tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Libanonin asevoimat

Libanonin asevoimat () on Libanonin kansalliset asevoimat, jotka jakautuvat kolmeen puolustushaaraan: maavoimiin, ilmavoimiin ja merivoimiin. Asevoimat on vahvuudeltaan noin 61 400 sotilasta, joista 1000 palvelee ilmavoimissa, 400 laivastossa ja 60 000 maavoimissa. 10. helmikuuta 2007 alkaen Libanon lakkautti yleisen asevelvollisuuden.
Libanonin asevoimilla ei ole ilmatilan koskemattomuuden turvaamiseksi torjuntahävittäjiä, mutta sillä on noin 30 helikopteria sekä kyky hallita siviililevottomuuksia kautta Libanonin. Libanonin viimeiset kolme torjuntahävittäjää olivat 1950-luvun brittiläisiä Hawker Huntereita.
Ikääntyneitä panssariajoneuvoja Libanonin asevoimilla on, kuten M113-miehistönkuljetusvaunuja sekä neuvostoaikaisia panssarivaunuja.
Libanonin asevoimat olivat viimeksi Etelä-Libanonissa 1970 siihen asti, kunnes Jordaniasta poistumaan pakotettu PLO siirtyi sinne. Tämän jälkeen kiistelty alue on ollut Israelin puolustusvoimien, Israelin rahoittaman Etelä-Libanonin armeijan, Amalin, UNIFIL-joukkojen ja Hizbollahin hallussa.
Osana tulitaukoa Libanonin asevoimat siirtyvät Etelä-Libanoniin. Libanonin puolustusministeri on syyrialaismieliseksi oletettu maroniitti Elias Murr. Libanonin vuosittainen puolustusbudjetti vastaa noin 500 miljoonaa dollaria.
Odivelas

Odivelas on kunta Lissabonin piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 26,5 km² ja väkiluku noin 144 000. Kunta kuuluu Lissabonin metropolialueeseen.
Odivelasin nykyinen pormestari on sosialistipuolueen Hugo Martins. Kunnan virallinen juhlapäivä on 19. marraskuuta.
Maia (Portugali)

Maia on kaupunki ja kunta Portugalissa. Se kuuluu Região Norteen ja Porton metropolialueeseen.
Maian pinta-ala on 83,70 km² ja väkiluku noin 135 000 (2011).
Maglev

Maglev (lyhenne sanoista "magnetic levitation") tarkoittaa magneettiseen levitaatioon perustuvaa rautatietä ja sitä pitkin kulkevaa junaa. Maglev-junat leijuvat radan yllä magneettisesti koskematta siihen. Tekniikan etuja ovat vähäinen kitka ja suurempi kaarrenopeus. Nämä mahdollistavat perinteisiä pyörillä kulkevia suurnopeusjunia suuremman nopeuden (yli 500 km/h). Maglev-junat ovat yksinomaan sähkökäyttöisiä.
Taloudellisista syistä maglev-teknologia ei kuitenkaan ole toistaiseksi levinnyt laajalle. Maglev-junia koskee yhtä suuri ilmanvastus kuin tavanomaisiakin junia, ja suurilla kulkunopeuksilla junan ja radan välisen kitkan merkitys pienenee suhteessa ilmanvastukseen. Maglev edellyttää sekä erityisen maglev-rautatien, että tähän soveltuvan junan rakentamista. Se rakennetaan yleensä betonipylväiden varaan ja on magneettilevitaation vuoksi tavanomaisia rautateitä kalliimpi. Tavanomaisista rautateistä poiketen maglev-rautateillä ei ole tavaraliikennettä.
Maglev-tekniikkaa soveltavia junia on kokeiltu ja suunniteltu, mutta ainoa nykyään kaupallisessa käytössä oleva on Shanghain keskustan ja lentokentän väliä kulkeva Shanghain maglev-juna Kiinassa. Kyseinen rautatie perustuu saksalaisen Transrapidin tekniikkaan.
Transrapidin koeradalla Saksan Lathenissa tapahtui 22. syyskuuta 2006 kuolonuhreja vaatinut onnettomuus, kun koejuna törmäsi radalle unohtuneeseen huoltovaunuun.
Alcobaçan luostari

Santa Maria d'Alcobaçan luostari () on luostari Alcobaçan kunnassa, Leirian piirissä Keski-Portugalissa. Portugalin kuningas Alfonso I perusti sen 1100-luvulla. Se on kuulunut sisterssiläiseen luostarijärjestöön vuodesta 1178. Sen pyhäkkö on Portugalin suurin kirkko.
Alcobaçan munkkiluostari liitettiin vuonna 1989 Unescon maailmanperintöluetteloon. Siitä tuli kuudes Portugalissa sijaitseva maailmanperintökohde. Luostari on huolellisesti rakennettu, tyyliltään goottilainen rakennus. Tämän tyylin edustajana se on maan vanhin ja merkitykseltään sen rinnalle nousee vain Coimbran Pyhän ristin luostari. Rakennuksen poikkilaivassa on noin 30 metrin päässä toisistaan kuningas Pietari I ja hänen rakastajattarensa Inês de Castron enkelipatsaiden ympäröimät haudat. Rakastavaisten tarina päättyi Inêksen murhaamiseen Pietarin isän Alfonso IV:n käskystä vuonna 1355. Kuninkaaksi noustuaan Pedro määräsi rakennettavaksi hautamuistomerkin Inêkselle ja itselleen. Napoleonin sotien aikaan 1811 ranskalaissotilaat tärvelivät muistomerkkiä etsiessään luostarin aarteita.
Luostarin niin sanottu hiljaisuuden ristikäytävä on arkkitehtoninen mestariteos, tyyliltään hillityn sopusointuinen. Sen on teettänyt kuningas Dinis I 1300-luvun alussa. Luostarin keittiön valtavat takkajärjestelmät ovat 1700-luvulta. Keittiöjärjestelmään kuului myös juokseva vesi, joka saatiin ohjaamalla joen vettä kanavan avulla luostarin sisätiloihin.
IGN

IGN (lyhenne sanoista Imagine Games Network) on lokakuussa 1996 avattu videopeleihin ja digitaaliseen viihteeseen keskittyvä yritys. Sen omistaa kalifornialainen IGN Entertainment, joka on osa j2 Global -konsernia.
IGN.com avattiin 29. lokakuuta 1996. Sivusto keskittyy pääasiassa peleihin, elokuviin, televisiosarjoihin, sarjakuviin ja teknologiaan. Ajan myötä se on laajentunut kattamaan Xbox-, PlayStation-, Amazon Fire TV- ja Roku-alustat, sekä julkaisemaan sisältöä YouTube-, Twitch-, Hulu- ja Snapchat-palveluiden kautta.
Historia.
Alussa IGN Entertainmentin alaisia sivustoja olivat muun muassa IGN, Rotten Tomatoes, GameSpy, GameStats, VE3D, TeamXbox, Vault Network ja AskMen.
Julkaisutalo Ziff Davis osti IGN Entertainmentin tammikuussa 2013. Ziff Davis on nykyään j2 Global -konsernin tytäryhtiö.
Yrityskaupat.
IGN osti roolipeleihin keskittyneen verkkosivusto Vault Networkin vuonna 1999. TeamXbox- ja VE3D-sivustot IGN osti vuonna 2003. Vuonna 2004 IGN perusti peliarvosteluille tarkoitetun GameStats-verkkosivuston.
IGN ja GameSpy yhdistyivät vuonna 2005, jonka myötä IGN sai myös pelien lataussivusto FilePlanetin.
Vuonna 2004 IGN osti elokuviin keskittyvän Rotten Tomatoes-arvostelusivuston. IGN myi Rotten Tomatoesin Flixsterille vuonna 2010.
IGN perusti AskMen-verkkosivuston vuonna 2005.
Vuonna 2017 IGN osti tietokone- ja mobiilipelien verkkokauppa Humble Bundlen.
Toukokuussa 2024 IGN osti Gamer Networkin, jonka julkaisuja ovat GamesIndustry.biz, Eurogamer, Rock Paper Shotgun, VG247 ja Dicebreaker. GamesIndustry.biz mainitsi artikkelissaan, että joitakin henkilöstövähennyksiä oli tämän seurauksena tehty. Kauppahintaa ei kerrottu julkisuuteen.
IGN.com.
IGN:n oman ilmoituksen mukaan vuonna 2006 sivustoilla vierailee kuukausittain noin 31 miljoonaa kävijää. Alexan tilastojen mukaan IGN.comin kävijämäärä oli elokuussa 2006 Internetin 183. suurin. Kesäkuussa 2017 sivuston Alexia sijoitus oli 283.
Alto Douro

