tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tesso Nilon kansallispuisto

Tesso Nilon kansallispuisto () on kansallispuisto Riaun provinssissa, Sumatran saarella Indonesiassa. Puisto perustettiin vuonna 2004.
Kansallispuistossa kasvaa noin 4000 eri kasvilajia. Sen tiheissä metsissä elää lukuisia nisäkäslajeja, kuten erittäin uhanalaisia sumatrannorsuja ja äärimmäisen uhanalaisia sumatrantiikereitä. Puisto kärsii laittomista hakkuista ja uudisasutuksesta. Satelliittikuvien mukaan 87% sen koskemattomista metsistä (58 300 hehtaaria) tuhottiin vuosien 2000 ja 2002 välisenä aikana.
Indonesian hallitus sitoutui vuonna 2008 laajentamaan kansallispuiston 86 000 hehtaarin laajuiseksi aiemmasta runsaasta 38 000 hehtaarista. Laajennuksen tarkoiitus oli suojautua öljypalmuviljelmien leviämiseltä, mutta suurin osa 2000-luvun metsätuhoista on tehty vuoden 2009 jälkeen.
Metsän raivaus ja teiden rakentaminen tuhoavat elinympäristöä ja tekevät metsästäjien liikkumisesta helpompaa.
Johannes Joachim Degenhardt

 
Johannes Joachim Degenhardt (31. tammikuuta 1926 – 25. heinäkuuta 2002) oli saksalainen pappi, joka toimi Paderbornin katolisena arkkipiispana vuodesta 1974. Hänestä tuli myös kardinaali vuonna 2001. Hän ei kuitenkaan ennättänyt osallistua yhteenkään konklaaviin.
Degenhardtin seuraajaksi astui Paderbornissa Hans-Josef Becker.
Masoreettinen teksti

Masoreettinen teksti (lyh. MT tai 𝕸) on heprealaisen Raamatun tekstiperhe, joka muodostaa juutalaisuudessa pyhien kirjoitusten tarkan muodon. Sen tuotti Lähi-idässä työskennellyt masoreettinen koulukunta 800–1000-luvuilla. Masoreetit lisäsivät lukemisen helpottamiseksi heprealaiseen konsonanttitekstiin vokaalimerkit. Tunnetuin masoreettinen käsikirjoitus on Codex Leningradensis vuodelta 1009 (myös nimellä "Codex Petropolitanus").
Tanakin tekstien kanonisoinnin myötä vuoden 100 jaa. tienoilla se kopioitiin jatkossa kaikkine kielioppivirheineen ja väärin päin kääntyneitä kirjaimia myöten. Kaikki poikkeavat tekstit poltettiin. Tästä syystä vanhimmat säilyneet tekstikokoelmat ovat syntyhetkeensä nähden varsin nuoria.
Kaanonin myötä teksti on pysynyt vuosisatoja lähes muuttumattomana. Tähän oletukseen saatiin vahvistus, kun Kuolleenmeren kääröt löytyivät vuonna 1947.
Kiiltomadot

Kiiltomadot (Lampyridae) on kovakuoriaisten heimo, jonka jäsenet voivat loistaa pimeässä elimistössään kemiallisessa reaktiossa syntyvän valon avulla. Ilmiö tunnetaan nimellä bioluminesenssi. Kiiltomatonaaras ohjaa valollaan koiraita luokseen.
Kiiltomatojen luokittelua on muutettu viime vuosina. Heimoon kuuluu noin kaksituhatta lajia. Ne jaetaan usein kahdeksaan alaheimoon. 
Varsinkin tropiikissa eläviä kiiltomatoja sanotaan joskus käännöslainana tulikärpäsiksi. Eläin ei kuitenkaan ole mato eikä kärpänen vaan kovakuoriainen.
Suomesta on tavattu kahta kiiltomatojen heimon lajia, kiiltomatoa ("Lampyris noctiluca") ja harvinaisena tuikematoa ("Phosphaenus hemipterus").
Kiiltomatojen (Lampyridae) alaheimoja ovat:
Caju

Paulo César Lima (s. 16. kesäkuuta 1949 Rio de Janeiro), paremmin tunnettu nimellä Caju, on entinen jalkapalloilija Brasiliasta. Hän pelasi hyökkääjänä useissa brasilialaisissa seuroissa sekä Ranskan pääsarjassa Olympique de Marseillessa. 
Caju muistetaan parhaiten Brasilian MM-kisajoukkueista 1970 ja 1974. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 57 kertaa ja teki maaotteluissa 10 maalia. Huomionarvoista on, että hän joutui kilpailemaan paikasta Brasilian eturivissä Pelén, Tostaon, Rivelinon ja Jairzinhon kaltaisten tähtihyökkääjien kanssa.
Caju aloitti uransa Botafogo de Futebol e Regatas -joukkueessa, jonka mukana voitti Campeonato Carioca -osalvatiomestaruuden useasti. Sittemmin hän siirtyi Botafogo de Futebol e Regatasiin, jonka historian parhaisiin pelaajiin Paulo César lasketaan.
Caju valittiin Brasilian Bola de Ouro -joukkueeseen kausina 1970, 1972, 1976 ja 1977.
Lêdo Ivo

Lêdo Ivo (18. helmikuuta 1924 Maceió Brasilia – 23. joulukuuta 2012) oli brasilialainen toimittaja, runoilija ja kirjailija. Ivon esikoiskokoelma "As Imaginações" ilmestyi 1944. Hänet valittiin Brasilian kirjallisuuden akatemian jäseneksi 1986.
Parhaat vuodet (elokuva)

Parhaat vuodet ("The Best Years of Our Lives") on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1946. Se kertoo toisen maailmansodan rintamilta palaavien sotilaiden vaikeuksista sopeutua siviilielämään.
Elokuva sai seitsemän Oscaria, joiden joukossa olivat palkinnot parhaasta elokuvasta, ohjauksesta ja parhaasta miespääosasta. Sotainvalidi Harold Russellista tuli ensimmäinen Oscar-palkittu amatöörinäyttelijä, ja hän on myös ainoa joka on saanut samasta roolista kaksi Oscaria: hänet palkittiin erikois-Oscarilla, minkä lisäksi hän sai parhaan miessivuosan Oscarin.
Elokuva valittiin vuonna 1989 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Parhaat vuodet" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 kahdenkymmenen kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Juoni.
Toisen maailmansodan päätyttyä kolme amerikkalaissotilasta tutustuvat toisiinsa paluulennolla kotikaupunkiinsa jossain Yhdysvaltojen Keskilännessä. Kotona kukin heistä joutuu tutustumaan uudelleen rakkaimpiinsa. Vanhin heistä, jalkaväenkersantti Stephenson, on kahden aikuistuneen lapsen isä, joka palaa työhönsä pankinjohtajaksi. Palkittu sotilaslentäjä Fred palaa vastentahtoisesti jäätelöbaarin hoitajaksi, mutta hänen juuri ennen sotaan lähtöä vihille viemänsä nuorikko ei osaakaan enää arvostaa miestään. Fred rakastuukin kersantti Stephensonin tyttäreen Peggyyn. Kolmas kotiin palaava sotilas on molemmat kätensä menettänyt laivastoupseeri Homer, entinen urheilusankari joka ei jaksa uskoa tyttöystävänsä hyväksyvän häntä enää vammaisena.
Tuhlattuja päiviä

Tuhlattuja päiviä () on Billy Wilderin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1945. Elokuva perustuu Charles R. Jacksonin samannimiseen romaaniin, ja kertoo alkoholisoituneen kirjailijan kolme päivää kestävästä itsetuhoisesta juopottelusta. 
"Tuhlattuja päiviä" palkittiin Oscar-gaalassa vuoden parhaana elokuvana, minkä lisäksi elokuva voitti Oscarin parhaasta ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja miespääosasta. Elokuva palkittiin myös Cannesin elokuvajuhlien Kultaisella palmulla.
Elokuva arkistoitiin vuonna 2011 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Dexterin kolkko kutsumus

