tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Right Said Fred

Right Said Fred on lontoolainen, pop-yhtye. Heidän ensimmäinen singlensä oli listaykkönen monessa maassa, mutta myöhemmät julkaisut eivät ole saaneet yhtä suurta menestystä. Yhtyeen perustivat veljekset Richard (s. 1953) ja Fred (s. 1956) Fairbrass vuonna 1989. Heidän kanssaan yhtyeen perustivat kitaristi Dan Kruse ja rumpali Ray Weston, mutta he molemmat jättivät yhtyeen ennen ensilevyn julkaisua. Yhtyeeseen liittyi vuonna 1991 kitaristi Rob Manzoli.
Yhtyeen ensimmäinen single "I'm too sexy" ilmestyi heinäkuussa 1991 ja se oli listaykkönen 32 maassa , muiden muassa Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 listalla. Laulu kertoo veljesten omistamalla kuntosalilla patsastelevista itseään täynnä olevista lihaskimpuista. Ensilevy Up ilmestyi maaliskuussa 1992 ja nousi myös listoille monessa maassa. Ensilevyltä julkaistiin neljä singleä, jotka olivat menestyksiä, mutta muut levyt singleineen eivät enää osoittautuneet vastaaviksi menestyksiksi.
Rusopirkko

Rusopirkko ("Coccidula rufa") on leppäpirkkojen (Coccinellidae) heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Rusopirkko on kooltaan 2,5–3,5 mm ja ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen. Pohjaväriltään se on punertava. Nuoret yksilöt ovat pohjaväriltään vaaleampia kuin aikuiset. Rusopirkon peitinsiipien etuosan tumman laikun laajuus ja tummuus vaihtelevat. Laji elää aluskasvillisuudessa rantaniityillä, kesantopelloilla, joutomailla ja tienpientareilla. Rusopirkko talvehtii karikkeessa. Rusopirkko muistuttaa ulkonäöltään hieman kookkaampaa sukulaistaan rytipirkkoa ("Coccidula scutellata"). Toisena erottavana tekijänä on rytipirkon peitinsiipien keskikohdassa olevat tummat laikut, jotka puuttuvat rusopirkolta.
Rusopirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji koko maassa. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
Filosofisten tieteiden ensyklopedia

Filosofisten tieteiden ensyklopedia on Georg Wilhelm Friedrich Hegelin kirjoittama teos, joka kertoo hänen filosofisesta järjestelmästään kokonaisuudessaan. Se julkaistiin alun perin vuonna 1816 ja uusittuina painoksina vuosina 1827 ja 1830. Teos on yksi neljästä Hegelin itse elinaikanaan julkaisemasta teoksesta.
Norjan ja Yhdysvaltain suhteet

Norjan ja Yhdysvaltain suhteilla tarkoitetaan Amerikan yhdysvaltojen ja Norjan kuningaskunnan kahdenvälisiä suhteita. Yhdysvalloilla on suurlähetystö Oslossa ja Norjalla on Washington DC:ssä. Molemmat valtiot kuuluvat Natoon ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestöön. Maat solmivat diplomaatiset suhteet vuonna 1905, jolloin Norja irtautui Ruotsin ja Norjan yhdistyneistä kuningaskunnista.
Vuonna 2015 tehdyn U.S. Global Leadership -raportin mukaan 53 prosenttia norjalaisista hyväksyi Yhdysvaltain globaalin johtajuuden. 35 prosenttia olivat sitä vastaan ja 12 prosenttia eivät osanneet sanoa.
Dodo Rancken

Dodo Artur Emil Rancken (20. syyskuuta 1872 Ikaalinen – 28. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi Helsingin yliopiston fysiologian professorina vuosina 1932–1935. Hän oli yksi fysioterapian pohjoismaisista uranuurtajista.
Elämä.
Ranckenin vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Carl Emil Rancken (1828–1892) ja Ida Rosa Katharina Wallenius (1846–1924). Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Turun Svenska klassiska lyceumista vuonna 1892 hän suoritti Helsingin yliopistossa lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1899, lisensiaatin tutkinnon 1904 ja väitteli tohtoriksi 1909. 
Rancken toimi Helsingin yliopiston mekanoterapian dosenttina 1915–1922, fysiologian laitoksen apulaisena 1922–1932 ja professorina 1932–1935. Vuodet 1908–1922 hän oli myös Helsingin yleisen sairaalan mekanoterapeuttina sekä 1910–1922 Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen fysiologian ja lääkintävoimistelun opettajana.
Ranckenin puoliso oli professori Saima Tawast, jonka kanssa hän avioitui 1930. Rancken kuoli kotonaan Helsingissä 62-vuotiaana huhtikuussa 1935.
Seidel

Seidel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jaworin piirikunta

Jaworin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 50 116. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Jawor. Viisi maalaiskuntaa ovat Bolków, Męcinka, Mściwojów, Paszowice ja Wądroże Wielkie ja niissä sijaitsee kylien lisäksi yksi kaupunki; Bolków.
Vuoden 2019 lopussa Jaworin piirikunnassa arvioitiin olevan 50 116 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 52 734 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 38 781 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,5 prosenttia ja eläkeikäisten 22,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,8 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 423 lasta.
Kirjava lintu (elokuva)

Kirjava lintu () on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut kansainvälisesti tuotettu mustavalkoinen sotadraamaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut Václav Marhoul. Se perustuu Jerzy Kosińskin samannimiseen bestseller-romaaniin, ja sen pääosia esittää Petr Kotlár, Nina Šunevič, Stellan Skarsgård, Udo Kier, Harvey Keitel, Jitka Čvančarová, Julian Sands, Ala Sakalova, Aleksei Kravtšenko ja Barry Pepper.
"Kirjava lintu" sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 3. syyskuuta 2019. Se sai pääasiassa kiittävän vastaanoton, mutta joitakin arvostelijoita ja kutsuvieraita se inhotti.
Asetelma.
Elokuva seuraa maaseudulla asuvaa, nuorta Joska-nimistä juutalaispoikaa (Petr Kotlár). Joskan hoitaja kuolee, ja hän joutuu sodan ja muiden kyläläisten armoille.
Vastaanotto.
"Kirjava lintu" sai positiivisia arvioita kriitikoilta, joista osa vertasi sitä Andrei Tarkovskin ja Bela Tarrin elokuviin. Internetsivusto Rotten Tomatoes kertoi, että 81% kriitikoista oli antanut "Kirjavalle linnulle" positiivisen arvosanan 7,5/10 keskiarvolla. Keräys perustui 99 arviointiin. Metacritic laski 23 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 72/100. Vuoden 2019 Varsovan elokuvajuhlilla katsojat ylistivät elokuvaa ja osoittivat suosiota lopputekstien aikana.
Elokuva aiheutti massapakoja teattereista pois muun muassa Toronton, Venetsian ja Lontoon elokuvajuhlilla sen sisältämien brutaalien kohtausten takia. Elokuvassa näytetään muun muassa raiskaus, zoofiliaa sekä lasten seksuaalista hyväksikäyttöä.
"Kirjava lintu" lähetettiin Tšekistä kilpailemaan parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarista vuoden 2020 gaalaan. Elokuva kilpaili Kultaisesta leijonasta Venetsian elokuvajuhlilla 2019, mutta hävisi elokuvalle "Joker".
Suomessa elokuva sai 18 vuoden ikärajan.
Jan Davidsz. de Heem