Alto Douro () on maailman ensimmäinen rekisteröity viininviljelyalue Koillis-Portugalissa. Se on osa Região Nortea.
Alto Douron maanviljelysalue on lähes 250 000 hehtaaria suuri, ja viininviljelykseen siitä käytetään 20 prosenttia. Alueella on tuotettu viinejä jo yli 2000 vuoden ajan. Alueen tärkein tuote on nykyään portviini, josta saa elantonsa 9000 tilaa.
Unesco lisäsi kohteen maailmanperintöluetteloon 14. joulukuuta 2001 "kehittyvänä ja elävänä kulttuurimaisemana".
Entertainment and Leisure Software Publishers Association

Entertainment and Leisure Software Publishers Association (ELSPA) on Isossa-Britanniassa vuonna 1989 perustettu, ikäluokituksia videopeleihin määrittelevä organisaatio. ELSPA tunnettiin vuoteen 2002 saakka nimellä European Leisure Software Publishers Association.
Vuosien 1994–2003 välisenä aikana ELSPA antoi ikäsuosituksia Isossa-Britanniassa julkaistuihin videopeleihin, joita BBFC ei luokitellut. Suositukset annettiin jokaiselle ikäryhmälle (3–10, 11–14, 15–17 ja 18+) erikseen, myöhemmin järjestelmä yksinkertaistettiin merkintöihin 3+, 11+, 15+ ja 18+. Nykyään ELSPA käyttää PEGIn luokittelujärjestelmää.
ELSPA tuottaa videopelien Ison-Britannian myyntitilastoja ja ottaa osaa piratismin vastaiseen toimintaan.
Leiria

Leiria on Portugalin kaupunki Leirian piirissä Centron hallintoalueella. Se on Leirian piirin pääkaupunki. Leirian kunnan pinta-ala on noin 565 neliökilometriä ja väkiluku 136 006 (vuonna 2024). Kunnan väestötiheys on siten 241 asukasta neliökilometrillä.
Leirian pormestari on Gonçalo Nuno Bértolo Gordalina Lopes. Kunnan juhlapäivä on 22. toukokuuta. Leiria sijaitsee 146 kilometrin päässä Lissabonista ja 72 kilometrin päässä Coimbrasta.
Metacritic

Metacritic on viihdeteollisuuden tuotteita arvioiva verkkosivusto. Sivuston piiriin kuuluvat musiikki, videopelit, elokuvat, televisiosarjat sekä aiemmin kirjat. Metacritic kokoaa monia arvosteluja yhteen ja esittää arvostelujen yhteenvetoja ja keskiarvoja.
Metacritic perustettiin tammikuussa 2001, ja on ollut vuodesta 2005 CNET:n omistuksessa.
Metacritic muuntaa eri arvostelujen pisteet prosenteiksi. Arvostelut, jotka eivät sisällä pisteitä, Metacritic arvioi yksittäin ja niille annetaan pisteet arvostelun sävyn perusteella.
Metacritic käyttää painotettua pisteytystä, eikä se paljasta, mitä painostusta se käyttää kullekin kriitikolle.
Walter Moers

Walter Moers (s. 24. toukokuuta 1957) on saksalainen kirjailija, sarjakuvapiirtäjä, kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. 
Moersin sarjakuvia ei ole julkaistu suomeksi, mutta hän on ollut mukana piirtämässä Ralf Königin Jagoa. Toisessa Königin sarjakuvassa viitataan Moersin "Kleines Arschloch" -hahmon () sarjakuviin. Muita hänen hahmojaan ovat "Adolf, die Nazisau" (Adolf, natsisika) ja "Der alte Sack" (Vanha Äkämys).
Aikuisten sarjakuvien lisäksi Moers on julkaissut lukuisia lastenkirjoja ja kertomuksia. Niistä tunnetuimpia ovat kuvitteelliselle "Zamonian" mantereelle sijoittautuvat teoksensa. Saksankielisestä alkuteoksesta poiketen Zamonia-sarjaan kuuluva "Rumo &amp; Die Wunder im Dunkeln" on julkaistu Suomessa kahtena kirjana, jotka muodostavat oman Pimeyden ihmeet -sarjan.
Teokset.
Zamonia-kirjasarja.
Hän on myös kirjoittanut fiktiivisen romaanin "Hurja matka halki yön" taiteilija Gustave Dorén nuoruudesta. Teoksen kuvituksena on 12 Dorén puupiirrosta jotka on aiemmin julkaistu kuvituksina mm. teoksiin Kadotettu paratiisi, Korppi, Raamattu ja Don Quijote.
Lavotškin

NPO S. A. Lavotškin (venäjäksi "Научно-производственного объединения им. С.А.Лавочкина") on venäläinen avaruusteknologiayhtiö, joka jatkaa yritysmuotoisena vuonna 1937 perustetun neuvostoliittolaisen lentokoneita suunnitelleen suunnittelutoimisto OKB Lavotškinin toimintaa. 
Historia.
Suunnittelutoimiston perusti 1930-luvun lopussa lentokonesuunnittelija Semjon Lavotškin. Sen lentokoneet kulkivat 1940-luvun alussa nimellä "LaGG", jossa G:t merkitsivät toimiston kahta muuta pääsuunnittelijaa, "Gudkov"ia ja "Gorbunov"ia. Noin vuodesta 1943 alkaen lentokoneiden tyyppinimi oli "La".
Toisen maailmansodan aikana tehdas valmisti hyvinä pidettyjä Lavotškin La-5 ja Lavotškin La-7-hävittäjälentokoneita. Lavotškin La-9 ja Lavotškin La-11 olivat Neuvostoliiton ilmavoimien viimeiset mäntämoottorihävittäjät. 
26. joulukuuta 1948 tapahtui Lavotškin La-176-koelentokoneen ensilento. Se oli Neuvostoliiton ensimmäinen yliäänikone. Lavotškinin suunnittelutoimiston viimeinen lentokone oli Lavotškin La-250. 
Semjon Lavotškin kuoli vuonna 1960. Jo sitä ennen suunnittelutoimisto oli siirtynyt ohjusten ja avaruusalusten suunnitteluun, ja perustajan kuoleman jälkeen suuntaus vahvistui. 
1990-luvulla suunnittelutoimisto muuttui valtionyhtiöksi. Sen Moskovan lähellä sijaitsevaan tehtaaseen liittyy läheisesti Venäjän avaruusjärjestön Babakinin tutkimuskeskus.
Nykyisin yhtiö tekee osia Sojuz-kantorakettiin (ylin Fregat-rakettivaihe) ja Proton-kantorakettiin ja on suunnitellut Neuvostoliiton planeettaluotaimet. Se on tehnyt myös Cosmos 1-satelliitin aurinkovarjon.
Hurmaava joukkoitsemurha

