tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eir (jumala)

Eir (muinaisnorjaa, tai "armo") on skandinaavisessa mytologiassa aasajumalatar, jota kutsutaan Snorri Sturlusonin Proosa-Eddassa parhaaksi lääkäriksi. Eir ei kuitenkaan ole kovin tunnettu jumalatar, eikä tiedetä, palvottiinko Eiriä muinaisina aikoina.
Eddan runossa "Fjölsvinnsmál" Eir on yksi Menglödin yhdeksästä palvelijattaresta, jotka istuvat Lyfjabergin kukkulalla, jolla uskottiin olevan parantavia voimia. Muut palvelijattaret ovat Hlíf, Hlífþrasa, Þjóðvarta, Björt, Blíð, Blíðr, Fríð ja Aurboða. He suojelevat kaikkia, jotka tuovat heille uhrilahjoja ("blóta"). Proosa-Eddan Skáldskaparmál-osassa Eir puolestaan mainitaan valkyrioiden joukossa, mutta ei aasynjojen listassa.
Saint-Germain-en-Laye

Saint-Germain-en-Laye on kaupunki Ranskan Île-de-Francen alueella Yvelinesin departementissa Pariisin esikaupunkialueella. Kaupunki nimettiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana "La Montagne du Bon Airiksi".
Maantiede.
Kunta on pinta-alaltaan departementtinsa suurin. Kaupunkia peittävät runsaat metsät. Sen alueella Seinejoki mutkittelee voimakkaasti. Alueen ylänkömaisemaa hallitsee Seinen lisäksi Pariisin kaupungin läheisyys.
Kunnan rajanaapureita ovat idässä Le Pecq, Le Mesnil-le-Roi ja Maisons-Laffitte, pohjoisessa Conflans-Sainte-Honorine, lännessä Achères, Poissy ja Chambourcy sekä etelässä Fourqueux, Mareil-Marly ja Le Port-Marly.
Tunnettuja henkilöitä.
Saint-Germain-en-Layessä ovat syntyneet säveltäjä Claude Debussy sekä urkutaiteilija Marie-Claire Alain ja tämän nuorena kuollut säveltäjäveli Jehan Alain. Myös tennispalaaja Caroline Garcia on syntynyt Saint-Germain-en-Layessä.
Bergues

Bergues (, länsiflaamiksi "Bergen") on ranskalainen kaupunki, joka sijaitsee Nordin departementissa ja Hauts-de-Francen alueella. Kaupunki on tunnettu Unescon maailmanperintöluetteloon merkitystä kellotornistaan. Kaupungissa on arviolta 3 889 asukasta. 
Maantiede.
Kaupunki sijaitsee "Bootlandin" alueella, joka on Ranskassa, Belgian rajan läheisyydessä, sijaitseva alankoalue. Alueen nimi tulee flaamista ja se tarkoittaa alastonta maata. Suurempiin kaupunkeihin Dunkerqueen on matkaa kymmenen kilometriä ja Lilleen 70 kilometriä.
Alueella on hyvät liikenneyhteydet, jotka takaavat kaksi moottoritietä. Kanaalitunneli on vain 40 kilometrin päässä kaupungista. 
Historia.
Bergues oli tuomiokunnan keskuspaikka aina Ranskan suureen vallankumoukseen saakka. Aurinkokuningas valloitti kaupungin takaisin Ranskalle vuonna 1658. Aachenin rauhassa 1668 virallistettiin kaupungin paluu Ranskan yhteyteen. 
Kaupungissa ovat säilyneet sen vanhat puolustuslinnoitukset, josta varhaisimmat ajoittuvat 1200-luvulle ja 1400-luvulle. Sébastien Le Prestre de Vauban on valmistuttanut osan linnoituksista.
Toinen maailmansota kohteli kaupunkia kaltoin ja sen vanha kellotorni raunioitui pahoin, mutta rakennettiin uudelleen sodan jälkeen. Alueella on myös nähtävillä vanhan, Flanderin kreivi Baudouin IV:n rakennuttaman (1022) luostarin rauniot.
Manólis Kalomoíris

Manólis Kalomoíris (usein "Kalomíris", , 14. joulukuuta 1883, Smyrna – 3. huhtikuuta 1962, Ateena) oli kreikkalainen säveltäjä. Hän kävi koulua Istanbulissa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Wienissä. Ennen asettumistaan Ateenaan hän toimi muutamien vuosien ajan pianonsoiton opettajana Harkovassa. 
Kalomoíris perusti Helleenisen konservatorion vuonna 1919 ja Kreikan kansallisen konservatorion 1926. Hän sävelsi kolme sinfoniaa, viisi oopperaa, pianokonserton, viulukonsertinon, muuta sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia ja lukuisia lauluja ja pianokappaleita.
Benedictus II

Benedictus II (635–8. toukokuuta 685) oli paavina 26. kesäkuuta 684 – 8. toukokuuta 685. Hän oli syntyisin roomalaisesta Savellin suvusta. Hänet valittiin Leo II:n kuoltua heinäkuussa 683,&lt;ref name="Book of Saints/84"&gt;The Book of Saints, s. 84.&lt;/ref&gt; mutta keisari Konstantinos IV:n lupaa paaviksi vihkimiselle jouduttiin odottamaan melkein vuoden ajan.
Benedictus II selvisi kunnialla suhteista Bysantin kanssa, jotka olivat kireät monoteletismiin liittyvien kiistojen takia. Katolinen kirkko on julistanut hänet pyhimykseksi ja hänen muistopäiväänsä vietetään 8. toukokuuta.
Soinnutus

Soinnutus tarkoittaa sointujen lisäämistä melodian säestykseksi. Se on eräs musiikin säveltämisen ja toisinaan myös esittämisen tekniikka. Soinnutus pohjautuu harmonian käsitteeseen, jonka mukaan kaksi tai useampi yhtä aikaa soivaa ääntä (stemmaa) voivat soida yhteen joko sopusointuisesti (konsonanssi) tai ristiriitaisesti (dissonanssi). Harmonian ajassa tapahtuva musiikillinen liike perustuu sointujen tonaalisiin tehoihin eli niiden erilaiseen purkautumiseen toinen toiseensa.
Se, miten nopeasti melodian eri äänet seuraavat toisiaan, muodostaa melodiarytmin ja se, miten nopeasti eri soinnut seuraavat toisiaan, puolestaan muodostaa sointurytmin. Useimmiten melodiarytmi on nopeampi kuin sointurytmi. Kun melodia- ja sointurytmi ovat yhtä nopeat, kyseessä on vertikaalisoinnutus. Soinnutus voi toimia hetken ajan itsenäisenä musiikkina myös ilman melodiaa (esimerkiksi sävellyksen alkusoitossa eli introssa).
Koska tietty sävel tai sävelkulku voi esiintyä monissa erilaisissa soinnuissa tai sävelasteikoissa, soinnutus voidaan tehdä hyvin monella tapaa. Traditionaalisesti musiikkikappale tehdään osina, joissa sävellaji pysyy samana. Tällöin soinnutuksessa on käytettävä pääasiassa sointuja, joiden sävelet kuuluvat vastaavaan asteikkoon. Yleinen poikkeus on molliin perustuvissa kappaleissa esiintyvä 5. asteen duuriseptimisointu, jonka käyttö kadenssissa on niin yleistä, että tietyntyylisissä kappaleissa se esiintyy jokaisen osan lopussa tehden täten kappaleiden säestämisestä helpompaa. Esimerkiksi C-duurissa kulkevalle melodialle voidaan varsin helposti käyttää nelisointuja C(maj7), F(maj7), G(7), Am(7), Dm(6) ja Em(7) sekä vähennettyä sointua Ho, jota klassisessa sävellystyössä karsastetaan sen vaatiman tasavireisyyden johdosta. Eräät jazzin tyylisuunnat pyrkivät tarkoituksellisesti hajottamaan soinnutuksesta tavallisesti syntyvät soinnulliset harmoniat käyttämällä eri sävellajeihin kuuluvia sointuja.
Länsimaisesta tonaalisesta musiikista noin 80 % voidaan soinnuttaa kolmella soinnulla: toonikalla, subdominantilla ja dominantilla, sekä duurissa että mollissa. Tätä usein rock-musiikin puolella kutsutaan "kolmen soinnun perus-rockiksi". Erikoistapaus soinnutuksesta on ns. akuankkakierto, jota käytetään varsinkin melodisessa rock-musiikissa paljon.
Anianpelto