Dexterin kolkko kutsumus ("Dearly Devoted Dexter") on Jeff Lindsayn vuonna 2005 julkaistu rikosromaani, joka on jatko-osa edeltävälle romaanille nimeltä "Dexterin pimeät unet". Televisiosarja "Dexterin" toinen kausi ei perustu kyseiseen romaaniin. Jatko-osa "Dexter vailla varjoaan" ilmestyi vuonna 2007.
Päinvastoin kuin edeltäjänsä, "Dexterin kolkko kutsumus" ei keskity Dexterin suorittamiin murhiin vaan enemmänkin hänen tutkimukseensa jäljittää tohtori Dancoksi kutsuttu murhaaja.
Juoni.
Ylikonstaapeli Doakes varjostaa Dexteriä, sillä tämä aavistelee Dexterin olevan jotenkin osallinen LaGuertan kuolemassa. Dexterin on pakko jättää tappaminen ja yritettävä elää mahdollisimman normaalilla tavalla. Väärinkäsityksen vuoksi Dexterin tyttöystävä Rita luulee Dexterin kosineen häntä ja Dexter miettiikin naimisiinmenoa, sillä Ritan poika Cody osoittaa samanlaisia sosiopaattisia piirteitä kuin Dexter.
Miamiin kaduille ilmestyy uusi tappaja, joka jättää uhrinsa eloon, mutta hänellä on erityinen tapa kiduttaa. Tappaja amputoi uhreiltansa kaikki raajat, sukuelimet ja kasvonpiirteet. Tutkimusten edetessä selviää tappajan olevan tuttu Doakesin menneisyydestä. Doakesin toimiessa armeijan erikoisjoukoissa El Salvadorin sisällissodan aikana hänen ryhmäänsä kuului tohtori Dancoksi kutsuttu mies, joka sai lempinimensä Danco-merkkisestä monitoimikoneesta, jonka myyntilause kuului: "Se viipaloi, se kuutioi". Paloitellessaan uhriansa kuulustelujen jälkeen hän pakotti uhrinsa katsomaan työnsä edistymistä. 
Vuosia myöhemmin Danco palaa kostamaan entisen ryhmänsä jäsenille, koska he yrittivät luovuttaa hänet vastapuolelle tapettavaksi. Doakes pyytää ylikomisario Matthewsia soittamaan Washingtonista apujoukkoja tapauksen tutkimiseen ja Washingtonista saapuu Kyle Chutsky, johon Dexterin sisar Deborah rakastuu.
Sérgio Milliet

Sérgio Milliet da Costa e Silva ( 20. syyskuuta 1898 São Paulo, Brasilia – 9. marraskuuta 1966 São Paulo, Brasilia) oli brasilialainen kirjailija, taidekriitikko, sosiologi, luennoitsija, kääntäjä ja taidemaalari.
Milliet opiskeli Sveitsissä ja julkaisi ensimmäisen teoksensa "Par le Sentir" vuonna 1917 ja "Le Départ Sur la Pluie" 1919. Hän palasi Brasiliaan loppuvuodesta 1920, ja hänestä tuli modernismin esitaistelija niin maalaustaiteessa kuin runoudessakin. Hän palasi Eurooppaan vuonna 1923 ja asettui Pariisiin, josta käsin hän kirjoitti brasilialaisiin lehtiin ja lähetti kääntämiään tekstejä julkaistavaksi niissä. Hän palasi lopullisesti Brasiliaan vuonna 1925 ja perusti siellä "Cultura"-nimisen lehden yhdessä Oswald Andraden (1890–1954) ja Afonso Schmidtin (1890–1964) kanssa. Vuonna 1927 hänestä tuli Diário Nacionalin, demokraattisen puolueen sãopaulolaisen sanomalehden, johtaja.
Vuosina 1937–1944 Milliet toimi opettajana São Paulon sosiologian ja politiikan oppilaitoksessa, jonka toiminnassa hän oli ollut mukana sen perustamisesta lähtien. Hän kirjoitti taiteesta kirjoja ja alkoi itsekin maalata. Hänestä tuli São Paulon kaupunginkirjaston johtaja. Kirjastoon perustettiin 1945 nykytaiteen osasto, josta kehittyi São Paulon nykytaiteen museo. Hän oli museon johtaja vuosina 1952–1957. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1959.
Edmond Willis

Edmond Willis oli englantilainen räätäli, joka kehitti yhden ensimmäisistä englantilaisista pikakirjoitusjärjestelmistä 1600-luvun alussa.
Willis julkaisi vuonna 1618 teoksen "An Abbreviation of Writing by Character", jossa hän esitteli pikakirjoitusjärjestelmänsä. Järjestelmän rakenne perustui John Willisin 16 vuotta aiemmin julkaisemaan järjestelmään, mutta yksittäiset merkit olivat erilaisia, ja vokaalien kuvaamiseen oli laajempi ja kirjoittamisen kannalta helpompi kaavio.
Willisin syntymä- ja kuolinaikoja ei tiedetä, ei myöskään tarkemmin muuta hänen elämästään.
Zé Maria

José Maria Rodrigues Alves, paremmin tunnettu nimellä Zé Maria, (s. 18. toukokuuta 1949 Botucatu) on entinen brasilialainen jalkapalloilija.
Ammattilaisurallaan (1966–1983) hän edusti Ferroviário Botucatua, Portuguesaa, Corinthiansia ja Internacional de Limeiraa. Oikean puolustajan tontillaan hän saavutti neljä São Paulon osavaltiomestaruutta (1977, 1979, 1982, 1983). Brasilian maajoukkueessa hän pelasi 48 kertaa vuosien 1968 ja 1978. välillä. Maailmanmestaruuskisoihin hän pääsi niin 1970 kuin 1974 saavuttaen ensin mainitussa turnauksessa kultaa.
Usvaputki

Usvaputki on Klamydia-yhtyeen DVD, joka julkaistiin 24. syyskuuta 2008. DVD juhlistaa Klamydian 20-vuotista taivalta.
Sisältö.
DVD 1.
Pietarsaari, Tupakkamakasiini 27.1.1989 &lt;br&gt; Vesku-Arto-Kape (Klamydian eka keikka!)
Turku, Down By The Laituri 17.6.1989 &lt;br&gt; Vesku-Arto-Riku
Pori, Annankatu 6 21.4.1990 &lt;br&gt; Vesku-Arto-Kape 
Helsinki, Lepakko 31.3.1991 &lt;br&gt; Vesku-Arto-Riku-Metu 
Helsinki, Kaivopuisto 18.8.1991 &lt;br&gt; (Vesku-Arto-Riku-Vuokko)
Helsinki, Lepakko 12.11.1993 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Vuokko-Jakke)
Turku, Nuorisopalatsi 26.11.1994 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Vuokko-Jakke)
Lammi, Pellavarock 26.8.2000 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Hantta)
Jyväskylä, Lutakko 21.11.2003 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Severi)
Kuopio, Rockcock 31.7.2004 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Severi-Panu)
Juva, Puustock 21.7.2006 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Severi)
Helsinki, On The Rocks 2.11.2006 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Severi)
Juva, Hotelli Juva 1.12.2007 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Severi)
Varkaus, Z-One 28.3.2008 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke-Severi)
Helsinki, Nosturi 4.4.2008 &lt;br&gt; (Vesku-Riku-Jakke Severi)
Benevento