Hurmaava joukkoitsemurha on Arto Paasilinnan kirjoittama kirja joukosta ihmisiä, jotka päättävät tehdä joukkoitsemurhan. Kirjasta on myös tehty samanniminen elokuva. 
Näytelmäsovitus.
"Hurmaava joukkoitsemurha" sai ensimmäisen teatterisovituksensa kesällä 2025, kun Ohkolan teatteri esitti teoksen kantaesityksenä Öljymäen kesäteatterissa Mäntsälässä. Näyttämösovituksesta ja ohjauksesta vastasi Kalle Tahkolahti, ja musiikin sovituksesta sekä tuotannosta vastasi Iivo Johansson. Tuotannosta vastasivat Riikka Holm, Aatu Johansson, Anu Päivinen ja Ohkolan Nuorisoseura ry. Sovitus pohjautui Arto Paasilinnan alkuperäisromaaniin ja toi lavalle mustan huumorin, inhimillisyyden ja yhteisöllisyyden teemoja. Ohjaajan mukaan kyseessä ei ole tarina kuolemasta, vaan elämästä – ja muistutus siitä, ettei kukaan ole lopulta yksin. Kantaesitys nähtiin 11. heinäkuuta 2025.
"Hurmaava joukkoitsemurha" sai poikkeuksellisen suuren yleisösuosion heti ensi-illasta lähtien. Esitys sai kiitosta tasapainoisesta otteestaan ja tavasta käsitellä vaikeita teemoja lämpimästi ja huumorilla ilman aiheen keventämistä.
Roverandom

Roverandom on J. R. R. Tolkienin lapsilleen kirjoittama satu, jonka Christina Scull ja Wayne G. Hammond myöhemmin toimittivat kirjaksi. Kirja kertoo pienestä koirasta nimeltä "Rover", jonka äkkipikainen velho muuttaa lelukoiraksi. Pikkupoika löytää lelun, mutta hukkaa sen hiekkarannalle. Rover joutuu rannalta kaikenlaisiin seikkailuihin, muun muassa Kuuhun ja meren syvyyksiin. 
Tausta.
Tolkien keksi tarinan vuonna 1925 lomaillessaan Englannin rannikolla. Hänen poikansa Michael kadotti lelukoiransa ja Tolkien kertoi tarinan hänelle selittääkseen, minne rannalle hukattu lelu oli joutunut.
Semjon Lavotškin

Semjon Aleksejevitš Lavotškin (, 29. elokuuta 1900 – 9. kesäkuuta 1960) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Lavotškin värväytyi Puna-armeijaan vuonna 1921 ja lähetettiin sieltä Moskovan teknilliseen valtionyliopistoon. Hän valmistui insinööriksi vuonna 1927. Hän toimi useissa suunnittelutoimistoissa kunnes nousi vuonna 1939 kärkinimien joukkoon. Toisen maailmansodan aikana hän suunnitteli useita LaGG- ja La-hävittäjälentokoneita. Erään legendan mukaan LaGG-lyhennettä pidettiin lentäjien suussa sanoista "Takuuvarma lakattu ruumisarkku" tulevana, mutta tämän kaltainen lentokoneen nimittely on sotien aikana ollut universaali ilmiö. Kolminkertainen Neuvostoliiton sankari Ivan Kožedub saavutti 62 ilmavoittoaan saksalaisista lentäen pääasiassa La-hävittäjillä. Lavotškin sai Neuvostovaltion palkinnon vuosina 1941, 1943, 1946 ja 1948 ja kolme Lenin-palkintoa.
Toisen maailmansodan jälkeen Lavotškin ei enää pärjännyt tarjouskilpailuissa vaikka yhtiö kehitti Neuvostoliiton ensimmäisiä suihkumoottoreilla varustettuja lentokoneita. Artjom Mikojan, jonka johtajan veli oli merkittävä poliitikko, pärjäsi paremmin. Kyseessä on voinut olla myös teollisuuden restrukturointi, koska yhtiö siirtyi avaruustekniikkaan. 
Lavotškinista tuli ilmailutekniikan kenraalimajuri vuonna 1944. Hän sai Sosialistisen työn sankarin palkinnon vuonna 1943 ja 1956. Hän oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1953. Hän kuului vuodesta 1958 alkaen Neuvostoliiton tiedeakatemiaan. 1950-luvulla hänen suunnittelutoimistonsa siirtyi ensin pitkän kantaman ohjusten ja sitten avaruusalusten suunnitteluun.
Avilés

Avilés on kaupunki Luoteis-Espanjassa Asturian itsehallintoalueella. Se on Asturian kolmanneksi suurin kaupunki, ja sen väkiluku on noin 81 000. Sen pinta-ala on noin 26 neliökilometriä (0,24 prosenttia Asturian pinta-alasta) ja asukastiheys noin 3100 asukasta neliökilometriä kohden. 
Asturian rannikkoseudulla sijaitsevassa Avilésissa on tärkeä satama. Myös kaupungin teollisuus on varsinkin Asturian alueelle merkittävää. Avilés on muuhun Asturiaan verrattuna maaperältään melko tasainen. Sen korkein kohta Tabladas on 139 metriä merenpinnasta.
Portugalilainen viittomakieli

Portugalilainen viittomakieli () on Portugalissa käytettävä viittomakieli. Sitä käyttää noin 60 000 kuuroa ihmistä.
Portugalilaisesta viittomakielestä on kehittynyt kaksi eri varianttia, joita käytetään Lissabonissa ja Portossa. Vanhemmat ihmiset kävivät tyttö- tai poikakoulua Lissabonissa ja Portossa, joka aiheutti variaatiota sukupuolen ja alueen mukaisesti, mutta nuoremmilta viittojilta nämä erot ovat pääosin kadonneet. Portugalilainen viittomakieli sai alkunsa 1800-luvun alussa. Osa sen viittomista on samoja kuin ruotsalaisessa viittomakielessä.
Pivdenne

KB Pivdenne () on ukrainalainen kantoraketteja, rakettimoottoreita ja avaruusaluksia suunnitteleva yhtiö, jonka toimitilat sijaitsevat Dniprossa. Se syntyi neuvostoliittolaisena suunnittelutoimistona OKB-586, jonka Mihail Jangel muodosti tehtaan nro. 586 suunnitteluosastosta. Južmaš toimi edelleen pääasiallisena valmistajana.
Shropshire

Shropshire on muodollinen ja historiallinen kreivikunta Länsi-Midlandsin alueella, Walesin rajalla. Hallinnollisesti se on jakautunut Shropshiren ja Telford and Wrekinin yhtenäishallintopiireihin, joista ensimmäinen oli hallinnollinen kreivikunta vuoteen 2009 asti. Kreivikunnan hallinnollinen keskus on Shrewsbury (), vaikka uudehko Telford () on kasvanut sitä suuremmaksi. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Shropshire on yksi Englannin maaseutuvoittoisimmista kreivikunnista. Maaseutuluonteestaan huolimatta se oli Englannin teollistumisen kehto, ja mm. Ironbridge Gorgen ruukkialue sijaitsee Shropshiressä.
Hallinto.
Shropshiren muodolliseen kreivikuntaan kuuluvat seuraavat kaksi hallinnollisesti itsenäistä yhtenäishallintopiiriä:
Väestö.
Shropshire on kokonaan englanninkielistä aluetta. Kreivikunnan länsiosissa lähellä Walesin rajaa puhuttiin kymrin kieltä paikoitellen ainakin vielä 1900-luvulla. On mahdollista, että seudulta löytyy vieläkin sieltä kotoisin olevia yksittäisiä perheitä, joissa kymrin puhuminen on jatkunut katkeamatta näihin päiviin saakka. Luonnollisesti myös Walesin läheisyys ja ihmisten liikkuvuus sekä muuttoliike luovat yhä tarvetta kymrinkielisille palveluille Shropshiressä. Oswestryn () kaupungissa on kymrinkielisiä kirjoja myyvä kirjakauppa ja kaksikieliset opasteet pankissa, ja etenkin toripäivinä kymriä voi kuulla puhuttavan kaupungilla. Myös huomattava osa seudun paikannimistöstä on kymrinkielistä alkuperää.
Vuonna 2020 Shropshiren muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Tunnukset.
Lippu.
Shropshiren lipussa on sinisellä pohjalla kolme kultaista leopardin päätä, joiden väliin jää W-kirjaimen muotoinen kärpännahkakuvio. Lippu otettiin käyttöön maaliskuussa 2012 ja se perustuu Shropshiren valtuuston vaakunaan vuodelta 1895.
Nimikkokukka.
Vuonna 2004 Shropshiren nimikkokukaksi valittiin pyöreälehtikihokki Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Vlaxinromani

