Vuoren asukin tarina

Vuoren asukin tarina (isl. "Bergbúa þáttr") on keskiaikainen islantilainen "þáttr"-tarina, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Tarina kertoo länsi-islantilaisesta miehestä nimeltä Þórðr, joka lähtee eräänä talvipäivänä palkollisensa kanssa messuun. Matka on pitkä ja sen aikana miehet yllättää lumimyrsky, minkä seurauksena nämä joutuvat viettämään yön löytämässään luolassa. Yön aikana jokin luolan perällä oleva olento (tulkintojen mukaan peikko), jolla on silmät suuret kuin täysikuu, lausuu kolmesti 12-säkeistöisen runon, jossa kehotetaan opettelemaan runo ulkoa tai heille kävisi huonosti. Aamulla miehet jatkavat matkaansa, mutta myöhästyvät messusta. Paluumatkalla he eivät enää löydä luolaa. Þórðr muistaa kuulemansa runon ulkoa, mutta hänen palkollisensa ei. Palkollinen kuolee vuoden kuluttua, mutta Þórðr siirtää tilansa lähemmäs kirkkoa ja menestyy. "Kummun asukin tarinan" tavoin "Vuoren asukin tarina" eroaa monesta muusta islantilaisesta kertovasta "þáttr"-tarinasta siinä, ettei se ole ollut osa sellaisia kuningassaagojen kokoelmia kuin Flateyjarbók ja "Morkinskinna". "Vuoren asukin tarinaa" ei ole suomennettu.
Ajoitus ja käsikirjoitukset.
"Vuoren asukin tarinan" sisältämä runo tunnetaan nykytutkimuksessa nimellä "Hallmundarkviða". Sen ja mahdollisesti myös itse tarinan on arvioitu olevan peräisin 1200-luvulta. On katsottu, että tarina olisi alkujaan kirjoitettu jossain luostarissa. &lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Varhaisimmat "Vuoren asukin tarinan" sisältäneet käsikirjoitukset ovat olleet vuoden 1400 tietämiltä. Tarina on ollut alkujaan osa Vatnshyrna-käsikirjoitusta, joka tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728. Tätä ennen Árni Magnússon ja hänen kirjurinsa Ásgeir Jónsson olivat kuitenkin ehtineet tehdä Vatnshyrnasta kopioita. Näin myös "Vuoren asukin tarinasta" on säilynyt osia Vatnshyrnan kopioissa (esim. AM 564 c 4to, v. 1686). Lisäksi tarina on säilynyt esimerkiksi Pseudo-Vatnshyrnana tunnetussa käsikirjoituksessa AM 564 a 4to, joka on ajoitettu vuosien 1390–1425 väliseen aikaan, sekä muissa myöhemmissä paperikäsikirjoituksissa.
Runous "Vuoren asukin tarinassa".
Vuoren asukki lausuu luolassa suojaa pitäville miehille 12 säkeistöä käsittävän "dróttkvætt"-runomittaisen runon. "Dróttkvætt" eli ”hovi-mitta” oli suosituin ja arvostetuin skaldirunounessa käytetty runomitta, jota käytettiin ylistysrunoissa ja saagoissa esiintyvissä yksittäisissä runosäkeistöissä. Tyylillisesti "Hallmundarkviða" muistuttaa edda-runon "Völuspá" ("Näkijättären ennustus") ja runon "Merlínússpá" profetioita. Viimeksi mainittu "Merlínússpá" on Geoffrey Monmouthilaisen teoksen "Historia regum Britanniae" osan "Prophetiae Merlini" muinaisislanninkielisen käännös. "Hallmundarkviðan" sisällöstä on lisäksi huomioitu, että sen ensimmäisen säkeistön loppu ("Hátt stígr höllum fæti" / "Hallmundr í gný fjalla") esiintyy lähes identtisenä myös "Grettir Väkevän saagassa" olevassa "Hallmundarflokkr"-nimellä tunnetussa runossa ("Hátt stígr höllum fæti" / "Hallmundr í sal fjalla").&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
"Hallmundarkviðan" katsotaan kuvaavan vulkaanista toimintaa. On esitetty, että runo olisi alkujaan kuvannut Borgarfjörðurin alueella noin v. 940–950 tapahtunutta tulivuorenpurkausta, jonka seurauksena syntyi Hallmundarhraun-nimellä tunnettu laavakenttä.