tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elephant &amp; Castlen metroasema

Elephant &amp; Castlen metroasema on asema Lontoon metron Bakerloo- ja Northern-linjoilla Southwarkin kaupunginosassa, Oyster-vyöhykkeiden 1 ja 2 rajalla. Asema toimii Bakerloon eteläisenä pääteasemana. Metroaseman vieressä sijaitsee Elephant &amp; Castlen rautatieasema, jolta on yhteydet First Capital Connectin ja Southeasternin paikallisjuniin. Asemalla on kaksi sisäänkäyntiä. Laitureille kuljetaan joko hissillä tai kierreportaita.
Historia.
Asema rakennettiin kahdessa osassa. City &amp; South London Railwayn (nykyisin osa Northern Linea) asema avattiin 18. joulukuuta 1890, Baker Street &amp; Waterloo Railwayn (nykyisin Bakerloo Line) 5. elokuuta 1906 viisi kuukautta muuta linjaa myöhemmin. Vaikka asemat kuuluivat eri yhtiöille, laitureiden välillä avattiin maanalainen yhteys 10. elokuuta 1906.
C&amp;SLR:n asemarakennus oli vastaavanlainen kuin Kenningtonissa. Se rakennettiin osittain uudelleen 1920-luvulla, kun tunneleita uudistettiin. Se rakennettiin kokonaan uudelleen 1960-luvulla, kun sen viereen rakennettiin Elephant &amp; Castlen ostoskeskus ja liikenneympyrä, ja toisen kerran 2000-luvun alussa. BS&amp;WR:n alkuperäinen asema on sen sijaan säilynyt lähes ennallaan. Se on tyypillinen Leslie Greenin suunnittelema rakennus. Suurin muutos on rakennukseen lisätty moderni, lasiseinäinen laajennus.
Ensimmäinen metrossa syntynyt lapsi syntyi Elephant &amp; Castlessa vuonna 1924. Lehdistön mukaan vauva sai etunimikseen Thelma Ursula Beatrice Eleanor (nimikirjaimet TUBE, Lontoon metron lempinimi). Tämä tarina osoittautui myöhemmin virheelliseksi: tyttö sai nimekseen Marie Cordery.
Asema nykyään.
Asemaan kuuluu kaksi rakennusta maan pinnalla, jotka aseman läheisistä liikenneympyröistä pohjoisempi lähes erottaa toisistaan. Pohjoisempaan asemarakennukseen mennään sisään alkuperäisestä sisäänkäynnistä, mutta uloskäynti tapahtuu uuden laajennuksen kautta. Pohjoisesta asemarakennuksesta on suorempi reitti Bakerloo Linelle, ja eteläinen rakennus on lähempänä Northern Linen laitureita. Liukuportaita ei ole, vaan kummastakin asemahallista laitureille kuljetaan joko hisseillä tai pitkin jyrkkiä ja kapeita kierreportaita.
Elephant &amp; Castle toimii myös kuljettajavarikkona. Lontoon metrolla onkin aseman yhteydessä olevassa toimistorakennuksessa hallintotilojen lisäksi kuljettajien lepo- ja majoitustiloja.
Ed Sandford

Ed Michael Sandford (28. elokuuta 1928 – lokakuu 2023) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän voitti vuonna 1947 Ontario Hockey Associationin parhaalle pelaajalle myönnettävän Red Tilson Trophyn. 
Sandfordin pitkäaikaisin NHL-seura oli Boston Bruins, jossa hän aloitti vuonna 1947. Myöhemmin hän pelasi lyhyesti myös Detroit Red Wingsissä ja Chicago Black Hawksissa. Hän oli 1950-luvulla mukana viidessä perättäisessä NHL-tähdistöottelussa.
Stolitshnaja (albumi)

Stolitshnaja on suomalaisen Folkswagen-yhtyeen CD-R-albumi ja kaikkiaan ensimmäinen äänite. Se julkaistiin 29. marraskuuta 2001. Yhtye oli tuolloin vielä duo, jonka muodostivat Timo Munne ja Suonna Kononen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittanut Folkswagen.
Matkaselän asemalla

Matkaselän asemalla on suomalaisen Folkswagen -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 15. joulukuuta 2003.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sovittaneet Folkswagen ja vierailevat muusikot.
Shahar Pe'er

Shahar Pe'er (, s. 1. toukokuuta 1987 Jerusalem, Israel) on israelilainen tennispelaaja.
Saavutuksia.
Shahar Pe'er oli vuoden 2011 tammikuun kaksinpelin maailmanlistan 11:nnella sijallaan korkeimmalle koskaan rankattu israelilaispelaaja. Hän oli korkeimmillaan nelinpelin maailmanlistalla sijalla 14 toukokuussa 2008. Ammattilaisena hän on pelannut vuodesta 2004 lähtien. Palkintorahoja hän on tienannut urallaan yli 4,5 miljoonaa dollaria. Urallaan hän on voittanut kuusi WTA-kiertueen turnausta kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä. Grand Slam -turnauksissa hänen parhaat saavutuksensa ovat puolivälieriin pääsy vuoden 2007 Australian sekä Yhdysvaltain avoimissa.
Allen Sapp

Allen Sapp OC (2. tammikuuta 1928 – 28. joulukuuta 2015) oli kanadalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan maan alkuperäiskansoja ja reservaattien elämää kuvaavista töistä.
Sapp oli itse cree. Hänet nimitettiin Kanadan ritarikunnan upseeriksi vuonna 1986. Vuonna 1975 hänet valittiin Kanadan kuninkaalliseen taideakatemiaan, ja vuonna 1985 hän sai Saskatchewan Order of Meritin.
Vuonna 2003 Sapp sai David Bouchardin kirjoittaman lastenkirjan "The Song Within My Heart" kuvituksesta Kenraalikuvernöörin palkinnon.
Finnoil

Finnoil oli suomalainen öljy-yhtiö ja huoltoasemaketju. Yhtiön perusti E-liikkeen keskusyhtiö Osuustukkukauppa vuonna 1964 nimellä "E-Öljyt" ja sen ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi valittiin Toivo Kulomäki OTK:n silloisen pääjohtajan Eero Salovaaran toimesta. E-kirjain viittasi ns. edistysmieliseen osuustoimintaan. Se ylläpiti "E-huoltamojen" ketjua, joista ensimmäiset olivat turkulaisen vuonna 1963 ostetun Fuel-yhtiön peruja. Tunnuksena oli punainen ja valkopunareunainen, venytetty kuusikulmio, jonka sisällä oli valkoinen E-liikkeen kirjain.
Yhtiön nimeksi oli viime hetkiin saakka ollut vaihtoehtona OTK:n rautakaupparyhmästä Renlundista johdettu R-Öljyt. OTK:ssa oli pohdittu myös mahdollisuutta ottaa käyttöön muissa pohjoismaissa toimineen osuustoiminnallisen "OK-Oljekonsumenterna" -öljy-yhtiön nimi. Muista öljy-yhtiöistä poiketen E-Öljyt ei houkutellut asiakkaita kylkiäisillä eikä suuren maailman tyylisillä myynninedistämiskampanjoilla, vaan OTK luotti jäsentensä ostouskollisuuteen, mikä säilyikin paljolti jäsenalennusten ansiosta.
Neste tuli vähemmistöosakkaaksi 1971. Vuonna 1973 Gulf jätti Suomen markkinat, jolloin E-Öljyt hankki siltä vajaat sata jakelupistettä. E-huoltamot tarjosivat TI- eli Tee Itse -halleilla mahdollisuuden omaan autonkorjaukseen. Vuonna 1983 palvelupisteitä oli 250 ja yhtiön markkinaosuus bensiininmyynnistä 13 prosenttia. Vuodesta 1980 E-Öljyt toimitti Nesteen polttoaineet kymmenen vuoden ajan myös Suomalaiselle Energiaosuuskunnalle (SEO). Kaikkia SEO-yrittäjiä eivät kylläkään miellyttäneet punaisten työväen osuusliikkeen autojen säännölliset vierailut.
Yhtiön ja huoltamoketjun nimi muuttui Finnoiliksi vuonna 1984, kun Neste hankki yhtiöstä enemmistöosakkuuden. Finnoil oli Nesteen voiteluaineosaston käyttämä, vuonna 1960 rekisteröity nimi, Nesteelle se oli päätynyt tamperelaisen Autorin mukana. Finnoilin tunnukseksi tuli bensiinipistoolin näköiseksi tyylitelty F-kirjain, jossa oli bensiinipisara. Finnoilin henkilöstölehti oli vuosina 1987-1991 Finntiimi.
OTK:sta Ekaksi muuttunut yrityssaneeraukseen päätynyt osuuskunta myi Nesteelle loput Finnoilin osakekannasta tammikuussa 1992 ja yhtiö sulautettiin Kesoilin ja Unionin ohella Nesteeseen. Lopetushetkellä Finnoililla oli yli 200 osittain vanhentunutta huoltoasemaa ja ketjun markkinaosuus oli pudonnut 8,5 prosenttiin. Uusi omistaja alkoi muuttaa Finnoil-asemia Neste Kide -asemiksi.
Andrew Sarris

