Mantua

Mantua (lat.; ) oli antiikin aikainen kaupunki Gallia cisalpinassa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Mantovan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede.
Mantuan kaupunki sijaitsi Gallia cisalpinassa eli Alppien etelänpuolisessa Galliassa Mincius (nyk. Mincio) -joen varrella. Se oli rakennettu joessa olleelle saarelle noin 12 roomalaista mailia eli noin 18 kilometriä Minciuksen ja Padus (nyk. Po) -joen yhtymäkohdan yläpuolelle. Mantuan etäisyys siitä koilliseen sijainneesta Veronasta oli 25 mailia eli noin 37 kilometriä, niin että Prokopios kuvaa matkan päivämatkaksi. Mantuan ympäristö oli vetistä aluetta, mikä suojasi kaupunkia.
"Tabula Peutingerianan" mukaan Mantua sijaitsi tiellä, joka tuli lännestä Mediolanumista Cremonan ja Bedriacumin kautta, ja jatkoi Mantuasta itään Hostiliaan. Sen jälkeen se ylitti Paduksen ja jatkoi Ravennaan. Kyseistä tietä pitkin Mantuan etäisyys Cremonasta oli 40 mailia eli noin 59 kilometriä. Erään Vergiliuksen nimiin laitetun runon perusteella jotkut muulinajajat ajoivat kyseistä matkaa kevyillä ajoneuvoilla yhdessä päivässä.
Historia.
Varhaishistoria.
Mantua oli selvästi hyvin vanha kaupunki ja oli olemassa jo kauan ennen kuin gallit asettuivat Pohjois-Italiaan. Vergilius, joka oli kotoisin kaupungista ja tunsi sen perinteet luonnollisesti hyvin, kertoo sen väestön olleen sekaväestöä, jonka pääosa oli etruskilaista alkuperää. Plinius vanhempi jopa sanoo sen olleen ainoa kaupunki Paduksen pohjoispuolella, jota etruskit yhä asuttivat. Vergilius ei sano, mitä muuta väestöä kaupungissa asui, eikä ole selvää, mitä hän tarkoitti sanomalla, että väestö koostui kolmesta ”suvusta” ("gentes") ja jokainen suku neljästä ”kansasta” ("populi"). Todennäköisesti tämä liittyi kuitenkin Mantuan oman alueen jakoon, ei kahteentoista etruskien Paduksen laaksoon perustamaan kaupunkiin, niin kuin joskus on ajateltu.
Kaupungin etruskilainen alkuperä käy ilmi myös sen nimestä, joka liittyy mitä todennäköisimmin etruskilaiseen Mantus-jumalaan. Toisessa perinteessä, jota myös Vergilius seuraa, se liitettiin kuitenkin profeetta ja nymfi Mantoon. Vergiliuksen skoliastien mukaan Verrius Flaccus ja Aulus Caecina pitivät etruskien historiaa käsitelleissä teoksissaan Mantuan perustajana itseään Tarchonia. Vergilius taas esitti sen perustajaksi Manton pojan Ocnuksen. Tästä kaikesta voidaan lähinnä päätellä, että Mantua todella oli alkuperältään etruskilainen kaupunki, ja että se säilytti – kenties hankalapääsyisen sijaintinsa vuoksi – paljon etruskilaisesta luonteestaan vielä silloinkin, kun tällainen oli hävinnyt Gallia cisalpinan muista kaupungeista.
Gallien asutettua Pohjois-Italian noin 400 eaa. Mantuasta tuli todennäköisesti osa cenomanien aluetta. Kaupungin nimi ei kuitenkaan esiinny ajan historiankirjoituksessa, eikä myöskään ole tietoa siitä, milloin kaupunki tuli Rooman valtaan. Eräästä Liviuksen tekemästä maininnasta toista puunilaissotaa koskien voidaan todennäköisesti päätellä, että Mantua oli tuolloin hyvissä väleissä Rooman kanssa cenomanien ja venetien tavoin. Koska kaupungin nimeä ei mainita roomalaisten myöhemmin Gallia cisalpinassa käymien sotien yhteydessä, se muuntui todennäköisesti vaiheittain muiden cenomanikaupunkien tavoin liittolaisesta Rooman alaiseksi.
Roomalainen kausi.
Rooman vallan aikanakin Mantua esiintyy vain harvoin historiassa, ja on selvää, ettei kaupunki ollut vielä tuolloin niin merkittävä kuin Mantova myöhemmin keskiajalla ja sen jälkeenkin. Sekä Strabon että Martialis antavat ymmärtää sen olleen kaupunkina vähäisempi kuin läheinen Verona, ja Martialis kutsuu sitä ”pieneksi Mantuaksi” ("parva Mantua"). Kaupunki oli asemaltaan ensin "colonia" ja sitten "municipium", mikä tunnetaan sekä maantieteilijöiltä että piirtokirjoituksista. Mantualaiset saivat täydet kansalaisoikeudet vuonna 49 eaa. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä "Mantuanus".
Julius Caesarin kuolemaa seuranneiden sisällissotien aikaan Mantua menetti osan alueestaan, koska Augustus, joka oli ensin antanut veteraaneilleen osan läheisen Cremonan maista, otti niiden osoittauduttua riittämättömiksi lisämaita Mantualta. Tässä yhteydessä myös Vergilius menetti sukutilansa, jonka kuitenkin sai takaisin Augustuksen avulla.
Rooman keisarikaudella Mantua tunnettiin lähinnä Vergiliuksen synnyinpaikkana. Hän ylistää sitä runoissaan, ja samasta syystä sen mainitsevat monet myöhemmät runoilijat. Aelius Donatuksen mukaan Vergiliuksen todellinen synnyinpaikka oli kuitenkin Mantuan alueella sijainnut kylä nimeltä Andes, ei kaupunki itsessään.
Myöhempi historia.
400-luvulla Mantuan valtasivat ensin Alarikin johtamat visigootit ja sitten Attilan johtamat hunnit. Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen Mantuasta vaikuttaa tulleen merkittävä paikka, koska se oli sijaintinsa vuoksi suhteellisen vahva linnoitus. Se kuitenkin kukistui Agilulfin johtamille langobardeille. Sen jälkeen kun langobardit oli karkotettu seudulta, kaupunkia hallitsivat sen omat herttuat. Keskiajalla Mantovasta tuli yksi Pohjois-Italian tärkeimmistä kaupungeista, ja se oli merkittävä linnoitus 1800-luvulle saakka.
Rakennukset ja löydökset.
Antiikin ajan Mantuasta ei ole säilynyt nykyaikaan juuri mitään lukuun ottamatta joitakin piirtokirjoituksia ja mosaiikkeja.