetti Gladys Chesteriä, Russell E. Chesteriä, John Charukia, Georges Codlingia, Arthur Davisonia, Jean Deslauriersia, Conrad Letendreä, Lucien Martinia, Roland Poissonia, Ruth Pryceä, Marielle Provostia sekä Rhoda Simpsonia. 
Couture rakensi muiden muassa Jacques Thibaud'n, Adolfo Bettin, Jan Kubelíkin, Max Rosenin ja Eugène Ysaÿen viulut.
Kalidiatou Niakaté

Kalidiatou Niakaté (s. 15. maaliskuuta 1995 Aubervilliers) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa vuonna 2015. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Nantes LAH:ta, jonne hän siirtyi Issy Paris Handista vuonna 2017.
Astride N’Gouan

Astride N’Gouan (s. 9. heinäkuuta 1991 Saint-Denis) on ranskalainen käsipalloilija. Hän on Ranskan maajoukkueen pelaajana voittanut maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa Issy Paris Handia, Toulon Saint-Cyriä ja Brest Bretagne HB:tä.
Lucy Doraine

Lucy Doraine (alun perin "Ilona Kovács"; 22. toukokuuta 1898 Budapest – 14. lokakuuta 1989 Los Angeles) oli unkarilainen elokuvanäyttelijä ja ohjaaja Michael Curtizin ensimmäinen vaimo (1918–1923).
Lucy Dorainen ensimmäiset elokuvaroolit olivat vuosina 1914–1918 Unkarissa hänen tulevan miehensä ohjaamissa filmeissä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen he jatkoivat filmituotantoa Saksassa ja Itävallassa. Tällöin syntyivät mykkäelokuvat "Die Dame mit dem schwarzen Handschuh" (1919), "Der Stern von Damaskus" (1920), "Labyrinth des Grauens / Wege des Schreckens" (1921) ja kaikkein tunnetuimpana "Sodom und Gomorrah" (1922). Avioeronsa 1923 jälkeen Doraine sai elokuvarooleja muilta saksalaisilta ohjaajilta. Vuoden 1928 "Ruhtinatar maanpaossa" ("Adoration", 1928) oli hänen ensimmäinen äänielokuvansa ja Yhdysvalloissa tehty filmiroolinsa. Siinä käytettiin Vitaphone-nimistä äänentallennusta.
Äänielokuvan yleistyminen tyrehdytti kuitenkin Lucy Dorainen uran.
Orlane Kanor

Orlane Kanor (s. 16. kesäkuuta 1997) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2017. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Metz Handballia. Hänen kaksossiskonsa Laura Kanor on myös käsipalloilija.
Lili Damita

Lili Damita (alun perin "Lilliane Carré"; 10. heinäkuuta 1905 Blaye – 21. maaliskuuta 1994 Palm Beach, Florida) oli ranskalainen elokuvanäyttelijä ja ohjaaja Michael Curtizin toinen vaimo (1925–1926) sekä näyttelijä Errol Flynnin ensimmäinen vaimo (1935–1942).
Lili Damitan ensimmäinen elokuvarooli oli ranskalaisessa lyhytfilmissä "La voyante" (1923). Sen jälkeen hän näytteli Saksassa mykkäfilmeissä "Das Spielzeug von Paris" (1925), "Man spielt nicht mit der Liebe" (1926) und "Fiaker Nr. 13" (1926). Seuraavaksi hän teki muutamia filmirooleja Yhdysvalloissa. Äänielokuvan tulo päätti ennenaikaisesti hänen uransa 1930-luvun alussa. 
Damitan ja Flynnin avioliitto oli usein aikansa viihdeuutisten aiheena. Heidän vuonna 1941 syntynyt poikansa Sean Flynn oli ammatiltaan valokuvaaja. Hän katosi selittämättömällä tavalla aikuisiällä vuonna 1970.
Stakyoosi

Stakyoosi (C24H42O21) on oligosakkarideihin kuuluva orgaaninen yhdiste, jota esiintyy useissa kasveissa. Stakyoosin rakenne koostuu kahdesta galaktoosiyksiköstä, jotka ovat sitoutuneet glukoosiin ja fruktoosiin.
Stakyoosia esiintyy lukuisissa kasveissa, erityisesti niiden juurissa, lehdissä ja siemenissä. Runsaasti yhdistettä on hernekasveissa. Ensimmäisen kerran stakyoosi eristettiin mukulapähkämöstä ("Stachys affinis"). Kasveissa stakyoosin tehtävä on toimia hiilihydraattien varastomuotona ja muotona, joka on suhteellisen helposti siirrettävissä kasvinosasta toiseen. Tämän lisäksi sillä on kasvin kylmänkestävyyttä ja kuivuudenkestävyyttä lisääviä ominaisuuksia. Kasvit muodostavat stakyoosia raffinoosista ja galaktinolista glykosyylitransferaaseihin kuuluvan entsyymin stakyoosisyntaasin katalysoimana.
Stakyoosi on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +149°.
USS San Francisco (C-5)

