Suomalainen kansantanssi

Kansantanssi on Suomessa harrastuksena suosittu ja eri seuroissa on laskettu olevan jopa 25 000 harrastajaa .
Taustaa.
Suomalaiset kansantanssit eli tanhut tulivat harrastuksena muodikkaiksi 1900-luvun alun naisvoimisteluliikkeen ja raittiusjärjestöjen työn myötä. Kansallisuusaatteen nostamana 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa annettiin keruukehotuksia kansanperinteeseen. Tanssiperinnettä saatiin kerätyksi kansainvälisesti verraten hyvin. 
Suomalainen kansantanssi voidaan jakaa muutamiin toisistaan esteettisesti ja luonteeltaan poikkeaviin alueisiin: 
Saamelaisista tansseista on tietoa hyvin vähän kolttien katrillia lukuun ottamatta.
Kansantanssiin kuuluu ryhmätansseja, jotka tanssitaan kuvioissa symmetriaa noudattaen, ja kansan paritansseja joissa muunnelmien rikkaus kukoistaa vapaan viennin avulla. Suomenruotsalaisessa ja karjalaisessa tanssiperinteessä improvisaatiolla on suurempi tila kuin muualla Suomessa. Suomenruotsalaiseen kansantanssiin kuuluu tyypillisenä suomenkielistä aluetta pehmeämpi askellus ja vinhakkaampi pyörintä. Suomenruotsalaisessa perinteessä myös huudetaan riemukkaasti ja useammin kuin suomenkielisessä. Ruotsinkielisten kansantanssiryhmien ohjelmistoon kuuluu myös sellaisia tanssilajeja, joita suomenkielisillä ryhmillä ei tyypillisesti kuulu (esimerkiksi bakmes).
Kansantanssiryhmät jakautuvat käytännössä sosiaalisiin ja esittäviin ryhmiin. Esittävien tarkoitus on luoda yleisölle elämys tai esitellä suomalaista kansanperinnettä. Sosiaaliset ryhmät taas ovat lähempänä kansantanssin alkuperäistä tarkoitusta: yhteistä hauskanpitoa. Työväen- ja kansalaisopistot sekä erilaiset keskusseurat tekevät vanhus-, varhaisnuoriso- ja terveystyötä liikuttaessaan eri kansanryhmiä.
Kansantanssien esihistoria rituaalitansseissa.
Tarkkaa tietoa siitä, milloin suomalaiset alkoivat tanssia, ei ole, mutta on hyvä syy olettaa sen alkaneen jo esihistoriallisina aikoina, suomalais-ugrilaisten kansojen aiemmilla asuinseuduilla. Lähes kaikkien säilyneiden heimokulttuurien piirissä esiintyy tansseja, joissa on järjestyneitä kuviota, rytmillisiä jaksotuksia, erityinen esiintymispaikka ja ne on suunniteltu tekemään tietty vaikutus katsojiin tai liittyvän yhteisölliseen juhlintaan . Yleisönä saattavat olla vain henkiolennotkin, joilta tanssijat pyytävät sadetta, kalaonnea tai kiittävät sadosta, ja näyttämönä ruohoaukio. Näistä rituaaleista on esittävä tanssi saanut alkunsa, sekä kansantanssit kehittyneet sittemmin. Suomestakin on tehty esihistorialliselta ajalta löytöjä soittimista, joilla seremonia- ja kansantansseja on todennäköisesti säestetty. Vuodenkiertoon, luontoon ja yhteisöllisiin tapahtumiin liittyvät kansantanssit ovat hyvin todennäköisesti kuuluneet kulttuuriin Suomenkin alueella jo esihistoriallisella ajallakin, sekä saaneet vaikutteita naapurikulttuurialueilta. Suomalaisessa muinaisuskokulttuurissa viljankylvöajan jälkeinen touko- ja vakkajuhlien aika on ollut parinmuodostuksen juhla-aikaa, sekä keskikesän (kesäpäivänseisauksen) ajalla, loppukesän karhujuhlilla ja syksyn Kekri-sadonkorjuujuhlilla on eittämättä ollut merkitystä myös suomalaisten kansantanssien alkuhistoriassa.