Vlaxinromani on romanien Kaakkois-Euroopassa käyttämä indoarjalainen kieli. Sitä pidetään monesti romanin kielen murteena.
Vlaxinromania puhuu noin 242 000 ihmistä Romaniassa ja yhteensä 484 780 ihmistä eri maissa. Sillä on Romaniassa tunnustetun vähemmistökielen asema. Kieltä kirjoitetaan laajennetuin latinalaisin aakkosin.
Vladimir Jermolajev

Vladimir Grigorjevitš Jermolajev (, 1909–1944) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. Hän valmistui Moskovan valtionyliopistosta vuonna 1931. 
Jermolajev oli Bartini Stal-7 -lentokoneen pääsuunnittelija. Hänestä tuli Bartinin pääsuunnittelija vuonna 1939, kun kyseisen suunnittelutoimiston (OKB) johtaja Roberto Bartini pidätettiin. Hän kehitti Stal-7:n pohjalta pitkän kantaman pommikoneen Jer-2:n (DB-240) ja siitä kehitetyn Jer-4:n. Hänellä oli lentokonehuollon kenraalimajurin arvo.
Jermolajev kuoli vuonna 1944 keuhkotautiin. Hänen OKB:nsä johtoon tuli Pavel Suhoi.
Joosef I (Portugali)

Joosef I Uudistaja (; 6. kesäkuuta 1714 Lissabon, Portugali – 24. helmikuuta 1777 Sintra) oli Portugalin ja Algarven kuningas vuosina 1750–1777.
Suku.
José Francisco António Inácio Norberto Agostinhon vanhemmat olivat kuningas Juhana V ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Anna (1683–1754), joka oli keisari Leopold I:n ja prinsessa Eleonoora Magdalena Terese von der Pfalz-Neuburgin tytär. Joosef oli vanhempiensa kuudesta lapsesta kolmanneksi vanhin. Vanhin sisar Barbara de Bragança avioitui Espanjan kuningas Ferdinand VI:n kanssa, nuorempi veli Pietari III avioitui Joosefin vanhimman tyttären Maria Franciscan kanssa.
Avioliitto ja lapset.
Joosef I avioitui 19. tammikuuta 1729 kruununprinsessa, infanta Mari Ana Viktorian (1718–1781) kanssa, joka oli Espanjan kuningas Filip V:n ja Elisabet Farnesen vanhin tytär. Heille syntyi kahdeksan lasta, joista neljä tytärtä eli aikuiseksi asti. 
Hallitsijana.
Joosef I seurasi isäänsä Portugalin kuninkaana vuonna 1750. Joosefin hallituskaudella huomattavaa valtaa käytti hänen sisäministerinsä markiisi de Pombal. Vuonna 1755 sattui Lissabonin pitkälti tuhonnut suuri maanjäristys. Pombal tarttui tarmolla jälleenrakennustöihin ja toteutti samalla yhteiskunnallisia uudistuksia. Ylhäisaatelin valtaa rajoitettiin, orjuus poistettiin ja talouselämää pyrittiin modernisoimaan standardisoinneilla ja infrastruktuuria parantamalla.
Joosefin kuoltua vuonna 1777 valtaistuimelle nousi hänen tyttärensä Maria I, joka karkotti markiisi de Pombalin pääkaupungista ja perui monia tämän aloittamista uudistuksista.
Roberto Bartini

Robert Ljudvigovitš Bartini (; ; 14. toukokuuta 1897 Fiume, Itävalta-Unkari – 6. joulukuuta 1974 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Bartini syntyi Fiumen varakuvernöörin, paroni Ludovico Oros di Bartinin ja 17-vuotiaan köyhän äidin poikana. Avioliitossa tahollaan ollut aatelinen varakuvernööri ei kuitenkaan suostunut tunnustamaan isyyttään, jonka jälkeen Roberton äiti teki itsemurhan hukuttautumalla. Varakuvernööri vaimoineen lopulta adoptoi Roberton antaen tälle aatelisnimensä.
Bartini valmistui vuonna 1916 upseeriksi ja palveli Itävalta-Unkarin joukoissa ensimmäisessä maailmansodassa itärintamalla joutuen sotavangiksi Siperiaan ja siellä kosketuksiin vallankumousta valmistelevien bolševikkien kanssa. Sodan jälkeen hän opetteli lentämään vuonna 1921, jolloin liittyi Italian kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1922 hän alkoi opiskella Milanon polyteknisessä koulussa. 
Kun fasistit nousivat valtaan vuonna 1923, hän muutti Neuvostoliittoon. Syyskuussa hän oli jo toimessa salaisessa kehitysyhtiössä, joka tunnettiin nimellä "Postilokero 5". Vuodesta 1928 alkaen hän suunnitteli amfibiokoneita. Vuonna 1930 hänestä tuli oman suunnittelutoimiston pääsuunnittelija. 
Bartini pidätettiin ilman syytettä Stalinin vainoissa vuonna 1938 ja joutui lopulta lentokonesuunnittelijoiden työleirille muun muassa Andrei Tupolevin kanssa. Vapauduttuaan vuonna 1946 hän pääsi jatkamaan uraansa OKB-86:ssa, jota johti Georgi Berijev. Hän suunnitteli nk. ekranoalusta, joka lentää meren pinnan "maavaikutuksessa". 
Johtavana aerodynamiikan asiantuntijana Bartini teki elämänsä aikana lukuisia kirjallisia tutkimuksia aiheeseen liittyen, mutta pyysi testamentissaan ettei niitä julkaistaisi postuumisti.
Porton kansallinen orkesteri

Porton kansallinen orkesteri () on Porton kaupungissa Portugalissa toimiva sinfoniaorkesteri. Sen juuret ovat vuonna 1947 perustetussa Porton musiikkikonservatorion sinfoniaorkesterissa. Orkesteri syntyi nykyisellään syyskuussa 1997. 
Porton kansallisen orkesterin ylikapellimestarina toimii Robin Ticciati.
Grönqvistin talo

Grönqvistin talo () on korttelin mittainen kivitalo Helsingin Pohjoisesplanadilla, Kluuvin kaupunginosassa. Nimi juontuu talon rakennuttajasta, tehtailija, kunnallisneuvos Fredrik Wilhelm Grönqvististä. Nykyisin talon ja sen kiinteistön omistaa vakuutusyhtiö Ilmarinen.
Uusrenessanssia edustavan kivitalon suunnitteli tunnettu arkkitehti Theodor Höijer, ja se rakennettiin 1882–1883. Julkisivun koristeet laati kuvanveistäjä Karl Magnus von Wright ja maalaustöistä vastasi koristemaalari F. Uhrström.
Rakennus oli valmistumisensa aikaan Pohjoismaiden suurin yksityistalo. 1930-luvulta lähtien talon asuntoja kuitenkin muutettiin toimistotiloiksi. Rakennuksen sisätilat on peruskorjattu viimeksi vuonna 1970, julkisivut vuonna 1997.
Talossa toimivat Kanadan ja Islannin Suomen-suurlähetystöt.
Rakennuksessa on asunut muun muassa senaattori Leo Mechelin.
Tyrkisk Peber

Tyrkisk Peber ('turkinpippuri') on Fazerin makeistehtaan valmistama makeinen, jossa on paksu ja kova musta kuori ja sisällä salmiakkijauhetta. 
Historiaa.
Tyrkisk Peberin keksi vuonna 1976 tanskalainen makeismestari Per Fjelsten, ja seuraavana vuonna sitä alettiin valmistaa hänen perheyhtiössään Perellyssä (Fjelstenin vaimon nimi oli Elly, ja yhtiön nimi oli heidän etunimiensä yhdistelmä). Valmistus jatkui Perellyssä aina 1990-luvulle saakka, jolloin yritys siirtyi Fazerin omistukseen. Lappeenrannassa Turkinpippuria alettiin valmistaa vuonna 1996.
Suomen Salmiakkiyhdistys palkitsi Turkinpippureiden keksijän Per Fjelstenin hänen elämäntyöstään Salmiakki Finlandia 2007 -palkinnolla. 
Tuoteperhe.
Tyrkisk Peber -tuoteperheeseen kuuluu makeisten lisäksi muun muassa tikkareita, lakritsitankoja ja täysksylitolipurukumia. Makeisesta on myös miedompia vaihtoehtoja, joiden väri poikkeaa alkuperäisestä.
Perelly valmisti aikoinaan Turkinpippuria myös jauheena.
Alkolla on valikoimassaan Turkinpippurilla maustettu "Hot Shot" -votka. Turkinpippuria käytetään toisinaan myös salmiakkikoskenkorvan raaka-aineena.
Kemialliset ominaisuudet.
Turkinpippuri-makeiset ovat hygroskooppisia, minkä takia ne avonaiseen pussiin jätettyinä imevät itseensä kosteutta ilmasta ja liimaantuvat parin päivän aikana toisiinsa.
José Maria Eça de Queiroz