Benevento on kaupunki Italiassa, noin 50 kilometriä Napolista koilliseen. Se on Beneventon maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on noin 60 000 asukasta. Se sijaitsee Sabato- ja Calorejokien yhdistymispaikassa.
Historia.
Antiikki.
Antiikin ajan Beneventum oli alun perin samnilainen, oletettavasti hirpinien heimon kaupunki, joka tunnettiin nimellä "Maleventum". Siitä tuli osa Rooman valtakuntaa vuonna 268 eaa. Samassa yhteydessä sen nimi vaihdettiin "Beneventumiksi". Kaupunki oli yksi koko Etelä-Italian merkittävimpiä antiikin aikaisia kaupunkeja, ja sijaitsi kahden tärkeän tien, Via Appian ja Via Trajanan, risteyskohdassa.
Kaupungin huomattavimpiin antiikin aikaisiin jäänteisiin lukeutuvat hyvin säilynyt Trajanuksen riemukaari vuodelta 114 sekä teatterin rauniot.
Myöhempi historia.
Totila valtasi Beneventon goottisotien aikaan. Langobardien vuonna 571 alkaneen vallan aikana Beneventumista tuli keskus herttuakunnalle, johon kuuluivat kaikki heidän valtaamansa alueet Etelä-Italiassa. Kaupunki säilytti asemansa itsenäisenä valtiona vielä pitkään senkin jälkeen, kun langobardien kuningaskunta pohjoisessa oli kukistunut. Vuodesta 969 Beneventossa on ollut katolisen arkkipiispan istuin.
Juan O’Gorman

Juan O’Gorman (6. heinäkuuta 1905 Coyoacán, Meksiko – 17. tammikuuta 1982 México, Meksiko) oli meksikolainen taidemaalari ja arkkitehti.
Vaikka Juan O’Gorman sai nuoruudessaan vaikutteita isältään Cecil Crawford O’Gormanilta, joka oli irlantilais-meksikolainen taidemaalari, O’Gorman suuntautui arkkitehtuuriin. Hän valmistui arkkitehdiksi vuonna 1927. O’Gormanin ensimmäiset työt olivat tyyliltään funktionalismia. Hän oli saanut vaikutteita Le Corbusierilta. Tyypillinen esimerkki oli vuonna 1928 suunniteltu Diego Riveran talo. Hän olikin Meksikon ensimmäisiä funktionalistisia arkkitehteja.
O’Gorman jätti arkkitehtuurin hetkeksi 1930-luvun puolenvälin jälkeen, kun hän pettyi funktionalismmiin. O’Gorman jatkoi uraansa taidemaalarina ja erityisesti muralistina. Arkkitehtuuriin hän pelasi 1950-luvulla. O’Gormanin suurin vaikuttaja tässä vaiheessa oli Frank Lloyd Wright, jonka orgaanista arkkitehtuuria O’Gorman seurasi. Hän yhdisteli moderneja rakanteita paikalliseen arkkitehtuuriin.
O’Gormanin yksi merkittävimmistä töistä oli 1950-luvun alussa rakennettu Universidad Nacional Autónoma de Méxicon ikkunaton kirjastorakennus, jonka julkisivulla esitettiin mosaiikkien avulla Meksikon kulttuurihistoriaa. O’Gormanin oma talo on tehty osittain luonnon muovaamaan luolaan ja se oli suunniteltu olemaan sopusoinnussa laavamuodostumien ja ympäröivän luonnon kanssa. Talo rakennettiin 1953–1956 ja tuhottiin vuonna 1969.
O’Gorman ei jättänyt maalaustaidetta kokonaan. Hän teki seinämaalauksia 1960- ja 1970-luvulla Meksikon kansallismuseoon Chapultepecin linnaan.
O’Gorman teki itsemurhan tammikuussa 1982.
Brodnica

Brodnica () on kaupunki Kujavia-Pommerin voivodikunnassa Puolan pohjoisosassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 28 880 asukasta.
Historia.
Kaupungin asutushistoria alkaa vuodesta 1262, jolloin se oli preussilainen kaupunki nimeltä Strasburg. Se on siirtynyt Preussilta Saksalle ja Puolalle. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Versaillesin sopimuksella alue liitettiin Puolaan. Kuningas Sigismundin sisar Anna asui Brodnicassa vuodesta 1604 kuolemaansa vuoteen 1625 asti.
Teollisuus.
Nykyisin Brodnica profiloituu teollisuuskaupungiksi: 55% kaupungin asukkaista työskentelee teollisuudessa, 23% palveluissa ja 22% hallinnon alalla. Teollisuudenaloista voimakkaimmin kasvavat puunjalostus-, auto- ja tekstiiliteollisuus.
Bad Friedrichshall

Bad Friedrichshall on kaupunki Saksan eteläosassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 20 027 asukasta. Kaupunki tunnetaan suolakaivoksistaan. 12 neliökilometrin laajuinen kaivos ulottuu kaupungin alle.
Bad Friedrichshall sijaitsee Neckarin ja kahden sen sivujoen, Jagstin ja Kocherin yhtymäkohdassa. Se muodostui sivujokien mukaan nimettyjen Jagstfeldin ja Kochendorfin yhdistyessä kuntainliitoksella 1933. Friedrichshall oli alun perin yhden Jagstfeldin suolakaivoksen nimi.
Toisen maailmansodan aikana kaupungissa oli Natzweiler-Struthofin alileiri Kochensdorf.
Jim Magilton

Jim Magilton (s. 6. toukokuuta 1969 Belfast, Pohjois-Irlanti) on pohjoisirlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Pelaajaura.
Keskikentällä pelannut Magilton aloitti ammattilaisuransa Liverpoolissa ja vietti seuran edustusjoukkueessa kaksi kautta pelaamatta kuitenkaan otteluakaan. Vuonna 1990 hän siirtyi Oxford Unitediin ja pelasi joukkueessa kaikkiaan 150 liigapeliä ennen kuin Alan Ball hankki hänet 600 000 punnalla Southamptoniin helmikuussa 1994.
Valioliigan Southamptonissa Magilton vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa ja oli seuran kantavia voimia usean kauden ajan David Merringtonin ja Graeme Sounessin alaisuudessa. Kesällä 1997 hän kuitenkin lähti Southamptonista pelattuaan kaikkiaan 124 sarjaottelua, joissa hän oli tehnyt kuusi maalia. Magiltonin uusi seura oli Sheffiel Wednesday, jonne hän siirtyi 1 600 000 punnan hintaan. Hän pelasi seurassa puolentoista kauden aikana vain 14 liigapeliä, joissa teki yhden maalin ennen kuin tammikuussa 1999 siirtyi aluksi lainasopimkselle Ipswichiin ja parin kuukauden päästä teki sopimuksen seuran kanssa. Seuraavan kauden päätteeksi hän pääsi juhlimaan seurassa nousua valioliigaan, jossa seura säilyi kahden vuoden ajan. Magilto pelasi Ipswichissä aina lopettamiseensa kesällä 2006 saakka yli 250 ottelua.
Pohjois-Irlannin maajoukkueessa Magilton pelasi urallaan 52 ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Valmentajaura.
Lopetettuaan uransa pelaajana Magilton jatkoi vielä Ipswichissä kaudella 2006/2007 virallisesti pelaajasopimuksella, mutta nousikin potkut saaneen Joe Roylen tilalle joukkueen manageriksi. Magiltonille tarjottiin valmentajasopimusta myös Pohjois-Irlannin maajoukkueesta, joka edellisen valmentajan Lawrie Sanchezin alaisuudessa oli aloittanut EM-karsinnat voitokkaasti, mutta hän kieltäytyi tehtävästä kokemattomuuteensa vedoten.
Magilton sai potkut Ipswichistä huhtikuussa 2009, kun seura ei onnistunut pelaamaan itseään Englannin mestaruussarjan nousukarsintoihin.
Karl Shuker