Jan Davidsz. de Heem tai kokonaisuudessaan Jan Davidszoon de Heem (huhtikuu 1606 Utrecht – 9. helmikuuta 1684 Antwerpen) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari. De Heem maalasi erilaisia aiheita, mutta hänet tunnetaan erityisesti ylitsevuotavan runsaista ja värikkäistä kukka- ja hedelmäasetelmistaan. 
Elämä ja ura.
Jan de Heem syntyi nimellä Jan Davidszoon van Antwerpen. Hänen isänsä oli muusikko David van Antwerpen. De Heemin varhaisista opinnoista tiedetään vähän. Hän siirtyi Leideniin, jossa hän maalasi symbolisia vanitas-asetelmia, joiden väripaletti oli lähes monokromaattisen rajoitettu. Näissä töissä näkyvät Rembrandtin ja Jan Lievensin vaikutteet. 
Vuonna 1635 katolinen de Heem muutti Antewerpiin nykyisen Belgian alueelle, joka oli alueen katolisuuden ydinaluetta. Siellä hänestä tuli Pyhän Luukkaan taidemaalarien killan jäsen. Antwerpissa De Heemin tyyli kehittyi runsaaksi väri-iloitteluksi, josta hänet on myöhemmin tunnettu. De Heem jatkoi liikkumista etelän Antwerpin ja pohjoisen Utrechtin välillä ja työskenteli molemmissa kaupungeissa. Vuosien 1667 ja 1672 välillä de Heem opetti ja työskenteli omassa ateljeessaan Utrechtissa. 
De Heem oli omana aikanaan varsin arvostettu. Häntä pidettiin yleisesti yhtenä aikakauden parhaista maalareista. Hän menestyi myös kaupallisesti. De Heemin prinssi William III:n muotokuvasta saama 2 000 guldenia oli korkeimpia yksittäisestä maalauksesta maksettuja palkkioita koko Alankomaiden kultakauden aikana. 
De Heemin vaikutus Alankomaiden alueen asetelmamaalauksen perinteeseen oli hyvin merkittävä. Lähes kaikki de Heemin jälkeen maalanneet asetelmamaalarit ovat saaneet vaikutteita hänen töistään, myös Willem Kalfin ja Abraham van Beyerenin kaltaiset tunnustetut mestarit. De Heem työskenteli ja vaikutti useassa kaupungissa Alankomaiden alueella, ja hänen työtään seurattiin ja imitoitiin Leidenissä, Antwerpissa ja Utrechtissa. Myös De Heemin pojista Cornelius de Heemistä (1631–1695) ja Jan Jansz. de Heemistä (1650–1695) tuli maalareita. He jatkoivat isänsä aiheiden käsittelyä.
Tyyli ja teokset.
De Heem tunnetaan nykyisin erityisesti hyvin runsaista ja värikkäistä kukka- ja hedelmäasetelmistaan. Hän aloitti kuitenkin uransa lähes päinvastaisilla teoksilla, maalaamalla monokromaattisia ja sommittelultaan selkeitä ja yksinkertaisia vanitas-asetelmia. Muutos de Heemin taiteessa tapahtui hänen muutettuaan vuonna 1635 etelään Antwerpin alueelle. Kukka- ja hedelmäaiheiden lisäksi de Heem maalasi "pronkstilleven"-nimellä kutsuttuja koristeellisia ja runsaita pöytäasetelmia. De Heemin asetelmien kukilla ja esineillä oli symbolinen, usein uskonnollinen merkitys.
Aiello

Aiello on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alatskivi järv

Alatskivi järv (myös "Alatskivi paisjärv") on Virossa Tartumaalla Peipsiäären kunnan Alatskivin kauppalan ja Peatskivin kylässä sijaitseva padottu järviallas. Virolaisessa vesistönimistössä "pais" tarkoittaa patoa eli järvi on patojärvi.
Maantietoa.
Järvi on 780 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 23,8 hehtaaria, johon luetaan mukaan sen saaret. Se sijaitsee kapeassa laaksossa, jossa on jyrkähköt rinteet. Se on muodostettu patoamalla joki uomastaan nykyiseen laajuuteensa pienellä padolla. Padon takana olevaa järvenosaa kutsutaankin Vesijärveksi ("veski" on suomeksi vesimylly). Sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria . Veskijärvi jää kapean niemen taakse ja niemen yläpuolella aukeaa järven laajempi osa. Niemessä sijaitsee jalankulkusilta, jota kutsutaan nimellä Turbasild. Järven yläosaa kutsutaan nimellä Lossijärvi () ja sen pinta-ala on 14,8 hehtaaria . Ilmakuvien perusteella se vaikuttaa olevan matala. Järvellä on useita pieniä saaria, joista osa katoaa korkean veden aikana. Suurin saari on halkaisijaltaan 130 metriä ja toiseksi suurin 30 metriä leveä. Pohjoisrannasta työntyy järvelle suora, 130 metriä pitkä ja kapea niemi. Etelärannassa sijaitsee Alatskivin kartano (tai -linna), jonka puistoalue vie lähes koko järven etelärannan. Järven länsipään rantaan laskeutuu Lokutamäen rinteitä. Tämä muinaislinna tunnetaan Virossa yleisesti Kalevanpojan sängyn ("Kalevipoja säng") nimellä . Padon takana joen ylittää Tartoon vievä maantie. Maantien vieressä on maatila, mutta muuten on järvi asutuksesta autio.
Historiaa.
Järvessä on sijainnut vesimylly jo Ruotsinvallan ajalla. Sitten 1800-luvulla läheisen kartanon haltija kasvatti järven pinta-alaa niin, että vielä 1900-luvun alkupuolella Veskijärven pinta-ala oli 8 hehtaaria ja ylempi Lossijärven ala oli 7 hehtaaria. Vuonna 1973 mitattiin järven syvyydeksi padon juuressa kolme metriä.
Vuoden 2014 helmikuussa vesi pääsi valloilleen padon hajottua. Onnettomuudessa hajosi muun muassa silla pylväs ja kävelysillan säädin. Patojärven vedenpinta aleni onnettomuudessa 1,0–1,5 metriä. Seuraavana kesänä järvi oli käytännössä tyhjentynyt, kun vain pienissä syvänteissä oli enää vettä.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi soveltuu uimiseen ja kalastukseen ja siinä elää runsaasti kalaa . Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (). Järvi luokitellaan limnologisesti hypertrofiseksi järveksi, kun veden ravinnepitoisuudet ovat erittäin korkealla (, HY). Silloin on järven biomassa suuri sekä mikrobitason että vesikasvillisuuden osalta.
Vesistösuhteita.
Alatskivi järv kuuluu Alatskivi jõen valuma-alueeseen ja se on pääuoman läpivirtausjärvi. Se on joen alin järvi, jonka padolta on Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan matkaa 4,6 kilometriä. Järven valuma-alueen pinta-ala on 34 neliökilometriä. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Aaltomeriahven

