tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Punaisten uhrien muistomerkki

Punaisten uhrien muistomerkki on vuonna 2018 paljastettu kuvanveistäjä Marjo Heinon suunnittelema muistomerkki, joka sijaitsee Porissa Keski-Porin kirkon puistossa. Se on omistettu Suomen sisällissodan punaisen osapuolen uhreille.
Graniittiseen kivipaateen on kiinnitetty pyöreä pronssireliefi, jonka alapuolella on runoilija Aulikko Oksasen säe "”Ei synny rakkautta ilman oikeutta”". Reliefissä on kuvattuna muun muassa puita, jotka kasvoivat jo sodan aikana keväällä 1918. Muistomerkin kustansivat sosialidemokraattien ja vasemmistoliiton kunnallisjärjestöt.
Muistomerkki sijaitsee puiston Yrjönkadun puoleisella sivustalla sisällissodan valkoisten muistomerkin ja Karjalaan jääneiden muistomerkin välissä. Keski-Porin kirkkopuistossa on myös heimosotien muistomerkki sekä vuosien 1939–1945 sotien sankarihaudan muistomerkki.
Taustaa.
Porin seudulla ei aikaisemmin ollut kokoavaa muistomerkkiä sisällissodan punaisille, vaan kaupungin hautausmailla on useita joukkohautojen muistomerkkejä. Muistomerkkiä oli ajettu jo yli 20 vuoden ajan, mutta aikaisemmin hanke oli kaatunut seu­ra­kun­nan vas­tus­tuk­seen.
Sosialidemokraattien ja Vasemmistoliiton kunnallisjärjestöt tekivät aloitteen muistomerkistä talvella 2016, ja asiaa käsiteltiin Porin yhteisessä kirkkoneuvostossa ensimmäisen kerran maaliskuussa, jolloin hanke kuitenkin palautettiin uuteen valmisteluun. Päätöksen muistomerkin toteuttamisesta tehtiin saman vuoden joulukuussa äänestyspäätöksen jälkeen äänin 10–4. Osa porvareista vastusti muistomerkin pystyttämistä kirkkopuistoon. Kokoomuksen kaupunginvaltuutettu tietokirjailija Antti Pekola olisi halunnut sen kirkkopuiston sijasta Käppärän hautausmaalle, jossa sijaitsee 300 punaisen joukkohauta.
Myös vasemmistoliiton aktiivit Tapio Furuholm ja Aimo Ruusunen esittivät jo keväällä 2015 muistomerkin sijoituspaikaksi Käppärän hautausmaata. Tietokirjailija Tapio Niemi puolestaan ehdotti muistomerkkiin valkoisten surmaaman 12-vuotiaan Walfrid Bärlundin reliefiä, mutta Heinon suunnitelma oli jo tuolloin päätetty toteuttaa. Niemen ehdotuksen mukaan muistomerkki olisi pitänyt omistaa kaikille sisällissodan uhreille.
Paljastustilaisuus.
Muistomerkki paljastettiin 18. heinäkuuta 2018 osana Porissa järjestettävän SuomiAreena-tapahtuman ohjelmaa. Muistomerkin paljasti Turun piispa Kaarlo Kalliala. Samana päivänä hän siunasi myös Käppärän hautausmaalla sijaitsevan punaisten joukkohaudan vainajat, jotka olivat aikoinaan jääneet siunaamatta. Paljastustilaisuudessa olivat paikalla muun muassa kuvanveistäjä Marjo Heino ja runoilija Aulikki Oksanen. Muistomerkin pystyttäjiä edustivat kaupunginvaltuutetut Esa Wahlman ja Milka Tommila.
Ruokojärvi

Ruokojärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Ruukkumerivuokot

Ruukkumerivuokot eli varsinaiset ruukkumerivuokot (Ceriantharia) on korallieläinten alaluokka, johon kuuluu noin 150 lajia. Ne elävät meri- ja murtovedessä, ja niitä tavataan ainakin 2500 metrin syvyyteen asti. Ruukkumerivuokkojen levinneisyysalue ulottuu arktiselta alueelta aina Eteläiselle jäämerelle. Kaikki ruukkumerivuokot elävät erillisinä, yksittäisinä polyyppeina.
Perinteisesti Ceriantharia on ollut lahko laajemmassa ruukkumerivuokkojen alaluokassa (Ceriantipatharia), joka sisälsi myös mustakorallien lahkon (Antipatharia). Nykyään mustakorallit luokitellaan kuitenkin kukkakorallien alaluokkaan (Hexacorallia), jolloin Ceriantipatharia-alaluokka jää käyttämättömäksi nimeksi, ja Ceriantharia-lahko saa alaluokan aseman. Vaihtoehtoisesti myös varsinaiset ruukkumerivuokot voidaan lukea kukkakoralleihin.
Saint John (Antigua ja Barbuda)

Saint John on yksi Antigua ja Barbudan kunnista. Se sijaitsee Antiguan saaren luoteisosassa. Kunnan pinta-ala on 73,8 neliökilometriä ja siellä on 51 737 asukassta, mikä tekee kunnasta väkiluvultaan saarivaltion suurimman kunnan. Maan pääkaupunki St. John’s sijaitsee kunnan alueella.
Miyoshi (Tokushima)

Miyoshi () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Tokushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Yoshinojoen keski- ja yläjuoksulla. Kaupungin alue on pääosin vuoristoinen: pohjoisessa kohoavat Sanukivuoret, etelässä Shikokuvuoret ja prefektuurin korkein huippu Tsurugi. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Kagawan, lännessä Ehimen ja etelässä Kōchin prefektuuriin. Osa kaupungin alueesta, entinen Minon maaseutukaupunki, sijaitsee eksklaavina sen koillispuolella Higashi-Miyoshin maaseutukaupungin takana. Miyoshissa on 25 622 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 721,42 neliökilometriä.
Miyoshin kaupunki perustettiin vuonna 2006 yhdistämällä Minon, Ikedan, Yamashiron ja Ikawan maaseutukaupungit sekä Higashi-Iyayaman ja Nishi-Iyayaman kyläkunnat. Kaupungin keskusta on Ikedassa, jonne Ogasawara-klaani rakensi linnan Jōkyū-kapinan jälkeen; tästä klaanin haarasta tuli myöhemmin 1300-luvulla Nanboku-chō-kauden lopulla Miyoshi-klaani. Miyoshissa sijaitsevaa Iyajoen laaksoa on sanottu yhdeksi Japanin eristäytyneimmistä alueista, ja sinne sijoittuu keskiaikainen, Taira-klaania koskeva legenda "Taira no ochūdo". Edo-kaudella nykyisen kaupungin alue kuului lähes kokonaisuudessaan Tokushiman daimiokunnalle, joka edisti alueella tupakan viljelyä. Ikedan ja Ikawan kaupungit kukoistivatkin sen kaupan ansiosta. Nykyisin merkittäviä elinkeinoja Miyoshissa ovat metsätalous, puusepänteollisuus, muun muassa riisin, teen, vihannesten ja hedelmien viljely sekä saken ja soijakastikkeen valmistus.
Miyoshin nähtävyyksiä ovat lukuisat luonnonkauniit alueet, kuten Ōboken ja Koboken laaksot Yoshinojoen yläjuoksulla sekä Iyajoen laakso, jotka kuuluvat vuoristomaisemineen Tsurugivuoren puolikansallispuistoon. Kaupungissa sijaitsee yksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeli, Unpen-ji (temppeli nro. 66). Toinen tärkeä temppeli on Hashikura-ji, joka on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Miyoshia palvelevat JR Shikokun Dosan-linja ja Tokushima-linja.
Kudka (joki)

