tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kummituseläimet

Kummituseläimet (Tarsiidae) ovat Kaakkois-Aasian saarilla eläviä kädellisiä. Ne ovat pääasiassa yöaktiivisia eläimiä, jotka hyppivät ja kiipeilevät puissa innokkaasti.
Kummituseläimet ovat pienikokoisia, ja ne painavat vain 80–150 grammaa. Niiden vartalo on noin 20 cm ja häntä 25 cm pitkä ja karvaton. Pää on pyöreä ja voi kääntyä jopa 180°. Kummituseläimen smaragdinvihreät silmät ovat poikkeuksellisen suuret. Eturaajojen sormissa sillä on litteät kynnet ja leveät tarttumalevyt. Hyvin pitkillä takaraajoillaan kummituseläimet hyppivät sammakkomaisesti puusta toiseen saalistaessaan hämärissä pikkueläimiä (yöperhosia, matoja, hyttysiä).
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "kummittelijat".
Kummituseläimet elävät Kaakkois-Aasian saarilla. Eri lajien levinneisyysalueisiin kuuluvat Filippiinit, Borneo, Sulawesi ja Sumatra sekä pienemmät saaret lähistöllä.
Evoluutio ja luokittelu.
Kehityshistoria ja fossiilit.
Kummituseläimet erkanivat niiden läheisimmistä elävistä sukulaisista luultavasti yli 50 miljoonaa vuotta sitten. Kummituseläinten fossiileja on löydetty hyvin vähän, mutta ne todistavat heimon olleen aikoinaan nykyistä monimuotoisempi ja laajemmalle levinnyt. Kummituseläimiä pidetään usein elävinä fossiileina, sillä jo varhaisimmat tunnetut lajit eoseenilla muistuttivat paljon nykyisiä lajeja. Kummituseläimet ovat todennäköisesti kehittyneet päiväaktiivisesta kantamuodosta, mutta heimolle tyypilliset yöaktiivisuuteen viittaavat laajentuneet silmät ovat pysyneet fossiiliaineiston perusteella samankaltaisina noin 45 miljoonaa vuotta.
Mioseeniepookilla kummituseläimet elivät laajalla alueella trooppisessa Aasiassa, ja heimo oli tuolloin myös nykyistä monimuotoisempi. Nykyiset kolme sukua erkanivat toisistaan mahdollisesti keskimioseenilla, mutta tuolta ajalta tunnetaan myös kummitusapinoita, jotka eivät välttämättä olleet sukua nykyisille lajeille. Kummituseläinten fossiileja on löydetty Kiinasta, Thaimaasta ja Pakistanista, ja todennäköisesti vasta plioseenille ja pleistoseenille tultaessa kummituseläimet olivat rajoittuneet Kaakkois-Aasian saaristoon, kuten ne nykyaikana ovat.
Egyptistä löydetty "Afrotarsius" kuvattiin alun perin kummituseläimenä, mutta nykyään sitä pidetään yleensä basaalisena apinana. Kummituseläinten tunnustetut fossiiliset suvut ja lajit:
Nykyiset suvut ja lajit.
Aiemmin kummituseläimiä katsottiin olevan vain kolme tai neljä lajia, jotka kaikki luettiin samaan sukuun "Tarsius". Celebesinkummituseläin ("Tarsius tarsier", syn. "Tarsier spectrum") oli kuitenkin lajikompleksi, joka sisälsi useita samannäköisiä, mutta geneettisesti erillisiä lajeja. Vuoteen 2021 mennessä kummituseläinten lajimäärä on noussut 12:een, ja heimo on jaettu kolmeen sukuun:
Primož Peterka

