tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Un été inoubliable

Un été inoubliable (; ) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Lucian Pintilien käsikirjoittama ja ohjaama ranskalais-romanialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Kristin Scott Thomas ja Claudiu Bleonț. Se perustuu Petru Dumitriun romaanin "Cronică de familie" (1955–1957) lukuun "Salata". Maailmanensi-iltansa elokuva sai vuoden 1994 Cannesin elokuvajuhlilla, missä se kilpaili pääsarjassa parhaan elokuvan Kultaisesta palmusta.
Juoni.
Elokuva sijoittuu vuoden 1925 Romaniaan. Kun unkarilaissyntyinen aristokraatti Marie-Thérèse Von Debretsy Dumitriu (Kristin Scott Thomas) torjuu aviomiehensä, Romanian maavoimien kapteeni Petre Dumitriun (Claudiu Bleonț), korkea-arvoisen komentajan kenraali Ipsilantin (Marcel Iureș) lähentely-yritykset, Dumitriut saavat sen seurauksena siirron etuvartioon vaaralliselle Romanian ja Bulgarian rajalle Dobrudžaan, missä sekä heidän suhdettaan että ihmisyyttä testataan armottomasti.
Julkaisu ja vastaanotto.
Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 15. kesäkuuta 1994, Yhdysvalloissa 11. marraskuuta 1994 ja Romaniassa 21. huhtikuuta 1995. Sen Yhdysvaltain ensi-ilta oli ollut syyskuussa 1994 Telluriden elokuvajuhlilla, missä se oli saanut erinomaisen vastaanoton. Sen teatterilevittäjinä olivat MKL Distribution Ranskassa, MK2 Productions Yhdysvalloissa ja Filmex Romaniassa. Elokuva oli Ranskassa vuoden 1994 146. katsotuin elokuva saatuaan 97 584 katsojaa. Se sai Romaniassa 1 148 katsojaa ja tuotti Yhdysvalloissa 65 352 dollarin lipputulot.
Vuonna 1994 Pintilie kertoi suunnittelevansa elokuvalle jatko-osaa, jonka tekemisen hän aloittaisi kahden vuoden sisällä. Jatko-osaa ei kuitenkaan koskaan toteutettu.
J. A. F. Sariola

Johan Adolf Fredrik ”Jaffu” Sariola (vuoteen 1918 Grönroos; 4. marraskuuta 1886 Helsinki – 23. huhtikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen tivolinjohtaja, elokuvanäytösten järjestäjä ja elokuvateatterien omistaja. Hän kuului Sariolan sirkus- ja tivolisukuun ja johti Sariolan tivolia.
Sariolan isä J. A. W. Grönroos oli aloittanut tivolitoiminnaan Keravalla jo vuonna 1888. Sariolasta tuli isänsä perustaman Suomen Tivolin johtaja kun hänen isänsä pidätettiin vuonna 1905 syytettynä venäläisvastaisesta toiminnasta. Hän piti elokuvanäytöksiä ja perusti myös kiinteitä elokuvateattereita. Hänellä oli parhaimmillaan yli kymmenen elokuvateatteria joista parhaiten menestyivät Terijoella sijainneet teatterit. Sariola muutti itsekin Terijoelle 1911 ja asui siellä kymmenen vuoden ajan. Sota-aika teki kuitenkin lopun Terijoen teattereiden toiminnasta ja Sariola luopui elokuvateattereista 1920-luvulla niin että viimeinen suljettiin 1928. Hän keskittyi tästä lähtien tivolitoimintaan.
Vuonna 1921 Sariola osti Keravalla sijainneen Sariolanmäen alueen josta tuli suvun sirkus- ja tivolitoiminnan keskuspaikka ja Sariolan perheen koti. Vuonna 1930 Sariolan tivoli oli kasvanut niin suureksi että se jaettiin kahteen erikseen Suomea kiertävään osastoon. Enimmillään 1930-luvulla oli neljä erillistä Sariolan tivolia yhtäaikaa toiminnassa, ne olivat kuitenkin kaikki Sariolan johdon alaisia. Sariola oli vuosina 1929–1933 yhteistyössä Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton kanssa.
Jatkosodan aikana 1942–1944 toimi Itä-Karjalassa, Karhumäen kaupungissa lomavuorossa olleille sotilaille tarkoitettu Suomen Tivolin Karhumäen osasto eli Karhumäen Tivoli jota johtivat J. A. F. Sariola sekä hänen poikansa luutnantti Unto Sariola. 
Sodan jälkeen Sariola laajensi tivolitoimintaa myös sirkusesitysten puolelle ja Sirkus Sariola aloitti toimintansa 1949. Sariolanmäen alue jouduttiin kuitenkin myymään talousvaikeuksien takia vuonna 1953 ja alueella olleet rakennukset purettiin sen jälkeen. Sariolan tivolit kiersivät Suomea erillisinä osastoina joita johtivat Sariolan pojat Toivo, Unto ja Matti sekä tytär Sinikka Sariola. Vuodesta 1958 alkaen tivolit toimivat itsenäisinä yrityksinä nimillä "Tivoli Toivo Sariola", "Tivoli Unto Sariola" ja "Tivoli Matti Sariola". Nykyinen Suomen Tivoli jatkaa Tivoli Unto Sariolan toimintaa ja Tivoli Sariola jatkaa Tivoli Matti Sariolan toimintaa. Toivo Sariolan tivoli lopetti toimintansa 1968 mutta toiminta jatkui vielä jonkin aikaa Sirkus Sariolan nimellä.
J. A. F. Sariola kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 1967.
Mastung

Mastung on Pakistanissa, Balochistanin maakunnassa, Mastungin piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asuu 29 000 ihmistä.
Väestö.
Kaupungissa puhutaan useita kieliä, muun muassa bhahvia, persiaa (hazaran ja dehwarin murretta), panžabia (hindkon &amp; saraikin murretta), paštua, belutšia, sindhiä (hindkon ja fraktin murretta) sekä urdua.
Koulut.
Keskikoulut
Toisen asteen oppilaitokset
Visa Immonen