Karl P. N. Shuker (s. 1959) on brittiläinen eläintieteilijä. Hän työskentelee kokoaikaisena freelance-kirjailijana ja konsulttina, erikoisalanaan kryptozoologia, jossa hän on kansainvälisesti tunnettu. Shuker matkustaa säännöllisesti ympäri maailman, ja esiintyy myös usein televisiossa ja radiossa. Hänestä on sanottu, että hän "on nykyisin kansainvälisesti tunnustettu kirjailija ja tutkija kaikissa näkökulmissa eläintieteeseen ja selittämättömiin ilmiöihin, itse Heuvelmansin kruununperijä".
Shuker valmistui Leedsin yliopistosta alanaan eläintiede (zoologia) ja Birminghamin yliopistosta alanaan eläintiede ja vertaileva fysiologia. Hän on jäsenenä monissa tieteellisissä ja kirjailijoiden yhteisöissä. Shuker on kirjoittanut satoja artikkeleita ja 13 kirjaa. 
Kirjoituksissaan ja tutkimuksissaan Shuker on ollut ensimmäinen, joka on tuonut yleiseen tietoisuuteen suuren määrän aiemmin vähän tunnettuja eläimiä kryptozoologian alalta. Omien julkaisujensa lisäksi Shuker on Guinnessin ennätysten kirjan eläintieteellinen neuvonantaja. Haarniskaisten laji "Pliciloricus shukeri" on nimetty hänen mukaansa (2005).
Meksikon presidentti

Meksikon presidentti, virallisesti Meksikon yhdysvaltojen presidentti (), on Meksikon yhdysvaltojen valtionpäämies. Vuodelta 1917 peräisin olevan nykyisen perustuslain mukaan presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla kuuden vuoden mittaiselle kaudelle. Kausien määrä on rajattu yhteen.
Nykyinen presidentti on Movimiento Regeneración Nacionalin Claudia Sheinbaum, joka vannoi virkavalansa 1. lokakuuta 2024.
Vaatimukset.
Meksikon perustuslain 82.–83. artiklojen mukaan presidenttiehdokkaan tulee täyttää seuraavat ehdot:
Valtaoikeudet ja etuudet.
Presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johtaja. Lisäksi hän toimii maan asevoimien ylipäällikkönä. Hän muodostaa hallituksen ja nimittää maan diplomaatit, korkea-arvoiset upseerit ja korkeimman oikeuden tuomarit.
Presidentti voi antaa määräyksiä, jotka ovat verrattavissa parlamentin säätämiin lakeihin.
Vannottuaan virkavalansa presidentti López Obrador puolitti joulukuussa 2018 presidentin palkkion, jonka suuruudeksi tuli 108 000 pesoa kuukaudessa.
Presidentin virka-asunto on virallisesti Los Pinos. Vuonna 2019 presidentti López Obrador ilmoitti, ettei aio asua virka-asunnossa, ja muutti sen taidegalleriaksi. Presidentti itse asui ensin omassa asunnossaan pääkaupungin eteläpuolella, kunnes muutti Kansallispalatsiin, jossa maan hallitus kokoontuu. 
Historia.
Meksikon ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Guadalupe Victoria vuonna 1824. Hän oli aluksi tukenut maan ensimmäistä keisaria Agustínia mutta liittyi Antonio López de Santa Annan johtamaan vallankumoukseen.
Nykymuodossaan presidentin virka perustettiin vuonna 1917 uuden perustuslain tultua voimaan.
Vuoden 2012 vaalien jälkeen oli pitkään epäselvää, kummasta tulee presidentti, Enrique Peña Nietosta vai Andrés Manuel López Obradorista. Obrador syytti Nietoa äänten ostamisesta. Tuomioistuin julisti elokuussa vaalien voittajaksi Nieton, joka vannoi virkavalan joulukuun alussa.
Analog Heart

Analog Heart on yhdysvaltalaisen rockmuusikon David Cookin vuonna 2006 julkaistu soolodebyytti. David Cook tuotti albumin täysin itse. Laulamisen lisäksi hän soittaa albumin suurimmat kitaraosuudet ja piano-osuudet. Tyyliltään albumi edustaa popvaikutteista vaihtoehtorockia post-grunge vaikutteilla.
Vaikka albumi olikin alun perin independent-julkaisu, sen myynti nousi heti Cookin ollessa American Idol kisassa sen 7. tuotantokaudella. Suosion myötä Amazon-sivusto laittoi sivulleen albumin myyntiin ja se oli sivuston ykkössijalla kategoriassa "Today's Top MP3 albums". Albumi poistettiin sivustolta Cookin omasta pyynnöstään.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut David Cook.
Tretjakovin galleria

Tretjakovin galleria () sijaitsee Moskovassa ja on eräs Euroopan suurimmista taidemuseoista. Sen laajoissa kokoelmissa on merkittävä osa venäläisen taiteen historiaa.
Historia.
Kokoelmat saivat alkunsa kahdesta maalauksesta, jotka nuori moskovalainen kauppias, tekstiilitehtailija Pavel Mihailovitš Tretjakov osti vuonna 1856.
Pavel Tretjakovin koti oli 1870-luvulla Moskovan kulttuuripiirien tärkeä henkinen keskus. Taiteenkerääjän kokoelma sisälsi runsaasti maisemamaalauksia, joita hän hankki etenkin Peredvižnikien ryhmän eli Vaeltajiksi kutsutun taiteilijayhdistyksen jäseniltä. Vaeltajiin kuuluivat muun muassa Ilja Repin, Vasili Maksimov, Vasili Surikov ja Aleksei Savrasov.
Kun Tretjakov aloitti taiteen keräilyn, hän päätti samalla perustaa suurelle yleisölle tarkoitetun venäläisen taiteen museon. Vuonna 1892 hän lahjoitti oman ja jo kuolleen veljensä taidekokoelman Moskovan kaupungille. Kokoelmissa oli tuolloin yli 3 000 teosta.
Galleriarakennukset.
Tretjakovin gallerian vanha osa rakennettiin vuosina 1902–1904, ja se sijaitsee Moskovan Kremlin eteläpuolella. 
Gallerian nykytaiteen osasto sijaitsee 1970-luvulla rakennetussa laatikkomaisessa museorakennuksessa. Kokoelmaan kuuluu 54 000 teosta, joille rakennus on käymässä ahtaaksi. Museo ja Moskovan kaupunki ovat aloittaneet neuvottelut uudesta rakennuksesta, joka täyttäisi 2000-luvun vaatimukset. Uuden rakennuksen valmistuttua vanha rakennus purettaisiin.
Vuosina 1982–1984 suomalainen rakennusyhtiö YIT toteutti Tretjakovin gallerian yhteyteen Depositariumin, jossa on tilat taidevaraston arvokokoelmille sekä työtilat korjaus- ja restaurointitöiden asiantuntijoille. Vuosina 1985–1989 gallerian viereen rakennettiin Insinööritalokompleksi, jonka 13 900 neliömetrin tiloissa on 1 500 neliömetriä näyttelytiloja, 400-paikkainen konferenssisali ja 280-paikkainen luentosali. Lisäksi rakennettiin ja uusittiin gallerian lasikattoja. Uudisrakennusten julkisivut noudattavat vanhan Tretjakovin gallerian arkkitehtonista tyyliä. Kohde sai Suomen Betoniteollisuuden Keskusliiton Vuoden betonirakenne -palkinnon vuonna 1984.
Kokoelmat.
 Gallerian tunnetuimpiin töihin kuuluvat muun muassa Andrei Rubljovin "Pyhä kolminaisuus" -ikoni," Vladimirin Jumalanäiti" -ikoni, Wassily Kandinskyn "Kompositio VII", Aleksandr Ivanovin "Kristuksen ilmestyminen kansalle", Repinin "Iivana Julma ja hänen poikansa Iivana" sekä Kazimir Malevitšin "Musta neliö". Kokoelma on kasvanut vuosien varrella.
Galleria tänään.
Galleria hankkii nykyään pääasiassa nykytaidetta. Nykytaiteen osuus on noin puolet gallerian 150 000 teoksen kokoelmasta, jossa on venäläistä taidetta yli tuhannen vuoden ajalta.
William S. Paley