Kudka tai Kutka () on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku.
Joen lähdejärvi on Kudo, joka sijaitsee yli 17 kilometriä Opotškasta kaakkoon päin Opotškan piirissä. Joki alkaa järven eteläpäässä olevasta suorannasta ja se alkaa ensin virtaamaan kohti etelää, jolloin siihen yhtyy idästä tuleva oja ja samalla laskuoja kääntyy kohti lounasta. Babininossa siihen yhtyy kaksi ojaa ja nyt joki kääntyy kohti luodetta. Kun joki saapuu muutaman kilometrin päässä sijaitsevaan Kudkan kylään, se kääntyy pohjoiseen suuntaan. Joki seuraa soistunutta uomaansa autioituneen maaseudun aktiiviviljelyssä olevien peltojen ja turvetuotannosta poistuneiden suoalueiden välistä aluetta. Laajan suoalueen ohitettuaan sen itäpuolelta, joki saapuu pieneen Polukozyrevon kylään (). Kylien välillä on kaksitoista kilometriä. Jokea seuraa Opotskan- ja Puškinskije Goryn piirien välinen piiriraja, mutta joen uoma on välillä toisen piirin alueella kääntyen sitten toisen piirin alueelle. Nyt joki kääntyy kohti luodetta, jossa se yhtyy Velikajaan Zahinon kylän () lähellä. Velkaja ja Kudka ovat täällä molemmat rajajokia. Joki on meanderoinut koko ajan ja lopussa siitä on aikoinaan irronnut vanhoja uomia ja makkarajärviä, jotka ovat maatuneet tai jääneet lammiksi.
Valuma-alue ja sivujoet.
Kudka sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Kudkan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella ja sen pinta-ala on 490 neliökilometriä. Kudkan suurin sivujoki on Izgožka (), joka on 35 kilometriä pitkä ja jonka valuma-alue on 214 neliökilometriä suuri, yhtyy siihen 17 kilometriä sen joensuusta ylävirtaan päin. Kudkan valuma-alueella on joitakin järviä: Kudo (toinen), Izgožka, Izgožskoje, Koložo, Bykovo ja Kutso.
Hallintoalue.
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (). Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027857 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Jan Soukup

Jan Soukup (s. 17. syyskuuta 1979 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen karateka ja potkunyrkkeilijä. Hän saavutti muun muassa Kyokushin karatessa World Openissa hopeaa ja superraskaansarjan Euroopan-mestaruuden 2007. Potkunyrkkeilyssä Soukup voitti Yangame's Fight Night raskaansarjan turnauksen.
Kilpaura.
Karate.
Soukup aloitti karaten harrastamisen aluksi Shotokanilla ollessaan 11-vuotias. Hän voitti muun muassa Bohemia Cupin Prahan joukkueen mukana 2000. Soukup siirtyi 2001 harjoittelemaan Kyokushinia. Hän matkasi huhtikuussa 2001 Kagoshimaan uchideshiksi ja saavutti neljän vuoden sisällä 2. danin vyöarvon. Tuona aikana hän saavutti EM-pronssia 2003 Ukrainassa ja voitti 2004 Japanin superraskaansarjan mestaruuden. Soukup oli mukana myös marraskuussa 2003 kolmipäiväisessä MM-turnauksessa, jossa hänen turnaus päättyi ensimmäisellä kierroksella hävittyään Mihail Kozloville.
Soukup palasi tämän jälkeen Japanista takaisin kotimaahansa, jossa hän perusti oman Kyokushin seuran elokuussa 2005. Soukup voitti sittemmin EM-hopeaa Bulgariassa hävittyään superraskaansarjan loppuottelussa Arthur Hovhannisyanille. Saman vuoden lopulla hän saavutti myös EM-pronssia avoimessasarjassa, voitettuaan mitaliottelussa Pablo Estensoron.
2006 Soukup voitti Tšekin mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan loppuottelussa Petr Runátin.
2007 oli Soukupille menestyksekäs vuosi voitettuaan ensin Euroopan superraskaansarjan mestaruuden, kun hän voitti loppuottelussa Petar Martinovin. Lisäksi marraskuussa Soukup sijoittui hopealle Kyokushinin suurimmassa turnauksessa World Openissa. Hän eteni kolmipäiväisen turnauksen loppuotteluun, jossa Soukup lopulta hävisi Ewerton Teixeiralle.
Potkunyrkkeily.
Soukup siirtyi potkunyrkkeilyn pariin oteltuaan ensimmäisen kerran 19. huhtikuuta 2008. Hän otteli kotimaassaan Antonín Ungermania vastaan, jonka Soukup voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
2009 Soukop pääsi ottelemaan ensimmäisen kerran K-1 ottelun elokuussa, jonka hän hävisi hallitsevalle K-1 raskaansarjan mestarille Kyotaro Fujimotolle. Toisen kerran hän otteli K-1 ottelun joulukuussa, jolloin Soukup kohtasi Tsutomu Takahagin. Hän voitti kamppailun tuomariäänin.
31. heinäkuuta 2009 Soukup oli mukana Prahassa pidetyssä Yangame's Fight Night raskaansarjan turnauksessa. Hän voitti avauskierroksella Peter Balážin ensimmäisen erän tyrmäyksellä, kun taas toisella kierroksella Soukup voitti Jiří Havránekin myös tyrmäyksellä. Loppuottelussa hän voitti Radovan Kullan reiteen kohdistuvilla potkuilla, joka johti tyrmäys voittoon ja mestaruuteen.
Otamo

Otamo () on kylä, joka sijaitsee Sysmän pitäjässä Päijät-Hämeen maakunnassa. Otamon sijainti on kunnan keskiosassa Sysmän kirkokylän ja Virtaan välissä. Kylän lävitse kulkee Vääksyn maantie. Aluetta ympäröivät järvet, kuten Majutvesi ja Alavehkajärvi. Lännessä kylä rajautuu Majutveteen. Nuoramoisjärven rannalla sijaitsee erillinen osa-alue Otamon kylää.
Maantiede.
Otamon vanhat tilakeskukset sijaitsevat pääosin maantien varrella. Avoin viljelymaisema yhdistää Vehkajärven lähistöllä hyvin säilyneitä tilakeskuksia, jotka muodostavat valtakunnallisesti arvokkaan kulttuuriympäristön. Kylän eteläosassa Asikkalaan johtavan maantien varrella sijaitsee Otamon hautausmaa siunauskappeleineen. Nuoramoisiin ja Heinolaan johtavan tien risteyksessä on maamerkkinä Korvenrannan pihapiiri. Erillisessä kylän osassa Nuoramoisjärven rannalla sijaitsee Eskolan tilakeskus viljelymaiseman keskellä.
Otamossa on 1500-luvulta vahva kartano- ja talonpoikaiskulttuuri, alueella sijaitsee useita Museoviraston luokittelemia kulttuuriympäristön kohteita. Keskiajalta lähtien asutus on Otamossa keskittynyt maanviljelykseen, metsästykseen ja kalastukseen. Alueen sijainnilta vesistöjen ovat turvanneet lähiasutusten elinkeinoa. Alue on toiminut aina vahvasti hämäläisten eränkävijöiden retkeily- ja metsästysalueena.
Historia.
Otamo mainitaan keskiaikaisessa lähteissä ensimmäisen kerran 1430. Kylästä on käytetty myös nimeä Kollarila ja Huitila. Vanhaan Otamoon kuului myös Skinnarilan kylä. Otamossa oli vuoteen 1539 mennessä neljä taloa kummassakin osassa. 
Vuonna 1634 Otamon tilamäärä oli puolittunut. Isojaon aikaan Otamon kylän kantataloja olivat Variksen sotilasvirkatalo, Keksilä ja Brunilan säteritila, joka jakaantui neljään osaan. Vanha kylätontti sijaitsi kylän pohjoisosassa Huitilanjoen varrella. Matariston tilakeskus sijaitsi jo 1800-luvun alkupuolella nykyisellä paikallaan Ala-Vehkajärven rannalla.
Naruto (Tokushima)