Primož Peterka (s. 28. helmikuuta 1979 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka voitti kahdesti maailmancupin sekä saavutti joukkuekilpailuissa kaksi arvokisamitalia.
Peterka aloitti hyppäämisen kotikaupunkinsa Moravčen lähistöllä sijaitsevasta pienestä 20 metrin mäestä. Myöhemmin hän liittyi Triglav-hiihtoseuraan Kranjn kaupungissa, jossa hän myös opiskeli toisen asteen talousoppilaitoksessa.
Ensimmäisen maailmancupin kisansa Peterka hyppäsi 4. tammikuuta 1996, ja yllätti kaikki kahdeksannella sijallaan. Samalla kaudella hän jatkoi hyviä hyppyjään, ja otti ensimmäisen voittonsa Puolan Zakopanessa. Toinen voitto tuli Ruotsin Falunissa. Samana vuonna hän sijoittui nuorten MM-kisoissa hopealle Michael Uhrmannin jälkeen.
Kaudella 1996–1997 nuorisosensaatio Peterka voitti seitsemän osakilpailua, mäkiviikon sekä maailmancupin kokonaiskilpailun. Hänen ainoa haastajansa oli kokenut saksalainen Dieter Thoma, joka kuitenkin jäi kakkoseksi. 
Kaudella 1997–1998 hän voitti neljä osakilpailua sekä toistamiseen maailmancupin kokonaiskilpailun. Naganon olympialaisissa Peterka sijoittui monien slovenialaisten pettymykseksi suurmäen kilpailussa viidenneksi ja normaalimäessä kuudenneksi.
Monille nuorille menestyneille mäkihyppääjille tyypilliseen tapaan myös Peterkalla ilmeni urallaan suvantovaihe, henkilökohtainen kriisi, joka kesti peräti kolmen vuoden ajan. Hänellä oli ongelmia valmentajiensa ja muiden henkilöiden kanssa. Tuolloin hän myös löysi nykyisen vaimonsa Renata Bohincin, vuoden 1996 Slovenian missikilpailujen voittajan. Vuonna 2001 heille syntyi poika, Maj. Heillä on myös kaksi muuta lasta. Kaudella 2001–2002 Peterka teki paluun mäkihypyn huipulle. Yhdessä Robert Kranjecin, Damjan Frasin ja Peter Žontan kanssa hän voitti Salt Lake Cityn olympialaisten joukkuekilpailun pronssimitalin. Seuraavalla kaudella hän otti kaksi maailmancupin osakilpailuvoittoa. Hän on lopettanut uransa vuonna 2011 kilpailtuaan sitä ennen Continental Cupissa.
Dharma ja Greg

Dharma ja Greg ("Dharma &amp; Greg") oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa ABC:llä vuosina 1997–2002. Suomessa sarjaa on esitetty MTV3:lla ja Subilla.
Sarja perustuu kahden henkilön, Dharman ja Gregin, väliseen suhteeseen. He ovat kotoisin hyvin erilaisista perheistä niin elämänkatsomuksen, elintason kuin arvomaailmankin osalta. Dharma (Jenna Elfman) on hippiperheen tytär, kun taas Greg (Thomas Gibson) on rahakkaasta perheestä lähtöisin oleva asianajaja. Naimisiin he päätyivät ensimmäisillä treffeillään.
Sarja keskittyy pääparin avioelämään ja kompromisseihin, joita he joutuvat suhteessaan tekemään erilaisen elämänkatsomuksensa ja taustansa vuoksi. Dharman ja Gregin vanhemmat kuvataan varsin kärjistettyinä hahmoina, hippien ja raharikkaiden stereotypioina, kun taas pääpari kuvataan enemmän keskiluokkaisina, ”tavallisina tallaajina”. Sarjan tapahtumat sijoittuvat pääosin San Franciscoon.
Sarja päättyi vuonna 2002 yhtä aikaa sarjojen "Spin City" ja "Vielä kerran" kanssa. Syynä tähän olivat alhaiset katsojaluvut sekä muutokset kohderyhmissä.
Jokaisen "Dharma ja Gregin" jakson lopussa ruudulla vilahtaa viesti. Nämä viestit (”turhamaisuuskortit”) ovat sarjan tuottajan Chuck Lorren käsialaa ja kuvastavat hänen henkilökohtaisia mielipiteitään eri asioista.
Palkinnot.
"Dharma ja Greg" oli useasti ehdolla eri palkintojen saajaksi, ja se on voittanutkin muutamia palkintoja. Esimerkiksi Dharmaa esittänyt Jenna Elfman on voittanut Golden Globe -palkinnon.
Oulun Luistinseura