Aaltomeriahven ("Epinephelus rivulatus") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Aaltomeriahvenen pituus on yleensä vähintään 37 senttimetriä ja paino vähintään 1,4 kilogrammaa. Sen pituus voi olla maksimissaan noin 45 senttimetriä. Pää on väritykseltään punaruskea ja ruumis punertavan tai vihertävän ruskea. Ruumiin suomuissa on kussakin valkea tai vaaleansininen täplä. Pyrstöevä on tummanruskea ja siinä on vaaleita täpliä. Kyljissä on toisinaan 4–6 epäsäännöllisen muotoista selkäevän kantaan ulottuvaa ruskeaa pystysuuntaista juovaa. Pyrstöevän takaosa on pyöristynyt. Aaltomeriahvenella on kylkiviivallaan 48–53 suomua. Ne ovat ruumiissa vatsan ja rinnan aluetta lukuun ottamatta kampasuomuja. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–18 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa ja rintaevässään 17–19 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aaltomeriahventa tavataan Intian valtameren länsiosissa ja Tyynenmeren länsiosissa, missä sen levinneisyys ulottuu Japanista Australian lauhkeisiin osiin, Uuteen-Kaledoniaan, Lord Hoween ja Norfolkinsaarelle. Lajin elinympäristöjä ovat koralliriutat sekä kiviset ja levää ja meriruohoa kasvavat pohjat. Se elää yleensä korkeintaan 150 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Aaltomeriahvenen ravintoa ovat pääasiassa kalat ja äyriäiset.
Epolettimeriahven

Epolettimeriahven ("Epinephelus stoliczkae") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Epolettimeriahvenen pituus on tavanomaisesti 35 senttimetrin luokkaa ja voi olla maksimissaan noin 38 senttimetriä. Pää ja ruumis ovat väritykseltään kellertävänharmaita. Ruumiin etuosan kyljissä on tumman oranssinpunaisia tai punertavia täpliä. Kyljessä on tummanruskea juova selkäevän etuosan taaimmaisten piikkien kohdalla, kaksi ruskeaa juovaa selkäevän takaosan kohdalla ja yksi tummanruskea juova pyrstönvarren kohdalla. Evät ovat pääasiassa kellertävänruskeita. Selkä-, perä- ja pyrstöevien takareunoissa on laaja keltainen alue. Epolettimeriahvenella on kylkiviivallaan 48–53 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–18 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa ja rintaevässään 17–19 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Epolettimeriahventa tavataan Punaisessameressä (mukaan luettuna Suezinlahti), Adeninlahdella, Omaninlahdella ja Pakistanin rannikolla. Sitä ei ole toistaiseksi havaittu Akabanlahdella tai Persianlahdella. Sen biologiasta ei ole olemassa juurikaan julkaisuja. Lajin elinympäristöjä ovat hiekkapohjat kivien tai pieniä koralleja kasvavien koralliriuttojen ympärillä. Se elää yleensä korkeintaan 50 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Johann Gabriel Seidl

Johann Gabriel Seidl (1804 Wien, Itävalta – 1875 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen runoilija. Hän aloitti 1856 amanuenssina keisarillisessa aarrekammiossa, oli sittemmin hallitusneuvos ja hovineuvos. Hän erosi virasta 1872.
Seidl julkaisi vuodesta 1850 alkaen "Zeitschrift fur österreichische gymnasien" -nimistä lehteä. Hänen lämmintunteisia runojaan on ilmestynyt muun muassa kokoelmina "Dichtungen" (1826–1829), "Bifolien" (1836) ja "Natur und Herz" (1853), humoristisia ja kansanomaisia nimellä "Gedichte in niederösterreichischer Mundart" (1844). Hänen tekstinsä otettiin Itävallan uudeksi kansallislauluksi "Gott erhalte Franz den Kaiser" (1853). Hän julkaisi myös novelleja. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1876–1881 kuusiosaisena nimellä "Gesammelte Schriften". Hän teki myös tieteellistä työtä.
Gabriela Montero

Gabriela Montero (s. 10. toukokuuta 1970 Caracas) on venezuelalaissyntyinen pianisti ja säveltäjä.
Montero aloitti pianotunneilla käymisen 4-vuotiaana Caracasissa Lyl Tiempon johdolla. 8-vuotiaana hän soitti ensimmäisen kerran orkesterin kanssa. Vuonna 1978 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Rosalina Sacksteinin ja Edna Golandskyn johdolla. Vuosina 1990–1993 Montero viimeisteli opintonsa Royal Academy of Musicissa Lontoossa opettajinaan Hamish Milne ja Andrzej Esterhazy. Hän osallistui myös András Schiffin ja Tamás Vásáryn pitämille mestarikursseille.
Montero sai vuonna 1995 kolmannen palkinnon 13. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Tämän jälkeen hän konsertoi eri puolilla Eurooppaa, Japanissa ja Taiwanissa. Vuonna 2001 Martha Argerich kutsui Monteron festivaaliesiintymistä varten Buenos Airesiin. Seuraavana vuonna Montero ja Argerich soittivat yhdessä Luganossa teoksia kahdelle pianolle. Montero on tullut tunnetuksi myös pianolla tekemistään improvisaatioista. Vuonna 2008 hän esiintyi Barack Obaman virkaanastujaisissa. Hän on saanut palkintoja monilla levytyksillään.
Muodollisen debyyttinsä säveltäjänä Montero teki sävelrunollaan "Ex Patria", joka kuvasi Venezuelan ajautumista laittomuuteen, korruptioon ja väkivaltaan. Teoksen kantaesitti vuonna 2011 Academy of St. Martin in the Fields. Muihin Monteron teoksiin kuuluu Leipzigin Gewandhausissa kantaesitetty ensimmäinen konsertto pianolle, lisänimeltään "Latinalainen". Montero on saanut tunnustusta myös ihmisoikeuksien puolestapuhujana. Vuonna 2015 Amnesty International nimesi hänet kunniakonsulikseen.
Hans Seland

Hans Andreas Johannesson Seland (5. maaliskuuta 1867 – 30. kesäkuuta 1949) oli norjalainen kirjailija, joka käytti landsmålia. Hän syntyi maatilalla lähellä Flekkefjordia ja oli ammatiltaan maanviljelijä. Hänen omaperäiset teoksensa, kuten "Hikstorier" (1893), "Seiande segner "(1900) ja "Øygarden" (1905) olivat menestyksiä.
Laajasta tuotannosta huolimatta Selandilla ei ole ollut merkittävää asemaa Norjan kirjallisuudessa. Osasta teoksia on kuitenkin julkaistu useita painoksia, ja hän on tärkeimpiä niistä uusnorjalla kirjoittavista kirjailijoista, jotka aloittivat uransa 1800-luvun lopulla.
Matilde Serao

