tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuuloluut

Kuuloluita on ihmisellä kolme kappaletta – vasara ("malleus"), alasin ("incus") ja jalustin ("stapes") – ja ne sijaitsevat välikorvassa välikorvaontelossa. Kaikilla nisäkkäillä on edellä mainittuja korvaluun osia kolme kappaletta. Muilla selkärankaisilla on vain yksi kuuloluu, joka vastaa lähinnä jalustinta. Kaloilla ei ole kuuloluita.
Kuuloluuketjun toiminta.
Vasaraluu on kiinni tärykalvossa, jonka värähtelyt siirtyvät kuuloluuketjun värähtelyiksi. Samalla ne vahvistavat ääntä. Kuuloluuketjun viimeinen jäsen, jalustin, on kiinni sisäkorvan eteisikkunassa, jonka kautta kuuloluiden värähtelyt siirtyvät sisäkorvan nesteen värähtelyiksi.
Kuuloluuketju vahvistaa äänen värähtelyä välikorvassa, koska tärykalvon koko on suhteessa moninkertainen verrattuna jalustimen litteään osaan, joka kiinnittyy eteiskäytävään. Ilman värähtely saa herkkäliikkeisen tärykalvon värähtelemään, mikä liikuttaa edelleen siihen ketjussa kiinnittynyttä kuuloluuketjua. Kuuloluuketjun viimeinen luu – jalustinluu ("stapes") – välittää mekaanisen ilman värähtelyn eteisikkunan kautta nesteliikkeiden värähtelyksi sisäkorvan eteiskäytävään. Tämän seurauksena syntyy myöhemmin kuuloaistimus.
Muksut

Muksut oli 1960-luvun jälkipuolella toiminut suomalainen lauluyhtye. Sen folk-vaikutteinen musiikki tunnettiin kantaa ottavista sanoituksistaan – yhtye levytti muun muassa Pentti Saarikosken ja Anselm Hollon teksteihin sävellettyjä lauluja. Yhtye oli suosittu esiintyjä Yleisradion ja Mainos-TV:n ohjelmissa.
Alun perin Muksujen musiikkialbumit julkaistiin kirjankustantaja Otavan ”kirjallisten äänilevyjen” sarjassa, oli julkaistu myös Saarikosken runoja hänen itsensä lukemina. Yhtyeen tuotannosta on myöhemmin julkaistu kattava cd-kokoelma "Viisumi keväästä syksyyn – kootut laulut 1966–1970", jolla on yhtyeen kaikki levytykset lukuun ottamatta samojen kappaleiden julkaistuja vaihtoehtoversioita sekä "Medisiinari"-ep:n sensuroimattomalla versiolla (painos 50 kpl) v. 1970 julkaistua Arvo Salon sanoittamaa "Runkkarin laulu" -kappaletta.
Kokoonpano.
Yhtyeen kokoonpanot levyillä:
Partiopojan kirja

Partiopojan kirja ("Scouting for Boys") on partioliikkeen perustajan Robert Baden-Powellin vuonna 1908 julkaisema opaskirja partiolaisille. Se on partiohistorian kuuluisin teos. Baden-Powell kirjoitti "Partiopojan kirjan" kasvatusjärjestelmänsä ja leirikokeilujensa perusteella. Kirja levitti partioaatteen ympäri maailman. Se ei sovellu enää käsikirjaksi esimerkiksi ensiavun tai merkkien osalta, sillä tiedot ovat vanhentuneet. 
Suomenkielistä painosta on julkaissut vuosien varrella usea kustantaja, WSOY, Otava ja Partiokirja. WSOY julkaisi kaksi painosta vuosina 1933 ja 1947, ja suomentaja oli Lauri Vuolasvirta. Uuden suomennoksen tekijä on Paula Koho, ja sen julkaisi ensin Otava kahtena painoksena vuosina 1961 ja 1966. Sen jälkeen Partiokirja julkaisi Paula Kohon suomennoksen vuosina 1986, 1989, 1991, 1993, 1995 ja 2002. 
Myös Kaarlo Soinion suomentamana ja toimittamana vuonna 1911 julkaistu "Partiopojat" ja vuonna 1917 julkaistu "Partiopojat ja tytöt" ovat "Scouting for Boys" -kirjan suomennoksia, mutta niissä on käytetty lisäksi muita lähteitä.
McDonnell F-101 Voodoo

McDonnell F-101 Voodoo on yhdysvaltalainen McDonnell Aircraftin valmistama yksipaikkainen yliääninopeuteen pystyvä suihkuhävittäjä. Koneen tiedusteluversiot, RF-101G ja RF-101H, muunsi F-101A- ja F-101C-koneista Lockheed Aircraft Service Company.
F-101 perustui McDonnellin prototyyppi XF-88:aan, joka suunniteltiin uudeksi "Penetration Fighter" -luokan hävittäjäksi (suom. ilmapuolustuksen lävistävä hävittäjäkone) USAF:n pommikoneiden pitkän matkan saattokoneeksi. XF-88-koneiden kaksi prototyyppiä tilattiin 1946 ja ne lensivät ensi kertaa 1948, mutta niitä ei koskaan otettu tuotantoon. Kun pitkänmatkan suihkupommittajat, kuten B-52 Stratofortress tulivat käyttöön, saattohävittäjiä ei enää tarvittu ja jo ennen valmistuksen alkamista F-101:n käyttökohde laajennettiin taktisiin ja ilmapuolustustarkoituksiin. 
F-101 lensi ensilentonsa 29. syyskuuta 1954. Ensimmäinen tuotantomalli, F-101A otettiin käyttöön toukokuussa 1957 ja F-101C syyskuussa 1957 ja F-101B tammikuussa 1959. Valmistuksen päättymiseen maaliskuussa 1961 asti McDonnell rakensi 785 Voodoota, mukaan lukien 480 F-101B-mallia, Air Defense Commandin käyttämää kaksipaikkaista jokasään torjuntahävittäjää. Voodoon tiedustelumallit ovat maailman ensimmäisiä yliääninopeuteen pystyviä valokuvatiedustelukoneita. RF-101:ia käytettiin matalatiedusteluun vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisin aikana ja 1960-luvulla Kaakkois-Aasiassa. Kanadan ilmavoimat käyttivät omia CF-101 -koneitaan vuoteen 1984 saakka. Yhdysvaltain kansalliskaartin ilmavoimat lopetti tyypin käytön 1982 ja USAF vuonna 1972.
Aseistuksena on neljä automaattista 20 mm M-39-tykkiä. Näistä kaksi on koneen vasemmalla puolella ja yksi oikealla alhaalla. Ammuntaan on automaattisesti ennakon laskeva tähtäin ja tutkaan perustuva etäisyysmittari, jotka yhdessä muodostivat Hughes MG-13 tulenjohtojärjestelmän.
Kinofilmi