Oulun Luistinseura, OLS on vuonna 1880 perustettu oululainen urheiluseura. OLS on suomen vanhin palloiluseura. Seuralla on toimintaa jääpallossa, jalkapallossa, salibandyssa ja keilailussa.
Historia.
Alun perin seura perustettiin nimellä "Skridskoklubben i Uleåborg". Sen tarkoitus oli pyörittää Oulujoen jäälle Pikisaaren ja Kiikelin välille tehdyn luistinradan toimintaa. Vuonna 1895 seuran toiminta loppui väliaikaisesti, mutta alkoi uudelleen suomenkielisellä nimellä Oulun Luistinseura vuonna 1908. Nykyisistä lajeista vanhin on jääpallo, joka tuli seuran toimintaa mukaan 1920, ja varsinainen jääpallojaosto perustettiin 1932, kun OPS:n jääpalloilijat liittyivät OLS:iin. Jalkapallo tuli seuran ohjelmaan 1941 ja keilailu 1957. Uusin nykyisistä lajeista on salibandy, joka tuli seuran ohjelmaan 1998, kun salibandyseura Oulun Pöllöt sulautuu OLS:n salibandyjaostoksi.
Jääpallo.
OLS:n tunnetuin, menestynein ja perinteikkäin palloilulaji on jääpallo, jota se pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla Bandyliigassa. OLS:ssa jääpalloa on pelattu jo 1920-luvulta lähtien. OLS pelasi ensimmäistä kertaa pääsarjassa vuonna 1945, ja on pysyvästi pelannut ylimmällä sarjatasolla 1950-luvun puolivälistä alkaen.
OLS on yksi menestyneimmistä suomalaisista jääpalloseuroista, sillä se on voittanut SM-kultaa 16 kertaa. OLS on myös ainoana suomalaisena seurana voittanut jääpallon seurajoukkueiden maailmancupin. Voitto tuli vuonna 1976, jolloin kilpailu kulki Dex Cupin nimellä. Seuraavana vuonna joukkue saavutti Euroopan Cupin hopeaa. Saavutuksena on Euroopan Cupin hopeaa myös vuodelta 1990 ja viisi pronssia.
Jalkapallo.
OLS:n edustusjoukkue pelaa jalkapallossa miesten Kakkosta. Oulun Luistinseuran kautta nousseita hyviä pelaajia on paljon, kuten: Mika Nurmela, Antti Niemi ja lukuisia muita kovia nimiä.
Salibandy.
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Salibandyliigaa. Mitalisijoille seura ei ole koskaan yltänyt. Kaudella 2023-2024 Ols:n B-Juniorit (P19) voitti SM-kultaa.
Muut lajit.
Kaukalopallo.
Kaukalopallossa OLS on ollut kolmesti SM-mitaleilla. Mitalit ovat tulleet ajalta, jolloin kaukalopallo kuului vielä jääpalloliittoon. Kauden 1975–1976 päätteeksi OLS nappasi kaksi mitali OLS II:n oltua hopealla ja ykkösjoukkueen pronssilla. Yksi pronssi tuli vielä kauden 1978–1979 päätteeksi.
Mäkihypyn maailmancup

Mäkihypyn maailmancup on kansainvälisen hiihtoliitto FIS:n järjestämä mäkihypyn maailman korkeatasoisin sarjamuotoinen kilpailu. Ensimmäinen miesten maailmancup järjestettiin kaudella 1979–1980, jolloin kokonaiskilpailun voiton vei Itävallan Hubert Neuper. Naisten ensimmäinen maailmancup järjestettiin kaudella 2011–2012, jolloin kokonaiskilpailun voitti Yhdysvaltojen Sarah Hendrickson.
Kautta aikain eniten osakilpailuvoittoja miehissä on Gregor Schlierenzauerilla: 53 voittoa (lisäksi 20 kakkossijaa ja 15 kolmossijaa). Eniten palkintokorokesijoituksia maailmancupissa on Stefan Kraftilla: yhteensä 118 kpl, joista voittoja 43 kpl. Kautta aikain eniten osakilpailuvoittoja ja palkintopallisijoituksia naisissa on Sara Takanashilla: 63 voittoa ja yhteensä 116 palkintokorokesijoitusta.
Maailmancupiin on alusta asti kuulunut osana perinteikäs Keski-Euroopan mäkiviikko (Oberstdorf, Garmisch-Partenkirchen, Innsbruck ja Bischofshofen). Muita perinteikkäitä kilpailupaikkoja ovat muun muassa Lahden Salpausselän Kisat, Holmenkollen (Norja), Sapporo (Japani), Zakopane (Puola) sekä lentomäen kilpailut Planicassa, Kulmissa, Vikersundissa, Oberstdorfissa ja Harrachovissa.
Maailmancupin henkilökohtaisissa osakilpailuissa jaetaan pisteitä seuraavasti: Parhaat 15 saavat järjestyksessä 100, 80, 60, 50, 45, 40, 36, 32, 29, 26, 24, 22, 20, 18 ja 16. Tästä eteenpäin seuraavaksi parhaat 15 saavat kukin aina yhden pisteen vähemmän. Joukkuekilpailuissa maailmancup-pisteitä annetaan vain, jos kisaan osallistuu vähintään kahdeksan joukkuetta. Tällöin pisteitä saa kahdeksan parasta joukkuetta siten, että paras saa 400 ja seuraavat seitsemän kukin aina 50 pistettä vähemmän. Mäkihypyn maailmancupiin kuuluu kokonaiskilpailun ohella myös lentomäen maailmancup, johon lasketaan pisteet ainoastaan lentomäkikilpailuista.
"Lähde: FIS. Tilanne kauden 2023–2024 jälkeen."
"Lähde: FIS. Tilanne kauden 2023–2024 jälkeen."
Eniten maailmancupin osakilpailuvoittoja.
Naiset.
Kilpailijan nimi on lihavoitu, jos hän kilpaili kaudella 2023–2024.
Paavo Westerberg