Anianpelto on kylä, asuinalue ja liikekeskus Asikkalan Vääksyn taajaman itäosassa. Etäisyyttä Vääksyn kanavalle on pari kilometriä. Valtatie 24:n ja seututie 313:n välillä on Anianpellossa kulkuyhteys Rantakulmantien liittymän kautta.
Vuonna 1727 Anianpellon kylä sai markkinaoikeudet. Paikkakunta kehittyikin 1700-luvun alkupuolella merkittäväksi markkinapaikaksi, josta suunniteltiin kauppalaa. Asia oli esillä Ruotsin valtiopäivillä 1740–1741, mutta asia jäi lepäämään. Anianpeltoa oli anottu Hollolan Lahden kylän korvaavaksi markkinapaikaksi jo vuonna 1693, ja hanke toteutui 1727. Kustaa III:n käydessä Anianpellossa vuonna 1775 hän määräsi, että paikalle olisi perustettava kauppala ja että rikosseuraamuksen toteuttamiseen käytetyt raippamännyt oli suojeltava. Myös Pulkkilanharjulle olisi perustettava kaupunki. Anianpelto ja Pulkkilanharju saivat kuitenkin kilpailijoita, kun Tampere perustettiin ja Vääksyn kanava avattiin. Lahden kauppala alkoi muodostua puukuljetuksin Päijännettä pitkin Vesijärvelle. 
Riihimäki–Pietari-radan linjaaminen Vesijärven eteläpuolelta vuonna 1867 kohdisti kasvumahdollisuudet Hollolan Lahden kylälle, josta tuli kaupunki 1905. 
Museovirasto on listannut Anianpellon markkinapaikan ja mökkiasutuksen merkittäväksi kulttuuriympäristöksi. Markkinapaikan merkkinä kohoava vanha männikkö, joka on omistettu Kustaa II Aadolfille, on rauhoitettu. Anianpellon työväenyhdistyksen talo on rakennettu 1900-luvun alussa.
Kiinteät muinaisjäännökset.
Aleksis Kivi kuvasi Anianpellon markkinapaikkaa 1866: "Ihanasti korvissani aina nimi Anjanpelto soi: Sydämeni riutumaan sä saatat, Anjanpelto kaukana", hän muisteli. Anianpellosta on viisukin: "Anjanpellon markkinoilla oltta, viinaa juotiin. Mustan härjän hinnalla nuot kihlakalut tuotiin."
Aframax

Aframax on öljyä kuljettavien säiliöalusten epävirallinen kokoluokitus, jolla tarkoitetaan kantavuudeltaan 80 000 – 120 000 tonnin aluksia. Aframax ei tarkoita suurinta jonnekin mahtuvaa laivaa, kuten monet muut max-päätteiset laivatyypit, vaan se tarkoitti alkuaan AFRA-luokituksen suurimman koon ylittävää laivaa.
AFRA () on keskimääräinen rahtimaksuarvio öljysäiliöalusten rahtimaksujen suuruuksista. Näitä maailmanlaajuisia rahtimaksunoteerauksia on vuodesta 1954 julkaissut edellisenä vuonna perustettu lontoolaisten laivameklariyritysten muodostama yhteisö London Tanker Brokers’ Panel . Noteerauksista selviää eri kokoisten laivojen keskimääräiset rahtimaksut maailman eri öljynkuljetusreiteillä sekä maksuissa tapahtuneet muutokset eri aikoina. Yhteisö myy noteerauksiaan öljy-yhtiöille, öljynvälittäjille, varustamoille ja muille kiinnostuneille sekä julkaisee kuukausittain ilmestyvää lehteä.
Aikoinaan noteeraukset julkaistiin kantavuudeltaan kuuteen eri kokoluokkaan ryhmitellyille säiliöaluksille. Suurimpien alusten kantavuus näissä noteerauksissa oli 79 999 tonnia. Säiliöalusten kokojen kasvaessa alettiin kantavuudeltaan tätä suurempia aluksia nimittää Aframaxeiksi. Nykyisin Aframaxeiksi kutsutaan säiliöaluksia, joiden kantavuus on 80 000 – 120 000 tonnia, vaikka kokoluokalle ei julkaistakaan omaa AFRA-noteerausta.
Nykyisin AFRA-noteeraus julkaistaan viiteen kokoluokkaan ryhmitellyille säiliöaluksille:
AFRA-ryhmittelyssä kantavuuden mittayksikkönä on long ton eli noin 1 016 kilogrammaa. Käytännössä tällä on harvoin merkitystä, koska ero metriseen tonniin eli 1 000 kilogrammaan on niin pieni.
Kantavuudeltaan 105 000 tonnin Aframax-säiliöaluksen pituus on tyypillisesti 246 metriä ja leveys 42 metriä. Alus kuljettaa säiliöissään 120 000 kuutiometriä öljyä 15 solmun (28 km/h) nopeudella.
Guyenne

Guyenne ([gɥijɛn], oksitaniaksi Guiana [’gjanɔ]) on Ranskan alue, joka rajat ovat vaihdelleet eri aikoina. Alue sijaitsee Ranskan lounaisosassa.
Alueen nimi juontaa Akvitania-käsitteen kansanomaisesta kehityksestä. Alussa perusterminä 1100- ja 1200- luvuilla oli ”Agulaine”, josta vähitellen A katosi, näin muotoutui langues d’oïl’in termiksi Aguilaine &gt; Guyenne sekä oksitaniaksi Agulaine &gt; Guiana. Näin termejä käytettiin Akvitanian sijasta paikallisesti aina 1200-luvulta 1700-luvulle saakka. 
Tämän vanha lounaisen Ranskan maakunnan pääkaupunki on ollut Bordeau ja näin alue sekaantuu käsitteenä Akvitanian kanssa, kuten myös pohjoisempi Gascognen aluekin. Termi Guyenne on myös merkinnyt Englannin kuninkaan Ranskassa sijainneita läänityksiä, joten Pariisin rauhan (1259) jälkeen alue käsitti Limousin, Périgordin, Quercyn, Rouerguen, Agenaisin, sekä alueita Saintongesta ja Gascognesta.
Nykyisin termillä Guyenne ei ole minkäänlaista poliittista tai yhteiskunnallista merkitystä.
Ya-Rayi

Ya-Rayi on Khaledin studioalbumi, joka julkaistiin Euroopassa elokuussa 2004. Yhdysvalloissa se julkaistiin erilaisena versiona 27. kesäkuuta 2005. Singleinä ilmestyivät kappaleet "Ya-Rayi" ja "Zine Zina". 
Ya-Rayin tuottivat Don Was, Jacob Desvarieux, Philippe Eidel, KC Porter ja Dawn Elder. Albumin kaikki kappaleet ovat arabiankielisiä.
Harold Faltermeyer

Harold Faltermeyer (syntymänimeltään "Harald Faltermeier", s. 5. lokakuuta 1952 München) on saksalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Faltermeyer tunnetaan soundtrackeistään elokuviin kuten "Running Man – juokse tai kuole", "Top Gun – lentäjistä parhaat" ja "Beverly Hills kyttä". Faltermeyerin elektroniseen musiikkiin painottuvasta tuotannosta tunnistettavin esimerkki lienee "Beverly Hills kytän" tunnussävelmä ”Axel F”, joka on julkaisunsa (1984) jälkeen noussut usein uudestaan hitiksi, viimeksi vuonna 2005 Crazy Frogin esittämänä.
Aarno Sulkanen