USS San Francisco (runkonumerot C-5 ja CM-2) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1889 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin 3. maaliskuuta 1887 Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 14. elokuuta 1888. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1889 kumminaan neiti Edith W. Benham ja otettiin palvelukseen 15. marraskuuta 1890 päällikkönään William T. Sampson.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 24. joulukuuta 1921 Philadelphiassa. Se oli vuosikymmenen loppuun reservissä. Alus nimettiin uudelleen "USS Tahoeksi" ja edelleen 1. tammikuuta 1931 "USS Yosemiteksi", mikä mahdollisti nimen uudelleen käyttämisen valmisteilla olevalle risteilijälle (CL-38 ja myöh. CA-38). "Yosemite" oli Philadelphian telakalla vielä kahdeksan vuotta reservissä, kunnes se poistettiin alusluettelosta 8. kesäkuuta 1937. Alus myytiin 20. huhtikuuta 1939 Baltimoreen Union Shipbuilding Companylle romutettavaksi.&lt;ref name="DANFS"&gt;
Angela Hewitt

Angela Mary Hewitt (s. 26. heinäkuuta 1958 Ottawa, Ontario) on kanadalainen pianisti. Hänet tunnetaan erityisesti Bach-tulkinnoistaan. Hewitt on saanut monia tunnustuksia.
Elämä ja ura.
Hewitt on englantilaissyntyisen katedraaliurkuri Godfrey Hewittin tytär. Hän varttui Ottawassa, aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana ja sai ensimmäisen stipendinsä viiden vuoden iässä. Yhdeksänvuotiaana hän piti ensimmäisen resitaalinsa Toronton kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa, jossa hän opiskeli vuosina 1964–1973 Earle Mossin ja Myrtle Guerreron johdolla. Hän opiskeli myös viulunsoittoa 1970–1974 Walter Prystawskin johdolla, nokkahuilunsoittoa sekä tanssia ja suoritti opintoja Ranskassa ja Ottawan yliopistossa. Hän asui vuosina 1978–1985 Ranskassa.
Hewittin kansainvälinen ura käynnistyi kansainvälisen Bach-kilpailun voitosta Torontossa toukokuussa 1985. Palkinnon osana Hewittille tuli mahdollisuus julkaista sooloalbumi Deutsche Grammophon -levymerkillä. Hän teki samana vuonna myös Lontoon-debyyttinsä Wigmore Hallissa. New Yorkissa hän oli debytoinut jo 1984. Vuonna 1987 Hewitt esitti kaikki Maurice Ravelin soolopianoteokset Lontoossa ja Kanadassa. Hänen merkittäviin esiintymisiinsä kuuluvat Johann Sebastian Bachin kaikkien preludien ja fuugien tulkinnat vuodelta 2000. Vuonna 2005 Hewitt oli perustamassa Trasimeno-musiikkijuhlia Italian Umbriassa.
Hewitt on levyttänyt Bachin tuotantoa myös Hyperion Recordsille. Hänen muita levytyshankkeitaan ovat olleet Robert Schumannin pianoteosten ja Ludwig van Beethovenin sonaattien tulkinnat. "The Guardianin" toimittaja on pitänyt Hewittiä aikansa johtavana Bach-pianistina, mutta hän on tulkinnut myös muiden muassa François Couperinin ja Olivier Messiaenin teoksia. Kanadalaisista säveltäjistä Hewitt on esittänyt Barbara Pentlandin, Oskar Morawetzin, Gary Kuleshan, Patrick Cardyn, David McIntyren ja Alexina Louien teoksia. Säveltäjät Steven Gellman ja Gary Hayes ovat omistaneet teoksiaan hänelle. Hewitt on asunut vuodesta 1985 pääasiassa Lontoossa, mutta hänellä on asunnot myös Ottawassa ja Umbriassa.
Hewitt on saanut levytyksistään monia tunnustuksia, kuten Juno-palkintoja.
USS Atlanta (1884)