Naruto () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Tokushiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin koilliskulmassa Tyynenmeren Narutonsalmen länsirannikolla. Kaupungin kaakkoispuolella avautuu Kiin kanaali, pohjoispuolella Seton sisämeren Harimanmeri. Sen eteläosat sijaitsevat Tokushiman tasangolla, pohjoisosissa kohoavat Sanukivuorten itäisimmät huiput. Kaupunkiin kuuluvat myös Ōgejiman, Takashiman ja Shimadajiman saaret. Ōnaruton silta liittää kaupungin Awajin saareen ja sen kautta Honshūlle. Narutossa on 56 973 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 135,66 neliökilometriä.
Naruton kaupunki perustettiin vuonna 1947 nimellä "Meinan" () yhdistämällä aiempi Naruton maaseutukaupunki, Muyan ja Seton maaseutukaupungit sekä Satouran kyläkunta. Vielä samana vuonna se muutti nimensä Narutoksi. Kaupungin keskustan muodostaa Muyajoen suulle kasvanut Muya, joka kehittyi historiallisesti Awan provinssin ja Kinain alueen välisen liikenteen solmukohtana. Seudun perinteisiä elinkeinoja olivat suolan valmistus ja indigovärin kauppa, kun taas nykyisin merkittävä työllistäjä on lääketeollisuus. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla tuotetaan esimerkiksi lootuksenjuurta, bataatteja, "daikon"-retiisejä ja omenapäärynöitä, rannikkoalueilta saadaan "wakame"-merilevää ja "Sacura margaritacea" -kaloja.
Naruton tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Narutonsalmen vuorovesipyörteet. Niiden alue on osa Seton sisämeren kansallispuistoa. Salmen ylittää vuonna 1985 valmistunut Ōnaruton silta, jonka lähiympäristöä, Naruton puistoa, on kehitetty turistikohteena. Sinne on rakennettu muun muassa Ōnaruton sillan muistomuseo ja Ōtsukan taidemuseo. Kaupungissa sijaitsee myös kaksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Ryōzen-ji (temppeli nro. 1) ja Gokuraku-ji (temppeli nro. 2). Ōasahiko-jinjan pyhäkkö toimi vuorostaan historiallisesti Awan provinssin tärkeimpänä pyhäkkönä ("ichinomiya"). Kaupungissa toimii Naruton kasvatustieteellinen yliopisto, joka on perustettu vuonna 1981. Narutoa palvelevat JR Shikokun Kōtoku-linja ja Naruto-linja, joka päättyy kaupunkiin.
Reformipuolueen nuoret

Reformipuolueen nuoret (viroksi Reformierakonna noortekogu) on virolainen poliittinen nuorisojärjestö. Sen emopuolue on Reformipuolue.
Järjestön jäseniksi voivat liittyä 15-35-vuotiaat nuoret ja jäseniä sillä on yli 5000. Nuorisoliitto on perustettu vuonna 1998.. Ideologialtaan nuorisojärjestö on emopuolueensa tavoin liberaali.
Volkswagen Viloran

Volkswagen Viloran on Volkswagenin vuodesta 2019 lähtien Kiinan markkinoille valmistama suurikokoinen tila-automalli. Se sijoittuu mallistossa pienemmän Sharanin yläpuolelle. Viloranin pääkilpailijat ovat Buick GL8 ja Lexus LM.
Viloran esiteltiin Kantonin autonäyttelyssä marraskuussa 2019. Se perustuu Volkswagen Groupin modulaariselle MQB-pohjalevylle. Moottorina on turboahdettu 2,0-litrainen TSI-bensiinimoottori teholtaan 220 hevosvoimaa.
Kia Seltos

Kia Seltos on Kia Motorsin vuodesta 2019 lähtien valmistama kompakti crossover-tyyppinen automalli. Se sijoittuu mallistossa pienemmän Stonicin ja suuremman Sportagen väliin. Kiinassa mallia myydään nimellä Kia KX3.
Seltos esiteltiin Intian Delhissä kesäkuussa 2019. Moottorivalikoima vaihtelee markkina-alueesta riippuen. Pohjois-Amerikassa vaihtoehtoina ovat vapaasti hengittävä 2,0-litrainen (146 hv) sekä turboahdettu 1,6-litrainen (175 hv) bensiinimoottori. Kummankin moottorin yhteyteen on saatavana neliveto. Vaihteistona vapaasti hengittävän moottorin yhteydessä on portaaton CVT-automaattivaihteisto, turbomoottorissa puolestaan seitsemänportainen kaksoiskytkinvaihteisto.
BMW 1-sarja (F40)

BMW F40 on BMW 1-sarjan kolmannen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2019 lähtien. Se korvasi edeltäneen F20-mallin. Takavetoisista edeltäjistään poiketen F40 on etuvetoinen.
BMW 1-sarja (F40) 2019–.
BMW F40 perustuu valmistajan etuvetoisia automalleja varten kehittämälle UKL2-perusrakenteelle. Se on edeltäjäänsä viisi millimetriä lyhyempi kokonaispituudeltaan ja 20 millimetriä akseliväliltään. Leveys kasvoi 34 millimetrillä ja korkeus 13 millimetrillä. Etuvetorakenteen ja poikittain sijoitetun moottorin ansiosta matkustajatilat ovat merkittävästi aiempaa suuremmat.
Vuoden 2019 Euro NCAP -kolaritestistä F40 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Ensimmäiset bensiinimallit ovat kolmesylinterinen 118i (140 hv) sekä nelisylinterisellä 2,0-litraisella (306 hv) moottorilla ja nelivedolla varustettu lippulaivamalli M135i. Dieselvalikoiman muodostavat kolmesylinterinen 116d (116 hv) sekä nelisylinteriset 118d (150 hv) ja 120d (190 hv), jonka yhteydessä on aina neliveto.
BMW 2-sarjan Gran Coupé

BMW 2-sarjan Gran Coupé (F44) on BMW:n vuodesta 2019 lähtien valmistama keskiluokan sedan-korinen automalli. Se sijoittuu mallistossa suuremman 3-sarjan alapuolelle.
BMW 2-sarjan Gran Coupé (F44) 2019–.
2-sarjan Gran Coupé esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2019. Se perustuu samalle etuvetoisten automallien perusrakenteelle kuin esimerkiksi 1-sarja (F40). Bensiinimoottorivalikoiman muodostavat 218i 1,5-litraisella (138 hv) moottorilla sekä lippulaivamalli M235i, jossa on kaksoisturboahdettu 2,0-litrainen (302 hv) moottori ja neliveto. Dieselmallina on 220d 2,0-litraisella (188 hv) moottorilla.
BMW 3-sarjan Gran Turismo