Kinofilmi on yleisin käytetty filmiformaatti sekä valo- että elokuvauksessa.
Kinofilmin leveys on 35 mm ja valokuvauskäytössä käytetty formaattikoodi 135. Valokuvauskäytössä filmille tallentuvan kuvan koko on yleensä 24 mm × 36 mm, elokuvauskäytössä käytetään noin 22 mm leveää ruutukokoa filmin poikkisuunnassa, sillä filmi kulkee elokuvakamerassa pystysuunnassa. Filmin kummassakin reunassa on leveä rei’itetty alue. Yleisimmin käytetty kinofilmityyppi värivalokuvauksessa ja -elokuvauksessa on värinegatiivifilmi, josta tehdään valokuvauskäytössä yleensä 10 cm × 15 cm:n kokoiset paperikuvat (ns. kymppikuvat). Toisaalta kinofilmiformaatti mahdollisti myös diafilmin käytön yleistymisen kuluttajakäyttöön niin, että kehitetyt filmiruudut kehystetään laboratoriossa tai itse kotona diakehyksiin ja katsellaan erityisellä diaprojektorilla.
35 mm leveä filmi kehitettiin vuonna 1892 elokuvakäyttöön, mistä nimitys ”kinofilmi” tulee. Valokuvauskäyttöön kinofilmi valjastettiin 1913, kun Leica alkoi käyttää elokuvafilmiä tavallisen keskikoon korvaavassa kinofilmikamerassaan. Kinokoko alkoi yleistyä valokuvauksessa hitaasti 1930-luvulta alkaen, kun Ihagee-yhtiö toi markkinoille sitä käyttävän peiliheijastuskameran nimeltä Kine-Exakta ja Leica ja muut valmistajat kehittivät mittaetsinkameroitaan. Kun Ihageen alkuun panema yksisilmäinen peiliheijastuskamera 1950-luvun lopulla sai kuiluetsimen sijaan pentaprismaetsimen ja kehittyi kinokoon järjestelmäkameraksi (esim. Nikon F ja Asahi-Pentax), kinofilmistä tuli 1900-luvun loppupuolen suosituin filmiformaatti sekä ammatti- että amatöörikäytössä. Harrastajakuvaajat käyttivät sitä järjestelmäkameroiden sijaan enimmäkseen pienissä kompaktikameroissa. Kinofilmi teki myös valokuvien kehittämisestä ja suurentamisesta kotipimiössä suositun harrastuksen, joka myös alensi kuvauskustannuksia: kinofilmiä saattoi ostaa kymmenien metrien keloina ja ujuttaa sitä sitten käytettyihin filmikasetteihin täysin pimennetyssä huoneessa. Kinofilmikasettiin mahtuu filmiä korkeintaan 40 ruudun edestä, ja valmista filmiä myydään 24 ja 36 ruudun kasetteina.
Valokuvauksessa kinofilmin ja kinofilmikameroiden muita etuja suurempiin filmiformaatteihin verrattuna ovat pienempi koko, halvempi hinta kuvaa kohti, mahdollisuus kuvata mustavalkokuvia, väripaperikuvia tai dioja, järjestelmäkameroiden suuri lisävälinevalikoima lähikuvauksesta telekuvaukseen sekä kompaktikameroiden käytön helppous. Toisaalta pieni negatiivikoko ei riitä vaativimpiin ammattitehtäviin, ja kotikuvaajankin otokset on aina suurennettava kuvavalmistamossa, kotipimiön suurennuskoneella tai esitystilanteessa diaprojektorilla.
Ylioppilaiden Raittiusyhdistys

Ylioppilaiden Raittiusyhdistys (1886–1993) oli Helsingissä toiminut, raittiusaatetta ajanut yhdistys. Yksi sen puheenjohtajista 1900-luvun alussa oli kansanedustaja Matti Helenius-Seppälä.
1970-luvulla Ylioppilaiden Raittiusyhdistys YRY markkinoi itseään tajunnan laajentajana. Se muutti "Raitis Ylioppilas" -lehtensä nimen "Valkolakiksi". Yhdistyksen toiminta lakkasi, kun Sosiaali- ja terveysministeriö ja RAY yhdistivät raittiusjärjestöt. Suomen akateeminen raittiusliitto (SARL) sijoitettiin työväen raittiusyhdistysten kanssa Elämäntapaliittoon.
Convair F-102 Delta Dagger

Convair F-102 Delta Dagger oli maailman ensimmäinen jokasään yliäänisuihkuhävittäjä ja Yhdysvaltain ilmavoimien ensimmäinen käyttöön otettu deltasiipinen lentokone. F-102 teki ensilentonsa 24. lokakuuta 1953 ja otettiin Air Defense Commandin käyttöön 1956. 1950-luvun lopulla kone oli käytössä 25:ssä ADC:n laivueessa. Convair rakensi 1 000 F-102:sta, joista 875 oli F-102A-torjuntahävittäjää ja 111 kaksipaikkaista TF-102-harjoittelukonetta. Lentäjien keskuudessa konetta ei tunnettu virallisella nimellään, vaan nimellä "Deuce" ja harjoituskone nimellä "Tub".
Aseistuksena oli 24 2,75" FFAR-rakettia ja kuusi GAR-1 Falcon-ohjusta. Sotatilanteessa ohjukset ampui automaattisesti koneen elektroninen tulenjohtojärjestelmä F-102:n päästyä tutkansa avulla sopivaan asemaan. Myöhemmin koneet päivitettiin kantamaan kahta GAR-9 Nuclear Falcon -ohjusta.
1960-luvun alkupuolella koneen korvasivat F-101 Voodoo ja F-4 Phantom II. F-102:t siirrettiin kansalliskaartin ilmavoimiin, jossa ne olivat käytössä 1976 asti. Mm. presidentti George W. Bush lensi F-102-koneilla kansalliskaartissa.
F-102:een ei oltu täysin tyytyväisiä ja parannetusta mallista, joka tunnettiin aluksi nimellä F-102B, tuli F-106 Delta Dart, joka jäi Yhdysvaltain viimeiseksi erikoistuneeksi torjuntahävittäjäksi.
Vuodesta 1972 vuoteen 1982 mennessä yli 200 vanhentunutta F-102-konetta muunnettiin miehittämättömiksi harjoitusmaaleiksi General Dynamics/Sperry PQM-102 Delta Dagger "Pave Deuce" -ohjelmassa.
Bloomsburyn ryhmä

Bloomsburyn ryhmä oli taiteilijoiden ja oppineiden ryhmä, joka kokoontui noin vuodesta 1905 toiseen maailmansotaan asti.
Kirjailija Virginia Woolf muutti vanhempiensa kuoltua sisaruksiensa kanssa Lontoon Bloomsburyn kaupunginosaan. Tästä syntyi nimi vapaamieliselle kirjalliselle seurapiirille, joka myöhemmin kokoontui Woolfin ja tämän aviomiehen Leonard Woolfin kotona. 
Ryhmään kuuluivat aika ajoin taloustieteilijä John Maynard Keynes ja kirjailijat Lytton Strachey, T. S. Eliot, Christopher Isherwood ja Vita Sackville-West. Ryhmälle oli ominaista modernismi ja esteettisten arvojen korostus. Useat ryhmän jäsenet olivat Cambridgen yliopiston filosofin G. E. Mooren ajatusten kannattaja.
Jaan Poska

Jaan Poska (24. tammikuuta 1866 Laiuse – 7. maaliskuuta 1920 Tallinna) oli virolainen poliitikko, joka toimi Tallinnan kaupunginjohtajana 1913–1917 sekä Venäjän väliaikaisen hallituksen nimittämänä kuvernööriä vastaavana Viron kuvernementtikomissaarina huhtikuusta marraskuuhun 1917.
Valmistuttuaan Poska aloitti asianajajana Tallinnassa ja ajoi varsinkin talonpoikien asioita aatelia vastaan. Hänet valittiin 1905 virolaisten äänillä Tallinnan kaupunginpääksi. Hän puolusti tehtävässä virolaisten kansallisia etuja. Vallankumouksen puhjettua Poska nimitettiin 1917 valtakunnankomissaariksi Viroon, ja hän liittyi sitten Viron itsenäisyyden ajajiin. Marraskuussa 1917 bolsevikit syrjäyttivät hänet virasta. Saksalaisten valtauksen päätyttyä ja Viron julistauduttua itsenäiseksi Poska oli väliaikaisessa hallituksessa ulkoasiainministeri ja pääministerin sijainen. Hän oli myös Lontoossa ja Pariisissa käyneen lähetyskunnan johtaja. Hänet valittiin kansanpuolueen ehdokkaana kansalliskokoukseen, missä osallistui varsinkin perustuslain säätämiseen. Venäjän kanssa käydyissä rauhanneuvotteluissa hän johti neuvotteluja ja vaikutti virolaisten puolella Tarton rauhan solmimiseen helmikuussa 1920.
Poska järjesti maapäivien vaalit kesällä 1917 vasemmiston toimeenpanevien komiteoiden lykkäyspyrkimyksistä huolimatta. Myöhemmin Poska toimi vuonna 1920 Viron ja Neuvosto-Venäjän välisen Tarton rauhansopimuksen neuvotelleen virolaisen rauhanvaltuuskunnan puheenjohtajana sekä Viron ensimmäisenä ulkoministerinä. Hän kuoli kuukauden kuluttua Tarton rauhansopimuksen solmimisesta.
Viron perustuslaki (1938)