Visa Immonen (s. 19. tammikuuta 1977 Parainen) on arkeologi, Turun yliopiston arkeologian professori vuosina 2018–2022 ja Bergenin yliopiston arkeologian professori vuodesta 2022 alkaen. Immosen tieteellisen työn pääalueet ovat keskiajan arkeologia, arkeologian oppihistoria, esinetutkimus sekä kulttuuriperinnön tutkimus.
Immonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1995. Hän valmistui filosofian maisteriksi 2001 Turun yliopistosta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Turun yliopistossa. Immonen on vuodesta 2011 arkeologian dosentti Turun yliopistossa, ja vuonna 2018 hänet valittiin Turun yliopiston arkeologian ja Suomen historian professoriksi. 
Immonen on työskennellyt vierailevana tutkijana Villa Karossa (2010), Stanfordin yliopistossa (2010–2011), Readingin yliopistossa (2012) sekä Bard Graduate Centerissä (2018). Immonen toimi tutkijana Helsingin yliopiston tutkijakollegiumissa vuosina 2011–2014, Turun yliopiston ihmistieteiden kollegiumissa vuonna 2015 ja Getty Research Institutessa vuosina 2015–2016. Helsingin yliopiston kulttuuriperinnön tutkimuksen apulaisprofessorina Immonen työskenteli vuosina 2016–2017.
Immonen on Suomen evankelisluterilaisen kirkon kulttuuriperinnön neuvottelukunnan jäsen vuosina 2017–2020. Hän on toiminut Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2014, Suomen keskiajan arkeologian seuran hallituksen jäsenenä vuodesta 2006 ja ARTEFACTA-esinetutkimusverkoston tieteellisen valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 2010.
Immonen johti vuosina 2018–2022 Suomen Akatemian rahoittamaa hanketta ”Muutoksen veistäjät – Puun käyttö Koillis-Euroopassa 1100–1600”.
Daniel Milicevic

Daniel Milicevic (s. 1985) on serbialais-yhdysvaltalainen karateka. Hän on kolminkertainen Kyokushinin superraskaan Yhdysvaltain mestari.
Kilpaura.
Milicevic aloitti Kyokushinin harjoittelemisen 2004. Hän sijoittui 2009 Serbian Openissa neljänneksi.
Milicevic saavutti EM-pronssia 2010 Romaniassa. Samana vuonna hän muutti Yhdysvaltoihin Katsuhito Gorain oppiin New Yorkiin ja on sittemmin kilpaillut vain Yhdysvalloissa.
Milicevic saavutti ensimmäisen mitalinsa Yhdysvaltain kilpailuissa tammikuussa 2011 tultuaan toiseksi. Hän hävisi loppuottelun Arkadiusz Szirille.
Ensimmäisen Yhdysvaltain-mestaruutensa hän saavutti 2012, jolloin Milicevic voitti loppuottelussa Mark Bergin.
2013 Milicevic voitti tammikuussa toisen Yhdysvaltain mestaruutensa. Hän kohtasi loppuottelussa Matth Paynen. Syyskuussa Milicevic sijoittui kahdeksanneksi All American Openissa.
2014 Milicevic onnistui voittamaan uransa kolmannen Yhdysvaltain mestaruutensa peräkkäin. Hän voitti loppuottelussa Patryk Sypienin. Voiton myötä Milicevicistä tuli Shohei Yamamoton ohella eniten Yhdysvaltain mestaruuksia voittaneet ottelijat ja samalla ensimmäinen, joka on kyennyt voittamaan kolme mestaruutta peräkkäin. Sittemmin 2017 Sota Nakano rikkoi ennätyksen neljällä mestaruudella.
2016 Milicevic sijoittui neljänneksi All American Openissa. Hän voitti turnauksessa myös tameshiwarin 25 laudalla.
Milicevic saavutti seuraavan kerran menestystä Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 2017, jolloin hän sijoittui toiseksi. Milicevic hävisi loppuottelussa Goderzi Kapanadzelle.
2018 Milicevic sijoittui myös toiseksi All American Openissa, jolloin hän hävisi lopputtelussa Alejandro Navarrolle.
Helmikuussa 2023 Milicevic saavutti hopeaa hävittyään Yhdysvaltain mestaruuskilpailujen loppuottelussa Sota Nakanolle. Marraskuussa hän oli mukana MM-kilpailuissa, jossa Milicevic hävisi avauskierroksella Alan Moreiralle.
Frida Uhl

Frida Strindberg-Uhl, oik. Maria Friederike Cornelia Uhl (4. huhtikuuta 1872 Mondsee, Itävalta – 28. kesäkuuta 1943 Salzburg, Itävalta) oli itävaltalainen kirjailija, kriitikko ja kääntäjä.
Uhl aloitti 1892 isänsä päätoimittaman Wiener Zeitungin kirjallisuuskirjeenvaihtajana Berliinissä. Seuraavana vuonna hän tutustui August Strindbergiin. He avioituivat, ja heille syntyi tytär Kerstin. Avioero astui voimaan 1897, ja Uhl luopui samalla nimestä Strindberg.
Uhl muutti Britanniaan ja perusti Lontooseen kabareeteatteri The Cave of the Golden Calfin, jossa esitettiin muun muassa August Strindbergin näytelmiä. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän joutui kansallisuutensa vuoksi poistumaan Britanniasta ja muutti New Yorkiin. Hän kirjoitti salanimellä Marie Eve elokuvakäsikirjoituksia. Hän palasi 1924 Mondseehen. Viimeisenä merkittävänä työnään hän kirjoitti muistelmat ajastaan August Strindbergin kanssa.
Scottish Aviation

Scottish Aviation oli David McIntyren vuonna 1933 perustama lentokoulu, joka myöhemmin muunsi ja valmisti lentokoneita.
Yritys valmisti vuonna 1969 Beagle Aircraftin Bulldog-harjoituskonetta alkuperäisen valmistajan jälkeen.
Yritys hankki konkurssiin ajautuneen Handley Pagen omistukseensa 1970-luvulla.
Vuonna 1977 yritys kansallistettiin ja liitettiin British Aerospaceen British Aircraft Corporationin ja Hawker Siddeleyn kanssa.
Supermarine

Supermarine Aviation (myöhemmin Vickers Supermarine) oli brittiläinen lentokonevalmistaja. Yritys sai alkunsa vuonna 1913 Noel Pemberton-Billingin perustamalla yrityksellä Pemberton-Billing, joka muuttui vuonna 1916 muotoon Supermarine Aviation Works Limited.
Vuonna 1928 Vickers otti Supermarinen omistukseensa, mutta yritys jatkoi vielä omalla nimellään sen jälkeen.
Vuonna 1954 yritys sulautui Vickers-Armstrongs -yhtiöön, joka vuonna 1960 sulautui British Aircraft Corporationiin.
Hartiarengas