Aarno Olavi Sulkanen (s. 1. huhtikuuta 1940 Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt merkittäviä rooleja Edvin Laineen elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla", "Akseli ja Elina" sekä "Pohjantähti", joissa hän esitti Akseli Koskelaa. Sittemmin Sulkanen on esiintynyt useissa elokuvissa, joihin kuuluvat muun muassa Pekka Parikan ohjaamat "Pohjanmaa" ja "Talvisota".
Sulkanen oli naimisissa näyttelijä Marjatta Raidan kanssa. He avioituivat ensimmäisen kerran vuonna 1986, erosivat kaksi vuotta myöhemmin, ja avioituivat uudelleen vuonna 1996.
Sulkaselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Marraskuussa 2014 Helsingin hovioikeus tuomitsi Sulkasen kahdeksaksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Helsingin käräjäoikeus oli aiemmin hylännyt kaikki syytteet. Sulkanen ei hakenut tuomioon valituslupaa korkeimmalta oikeudelta.
Koenigsegg CCR

Koenigsegg CCR on Ruotsissa suunniteltu superauto, jota valmistaa Koenigsegg. CCR piti hetken hallussaan maailman nopeimman sarjatuotantoauton titteliä.
Yleistä.
CCR perustuu Koenigsegg CC8S:n pohjalle. Erona vanhempaan malliin CCR:ssä on enemmän tehoa ja sen suorituskykyä on yleisesti parannettu. Tehonlisäyksen mahdollisti Lysholmin valmistama mekaaninen ahdin ja uusi titaaninen pakosarja. Tämän johdosta moottorista saadaan puristettua tehoa 806 hv (601 kW), kun kierrosluku on 6 900 rpm. Myös maksimivääntö on saatu kasvatettua 920 N·m:ään (5 700 rpm).
Ulkoisesti CCR näyttää edeltäjältänsä CC8S:ltä, mutta siihen on lisätty uusi sivuilmanottoaukko, paranneltu ajovalojärjestelmä, muokattu takapää, suuremmat jarrulevyt ja uusi etuspoileri parantamaan downforcea. Kuten CC8S, CCR on kahden istuttava coupe matkustamon taakse sijoitetulla keskimoottorilla ja ylöspäin aukeavilla ovilla.
Koenigsegg on elokuussa 2006 ilmoittanut CCR:n hinnaksi noin 590 000 dollaria eli noin 475 000 euroa.
Testaushistoria.
CCR oli hetken maailman nopein tieliikenteeseen hyväksytty auto teoreettisella yli 385 km/h:n huippunopeudella. 
Myöhemmin yhdysvaltalaisvalmisteinen SSC Ultimate Aero TT kuitenkin rikkoi nopeimman tieliikennekäyttöön tarkoitetun auton nopeusennätyksen 412,233 km/h huippunopeudellaan.
Barabus TKR:n väitetään yltävän nopeuteen 434 km/h. Tätä ei ole kuitenkaan vielä vahvistettu virallisesti, koska auto on vasta konseptivaiheessa.
Tekniset tiedot.
Kori.
Kaksiovinen, kahden istuttava coupe. Katon voi irrottaa ja sitä voi säilyttää konepellin alla olevassa tilassa. Kori on tehty hiilikuidusta.
Pont Royal

Pont Royale on Pariisissa sijaitseva silta, joka ylittää Seine-joen. Silta on kolmanneksi vanhin Pariisin kaupungin alueella oleva silta. Sitä vanhempia ovat vain "Pont Neuf" ja "Pont Marie". 
Siltä yhdistää Seinen oikean rannan Louvren linnan eteläisen siiven ns. Flore-paviljongin kohdalla vasempaan rantaan ja siellä sijaitsevat rue du Bacin ja rue de Beaunen alkupisteet. 
Rakennelma muodostuu viidestä täysimittaisesta holvikaaresta. Lisäksi sen rakanteisiin on merkitty veden korkeuden mittari, josta voidaan seurata Seinejoen vedennousun korkeutta.
Historia.
Vuonna 1632 Urakoitsija Pidou toteutti rahoittaja Barbierlle puisen siltarakennelman samalla paikalla kuin nykyinen siltä sijaitsee. Silta nimettiin Anna Itävaltalaisen mukaan pyhän Annan sillaksi tai toisaalta nimenä oli myös punainen silta, joka tuli sillan värin mukaan. Silta korvasi vanhan lossin, jonka mukaan rue de Bac on saanut nimensä. Lossi oli välittänyt liikennettä vuodesta 1650 alkaen. 
Uusi silta oli rakenteiltaan heikko ja sitä piti kunnostaa ensimmäistä kertaa jo vuonna 1649 ja sittemmin se rakennettiin uudelleen tulipalon jälkeen 1654. Vuonna 1656 Seinejoen tulvat veivät sillan mennessään. Silta rakennettiin uudelleen 1660 ja sitä vahvistettiin 1673. Jälleen vuonna 1684 tulvat veivät sillan mennessään, ja Madame de Sévignén mukaan kahdeksan sillan kaarta tuhoutui.
Lopultakin vuosina 25. lokakuuta 1685 ja 13. kesäkuuta 1689 välisenä aikana se korvattiin kivestä rakennetulla sillalla. Sillan rakennuskustannuksista vastasi kokonaisuudessaan kuningas Ludvig XIV, joten silta nimettiin hänen mukaansa kuninkaalliseksi sillaksi (Pont Royale). Sillan rakentajina toimivat Jacques Gabriel, Jules Hardouin-Mansart sekä François Romain. Silta toimi 1700-luvulla mitä erilaisimpien tapahtumien pitopaikkana. 
Vallankumouksen jälkeen sillan nimeksi tuli Kansallinen silta ("Pont National") sekä sittemmin Tuileries’n silta ("Pont des Tuileries"). Sillalle Napoleon sijoitti myös Tuileries’n linnaa puolustavat kanuunansa, siellä sijaitsivat kansalliskokous sekä Maximilien de Robespierren johtama Yleisen hyvän valiokunta (Comité de salut public). 
Siltaa korjattiin vuosina 1859 ja 1939. Se on Ranskassa luokiteltu historialliseksi monumentiksi kuten myös kaksi vanhempaa siltaa.
Vianna da Motta

José Vianna da Motta (22. huhtikuuta 1868 São Tomé – 31. toukokuuta 1948 Lissabon) oli portugalilainen pianisti ja säveltäjä. Hän syntyi São Tomén saarella Afrikassa, mutta muutti jo lapsena perheensä mukana Lissaboniin, Portugaliin.
Opiskelu ja ura.
Da Motta aloitti siellä nuorena konservatorion ja sai myös Joaquim de Azevedo Madeiralta pianotunteja. Lahjakkuutensa ansiosta hänelle myönnettiin stipendi jonka turvin hän lähti vuonna 1882 opiskelemaan Berliiniin Scharwenkan konservatorioon. Hän jatkoi myöhemmin opiskelua professori Karl Schäfferin johdolla, ja sai maineen hyvänä pianistina Berliinissä, jossa hän esiintyi usein Berliinin filharmonikoiden kanssa ja oli suosittu opettaja ja kapellimestari. Vuoden 1885 kesällä hän osallistui Franz Lisztin pitämälle kurssille joka vaikutti häneen suuresti. Kaksi vuotta sen jälkeen hän opiskeli Hans von Bülowin johdolla millä oli häneen musiikillisen vaikutuksen lisäksi filosofinen vaikutus ja kehitti häntä Beethoven tulkkina ja tutkijana. Hän piti Saksassa asuessaan useita konsertteja Euroopassa ja Amerikassa. Kun ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914 hän lähti sieltä professorin tehtäviin Geneven konservatorioon. Ennen häntä tehtävää oli hoitanut Lisztin toinen oppilas Bernhard Stavenhagen kuolemaansa asti. Hän asui Genevessä vuoteen 1917 jolloin palasi Lissaboniin, ja aloitti Lissabonin sinfoniaorkesterin kapellimestarina. Vuonna 1919 hänet nimitettiin Lissabonin konservatorion rehtoriksi.
Vianna da Motta sävelsi muun muassa "A Pátria" -sinfonian (1895). Hänen kunniakseen perustettiin vuonna 1956 Kansainvälinen Vianna da Motta -musiikkikilpailu.
Angela Little

