Mutina

Mutina (lat.; , , ) oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cispadanassa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Modenan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Mutina oli alun perin liguurien ja etruskien kaupunki. Se tuli roomalaisten valtaan vuoteen 218 eaa. mennessä. Vuonna 183 eaa. kaupungista tehtiin roomalainen "colonia". Mutina sijaitsi Via Aemilian varrella, mikä teki siitä sotilaallisesti, poliittisesti ja kaupallisesti merkittävän ja vauraan kaupungin. Kaupunki oli antiikin historiassa monien taistelujen kohde. Niistä tunnetuin on Mutinan sota vuonna 43 eaa.
Maantiede.
Mutinan kaupunki sijaitsi Gallia cispadanassa eli Padus (nyk. Po) -joen eteläpuolisessa Gallia cisalpinassa Via Aemilian varrella Parman ja Bononian välissä. Sen etäisyys Parmasta oli 35 roomalaista mailia eli noin 52 kilometriä ja Bononiasta 25 mailia eli noin 36 kilometriä.
Nykyinen Modena sijaitsee Secchia- ja Panaro-jokien välissä. Niistä Secchia virtasi noin kolmen mailin päässä kaupungin länsipuolella ja Panaro suunnilleen saman matkan päässä idässä. Jälkimmäinen on epäilemättä antiikin Scultenna-joki, ja se säilyttääkin tämän nimen yläjuoksullaan. Secchia on luultavasti Plinius vanhemman mainitsema Gabellus, mutta se näyttää olleen tunnettu antiikin aikana myös nimellä Secia, sillä "Itinerarium Burdigalense" mainitsee tieaseman nimeltä Pons Secies, joka sijaitsi viisi mailia Mutinasta ja jossa Via Aemilia ylitti tämän joen.
Apenniinit alkoivat kohota noin 10 mailin päässä kaupungin eteläpuolella; ja näyttää siltä, että muinainen Mutinan alue käsitti merkittävän osan näistä vuorista, sillä Plinius mainitsee ihmeen, joka tapahtui alueella, josta hän käyttää nimitystä "Mutinensi agro": kaksi vuorta törmäsi toisiinsa suurella voimalla, niin että ne näyttivät kimpoavan takaisin törmäyksen seurauksena. Tämä ilmiö, joka tapahtui vuonna 91 eaa., oli epäilemättä maanjäristyksen tulos eikä, kuten joskus on oletettu, tulivuorenpurkaus.
Historia.
Varhaishistoria.
Mutinan kaupunki oli olemassa jo ennen kuin roomalaiset valloittivat Italian tämän alueen. Sen katsotaan olleen alun perin liguurien asutus ja myöhemmin etruskien kaupunki nimeltä "Mutna". Sitten se siirtyi boijeille. Livius kertoo, että alue, jolla kaupunki sijaitsi, otettiin boijeilta ja oli aiemmin kuulunut etruskeille, mutta hän ei mainitse itse kaupunkia. Ei ole tietoa siitä, milloin kaupunki tuli roomalaisten valtaan, mutta sen arvellaan tapahtuneen vuosien 225–222 eaa. gallialaissotien aikana, koska se oli roomalaisten hallussa lyhyen ajan kuluttua toisen puunilaissodan alkaessa vuonna 218 eaa.
Tuolloin Mutinan täytyi jo olla huomattava ja hyvin linnoitettu paikka, sillä kerrotaan, että kun gallialaisten äkillinen kapina keskeytti triumvirien toimet uuden Placentian siirtokunnan perustamisessa ja pakotti heidät pakenemaan, he löysivät turvaa Mutinasta, jonka muurit tarjosivat heille tehokkaan suojan barbaareita vastaan. Polybios kutsuu kaupunkia tuohon aikaan roomalaiseksi siirtokunnaksi, mutta tämä vaikuttaa virheeltä, sillä sen perustamisesta ei ole tietoa, eikä Livius mainitse sitä siirtokuntana, vaikka hän selvästi mainitsee Cremonan ja Placentian siirtokunnat. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Mutinensis".