Andrew Sarris (31. lokakuuta 1928 – 20. kesäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen elokuvakriitikko, joka oli etniseltä taustaltaan kreikkalainen. Hän popularisoi maassaan auteurteorian.
Sarris julkaisi esimerkiksi teoksen "The American Cinema: Directors and Directions 1929-1968" (1968). Hän kirjoitti "The New York Observeriin" sekä "The Village Voiceen" ja työskenneli professorina Columbian yliopistossa.
Sarris oli naimisissa kriitikkokollegansa Molly Haskellin kanssa. Sarris kuoli kesäkuussa 2012 Pyhän Luukkaan sairaalassa.
Arvo Töyry

Arvo Töyry on kuvitteellinen hahmo talollisen poikana ja myöhemmin talollisena Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla. Hänen isänsä on Kalle Töyry. Arvo osallistuu Suomen sisällissotaan valkoisten puolella, vangitsee punaisia ja osallistuu muun muassa Anton Laurilan ja Uuno Laurilan teloituksiin. Jatkosodassa hän on yhä suojeluskunnassa, ja muun muassa osallistuu rintamalta karanneen Siukolan Aarnen etsintöihin.
Arvo menee naimisiin mahtavan Haukkalan talon tyttären kanssa. 
Hänellä on kaksi nuorempaa veljeä Aaro ja Ensio, joista ensin mainittu pääsee naapuripitäjään suuren talon kotivävyksi ja katoaa tarinasta. Ensio taas ottaa perintöosansa autona ja ryhtyy taksiautoilijaksi. Hän katoaa tarinasta hiukan ennen sotaa muutettuaan muualle.
Ockelbo (moottorikelkka)

Ockelbo oli ruotsalainen moottorikelkkamerkki, jota valmistettiin vuosina 1963–1993. Tehdas oli 1980-luvun alkupuolella Euroopan suurin moottorikelkkavalmistaja.
Ockelbo Industrin perustivat vuonna 1963 Erik Lundgren, Valdemar Lindström, Eskil Karlsson ja Tage Lindström. Tehdas toimi Ockelbon kylän meijerillä. Ockelbo oli ensimmäinen eurooppalainen moottorikelkkavalmistaja, ja ensimmäisenä vuonna valmistettiin 149 kelkkaa. Tehdas toi 1967 markkinoille maailman ensimmäisen kaksitelaisen moottorikelkan ja seuraavana vuonna ensimmäisen 60 senttimetriä leveällä telalla varustetun kelkan. 
Tehdas suljettiin vuonna 1989. Ockelbo 8000 -mallia valmistettiin kuitenkin vielä vuosina 1992–1993.
Albert Marre

Albert Marre (25. syyskuuta 1925 – 4. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen teatteriohjaaja. Hän voitti musikaalilla "Mies La Manchasta" parhaan musikaaliohjauksen Tony-palkinnon vuonna 1966. Sen lisäksi hän ohjasi muun muassa "Kismetin" (1953).
Marre meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijä Joan Dienerin kanssa. Parille syntyi kaksi lasta.
Zena Marshall

Zena Moyra Marshall (1. tammikuuta 1925 – 10. heinäkuuta 2009) oli Nairobissa, Keniassa syntynyt brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin roolista elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962). 
Lisäksi Marshall esiintyi muun muassa Ken Annakinin elokuvassa "Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan" (1965).
Perfect Dark Zero

Perfect Dark Zero on Raren kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema ensimmäisen persoonan ammunta- ja hiiviskelypeli. Peli julkaistiin Xbox 360:lle konsolin julkaisun yhteydessä loppuvuodesta 2005.
Pelin tarina sijoittuu vuoteen 2020, aikaan kolme vuotta ennen alkuperäisen "Perfect Darkin" tapahtumia.
Vastaanotto.
"The Guardian" listasi pelin yhdeksi 30:stä kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä. Listauksessa viitattiin pelin vanhentuneeseen suunnitteluun, heikkoon ammuskeluun, kehnoon tekoälyyn sekä kliseiseen miljööseen.
IGN:n arvostelun mukaan yksinpelimoodin suurimmat ongelmat ovat vastustajien tekoäly ja heikko tarina. Tarina ei vaikuta pelattavuuteen, mutta "on vaikeaa jättää huomaamatta miten naurettavan huono se on". Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Karri Hannula

Karri Hannula (6. kesäkuuta 1969 Helsinki – 1. joulukuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä Keskonen.
Hannula aloitti uransa Ylioppilaslehdessä, johon hän kirjoitti yhteensä 54 pakinaa vuosina 1997–2000. Sen jälkeen hän siirtyi Helsingin Sanomien Verkkoliitteeseen, jossa hän ehti julkaista 14 pakinaa, ennen kuin hänen uransa päättyi tapaturmaiseen kuolemaan vain 31-vuotiaana. 
Kaikki Keskosen pakinat on julkaistu postuumissa kokoomateoksessa, johon esipuheen on kirjoittanut niin ikään Ylioppilaslehdessä aikanaan pakinoinut Bisquit eli Seppo Ahti. Bisquit oli yksi Keskosen oppimestareita, ja näitä kahta pakinoitsijaa pidetään tyyliltään toistensa läheisinä hengenheimolaisina.
Keskosen pakinoiden erityistuntomerkkinä voidaan pitää verbaaliakrobatiaa ja monitasoisia sanaleikkejä, joita hyödyntäen hän lähestyi laajaa aihepiirien kirjoa kevyistä teemoista syviin yhteiskunnallisiin satiireihin. Tässä mielessä hän jatkoi saumattomasti Ylioppilaslehden pitkää pakinaperinnettä, jonka aiempiin edustajiin kuuluvat Bisquitin lisäksi myös Olli, Nenä ja Johnny Walker.
Sven Strindberg

Sven Strindberg (7. huhtikuuta 1874 – 14. maaliskuuta 1957) oli Tukholmasta kotoisin ollut ruotsalainen liikemies, joka perusti Helsinkiin taulunkehyksiä valmistavan yrityksen Ab Sven Strindberg Oy:n. Yritys laajensi myöhemmin toimintaansa ja myi muun muassa taidejäljennöksiä, ja vuonna 1913 aloitti toimintansa Strindbergin taidesalonki.
Kirjailija August Strindbergin serkku Sven Strindberg ryhtyi jo nuorena liikemieheksi isänsä, tukkukauppias Oscar Strindbergin tavoin. Hän tutustui liike-elämään 1890-luvun alkupuolella New Yorkissa ja siirtyi sen jälkeen Helsinkiin, jossa hän aloitti liiketoiminnan. Hän luopui yrityksestään Helsingissä vuonna 1916 ja palasi Tukholmaan, kun prinssi Eugen oli nimittänyt hänet vasta perustetun Liljevalchin taidehallin ensimmäiseksi intendentiksi. Strindberg oli intendenttinä vuoteen 1939.
Strindberg avioitui vuonna 1899 Maria Skjöldebrandin (1874–1944) kanssa, ja heillä oli kolme lasta: Gertrud, Åke ja Maj.
George Buza