Angela Michelle Little (s. 22. heinäkuuta 1972 Albertville, Alabama) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "", "Rush Hour 2" ja "Pomon tytär". Little oli "Playboy's Playmate of the Month" elokuussa 1998 ja hän on esiintynyt useissa Playboyn videoissa. Playboyn perustaja ja kustantaja Hugh Hefner nimesi hänet "Little Marilyniksi".
Lisäksi Angela Little on vieraillut televisiosarjoissa, kuten "CSI", "Siskoni on noita" sekä "Kauniit ja rohkeat", ja esiintynyt joissain softcore-pornoelokuvissa salanimenään Katie James.
Tasakatto

Tasakatto on arkkitehtuurissa ulkokattotyyppi, jossa katto on vaakasuorassa. Sadeveden takia tasakatto on aina hivenen kalteva, ja jos se on 1:20, näyttää katto vielä vaakasuoralta. Pulpettikatto on kuitenkin erillinen kaltevampi kattotyyppi.
Tasakatto on osa perinteistä rakennustyyliä kuivilla alueilla, kuten Sahelissa Afrikassa, joissakin arabimaissa sekä Meksikon lähellä olevilla autiomaan laitamilla asuvilla intiaaniheimoilla. Suomessa ja muilla lumisade-alueilla tasakatto ei kuulu rakennusperinteeseen. 
Tasakatto tuli Euroopassa muotiin modernismin ja funktionalismin myötä, sillä tasakattoisessa rakennuksessa ei ole turhaksi katsottua lämmitettävää tilaa. Esimerkiksi Le Corbusier suosi tasakattoja.
Suomessa.
Suomessa tasakatot tulivat muotiin 1960-luvulla teollisen elementtitekniikan myötä. Ajan rakennustekniikka ei aina ollut riittävän kehittynyttä, ja tasakatot tuottivat runsaasti ongelmia. Modernit tasakattorakenteet ja -materiaalit ovat kehittyneempiä. Nykyisin tasakatot tehdään pääosin liike- ja julkisiin rakennuksiin.
Yksi tunnetuimmista tasakattoisista asuinrakennuksista on Alvar Aallon 1930-luvun lopussa suunnittelema Villa Mairea. Aalto vaikutti tasakattojen yleistymiseen, joka muodostui arkkitehtien keskuudessa muodiksi. Sosiaaliministeriön järjestämässä pientalojen suunnittelukilpailussa SAFA-arkkitehdeille vuonna 1939, kaikki työt olivat tasakattoisia. Sen sijaan maatalousministeriön järjestämässä pientalojen suunnittelukilpailussa suurin osa töistä oli perinteisiä harjakattoja. Kolme parasta työtä olivat rakennusmestarien suunnittelemia harjakattoisia.
Tasakaton huippuaikaa olivat vuonna 1970 järjestetyt Suomen ensimmäiset asuntomessut Tuusulassa. Kaikki talot oli varustettu muodinmukaisella tasakatolla tai vain hyvin loivasti laskevalla kattorakenteella.
Belfort

Belfort on kaupunki Ranskan Burgundi-Franche-Comtén alueella Territoire-de-Belfortin departementissa. Kaupungissa sijaitsee departementin keskushallinto eli prefektuuri. 50 863 asukkaallaan (vuonna 2006) Belfort on väkiluvultaan Franche-Comtén toiseksi suurin kaupunki Besançonin jälkeen.
Maantiede.
Belfortin kaupunkia halkoo Savoureusejoki. Joessa on lukuisia koskia, ja sitä reunustavat kivivalliset rantakadut. Alue on ylängöllä, joka sijaitsee Juravuoriston ja Vogeesien välillä. Paikkaa nimitetään myös Burgundin portiksi. Kaupunki kehittyi aluksi kalkkikivivuoren juurelle, jolla sijaitsi linna. Sittemmin se laajeni kohti länttä ja joen vesijättömaalle. Belfortin kaupunkia ympäröivät korkeat mäet: La Miotte, La Justice, Les Perches, Bellevue, Le Mont sekä le Salbert. Näitä mäkiä peittää sankka lehtimetsä, joka on ihanteellinen kävelyretkeilijöille.
Historia.
Kaupunki on kautta historiansa ollut läpikulkupaikka Reinin alueen ja romaanisen maailman välillä. Kaupungin historia on samalla osa koko alueen historiaa.
Kantonit.
Belfort jaetaan kolmeen vaalipiiriin, kantoniin, jotka ovat nimiltään Belfort-1 (kattaa jotakuinkin kunnan länsi- ja luonaisosat), Belfort-2 (jotakuinkin kunnan keski- ja eteläosat) ja Belfort-3 (jotakuinkin kunnan luode-, pohjois-, koillis- ja itäosat).
Ginger Lynn

Ginger Lynn (oik. Ginger Lynn Allen, s. 14. joulukuuta 1962 Rockford, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki 1980-luvulla pornografisia elokuvia. AVN sijoitti hänet seitsemänneksi listassaan 50 merkittävimmästä pornotähdestä. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
Johannes V

Johannes V (635–2. elokuuta 686) oli paavina 23. heinäkuuta 685 – 2. elokuuta 686. Hän oli syntyisin Syyriasta, ja hyvän kreikankielentaitonsa ansiosta hän pääsi paavin edustajaksi Konstantinopoliin vuoden 680 kirkolliskokoukseen. Johannes V on haudattu pietarinkirkkoon.
Kyläyhdistys

Kyläyhdistys on Suomessa kylätoimintaa harjoittava yhdistys. 
Laajemmassa mielessä kyläyhdistyksiksi kutsutaan myös kylätoimikuntia (rekisteröimätön yhdistys) ja taajamissa toimivia asukasyhdistyksiä. Kyläyhdistykseksi voidaan kutsua näiden lisäksi myös nuorisoseuraa, maamiesseuraa tai muuta yhdistystä, joka harjoittaa järjestäytynyttä kylätoimintaa. Suomessa kyläyhdistyksiä on noin 3100 ja kylätoimikuntia noin 900.
Kylätoimintaa harjoittavat muualla maailmassa erilaiset kyläyhdistykset, kylätoimikunnat ja esimerkiksi Ruotsissa myös kyläosuuskunnat. Joissakin maissa - ja Suomessakin parissa kunnassa - kylätoimikunta voi olla julkishallinnon alimman tason toimielin.
Toimialue ja toiminta-ajatus.
Kyläyhdistyksen toimialue on yleensä yksi kylä. Tosin kunkin kylän historiasta ja erilaisista määrittelyistä johtuen kyläyhdistyksen toimialue saattaa olla useampi kylä tai joskus jopa vain osa kylästä. 1990-2000-luvuilla kylätoimikunnat ovat joskus rekisteröityessään yhdistyneet useamman kylän yhteiseksi kyläyhdistykseksi.
Kyläyhdistys edustaa kylän kaikkia asukkaita. Kyläyhdistyksen rooli on olla kylän eri yhdistysten ja toimijaryhmien yhteinen foorumi, jossa voidaan keskustella koko kylää koskettavista asioista ja muun muassa sovitella vuoden toimintakalentereita yhteen. Kyläyhdistykset ovat paikallisia kansalaisjärjestöjä. 
Kyläyhdistys voi laatia kylän kehittämistä koskevan kyläsuunnitelman, jonka toimenpiteitä toteuttavat kyläyhdistys, muut kylällä toimivat yhdistykset, yritykset, kunta ja muut organisaatiot.
Hallinto ja historia.
Rekisteröidyn kyläyhdistyksen hallinto on normaali suomalainen yhdistyshallinto: vuosikokous ja hallitus. Rekisteröimättömässä kylätoimikunnassa kylätoimikunta-nimikkeellä kutsutaan sekä yhdistystä että sen hallitusta. Kyläyhdistyksen puheenjohtajaa kutsutaan monesti epävirallisesti "kyläpäälliköksi". Kyläyhdistyksien vuosikokouksia kutsutaan vielä usein "kyläkokouksiksi".
Kyläyhdistyksiä, tuolloin lähinnä kylätoimikuntia, perustettiin eniten 1980-luvulla. Eri maakunnissa perustamisen vilkkain ajankohta oli eri vuosina. Nykyään suurin osa uusista kyläyhdistyksistä perustetaan suoraan rekisteröidyksi yhdistykseksi.
Kyläyhdistykset voivat olla jäseninä maakunnallisissa yhdistyksissään, jotka ovat puolestaan Suomen Kylätoiminta ry:n jäseniä. Tämän lisäksi monet kyläyhdistykset ovat esimerkiksi seutukuntansa maaseudun kehittämisyhdistyksen jäseniä.
Mikael Åkerfeldt