José Maria Eça de Queiroz tai Eça de Queirós (25. marraskuuta 1845 Póvoa de Varzim, Portugali – 16. elokuuta 1900 Pariisi, Ranska) oli portugalilainen romaanikirjailija. Hän käytti sukunimestään muotoa Eça de Queiroz, joka nykyään portugalin kielellä kirjoitettaisiin Queirós. Hänen teostensa kannessa käytetään muotoa Queiroz. Häntä pidetään 1800-luvun ja ehkä koko Portugalin historian merkittävämpänä romaanikirjailijana.
Nuoruus ja opiskelu.
José Maria Eça de Queiroz syntyi Póvoa de Varzimissa. Hänen syntymätodistukseensa on merkitty vain hänen isänsä nimi. Äiti oli 19-vuotias ja naimaton. Josén vanhemmat menivät myöhemmin naimisiin ja saivat kuusi lasta. José asui vanhempiensa luona ensimmäistä kertaa 21-vuotiaana. Häntä olivat kasvattaneet imettäjä ja isovanhemmat. Hän asui osan ajasta isovanhemmillaan ja osan ajasta portolaisessa sisäoppilaitoksessa.
Josén isä oli merkittävä poliisituomari. Hän maksoi poikansa opinnot sekä sisäoppilaitoksessa että Coimbran yliopistossa.
Ura.
Vaikka Eça de Queiroz toimi asianajajana, hän oli enemmän kiinnostunut kirjallisuudesta. Hänen novellejaan ja esseitään julkaistiin pian "Gazeta de Portugal" -lehdessä. Eça de Queiroz oli 1870-luvun alussa mukana ryhmittymässä, jonka tavoitteena oli yhteiskunnalliset ja taiteelliset uudistukset.
Eça de Queiroz hakeutui diplomaattiselle uralle ja toimi 1870-luvun alussa kuuden kuukauden ajan Leirian kunnallishallinnossa. Hänen sai ensimmäisen konsulin pestinsä Havannaan. Siellä hän toimi vuodet 1872–1874. Sen jälkeen hän oli konsulina Newcastlessa (1874–1879) ja Bristolissa (1879–1888). Bristolin-kaudellaan Eça de Queiroz meni naimisiin Emília de Castron kanssa. Pariskunta sai neljä lasta.
Eça de Queiroz teki tunnetuimmat teoksensa toimiessaan diplomaattina. Vuonna 1876 julkaistu "O Crime do Padre Amaro", joka käsittelee selibaattivaatimuksen tuhoavaa vaikutusta heikkoon pappiin ja fanaattisuuden vaaroja. "O Primo Basílio" (1878) on puolestaan satiiri intohimon romanttisesta ideasta. Teosta "Os Maias" (1888) pidetään Eça de Queirozin mestariteoksena, jossa hän kertoo portugalilaisen yhteiskunnan dekadenssista.
Eça de Queiroz toimi myöhemmin Portugalin pääkonsulina Ranskassa. Hän asui Neuilly-sur-Seinessa ja jatkoi samalla kirjallista uraansa. Hän kuoli tuberkuloosiin vuonna 1900. Eça de Queirozin viimeiset romaanit olivat tunteellisia, kuten hänen kuolemansa jälkeen julkaistu "A Cidade e as Serras" (1901).
Eça de Queirozin teoksia on käännetty noin 20 kielelle.
Teokset.
Näytteitä Eça de Queirozin tuotannosta on teoksessa "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1954).
Mjasištšev

V. M. Mjasištševin kokeellinen suunnittelutoimisto () oli neuvostoliittolainen ja on nykyisin venäläinen sotilaslentokoneita suunnitteleva ja valmistava yhtiö. Sen perusti Vladimir Mjasištšev. Vuonna 2003 yhtiössä toimi noin tuhat työntekijää. 
Lentokoneita.
 
2000-luvun hankkeita.
Yhtiön tuotekehitysprojekteja ovat mm.:
Hehkumo

Hehkumo on nykyaikaistettua perinnemusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen käsittelyssä laulujen aiheiksi pääsevät pintatasolla niin sauvakävely, pikaruokakulttuuri kuin Pappa-Tunturikin. Sanoitukset käsittelevät kuitenkin syvempiä teemoja: unelmia, rakkautta ja elämän ohikiitävyyttä. 
Hehkumo sai alkunsa vuonna 2004 kansanmusiikkiprojektista joka koottiin Alavudella järjestettyä Zembalot-nimistä kansanmusiikki- ja tanssifestivaalia varten. Kansanmusiikin taitajien lisäksi projektiin pyydettiin mukaan syntyjään alavutelainen Pauli Hanhiniemi.
Vladimir Mjasištšev

Vladimir Mihailovitš Mjasištšev (, 1902–1978) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. 
Hän valmistui insinööriksi Moskovan teknillisestä valtionyliopistosta vuonna 1926. Hän työskenteli Tupolevin suunnittelutoimistossa ja osallistui muun muassa TB-1, TB-3 ja Tupolev ANT-20 -lentokoneiden suunnitteluun. 
Vuonna 1938 hänet pidätettiin ja siirrettiin toimimaan NKVD:n alaisessa suunnittelutoimisto 29:ssä Moskovassa Ulitsa Radiolla. Kyseisessä suunnittelutoimistossa oli vanki-statuksella työskentelemässä myös muita johtavia neuvostoliittolaisia lentokonesuunnittelijoita, mm. Tupolev.
Hän työskenteli Vladimir Petljakovin alaisuudessa osallistuen Petljakov Pe-2 -pommittajan suunnitteluun. Vuonna 1940 hän vapautui työleiriltä ja sai oman suunnittelutoimiston johdettavakseen. Hän suunnitteli pitkän kantaman pommikonetta Mjasištšev DVB-102. 
Vuosina 1946–1951 hän johti Moskovan ilmailuinstituutin lentotekniikan osastoa. Vuonna 1956 hänet nimettiin pääsuunnittelijaksi. Vuosina 1960–1967 hän johti TsAGI-tutkimuslaitosta. Vuosina 1967–1978 hän oli pääsuunnittelijana kokeellisessa lentokonetehtaassa, joka sai hänen nimensä vuonna 1981.
Vuonna 1957 hän sai Lenin-palkinnon. Hänellä oli kenraalimajurin arvo vuodelta 1944. 
Myasištšev suunnitteli mm.
Imago

Imago (, kuva) on henkilön tai yrityksen itsestään antama kuva tai vaikutelma. Termillä voidaan viitata myös henkilöä tai yritystä havainnoivien ihmisten näistä muodostamaan mielikuvaan. Imagon synonyymina on käytetty myös sanaparia "julkinen kuva" tai sanaa "julkisuuskuva". Imagon käsitteellä kuvataan samantapaista ilmiöitä kuin brändi, jonka yritys pyrkii luomaan tuotteelleen, jotta se erotetaan toisista tuotteista ja siihen voidaan liittää joitakin ennakko-odotuksia kuten esimerkiksi korkea laatu. Maine on myös imagon lähikäsite. Sillä viitataan kokonaisvaltaiseen arvioon minkä yritys toimintoineen tai tuotteineen herättää ihmisten keskuudessa.
Albertan provinssin dinosauruspuisto