Paavo Johannes Westerberg (s. 23. heinäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, näytelmäkirjailija ja ohjaaja.
Westerberg valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000, vaikka onkin työskennellyt näyttelijänä jo vuodesta 1981. Näyttelijänä hänet muistetaan televisiosarjoista "Susikoira Roi" (1987), "Susikoira Roi – seikkailu saaristossa" (1988) ja "Ruusun aika" (1990–1991). 
Käsikirjoittajana ja ohjaajana Westerberg aloitti vuonna 1996. Hän on toiminut käsikirjoittajana muun muassa elokuvissa "Paha maa" ja "Valkoinen kaupunki", joista molemmista hän sai Jussi-palkinnon. Westerberg oli myös päävastuussa palkitun "Irtiottoja"-televisiosarjan käsikirjoituksesta. Westerberg on kirjoittanut ja ohjannut televisiodraaman "Jälkilämpö," joka oli Prix- Italia -ehdokkaana. "Viulisti" (2018) oli Westerbergin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaustyö. "Viulisti" valittiin yli 20:lle eri kansainväliselle elokuvafestivaalille, ja se teki kansainvälisen avauksensa Göteborgin elokuvajuhlien pääkilpasarjassa. "Viulisti" voitti Grand Prix -palkinnon ja kriitikkojen palkinnon Varnan kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2019. 
Westerberg on kirjoittanut näytelmät "Matkalla olevaa valoa" vuonna 2001 ja "Ranta" vuonna 2006 sekä ohjannut ja kirjoittanut Suomen Kansallisteatteriin näytelmät "Kotiin ennen pimeää" vuonna 2006, "Valhe" vuonna 2010, "He eivät asu enää täällä" vuonna 2012, "Mahdolliset Maailmat" vuonna 2016, ja Espoon kaupunginteatteriin näytelmän "Seuraavat viisisataa vuotta" vuonna 2017.
Westerbergin viimeisin näytelmä "Sinivalas", oli ensi-illassa kirjailijan omana ohjauksena Suomen Kansallisteatterin Suurella näyttämöllä vuonna 2020. Westerberg on yksi Suomen Kansallisteatterin kotikirjailijoista.
Westerberg on ohjannut teatteriin useita klassikkoteoksia, kuten Arthur Millerin näytelmän "Kauppamatkustajan Kuolema" Oulun Kaupunginteatteriin vuonna 2013, Anton Tšehovin näytelmät "Vanja-eno" vuonna 2014 ja "Kolme Sisarta" vuonna 2018 Suomen Kansallisteatterin Suurelle näyttämölle, Arthur Millerin näytelmän "Hinta" vuonna 2018 Helsingin Kaupunginteatteriin, sekä William Shakespearen näytelmän "Hamlet" vuonna 2019 Turun Kaupunginteatteriin.
Yksityiselämä.
Westerberg on runoilija Caj Westerbergin poika. Hänen äitinsä on perhehistorioitsija Elina Waris. Hänen isoveljensä Julius on muusikko sekä kitaransoiton opettaja ja pikkusiskonsa Hanna kuvataiteilija.
Westerbergillä on lapsia yhteensä viisi. Hän tuli ensimmäisen kerran isäksi 17-vuotiaana, jolloin hän näytteli "Ruusun aika" -televisiosarjassa. Nuorimman lapsen hän on saanut yhdessä näyttelijä Emmi Pesosen kanssa. Myös Westerbergin poika Elias näyttelee ja pyrkii opiskelemaan näyttelemistä. Toinen poika Joel Härkönen aloitti ohjaajaksi opiskelun Teatterikorkeakoulussa vuonna 2015.
Westerberg on Helsingin käräjäoikeudessa syytteessä törkeästä rattijuopumuksesta, joka tapahtui huhtikuussa 2025. Tuomio tulee myöhemmin.
Oulun urheilutalo