Viron vuoden 1938 perustuslaki oli Virossa Konstantin Pätsin autoritaarisen hallinnon aikana säädetty Viron tasavallan perustuslaki. 
Perustuslain hyväksyi helmikuussa 1937 kokoontunut vaaleilla valittu "perustuslakia säätävä kansalliskokous". Päts oli 1934 poikkeustilan yhteydessä lakkauttanut muut kuin hallituksen kannattajapuolueen, eivätkä lakkautetut puolueet saaneet osallistua kansalliskokouksen vaaliin. Hallituksen tukemana laki hyväksyttiin heinäkuussa 1937, ja se astui voimaan vuonna 1938.
Lain sisältö.
Ylimmäksi toimeenpanovallan haltijaksi määrättiin kuudeksi vuodeksi valittava presidentti. Valinnan suoritti erillinen "vaalikamari", jossa olivat edustettuina parlamentin () 40-jäseninen "ylähuone" (), 80-jäseninen "alahuone" () sekä kunnallisen itsehallinnon elimet. 
Parlamentin alahuone valittiin yleisillä enemmistövaaleilla yhden edustajan vaalipiireistä. Ylähuoneen valintaperiaate puolestaan olisi ollut korporatiivinen siten, että osan jäsenistä olisi nimittänyt presidentti, osa olisi kuulunut sinne virka-asemansa vuoksi ja loppuosa olisi valittu ammattijärjestöjen ja julkisten laitosten puolesta.
Alahuoneen vaalit 1938.
Alahuoneen ("riigivolikogu") vaalit järjestettiin helmikuussa 1938. Vaaleissa ainoa sallittu vaaliorganisaatio oli Pätsin hallituksen Perustuslain toteuttamisen kansanrintama (). Alahuoneen 80 paikasta kansanrintama sai enemmistön, 54 paikkaa. Järjestäytymätön oppositio sai yhteensä 26 paikkaa. Myöhemmin opposition edustajista liittyi vielä kymmenen edustajaa kansanrintamaan. 
Alahuoneen puhemieheksi valittiin kansanrintaman Jüri Uluots. Opposition johtoon nousi liberaali Jaan Tõnisson.
Presidentinvaalit 1938.
24. huhtikuuta 1938 suoritettiin "vaalikamarin" edustajien keskuudessa presidentinvaali, jonka Päts voitti 219 äänellä 238 annetusta. Pätsistä tuli näin Viron ensimmäinen presidentti. Päts nimitti 9. toukokuuta pääministeriksi virkaa tekevänä pääministerinä toimineen Eenpalun.
Päts armahti keväällä 1938 poliittiset vangit kommunisteista vapseihin. 
Pätsin autoritäärisen hallinnon aikana hallitusrintamaa lukuun ottamatta kaikki poliittiset puolueet olivat kiellettyjä ja vangitsemiset olivat olleet tavanomaisia. Poliittisia vastustajia ei kuitenkaan teloitettu, kuten esimerkiksi kansallissosialistisessa Saksassa. Viron myöhempi presidentti Lennart Meri on kuvannut Pätsin hallintoa "pehmeäksi diktatuuriksi". 
Pätsin valtakausi päättyi Neuvostoliiton miehittäessä Viron vuonna 1940.
Adrenalize

Adrenalize on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin viides studioalbumi. Albumin levyttäminen aloitettiin 1989 Wisseloordin studioilla Hilversumissa, Alankomaissa, joissa edellinen levy Hysteria oli äänitetty sekä Studio 150:ssa Amsterdamissa. Pitkäsoiton tekeminen jatkui samana vuonna Dublinissa, Irlannissa päätyen siellä myös valmiiksi. 
"Adrenalize" julkaistiin maaliskuussa 1992 Mercury Records -levymerkillä. Ilmestyessään albumi sijoittui kärkeen sekä Yhdysvalloissa Billboardin albumilistalla että yhtyeen kotimaassa Britannian albumilistalla. Albumin kappaleista ”Let’s Get Rocked”, ”Make Love Like a Man”, ”Have You Ever Needed Someone So Bad”, ”Stand Up (Kick Love into Motion)”, ”Heaven Is” ja ”Tonight” julkaistiin singleinä tehostamaan albumin myyntiä. Yhtyeen edellisen albumin, vuonna 1987 ilmestyneen huippumenestykseksi muodostuneen "Hysterian" seitsemästä singlejulkaisusta neljä päätyi Yhdysvalloissa Billboardin singlelistalla kärkikymmenikköön, mutta "Adrenalizen" singlejulkaisuista yksikään noussut Top 10 -hitiksi Yhdysvalloissa. "Adrenalizen" menestynein singlelohkaisu oli balladi ”Have You Ever Needed Someone So Bad”, joka sijoittui Billboardin listalla sijalle 12. Yhtyeen kotimaassa ”Let’s Get Rocked” nousi kuitenkin hitiksi saavuttaen Britannian singlelistalla toisen sijan.
Def Leppardin kolme edellistä albumia tuottanut Robert John ”Mutt” Lange ei yhtyeen pyynnöstä huolimatta päätynyt tuottajaksi "Adrenalizella", sillä hän toimi samaan aikaan tuottajana Bryan Adamsin menestysalbumilla "Waking Up the Neighbours". Albumin valmistumista viivytti tuottajaan liittyvien ongelmien ohella myös yhtyeen alkuperäisen kitaristin Steve Clarkin kuolema, mikä asetti Def Leppardin tulevaisuuden vaakalaudalle. Yhtye päätti kuitenkin jatkaa vastoinkäymisistä huolimatta, ja tuottajaksi valikoitui lopulta Mike Shipley. Yhtyeen toinen kitaristi Phil Collen soitti poikkeuksellisesti albumin kaikki kitaraosuudet, ennen kuin Clarkin korvannut Vivian Campbell liittyi yhtyeeseen vuoden 1992 keväällä. Albumin nauhoitukset päättyivät vuonna 1991, ja lopulta maaliskuussa 1992 ilmestynyt "Adrenalize" omistettiin edesmenneen Clarkin muistolle.
Albumin Deluxe Edition -erikoispainos ilmestyi vuonna 2009.
Set the World on Fire

Set the World on Fire on heavy metal -yhtye Annihilatorin albumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Albumilla on kymmenen kappaletta ja se on yhtyeen tuotannossa melodisemmasta päästä. Usea kappale käsittelee jollain tavalla ihmisen eri tunnetiloja ja niiden vaihtelua. Muita aiheita ovat mm. diktaattorit, shakki, hullujenhuone ja alkoholi.
Kappaleet.
Rajoitetun painoksen bonuskappale:
Vambola (laiva)

Vambola oli Viron laivaston hävittäjä. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä "Spartak". Alus luovutettiin 1919 Viron laivastolle "Lennukin" kanssa.
Valmistus.
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi "Kapitan Kingsbergeniksi" nimetyn aluksen Pietarista Putilovin telakalta, missä köli laskettiin 23. lokakuuta 1914. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1915 "Kapitan I ranga Mikluho-Maklaiksi" nimettynä ja otettiin palvelukseen 1917.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Venäjän Itämeren laivastoon. Venäjän vallankumouksessa alus siirtyi Neuvosto-Venäjän Itämeren laivastoon, joka nimesi 18. joulukuuta 1918 aluksen "Spartakiksi". Viron vapaussodassa kuninkaallisen laivaston Itämerelle lähetetty osasto valtasi aluksen 26. joulukuuta 1918 ja luovutti 4. tammikuuta 1919 aluksen yhdessä tulevan "Lennukin" kanssa virolaisille.
Vambola.
"Vambola" myytiin vuonna 1933 Peruun Viron laivaston sukellusveneiden "Kalev" ja "Lembit" hankinnan rahoittamiseksi 1936. Perun laivastossa alus palveli "Villariksi" nimettynä, kunnes se romutettiin vuonna 1955.
Lennuk (laiva)