BMW 3-sarjan Gran Turismo (F34) on BMW:n vuosina 2013–2020 valmistama ylemmän keskiluokan fastback-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan BMW 3-sarjaan (F30).
BMW 3-sarjan Gran Turismo (F34) 2013–.
3-sarjan Gran Turismo esiteltiin keväällä 2013 Geneven autonäyttelyssä sedanin ja farmarin rinnalle. Farmarimalliin verrattuna se on 11 senttimetriä pidempi akseliväliltään ja 20 senttimetriä kokonaispituudeltaan. Auton muotoilussa on samanlaisia piirteitä kuin suuremmassa 5-sarjan Gran Turismossa.
Tromssan ja Finnmarkin lääni

Tromssan ja Finnmarkin lääni (lyhyemmin Tromssa ja Finnmark) oli Norjan lääni maan pohjoisosassa vuosina 2020–2024. Läänin asukasluku oli noin 242 000 henkeä, mikä vastasi 4,5 % Norjan koko väestöstä (vuonna 2021). 
Tromssaan ja Finnmarkiin kuului 39 kuntaa, joista yhdeksän on kaupunkeja. Väkimäärältään suurin kaupunki ja samalla hallinnollinen keskus oli Tromssa. Lisäksi osa hallinnosta toimi Vesisaaren kaupungissa. Pinta-alaltaan suurin kunta oli sisämaassa sijaitseva Koutokeino.
Tromssan ja Finnmarkin ainoa norjalainen rajanaapuri oli lounaispuolella sijaitseva Nordlandin lääni. Muilta osin lääni rajautui Suomen Lapin maakuntaan sekä pienemmältä osin Ruotsin Lapin maakuntaan ja Venäjän Murmanskin alueen Petsamon piiriin. Pohjoispuolella olivat Barentsinmeri (Jäämeri) ja Norjanmeri (Atlantti), joiden rantaviivaa oli läänin alueella yli 15 tuhatta kilometriä. 
Läänin korkein kohta oli 1834 metriin merenpinnan tasosta yltävä Jiehkkevárri. Alueen suuria vuonoja ovat esimerkiksi Porsanginvuono ja Yykeänvuono.
Historia.
Tromssan ja Finnmarkin lääni perustettiin 1. tammikuuta 2020, kun Tromssan lääni, Finnmarkin lääni sekä Tjeldsundin kunta Nordlandin läänistä yhdistettiin. Läänien yhdistäminen oli osa Norjan alueuudistusta, jossa 18 aiemmasta läänistä muodostettiin 11 lääniä. 
Yhdistäminen oli kuitenkin kiistelty jopa ennen sen täytäntöönpanoa. Esimerkiksi Finnmarkissa vuonna 2018 pidetyssä äänestyksessä 87 prosenttia äänestäjistä vastusti sitä. Vuonna 2022 Norjan parlamentti päättikin erottaa Tromssan ja Finnmarkin läänit uudestaan vuoden 2024 alusta alkaen.
Kieli ja kulttuuri.
Merkittävä osa läänin asukkaista oli saamelaisia. Kaikkiaan noin 65 % kaikista Norjan saamelaiskäräjien vaaleissa äänioikeutetuista henkilöistä asuivat Tromssan ja Finnmarkin läänissä. Lääni sekä useat sen alueella sijaitsevat kunnat kuuluvat saamen kielen hallintoalueeseen, jossa sekä norjalla että saamella on tasavertainen asema. 
Tromssassa ja Finnmarkissa asuu myös 1700- ja 1800-luvuilla alueelle muuttaneiden suomalaisten jälkeläisiä eli kveenejä. Kveenin kielellä on virallinen asema Porsangin kunnassa. Muutamien kulttuurikeskusten ja läänin alueella ilmestyvän Ruijan Kaiku -lehden lisäksi kveenin kieli näkyy muun muassa alueen paikannimistössä"". Kveeniä käytetään myös joidenkin paikallisten hallintoyksiköiden virallisissa nimissä, kuten "Tromssan ja Finmarkun fylkki, Raisin" "komuuni" sekä "Omasvuonon kunta""."
Kunnat.
Lääni koostui 39 kunnasta.
Volkswagen Bora (2018)

Volkswagen Bora on Volkswagenin vuodesta 2018 lähtien Kiinan markkinoille valmistama keskiluokan neliovinen sedan, joka korvasi edeltäneen, vuonna 2007 markkinoille tulleen kiinalaisen Bora-mallin.
Bora perustuu Volkswagen Groupin modulaariselle MQB-pohjalevylle. Moottorivalikoimassa oli aluksi kaksi bensiinimoottoria, turboahdettu 1,4 TSI (150 hv) ja vapaasti hengittävä 1,5-litrainen (116 hv). Turbomoottorin yhteydessä on seitsemänportainen DSG-kaksoiskytkinvaihteisto, vapaasti hengittävässä viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen automaattivaihteisto.
Ahola Transport

Ahola Transport on suomalainen logistiikka-alan yritys, joka toimii Pohjoismaissa, Baltian maissa ja Itä-Euroopassa. Yrityksen osakkeilla käytiin maaliskuusta 2016 lähtien kauppaa Helsingin pörssin First North -kaupankäyntipaikalla. Marraskuussa 2020 yhtiö ilmoitti poistuvansa pörssistä. Ahola Transportin nykyinen toimitusjohtaja on Åke Nyblom.
Ahola Transportin liikevaihto oli vuonna 2018 noin 99,5 miljoonaa euroa ja liiketulos 2,2 miljoonaa euroa. Samana vuonna yritys omisti yhteensä 431 ajoneuvoa ja työllisti 209 henkilöä. Vuoden lopussa yrityksen suurin yksittäinen omistaja oli 89 % omistusosuudella Oy Ahola Group AB, jonka omistavat Hans, Nils, Lars ja Rolf Ahola.
Romanian edustajainhuone

Romanian edustajainhuone () on Romanian parlamentin alahuone. Edustajia siinä on 330, jotka valitaan neljän vuoden välein.
Ensimmäinen parlamentti Romaniaan perustettiin vuonna 1866 voimaan astuneen perustuslain nojalla. Ensimmäisenä puhemiehenä toimi metropoliitta Nifon..
Vähemmistöille voidaan perustuslain mukaan osoittaa paikkoja siten, että yhdelle puolueelle tai järjestölle osoitetaan yksi paikka. Tämän lisäksi Romanian unkarilaisten demokraattinen allianssi osallistuu vaaleihin normaalin puolueen tavoin. 
Parlamentaarista työtä tehdään 21 pysyvässä valiokunnassa. 
Viimeisimmät vaalit.
Vuodesta 2016 vaaleissa palattiin listavaali-systeemiin. Viimeisimmät vaalit pidettiin 6. joulukuuta 2020, jossa sosiaalidemokraatit saivat eniten paikkoja. Äänestysprosentti oli historiallisen alhainen (33%). Seuraavana päivänä pääministeri Ludovic Orban ilmoitti eroavansa PNL:n kehnon vaalituloksen seurauksena.
Äärioikeistolainen AUR nousi ensimmäistä kertaa parlamenttiin saavutettuaan 5 % äänikynnyksen.
Andorran liberaalit