Oulun urheilutalo (myös "Pyrinnön urheilutalo") oli Oulun kaupungin omistama ja ylläpitämä liikuntahalli Oulun Hollihaan kaupunginosassa lähellä Torinrantaa. Urheilutalo valmistui keväällä 1962.
Ouluhallin laajennuksen valmistuttua urheilutalo suljettiin toukokuussa 2021, ja rakennus purettiin 2023.
Liikuntatilat.
Kuntosalit.
Urheilutalolla oli kolme kuntosalia. Kaksi niistä oli hallin aukioloaikoina yleisön käytettävissä, yhteen saattoi varata vakiovuoroja.
Peilisali.
Urheilutalolla oli myös 245 neliömetrin peilisali aerobic- ja tanssiharjoittelua varten. Myös peilisaliin saattoi varata vakiovuoroja, ja se oli vapaasti käytettävissä vapailla vuoroilla.
Palloilusali.
Palloiluhallissa oli normaaliin tapaan valmiudet seuraaville lajeille:
Vakiovuorojen ulkopuolella sali oli vapaasti käytettävissä. Tila oli jaettavissa kolmeen osaan. Lattiapinnoiteena oli joustoparketti. Vapaa korkeus oli yhdeksän metriä.
Salissa oli kiinteät katsomotilat, jossa oli kesän 2005 kunnostuksen jälkeen 687 istumapaikkaa. Lisäksi käytettävissä oli 500 tuolia.
Salia voitiin käyttää sarjaotteluihin, tapahtumiin (messut, näyttelyt) sekä muuhun kilpailutoimintaan.
Tukisukka

Tukisukat on yleisnimitys elastisille sukille, jotka tukevat jalkojen pehmytkudoksia määrätyllä paineella. Tukisukka-nimitystä käytetään hyvin monenlaisista tuotteista, vain erittäin vähän tukevista tukisukista aina kaikkein tehokkaimpiin lääkinnällisiin hoitosukkiin. Myös kompressiosukka-nimitystä käytetään, mutta silloin puhutaan yleensä lääkinnällisistä hoitosukista tai urheilukompressiosukista. 
Kevyen tuen tukisukkia käytetään pääasiassa erilaisten laskimovaivojen ennaltaehkäisyssä. Paine on sukissa suurimmillaan nilkassa, ja se vähenee polvea kohti noustessa. Tuki-, hoito- ja kompressiosukat edistävät verenkiertoa jaloissa tukemalla ja tehostamalla laskimoläppien toimintaa. Näin verenkierto helpottuu laskimoissa ja turvotus vähenee. 
Lievän kompression tukisukkia voivat käyttää terveet ihmiset turvotuksen ja jalkojen väsymysoireiden ennaltaehkäisyyn. Näissä sukissa kompressio on noin 12–17 mmHg. Lievän kompression tukisukissa koko valitaan usein kengän koon perusteella, mutta suositeltavaa olisi mitata myös nilkan ja pohkeen paksuus oikean koon ja puristusvoiman takaamiseksi. 
Lääkinnällisiä hoitosukkia on saatavana kompressioluokissa 1–4 ja lääkinnälliset hoito- eli tukisukat on suunniteltu käytettäväksi sairauksien hoitoon, kuten vaikeiden laskimo- ja imusuonivaurioiden sekä säärihaavojen hoidossa ja suonikohjuleikkauksen jälkeen. Ne eroavat kevyen tuen tukisukista siinä, että niiden tuen voimakkuus on tehokkaampi ja niiden tuen voimakkuutta säätelee eurooppalaiset s
standardit.
Kompressioluokan 1 lääkinnällisen hoitosukan paine on n. 15–21 mmHg. Näitä sukkia käytetään yleisesti vähäisen turvotuksen, suonikohjujen ja veritulppien (tromboosi) ennaltaehkäisyssä ja hoidossa. Kompressioluokan 1 hoitosukat käyvän oikein hyvin myös lentosukkina. Kompressioluokan 2 lääkinnällisen hoitosukan paine nilkan alueella on 23–32 mmHg, ja sitä käytetään laskimoperäisen turvotuksen hoitoon, laskimoperäisen säärihaavan ennaltaehkäisyyn ja hoitoon sekä mw. suonikohjutoimenpiteen jälkeen. Kompressioluokan 3 ja 4 käytön ohjeistaa yleensä lääkäri ja käyttöaiheet ovat vaikeasta laskimoiden vajaatoiminnasta ja imutieperäisestä turvotuksesta johtuvat oireet.
Lääkinnällisiä hoitosukkia ei tulisi käyttää valtimoverenkiertohäiriöistä johtuvan turvotuksen hoitoon eikä henkilöille, joilla on alentunut ihotunto (neuropatia) tai vaikea ihotulehdus. Jos alaraajaturvotuksen syynä on esimerkiksi sydämen vajaatoiminta, hoitosukkien hankinnasta on tärkeä neuvotella hoitavan lääkärin kanssa.
Heprealainen kirjaimisto