Albertan provinssin dinosauruspuisto sijaitsee Albertassa noin kahden tunnin automatkan päässä Calgarystä itään.
Puisto sijaitsee Red Deer -joen laaksossa huomioita herättävässä maastossa. Alue tunnetaan yhtenä maailman parhaista dinosaurusten fossiililöydöspaikkana. Puistosta on löydetty 39 dinosauruslajin jäänteitä ja yli 500 näytettä on esillä museoissa ympäri maailman. Merkityksensä takia se on myös listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Paleontologia.
Dinosauruspuistossa on säilynyt monipuolisesti sekä makean veden selkärangaisiä että dinosauruksia. Alueelta löydettyihin vesieläimiin kuuluu mm. haita, rauskuja, lapasampeja ja luuhaukia. Matelijoista alueella on esiintynyt kilpikonnia, krokotiileja ja kaloja syönyt "Champsosaurus".
Seuraavassa lueteltu puistosta löydettyjen dinosaurusten fossiileja:
Ceratopsia
Hadrosauridae
Ankylosauria
Hypsilophodontidae
Pachycephalosauria
Tyrannosauridae
Ornithomimidae
Dromaeosauridae
Troodontidae
Luokittelu epävarma
Luonto.
Puisto suojelee Red Deer -joen hiekka- ja savikiveen uurtamia muodostumia sekä joen varrella esiintyviä luonnontilaisia amerikanmustapoppelimetsiköitä.
Eve (laulaja)

Eve, syntymänimeltään Eve Jihan Jeffers, (s. 10. marraskuuta 1978 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen raplaulaja ja näyttelijä. Eve otti käyttöönsä nimen "Gangsta" lukiossa, jossa kuului EDGP-nimiseen yhtyeeseen. 
Ura.
Musiikkiura.
Työskenneltyään jonkin aikaa stripparina Eve palasi hip hop -musiikin pariin raptähti Ma$en kannustamana. Eve levytti kappaleen "Eve the Destruction", joka ilmestyi "Bulworth"-elokuvan soundtrackillä vuonna 1998. Levy-yhtiö Aftermath Records oli kuitenkin taloudellisissa vaikeuksissa, ja Eve jäi ilman sopimusta omasta albumista. Eve kuitenkin duetoi raplaulaja DMX:n kanssa remix-kappaleella "Ruff Ryders Anthem", joka nousi suosituksi. Even ensimmäinen single omalta sooloalbumilta, What Ya Want, nousi välittömästi hitiksi, ja esikoisalbumi "Let There Be Eve... Ruff Ryders First Lady" ilmestyi 1999 debytoiden Billboardin albumilistan ykkössijalla. 
Seuraava albumi, vuoden 2001 "Scorpion", sai hyvät arvostelut, ja sitä myytiin noin 1,5 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Ensimmäinen single "Who's That Girl?" korosti Even uraa raplaulajana, ja Gwen Stefanin kanssa duetoitu "Let Me Blow Your Mind" nousi suureksi hitiksi yltäen Billboard-listan sijalle 2. Kappale voitti Grammy-palkinnon parhaasta rap-duetosta. 
Even kolmas albumi, "Eve-Olution", ilmestyi kesällä 2002, ja sen paras sijoitus Billboard-listalla oli kuudes. "Gangsta Lovin'", albumin ensimmäinen single ja duetto Alicia Keysin kanssa menestyi hyvin. 
Vuonna 2004 Eve vieraili Gwen Stefanin hitillä "Rich Girl", josta tuli menestys ympäri maailmaa. Billboard Hot 100 -listalla sen paras sijoitus oli seitsemäs. Samana vuonna hän ja Amerie levyttivät yhteisen duettonsa "1 Thing""", josta tuli myös menestys.
Näyttelijänura.
Eve on esiintynyt elokuvassa x"Xx" Vin Dieselin kanssa ja elokuvissa "Barbershop" ja "Barbershop 2" Ice Cuben kanssa. Muita roolisuorituksia ovat olleet Queen Latifahin kanssa näytelty "The Cookout" -elokuva ja "The Woodsman" -elokuva Kevin Baconin kanssa.
Vuodesta 2003 vuoteen 2006 Eve esiintyi TV-sitcomissa "Eve". Sarjaa nähtiin UPN-kanavalla.
Yksityiselämä.
Eve on yhdistetty useasti Teodorín Nguema Obiangiin, joka on Päiväntasaajan Guinean diktaattorin perijä. Vuonna 2003 alastonkuva Evestä ja toisesta naisesta vuoti internetiin, mutta Eve selitti sen liittyvän entiseen työhönsä stripparina. Vuonna 2005 Even vanhempi seksivideo levisi internetissä, ja laulaja turvautui lakiin yrittäessään saada sen pois internetistä.
Diskografia.
Singlet.
Albumilta "Ruff Ryders First Lady":
Albumilta "Scorpion":
Albumilta "Eve-Olution":
Albumilta "Here I Am":
ATR

ATR (, ) on italialais-ranskalainen syöttöliikennelentokoneita valmistava yhteenliittymä.
Ranskalainen Aérospatiale (nykyisin osa EADS:ia) ja italialainen Aeritalia (nykyisin Finmeccanican tytäryhtiö Alenia Aeronautica) perustivat yhteenliittymän vuonna 1981. Sen tehtaat sijaitsevat Napolin lähellä, jossa tehdään runko ja pyrstö ja Bordeaux’ssa, jossa EADS Sogerma Services valmistaa siivet sekä Toulousessa, missä tapahtuu kokoonpano. Joitakin osia rungosta valmistetaan Xianissa, Kiinan kansantasavallassa.
ATR on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen ja edustettuna tämän johtokunnassa. 2020-luvulla ATR-koneilla on tehty koelentoja, joiden tavoitteena on saada koneille hyväksyntä, joka mahdollistaisi lennot pelkästään uusiutuvilla lentopolttoaineilla (Sustainable Aviation Fuel, SAF).Nykyisten määräysten mukaan on käytettävä seosta, jonka SAF-pitoisuus saa olla korkeintaan 50 prosenttia. Koelennot johtivat ATR Evo-ohjelman aloitukseen. 
Lentokoneet.
ATR-yhteenliittymä on suunnitellut ja valmistaa kahta suosittua syöttöliikennekonetta, jotka ovat ATR 42 (vuodelta 1981, sertifiointi 1985) ja ATR 72 (vuodelta 1988). Molemmat ovat yläsiipisiä potkuriturbiinikoneita. Koneiden tyyppinumero kertoo matkustajakapasiteetin. ATR 72:n ensiasiakas oli suomalainen Karair. Koneita on tehty noin 600 kappaletta. 78-paikkaisen ATR 82 -koneen suunnittelu keskeytettiin vuonna 1996.
Kristuksen luostari

Kristuksen luostari () on luostari Tomarissa, Portugalissa. Se rakennettiin alun perin 1100-luvulla. Luostari liitettiin vuonna 1983 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Luostari rakennettiin Reconquistan eli muslimien karkotuksen muistoksi, mutta siitä kehittyi Emanuelintyyliä edustava Portugalin avautumisen symboli. 1100-luvulla Temppeliherrain ritarikunta kutsuttiin Portugaliin auttamaan Reconquistassa, ja Tomar oli heidän ensimmäinen ja tärkein linnoituksensa. Kun Temppeliherrojen ritarikunta hajotettiin 1314–1315, Portugaliin perustettiin Kristuksen veljeskunta ja Tomarin luostari siirtyi heille.
Luostarin keskeisen kirkon rakennutti 1100-luvun lopulla temppeliherrain ensimmäinen suurmestari Gualdim Pais. Se on temppeliherroille tyypillinen rotunda. Muita rakennuksia ristikäytävineen lisättiin seuraavien vuosisatojen aikana, ja niissä näkyy goottilaisia ja emanuelintyylin piirteitä.
&lt;br&gt;
Guthrum