Andorran liberaalit () on andorralainen liberaali puolue. Se on sekä Liberal Internationalin että Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen.
Historia.
Andorran liberaalit perustettiin vuonna 1992. Vuodesta 2015 lähtien puolue on tunnettu nimellä "Liberals d’Andorra" (lyh. "L’A"). Vuoden 2019 vaaleissa puolue voitti neljä paikkaa ja lähti mukaan hallitukseen. .
Kiljukäki

Kiljukäki ("Hierococcyx fugax") on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiasta. 
Koko ja ulkonäkö.
Kiljukäki voi kasvaa 28–30 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää ja selkä ovat tummanharmaat ja siivet ovat ruskeat. Rinta ja vatsa ovat valkoiset ja niissä on mustaa raidoitusta. Kiljukäen silmienympärystän iho on keltainen. Aikaisemmin sitä pidettiin samana lajina itäkiinankäen ("H. hyperythra") ja viheltäjäkäen ("H. nisicolor") kanssa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kiljukäkeä tavataan Myanmarista, Thaimaasta, Sri Lankasta ja Malesiasta sekä Jaavan ja Borneon saarilta. Linnun elinympäristöä ovat metsät ja kaakaoviljelmät. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat sekä hedelmät. Kiljukäki on pesäloinen ja se pesii huiluharakkataskun ja viitasiepon pesiin.
Viipurinkartano

Viipurinkartano () on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen alajuoksun varrella.
Viipurinkartano sijaitsee Perniönjoen pohjoisrannalla vajaan neljän kilometrin päästä merestä. Kylän naapurikylät ovat Heikkilä lännessä ja Aitolahti Kylmäojan toisella puolella idässä. Pohjoispuolella on useiden kylien hajanaisia takamaita ja etelärajana toimii Perniönjoki, jonka vastarannalla on Soukka. Kylmäojan ja Perniönjoen rannat ovat viljelysmaata. Suuri metsän peittämä moreenimuodostelma hallitsee Viipurinkartanon pohjoisosaa. Kylän asutus sijaitsee muodostuman eteläreunalla varsin yhteisenä kokonaisuutena.
Viipurinkartano on asutettu viimeistään 1200-luvulla. Heikkilä on kylän tytärkylä. Viipurinkartanon suurtila on jaettu isojaossa kahtia, jotka sijaitsevat vierekkäin omilla nyppylöillään. Kylään on syntynyt myöhemmin useampi pientila, jotka ovat edelleen asuttuja.
Svetlana Mironova (ampumahiihtäjä)

Svetlana Igorevna Mironova (; s. 22. helmikuuta 1994 Morjakovka Saton) on venäläinen ampumahiihtäjä.
Ura.
Svetlana Mironova on saavuttanut urallaan kaksi nuorten mm-mitalia ampumahiihdosta, joista toinen on viestikulta. Lisäksi hän on saavuttanut kaksi nuorten em-mitalia, joista toinen on kultainen. IBU-Cup-tasolla Mironova debytoi kaudella 2016–2017 Val Martellossa. Tuolloin hän sijoittui kaikilla kolmella henkilökohtaisella matkalla kymmenen parhaan joukkoon. Vielä saman kauden aikana hän pääsi debytoimaan myös maailmancupissa Pyeongchangissa. Hän oli pikakilpailun 64:s, eikä päässyt takaa-ajoon. Viestissä hän sijoittui Venäjän joukkueessa 12:nneksi.
Kaudella 2017–2018 Mironova ei onnistunut vielä vakiinnuttamaan paikkaansa maailmancupissa, vaan joutui kilpailemaan vielä useasti IBU-Cupissa. Hän kuitenkin saavutti Hochfilzenin pikakilpailusta yhdeksännen sijan. Hänet palkittiin myös kauden päätteeksi vuoden tulokkaana.
Kaudella 2018–2019 Mironova sai vakiinnutettua paikkansa Venäjän maailmancupin joukkueessa vuodenvaihteen jälkeen. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Mironova sijoittui parhaimmillaan 25:nneksi takaa-ajossa. Hän oli myös osa Venäjän viidenneksi sijoittunutta viestijoukkuetta. Kokonaiscupissa hän sijoittui 31:nneksi.
Kaudella 2019–2020 Mironova saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen palkintokorokesijansa sijoituttuaan kolmanneksi Hochfilzenin pikakilpailussa. Seuraavan päivän viestikilpailussa hän oli toiseksi sijoittuneessa Venäjän joukkueessa kolmannella osuudella. Tämä oli Mironovan ensimmäinen viestin palkintokorokesija maailmancup-tasolla.
Kaudella 2020–2021 Mironova oli voittamassa sekaviestiä Oberhofissa ja naisten viestiä Anterselvassa. Kaudella 2021–2022 hän saavutti Pekingin olympialaisissa hopeaa viestissä.
Martin Grubinger

Martin Grubinger (s. 29. toukokuuta 1983 Salzburg) on itävaltalainen lyömäsoittaja.
Grubinger opiskeli Linzin Bruckner-konservatoriossa ja Salzburgin Mozarteumissa. Hän on tulkinnut soolo- ja kamarimusiikkia sekä lyömäsoittimille sävellettyjä konserttoja. Hän on myös työskennellyt oman Percussive Planet Ensemblensä sekä pianistien Ferhan ja Ferzan Önderin kanssa. Häntä varten luotuja teoksia ovat olleet muiden muassa Avner Dormanin "Frozen in Time" (2007), Friedrich Cerhan konsertto (2008) ja Tan Dunin konsertto "Tears of Nature" (2012). Keväällä 2014 hän toimi solistina Péter Eötvösin "Speaking Drums" -teoksen kantaesityksessä Mahler-kamariorkesterin kanssa. Maaliskuussa 2019 Grubinger kantaesitti Fazıl Sayn konserton Andris Pogan johtamien Dresdenin filharmonikkojen kanssa. Hän oli jo tätä ennen esiintynyt Sayn kahdelle pianolle ja lyömäsoittimille säveltämien muunnelmien (2013) ja "The Bells" -kantaatin (2014) kantaesityksissä.
Grubinger on esiintynyt muiden muassa n, Oslon filharmonikkojen, Taiwanin kansallisen sinfoniaorkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, n, Münchenin filharmonikkojen, Orquesta sinfónica de Castilla y Leónin, Wienin filharmonikkojen, Bambergin sinfoniaorkesterin ja BBC:n filharmonikkojen kanssa. Säännöllisiä vierailuja hän on tehnyt myös Los Angelesin filharmonikoissa, Pittsburghin sinfoniaorkesterissa ja Yhdysvaltain kansallisorkesterissa.
Grubinger on voittanut useita palkintoja, kuten Schleswig-Holsteinin musiikkifestivaalin Bernstein-palkinnon. Hän osallistui jo nuorena kansainvälisiin kilpailuihin, kuten Maailman marimbafonikilpailuun Okayassa. Hän esitti vuoden 2015 Euroviisuissa välinäytöksen Percussive Planet Ensemblen kanssa. Hän oli kutsunut myös Sarah Willisin osallistumaan. Grubinger on tehnyt useita levytyksiä, ja hänellä on ollut monia residenssejä.
Juhani Vepsäläinen (karateka)

Juhani Vepsäläinen on ruotsalainen karateka ja entinen amatööritason nyrkkeilijä. Hän saavutti karatessa Euroopan raskaansarjan mestaruuden 1993 voitettuaan loppuottelussa Igor Timofievin. Vepsäläinen voitti myös EM-pronssia vuosina 1989 ja 1991. Lisäksi hän saavutti Britannian Openin mestaruuden 1988.
Nyrkkeilyssä Vepsäläinen otteli nuorten tasolla vuosina 1978–1981 ja saavutti tuona aikana yhden nuorten mestaruuden ja kaksi hopeaa.
Vepsäläinen on sittemmin hallinnoinut Örebron Kyokushin karatea.
Sotkettama