William Samuel Paley (28. syyskuuta 1901 Chicago, Illinois – 26. lokakuuta 1990 New York, New York) oli yhdysvaltalainen radio- ja televisiovaikuttaja ja pitkäaikainen CBS:n pääjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Paleysta tuli taloudellisissa vaikeuksissa olleen "United Independent Broadcasters"in ja sen omistaman radioasemaverkon "Columbia Network of Stations"in pääjohtaja vuonna 1928. Paley antoi yritykselle uudeksi nimeksi Columbia Broadcasting System ja toimi sen johdossa seuraavat yli 50 vuotta.
Filippiinienmeri

Filippiinienmeri on Tyynenmeren länsireunalla sijaitseva reunameri. Se rajoittuu lännessä Taiwaniin ja Filippiineihin, pohjoisessa Japaniin, idässä Mariaanien saariryhmään ja etelässä Palaun tasavaltaan. Alueella käytiin toisen maailmansodan aikana liittoutuneiden ja Keisarillisen Japanin laivaston välinen Filippiinienmeren taistelu kesäkuussa 1944.
Maantiede ja luonnonolot.
Filippiinienmeren pinta-ala on noin 1 040 000 neliökilometriä, keskisyvyys 4 108 metriä ja syvin kohta Filippiinien haudassa 10 057 metriä. Merenpohja on moni-ilmeinen suurine korkeuseroineen ja alueella on maankuoren aktiivisuutta ja vulkaanista toimintaa, koska mannerlaatoista Filippiinienmeren laatta, Indo-Australian laatta ja Euraasian laatta vuorovaikuttavat toisiinsa sekä muodostavat törmäyksissä uutta maaperää. Filippiinienmeren itäreunalla sijaitseva Mariaanien hauta on merkittävin Pohjois-Tyynenmeren lounaisosan merenpohjan muodostuma. Hautavajoama on noin 2 500 kilometriä pitkä ja keskimäärin 70 kilometriä leveä, Guamin saaren kohdalla 340 kilometriä leveä. Samassa paikassa on myös maapallon syvin tunnettu paikka, 11 034 metriä merenpinnan alapuolella sijaitseva Challengerin syvänne.
Päiväntasaajavirta on vallitseva merivirta Filippiinienmerellä. Se kulkee idästä Filippiinien rannikolle. Filippiinienmeren koillisosasta saa alkunsa merivirta Kuroshio, joka virtaa edelleen pohjoiseen Japaniin ja Itä-Kiinan merelle. Vallitseva ilmasto on trooppisen merellinen, jossa sateisen lämmin lounainen monsuuni on vallitseva kesäkuulta lokakuulle, kylmän kuiva luoteinen monsuuni marraskuulta maaliskuulle ja maaliskuulta toukokuuhun lämmin sekä kuiva kausi.
Filippiinienmeren ekosysteemi on monimuotoinen ja eliölajisto runsaslukuinen. Rannikkovesissä tavataan noin 500 korallilajia ja 20 prosenttia tunnetuista äyriäislajeista on löydetty Filippiinienmereltä. Alueella esiintyviä lajeja ovat muun muassa merikilpikonnat, hait, mureenat, tursaat, merikäärmeet sekä lukuisat kalalajit kuten tonnikalat. Merialue on muun muassa japaninankeriaan, tonnikalojen ja valaiden lisääntymisaluetta.
Hallitsematon metsäkato valuma-alueilla ja siitä johtuva maaperän eroosio, kuten myös vesien saastuminen ja ilman saastuminen aiheuttavat alueella ympäristöongelmia. Lisääntyvä vesien saastuminen aiheuttaa merkittävää haittaa rannikon mangrovemetsissä, jotka ovat kalojen tärkeitä kutualueita.
FK Metalist Harkova

Metalist (, ) oli jalkapalloseura Ukrainan Harkovasta.
Historia.
Seura perustettiin vuonna 1925 nimellä "HPZ" (suom. Harkovan höyryveturitehdas). Historian saatossa se on pelannut myös nimillä "Traktor" (1946), "Dzeržinets" (1946–49) ja "Avangard" (1949–1966) ennen Metallist-nimen ottamista käyttöön vuonna 1967.
Kymmenen vuotta perustamisensa jälkeen joukkue voitti Harkovan mestaruuden ja pääsi Neuvostoliiton cupiin. Sen parhaimmat vuodet ajoittuivat kuitenkin toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan. Ensimmäisen kerran se nousi Neuvostoliiton B-kakkosliigaan vuonna 1947, mutta putosi vain yhden kauden jälkeen. Vuonna 1956 joukkue nousi uudelleen Neuvostoliiton B-kakkosliigaan ja neljän vuoden kuluttua kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle kakkosliigaan. 
Vuonna 1978 Metallist nousi ykkösliigaan (toinen sarjataso) ja viimein pääsarjatasolle kauden 1979 päätteeksi. Joukkue pelasi Neuvostoliiton liigassa kaikkiaan kymmenen kauden ajan pääasiassa keskikastin joukkueena. Vuonna 1983 se selviytyi Neuvostoliiton cupin loppuotteluun, jossa kuitenkin hävisi toiselle ukrainalaisjoukkueelle Šahtjor Donetskille. Vuonna 1988 Metallist selviytyi toistamiseen cup-finaaliin ja voitti Moskovan Torpedon. Tätä myötä se pääsi myös Cup-voittajien cupiin, missä kuitenkin putosi puolivälierävaiheessa hollantilaiselle Rodalle.
Neuvostoliiton romahdettua ja Ukrainan itsenäistyttyä Metalist on pelannut Ukrainan pääsarjassa lukuun ottamatta vuosia 1994–1998 ja kautta 2003–2004, jolloin se pelasi sarjatasoa alempana. Kaudella 2002–2003 Metalist jäi sarjassa viimeiseksi, vaikka oli edelliskaudella taistellut tiukasti eurocup-paikoista. Joukkue kuitenkin voitti divisioonamestaruuden ja nousi välittömästi takaisin pääsarjaan kaudeksi 2004–2005. Viime vuosina Metalist on lukeutunut Ukrainan kärkijoukkueisiin suurseurojen Dynamon ja Šah’tarin takana. Kausina 2006–2007 ja 2007–2008 se saavutti pronssia ja pääsi jälkimmäisellä kaudella UEFA-cupin ensimmäiselle kierrokselle. Kaudella 2008–2009 se selvitti tiensä 16 parhaan joukkoon. Metalist sai Ukrainan pääsarjassa pronssia myös kaudella 2008–2009 ja pronssiputki jatkui kausilla 2009–2010, 2010–2011 ja 2011–2012. Eurooppa-liigassa se selviytyi kaudella 2009–2010 play-off -kierrokselle, kaudella 2010–2011 32 parhaan joukkoon ja kaudella 2011–2012 puolivälieriin. Seura meni konkurssiin vuonna 2016 talousrikoksista epäillyn omistajan Serhi Kurtšenkon paettua syytteitä Venäjälle.
Metalistin perinnettä jatkamaan perustettiin uusi seura "FK Metalist 1925", joka pelaa kaudella 2017–2018 kolmannella sarjatasolla.
Vasja Bajc