Emme tiedä, oliko kaupunki linnoitettu roomalaisten toimesta vai oliko se jo olemassa ollut muurein varustettu kaupunki (jolloin sen täytyi olla, kuten naapurinsa Bononia, etruskilaista alkuperää), mutta jälkimmäinen olettamus on ehkä todennäköisempi. Joka tapauksessa se pysyi roomalaisten hallussa paitsi toisen puunilaissodan ajan, myös kaikkien sitä seuranneiden gallialaisten ja liguurien kanssa käytyjen sotien ajan. Vasta vuonna 191 eaa. boijeista saadun lopullisen voiton jälkeen, jolloin suuri osa heidän maistaan otettiin Roomalle, roomalaiset päättivät turvata hankkimansa alueet perustamalla sinne kaksi "coloniaa" eli sotilassiirtokuntaa: nämä olivat Parma ja Mutina, jotka perustettiin vuonna 183 eaa. Kumpaankin kaupunkiin asettui asukasta, ja he saivat 5 auranalaa maata kukin. Molemmat kaupungit olivat asemaltaan kansalaiscolonioita ("coloniae civium"), joten niiden asukkailla oli alusta alkaen täydet Rooman kansalaisoikeudet.
Suuren sotilastien, Via Aemilian, rakentaminen muutamaa vuotta aiemmin, vuonna 187 eaa., helpotti suuresti näiden uusien siirtokuntien perustamista ja oli niiden vaurauden pääasiallinen lähde. Pian perustamisensa jälkeen Mutina koki kuitenkin ankaran iskun. Liguurit, jotka yhä asuttivat Apenniinien vuoria ja laaksoja boijien alueen rajoilla, tekivät vuonna 177 eaa. äkillisen hyökkäyksen uuteen siirtokuntaan, eivätkä pelkästään ryöstäneet sen aluetta vaan saivat myös kaupungin itsensä haltuunsa. Konsuli Gaius Claudiuksen johtamat roomalaiset joukot kuitenkin valtasivat kaupungin takaisin, ja liguuria surmattiin ja kaupunki palautettiin siirtokuntalaisten hallintaan.
Myöhempi tasavallan aika.
Tämän jälkeen Mutinaa ei mainita historiassa pitkään aikaan, mutta näyttää siltä, että se kohosi nopeasti vaurauteen ja siitä tuli yksi kukoistavimmista kaupungeista Via Aemilian varrella. Tämän vuoksi sillä oli merkittävä rooli Rooman sisällissodissa. Kun Lepidus nosti Sullan kuoleman jälkeen vuonna 78 eaa. kapinan Gallia cisalpinan alueella senaattia vastaan, Mutina oli lähes ainoa paikka, joka kykeni tarjoamaan vastarintaa Pompeiuksen aseita vastaan, ja Brutus puolusti sitä pitkään.
Mutinan sota.
Mutina muistetaan kuitenkin erityisesti siitä piirityksestä ja taisteluista, jotka käytiin sen lähellä Julius Caesarin kuoleman jälkeen vuonna 43 eaa., ja joista Suetonius käyttää nimitystä Mutinan sota ("bellum Mutinense"). Tuolloin Decimus Brutus, jolle senaatti oli antanut Gallia cisalpinan provinssin, vetäytyi Mutinaan kolmen legioonan ja suurten apujoukkojen kanssa. Siellä Marcus Antonius piiritti häntä lukuisan armeijansa kanssa. Senaatti oli julistanut sodan Antoniusta vastaan, ja molemmat konsulit, Hirtius ja Pansa, sekä nuori Octavianus, lähetettiin auttamaan Brutusta.