Lars Mikael Åkerfeldt (s. 17. huhtikuuta 1974 Tukholma) on ruotsalainen laulaja, säveltäjä ja kitaristi. Hän on ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtyeen Opethin johtohahmo mutta on uransa aikana ollut mukana useassa muussakin yhtyeessä, kuten Bloodbathissa. Lisäksi hän on vieraillut laulajana ja kitaristina muun muassa Porcupine Treen, Ayreonin, Katatonian, Soilworkin ja Edge of Sanityn albumeilla. Åkerfeldt käyttää laulutyylinään metallimusiikille tyypillistä murinaa mutta myös puhdasta laulua.
Åkerfeldt käyttää PRS:n, Gibsonin ja Fenderin sähkökitaroita, Takaminen sekä Martinin akustisia kitaroita, Amalio Burguetin 2AM-mallista klassista kitaraa, Laneyn vahvistimia, BOSSin efektipedaaleja sekä Seymour Duncanin humbucker-mikrofoneja.
Opeth.
Varsinainen muusikon ura alkoi Åkerfeldtillä vuonna 1988 hänen perustamassaan death metal -yhtyeessä Eruption. Sen hajottua vuonna 1990 Åkerfeldt liittyi silloin juuri perustettuun Opethiin ja hänestä kehkeytyi yhtyeen keulahahmo hyvin pian tämän jälkeen. Yhtyeen perustaja, laulaja David Isberg kutsui Åkerfeldtin soittamaan yhtyeeseen, alun perin sessiobasistiksi, mutta myöhemmin kitaristiksi. Isbergin erottua yhtyeestä vuonna 1992 musikaalisten erimielisyyksien takia Åkerfeldt korvasi hänen paikkansa laulajana, jatkaen samalla myös kitaristina. Åkerfeldt toimii yhä Opethin keulahahmona ja on myös yhtyeen päätoiminen säveltäjä sekä sanoittaja.
Yksityiselämä.
Åkerfeldt meni 15. elokuuta 2003 naimisiin pitkäaikaisen naisystävänsä Annan kanssa. Parille syntyi vuonna 2004 tytär, joka on nimetty Opethin vuonna 1999 ilmestyneen "Still Life" -konseptialbumin päähenkilön mukaan. Parin toinen lapsi syntyi 2007.
Diskografia.
Opeth
Bloodbath
Katatonia
Steel
Storm Corrosion
Vierailijana
Linjalaiva (sodankäynti)

Linjalaiva oli 1600-luvun lopulta ensimmäisen maailmansodan loppuun sotalaivatyyppi, joka meritaisteluissa oli taistelulinjoissa eli vastapuolen taistelulinjassa olevia aluksia ampuvissa pitkissä jonoissa.
Ranskan merivoimat otti 1850 palvelukseen ensimmäisen höyrylinjalaivansa, "La Napoléonin", jossa oli purjeiden ohella höyrykone ja potkurit. Myös muut laivastot hankkivat puurunkoisia höyrylinjalaivoja, jotka 1860-luvulla korvattiin raudasta rakennetuilla sotalaivoilla. Linjalaivoja nähtiin sotatoimissa vielä ensimmäisessä maailmansodassa, mutta tykkien kantaman kasvaessa linjataktiikkaa pidettiin vanhentuneena. Uusi taktiikkakin jäi lyhytaikaiseksi ilma-aseen saadessa toisessa maailmansodassa merkittävimmän roolin meritaisteluissa.
Right Livelihood -palkinto

Right Livelihood -palkinto on kansainvälinen palkinto, jolla annetaan tunnustusta hyvää elämää kehittäville henkilöille, ryhmille ja organisaatioille. Palkintoa kutsutaan myös vaihtoehto-Nobeliksi.
Palkinto jaetaan vuosittain neljälle henkilölle, ryhmälle tai organisaatiolle. Näihin sisältyy rahallinen palkinto, yhteensä kaksi miljoonaa Ruotsin kruunua. Yksi neljästä voi olla kunniapalkinto, johon ei liity rahapalkintoa.
Palkinnon valitsee ja myöntää The Right Livelihood Award -säätiö. Palkinnon perustaja Jakob von Uexküll on edelleen mukana säätiön hallinnossa.
Väinö Raitio

Väinö Eerikki Raitio (15. huhtikuuta 1891 Sortavala – 10. syyskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä.
Elämä.
Väinö Raitio syntyi Sortavalassa perheeseen, jossa oli kaikkiaan yksitoista lasta – kaikki musikaalisia. Veljestä Eino Raitiosta (1882–1936) tuli viulisti ja kapellimestari. Väinö oli kiinnostuneempi pianonsoitosta kuin läksyjenluvusta, ja hän reputti kahdesti ylioppilaskirjoituksissa. Niinpä hän päätti omistautua kokonaan musiikille. Hän opiskeli vuosina 1911–1915 Helsingin musiikkiopistossa muiden muassa Erkki Melartinin ja Erik Furuhjelmin johdolla. Vuosina 1916–1917 Raitio opiskeli Moskovassa. Raitio teki opintomatkan Berliiniin vuonna 1921 ja Pariisiin vuosina 1925–1926. 
Raitio kuului 1920-luvun suomalaisen modernistisukupolven merkittävimpiin nimiin yhdessä Aarre Merikannon ja Ernest Pingoud’n kanssa. Hän haki ennakkoluulottomasti vaikutteita musiikin uusista tyylisuuntauksista, niin impressionismista kuin ekspressionismistakin. Erkki Salmenhaaran mukaan ”Raition voidaan katsoa luoneen oman riippumattoman ekspressionistisen tyylinsä 1920-luvun teoksissaan, joille on vaikea osoittaa sen enempää suoranaisia saksalaisia, venäläisiä kuin ranskalaisiakaan esikuvia.”
Suomalainen musiikkiyleisö ei 1920–1930-luvulla ollut vielä kyllin kypsä sulattamaan Raition radikaalilta tuntunutta sävelkieltä. Hänet sivuutettiin hiljaisesti ja ainoastaan yksi orkesteriteos – impressionistinen sävelrunoelma "Joutsenet" – painettiin Raition elinaikana. Raitio sävelsi 1920-luvun loppupuolelta 1940-luvun alkuun etupäässä orkesteriteoksia, näyttämömusiikkia ja urkuteoksia. 1930-luku merkitsi säveltäjälle tuotannon hidastumista sekä periksiantoa takaisin perinteisen kansallisen musiikkikielen pariin. Viime aikoina hänen teoksensa ovat olleet yhä kasvavamman kotimaisen sekä kansainvälisen kiinnostuksen kohteena. Esimerkiksi hänen oopperansa "Prinsessa Cecilia" kuultiin Helsingin Juhlaviikkojen järjestämässä esityksessä elokuussa 2017 ensimmäisen kerran sitten vuoden 1936.
Säveltäjä asui vuodesta 1932 lähtien Helsingissä. Vuonna 1933 hän avioitui Hildur Pourun kanssa. Raitio kuoli syöpään vuonna 1945 vaikean halvauksen jälkeen. Hänen kunniakseen perustettiin vuonna 1991 Väinö Raitio -seura.
Gela-vaihe

