tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kauko Helovirta

Kauko Kustaa Helovirta (oik. Hellström; ) oli suomalainen näyttelijä, jonka ura alkoi puolustusvoimain viihdytyskiertueella 1942–1944 Karhumäen tivolin rintamateatterista, kulki Mikkelin, Lahden ja Tampereen teattereiden kautta ja huipentui usean vuosikymmenen mittaiseen työhön Suomen Kansallisteatterissa.
Ura.
Elokuvaroolit.
Elokuvarooleja Helovirralla oli yli 30 aina vuodesta 1950 alkaen. Erityisen käytetty hän oli 1970- ja 1980-luvulla. Ensimmäinen rooli oli elokuvassa "Härmästä poikia kymmenen", jossa Helovirta näytteli Isoo-Antin (Tauno Palo) isäänsä vastustavaa Janne-poikaa. Vuosikymmenen lopulla (1958) alkoi yhteistyö Edvin Laineen kanssa elokuvassa "Sven Tuuva", jossa Helovirta näytteli kapteeni Dunckeria. Helovirta kohosi Laineen ”luottonäyttelijän” asemaan. Sven Tuuvasta alkaen hän näytteli lähes kaikissa Laineen elokuvissa. Huomattavimmat roolit Laineen elokuvissa olivat Kivivuoren Otto elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) ja "Akseli ja Elina" (1970), Nestori Malinen Kalle Päätalo -filmatisoinnissa "Ruskan jälkeen" (1979) ja Ovaskaisen isäntä elokuvissa "Akaton mies" (1983) ja "Akallinen mies" (1986). Muita Kauko Helovirran elokuvarooleja olivat muun muassa Juuso Walden -parodia Iso-Wille Wållberg Matti Kassilan Severi Suhos-farssissa "Meiltähän tämä käy" (1973) ja huomattavat sivuosat Risto Jarvan elokuvassa "Mies, joka ei osannut sanoa ei" (1975) sekä Visa Mäkisen 1980-luvun alun elokuvissa.
Ääniroolit.
Kauko Helovirta esiintyi myös Yleisradion Radioteatterissa. Helovirta esitti kuunnelmasarjassa "Knalli ja sateenvarjo" Hannibal Hamilton-Jonesia 1979–1997. Helovirran kuoltua hänen tilalleen tuli Heikki Nousiainen. Toinen kuuluisa rooli oli urheiluselostaja Immo Juhani Peltosen kirjoittamissa Elmo-kuunnelmissa "Elmo, urheilija" (1977) ja "Elmo – muu maailma" (1978). Muita radiorooleja olivat esimerkiksi pääosat Arto Paasilinna -tulkinnoissa "Isoisää etsimässä" (1978) ja "Hirtettyjen kettujen metsä" (1985), jotka ohjasi Helovirran vaimo Rauni Ranta. Eero Leväluoman 1960-luvulla ohjaamissa Kalle-Kustaa Korkin ja Pekka Lipposen seikkailuissa hän esitti toista pääosaa, Kalle-Kustaa Korkkia sarjakuunnelmissa "Sumulaakson sankarit" ja "Rauniokaupungin vanki". Helovirta esitti myös Kansainvälisen noitaliiton puheenjohtajaa Edvard von Boxista "Noita Nokinenä" -kuunnelmasarjassa 1970- ja 1980-luvulla.
Helovirta ääninäytteli animaatiosarjassa "Alfred J. Kwak" monia hahmoja, kuten Kuningas Leijonamieltä. Lisäksi hän ääninäytteli elokuvan "Kaunotar ja Kulkuri" hahmon Jalo, elokuvan "Oliver ja kumppanit" Francisin ja elokuvan "Miekka kivessä" Merlinin.
Vuonna 1974 "Mainosuutiset"-lehti listasi Helovirran edellisvuoden viidenneksi eniten käytetyksi mainoselokuvien spiikkeriksi. 
Kuolema.
Kauko Helovirta kuoli Helsingin diakonissalaitoksen sairaalassa sairastettuaan syöpää ja hänet haudattiin Malmin hautausmaalle.
Heinolan maalaiskunta

Heinolan maalaiskunta (lyh. Heinolan mlk, ) oli Päijät-Hämeessä sijainnut Suomen kunta. Se liitettiin Heinolan kaupunkiin vuoden 1997 alussa. Ennen vuoden 1951 osakuntaliitosta Heinolan maalaiskunta oli reikäleipäkunta. Sittemmin kunta käsitti kaksi toisistaan erillistä aluetta, joiden välissä oli Heinolan kaupunki. Entisellä maalaiskunnan alueella sijaitsee muun muassa kouluja, muutama kauppa, huoltoasema, runsaasti muita palveluja ja eri alojen yrityksiä. 1970- ja 1980-lukujen vaihteeseen asti maalaiskunnan hallinto sijaitsi Heinolan kaupungissa, kunnes kunnan omalle alueelle Heinolan kirkonkylään valmistui 1980-luvun alussa uusi kunnanvirasto.
Heinolan maalaiskunnan asukasluku juuri ennen kuntaliitosta oli noin 6 000 henkeä.
Vierumäen Teollisuus Oy (nykyään Versowood Group Oy) oli pitkään Heinolan maalaiskunnan suurin työllistäjä ja teollisuusneuvos Eino Kolli kunnan paras veronmaksaja.
Kunnan vaakunassa on tyyliteltynä Tuusjärven kylästä Viikinäisistä vuonna 1934 löydetty reenjalas, joka on tiettävästi maailman vanhin reenjalas yli 9 000 vuoden takaa. Jalas on näytteillä Kansallismuseossa Helsingissä.
Heinolan maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tirripaisti, perunatuuvinki, lanttulaatikko, piimäjuusto, kaalinlehdillä paistetut retarieskat sekä "rippana".
Murder, Inc.

Murder, Inc. (vapaasti käännettynä ”Murha Oy”) oli median antama nimi amerikkalaiselle palkkamurhiin erikoistuneelle rikollisjärjestölle, joka tappoi kymmenen vuoden aikana ainakin 700 ilmiantajaa, todistajaa ja ammattiyhdistysmiestä. Sitä (tai sen johtajistoa) kutsuttiin myös Syndikaatiksi. Monet järjestön menettelytavoista ovat jääneet rikollisjärjestöjen pysyviksi toimintatavoiksi.
Murder, Inc. syntyi New Yorkissa 1930-luvun alussa, kun Lucky Lucianon liittolaiset Meyer Lansky ja Bugsy Siegel perustivat Murder Inc:in ”hoitamaan ongelmia”. Kyse oli alamaailman lakien valvomisesta eli esimerkiksi ilmiantajien rankaisemisesta. Myöhemmin Lansky ja Siegel siirtyivät muihin liiketoimiin, mutta Murder Inc. jatkoi toimintaansa muiden alaisuudessa. Toiminnan sisältönä oli yksinkertaisesti palkkamurhaaminen: puhelinsoitto Murder Inc:ille riitti saamaan ei-toivotun henkilön pois päiviltä. Ruumiit piilotettiin esimerkiksi rakennustyömaille tai veden alle, niin että kaikkia murhia ei milloinkaan saatu selville. Kun poliisi aloitti järjestöä vastaan puhelinkuuntelun, siirryttiin tappopuheluissa kiertoilmaisuihin, joista ovat peräisin monet nykyajan palkkamurhaa tarkoittavat englannin kielen ilmaisut, kuten "hit" tai "contract".
Järjestö oli vahvasti organisoitunut ja ylläpiti palkkamurhaajilleen jopa eräänlaista sosiaaliturvajärjestelmää. Poliisin hämääminen toimi aina samalla kaavalla: murhaajat tulivat kaukaisista kaupungeista ja olivat aikoja sitten poistuneet, kun poliisi pyrki etsimään johtolankoja paikallisesta alamaailmasta. Toiminta oli tarkasti organisoitua: ryhmillä oli tarkat alueensa, niiden tuli hyväksyttää murhat Syndikaatin johtajilla ja verityö toteutettiin vasta pitkän varjostuksen ja valmistelun jälkeen. Ryhmien keskinäiset murhaamiset oli ankarasti kielletty. Murder Inc. maksoi tappajille pohjapalkkaa, jonka lisäksi he saivat 1 000 – 5 000 dollaria jokaisesta murhasta. Heidän perheensä saivat myös rahakorvauksia, joka oli ikään kuin sosiaaliturvaa. Jos järjestön murhaaja jäi kiinni, järjestö lähetti parhaat asianajajansa heidän tuekseen oikeuteen. 
Murder Inc. tuhoutui 1940-luvun puoliväliin mennessä sen jäsenen Abe ”Kid Twist” Relesin ryhdyttyä ilmiantajaksi. Järjestö kosti tämän, sillä Reles ”putosi ikkunasta” 12. marraskuuta 1941 newyorkilaisessa hotellissa, vaikka hänellä oli poliisivartio. ”Lintu lauloi, mutta se ei osannut lentää,” järjestö totesi.
Paavo Heininen

