tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirjanpitolautakunta

Kirjanpitolautakunta on työ- ja elinkeinoministeriön yhteydessä toimiva lautakunta, jonka tehtävänä on antaa ohjeita ja lausuntoja kirjanpitolain soveltamisesta ja kirjanpidon pitämisestä, milloin lautakunta yhdenmukaisen hyvän kirjanpitotavan edistämiseksi katsoo siihen olevan aihetta.
Kirjanpitolautakunta voi antaa ohjeita ja lausuntoja oma-aloitteisesti tai hakemuksen perusteella. Hakijoina voivat olla
Kirjanpitolautakunnasta ja sen tehtävistä on säädetty Kirjanpitolain 8 luvun 2 §:ssä sekä Asetuksessa kirjanpitolautakunnasta.
Kirjanpitolautakunnan kokoonpano ja toimikausi.
Kirjanpitolautakunnassa on puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja sekä vähintään kuusi ja enintään kymmenen muuta jäsentä, jotka valtioneuvosto määrää kolmeksi kalenterivuodeksi kerrallaan. Kirjanpitolautakunnan jäsenten tulee olla kirjanpitoon hyvin perehtyneitä. Yhdeltä jäseneltä ja hänen varajäseneltään vaaditaan lisäksi oikeustieteen kandidaatin tutkinto.
Kirjanpitolautakunnan yleisohjeet ja lausunnot.
Vuonna 1973 alkaneen toimintansa aikana Kirjanpitolautakunta on antanut yhteensä 2 003 lausuntoa. Yleisohjeita se on antanut vuodesta 1983 lähtien. Voimassa olevia yleisohjeita on 16. Kirjanpitolautakunnan ja sen jaostojen yleisohjeet ja lausunnot muodostavat tärkeimmän hyvän kirjanpitotavan lähteen Suomessa.
Kirjanpitolautakunnan jaostot.
Kirjanpitolautakunnassa on kuntajaosto, jonka tehtävänä on antaa ohjeita ja lausuntoja kirjanpitolain soveltamisesta kuntien ja kuntayhtymien kirjanpidossa. Kuntajaoston toiminta alkoi vuonna 1996, jolloin kuntien ja kuntayhtymien kirjanpidossa siirryttiin kirjanpitolain mukaiseen kirjanpitoon. Se on antanut 123 lausuntoa ja 9 voimassa olevaa yleisohjetta.
Kirjanpitolautakunnassa on IFRS-jaosto, jonka tehtävänä on antaa lausuntoja kansainvälisten tilinpäätösstandardien soveltamisesta.
Isak August Björklund

Isak August Björklund (7. joulukuuta 1855 Kokkola – 8. maaliskuuta 1947 Mustasaari) oli suomalainen pappi, opettaja, valtiopäivämies ja kristillinen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Björklundin vanhemmat olivat suutari Jakob Björklund ja Karolina Jakobsson ja puoliso vuodesta 1878 Fredrika Matilda Wichmann (k. 1923). Björklund kirjoitti ylioppilaaksi Oulussa 1874 ja suoritti teologian erotutkinnon 1877, papiksi hänet vihittiin 1878. Oltuaan ensin kappalaisen apulainen Ähtärissä ja kappalainen Oulun maaseurakunnassa Björklund oli Kannuksen kirkkoherra 1894–1910 ja Mustasaaren kirkkoherra vuodesta 1910. Uskonnon ja kirkkohistorian opettajana Björklund toimi sekä Oulussa että Turussa. Oulussa hän toimi myös suomen ja ruotsin opettajana. Turun tuomiokapitulin asessorina vuonna 1907 rovastin arvon saanut Björklund toimi 1906–1912, Vaasan alueen rovastikunnan lääninrovastina 1915–1918 ja Korsholman alueen 1924. Teologian kunniatohtoriksi hänet vihittiin Helsingin yliopistossa 1923. Björklund oli Turun arkkihiippakunnan edustajana pappissäädyssä valtiopäivillä 1904 ja 1905. 
Arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visanti, kauppaneuvos Gösta Björklund ja kenttäpiispa Johannes Björklund olivat Isak August Björklundin poikia.
Laula, kaikki maa – hengellisiä lauluja

Laula, kaikki maa – hengellisiä lauluja on Suomen Lähetysseuran julkaisema hengellisten laulujen kokoelma. Se ilmestyi 1991. 
Kirjan historia.
Lähetysseuran julkaisema kirja "Hengellisiä lauluja ja virsiä", jonka ensimmäinen laitos ilmestyi 1900–1905, on keskeisiä hengellisiä laulukirjoja, joita Suomen evankelis-luterilaisen kirkon toiminnassa on käytetty. Kirjasta ilmestyi uusittu laitos 1952, mutta 1960- ja 1970-luvulla sen asema keskeisenä vapaamuotoisen seurakuntatoiminnan laulukokoelmana katosi. Samoin sen käyttö koulujen laulunopetuksessa ja kirkkokuorojen ohjelmistoissa väheni.
Kirjan valmistelemiseen vaikutti 1970-luvulla alkanut Virsikirjan uudistamistyö ja hengellisen laulurunouden kehitys. Lähetysseuran johtokunta päätti 1985, että vanhaa "Hengellisiä lauluja ja virsiä" -kokoelmaa ei uudisteta. Syyksi tähän mainittiin, että monien vanhojen ja pidettyjen laulujen kieli- ja tyyliasua jouduttaisiin muokkaaman liikaa, ja johtokunta päätti valmistella uuden laulukirjan entisen rinnalle. Sitä varten johtokunta asetti työryhmän, jonka puheenjohtajana toimi kirkkoherra "Esa Siljamäki". Kokoelma valmistui 1991 ja sai nimekseen "Laula, kaikki maa". Se otettiin käyttöön Lähetysseuran vuosijuhlilla Lieksassa 1991. Kirjan toivottiin yleistyvän myös nuoriso- ja rippikoulutyön laulukirjaksi. 
Kokoelman valmistelussa työryhmä on pyrkinyt seuraamaan Virsikirjan uudistamisessa omaksuttuja periaatteita. Kokoelmassa on 202 laulua joista noin kolmannes on "Hengellisiä lauluja ja virsiä" -kokoelmasta, osa uudistettuina, osa alkuperäisessä, vanhahtavassa runomuodossa. Kirjaa valmistelleen työryhmän jäsenet ovat itse kirjoittaneet lauluja, etenkin sellaisiin teemoihin liittyen, joihin sopivia lauluja on vähän tai ei ollenkaan. Mukaan ei valittu sellaisia lauluja, jotka on julkaistu Virsikirjassa. Uutta aineistoa koottiin kotimaan lisäksi eri puolilta maailmaa, etenkin lähetyskentiltä, missä Suomen Lähetysseura on toiminut. Laula, kaikki maa -kokoelmassa on pyritty kuitenkin tuomaan esille hengellisen laulumusiikin, etenkin uudemman musiikin, koko kirjo ja lauluvalikoimaan sisältyy ns. Taizé-lauluja, ”kitarakuorolauluja”, gospellauluja ja koraaleja vanhojen hengellisten laulujen ohella. 
Osastojako.
Kirjan laulut on ryhmitelty neljään pääosastoon, jotka on vuorostaan jaettu temaattisiin osastoihin.
Amanda Kauranne

Amanda Kauranne (s. 1984) on suomalainen kansanmusiikkiin erikoistunut toimittaja ja kansanmuusikko. Hän toimii myös yksinlaulun ja kansanlauluryhmien opettajana.
Tausta.
Kauranne vietti lapsuutensa Martinlaaksossa, Vantaalla. Hän opiskeli Kallion lukiossa ja jatkoi sieltä vuodeksi Lahden kansanopiston teatterilinjalle. Kauranne opiskeli sen jälkeen Keski-Pohjanmaan konservatoriossa ja Sibelius-Akatemian kansanmusiikin koulutusohjelmassa. 
Toimittajan ura.
Kauranne on toimitti vuodesta 2015 vuoteen 2024 Yle Radio 1:ssä suomalaiseen kansanmusiikkiin keskittynyttä "Sydänjuurilla"-ohjelmaa. Kauranne on myös toimittanut neliosaisen kansanmusiikin tasa-arvoa ja naispelimanneja koskevan sarjan "Naispelimannien jalanjäljissä".. Hän on myös tutkinut tasa-arvon toteutumista kansanmusiikkifestivaaleilla.
Muusikon ura.
Kauranne on esiintynyt useissa yhtyeissä kuten Sähköpaimen, Haapoja Illmari kollektiivi, Amanda ja pitkät siivet, Crimfall, Rajamailla Company ja Hyvä Trio. Lisäksi hän on ollut mukana myös esittävän taiteen projekteissa, jotka käsittelevät esimerkiksi karjalaisuutta ja feminismiä kansanmusiikkipainotuksella. Oli ilo - kabaree oli Kauranteen maisterikonsertti Sibelius-Akatemiaan.
Kauranne oli vuonna 2013 mukana Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiopiskelijoiden tempauksessa, jossa laulettiin Kalevala kannesta kanteen Kalevalan päivänä. Kauranne on esiintynyt Pohjoismaiden hallitsijoiden valtiovierailun juhlapäivällisillä Presidentinlinnassa Shamu-yhtyeensä kanssa. Kauranne on esittänyt Aleksis Kiven ja Eeva Kilven tekstejä kansanmusiikkiin yhdistellen.
Kauranne on tuottanut neliosaisen "Verta, pornoa ja propagandaa, JUMALAUTA!" -konserttisarjan, jossa käsitellään kansanmusiikin naiskuvaa suhteessa rohkeuteen, voimaan, leikkisyyteen, aggressioon, seksuaalisuuden moninaisuuteen, väkivaltaan, propagandalauluihin ja pyhän kokemukseen. Konserttisarja tuo esille myös seksuaalisuuden kansanmusiikissa. Työryhmässä on Kauranteen lisäksi ollut lyömä- ja kosketinsoittaja Minna Koskenlahti, basisti ja kosketinsoittaja Helmi Camus, muusikko ja tanssija Sini Siipola sekä vierailevia taiteilijoita.
Ludwig Schweickert

Ludwig Schweickert (26. huhtikuuta 1915 Fürth – 18. elokuuta 1943 Orjol, Neuvostoliitto) oli saksalainen painija 1930-luvun lopulla. Hän saavutti olympiahopeaa Berliinin olympiakisoissa alle 79 kg:n kreikkalais-roomalaisessa sarjassa eli välisarjassa.
Urheilu-ura.
Ludwig Schweickert aloitti painiuransa 1935. Ensimmäisissä EM-kisoissa tuli kaksi tappiota, mutta sen jälkeen tulikin enemmän menestystä. Ennen vuoden 1936 Berliinin olympialaisia hän voitti Berliinissä järjestetyn turnauksen, jossa oli mukana keskisarjan pitkäaikainen hallitsija Ruotsin Ivar Johansson, joka oli siihen menessä voittanut jo olympiakultaa ja useita Euroopan mestaruuksia. Olympiaturnauksessa Schweickert aloitti voitolla edellisten olympialaisten pronssimitalistista Italian Ercole Gallegatista. Sen jälkeen tuli voitot Romaniann Francisc Cocoşista, Itävallan Pontnerista ja Unkarin József Palotásista. Näin Schweickert oli loppuottelussa, jossa vastaan tuli Ruotsin Johansson, jolle hän kärsi pistetappion 1–2. Seuraavana vuonna käydyissä EM-kisoissa Pariisissa tuli jälleen hopeaa Johanssonin ottaessa jälleen voiton loppuottelussa. Vuoden 1938 EM-kisoissa Tallinnassa loppusijoitus oli viides. Ensimmäisessä ottelussa tuli voitto Suomen Arvi Pikkusaaresta ja viimeisessä ottelussa tappio Johanssonille. Vuoden 1939 EM-kisat Oslossa eivät eronneet aiemmista eli ensin voitot Unkarin Gyula Kovácsista ja Latvian Georgs Ozoliņšista ja loppuottelussa tappio Johanssonille.
Schweickert voitti Saksan mestaruuden kuusi kertaa kreikkalais-roomalaisessa painissa ja vapaapainissa kahdesti vuosina 1937–1942. Hän kilpaili samaan aikaan toisen kansainvälisesti menestyneen saksalaispainijan eli Werner Seelenbinderin kanssa ja oli mukana samassa Saksan painijoukkueessa maaotteluissa. Sealenbinder kilpaili ylemmässä sarjassa, mutta natsi-Saksan salainen poliisi Gestapo vangitsi Seelenbinderin vuonna 1942 hänen kommunistisen aatteensa vuoksi.
Schweickert oli liittynyt 1935 Saksan asevoimiin eli Wehrmachtiin. Toisessa maailmansodassa hän taisteli itärintamalla ja kaatui Kurskin taistelun aikana 11. heinäkuuta 1943 Orjolin lähellä.
Iman Vellani

Iman Vellani (s. 12. elokuuta 2002) on kanadalainen näyttelijä. Syyskuussa 2020 Vellani valittiin ensimmäiseen isoon rooliinsa Kamala Khanin näyttelijäksi Marvel Cinematic Universeen, hahmon tehdessä ensiesiintymisensä omassa Disney+-sarjassaan "Ms. Marvel" (2022). Vellanin vanhemmat ovat maahanmuuttajia Pakistanista, ja Vellani valmistui Unionville High Schoolista. Ennen kuin hänet valittiin "Ms. Marvelin" pääosan esittäjäksi, Vellani oli vuoden 2019 Toronton elokuvajuhlien TIFF Next Wave Committeen jäsen.
Giżyckon piirikunta

Giżyckon piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 56 565. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Giżycko. Viisi maalaiskuntaa ovat Giżycko, Kruklanki, Miłki, Ryn sekä Wydminy ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Ryn.
Giżyckon piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 8,9 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Giżyckon piirikunnassa arvioitiin olevan 56 565 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 57 789 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 47 679 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,1 prosenttia ja eläkeikäisten 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 476 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1 503 eli 2,6 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Eeva Kolu

Eeva Kolu (s. 1987) on suomalainen bloggaaja, joka on yksi Suomen ensimmäisistä ammattibloggaajista. Vuonna 2008 ensimmäisen bloginsa aloittanut Kolu on käsitellyt erityisesti uupumusta.
Kolun omaelämänkerrallinen kirja "Korkeintaan vähän väsynyt" ilmestyi vuonna 2020.
Stethorus

Stethorus on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu noin viisikymmentä lajia. Suvun lajit ovat laajasti levinneet ympäri maailmaa. Suomessa suvun edustajista elää vakiintuneena, mutta harvinaisena ja elinvoimaisena lajina punkkipirkko ("Stethorus pusillus").
Simone Hankin

Simone Hankin (s. 28. helmikuuta 1973 Sydney) on australialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Australian kultaa voittaneeseen joukkueeseen Sydneyn kesäolympialaisten 2000 naisten vesipalloturnauksessa.
Hankin on pituudeltaan 182-senttimetrinen ja painaa 80 kilogrammaa.
Gail Miller

Gail Louise Miller (s. 30. marraskuuta 1976 Canberra) on australialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Australian kultaa voittaneeseen joukkueeseen Sydneyn kesäolympialaisten 2000 naisten vesipalloturnauksessa.
Millerin veli Paul on olympiatason nyrkkeilijä. Miller on pituudeltaan 180-senttimetrinen ja painaa 65 kilogrammaa.
Joosua Rättö

 
Joosua Rättö (s. 21. tammikuuta 2001 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa Superpesis-joukkue Joensuun Mailassa.
Ura.
Rättö on Hyvinkään Tahkon kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 2. heinäkuuta 2020 kotona Kankaanpään Mailaa vastaan. Rättö toi ensimmäisen juoksunsa Superpesiksessä 4. heinäkuuta 2020 vieraissa Kankaanpään Mailaa vastaan. Hän löi ensimmäisen juoksunsa 7. heinäkuuta 2020 kotona Kouvolan Pallonlyöjiä vastaan.
Muuta.
Rättö valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulun lukiosta keväällä 2020.
Joensuun työväenyhdistys

Joensuun Työväenyhdistys (lyh. JTY) on vuonna 1888 perustettu Joensuussa toimiva Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen kuuluva työväenyhdistys. JTY on yksi kahdeksasta SDP:n Joensuun kunnallisjärjestöön kuuluvasta Joensuun alueella toimivasta puolueosastosta.
Yhdistyksen puheenjohtaja (2023) on Merja Mäkisalo-Ropponen.
Historia.
Joensuun Työväenyhdistyksen perustavia kokouksia järjestettiin kaksi vuonna 1887. Kokouksista ensimmäinen pidettiin 13.2.1887 ja toinen, jossa hyväksyttiin yhdistyksen säännöt, 19.5.1887. Kuopion läänin kuvernööri kuitenkin hyväksyi yhdistyksen säännöt vasta 7.4.1888, joten tämän katsotaan olevan yhdistyksen perustamispäivä.
Yhdistyksen perustamisesta ja ensimmäisen johtokunnan valinnasta ilmoitettiin sanomalehti Karjalattaressa 30.10.1888. Yhdistyksen tavoitteeksi kerrottiin työväen aineellisen ja henkisen tilan edistäminen. Jäseniksi toivotettiin tervetulleiksi kaikki kansalaiset säätyyn ja sukupuoleen katsomatta, ja yhdistyksen sisäänpääsymaksun kerrottiin olevan 50 penniä ja vuosimaksun miehiltä 1 markka ja naisilta 50 penniä.
Toiminta.
JTY järjestää koulutuksia sekä yleisö- ja keskustelutilaisuuksia valtakunnan- ja kunnallispolitiikan kysymyksistä. Yhdistys osallistuu vaaleihin ja on mukana kunnallispolitiikassa Joensuussa. Valtuustokaudella 2021-2025 yhdistyksellä on Joensuun kaupunginvaltuustossa 14 kaupunginvaltuutettua ja jäseniä kaikissa kaupungin lautakunnissa. Yhdistys on yhteisöjäsenenä Joensuun Hoiva- ja palveluyhdistyksessä.
Toimitilat.
Joensuun Työväenyhdistyksen toimisto- ja kokoustilat sijaitsevat vuonna 1981 valmistuneessa Joensuun työväentalon kolmikerroksisessa rakennuksessa osoitteessa Kauppakatu 32. Samalla paikalla sijaitsi aiemmin yhdistyksen vuonna 1908 rakentama puinen työväentalo, joka purettiin vuonna 1979. Joensuun Työväenyhdistyksen lisäksi rakennuksessa toimivat tällä hetkellä mm. SDP:n Joensuun kunnallisjärjestö, Savo-Karjalan sosialidemokraatit, Savo-Karjalan Demarinuoret, Pohjois-Karjalan Nuoret Kotkat, Työväen sivistysliiton Joensuun opintojärjestö sekä sanomalehti Viikko Pohjois-Karjala.
Joensuun keskustassa sijaitsevien toimitilojensa lisäksi JTY:llä on kaksi virkistys- ja vuokrakäytössä olevaa kiinteistöä: Hopealahden tila ja Laamankosken kämppä. Niittylahdessa sijaitsevan 54 hehtaarin Hopealahden tilan pihapiirissä on majoitus-, kokous ja juhlakäyttöön soveltuvia rakennuksia sekä rantasauna, savusauna ja kota. Hopealahden tilan alueesta 17 hehtaarin rantavyöhyke on luonnonsuojelualuetta. Tilaa vuokrataan esimerkiksi juhlakäyttöön.
Lisäksi yhdistyksellä on Ilomantsin pohjoisosassa lähellä Venäjän rajaa sijaitseva Laamankosken kämppä, joka on vuokrakäytössä oleva vanha uittokämppä.
Kansanedustajat.
SDP:n eduskuntaryhmässä on tällä hetkellä yksi kansanedustaja Joensuun Työväenyhdistyksestä: Seppo Eskelinen. Eskelinen valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuonna 2019.
Yhdistyksen riveistä kansanedustajiksi ovat aiemmin nousseet seuraavat henkilöt (valitsemisvuoden mukaan):
Aduatucit

Aduatucit tai Aduticit () olivat belgeihin lukeutuva gallialainen heimo. Heidän naapureitaan olivat eburonit ja nervit. Aduatucit olivat muodostuneet niistä heimojen jäsenistä, jotka teutonit ja kimbrit jättivät turvaamaan kotiseutujaan, kun he hyökkäsivät Italiaan 100-luvulla eaa. Roomalaiset löivät teutonit ja kimbrit Aquae Sextiaen taistelussa vuonna 102 eaa., ja tuhosivat nämä heimot lähes kokonaan. Kotimaahan jääneet muodostivat sen jälkeen aduatucien heimon. Caesarin mukaan aduatucien pääkaupunki sijaitsi jyrkällä kukkulalla. Sen tarkka sijainti ei ole tiedossa. Caesarin johtamat roomalaiset voittivat aduatucit Gallian sodassa perusteellisesti, tappaen 4000 heidän sotureistaan. Loput 53 000 heimon jäsentä myytiin orjiksi.
Villa Larsvik

Villa Larsvik on huvilarakennus Espoonlahdessa Espoon lounaisosassa. Stensvikin kartanon 1800-luvun lopulla omistanut valtioneuvos Konstantin Saurén rakennutti sen kartanoon kuuluneen Tyskasin perintötilan maille. Saurénin jälkeen Larsvikin omisti senaattori Alexander Frey. Laurinlahden huvilayhdyskunta syntyi Freyn aikana, jolloin huvilan maille palstoitettiin 99 tonttia.
Alun perin Villa Larsvik oli sisäänkäynnin osalta lähes symmetrinen ja vain osittain kaksikerroksinen. Sittemmin sitä jatkettiin itäpäästä ja koko rakennus korotettiin kaksikerroksiseksi. Muutokset lienevät arkkitehti Jarl Eklundin käsialaa. Rakennusten massoittelut ovat lähes funktionalistisia, mutta alakerran ikkunoissa on säilynyt jugendin vaikutteita, etenkin lasimaalauksissa. Villa Larsvikiin kuului useita talousrakennuksia, joista suurin osa on purettu.
Piitetrabromidi

Piitetrabromidi (SiBr4) eli tetrabromisilaani on piin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään erittäin puhtaan piin ja piiyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa piitetrabromidi on väritöntä nestettä. Yhdiste reagoi veden kanssa hydrolysoituen vetybromidiksi ja piidioksidiksi. Tästä syystä siitä nousee vetybromidihuuruja kosteassa ilmassa. 
Piitetrabromidia valmistetaan kuumentamalla piitä tai ferropiitä ja bromia 500–600 °C:n lämpötilaan. 
Si + 2 Br2 → SiBr4
Pääasiassa piitetrabromidia käytetään erittäin puhtaan piin valmistamiseen elektroniikan komponentteja ja aurinkokennoja varten. Siitä voidaan myös valmistaa piinitridipinnoitteita, polysiloksaaneja ja bromia ja muita halogeeneja sisältäviä silaanijohdannaisia.
Gustaf F. Steffen

Gustaf Fredrik Steffen (1864–1929) oli ruotsalainen sosiologi, vuodesta 1903 yhteiskuntatalouden ja sosiologian professorina Göteborgissa. Hän oleskeli 1887–1897 Lontoossa, 1897–1902 Firenzessä. Hänet valittiin 1910 valtiopäiväin ensimmäiseen kamariin, ja kohta sen jälkeen hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Steffen erotettiin puolueesta ensimmäisen maailmansodan aikana, kun oli paljastunut, että hän kannatti Ruotsin siirtymistä Saksan puolelle.
Kapteeni Monastario

Kapteeni Enrique Monastario () on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan kapteeni ja Zorron arkkivihollinen. Disneyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1957 televisiosarjassa Zorro. Hän yrittää saavuttaa ylennyksen armeijan kenraaliksi ja saada lisää valtaa Kaliforniassa.
Zorro (1957–1958).
Kapteeni Monastario luotiin Disneyn tuottaman "Zorro"-sarjaa varten, jossa hän esiintyi vuosien 1957–1958 välisenä aikana. Monastario esiintyi ensimmäisellä tuotantokaudella, jossa hän pyrki saamaan enemmän valtaa Pueblo de Los Angelesissa. Zorron estettyä hänen aikeet toisensa perään Monastario tuli pakkomielteiseksi saada Zorron todellinen henkilöllisyys selville, jotta hän pääsisi eroon sankarista.
Sarjakuvissa.
Monastario oli mukana 1970- ja 1980-luvun ranskalaisessa sarjakuvassa, jota käsikirjoitti Jean-Marie Nadaud ja kuvitti Robert Rigot. Tarinat pohjautuivat 1950-luvun Disneyn televisiosarjaan. American Mythology julkaisi tarinat uudelleen 2019 englanniksi käännettynä.
Monastario esiintyi muutaman kerran Topps Comicsin "Zorro"-sarjakuvassa 1993. Hahmo oli mukana 2013 julkaistussa viisiosaisessa "Lady Rawhide" -sarjakuvassa. Hän saa peräänsä Zorron lisäksi Lady Rawhide naamiokostajan, kun Monastario ampui hänen veljensä Roman Santiagoa kasvoille, jonka seurauksena Santiagon toinen puoli kasvoista halvaantui ja silmät sokeni täysin, Monastarion luultuaan miestä Zorroksi.
Animaatiossa.
Kapteeni Monastario esiintyi 2015 ranskalaisten tuottamassa " -tietokoneanimaatiossa, jossa hänen sukunimi oli kirjoitettu muotoon Monasterio. Hän on kyyninen, manipuloita ja armoton, joka pitää Montereyn varuskunnan sotilaita rautaisella otteella. Hän on armeijan johtaja ja Reina de Los Angelesin pormestari. Monasterio käyttää asukkaiden pelottelua hyväkseen, jolla hän saa ylläpidettyä järjestystä. Monasterio haluaa tällä tavalla rikastua ja saada lisää valtaa, mutta hänen esteenä on Zorro, joka pilaa suunnitelmat. Hänen haaveissaan on ylentyä kenraaliksi ja Zorron kiinni saaminen edistäisi hänen ylennystä. Hänet syrjäytetään hetkellisesti pois virastaan Isabela Verdugon juonittelun myötä.
Videopeleissä.
Hahmo esiintyi ensi kerran videopelissä vuonna 2022 julkaistussa ", joka perustuu samannimiseen animaatiosarjaan. Monastario on juonen kannalta yksi päähahmoista. Zorro pyrkii estämään hänen eri suunnitelmat, joita hän yrittää toteuttaa 1800-luvun Kaliforniassa. Hän muun muassa sieppaa Diegon sukulaisen iäkkään intiaaninaisen Tainahin ja yrittää myrkyttää vesistön syyttääkseen siitä Zorroa.
Marigold (elokuva)

Marigold (myös "Marigold: An Adventure in India") on Willard Carrollin ohjaama romanttinen komedia vuodelta 2007. Päärooleja näyttelevät Salman Khan ja Ali Larter.
"Marigold" julkaistiin Suomessa DVD:nä ja se on esitetty Suomen televisiossa MTV3- ja AVA-kanavilla.
Juoni.
Marigold Lexton (Ali Larter) on itsekeskeinen yhdysvaltalainen näyttelijätär, joka saapuu Intiaan ja odottaa saavansa suuren tähden kohtelua, vaikka hän on näytellyt vain B-luokan elokuvien jatko-osissa. Hän jää jumiin Goaan, kun hänen elokuvansa onkin peruttu. Hän päätyy Bollywood-musikaalin kuvauspaikalle ja hänelle tarjotaan roolia elokuvassa. Marigold tutustuu elokuvan koreografiin Premiin (Salman Khan). Heistä tulee hyvin läheisiä, vaikka Marigold on kihloissa Barry-nimisen miehen kanssa. 
Prem kutsuu Marigoldin perheensä luo Rajasthaniin, missä Marigoldille selviää, että Premin on tarkoitus mennä naimisiin Jaanvin kanssa. Marigold lähtee vihaisena pois ja Jaanvi tarjoutuu hänen seurakseen drinkeille. Jaanvi tunnustaa Marigoldille, että rakastaa Premiä, mutta ei usko tämän ikinä oikeasti rakastaneen häntä.
Samaan aikaan Prem menee baariin hukuttamaan murheitaan ja tapaa amerikkalaisen, jolla on myös rakkaushuolia. Hän on tullut etsimään morsiantaan Marigoldia, ja Prem kutsuu hänet kotiinsa. Marigold päättää palata Barryn kanssa Yhdysvaltoihin, koska Prem katsoo velvollisuudekseen naida isänsä valitseman naisen. Hääpäivänä Prem kiertää tulen hunnutetun morsiamensa kanssa seitsemän kertaa. Kun pari on vihitty, hän nostaa morsiamensa hunnun ja alta paljastuu kaikkien yllätykseksi Marigold. Barry näyttää naineen Jaanvin. Prem ja Marigold laulavat ja tanssivat vieraiden hurratessa.
Soundtrack.
Elokuvan musiikin sävelsi Shankar-Ehsaan-Loy ja sanoitukset kirjoitti Javed Akhtar.
Vihreä mies

Vihreä mies on vanha kuva-aihe, miehen kasvot, jotka ovat muodostuneet kasvien lehdistä tai muista kasvinosista. Vihreä mies on ollut suosittu koriste-aihe Euroopan keskiaikaisissa rakennuksissa, kirkoissa ja käsikirjoituksissa. Nimityksen "Vihreä mies" esitti ensimmäisen kerran Lady Raglan vuonna 1939 julkaistussa artikkelissa "The "Green Man" in Church Architecture". Hahmon juuret lienevät kaukana menneisyydessä, ja se voidaan tulkita jälleensyntymisen ja luonnon kiertokulun symboliksi.
Theodor Leopold Eck

Theodor Leoplod Eck (15. marraskuuta 1849 Turku – 30. joulukuuta 1921 Pori) oli suomalainen juristi, virkamies ja valtiopäivämies. 
Eckin äiti oli Amalia Konkordia Eck ja puoliso vuodesta 1879 Aina Anna Alberta Berg. Eck tuli ylioppilaaksi 1867 ja suoritti tuomarintutkinnon 1872, varatuomarin arvon hän sai 1875. Eck toimi Uudenmaan läänin varalääninsihteerinä 1878 ja kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen kanslistina 1879 ja sihteerinä 1883–1886. Uudenmaan läänin lääninlautakunnan sihteeri hän oli 1881–1888 ja Ulvilan tuomiokunnan tuomari 1888–1918. Eckille myönnettiin laamannin arvonimi 1900. Hän edusti Porin kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.
Disco (Kylie Minoguen albumi)

Disco on Kylie Minoguen viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin 6. marraskuuta 2020. Minoguen mukaan albumin teemana ovat ihmisten, mukaan lukien Minoguen omat, kokemukset diskomusiikista ja sen aiheuttamista tunteellisista hetkistä tanssilattialla.
Veia paisjärv

Veia paisjärv (myös "Oolejärv") on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Veian kylässä sijaitseva pieni padottu järviallas.
Maantietoa.
Patojärvi on 450 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,24 hehtaaria. Se on joen soistuneessa uomassa sijaitseva lampimainen uoman osa, joka on muodostunut pohjapadon taakse. Se sijaitsee Veian kylän itäpuolella ja padon ylittää kylätie.
Vesistösuhteita.
Veia paisjärv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Lampi on niin pieni, ettei siihen tule muualta muita ojia ja siksi lammen pinta-alaltaan 137 neliökilometrinen valuma-alue johtuu yksinomaan Kullavere jõesta. Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Kirgisian vallankumous 2020

Kirgisian vallankumous 2020 sai alkunsa, kun vaalitarkkalijoiden ja opposition mukaan maassa 4. lokakuuta 2020 pidetyt parlamenttivaalit olivat vilpilliset. Mielenosoittajat tunkeutuivat vaalien jälkeen useisiin maan hallintorakennuksiin. Protestoijat vapauttivat vankeja, muun muassa korruptiotuomiota istuneen maan entisen presidentin Almazbek Atambajevin. Protesteissa loukkaantui noin 1 200 ihmistä.
Mielenosoitukset johtivat istuvan presidentin Sooronbai Žeenbekovin eroamiseen, pääministerin eroamiseen, vaalitulosten mitätöintiin 6.10. ja uusien parlamenttivaalien järjestämiseen.
Ennen eroamistaan Žeenbekov julisti 9. lokakuuta 2020 maahan 12 päivää kestävän poikkeustilan. Samalla maaseudulla suosittu nationalisti Sadyr Žaparov valittiin väliaikaiseksi pääministeriksi. Maan turvallisuuspalvelu ilmoitti 10. lokakuuta ottaneensa uudestaan kiinni maan entisen presidentin Almazbek Atambajevin. Ennen kiinniottoa Atambajev joutui myös tappoyrityksen kohteeksi. Parlamentti valitsi opposition Žaparovin virallisesti pääministeriksi kahteen kertaan, koska ensimmäisellä kerralla presidentti kumosi valinnan veto-oikeudellaan. Presidentti Soorombai Žeenbekov erosi 15. lokakuuta 2020 haluten näin sammuttaa protestit rauhanomaisesti. Sadyr Žaparov julistautui samana päivänä presidentiksi, koska parlamentin puhemies kieltäytyi presidentin tehtävistä.
Eck

Eck on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Janina Fialkowska

Janina Fialkowska OC (s. 7. toukokuuta 1951 Montréal, Québec) on kanadalainen pianisti. Hän on tullut tunnetuksi etenkin romanttisen ohjelmiston, kuten sekä Frédéric Chopinin että Franz Lisztin tuotantojen tulkitsijana.
Elämä ja ura.
Fialkowska aloitti pianonsoiton opiskelun 4-vuotiaana äitinsä johdolla. Äiti itse oli aikoinaan opiskellut pianonsoittoa Pariisissa Alfred Cortot'n luokalla. Isän puolelta Fialkowskalla on puolalaiset juuret. Fialkowska siirtyi Montréalissa toisen Cortot'n oppilaan, Yvonne Hubert'n oppiin. 12-vuotiaana hän teki debyyttinsä esiintymällä Montréalin sinfoniaorkesterin solistina. Hän valmistui Montréalin yliopistosta ja suoritti opintoja myös Pariisissa Yvonne Leféburen sekä Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla.
Vuonna 1974 Fialkowska tuli palkituksi ensimmäisessä kansainvälisessä Arthur Rubinstein -pianomestarikilpailussa. Tämän jälkeen hän sai tukijakseen Arthur Rubinsteinin. Fialkowska pääsi esiintymään keskeisten orkesterien kanssa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa muiden muassa sellaisten kapellimestarien kuin Charles Dutoit'n, Kirill Kondrašinin, Georg Soltin, Zubin Mehtan, Bernard Haitinkin, Lorin Maazelin, Roger Norringtonin ja Yannick Nézet-Séguinin johdolla. Fialkowska on kantaesittänyt useita teoksia, kuten Lisztin ennestään tuntemattoman kolmannen pianokonserton (1990) sekä Libby Larsenin (1991), Marjan Mozetichin (2000) ja John Burgen konsertot (2010). Vuonna 1992 hän piti Pohjois-Amerikan-ensiesityksen Andrzej Panufnikin pianokonsertosta. Fialkowskan ohjelmistoon on kuulunut myös teoksia esimerkiksi Johann Sebastian Bachilta, Ludwig van Beethovenilta, Béla Bartókilta ja Witold Lutosławskilta. Fialkowska perusti Piano Six - ja Piano Plus -muusikkoryhmät.
Fialkowskan saamien palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat Order of Canadan upseerin arvo, Kenraalikuvernöörin palkinto elinikäisistä saavutuksista klassisessa musiikissa (2012) ja kunniatohtorinimitykset. Fialkowska on saanut tunnustuksia myös levyillään, esimerkiksi "BBC Music Magazinen" "vuoden soitinmusiikki-CD:n palkinnon" (2013) ja kanadalaisen Juno-palkinnon (2018). Hän on pitänyt laajalti mestarikursseja ja vuosittaista kansainvälistä pianoakatemiaa Baijerissa. Hän on myös usein istunut merkittävien pianokilpailujen tuomaristoissa.
Yksityiselämä.
Fialkowska on naimisissa Harry Oesterlen kanssa.
Sairaus ja toipuminen.
Vuonna 2002 Fialkowskalta poistettiin vasemmasta käsivarresta syöpäkasvain. Aiheutuneen tilapäisen halvauksen aikana Fialkowska teki esiintymisiä yksikätisenä soittajana. Toipumisjaksonsa jälkeen hän palasi täysipainoiselle uralleen.
Leo Ahonen (balettitanssija)

Leo Olavi Ahonen (s. 19. kesäkuuta 1939 Viipuri) on suomalainen balettitanssija. Hän opiskeli Kansallisoopperan balettikoulussa vuodesta 1945 muun muassa Iris Salinin johdolla sekä Leningradissa vuosina 1957–1961. Hänellä oli kiinnitys Suomen Kansallisoopperan balettiin vuosina 1954–1965 ja sitten Alankomaiden kansallisbalettiin, Winnipegin balettiin, San Franciscon balettiin 1968–1972 ja Houstonin balettiin vuodesta 1972. Hänellä on ollut oma tanssiryhmä The New Texas Ballet.
Ahonen on esiintynyt yli 30 maassa, ja hänen ohjelmistoonsa on kuulunut noin 300 roolia. Hän on toiminut myös pedagogina.
Leo Ahosen puoliso on balettitanssija Soili Arvola.
Gołdapin piirikunta

Gołdapin piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 26 689. Piirikunta on jaettu kolmeen maalaiskuntaan, jotka ovat Banie Mazurskie, Dubeninki sekä Gołdap ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; hallintokeskus Gołdap.
Gołdapin piirikunta syntyi, kun Puolan hallintouudistuksen 1999 yhteydessä luodun Gołdapin-Oleckon piirikunnan alue jaettiin 31. joulukuuta 2001 kahtia nykyisille Gołdapin ja Oleckon piirikunnille.
Gołdapin piirikunnalla on Puolan sisällä yhteistä rajaa Suwałkin, Oleckon, Giżyckon ja Węgorzewon piirikuntien kanssa. Se rajoittuu myös pohjoisessa Venäjän Kaliningradin alueen kanssa.
Gołdapin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,5 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Gołdapin piirikunnassa arvioitiin olevan 26 689 asukasta, joista 50,4 prosenttia naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 27 565 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 22 145 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,5 prosenttia ja eläkeikäisten 19,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 254 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 586 eli 2,1 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Nora Sayyad

Nora Sayyad (s. 1991) on suomalais-palestiinalainen valokuvaaja. Hän on syntynyt Ruotsissa, mutta asuu nykyään Helsingissä.
Ura.
Sayyad kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2010 Juhana Herttuan lukiosta Turusta. Sayyad on opiskellut valokuvausta Novia-ammattikorkeakoulussa Pietarsaaressa ja on valmistunut valokuvataiteen maisteriksi Aalto-yliopistostaHelsingissä. Hänen kuviaan on julkaistu monissa medioissa kuten Hufvudstadsbladetissa, Kamera-lehdessä ja Ruskeat tytöt-verkkomediassa. 
Sayyadin valokuvia on ollut esillä sekä yksityis- että ryhmänäyttelyissä.
Sayyad käsittelee valokuvissaan erityisesti identiteettien, kulttuurien, muuttoliikkeiden ja intersektionaalisuuden teemoja .
Sayyadin mentorina on toiminut valokuvaaja Meeri Koutaniemi.
Carl Henrik Wrede (maaherra)

Carl Henrik Wrede (vuodesta 1653 Wrede af Elimä; 8. huhtikuuta 1606 Haapsalu, Vironmaa – 3. marraskuuta 1654) oli Ruotsia palvellut, syntyjään baltiansaksalainen sotilas ja virkamies. Hän oli toinen vapaaherrallisen Wrede af Elimä -suvun kahdesta kantaisästä.
Wreden isä oli Ruotsin armeijassa palvellut baltiansaksalainen ratsumestari Henrik Wrede, joka kaatui Kirkholman taistelussa pelastettuaan kuningas Kaarle IX:n hengen, ja jonka jälkeläisille siksi luovutettiin läänityksenä Elimäen neljänneskunta Suomessa. Hänen äitinsä oli Gertrud von Ungern. Carl Henrik Wrede syntyi yli puoli vuotta isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1606. Hän asui vuosina 1625–1631 Hollannissa ja Pariisissa, minkä jälkeen hän siirtyi Ruotsin kuningatar Maria Eleonooran seurueen mukana Saksaan. Wrede osallistui kolmikymmenvuotiseen sotaan Ruotsin ratsuväessä, jossa hän sai vuonna 1632 luutnantin ja 1633 ratsumestarin arvon. Hän oli mukana Lützenin taistelussa. Vuodesta 1634 Wrede asui Ruotsissa ja hänet nimitettiin vuonna 1640 Svean hovioikeuden asessoriksi. Heinäkuussa 1653 hänet nimitettiin Turun läänin maaherraksi, mutta hän ei astunut virkaan. Hieman myöhemmin Wrede ja hänen veljensä Casper korotettiin vapaaherroiksi nimellä "Wrede af Elimä" kiitoksena isänsä saavutuksista.
Wrede omisti Suomessa Anjalan, Hämeenkylän ja Hommanäsin kartanot. Hänen puolisonaan oli vuodesta 1635 Märta Fleming, Henrik Klaunpoika Flemingin tytär, jonka kautta hänen omistukseensa tuli myös useita kartanoita Tukholman seudulla. Kuoltuaan Wrede haudattiin Tukholman Pyhän Jaakobin kirkkoon. Wrede af Elimä -suvun suomalainen sukuhaara polveutuu Carl Henrik Wredestä. Hänen pojanpoikiaan olivat valtaneuvos Fabian Wrede ja maaherra Henrik Jakob Wrede.
Kristillinen lippu

Kristillinen lippu on suunniteltu edustamaan koko kristillisyyttä, mutta sitä nähdään enimmäkseen vain protestanttisissa kirkoissa Pohjois-Amerikassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Lippu koostuu valkoisesta taustasta, jossa on sininen suorakulmio vasemmassa yläkulmassa ja sisällä punainen risti.
Alkuperä.
Idean Kristittyjen omasta lipusta esitti pyhäkoulun johtaja Charles C. Overton 26. syyskuuta 1897 pitämässään esitelmässä Brightonin kappelissa New Yorkissa. Hän joutui odottelemaan myöhässä olevaa puheen pitäjää paikalle, jolloin hän otti Yhdysvaltain lipun käteensä ja kysyi oppilailta, minkälaisen kaikkia kristittyjä edustavan lipun pitäisi olla.
Vuonna 1907 hän suunnitteli tämän lipun yhdessä Ralph Diffendorferin (metodistien nuorten lähetysliike) kanssa.
Vuonna 1942 Yhdysvaltain kirkkoneuvosto hyväksyi sen virallisesti käyttöön.
Symboliikka.
Ristin punainen symboloi verta, jonka Jeesus Kristus vuodatti Golgatalla, sininen symboloi Jeesuksen Kristuksen kuninkaallisena. Valkoinen edustaa Kristuksen puhtautta. Lipun kokoa ei ole virallisesti määritetty.
Käyttö.
Protestanttiset lähetyssaarnaajat levittivät kristillistä lippua Pohjois-Amerikan ulkopuolelle. Nykyään lippua voi nähdä monien protestanttisten kirkkojen sisällä ja ulkopuolella Afrikassa ja Amerikassa. Lippu on melko tuntematon Euroopassa.
Sergei Stepnjak

Sergei Stepnjak, oikea nimi Sergei Mihailovitš Kravtšinski, , (13. heinäkuuta (j.: 1. heinäkuuta) 1851 tai 1852 Novyi Starodub, Hersonin kuvernementti, Venäjä – 23. joulukuuta (j.: 11. joulukuuta 1895 Lontoo, Englanti) oli venäläinen kirjailija ja vallankumouksellinen. Hän osallistui 1870-luvulla Venäjän vallankumoukselliseen liikkeeseen, pakeni ulkomaille ja julkaisi kuvauksia Venäjän oloista, esimerkiksi "Nihilisti" (suom. Karisto, 1906) ja "Maanalainen Venäjä" (ei suom.). Hän kuoli rautatieonnettomuudessa Lontoossa.
Kravtšinski liittyi 1871 tšaikovskilaisten vallankumousryhmän jäseneksi, propagoi innokkaasti Venäjän maaseudulla ja osallistui 1875–1876 kapinaan Hertsegovinassa. Hän surmasi 4. elokuuta 1878 santarmipäällikkö Nikolai Mezentsovin Pietarissa ja julkaisi Zemlja i Voljan salaisessa kirjapainossa poleemisen kirjoituksen "Smert za smert" ('Kuolema kuolemasta'). Hän onnistui pakenemaan Geneveen, missä hän samana vuonna perusti aikakauskirjan "Obstšina", ja muutti sitten Lontooseen, jossa hän perusti 1891 Free Russia (Fonda volnoi ruskoi pressy) -nimisen yhdistyksen ja kirjoitti salanimellä Stepnjak poliittisia ja kaunokirjallisia tekstejä venäjäksi, englanniksi, ranskaksi ja italiaksi. Suurta huomiota herättivät aikoinaan hänen venäläisestä vallankumousliikkeestä kirjoittamansa kuvaukset "Rossia sotterannea" (1882; 'Maanalainen Venäjä'). Muita kirjoituksia on "Russia under the Tsars" (1885). Hän kirjoitti osittain omaan elämäänsä perustuvat romaanit "Andrej Koztšutšov" (1889), "Štundist Pavel Radenko" (1895) ja "Domik na Volgje" (1897). Englanniksi hän julkaisi teoksen "The Russian Peasantry" (1888). Neliosaiset kootut teokset ilmestyivät venäjäksi 1907.
Iławan piirikunta

Iławan piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 92 879. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat hallintokeskus Iława ja Lubawa. Viisi maalaiskuntaa ovat Iława, Kisielice, Lubawa, Susz sekä Zalewo ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Kisielice, Susz sekä Zalewo.
Iławan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,4 prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Iławan piirikunnassa arvioitiin olevan 92 879 asukasta, joista 50,5 prosenttia naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 92 915 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 81 591 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,9 prosenttia ja eläkeikäisten 19,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 951 lasta.
Villa Korsnäs

Villa Korsnäs on funktionalistinen kaksikerroksinen huvilarakennus Espoonlahdessa Espoon lounaisosassa. Se on aumakattoinen ja täysin symmetrinen, molemmissa päissä on yhden kerroksen korkuiset siivet.
Korsnäs on Espoon vanhimpia huvilan paikkoja, sen aiempi nimi on Sandvik. Paikalla on sijainnut huvila ainakin 1870-luvun alusta. Siinä asui 1880-luvulla arkkitehti Konstantin Kiseleffin rouva Rosa Kiseleff. Villa Korsnäsin lähiympäristöön rakennettiin useita asuintaloja 2010-luvulla.
Karhusaaren huvila

Karhusaaren huvila tai Sinebrychoffin huvila (entinen Karhusaaren taidekeskus) on uusrenessanssinen puurakenteinen, korkealle lohkokivijalalle rakennettu huvila Karhusaaressa Espoon Westendissä. Sitä on kuvattu Espoon 1800-luvun huviloista rakennustaiteellisesti mielenkiintoisimmaksi.
Sinebrychoffin huvilana.
Kauppaneuvos Nicolas Sinebrychoffille erotettiin Sinebrychoffin suvun omistamasta Hagalundin kartanosta Björnholma vuonna 1890. 
Sinebrchoffin suvun perheystävä arkkitehti Karl August Wrede sai huvilan suunnitellakseen; hän oli palannut samoihin aikoihin Italiasta, ja huvilan italialaisvaikutteet ovat selkeät. Wrede otti vaikutteita italialaisista palatseista. Huvilaan kuuluu erikoinen tasakattoratkaisu leveine räystäineen, joiden alla on kasetointi. Asiantuntijat pitävät huvilaa rakennustaiteellisesti arvokkaana. Huvila on Museoviraston suojelema.
Myös huvilan sisustus edustaa uusrenessanssia. Kattomaalaukset, paneloinnit ja kaakeliuunit on tehty taiten. Huvilassa oli varattuna oma huone marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimille Sinebrychoffien aikana.
Huvila oli aikoinaan myös pieni maatila talousrakennuksineen, joista useimmat ovat säilyneet. Maatilalla oli työntekijöiden asuntoja, navettoja, riihejä ja talleja. Huvilalla oli kasvihuone, jossa kasvatettiin kukkia. Osa rakennuksista, kuten laituri uimahuoneineen jäi Länsiväylän alle.
Aivan huvilan läheisyydessä sijaitsee Krimin sodan aikaisia patterivalleja.
Huvilan omistajat saapuivat paikalle huvipurrella ja ylellisillä hevosvaunuilla. Sinebrychoffit järjestivät ylellisiä juhlia huvilalla. Vieraita otettiin vastaan kesäisin ja talvisin.
Karhusaaren huvila siirtyi Åbo Akademin omistukseen vuonna 1965. Huvila päätyi Espoon kaupungin omistukseen vuonna 1980. 
Karhusaaren taidekeskus.
Karhusaaren huvila toimi taidekeskuksena 1980-luvulta lähtien. Espoon kaupunki irtisanoi Karhusaaren taidekeskuksen vuokrasopimuksen maaliskuussa 2024. 
Karhusaaren ja Sinebrychoffin huvila.
Björnholm eli Karhusaari on nykyisin Westendin koillinen osa-alue, jonka pinta-alasta suuren osan kattaa huvilan pohjoispuolitse kulkeva Länsiväylä. Huvilan tilat ovat vuokrattavissa kulttuuri-, seminaari-, kokous- ja juhlakäyttöön. Karhusaaren peruskorjaus valmistui tammikuussa 2024.
Espoon kaupunki vuokraa Sinebrychoffin huvilaa eri toimijoille ja useisiin käyttötarkoituksiin.
Populaarikulttuurissa.
Sinebrychoffin huvila esitti roomalaista huvilaa Ossi Elstelän ohjaamassa melodraamassa "Katariina ja Munkkiniemen kreivi" vuonna 1943.
Råbäck

Råbäck on jugendvaikutteinen hirsihuvila Espoonkartanossa läntisimmässä Espoossa. Kauppaneuvos August Ivar Lindforsin (1872–1950) kerrotaan suunnitelleen sen tupakka-askin kanteen. Råbäck on osa Kuninkaantien historiallista maisemakokonaisuutta. 1800-luvun lopulla Råbäckin paikalla sijaitsi Espoon kartanolle kuulunut torppa.
Råbäck on kaksikerroksinen. Sen jugendvaikutteisuus näkyy muun muassa epäsymmetrisissä arkkitehtonisissa ratkaisuissa ja päätyjen sisäänvedetyissä verannoissa.
Råbäckin puistosta tehtiin näyttävä, sillä Lindfors harrasti puutarhanhoitoa. Puistosuunnitelman laati Paul Olsson vuonna 1923. Puistoakseli päättyy huvilan länsisivun poikkipäätyyn. Huvilan itäpuolella sijaitsee lohkokivistä rakennettu vesisäiliö, jonka päällä on aikoinaan ollut huvimaja.
Kętrzynin piirikunta

Kętrzynin piirikunta () on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 62 283. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Kętrzyn. Viisi maalaiskuntaa ovat Barciany, Kętrzyn, Korsze, Reszel sekä Srokowo ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Korsze ja Reszel.
Kętrzynin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 17,7 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Kętrzynin piirikunnassa arvioitiin olevan 62 283 asukasta, joista 51 prosenttia naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 66 636 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 44 442 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,2 prosenttia ja eläkeikäisten 21,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,5 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 439 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 1 358 eli kaksi prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Daniel Rákos

Daniel Rákos (s. 25. toukokuuta 1987 Pardubice) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa HC Kometa Brnoa. Rákos laukoo vasemmalta.
Ura.
Seuraura.
Rákos debytoi Tšekin Extraligassa kaudella 2007–2008 HC Pardubicen joukkueessa. Hän teki debyyttikaudellaan yhden maalin ja keräsi 27 rangaistusminuuttia pelaamassaan 16 ottelussa. Seuraavalla kaudella Rákos pelasi 44 ottelua tehopistein 2+4=6 keräten 12 rangaistusminuuttia. Kaudella 2009–2010 hän voitti Pardubicen paidassa Tšekin mestaruuden. Pudotuspeleissä Rákos pelasi 13 ottelua tehden neljä maalia.
Rákos siirtyi kaudella 2012–2013 HC Ocelaři Třinecin joukkueeseen. Samalla kaudella hän rikkoi ensimmäisen kerran 20 tehopisteen rajapyykin pelaamalla 50 ottelua tehopistein 10+10=20 keräten 46 rangaistusminuuttia. Pudotuspeleissä Rákos pelasi 13 ottelua tehopistein 1+8=9 keräten 16 rangaistusminuuttia. Hän voitti kauden päätteeksi Tšekin mestaruuden. Rákos edusti HC Ocelaři Třineciä seuraavat viisi kautta, kunnes hän siirtyi HK Hradec Královén joukkueeseen kaudella 2018–2019. Hänet valittiin joukkueen varakapteeniksi. Rákos pelasi Hradec Královén joukkueessa seuraavat kaksi kautta, kunnes hän siirtyi HC Kometa Brnon joukkueeseen kauden 2019–2020 lopulla.
Maajoukkueura.
Rákos on edustanut Tšekin maajoukkuetta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007, joissa hän pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005, joissa hän keräsi kaksi syöttöpistettä ja neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan seitsemässä ottelussa.
Gertrud von Ungern

Gertrud von Ungern (k. 13. lokakuuta 1649) oli baltiansaksalainen aatelisnainen, joka hallitsi 1600-luvun alkupuolella suuria läänityksiä Kaakkois-Suomessa.
Von Ungernin isä oli arkkipiispallinen neuvos Fabian Jürgeninpoika von Ungern auf Eichenangern und Allendorf ja äiti Gertrud von dem Wolde. Hänen puolisonsa oli ratsumestari Henrik (Heinrich) Wrede, joka omisti Wredenhoffin perintötilan Liivinmaalla. Henrik Wrede palveli Ruotsia Puolan sodassa ja kaatui vuonna 1605 Kirkholman taistelussa pelastettuaan kuningas Kaarle IX:n hengen antamalla hevosensa tälle. Kiitoksena Kaarle palkitsi Wreden leskeä lahjoittamalla tälle vuonna 1606 Porvoon pitäjästä 49 talon verotulot. Vuonna 1608 Wreden perillisille lahjoitettiin läänityksenä lähes koko Elimäen neljänneskunta, yhteensä 131 tilaa. Läänitys laajeni myöhemmin käsittämään yli 200 tilaa Elimäellä. He saivat nämä maat ikuiseksi rälssiksi ja oikeuden perustaa alueelle säteri haluamaansa paikkaan.
Von Ungern asettui asumaan saamilleen maille ja alkoi hoitaa läänityksiä alaikäisten lastensa puolesta. Hänen toisena puolisonaan oli vuodesta 1609 kamarineuvos Joakim Berendes, joka auttoi häntä läänitysten hoidossa vuonna 1623 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Von Ungern perusti asuinpaikakseen Elimäelle Peippolan kartanon, johon liitettiin viisi autiotilaa ja myöhemmin ajan kuluessa kaikki Peippolan kylän tilat. Kahta poikaansa varten hän perusti läänityksilleen myös kaksi muuta kartanoa, Hämeenkylän ja Anjalan kartanot. Hän antoi Peippolan pojalleen Casper Wredelle ja asui itse Anjalan kartanossa.
Von Ungern kehitti kartanoistaan mallikelpoisia suurtiloja, mutta Liivinmaalla vallinneeseen maaorjuuteen tottuneena hän kohteli lahjoitusmaansa suomalaisia talonpoikia ankarasti. Kartanoiden maita kasvatettiin häätämällä läheisten talojen omistajia mailtaan, ja lisäksi talonpojat houkuteltiin hyväksymään sopimuksenvarainen verotus, jonka nojalla heidän päivätyövelvollisuutensa voitiin moninkertaistaa kuudesta työpäivästä vuodessa aina yhteen päivään viikossa. 1640-luvulla talonpojat tekivät vastarintaa päivätyölakoilla, joita puitiin myöhemmin oikeudessa. Turun hovioikeus ratkaisi vuonna 1653 jutun Wreden suvun hyväksi, jolloin lakkoilua johtanut talonpoika Matti Sihvo hirtettiin henkipattona. Von Ungern oli kuollut jo muutamaa vuotta aiemmin. Hänet on haudattu Porvoon tuomiokirkkoon.
Henrik Wredellä ja Gertrud von Ungernilla oli kaksi poikaa, Casper ja Carl Henrik Wrede, joista jälkimmäinen sai nimityksen maaherraksi. Heistä polveutuu Wrede af Elimä -aatelissuku, joka omisti vuosisatojen ajan useita kartanoita von Ungernille lahjoitetuilla mailla. Joakim Berendeksen kanssa von Ungernilla oli kolme lasta, joista yksi oli kenraalimajuri Fabian Berendes.