Heprealainen kirjaimisto, omakielinen nimi kahden ensimmäisen kirjaimen mukaan alef-bet (), on 22 merkistä koostuva kirjaimisto, jolla kirjoitetaan heprean kieltä ja myös muun muassa jiddišiä ja ladinoa sekä juutalaisten arameankielisiä tekstejä kuten Talmudia. Heprealainen kirjaimisto on kehittynyt aramealaisesta kirjaimistosta.
Heprean kirjaimisto on "abjad", ts. sillä merkitään ainoastaan konsonantit. Kirjaimisto ei sisällä vokaaleja, mutta tarvittaessa ne voidaan merkitä näkyviin nikkud-järjestelmän avulla. Jo ennen tämän yksityiskohtaisen järjestelmän kehittämistä pitkien vokaalien merkitsemiseen alettiin käyttää tiettyjä konsonantteja (niin kutsutut "lukemisen äidit", matres lectionis). Jiddišissä alefilla merkitään a:ta ja o:ta, ajinilla e:tä, jodilla i:tä ja vaavilla u:ta.
Heprealaisista kirjaimista viisi esiintyy lisäksi hiukan eri muodossa sanan lopussa ("sofit"), mikä kasvattaa merkkien kokonaismäärän 27:ään. Hepreaa kirjoitetaan oikealta vasemmalle. 
Heprealaisen kirjaimiston kirjainten lukumäärä, järjestys, nimet ja äännearvot vastaavat miltei täysin aramean kirjaimistoa, koska sekä heprealaiset että aramealaiset lainasivat foinikialaisen kirjaimiston käyttöönsä toisen vuosituhannen lopulla eaa.
Nykymuotoinen heprealainen kirjaimisto sai alkunsa 300-luvulla eaa., mitä ennen käytettiin ns. paleoheprealaista kirjaimistoa.
Heprealaiset kirjaimet.
Heprealaisessa kirjaimistossa on 22 kirjainta. Näistä viidellä on erityinen "sofit"- eli lopetusmuoto, jota käytetään mikäli kirjain esiintyy sanan lopussa.
Kullakin heprealaisella kirjaimella on lukuarvo, jolloin niitä voidaan käyttää myös numeroiden merkitsemiseen (katso heprealaiset numerot).
Heprean translitterointi.
Heprealaisen kirjaimiston translitteraatio suomen kieleen on kuvattu standardissa SFS 5824 (1. painos 1998). Englannin kielessä käytetään standardia ISO 259 (1984).
&lt;br&gt;
Namib

Namib on aavikko Afrikan lounaisrannikolla. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Namibian alueella ja myötäilee Atlantin rannikkoa 50–160 kilometrin levyisenä ja 1 600 kilometrin pituisena. Pinta-alaltaan aavikko on noin 50 000 neliökilometriä. Sana "namib" tarkoittaa ’valtavaa’ naman kielessä. Namibin arvellaan olevan vanhin nykyisistä aavikoista; se on syntynyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten, kun kylmä Benguelanvirta alkoi aiheuttaa viileän ja kuivan ilman laskeutumisen alueella. Namibin alueella sataa alle 10 millimetriä vuodessa ja se on suurimmaksi osaksi autiota.
Namibissa sijaitsee ryhmä maailman korkeimpia hiekkadyynejä. Dyyni numero 7 on noin 340 metrin korkuinen. Yksi ainoista pysyvistä asutusalueista on Sossusvlei dyyniryhmän lähistöllä. Aavikon pohjoisreunalla sijaitsevat lisäksi Walvis Bayn ja Swakopmundin kaupungit. Mereltä saapuvan kostean ilman kohdatessa aavikon kuivan ilman syntyy rannikolle runsaasti sumua, joka tiivistyy aamukasteeksi harvalukuisen kasvillisuuden käyttöön. Sumu on aiheuttanut myös useiden laivojen eksymisiä ja haaksirikkoja rannikon läheisyydessä; osa hylyistä sijaitsee nykyisin maalla jopa 50 metrin päässä rannasta johtuen aavikon vähittäisestä levittäytymisestä merta kohti. Luurankomaisista hylyistä rannikko on saanut nimen Luurankorannikko.
Tunnetuin Namibin aavikon eläin lienee muun muassa Damaramaassa elävä ”aavikkonorsu”, joka on savanninorsun aavikolle sopeutunut muoto. Aavikkonorsut vaeltavat aavikolla keitaalta toiselle niin kuin ”aavikkosarvikuonoiksi” kutsutut suippohuulisarvikuonotkin. Namibin pitkän historian aikana aavikolle on ehtinyt kehittyä useita endeemisiä kasveja, jotka ovat tottuneet äärimmäiseen kuivuuteen ja kykenevät tyydyttämään vedentarpeensa pelkästä sumun kosteudesta. Tunnetuin esimerkki on ikilehti. Luonnonvaroista merkittäviä ovat volframi, suola ja timantit.
Aavikko on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2013.
Tekstipohjainen käyttöliittymä