Matilde Serao, kirjailijanimi Gibus del Mattino (7. maaliskuuta 1856 Patras, Kreikka – 25. heinäkuuta 1927 Napoli, Italia) oli italialainen kirjailija.
Elämä.
Seraon isä oli italialainen, äiti kreikkalainen. Hänen puolisonsa oli Eduardo Scarfoglio, jonka kanssa hän perusti 1885 "Corriere di Roman", jota hän julkaisi Napolissa 1887–1899 nimellä "Corriere di Napoli". He toimittivat myös "Il Mattino" -nimistä lehteä, ja avioeron jälkeen Serao perusti 1903 kilpailevan lehden "Il giorno". Hän asui melkein koko ikänsä Napolissa.
Artikkeleiden lisäksi Serao julkaisi kirjoja, esimerkiksi Napolia kuvaavia romaaneja "Il ventre di Napoli" (1884), "Terno secco" (1887), "Trenia, per cento" (1889), "Il paese di Cuccagna" (1891). Hänen kirjoitustyylinsä on eloisa ja luonteva, ja hän käsittelee poleemisesti yhteiskunnallisia ongelmia liioittelematta kuitenkaan tosiasioita. Hän suhtautuu varauksellisesti tulevaisuuteen, ja häneen on vaikuttanut ranskalainen naturalismi. Tunnepitoiset romaanit kuvaavat realistiseen sävyyn (verismo) pikkuporvareiden ja köyhien elämää..
Serao kirjoitti lehtiinsä elokuvasta, ja hänen kirjojaan sovitettiin elokuviksi, ja hän myös kirjoitti alkuperäiskäsikirjoituksia. Napolissa tehtiin 1924–1925 yli kolmannes italialaisista elokuvista. Kirjoituksillaan hän synnytti Napolissa elokuvainnostuksen. Hänen ensimmäisestä alkuperäiskäsikirjoituksestaan valimistunut elokuva "La mia vita per la tua!" (1914) oli yleisömenestys, mutta kriitikot tyrmäsivät sen.
Serao oli Benedetto Crocen "Antifasistisen älymystön manifeston" allekirjoittajia 1. toukokuuta 1925. Hänen äärinationalismin ja sodan vastainen toimintansa aiheutti sen, että valtion taholta vastustettiin vuoden 1926 Nobelin kirjallisuuspalkinnon myöntämistä hänelle, ja sen sijaan palkinnon sai Grazia Deledda. Molemmat edustivat tuolloin suosiossa ollutta verismiä.
Elämänsä aikana italialaisten naisten roolimallina ollut Serao jäi kuolemansa jälkeen pariksi vuosikymmeneksi unohduksiin, mutta jälleen 1940-luvulla hänen tekstejään alettiin hyödyntää elokuvissa.
Beautiful Life (Ace of Basen kappale)

Beautiful Life on ruotsalaisen Ace of Base -bändin kappale, joka julkaistiin 20. lokakuuta 1995. Kappale saavutti Kanadan listan kolmannen sijan ja saavutti Billboard Hot 100:n korkeimman sijan Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. Lisäksi se saavutti kymmenen parhaan listan Tanskassa, Suomessa, Ranskassa ja Unkarissa sekä 20 parhaan listan Belgiassa, Saksassa, Irlannissa ja Skotlannissa.
Peter von Winter

Peter von Winter (28. elokuuta 1754 Mannheim – 17. lokakuuta 1825 München) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Winter sai lyhyesti opetusta Georg Joseph Voglerilta. Hän soitti nuorella iällä viulua ja ajoittain kontrabassoa Mannheimin hoviorkesterissa. Hän nousi orkesterin varajohtajaksi sen siirryttyä Müncheniin vuonna 1778, ja hän sai "Kapellmeisterin" aseman vuonna 1798. Tässä asemassa Winter toimi kuolemaansa saakka.
Winter sai vuosina 1780–1781 lisäopetusta Antonio Salierilta. Vuosina 1791–1794 hän oli Italiassa, jossa hän sävelsi oopperoita esitettäviksi Venetsiassa ja Napolissa. Winter tulikin säveltäjänä tunnetuksi erityisesti oopperoistaan; hän sävelsi kaikkiaan noin neljäkymmentä näyttämöteosta. 1790-luvulla Winterin ensimmäinen menestystä saavuttanut ooppera "Das unterbrochene Opferfest" esitettiin Wienissä. Muiden oopperoiden joukossa ovat vuonna 1817 La Scalassa kantaesitetty "Maometto" ja "Das Labyrinth". Winterin myöhemmässä tuotannossa on jo viitteitä romantiikan aikakauden koitosta.
Nuori Itaalia

Nuori Itaalia on novelliantologia, joka sisältää Hanna Andersinin italiasta suomentamia novelleja. Antologian on julkaissut vuonna 1893 Otava. Se on neljäs julkaisu sarjassa "Otavan helppohintainen kirjasto".
Oulun Kärppien SM-liigakausi 2020–2021

Oulun Kärppien SM-liigakausi 2020–2021 on Kärppien järjestyksessään 33. pääsarjakausi. Kausi alkoi 1. lokakuuta 2020 vierasottelulla HPK:ta vastaan. Joukkueen päävalmentajana jatkoi Mikko Manner.
"Päivitetty 13. huhtikuuta 2021 pelattujen ottelujen jälkeen".
Savastvere järv

Savastvere järv on Virossa Tartumaalla Peipsiäären kunnan Savastveren kylässä sijaitseva järvi. Järvi on mainittu luonnolliseksi järveksi, vaikka sen luusuassa sijaitsee pato.
Maantietoa.
Järvi on 640 metriä pitkä, 50 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, joka sisältää myös saaren pinta-alan. Saari sijaitsee pitkänomaisen järven eteläpäässä luusuansa edustalla. Saari on pituudeltaan 30 metriä. Järvi on muodostunut Savastveren kylään kapeassa laaksossa sijaitsevan suon viereen. Se on yksi kylässä olevasta kolmesta järvestä. Muut järvet ovat Kuningvere järv ja Mustjärv. Järven etelärannan poikki kulkee kylän tie ja sen varrella sijaitseva kylän asutus ylettyy etelärantaan asti.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on koillisrannastaan suomaata ja järvi on soistumassa umpeen . Se luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi sanotaan silloin olevan rehevöitynyt.
Vesistösuhteita.
Savastvere järv kuuluu Alatskivi jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Joki laskee siihen Mustjärvestä tavallista leveämpää uomaansa pitkin. Pudostusta siihen tulee tällä osuudella 0,3 metriä. Joki jatkaa alajuoksulle päin (sitä kutsutaan myös Kuuseojaksi), jossa siihen yhtyy Kuningveren järven laskuoja. Seuraava pääuoman järvi on kolmen kilometrin päässä sijaitseva Alatskivi järv. Joki laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Mikko Siukosaari