Kansantanssin historiaa Suomessa.
Suomalaisen kansantanssin historia liittyy vahvasti Suomen yleiseen historiaan ja eri vaiheisiin sekä Ruotsin vallan aikana että suuriruhtinaskuntana osana Venäjää. Kansallisuusaatteen nousun vaikutuksesta aiemmin ajanvietteenä toimineesta musiikki-, leikki- ja tanssiperinteestä muotoutui suomalaisten "juuria" korostava kulttuurin muoto. Musiikin ja seurustelutapojen muutokset ovat olleet vahvasti vaikuttamassa suomalaisen tanssiperinteen kehittymiseen 
Suomessa ei ole varsinaisesti maassa syntyneitä tansseja, vaan kaikilla kansantansseilla on juuret eurooppalaisissa tansseissa. Esimerkiksi polskan juuret ovat Puolassa ja jenkan Saksassa. Tanssit muovautuivat Suomalaiseen muotoon vuosien myötä, ja nykyään ne eroavat huomattavasti synnyinmaissaan tanssittavista kuvioista.
Kansantanssin muotoja.
Laulutanssit.
Keskiajalla ketju- ja piiritanssit olivat yleisiä eri puolella Eurooppaa. Ne ovat kansantanssien vanhinta tanssikerrostumaa ja todennäköisesti levinneet "Ranska"sta (ransk. carole) muualle Eurooppaan. Keskieurooppalaiset tanssilaulut eivät ilmeisesti yleistyneet suomenkielisen väestön keskuudessa, vaikka niiden aiheita käytettiin kalevalamittaisissa lauluissa. 
Suomalaisten muinaiskansantansseissa on voinut olla vaikutteita, keskieuraasialaiselta ajalta, ikivanhoista piiri- ja letkaketjutansseista, joista osaa nykyversioina yhä harrastetaan keskisen, sekä eteläisen Euraasian alueilla ja laajemmaltikin . Osalla niistä on monituhatvuotinen historia. 
Säestyksenä ovat olleet balladit ja muut eeppiset laulut; ne liittyivät Suomessa kalevalamittaisten laulujen esittämiseen. Karjalankannakselta ja Inkeristä on kerätty paljon kalevalamittaisia lauluja, jossa ne säilyivät käytössä paikoin 1900-luvun alkuun asti.
Askelikot ovat yksinkertaisia: kävelyä, juoksua, hyppyaskelikkoja, tasahyppyjä. Kuvioina ovat tavallisimmin piirit ja ketjut, mutta voidaan liikkua myös rivistönä tai solassa. Laulutanssiperinteen jatkajina ovat piirileikit 
Menuetti ja polska.
Tanssina menuetti Suomessa on ollut suosionsa huipulla 1700-luvulla, jolloin se tanssittiin usein kaksoistanssina polskan kanssa. Ensin tanssittiin monivuoroinen, tarkasti säännelty arvokas menuetti ja sen perään pari- tai piiripolskaa.
Polska on puolalaista alkuperää.
Kontratanssit.
Kontratanssit ovat ryhmätansseja. Nimi kontratanssi tulee todennäköisesti englanninkielisestä ilmauksesta "country dance" ja ranskan sanasta "contredanse". 
Angleesi.
Solassa tanssittavat angleesit tunnetaan Suomessa myös solatanssien nimellä.
Enkeliska.
Enkeliskat yleistyivät Suomessa viimeistään 1800-luvun alkupuolella. Suosituimmillaan ne olivat 1800-luvun puolivälissä. Toisin kuin monet muut tanssinlajit, enkeliska on ollut Suomessa lähes pelkästään kansanomaisessa käytössä, eikä sitä juuri tunneta säätyläistansseina.
Enkeliska tuli todennäköisesti Britteinsaarilta merimiesten mukana. Nimi onkin ilmeisesti suora suomennos ruotsin kielen sanasta engelska = englantilainen. Enkeliska oli erityisen suosittua Ahvenanmaalla, vaikka tietoja on 1800-luvun alusta lähtien lähes koko maasta Karjalaa lukuun ottamatta.
Enkeliskaa tanssitaan tasajakoiseen musiikkiin ja sen tunnistettavat piirteet ovat paikallaan suoritettava enkeliskahyppely, sekä kuviossa pujottelu eli enkeliskakierto. Enkeliskatanssikuvion koko voi olla vaihteleva: 3, 4, 5, 6, 8 tai 9 tanssijaa. Aina ei siis tanssita pareittain. Ahvenanmaalta on tietoja myös vielä useamman hengen kuvioista.
Enkeliskan piirteitä tunnetaan nykyäänkin Britteinsaarten reel-tansseista. Hyppely on omaksuttu meille pehmeämpänä ja tempoltaan hitaampana. Askel on kuitenkin ilmava ja rullaa päkiältä kannalle.
Kolmen hengen kuviossa tanssijat kiertävät kahdeksikkoa ja neljän hengen kuviossa kolmisilmukkaista kahdeksikkoa. Kiertäessä tanssijat tulevat aina toisiaan vastaan. Enkeliskakiertoa voidaan harjoitella mm. ajattelemalla, että annetaan joka toiselle vastaantulevalle oikea käsi ja joka toiselle vasen.
Kolonnatanssit.
Kolonnatanssit ovat kontratansseja, joiden tanssikuvio muodostuu useista kolmikkoriveistä. Monissa maissa kolonnatanssit tunnetaan ranskankielisellä nimellä "tempete". Suomessa tunnetaan muutamia kolonnatansseja, esim. Yhdeksänhenkinen, Hampuri, Hollolalainen, Tyrvään lysti ja Pappi varis. Kolonnatanssit ovat olleen yleisempiä muualla Euroopassa, missä niitä on tanssittu myös suuremmissa kuvioissa. Sana purpuri tulee ranskalaisesta sanasta potpourri, joka tarkoittaa sekaliharuokaa: kuten ruoassa on useita lihalajeja, siten purpurissa on useita tanssilajeja.
Katrilli.
Katrilleja on Suomessa muistiinmerkitty useita. Se on ollut suosituin kontratanssin muoto Suomessa. Katrillia tanssitaan neliössä.
Franseesi.
Franseesi (ranseesi, pransiisi) yleistyi säätyläistanssina kontratansseista viimeisenä 1800-luvun lopulla, ja kansanomaisessa käytössä se ei ole ollut kovinkaan yleinen. Franseesia leimasi tietty herraskaisuus, ja se oli käytössä vain lyhyen aikaan. Se on poloneesin ohella säilyttänyt asemansa akateemisten juhlatilaisuuksien tanssina. Franseesista on tietoja neliö- ja vastakkaisrivitanssina Länsi- ja Etelä-Suomesta, ja ainoastaan Helsingin ympäristössä sillä on ollut vahva asema kansan keskuudessa. Franseesi muistutti rakenteeltaan sekä katrilleja että purpureita: katrillimaisia piirteitä siinä oli vastuut, paikanvaihdot, karkelot ja muut vastaavat vakio-osat ja purpurimaisia piirteitä olivat monimuotoiset kuviomarssit tanssin lopussa.
Purpuri.
Purpuri on eräs komeimmista ja näyttävimmistä suomalaisen kansanomaisen tanssiperinteen edustajista. Tämä pitkä, moniosainen ja monivuoroinen tanssi on alun perin muodostunut useista itsenäisistä tansseista, jotka ovat sitten liittyneet yhä kiinteämmiksi kokonaisuudeksi muodostaen lopulta yhtenäisen tanssin, jonka vuoroiksi nämä tanssit on käsitetty.
Kuviotanssityyppejä.
Kižata-sana on alun perin tarkoittanut todennäköisesti kaikenlaista ilonpitoa: leikkiä, tanssia, laulua ja kisailua. Karjalaisissa illanvietoissa kisoilla ollut suuri merkitys niiden kuvioinnin, askelikkojen ja soitinsäestyksen tarpeettomuuden vuoksi. Usein kisoja säestettiin laulamalla.
Kansanomaiset paritanssit.
Polska.
Polska on piirissä, ketjussa tai pareittain tanssittava, useimmiten tahtilajiltaan 3/4. Suomeen puolalaista alkuperää oleva polska on tullut Ruotsista, jossa sillä on hyvin suuri arvostus kansantanssina. Tilassa liikkuva paritanssiversio tunnetaan myös nimellä hamburska.
Masurkka.
Masurkka on kolmijakoinen paritanssi, jonka oletetaan tulleen Suomeen Venäjän kautta. Suurin osa muista paritansseista on todennäköisesti tullut Suomeen Keski-Euroopasta Ruotsin kautta. 
Masurkan perusaskel tanssitaan seuraavasti:
Polkka.
Suomalaisessa polkassa on paljon askelvariaatioita ja nostoja.
Jenkka.
Jenkkaa tanssitaan edelleen tanssilavoilla. Jenkka ja sottiisi ovat aiemmin olleet saman tanssin muunnoksia, mutta ne on eronneet omiksi tansseikseen. Jenkka ja sottiisi eroavat toisistaan siten, että sottiisi tanssitaan sitkeästi "maata pitkin"ja jenkka puolestaan hyppelemällä.
Jenkan perusaskel tanssitaan tyypillisimmin seuraavasti:
Sottiisi.
Sottiisia sanotaan myös "laiskan pojan jenkaksi", koska askelten kaava on sama, mutta se tanssitaan ilman hyppyä.
Kerenski.
Paritanssi ja sävelmä, joka oli suosiossa Viipurin läänissä ja Etelä-Suomessa ainakin 1900-luvun alkukymmenillä. Tanssia ruvettiin Venäjän vallankumousten aikana säestämään pääministeri Aleksandr Kerenskistä kertovalla samannimisellä pilkkalaululla ja nimittämään yleensäkin kerenskiksi. Laulu kiellettiin räikeän sisältönsä takia samalla myös tanssi alkoi jäädä pois suosiosta. Tanssi ja sävelmä tunnetaan edelleen Ukrainassa nimellä karapet (карапет - videolla 06:35-08:41) .
Tanssijat liikkuvat piirissä myötä- ja vastapäivään eri askelikoilla.
Hambo.
Todennäköisesti hambon tanssiminen on alkanut Suomessa 1800-luvulla, mutta sen historia on hyvin epäselvä ja hämärän peitossa. Luultavimmin hambo on saapunut Suomeen Ruotsin kautta ja suurin osa hambon variaatioista onkin syntynyt kansantanssijoiden luomina sekä Suomessa että Ruotsissa. Hamboa on kutsuttu myös nimillä hambopolska ja hamburska. Hambomusiikin tahtilaji on 3/4. Tanssillisesti hambo on lähempänä polskaa, mutta musiikillisesti masurkkaa. Hambo soitetaan kuitenkin masurkkaa enemmän triolimaiseksi, eli tahdit soitetaan kolmimuunteisina. Hambon tanssillisen fraasin pituus on 8 tahtia. Hambo sisältää pääsääntöisesti kaksi osiota: inledning (kaksi dahlstegiä ja yksi tresteg) ja hambopyörintä polskaotteessa. 
Valssi.
Kansanparitanssina valssi on kolmijakoinen tanssi, josta löytyy useita askelvariantteja, jopa nostoja. Perusmuodossaan kansanomaisena, seura- tai kilpatanssityyppisenä paritanssina valssin perusaskelikko on samantyyppinen, mutta kustakin lajista löytyy omat vivahde-eronsa valssille. Valssin kotimaana pidetään Itävaltaa. Vanhin tieto valssista Suomessa on vuodelta 1800. jolloin 14-vuotias Jacobina Charlotte Munsterhejlm kirjoitti päiväkirjaansa tanssineensa valssia. 
Suomalaisen kansantanssin keskusjärjestöjä.
Vuonna 1931 perustettu Finlands Svenska Folkdansring edistää toiminnallaan suomenruotsalaisen kansanperinteen tunnettuutta.
Vanhin suomalainen kansantanssijärjestö, joka on perustettu vuonna 1901. Sen tärkeimpiä tehtäviä ovat suomalaisen kansanperinteen elvyttäminen ja kulttuuriperinteen tuntemuksen lisääminen.
Kansantanssinuorten liitto on perustettu 1982 huolehtimaan Suomalaisen Kansantanssin Ystävien varhaisnuorisotoiminnasta. 
Kalevan Nuorten Liitto on perustettu vuonna 1960 ja se toimii yhteistyössä Suomen Nuorisoseurojen Liiton kanssa. KN-liiton toiminta keskittyy edistämään lasten kulttuurikasvatusta, kansanperinteen tuntemusta ja terveitä elämäntapoja. KN-liitto järjestää kulttuuritoimintaa pääasiassa alle 16-vuotiaille.
Perustettu vuonna 1980. Huolehtii karjalaisen kulttuurin ylläpitämisestä ja tunnetuksi tekemisestä Suomessa.
Suomen Nuorisoseurojen Liiton syntyvaiheet liittyvät kiinteästi kansallistunteen ja sivistysaatteen nousuun Suomessa 1800-luvun loppupuolella. Se aloitti toimintansa kansanliikkeenä ja organisoitui myöhemmin piirijärjestöiksi ja liitoiksi. Suomen Nuorison Liitto aloitti toimintansa 1897 ja 1994 vuodesta lähtien sen keskusliiton nimi on ollut Suomen Nuorisoseurojen Liitto.
Kansantanssialan ammatillista koulutusta.
Ammatillista koulutusta suomalaisen kansantanssin saralla voi Suomessa hankkia kahdessa paikassa: Oulussa ja Rovaniemellä.
Tanssijan ammatillisen perustutkinnon voi suorittaa Lapin Urheiluopistossa Santasportissa Rovaniemellä. Koulutuksen laajuus on 180 osaamispistettä, ja opinnot sisältävät kansantanssia muiden tanssilajien ohella.
Tanssialan korkea-asteen koulutusta tarjoaa Oulun ammattikorkeakoulu eli OAMK, jossa voi opiskella tanssinopettajaksi pääaineena kansantanssi. Oamkista valmistuneiden ammattinimike on tanssinopettaja(AMK). Vuodesta 1991 alkaen Oulussa koulutettiin opistoasteella tanssinopettajia Oulun konservatorion tanssinopettajakoulutuksessa, josta valmistuneiden tutkintonimike on tanssinopettaja. Oulun konservatorion tanssinopettajakoulutus muutti Oulun ammattikorkeakoulun alaisuuteen vuonna 1998. Opiskelu tanssinopettajaksi kestää neljä vuotta ja opintojen laajuus on 240 opintopistettä eli 160 opintoviikkoa.
Tanssiryhmien luokittelu.
Suomalaiset kansantanssijärjestöt luokittelevat ryhmiä säännöllisesti eri taitosarjoihin. 
Suomen Nuorisoseurojen Liiton (SNL) luokitteluissa ryhmät luokitellaan erilaisiin taitoa kuvaaviin sarjoihin. SNL:n luokitteluiden tavoitteena on muun muassa ryhmien kartoittaminen kansallisiin ja kansainvälisiin edustustehtäviin.
Karjalaisen Nuorisoliiton vuosittain järjestettävän kansantanssiluokittelun ensisijainen tarkoitus on toimia koulutustapahtumana sekä ohjaajille, tanssijoille että muusi­koille. Samalla kartoitetaan ryhmien senhetkinen taso.
Kansantanssinuorten Liiton kansantanssikatselmus on näytös- ja koulutusluonteinen tapahtuma. Sen tarkoituksena on tukea ohjaajan opetus- ja kasvatustyötä. Ryhmiä innostetaan kehittämään omaa osaamistaan ja niille annetaan kannustavaa ja rakentavaa palautetta.