USS Atlanta oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1884 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin osana niin kutsuttuja ABCD-aluksia John Roach and Sonsilta Chesteristä Pennsylvaniasta, missä köli laskettiin 8. marraskuuta 1883. Alus laskettiin vesille 9. lokakuuta 1884 kumminaan Yhdysvaltain presidentti Abraham Lincolnin pojantytär ja sotaministeri Robert Todd Lincolnin tytär neiti Jessie Lincoln ja otettiin palvelukseen 19. heinäkuuta 1886 päällikkönään Francis M. Bunce.
Palvelus.
Alus oli New Yorkissa varustettavana, jolloin sille tehtiin muutostöitä heinäkuuhun 1887. Vapauduttuaan telakalta alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivueeseen, jossa se partioi Atlantin rannikolla, Meksikonlahdella ja Länsi-Intian saaristossa. Alus liitettiin 30. syyskuuta 1889 kehitysyksikköön (), jonka mukana se kävi Euroopassa ja Välimerellä. Paluumatkalla alus vieraili Brasiliassa ennen paluutaan heinäkuun lopulla 1890 New Yorkiin.
Marraskuussa 1905 alus siirrettiin Norfolkiin, missä se oli torpedolaivueen miehistöjen majoitusaluksena vuoteen 1909. Tuona aikan se siirrettiin Charlestoniin Etelä-Carolinaan, missä se oli edelleen majoitusaluksena. Alus poistettiin 23. maaliskuuta 1912 tehtävästä ja alusluettelosta 24. huhtikuuta. Alus myytiin 10. kesäkuuta Charlestonissa Frank Rijsdyk's Scheepslooperille romutettavaksi.
USS Chicago (1885)

USS Chicago (runkonumerot CA_14, CL-14 ja IX-5) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1885 vesille laskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus.
Alus tilattiin 3. maaliskuuta 1883 osana niin kutsuttuja ABCD-aluksia John Roach and Sonsilta Chesteristä, missä köli laskettiin 29. joulukuuta 1883. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1885 kumminaan Edith Cleborne ja otettiin palvelukseen 17. huhtikuuta 1889 päällikkönään Henry Bellows Robeson.
Palvelus.
Alus lähti 7. joulukuuta 1889 Bostonista Lissaboniin, jonne se saapui 21. joulukuuta. Alus oli laivueen () lippulaivana Euroopassa ja Välimerellä, kunnes se lähti 31. toukokuuta 1890 Funchaliin. Alus jatkoi matkaansa edelleen Brasiliaan ja Länsi-Intian kautta New Yorkiin, jonne se saapui 29. heinäkuuta.
Alus luokiteltiin 17. heinäkuuta 1920 raskaaksi risteilijäksi runkonumerolla CA-14 ja edelleen CL-14:ksi vuonna 1921. Alus poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1923 Pearl Harborissa, minkä jälkeen se oli majoitusaluksena vuoteen 1935. Alus nimettiin 16. heinäkuuta 1928 "Altoniksi" runkonumerolla IX-5. Se myytiin 15. toukokuuta 1936 romutettavaksi, mutta matkalla alus haaksirikkoutui hinattaessa sitä Honolulusta San Franciscoon heinäkuussa 1936.
Sara Danius

Sara Maria Danius (5. huhtikuuta 1962 Täby – 12. lokakuuta 2019) oli ruotsalainen esseisti ja kirjallisuustieteen professori Tukholman yliopistossa.
Hänen tutkimuksensa käsitteli kirjallisuuden ja yhteiskunnan välistä suhdetta Gustave Flaubertin, Marcel Proustin ja James Joycen kaltaisten kirjailijoiden tuotannossa sekä marxistista kirjallisuuskritiikkiä. 
Hänet valittiin vuonna 2013 jäseneksi Ruotsin akatemiaan. Hän sai tuolin numero 7 eli saman, jolla aikoinaan istui Selma Lagerlöf. Daniuksesta tuli vuonna 2015 Ruotsin akatemian pysyvä sihteeri. Hän oli ensimmäinen nainen kyseisessä tehtävässä. Danius erosi tehtävästään 12. huhtikuuta 2018 ja ilmoitti samalla, ettei hän enää tule osallistumaan akatemian työhön.
Danius kuoli rintasyöpään 12. lokakuuta 2019.
USS Porter (DDG-78)