Lennuk () oli Viron laivaston hävittäjä, joka oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama Neuvosto-Venäjän Itämeren laivaston Novik-luokan hävittäjä "Avtroil". Britannian kuninkaallinen laivasto luovutti aluksen sekä "Vambolan" Viron laivastolle 1919.
Suunnittelu.
Aluksen piirustukset oli tehty ranskalaisella Chantiers et Ateliers Augustin Normandin telakalla, joka auttoi lisäksi valmistuksessa toimittaen runsaasti osia. Aluksen aseistus muuttui useita kertoja suunnitteluvaiheen aikana.
Aluksen propulsiojärjestelmän kanssa tuli ongelmia Sveitsin aloitettua vientikiellon sotaakäyviin maihin.
Valmistus.
Venäjän keisarikunta tilasi aluksen vuoden 1912 laivasto-ohjelmassa Böcker &amp; Langen telakalta Tallinnasta, missä köli laskettiin 27. lokakuuta 1913. Se laskettiin vesille 31. joulukuuta 1914 ja valmistui 30. heinäkuuta 1917.
Palvelus.
"Avtroil" liitettiin palvelukseen otettaessa Venäjän Itämeren laivaston 3. hävittäjälaivueeseen, josta se siirrettiin myöhemmin 13. hävittäjälaivueeseen.
Britannian kuninkaallisen laivaston osasto, jossa olivat komentaja Bertram Thesigerin komennossa risteilijät "HMS Caradoc" ja "HMS Calypso" sekä hävittäjät "HMS Vendetta", "HMS Vortigern" ja "HMS Wakeful", valtasivat aluksen 27. joulukuuta 1919 Tallinnan edustalla ja luovuttivat aluksen virolaisille.
"Lennukiksi" nimetty alus otettiin Viron laivaston palvelukseen 27. joulukuuta 1918. Alus myytiin 1933 Perulle ja kauppakirja allekirjoitettiin 30. kesäkuuta Virossa. Alus lähti "Guiseksi" nimettynä Tallinnasta 2. syyskuuta. Kaupasta saadut varat käytettiin Viron laivaston sukellusveneiden Kalev ja Lembit hankintaan 1936.
Almirante Guise.
Perun laivasto nimesi aluksen "Almirante Guiseksi". Se poistettiin palveluksesta 1947.
Dmitri Markov

Dmitri Markov (, s. 14. maaliskuuta 1975 Vitsebsk, Valko-Venäjä) on entinen valkovenäläis-australialainen seiväshyppääjä.
Markov edusti Valko-Venäjää vuoteen 1998; vuonna 1999 hän sai Australian kansalaisuuden: Oseanian ennätys parani heti 595:een ja myöhemmin vielä 605:een, kun Markov voitti maailmanmestaruuden Edmontonissa 2001. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa on viides Sydneyssä vuonna 2000.
Markov lopetti uransa vuonna 2007 jalkavaivojen vuoksi.
Kalervo Rauhala

Kalervo Juhani Rauhala (19. lokakuuta 1930 Ylistaro – 21. syyskuuta 2016 Seinäjoki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Rauhala saavutti kreikkalais-roomalaisella tyylillä olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja MM-pronssia Napolissa 1953. MM-mitalin puolustaminen Karlsruhessa 1955 päättyi lyhyeen, kun Rauhala joutui vetäytymään kisoista kylkivamman vuoksi yhden voittoisan ottelun jälkeen.
Suomen mestaruuksia Ylistaron Kilpa-Veljiä edustanut Kalervo Rauhala saavutti sekä kreikkalais-roomalaisella että vapaalla tyylillä. Hänen veljensä Veikko Rauhala on moninkertainen painin SM-mitalimies ja veljenpojat Jukka ja Pekka Rauhala vapaapainin arvokisamitalisteja. Jatkosodan alussa onnettomuudessa kuollut välirauhan ajan menestynyt seiväshyppääjä Eero Lähdesmäki oli hänen serkkunsa. Kertomansa mukaan Lähdesmäki oli serkuilleen Kalervolle ja Veikolle suurin urheiluinnoituksen luoja ja esikuva hieman vanhempana ja menestyneenä urheilijana.
Opetusministeriö myönsi Rauhalalle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002.
Rauhala oli siviiliammatiltaan poliisi.
Katedralskolan i Åbo

Katedralskolan i Åbo on Turussa toimiva ruotsinkielinen lukio, joka on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut koulu. Sen katsotaan olevan vuonna 1276 perustetun Turun katedraalikoulun seuraaja.
Nykyään toimiva koulu syntyi vuonna 1971, kun yhdistettiin Svenska klassiska lyceum i Åbo ja Åbo svenska flicklyceum. Neljä vuotta myöhemmin kouluun yhdistettiin vielä Svenska Samlyceum. Sen jälkeen Turussa on toiminut vain yksi ruotsinkielinen lukio. Koulussa on noin 260 oppilasta ja 24 opettajaa. Koulurakennus on rakennettu Turun palon jälkeen.
Vanhan Suurtorin varrella oleva koulurakennus muodostuu alkuaan kolmesta ennen vuoden 1827 Turun paloa rakennetusta talosta, joista entisen Turun hovioikeuden talon vanhimmat osat ovat 1500-luvulta, kellari mahdollisesti jopa 1300-luvulta. Palon jälkeen rakennus muutettiin arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnitelmien mukaan nykyiseen asuunsa, ja silloinen Turun kymnaasi aloitti toimintansa siinä vuonna 1830. Kymnaasi yhdistettiin vuonna 1872 viereisessä Tryggin talossa toimineen yläalkeiskoulun kanssa Svenska klassiska lyceumiksi. Vuonna 2018 uutisoitiin, että Katedralskolanin liikuntasalin peruskorjauksen yhteydessä lattian alta löytyi raunioita, joista vanhimmat ovat 1300-luvulta. Kaivauksia koulun alueella oli tehty noin kolme vuotta.
Miguel Indurain

Miguel Induráin Larraya (s. 16. heinäkuuta 1964 Atarrabia, Nafarroa, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen entinen maantiekilpapyöräilijä. Hän oli ensimmäinen maantiekilpapyöräilijä, joka pystyi voittamaan Ranskan ympäriajon viisi kertaa peräkkäin (vuosina 1991–1995). Lempinimensä "Big Mig" hän sai suuren kokonsa johdosta (188 senttimetriä, 80 kilogrammaa). Indurainin lempinimiä olivat myös "Miguelon" ja "El Rey" (kuningas). Indurainia ennen viiteen Ranskan ympäriajon voittoon olivat ajaneet Jacques Anquetil, Eddy Merckx ja Bernard Hinault. Indurain voitti myös Italian ympäriajon kahdesti (vuosina 1992 ja 1993) ja hän oli ensimmäinen kilpapyöräilijä, joka voitti samana vuonna sekä Italian että Ranskan ympäriajot kahdesti peräkkäin.
Miguel Indurain oli suurten etappiajojen erikoismies. Vaikka hänen kilpailumenestyksensä perustui ennen kaikkea loistaviin aika-ajosuorituksiin, hän pystyi ajamaan kärjen mukana myös tasamaa- ja vuoristoetapeilla. Viidestä kokonaiskilpailuvoitostaan huolimatta hänellä on tilillään aika-ajoetappivoittojen lisäksi vain kaksi tavallisen etapin voittoa Ranskan ympäriajoista. Indurain oli vahva ja fyysinen pyöräilijä, mutta luonteeltaan hiljainen ja vaatimaton – suorastaan ujo. Indurainin joukkuetoverit vitsailivatkin, että hän puhuu lähinnä olkapäillään. Haastattelussa Indurain on todennut, ettei itse ole koskaan pitänyt itseään muita parempana pyöräilijänä.
Indurain ajoi uuden tunnin ajon maailmanennätyksen (53,040 kilometriä) vuonna 1994. Atlantan olympialaisissa 1996, jolloin ammattilaiset saivat ensimmäistä kertaa osallistua, hän voitti kultaa aika-ajokilpailussa.
Indurain lopetti kilpauransa olympialaisten jälkeen vuonna 1996.
Hunzan laakso