George Buza (s. Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on kanadalainen näyttelijä, joka sai vuosina 1992 ja 2001 Gemini-ehdokkuudet televisiosarjoista Maniac Mansion ja The Red Green Show.
Ura.
Buza syntyi Yhdysvalloissa ja muutti nuorena Kanadaan, jonka kansallisuuden hän sai vuonna 1998. Buza muistetaan 1990-luvulta The Red Green Show’sta, The Adventures of Sinbadista, sekä animaatiosarjasta X-Men. Useimmiten näyttelijänä hänellä on ollut pieniä rooleja elokuvissa ja vierailevia rooleja televisiosarjoissa. Äänirooleja tehdessä Buzalla on usein ollut merkittävämpiä rooleja muun muassa X-Menin lisäksi hän dubbasi Beybladessa Tyson Grangerin isoisän roolit.
Vapaa-ajalla.
Buza tunnetaan myös motoristina ja harrastaa painonnoston lisäksi leimojen keräämistä, joita hän on keräillyt jo 5-vuotiaasta asti. Muun muassa Buzan unkarilainen isoisä suunnitteli leimoja.
José Bezerra Coutinho

José Bezerra Coutinho (7. helmikuuta 1910 – 7. marraskuuta 2008) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. joulukuuta 1933 ja nimitettiin Sobralin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Uthinan titulaaripiispaksi 4. elokuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Tupinambá da Frota, jota avustivat Expedito Eduardo de Oliveira ja José Terceiro de Sousa.
Bezerra Coutinho sai 28. tammikuuta 1961 nimityksen Estâncian hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 1985. Hänen seuraajakseen nimitettiin Hildebrando Mendes Costa. 
Bezerra Coutinho osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Anastasios (Albanian arkkipiispa)

Anastasios Yannoulatos eli Tiranan, Durrësin ja koko Albanian arkkipiispa Anastasios ( 4. marraskuuta 1929 Pireus, Kreikka – 25. tammikuuta 2025 Ateena, Kreikka) oli Albanian ortodoksisen kirkon johtaja. Hänet nimitettiin arkkipiispaksi kommunistihallituksen kaaduttua vuonna 1992.
Anastasios toimi Kirkkojen maailmanneuvoston puheenjohtajana 2006–2013.
Menapit

Menapit olivat belgeihin kuulunut heimo, joka eli Gallian pohjoisosissa. Strabonin mukaan he asuivat Reinin suulla ja sieltä etelään. Menapien tärkein asutuskeskus oli Cassel. Julius Caesar löi heidät valloittaessaan Gallian.
Caesarin aikaan menapit asuivat Ala-Reinin molemmilla rannoilla. Siellä heimolla oli viljelyksiä ja pieniä kaupunkeja sekä luultavasti myös laivoja. Sveebien ahdistamat germaaniheimot usipetit ja tenkterit saapuivat yllättäen Reinille ja tappoivat itärannalla asuneet menapit. Sen jälkeen germaanit viettivät talven länsirannan menapien keskuudessa.
Reinin länsipuolella menapien naapureina asuivat eburonit. Menapeita suojasivat lisäksi vaikeakulkuiset suot ja suuret metsät. Etelässä menapien naapureita olivat morinit. Kun koko Gallia oli kesällä vuonna 56 eaa. alistunut Rooman vallan alle, olivat yksin morinit ja menapit yhä vapaita, koska sankat metsät ja huono sää suojasivat heitä.
Vuonna 55 eaa. Caesar lähetti ennen Britannian matkaansa kaksi legaattiaan valloittamaan menapien ja morinien maat. Palattuaan Britanniasta Caesar lähetti Labienuksen Britannan retkellä olleiden legioonien kanssa morineja vastaan. Kuivan kesän aikaa suot olivat kuivuneet, ja roomalaiset etenivät vaikeuksitta. Morineista suurin osa joutui antautumaan. Legioonat tuhosivat menapien viljan ja polttivat talot, mutta heimo onnistui pakenemaan metsän suojiin.
Vuonna 53 eaa. Caesar johti itse viisi legioonaa menapien maille, sillä nämä olivat eburonien kuninkaan Ambiorixin liittolaisia, eivätkä olleet koskaan lähettäneet Caesarin luo rauhanlähettiläitä. Menapit pakenivat jälleen metsiin ja soille. Roomalaiset polttivat menapien kylät ja ottivat vangeiksi karjaa ja miehiä. Menapit anoivat rauhaa ja lähettivät Caesarin luo panttivankeja. Caesar uhkasi tappaa vangit, mikäli menapit sallisivat Ambiorixin tulla mailleen. Sen jälkeen Caesar poistui jättäen gallialaisen alipäällikkönsä sekä ratsuväen valvomaan menapeja.
Augustuksen aikana ubit, sicambrit sekä muutamat muut germaaniheimot siirrettiin Reinin länsipuolelle. Menapien asuinalue pieneni jonkin verran. Osa menapien entisestä alueesta liitettiin lopulta Germania Inferioriin ja loput Gallia Belgicaan. Turnacum eli nykyinen Tournai on saattanut myöhemmin olla menapien pääkaupunki.
WWE United States Championship

WWE United States Championship () on ammattipainin mestaruustitteli, joka on toiminnassa World Wrestling Entertainmentissa. Alun perin mestaruus on toiminut National Wrestling Alliancessa ja World Championship Wrestlingissä. Mestaruus on tällä hetkellä arvoltaan toiseksi korkein Smackdown:ssa ja neljänneksi korkein WWE:ssä. Nykyinen mestari on Ilja Dragunov, joka voitti mestaruuden ensimmäistä kertaa Smackdownissa Sami Zayniltä.
Historiaa.
WWE United States Championship tunnettiin aluksi NWA United States Heavyweight Championship nimellä ja siitä tuli alueellinen mestaruus, jota puolustettiin, mestaruudenkehittäjä promootiossa Mid-Atlantic Championship Wrestlingissä. Ensimmäiseksi mestariksi ilmoitettiin Harley Race 1. tammikuuta, 1975. Titteli korvasi nopeassa ajassa NWA Mid-Atlantic Heavyweight Mestaruuden korkeimpana mestaruutena promootiossa. Vuonna 1986 U.S. Mestaruudesta tuli promootion sekundaarinen mestaruus. Kun Ted Turner osti yhtiön ja uudestaan nimesi sen World Championship Wrestling:ksi marraskuussa 1988, titteli jatkoi sekundaarisena. Kun WCW irtautui NWA:sta, yhtiö vaihtoi tittelin nimeksi World Championship Wrestling (WCW) United States Heavyweight Championship tammikuussa 1991.
Maaliskuussa 2001 World Wrestling Federation osti World Championship Wrestlingin. Pian tämän jälkeen WCW/ECW liitot hajosivat "Invasion"in ollessa käynnissä. Tämän jälkeen titteli tiedettiin WCW United States Championship nimellä. Survivor Series 2001:ssä mestaruus yhdistyi WWE Intercontinental Championshipin kanssa, kun sen aikainen U.S. mestari Edge voitti Intercontinental mestarin Testin. Tämän seurauksena United States Mestaruudesta tuli toimeton. 
Heinäkuussa 2003 SmackDown!:in General Manager Stephanie McMahon otti tittelin takaisin käyttöön nimellä WWE United States Championship ja siitä tuli aluksi SmackDown-brändin sekundaarinen mestaruus. Vuosien aikana mestaruus on vaihdellut useasti Raw- ja Smackdown-brändien välillä. USC-mestaruudella on ollut kaiken kaikkiaan 101 eri mestaria ja Ric Flair on voittanut mestaruuden kuusi kertaa. Pisin hallintakausi on ollut Lex Lugerilla, joka kesti 523 päivää. Lugerin lisäksi vain Rick Rude on onnistunut pitämään mestaruutta hallussaan yli vuoden ajan.
Urgut