Hartiarengas on nimitys viidelle luulle, jotka muodostavat lähes kokonaisen renkaan ylhäältä päin katsottuna. 
Se muodostuu seuraavista rakenteista: 
Nämä rakenteet ovat toiminnallisesti yhteydessä keskenään.
Hartiarenkaan toiminnalla on merkittävä rooli yläraajojen toimintakyvylle. Lapaluun liikkeet ja koko hartiarenkaan hallinta vaikuttavat yläraajojen toimintaan. Yläraajojen liikkeen tulee aikaansaada liikettä myös rintarangassa ja rintakehässä. Yläraajat on siten kytkettynä koko kehon toimintaan hartiarenkaan nivelten sekä myofaskiaalisten kalvorakenteiden kautta. 
Rintakehän ollessa hyvässä asennossa, voi hartiarengas myös hyvin.
Hartiarengas on oikeassa asennossa silloin, kun sivulta tarkastellen luotisuora leikkaa keskeltä olkaniveltä ja solisluiden lapaluiden puoleiset päät ovat hieman korkeammalla, kuin rintalastan puoleiset päät. Lapaluu on oikeassa asennossa silloin, kun se on kiinnittynyt rintakehään, eikä kohoa irti alustastaan.
Friedrich von Derschau

Friedrich (Theodor) von Derschau (, 24. huhtikuuta 1821 – vuoden 1862 jälkeen) oli venäläinen kirjailija ja lehdenkustantaja.
Friedrich von Derschaun isä oli kenraaliluutnantti Carl von Derschau, joka toimi vuodesta 1835 lähtien Turun komendanttina. Von Derschau opiskeli ja työskenteli vuodesta 1833 lähtien Pietarin liikenneinsinööri-instituutissa. Hän erosi terveytensä takia palveluksesta vänrikkinä vuonna 1842.
Von Derschau julkaisi ensimmäiset lehtikirjoituksensa vuonna 1841. Vuonna 1842 ilmestyi Suomea käsittelevä historiallis-kansatieteellinen kuvaus "Finljandija i finljandtsy" (”Suomi ja suomalaiset”), joka käännettiin myöhemmin saksaksi ja hollanniksi. Vuonna 1843 von Derschau julkaisi muita Suomea koskevia kirjoituksia sekä Turussa anonyymin kertomuskokoelman "Zapiski pokoinogo Koletškina" (”Koletškin-vainaan muistiinpanot”).
Vuonna 1845 von Derschau ryhtyi julkaisemaan "Finski vestnik" -aikakauslehteä, jonka tavoitteena oli esitellä venäläisille ja venäjää osaaville skandinaaveille toistensa kirjallisuutta. Lehti liittyi Venäjällä heränneeseen Suomi-harrastukseen, mutta sen profiili osoittautui liian laajaksi ja epämääräiseksi. "Finski vestnikissä" ilmestyi muun muassa von Derschaun tyylittelemä legenda "Lalli, finn XII stoletija" (”Lalli, 1100-luvun suomalainen”, 1845).
Von Derschau luovutti lehden toisiin käsiin vuonna 1848, jolloin se sai nimen "Severnoje obozrenije". Myöhemmin von Derschau hoiti terveyttään Kaukasiassa ja vietti kolme vuotta ulkomailla. Vuoden 1856 jälkeen hänestä ei ole tietoja.
Inga Gentzel

Inga Kristina Gentzel (24. huhtikuuta 1908 Tukholma – 1. tammikuuta 1991 Nyköping) oli ruotsalainen keskimatkojen juoksun olympiamitalisti ja pikajuoksija.
Gentzel saavutti 800 metrillä olympiapronssia Amsterdamissa 1928. Hän osallistui samoissa kisoissa myös pikaviestiin. Ruotsin mestaruuksia Gentzel voitti 800 metrillä neljä ja 200 metrillä yhden.
Greg Johnson

Gregory C. Johnson (16. maaliskuuta 1971 Thunder Bay – 7. heinäkuuta 2019 Detroit) oli kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan 785 NHL-ottelua Detroit Red Wingsissä, Pittsburgh Penguinsissa, Chicago Blackhawksissa ja Nashville Predatorsissa. Johnson toimi neljän kauden ajan Nashvillen kapteenina. Hän edusti myös Kanadan maajoukkuetta.
Johnson kuoli vuonna 2019 Detroitissa. Poliisin mukaan hän teki itsemurhan ja hänen vaimonsa Kristin löysi hänet kellarista kuolleena. Vuonna 2024 selvisi, että Johnson oli sairastanut kroonista traumaattista enkefalopatiaa (CTE), joka johtui hänen uransa aikana saamistaan aivovammoista.
Turun Palloseuran SM-liigakausi 2019–2020

Turun Palloseuran SM-liigakausi 2019–2020 oli TPS:n järjestyksessään 73. pääsarjakausi. Kausi alkoi TPS:n osalta 14. syyskuuta 2019 kotiottelulla Porin Ässiä vastaan. Se päättyi 12. maaliskuuta 2020 vierasottelulla samaa joukkuetta vastaan. Joukkueen päävalmentajana kauden aloitti Kalle Kaskinen, mutta marraskuussa 2019 hänen tilalleen palkattiin Marko Virtanen.
Lähtökohdat kauteen.
Ennakot.
Jääkiekkolehden kausiopas 2019–2020 ennakoi ennen kauden alkua, että Turun Palloseura sijoittuu runkosarjassa kahdeksanneksi. Toimittajista sekä Jääkiekkolehden Jussi Heimo, 65:00:n Antti Wennström, Liigan Tuomas Nyholm että Kalevan Teemu Wilenius ennakoivat TPS:n olevan ensimmäinen Liigan seura joka erottaa valmentajansa kauden aikana. Parasta runkosarjamenestystä Palloseuralle ennusti Helsingin Sanomien Heikki Miettinen, joka veikkasi TPS:n sijoittuvan neljänneksi.
Pelaajisto.
TPS menetti parhaan pistemiehensä Oula Palveen, läpimurtokauden tehneen Kaapo Kakon sekä runkopelaajat Petrus Palmun ja Otto Niemisen. Uusia tulijoita ovat Topi Nättinen sekä Petteri Wirtanen, joka pelasi Palloseurassa myös alkukaudesta 2018–2019. Lisäksi joukkueen kapteeni Lauri Korpikoski aloittaa kauden tervehtyneenä, kun hän pelasi viime kaudella 2018–2019 vain 4 ottelua vakavan sairauden vuoksi. Puolustuksesta TPS menetti muun muassa viime kaudella 40 pistettä tehneen Ilkka Heikkisen sekä Lucas Ekeståhl Jonssonin ja Elmeri Erosen. Tilalle Palloseura hankki ruotsalaiset Filip Windlertin ja Henrik Larssonin. Kaudella 2018–2019 TPS:n ykkösvahtina pelannut Henrik Haukeland lähti Kouvolan Kiekkoon, ja Palloseura osti tilalle Mestiksen parhaan maalivahdin Julius Pohjanoksan. Ennen kauden alkua TPS yritti erityisesti parantaa joukkuehenkeä tekemällä yhteisiä reissuja.
Talous.
Turun Palloseura ilmoitti ennen kautta tulobudjetikseen 8 000 000 euroa, joka oli 1 00 000 euroa korotusta kauden 2018–2019 alkuun verrattuna. Pelaajabudjetiksi ilmoitettiin 2 400 000 euroa ja tulostavoitteeksi nolla euroa. Yleisötavoite oli 6 000 katsojaa ottelua kohden.
"Lopulliset tilastot".
Norgestimaatti