Gela-vaihe oli noin 2,588–1,806 miljoonaa vuotta sitten vallinnut geologinen ajanjakso, joka oli pleistoseenikauden ensimmäinen vaihe. Gela-vaiheessa kylmät ja lämpimät vaiheet vuorottelivat. Vaiheen aikana Afrikassa eli ihmistä edeltäneitä "Paranthropus"-apinoita.
Gela-vaihe on saanut nimensä sisilialaisen Gelan kaupungin mukaan.
Stratigrafia ja kronologia.
Pleistoseeniin sijoitettu Gela-vaihe on ajoitettu Euroopassa plioseenin Piacenza-vaiheen (Alankomaissa Reuver-vaihe) ja pleistoseenin Calabria-vaiheen väliin. Kauden alku on määritelty paleomagneettisesti Gauss- ja Matuyama-vaiheiden taitteeseen. 
Gela-vaihe alkaa suunnilleen nanoplanktonvyöhykkeen NN17:n alusta, tarkkaan ottaen lämpimästä happi-isotooppivyöhykkeestä MIS 103. Kiinassa oli kauden alussa kylmään liittyvä lössivyöhyke WL4. Gela-vaiheen ensimmäinen jääkausi Euroopassa oli Pre-Ludham-kausi MIS 100 eli Pre-Tegelen. Tämä lienee ollut samanaikainen kuin Yhdysvaltojen ensimmäinen laaja jäätiköityminen, Esi-Illinois K noin 2,54 miljoonaa vuotta sitten. Noin 1,95 miljoonaa vuotta sitten alkoi Olduvai-magneettivaihe, ja Gela-vaiheen loppu sijoittuu Olduvain loppuun ja happi-isotooppivyöhykkeeseen MIS 63. Sitä seurasi Calabria-vaihe ja Euroopassa sen Eburon-jääkausi.. Samaan aikaan noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten Amerikassa oli Esi-Illinois I-jääkausi. Se enteili pleistoseeniajan suuria jääkausia.
Gela-vaiheen jako.
Gela-vaihe luettiin aiemmin plioseeniin kuuluvaksi. Pitkän keskustelun jälkeen geologinen yhteisö vuonna 2009 kuitenkin siirsi kvartäärikauden (ja pleistoseenin) rajaa varhaisemmaksi, vastaamaan nykytietoa ilmaston ratkaisevasta viilenemisestä, jolloin Gela-vaiheesta tuli kvartäärin ensimmäinen vaihe.
Alankomaissa
Englannissa
Mikko Perkoila

Mikko Juhana Perkoila (s. 15. tammikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Perkoila oli mukana 1970-luvun poliittisessa laululiikkeessä ja kuului Arkiviisu-yhtyeeseen. Ensimmäisen soololevynsä Perkoila julkaisi vuonna 1980, mistä alkaen hän on ollut ammattimainen esiintyjä. Hän on viime vuosina sekä levyttänyt että esittänyt erityisesti lastenmusiikkia, mutta esimerkiksi "Peilikuva hämärtyy" vuodelta 2006 on aikuisten levy. 
Perkoila asuu Järvenpäässä. Hän harrastaa soittimien rakentelua. 
Vuonna 2012 Perkoilalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Perkoila keikkailee nykyään kokoonpanojen Kennel, Vinkulevy ja Repo Bros kanssa sekä trubaduurina, Repo Brosissa hän esiintyy taiteilijanimellä Nitro Repo. Hänellä on myös oma musiikkialan yritys Roimamusiikki jonka toimialaa ovat soittimien valmistus ja myynti, äänitetuotanto, ohjelmapalvelut ja kurssitoiminta. Roima on julkaissut Perkoilan soolotuotannon lisäksi myös mm. Koljan levyn ja Jukka Itkosen ensimmäisen sooloalbumin.
Lisäksi Perkoila on satunnaisesti ollut Loiskis-orkesterissa mukana. 
Perkoila on tehnyt Arkkiviisun ja oman soolotuotantonsa lisäksi kappaleita myös Sotta &amp; Pytty -yhtyeelle, Tallarille, Andres Loigomille, Uuden Musiikin Orkesterille, Taljankalle, Tapio Aaltoselle, Tapiolan kuorolle ja Samu Stenbergille. Perkoilan lastenlauluista coverversioita ovat tehneet mm. Loiskis ja Fröbelin Palikat; näistä viimeksi mainittu teki esimerkiksi oman versionsa "Savusauna-rockista". "Aamun laulut" -levyllä vierailivat myös Anna Hänninen ja Tiina Perkoila. Musiikkia on syntynyt myös joihinkin teatteriesityksiin kuten "Paras päivä".
Hannu Raatikainen

Hannu Raatikainen (s. 1948) on suomalainen teatteriohjaaja ja muusikko.
Raatikainen valmistui 1970-luvun lopussa luokanopettajaksi. Sen jälkeen hän opiskeli Teatterikoulussa ja valmistui teatteriohjaajaksi. Hän oli 1970-luvulla mukana poliittisessa laululiikkeessä ja kuului Arkiviisu-yhtyeeseen. Hän harrasti katumusisointia sekä Suomessa että ulkomailla. Raatikainen innostui teatterista kun hän näki Kom-teatterin Espoon Leppävaaran kansantalolla. 1980-luvun alussa hän oli harjoittelijana Berliner Ensemblessa Itä-Berliinissä ja tutustui perusteellisesti tähän Bertolt Brechtin teatteriin.
Raatikainen kuuluu myös Motelli Skronkle -nimiseen yhtyeeseen. Yhtyeessä hän toimii laulajana, muusikkona, säveltäjänä ja sanoittajana. 
Raatikainen paitsi ohjaa, myös tekee käsikirjoituksia, säveltää, soittaa ja opettaa. Hän on ohjannut eri puolilla Suomea, mm. Ahaa Teatterissa, Teatteri Pienessä Suomessa, Joensuun kaupunginteatterissa, Tampereen työväenteatterissa ja Oulun kaupunginteatterissa. Mukaan on mahtunut niin klassikoita kuin omiakin kirjoituksia, musiikkiteatteria ja tanssiakin. Turun kaupunginteatterissa hän on vieraillut viisi kertaa.
Njasviž

Njasviž (, IPA: [nʲaˈsʲvʲiʐ], , , ) on noin 14 033 asukkaan kaupunki Valko-Venäjällä Minskin alueella. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 95 kilometriä Minskin lounaispuolella. Maaseutuvoittoiseen Njasvižin 41 618 asukkaan hallintopiiriin kuuluu Njasviž, Haradzejan kaupunkimainen taajama (4 099 as.) ja näitä ympäröivien maalaiskylien asukkaat.
Njasvižin kaupunki on tunnettu erityisesti Njasvižin palatsilinnasta puistoineen ja palatsiin historiallisesti kuuluvasta Kristuksen ruumiin kirkosta, jotka Unesco on kokonaisuutena hyväksynyt maailmanperintöluetteloon. Maailmanperintökohteen suojavyöhykkeeseen kuuluvana myös Njasvižin vanhan keskustan rakennuksia tulee varjella. Näihin kohteisiin kuuluvat muun muassa kaupunkiin etelästä saavuttaessa vastaan tulevat Slutskin portit, vanha kaupungintalo ja aiemman benediktiiniläisen nunnaluostarin rakennukset.
Historia.
Ensimmäinen epäsuora viite Njasvižistä on vuodelta 1223, mitä vuotta paikkakunta juhlii perustamisajankohtanaan. Vuonna 1446 Liettuan suuriruhtinas Kasimir Jagiellon antoi kaupungin läänitykseksi Nikolai Jan Nemirovitšille. Kaupunki siirtyi Radvilan (Radziwiłł) aatelissuvun haltuun 1523 (tai 1513). Radvilan suku kehitti Njasvižiä kotipaikkanaan pääsääntöisesti aina vuoteen 1939. Useat Radvilan suvun edustajat kannattivat reformaatiota ja siihen liittyen he edistivät paikallisten kielten oppimista. Vuonna 1562 kaupungissa sijainneessa herttuan kirjapainossa painettiin ensimmäinen Valko-Venäjällä painettu valkovenäjänkielinen kirja, kristinopin sanoman tiivistävä Katekismus. 1572 valmistui vanhalle puolankielelle käännetty Raamattu (tunnetaan myös "Njasvižin raamattu"na)
Kaupunginoikeudet Njasviž sai vuonna 1580-luvulla. Vuonna 1706, Pohjan sodan tuoksinassa ruotsalaiset polttivat kaupungin. Puolan toisessa jaossa 1793 Njasviž joutui Venäjän hallintaan. Vuosien 1919 ja 1939 välillä kaupunki kuului jälleen Puolalle. Kahden vuoden neuvostohallinnon jälkeen saksalaisten joukot valtasivat Njasvižin. Puna-armeija palautti kaupungin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Evävakain