Urgut on kaupunki Uzbekistanissa Samarkandin alueella noin 30 kilometriä Samarkandista kaakkoon. Urgut sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa Pamirin pohjoisosiin kuuluvan Zarafshanvuoriston esivuoristossa. Asukkaita kaupungissa oli vuonna 2005 noin 54 000.
Urgutissa on muun muassa suuri basaari ja kaksi merkittävää pyhäkköä. Sunnuntaisin basaari täytyy ihmisistä, jotka tulevat ympäri Uzbekistania ostamaan muun muassa vaatteita ja muita tekstiilejä sekä paikallisia käsityötuotteita. Niistä toinen on pyhitetty samanidilähetyssaarnaajalle, joka tapettiin islamin levittämisestä. Sen nimi on Čār Čenār, ”neljä plataanipuuta. Vanhimmat plataanipuut ovat alueella yli tuhat vuotta vanhoja. Toinen pyhäkkö on puolestaan paikallisistarinoissa yhdistetty Abd al-Qadir al-Jilaniin.
Urgutiin perustettiin tammikuussa 2017 erityistalousalue. Vuoden päästä siellä oli meneillän 57 projektia 116,9 hehtaarin alueella.
Kautokeinon kapina (elokuva)

Kautokeinon kapina () on norjansaamelaisen Nils Gaupin ohjaama elokuva vuodelta 2008. Se sai ensi-iltansa Tromssan kansainvälisellä filmifestivaalilla tammikuussa 2008. Suomen ensi-ilta oli vuoden 2008 Sodankylän elokuvafestivaaleilla. Elokuvan suomennoksessa tapahtumapaikkaa kutsutaan norjalaisittain Kautokeinoksi, vaikka suomeksi kunnan nimi on oikeastaan Koutokeino.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1850-luvun Lappiin, ja erityisesti vuoden 1852 Koutokeinon kansannousun ympärille. Ohjaaja Gaupilla on henkilökohtainen yhteys tapahtumiin, sillä hän on itse yhden kapinallisen jälkeläinen.
Ruth-niminen kauppias (Mikael Persbrandt) myy viinaa alkoholismiin taipuville saamelaisille. Viinan ostamisesta syntyneet velat vaaditaan maksamaan poroilla. Elen-niminen saamelainen (Anni-Kristiina Juuso) kieltäytyy maksamasta kohtuutonta velkaa, sillä tämä tietäisi perinteisen elinkeinon loppumista. Ruth vangitsee osan velkaantuneista saamelaisista, Elen onnistuu vapauttamaan vangitut henkilöt oikeudessa. Kauppias vaatii poroja edelleen korvauksena, elinkeinon menettämisen pelossa saamelaiset eivät tähän suostu. Tapahtumat johtavat lopulta vuoden 1852 Koutokeinon kansannousuun.
Cheshamin metroasema

Cheshamin metroasema on toinen Lontoon metron Metropolitan-linjan läntisistä pääteasemista. Asema on avattu 8. heinäkuuta 1889. Se sijaitsee Cheshamissa Lontoon koillispuolella. Cheshamin rata haarautuu Amershamiin johtavalta pääreitiltä Chalfont &amp; Latimerin asemalla. Chesham on Lontoon metroasemista sekä pohjoisin että läntisin. Matkaa Charing Crossille kertyy 40,2 kilometriä.
Joulukuusta 2010 lähtien Cheshamista on ajettu suoraan Aldgaten asemalle puolen tunnin välein.
Cheshamista on matkaa Chalfont &amp; Latimeriin 6,3 kilometriä. Tämä on pisin etäisyys kahden aseman välillä Lontoon metrossa.
Tullamore Dew

Tullamore Dew on yksi tunnetuimmista ja vanhimmista irlantilaisista viskimerkeistä.
Historia.
Michael Molloy perusti "Tullamore Distillery" -alkoholitehtaan vuonna 1829 Tullamoren kaupunkiin Offalyn kreivikuntaan. Tullamoren nimi perustuu iirinkielisiin sanoihin "Tulach Mhór", joka tarkoittaa "isoa kukkulaa". 1800-luku oli tehtaan kasvun aikaa, ja erityisesti vuonna 1798 valmistunut Grand Canal, joka yhdistää Tullamoren Dubliniin, tarjosi hyvät logistiikkayhteydet viskin vientiin ja muuhunkin kaupankäyntiin.
Molloyn kuoltua vuonna 1887 tehdas siirtyi Dalyn perheen käsiin, ja tehtaan johto jäi kapteeni Bernard Dalylle. Hän oli kuitenkin innokkaampi urheilumies kuin tehtailija, joten hän jätti tehtaan johtovastuun Daniel E. Williamsille. Williams laajensi ja kehitti tehdasta huomattavasti, ja hänen perheestään tuli tehtaan merkittävä omistaja yhdessä Dalyjen kanssa. Williamsin nimikirjaimet D. E. W. antoivat nimen tehtaan tunnetuimmalle tuotenimelle Tullamore Dew'lle. Slogan "Give every man his Dew" pysyi pullojen etiketeissä vuosikausia. Viskiä vietiin laajalti Eurooppaan, etenkin Saksaan, Ranskaan ja Tanskaan, sekä Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1919 voimaan astunut kieltolaki Yhdysvalloissa ja kauppasota Britannian kanssa 1930-luvulla romahduttivat viskin myynnin, ja myös Tullamore Dew'n kauppa hiipui. Vuonna 1947 D. E. Williamsin pojanpoika kävi Yhdysvalloissa ja toi mukanaan ajatuksen blended-viskin valmistamisesta ensimmäisenä irlantilaisena viskivalmistajana. Vaikka viski oli suhteellisen suosittua, kaupankäynnissä oli vaikeuksia. Vuonna 1959 Tullamoressa sijainnut tehdas suljettiin, ja tuotemerkki myytiin Powersille, joka siirsi tuotannon Corkin lähistölle. Nykyisin tuotemerkin omistaa Cantrell &amp; Cochrane. Tullamore Dew -viskiä viedään noin 80 maahan. Sen vuosituotanto on noin 2,5 miljoonaa pulloa.
Tullamore Dew Heritage Centre.
Vuonna 1959 suljetun tehtaan paikalla Tullamoressa on nykyisin kaupungin ja sen viskinvalmistuksen historiaan keskittynyt museo "Tullamore Dew Heritage Centre". Museo sijaitsee vuonna 1897 valmistuneessa rakennuksessa. Museossa on pysyvä näyttely viskinvalmistuksesta ja kaupungin historiasta sekä pubi ja matkamuistomyymälä. Näyttely esittelee viskinteon vaiheet, kuten mallastamisen, pullotuksen ja korkituksen, sekä viskin kypsennysprosessin.
Project Gotham Racing 4

Project Gotham Racing 4 (lyhennettynä PGR4) on Bizarre Creationsin kehittämä ja Microsoft Game Studiosin julkaisema Project Gotham Racing -sarjan neljäs osa. Peli julkaistiin Xbox 360 -konsolille lokakuussa 2007. Uudistuksia sarjan aiempiin osiin nähden ovat muun muassa realistiset sääefektit, uudet radat, ajoneuvot ja moninpelitilat sekä mahdollisuus kilpailla moottoripyörillä.
Pelissä on minipelinä "Geometry Wars" -niminen räiskintäpeli.
Vastaanotto.
Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa 4,5/5 tähteä.
TGK-1