Antonius miehitti tuolloin Bononian, Parman ja Regiumin varuskunnillaan, ja hän itse, pääjoukkonsa kanssa, jatkoi Mutinan piiritystä tai pikemminkin saartoa. Hirtius otti saapuessaan haltuunsa Claternan, kun taas Octavianus miehitti Forum Corneliin. Sieltä he etenivät merkittävien viivytysten jälkeen, ottivat Bononian haltuunsa ja lähestyivät itse Mutinaa, mutta eivät onnistuneet saamaan yhteyttä Brutukseen. Samaan aikaan toinen konsuli, Pansa, eteni neljän vastaperustetun legioonan kanssa heidän tuekseen, kun Antonius hyökkäsi hänen kimppuunsa Forum Gallorumissa noin kahdeksan mailia Mutinasta Bononiaan johtavan tien varrella. 
Seurasi ankara taistelu, jossa Pansa haavoittui kuolettavasti; mutta toinen konsuli, Hirtius, hyökkäsi Antoniuksen armeijan takajoukkoihin ja voitti sen täysin, pakottaen hänet vetäytymään leiriinsä Mutinan edustalle. Muutama päivä myöhemmin, 21. huhtikuuta 43 eaa., käytiin toinen taistelu Mutinan muurien edustalla. Siinä Hirtius sai surmansa, mutta Antoniuksen joukot kärsivät jälleen tappion, ja Antonius joutui luopumaan piirityksestä, joka oli kestänyt yli neljä kuukautta, ja vetäytymään länteen tarkoituksenaan ylittää Alpit.
Mutina oli ilmeisesti tässä vaiheessa vauras ja merkittävä kaupunki sekä vahvasti linnoitettu. Cicero kutsuu sitä ilmauksella ”Rooman kansan vahvin ja loistokkain kolonia” (”"firmissima et splendidissima populi Romani colonia"”), ja nämä ylistykset vahvistaa myös Appianos, joka kuvailee sitä ”rikkaaksi kaupungiksi”, sekä se tosiseikka, että se kykeni ylläpitämään Brutuksen niin suurta armeijaa niin pitkään. Myös Pomponius Mela mainitsee Mutinan yhtenä tämän Italian osan vauraimmista kaupungeista yhdessä Bononian ja Pataviumin kanssa.
Keisarikausi.
Mutinan vahvan aseman puolesta puhuu myös se, että suuri joukko senaattoreita, jotka olivat seuranneet keisari Othoa Roomasta vuonna 69 jaa., pysytteli siellä samalla kun Otho itse lähti tapaamaan Vitelliuksen sotapäälliköitä. Senaattorit olivat vähällä joutua sotilaiden vihan kohteeksi, kun tieto Othon tappiosta ja kuolemasta saapui.
Tämän poikkeuksen lisäksi antiikin lähteissä ei kuitenkaan esiinny enää juurikaan mainintoja Mutinasta ennen myöhäisantiikkia, vaikka säilyneet piirtokirjoitukset todistavat sen jatkuvasta vauraudesta. Joissakin näistä piirtokirjoituksista kaupunkia kutsutaan colonian arvonimellä, kuten tekevät myös Mela ja Plinius. Saamme myös tietää Pliniukselta ja Strabonilta, että Mutina oli kuuluisa sen alueella tuotetusta erinomaisesta villasta sekä viinistä, ja kaupungissa itsessään oli merkittäviä keramiikan ja villatuotteiden työpajoja.
Myöhäisantiikista keskiajalle.