Paavo Johannes Heininen (13. tammikuuta 1938 Helsinki – 18. tammikuuta 2022 Järvenpää) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti sekä Sibelius-Akatemian pitkäaikainen professori.
Ura.
Heininen opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa sekä pianonsoittoa ja sävellystä Sibelius-Akatemiassa. Sävellystä hänelle opettivat Aarre Merikanto, Einojuhani Rautavaara, Einar Englund ja Joonas Kokkonen. Suoritettuaan humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1959 ja sävellysdiplomin vuonna 1960 hän jatkoi opintojaan Kölnissä ja New Yorkin arvostetussa Juilliard School of Musicissa.
Heininen oli suomalaisen musiikin keskeisimpiä modernisteja. Hänen tuotantonsa jaetaan usein hieman pelkistäen kahteen tyylikauteen: dodekafoniseen (n. 1957–1975) ja jälkisarjalliseen (1976–). Heiniseen lyötiin alusta saakka tietynlaista Suomen musiikin ”kauhukakaran” leimaa. Monet hänen teoksistaansa joutuivat modernistisuutensa ja esitysteknisen haastavuutensa vuoksi odottamaan kauankin ensiesityksiään. Tässä mielessä Heinisen kohtalotoverina voidaan pitää hänen opettajaansa Aarre Merikantoa.
Paavo Heininen toimi sävellyksen opettajana Sibelius-Akatemiassa ja oli siten kasvattamassa merkittävää säveltäjäsukupolvea. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Magnus Lindberg, Kaija Saariaho ja Jouni Kaipainen.
Heininen tunnettiin myös erinomaisena pianistina, ja hän soitti useiden pianoteostensa kantaesitykset. Pianosonaatin "Poesia squillante ed incandescente" (’Hehkuva ja helisevä runoelma’) nimi tiivistää jotain olennaista Heinisen käyttämästä pianotyylistä.
Heiniselle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali 6. joulukuuta 1987.
Tuotannosta.
Heinistä voidaan pitää ensi sijassa orkesterisäveltäjänä. Hänen tuotantonsa keskeisiä teoksia ovat viisi sinfoniaa, neljä pianokonserttoa, konsertto alttosaksofonille ja orkesterille, viulukonsertto, sellokonsertto, "Adagio" ("konsertto orkesterille variaatioiden muodossa"), "Poesia squillante ed incandescente", jousikvintetto, "...tyttöjen kävely ruusulehdossa..." jousiorkesterille sekä oopperat "Silkkirumpu" ja "Veitsi".
Heininen sävelsi lukuisia kamarimusiikki- ja sooloteoksia erilaisille kokoonpanoille, 2000-luvun aikana muun muassa pianolle ja uruille. Hänen huilukonserttonsa "Autrefois" kantaesitettiin syksyllä 2010 Lappeenrannan kaupunginorkesterin konsertissa. RSO kantaesitti Heinisen "Eläinten Te Deum" -oratorion kaksi osaa konsertissaan tammikuussa 2013 ("Kaukametsä" ja "Musta kehtolaulu").
Malaijilais-polynesialaiset kielet

Malaijilais-polynesialaiset kielet ovat austronesialaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Kielikuntaan katsotaan kuuluvan 1257 kieltä. Siihen kuuluvia kieliä puhutaan pääasiassa Oseaniassa Melanesian, Mikronesian ja Polynesian saaristoissa sekä Kaakkois-Aasiassa, pääsääntöisesti Indonesialle kuuluvilla saarilla. Myös manner-Aasiassa puhutaan joitakin malaijilais-polynesialaisia kieliä. Lisäksi Afrikan Madagaskarilla puhuttava malagassin kieli kuuluu malaijilais-polynesialaisiin kieliin. 
Kieliryhmä jaetaan edelleen pienempiin ryhmiin (sulkeissa kielten määrät):
Mickey Cohen

Meyer Harris ”Mickey” Cohen () oli yhdysvaltalainen, Los Angelesissa toiminut gangsteri.
New Yorkissa juutalaiseen perheeseen syntynyt Cohen muutti Los Angelesiin perheensä kanssa 1920. Hänet pidätettiin ensimmäisen kerran alkoholin myymisestä 1923, yhdeksänvuotiaana. Teininä Cohen harjoitti nyrkkeilyä ja pääsi lajissa lähes huipulle. Ura loppui tappioon höyhensarjan maailmanmestaria Tommy Paulia vastaan. Cohen liittyi järjestäytyneeseen rikollisuuteen ja muutti Chicagoon työskentelemään Al Caponen jengille. Hän järjesti omatoimista uhkapeliä, mikä sai kilpailijat karkottamaan hänet kaupungista.
Cohen palasi Kaliforniaan ja alkoi työskennellä Bugsy Siegelin oikeana kätenä. Siegelin tultua tapetuksi 1947, otti Cohen haltuunsa hänen pelibisneksensä. Cohen ei tarinan mukaan koskaan käyttänyt samaa pukua kahta kertaa. Hän oli tunnettu väkivaltaisuudestaan, ja hänen perässään olivat niin poliisi kuin monet järjestäytyneen rikollisuuden tahot. Cohenin kotiin tehtiin pommi-isku, minkä jälkeen hän muutti kotinsa turvajärjestellyksi ”linnakkeeksi”. Hän palkkasi myös henkivartijan, Johnny Stompanaton, jonka näyttelijä Lana Turnerin teini-ikäinen tytär tappoi itsepuolustuksena paljon julkisuutta saaneessa tapauksessa.
Cohen tuomittiin 1950 neljäksi vuodeksi vankeuteen veropetoksesta ja uudelleen samasta rikosnimikkeestä 1961. Hän kuoli 1976 vatsasyöpään. Cohen esiintyy sivuhenkilönä James Ellroyn "L.A"-sarjassa.
Malagassi

