Rinnakkaismaailmat

Rinnakkaismaailmat ovat tieteis-, fantasia- ja kauhufiktiossa esiintyviä kuvitteellisia todellisuuksia, jotka ovat olemassa todellisen maailmankaikkeuden ohessa siitä kuitenkin erillisinä. Usein niiden kuvataan sijaitsevan tunnetun maailmankaikkeuden rinnalla neljännen tilaulottuvuuden erottamina. Tieteiskirjallisuuden rinnakkaismaailmoja nimitetäänkin usein ”toisiksi ulottuvuuksiksi”. Suurin osa rinnakkaismaailmoja kuvaavista tarinoista sijoittuu vaihtoehtoiselle maapallolle tai sitä muistuttavaan miljööseen. Periaatteessa kyse on kuitenkin kokonaisista maailmankaikkeuksista, joista yksittäinen tapahtumapaikka muodostaa vain pienen osan.
Lajityypillisiä piirteitä.
Ajatus ihmisille tutun maailman ulkopuolisista todellisuuksista ja maailmojen ajoittaisesta vuorovaikutuksesta on hyvin vanha. Se esiintyy muun muassa saduissa, myyteissä ja uskonnollisissa maailmankäsityksissä. Spiritualistit ja mystikot ovat pyrkineet järjestelmällisesti saamaan yhteyden niin kutsuttuun astraalimaailmaan.
Rinnakkaismaailmoja koskevassa kansanperinteessä toistuu kaksi asetelmaa. Ensimmäisessä tarinatyypissä tavallinen ihminen siirtyy fantasiamaailmaan, josta hän löytää seikkailuja, rakkautta ja maallista elämää suuremman tyydytyksen. Toisessa tarinatyypissä rinnakkaismaailman olentojen viestit tai vierailut vaikuttavat maapallon ihmisten elämään, usein tuhoisin seurauksin. Spekulatiivinen fiktio omaksui molemmat kertomustyypit, joiden ympärille kehittyi kokonaisia lajityyppejä. Rinnakkaismaailmojen käyttö yhdistää tieteis-, fantasia- ja kauhukirjallisuutta, mikä tekee lajityyppien tarkasta erottamisesta mahdotonta.
Kolmas rinnakkaismaailmoihin liittyvä tarinatyyppi on lukemattomien toisiaan läheisesti muistuttavien rinnakkaistodellisuuksien olemassaolo. Multiversumin olemassaolo on saanut tukea kvanttifysiikan monimaailmatulkinnasta, jonka mukaan kaikki mahdolliset maailmat ovat olemassa samanaikaisesti. Rinnakkaismaailmoihin liittyvät myös vaihtoehtoisten historiallisten kehityskulkujen pohdiskelu sekä steampunkin kaltaiset vaihtoehtoiseen teknologiaan perustuvat yhteiskunnat.
Merkittäviä kirjailijoita.
Varhaisissa pulp-lehdissä esiintyi usein tarinoita vieraissa maailmoissa seikkailevista sankareista. Yliluonnollisille tapahtumille annettiin suupiirteinen näennäistieteellinen selitys. Lajityypin merkittäviä kirjailijoita olivat 1900-luvun alussa vaikuttaneet Edgar Rice Burroughs ja A. Merritt. Vuosisadan puolivälissä heidän aloittamaansa perinnettä jatkoivat Homer Eon Flint, Austin Hall, Henry Kuttner ja C. L. Moore. Edmond Hamilton ja Murray Leinster kirjoittivat 1920- ja 1930-lukujen taitteessa rinnakkaismaailmoja käsitelleitä tieteiskertomuksia. L. Sprague de Campin tieteistarinoissa rinnakkaismaailmat esiintyivät usein humoristisessa sävyssä.
William Hope Hodgsonin romaanissa "Kauhujen talo" (1908) rinnakkaismaailma tunkeutuu todelliseen maailmaan ja toimii symbolina päähenkilön psykologialle. Hodgsonin myöhemmässä romaanissa "The Ghost Pirates" (1909) kohdataan myös vieraasta maailmasta saapuneita hirviöitä. H. P. Lovecraftin tuotannossa perinteinen kauhukuvasto yhdistyi tieteiskirjallisiin selityksiin. Lovecraft on sittemmin saanut suuren joukon jäljittelijöitä.
Clark Ashton Smith kehitteli novellissaan ”The Dimension of Chance” (1932) vierasta todellisuutta, jossa fysiikan lait selvästi poikkeavat tunnetun maailmankaikkeuden vastaavista. Vastaavat ajatuskokeet olivat varhaisessa tieteiskirjallisuudessa hyvin harvinaisia, ja selvästi maapallon olosuhteista erottuvat rinnakkaismaailmat yleistyivät vasta 1950- ja 1960-luvuilla. Isaac Asimovin romaani "Itse jumalat" (1972) on johdonmukainen ja yksityiskohtainen kuvaus vieraiden luonnonlakien säätelemästä maailmasta.
Useimmat rinnakkaismaailma- ja multiversumitarinat keskittyvät yhteen miljööseen. Tunnettu poikkeus on esimerkiksi TV-sarja Rick and Morty, jossa maailmasta toiseen matkustaminen on toistuva ja hahmojen näkökulmasta arkinen tapahtuma.
Toissijaiset maailmat.
Nykyaikaisen fantasiakirjallisuuden mielikuvitusmaailmat ovat yleensä rinnakkaismaailmoja, vaikka niiden tarkempaa suhdetta todelliseen maailmankaikkeuteen ei välttämättä kuvailla. J. R. R. Tolkien käytti esseessään ”Saduista” (1939) nimitystä "secondary world", ’toissijainen maailma’. Tällä hän tarkoitti tosimaailman rajoituksista ja olosuhteista riippumatonta miljöötä, joka oli kuitenkin suunniteltu sisäisesti johdonmukaiseksi. Tämä erottaa toissijaiset maailmat Liisa-kirjojen Ihmemaan kaltaisista tarkoituksellisen mielivaltaisista miljöistä.