Mikko Siukosaari (s. 1965) on suomalainen viestintäyrittäjä. Hän on perustanut Viestintä Oy Drumin, Supersonin, Helsinki Seagullsin ja Ninyes Oy:n.
Urheilutoiminta.
Siukosaari voitti rullalautailun Suomen mestaruuden lajin ensimmäisissä SM-kilpailuissa lokakuussa 1979. Myöhemmin hän toimi Suomen rullalautaliiton hallituksen jäsenenä ja oli mukana järjestämässä rullalautailun SM-kisoja vuosina 1989–1991.
Kiasmassa 2009 järjestetty 30Skate-näyttely oli Siukosaaren suunnittelema.
Vuonna 2013 Siukosaari oli mukana perustamassa koripalloseura Helsinki Seagullsia yhdessä Mikko Tannerin kanssa. Siukosaari suunnitteli muun muassa seuran nimen ja toimi seuran toimitusjohtajana vuosina 2013–2015. Seura aloitti pelit koripallon 1. divisioonassa ja nousi kaudella 2014–2015 Korisliigaan.
Liiketoiminta.
Siukosaari työskenteli Hasan &amp; Partners -mainostoimistossa osakkaana 1990-luvulla ja DDB Helsingin toimitusjohtajana 2000-luvun alussa. Vuonna 2005 hän perusti Viestintä Oy Drumin ja vuonna 2011 Superson Oy:n. Superson valittiin Suomen ensimmäiseksi vuoden toimistoksi vuonna 2017.
Siukosaari on perustanut Ninyes-nimisen muodin kiertotalouteen keskittyneen yhtiön vuonna 2021.
Johann Gottfried Seume

Johann Gottfried Seume (1763 Weissenfelsin lähellä – 1810 Teplitz) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli teologiaa Leipzigissa, mutta hänen ollessaan matkalla Pariisiin 1781 hesseläiset värvärit kaappasivat hänet ja veivät Amerikkaan, missä hän palveli sotilaana Kanadassa. Kotimatkalla hän jäi preussilaisten värvärien käsiin ja päätyi tavallisena sotilaana Emdeniin, mistä hänet jonkin ajan kuluttua lunastettiin vapaaksi.
Valmistuttuaan maisteriksi Leipzigista Seume meni 1792 venäläisen kenraalin Otto Henrik Igelströmin sihteeriksi ja 1793 luutnantiksi Venäjän palvelukseen. Elämänsä myöhempinä vuosina hän teki pitkiä matkoja ja kävi myös Suomessa ja Ruotsissa. Hän kertoo vaikutelmistaan muun muassa kirjassaan "Mein Sommer im Jahre 1805" (1805). Kirjoitukset ovat jossain määrin yksipuolisia. Muita tunnetuimpia ovat "Gedichte" (1801), "Spaziergang nach Syrakus" (1802) ja murhenäytelmä "Miltiades" (1808) sekä omaelämäkerta, jota jatkoi Christian August Heinrich Clodius (1813). Kootut teokset "Sämtliche Werke" ilmestyivät 12-osaisena 1826.
Guttorm Sigurdsson

Guttorm Sigurdsson (1199 – 11. elokuuta 1204) oli lyhyen aikaa Norjan kuningas vuonna 1204.
Suku.
Hän oli Sigurd Lavardin avioton poika, joka oli kuningas Sverre Sigurdinpojan avioton poika. Birkebeinit julistivat Guttorm Sigurdssonin kuninkaaksi vuonna 1204, kun Guttorm oli vain neljän vuoden ikäinen. Hän kuoli samana vuonna.
Kuningas.
Tapahtumien taustalla oli valtatyhjiö, joka syntyi, kun Norjaa yhdistämään pyrkinyt kuningas Haakon Sverrenpoika kuoli yllättäen Bergenissä 1. tammikuuta 1204. Toistensa kanssa kilpailleet birkebeinit ja baglit päättivät nopeasti käyttää tilannetta hyväkseen. Birkebeinien kunnianhimoiset päälliköt ryhmittyivät Haakon Hullun johdolla Guttorm Sigurdssonin ympärille ja valitsivat pojan kuninkaaksi Trondheimin Øyratingetillä. Baglit puolestaan tukivat Erling Steinveggiä, jonka väitettiin olevan kuningas Maunu Erlinginpojan poika.
Lapsikuningas Guttorm sairastui kuitenkin yhtäkkiä ja kuoli 11. elokuuta 1204. Myöhemmin on huhuttu, että sekä Haakon Sverrenpoika että Guttorm Sigurdsson olisi myrkytetty. Myrkytyksestä ei ole kuitenkaan todisteita.
Hiilimeriahven

Hiilimeriahven ("Epinephelus tukula") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Hiilimeriahven on yksi suurimmista meriahvenlajeista; sen pituus on tavanomaisesti vähintään 140–150 senttimetrin paikkeilla ja suurin tunnettu yksilö on ollut kahden metrin mittainen. Ruumis on pohjaväritykseltään vaalean ruskeanharmaa ja siinä on selvin välein tummia, suurehkoja ja epäsäännöllisen muotoisia läiskiä. Päässä on pienempiä mustia pilkkuja ja juovia. Evissä on myös tummia täpliä jotka ovat pienempiä evien kärjissä. Suurikokoiset aikuiset voivat olla väritykseltään lähes mustia. Hiilimeriahvenella on kylkiviivallaan 62–70 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 14–15 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja 7–8 pehmeää ruotoa ja rintaevässään 18–20 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Hiilimeriahventa tavataan Punaisessameressä ja Intian valtameren länsiosista sekä alueella Japanista Etelä-Kiinan merelle, Australian länsiosiin ja Korallimerelle. Lajin elinympäristöjä ovat pääasiassa koralliriutat. Nuoria yksilöitä voidaan tavata vuorovesialtaista. Se elää yleensä 10–150 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Sukukypsyyden laji saavuttaa 90–99 senttimetrin mittaisena ja 16–18 kilogramman painoisena, milloin sillä on yleensä ikää noin 12 vuotta.
Oranssitäplämeriahven

Oranssitäplämeriahven ("Epinephelus coioides") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Oranssitäplämeriahven saavuttaa vähintään 95–100 senttimetrin pituuden ja voi kasvaa jopa noin 110–120 senttimetrin mittaiseksi. Pää ja ruumis ovat väritykseltään selkäpuolelta vaaleanruskeita. Vatsapuoli on valkea. Päässä, ruumiissa ja selkä-, perä- ja pyrstöevässä on lukuisia pienehköjä ruskeanoransseja tai punertavia pilkkuja. Sen lisäksi ruumiissa viisi tummaa, pystysuuntaista epäsäännöllistä juovaa, jotka haarautuvat vatsapuolella. Ruumiin korkeus on 2,9–3,8 kertaa standardipituutta suurempi. Oranssitäplämeriahvenella on kylkiviivallaan 58–65 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 14–16 pehmeää ruotoa, peräevässään kolme piikkiruotoa ja kahdeksan pehmeää ruotoa ja rintaevässään 18–20 pehmeää ruotoa. Oranssitäplämeriahven on tieteellisessä kirjallisuudessa usein virheellisesti sekoitettu usvameriahvenen tai rasvameriahvenen ("Epinephelus tauvina") kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Oranssitäplämeriahventa tavataan Punaisellamereltä etelään ainakin Durbaniin asti. Idässä sen levinneisyys ulottuu Tyynenmeren länsiosiin asti, missä sitä tavataan alueella Riukiusaarilta etelään Uuteen Etelä-Walesiin ja itään Palauun ja Fidžille. Lajia tavataan myös Persianlahdelta Aasian mannerjalustaa pitkin Kiinaan, Andamaanienmerellä, Malaijien saaristossa sekä Afrikan itäisellä rannikolla Réunionilla ja Mauritiuksella. Lajin elinympäristöjä ovat rannikoiden sameavetiset riutat kivimurska- ja mutapohjilla. Nuoria yksilöitä tavataan yleisesti matalavetisistä hiekka-, sora- ja mutapohjaisista estuaareista ja mangroveista. Laji elää yleensä korkeintaan 100 metrin syvyisistä vesistä. Sen ravintoa ovat pikkukalat, äyriäiset ja ravut. Oranssitäplämeriahvenen aktiivisin lisääntymisaika kestää maaliskuusta kesäkuuhun. Naaras tulee sukukypsäksi 2–3-vuotiaana ja 25–30 senttimetrin mittaisena. Mätimunien määrä vaihtelee naaraan koon mukaisesti välillä 850 000–2 900 000. Oranssitäplämeriahven on hermafrodiitti; naaraana syntyneiden yksilöiden sukupuoli muuttuu koiraaksi 55–75 senttimetrin mittaisena.
Vain elämää (11. tuotantokausi)