Vasja Bajc (s. 19. tammikuuta 1962) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka sittemmin on menestynyt valmentajana.
Bajcin uran parhaimmat vuodet ajoittuivat 1980-luvulle, jolloin Slovenia kuului vielä Jugoslaviaan. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa oli viides sija vuonna 1980 Planicassa käydyssä normaalimäen kilpailussa. Vuonna 1984 Bajc hyppäsi Jugoslavian viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa joukkuemäen MM-kisoissa.
Hyppyuransa jälkeen Bajc on tehnyt pitkän valmennusuran. Vuosina 1994–2002 hän valmensi Japanin mäkimaajoukkuetta maan huippuvuosina, ja toimi sen jälkeen Alankomaiden ja Ruotsin päävalmentajana. Tšekin maajoukkuetta hän valmensi vuosina 2004–2006, jolloin Jakub Janda saavutti kaksi arvokisamitalia sekä maailmancupin kokonaiskilpailun ja mäkiviikon voiton. Tämän jälkeen hän toimi kotimaansa Slovenian joukkueen valmentajana tammikuuhun 2007. Myöhemmin samana vuonna Bajc nimettiin Turkin maajoukkueen päävalmentajaksi.
Ton Lokhoff

Ton Lokhoff (s. 25. joulukuuta 1959) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesäkuusta 2014 lähtien hän on toiminut VfL Wolfsburgin apuvalmentajana.
Pelaajaura.
Keskikentällä pelannut Lokhoff pelasi suurimman osan urastaan kotikaupunkinsa joukkueessa NAC Bredassa, ja hänet tunnetaankin lempinimellä ”Mister NAC”. Lokhoff nousi seuran edustusjoukkueeseen vuonna 1978 ja pelasi neljän kauden aikana 98 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Vuosina 1982–1986 hän pelasi hollantilaisessa suurseurassa PSV Eindhovenissa, missä hän voitti Alankomaiden liigamestaruuden vuonna 1986. Vuosina 1986–1988 Lokhoff pelasi Ranskan kakkosliigassa Nîmes Olympiquessa ja 1988–1988 rotterdamilaisessa Feyenoordissa, minkä jälkeen palasi takaisin tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen NAC:iin. Kauden 1992/93 päätteeksi Lokhoff pääsi juhlimaan sarjanousua joukkueessa. Hän pelasi NACissa vuoteen 1996 saakka, jolloin lopetti uransa.
Alankomaiden maajoukkueessa Lokhoff pelasi urallaan kolme ottelua.
Valmentajaura.
Pelaajauransa jälkeen Lokhoff toimi aluksi NAC:issa apuvalmentajana ja nousi vuonna 2003 seuran päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkuetta vuoteen 2006 saakka. Kesällä 2006 hän siirtyi SBV Excelsiorin peräsimeen. Hän luotsasi seuran debyyttikaudellaan Eredivisiessä sijalle 16 ja sarjapaikka säilyi niukasti. Seuraavalla kaudella vauhti kävi kuitenkin liian kovaksi ja Excelsior putosi liigasta. Lokhoff sai kuitenkin jatkaa päävalmentajana, mutta nousuhaaveiden kariuduttua keväällä 2009 hän ei neuvotellut enää jatkosta seuran kanssa. 
Syyskuussa 2009 Lokhoff siirtyi maanmiehensä Huub Stevensin apulaisvalmentajaksi itävaltalaisseura Red Bull Salzburgiin. Kaksikko johdati seuran Itävallan mestariksi kaudella 2009/10. Seuraavalla kaudella Red Bull ei kuitenkaan kyennyt haastamaan FK Austria Wieniä ja SK Sturm Grazia mestaruuskamppailussa, minkä seurauksena Stevens ja Lokhoff saivat potkut huhtikuussa 2011.
Joulukuussa 2011 Lokhoff palasi päävalmentajaksi Eredivisien putoamiskamppailuun vajonneen VVV-Venlon peräsimessä. Lokhoffin johdolla seura säilytti putoamiskarsintojen kautta sarjapaikkansa. Kaudella 2012/13 joukkue juuttui jälleen putoamiskamppailuun. Tällä kertaa Lokhoff ei onnistunut pelastamaan Venloa putoamiselta, sillä joukkue hävisi putoamiskarsinnoissa Go Ahead Eaglesille. Lokhoff sai potkut kauden jälkeen. 
Pian Venlosta saamiensa potkujen jälkeen Lokhoffista tuli Huub Stevensin apuvalmentaja kreikkalaisseura PAOKiin. Kaksikko sai kuitenkin potkut maaliskuussa 2014 heikkojen tulosten vuoksi. Pian potkujen jälkeen Lokhoff jatkoi yhteistyötään Stevensin kanssa VfB Stuttgartissa. Kauden 2013/14 jälkeen Lokhoff jätti Stuttgartin ja siirtyi Dieter Heckingin apuvalmentajaksi VfL Wolfsburgiin.
Auranmaan Viikkolehti

Auranmaan Viikkolehti on tilattava paikallislehti, joka ilmestyy Auranmaan talousalueella. Lehden toimitus sijaitsee Pöytyän kunnassa, Kyrön taajamassa. Lehti ilmestyy kaksi kertaa viikossa, tiistaisin ja perjantaisin. Lehteä julkaisee Priimus Media Oy, joka on osa TS-Yhtymää. Lehti leviää Pöytyälle, Oripäähän, Tl Koskelle, Marttilaan ja Auraan sekä Tarvasjoelle Liedossa.
Historia.
Vuonna 1926 ilmestyi ensimmäinen lehti, silloiselta nimeltään Kunnallinen Viikkolehti. Vuonna 1998 "Kunnallinen Viikkolehti" muutti nimensä nykyiseksi "Auranmaan Viikkolehdeksi".
Levikin kehitys.
"Auranmaan Viikkolehden" levikki vuosina 2006–2014:
Oleksi Myh’ailytšenko

Oleksi Oleksandrovytš Myh’ailytšenko (s. 30. marraskuuta 1963 Kiova) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen parhaista ukrainalaisista jalkapalloilijoista. Hän toimii Dynamo Kiovan urheilutoimenjohtajana.
Pelaajaura.
Hyökkäävänä keskikenttämiehenä pelannut Myh’ailytšenko aloitti uransa kotikaupunkinsa suurseurasta Kiovan Dynamosta. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vuodet 1985–1990 ja voitti Neuvostoliiton mestaruuden kolmesti ja Neuvostoliiton Cupin neljästi. Lisäksi hän saavutti joukkueessa vuonna 1986 Euroopan Cup-voittajien Cupin voiton. Vuonna 1988 Myh’ailytšenko pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa, joka saavutti hopeaa Länsi-Saksan EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiakultaa Soulin kisoista. Kyseisenä vuonna hänet valittiin Neuvostoliiton vuoden pelaajaksi.
Kauden 1990/1991 Myh’ailytšenko pelasi Italiassa Sampdorian joukkueessa ja hän voitti kauden päätteeksi Serie A:n mestaruuden. Uransa loppuvuodet 1991–1996 hän pelasi Skotlannissa Rangersin joukkueessa, missä hän voitti Skotlannin liigamestaruuden viidesti ja Skotlannin Cupin kolmesti.
Maajoukkueurallaan Myh’ailytšenko pelasi kaikkiaan 44 A-maaottelua, joista Neuvostoliiton paidassa 36. Näissä otteluissa hän teki yhteensä (9 maalia), IVY:n joukkueessa viisi ja Ukrainan joukkueessa kaksi. 1988 EM-turnauksesta hän sai hopeaa. Sen lisäksi hän oli mukana vielä IVY:n joukkueessa 1992 EM-kisoissa. Loukkaantumisen takia Myh’ailytšenko joutui jättämään väliin vuoden 1990 MM-kisat.
Valmentajaura.
Lopetettuaan oman uransa pelaajana Myh’ailytšenko palasi takaisin Kiovaan ja toimi Dynamossa Valeri Lobanovskyn apuvalmentaja aina tämän kuolemaan saakka vuoteen 2002, minkä jälkeen hän nousi päävalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen kahteen peräkkäiseen liigamestaruuteen vuosina 2003–2004 ja cup-voittoon vuonna 2003. Myh’ailytšenko toimi Ukrainan alle 21-vuotiaitten maajoukkueen päävalmentajana vuodesta 2004 lähtien ennen kuin siirtyi A-maajoukkueen peräsimeen tammikuussa 2008. 
Myh’ailytšenkon pesti maajoukkueessa jäi kuitenkin lyhyeksi Ukrainan jäätyä ulos MM-kisoista 2010, sillä Ukrainan liitto ei halunnut jatkaa hänen sopimustaan karsintojen jälkeen. Myh’ailytšenko palasi maajoukkuevalmentajan pestinsä jälkeen Dynamo Kiovaan, jossa toimi vuosina 2011–2019 urheilutoimenjohtajana sekä 2012–2013 Oleh Bloh’inin apuvalmentajana.
Elokuun alussa 2019 hän palasi päävalmentajan tehtävään kymmenen vuoden tauon jälkeen, kun Dynamo Kiova nosti hänet edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Myh’ailytšenkon johdolla Dynamo Kiova voitti Ukrainan cupin mestaruuden heinäkuussa 2020. Kauden jälkeen hän kuitenkin jätti päävalmentajan tehtävät ja palasi urheilutoimenjohtajan rooliin.
Hryhori Surkis