USS Porter (runkonumero DDG-78) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus.
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 2. joulukuuta 1996. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1997 kumminaan amiraali Jay L. Johnsonin puoliso rouva Garland H. Johnson ja otettiin palveluskäyttöön 20. maaliskuuta 1999 Port Canaveralissa Floridassa päällikkönään Kenneth V. Spiro, Jr.
Palvelus.
Alus lähti Norfolkin laivastotukikohdasta Virginiasta ensimmäiseen operaatioonsa marraskuussa 2000 lentotukialus "USS Harry S. Trumanin" laivasto-osastossa tukemaan operaatio Southern Watchia. Alus palasi kotisatamaansa toukokuussa 2001.
Alus lähti 6. tammikuuta 2003 kotisatamasta lentotukialus "USS Theodore Rooseveltin" taisteluosastossa, joka ensin osallistui Puerto Ricon harjoitusalueella COMPTUEX-harjoitukseen. Alus laukaisi 21. maaliskuuta Tomahawk-ohjuksiaan Yhdysvaltain laivaston ja sen liittolaisten ampuessa risteilyohjuksia Irakiin. Alus palasi heinäkuussa Norfolkiin tuettuun operaatio Iraqi Freedomia ja operaatio Enduring Freedomia Välimerellä.
Alus lähti 2. huhtikuuta Rotan laivastoasemalta Espanjasta viidennelle partiomatkalleen. Alus kiinnittyi 7. huhtikuuta Jetee du Hometiin Cherbourgissa Ranskassa nelipäiväiselle laivastovierailulle. Matkatessaan pohjoiseen alus läpäisi 12. huhtikuuta Doverinsalmen ja edelleen Ison-Beltin etelään 14. huhtikuuta. Alus kiinnittyi 18. huhtikuuta Melkin laituriin Helsingin Länsisatamassa laivastovierailulle.
Margarita Louis-Dreyfus

Margarita Louis-Dreyfus (o.s. "Bogdanova"; s. ) on syntyjään venäläinen, sittemmin sveitsiläistynyt yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri. Hän on edesmenneen Robert Louis-Dreyfusin (1946–2009) toinen vaimo, joka peri puolisonsa jälkeen 60 prosenttia Louis Dreyfus Companysta. Vuonna 2012 uutisoitiin Margarita Louis-Dreyfusin kasvattaneen omistusosuuttaan sittemmin 65 prosenttiin ostamalla joitain sukulaisiaan pois perheyhtiöstä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen varallisuudekseen 5,4 miljardia dollaria. Talousjulkaisu Fortune luokitteli hänet maailman 44. vaikutusvaltaisimmaksi naiseksi vuoden 2017 Most Powerful Women -listallaan.
Perheyhtiö Louis Dreyfus Companyn perustaja oli ranskalainen liikemies Léopold Louis-Dreyfus (1833–1915). Yhtiö on The Guardianin mukaan maailman suurimpia maataloustuotteiden kauppiaita ja maailman suurin puuvillan ja riisin kauppias sekä toiseksi suurin sokerikauppias. Yhtiön liikevaihto oli 51 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuonna 2016. Yhtiötä hallitaan nykyisin hollantilaisen holdingyhtiön välityksellä. Vuonna 2016 Margarita Louis-Dreyfusin omistusosuus holdingyhtiöstä oli 81 prosenttia; holdingyhtiön omistus on toteutettu vuorostaan Liechtensteiniin rekisteröidyn Akira-säätiön välityksellä. Suvun muiden osakkaiden kanssa päästiin vuonna 2017 sopuun perheyhtiön 17 prosentin vähemmistöosuuden ostamisesta Louis-Dreyfusin hallintaan.
Margarita Louis-Dreyfus peri myös jalkapallojoukkue Olympique de Marseillen enemmistöomistajuuden, mutta luopui siitä loppukesällä 2016 tehdyllä kaupalla. Hänelle jäi yhä 5 prosentin omistusosuus.
Margarita Bogdanova syntyi Neuvostoliiton Leningradissa vuonna 1962. Hänen vanhempansa menehtyivät junaonnettomuudessa tytön ollessa 7-vuotias. Lapsen kasvatusvastuu siirtyi hänen isoisälleen. Bogdanova opiskeli lakia Moskovan valtionyliopistossa ja taloustieteitä Leningradin rahoituksen ja kauppatieteiden instituutissa (nyk. osa Pietarin kauppatieteiden valtionyliopistoa, UNECON). Hän oli 1980-luvulla jonkin aikaa naimisissa sveitsiläisen vaihto-oppilaan kanssa ja työskenteli Laytron AG:n palveluksessa piirilevykomponenttien myyjänä. Hän tapasi Robert Louis-Dreyfusin vuonna 1988 ja solmi avioliiton vuonna 1992. Louis-Dreyfusilla on kolme poikaa tästä avioliitosta. Vuonna 2016 hän sai kaksoistyttäret uuden kumppaninsa, pankkiiri Philipp Hildebrandin kanssa. 
Louis-Dreyfus toimii sveitsiläisen, vuonna 2015 perustetun lasten jalkapalloharrastusta tukevan UEFA Foundation for Children -säätiön hallituksessa (Trustee). Hän on myös hyväntekeväisyyssäätiö Louis Dreyfus Foundationin perustaja ja johtaja.
Käsipallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2003