Guthrum (myös Godrum tai Guthorm, kuollut noin 890), tunnetaan myös nimellä Guthrum Vanhempi, tanskaksi Gorm den Gamle (Tanskaa hallitsi 900-luvulla samanniminen kuningas Gorm Vanha) tai Gorm den Barnløse ("Gorm Lapseton"), oli Danelagenin tanskalaisten viikinkien kuningas. Kristinuskoon kääntymisen yhteydessä hän otti käyttöön nimen Aethelstan (vaihtoehtoisia kirjoitustapoja Athelstan ja Ethelstan). Hänet tunnetaan lisänimellä "Vanhempi", koska myöhemmin hallitsi myös Guthrum Nuorempi.
On epäselvää miten Guthrumista tuli Danelagenin (tanskalaisten hallitsema alue Englannissa) päälliköiden kuningas. Tiedetään vain, että vuoteen 874 mennessä hän oli käynnistänyt laajamittaisen sodan Wessexiä ja sen kuninkaita vastaan. 
Guthrum tunnetaan erityisesti taisteluistaan Alfred Suurta vastaan. Osassa taisteluista Guthrum onnistui saavuttamaan voittoja Alfredin joukoista, mutta lopulta hän hävisi ratkaisevan Ethandunin taistelun keväällä 878. "Anglosaksien kronikan" mukaan saarretun Guthrumin armeijan onnistui neuvotella rauhansopimus, joka tunnetaan nimellä Wedmoren rauha ("Canterbury Manuscript F":ssa). 
Wedmoren rauhassa (jota seurasi Alfredin ja Guthrumin rauhana tunnettu sopimus) Alfredin ja Guthrumin välillä sovittiin valtapiirien rajoista. Sopimuksella Guthrum kääntyi kristinuskoon ja Alfredista tuli hänen kummisetänsä. Samassa yhteydessä Guthrum otti nimen Aethelstan. Kristinuskoon kääntyminen toimi Guthrumin valana tai laillisena siteenä rauhansopimukseen ja sen merkitys oli enemmän poliittinen kuin uskonnollinen. Poliittisesti kristinuskoon kääntyminen ei vaikuttanut tanskalaisten valtaan alueilla, jotka Guthrum oli valloittanut. Sen sijaan se vain vahvisti Guthrumin asemaa valloittamillaan alueilla, jotka olivat kristinuskoisia. Rauhansopimuksen ansiosta Guthrum pystyi vetämään joukkonsa lännestä ja keskittymään itäisten alueiden valloitukseen. Vuodesta 879 hän hallitsikin Itä-Anglian kuninkaana kuolemaansa asti.
"Anglosaksien kronikan" mukaan Guthrum kuoli vuonna 890.
Manoel de Oliveira

Manoel Cândido Pinto de Oliveira (11. joulukuuta 1908 Porto – 2. huhtikuuta 2015 Porto) oli portugalilainen elokuvaohjaaja. Oliveira oli viimeisinä vuosinaan maailman vanhin uraansa jatkanut elokuvaohjaaja. Vielä vuonna 2014, yli satavuotiaana, de Oliveira ohjasi kaksi lyhytelokuvaa.
Oliveira syntyi Portossa ja kävi koulunsa Galiciassa Espanjassa. Alun perin hänen tavoitteensa oli näyttelijänura, ja hän aloitti 20-vuotiaana näyttelijänopinnot. Sittemmin hän päätti ryhtyä elokuvaohjaajaksi. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Duero-joella työtä tekevistä kertova lyhytdokumentti "Douro, faina fluvial" vuodelta 1931. Ensimmäinen pitkä ohjaustyö oli lapsikuvaus "Aniki Bóbó", jonka jälkeen Oliveira pääsi seuraavan pitkän elokuvan tekoon vasta 21 vuotta myöhemmin.
Oliveira oli Cannesin elokuvajuhlilla ehdolla useita kertoja Kultaisen palmun saajaksi, ja hänelle myönnettiin tuomariston palkinto vuonna 1999. Venetsian elokuvajuhlilla hänelle myönnettiin Kultainen leijona elämäntyöstä kaksi kertaa, vuosina 1985 ja 2004. Kultaisen palmun elämäntyöstä Oliveira sai vihdoin vuonna 2008. Oliveiran kuoltua vuonna 2015 Portugaliin julistettiin kahden päivän virallinen suruaika.
Oliveira vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla kesällä 1990. "Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kirjoitti hänestä tuolloin:Oliveira on elokuvan mestari, hänen ohjaajankätensä hahmottaa laajaa, avaraa kaarta, josta puuttuu kaikki pieni ja arkinen, kaikki askartelun tuntu. Oliveira on sosiaalisen satiirin tekijä, herrasväen kuvaaja, kuninkaallinen hovimaalari.
Stuart Price

Stuart David Price (s. 9. syyskuuta 1977 North Yorkshire, Englanti) on brittiläinen elektronisen musiikin tuottaja, lauluntekijä ja tuottaja. Price on tuottanut useita tunnettuja artisteja kuten Madonnaa, Missy Elliottia ja The Killersiä. Price tekee vähemmän omalla nimellään musiikkia, ja käyttää aliaksia "Les Rythmes Digitales, Paper Faces, Man With Guitar, Thin White Duke ja Jacques Lu Cont". Price on myös osallisena synthpoppia tuottavassa Zoot Woman -kokoonpanossa yhdessä Adam ja Johnny Blaken kanssa. Price kasvoi Readingissa Britanniassa.
Albumit.
Zoot Woman
Les Rythmes Digitales
Jacques Lu Cont
Ura lauluntekijänä.
Price on työstänyt seuraavia kappaleita seuraaville artisteille:
Madonna
Juliet
New Order
Price on remixannut muun muassa Lady Gagaa, Britney Spearsia, Coldplayta, Depeche Modea, Felix da Housecatia, Goldfrappia, Gwen Stefania, The Killersiä, Madonnaa, Missy Elliottia, Placeboa, Röyksoppia, Scissor Sistersiä ja Texasia.
Gianni Versace

Giovanni ”Gianni” Versace () oli italialainen muotisuunnittelija ja teatteripuvustaja sekä Versacen muotitalon perustaja. Versacea pidettiin eräänä kaikkein värikkäimmistä ja lahjakkaimmista 1900-luvun muotitaiteilijoista.
Ura.
Gianni, veli Santo sekä sisar Donatella kasvoivat Reggio Calabrian maakunnassa isänsä ja äitinsä huomassa. Äiti Francesca oli ompelija, ja opetti Giannille muun muassa räätälöintiä. Gianni alkoi jo lapsena valmistaa itse vaatteita. Versace opiskeli myöhemmin arkkitehtuuria muttei koskaan saanut varsinaista koulutusta muotialalle. Siitä huolimatta hän muutti 25-vuotiaana Milanoon päästäkseen suunnittelemaan vaatteita muotimaailmaan. 1970-luvun puolivälissä hänen luonnospiirroksensa herättivät kykyjenmetsästäjien huomion ja muotitalot Genny, Complice ja Gallaghan palkkasivat hänet suunnittelemaan valmisvaatekokoelmiaan. 
Vuonna 1978 Versace esitteli ensimmäisen omalla nimellään suunnitellun naistenvaatekokoelman ja saman vuoden syyskuussa hän esitteli myös ensimmäisen miesten asujen kokoelmansa. Merkki kasvoi pian suuremmaksi, luoden imperiumiksi kutsutun Versacen muotitalon. Sen alla valmistettiin huippumuodin lisäksi myös kodintarvikkeita kuten tekstiilejä ja astiastoja sekä lasten- ja urheiluvaatteita. Gianni Versace suunnitteli myös puvustuksia teatteriin, balettiin ja oopperaan. 
Ensimmäisen monista palkinnoistaan Versace otti vastaan vuonna 1982, ja vuonna 1989 hänen töistään järjestettiin jo ensimmäinen näyttely Milanossa. Italian tasavallan presidentti Francesco Cossiga myönsi hänelle "Commendatore della Repubblica Italiana" -kunniamerkin vuonna 1986. Versacen suunnittelemat vaatteet tunnettiin aggressiivisen korostetusta naisellisuudesta ja seksikkyydestä sekä teknisestä taidokkuudesta. Versacen sanotaan myös olevan vastuussa 1990-luvun alun supermalli-ilmiöstä.
Kuolema.
Gianni Versacen murha 15. heinäkuuta 1997 järkytti muotimaailmaa. Versace oli palaamassa Miami Beachilla sijaitsevaan kartanoonsa, kun Andrew Cunanan ampui hänet lähietäisyydeltä. Versace kuoli heti. Versacen hautajaiset herättivät huomiota loistokkuudellaan ja useilla kuuluisilla vieraillaan. 22. heinäkuuta pidettyyn tilaisuuteen osallistui muun muassa Walesin prinsessa Diana, joka kuoli auto-onnettomuudessa runsaan kuukauden kuluttua. Cunanan ampui itsensä seuraavana päivänä poliisin piirittäessä tätä asuntoveneessä Miamissa. 
Syyskuussa 1997 Gianni Versacen veli Santo Versace otti johtaakseen perheen holdingyhtiön ja sisar Donatella Versace ryhtyi suunnittelun johtajaksi. Rocklaulaja Elton John omisti vuonna 1997 albuminsa "The Big Picture" Gianni Versacelle.
Vuonna 2002 Lontoossa sijaitseva Victoria &amp; Albert museo kunnioitti Versacea retrospektiivillä hänen työstään.
Versacen murhasta tehtiin "Gianni Versacen murha: Amerikan rikostarinat" -niminen 9-osainen tv-sarja, joka sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa tammikuussa 2018.
João César Monteiro