Hunzan laakso () on Pakistanin Gilgit-Baltistanin provinssin pohjoisin osa. Se sijaitsee samannimissä laaksossa, joka rajoittuu Kiinaan ja on pinta-alaltaan 10 101 neliökilometriä. Vuoteen 1974 asti Hunza oli itsenäinen ruhtinaskunta, jota hallittiin Baltitin (nyk. Karimabadin) kaupungista. Se on sittemmin liitetty Pakistaniin ja sitä hallitaan Islamabadista käsin.
Karakoramin maantie, joka yhdistää Pakistanin Kiinaan Khunjerabin solan kautta kulkee Hunzan käpi. Hunzan laaksossa sijaitsee myös toinen vanha ruhtinaskunta, Nagar. Laaksoa reunustaa 7 788 metriä korkea vuori Rakaposhi.
Clonk

Clonk on saksalaisen RedWolf Designin kehittämä tietokonepeli. Pelin kaikki versiot ovat saatavilla freewarena. Pelissä pelaaja luo ensimmäiseksi oman joukkueen, johon pelin aikana kertyy clonkeja (pelissä käytettyjä hahmoja), ja roolipelimäisesti clonkit kehittyvät kokemuspisteiden karttuessa.
Mitään Clonkin versioista ei enää kehitetä. Clonk Endeavouressa ja Ragessa on paremmat grafiikat, enemmän sisältöä ja paljon pienempiä parannuksia. Clonk Rage ja Endeavour ovat nykyään ilmaisia, ja ne voi ladata Clonkin omilta sivuilta. Pelistä oli tulossa 3D-versio Clonk Extreme, mutta sen kehitys keskeytettiin prototyyppitasolle. 
Muokattavuus.
Pelin monipuolisuutta kasvattavat netistä ladattavat pelikentät, uudenlaiset clonk-hahmot ja esineet. Pelaaja voi myös itse luoda muun muassa omia tasoja, tavaroita ja sääntöjä. Sisäänrakennetulla kenttäeditorilla voi tehdä yksinkertaisia kenttiä, joihin voi lisätä objekteja. Kenttiä voi myös itse muokata tavallisella kuvankäsittelyohjelmalla.
Laajennukset.
Peliin on saataville erilaisia ilmaisia laajennuspaketteja. Pelaajat voivat tehdä näitä myös itse lisää.
Cocaine

Cocaine on J. J. Calen tunnetuimpia kappaleita, joka julkaistiin vuonna 1976. Eric Clapton teki soololevyllään "Slowhand" (1977) kappaleesta hitin. Kappaleesta on tehty useita cover-versioita. Muun muassa Nazareth-yhtye on tehnyt kappaleesta coverin livenä. Cale käyttää laulussaan kokaiinista naiseen viittaavaa she-muotoa.
Eric Clapton kuvailee laulua huumeiden vastaiseksi. Hän on nimittänyt laulua "varsin nokkelasti kokaiinin vastaiseksi", todeten: 
Laulun epämääräisestä viestistä johtuen Clapton ei ole esittänyt sitä monessakaan konserteistaan; vuosien saatossa Clapton on live-esityksissään lisännyt sanat 'that dirty cocaine' (tuo likainen kokaiini) korostaakseen laulun huumeiden vastaista viestiä.
Kari Peitsamo on kääntänyt ja levyttänyt "Cocaine"-laulun suomeksi nimellä "Ilpo".
Billy Gibbons

William Frederick "Billy" Gibbons (s. 16. joulukuuta 1949 Houston, Texas) on yhdysvaltalaisen ZZ Top -yhtyeen kitaristi ja laulaja.
Nuoruus.
Gibbons kiinnostui rock and roll -musiikista nähtyään Elvis Presleyn esiintyvän televisiossa. Hän perusti The Saints -nimisen yhtyeen 14-vuotiaana saatuaan joululahjaksi Gibson Melody Maker -sähkökitaran ja Fender Champ -vahvistimen. Sen jälkeen hän soitti The Coachmen -yhtyeessä, joka julkaisi levyn vuonna 1968 vaihdettuaan nimekseen The Moving Sidewalks.
ZZ Top.
The Moving Sidewalks lopetti vuonna 1969, ja Gibbons perusti boogieta ja bluesrockia soittavan ZZ Topin yhdessä basisti Dusty Hillin ja rumpali Frank Beardin kanssa. Yhtyeen suosio kasvoi tasaisesti 1970-luvun aikana. Suursuosioon se nousi vuoden 1983 "Eliminator"-albumillaan, jonka videot soivat ahkerasti uudella MTV-musiikkivideokanavalla. ZZ Top jatkaa toimintaansa edelleen.
Sooloura.
Gibbonsin ensimmäinen sooloalbumi oli "Perfectamundo" (2015), jolla kuullaan kuubalaisia vaikutteita. Kolme vuotta myöhemmin häneltä julkaistiin albumi "Big Bad Blues".
Projektit ZZ Topin ulkopuolella.
Gibbons on vieraillut monien yhtyeiden ja artistien levyillä: 
Kitarat.
Kitaroinaan Gibbons käyttää muun muassa Gretschin G6199 "Billy Bo" Jupiter Thunderbird -mallista sähkökitaraa ja vuoden 1959 Gibson Les Paul -kitaraa nimeltään "Pearly Gates". Plektrana hän käyttää käsin tehtyä pesopick-plektraa.
Yksityiselämä.
Gibbons keräilee kitaroita ja afrikkalaista taidetta sekä maalaa. Hän meni naimisiin ensi kertaa vuonna 2005.
Karakorumin maantie

Karakorumin maantie ("Karakoramin maantie") on maailman korkeimmalla sijaitseva kansainvälinen maantie. Se yhdistää Kiinan ja Pakistanin Karakorumin vuoristossa sijaitsevan Khunjerabin solan kautta, joka on 4 693 metrin korkeudessa. Maantie kulkee 1 200 kilometriä Kiinan Kašgarista Pakistanin Abbottabadin kaupunkiin. Karakorumin maantie on rakennettu kiistellyn Kashmirin alueen läpi ja sillä on merkittävä strateginen ja poliittinen merkitys.
Kiinan ja Pakistanin valtiot rakensivat maantien yhteisprojektina. Se valmistui vuonna 1978 yli kahdenkymmenen rakennusvuoden jälkeen. Rakennustöiden aikana useita satoja kiinalaisia ja pakistanilaisia työntekijöitä sai surmansa työmaalla.
Välikieli