Evävakain on merenkäynnissä laivan pitkittäisakselin ympäri tapahtuvaa kulmaliikettä eli "keinuntaa" vaimentava, siipeä muistuttava uloke laivan pohjassa. Evävakaimet kiinnittyvät laivaan akselin välityksellä, jotta evän ja veden kohtaamiskulmaa säätävä tietokone voi käännellä evää keinunnan tahdissa. Evä synnyttää voiman, joka on vastakkaissuuntainen laivan keinumissuunnalle, jotta keinunta vaimenisi. Yleisimmin niitä käytetään matkustaja- ja sotalaivoissa matkustusmukavuuden lisäämiseen.
Toimintaperiaate.
Toimintaperiaatteeltaan lentokoneen siipeä muistuttava, mutta vedessä liikkuva evä, jonka toiminta edellyttää aluksen liikettä eteenpäin. Käytännössä nopeutta on oltava vähintään n. 3 solmua, mutta toiminnan miniminopeus riippuu alustyypistä. Evän synnyttämä keinuntaa vaimentava voima on hydrodynaamisen nostevoiman ja vastusvoiman resultantti. Voiman suuruus riippuu keinunnan kulmanopeudesta, evän kohtauskulmasta veteen nähden ja laivan nopeudesta.
Halpaan palleköliin verrattuna evävakain on kallis, sillä se tarvitsee monimutkaisen ohjausjärjestelmän, joka säätää evän kohtaamiskulmaa. Evän kääntymistä ohjaava tietokone saa tiedon laivan keinunnasta pyörivän hyrrän, gyroskoopin avulla. Tavallisesti mitataan keinunnan kulman suuruutta, kulmanopeutta ja kulmanopeuden hidastumista tai kiihtymistä. Lisäksi tietokone tarvitsee tiedon laivan nopeudesta ja evävakaimen asennosta. Myös evään asennettuja venymäliuska-antureita saatetaan käyttää mittaamaan evään kohdistuvia voimia. Tietokone ohjaa evää kääntävää hydraulijärjestelmää yleensä niin, että evä kääntyy ääriasennosta toiseen alle kahdessa sekunnissa.
Sijoittelu.
Evävakaimet sijoitetaan pallekölien tavoin sivusuunnassa mahdollisimman kauas laivan painopisteestä, mikä käytännössä tarkoittaa niiden sijaitsevan palteen kohdalla laivan molemmilla sivuilla. Niitä on yksi tai kaksi, joskus kolme paria laivan pituussuuntaisen keskikohdan lähistöllä.
Koska evävakaimet ulottuvat laivan laitaa leveämmälle ja joskus myös perustason alapuolelle, ne rakennetaan sisäänvedettäviksi. Näin vältetään vauriot laituriin kiinnityttäessä ja jäissä ajettaessa. Yleensäkin evät ovat sisäänvedettyinä aina kun niitä ei tarvita, sillä ne lisäävät laivan vastusta.
Materiaali.
Evävakaimet valmistetaan komposiittimateriaaleista tai 6–9 millimetrin teräslevystä vesitiiviiksi ja ne pinnoitetaan korroosion estämiseksi. Niissä saattaa olla myös täytteenä polyuretaanisolumuovia estämässä veden sisäänpääsyä.
Johnny Chan

Johnny "Orient(al) Express" Chan (s. 1957 Kanton, Kiina) on kiinalaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Chan on voittanut kaksi World Series of Pokerin pääturnausta ja hänellä on kaikkiaan kymmenen WSOP-voittoranneketta.
Chan muutti perheensä kanssa Kantonista Hongkongiin vuonna 1962, jonka jälkeen hän muutti Arizonan osavaltion Phoenixiin vuonna 1968. Myöhemmin vuonna 1973, hän muutti Houstoniin, johon hänen perheensä perusti ravintolan. Chanin oli tarkoitus jatkaa perheensä liiketoimia, mutta kun hän oli 16-vuotias hän meni kasinon halpamatkalle Las Vegasiin. Kun Chan oli 21-vuotias, hän jättäytyi pois Houstonin yliopistosta, jossa hänen pääaineenaan oli hotelli- ja ravintola-alan johtaminen, ja muutti Las Vegasiin tullakseen ammattilaispeluriksi.
Pokeriturnaukset.
World Series of Poker.
Chan sanoo aikaisemman menestyksensä syynä olleen se, etteivät monet pelaajat olleet pelanneet aasialaisia pelaajia vastaan ennen. Hänen suosionsa kasvoi 1980-luvun lopulla, kun hän voitti World Series of Poker (WSOP) mestaruusturnauksen kahtena vuotena peräkkäin (1987 ja 1988). Hän melkein voitti turnauksen kolme kertaa peräkkäin, mutta sijoittui toiseksi vuoden 1989 turnauksessa, häviten Phil Hellmuthille. Videonauhoitus vuoden 1988 WSOP:n ratkaisukädestä Erik Seidelia vastaan on mukana elokuvassa "Rounders - ässä hihassa". WSOP-rahasijoja Chanilla on 42.
Vuonna 2005, Chan voitti kymmenennen WSOP-tittelinsä voittaen Phil Laakin 2 500 dollarin pot limit texas hold 'em -turnauksessa. Chan on tasoissa Doyle Brunsonin kanssa WSOP-rannekkeiden määrässä, tilastoa johtava Phil Hellmuth voitti ennätyksellisen yhdennentoista rannekkeensa vuoden 2007 WSOP:ssa. Chan valittiin pokerin Hall of Fameen vuonna 2002.
Muut turnaukset.
Chan oli toinen ensimmäisess Poker Superstars Invitational Tournament -kutsuturnauksessa helmikuussa 2005. Toisen turnauksen kesällä 2005 hän voitti ja kolmannessa selvisi semifinaaleihin. World Poker Tourilla Chan ei ole saavuttanut finaalipöytäsijoituksia.
Chan oli mukana "Poker After Dark" -pokeriohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella jaksossa, jonka osallistujat olivat WSOP:n pääturnausvoittajia.
Joulukuussa 2009 Chanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 8,2 miljoonaa dollaria.
Yksityiselämä.
Pokerin pelaamisen lisäksi Chan omistaa pikaruokalaketjun alun Las Vegasin Stratosphere -hotellissa, ja hän on erilaisten kasinoiden ja pelintekijöiden konsultti. Hänellä on myös toiveita oman kasinon avaamisesta. Chan on myös kirjoittanut "Card Player" lehdelle.
Chan tunnetaan hänen "onnea tuovasta" appelsiinistaan pöydässä ja toisen perättäisen WSOP-tittelin jälkeen toiset pelaajat alkoivat tuoda hedelmiä pöytään toivoen niiden tuovan onnea. Chan sanoo pitäneensä appelsiinia pöydässä sen miellyttävän tuoksunsa vuoksi, koska tupakointi, joka oli sallittua useassa turnauksessa, häiritsi häntä. Chan oli joskus tupakoitsija, mutta nykyään hän ei polta tupakkaa, eikä juo alkoholia.
Chanilla on kuusi lasta. Vapaa-ajalla hän harrastaa uintia, biljardinpeluuta ja keilailua.
Vuonna 2005 Chan aloitti yhteistyön Mark Karowen kanssa julkaistakseen kirjan erilaisista pokeripelityypeistä.
Kangassinisiipi