Malagassi eli malagasi on Madagaskarilla puhuttava austronesialaisten kielten malaijilais-polynesialaiseen kieliryhmään kuuluva kieli. Ethnologue määrittelee malagassin makrokieleksi, joka kattaa 11 yksittäistä kieltä. Karkeasti makrokielen alaiset kielet jaetaan pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään.
Malagassin läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu Borneon saarella puhuttava Ma’anyan. Malagassissa on lainasanoja bantukielistä (esimerkiksi "omby" lehmä, "amboa" koira vrt. esimerkiksi swahilin "ng'ombe", "mbwa"), arabiasta ja Intian kielistä.
Monet paikalliset sanomalehdet julkaisevat sisältöä sekä ranskaksi että malagassiksi kuten esim. "La Gazette de la Grande Isle", Lakroan'i Madigasikara ja Midi Madigasikara. Yksinomaan malagassinkieliä lehtiä ovat mm. Ao Raha, Ino Vaovao ja Triatra. Raamattu on käännetty kokonaisuudessaan malagassiksi ensimmäisen kerran vuonna 1835.
Puhujamäärä ja status.
Malagassilla on 19,9 miljoonaa puhujaa. Suurin osa puhujista asuu Madagaskarissa, jonka väestöstä 90 % puhuu kieltä. Merkittäviä malagassinkielisiä vähemmistöjä on myös Komoreilla ja Reunionilla sekä pienempiä vähemmistöjä muualla Ranskassa sekä Quebecissa.
Merina-murre on 1820-luvulta lähtien toiminut nykyisen standardikielen pohjana. Malagassi on ranskan ohella virallinen kieli Madagascarissa.
Fonologia ja oikeinkirjoitus.
Malagassi käyttää latinalaisia aakkosia: A, B, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, R, S, T, U, V, Y, Z.
IPA-merkinnöistä poikkeavat oikeinkirjoitusasut on merkitty ⟨⟩ -sulkeisiin.
Konsonantit.
Kirjain ⟨s⟩ äännetään [s], mutta [ʃ] on myös vaihtoehto kirjainyhdistelmässä ⟨sy⟩. 
Lähde:
Vokaalit.
Malagassi on viisivokaalinen kieli.
Lähde: 
Kirjain ⟨o⟩ äännetään aina [u] ja ⟨ô⟩ äännetään [o]. Sanaloppuinen ⟨y⟩ äännetään [i]. Lisäksi yhdistelmät ⟨ay⟩ ja ⟨ai⟩ ääntyvät [aj], ⟨ey⟩ ja ⟨ei⟩ [ej] ja ⟨oy⟩ ja ⟨oi⟩ [uj].. 
Kielioppi.
Substantiivi ei taivu suvussa, luvussa tai sijaissa. Määräinen muoto ilmaistaan artikkelilla "ny". Verbien taivutus on sen sijaan melko monimutkaista: kolmen aikamuodon lisäksi erilaisilla suffikseilla ilmaistaan mm. tekijää, kokijaa, hyötyjää ja välinettä..
Malagassin sanajärjestys on yleisimmin muotoa verbi-objekti-subjekti. Myös muunlainen sanajärjestys on mahdollinen ja esim. VSO on melko usein käytössä käskyjen yhteydessä..
Lukusanat 1–10 malagassiksi:
Kartiopullistuma

Kartiopullistuma eli keratoconus tai keratokonus (kreikan sanasta "keratos" ’sarvi’ ja latinan sanasta "conus" ’kartio’) on hitaasti paheneva silmän sarveiskalvon pullistuma, joka heikentää näkökykyä. Taudin edetessä sarveiskalvo ohenee ja sen kaareva muoto alkaa muistuttaa enemmän kartiota. Näkö voi samentua niin paljon, ettei esimerkiksi näe enää lukea tai ajaa autoa, mutta pitkällekään edennyt kartiopullistuma ei kuitenkaan aiheuta täydellistä sokeutumista, sillä se on silmän pintarakenteen vaurio eikä vaikuta näköhermon toimintaan lainkaan.
Ilmeneminen.
Sarveiskalvon pullistuminen keskiosastaan johtuu sen ohenemisesta, mutta lääketiede ei ole yksimielinen siitä, onko kyse perinnöllisestä vammasta vai rappeutumasta. Noin joka 1 500. ihmisellä on kartiopullistuma kansallisuudesta ja ihonväristä riippumatta. Tavallisesti se todetaan myöhäisessä teini-iässä tai vähän yli parikymppisillä. Näkökyky voi huonontua huomattavasti lyhyessäkin ajassa, jolloin voi joutua uusimaan lasejaan useamman kerran vuodessa. Yleensä eteneminen hidastuu noin 40 vuoden iässä, joten jos vaiva todetaan vasta lähempänä keski-ikää, on varsin todennäköistä, että se pysyy lievänä. Kartiopullistuma vaivaa yleensä molempia silmiä mutta voi ilmetä ja edetä hyvinkin eri tahdissa.
Oireet.
Yleensä kartiopullistuma ilmenee voimakkaana hajataittona ja näöntarkkuuden heikkenemisenä, johon liittyy useita mahdollisesti hyvinkin voimakkaita varjokuvia tai valoviivoja, jotka johtuvat silmän pinnan epäsymmetrisyyden lisääntymisestä. Valonsäteet eivät enää heijastukaan silmässä yhteen pisteeseen vaan muodostavat sivukuvia kuin huonosti viritetyssä analogisen TV:n kuvassa. Nämä ylimääräiset varjot näkyvät selvimmin katsottaessa pistemäistä valonlähdettä tummaa taustaa vasten. Esimerkiksi täysikuu voi keratokoonikon silmin näyttää epätarkalta ryppäältä (osin soikeitakin) kuita. Näitä varjokuvia voi olla ”oikean” kuun ympärillä jopa useita kymmeniä. Yleinen oire on myös silmän valonarkuus.
Koksi

Koksi on kivihiilestä kuivatislaamalla valmistettua hiiltä, joka on kivihiiltä puhtaampaa ja lämpöarvoltaan parempaa polttoainetta. Kivihiilen laatu vaihtelee myös paljon, mutta koksin valmistuksella saadaan laatueroja tasoitettua helpottaen muun muassa kulutuslaskelmia. Koksin aikakausi alkoi teräksen massatuotannon myötä.
Tärkein koksin käyttömuoto nykypäivänä ovat metallurgiset pelkistysreaktiot, varsinkin raudan valmistus. Koksin sisältämä hiili toimii pelkistimenä. Masuunissa tapahtuvassa pelkistymisreaktiossa koksin sisältämä hiili riistää metallioksideista hapen hapettuen itse ensin hiilimonoksidiksi ja edelleen hiilidioksidiksi sekä siten pelkistää metallioksidit vapaiksi metalleiksi.
Menetelmän valmistaa takkirautaa koksin avulla kehitti englantilainen Abraham Darby I.
Maskotti

Maskotti on hahmo, joka esimerkiksi kannustaa urheilujoukkuetta tai on ravintolan vetonaula lapsille. Maskotteja voidaan myös käyttää omana onnenkaluna, esimerkiksi koululuokalla voi olla oma maskotti. Maskotti on yleensä eläin, mutta se voi myös olla mikä tahansa olento. Maskotin tarkoituksena esimerkiksi urheilutapahtumissa (varsinkin Yhdysvalloissa) on yleensä kannustaa joukkueen kannattajia kannatushuutoihin ynnä muuta sellaista. Tällöin maskottina toimii joku maskotin pukuun sonnustautunut henkilö. Maskotin kuvalla ja nimellä voidaan myös myydä erilaisia oheistuotteita. 
Sana "maskotti" on tullut suomeen ruotsin ja englannin kautta ranskasta – "mascotte" on deminutiivijohdos provensaalin noitaa tarkoittavasta sanasta "masco". "Maskotti" on tarkoittanut onnenkalua, talismaania tai noidan lumousta. Mahdollisesti sana juontaa juurensa keskiajan latinan sanasta "masca" ’naamio, aave, painajainen’. Käsitteen teki tunnetuksi Edmond Audranin vuoden 1880 komediallinen ooppera "La Mascotte", jossa kodissa asuva keiju tuo onnea italialaiselle maanviljelijälle. Ooppera esitettiin seuraavana vuonna englanniksi. Suomen kirjakielessä "maskotti" on tullut käyttöön 1900-luvun alkupuolella.
Myös monella urheilijalla on maskotti. Tällaisia maskotteja käytetään usein urheilijoiden kotisivuilla, ja usein t-paitoja ja esimerkiksi matkapuhelimien taustakuvia myydään nimenomaan maskotin eikä itse urheilijan kuvalla.
Martti Haavio