Vuoden 2003 naisten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kroatiassa 2.–14. joulukuuta. Kilpailuihin osallistui 24 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ranska, hopealle sijoittui Unkari ja pronssia sai Etelä-Korea. Turnauksen paras maalintekijä oli 97 maalia tehnyt Unkarin Bojana Radulovics. Tähdistöjoukkueeseen valittiin ranskalaisista Valérie Nicolas ja Isabelle Wendling, unkarilaisista Anita Görbicz ja Bojana Radulovics sekä Etelä-Korean Woo Sun-Hee, Ukrainan Olena Tsygitsa ja Slovenian Tanja Oder.
Loppuottelu.
Ranska – Unkari 32–29 
Pronssiottelu.
Etelä-Korea – Ukraina 31–29 
Ranskan kultamitalijoukkue.
Stéphanie Cano, Joanne Dudziak, Myriame Said Mohamed, Isabelle Cendier Ajaguin, Sophie Herbrecht, Estelle Vogein, Leila Lejeune, Isabelle Wendling, Sandrine Delerce, Myriam Korfanty, Mélinda Jacques, Stéphanie Ludwig, Nodjialem Myaro, Valérie Nicolas, Véronique Pecqueux-Rolland, Raphaëlle Tervel.&lt;br&gt; Päävalmentaja Olivier Krumbholz.
Joaquim Forn

Joaquim Forn i Chiariello (s. 1964 Barcelona) on katalonialainen poliitikko. Hän toimi Katalonian aluehallinnon sisäministerinä Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Espanja nosti kansanäänestyksen järjestämisen takia kaikkia Katalonian hallituksen ministereitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Syytteitten seurauksena viisi ministeriä (Carles Puigdemont, Antoni Comín, Lluís Puig, Meritxell Serret ja Clara Ponsatí) lähtivät maanpakoon Belgiaan. Myös Forn, Dolors Bassa ja Meritxell Borràs lähtivät aluksi Belgiaan, mutta palasivat myöhemmin Espanjaan oikeuden kuultaviksi. Lopulta yhteensä kahdeksan Espanjassa oikeuden kuultaviksi mennyttä ministeriä (Fornin, Bassan ja Borràsin lisäksi Oriol Junqueras, Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Carles Mundó) määrättiin tutkintavankeuteen 2. marraskuuta 2017. Jo aiemmin tutkintavankeuteen oli määrätty kahden kansanäänestystä ajaneen kansalaisjärjestön puheenjohtajat Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart.
Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 yhä vankilassa ollut Forn valittiin Katalonian parlamenttiin Puigdemontinkin edustamalta keskustaoikeistolaisen Junts per Catalunya -vaaliliiton listalta. 23. tammikuuta 2018 Forn ilmoitti luopuvansa kansanedustajan paikastaan uskottuaan sen voivan helpottaa hänen puolustustaan ja vapautumistaan vankilasta. Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena päätti kuitenkin 2. helmikuuta 2018, että Forn pysyy yhä tutkintavankeudessa vedoten "rikoksen uusimisriskin" olemassaoloon kansanedustajan paikasta luopumisesta huolimatta.
Fornin perheenjäsenet ja asianajaja ovat raportoineet henkisestä kidutuksesta ja muusta epäasiallisesta kohtelusta 2. marraskuuta 2017 tapahtuneen kuljetuksen aikana tuomioistuimesta vankilaan. Ministerit joutuivat istumaan koko kuljetuksen ajan käsiraudoissa kädet selän takana ilman turvavöitä auton ajaessa kovaa vauhtia, minkä seurauksena he saivat ruhjeita. Lisäksi heille soitettiin nöyryyttämistarkoituksessa Espanjan kansallislaulua monta kertaa peräkkäin kuljetuksen aikana, ja vankilaan saavuttaessa jotkut heistä pakotettiin riisuuntumaan ja heille tehtiin ruumiintarkastus, jollainen tehdään yleensä vain huumekauppiaille, joitten oletetaan yrittävän salakuljettaa huumeita vankilaan. Helmikuussa 2018 uutisoitiin, että Fornia pidetään vankilassa kylmässä sellissä ilman lämmitystä. Maaliskuussa 2018 Fornilta ilmoitettiin löytyneen rutiinilääkärintarkastuksessa tuberkuloosibakteeri, joka ei ollut kuitenkaan aiheuttanut hänelle oireita, eikä voitu vahvistaa, oliko hän saanut tartunnan vankilassa vai mahdollisesti jo lapsuudessaan. Niin vankilan oma lääkäri kuin kaikki muutkin asiassa konsultoidut lääkärit suosittelivat Fornille antibioottihoitoa ja sen toteuttamista vankilaympäristön ulkopuolella. Espanjan valtionsyyttäjä päätti kuitenkin vastoin lääkärien suosituksia, ettei Fornia päästetä hoidon ajaksi pois vankilasta.
Gunvor Helander