TGK-1 on Luoteis-Venäjällä toimiva suuri energiayhtiö, jolla on 55 sähkövoimalaitosta Pietarissa, Leningradin alueella, Murmanskin alueella ja Karjalan tasavallassa. Laitokset ovat lämpövoimalaitoksia, vesivoimalaitoksia tai yhdistelmävoimalaitoksia. Yhtiön lämpövoimaputkiston pituus on 940 km ja sen sähköntuotannon teho on 6 278,4 MW sekä lämmöntuotantokyky 17 158,9 MW. Merkittävä kaukolämmön tuottaja se on Pietarissa, Petroskoissa, Murmanskissa, Kirovskissa ja Apatityssä.
Yhtiö rekisteröitiin 25. maaliskuuta 2005, ja se aloitti toimintansa 1. lokakuuta samana vuonna. 1. marraskuuta 2006 yhtiöön yhdistettiin Kolskenergo, Apatitenergo ja Karelenergo. Pääomistaja tuolloin oli RAO UES -yhtiö.
Alkuvuodesta 2009 yhtiön pääomistajat ovat Gazprom-ryhmittymä (46,36 %), Fortum Power and Heat (Fortum Oyj:n tytäryhtiö, 25,69 %) ja Norilski nikel (5,6 %). Yhtiön osakkeet noteerataan MICEX A2-listalla ”TGKA”.
Fortum maksoi vuonna 2007 vähemmistöosakkuudestaan yhtiössä 240 miljoonaa euroa ja pyrki enemmistöosakkaaksikin. Julkisuudessa oli tuolloin tietoja, että Venäjän federaation hallitus vastusti Fortumin enemmistöosakkuutta strategisesti tärkeässä Luoteis-Venäjän energiayhtiössä. Osuuden osti Gazprom, ja Fortum suuntasi seuraavaksi omistusponnistuksensa siperialaiseen TGK-10:een.
Sähkövesivoima.
Murmanskin alue.
Tuulomajoen vesistö.
Voronjajoen vesistö
Fortum Power and Heat

Fortum Power and Heat on Fortumin sähköä ja lämpöä tuottava tytäryhtiö. Sen toiminta vastaa paljolti samoja toimintoja kuin Imatran Voiman toiminnot ennen kuin se yhdistettiin Nesteeseen Fortumia muodostettaessa. 
Fortum Power and Heat toimii Suomen lisäksi mm. Ruotsissa, Venäjällä, Baltiassa, Puolassa, Norjassa ja Britanniassa. 
Fortumilla on toimintamaissaan 26 sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitosta (CHP) ja satoja lämpölaitoksia. Vuonna 2012 yhtiö ilmoitti investoivansa 20 miljoonaa euroa uuteen bioöljyn tuotantolaitokseen Joensuussa. Laitos integroitiin Joensuun sähkön ja lämmön yhteistuotantolaitokseen, ja sen tuotantotoiminta käynnistyi marraskuussa 2013. Laitos on Fortumin mukaan ensimmäinen laatuaan maailmassa. Bioöljy korvaa fossiilisia polttoaineita lämmöntuotannossa ja vähentää siten hiilidioksidipäästöjä.
Vuonna 2019 Fortumilla oli sähkön ja lämmön yhteistuotantoa seuraavissa voimalaitoksissa
District line

District line on Lontoon metron neljänneksi vilkkain linja. Sillä on pituutta 64 kilometriä ja asemia 60, joista 25 maan alla. Linjan tunnusväri metrokartassa on vihreä. Matkustajia linjalla on vuosittain 172 879 000.
Linja avattiin vuonna 1868 osana Metropolitan District Railwaytä. Kalustona sillä käytetään S7-sarjan junia.
Handley Page Hampden

 
Handley Page HP.52 Hampden oli Handley Pagen valmistama brittiläinen kaksimoottorinen keskiraskas pommituslentokone, jossa oli neljän hengen miehistö. Konetta valmistettiin vuosien 1936–1941 välillä 1 430 kappaletta.
Konetyyppi toimi Whitleyn ja Wellingtonin rinnalla Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien pommituslennostojen runkona toisen maailmansodan alussa, osallistuen ensimmäiseen Berliiniä vastaan tehtyyn ilmahyökkäykseen sekä ensimmäiseen tuhannen pommikoneen ilmahyökkäykseen Kölniä vastaan. Kone tunnettiin ”lentävänä matkalaukkuna” sen miehistölle tarjoamien vaatimattomien tilojen vuoksi. Se osoittautui hitautensa (maksimi lentonopeus 426 km/h) vuoksi sopimattomaksi toisen maailmansodan ilmasotaan, minkä vuoksi se siirrettiin yölentotehtäviin. Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien pommituslennostot luopuivat sen käytöstä 1942 lopulla.
Britannia toimitti HP.52 Hampdeneita PQ18-saattueen suojaksi Murmanskin alueelle, joista saksalaiset ampuivat alas tiettävästi ainakin yhden Kirkkoniemessä.
Antonio Benarrivo

Antonio Benarrivo (s. 21. elokuuta 1968 Brindisi) on italialainen, vuoteen 2004 saakka ammattilaisena pelannut jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän pelasi Italian maajoukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa 1994 Italian saavuttaessa hopeaa.
Ura.
Benarrivo aloitti uransa Italiassa alasarjoissa aluksi Brindisissä, jossa hän pelasi yhteensä 76 ottelua. Matka jatkui tuolloin Serie C1:ssä pelaavaan Padovaan, josta Benarrivo siirtyi Serie A:ssa pelaavaan Parmaan vuonna 1991. Parma oli noussut Serie A:han kaudella 1989-1990, jonka myötä se rakensi joukkuettaan nuorista lupaavista pelaajista. Myöhemmin joukkueeseen tulivat mukaan muun muassa Fabio Cannavaro ja Gianluigi Buffon, sekä Hernan Crespo. Benarrivon ura Parmassa oli menestyksellinen, sillä hän voitti joukkueensa kanssa ensimmäisellä kaudella Italian cupin ja vuotta myöhemmin Cup-voittajien Cupin. Hän pelasi Parmassa yhteensä 258 Serie A-ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Maajoukkueessa.
Benarrivo teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa 22. syyskuuta 1993 MM-karsintaottelussa Viroa vastaan. Vuoden 1994 MM-kilpailuissa Benarrivo saavutti hopeaa. Hän oli lopputurnauksessa vaihdossa Italian avausottelussa mutta pelasi sen jälkeen täydet minuutit Italian kuudessa muussa ottelussa. Benarrivo pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 23 ottelua, joista viimeisen lokakuussa 1997 MM-karsintaottelussa Venäjää vastaan. Maaotteluissaan hän pelasi 19 kertaa avauskokoonpanossa.
Polaris (moottorikelkka)

Polaris on moottorikelkkamerkki, jota valmistaa yhdysvaltalainen Polaris Inc. Valmistus alkoi vuosina 1955–1956 pienessä Roseaun kaupungissa Minnesotan osavaltion pohjoisosissa, missä yksi yrityksen suurimmista tehtaista sijaitsee vielä nykyäänkin. 
Polaris kehitti 1980-luvulla moottorikelkkohinsa maailman ensimmäisen erillisjousituksen, jota käytetään jossain muodossa lähes kaikissa nykyaikaisissa moottorikelkoissa vielä nykyäänkin. Vuonna 1985 Polaris alkoi valmistaa ja markkinoida myös mönkijöitä, ja 1998 tuotevalikoimaan lisättiin Victory-moottoripyörät, joiden valmistus ajettiin alas vuonna 2017. Polaris Inc. omistaa myös yhdysvaltalaisen moottoripyörävalmistajan, Indian Motorcycle -yhtiön, sekä Aixam-mopoautoista tunnetun ranskalaisen Aixam Megan. Polaris omistaa myös osia itävaltalaisesta KTM-moottoripyöräyhtiöstä.
Winha (moottorikelkka)