Norgestimaatti (C23H31NO3) on steroidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ehkäisyyn yhdessä estrogeenin kanssa.
Ominaisuudet ja käyttö.
Norgestimaatin rakenteessa on steroidirunkoon kiinnittyneenä oksiimiryhmä. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky on +110. Norgestimaatti on aihiolääke, joka metaboloituu suolistossa ja maksassa norelgestromiiniksi ja pienessä määrin myös levonorgestreeliksi. Norgestimaatti ja sen aineenvaihduntatuotteet ovat vaikutukseltaan progestiineja. Lääkeainetta käytetään yhdistelmäehkäisytableteissa yhdessä etinyyliestradiolin kanssa. 
Valmistus.
Norgestimaattia valmistetaan lähtien levonorgestreelista. Ensimmäisessä vaiheessa molemmat levonorgestreelin hydroksyyliryhmät muutetaan asetaattiestereiksi ja tämän jälkeen 3-aseman enoliesteri hydrolysoidaan. Viimeinen vaihe on reaktio hydroksyyliamiinin kanssa, jolloin muodostuu oksiimi.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten pituushyppy

Miesten pituushyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta – 2. elokuuta 2021. Pituushyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Pituushyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 8,22 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 31. heinäkuuta. Loppukilpailu käydään 2. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 2. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten pituushyppy

Naisten pituushyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 1.–3. elokuuta 2021. Pituushyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Pituushyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 6,82 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 1. elokuuta. Loppukilpailu käydään 3. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 3. elokuuta.
Emil Autere

Emil Alarik Autere, sukunimi aik. "Byskata" (30. elokuuta 1890 Helsinki – 12. maaliskuuta 1944 Kiljavannummen parantola) oli suomalainen näyttelijä ja Suomen Kansallisteatterin taloudenhoitaja.
Puusepän perheeseen syntynyt Autere oli nuorena harjoittelijana rautateiden liikenneosastolla ja oli samaan aikaan mukana raittiusyhdistys Väinölän näytelmäseurassa. Hän opiskeli näyttämötaidetta opettajinaan Kaarola Avellan, Olga Poppius ja Pekka Alpo. Hän kävi myös opintomatkalla ulkomailla ja tutki "teattereiden taloudellisia ja käytännöllisiä menetelmiä" ulkomailla 22 teatterissa.
Autere oli näyttelijänä Tampereen Teatterissa 1909–1919 ja Suomen Kansallisteatterissa 1919–1927. Hänen näyttämöroolejaan olivat muun muassa Huotari Teuvo Pakkalan näytelmässä "Tukkijoella", Olavi Klaunpoika Josef Julius Wecksellin näytelmässä "Daniel Hjort", Harrin, Antin ja vallesmannin roolit Artturi Järviluoman näytelmässä "Pohjalaisia" sekä postimestarin rooli Nikolai Gogolin "Reviisorissa". Ulkomaisen opintomatkansa ansiosta hänet nimitettiin 1927 Kansallisteatterin taloudenhoitajaksi ja johtokunnan sihteeriksi. Myöhemmin Autere toimi myös johtotehtävissä lukuisissa teatterialan järjestöissä. Autere kuoli 53-vuotiaana keväällä 1944 Kiljavannummen parantolassa.
Elokuvarooleja.
Autere näytteli kolmessa Teuvo Puron ohjaamassa mykkäelokuvassa:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten kolmiloikka

Miesten kolmiloikka Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3.–5. elokuuta 2021. Kolmiloikka kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Kolmiloikkaan osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 17,14 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 3. elokuuta. Loppukilpailu käydään 5. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 5. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten kolmiloikka

Naisten kolmiloikka Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 1. elokuuta 2021. Kolmiloikka kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Kolmiloikkaan osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 14,32 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 30. heinäkuuta. Loppukilpailu käydään 1. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 2. elokuuta.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 100 m aj

Naisten 100 metrin aitajuoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 5.–6. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien neljä parasta (Q) ja seuraavat neljä nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 6. lokakuuta kello 20.51.
Oluwatobiloba Amusan