Gunvor Helander (s. 12. huhtikuuta 1941) on suomalainen kirkkomuusikko ja lähetystyöntekijä, koulutukseltaan kanttori. Hän oli Suomen Lähetysseuran musiikkisihteeri vuodesta 1975 alkaen. Hän oli vuonna 1986 uutta virsikirjaa laatineen virsikirjakomitean jäsen . Hänen kääntämänsä virsi on norjalaisessa "Salmer 1997".
Helander perusti 1974 ruotsinkielisen Furahakören-kuoron, ja hän on suunnitellut muun muassa Raision Pyhän Martin kirkon urut, jotka ovat vuodelta 1972.
Alexina Louie

Alexina Louie (s. 1949 Vancouver) on kanadalainen säveltäjä. Hän on yksi maansa esitetyimmistä säveltäjistä. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa seitsemän vuoden iässä, ja hänen opettajiensa joukossa olivat Cortland Hultberg, Robert Erickson ja Pauline Oliveros. Hän suoritti opintojaan sekä Kanadassa että Yhdysvaltain Kaliforniassa.
Louiella on kiinalaista taustaa, ja hän yhdistelee persoonallisessa tyylissään lännen ja idän vaikutteita. Hänen teostensa joukossa ovat "O Magnum Mysterium: In Memoriam Glenn Gould", jonka esitti vuonna 1993 BBC:n sinfoniaorkesteri ja seuraavana vuonna Leonard Slatkinin johtama St. Louisin sinfoniaorkesteri, sekä tunnin kestoinen "Gallery Fanfares, Arias and Interludes", joka myös kantaesitettiin vuonna 1993.
Louie on saanut monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten vuonna 1988 Juno-palkinnon parhaasta klassisesta sävellyksestä (teoksesta "Songs of Paradise"). Vuonna 1986 eli kanadalaisen musiikin kansainvälisenä juhlavuotena Kanadan musiikkineuvosto nimesi Louien vuoden säveltäjäksi. Louie on ollut aktiivinen myös nykytaidemusiikin arvostuksen edistämistyössä.
Cortland Hultberg

Cortland Hultberg (5. syyskuuta 1931 Chicago – 3. tammikuuta 2002 White Rock, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen säveltäjä, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi.
Hultberg valmistui Illinoisissa "Master of Science" -arvolla musiikkipedagogiikassa vuonna 1954. Hänestä tuli myös musiikin maisteri Arizonassa vuonna 1958. Hän teki ensimmäisen esiintymisensä 1948 ja johti armeijakuoroja 1950-luvun puolenvälin tienoilla. Hän muutti vuonna 1959 Kanadaan, jossa hän johti Brittiläisen Kolumbian yliopiston elektronisen musiikin studiota vuodesta 1965 ja toimi musiikin teorian sekä sävellyksen professorina vuosina 1970–1993. Hän myös perusti saman yliopiston kamarilaulajien kuoron sekä oman kamarikuoronsa, Phoenixin. 
Hultbergin sävellyksiin lukeutuvat usein julkisissa kouluissa laulettu "Fog", "3 Songs" kuorolle, musiikki "Oedipus Rex" -näytelmään (1974–1975) ja "Concerto Grosso" huilulle, oboelle, kahdelle käyrätorvelle, fagotille ja orkesterille. Hän myös sovitti musiikkia kuorolle.
W. H. Williams