Hryhori Myh’ailovytš Surkis (; s. 4. syyskuuta 1949 Odessa) on ukrainalainen poliitikko, suurliikemies ja oligarkki. Korrespondent-lehti arvioi hänen ja hänen veljensä yhteisomistuksen arvoksi 530 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vuonna 2013. Kansallisuudeltaan hän on juutalainen.
Surkis toimi Ukrainan jalkapalloliiton puheenjohtajana vuodesta 2000 lähtien. Hän myös vastasi Ukrainan osalta 2012 EM-kisoista, jotka maa järjesti yhdessä Puolan kanssa. Hän on ollut myös UEFAn hallituksen ja KOK:n jäsen. Vuosina 1993–1998 Surkis toimi Kiovan Dynamon puheenjohtajana. Nykyisin tehtävässä toimii hänen veljensä Ihor.
Liga de Fútbol Profesional Boliviano

Liga de Fútbol Profesional Boliviano on Bolivian jalkapalloilun pääsarja. Liiga käynnistyi vuonna 1977.
Historia.
Bolivian jalkapalloliitto perustettiin vuonna 1925, mutta jo ennen sitä Boliviassa toimi vuonna 1914 käynnistynyt pääkaupunki La Pazin jalkapalloliiton alaisuudessa toiminut sarja. Bolivian liitto järjesti ensimmäisen mestaruusturnauksen, "Copa Simón Bolívarin", vasta vuonna 1960, jolloin siihen ottivat osaa eri alueellisten liittojen joukkueet, mutta La Pazin liiga säilyi vielä senkin aikana arvostetuimpana kilpailuna. Nykyinen ammattilaisliiga käynnistyi vuonna 1977. Aluksi sarjaan kuului 16 joukkuetta, mutta vuodesta 1991 lähtien joukkueita on ollut 12. 
Sarjajärjestelmä.
Monien muiden Etelä-Amerikan tavoin myös Bolivian liigassa pelataan kauden aikana kaksi sarjaa: "Apertura" ja "Clausura", joista kummallakin oma mestarinsa. Bolivia kuitenkin noudattaa samanlaista sarjakautta kuin esimerkiksi Pohjoismaat: kausi alkaa keväällä ja päättyy syksyllä. Apertura eli avaussarja pelataan keväällä ja Clausura eli sulkemissarja syksypuolella. Clausura-sarja pelataan kahdessa lohkossa, joista kummastakin kaksi parasta etenee välieriin.
Liigasta kolme joukkuetta pääsee Copa Libertadoresiin ja kaksi joukkuetta Copa Sudamericanaan. Kauden päätteeksi pistekeskiarvoltaan heikoin joukkue putoaa sarjatasoa alemmas alueliigoista koostuvaan "Simón Bolívariin" ja toiseksi huonoin pelaa karsinnat "Simón Bolívarin" kakkosta vastaan.
Vuoteen 2002 saakka joka kaudella oli vain yksi mestari, joka ratkaistiin cup-muotoisesti sarjojen voittajien kesken. Vuosina 2003–2005 oli käytössä syksyllä alkanut ja keväällä päättynyt kausi.
Joukkueet kaudella 2025.
"Liga de Fútbol Profesional Boliviano"
EPROM

EPROM () on haihtumatonta puolijohdemuistia, jolle voidaan kirjoittaa erillisellä laitteella normaalia käyttöjännitettä suuremmalla jännitteellä ja joka voidaan tyhjentää voimakkaan ultraviolettivalon avulla. Tyhjennykseen sopii parhaiten aallonpituudeltaan 235 nm:n UV-valo, jolloin piiri tyhjenee noin puolessa tunnissa. EPROM:in tunnistaa helposti piirin päällä olevasta kvartsilasi-ikkunasta, joka siinä on oltava tyhjentämistä varten. Ikkunan päälle liimataan usein foliotarra vahinkotyhjentymisen estämiseksi. EPROM:ia käytettiin aiemmin yleisesti henkilökohtaisten tietokoneiden BIOS-piireinä.
Vuonna 1971 Intel julkaisi 1702:n, pyyhittävän PROM:in eli EPROM:in, jonka oli suunnitellut Dov Frohman. Piiriä voitiin käyttää uudelleen monia kertoja pyyhkimällä se ultraviolettivalolla.
Jornal do Brasil

Jornal do Brasil, usein JB, on päivittäin ilmestyvä brasilialainen sanomalehti, jota julkaisee Rio de Janeirossa Editora JB. Lehti on perustettu 1891, ja se on kolmanneksi vanhin ilmestyvä brasilialainen sanomalehti "Diário de Pernambucon" ja "O Estado de São Paulon" jälkeen. Siitä tuli 1950-luvulla keskusta-vasemmistolainen keskiluokan lehti, johon kirjoittivat merkittävät brasilialaiset toimittajat ja kirjailijat. Se oli Brasilian diktatuurin vastustaja, joka kuitenkin välttyi lakkauttamiselta vaikka kävi lähellä konkurssia. Toistuvasti se pilkkasi sensuuria julkaisemalla sensuroitujen uutisten tilalla kakkureseptejä, ilmiselviä valheita ja vuosikymmenten takaisia uutisia.
Vuonna 2002 lehden osti liikemies Nelson Tanure, mutta se säilytti edelleen vasemmistolaisen asenteen verrattuna pääkilpailijaansa "O Globoon".
Lehden kooksi muutettiin 2000-luvun alun uudistuksissa berliner-koko, ja sen irtonumeromyynti nousi yli neljänneksen vuonna 2007.
Campionato Primavera

Campionato Nazionale Primavera - Trofeo Giacinto Facchetti on italialainen jalkapallosarja. Se on tarkoitettu Serie A ja Serie B -liigojen joukkueitten alle 20-vuotiaille pelaajille. Vuoden 2006 lopulla sarja nimettiin edesmenneen Interin pelaajan ja puheenjohtajan Giacinto Facchettin mukaan. Sarjan nimi tarkoittaa suomeksi kevätmestaruussarjaa. 
Ensimmäisen kerran sarja pelattiin kaudella 1962/63. Kauteen 1968/69 A- ja B-sarjojen joukkueet pelasivat eri sarjoissa. Nykyään sarjan 42 joukkuetta on jaettu kolmeen lohkoon. Lohkoista yhteensä 16 joukkuetta etenee cup-muotoisena pelattavaan lopputurnaukseen. Sarjan järjestää Italian ammattilaisjalkapalloliiga ("Lega Nazionale Professionisti").
Riekot