Oluwatobiloba "Tobi" Amusan (s. 23. huhtikuuta 1997) on nigerialainen pika-aitajuoksija. Hän on voittanut 100 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden vuonna 2022 ja saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2025. Hän on voittanut kultaa myös Afrikan kisoissa vuosina 2015, 2019 ja 2024 sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja Kansainyhteisön kisoissa vuosina 2018 ja 2022. Maansa pikaviestijoukkueen jäsenenä hän on voittanut kultaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2018, 2022 ja 2024, Afrikan kisoissa 2023 sekä saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa vuonna 2022 ja pronssia vuonna 2018. 
Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Olympialaisissa 2016, MM-kilpailuissa 2017 ja olympialaisissa 2024 hän karsiutui välierissä. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa 2015 ja sai alle 18-vuotiaiden maanosan mestaruuskilpailuissa hopeaa 200 metrin juoksussa 2013. Vuonna 2017 hän voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruuden silloisella ennätyksellään 12,57.
Vuonna 2019 Amusan paransi heinäkuussa Ranskan Sottevillessa 100 metrin aitajuoksun ennätyksekseen 12,49. Afrikan kisojen jälkeen syyskuun alussa hän juoksi Berliinissä ajan 12,51. Lokakuussa Dohan MM-kilpailuissa hän juoksi alkuerissä uuden ennätyksensä 12,48, sivusi sitä välierissä ja jäi siitä loppukilpailussa vain yhden sadasosan. Hän juoksi Afrikan ennätyksen 12,42 Zürichissä 9. syyskuuta 2021. 
Eugenen vuoden 2022 MM-kilpailujen alkuerässä Amusan juoksi Afrikan ennätyksen 12,40, välierässä uuden maailmanennätyksen 12,12 ja voitti myöhemmin samana iltana maailmanmestaruuden ajalla 12,06, mutta finaalijuoksussa oli liikaa myötätuulta (+2,5 m/s) viralliseksi maailmanennätykseksi.
Amusan on voittanut 100 metrin aitajuoksun timanttiliigan finaaleissa Zürichissä 2021 ja 2022 sekä Eugenessa 2023. Lisäksi hän on voittanut timanttiliigan kilpailun Pariisissa 2022, Tukholmassa ja Chorzówissa 2023 sekä Rabatissa 2025.
Amusan on opiskellut Yhdysvalloissa El Pason yliopistossa, jossa hänen valmentajanaan toimi suomalainen Mika Laaksonen.
Ennen vuoden 2023 MM-kilpailuja Amusania epäiltiin kolmesta olinpaikkarikkomuksesta vuoden sisällä. Päivää ennen MM-kilpailuiden alkua hänet kuitenkin vapautettiin väliaikaisesta kilpailukiellosta ja hänen sallittiin osallistua MM-kilpailuihin.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten korkeushyppy

Miesten korkeushyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta. – 1. elokuuta 2021. Korkeushyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Korkeushyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 2,33 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 30. heinäkuuta. Loppukilpailu käydään 1. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 1. elokuuta.
Pako yli aavikon

Pako yli aavikon (engl. "3 Godfathers") on vuonna 1948 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka on ohjannut John Ford. Elokuvan pääosissa ovat John Wayne, Pedro Armendáriz ja Harry Carey Jr. Frank S. Nugentin ja Laurence Stallingsin laatima käsikirjoitus perustuu Peter B. Kynen kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Tämä Fordin ensimmäinen värielokuva on kolmas elokuvasovitus aiheesta, joten kyseessä on ohjaajamestarin vähiten suitsutusta saanut teos. Elokuva on filmattu pääosin Death Valleyssä, Kaliforniassa.
Juoni.
Karkumatkalla olevat pankkirosvot Robert (John Wayne), William (Harry Carey Jr.) ja Pedro (Pedro Armendariz) kohtaavat autiomaassa yksin jääneen naisen, jota he auttavat synnytyksessä. Nainen kuolee, mutta sitä ennen lainsuojattomat ovat luvanneet huolehtia tämän vastasyntyneestä lapsesta. Miehet eivät aio hylätä pikkuista Robert William Pedroa, vaikka se pilaisi heidän pakomahdollisuutensa. Elokuva pohjautuu Raamatun kolmen viisaan miehen tarinaan. Katsojaan vetoavalla tavallaan Ford todistaa, että jopa huikentelevaiset miehet pystyvät seuraamaan sisäistä Betlehemin tähteään kohti omaa pelastustaan.
Arvostelut.
Filmgoer-elokuvasivuston arvostelussa "Pako yli aavikon" on saanut neljä tähteä. Arvostelija Kari Glödstaf toteaa mm. seuraavaa: ”Draama on hillittyä ja paikoin koskettavaakin, eikä elokuvan huumorissakaan ole valittamista. Hienon silauksen tuo Oscar-palkinnon työstään voittaneen Winton Hochin upea värikuvaus. – Näytteleminen pysyy kauttaaltaan hyvin koossa, eikä edes huimimmissa komediakohtauksissa sorruta teatraalisuuteen ja ylilyönteihin. [Fordin] ratsuväkitrilogian varjoon suotta jäänyt Pako yli aavikon on laatuwestern.”
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten korkeushyppy

Naisten korkeushyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 5.–7. elokuuta 2021. Korkeushyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Korkeushyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 1,96 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 5. elokuuta. Loppukilpailu käydään 7. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 7. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten seiväshyppy

Miesten seiväshyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta – 3. elokuuta 2021. Seiväshyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Seiväshyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 5,80 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 31. heinäkuuta. Loppukilpailu käydään 3. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 4. elokuuta.
City Hall Loopin asema

City Hall Loopin asema on New Yorkin Manhattanilla vuosina 1904–1945 käytössä ollut metroasema. Se sijaitsee New Yorkin kaupungintalon alla.
Asema rakennettiin New Yorkin metron ensimmäisten asemien joukossa. Metron avajaiset järjestettiin asemalla vuonna 1904. Asema toimi vuoteen 1945, kunnes metrot kasvoivat viiden vaunun pituudesta kymmenvaunuisiksi, jolloin asemalaituri jäi liian lyhyeksi, eikä sitä voitu pidentää. Tästä syystä asema jouduttiin sulkemaan.
Aseman kaikki sisäänkäynnit on tukittu ja asemalle kulkee enää vain metrotunneli Brooklyn Bridge City Hallin asemalta. Asema toimii enää vain linjan 6 kääntöraiteena.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten seiväshyppy

Naisten seiväshyppy Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 2.–5. elokuuta 2021. Seiväshyppy kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
Seiväshyppyyn osallistuu 32 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 4,70 metriä. Jos 32 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
Karsintakierrokset kilpaillaan 2. elokuuta. Loppukilpailu käydään 5. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 6. elokuuta.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten keihäänheitto

Miesten keihäänheitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 5.–6. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 84,00 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 6. lokakuuta kello 19.57.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 1 500 m

Miesten 1 500 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 3.–6. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kuusi parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien viisi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 6. lokakuuta kello 19.41.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 20 km kävely

Miesten 20 kilometrin kävely yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Dohassa, Qatarissa 4. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Loppukilpailu järjestettiin 4. lokakuuta kello 23.29.
IAAF Hall of Fame