William Henry (W. H.) Williams, kirjailijanimi Marc Brody, (k. 1986) oli australialainen kirjailija
Williams kirjoitti omalla nimellään W. H. Williams sotaromaaneja ja kirjailijanimellä Marc Brody kioskikirjallisuutta, joita on julkaistu suomeksi sarjanimellä "Marc Brody".
Williams oli toisen maailmansodan aikaisten Australian joukkojen julkaiseman lehden Tobruk Truth: The Dinkum Oil toimittaja, ja 1950-luvulla hän toimitti tabloidlehteä Melbourne Truth.
Williams käytti Brody-kirjoissa yhdysvaltalaisia aiheita ja slangia. Australialaisen alan tutkijan Toni Johnson-Woodsin mukaan aiemmin roskana pidettyä lajityyppiä on alettu arvostaa keräilijöiden keskuudessa, joskin paljon on ehtinyt tuhoutua, kuten hän sanoo.
Brody-romaanien pohjalta on tehty kolme numeroa sarjakuvamukaelmia nimellä "Marc Brody Illustrated".
Égkomi (Nikosia)

Égkomi () on kaupunki ja kunta (Δήμος Έγκωμης, "Dímos Égkomis") Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Se kuuluu Nikosian esikaupunkeihin, ja sen väkiluku on (2011).
Égkomissa sijaitsee muun muassa Nikosian yliopisto sekä useita suurlähetystöjä. Nikosian Égkomia ei tule sekoittaa Famagustan lähellä sijaitsevaan pienempään Égkomin kylään, joka tunnetaan ennen kaikkea pronssikautisen kaupungin arkeologisena kohteena (usein translitteroituna "Enkomi").
Luettelo Kyproksen kunnista

Tämä on luettelo Kyproksen kunnista (, ). Vain osa kunnista on Kyproksen tasavallan tunnustamia ja niistäkin vain osa sen hallinnassa. Osa kunnista on puolestaan Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallinnassa, ja niistä osa vain sen omaa hallintoaan varten perustamia.
Kuntien lisäksi Kyproksen paikallishallintoon kuuluu itsenäisiä (kylä)yhdyskuntia ("koinótita").
Kunnat "de jure".
Kyproksen tasavallan tunnustamat kunnat on perustettu Kyprokselle ennen saaren jakaantumista vuonna 1974 tai Kyproksen tasavallan hallinnassa olevalle alueelle tämän jälkeen. Kaikki nämä kunnat ovat "de jure" Kyproksen tasavallan kuntia, mutta osa niistä sijaitsee "de facto" Pohjois-Kyproksen alueella. Pohjois-Kyproksen hallinnassa olevien kuntien väkilukua ei ole laskettu mukaan Kyproksen tasavallan väestötilastoihin, vaikka ne kuuluvat virallisesti tasavaltaan.
Muut kunnat "de facto".
Kyproksen tasavallan tunnustamien kuntien lisäksi Turkin miehittämällä Pohjois-Kyproksen alueella on myös pelkästään sen omassa aluehallinnossa käytettyjä kuntia. Ne on perustettu Pohjois-Kyproksen alueelle vuoden 1974 jälkeen.
2S4 Tjulpan

2S4 Tjulpan (, "tulppaani") on Neuvostoliitossa suunniteltu ja tuotettu telavetoinen panssariase, jonka pääase on 240 mm:n kranaatinheitin. Sen sisarase on 2S7 Pion ("pioni"), joka jakaa saman M-1975-määritelmän yhdessä Tjulpanin kanssa, vaikka aseet hyväksyttiin sotilaskäyttöön eri aikoihin. Molemmat käyttävät tela-alustana samantyyppistä kuin 2K11 Krug, joka on ohjuksia käyttävä it-panssarivaunu. Tjulpania voidaan käyttää bunkkerintuhoajana () ja se kykenee käyttämään laser-ohjattuja kranaatteja, kemiallisia aseita sekä ydinkranaatteja.
Vuoteen 1988 tuotannossa säilynyt 2S4 Tjulpan on osallistunut sotatoimiin, muun muassa Afganistanissa ja Tšetšeniassa. Sillä on sodittu myös Syyriassa ja Ukrainan alueella. Venäjän asevoimat on ryhtynyt päivittämään omia aseistustaan 2S4M-variaatioon.
Gazimağusan alue