Winha oli suomalainen moottorikelkkamerkki, jota valmistettiin 1970- ja 1980-luvuilla. 
Winha-kelkkojen valmistuksen aloitti Wihuri-Yhtymän Teijon tehtaat Perniössä vuonna 1969. Valmistus siirtyi vuonna 1973 Rovaniemelle perustetulle uudelle yhtiölle "Polar Metal Plast Oy:lle", joka meni konkurssiin vuonna 1978. Valmet siirsi tytäryhtiönsä Velsa Oy:n harjoittaman Lynx-merkkisten kelkkojensa valmistuksen Kurikasta Rovaniemelle Polar Metal Plastin entisiin tiloihin ja jatkoi siellä myös Winha-merkkisten kelkkojen valmistusta vuoteen 1984. 
Valmetin 1980-luvulla luoma Rovaniemen tuotantolaitos on ollut pohjana nykyiselle BRP Finland Oy:n moottorikelkka- ja mönkijätehtaalle Rovaniemellä.
Winhoissa käytettiin muun muassa Kohler, MAG, Rotax ja Sachs -merkkisiä moottoreita. MAG -moottorit olivat Kohlerin Sveitsissä valmistettuja versioita. Ensimmäisissä Winha 500 -prototyypeissä oli Valmetin valmistama moottori. 70-luvun malleissa telamaton leveys pystyttiin usein päättelemään mallinumeron perusteella. Mikäli mallinumero alkoi 3:lla, telamatto oli 380 mm leveä. Mikäli mallinumero alkoi 5:llä, telamatto oli 500 mm leveä. Poikkeuksena on ainakin kaksitelainen Winha 80 ja Winha Grizzly, joka on käytännössä Aktiv Grizzly. Useat Winhan alkuvuosien mallit oli varustettu kahdella ajovalolla.
Loppuaikojen Winha -mallit olivat usein teknisesti yhteneviä Lynx -moottorikelkkojen kanssa (esimerkiksi Winha 520 ja Lynx 520). Winha -nimellä on myyty myös muun muassa ruotsalaisen Aktiv -moottorikelkkatehtaan kokoamia Arctic-Catin malleja ja Aktivin omia malleja. 80 -luvun alussa markkinoille tulleita Lynx GL 3300, GL 3900 ja GLX -malleja valmistettiin lähes samanlaisina myös Winhan nimellä vuoteen 1983 asti.
Adygeit

Adyghet ovat pohjoiskaukasialainen kansa, jotka asuvat enimmäkseen Adygeiassa, jossa he muodostavat 24,2 % väestöstä. Heitä kutsutaan usein tšerkesseiksi. Adygeilla oli itsenäinen valtio, mutta Venäjä valloitti sen. Tämän sodan seurauksena monet adygeit muuttivat pois perinteisiltä asuinseuduiltaan, suurin osa heistä muutti Turkkiin, jossa he elävät pääasiassa Samsunissa, Kayserissa ja Düzcessa. Turkissa arvioidaan olevan noin 130 000 adygeita. Lisäksi adygeiyhteisöjä on Syyriassa, Jordaniassa ja Israelissa. Kosovossa oli myös adygeita mutta suurin osa heistä lähti maasta yhteisöön kohdistuneiden uhkausten vuoksi 1998.
Historia.
Adygeit ovat Pohjois-Kaukasuksen vanhin kansa ja heidän esi-isänsä asuttivat Adygeian aluetta jo antiikin ajoilla. 600-luvulla adygeit kääntyivät kristinuskoon jonka kreikkalaiset munkit toivat alueelle. Mongolien sotaretket heikensivät adygei heimoja ja he joutuivat Georgian kuningaskunnan alaisuuteen 1200-luvulla. Adygeit tekivät vastarintaa saaden apua Osmanien valtakunnalta, jolloin turkkilainen vaikutus alueella kasvoi. Adygeit kääntyivät islamin uskoon 1700-luvulla. 1774 Venäjä otti adygeiden alueet haltuunsa. 1859 Kaukasuksen Venäjän vallan alle joutuneet kansat ryhtyivät kapinaan, Venäjä kuitenkin kukisti kapinan vuoteen 1864 mennessä jonka jälkeen alueella tapahtui etnisiä puhdistuksia, joissa menetti henkensä eri arvioiden mukaan 400 000 – 1,5 miljoonaa henkeä, lisäksi 400 000 henkeä pakeni Turkkiin. 1900-luvulla Adygeian alueelta löytyi öljyä ja alueelle alkoi muuttaa venäläisiä.
The Doobie Brothers

The Doobie Brothers on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin 1970-luvun alussa. Yhtye aloitti boogierockilla, mutta siirtyi 1970-luvun puolivälissä pehmeään souliin.
Historia.
The Doobie Brothers syntyi, kun kalifornialainen countryrockyhtye Pud hajosi vuonna 1969. Kitaristi-laulaja Tom Johnston ja rumpali John Hartman jatkoivat soittamista yhdessä basisti Dave Shogrenin ja kitaristi Patrick Simmonsin kanssa, ja yhtye otti marihuanasätkästä (engl. "doobie") nimekseen The Doobie Brothers.
The Doobie Brothers sai suosiota Etelä-Kaliforniassa ja levytyssopimuksen Warnerilta vuonna 1970. Se julkaisi esikoisaltuminsa "The Doobie Brothers" vuonna 1971, mutta se ei vielä menestynyt. Yhtyeen toinen albumi "Toulouse Street" (1972) myi jo paremmin, ja myös singlet ”Listen to the Music” ja ”Jesus Is Just Alright” menestyivät. Kolmas albumi "The Captain and Me" (1973) oli edellistäkin suurempi menestys, ja singlet ”Long Train Runnin'” ja ”China Grove” nousivat Yhdysvaltain singlelistan top-10:een. Yhtye sai ensimmäisen listaykkössinglensä ”Black Water” neljänneltä albumiltaan "What Were Once Vices Are Now Habits" (1974).
Yhtye uudisti tyyliään seuraavan albuminsa "Stampede" (1975) jälkeen funkin ja jatsahtavan popin suuntaan, ja albumi "Takin’ It to the Streets" (1976) myi platinaa. Yhtyeen eniten myynyt albumi on "Minute by Minute" (1978), joka pysytteli Yhdysvaltain albumilistan kärjessä viisi viikkoa ja tuotti singlehitin ”What a Fool Believes”. Myös albumi "One Step Closer" (1980) myi platinaa.
The Doobie Brothers tiedotti vuonna 1982 lopettavansa uransa jäähyväiskiertueen jälkeen. Yhtye palasi yhteen vuonna 1987 ja teki konserttikiertueen. Sitä seurasi albumi "Cycles" (1989), jolla soitti yhtyeen kokoonpano 1970-luvun alusta. The Doobie Brothers on jatkanut vaihtelevilla kokoonpanoilla konsertoimista ja levyttämistä 2020-luvulle asti.
Ari Pitkänen

Aron (Ari) Pitkänen (20. kesäkuuta 1876 Kuopio – 15. tammikuuta 1938 Viipuri) oli suomalainen toimittaja, kansanedustaja ja kirjailija.
Pitkäsen vanhemmat olivat työmies Paavo Pitkänen ja Agata Vilhelmiina Miettinen. Käytyään Kuopion lyseota 1888–1897 hän aloitti lehtimiesuransa kesätoimittajana Uusi Savo -lehdessä Kuopiossa 1897 ja Salmetar-lehdessä Iisalmessa 1898. Pitkänen oli uutisosaston toimittajana Viipurin Sanomissa 1898–1899, toimitussihteerinä Savo–Karjala, Kuopion Uutiset ja Pohjois-Savo -lehdissä Kuopiossa 1899–1904 sekä toimittajana Raahen Lehdessä 1904–1906. 
Pitkänen oli päätoimittajana Raahen lehdessä 1906, Karjalan Sanomissa Joensuussa 1909–1918 ja Karjalan Maa -lehdessä Joensuussa 1918–1933. Vuodesta 1933 hän oli vapaa toimittaja.
Pitkänen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1919–1922 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon ja toimi Kuopion kaupunginvaltuuston sihteerinä 1902–1904 sekä Joensuun kaupunginvaltuuston vt. sihteerinä 1918. Pitkänen kuului myös Maalaisliiton lisättyyn puoluehallitukseen ja hän oli Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja ja vuosina 1921–1923 Suomen sanomalehtimiesten liiton hallituksen jäsen. 
Ari Pitkänen oli naimisissa 1907–1908 Augusta Koposen kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni 1914 uusiin naimisiin Aino Ruusa Mäkelän kanssa.
Claes Johansson