IAAF Hall of Fame on kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n kunniagalleria, joka perustettiin vuonna 2012 IAAF:n satavuotisjuhlien kunniaksi.
Kriteerit.
Pääsyvaatimukset IAAF:n kunniagalleriaan:
Kunniagalleriaan voidaan valita myös urheilija, joka ei täytä näitä vaatimuksia, mutta jonka merkitys yleisurheilulle on ollut merkittävä.
Jäsenet.
Lokakuuhun 2019 mennessä IAAF:n kunniagalleriaan oli nimetty 48 jäsentä.
Aira (Kagoshima)

Aira () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Kagoshimanlahden pohjukassa Satsuman niemimaan ja Ōsumin niemimaan välissä. Asutus on keskittynyt Kagoshimanlahden rannikon tasankoalueelle Beppu- ja muiden jokien alajuoksulle. Pohjoisessa kaupunki käsittää laajoja metsäisiä vuoristoalueita. Airassa on 77 378 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 231,25 neliökilometriä.
Airan maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1955 kuntaliitoksen myötä. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 2010, kun siihen liitettiin Kajikin ja Kamōn maaseutukaupungit. Kaupunki on kehittynyt hyvien liikenneyhteyksien päässä sijaitsevan Kagoshiman nukkumalähiönä. Merkittäviä elinkeinoja ovat tärkkelyksen ja shōchūn valmistus, vesiviljely ja pienimuotoinen kalastus, karjatalous sekä esimerkiksi riisin, vehnän ja teen viljely.
Airan nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa arviolta 1 500 vuotta vanha, 30 metriä korkea Kamōn kamferipuu ja Kajikin hämähäkkitappelut, jotka järjestetään vuosittain kesäkuussa. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Kirishima-Kinkōwanin kansallispuistoon. Airaa palvelee JR Kyūshūn Nippō-päälinja.
Väestönkehitys.
Airan väkiluku on suurimmaksi osaksi ollut kasvussa vuodesta 1995 lähtien.
Väinö Tuominen

Väinö Tuominen (22. toukokuuta 1880 – 9. marraskuuta 1947) oli suomalainen muusikko, sanoittaja ja säveltäjä.
Georg Malmstén esitti useita Tuomisen säveltämiä kappaleita, muun muassa kappaleet "Syysaaltoja" ja "Aaltojen valssi". Tuomisen säveltämiä kappaleita esittivät myös Kaarlo Kytö ja Viljo Vesterinen. Eugen Malmstén ja Amarillo-orkesteri esittivät 1. tammikuuta 1931 Tuomisen säveltämän "Ryyppymiesten valssin" joka oli ajankohtainen silloin vielä Suomessa voimassa olleen kieltolain vuoksi.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten kolmiloikka

Naisten kolmiloikka yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 3.–5. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 14,30 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 5. lokakuuta 2019 kello 20.39.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten kuulantyöntö

Naisten kuulantyöntö yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 2.–3. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 18,40 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 3. lokakuuta kello 22.35.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten kiekonheitto

Naisten kiekonheitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 2.–4. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 63,00 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 4. lokakuuta kello 21.00.
Block of Flats

Block of Flats on Porvoossa vuonna 2013 perustettu rock-yhtye, joka yhdistää punkkiin pop-vaikutteita.
Historia.
Yhtye solmi keväällä 2019 levytyssopimuksen Jussi Ylikosken perustaman Molar Music -levy-yhtiön kanssa, ja ensimmäinen single "Future" julkaistiin 20. syyskuuta 2019. YleX toimi kappaleen ensisoittoajana. ”Future” oli alkuvuonna 2020 julkaistavaksi tarkoitetun EP:n ensimmäinen single. "Flashbacks &amp; Memories" -EP:n julkaisu siirrettiin syksylle 2020 koronaviruspandemian takia "Futuren" on tuottanut Jussi Ylikoski yhdessä yhtyeen kanssa 
Yhtyeen toinen single "Nothing Is Gonna Be Ok" julkaistiin 10. tammikuuta 2020 Molar Musicin toimesta. 
Block of Flats julkaisi viisi kappaletta sisältävän EP:n 11. syyskuuta 2020. EP:n "Done For Tonight" -single käsittelee ystävyyssuhdetta, jossa aito huoli ja välittäminen nousee pintaan riitelynä ja erimielisyytenä. 
Block of Flats on soittanut runsaasti keikkoja sekä Suomessa että ulkomailla. Takana on kolme kiertuetta Baltiassa, yksi Euroopan rundi sekä kymmeniä keikkoja ympäri Suomea. Yhtye on kertonut tavoittelevansa kansainvälistä menestystä ja läpimurtoa. Yhtyeen musiikillisia esikuvia ovat muun muassa Biffy Clyro, Nothing But Thieves ja Disco Ensemble.
Block of Flats esiintyi Tampereella Suomen suurimmalla klubifestivaalilla Lost In Musicissa lokakuussa 2019.
Block of Flats valittiin Music Finlandin järjestämään vientiartistijalostamoon vuonna 2021.
Vuonna 2022 yhtye teki levytyssopimuksen Ranka Kustannuksen kanssa.
Marraskuussa 2023 yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "No Hope For The Hopeless".
Diskografia.
Studioalbumit
Matthias Ziegler

Matthias Ziegler (s. 13. helmikuuta 1955) on sveitsiläinen huilisti.
Ziegler on urallaan soittanut perinteistä ohjelmistoa sekä nykymusiikkia ja yhdistänyt klassisen musiikin sekä jazzin piirteitä. Hän on Collegium Novum Zürichin jäsenenä toimiessaan tehnyt yhteistyötä Mauricio Kagelin, Heinz Holligerin ja George Crumbin kanssa. Zieglerin musiikillisia yhteistyökumppaneita ovat olleet myös lyömäsoittaja Pierre Favre, pianisti George Gruntz ja kontrabasisti Mark Dresser. Ziegler on soittanut Zürichin kamariorkesterissa. Hänelle ovat säveltäneet konserttoja Michael Jarrell, Benjamin Jusupov, Mathias Rüegg ja Mark Dresser. Hän on esiintynyt Yhdysvalloissa, Australiassa, Etelä-Amerikassa ja Israelissa. Ziegler on tehnyt lukuisia levytyksiä. Hän on opettanut Zürichin taidekorkeakoulussa.
Ziegler on parantanut perinteisen huilun ja kontrabassohuilun mahdollisuuksia amplifikaatiolla. Hänen käyttämiään instrumentteja ovat Louis Lotin huilu vuodelta 1880 sekä Eva Kingman tekemät neljännessävel-, altto- ja bassohuilut. Hän on soittanut myös kontrabassohuilua Kotato &amp; Fukushiman valmistamalla instrumentilla. Ziegler oli mukana perustamassa Flutexpansions-laboratoriota. Hänen oma keksintöntä on uniikki Matusiflute-soitin, johon on lisätty väreilevä kalvo.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten moukarinheitto