Välikielellä tarkoitetaan ohjelmointikieltä, jota käytetään apuna korkeamman tason ohjelmointikielten kääntäjien toteutuksessa. Korkean tason ohjelmointikielen kääntäjä ei tuota suoraan konekielistä koodia, vaan kääntää lähdekielisen ohjelman ensin tälle välikielelle. Välikielen kääntäjän ja linkittäjän avulla saadaan sitten tuotettua varsinainen suorituskelpoinen konekielinen ohjelma. Välikielitasoja voi myös olla useampia. Esimerkiksi alimpana välikielenä voi toimia assembly-kieli. Tämän yläpuolella voi olla jokin toinen välikieli ja vasta tämän yläpuolella varsinainen korkean tason kieli.
Välikielien käytön avulla korkean tason ohjelmointikielten kääntäjien toteuttaminen yksinkertaistuu ja tehostuu. Samalla kääntäjistä voidaan tehdä luotettavampia. Samaa välikieltä voidaan käyttää useiden eri korkean tason ohjelmointikielten kääntäjien toteuttamisessa, jolloin samaa koodia voidaan paremmin hyödyntää. Välikielinen koodi on suoraan luettavissa, joskin yleensä hiukan alkuperäistä korkean tason lähdekoodia kryptisempää.
Välikielenä voidaan käyttää myös jotakin melko korkean tason ohjelmointikieltä, kuten C++-, Java-, FORTRAN- tai BASIC-kieltä. Tätä korkeamman tason ohjelmointikielen kääntäjän voi toteuttaa sopivaa jäsennintä käyttäen.
Microsoft kutsuu .NET-ympäristön tavukoodia välikieleksi (Common Intermediate Language, CIL, ennen "Microsoft Intermediate Language", MSIL).
Shenyang

Shenyang () on Liaoningin maakunnan pääkaupunki Koillis-Kiinassa. Kaupungin nimi on aikoinaan ollut Mukden. Kaupunki on Kiinaa hallinneen Qing-dynastian syntypaikka. Vuonna 2010 Shenyangissa oli 5 718 232 asukasta.
Ilmasto.
Shenyangissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja kylmää. Vuoden keskilämpötila on noin 9 °C ja keskimääräinen sademäärä 700 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –11 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 180 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 6 millimetriä.
Historia.
Arkeologit ovat ajoittaneet varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta Shenyangin alueelta 10 200 vuoden päähän Kiinan neoliittiselle kivikaudelle. Alueelta on löytynyt myös hautapaikkoja taistelevien läänitysvaltioiden ja Han-dynastian ajoilta ennen ensimmäistä vuosituhatta. Liao-dynastian ja džurtšenien perustaman Jin-dynastian aikana Shenyangin nimi oli Shenzhou. Varsinainen kaupunki alkoi kuitenkin kehittyä Ming-dynastian keisari Zhu Yuanzhangin määrättyä sen rakentamisen. Myöhemmin kaupunki kehittyi paikalliseksi kaupan ja käsityöläisten keskukseksi. Džurtšenien päällikkö Nurhaci valitsi kaupungin johtamansa myöhemmän Jin-dynastian keskukseksi ja rakennutti sinne vuonna 1625 keisarillisen palatsin. Palatsi on yhä jäljellä, ja se on suosittu matkailukohde. Nurhacin poika Hong Taiji nimesi Jin-dynastian uudelleen Qing-dynastiaksi, ja sittemmin dynastia hallitsi koko Kiinaa. Shenyang sai nimen Mukden tai Shengjing. Džurtšenien historian mukaan kaupunki on Qing-dynastian syntypaikka.
Kaupungin teollistumiskehitys alkoi vuonna 1895 konetehtaan perustamista. Venäläisten vuonna 1898 rakentama rautatie yhdisti kaupungin Etelä-Mantšurian rautatieverkkoon. Japani miehitti Mantšurian vuonna 1931 ja perusti seuraavana vuonna alueelle hallitsemansa nukkevaltion Mantšukuon. Shenyangin lähistöllä oli merkittäviä hiili- ja rautaesiintymiä. Kaupungista kehittyi Mantšurian teollinen keskus. Toisen maailmansodan päätyttyä japanilaisten vetäytyessä Neuvostoliiton joukkojen tieltä he tuhosivat suuren osan kaupungin tehtaista. Kiinan kommunistit rakennuttivat tehdasinfrastruktuurin uudelleen viisivuotissuunnitelman mukaan vuosina 1953–1957, ja siitä tuli Maon valtakaudella jälleen tärkeä teollisuuden keskus. Taloudellisen vapauden lisäännyttyä Maon jälkeen kaupunki on pyrkinyt vähentämään riippuvuuttaan raskaasta teollisuudesta.
Hallinnollinen jako.
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan 13 osaan seuraavasti (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Liikenne.
Shenyangin metron ensimmäinen linja avattiin syyskuussa 2010. Shenyang Taoxianin kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.
Talous.
Vuonna 2012 Shenyangin bruttokansantuote oli 660,68 miljardia yuania. Tärkeitä teollisuudenaloja kaupungissa ovat laite-, auto- ja autonosateollisuus sekä lääke-, kemikaali- ja elintarviketeollisuus. Huomattavan suuri osa kaupungin yrityksistä on valtion omistamia. Kaupungissa toimii Shenyangin lentokonetehdas.
Vilho Ylönen

Vilho Ilmari Ylönen (31. toukokuuta 1918 Hankasalmi – 8. maaliskuuta 2000 Konnevesi) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti. Ammunnan lisäksi hän kilpaili sotilaspartiohiihdossa ja ampumahiihdossa. Suomen vuoden urheilijaksi Ylönen valittiin vuonna 1958, ja samana vuonna hän oli myös suosituin suomalainen Viikkosanomien yleisöäänestyksessä.
Vilho Ylönen on ainut suomalainen urheilija, joka on saanut olympiamitalin sekä kesä- että talvilajissa, tosin talvikisojen mitali tuli Sankt Moritzissa 1948 näytöslajina olleesta sotilaspartiohiihdosta, eikä se näin ollen ole virallinen olympiamitali. Kaikkiaan Ylönen osallistui viisiin olympialaisiin.
Rooman kesäolympialaisten vapaakivääriammunnassa 1960 Ylönen ampui napakympin väärään tauluun ja putosi kakkostilalta neljänneksi.
Ammatiltaan Ylönen oli aliupseeri. Hänen työpaikkansa oli Hämeen lennosto Tikkakoskella. Sotilasuran jälkeen hän toimi Tikkakoski Oy:n asetehtaan edustajana.
Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta

Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Turkestanin ASNT) oli Neuvostoliiton varhainen hallintoalue Keski-Aasiassa. Se muodostettiin 30. huhtikuuta 1918 Venäjän keisarikuntaan kuuluneesta Turkestanin aluepiiristä. Turkestanin ASNT:n asukasluku oli noin 5 miljoonaa ja sen pääkaupunki oli Taškent.
Turkestanin ASNT ei ollut pitkäikäinen, sillä 27. lokakuuta 1924 se lakkautettiin ja jaettiin tuolloin perustettujen Turkmenistanin SNT:n, Uzbekistanin SNT:n, Tadžikistanin ASNT:n sekä Karakirgiisien ja Karakalpakkien autonomisten alueiden kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliittoon kuuluneen Keski-Aasian uudelleenjakoa kansallisuuksien mukaan.
Espoonkartano