Sotkettama on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa.
Saari on 1,5 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 84,8 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa mantereen tuntumassa Töijensalon saariryhmässä. Sen erottaa mantereesta Sotkettamanlahti ja Vähäsalmi. Vähäsalmi on noin 10–110 metriä leveä, ja sen kapeimman kohdan ylittää saarelle johtava tie Hunningaksen puolelta. Tie ylittää saaren toisessa päässä sijaitsevan Hirvensalmen pengertietä ja siltaa pitkin Töijensaloon, ja siellä viimeiseen Kähärinsaareen. Sotkettaman ympärillä on toki kivikkoa, mutta vain kaksi pientä saarta, josta suurin on luoteispuolella sijaitseva Tevangonluoto. Hirvensalmessa sijaitsee vielä kolme saarta, joista suurin kahdesta suuresta saaresta on Rajasaari. Sotkettama on suuren C-kirjaimen muotoinen ja kaaren sisäpuolelle jää Tevangonlahti. Saarella on muutama pieni niemi, joiden väliin jää pieniä lahdelmia. Saari on nykyään metsämaata, joskin sen keskellä sijaitsee metsittyvä niittyalue. Saari on alavaa metsämaata, jossa on muutama pieni mäki. Niistä korkein kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saarella on alle 30 vapaa-ajan asuntoa ja kaksi kiinteästi asuttua tilaa. Suuri osa vapaa-ajan asunnoista sijaitsee Tevangonlahdella.
Historiaa.
Hartolan seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1935 on saaren keskellä peltoalueita, jotka on merkitty Sotkettaman maatilalle . Vuoden 1969 peruskartassa on pelloista jäljellä enää puolet ja peltoalueen eteläpuolella on lisää kiinteää asutusta Toivolan maatilana. Saarella on 2–3 vapaa-ajan asuntoa ja saareen on rakennettu kapea silta, ehkä kävelysilta. Seuraavassa vuoden 1983 kartassa tulee saarelle jo tie, joka jatkaa matkaa Töijensalon puolelle. Vapaa-ajan asuntoja on viisi ja kaikki pellot on metsitetty. Vuoden 1993 kartassa on merkitty tie- ja mökkivarauksia. Jos ne kaikki rakennetaan, tulee niitä olemaan noin 20.
Kudo (järvi Zvonskajan volostissa)

Kudo tai Kudo-Polehnovskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Saman piirin alueella on 17 kilometrin päässä toinenkin Kudojärvi.
Maantietoa.
Järvi on 2,5 kilometriä pitkä, 920 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,61 neliökilometriä eli 161 hehtaaria. Se sijaitsee yli 7 kilometriä Opotškasta kaakkoon päin. Järvellä on kolme lahtea, joilla on pyöreä muoto. Pohjoisin lahti on pienen niemen suojaama muusta järvestä erillinen osa. Kaksi muuta lahtea sijaitsevat järven kaakkoispäässä saman niemen eri puolilla. Järven rannat ovat olleet peltomaiden ympäröimät. Viljelytoiminta on laantunut hieman ja osa pelloista ovat niittymäita. Järven itärannalla sijaitsee kaksi kylää Kisljaki (Кисляки) ja Polehnovo (Полехново). Niille tulee tiet oheiselta maantieltä P-23.
Luontoarvoja.
Järven pohja on hiekkaa, soraa tai muuta harjuainesta, rannoilla on hiekkarantoja ja sen rannat ovat usein myös kiviset. Järven ympäristössä on peltomaiden joukossa niittyjä, metsäsaarekkeita ja ihmisten puutarhoja. Järven kalastossa on runsaasti kalalajeja: lahna, hauki, ahven, salakka, pasuri, suutari, karppi, pasuri, suutari, ruutana, made, säyne ja mutakala. Järvessä esiintyy myös rapua.
Vesistösuhteita.
Kudo sijaitsee Kudkan valuma-alueella. Kudka on Velikajan sivujoki ja kuuluu siten myös Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järvi sijaitsee maaston painaumassa, jonka pohjoispuolella on lisäksi kaksi muut järveä Žadry (ven. Жадры) ja Nivno. Nivno kuuluu kuitenkin toisen sivuojan Nivnitsan valuma-alueeseen. Järveen laskee joitakin lähiympäristön pelto-ojia ja sen oma laskuoja alkaa järven pohjoispäästä ja yhtyy Kudkajokeen alempana. Järven valuma-alueen koko ilmoitetaan lähteestä riippuen olevan 7,4 tai 6,7 neliökilometriä.
Fabien Claude

Fabien Claude (s. 22. joulukuuta 1994 Épinal) on ranskalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Basse-sur-le-Rupt Ski nordiqueia. Myös Clauden veli Florent Claude on ampumahiihtäjä.
Ura.
Fabien Claude on nuorten olympialaisten pronssimitalisti sekaviestistä vuodelta 2012. Lisäksi hän on kaksinkertainen nuorten maailmanmestari ja nuorten Euroopan-mestari.
IBU-Cupiin Claude pääsi kilpailemaan ensimmäisen kerran kaudella 2014–2015. Kaudella 2016–2017 hän taas pääsi debytoimaan maailmancupissa. Hän pääsi kilpailemaan tuolloin lähes koko kauden maailmancupissa ja sijoittui kokonaiskilpailussa sijalle 55. Vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa Claude pääsi kilpailemaan normaalimatkalla sijoittuen sijalle 25. Seuraavat kaksi kautta Claude kilpaili jälleen lähes kokonaisuudessaan IBU-Cupin puolella.
Kaudella 2019–2020 Fabien Claude saavutti siihen asti parhaan sijoituksensa maailmancupin henkilökohtaisessa kilpailussa sijoittumalla seitsemänneksi Östersundin normaalimatkalla. Hochfilzenin takaa-ajossa hän oli taas kahdeksas. Claude kuului myös Ranskan kolmanneksi sijoittuneeseen Hochfilzenin viestijoukkueeseen. Tuolloin Claude pääsi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle maailmancupissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen palkintosijansa hän saavutti tammikuussa 2020 oltuaan kolmas Pokljukan normaalimatkalla. Saman kauden normaalimatkan cupissa hän sijoittui viidenneksi. Kaudella 2020–2021 hän oli toinen Kontiolahden takaa-ajokilpailussa ja kolmas Hochfilzenin pikakilpailussa. Hän oli voittamassa Oberhofin viestiä tammikuussa 2021. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa 12:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti hopeaa viestissä ja oli normaalimatkalla yhdeksäs. Normaalimatkan maailmancupissa hän sijoittui viidenneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän hiihti toisen osuuden Ranskan voittaessa viestin maailmanmestaruuden. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas. Maailmancupkauden 2022–2023 kokonaiskilpailussa hän sijoittui kymmenenneksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän saavutti viestissä pronssia sekä oli yhteislähdössä viides ja takaa-ajossa kymmenes. Kaudella 2024–2025 hän sijoittui Hochfilzenin pikakilpailussa kolmanneksi. Hän sijoittui Oberhofin pikakilpailussa toiseksi. Lenzerheiden MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti viestissä hopeaa sekä oli pikakilpailussa kahdeksas ja yhteislähdössä viidestoista.
Göran Mohlin