Miesten moukarinheitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 1.–2. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 76,50 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 2. lokakuuta kello 21.40.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten keihäänheitto

Naisten keihäänheitto yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 30. syyskuuta – 1. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 63,50 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 1. lokakuuta kello 21.22.
Megan Tapper

Megan Tapper (o.s. Simmonds, s. 18. maaliskuuta 1994) on jamaikalainen pika-aitajuoksija. Hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa pronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa ajalla 12,55 sekä Pan-Amerikan kisoissa 2019 tuloksella 13,01. Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui neljänneksi 2022 ja seitsemänneksi 2018. Hän selviytyi Dohan MM-kilpailuissa 2019 loppukilpailuun, jossa hän keskeytti. Hän karsiutui välierissä olympialaisissa 2016 sekä MM-kilpailuissa 2017, 2022 ja 2023. Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian -mestaruuskilpailuissa hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa ja 4 × 100 metrin viestissä pronssia 2022. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun välierissä 2024.
Tapper alitti 100 metrin aitajuoksussa 13 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2015 ajalla 12,91. Seuraavana vuonna hän juoksi ajan 12,79 ja vuonna 2017 ajan 12,63. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän sivusi ennätystään heinäkuussa 2019 Lontoossa ja paransi ennätyksekseen 12,61 lokakuussa 2019 Dohan MM-kilpailujen välierissä. Hän paransi ennätyksen Tokion olympialaisten alkuerissä lukemiin 12,53. Nykyisen ennätyksensä 12,44 hän juoksi Kingstonissa heinäkuussa 2023. 60 metrin aitajuoksuennätyksensä 7,98 hän juoksi New Yorkissa helmikuussa 2024. Hän on voittanut Jamaikan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2016, 2021 ja 2023.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten seitsenottelu

Naisten seitsenottelu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 2.–4. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
100 m aj.
100 metrin aitajuoksu järjestettiin 2. lokakuuta kello 17.05.
Korkeushyppy.
Korkeushyppy järjestettiin 2. lokakuuta kello 18.15.
Kuulantyöntö.
Kuulantyöntö järjestettiin 2. lokakuuta kello 20.30.
200 m.
200 metrin juoksu järjestettiin 2. lokakuuta kello 20.30.
Pituushyppy.
Pituushyppy järjestettiin 3. lokakuuta kello 18.15.
Keihäänheitto.
Keihäänheitto järjestettiin 3. lokakuuta kello 18.15.
800 m.
800 metrin juoksu järjestettiin 4. lokakuuta kello 00.05.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 1 500 m

Naisten 1 500 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 2.–5. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kuusi parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien viisi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 5. lokakuuta kello 20.55.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten pituushyppy

Naisten pituushyppy yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestetään Khalifa International Stadiumilla 5.–6. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Loppukilpailuun eteni tuloksella 6,75 (Q) tai olemalla 12 parhaan joukossa (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 6. lokakuuta kello 19.16.
Thomas Demenga

Thomas Demenga (s. 1954 Bern) on sveitsiläinen säveltäjä ja sellisti. Hän opiskeli Walter Grimmerin, Antonio Janigron, Leonard Rosen ja Mstislav Rostropovitšin johdolla. Häneen vaikuttivat kamarimuusikkona keskeisesti Juilliard Schoolissa Claus Adam, Felix Galimir ja Robert Mann.
Demenga on esiintynyt muiden muassa Heinz Holligerin, Gidon Kremerin, Thomas Larcherin, Hansheinz Schneebergerin, Tabea Zimmermannin, Paul Meyerin ja Thomas Zehetmairin kanssa. Hän on esiintynyt ellaisten orkesterien kuin Berliinin sinfoniaorkesterin, Bostonin sinfoniaorkesterin, Orchestre de la Suisse Romanden, Wienin radion sinfoniaorkesterin, Zürich Tonhalle-orkesterin ja Zürichin kamariorkesterin solistina. Kapellimestareita, joiden kanssa Demenga on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Charles Dutoit, Claus Peter Flor, Holliger, Rostropovitš, Dennis Russell Davies, Wolfgang Sawallisch ja Sándor Végh.
Demengalla on ollut erityisen läheinen suhde uuteen musiikkiin. Hän on myös esittänyt ja levyttänyt Johann Sebastian Bachin sellosarjoja yhdessä modernien säveltäjien, kuten Holligerin, Elliott Carterin, Sándor Veressin, Bernd Alois Zimmermannin, Isang Yunin ja Toshio Hosokawan teosten kanssa. Demenga on ollut myös aktiivinen improvisoija ja pitänyt tärkeitä kantaesityksiä.
Demenga teki yhteistyössä Thomas Larcherin (piano) ja Teodoro Anzellottin (harmonikka) kanssa albumin "Chonguri" (2004), joka huomioitiin Deutsche Schallplattenpreisilla ja muilla palkinnoilla.
Vuonna 1980 Demenga ryhtyi pitämään kursseja Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa. Vuonna 2000 hänellä oli residenssi Davosin "Young Artists in Concert" -festivaalissa, ja tämän jälkeen hänet nimitettiin festivaalin taiteelliseksi johtajaksi. Vuonna 2006 hän luopui tästä tehtävästä omistautuakseen täysimääräisesti työlleen esiintyjänä ja säveltäjänä. Vuonna 2003 hän osallistui Luzernin festivaaliin, ja vuonna 2012 hänestä tuli Camerata Zürichin taiteellinen johtaja. Hänen instrumenttinsa on Andrea Guarnerin ex-Soyer-sello vuodelta 1669.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten kuulantyöntö

Miesten kuulantyöntö yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 3.–5. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 20,90 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Yanique Thompson