Martti Henrikki Haavio (kirjailijanimi P. Mustapää; 22. tammikuuta 1899 Temmes – 4. helmikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kansanrunouden ja mytologian tutkija, runoilija ja akateemikko. Runonsa hän julkaisi nimellä P. Mustapää, jonka hän keksi Tallinnan vanhankaupungin Mustapäiden talon nimen perusteella.
Elämä ja ura.
Haavio kuului uransa alkuvaiheessa Tulenkantajat-ryhmään. Suojeluskuntaan Haavio liittyi sisällissodassa. Hän toimi aktiivisesti myös Akateemisessa Karjala-Seurassa, josta hän kuitenkin erosi vuonna 1932 yhdessä monien muiden poliittiseen keskustaan suuntautuneiden jäsenten kanssa, kun seuran enemmistö ei suostunut tuomitsemaan Mäntsälän kapinaa. Puoluekannaltaan Haavio oli maalaisliittolainen.
Haavio työskenteli WSOY:llä kustannustoimittajana 1924–1931 ja kirjallisena johtajana 1946–1951. Hän toimi kansanrunoudentutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 1949–1956.
Haavion ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1929 kansanrunoudentutkimuksen dosentti Elsa Enäjärvi, joka menehtyi syöpään vuonna 1951. Runoilija Aale Tynnin kanssa Haavio avioitui vuonna 1960. Haavioiden tytär Elina Haavio-Mannila oli sosiologian professori. Toinen tytär Katarina Eskola on kulttuurintutkija. Martti Haavion veli oli pappi ja runoilija Jaakko Haavio.
Martti Haavio vietti osan lapsuudestaan Nokian Tottijärvellä, jossa järjestetään nykyään vuosittain P. Mustapää -päiviä. Tapahtumassa myönnetään myös P. Mustapää -palkinto ansioituneelle runoilijalle hänen elämäntyöstään.
Haavio on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Kansanrunoudesta modernismiin.
Haavio teki yliopistouransa kansanrunouden tutkijana ja teki useita runonkeruumatkoja tieteenalan perinteiden mukaan. Runoilijana hän oli 1920-luvulla lähellä Tulenkantajat-ryhmää, muttei innostunut ryhmän eksotiikan ja koneromantiikan ihailusta, vaan korosti suomalaista perinnetietoisuutta. Toisen maailmansodan ja sen aiheuttaman aatteellisen hämmennyksen jälkeen Haavio korosti runoudessaan vastapareja luonto–ihminen, pysyvä–katoava, ajattomuus–sodan hävitys. Sodanjälkeisessä tuotannossaan hän toimi siltana perinteisen ja modernin lyriikan välillä ja uudisti merkittävällä tavalla runouden rytmiikkaa.
P. Mustapään runohenkilö läkkiseppä Lindblad esiintyy ensi kerran kokoelmassa "Jäähyväiset Arkadialle" kolmessa runossa (Linnut, Elämän kauneus ja Dolce far niente). Hän kirjoitti Lindblad-runoja viiden sikermän, jotka ilmestyivät "Suomen kirjallisuuden vuosikirjassa" 1946, ja vielä kaksi runoa kuvateokseen "Suomen talvi" (1946). Varsinainen Lindblad-kokoelma "Koiruoho, ruusunkukka" ilmestyi 1947.
Juliet Jonesin Sydän

Juliet Jonesin Sydän on vuonna 1980 perustettu alun perin ruukkilais-oululainen rock-yhtye, joka on julkaissut 11 albumia vuosina 1985–1996 ja vuonna 2020. Nimi tulee samannimisestä sarjakuvasta. Yhtye sai mainetta intensiivisenä ja spontaanina lavaesiintyjänä. Uusi aalto -henkiset sanoitukset hyödyntävät huumoria ja ironiaa. Yhtyeen kappaleista tunnetuimpia ovat ”Helppo elämä” (1985) ja ”Miksi naiset aina rakastuvat renttuihin” (1988).
Ura.
Pääosan Juliet Jonesin Sydämen albumeista julkaisi Poko Rekords. Vuonna 1985 yhtye valittiin "Rumba"-lehdessä vuoden nuoreksi kyvyksi. Viimeiset albuminsa "Joneskaupunki" (1994) ja "Hai" (1996) yhtye kustansi oman levy-yhtiönsä Art Planktonsin kautta. JJS:n toiminta päättyi vuonna 2001.
Yhtyeen pitkäaikaisimman kokoonpanon keskeinen lauluntekijä Eero Hyyppä jatkoi musiikin tekemistä ja konsertointia esittäen yhtyeidensä Eero Jones &amp; Kahvi (1998) ja Juliet Jones (2003) kanssa myös vanhaa Juliet Jonesin Sydän -materiaalia. Hyyppä oli julkaissut tummempisävyisiä tekstejään myös yhtyeessään Inkvisitio, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa "Paratiisi" vuonna 1989.
Muista jäsenistä basisti Kari Heiskari vaikutti vuoteen 2011 asti Yölintu-orkesterissa, jolle JJS-kitaristi Sami Pirkola on tehnyt joitakin kappaleita. Pirkola toimii sosiaalipsykiatrian professorina Tampereen yliopistossa ja on tehnyt jonkin verran kappaleita eri artisteille. Hän esiintyy kokoonpanon Sami Jones &amp; Vaeltava Koira kanssa albumilla "Kari Peitsamon lauluja" (2002). Toinen kitaristi-laulaja Kari Hyvärinen toimii viihdealan verkkokauppaa tekevän yhtiön johtotehtävissä ja rumpali Jussi Parkkonen työskentelee radiomarkkinointitehtävissä sekä on toimittanut ohjelmaa Radio Suomipopilla.
Joulukuussa 2014 Juliet Jonesin Sydän ilmoitti tekevänsä paluun vuonna 2015. Yhtye esiintyi Helsingin Tavastia-klubilla 1. huhtikuuta 2015. Kokoonpano on sama kuin vuosina 1988-1997 lukuun ottamatta kosketinsoittaja/laulaja Eero Hyyppää, joka Parkinsonin taudin vuoksi ei pysty osallistumaan. Hyypän tilalle kosketinsoittajaksi tuli muun muassa Kauko Röyhkän ja J. Karjalaisen yhtyeissä soittanut Pekka Gröhn.
Juliet Jonesin Sydän julkaisi helmikuussa 2020 "Kansas"-albumin. Levyn nimi oli viittaus vuonna 2019 menehtyneeseen Seppo Kansanojaan, joka teki vuosien varrella muutamia sanoituksia ja sävellyksiä Juliet Jonesin Sydämelle. Vuonna 2022 yhtyeeseen liittyi kosketinsoittimia, haitaria ja mandoliinia soittava ja laulava Tapio Kojo. Vuonna 2023 jukaistiin albumi "Rakkaus", jossa oli neljä uutta kappaletta ja lisäksi livetaltiointeja tuoreehkoilta keikoilta. Vuonna 2025 yhtye keikkailee edelleen.
Poronkusema

Poronkusema on vanha porolla liikuttaessa käytetty tarkemmin määrittelemätön pituuden mittayksikkö. Poronkusema on se matka, jonka ajoporoa voi ajaa (poron) virtsaamistaukojen välillä. Poro ei pysty virtsaamaan juostessaan, ja liian pitkä juoksuttaminen voi aiheuttaa sille halvaustilan. Poronkuseman sanotaan olevan noin 7,5 kilometriä.
Poronkusema on vanhastaan ollut mitta, jonka poro kulkee vetäessään kuormattua rekeä. Koska poronkusema on paljolti lumiolosuhteista riippuvainen, niin sen mitta vaihtelee 1,5 km - 7,5 km. Nykyisillä kovaksi tallautuneella jäljillä saadaankin poronkuseman mitaksi vanhaa aikaa pidempiä mittoja. Saamelaisen perinnetiedon mukaan päivämatkat kuormatulla porolla liikuttaessa olivat noin 10 poronkusemaa. Perinnetiedossa mainittujen yöpymispaikkojen väliset etäisyydet ovat pääasiassa 35-40 km, joten tästä voidaan päätellä poronkuseman olleen vanhastaan keskiarvona noin 3,7 kilometriä.
Rastilankallio