Espoonkartano () on Espoon kaupunginosa, joka kuuluu Suur-Kauklahden suuralueeseen. Kaupunginosa sijaitsee Kehä III:n länsipuolella Espoon länsiosissa. Espoonkartanoon kuuluu myös Espoon kylä Järvikylä (). Espoonkartanossa oli 567 asukasta vuodenvaihteessa 2020-2021.
YIT-Yhtymä osti merkittävän maa-alueen Espoonkartanon alueelta Ramsayn suvulta vuonna 2002. Yhtymän tarkoituksena oli aloittaa "Suomen kiinnostavimman uuden asuinalueen" rakentaminen alueelle vuoden 2006 alussa. Suunnitelmat ovat edelleen kesken, ja asukkaat ovat valittaneet niistä. Alueen asemakaavan suunnittelu on osittain aloitettu uudestaan.
Alueella on myös kaksi mahdollisesti Suomen vanhinta käytössä olevaa siltaa, Espoonkartanonsillat.
Espoonkartanon luontoon kuuluu muun muassa Halujärvi ja Loojärvi Espoon ja Kirkkonummen rajalla.
Nimi.
Espoonkartanon nimi on peräisin Kustaa Vaasan Espobyn kylän maille perustaman kuninkaankartanon nimestä. Nimi mainitaan asiakirjoissa jo vuonna 1495. Kaupunginosa on keskeisiltä osiltaan kartanon maita. Nimipari Espoonkartano – Esbogård tuli kaupunginosan nimeksi 1970-luvulla.
Historia.
Suuri Rantatie eli Kuninkaantie oli keskiajalta lähtien tärkeä maantieyhteys, joka kulki Jorvaksesta Espoonkartanon kautta kohti Bemböleä. Espoonkartanon eteläpuolella kulkeva Kehä III rakentui vaiheittain vuosina 1963–1968. Väylä linjattiin kulkemaan Jorvaksesta Pitkäjärven pohjoispuolen kautta Vantaalle.
Kirill Meretskov

Kirill Afanasjevitš Meretskov ( 7. kesäkuuta 1897 Nazarjevo, Venäjä – 30. joulukuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilaskomentaja, Espanjan sisällissodan ja toisen maailmansodan aikainen armeijakenraali.
Meretskov syntyi venäläiseen talonpoikaisperheeseen vuonna 1897 Rjazanin kuvernementissa. Vuonna 1917 hän liittyi bolševikkipuolueen jäseneksi. Hän otti osaa Venäjän sisällissotaan punaisten puolella ja sai upseerikoulutuksen vuosien 1919 ja 1921 välillä.
Meretskov toimi Leningradin sotilaspiirin päällikkönä talvisodan alkaessa, jolloin kaikki Suomeen hyökänneet armeijat olivat hänen johdossaan. Huonon sotamenestyksen seurauksena sodan johto siirrettiin Leningradin sotilaspiiriltä STAVKAlle 9. joulukuuta 1939 ja Meretskov alennettiin Neuvostoliiton 7. armeijan komentajaksi. Meretskov toimi 7. armeijan komentajana talvisodan loppuun saakka. Talvisodan jälkeen hänet nimitettiin yleisesikunnan päälliköksi. Vuonna 1940 hän vastasi 90 000 lisäneuvostosotilaan lähettämisestä Viroon jo aikaisemmin sovittujen 25 000:n tukikohdissa olevan lisäksi. Tammikuussa 1941 Meretskov luovutti yleisesikunnan päällikön tehtävät Georgi Žukoville ja hänestä tuli apulaispuolustuskansankomissaari.
Saksan hyökkäyksen toisena päivänä perustettiin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta STAVKA, johon Meretskov nimitettiin. Syyskuussa Meretskov nimitettiin esikunnan yhteysupseeriksi koillisrintaman ja Karjalan rintaman esikuntiin sekä eteläiseen ja pohjoiseen ryhmään jakautuneen 7. erillisen armeijan komentajaksi Syvärijoelle. 17. joulukuuta 1941 Meretskov nimitettiin Olhavan rintaman komentajaksi. Hän palveli erilaisissa komentajatehtävissä Leningradin ja Karjalan rintamilla.
26. lokakuuta 1944 Meretskov nimitettiin Neuvostoliiton marsalkaksi.
Elokuussa 1945 Meretskov johti Neuvostoliiton hyökkäystä Japaniin. Toisen maailmansodan jälkeen Meretskov toimi Primorskin, Moskovan ja Vienanmeren sekä Pohjoisen sotilaspiirin komentajana sekä johti niin sanottuja ”Vystrel”-kursseja. 1955–1964 hän toimi Neuvostoliiton puolustusministerin sotilasopetuslaitoksiin liittyvänä avustajana sekä vuodesta 1964 tarkastajana. Meretskov oli vuosien 1939 ja 1956 välillä NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Hän kuului Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuodesta 1940 vuoteen 1961.
Kim Kuusi

Kim Olavi Kuusi (s. 28. joulukuuta 1947 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja vuodesta 2011 Teoston hallituksen puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri.
Hän ja hänen yrityksensä Musicmakers Oy on erikoistunut mainosmusiikin tekemiseen. Yritys on alallaan Suomen suurimpia. Kuusi perusti yrityksen Esa Niemisen kanssa 1980. Musicmakersin Tähtitorni-levymerkille levyttivät 1980-luvulla muun muassa Maarit Hurmerinta, Paula Koivuniemi ja Jussi Raittinen. Julkaisuja jatkettiin uudelleen 2000-luvulla Plastinka-levymerkillä, jonka vetäjinä toimivat Kuusen lisäksi Kalle Chydenius, Leri Leskinen ja Vellu Maurola (Slow). Plastinkan nimekkäimpiä artisteja ovat Rajaton, Kemopetrol ja Petteri Sariola.
Kuusi valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta, jossa toimi myös opettajana vuoteen 1975. Opiskelun ohessa Kuusi oli mukana perustamassa Ryhmäteatteria, jonka säveltäjänä ja muusikkona hän toimi 1969–1973. Samaan aikaan hän toimi myös Pihasoittajat-yhtyeessä, jolle hän sävelsi muun muassa Suomea Euroviisuissa vuonna 1975 edustaneen kappaleen ”Viulu-ukko”.
Euroviisumenestyksen kannustamana Kuusi siirtyi aluksi freelance-musiikkituottajaksi Love Recordsiin ja vuosiksi 1978–1979 Finnlevyn kotimaisen tuotannon johtajaksi. Kuusi on toiminut "Idols"-ohjelman toisen tuotantokauden (2005) päätuomarina. Kuusi sai pitkästä urastaan Elämäntyöpalkinnon Musiikki &amp; Media -tapahtumassa lokakuussa 2017.
Kim Kuusen vaimo on Kustannusosakeyhtiö Otavan myynti- ja markkinointijohtaja Maija Kuusi. Kim Kuusi on vaimonsa kautta myös Laura Närhen isäpuoli. Hänen appensa oli levymoguli Mosse Vikstedt. Hänen veljiään ovat elokuvaohjaaja Janne Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
Nanotyrannus

Nanotyrannus ('pieni tyranni') on sukupuuttoon kuollut Nanotyrannidae-heimoon kuuluva lihansyöjädinosaurus, joka eli myöhäisliitukauden lopulla, noin 68–65 miljoonaa vuotta sitten. Sen nimesivät Williams ja Currie Bakker vuonna 1988. 
"Nanotyrannuksen" on vahvistettu olevan eri laji eikä keskenkasvuinen "Tyrannosaurus rex". Aiheesta on kiistelty vuodesta 1965 lähtien. Asia ratkaistiin 2020-luvulla tietokonekerrokuvauksen ja erittäin hyvin säilyneen fossiilin sekä nikamien kasvun perusteella, joiden mukaan fossiili oli täysikasvuisen yksilön mutta eri lajin. Lisäksi tutkimuksen perusteella on kyseessä kaksi lajia, "N. lancensis" ja "N. lethaeus", joka eivät kuulu "Tyrannosauridae"-heimoon.
"Nanotyrannuksella" oli enemmän hampaita kuin "Tyrannosaurus rexillä", raajat olivat pidemmät mutta kevyemmät, hännässä oli vähemmän nikamia ja pääkallossa oli muita eroja.
Koko.
Vuonna 1988 julkaistun artikkelin mukaan "Nanotyrannus" oli noin viisi metriä pitkä (17 jalkaa) ja painaneen noin 450 kilogrammaa (tuhat paunaa).
Fossiilit.
"Nanotyrannuksen" fossiileita on löydetty Montanan osavaltiosta Yhdysvalloista.
Nanotyrannus populaarikulttuurissa.
"Nanotyrannus" esiintyy dokumenttisarjassa "Jurassic Fight Club", jossa se taisteli kahden nuoren "Tyrannosaurus rexin" kanssa.
Ibadan