Yanique Thompson (s. 12. maaliskuuta 1996) on jamaikalainen pika-aitajuoksija. Hän voitti 100 metrin aitajuoksussa kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013. Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti pronssia ja Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui neljänneksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui välierässään kolmanneksi eikä päässyt loppukilpailuun. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän keskeytti välieräjuoksunsa.
Thompson alitti 100 metrin aitajuoksussa 13 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2017, kun hän Jamaikan-mestaruuskilpailuissa juoksi välierissä ajan 12,98 ja loppukilpailussa ajan 12,69, jolla hän saavutti pronssia. Hän juoksi 1,5 kuukautta myöhemmin Lontoon MM-kilpailuissa ajan 12,88 sekä alku- että välierissä mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Vuonna 2018 hänen parhaat aikansa olivat 12,74 Jamaikan-mestaruuskilpailujen alkuerissä ja 12,78 loppukilpailussa. jossa hän saavutti hopeaa. Vuonna 2019 hän juoksi Jamaikan-mestaruuskilpailujen alkuerissä vuoden parhaan aikansa 12,80 ja sivusi sitä Dohan MM-kilpailujen välierissä.
Isa (Kagoshima)

Isa () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa ja rajautuu Kumamoton ja Miyazakin prefektuureihin. Asutus on keskittynyt Kyūshūvuorten ympäröimälle Ōkuchin tasangolle, jonka läpi virtaavat Sendaijoki ja sen sivujoet. Isassa on 25 692 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 392,56 neliökilometriä. 
Isan kaupunki perustettiin vuonna 2008 liittämällä toisiinsa Ōkuchin kaupunki ja Hishikarin maaseutukaupunki. Ōkuchi oli Meiji-kaudelta lähtien entisen Isan piirikunnan keskus, kunnes se sai kaupunkioikeudet vuonna 1954. Isa tunnetaan korkealaatuisesta riisistään ja siellä viljellään myös esimerkiksi tupakkaa, bataattia ja pillisipulia. Kaupungissa on shōchūn valmistusta. Lisäksi siellä toimii Hishikarin kaivos, joka tuottaa kultaa. 
Isan nähtävyyksiin kuuluvat Sogin vesiputous Sendaijoessa sekä Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon otetut Kedōin-suvun asuintalo, Kōriyama Hachiman-jinjan pyhäkkö ja Hakozaki-jinjan pyhäkkö.
Shanieka Ricketts

Shanieka Ricketts (s. 2. helmikuuta 1992) on jamaikalainen kolmiloikkaaja. 
Ricketts on saavuttanut olympialaisissa hopeaa Pariisissa 2024 tuloksella 14,87. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui loppukilpailusta. MM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 14,92 ja Eugenessa 2022 tuloksella 14,89. Lisäksi hän on ollut MM-kilpailuissa neljäs 2023, viides 2025, kahdeksas 2017 ja yhdestoista 2015. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi 2016 ja kymmenenneksi 2018. 
Ricketts on saavuttanut Kansainyhteisön kisoissa kultaa 2022 ja hopeaa 2018. Hopeaa hän on saanut myös Pan-Amerikan kisoissa 2019. Hän on voittanut Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian-mestaruuden 2015, 2018 ja 2025. Hän hyppäsi ennätyksensä 15,03 Eugenessa 16. syyskuuta 2023. Hän saavutti ensimmäisen Timanttiliigan osakilpailuvoittonsa elokuussa 2019 Zürichin finaalissa tuloksella 14,93. Kaikkiaan hän on voittanut kahdeksan Timanttiliigan kilpailua.
Jean-Guihen Queyras

Jean-Guihen Queyras (s. 1967 Montreal, Quebec) on ranskalainen sellisti.
Queyras asui lapsena Kanadassa ja Algeriassa, mutta muutti perheineen Ranskaan, jossa aloitti varhaiset musiikkiopintonsa. Hän opiskeli myöhemmin Freiburgin musiikkiyliopistossa ja Mannes College of Musicissa. Hänet palkittiin Paulon sellokilpailussa vuonna 1991. Hän sai vuonna 2002 Toronton kansainvälisen Glenn Gould -palkinnon, jonka hänelle antoivat Pierre Boulez ja Glenn Gould Foundation. Queyrasista tuli säännöllinen Boulez'n johtaman Ensemble InterContemporainin soittaja. Tämän kokemuksen myötä hänellä kehittyi suuri kiinnostus uuden ja avantgardistisen musiikin soittamiseen. Hän kuitenkin saavutti mainetta myös Bachin sellosarjojen esittäjänä. Hän on esittänyt säännöllisesti sellolle tehtyä konsertto-ohjelmistoa.
Queyras on esiintynyt muiden muassa Philharmonia-orkesterin, Orchestre de Parisin, n, Tokion sinfoniaorkesterin, Rotterdamin filharmonikkojen, Zürichin Tonhalle-orkesterin, Leipzigin Gewandhaus-orkesterin, Budapestin festivaaliorkesterin, Orchestre de la Suisse Romanden ja Alankomaiden filharmonikkojen kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Frans Brüggen, Günther Herbig, Iván Fischer, Philippe Herreweghe, Yannick Nézet-Séguin, Jiří Bělohlávek, Oliver Knussen ja Roger Norrington. Queyras on esiintynyt säännöllisesti solistina varhaiseen musiikkiin keskittyneiden Freiburger Barockorchester - ja Akademie für Alte Musik Berlin -kokoonpanojen kanssa. Hän on kamarimuusikkona tehnyt yhteistyötä Emmanuel Pahudin, Alexandre Tharaud'n, Aleksandr Melnikovin ja Isabelle Faustin kanssa. Hän on Arcanto-kvartetin jäsen ja on esiintynyt kahden zarb-spesialistin, Keyvan ja Bijan Chemiranin kanssa.
Queyras on urallaan antanut näkyvyyttä nykymusiikille yhteistyöllään sellaisten säveltäjien kuin Bruno Mantovanin, Jörg Widmannin ja Pierre Boulezin kanssa. Hän tilasi Thomas Larcherilta teoksen soolosellolle ja jousiorkesterille. Hän toimi solistina Michael Jarrellin ja Johannes Maria Staudin konserttojen kantaesityksissä.
Queyras on soittanut Gioffredo Cappan vuoden 1696 sellolla, jonka hän sai lainaksi Mécénat Musical Société Généralelta marraskuussa 2005. Hän on toiminut Freiburgin musiikkiyliopiston professorina.