Rastilankallio () on korttelimainen asuinalue Vuosaaren Rastilassa. Asuinalue on rakennettu 2000-luvun alussa Rastilan eteläosaan. Rastilankallion alueella samoille tonteille on sijoitettu kerros- ja rivitaloja. Aivan Rastilankallion eteläpuolella on Rastilan metroasema. Muissa suunnissa alue rajautuu pientaloalueeseen sekä leirintäalueeseen.
Asuinalueen keskellä sijaitsee päiväkoti Vankkuri, asukastalo Kulkuri ja puisto. Pysäköinti on keskitetty pysäköintilaitokseen ja teiden vieressä oleville parkkipaikoille alueen ulkopuolelle. Rastilankallion eteläosaa täydennettiin 2010-luvun alussa. Koulu sijaitsee kerrostaloalueen ja Rastilan pientaloalueen välissä. Alue oli aiemmin leirintäalueen telttailualueena ja nykyisen puiston kohdalla sijaitsi grillipaikka.
Hypocrisy

Hypocrisy on ruotsalainen death metal -yhtye. Sen perusti Peter Tägtgren Ludvikassa vuonna 1990. Alkuaikoina Hypocrisyn musiikki oli perinteistä death metalia, mutta on "The Fourth Dimension" -albumista lähtien muuttunut melodisempaan suuntaan. Laulaja Masse Brobergin tekemät sanoitukset olivat antikristillisiä ja saatanallisia, mutta tämän lähdettyä yhtyeestä vuonna 1993, sanoitusten teemaksi otettiin paranormaalit ilmiöt ja avaruusolennot.
Vuonna 1997 ilmestyneen The Final Chapterin huhuttiin jäävän yhtyeen viimeiseksi levyksi, koska Peter halusi keskittyä enemmän omistamansa Abyss Studion johtamiseen, mutta fanien ympäri maailmaa lähettämä anomusten tulva yhtyeen paluulle tuotti tulosta, eikä Hypocrisyn taru loppunut The Final Chapteriin.
Yhtyeen toistaiseksi viimeisin albumi on "Worship", joka julkaistiin 26. marraskuuta 2021.
Huhtikuussa 2022 yhtye tiedotti, että Horgh ei jatka yhtyeen rumpalina.
M/S Viking 4

M/S Express O () oli autolautta, joka kuului menestykseksi osoittautuneen Meyer Werftin telakan "Papenburgin sisaret" -sarjaan. Aluksen tilasi Viking Linen osakasvarustamo Rederi AB Sally vuoden 1972 kesäkuussa. Alus valmistui valmistenumerolla 570 ja se luovutettiin tilaajalleen kesäkuussa 1973. Alus asetettiin alkujaan Turku–Maarianhamina–Tukholma reitille, mutta sitä käytettiin Viking Linen liikenteessä myös muilla yhtiön reiteillä, muun muassa Naantali–Maarianhamina–Tukholma/Kapellskär, sekä väliaikaisesti myös Helsinki–Tukholma välillä.
Pääpiirteissään uusi alus noudatti sarjan edellisten alusten tilauserittelyä, ja suunnilleen samoja teknisiä pääarvoja, sekä mittoja. Joitakin muutoksia Viking 4:n oli kuitenkin tehty.
Tekniset tiedot.
Aluksen tekniset tiedot ovat voineet muuttua aluksen käyttöhistorian aikana. Artikkelissa esitetyt tiedot perustuvat aluksen alkuperäiseen kokoonpanoon.
Aluksen käyttöhistoriaa.
Viking 4 myytiin vuonna 1980 englantilaiselle rahoitusyhtiölle, joka puolestaan vuokrasi aluksen edelleen. Tämän jälkeen alusta käytettiin muun muassa Englannin kanaalin liikenteessä.
Viimeisimpinä käyttövuosinaan 2000-luvun alussa alus liikkui Kreikan lähivesistöillä. Alus lähti Intiaan Mongolian lipun alla vuonna 2005. Alus lienee päätynyt romutukseen vuonna 2005.
Helsingin jäähalli

Helsingin jäähalli (lempinimeltään Nordis) on Helsingin Taka-Töölössä Nordenskiöldinkadulla sijaitseva jäähalli. Jaakko Kontion ja Kalle Räikkeen suunnittelema halli avattiin 1. lokakuuta 1966 ja se on Helsingin vanhin ja Suomen toiseksi vanhin jäähalli. Jäähalli suunniteltiin alun perin Suomessa pidettyjä vuoden 1965 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja varten, mutta aikataulun venymisen vuoksi kisat pidettiin Tampereen jäähallissa.
Hallin käyttö.
Jääkiekkoseura HIFK on käyttänyt hallia kotikenttänään hallin avajaisista lähtien. Hallissa pidetään myös muita urheilutapahtumia. Lisäksi jäähallissa järjestetään näyttelyitä, messuja ja konsertteja. Jäähallissa ovat esiintyneet muun muassa The Moody Blues ja The Who vuonna 1967, Kiss vuosina 1983 ja 1988, laulaja Stevie Wonder vuonna 1984, Scorpions 1989, Frank Sinatra 1989, Guns N’ Roses vuonna 1991, Dire Straits vuonna 1985, James Brown 1987, Leonard Cohen 1988, Frank Sinatra huhtikuussa 1989, Paavi Johannes Paavali II 1989, Green Day vuonna 1995, David Bowie 1996, Tina Turner 1990, AC/DC 1991, Rammstein vuonna 2001, The Beach Boys vuonna 2006, Slayer vuonna 2018, Children of Bodom vuonna 2019 ja Avantasia vuonna 2025. Lisäksi jäähallissa on järjestetty "Idols"-laulukilpailun finaali vuosina 2007 ja 2008 ja "X Factorin" finaali. Vuodesta 2015 alkaen jäähallissa on järjestetty konsertteja niin sanotulla black box -konseptilla, jossa istumakatsomot on rajattu pois käytöstä mustien verhojen taakse ja permannolla on 3 000 hengen seisomakatsomo.
Jäähalliin mahtuu nykyisin 8 200 katsojaa. Helmikuussa 1967 HIFK:n ja Töölön Vesan välisessä jääkiekko-ottelussa yleisöä oli liki 11 000. Jääkiekkojoukkue Jokerit pelasi kotiottelunsa vuoden 1997 kevääseen saakka samassa jäähallissa, mutta siirtyi seuraavana syksynä Hjallis Harkimon rakennuttamaan Hartwall Areenaan. Alun perin myös HIFK:n oli tarkoitus muuttaa Areenalle, mutta lopulta seura päätti pysyä Nordenskiöldinkadulla. Jäähallin omistaa Jääkenttäsäätiö. Jäähallissa on myös seisomakatsomo, joka valmistui 2007. Helsingin jäähalli on kapasiteetiltaan neljänneksi suurin jäähalli Suomessa Helsinki-hallin, Turun Gatorade Centerin ja Tampereen Kannen areenan jälkeen.
Jääkiekkoseura Jokerit pelasi hallissa 13 Mestis-kauden 2023–2024 kotiotteluaan. Seuraavaksi kaudeksi Jokerit siirtyi pelaamaan sinne kaikki kotiottelunsa.
Kesällä 2025 jäähallin etupihalle avattiin Nordis Live -niminen ulkoilmakeikkapaikka, jonka katsomoon mahtuu 3 000 henkeä.
M/S Viking 5

