Hypereides

Hypereides (, myös ; ; n. 390–322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen valtiomies ja puhuja, joka oli kotoisin Ateenasta. Hänet luetaan yhdeksi kymmenestä attikalaisesta puhujasta.
Elämä.
Hypereides oli Glaukippoksen poika ja kotoisin Ateenan kaupunkivaltioon kuuluneesta Attikan Kollytoksen demoksesta. Hypereides oli Demostheneen ystävä ja johti yhdessä tämän sekä Lykurgoksen kanssa hän kaupungin makedonialaisvastaista eli Makedonian vallan kasvua vastustanutta puoluetta. Hänen syntymävuotensa ei ole tiedossa, mutta hän lienee ollut suunnilleen samanikäinen kuin Lykurgos, joka syntyi vuonna 396 eaa.
Koko poliittisen uransa ajan Hypereides toimi isänmaallisessa puolueessa täydellä päättäväisyydellä ja sydämellään, ja pysyi sille uskollisena loppuun saakka – läpi Ateenan kokemien vaarojen ja katastrofien niin Filippos II:n, Aleksanteri Suuren kuin Antipatroksenkin aikana. Tämä horjumaton uskollisuus hyveelliselle asialle saattoi pitkälti johtua hänen ystäviensä Demostheneen ja Lykurgoksen vaikutuksesta, sillä luonteeltaan hän vaikuttaa olleen näitä epävakaampi; Pseudo-Plutarkhos mainitsee hänen toisinaan antautuneen haluilleen, eivätkä nämä olleet aina jaloimpia.
Filosofiassa Hypereides oli Platonin oppilas, ja hänen puhetaidollista lahjakkuuttaan kehitti Isokrates. Uransa hän aloitti ajamalla muiden oikeusjuttuja kansantuomioistuimissa. Myöhemmin hän esiintyi julkisuudessa usein, sekä oikeusistuimissa että kansankokouksessa.
Tietomme Hypereideen elämästä ovat vähäiset, mutta näyttää siltä, että hän osoitti isänmaallisuuttaan ensi kerran vuonna 358 eaa., kun hän teki uhrauksia yhteisen hyvän vuoksi Euboiaan suuntautuneen sotaretken aikana – hänen ja hänen poikansa kerrotaan varustaneen omalla kustannuksellaan kaksi kolmisoutua.
Samassa hengessä hän toimi lähettiläänä Rhodokseen vuonna 346 eaa., ja otti Demostheneen tavoin osaa petturimaisen Filokrateen syyttämiseen. Vuonna 340 eaa. hän osallistui retkeen Byzantioniin. Vuonna 338 eaa. kohtalokkaan Khaironeian taistelun jälkeen Hypereides teki epätoivoisen ehdotuksen vastarinnan lujittamiseksi: naiset ja lapset siirrettäisiin Pireukseen, orjat vapautettaisiin, metoikit saisivat kansalaisoikeudet ja kaikille "atimia"-rangaistuksen alla olleille palautettaisiin heidän oikeutensa.
Ehdotusta ei toteutettu yleisen toivottomuuden vallassa, mutta Hypereideen hyvät aikomukset tunnustettiin – kun parjaaja Aristogeiton syytti häntä tästä ehdotuksesta, kansa vapautti hänet. Filippos II:n kuolema herätti monissa uusia toiveita, ja vaikka varmaa todistusta ei ole, Hypereideen oletetaan liittyneen niihin, jotka päättivät karistaa Makedonian ikeen. Sen jälkeen kun Ateena ja Theba muodostivat Makedonian vastaisen liiton, Hypereideen nimi esiintyy niiden joukossa, joiden luovuttamista Aleksanteri vaati. Hypereides ei kuitenkaan säikähtänyt tästä vaarasta, vaan uskalsi jälleen vastustaa makedonialaisia, kun kuningas vaati ateenalaisia lähettämään laivoja Persian sotaretkelleen.
Harpaloksen saapuminen Ateenaan vuonna 324 eaa. näyttää horjuttaneen siihen asti ystävällisiä välejä Hypereideen ja Demostheneen välillä: Hypereides esiintyi nyt Demostheneen julkisena syyttäjänä. Pseudo-Plutarkhoksen mukaan Hypereides oli ainoa, jonka ei todettu ottaneen Harpalokselta rahaa; ehkä hän joutui ottamaan syyttäjän roolin, tai yritti pehmentää tilannetta Demostheneen hyväksi tulemalla esiin itse. Tapaus on joka tapauksessa epäselvä, ja varmaa on vain se, että miesten välillä tapahtui jonkinlainen välirikko. Ei ole selvää, tapahtuiko tämä ennen Harpaloksen tuloa vai sen seurauksena. Sittemmin Hypereides ja Demosthenes kuitenkin sovittelivat välinsä.