Claes Edvin Johansson (4. marraskuuta 1884 – 9. maaliskuuta 1949) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Johansson saavutti 75 kilon sarjasta olympiakultaa Tukholman kotikisoista 1912, kun loppuotteluvastustaja Martin Klein joutui väsymyksen takia antamaan voiton Johanssonille painittuaan välierässä Alppo Asikaisen kanssa 11 tuntia ja 40 minuuttia. Toisen olympiakultansa Johansson saavutti puolestaan Antwerpenissä 1920; tällä kertaa finaalissa kaatui Edil Rosenqvist. Hän oli mukana vielä Pariisissa 1924, ilman mitalimenestystä.
Büdelsdorf

Büdelsdorf () on kaupunki Schleswig-Holsteinin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee Kielin kanavan varrella Rendsburgin kaupungin pohjoispuolella.
Historia.
Varhaisimmat merkit asutuksesta nykyisen Büdelsdorfin alueelta ovat suppilopikarikulttuurin ajalta 3400 eaa. Myös pronssikaudelta (noin 1500 eaa.) ja varhaisroomalaiselta rautakaudelta (noin 500 eaa.) on tehty löytöjä. Büdelsdorf kuului 1200-luvulla tanskalaiseen Fræzlæt-nimiseen hallintoalueeseen ja myöhemmin Eckernförden piirikuntaan (1867–1878), Rendsburgin piirikuntaan (1878–1970). Vuodesta 1970 Büdelsdorf on ollut osa Rendsburg-Eckernförden piirikuntaa.
Büdelsdorfin tarkat hallinnolliset rajat määriteltiin vuonna 1779. Tuolloin paikkakunnalla asui parisen sataa ihmistä. Vuonna 1784 valmistunut Eiderin kanava kohensi paikkakunnan liikenteellistä ja taloudellista asemaa. Vuonna 1827 perustettiin rautavalimo "Carlshütte", joka oli alueen ensimmäinen teollisuusyritys ja kaupungin taloudellinen moottori pitkän aikaa. Nykyisin "Carlshütten" tuotantolaitoksissa on taide- ja kulttuurikeskus "Kunst in der Carlshütte" (KiC). Kielin kanava avattiin 1890-luvulla. Vuonna 1900 Büdelsdorfin väkiluku oli noin 3 000 ja vuonna 1940 kuutisen tuhatta. Toisen maailmansodan jälkeinen pakolaistulva kasvatti väkiluvun 9 000:een. Büdelsdorf sai kaupunkioikeudet 1. tammikuuta 2000.
Talous ja liikenne.
Büdelsdorfissa oli noin 660 yritystä vuonna 2003. Tunnetuimpia yrityksiä ovat Ahlmann Baumaschinen GmbH ja ACO Severin Ahlmann GmbH &amp; Co. KG sekä freenet AG. Kustannusyhtiö Schleswig-Holsteinische Zeitungsverlagilla on painokeskus kaupungissa.
Büdelsdorf sijaitsee moottoriteiden A 7 ja A 210 varrella. Kaupungin läheisyydessä kulkee myös valtatie B 202, B 203 sekä B 77. Büdelsdorfin läpi johtaa rautatielinja Kielistä Rendsburgin kautta Husumiin sekä Hampurista Rendsburgin kautta Flensburgiin.
Kerttu Kärkkäinen

Kerttu Fredrika Räisänen (o.s. Kärkkäinen, 30. heinäkuuta 1881 Iisalmi – 1. huhtikuuta 1951) oli suomalainen yhteiskoulun opettaja ja kirjailija.
Räisäsen vanhemmat olivat kauppias, kauppaneuvos Lauri Olavi Kärkkäinen ja Karoliina Putkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1910. Räisänen oli Iisalmen yhteiskoulun suomen kielen ja historian opettajana 1911–1913.
Räisänen oli naimisissa vuodesta 1913 Kärkkäinen &amp; Putkonen Oy:n toimitusjohtajan Juho Heikki Räisäsen kanssa. Hän oli iisalmelaisen kansalaisyhteiskunnan ja järjestöverkoston keskeisiä vaikuttajia. Hän kuului Kansallisyhdistyksen ja Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton johtokuntaan ja oli Iisalmen lottien puheenjohtaja. Hänellä oli iisalmelaisyhteisössä sukunsa ansiosta vahva asema.
Kalle Piilonen

Kalle Kustaa Piilonen (25. joulukuuta 1844 Äänekoski – 8. heinäkuuta 1919 Äänekoski) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja liikemies. 
Piilosen vanhemmat olivat talollinen Juho Piilonen ja Anna Erkintytär ja puoliso vuodesta 1873 Maria Vilhelmina Kauppinen (k. 1932). 1870-luvun lopulla Piilonen hankki metsätiloja, yhteensä noin 15 000 hehtaaria. Hän omisti yhdessä William Ruthin kanssa Keiteleen ensimmäisen "Eno"-nimisen höyryhinaajan, joka tuotiin järvelle 1878, ja perusti Äänekosken alueen ensimmäisen yksiraamisen höyrysahan 1882. Myytyään omistamiaan tiloja Äänekoski Oy:lle hän jäi viljelemään Suojoen-tilaa, jossa harjoitti myös laajamittaista suonraivausta.
Piilonen oli talonpoikaissäädyssä viisillä valtiopäivillä, 1888, 1894, 1899, 1900 ja 1904–1905, ensimmäisillä Laukaan ja sitten Saarijärven tuomiokunnan edustajana. Hän esitti 1888 poikittaisradan rakentamista Haapamäeltä Savon radalle ja 1894, että tämä rata kulkisi Jyväskylän ja Suolahden kautta. Ratahanke toteutuikin osittain, kun Haapamäki-Jyväskylä-Suolahti -rata valmistui 1898. Piilonen ajoi myös kanavayhteyden rakentamista Keiteleen ja Päijänteen välille. Piilosen aloitteesta perustettiin Äänekosken ensimmäinen kansakoulu 1880-luvun alussa Piilolanniemeen. Hän vaikutti myös siihen, että Keski-Suomen kansanopisto perustettiin Äänekoskelle 1898.
Zlatko Dedič

Zlatko Dedič (s. 5. lokakuuta 1984 Bihać) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Dedič pelasi juniorivuosinaan FC Koperissa. Samasta seurasta alkoi myös hänen ammattilaisuransa vuonna 2000; siellä hän pelasi vuoden verran. Dedič on sen jälkeen kiertänyt italialaisseuroissa, muun muassa Parma FC:ssä, Empoli FC:ssä ja Piacenza Calciossa. Vuonna 2009 hän siirtyi Saksaan VfL Bochumin joukkueeseen ja pelaa nykyisin lainasopimuksella Dynamo Dresdenissä.
Dedič on maajoukkueessa pelannut 37 ottelua ja tehnyt kuusi maalia. Hän oli myös alle 21-vuotiaiden organisaatiossa.
Aktiivisuuspedagogiikka