Tekstipohjainen käyttöliittymä (; lyh. TUI) tai puoligraafinen käyttöliittymä on käyttöliittymä, joka toimii näyttölaitteen tekstitilassa (merkkipohjainen renderöinti) graafisen tilan sijaan (pikselipohjainen renderöinti).
TUI eroaa komentoliittymästä käytettävästä rivipohjaisesta liittymästä siten, ettei ohjelma toimi rivi-riviltä-tulostuksella, vaan liittymä on jatkuvasti näytöllä ja tyypillisesti siinä voidaan kursoriohjauksella valita toimintoja. Tekstipohjainen käyttöliittymä yleistyi kehittyneempien päätteiden korvattua teletype-laitteet.
TUI matkii graafisen käyttöliittymän ominaisuuksia, kuten valikoita, ikkunoita ja dialogeja käyttämättä kuitenkaan graafista tilaa. Termi on retronyymi HCI-liittymälle, joka edeltää grafiikkaan kykeneviä käyttöliittymiä.
Nykyään TUI-käyttöliittymiä käytetään pääte-emulaattorin avulla.
Ominaisuudet.
Teksti- tai merkkipohjaisessa käyttöliittymässä näytön pikseleitä ei ohjata yksitellen, vaan kaikki näytölle tulostuva saadaan näytönohjaimen merkkigeneraattorilta, jossa on tyypillisesti ASCII-, ISO 8859-1 tai MS-DOS-koodisivu 437:n mukainen kokoelma merkkejä.
Tekstipohjaista käyttöliittymää voi käyttää sellaisella päätteellä, joka tukee tekstin tulostusta ja kohdistimen siirtoa esimerkiksi ANSI-standardin mukaisilla ohjauskoodeilla. IBM PC -yhteensopivilla tietokoneilla ja MS-DOSin alaisuudessa käytetään näyttötiloina VGA:ta tai sitä varhaisempia EGA:ta ja CGA:ta, jotka mahdollistavat 80×25 merkin tekstitilan. PC-koneilla käyttöliittymän toteuttavat ohjelmat kirjoittavat usein suoraan näyttömuistiin nopeuden vuoksi. PC-koneiden merkistö sisältää myös viivanpiirtomerkit, joita voi käyttää käyttöliittymässä ikkunoiden reunoja tms. piirtämään.
Käyttöliittymässä voidaan emuloida karkeasti grafiikkaa ja ikkunoita hyvin pienellä näyttömuistilla. Myös hiiriohjaus on mahdollinen MS-DOSissa MOUSE.SYS-laiteohjaimen avulla.
Käyttö.
Tyypillisiä merkkitilassa ajettavia sovelluksia ovat tekstinkäsittelyohjelmat Microsoft Word (DOS), WordPerfect (DOS), sekä tiedostonhallintaohjelmat Norton Commander ja DOS Shell.
Suosittu Turbo Pascal ja muut Borlandin ohjelmointikielet sisälsivät Turbo Vision -nimisen kirjaston, jolla voi suoraan luoda tämän kaltaisia käyttöliittymiä. Turbo Pascalin ohjelmointiympäristö on itse kirjoitettu kyseisen kirjaston avulla. Unixissa tämän kaltaisten käyttöliittymien toteuttamiseen käytetään curses- tai uudempaa ncurses-kirjastoa.
Nykyaikaisissa tietokoneissa tekstipohjainen käyttöliittymä on korvattu graafisella, mutta sitä tapaa edelleen satunnaisesti sisäänkirjautumisikkunoissa, käyttöjärjestelmien asennusohjelmissa ja BIOSin hallinnassa.
Leimahduspiste