Käyty kiista ei kuitenkaan muuttanut Hypereideen poliittista toimintaa. Kun tieto Aleksanterin kuolemasta saavutti Ateenan, Hypereideen väitetään ehdottaneen seppeleen antamista Iollakselle, jota epäiltiin Aleksanterin myrkyttäjäksi, mutta tämä tieto on hyvin epävarma. Varmaa sen sijaan on, että juuri Hypereideen ansiota oli Lamian sodan puhkeaminen. Leostheneen kuoleman jälkeen Hypereides piti hautapuheen sodassa kaatuneille.
Vuonna 322 eaa., Krannonin taistelun jälkeen, kun kaikki toivo oli menetetty, Hypereides pakeni Aiginan saarelle, jossa Antipatroksen lähettämät miehet ottivat hänet kiinni ja surmasivat hänet mitä julmimmalla tavalla.
Teokset.
Hypereideen nimiin on pantu 77 puhetta, mutta jo antiikin aikaiset kriitikot pitivät niistä 25:ttä epäaitoina. Puheista tunnettiin pitkään vain katkelmia. Papyrus- ja käsikirjoituslöydöt ovat kuitenkin laajentaneet tietojamme puheista. Laajimmin tunnetaan nykyisin seuraavat puheet:
Uusia Hypereideen puheiden katkelmia on löytynyt edelleen. Esimerkiksi Arkhimedes-palimpsestista on löydetty osia puheista "Timandrosta vastaan" () ja "Diondasta vastaan" ().
Puheista 61 otsikot tunnetaan. Tärkeimpiin kadonneisiin puheisiin lukeutuvat muun muassa "Deloslainen puhe" (), puheet Aristogeitonia ja Demadesta vastaan sekä puhe Frynen puolesta.
Jotkut tutkijat ovat arvelleet, että puhe "Aleksanterin kanssa tehdyistä sopimuksista" (; "De foedere cum Alexandro"), joka on painettu Demostheneen puheiden joukkoon, olisi Hypereideen kirjoittama – näin ehdottaa Libanios siihen kirjoittamassaan johdannossa. Samaa on ehdotetty myös Demostheneen ensimmäisestä puheesta Aristogeitonia vastaan. Mitään varmaa todistetta ei kuitenkaan ole siitä, että kumpikaan puhe olisi todella Hypereideen.
Arviointia.
Antiikin aikana Hypereidestä pidettiin suurena puhujana. Tämän osoittaa jo se, että hänet sisällytettiin kymmenen attikalaisen puhujan kaanoniin ja että useat huomattavat grammaatikot, kuten Didymos Khalkenteros ja Ailios Harpokration, kirjoittivat hänen puheistaan selitysteoksia.
Hypereides ei sitoutunut mihinkään tiettyyn esikuvaan: hänen puheensa olivat sekä sulokkaita että voimallisia, ja näin ne sijoittuivat Lysiaan hienostuneisuuden ja Demostheneen mahtipontisuuden välimaastoon. Hänen esitystavastaan sanotaan kuitenkin puuttuneen elävyyttä. Hänen tyylinsä ja sanankäyttönsä olivat puhdasta attikalaista tyyliä, vaikkakaan eivät täysin vailla maneereja, etenkin tiettyjen sanojen osalta; sanavalinnoissa ja rakenteessa hän oli vähemmän huolellinen.
Hypereides käsitteli aiheitaan taidokkaasti ja terävällä älyllä. Vaikka hän saattoi vaikuttaa huolettomalta, hänen esitystapansa ja argumentointinsa mainitaan jäljittelemisen arvoisiksi. Hänen puheidensa pääasiallisena ansiona pidettiin kuitenkin niiden hienostunutta eleganssia ja sulokkuutta, jotka olivat omiaan tuottamaan hetkellistä, ei niinkään pysyvää tai moraalista vaikutusta.
Yksityiselämässään Hypereides ei näyttänyt olleen moitteeton samalla tavoin kuin politiikassa: hänen vapaamielistä elämäntapaansa pilkkasivat aikalaisnäytelmäkirjailijat Timokles ja Filetairos.