Vuonna 312 Konstantinus Suuri valtasi Mutinan sodassa Maxentiusta vastaan, mutta näyttää siltä, ettei kaupunki kärsinyt tuolla kerralla suuria vahinkoja. Vuosisadan loppua kohden sekä kaupunki että sen alue alkoivat kuitenkin kokea kovia vastoinkäymisiä, jotka koettelivat koko tätä hedelmällistä ja aikaisemmin kukoistanutta aluetta. Vuonna 377 jaa. voitetun taifalien heimon jäänteet asutettiin keisari Gratianuksen määräyksestä Mutinan, Regiumin ja Parman ympärille, mikä on selvä merkki siitä, että seudun väestö oli jo vähentynyt. Vähän myöhemmin kirjoittanut Ambrosius kuvailee Mutinaa, Regiumia ja muita Via Aemilian varrella sijainneita kaupunkeja raunioituneiksi ja rappeutuneiksi, samalla kun niiden maat olivat viljelemättömiä ja autioituneita.
Sama alue kärsi jälleen pahoin vuonna 452, kun Attilan johtamat hunnit hävittivät kaikki Aemilian kaupungit. Kaupungit kuitenkin selvisivät näistä onnettomuuksista, vaikka Mutina näyttää kärsineen pahemmin kuin sen naapurit. Langobardien kuninkaiden alaisuudessa siitä tuli heidän valtakuntansa rajakaupunki kohti Ravennan eksarkaattia; ja vaikka Itä-Rooman keisari Maurikios valtasi sen vuonna 590, Agilulf liitti sen jälleen langobardien Italiaan. Tällä ajanjaksolla kaupunki vaipui suureen rappiotilaan. Paulus Diaconus, joka mainitsee Bononian, Parman ja Regiumin vauraina ja kukoistavina kaupunkeina, ei edes mainitse Mutinan nimeä. Myöhemmin eräs 900-luvun lähde maalaa surullisen kuvan kaupungin tilasta. Seudun lukuisten jokien ollessa huonosti hoidettuja ne tulvivat koko ympäröivälle alueelle, ja kaupungin paikka oli suurelta osin muuttunut pelkäksi suoksi, jossa sen aiemmasta loistosta todistaneet rauniot olivat puoliksi hautautuneet mutaan ja veteen.
Myöhemmällä keskiajalla Modena nousi jälleen merkittäväksi ja vauraaksi kaupungiksi. Nykyisen kaupungin alueella on suoritettu joitakin arkeologisia kaivauksia, mutta koska myöhempi kaupunki on samalla paikalla, kaivaukset eivät ole olleet järjestelmällisiä.
Rakennukset ja löydökset.
Mutinassa oli roomalaisille kaupungeille tyypillinen ruutuasemakaava. Sen alkuperäisen alueen arvioidaan olleen noin 950 × 550 metriä. Kaupungin pääkatuna "decumanus maximuksena" toimi Via Aemilia, joka kulkee edelleen nykyisen Modenan läpi nimellä Via Emilia Centro. Pohjois-eteläsuuntainen poikittainen pääkatu eli "cardo maximus" kulki suunnilleen nykyisen Corso Adrianon paikalla. Kaupungin alueen pohjoisraja kulki oletettavasti nykyisten Piazza Roman ja Via San Giovanni del Cantonen linjaa pitkin.
Keskiaikaiset kuvaukset kaupungin rappeutumisesta ja sen alueen soistumisesta vahvistaa se, että antiikin aikaisen kaupungin jäännökset ovat kokonaan hautautuneet alluviaalimaakerrosten alle, joille nykyisen Modenan rakennukset on perustettu, ja niitä paljastuu vain ajoittain rakennustöiden ja kaivausten yhteydessä. Suuria osia raunioista käytettiin myös eri aikoina Modenan katedraalin ja muiden kirkkojen rakentamiseen, eikä nykyisessä kaupungissa ole säilynyt näkyvillä mitään antiikin aikaisia rakennusjäänteitä. Julkisista rakennuksista lähinnä amfiteatteri on paikannettu nykyisen Camera di Commercion paikalle.
Modenan museoissa, kuten Museo Civico di Modenassa, on kuitenkin kaupungin alueelta tehtyjä esinelöytöjä, kuten sarkofageja, hautakiviä, veistoksia ja piirtokirjoituksia.