"Vain elämää" -sarjan 11. tuotantokausi esitettiin Nelosella syksyllä 2020. Sen kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa heinäkuun lopussa 2020. Kauden artistit ovat Ressu Redford, Arja Koriseva, Herra Ylppö, Mariska, Vesku Jokinen, Jannika B, Stig ja Reino Nordin.
Artistikohtaisten jaksojen lisäksi joulukuussa 2020 esitettiin neljä erikoisjaksoa. Kauden ensimmäisessä jaksossa artistit esittivät yllätyskappaleita, seuraavana oli Pelastakaa Lapset -erikoisjakso ja kauden päätteeksi esitettiin kaksi joulujaksoa.
Jaksot.
1 Keskikatsojamäärä televisiossa jakson ensiesityspäivänä.
Åminnen kartano (Espoo)

Åminnen kartano () on kartanomainen puurakennus Kurttilassa Espoon länsiosassa. Sen historia nivoutuu Kauklahden teollistumisen kauteen.
Ensimmäinen maininta Åminnen kartanosta on vuodelta 1835. Sen omisti vuosina 1870–1908 Wilkmanin suku. Rakennusmestari Karl Wilkman perusti Kallvikin rantaan Åminnen tiilitehtaan 1886. Villa Miniaton rakennuttanut insinööri Knut Selin osti Åminnen 1908 ja asui kartanossa vielä 1912, jolloin tilan päärakennuksessa aloitti toimintansa Svenska Kreaturshushållningsskola. Koulu siirrettiin Navalaan 1923, kartanon viljelysmaat oli vuokrattu jo aiemmin. Åminne siirtyi Ab Nordstedt Oy:n omistukseen 1923. Oy Alko Ab palstoitti tilan maat 1945. Tuonnempana Åminnen päärakennus oli purku-uhan alla, kunnes Espoon kaupunki osti sen 1975.
Åminnen päärakennus on hirsirakenteinen ja taitekattoinen. Siinä on selkeitä viitteitä jugendiin. On mahdollista, että Eliel Saarinen osallistui sen suunnitteluun. Pihapiirissä oli aikoinaan siipirakennus, jossa Espoon ensimmäinen suomenkielinen kansakoulu toimi 1891–1895. Siipirakennus purettiin 1979.
Åminnen kartanon läheisyyteen rakennettiin 1920- tai 1930-luvulla taitekattoinen kasarmirakennus, joka sai nimekseen Ural iskelmän "Uraaliin, Uraaliin" inspiroimana. Ural oli Kauklahden lasitehtaan työntekijöiden asuinrakennus.
Gabriël Metsu

Gabriël Metsu (tammikuu 1629 Leiden – 24. lokakuuta 1667 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari, joka tunnetaan etenkin kotielämää kuvaavista laatukuvistaan. Hän ei kuitenkaan erikoistunut vain yhteen genreen. Metsu maalasi katuelämää kuvaavia genremaalauksia, muotokuvia, asetelmia ja uskonnollisia aiheita. Hänen tekniikkansa kehittyi ja muuttui useita kertoja hänen uransa aikana. 
Elämä ja ura.
Metsu syntyi Leidenissä, johon hänen maalari-isänsä muutti Flanderista. Hänen varhaisista opinnoistaan tiedetään vain vähän. Yleisimmin oletetaan, että Metsu opiskeli Leidenin johtavan genremaalarin Gerard Doun (1613–1675) johdolla. Metsu oli mukana perustamassa Leidenin Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaa vuonna 1648. 
Metsu työskenteli välillä Utrechtissa, palasi taas Leideniin ja muutti pysyvästi Amsterdamiin vuonna 1654. Amsterdamissa aiemmin historiallisia aiheita maalanneesta Metsusta tuli laatukuvien tunnustettu mestari. Metsun vaikutteet näkyvät Johannes Vermeerin (1632–1675), Frans van Mierisin (1635–1681) ja Pieter de Hoochin (1629–1684) maalaustaiteessa. Metsu kuoli Amsterdamissa vain 38 vuoden ikäisenä. 
Tyyli ja teokset.
Metsulta tunnetaan noin 150 maalausta. Hän ei päivännyt töitään, joten kaikkien säilyneiden maalausten ajankohtaa ei tunneta varmuudella. Metsu oli tyylillinen kameleontti, joka omaksui helposti ja virtuoosimaisesti vaikutteita muiden maalarien tekniikasta ja aiheista. 
Metsu aloitti maalaamalla katunäkymiä sekä historiallisia ja uskonnollisia aiheita. Hän vietti todennäköisesti Utrechtissa ajanjakson, joka näkyy maalauksissa "Hagarin häätö" (1653–1654) ja "Oikeuden voitto" (1655–1660). Tasainen ja leveä sivellinjälki ja maalausten ihmisten asennot muistuttavat Utrechtin mestareiden Nicolaus Knupferin (n. 1603 – n. 1660) ja Jan Baptist Weenixin töitä. Metsun palattua Leideniin noin vuonna 1652 hän maalasi sisänäkymiä, joissa näkyy Jan Steenin vaikutus. 
Amsterdamissa Metsusta tuli laatukuvamaalari, joka hän yhdisti vaikutteita Gerard Doulta ja Gerard ter Borch nuoremmalta (1617–1681). Ajanjakson maalauksia, esimerkiksi "Nainen lukee kirjettä ("1665) ja "Mies kirjoittaa kirjettä" (1665) pidetään yleisesti hollantilaisen laatukuvan mestariteoksina. Metsun ei arkaillut käsitellä myöskään epätavallisia aiheita. "Sairas lapsi" (1660–1665) ja "Kissan aamiainen" (1661–1664) ovat uniikkeja Alankomaiden kultakauden aikana.
Villa Dalkulla

Villa Dalkulla on pyöröhirsinen ja linnamainen huvila Viherlaaksossa Espoon keskiosassa. Arkkitehti Lars Sonck rakennutti sen itselleen. Maisemallisesti tyylikkäällä paikalla sijaitsevalta huvilalta avautuu näkymä Lippajärvelle.
Villa Dalkullaa ympäröi neliömäinen atriumpiha. Nykyasunsa se sai 1938, jolloin sitä laajennettiin ja sen yhteyteen rakennettiin torni. Kumpainenkin muutos oli Sonckin käsialaa. Villa Dalkulla edustaa Sonckia tyypillisimmillään: se sijaitsee jyrkkäreunaisella kukkulalla, pinta on tummaa hirttä, jota korostavat vaaleat detaljit, siihen kuuluu torni ja suljettu piha.
Sonckin jälkeen Villa Dalkulla oli kauppaneuvos Leo Wainsteinin omistuksessa 1930-luvulta 1970-luvun alkuun, jolloin sen osti Helkama Oy. Sittemmin rakennus vuokrattiin Espoon mielenterveystoimistolle.
Made in England (Made in Swedenin albumi)

Made in England on ruotsalaisen Made in Sweden -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1970.
Keurusselän sini

Keurusselän sini on Beritin vuonna 1986 levyttämä lavaiskelmän tyylilajia edustava musiikkikappale. Sen sävelsi ja sanoitti Juha Vainio salanimellä Mirja Lähde. "Keurusselän sini" on osa kokonaisuutta, jonka Keuruun kunta tilasi Vainiolta juhlistamaan uutta kantosiipialusta nimeltään M/S Elias Lönnrot ja Keuruun nousemista kaupunkikunnaksi. Syntyi C-kasettijulkaisu "Keuruulle takaisin", jolla esiintyvät Beritin ohella Kari Tapio ja Reijo Lehtovirta.
"Keurusselän sinen" melodia on pitkälti sama kuin Vainion sävelteoksessa "Kun aurinko lämmittää", joka julkaistiin 1985 studioalbumilla "Elämää ja erotiikkaa". "Keurusselän sini" päätyi 1988 Beritin kolmannentoista studioalbumin "Kultaiset vuodet" päätösraidaksi. Lisäksi se on julkaistu Beritin kokoelma-albumeilla ja erityyppisillä useiden artistien suosituinta tuotantoa kokoavilla albumeilla.
"Keurusselän sini" osuu ajankohtaan, jolloin Beritin ura oli kääntynyt laskuun suosittujen diskoalbumien "Tässä nyt ja näin" ja "Sinä olet hän" antaman nosteen hiivuttua. Singlen julkaisu avitti Beritiä jälleen ylämäkeen ja tanssilavojen suosikiksi. Sittemmin sävellyksestä on muodostunut Beritin tunnusomainen kappale.
"Keuruulle takaisin" -kasetilla "Keurusselän sinen" nimi on "Keurusselän sinen nään". Alkuperäisellä single-julkaisulla Mirja Lähteen nimestä on jäänyt m-kirjain pois, joten levyn etiketissä lukee Irja Lähde.
Miesten Superpesiksen kausi 2005

Miesten Superpesiksen kausi 2005 oli Suomen Pesäpalloliiton järjestämän pesäpallon korkeimman sarjatason Superpesiksen 16. kausi. Kausi alkoi 18. toukokuuta ja päättyi 10. syyskuuta 2005.
Suomen-mestaruuden voitti Kiteen Pallo -90, jolle mestaruus oli kolmas. Kitee kukisti loppuottelusarjassa Nurmon Jymyn 3–0. Neljä edellistä mestaruutta voittanut Sotkamon Jymy voitti pronssiottelusarjassa Hyvinkään Tahkon 2–0.
Kauden päätteeksi sarjasta putosi 37 peräkkäisen pääsarjavuoden jälkeen Seinäjoen Maila-Jussit, joka ei pystynyt voittamaan kaudella yhtään kilpailuottelua. Sen tilalle nousi Imatran Pallo-Veikot.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Sarjajärjestelmä.
Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lisäksi pelattiin kaksi lisäottelua paikallisvastustajien kanssa sekä yksi ottelu Helsingin Finnair Stadionilla . Yhteensä runkosarjassa pelattiin 25 ottelua joukkuetta kohden. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät jatkosarjaan ja neljä viimeistä Superpesiskarsintaan. Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Ne pelattiin paras viidestä -järjestelmällä lukuun ottamatta pronssiottelua, joka pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. 
Superpesiskarsinnassa runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta. Karsintasarja pelattiin yksinkertaisena ja neljä parasta joukkuetta saivat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2006.
Paikallisvastustajaparit.
Seuraavat joukkueet kohtasivat toisensa neljästi runkosarjassa:
Jatkosarja.
Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta saivat hyvityspisteitä sijoituksensa perusteella (Sotkamo 6, Kitee 5, Nurmo 3, Raahe 2 ja Oulu sekä Kuopio 1). Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
Pudotuspelit.
Välieräparit muodostettiin jatkosarjan neljästä parhaasta joukkueesta siten, että sarjan voittaja kohtasi neljänneksi sijoittuneen ja toiseksi sijoittunut kolmanneksi sijoittuneen. Pudotuspelisarjojen voittoihin vaadittiin kolme osaotteluvoittoa paitsi pronssiottelussa, jonka voittoon riitti kaksi osaotteluvoittoa. 
Superpesiskarsinta.
Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Karsintasarjan neljä parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2006.
Jean-Luc Thérier

Jean-Luc Thérier (7. lokakuuta 1945 Hodeng-au-Bosc, Ranska – 31. heinäkuuta 2019 Neufchâtel-en-Bray, Ranska) oli ranskalainen ralliautoilija. Hän keräsi eniten pisteitä kaudella 1973 ja oli ainoa, joka voitti kolme osakilpailua. Epäonnekseen kuljettajien maailmanmestaruudesta alettiin ajamaan vasta 1977 ja siihen asti kilpailtiin virallisesti vain autonvalmistajien mestaruudesta. Näin Thérieriä ei lueta virallisesti maailmanmestariksi. Thérierin edustama Alpine Renault toki kruunattiin valmistajien maailmanmestariksi.
Thérier kilpaili Monte Carlon rallissa 13 kertaa vuosien 1969 ja 1984 välillä. Parhaaksi tulokseksi jäi toinen tila vuonna 1971. Therier ajoi viimeisen normaalin rallinsa vuonna 1984 Ranskan kansallisessa sarjassa yhdessä pitkäaikaisen kartalukijansa Michel Vialin kanssa B-ryhmän Renaultilla. He voittivat kilpailun. Vuonna 1985 Thérier osallistui myös Pariisi-Dakar -ralliin, jossa loukkaantui vakavasti.
Thérier kuoli 73-vuotiaana pitkäaikaisen sairauden jälkeen heinäkuussa 2019.
Samuel Helenius

Samuel Veikko Oliver Helenius (s. 26. marraskuuta 2002 Dallas, Teksas, Yhdysvallat) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Los Angeles Kingsin organisaatiossa. Hän pelaa pääasiassa AHL-joukkue Ontario Reignissa. Helenius on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Helenius syntyi Yhdysvalloissa, kun hänen isänsä Sami pelasi tuolloin NHL-seura Dallas Starsissa. Samuel Helenius on Järvenpään Haukkojen kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Jokereihin, jossa Helenius voitti kauden 2018–2019 päätteeksi B-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2019–2020 hänet valittiin A-nuorten SM-liigan joulukuun parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Maaliskuussa 2020 Helenius teki 3+1-vuotisen SM-liigasopimuksen JYPin kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana kauden 2020–2021 avauskierroksella 2. lokakuuta 2020 Helsingin IFK:ta vastaan. Helenius merkittiin JYPin kolmossentteriksi laidoilleen Oskari Kalajanniska ja Mikko Salmio. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.56 minuuttia ja Helenius keräsi teholukeman –2. Liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 16. lokakuuta 2020 alivoimalla Saimaan Palloa vastaan. Helenius sai myös syöttöpisteen Patrik Puistolan tekemään maaliin, joka jäi JYPin 5–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Harri Sillgren valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan Helenius pelasi tulokaskautensa aikana 54 runkosarjaottelua tehopistein 7+7=14.
Los Angeles Kings varasi Heleniuksen toisella kierroksella numerolla 59. Jo elokuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Helenius siirtyi kaudeksi 2021–2022 kuitenkin vielä lainalle JYPiin. Hänet nimettiin vain 18-vuotiaana joukkueen varakapteeniksi. Maaliskuussa 2022 Helenius liittyi JYPin kauden päätyttyä AHL-joukkue Ontario Reignin vahvuuteen. Hän pelasi siellä loppukaudella 12 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Helenius nostettiin Kingsin vahvuuteen Alex Turcotten loukkaannuttua. Helenius teki NHL-debyyttinsä 10. marraskuuta 2024 kotiottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.13 minuuttia. Helenius teki myös ensimmäisen NHL-tehopisteensä syöttämällä Warren Foegelen tekemän maalin. Lisäksi hän sai ottelussa kaksi jäähyminuuttia.
Maajoukkueura.
Helenius pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2021 ja 2022. Ensimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Saksaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Pronssiottelussa Venäjää vastaan Helenius oli kakkossyöttäjänä Mikko Petmanin tekemään Suomen 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliin, joka ratkaisi joukkueelle pronssin. Vuoden 2022 turnaus päättyi pronssiin. Yhteensä Helenius on pelannut 26 nuorten ja 12 poikien maaottelua.
Muuta.
Heleniuksen isoveli Sasu pelaa puolustajana Suomi-sarjajoukkue Järvenpään Haukoissa. Veljesten isä Sami Helenius pelasi omalla urallaan puolustajana yhteensä 156 NHL-ottelua sekä pudotuspelit mukaan lukien yli 400 SM-liigaottelua. Hän kuului myös Suomen vuoden 2003 MM-kisajoukkueeseen.
Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä

Eivät enkelitkään ilman siipiä lennä on suomalaisen Maustetytöt-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 2020.
Albumi ylitti kultalevyrajan keväällä 2021 ja oli Suomessa vuonna 2020 vuoden myydyin vinyylilevy.
Eric Lu

Eric Lu (s. 15. joulukuuta 1997 Bedford, Massachusetts) on yhdysvaltalainen pianisti. 
Lu syntyi Shanghaista ja Taiwanin Kaohsiungista lähtöisin olleille vanhemmille. Hän on opiskellut muiden muassa Robert McDonaldin, Jonathan Bissin ja Dang Thai Sonin johdolla. Hän on saanut monia palkintoja kansainvälisissä kilpailuissa, esimerkiksi Leedsin kansainvälisen pianokilpailun ensipalkinnon vuonna 2018. Vuonna 2015 hän sai neljännen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa yhtenä nuorimmista kilpailussa koskaan palkituista.
Lu on pitänyt resitaaleja eri puolilla maailmaa. Hän on tehnyt yhteistyötä lukuisten orkesterien, kuten Minnesotan orkesterin, New Jerseyn sinfoniaorkesterin, Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen, Shanghain sinfoniaorkesterin, Varsovan filharmonisen orkesterin, Singaporen sinfoniaorkesterin, Ruotsalaisen kamariorkesterin, Hallé-orkesterin ja Lillen kansallisorkesterin kanssa. Lu on levyttänyt esimerkiksi Warner Classicsille. Proms-debyyttinsä Lu teki kesällä 2019. Samana vuonna hän tuurasi Martha Argerichia Singaporessa ja Nelson Freireä São Paulossa.
Esko Sirén

Esko Olavi Sirén (3. lokakuuta 1938 Pornainen – 9. huhtikuuta 1983) oli suomalainen este-, kestävyys- ja maastojuoksija.
Nuppisuihkut

Nuppisuihkut ("Trimeria") on pajukasvien (Salicaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin kaksi lajia tai mahdollisesti noin viisi lajia.
Per Eklund (ralliautoilija)

Per Eklund (s. 21. kesäkuuta 1946 Koppom, Värmlanti, Ruotsi) on ruotsalainen uransa päättänyt ralliautoilija. Hän kilpaili rallin MM-sarjassa sen alusta lähtien ja ajoi viimeisen MM-rallinsa Englannin RAC-rallissa vuonna 1997. Tämän jälkeen hän on kilpaillut sekä Rallicrossissa että San Marinon Rallylegend kilpailun tapaisissa näytösajoissa. Hän ajoi myös nolla-autoa Ruotsin MM-rallissa vuosina 2017 ja 2020. Vuoteen 1977 asti Eklund toimi Saabin tehdaskuljettajana ja saavutti ainoan MM-osakilpailuvoittonsa Ruotsin rallissa vuonna 1976.
Kausilla 1979 ja 1980 Eklund kilpaili MM-tasolla pääsääntöisesti British Leyland Carsin Triumph TR7 autolla tallikavereinaan muiden muassa Simo Lampinen ja Tony Pond. V8 moottorilla varustettu Triumph ei ollut varsinaisesti suunniteltu ralliautoksi mutta siitä huolimatta Eklund kykeni saavuttamaan vuoden 1980 Suurajoissa kolmannen tilan.
Kausilla 1981 ja 1982 Eklundin pääasiallinen työnantaja oli Toyota Team Europe. Toyotalla Eklund saavutti 2. sijat Norsunluurannikon rallissa 1981 ja 1982 sekä 1982 Portugalin ja Uuden Seelannin ralleissa.
Kaudella 1984 Eklund ajoi Kenian ja Englannin MM-osakilpailut Toyotalla sekä Ruotsin ja Suomen kisat Clarionin sponsoroimalla Audi Quattrolla. Ruotsista ja Englannista saavutuksena oli kolmannet tilat. Kaudella 1985 Eklund kilpaili kolmessa MM-rallissa Audilla sjoittuen Englannin RAC-rallissa neljänneksi.
Kaudelle 1986 Eklund siirtyi Englantilaisen Austin Roverin tehdastalliin ja ajoi Ruotsin ja Englannin rallit tehtaan ilmoittamana sekä Suurajoissa Clarion Team Europen ilmoittamana MG Metro 6R4. Suomesta ja Englannista tuloksena olivat 7. sijat. 
Kaudella 1999 Eklund voitti Euro Rallicrossin (Euro RX) mestaruuden 1. luokassa nelivetoisella Saab 93 T16 ja Ruotsin rallicrossin mestaruuden vuonna 2004.
Kaseariat

Kaseariat ("Casearia") on pajukasvien (Salicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 200–250 lajia. Suvun lajit elävät trooppisella ja subtrooppisella alueella Afrikassa, Aasiassa, Australiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Tyynenmeren saarilla.