Aktiivisuuspedagogiikka on eräs opetuksen toteuttamisen tapa ja keino. 
Oppilaan tai jopa aikuisen oppimisen uskotaan perustuvan lapsen tai aikuisen aitoihin kokemuksiin, joita hän on saanut leikkimällä, työtä tekemällä tai ilmiöitä tutkimalla. Ajatuksena on myös turvata lapsen tai aikuisenkin mahdollisuus osallistua aktiivisti oman toimintansa ohjaamiseen.
Historiaa.
Eräänlaisena aktiivisuuspedagogiikan perustajana voidaan pitää John Deweytä, joka enemmän kuin kukaan toinen teoreetikko on vaikuttanut nykyisin vallalla olevaan ”uuden koulun” ajatukseen kaikkialla maailmassa. Tämä Deweyn aikuispedagogiikka on vaikuttanut muun muassa W. H. Kilpatriciin ja projektimetodiin sekä eurooppalaiseen ajatukseen työkoulusta, jonka luojina ovat toimineet J. Linghart, O. Decroly ja G. Kerschenstern.
Friedrich Sämisch

Friedrich (Fritz) Sämisch (20. syyskuuta 1896 Berliini – 16. elokuuta 1975 Berliini) oli saksalainen shakin suurmestari. Sämisch voitti Wienissä pidetyn Itävaltain epävirallisen mestaruusturnauksen vuonna 1921 sekä sijoittui kolmanneksi Baden-Badenissa 1925 Aleksandr Alehinin ja Akiba Rubinsteinin jälkeen. Sämisch myös voitti Richard Rétin ottelussa vuonna 1921.
Sämisch muistetaan nykyään avausteoreetikkona. Kaksi merkittävää avausmuunnelmaa on nimetty hänen mukaansa: kuningasintialaisen puolustuksen Sämischin muunnelma (1.d4 Rf6 2.c4 g6 3.Rc3 Lg7 4.e4 d6 5.f3) sekä Nimzo-intialaisen puolustuksen Sämischin muunnelma (1.d4 Rf6 2.c4 e6 3.Rc3 Lb4 4.a3). Sämischin ehkä tunnetuin peli on hänen tappionsa Nimzowitschille kuolemattomassa siirtopakkopelissä ().
Sämisch tuli surullisen kuuluisaksi hävittyään kaikki kolmetoista peliään ruotsalaisessa turnauksessa ajanylityksellä.
Simultaanishakki

Simultaanishakki on shakkia, jossa yksi pelaaja pelaa useammalla laudalla samanaikaisesti useaa vastustajaa vastaan. Simultaanishakki on haastavampaa kuin normaali, koska siinä pitää miettiä useampaa peliä samalla. "Sokkosimultaani" on shakkia, jossa yksi vastustaja pelaa sokkona useaa vastustajaa vastaan.
Simultaanissa samaa vastustajaa vastaan pelaavat joutuvat siirtämään heti kun vastustaja tulee laudan luokse tai on sanottava "ohi". Pelissä jokainen voi sanoa vain kolme kertaa ohi. Pelaaja voi taktikoida siirtämällä nappuloitaan nopeasti, jolloin hänen vastustajansa on tehtävä hätiköity siirto. Pelaaja ei saa tehdä siirtoaan ennen kuin useaa vastaan pelaava vastustaja on pöydän ääressä. Jossain netissä pelattavissa olevissa shakkisivustoissa on mahdollisuus pelata simultaanissa, esim. ICC:ssä (Internet Chess Club). 
Simultaanin antajaa vastaan pelaavaan joukkoon kuuluu eritasoisia pelaajia. Kirjoittamaton etikettisääntö on, että mukaan ei ilmoittaudu sellaisia pelaajia, jotka olisivat yhtä hyviä kuin simultaanin antaja.
Pelle Show

Pelle Show on suomalaismuusikko Kari Peitsamon studioalbumi. Se julkaistiin 1. helmikuuta 2001. Albumilla Peitsamo soittaa kitaraa ja laulaa. Muita muusikoita ei ole mukana.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset, sanoitukset ja sovitukset Kari Peitsamo.
Salo Landau

Samuel tai Salo Landau (1. huhtikuuta 1903 Bochnia, Galitsia, Itävalta-Unkari – 1943 tai 1944 Grodziszcze, Puola) oli alankomaalainen shakinpelaaja. Hän kuoli natsien keskitysleirillä.
Landau oli pitkään Alankomaiden toiseksi paras pelaaja heti Max Euwen jälkeen. Landau pelasi useissa turnauksissa ja edusti maataan shakkiolympialaisissa.
Brono Starr’s Rock’n’roll Roadside Attraction

Brono Starr’s Rock’n’roll Roadside Attraction on suomalaisen Kari Peitsamo &amp; Hirttämättömät -yhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Kari Peitsamo, ellei toisin mainittu.
Kurkolanniemi

Kurkolanniemi () on Suomenlahden eteläpuolella Narvanlahden ja Laukaanlahden välissä sijaitseva niemimaa, joka kuuluu Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kuntaan. Niemen keskellä sijaitsee Pärspäänjärvi, joka on yhdistetty kanavalla Suomenlahteen. Pärspäänjärven eteläpuolella on matala, hiekkapohjainen Valkeajärvi. Niemen korkein kohta on Kiiskalan eteläpuolella sijaitseva Linnamäki (ven. гора Городок, "gora Gorodok").
Kurkolanniemi on vanhaa inkerinsuomalaisten ja inkerikkojen asuinseutua. Paikallisen tarinan mukaan suomalaiset ovat ”ruotsalaisten rantarosvojen” jälkeläisiä, mutta todellisuudessa he lienevät muuttaneet tänne 1600-luvulla Virolahden, Säkkijärven ja Viipurin seudulta sekä Suomenlahden ulkosaarilta. Nimityksiä äyrämöiset tai savakot ei Kurkolanniemellä ole tunnettu. Paikallisessa murteessa on inkeroisen ja vatjan kielestä omaksuttuja piirteitä. Alueelta on kerätty runsaasti kansanrunoja. 
Ennen toista maailmansotaa suomalaisten asuttamia kyliä olivat Hakaja, Kaipaala, Kiiskala, Kirjamo, Konnu, Kurkula, Lutonkylä (Луттово, "Luttovo"), Vena ja Vipiä. Suomalaiset kuuluivat Kosemkinan eli Narvusin luterilaiseen seurakuntaan. Ortodoksisia inkerikkoja asui Hamalassa, Kurkulassa ja Pärspäässä. Perinteisiä elinkeinoja olivat kalastus ja maanviljely.
1930-luvulla Kurkolanniemestä tuli rajavyöhykettä, ja sen kärkeen rakennettiin sotilastukikohta. Niemen ympäri ja sen sisäosiin tehtiin mukulakivitiet, jotka ovat edelleen käytössä. Kurkulaan rakennettiin rautatie, joka on sittemmin purettu. Toisen maailmansodan aikana suomalaiset siirrettiin Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin Kalininin, Novgorodin ja Pihkovan alueille, mistä monet pakenivat Viroon ja Karjalan tasavaltaan. 
Ensimmäiset suomalaiset pääsivät palaamaan kotikyliinsä 1950-luvulla. Nykyään heitä on Kiiskalan, Konnun, Hakajan, Kirjamon ja Vipiän kylissä. Monet asuvat vakituisesti Narvassa ja viettävät vain kesät kotikylissään. Seudulla on paljon myös Venäjän armeijan upseerien huviloita. Inkeroisen kieltä puhuu vielä muutama Pärspäässä asuva vanhus. 
Kurkolanniemi on nykyään rajavyöhykettä, jonne pääsyyn tarvitaan lupa. Niemellä sijaitsee luonnonsuojelualue, jolla suoritetut hakkuut ovat viime aikoina herättäneet runsaasti huomiota. Alueelle on jo pitkään suunniteltu Inkerinmaan luonnonpuistoa. 
Konnun entisestä kerhotalosta on remontoitu luterilainen rukoushuone. Hakajan hautausmaalla on Stalinin vainoissa menehtyneiden muistomerkki, Konnun lähellä saksalaisten ampuman Pantelei Yllön muistomerkki. Kurkolanniemen kylistä on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan.