tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metsola (Vantaa)

Metsola () on Vantaan koillisosassa Korson suuralueella sijaitseva noin 6 300 asukkaan kaupunginosa, joka liittyy kiinteästi länsipuolella olevaan Korson kaupunginosaan Korson aseman ja Kulomäentien välityksellä. Eteläpuolella ovat Matarin ja Mikkolan kaupunginosat, pohjoispuolella Leppäkorpi ja idässä Jokivarsi. Vuoden 2020 lopussa kaupunginosan asukkaista 23,4 prosenttia oli vieraskielisiä.
Metsolassa toimii Leppäkorven koulu (alakoulu) ja siellä on useita päiväkoteja, kuten Leppäkorven päiväkoti, Metsolan päiväkoti, Metsolanmäen päiväkoti ja Näätäpuiston päiväkoti. Aseman lähellä Metsolassa on kaksi suurehkoa päivittäistavarakauppaa ja joitakin erikoisliikkeitä ja -palveluja sekä ravintoloita, Kelan toimisto, Korson terveysasema sekä asiamiesposti. 
Kerrostaloasutus, joka on pääasiassa uutta, painottuu myös alueen länsiosaan aseman läheisyyteen Metsolantien, Minkkitien, Otavantien ja Mäyräkujan alueelle. Otavantie jatkuu pohjoiseen päin Korpivaarantienä, jonka varrella on suuri autotalo. Se on myös alueen suurin työnantaja. Otavantiestä itään päin on laaja omakotialue, joka jatkuu Jokivarteen asti. Tämän alueen pääväylinä ovat Metsolantie ja Kulomäentie.
Korson alueen asutus lähti alun perin kehittymään vuonna 1862 valmistuneen rautatien ohituspaikalle perustetun aseman ympäristöön, ensin radan länsipuolelle. Tiestön ja kulkuyhteyksien kehittyessä asutusta syntyi myös radan itäpuolelle, Metsolaan. Kulkuyhteydet pääradan poikki ovat myöhemminkin parantuneet, ja rakennuskanta Metsolassa on nuorempaa kuin radan länsipuolella. Liikenneyhteydet Metsolan laajalta omakotialueelta painottuvat enemmän bussiliikenteen sekä yksityisautoilun ja Lahden moottoritien varaan.
Briançon

Briançon (, ) on Ranskan kaupunki, joka sijaitsee Hautes-Alpesin departementissa ja Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella.
Maantiede.
Briançonin kaupunki sijaitsee Durance-, Guisane- ja Cervette-jokien yhtymäkohdassa, eräänlaisessa jääkauden jäänteenä syntyneessä laaksossa. Kaupunki on korkeimmalla (keskikorkeus on 1 326 metriä) Ranskassa sijaitseva kaupunkiyhdyskunta, se on toiseksi korkein koko Euroopassa, Sveitsissä sijaitsevan Davosin jälkeen. 
Kaupingista aukeaa laaja Durance-joen uomasola kohden pohjoista, Montgenèvren sola johtaa kohden Italiaa sekä Provencea ja Capin kaupunkia. Kaupunkiin johtaa kaksi valtatietä, numerot N91 ja N 94, kuten myös Valencesta alkava rautatieyhteys.
Briançon on kuuluisa vanhasta kaupungistaan. Sen linnoituksen suunnitteli tunnettu linnoitusarkkitehti Vauban, ja sen rakensivat alueen linnoitusmestarit Tardif ja Nègre. Rakennusinsinöörit rakensivat myös useita linnakkeita ympäröiville vuorille, joiden tarkoituksena oli ennakoida Italiasta tulevia hyökkäyksiä. 
Ilmasto.
Briançon on tunnettu myös siitä, että kaupungissa paistaa aurinko 300 vuorokautta vuodessa, jolloin kriteerinä on vähintään kaksi auringonpaisteista tuntia vuorokaudessa. 
Kaupungin mikroilmasto selittyy osittain sen maantieteellisellä sijainnilla, joka on myös erikoisuus Ranskan Alpeilla. Tämä johtuu puolestaan siitä, että alueelle virtaa lämmintä ilmaa Välimereltä ja korkeat vuoret estävät lännestä tulevien pilvien saapumisen laakson ylle.
Naapurit.
Briançonin kaupungin naapurit ovat:
Historia.
Briançonin alueella on ollut asutusta jo pronssikaudesta lähtien. Alueen nimi juontaa todennäköisesti siellä asuneista Ligurian kelteistä ja on ollut siis Brigantio ja Brigantium, joka on kelteillä tarkoittanut korkeaa paikkaa.
Useat roomalaiset kirjailijat mainitsevat Briançonin olemassaolon ja siksi historioitsija Malte-Brun sijoittaakin ”Como-järven alueelta karkotettujen kreikkalaisten määränpääksi juuri Briançonin alueen, kun Comon alueen uudet valtiaat olivat tuhonneet ensin kreikkalaisten kaupungin Brigantiumin. Nämä vuoristoon paenneet kreikkalaiset asettuivat Genèvren ja Sisteronin väliselle alueelle ja rakensivat kaupungin nimeltä Brigantium, muistoksi, epäilemättä, kaupungista, jossa he olivat Italiassa asuneet.”
Roomalaisena aikana Briançon oli osaa Alpes Cottiæ -hallintoaluetta, joka erässä vaiheessa hallitsi Cittius-niminen kuningas. Tärkeintä oli kuitenkin tällöinkin Torinon ja Arlesin välinen kulkuyhteys, joka meni kaupungin kautta.
Italian sodat 1400-luvun lopulla ja 1500-luvulla sekä uskonsodat olivat kaupungille nopean kehityksen aikaa. Kaupungista tuli sotilaskaupunki. Vuonna 1690 rakennettiinkin kaupungille uusi suojusmuuri.
Napoleonin sotien aikana vuonna 1815 kaupunki vastusti liittoutuneiden piiritystä ja Pariisin rauha ehdittiin allekirjoittaa ennen kaupungin antautumista.
Il re pastore

Il Re Pastore, KV 208 () on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera. Teos kuuluu" opera serian" tyylilajiin.
Oopperan synty.
Keisarinna Maria Teresian poika, arkkiherttua Maximilian Franz vieraili Salzburgissa keväällä 1775, 19-vuotiaan Mozartin toimiessa Salzburgin ruhtinasarkkipiispa Colloredon hovimuusikkona (). Vierailun kunniaksi tilattiin oopperat Mozartilta ja vanhemmalta hovisäveltäjä Domenico Fischiettiltä. Molemmille oopperoille valittiin Metastasion libretto, Fischiettille "Gli orti esperidi" ja Mozartille "Il Re Pastore". Vierailun ensimmäisenä iltana esitettiin Fischiettin teos ja toisena päivänä, 23. huhtikuuta 1775 sai ensiesityksensä Mozartin "Il Re Pastore". 
Koska ruhtinasarkkipiispan palatsissa ei ollut teatteria, esitettiin ooppera konserttiesityksenä. 40-vuotias kastraatti Tommasso Consoli Münchenin hovioopperasta vieraili nuoren Amintan osassa, mutta muuten esitys toteutettiin salzburgilaisin voimin.
Synopsis.
Ooppera sijoittuu muinaiseen Foinikiaan Aleksanteri Suuren valloitussotien aikaan, noin 330 eaa. Aleksanteri on vallannut Sidonin kaupungin ja syössyt vallasta laillisen kuninkaan syrjäyttäneen tyranni Stratonen. Erinäisten käänteiden jälkeen Aleksanteri nostaa valtaistuimelle paimenena elävän ja omista juuristaan tietämättömän Amintan ja hänen rinnalleen kuningattareksi kruunataan paimentyttö Elisa.
Ernst Křenek

Ernst Křenek (23. elokuuta 1900 Wien – 22. joulukuuta 1991 Palm Springs, Kalifornia) oli itävaltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikkikirjailija, jolla oli tšekkiläisiä sukujuuria. Hän oli vuodesta 1945 lähtien Yhdysvaltain kansalainen. Křenek kokeili muun muassa atonaalisuutta ja muita nykytaidemusiikin tyylejä.
Křenek syntyi Wienissä ja opiskeli Franz Schrekerin johdolla. Hän aloitti uransa kapellimestarina Saksan oopperataloissa. Vuonna 1922 Křenekiä pyydettiin viimeistelemään Gustav Mahlerin kymmenes sinfonia, joka oli jäänyt kesken säveltäjän kuoltua 1911. Křenek muokkasi teoksen ensimmäistä ja kolmatta osaa. Säveltäjänä Křenek sai vaikutteita Mahlerin ohella Paul Hindemithiltä ja Arthur Honeggerilta sekä jazzista. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1938 Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen kiellettyä hänen musiikkinsa esittämisen Saksassa. Křenekistä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1945. Hän kuoli Kaliforniassa vuonna 1991.
Křenekin tuotantoon kuuluu sinfonioita, konserttoja, jousikvartettoja, sonaatteja ja muuta musiikkia. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu vuonna 1927 ensiesitetty ooppera "Jonny spielt auf" ("Jonny alkaa soittaa"), jolla hän pyrki luomaan kokonaan uuden, jazziin pohjautuvan oopperatyylin. Hän toimi myös musiikinopettajana, ja hänen oppilaitaan olivat muiden muassa George Perle ja Robert Erickson. Hän kirjoitti myös musiikkiartikkeleja ja -arvosteluja "Frankfurter Zeitungiin", kunnes hän joutui poistumaan Saksasta. 
1940-luvulla hän opetti Hamline Universityssä Minnesotassa, missä paikallisen sinfoniaorkestelin kapellimestari Dimitri Mitropoulos loi hänelle suhteita paikallisiin musiikkipiireihin. Křenek muutti kuitenkin loppuelämäkseen Kaliforniaan.
Blind Willie McTell

Blind Willie McTell (oik. William Samuel McTear; s. 5. toukokuuta 1901 Thomson, Georgia – 15. elokuuta 1959 Milledgeville, Georgia) oli yhdysvaltalainen blues-laulaja, lauluntekijä ja kitaristi.
McTell oli jo syntyessään menettänyt näön toisesta silmästään, ja hän tuli kokonaan sokeaksi lapsuutensa loppupuolella. Hän kuitenkin oppi lukemaan sokeiden kirjoitusta. Musiikillisia lahjoja McTell osoitti jo varhaisesta iästä ja oppi kitaransoittotaidon nuorella iällä. Hänen instrumentikseen vakiintui myöhemmin 12-kielinen kitara. Isä jätti perheen, kun McTell oli vielä nuori. Kun äiti kuoli 1920-luvulla, McTellistä tuli kiertelevä muusikko. Levytysura alkoi Atlantassa Victor Records -yhtiölle vuonna 1927.
Ennen toista maailmansotaa McTell matkusteli laajalti ja esiintyi monissa paikoissa. Musiikissaan hän yhdisti Mississippin alueen delta bluesia ja itärannikon tyyliä. McTell jatkoi levytysuraansa useilla eri levymerkeillä. Hän levytti esimerkiksi valtion arkistoihin kansanmusiikkia tallentaneelle Alan Lomaxille vuonna 1940 ja myöhemmin Atlantic Recordsille ja Regal Recordsille. Viimeiset levytykset nauhoitti erään levykaupan omistaja vuonna 1956. McTell pysytteli Atlantassa, mutta hänen terveytensä huononi ennen kaikkea diabeteksen takia, ja hän kuoli sairauskohtaukseen vuonna 1959.
Nykyään McTell on laajalti arvostettu artisti. Hänen kuuluisimpiin kuuluvan kappaleen, ”Statesboro Blues”, on versioinut myöhemmin esimerkiksi Taj Mahal ja Allman Brothers Band. Bob Dylan on levyttänyt McTellin kappaleen ”Broke Down Engine Blues”, ja hän on myös tehnyt McTellista kertovan kappaleen nimeltä ”Blind Willie McTell” käyttäen ”St. James Infirmary Blues” -nimisen yhdysvaltalaisen kansanlaulun melodiaa. McTellin syntymäpaikassa, Georgian Thomsonissa, järjestetään nykyään vuotuinen blues-festivaali hänen kunniakseen.
Christian Cannabich

Johann Christian Innocenz Bonaventura Cannabich (12. joulukuuta 1731 Mannheim – 20. tammikuuta 1798 Frankfurt am Main) oli saksalainen säveltäjä ja muusikko. Hän edusti Mannheimin koulukuntaa.
Cannabich syntyi Mannheimissa ja opiskeli Johann Stamitzin johdolla. Hän toimi viulistina Mannheimin hoviorkesterissa ja siirtyi vuonna 1750 Roomaan opiskelemaan Niccolò Jommellin johdolla. Vuonna 1759 Cannabich meni naimisiin Maria Elisabeth de la Motten kanssa. Hän seurasi Johann Stamitzia Mannheimin hoviorkesterin kapellimestarina vuonna 1774. Samoihin aikoihin hän ystävystyi Wolfgang Amadeus Mozartin kanssa. Cannabich kuoli Frankfurt am Mainissa 66 vuoden iässä. 
Cannabichin tuotantoon kuuluu muun muassa kymmeniä sinfonioita ja baletteja.
Francesco Feo

Francesco Feo (1691, Napoli – 18. tammikuuta 1761, Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän asui ja työskenteli Napolissa, jossa suurin osa hänen oopperoistaan ensiesitettiin. Feo toimi musiikinopettajana muiden muassa Niccolò Jommellille. 
Elämä ja ura.
Francesco Feo opiskeli vuosina 1704–12 synnyinkaupunkinsa Napolin Santa Maria della Pietà dei Turchini -konservatoriossa Andrea Basson ja Nicola Fagon johdolla ja sai sitten "maestron" tehtävän Sant’Onofrion konservatoriosta vuosiksi 1723–1739 ja "primo maestron" tehtävän Poveri di Gesù Cristo -konservatoriosta vuosiksi 1739–1743.
Feo sävelsi toistakymmentä oopperaa. Niistä ensimmäinen oli "L’amor tirannico, ossia Zenobia" (”Tyrannimainen rakkaus eli Zenobia”, 1713). Häneltä on säilynyt myös yksi koominen ooppera "La forza della virtù" (”Hyveen voima”, 1719) sekä intermezzoja. Hänen teoksiaan esitettiin Napolin lisäksi Firenzessä, Roomassa, Torinossa ja Innsbruckissa.
Robbie Coltrane

Anthony Robert McMillan (30. maaliskuuta 1950 Rutherglen, South Lanarkshire, Skotlanti – 14. lokakuuta 2022), taiteilijanimeltään Robbie Coltrane, oli skotlantilainen näyttelijä. Hän otti taiteilijanimekseen "Coltrane" kunnianosoituksena edesmenneelle jazzmuusikko John Coltranelle.
Ura.
Coltrane näytteli pääroolissa televisiosarjassa "Fitz ratkaisee" sekä esiintyi lukuisissa elokuvissa kuten "Ocean's Twelve", "Buddy", "Mona Lisa", "Viesti mereltä", "Huckleberry Finnin seikkailut" sekä Bond-elokuvissa "Kun maailma ei riitä" ja "007 ja kultainen silmä". 
Menestystä hän sai myös sympaattisena puolijättiläisenä Rubeus Hagridina J. K. Rowlingin seitsemän osan Harry Potter -kirjasarjaan perustuvissa elokuvissa "Harry Potter ja viisasten kivi" (2001), "Harry Potter ja salaisuuksien kammio" (2002), "Harry Potter ja Azkabanin vanki" (2004), "Harry Potter ja liekehtivä pikari" (2005), "Harry Potter ja Feeniksin kilta" (2007), "Harry Potter ja puoliverinen prinssi" (2009) "Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1" (2010) ja "osa 2" (2011).
Elämänvaiheet.
Coltrane kävi koulunsa Glenalmond collegessa, joka on yksi Skotlannin arvostetuimmista kouluista. Hänellä oli hankaluuksia kurinpidon kanssa, mutta hän sai hyvät arvosanat taideaineista. Hän opiskeli taidetta Glasgowin taidekoulussa vuosina 1968-1972, mutta koki ettei ollut tarpeeksi lahjakas ja luopui haaveistaan tulla taidemaalariksi. Coltran osallistui näytelmiin jo taidekouluaikoinaan, ja opiskeli vielä vuoden verran näyttelemistä Edinburghissa Moray Housessa.
1980-luvulla hän esiintyi useissa BBC:n sketsikomedioissa Emma Thompsonin, Hugh Laurien, Ben Eltonin, Stephen Fryn ja Rik Mayallin kanssa. Hänestä tuli televisiokomedioiden vakioesiintyjä, joka sai merkittävän roolin myös Musta kyy-komedioissa. Hän siirtyi komedioista vakavammin otettavaksi näyttelijäksi vuonna 1987 Emma Thompsonin vastanäyttelijänä "Tutti Frutti" -sarjassa, josta hän oli Bafta-ehdokkaana. Lisää palkintoja tuli "Fitz ratkaisee" -sarjasta, mutta elokuvaura alkoi taas keveistä komedioista, joita seurasivat kaksi Bond-filmiä ja Harry Potter -sarja.
Menestys toi Coltranelle rahaa, mutta sillä oli varjopuolensa. Hän ylpistyi ja käytti liikaa alkoholia. Ylipaino tuotti terveysongelmia. Hän tapasi 1980-luvun lopulla eli lähes 40-vuotiaana Rhona Gemmellin. Pari oli naimisissa viisi vuotta ja sai pojan ja tyttären.
Coltrane valittiin sai vuonna 2006 arvonimen OBE (Officer of the Order of the British Empire). Samana vuonna hän sijottui kuudenneksi äänestyksessä kuuluisimmasta skotlantilaisesta.
Neil Diamond

Neil Leslie Diamond (s. 24. tammikuuta 1941 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä, jolla oli useita hittejä 1960-luvulta 1980-luvulle. Senkin jälkeen hän oli pitkään yksi Yhdysvaltain suosituimpia konserttiesiintyjiä.
Elämä ja ura.
Diamond syntyi vuonna 1941 Brooklynissä juutalaisille vanhemmille, jotka olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Venäjältä ja Puolasta. Diamondin isä oli kauppias, jonka menestys nosti lopulta perheen keskiluokkaiseksi.
Diamond opiskeli New Yorkin yliopistossa lääketiedettä, mutta jätti opintonsa kesken vuonna 1960. Hän kirjautui sen jälkeen vielä opiskelijaksi kauppatieteiden tiedekuntaan vuoteen 1965 asti.
Vuonna 1960 Diamond julkaisi Jack Packerin kanssa duona singlen ”You Are My Love”/”What Will I Do”. Koska se ja duon seuraavakaan single ei myynyt, Diamond jatkoi uraansa yksin. Sunbeam Music ja Roosevelt Music julkaisivat vuonna 1962 joitain hänen kirjoittamiaan lauluja. Ensimmäinen listoille noussut laulu, jossa Diamond oli mukana kirjoittajana, oli Pat Boonen esittämä ”Ten Lonely Guys”. Columbia Records julkaisi Diamondin ensimmäisen soolosinglen ”Clown Town”/”At Night” vuonna 1963. Koska se ei menestynyt, Columbia hylkäsi Diamondin.
Vuonna 1965 Diamond sai ensimmäinen hittinsä Trio Musicilta, kun Jay &amp; the Americansin esittämä ”Sunday and Me” nousi Yhdysvaltain listasijalle 18. Kesällä 1966 Diamond pääsi singlelistan sijalle 55 omalla esityksellään ”Solitary Man”. Sitä seurasi ”Cherry, Cherry” singlelistan sijalle 6. Diamondin menestynein laulu noilta ajoilta on The Monkeesin esittämä ”I’m a Believer”, joka oli singlelistan kärjessä seitsemän viikkoa vuonna 1967.
Diamondin esikoisalbumi "The Feel of Neil Diamond" (1966) ei vielä menestynyt listoilla. Seuraavina vuosina Diamond levytti useita hittejä ja menestysalbumeja. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan on ”Sweet Caroline” (1969), joka nousi Yhdysvaltain listaneloseksi. Diamond oli suosionsa huipulla 1970-luvulla, ja esimerkiksi vuonna 1978 hänen duettonsa Barbra Streisandin kanssa, ”You Don’t Bring Me Flowers”, myi platinaa. Vuonna 1981 Columbian kanssa solmittu 30 miljoonan dollarin ja 10 albumin levytyssopimus oli siihen mennessä historian rahakkain levytyssopimus.
Diamond säilytti suosionsa konserttiesiintyjänä 1970-luvun jälkeenkin, ja vielä vuonna 2005 hän oli Yhdysvaltain kolmanneksi menestynein esiintyjä yli 70 miljoonan dollarin lipputuloilla.
Diamond nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2011. Seuraavana vuonna hän sai tähden Hollywood Walk of Fame -kävelykadulle.
Vuonna 2018 Diamond ilmoitti sairastavansa Parkinsonin tautia ja jättävänsä siksi esiintymiset. Hän on kuitenkin jatkanut levyttämistä.
Diamondin laulut ovat melodista ja prameasti sovitettua poppia, jotka kertovat rakkaudesta. Hänen laulujaan ovat esittäneet monenlaiset artistit, kuten Elvis Presley, Johnny Cash ja Deep Purple.
Saue

Saue (aik. ) on Sauen kuntaan kuuluva kaupunki Harjumaalla, Pohjois-Virossa. Se sijaitsee 18 kilometriä Tallinnasta lounaaseen. Pinta-alaltaan kaupunki on 4,39 neliökilometrin suuruinen, ja sen asukasluku on noin 5 500. Asukastiheys on noin 1 300 asukasta neliökilometriä kohti.
Väestö.
Kaupungin asukasluku on jo pitkään ollut kasvamaan päin. Kaupunki vetää puoleensa erityisesti Tallinnassa työskenteleviä ihmisiä läheisen sijaintinsa takia.
Vuonna 2011 Sauen kaupungissa oli 5 514 asukasta, joista 5 145 (93,3 %) oli virolaisia, 258 (4,7 %) venäläisiä ja 108 (2,0 %) muita kansallisuuksia.
Historia.
Sauen kylä on mainittu asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1548. Samalla vuosisadalla Saueen perustettiin kartano, johon valmistui vuonna 1792 suuri päärakennus ja puisto. Nykyään kartanon tilat ovat kaupallisessa käytössä: sitä vuokrataan juhliin ja muihin tapahtumiin.
Vuonna 1960 Saue yhdistettiin Tallinnaan, johon se kuului vuoteen 1993 asti. Tuolloin Saue sai kaupunginoikeudet.
Vuonna 2017 Sauen itsenäisestä kaupungista tuli epäitsenäinen kaupunki ja osa uutta Sauen kuntaa yhdessä vanhan Sauen kunnan, Nissin ja Kernun kanssa.
Muuta.
Sauessa on toiminut Pauligin tytäryhtiö vuodesta 1993 lähtien.
Mahershala Ali

Mahershalalhashbaz ”Mahershala” Ali (s. Mahershalalhashbaz Gilmore; 16. helmikuuta 1974 Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa "4400" (2004–2007) ja "House of Cards" (2013–2016).
Ali palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja SAG-palkinnolla roolistaan vuoden 2016 elokuvassa "Moonlight", josta hän sai myös Golden Globe -ehdokkuuden. Hänestä tuli historian ensimmäinen muslimi, joka on palkittu näyttelijä-Oscarilla.
Ali esiintyi vuonna 2016 myös elokuvassa "Hidden Figures – varjoon jääneet", joka sai parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinnon.
Vuonna 2018 Ali näytteli pianisti Don Shirleyä elokuvassa "Green Book", josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla, parhaan miessivuosan Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Tausta.
Ali syntyi Oaklandissa ja kasvoi Haywardissa. Kesäisin hän vieraili myös New Yorkissa, sillä hänen isänsä työskenteli Broadwayllä. Hänen äitinsä on puolestaan pappi. Alin alkuperäinen nimi on Mahershalalhashbaz Gilmore – omalaatuinen etunimi on peräisin Vanhasta testamentista. Vuonna 1999 hän kääntyi muslimiksi ja liittyi vuonna 2001 Ahmadiyya-liikkeeseen.
Nuorena Ali pelasi koripalloa ja pääsi collegeen urheilijastipendillä, mutta päätyi sittemmin opiskelemaan näyttelemistä New Yorkin yliopistoon.
Yksityiselämä.
Ali on naimisissa Amatus Sami-Karimin kanssa ja heidän esikoisensa syntyi 22. helmikuuta 2017.
Hämevaara

Hämevaara () on kaupunginosa Länsi-Vantaalla, Espoon rajan tuntumassa. Naapurikaupunginosia ovat Vantaalla Linnainen, Pähkinärinne ja Rajatorppa sekä Espoon puolelta Lintuvaara. Vuoden 2020 lopussa kaupunginosan väestöstä muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus oli 9,9 prosenttia. 
Hämevaarassa on pääasiallisesti omakotitaloja ja niiden lisäksi muutama kerros- ja rivitalo. Hämevaarassa ei ole muita palveluja kuin päiväkoti ja kirpputori, lähin kauppa sijaitsee Pähkinärinteessä. Lisäksi Hämevaarassa sijaitsee Pöllökallio, joka on jääkautista rantakivikkoa. Alueella toimii "Hämevaara-seura", jonka tunnuksena on pöllö. Hämevaarassa sijaitsee myös lentoliikenteen radiomajakka, taajuudella 381 KHz.
Viisaritien ja kaupunginrajan väliin on kaavoitettu uusia pientalotontteja (Vieteritie, Vieterikuja ja Vieteririnne).
Hämevaarantien ja Rajatorpantien kulmaukseen on valmistunut kerrostalokortteli.
Carolina Panthers

Carolina Panthers on Yhdysvalloissa NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen eteläisessä divisioonassa, NFC Southissa. Seuran kotipaikka on Charlottessa, Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Panthers perustettiin vuonna 1993 ja se aloitti pelaamisen NFL:ssä kaksi vuotta myöhemmin, kaudella 1995, samaan aikaan Jacksonville Jaguarsin kanssa.
Panthers on voittanut NFC:n konferenssimestaruuden kahdesti, kausina 2003 ja 2015, ja divisioonansa kuudesti (kausina 1996, 2003, 2008 ja 2013–2015).
Panthers pelaa kotiottelunsa Bank of America Stadiumilla, jonne mahtuu yli 75 000 katsojaa. Joukkueen pitopaikka on Spartanburgin kaupungissa sijaitseva Wofford College.
Seuran omistaa David Tepper. Carolina Panthers oli vuonna 2023 "Forbesin" listauksessa maailman 39. arvokkain urheiluseura 4,1 miljardin dollarin arvolla.
Historia.
Carolina Panthers aloitti pelaamisen kaudella 1995 NFC West -divisioonassa ja siirtyi myöhemmin NFC South -divisioonaan liigan uudelleenjärjestelyn yhteydessä vuonna 2002. 
Joukkueen merkittävin saavutus on konfrerenssimestaruus 30. tammikuuta 2004, kun se kukisti New England Patriotsin 32-29 päävalmentaja John Foxin johdolla. Tämä teki Panthersista vasta toisen joukkueen NFL:n ja AFL:n yhdistymisen jälkeen (1970), joka saavutti mestaruuden kymmenen kauden sisällä liigaan liittymisestään.
Tärkeä käännekohta joukkueen historiassa oli pelinrakentaja Jake Delhommen hankinta vapaana agenttina vuoden 2008 kauden ulkopuolella. Delhomme johti joukkueen pudotuspeleihin, mutta Panthers hävisi Arizona Cardinalsille 23-20 vuoden 2009 divisioonakierroksella. Vuonna 2011 Delhommen loukkaannuttua, NFL:n parhaaksi pelaajaksi myöhemmin valittu Cam Newton nousi pelinrakentajaksi ja teki vaikuttavan debyyttikauden, vaikka joukkue hävisikin New York Giantsille 24-2 vuoden 2012 Wild Card -kierroksella.
Vuosien varrella Panthersissa on pelannut useita huippupelaajia, kuten Steve Smith Sr., Julius Peppers ja DeAngelo Williams. Vaikka joukkueella ei ole montaa mestaruutta, se on vakiinnuttanut asemansa yhtenä NFL:n vakiintuneista joukkueista suhteellisen lyhyessä ajassa.
Merkittävät pelaajat.
Jäädytetyt pelinumerot.
Carolina Panthers on poistanut käytöstä seuraavan pelinumeron:
Pro Football Hall of Fame -pelaajat.
Carolina Panthersin joukkueesta on valittu viisi pelaajaa Pro Football Hall of Fameen:
Lauren Koslow

Lauren Alice Koslow (s. 9. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt saippuasarjoissa "Päivien viemää", "Kauniit ja rohkeat" ja "Tunteita ja tuoksuja".
Koslow tunnetaan parhaiten roolistaan "Päivien viemää" -sarjan Kate Robertsina, roolista jota hän on näytellyt vuodesta 1996 lähtien. Yksi keskeisimmistä juonikuvioista sarjassa viimeisimmän vuosikymmenen ajan on ollut Katen vihanpito Sami Bradyn kanssa. 
"Kauniissa ja rohkeissa" Koslow esitti Margo Lynleyta vuosina 1987–1992. Margo oli sarjassa alusta asti mukana ollut muotisuunnittelija, jolla oli vispilänkauppaa Eric Forresterin ja Ridge Forresterin kanssa. Tämän lisäksi hän sai lapsen Clarke Garrisonin kanssa, ja oli naimisissa Bill Spencerin kanssa. Lopulta Margo poistui kaupungista poikansa Mark MacLainen kanssa. Mark palasi sarjaan vuosia myöhemmin aikuiseksi kasvaneena. 
"Tunteita ja tuoksuja" -sarjassa Koslow esiintyi vuosina 1984–1986 esittäen Lindsay Wells Abbottia.
Lyly (nimi)

Lyly on suomenkielinen nimi, joka esiintyy paikannimissä, sukunimenä ja miehen etunimenä.
Etunimi.
Nimi johtuu sanasta "lyly", joka tarkoittaa vinossa kasvavaan havupuuhun muodostuvaa kovaa pintapuuta. Lylyä käytettiin muun muassa ahkioiden, jalasten ja suksien valmistukseen.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Lylyksi on nimetty noin 30 miestä ja alle 25 naista. Lylyn nimipäivä on 1. marraskuuta.
Sukunimi.
Sukunimenä Lyly esiintyi Suomessa heinäkuussa 2020 nykyisenä nimenä 374 henkilöllä.
Viisumi

Viisumi (&lt; lat. "vīsum" ’nähty’ &lt; "vidēre" ’nähdä’) on kohdemaan viranomaisen (yl. konsulaatin tai suurlähetystön) antama suositus rajaviranomaiselle päästää viisuminhaltija rajan yli. Useimmat valtiot vaativat periaatteessa kaikilta maahan saapuvilta ulkomaalaisilta viisumin, mutta käytännössä monien valtioiden välillä on sovittu vastavuoroisesta viisumivapaudesta. Ilman viisumia ei pääse edes lentokoneeseen, jos lähtömaata ei ole vapautettu viisumipakosta. 
Viisumi oikeuttaa lyhytkestoiseen oleskeluun maassa, pidempiaikaiseen tarvitaan maan viranomaisten myöntämä oleskelulupa. 
Schengen-alueen jäsenvaltiot eivät vaadi omilta kansalaisiltaan passia ja viisumia, vaan ainostaan vaadittaessa todistamaan henkilöllisyytensä esimerkiksi henkilökortilla rajaviranomaiselle. 
Viisumityyppejä:
Suomen viisumi.
Suomen viisumi on viisumivelvollisten maiden kansalaisille myönnettävä tilapäinen, enintään 90 päivän yhtäjaksoinen lupa oleskella maassa. Suomen myöntämä viisumi on samalla Schengen-viisumi, joka oikeuttaa matkustamisen kaikkiin Schengen-sopimuksen jäsenvaltioihin. 
Shengen-viisumin saanti edellyttää aina esimerkiksi seuraavien ehtojen täyttymistä: Hakijalla on oltava hyväksytty ja voimassaoleva matkustusasiakirja sekä oikeus palata lähtömaahan tai siirtyä Suomesta johonkin kolmanteen maahan. Lisäksi hakijalla on oltava varoja toimeentulonsa kattamiseen ja matkasuunnitelma sekä aineistoa, josta käy ilmi maassa oleskelun tarkoitus ja edellytykset. 
Jos viisumi on myönnetty väärien tietojen perusteella, se ei ole laillinen. Väärien tietojen antaminen viisumihakemuksessa säädettiin lailla rangaistavaksi vuonna 2014. Myös laittoman maahantulon järjestäminen väärien tietojen avulla viisumin hankkineille muuttui rangaistavaksi. Kyseinen laki koskee laitonta maahantuloa organisoivia henkilöitä, joiden toiminnalla on usein kaupalliset tarkoitusperät. Rangaistus voidaan kuitenkin jättää määräämättä esimerkiksi silloin, kun viisumin saanutta on vainottu lähtömaassa.
Heps

Heps oli kuopiolaisen Saastamoinen Yhtymän 1970-luvulla toiminut tavarataloketju. Sen tavaratalot toimivat sekä kaupunkien keskustoissa että niiden ulkopuolella – eli niitä voi kutsua myös "automarketeiksi".
Vuonna 1977 Tuko osti Hepsit vuosikymmenen suurimmassa tavaratalokaupassa Suomessa. Ne muuttuivat seuraavana vuonna Anttila-tavarataloiksi, jotka Tuko oli ostanut pari vuotta aiemmin. Kauppahetkellä Hepseissä oli yhteensä noin 640 työntekijää yhdeksässä tavaratalossa: Kaarinassa, Lahdessa, Kouvolassa, Lohjalla, Jyväskylässä, Seinäjoella, Oulussa, Kajaanissa ja Kuopiossa. Saastamoisen tukkuryhmään jäivät tuolloin vielä kauppiasvetoiset Tops- ja Pops-myymäläketjut. Vuonna 1996 Kesko osti Anttila-ketjun, ja tällöin osa entisistä Hepseistä muuttui K-Citymarketeiksi
Historiaa.
Ensimmäinen Heps-tavaratalo nousi Turun lähelle Kaarinan Ravattulaan vuonna 1970. Turun Hepsin omisti Suurmarkkinat Oy, jonka perustaja oli Herman Saastamoinen. Turun Heps oli ensimmäinen alennustavaratalo, joka sijaitsi kaupungin keskustan ulkopuolella. Näin se myös osaltaan toimi automarkettien edelläkävijänä. Myymälän pinta-ala oli 3 500 neliömetriä. Sen pihalla oli pysäköintiruudut 300 ajoneuvolle. Tuotevalikoimaan kuuluivat elintarvikkeiden lisäksi tekstiilit, kengät, asusteet, paperi- ja kemikaliotarvikkeet, kodinkoneet, taloustavarat, rautatavarat, vapaa-ajantuotteet ja autotarvikkeet.
Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesteri

Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesteri () on Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1932, ja sen ensimmäinen konsertti pidettiin Raleighissa saman vuoden 16. maaliskuuta. 
Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesterin toiminta keskittyy Pohjois-Carolinan pääkaupunkiin Raleighiin. Orkesterissa on yhteensä 65 jäsentä ja se pitää vuosittain noin kuusikymmentä konserttia. Nykyisenä ylikapellimestarina ja musiikillisena johtajana toimii walesiläissyntyinen Grant Llewellyn.
Wilma Smith

Wilma Smith on fidžiläissyntyinen viulisti. Hän syntyi Suvassa ja mutta muutti Aucklandiin 4 -vuotiaana, jossa vietti lapsuutensa. Hän siellä aloitti jo nuorena pianon- ja viulutunnit. Hän opiskeli Aucklandin yliopistossa, Uudessa-Seelannissa. Hän on ollut mestarikursseilla muun muassa Josef Gingoldin, Yehudi Menuhinin ja Sándor Véghin kanssa. Hän on voittanut muun muassa Naumburg-palkinnon vuonna 1984. 
Smith oli yksi vuonna 1980 perustetun Lydian String Quartetin perustajajäsenistä. Vuonna 1987 hän liittyi New Zealand String Quartetiin, jossa hän soitti siihen saakka kun hänet nimitettiin vuonna 1993 hänet nimitettiin Uuden-Seelannin sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Vuonna 2003 hän liittyi Melbournen sinfoniaorkesteriin. Smith soittaa Guadagnini-viulua vuodelta 1761.
Uuden-Seelannin jousikvartetti

Uuden-Seelannin jousikvartetti () on uusiseelantilainen jousikvartetti, joka perustettiin vuonna 1987. Se on esiintynyt myös Uuden-Seelannin sinfoniaorkesterin ja BBC:n skotlantilaisen sinfoniaorkesterin kanssa. Kvartetti on levyttänyt muiden muassa Béla Bartókin, Claude Debussyn ja Maurice Ravelin jousikvartettoja.
Rolf Gjelsten

Rolf Gjelsten on kanadalaissyntyinen sellisti, joka on ollut vuodesta 1997 lähtien myös Uuden-Seelannin kansalainen. Hän aloitti sellonsoiton Victoriassa James Hunterin ja János Starkerin johdolla. 
Gjelsten pääsi 22-vuotiaana Berliinin filharmonikkojen nuorimmaksi jäseneksi. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Pohjois-Amerikassa Zara Nelsovan johdolla. Hän konsertoi ja levytti Laurentian Quartetin kanssa vajaan vuosikymmenen ajan. Gjelsten myös opetti sellonsoittoa Sarah Lawrence Collegessa New Yorkissa.
Gjelsten liittyi Uuden-Seelannin jousikvartetin sellistiksi toukokuussa 1994. Kolme vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Uuden-Seelannin kansalaisuus.
Comédie-Française

Comédie-Française eli Théâtre-Français on ainoa Ranskan valtion omistama teatteri ja yksi harvoista laitoksista, joilla on vakituisilla sopimuksilla palkattu henkilökunta. Teatteri sijaitsee Pariisin 1. kaupunginosassa Palais Royalen rakennuskompleksissa. 
Teatterin kuuluisin dramaturgi on ollut Molière. Häntä pidetään nykyäänkin eräänlaisena teatterin suojelijana. Hän kuoli kuitenkin seitsemän vuotta ennen kuin teatteri, Maison de Molière, syntyi. 
Alkuperä.
Comédie-Française perustettiin Ludvig XIV:n kirjeellä 21. lokakuuta 1680, ja siinä yhdistettiin kaksi Pariisissa toiminutta erillistä teatteriseuruetta: Guénégaudin ja Burgundin palatsien seurueet. 25. elokuuta näyttelijät olivat jo kokoontuneet yhteen antaakseen yhteisesityksenä näytelmän "Phèdre", jonka Jean Racine oli kirjoittanut, sekä Jean de La Chapellen näytelmän "Orléansin vaunut" ("Carosses d'Orléans"). Comédiens-Français kokosi yhteen nämä kaksi seuruetta 5. tammikuuta 1681. Teatterin ohjelma koostui tuolloin Molièren ja Jean Racinen näytelmistä, mutta joukossa oli myös joitakin Pierre Corneillen, Paul Scarronin ja Jean Rotroun teoksia.
Teatterin näyttelijät sijoittuivat 1782 tilapäisesti Théâtre de l'Odéoniin. Teatteriryhmä hajosi kuitenkin Ranskan vallankumouksen tiimellyksessä, ja teatterista tuli yksityinen yritys.
Vallankumouksen aikana 3. syyskuuta 1793 Comédie-Française oli suljettuna Kansallisen pelastuksen komitean (Comité de salut public) määräyksestä, ja näyttelijät vangittiin. Uusi hallitus antoi 31. toukokuuta 1799 teatterin käyttöön Richelieu-salin, jossa esitettiin Racinen "Talma", ja tarkoituksena oli tämän avulla saada muodostetuksi uusi teatteriryhmä.
Comédie-Françaisella on nykyisin lähes 3 000 näytelmän ohjelmisto kolmessa Pariisissa sijaitsevassa salissaan: Richelieu-sali (Palais Royal -rakennuksessa), Théâtre du Vieux-Colombier sekä Studio-Théâtre.
Teatterin sisustus.
Comédie-Françaisen sisätiloja uudistusta ovat 1900-luvulla toteuttaneet useat tunnetut maalarit. He ovat Marie Laurencin, Valentine Hugo, Christian Bérard, Jean Carzou, Cassandre, Raoul Dufy, Richard Peduzzi sekä ohjaaja ja kuvanveistäjä Bob Wilson. Sisustuksen valmistumisesta on vastannut yhteensä parikymmentä taiteilijaa.
Stanislav Tšistov

Stanislav Mihailovitš Tšistov (, s. 17. huhtikuuta 1983 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Svitov pelasi suurimman osan urastaan Venäjällä useassa eri seurassa, mutta myös kolme kautta NHL-liigassa.
Pelaajaura.
Tšistov aloitti ammattilaisuransa Avangard Omskissa, jossa pelasi vuodet 1999–2002. Mighty Ducks of Anaheim varasi hänet NHL:ään vuoden 2001 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella numerolla viisi. 
Kaudella 2001–2002 Tšistov määrättiin suorittamaan asepalvelustaan moskovalaiseen PHK TsSKA Moskovaan ja keräsi lopulta pääsarjatasolla vain yhdeksän ottelua. Tämän episodin jälkeen Tšistov loikkasi Yhdysvaltoihin yhdessä Aleksandr Frolovin kanssa.
Ensimmäisellä NHL-kaudellaan 2002–2003 Tšistov kokosi 30 tehopistettä pelaamassaan 79 runkosarjaottelussa sekä kuusi pistettä 21 pudotuspeliottelussa. Seuraava kausi sujui heikommin ja Tšistov lähetettiin Anaheimin silloiseen AHL-farmiseuraan Cincinnati Mighty Ducksiin, kun runkosarjasta oli pelattu kaksi kolmannesta. Kauden 2004–2005 hän vietti kokonaisuudessaan Cincinnatissa NHL:n oltua .
Kaudeksi 2005–2006 Tšistov palasi Venäjälle Metallurg Magnitogorskin joukkueeseen, jossa hän pelasi edelliskausia menestyksekkäämmin vuorotellen Jevgeni Malkinin ja Aleksei Kaigorodovin laiturina. Kesällä 2006 Tšistov siirtyi takaisin NHL:ään ja Anaheimiin solmittuaan seuran kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Hän ehti kuitenkin pelata seurassa vain yhden ottelun ennen siirtoaan Boston Bruinsiin marraskuussa 2006.
Tšistov ei pelannut Pohjois-Amerikassa kuin yhden kauden ja palasi Venäjälle jälleen kaudeksi 2007–2008. Hän teki sopimuksen Salavat Julajev Ufan kanssa, mutta pelasi joukkueessa vain yhdeksän ottelua. Avangard Omsk teki sopimuksen Tšistovin kanssa kesällä 2008, mutta hänet kaupattiin ennen kauden alkua Magnitogorskiin vaihdossa varausoikeuteen KHL:n varaustilaisuudessa. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Traktor Tšeljabinskiin.
Aucklandin sinfoniaorkesteri

Aucklandin sinfoniaorkesteri () on vuonna 1975 perustettu aucklandilainen sinfoniaorkesteri. Se koostuu yli kahdeksastakymmenestä muusikosta.
Aucklandin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina ja musiikillisena johtajana toimi orkesterin perustamisvuodesta 1975 vuoteen 2011 Gary Daverne. Vuonna 2011 orkesteria ryhtyi johtamaan Peter Thomas. Hän erosi tehtävästä 2021.
Alfalaktalbumiini

Alfalaktalbumiini (α-laktalbumiini) on tyypillinen maidon proteiini.
Alfalaktalbumiinia tarvitaan maitorauhassolussa laktoosin synteesiin. Koska laktoosin synteesiin alveolisolujen Golgin laitteessa tarvitaan α-laktalbumiinia, on sitä luonnollisesti myös maidossa. Lehmänmaidossa pitoisuus on 1,2 g/kg. α-laktalbumiinin osuus kaikista maidon proteiineista on 3,7 %.
Alfalaktalbumiinin biologinen tehtävä on laktoosin muodostamisen lisäksi sitoa kalsiumia. Tämän mahdollistavat alfalaktalbumiinin sisältämät aminohapot, asparagiini ja lysiini.
Koska alfalaktalbumiini sisältää runsaasti kysteiiniä, joka muodostaa proteiinin tertiäärirakenteeseen vaikuttavia rikkisiltoja, on se helposti denaturoituva.
Great Teacher Onizuka

Great Teacher Onizuka (tunnetaan myös lyhenteellä GTO) on alun perin japanilaisen mangakan Tōru Fujisawan piirtämä ja käsikirjoittama mangasarja, johon pohjautuen on tehty myös tv-anime, elokuva sekä draamasarja.
Tarina.
22-vuotiaalla Eikichi Onizukalla ei ole vakituista työtä eikä muutenkaan kummempaa käsitystä tulevaisuudestaan. Hänellä on paperit huonomaineisesta "kolmannen luokan" yliopistosta, Eurasiasta. Ottaen huomioon, kuinka koulujen nimet painavat ihmisten mielissä, Eurasian yliopiston käyneillä ei katsota olevan mahdollisia akateemisiin virkoihin.
Juoni lähtee käyntiin, kun Onizuka tutustuu nuoreen lukiolaistyttöön ja ihastuu, mutta saa loppujen lopuksi selville tytön seurustelevan vanhan ja kaljuuntuneen opettajan kanssa. Silloin Onizuka päättää, että hänestä tulee "Great Teacher Onizuka" - kaikkien aikojen paras opettaja.
Tuotanto.
Manga.
GTO-manga ilmestyi Japanissa vuodesta 1997 vuoteen 2001 tuotantoyhtiö Kodanshan painamassa Shounen Magazinessa. Sarja painettiin myöhemmin 25 mangakirjaksi.
Manga on ilmestynyt tähän mennessä Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Puolassa, Indonesiassa, Yhdysvalloissa ja Ruotsissa.
Live Action.
Vuoden 1998 aikana esitettiin Japanilaisella Fuji TV -televisiokanavalla ihmisnäyttelijöiden tähdittämää Great Teacher Onizuka -draamasarjaa. Yhteensä sarjaa esitettiin kaksitoista 45 minuutin mittaista jaksoa. Onizukan ja Azusan rooleissa nähtiin Takashi Sorimachi ja Nanako Matsushima. Takashi myös lauloi sarjan introkappaleen "Poison".
28. elokuuta 1999 esitettiin vielä tv-spesiaalijakso, ja samana vuonna ilmestyi Japanissa elokuviin täyspitkä GTO-elokuva.
03. Heinäkuuta 2012 esitettiin uusi Great Teacher Onizuka -draamasarja. Uusi versio eri näyttelijät.
Anime.
43-osainen animesarja esitettiin Fuji TV:ssä vuosina 1999 ja 2000, tuottajanaan Studio Pierrot.
Shonan Junai Gumi/ Early years of GTO.
On manga, joka sijoittuu Onizukan ja Danman nuoruuteen.
Shonan Junai Gumi OVA.
5-jaksoinen sarja, joka sijoittuu Shonan Junai Gumi (early years of GTO) mangaan. Kertoo Onizukan sekä Danman kouluajoista.
Bad Company.
10 chapterin pituinen sarja, joka sijoittuu 8-luokalla olevaan Onizukaan
Kurfürstendamm