João César Monteiro (2. helmikuuta 1939 Figueira da Foz – 3. helmikuuta 2003 Lissabon) oli portugalilainen elokuvaohjaaja. 
Monteiro syntyi Figueira da Fozissa ja siirtyi vuonna 1949 Lissaboniin. Hän opiskeli muun muassa Lontoossa.
Filmografia.
1971 Quem Espera por Sapatos de Defunto Morre Descalso&lt;br&gt;
1972 Sophia de Mello Breyner Andersen&lt;br&gt;
1972 Fragmentos de um Filme-Esmola: A Sagrada Família&lt;br&gt;
1975 Que Farei com Esta Espada?&lt;br&gt;
1975 Amor de Mãe&lt;br&gt;
1978 Os Dois Soldados&lt;br&gt;
1978 Veredas&lt;br&gt;
1979 O Amor das Três Romãs&lt;br&gt;
1979 O Rico e o Pobre&lt;br&gt;
1982 Silvestre&lt;br&gt;
1986 À Flor do Mar&lt;br&gt;
1989 Recordações da Casa Amarela&lt;br&gt;
1992 O Último Mergulho&lt;br&gt;
1995 Passeio com Johnny Guitar&lt;br&gt;
1995 Lettera amorosa&lt;br&gt;
1995 O Bestiário&lt;br&gt;
1995 A Comédia de Deus&lt;br&gt;
1997 Le Bassin de John Wayne&lt;br&gt;
1999 As Bodas de Deus&lt;br&gt;
2000 Branca de Neve&lt;br&gt;
2003 Vai e Vem
Caminhos do Cinema Português

Caminhos do Cinema Português on Coimbran kaupungissa järjestettävä portugalilaisen elokuvataiteen festivaali. Sen perusti Coimbran akateemisen yhdistyksen Elokuvauksen tutkimuskeskus. 
Caminhos do Cinema Português pidetään joka huhtikuu. Tapahtuma järjestettiin vuonna 2006 kolmattatoista kertaa.
Head-Smashed-In Buffalo Jump

Head-Smashed-In Buffalo Jump sijaitsee Albertan provinssissa Kanadassa paikassa, jossa Kalliovuorten juurella olevat kukkulat alkavat nousta preeriasta. Se on UNESCOn maailmanperintökohde ja Amerikan alkuperäisväestön kulttuurin museo.
Historia.
Tällaisia jyrkänteitä tasankojen alkuperäisasukkaat käyttiviät vuosituhansien ajan tappaakseen biisoneita. He ajoivat eläimet alas kalliolta. Mustajalat ajoivat biisonit Head-Smashed-In Buffalo Jumpiin laidunalueilta kolmen kilometrin päästä pitkin linjoja, joita reunustivat sadat kiviröykkiöt ja lopulta täyttä laukkaa yli kielekkeen. Kallio on 300 metriä pitkä ja se on korkeimmalta kohdaltaan 10 metriä alapuolella olevaa laaksoa korkeammalla. Aluetta käytettiin jo ainakin 6 000 vuotta sitten ja luukerrostumat ovat 10 metriä syviä. Biisoneiden ruumit käsiteltiin läheisessä leirissä.
Mustajalat kutsuivat kohdetta nimellä Estipah-skikikini-kots. Legendan mukaan nuori mustajalka halusi katsella, kun biisonit syöksyvät jyrkänteeltä. Hän kuitenkin kuoli pudonneen biisonin alle ja hänet myöhemmin löydettiin ruumiskasan alta "paikassa, jossa hänen päänsä murtui".
Head-Smashed-In hylättiin 1800-luvulla eurooppalaiskontaktin jälkeen. Eurooppalaiset rekisteröivät kohteen ensimmäisen kerran 1880-luvulla ja Amerikan luonnonhistorian museo suoritti ensimmäiset kaivaukset vuonna 1938. Unescon maailmanperintöluetteloon kohde otettiin vuonna 1981 todistuksena esihistoriallisesta elämästä ja alkuperäisasukkaiden tavoista.
Sabiha Gökçen

Sabiha Gökçen (21. maaliskuuta 1913 Bursa, Turkki – 22. maaliskuuta 2001 Ankara, Turkki) oli Turkin ensimmäinen naislentäjä ja maailman ensimmäinen naissotalentäjä.
Lapsuus ja nuoruus.
Hän oli yksi Mustafa Kemal Atatürkin adoptoimasta kahdeksasta lapsesta. Atatürk löysi Sabihan vuonna 1925 Bursassa. Sabiha joka oli alun perin bosniakki, halusi päästä opiskelemaan, joten maan isä Atatürk adoptoi hänet kuultuaan hänen surkeista elinoloistaan. Hän kävi kansakoulua Ankarassa ja sitten Istanbulin amerikkalaista tyttökoulua. Atatürk oli laatinut Turkille uuden sukunimilain, joka astui voimaan kesällä 1934. Saman vuoden joulukuussa Atatürk antoi Sabihalle sukunimen Gökçen (suomeksi gök tarkoittaa taivas). Kuusi kuukautta myöhemmin Sabihasta tuli lentäjä.
Lentäjän ura.
Atatürk uskoi ilmailuun eräänä yhteiskuntaa uudistavana tienä. Hän perusti siviililentokoulun, joka sai nimen ”"Türk Kuşu"” (suom. ”turkkilainen lintu”) ja vei Sabihan sen avajaisseremoniaan 5. toukokuuta 1935. Nuori nainen innostui lentämisestä. Hän hankki lentolupakirjan ja osallistui purjelentokoulutukseen Neuvostoliitossa. Atatürk avitti hänet Turkin ilmavoimien akatemiaan, ja hänestä tuli ensimmäinen naissotilaslentäjä Turkissa. Hän lensi muun muassa pommikoneita ja osallistui useisiin sotaharjoituksiin.
Hänestä tuli ensimmäinen naissotalentäjä 1930-luvun jälkipuolella. 1930-luvun lopulla hänestä tuli ”"Türk Kuşu"”-lentokoulun pääkouluttaja, jossa toimessa hän jatkoi vuoteen 1955 asti. Hän lensi vuoteen 1968 asti. Hän kirjoitti muistelmateoksen "Atatürk'le bir ömür". Istanbulin uudempi kansainvälinen lentokenttä, joka sijaitsee Aasian puolella, on nimetty Sabiha Gökçenin mukaan (İstanbul Sabiha Gökçen Uluslararası Havalimanı, suom. Istanbulin Sabiha Gökçenin kansainvälinen lentoasema)