Gazimağusan alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Gazimağusa eli Famagusta, kreikkalaisittain Ammóchostos.
Gazimağusan alue vastaa tavallaan Kyproksen tasavallan Famagustan aluetta, jonka osa se "de jure" on. Se käsittää kuitenkin vain eteläisimmän osan Pohjois-Kyproksen alueella olevasta Famagustan alueesta, kun taas pohjoisin osa muodostaa İskelen alueen. Pieni eteläosa Famagustan alueesta on Kyproksen tasavallan hallussa.
Girnen alue

Girnen alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Se sijaitsee Kyproksen saaren pohjoisrannikolla, ja sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Girne eli Kyrenia, kreikkalaisittain Kerýneia.
Girnen alue käsittää Kyproksen tasavaltaan "de jure" kuuluvan Kyrenian alueen, ja on sen "de facto" korvike Pohjois-Kyproksen hallinnossa.
Güzelyurtin alue

Güzelyurtin alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Güzelyurt, kreikkalaisittain Mórfou.
Güzelyurtin alue kuuluu "de jure" Kyproksen tasavallan Nikosian alueeseen. Se muodostaa läntisimmän osan Pohjois-Kyproksen vallassa olevasta Nikosian alueen osasta.
Lefken alue erotettiin omaksi alueekseen Güzelyurtin alueesta vuonna 2016. Sen väkiluku oli vuonna 2011 noin , mikä tekisi jäljelle jääneen Güzelyurtin alueen väkiluvuksi saman vuoden tilastoinnilla noin .
İskelen alue

İskelen alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku (2011). Alueen hallinnollinen keskus on İskele, kreikkalaisittain Tríkomo.
İskelen alue käsittää pohjoisimman osan Kyproksen tasavaltaan "de jure" kokonaan kuuluvasta Famagustan alueesta. Eteläinen osa Pohjois-Kyproksen hallussa olevasta Famagustan alueesta muodostaa Gazimağusan alueen.
Lefken alue

Lefken alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen väkiluku on (2011). Alueen hallinnollinen keskus on Lefke, kreikkalaisittain Léfka.
Lefken alue perustettiin vuonna 2016 erottamalla se Güzelyurtin alueesta. Alue kuuluu "de jure" Kyproksen tasavallan Nikosian alueeseen.
Lefkoşan alue

Lefkoşan alue () on yksi Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kuudesta alueesta. Sen pinta-ala on noin neliökilometriä ja väkiluku (vuonna 2011). Alueen hallinnollinen keskus on Lefkoşa eli Nikosia, kreikkalaisittain Lefkosía.
Lefkoşan alue käsittää Pohjois-Kyproksen hallinnassa "de facto" olevat osat Kyproksen tasavaltaan "de jure" kokonaan kuuluvista Nikosian alueesta sekä Lárnakan alueesta.
Anancus

Anancus on sukupuuttoon kuollut norsueläinsuku, johon kuului 4–13 lajia. Se oli hyvin yleinen suurimmassa osassa Eurooppaa ja Aasiaa varhaisella plioseenilla ja oli pleistoseenilla levinnyt Afrikkaan. "Anancus" oli kolme metriä korkea. Se muistutti nykyisiä norsuja, mutta sen jalat olivat lyhyemmät ja sillä oli suorat, hyvin pitkät syöksyhampaat. Ne olivat 3–4 metriä pitkät, lähes saman pituiset kuin eläimen ruumis. Sillä oli lyhyt alaleuka ja pitkä tarttumakärsä. "Anancus" oli sopeutunut elämään kosteissa trooppisissa sademetsissä. Se pystyi sekä syömään korkeilta oksilta että tonkimaan pehmeää kariketta. "Anancus" katosi, kun ruohomaat korvasivat metsät, joissa se eli.
Vale of White Horse

Vale of White Horse on Englannin hallintopiiri, joka sijaitsee Kaakkois-Englannissa, Oxfordshiressä. Vuonna 2017 sen arvioitu asukasluku oli . Hallintopiirin keskuspaikka on Abingdon. Vale of White Horse on perustettu vuonna 1974 yhdistämällä Abingdon, Wantage, Abingdonin maalaiskunta, Faringdon sekä osia Wantagen maalaiskunnasta.
Vale of White Horse sijaitsee Ockjoen laaksossa. Etelästä laaksoa reunustavat Berkshire Downs -nimiset kukkulat, jonka yhdelle kalkkikiviselle rinteelle on kaiverettu esihistoriallisella ajalla kuuluisa Uffingtonin valkoinen hevonen. Alueella on paljon muitakin esihistoriallisia jäänteitä.