Kurfürstendamm (paikallisesti usein myös "Ku'damm") on Berliinin kuuluisimpia puistokatuja ja tärkeä kauppakatu. 
Historia.
Katu on saanut nimensä Brandenburgin vaaliruhtinaiden (saks. "Kurfürst") mukaan. Katu sai alkunsa kapulatiestä (saks. "Damm"), joka yhdisti Stadtschlossin Grunewaldissa sijaitsevaan 1500-luvulla rakennettuun metsästyslinnaan. Kadun rakentamisaikaa ei tiedetä varmasti, mutta nimi "Churfürsten Damm" on ollut käytössä jo vuosien 1767 ja 1787 välillä.
Vuonna 1875 katu uudistettiin leveäksi valtakaduksi kansleri Otto von Bismarckin tahdosta. 1920-luvulla Kurfürstendamm oli Berliinin yö- ja huvielämän keskus. Tämä vaihe päättyi suureen lamakauteen ja Hitlerin valtaannousuun. Katu vaurioitui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa ja Berliinin taistelussa, mutta jälleenrakennus oli nopeaa. Alkujaan se sijaitsi selvästi Berliinin varsinaisen keskikaupungin ulkopuolella, mutta kun Berliini toisen maailmansodan jälkeen jaettiin kahtia, siitä ja varsinkin sen itäosasta ympäristöineen tuli Länsi-Berliinin tärkein liikekeskus. 
Liikkeet nykyään.
Berliinin jälleenyhdistymisen jälkeen Kurfürstendamm on joutunut kilpailemaan Potsdamer Platzin, Friedrichstraßen ja Alexanderplatzin kanssa. Nykyäänkin sitä pidetään yleisesti kaupungin tärkeimpänä ostoskatuna. Lukuisilla kuuluisimmista vaatesuunnittelijoista on liikkeensä kadun varrella, ja myös useat autonvalmistajat pitävät näyteliikkeitä Kurfürstendammilla.
Reitti.
Kadun alkupää sijaitsee Breitscheidplatzilla Keisari Vilhelmin muistokirkon luona lähellä Zoologischer Gartenin rautatieasemaa, entistä Länsi-Berliinin päärautatieasemaa. Sieltä katu jatkuu 3,5 kilometriä kohti länsilounasta Charlottenburg-Wilmersdorfin alueen läpi, ja päättyy Rathenauplatzilla Bundesautobahn A100:n liittymään. Kadun varrella kasvaa puistoplataaneja. Adenauerplatzin,Uhlandstraßen ja Kurfürstendammin metroasemat sijaitsevat kadun varrella, samoin kuin Berliinin-Halenseen rautatieasema.
Kurfürstendammin merkittävimpiä poikkikatuja, lueteltuna idästä länteen, ovat Rankestraße, Joachimsthaler Straße, Fasanenstraße, Uhlandstraße, Leibnizstraße, Lewishamstraße, Brandenburgische Straße ja Joachim-Friedrich-Straße.
Lähteet.
Kempeleen vanha kirkko

Kempeleen vanha kirkko on Kempeleen evankelis-luterilaisen seurakunnan ensimmäinen kirkko. Se sijaitsee Kempeleen keskustan Kirkonmäellä, joka on yksi valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Museovirasto on ehdottanut sitä maailmanperintökohteeksi, sen poikkeuksellisen tukipilarirakenteen vuoksi.
Kirkkoon tehdään tällä hetkellä laajaa korjausremonttia. Työt kestävät vähintään vuoteen 2022 asti.
Historia.
Kirkko on rakennettu vuosina 1688–1691, ja sen rakentaminen aloitettiin ennen kruunulta saatua päätöstä. Kun kirkko vihittiin käyttöön 18. lokakuuta 1691, Kempele oli vielä osa Limingan emäseurakuntaa. Kappeliseurakunnan oikeudet Kempeleelle annettiin vuonna 1774 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erottiin vasta vuonna 1899. 
Kirkko on tyyliltään tukipilarirakenteinen, päätytornillinen pitkäkirkko, mutta eteläpuolen asehuone ja pohjoispuolen sakasti tekevät siitä näennäisesti ristikirkon. Kirkon suunnittelijana ja rakennustöiden johtajana toimi tyrnäväläinen kirkonrakentaja Matti Härmä. 
Kirkon seinä- ja kattomaalaukset sekä 1700-luvulla tehdyn saarnatuolin henkilökuvat on tehnyt vuosina 1785–1786 ja 1795 pohjalainen kirkkomaalari Mikael Toppelius. Kirkon ensimmäinen kellotapuli on tuhoutunut, nykyinen tapuli on valmistunut 1769. Rakennusmestarina toimi Heikki Väänänen.
Kirkon ympärillä on hautausmaa, jonka vanhimmat haudat ovat 1700-luvun loppupuolelta. Vanhempia hautoja on kirkon alla olevissa hautaholveissa yhteensä noin 150. Kirkkoon haudattiin varakkaita talollisia tai muita huomattavia henkilöitä. Kirkkoon hautaaminen loppui vuonna 1796.
Kempeleen seurakunnan kasvaessa vanha 180-paikkainen kirkko kävi pieneksi. Vanhan kirkon viereen on rakennettu uusi Pyhän Kolminaisuuden kirkko, joka vihittiin käyttöön 8. elokuuta 1993. Vanhaa kirkkoa on kuitenkin käytetty edelleen varsinkin kesäisin häissä ja muissa perhejuhlissa.
Esineistö.
Kirkossa on nähtävillä messinkisiä kynttilälampetteja vuosilta 1694–1725 ja kattokruunu samalta ajalta. Sakastissa on lisäksi lasivitriinissä kirkossa säilyneitä vanhoja esineitä kuten esimerkiksi Mikael Toppeliuksen käyttämiä vanhoja tuohisia värikuppeja.
Phoenix Roadrunners

Phoenix Roadrunners oli yhdysvaltalainen jääkiekkoseura Arizonan Phoenixista. Joukkue pelasi World Hockey Association -liigassa vuosina 1974–1977.
Historia.
Seura perustettiin alun perin vuonna 1967 ja se pelasi aluksi WHL-liigaa vuosina 1967–1974 voittaen kuuden joukkueen liigan keväällä 1973 ja 1974. WHL-liigan lakkautuksen jälkeen seura siirtyi pelaamaan WHA-liigaan, jossa ei kuitenkaan menestystä herunut.
Felix Weingartner

Felix Weingartner, Edler von Münzberg (2. kesäkuuta 1863 – 7. toukokuuta 1942) oli itävaltalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi Zadarissa Kroatian alueella itävaltalaisille vanhemmille ja asui vuodesta 1868 lähtien Grazissa.
Weingartner oli yksi Franz Lisztin viimeisistä oppilaista. Vuosina 1908–1927 hän toimi Wienin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Sen jälkeen hän johti Wienin oopperan orkesteria, Lontoon sinfoniaorkesteria, New York Philharmonic Society Orchestraa ja Bostonin oopperatalon orkesteria. Hänen tulkintansa Beethovenin ja Wagnerin teoksista herätti huomiota, vastavetona romantikan eksentriselle tyylille hän korosti ammatillista osaamista.
Hän sävelsi lukuisten oopperoidensa lisäksi muun muassa seitsemän sinfoniaa. 
Weingartnerin oppilaisiin kuuluivat Paul Sacher, Georg Tintner ja Josef Krips.
Hannu Krankka