Riekot ("Lagopus") on Phasianinae-alaheimoon kuuluva lintusuku.
Junosuvanto

Junosuvanto (, ) on taajama ja entinen kunta Pajalan kunnassa, Pohjois-Ruotsissa. Se sijaitsee Tornionjoen rannalla, 10 kilometriä Lovikasta pohjoiseen. Kylän perusti noin vuonna 1637 Erik Eriksson, mutta ensimmäiset uudisasukkaat, joilla on jälkeläisiä nykyäänkin, Lars Larsson Pesu ja Jöns Andersson Mukka, tulivat kylään pari vuotta myöhemmin.
Junosuvannon kunta oli olemassa vuodesta 1914 vuoteen 1971, jolloin se liitettiin Pajalan kuntaan. Junosuvannon seurakunta liitettiin Pajalan seurakuntaan vuonna 2006.
Osso buco

Osso buco on italialainen ruokalaji, joka on lähtöisin Milanosta. Ruokalaji valmistetaan yleisesti naudan potkasta, mutta siihen voidaan käyttää vaihtoehtoisesti esimerkiksi vasikan, porsaan tai poronlihaa. Osso buco tarjoillaan perinteisesti risoton kera.
Sana "osso buco" tarkoittaa onttoa luuta eli putkimaista luunpätkää, joka löytyy jokaisen potkapalan keskeltä.
Suomalainen kapitalismi

Suomalainen kapitalismi on Pekka Kososen toimittama kirja, jonka aiheena on tutkimus yhteiskunnallisesta kehityksestä ja sen ristiriidoista sodanjälkeisessä Suomessa. Sen on kustantanut Love Kirjat, ja se on julkaistu vuonna 1979.
Defiancen piirikunta

Defiancen piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka on väkiluku oli 39 500 vuonna 2000. Sen suurin kaupunki on Defiance.
Maantiede.
Defiancen naapuripiirikuntia ovat Williams pohjoisessa, Henry idässä, Putnam kaakossa, Paulding etelässä ja Indianan puolella Allenin sekä DeKalpin piirikunnat.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 39 037 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 95,8%, mustiin (2,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,4%).
Kotitalouden mediaanitulo on 46 864 ja köyhyysrajan alapuolella oli 12,6% väestöstä vuosina 2007–2011.
Machado de Assis

Joaquim Maria Machado de Assis, (ääntämys: ʒoa'kĩ ma'riɐ ma'ʃadu dʒi a'sis), usein myös "Machado de Assis", "Machado" tai "Bruxo do Cosme Velho" (21. kesäkuuta 1839 Rio de Janeiro Brasilia – 29. syyskuuta 1908 Rio de Janeiro) oli brasilialainen kirjailija ja runoilija. Häntä on yleisesti pidetty Brasilian kirjallisuuden merkittävimpänä kirjailijana. Elinaikanaan hän ei kuitenkaan ollut suosittu Brasilian ulkopuolella.
Machadon teoksilla on ollut suuri vaikutus 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kirjallisiin koulukuntiin. José Saramago, Carlos Fuentes, Susan Sontag ja Harold Bloom ovat olleet hänen ihailijoitaan
Machadon proosa ja runot poikkeavat tyylillisesti toisistaan. Proosa on ankaran hienostunutta, runoissa taas hän käyttää maanläheistä sanastoa.
World Touring Car Championship -kausi 1987

World Touring Car Championship -kausi 1987 oli ensimmäinen World Touring Car Championship -kausi. Se alkoi 22. maaliskuuta 1987 ja päättyi 15. marraskuuta 1987 yhdentoista kilpailun jälkeen. Sarjaan saivat osallistua vakioautot ("touring car"), jotka täyttivät FIA:n A-ryhmän vaatimukset. Seuraava WTCC-kausi ajettiin vasta vuonna 2005.
Kuljettajat ja tallit.
Viisitoista rekisteröitynyttä osallistujaa pystyivät savuttamaan MM-pisteitä. Vaikka useita muita osallistujia kilpaili kilpailuissa kauden aikana, seuraavat olivat kelvollisia samaan pisteitä.
MM-tulokset.
Kuljettajat.
Pistejärjestelmä: 20-15-12-10-8-6-4-3-2-1 pistettä kymmenelle parhaalle sekä yleiskilpailun sijoituksesta että luokkasijoituksesta. Osallistuja pystyi näin saavuttamaan enimmillään 40 pistettä kilpailussa. Pisteitä jaettiin vain MM-sarjaan rekisteröityneille osallistujille.
Tallit.
Pistejärjestelmä: 20-15-12-10-8-6-4-3-2-1 pistettä kymmenelle parhaalle sekä yleiskilpailun sijoituksesta että luokkasijoituksesta. Osallistuja pystyi näin saavuttamaan enimmillään 40 pistettä kilpailussa. Pisteitä jaettiin vain MM-sarjaan rekisteröityneille osallistujille.
Fernando Sabino

Fernando Sabino (12. lokakuuta 1923 Belo Horizonte, Minas Gerais, Brasilia – 11. lokakuuta 2004 Rio de Janeiro) oli kirjailija ja toimittaja.
Sabino muutti kaksikymmentävuotiaana kotikaupungistaan Rio de Janeiroon. Hän on kirjoittanut 50 kirjaa ja runsaasti novelleja ja esseitä. Hänen esikoisteoksensa ilmestyi 1941, kun hän oli 18-vuotias. Hän nousi kotimaiseen ja kansainväliseen maineeseen 1956 romaanillaan "O Encontro Marcado", joka kertoo kolmesta ystävyksestä sisämaan kaupungissa Belo Horizontessa. Sabino käytti kirjassa omia elämänvaiheitaan. Kaupallisia menestyksiä olivat myös hänen teoksensa "O Grande Mentecapto" ja "A Homem Nu", joiden pohjalta on tehty elokuvat.
Sabino piti ystävyyttä elämän tärkeimpiin kuuluvana asiana. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muun muassa Hélio Pellegrino, Otto Lara Resende, Paulo Mendes Campos, Rubem Braga, Clarice Lispector, Vinícius de Moraes, Carlos Drummond de Andrade, Mário de Andrade ja Manuel Bandeira.
Elämänsä kymmenen viimeistä vuotta Sabino piti etäisyyttä viestimiin. Monet läheiset ystävät olivat kuolleet ennen häntä. Hänelle todettiin syöpä, ja siitä kahden vuoden kuluttua hän kuoli syntymäpäiväänsä edeltävänä päivänä kotonaan Rio de Janeirossa.
George Minot

George Richards Minot () oli Harvardin yliopiston professori, joka sai vuonna 1934 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä George Hoyt Whipplen ja William Parry Murphyn kanssa tutkimuksestaan maksan käytöstä anemian hoidossa.
Minot sairastui 1920-luvun alkupuolella diabetekseen ja sai hoitoa diabetologian uranuurtaja Elliott P. Joslinilta.
Snakes &amp; Arrows

Snakes &amp; Arrows on kanadalaisen rock-yhtye Rushin 18. studioalbumi. Albumi nauhoitettiin viidessä viikossa marras- ja joulukuun aikana 2006 Allaire-studioilla New Yorkissa, ja miksattiin ja masteroitiin Ocean Way -studioilla Los Angelesissa. "Snakes &amp; Arrows" julkaistiin CD:nä 1. toukokuuta 2007, ja tupla-albumina 19. kesäkuuta (rajoitettu 5 000 kopioon). "Snakes &amp; Arrows" debytoi sijalla kolme Billboard 200 -listalla ja putosi listalta vasta 14 viikon kuluttua. Suomessa albumi nousi albumilistan sijalle 4. Se myi Kanadassa kultaa syyskuussa 2007. Kappale "Malignant Narcissism" oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi kategoriassa "paras instrumentaali rock-kappale".
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Alex Lifeson ja Geddy Lee sekä sanoittanut Neil Peart, ellei toisin mainittu.
Listasijoitukset.
Albumi - Billboard (Pohjois-Amerikka)