Ibadan on kaupunki Nigeriassa. Se on Oyon osavaltion pääkaupunki ja samalla sen suurin kaupunki 2,6 miljoonalla (2007) asukkaallaan.
Jorubat perustivat kaupungin vuonna 1750 ja siitä tuli heidän sotilaallinen tukikohtansa. Kaupunki joutui brittiläisten haltuun 1893. Ibadan oli pitkään Länsi-Afrikan suurin kaupunki 1900-luvulla.
Ibadanin yliopisto on Nigerian vanhin yliopisto. Se perustettiin vuonna 1948 osana Lontoon yliopistoa.
San Andreasin siirros

San Andreasin siirros on Yhdysvaltain Kaliforniassa sijaitseva siirrosvyöhyke. Kyseessä ei ole yksi siirros, vaan useiden satojen melko lailla samansuuntaisten siirrosten muodostama kokonaisuus. Siirros on muodostunut Pohjois-Amerikan laatan ja Tyynenmeren laatan rajalle laattojen liikkuessa eri nopeuksilla luoteeseen. Siirroksen liike on viimeisen kolmen miljoonan vuoden aika ollut keskimäärin 56 mm vuodessa. Siirroksen pituus on 1 287 km. San Andreasin siirroksen alueella esiintyy paljon maanjäristyksiä. Peräti 80 % kaikista maailman maanjäristyksistä esiintyy siirroksen alueella. Siirroksen pohjoisen osan löysi Kalifornian yliopiston professori A.C. Lawson vuonna 1895. Lawsonin muistiinpanoista vuosilta 1895 ja 1908 käy ilmi, että San Adreaksen siirros saa nimensä läheisen San Andreaksen laakson mukaan, eikä siirroksen synnyttämään laaksoon syntyneen San Andreasin järven mukaan kuten monesti luullaan. Vuoden 1906 maanjäristyksen jälkeen A.C. Lawson päätteli siiroksen jatkuvan koko Kalifornian läpi. 
San Francisco ja Los Angeles sijaitsevat San Andreasin siirrosvyöhykkeellä. Siirroksen nykyisen vuotuisen liikkeen seurauksena kaupungit ovat vierekkäin noin 15 miljoonan vuoden kuluttua.
Muodostuminen.
Siirros alkoi muodostumaan 30 miljoonaa vuotta sitten kenotsooisen aikakauden puolivälissä. Siihen aikaan Tyynenmeren laatan ja Farallonin laatan (nykyään enimmäkseen rippeinä Juan de Fucan-, Riveran-, Kookossaaren- ja Nazcan laattoina) välinen leviäminen oli alkanut saavuttaa Amerikan rannikolla olevan alityöntö vyöhykkeen. Koska Tyynenmeren laatan ja Pohjois-Amerikan laatan välinen suhteellinen liike oli poikkeavaa verrattuna Farallonin ja Pohjois-Amerikan laattjoen väliseen suhteelliseen liikkeeseen, tämän seurauksena alkoi syntyä uudenlaista rajaa laattojen reunalle. Saman voiman uskotaan synnyttäneen Kalifornian niemimaan.
San Andreasin siirroken eteläisen osion tärkein osa on ollut olemassa vasta noin viisi miljoonaa vuotta. 
Tunnetuimmat maanjäristykset alueella.
San Andreasin siirroksen alueella on tapahtunut viisi huomattavaa maanjäristystä:
Velociraptor

Velociraptor (nimen merkitys: "”nopea varas”") on myöhäisellä liitukaudella (83–70 mvs) elänyt dinosaurussuku, joka kuuluu liskonlantioisten lahkon Dromaeosauridae-heimoon. Suvun fossiileja on löydetty Mongolian ja Kiinan rajamailta, josta löydettiin myös tunnettu fossiili, jossa "Velociraptor" on kuollut saaliinsa kanssa. Lajin nimesi Henry Fairfield Osborn vuonna 1924. 
"Velociraptorin" sukulaisen, "Zhenyuanlongin", fossiilin löytyminen Kiinasta julkistettiin heinäkuussa 2015.
Koko ja ulkonäkö.
"Velociraptor" ei ollut aikansa suurimpia petoja, vaan olisi ihmisen rinnalla vain hieman yli polven korkuinen. Pituus oli 1,8 metriä ja korkeus yhden metrin pään kohdalta. Paino oli 7–15 kg. "Velociraptorilla" oli pitkä, litteäkuonoinen pää. Hampaita oli noin 80, joista pisimmät olivat pituudeltaan 2,5 cm. Takaraajoissa oli sirppimäinen, noin 9 cm pitkä kynsi.
Viimeaikaiset dinosauruslöydöt viittaavat siihen, että myös "Velociraptorilla" oli höyhenpeite. 
Jurassic Park.
"Velociraptor" tuli erityisen tunnetuksi elokuvasta "Jurassic Park". Eläinten kokoa oli elokuvassa hieman liioiteltu, sillä todellisuudessa ne olivat pienempiä. Elokuvan raptorit muistuttavat ulkomuodoltaan enemmän lähisukulaistaan "Deinonychusta", minkä lisäksi elokuvan raptoreiden anatomia oli virheellinen, sillä todellisuudessa niiden hännät olivat jäykkiä ja eturaajat malliltaan erilaisia. Elokuvassa myös "Velociraptoreiden" höyhenpeite oli poistettu. "Velociraptorin" uskotaan olleen nopea juoksija, mutta ei kuitenkaan yhtä nopea kuin gepardi, kuten elokuvassa väitettiin. "Velociraptor" ei myöskään ollut niin älykäs ja nokkela petoeläin, eikä todistetusti saalistanut laumassa. Todellisuudessa "Velociraptor" oli älykkyydeltään samalla tasolla kuin nykyajan linnut.
Jurassic Park - fanien piireissä elokuvassa esiintynyt raptor tunnetaan nimellä "Velociraptor nublarensis" tai "Velociraptor sornaensis".
Charioteer

FV 4101 Charioteer oli brittiläinen panssarivaunu, joka perustui Cromwell-panssarivaunuun. 1950-luvulla Kuninkaalliset panssarijoukot tarvitsi tulivoimaisempia panssarivaunuja, jonka johdosta joihinkin Cromwell-vaunuihin asennettiin tehokkaampi 84 mm:n 20-naulainen tykki (sama kuin Centurion-panssarivaunuissa) uudessa tornissa. Suomessa tykki tunnettiin nimellä 84 PSVK 53. Näiden muunneltujen vaunujen merkinnäksi annetiin FV 4101 Charioteer Tank Destroyer. Noin 200 vaunua tuotettiin.
1950-luvun loppupuolella suurin osa vaunuista myytiin Itävaltaan, Suomeen ja Jordaniaan.
Charioteer-vaunut olivat Suomen puolustusvoimien ensimmäisiä kalustohankintoja sodan jälkeen. Vuonna 1958 saapui kolme vaunua ja vuonna 1960 35 vaunua. Vaunut olivat koulutuskäytössä vuoteen 1980 asti, jolloin viimeisetkin poistettiin. Samalla päättyi vuonna 1933 alkanut englantilaisten panssarivaunujen yhtämittainen käyttö Suomessa.
Charioteeriä pidettiin panssarintuhoojavaununa, kun taas samaan aikaan hankittuja Comet-vaunuja pidettiin taisteluvaunuina.
Asynkroninen kommunikaatio

Asynkroninen kommunikaatio () eli ei-reaaliaikainen kommunikointi on kommunikointitapa, jossa kommunikoinnin osapuolet eivät ole ajallisesti toisistaan riippuvaisia eli ovat ajasta (ja paikasta) riippumattomia.
Asynkronista kommunikaatiota ovat esimerkiksi kirjeenvaihto tai tietotekniikan puolella sähköposti, blogi ja uutisryhmät.