Hannu Krankka (Hans Kranck) oli Limingasta kotoisin ollut nuijasodan kapinallispäällikkö. Krankan syntymävuotta ei tarkkaan tiedetä. Krankan isä oli kuitenkin lohivouti, nimismies ja voudin sijainen Eerik Pietarinpoika (k. 1579). Krankan koti sijaitsi Limingan Alapään kylässä ja talo oli täyden manttaalin tila eli pitäjän suurimpia. Eerik Pietarinpoika otti osaa lukuisiin rajakahakoihin Venäjää vastaan ja Hannu lähti kulkemaan isänsä viitoittamaa tietä.
Nuijasota.
Vuoden 1595 alkanut nuijasota veti mukaan myös liminkalaiset: linnaleirin pelko, ankara verotus ja katolisuus ajoivat sotaan talonpojat, jotka kokivat vapautensa olevan uhattuna ja vastustivat linnaleiriä. Tammikuun lopulla vuonna 1597 Limingan, Iin ja Kemin talonpojat valitsivat johtajakseen Hannu Krankan. Krankan johtamia talonpoikia oli enimmillään noin 3 000. Heitä vastassa olivat Suomen käskynhaltijan Klaus Flemingin joukot. Ensimmäinen yhteenotto tapahtui Kokkolan Tarharannan niityllä Flemingin voudin Abraham Melkiorinpojan johtaman osaston kanssa. Krankka varasti kahakassa Abraham Melkiorinpojan susiturkin. Abraham Melkiorinpoika jäi pian tämän jälkeen kiinni Kruunupyyssä ja toimitettiin Tukholmaan, jossa hänet myöhemmin mestattiin. Saatuaan tiedon Pohjanmaan kansannoususta Klaus Fleming lähetti 1 500 miehen koulutetut ratsujoukkonsa Pohjanmaalle nujertamaan Hannu Krankan talonpoikaisjoukot. Santavuoren taistelussa 24. helmikuuta 1597 kaatui noin 1 000 talonpoikaa ja 500 joutui vangiksi, joukossa Hannu Krankka. Krankka vietiin Turun linnaan. Klaus Flemingin kuoltua pian edellisen jälkeen ja Kaarle-herttuan vallatessa Turun syyskuussa 1597 Krankka vapautui.
Sodan jälkeen.
Eversti Krankka kirjoitti sotakokemuksistaan ruotsinkielisen kertomuksen, joka on säilynyt arvokkaana dokumenttina sodasta. Hänen kuitenkin epäillään olleen äidinkieleltään suomalainen. Kaarle-herttua palkitsi Krankan muun muassa verovapaudella, hänestä tehtiin Limingan nimismies ja Pohjanmaan lohivouti vuonna 1600. Krankka oli valtiopäivämiehenä vuonna 1600 ja Kustaa II Adolfin kruunajaisvaltiopäivillä vuonna 1617. Kaarle IX kävi tervehtimässä häntä Limingan Krankkalassa 1602, ja Kustaa II Adolf kenties tapasi hänet 1614 Limingassa pistäytyessään. Hannu Krankka kuoli vuoden 1630 paikkeilla.
Patsas.
Kuvanveistäjä Niilo Rikulan vuonna 2005 valmistunut Hannu Krankan pronssipatsas sijaitsee Limingan kirkonkylällä Tupoksentien varrella.
Traaginen alkusoitto

Traaginen alkusoitto, opus 81, on Johannes Brahmsin kesällä 1880 viimeistelemä konserttialkusoitto orkesterille. Osasta teoksesta oli luonnoksia jo vuodelta 1869. Alkusoitto koostuu kolmesta tärkeimmästä sektiosta, joista kaikki ovat d-mollissa:
Traaginen alkusoitto on sävelletty piccololle, kahdelle huilulle, kahdelle oboelle, kahdelle klarinetille, kahdelle fagotille, neljälle käyrätorvelle, kolmelle pasuunalle, tuuballe, patarummuille ja jousille. Teos sai kantaesityksensä Wienissä 26. joulukuuta 1880. Tyypillinen esitys kestää vajaat viisitoista minuuttia.
Peninsaari

Peninsaari (, "Vähäinen", vuoteen 1950 ) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä. Hallinnollisesti se on osa Jaaman kuntapiirin Laukaansuun maalaiskuntaa. Nimen pohjalla on mahdollisesti ikivanha suomen (ja viron) koiraa merkitsevä sana 'peni' (vrt. myös matkaa ilmaiseva peninkulma ja koiranpentua kuvaava penikka).
Historia.
Peninsaari oli osa Lavansaaren kuntaa, joka kuului Suomeen. Saaren itärannalla, Pataniemen lähellä, oli kalastajien asumuksia. Talvisodan alussa 1939 puna-armeija miehitti saaren ja Suomi joutui luovuttamaan sen Neuvostoliitolle sodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940.
Penin kaupunki.
1930-luvulla Penin kaupungiksi kutsuttu kalastajien asumusryhmä koostui kymmenistä pienistä siirrettävistä taloista, joita talvella siirrettiin hevosilla saaren lähistöllä meren jäällä sen mukaan miten jään alla hailiparvet liikkuivat. Ikkunalla ja kaminalla varustetut talot olivat noin kuuden neliömetrin suuruisia ja niihin saattoi majoittua neljäkin kalastajaa. Kalastajat tulivat parinkymmenen kilometrin päästä Lavansaarelta ja he saattoivat asua viikkokausia Penin kaupungissä. Työssä olivat vaaroina railot ja mahdollisuus joutua irronneen jäälautan mukana ajelehtimaan merellä. Ostajat ("raasselit") tulivat mantereelta hevoskaravaaneilla ostamaan kalasaaliit suoraan avannoilta. Lähin hailien myyntikeskus mantereella oli Koivistolla.
Uusi-Laatokka

Uusi-Laatokka (myös "Uusi Laatokankaupunki"; ) on kaupunki Venäjällä, Leningradin alueella, Laatokan etelärannikolla, Olhavanjoen suulla. Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 8 839 asukasta. Paikkakunta on tunnettu 1400-luvulta, ja Pietari Suuri antoi sille kaupunginoikeudet vuonna 1704 ja siirrätti sinne Vanhan-Laatokan asukkaat. 
Kaupungin pääkatu on "Pr. Karla Marksa", jonka varrella sijaitsеvat muun muassa Pietari Suuren ja S. M. Kirovin muistomerkit, kaupunkipiirin hallintorakennus ja kaupungintalo, ortodoksikirkko (Климентовская церковь) ja jonka pohjoispäässä on vanha luostari (Николо-Медведский мужской монастирь).
Liikenneyhteyksiä.
Maantieyhteyksistä tärkein on etelään Olhavanjoen länsipuolitse vievä kantatie A115. Se tuo jo 3 kilometrin päässä yhteyden Pietari–Petroskoi–Murmansk-valtatiehen M18 ("Kuola", osa :ta), Olhavaan (23 km), Kirišiin ja lopulta Pietari–Moskova-valtatielle (M10, "Rossija", osa :ta) Tšudovon luoteispuolella. 
Uudessa Laatokankaupungissa on satama, josta on Laatokan tai Laatokan Uuden kanavan ja Nevan kautta yhteys Itämerelle. Historiallisesti kaupungille on ollut merkittävä myös Olhavanjoen kautta ja kanavareitistöä pitkin Msta-joelle sekä edelleen Volgalle vievä vesireitti. 
Myös eräs viikinkien idäntien pääreiteistä kulki Laatokan ja Olhavanjoen kautta.