Kangassinisiipi ("Plebeius argus") on sinisiipien (Lycaenidae) heimoon kuuluva päiväperhonen ja Suomen yleisimpiä sinisiipiä.
Koko ja ulkonäkö.
Siipien kärkiväli on 18–27 mm. Koiraan siipien yläpinta on syvänsininen ja siiven ulkoreunassa on melko leveä musta reunus. Naaraan siipien yläpinta on tummanruskea, tyviosasta melko usein sinisävyinen. Naaraalla sekä taka- että etusiiven yläpinnalla ulkoreunan tuntumassa on yleensä nähtävissä oransseja täpliä, mutta niiden voimakkuus vaihtelee yksilökohtaisesti paljon. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset. Siipien alapinnat ovat sinertävänharmaat, naaraalla sävyltään ruskeammat. Alapinnoilla on valkoreunaisia mustia täpliä ja takasiiven submarginaalialassa oranssit täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi juovaksi. Aivan takasiiven reunassa on mustia täpliä, joissa on sininen keskus. Etummaisen raajaparin säärten kärjissä on suurennuslasilla näkyvä oka.
Kangassinisiipi muistuttaa suuresti ketosinisiipeä ("Plebeius idas") sekä rinnesinisiipeä ("Plebeius argyrognomon"), mutta sen erottaa varmimmin siitä, että näistä kolmesta ainoastaan kangassinisiiven eturaajojen säärissä on selvä oka. Pelkät siipien tuntomerkkierot aina riitä kolmikon lajien varmaan tunnistukseen, joskaan rinnesinisiipeä ei tavata Suomessa.
Levinneisyys ja lentoaika.
Kangassinisiipeä tavataan lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Skotlannista, Irlannista ja Euroopan pohjoisimmista osista. Euroopasta esiintymisalue jatkuu Aasian lauhkeiden osien kautta Japaniin. Suomessa lajia tavataan suunnilleen napapiirille saakka. Kangassinisiiven lentoaika on Keski-Euroopassa toukokuusta alkaen, Pohjois-Euroopassa kesä–elokuu. Suomessa kesäkuun loppupuolelta elokuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat.
Kangassinisiipi on yleinen avoimissa maastoissa, kuten kuivissa kangasmetsissä, kuivilla kedoilla ja niityillä sekä rämeillä. Se kuitenkin puuttuu tuntureilta ja ulkosaaristoista. Perhoset ovat erittäin paikkauskollisia eivätkä yksilöt yleensä lennä koskaan yli 50 m päähän kuoriutumispaikastaan. Lajin leviämisnopeudeksi uusille elinpaikoille onkin arvioitu vain noin kilometri vuosikymmenessä. Koiraat lentelevät ympäriinsä etsien naaraita ja parittelu tapahtuu usein maanpinnalla. Laji suosinee kuivempia elinympäristöjä kuin ketosinisiipi.
Naaras laskee munat yksitellen ravintokasveille ja kangassinisiipi talvehtii muna-asteena. Toukilla on läheinen suhde muurahaisiin, jotka lypsävät niiden erittämää sokeripitoista nestettä. Vastapalveluksena muurahaiset suojelevat toukkia saalistajilta. Myös koteloituminen tapahtuu muurahaispesään. Toukkavaihe kestää 5–10 viikkoa, kotelovaihe 2–3 viikkoa.
Valtakunnallisessa päiväperhosseurannassa 2013 kangassinisiipi oli Suomen kuudenneksi eniten havaittu päiväperhonen. Maatalousympäristöjen päiväperhosseurannassa 2013 se oli sijalla 23.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat muun muassa juolukka ("Vaccinium uliginosum"), niittynätkelmä ("Lathyrus pratensis"), hiirenvirna ("Vicia cracca"), ja kanerva ("Calluna vulgaris").
Yhdysvaltain edustajainhuone

Yhdysvaltain edustajainhuone () on Yhdysvaltojen kaksikamarisen parlamentin eli Yhdysvaltain kongressin alahuone.
Edustajainhuoneessa on kaikkiaan 435 äänivaltaista edustajaa. Edustajainhuoneeseen valitaan joka toinen vuosi edustajat jokaisesta osavaltiosta siten, että edustajien määrä suhteutetaan osavaltion asukaslukuun. Jokaiselle osavaltiolle on kuitenkin taattu vähintään yksi edustajanpaikka.
Lisäksi edustajain­huoneessa on kuusi äänivaltaa vailla olevaa jäsentä, jotka edustavat niitä Yhdysvaltain alueita, jotka eivät ole osavaltioita. Sellaisia ovat District of Columbia sekä territoriot Puerto Rico, Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Guam, Pohjois-Mariaanit ja Amerikan Samoa. Näiden alueiden edustajista käytetään nimitystä "delegate", lukuun ottamatta Puerto Ricon edustajaa, jonka nimikkeenä on "Resident Commissioner". Ennen kuin Filippiinit vuonna 1946 itsenäistyi, myös sieltä valittiin edustajain­huoneeseen "Resident Comissioner".
Kahden vuoden välein valittava edustajainhuone on tarkoitettu välittämään kuvaa kansalaisten senhetkisistä mielipiteistä, kun taas hitaammin muuttuva senaatti on tarkoitettu pohdiskelevammaksi kamariksi. Edustajainhuoneella on esitysoikeus kaikkien niiden lakien osalta, joilla pyritään hankkimaan rahaa tai saattamaan alulle virkasyyteprosessi. Lakialoitteen on saatava kummankin kamarin hyväksyntä ennen kuin se etenee presidentin vahvistettavaksi.
Puolueiden johdot edustajainhuoneessa:
Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemies: Mike Johnson (R)
Edustajainhuoneen enemmistöjohtaja: Steve Scalise (R)
Edustajainhuoneen enemmistön piiskuri: Tom Emmer (R)
Edustajainhuoneen vähemmistöjohtaja: Hakeem Jeffries (D)
Edustajainhuoneen vähemmistön piiskuri: Katherine Clark (D)
Pata (täsmennyssivu)

Pata tarkoittaa seuraavia:
Ruutu

Ruutu tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä.
Ruutu on myös seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:
Jarno Auremaa

Jarno Auremaa (s. 22. toukokuuta 1978 Mynämäki) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Urallaan Auremaa on edustanut muun muassa Turun Palloseuraa. Hän pelasi Veikkausliigassa kausien 2003–2005 välillä 64 ottelua Turun Palloseuran paidassa tehden niissä 10 maalia. Kauden 2006 hän pelasi Kakkosessa Maskun Palloseurassa ja kauden 2007 hän aloitti sarjaporrasta alempana Åbo IFK:ssa.
Auremaa on ammatiltaan opettaja. Vapaa-ajalla Auremaa valmentaa Naantalin Löylyssä yleisurheilua.
Paperivene

Paperivene ("Argonauta argo") on tursaiden lahkoon kuuluva kahdeksanlonkeroinen mustekala. Se asustaa kaikilla lämpimillä merialueilla. Paperivenenaaras voi kasvaa jopa 20 sentin pituiseksi, kun taas koiraat ovat vain sentin pituisia. 
Paperiveneiden paritellessa koiraalta katkeaa sen kolmas, siittiöitä tuottava lonkero, ja koiras kuolee. Naaras jatkaa elämäänsä, ja naaraan ruumiissa voi samaan aikaan kehittyä useita eri-ikäisiä munaeriä, jotka ovat eri koiraiden hedelmöittämiä.