M/S Viking 5 oli suomalaisen Viking Line -laivanvarustamon omistama autolautta, joka liikennöi Suomen ja Ruotsin välillä 1970-luvulla.
Tilaus.
Viking 5 tilattiin Rederi AB Sallylle saksalaiselta Meyer Werftin telakalta. Saman tyyppisiä aluksia oli ennen Viking 5:n toimitusta tilattu Viking Linen kahdelle osakasvarustamolle viisi kappaletta. Aluksen valmistenumero oli 573 ja se luovutettiin tilaajalleen heinäkuun alussa 1974. Alus oli suunniteltu asetettavaksi Helsinki – Tukholma reitille, joten siihen tehtiin jo tilausvaiheessa huomattavasti suurempia muutoksia aiempiin "Papenburgin sisariin" verrattuna. Muun muassa hyttikapasiteettia lisättiin huomattavasti, samoin autopaikkoja. Myös muita matkustajatiloja muutettiin vastaamaan paremmin tarkoitustaan.
Reitit.
Viking 5 liikennöi Helsinki–Tukholma-reitillä aina vuoden 1980 kevään loppuun, jonka jälkeen se asetettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille. Tämän jälkeen sitä käytettiin vielä jonkin aikaa Naantali –Maarianhamina–Kapellskär-reitillä. Vuoden 1981 toukokuussa se siirtyi edelleen Rederi AB Sallyn omistuksessa, mutta "The Viking" -nimisenä Englannin kanaalin liikenteeseen.
Tämän jälkeen alus tuli vielä kerran käymään Suomen liikenteessä, mutta nyt Vaasalaivojen operoimana "Sally Express" -nimisenä, välillä Vaasa–Sundsvall/Uumaja. Tätä liikennettä kesti keväästä 1983 saman vuoden loppupuolelle. Sen jälkeen alusta käytettiin varsin monipuolisesti eri puolilla Euroopan merialueita. Vuonna 2012 laiva oli liikenteessä Gibraltarin alueella.. Heinäkuussa 2015 laiva lähti romutettavaksi Turkkiin.
Laiva on lastattu

Laiva on lastattu on perinteinen seuraleikki. Leikin perusperiaatteena on, että kukin osanottaja vuorollaan sanoo tietyn aihepiirin tai muutoin ennalta sovitun määritelmän mukaisia sanan, joilla laiva on lastattu. 
Voidaan esimerkiksi sopia, että luetellaan L-kirjaimella alkavia naisten nimiä tai nisäkkäitä. Täten pelissä voitaisiin hyväksytysti sanoa esimerkiksi "Laiva on lastattu leijonilla.", jonka jälkeen vuoro siirtyisi seuraavalle. Saman sanan saa sanoa vain kerran pelin aikana. 
Pelaaja putoaa pois pelistä, mikäli hän ei keksi määritelmän mukaista sanaa, jota ei olisi jo sanottu. Laiva on lastattu -peliä voi periaatteessa pelata lukematon määrä pelaajia. 
"Laiva on lastattu" sopii erityisen hyvin ajanvietteeksi tilanteisiin, joissa enemmän fyysisiä suorituksia vaativien leikkien leikkiminen ei tule kysymykseen, esimerkiksi pitkille automatkoille, joilla myös auton kuljettaja voi hyvin ottaa osaa leikkiin.
Joskus leikin apuna käytetään palloa. Leikkijät istuvat lattialla jalat levällään ja vierittävät palloa toisilleen. Pallon senhetkinen haltija on sanomisvuorossa ja saa päättää kenen vuoro on seuraavaksi.
Vastapainevoimalaitos

Vastapainevoimalaitos on sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitos. Voimalaitosta ei optimoida maksimaaliseen sähköntuotantoon kuten lauhdevoimalaitosta. Osa kattilaan syötetystä energiasta käytetään prosessihöyrynä tai kaukolämpönä. Tämän vuoksi laitoksen kokonaishyötysuhde saadaan jopa yli 90 %:iin. Verrattuna lauhdevoimalaitosten parhaimmillaankin alle 45 %:iin on hyötysuhde yli kaksinkertainen. Lämmön ja sähkön tarpeen suhteen vuoksi tarvitaan kuitenkin myös lauhdevoimalaitoksia. Myös lämmönsiirto laitoksen ja kulutuskohteen välillä rajoittaa vastapainevoimalaitosten osuutta energian tuotannossa.
Helsingin Energia omistaa tuotemerkin "hyötysähkö" jota se käyttää yhteistuotannon markkinointiin. Tuotemerkin käyttöoikeus on myös 12 muulla energialaitoksella.
Kaukolämpövoimalaitos.
Syöttövesipumpulla paineistettu vesi höyrystetään kattilassa ja yleensä myös tulistetaan, eli lämmitetään höyrystymislämpötilaa korkeampaan lämpötilaan. Höyryllä pyöritetään vastapaineturbiinia. Höyryn annetaan paisua eli sen paineen laskea tiettyyn paineeseen, jonka määrittää tarvittavan kaukolämpöveden lämpötila. Esimerkiksi, jos tarvitaan 100-asteista vettä, höyry paisutetaan noin 1 baarin paineeseen. Mitä korkeampi lämpötila sitä suurempi paine tarvitaan. Vastapainevoimalaitoksen nimi tulee tästä paineesta, jossa höyry lauhdutetaan. Kaukolämmönvaihtimessa höyry lauhdutetaan eli se tiivistyy takaisin nesteeksi. Lämmitetty kaukolämpövesi johdetaan kulutuskohteisiin, joista se palaa uudelleen lämmitettäväksi.
Teollisuuden vastapainevoimala.
Teollisuudessa käytettävät voimalaitokset vastaavat pitkälti kuin kaukolämpövoimalaitoksia, paitsi että höyry lauhdutetaan teollisen prosessin lämpötarvetta vaativassa kohdassa. Usein höyryä otetaan turbiinista väliotoista, vain osa höyryvirrasta ja annetaan lopun paisua edelleen.
Kuka pelkää mustaa miestä

Kuka pelkää mustaa miestä? (tunnetaan myös nimellä Kuka pelkää mörköä?) on perinteinen saksalainen lasten juoksupeli, jota voidaan pelata sisällä tai ulkona tai jopa jäällä luistimien kanssa. Johann Christoph Friedrich GutsMuths kuvasi pelin jo vuonna 1796.
Pelin kuvaus.
Pelin perusajatus on yksinkertainen: piirretään tai muuten merkitään kaksi viivaa esimerkiksi 25 metrin päähän toisistaan (myös jääkiekkokaukalon reunat voivat toimia viivoina). Pelin kaikki osanottajat yhtä lukuun ottamatta asettuvat aluksi toisen viivan taakse, ja yksi pelaajista jää ”mustaksi mieheksi” viivojen välisen alueen keskelle. Kun hän huutaa "Kuka pelkää mustaa miestä?", muut osallistujat vastaavat "ei kukaan!", ja heidän on yritettävä juosta riviltä toiselle niin, ettei "musta mies" voi koskea heihin. Ne pelaajat, joita musta mies onnistuu koskettamaan, siirtyvät alkuperäisen mustan miehen avuksi ottamaan jäljelle jääneitä osanottajia kiinni seuraavasta vuorosta lähtien. Kiinniottajien huudettua ”kuka pelkää mustaa miestä!” lähtevät vielä mukana olevat osanottajat jälleen juoksemaan viivalta toiselle. Tätä toistetaan, kunnes jäljellä on vain yksi, josta tulee "musta mies" seuraavaa peliä varten.&lt;ref name="Jahn/Eiselen"&gt;Friedrich Ludwig Jahn, Ernst Wilhelm Bernhard Eiselen: "Schwarzer Mann." In: "Die deutsche Turnkunst zur Einrichtung der Turnplätze." Eigenverlag, Berlin 1816, S. 173–174.&lt;/ref&gt;
Variaatiot.
Leikkiä saatetaan leikkiä myös eri variaatioina esimerkiksi luistelussa nimellä ”kuka pelkää jäämiestä”. tai esimerkiksi musta mies on korvattu ”vihreällä miehellä”. Peliä pelataan joissain piireissä myös nimellä ”kuka pelkää mustekalaa”. Turun seudulla leikitään myös yksinkertaisempaa muunnelmaa "haukka" tai "haukkassi", jossa saa lähteä juoksemaan milloin vain tarvitsematta odottaa ”mustan miehen” huutoa.
Historiallinen tausta.
Kirjassa The Gender of Death: A Cultural History in Art and Literature leikissä mainittu ”musta mies” on kuoleman ja ruton henkilöitymä.
"Mustan miehen" hahmon vuoksi peli ymmärretään joskus väärin rasistisena. Saksassa peliä kutsutaan nimellä "Wer hat Angst vor dem Schwarzen Mann?". Der schwarze Mann on saksalainen mörkö tai peikko, jota vanhemmat käyttävät pakottaakseen lapsensa tottelemaan; on epätodennäköistä, että pelin nimi olisi alun perin viitannut etniseen alkuperään.
Ässät (yhtye)

Ässät on oululainen tanssiyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1978. Yhtyeen nimi pohjautui jäsentensä sukunimien ensimmäiseen kirjaimeen. Jorma, Lauri ja Pentti Siltala sekä Esa Sihvola muodostivat ensimmäisen Ässät-kokoonpanon vuonna 1978.
Vuonna 1982 Pentti Siltala jäi pois veljesorkesterista, jolloin Jorma ja Lauri Siltala päättivät jatkaa kosketinsoittaja Rauno Pelkosen kanssa triona.
Nykyisessä kokoonpanossa soittavat Lauri ”Lare” Siltala (rummut ja laulu), Pekka Peltola (koskettimet, hanuri ja laulu) sekä Janne Kiuttu (basso, laulu).
Ässät julkaisi ensimmäisen studioäänitteensä ”Kahdestaan” vuonna 1985. Vuosien 1985–2010 aikana Ässät on julkaissut 7 pitkäsoittoa, yli 70 sävellystä, joista lähes kaikki ovat Jorma Siltalan käsialaa sekä sävellysten että sanoitusten osalta. Toinen merkittävä säveltäjä Ässät-historiassa on ollut Rauno Pelkonen. Niin ikään Toni Nygård on toiminut säveltäjänä Ässien levyillä.
Ässien suurimpia hittejä on vuosien varrella ollut ”Punakenkäinen tyttö” yli 10 000 myydyllä levyllä. ”Ihanuuteni” -kappale nousi myös Youtuben kautta isoon suosioon ja on nykyään Ässien toivotuin kappale livekeikoilla, Suuria kappaleita ovat myös ”Syksy saapuu kuitenkin” ja vuoden 2010 Tätä Suomi tanssii -listaan pohjautuvan Kesähittiäänestyksen voittanut ”Sellaista kesää”.
Viime vuosina myös Chrisse Johansson, Jouni Hakanpää ja Jorma Toiviainen ovat sanoittaneet Ässät-musiikkia. Jorma Siltalan sävellyksiä on levyttäneet muun muassa Marita Taavitsainen, Lea Laven ja Juhamatti. Äänitteen "Ässä hihassa" on säveltänyt ja sovittanut Petri Siltala, sanoitus on Hannu Alaluusuan.
Singlejulkaisu "Kolme Ässää" on Jorma Siltalan Ässille tekemä niin sanottu 'Hallitushumppa' joka julkaistiin toukokuussa 2015 hallitusneuvottelujen yhteydessä kannustamaan Suomen hallitusta, samalla siinä kerrotaan myös itse orkesterista. Levyn tuotti Poptori -levy-yhtiö.
Viimeisimmät singlejulkaisut Ässille on tuottanut Reijo Päkkilä, jonka kynästä ovat lähtöisin singlet Sydämeni suklaa (2019), Eletään nyt (2020), Forever you (2020) , kahden biisin single, vuonna 2021 ilmestynyt Vena Amoris ja Kairan kyyneleet, Aarrekartta (2021), Syksy itkee kesää (2021), Suomi neito (2022), Sä kaiken muuttaa voit (2022) ja viimeisimpänä Täydellinen mies (2023)
Ässät valittiin vuoden 2021 tanssittajaksi. 
Ässät yhtyeen Poptori Oy:n tuottama fyysinen kokoelmalevy joka ilmestyi 2014 ( 20 Parasta ) saavutti kultalevyrajan keväällä 2023. Samalta levyltä 'Ihanuuteni' kappale sai myös platinaa striimauksista
Kokoonpanot.
2009–2011
2012–2014
2014–2015
2015–2018
2018–2023
2023−
Papenburgin sisarukset

Papenburgin sisaruksiksi tai Papenburgareiksi kutsutaan epävirallisesti yhdeksän autolautan sarjaa, jotka rakennettiin Saksan Papenburgissa vuosina 1970–1975. Niiden rakentaja oli Meyer Werft -telakka. Aluksien mitoissa ei ole merkittäviä eroja, ne ovat noin 108 metrin pituisia, poikkeuksena "Viking 5", joka on yhdeksän metriä pitempi. Leveyttä aluksilla on 17,2 metriä ja syväys 4,6 metriä.
Viking Linen käyttämät alukset siirtyivät 1980-luvulle tultaessa uusien suurlauttojen tieltä joko Pohjanmeren tai Merenkurkun liikenteeseen. Tämän jälkeen niitä on ollut käytössä Helsingin ja Tallinnan sekä Ahvenanmaan ja Ruotsin välisessä liikenteessä. Osa aluksista on tiettävästi yhä liikenteessä, osa taas on romutettu.
Papenburgin sisaret valmistumisjärjestyksessä, sekä alkuperäisellä nimellään:
Ossetia

Ossetia on alue Kaukasiassa. Alueen väestöä ovat osseetit. Hallinnollisesti Ossetia on jaettu Venäjään kuuluvaan Pohjois-Ossetia-Alanian tasavaltaan sekä virallisesti Georgiaan kuuluvaan, mutta de facto itsenäiseen Etelä-Ossetiaan. Monet tutkijat pitävät kuitenkin Etelä-Ossetiaa varsinaisesti Venäjän kontrolloimana alueena.
Epimetheus

Epimetheus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Prometheuksen veli. He olivat Iapetoksen lapsia ja titaaneita. 
Epimetheus, jonka nimi tarkoittaa "jälkeenpäin ajattelevaa" (Prometheus "etukäteen ajattelevaa") nai varoituksista huolimatta Zeuksen lähettämän Pandoran. Pandora avasi lippaansa, mikä aiheutti maailman vitsaukset. Epimetheuksen ja Pandoran tytär oli Pyrrha.
Buffalo Bill

Buffalo Bill (oik. William Frederick Cody; 26. helmikuuta 1846 Iowa – 10. tammikuuta 1917 Colorado) oli tunnettu villin lännen henkilö: biisoninmetsästäjä, sotilas, tiedustelija ja sirkusjohtaja.
Elämäkerta.
William Frederick Cody syntyi 26. helmikuuta 1846 Leclairessa Scottin piirikunnassa Iowassa. Hänen isänpuoleinen sukunsa oli tiettävästi Kanaalisaarilta tulleita hugenotteja ja nimeltään Le Caude. Jotkut ovat esittäneet Codyn isänisän olleen amerikansuomalainen Viljami Kotilainen, joka muutti Amerikkaan Limingasta, mutta tämä tarina ei tiettävästi pidä paikkaansa.
Perhe muutti Missouriin ja vuonna 1854 Kansasin-Nebraskan territorioon ensimmäisten joukossa. Isä kuoli vuonna 1857. Mary Cody hankki 11-vuotiaalle pojalleen työpaikan rahtiyhtiöstä. Hän toimi yhtiön lähettipoikana konttorin ja armeijan linnakkeen välillä. Cody väitti omaelämäkerrassaan toimineensa myös Pony Express -yhtiön lähettinä 14-vuotiaana, mutta nykyisin jotkut ovat kyseenalaistaneet tämän tarinan paikkaansapitävyyden. Nuori Cody tapasi 1850-luvun lopulla Bill Hickokin, ja heistä tuli pitkäaikaiset ystävät.
Cody palveli sisällissodassa 7. Kansasin ratsuväkirykmentissä ja osallistui useisiin sotaretkiin. Sodan jälkeen hän muutti länteen. Hän sai paikan jyvittäjänä Union Pacificilla ja sen jälkeen biisoninmetsästäjänä Kansas Pacific Railroad -yhtiön ratatyöläisille, jolloin hän sai lempinimekseen Buffalo Bill. Hän tapasi vuonna 1869 kirjailija Ned Buntlinen, joka kirjoitti hänestä lehtiin artikkelin ”Buffalo Bill, rajamiesten kuningas”, joka tosin perustui enemmän Hickokin kuin Codyn seikkailuihin.
Cody sai mainetta biisoninmetsästäjänä ja tiedustelijana, ja vuonna 1869 hänet nimitettiin 5. ratsuväkirykmentin tiedustelupäälliköksi. Kongressi myönsi hänelle kunniamitalin rohkeudesta Nebraskan vuoden 1872 intiaanikahakoissa.
Cody jätti tiedustelemisen ja siirtyi näyttelijäksi. Vuodesta 1872 alkaen hänen ja ”Texas Jack” Omohundron perustama Buffalo Billin Kokoonpano -niminen teatteriseurue kiersi Yhdysvaltojen itäosissa kymmenen vuoden ajan esittämässä lännen elämään perustuvia melodraamoja. Myös Hickok oli jonkin aikaa mukana seurueessa.
Cody perusti vuonna 1883 Villin Lännen Näytös -sirkuksen. Se kiersi 30 vuoden ajan Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Sirkus teki Euroopassa kolme kiertuetta ja esiintyi Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Belgiassa ja Kroatiassa. Suurellisessa show’ssa esiintyi iso joukko intiaaneja, cowboyta sekä biisoneita ja muita eläimiä. Cody palkkasi sirkukseensa muun muassa tarkka-ampuja Annie Oakleyn ja intiaanipäällikkö Istuvan Härän.
Cody kuoli Denverissä, Coloradossa 10. tammikuuta 1917 hyvin tunnettuna ja ihailtuna henkilönä.
M/S Kopernik

M/S Kopernik (entisiltä nimiltään M/S Rostock, M/S Star Wind ja M/S Vironia) on Unity Linen omistama ropax-tyyppinen matkustaja-autolautta, joka liikennöi reitillä Ystad–Świnoujście. Alus on rekisteröity Kyproksen lipun alle ja sen kotisatama on Limassol.
Alus rakennettiin vuonna 1977 norjalaisella Bergens Mekaniske Verksted -telakalla Itä-Saksan valtionrautateiden (Deutsche Reichsbahn) junalautaksi Ruotsin liikenteeseen Sassnitzin ja Trelleborgin välille. Vuosina 1999–2005 se liikennöi Silja Linen omistaman SeaWind Linen väreissäTurun ja Tukholman sekäHelsingin ja Tallinnan välisillä reiteillä.
Vuoden 2005 loppupuolella alus myytiin virolaiselle Euro Shippingille, joka antoi alukselle nimeksi "Vironia". Maaliskuusta 2006 lokakuuhun 2007 alus liikennöi Kotkan ja Sillamäen välistä reittiä Narva Linen väreissä. Loka–marraskuussa 2007 alus oli lyhyen aikaa rahdattuna Baltic Scandinavian Linesille, joka liikennöi reitillä Paldiski–Kapellskär.
Alus myytiin marraskuussa 2007 puolalaiselle Unity Line -varustamolle junalautaksi Ystadin–Świnoujścien reitille. Puolalaisen tähtitieteilijän Nikolaus Kopernikuksen mukaan se sai uuden nimen "M/S Kopernik". Vuonna 2014 alus siirrettiin Kyproksen lipun alle.
Morgan Kane

Morgan Kane on norjalaisen kirjailijan Louis Mastersonin (oik. "Kjell Hallbing") luoma kuvitteellinen western-kirjallisuuden antisankarihahmo. Kaiken kaikkiaan 83 Morgan Kane -teosta julkaistiin vuosien 1966 ja 1985 välisenä aikana. Kirjoissa Morgan Kane itse on entinen palkkionmetsästäjä ja lainsuojaton, josta myöhemmin tulee Texas Ranger, ja sen jälkeen liittovaltion šeriffi.
Suomeksi julkaistut Morgan Kane -kirjat.
Lisäksi on sarjaan kuulumaton kirja "Santa Fen verinen tie", joka kertoo Morgan Kanen lapsuudesta ja nuoruudesta. 
Sarjakuvat.
Masterson kirjoitti Morgan Kanesta kuusi sarjakuva-albumia, joiden juonet perustuvat Morgan Kane kirjasarjaan ja jotka piirsi norjalaistaiteilija Ernst Vevle Olsen. Suomessa on julkaistu niistä viisi albumia vuosina 1975–1980. 
eBooks.
Norjan suurin finanssialan lehti Dagens Næringsliv uutisoi 6.11.2011, että WR Films Entertainment Group on hankkinut oikeudet Morgan Kane kirjasarjaan ja niiden julkaisemiseen sähköisinä e-kirjoina amerikkalaiselle yleisölle. WR Films tulee julkaisemaan kaikki 83 kirjaa sähkökirjoina maailmanlaajuisesti Applen, Amazon.com, Barnes &amp; Noble, Kobobooks.com ja Digitalbok.no kautta. Jokaisen sähkökirjan mukana seuraa kansikuva julistekuvana sekä ennakkovideo elokuvasta. Kolmen viikon kuluttua ensimmäiset kolme kirjaa olivat Norjassa iTunesin kolme ladatuinta. Aftenposten otsikoi "Morgan Kanen paluu bestsellerinä", ja kertoi kirjojen olevan saatavissa englanniksi ja norjaksi ja uusien kirjojen ilmestyvän aina 2–4 viikon välein.
Julkaistuja e-kirjoja:
Elokuva.
Morgan Kanen elämästä kertovan elokuvan kuvaukset alkoivat keväällä 2014. Elokuvan tuotantoyhtiö on tehnyt konkurssin vuonna 2019 , eikä elokuva ole valmistunut.
Dekstropropoksifeeni

Dekstropropoksifeeni tai propoksifeeni on voimakkaiden kipujen hoitoon tarkoitettu metadonin sukuinen opioidi. Kivunlievitysteholtaan se kuuluu heikkoihin opioideihin ja vastaa teholtaan tramadolia. 
Lääkettä on myyty Suomessa kauppanimellä Abalgin, ja se on ollut Suomessa käytössä vuodesta 1961. Lääkkeen pitkäaikainen käyttö voi muiden opiaattien tavoin aiheuttaa riippuvuutta. Abalgin on kolmiolääke ja se saattaa heikentää reaktiokykyä, joten varovaisuutta noudatettava autoa ajaessa, käytettäessä koneita, tai tehtäessä tarkkuutta vaativaa työtä. 
Lääkkeen tavallisia haittavaikutuksia ovat huimaus, päänsärky, uneliaisuus, suun kuivuminen, pahoinvointi, vatsakivut. Harvinaisempia ovat euforia, huonovointisuus, aistiharhat, näköhäiriöt, ummetus, oksentelu, virtsaamisvaivat ja lihasheikkous.
Lääkkeen käyttö on vähentynyt, koska se on väärin käytettäessä selvästi myrkyllisempi kuin jotkut muut yhtä tehokkaat opioidit. 1994 dekstropropoksifeeni aiheutti Suomessa 71 kuolemantapausta. Usein kuolemantapauksen aiheutti alkoholin ja dekstropropoksifeenin yhteiskäyttö. Tämän jälkeen dekstropropoksifeenin käyttö on selvästi vähentynyt, ja lääkkeen myynti Suomessa on lopetettu kesäkuussa 2009. Nykyään sen sijasta käytetään vastaavien kipujen hoidossa ensijaisesti turvallisempaa tramadolia. Aine on kuitenkin yhä käytettävissä erikoisluvalla.