 
Göran Mohlin (s. 1965) on ruotsalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan EM-pronssia 1993.
Kotimaassaan Mohlin voitti Ruotsin mestaruuden 1992 ja saavutti myös viiden hengen joukkuekumitessa pronssia. Lisäksi hän saavutti pronssia myös katassa.
Konkreetio

Konkreetio on sedimenttikivissä tavattava ympäristöään kovempi pallomainen tai ellipsin muotoinen kohta. Ne syntyvät iskostumisen eli diageneesin yhteydessä kun sedimenttiaineksen huokoiset välit korvautuvat karbonaatilla, kvartsilla tai jollain muulla mineraalilla. Niiden läpimitta saattaa olla senttimetreistä muutamaan metriin.
Uudelleen kiteytyneet konkreetiot ovat tavallisia metamorfisissa kivissä.
Thomas Rathsack

 
Thomas Rathsack on ruotsalainen karateka. Hän saavutti Kyokushinissa parhaimmillaan raskaansarjan EM-pronssia 1989. Rathsack saavutti myös Ibutz Oyama Cupissa ja Britannian Openissa pronssia. Kotimaassaan hän saavutti parhaimmillaan Ruotsin kansallisissa kisoissa hopeaa 1994.
Assesos

Assesos (, myös , ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Miletoksen poliksen alueella eli Milesiassa noin viisi kilometriä Miletoksen kaupunkikeskuksesta kaakkoon, nykyisellä Mengerevtepen kukkulalla lähellä nykyistä Aydınin maakunnan Ak-Yeniköytä.
Assessoksen vaiheista ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Se kuului Miletoksen alaisuuteen, ja on ollut klassisella kaudella 400-luvulla eaa. linnoitettu noin kaksi metriä paksulla muurilla, jossa oli kolme tornia. Linnoituspaikkana se suojasi Miletoksen rannikkoaluetta. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Assēsios" (). Kirjallisissa lähteissä Assesoksen mainitsevat lähinnä Herodotos ja Stefanos Byzantionlainen.
Assessoksessa sijaitsi Athene Assessialle omistettu temppeli, joka paloi vahingossa Miletoksen ja Lyydian kuninkaan Alyattes II:n välisessä sodassa vuonna 608, 598 tai 594 eaa., lyydialaisten polttaessa miletoslaisten viljelyksiä. Myöhemmin Alyattes sairastui, ja piti tätä rangaistuksena temppelin palosta. Delfoin oraakkeli neuvoi häntä rakentamaan palaneen temppelin tilalle uuden, mutta hän rakennuttikin paikalle kaksi temppeliä. Temppelin paikka on löydetty, ja rakennus vaikuttaa tuhoutuneen uudestaan persialaisten hyökkäyksessä vuonna 494 eaa.
Ioniapolis

Ioniapolis (, myös ) oli antiikin aikainen kaupunki Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Miletoksen poliksen alueella eli Milesiassa nykyisessä Muğlan maakunnan Pınarcık Yaylassa (Mersinet İskelesi). 
Ioniapolis oli Miletoksen alaisuuteen kuulunut satamakaupunki, joka sijaitsi antiikin aikaisen, sittemmin täyttyneen Latmoksenlahden etelärannalla itään Miletoksesta. Kaupunki on ollut olemassa hellenistiseltä kaudelta myöhäisantiikkiin, mutta sen olemassaolo jo arkaaisella ja klassisella kaudella ei ole varmaa. Ioniapoliin lähellä oli marmorilouhoksia, joiden kiviä käytettiin Didyman Apollonin temppelin rakentamiseen. Muutoin kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään.
Artemis Leukofryenen temppeli

Artemis Leukofryenen temppeli oli antiikin aikainen Artemis Leukofryenelle omistettu kreikkalainen temppeli Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se oli kaupungin tärkein kulttipaikka.
Historia.
Artemis Leukofryenen temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä tarkasta ajoituksesta; eri ajoitukset asettuvat välille 221–130 eaa. Se korvasi kuitenkin varhaisemman arkaaiselta kaudelta peräisin olleen edeltäjän, joka oli paikalla klassisen kauden alussa Themistokleen aikana. Hellenistisen temppelin arkkitehti oli Vitruviuksen mukaan Hermogenes Prieneläinen. Sitä kehuttiin kauniiksi ja harmoniseksi.
Temppelin Artemiin epiteetti Leukofryene (”Valkoiset kulmakarvat”) oli peräisin Magnesian paikalla aikaisemmin sijainneesta kaupungista nimeltä Leukofrys. Sen nimi puolestaan liittyi kreikkalaisessa mytologiassa Leukofryene-neitoon, joka petti kotipaikkansa magnesialaisille kreikkalaisille siirtokuntalaisille näiden saapuessa asuttamaan alueen. Leukofryenen uskottiin olleen haudattu temppelin paikalle.
Temppelin kultti liittyi kaupungissa vietettyihin, Artemiille omistettuihin Leukofryena-juhliin.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi tasamaalla Magnesian agoran eli torin itäpuolella, ja sen rauniot ovat lähellä nykyistä valtatietä. Rakennus edusti joonialaista tyyliä ja oli pseudodipteraalitemppeli. Se oli rakennettu korkealle yhdeksänportaiselle korokkeelle, jonka koko oli noin 41 × 67,5 metriä. Temppelin peristasiksessa oli pitkillä sivuilla 15 pylvästä ja lyhyillä sivuilla kahdeksan pylvästä.
Sisällä temppelissä oli tavanomaiset pronaos, naos eli cella ja opisthodomos. Pronaos oli poikkeuksellisen syvä ja samankokoinen naoksen kanssa. Myös opisthodomos oli poikkeuksellisen syvä. Temppelin sisäosissa oli poikkeuksellisen paljon pylväitä: pronaoksessa oli kaksi pylvästä etupuolella ("distylos in antis") ja kaksi sisällä. Naoksen sisällä oli kuusi pylvästä, ja opisthodomoksen etupuolella kaksi pylvästä.
Temppeli oli rakennettu itäkoillis-länsilounassuuntaisesti. Sen pääsisäänkäynti ja alttari olivat poikkeuksellisesti sen länsipuolella, samoin kuin muun muassa Efesoksen Artemiin temppelissä. Länsipäässä ollut pääsisäänkäynti osoitti Thoraks-vuorelle päin. Temppeliä ympäröi laaja pylväiköin reunustettu temenos-alue, joka korosti temppelin suuntausta, ja poikkesi kaupungin ruutuasemakaavan suuntauksesta, jossa pääkadut kulkivat itä-länsisuunnassa. Roomalaisella kaudella rakennettiin pyhäkköalueen ja sen länsipuolella olleen agoran yhdistänyt propylon-monumentaaliportti.
Temppelin amatsonomakhiaa esittäneen friisin 43 paneelia ovat nykyisin Louvressa Pariisissa sekä Istanbulissa. Temppelin akroterion-koristeita sekä pronaoksen ja opisthodomoksen friisejä on Pergamon-museossa Berliinissä. Vuonna 2018 temppelin kaivauksissa löydettiin kuusi patsasta.
Varhaisempi arkaaisen kauden temppeli oli oletettavasti heksastyyli ja edusti myös joonialaista tyyliä. Se oli tehty paikallisesta kalkkikivestä.
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2020

Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2020 järjestetään Sveitsin Lenzerheidessa tammi–helmikuussa 2020. Kilpailuissa järjestetään kolme henkilökohtaista ja yksi viestikilpailu kummallekin sukupuolelle sekä alle 19-vuotiaiden että alle 22-vuotiaiden sarjoissa. 
Kilpailuohjelma.
Kilpailuissa on 16 eri kilpailutapahtumaa. Alle 22-vuotiaiden kilpailut vaikuttavat myös IBU Juniorcupin pisteisiin.
Tulokset.
Miehet, alle 22.
15 km normaalimatka.
Päivämäärä: 27. tammikuuta
4x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 29. tammikuuta
10 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 1. helmikuuta
12,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Naiset, alle 22.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 27. tammikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 29. tammikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 1. helmikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Miehet, alle 19.
12,5 km normaalimatka.
Päivämäärä: 26. tammikuuta
3x7,5 km viesti.
Päivämäärä: 28. tammikuuta
7,5 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
10 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Naiset, alle 19.
10 km normaalimatka.
Päivämäärä: 26. tammikuuta
3x6 km viesti.
Päivämäärä: 28. tammikuuta
6 km pikakilpailu.
Päivämäärä: 31. tammikuuta
7,5 km takaa-ajo.
Päivämäärä: 2. helmikuuta
Magnesian stadion

Magnesian stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Magnesian stadion rakennettiin roomalaisella kaudella arviolta ensimmäisellä vuosisadalla jaa. ja uusittiin 100-luvulla jaa.
Stadion sijaitsi kaupungin muurein ympäröidyn alueen lounaisosassa. Se oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa kukkuloiden väliseen laaksoon, missä sen katsomo hyödynsi luonnonrinteitä. Rakennus oli tyypillinen U-kirjaimen muotoinen kreikkalainen stadion, joka avautui pohjoispäästään. Stadionin kentän pituus oli 189 metriä. Katsomossa oli tilaa arviolta noin – hengelle.
Stadionin kaivauksia on suoritettu vasta 2000-luvun puolella. Se on kaivettu vain osittain, mutta se on säilynyt nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin.
Magnesian teatteri

Magnesian teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sitä ei tule sekoittaa toiseen, hieman etelämpänä sijainneeseen teatteriin, joka tunnetaan nimellä Theatron.
Historia.
Magnesian teatteri rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 160 eaa. Sen paikalla on kuitenkin mahdollisesti ollut varhaisempi edeltäjä. Teatteri muistuttaa monin tavoin Efesoksen ja Miletoksen teattereita.
Teatteri uusittiin Rooman varhaisella keisarikaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Myöhemmällä keisarikaudella se muutettiin sopivaksi roomalaisille näytännöille, joita yleensä esitettiin amfiteattereissa.
Saksalaiset tekivät alueella kaivauksia Friedrich Hiller von Gaertringenin ja Wilhelm Dörpfeldin johdolla vuosina 1890–1891.
Rakennus.
Teatteri sijaitsi erään kukkulan rinteessä Magnesian kaupunkialueen kaakkoisosassa, suoraan etelään kaupungin agorasta eli torista. Teatterirakennus avautui luoteeseen päin. Sen katsomo oli hieman puolikaarta laajempi, ja sen halkaisija oli noin 71 metriä. Vaakasuora poikkikäytävä ("diazoma") jakoi katsomon ala- ja yläosaan. Penkkirivien lukumäärää ei tunneta, sillä yläosa on säilynyt huonosti. Pystysuorat portaat jakoivat alaosan viiteen sektoriin. Yläosa oli myös jaettu sektoreihin, mutta niidenkään lukumäärää ei tiedetä varmuudella. Ensimmäisessä rivissä oli marmorisia kunniaistuimia merkkihenkilöille.
Orkhestran halkaisija oli noin 21,6 metriä. Se oli päällystetty marmorikivillä. Myös skene- eli näyttömärakennuksesta on säilynyt jäänteitä. Hellenistisen kauden skenessä oli viisi huonetta, joista oli pääsy orkhestralle. Skeneä reunusti kolmelta sivulta proskenion. Sen rakenteet edustivat doorilaista tyyliä. Roomalaisella kaudella skene uusittiin, ja se muutettiin koristeelliseksi taustaseinäksi ("scaenae frons"). Orkhestralle johti maanalainen niin kutsuttu Kharonin tunneli näyttämörakennuksesta.
Teatterissa on ollut lukuisia patsaita. Ne on ajoitettu pääosin varhaiselle roomalaiskaudelle, ja niitä oli omistettu sekä kreikkalaisille että roomalaisille merkkihenkilöille. Patsaista on löydetty ainakin 25 jalustat.
Teatteri kytkeytyi läheiseen Dionysokselle omistettuun pyhäkköön. Kaupungissa oli myös toinen, nimellä Theatron tunnettu teatteri sekä odeion.
Magnesian theatron

Magnesian theatron oli antiikin aikainen roomalainen teatteri Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sitä ei tule sekoittaa hieman pohjoisempana sijainneeseen Magnesian teatteriin.
Theatron rakennettiin oletettavasti varhaisella roomalaisella kaudella ensimmäisellä vuosisadalla jaa., mutta se vaikuttaa jääneen keskeneräiseksi. Tämä on voinut johtua esimerkiksi huonosta maaperästä tai maanvyörystä. Rakennuksen täsmällistä käyttötarkoitusta ei tunneta, ja siksi se tunnetaan tutkimuksessa vain yleisnimellä "theatron", ”katselupaikka”.
Theatron sijaitsi kaupungin muurein ympäridyn alueen eteläosassa. Sen katsomon leveys oli noin 70 metriä ja keskellä olleen puolikaarenmuotoisen orkhestran halkaisija noin 30 metriä. Katsomossa oli tilaa arviolta noin hengelle.
Rakennuksen kaivaukset suoritettiin vuonna 1984.
Zeus Sosipoliin temppeli

Zeus Sosipoliin temppeli oli antiikin aikainen Zeus Sosipoliille omistettu kreikkalainen temppeli Magnesian kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se sijaitsi kaupungin agoran eteläosan keskellä.
Zeus Sosipoliin temppeli rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 221–180 eaa. Sen arkkitehtina pidetään Hermogenes Prieneläistä, joka suunnitteli myös Magnesian Artemis Leukofryenen temppelin.
Temppeli oli rakennettu viisiportaiselle krepidomalle, jonka koko oli noin 7,4 × 15,8 metriä. Temppelirakennus edusti joonialaista tyyliä. Sen pääsisäänkäynti oli poikkeuksellisesti länsipäässä samalla tavalla kuin Artemis Leukofryenen temppelissä sekä muun muassa Efesoksen Artemiin temppelissä. Temppeli oli länsipäässä tetrastyyli-prostyyli ja itäpäässä "distylos in antis". Sisällä temppelissä oli tavanomaiset pronaos, naos eli cella ja opisthodomos. Pronaos oli kuitenkin poikkeuksellisen syvä, lähes yhtä suuri kuin cellakin. Cellassa oli sen kokoon nähden suurikokoinen Zeuksen kulttipatsas.
Temppelin länsipääty on ennallistettu Pergamon-museoon Berliinissä. Muutoin temppelin jäänteet ovat nykyisin jälleen maan alla. Rauniot olivat alun perin kaivettaessa 1800-luvun lopulla vielä suhteellisen hyvässä kunnossa, mutta paikalliset polttivat niiden marmoreita kalkiksi kaivausten jälkeen.