Leimahduspiste on alin lämpötila, jossa nesteestä normaalipaineessa haihtuu niin paljon höyryjä, että ne muodostavat nestepinnan päällä olevan ilman kanssa palavan kaasuseoksen. Leimahduspisteen lämpötila voidaan ilmaista joko lyhenteellä c.c. eli "closed cup", jolloin mittaus on tehty suljetun astian menetelmällä, tai lyhenteellä o.c. eli "open cup", jolloin mittaus on tehty avoimen astian menetelmällä.
Eräiden aineiden leimahduspisteitä [°C]
Ruokaöljyjen leimahduspisteitä [°C]
Nesteet saattavat syttyä myös leimahduspisteensä alapuolella olevissa lämpötiloissa, jos ne ovat erittäin hienojakoisessa sumumaisessa muodossa tai ovat koostuneet eri jakeista kuten öljytuotteet. Nesteseoksien leimahduspiste voi olla alempi kuin yksittäisten seoksessa olevien aineiden leimahduspisteet.
Nesteen leimahduspiste määritetään nostamalla hitaasti nesteen lämpötilaa, kunnes nesteen pinnasta alkaa vapautua höyryjä. Kun höyryt muodostavat oikean suhteen ilman kanssa, syntyy höyryn ja hapen syttyvä seos. Tämä voidaan todeta pinnan yläpuolelle viedyn pistoliekin avulla, jolloin liekki leiskahtaa koko nestepinnan yli. Alin lämpötila, jossa tämä leiskahdus tapahtuu, on nesteen leimahduspiste. Kun pistoliekki poistetaan, nestepinta ei kuitenkaan syty palamaan. Mikäli nestettä lämmitetään edelleen ja höyryn määrä kasvaa tarpeeksi, voi syttyä allaspalo, joka ei sammu itsestään ennen polttoaineen tai hapen loppumista.
Aineiden leimahduspisteet on otettava huomioon aineiden kuljetuksissa ja varastoinnissa paloturvallisuuden kannalta.
Burgundit

Burgundit olivat itägermaaneihin kuuluva kansa, joka on saattanut alun perin olla kotoisin Skandinaviasta. Heidän alkuperäinen kotimaansa oli Itämeren etelärannoilla, ja Bornholmin saari on saanut nimensä heidän mukaansa. He muuttivat 100-luvulla Veikselin jokilaaksoon. Gepidit kuitenkin ahdistelivat burgundeja ja pakottivat nämä muuttamaan länteen Rooman valtakunnan rajoille. Vuonna 406 burgundit tunkeutuivat vandaalien ja alaanien jäljessä Galliaan ja perustivat ensimmäisen voimakkaan kuningaskuntansa, joka laajentui 400-luvulla Reinin länsirannoille ja Geneve-järven lähistölle. He saivat sittemmin myös Rooman foederatin aseman. 
Aluksi Rooma koki burgundit uhaksi ja onnistui yllyttämään hunnit burgundien kimppuun. Hunnit hävittivätkin burgundien valtakunnan. Nämä tapahtumat innoittivat sittemmin Nibelungein laulun sepittäjiä.
Roomalainen sotapäällikkö Aëtius antoi 440-luvulla burgundeille luvan asettua Rhônen yläjuoksulle. Burgundit myös olivat Aëtiuksen liittolaisina Katalaunien kenttien taistelussa.
Länsi-Rooman heikentyessä 400-luvun loppupuoliskolla burgundit laajensivat alueitaan, ja ottivat pääkaupungikseen Lyonin. Tämä burgundien toinen valtakunta saavutti huippunsa kristityn kuningas Gundobadin aikana. Hän kokosi burgundien lait kahdeksi lakikokoelmaksi, burgundeja koskevaksi Lex Gundobadaksi ja gallialais-roomalaisia alamaisia koskevaksi Lex Romana Burgundionumiksi. Vuonna 500 saalilaiset frankit hyökkäsivät kuninkaansa Klodvigin johdolla burgundien valtakuntaan. Seuraavina vuosikymmeninä frankit hyökkäilivät toistuvasti burgundien kimppuun. Lopullisen tappion burgundit kärsivät 534 ja heidän valtakuntansa liitettiin frankkien valtakuntaan.
Burgundit antoivat nimen myöhemmälle Burgundin herttuakunnalle ja alueelle.
Pappoksen lause

Pappoksen lause on geometrinen tulos, joka kuuluu seuraavasti: Olkoot l ja m suoria, A, B ja C suoralla l ja D, E ja F suoralla m. Olkoon formula_1, formula_2, formula_3. Tällöin G, H ja I ovat samalla suoralla. Pappuksen lause voidaan todistaa esimerkiksi projektiivisen geometrian keinoin tai Menelaoksen lauseen avulla, mikäli mitkään kaksi suorista AB, CD ja EF eivät ole samalla suoralla.
Lauseen duaalinen muoto kuuluu seuraavasti: Leikatkoon suorat A, B ja C samassa pisteessä sekä a,b,c samassa pisteessä. Tällöin suorat x,y,z, jotka kulkevat pisteiden A∩b ja a∩B, A∩c ja a∩C, B∩c ja b∩C kautta tässä järjestyksessä, leikkaavat samassa pisteessä.
Pascalin lause on Pappoksen lauseen yleistys, minkä Blaise Pascal keksi 16-vuotiaana.
Jumalan valtio

Jumalan valtio (, ”Jumalan kaupungista/valtiosta”, myös "De civitate Dei contra paganos", ”Jumalan valtio pakanoita vastaan”) on kirkkoisä Augustinuksen tunnetuin teologinen ja filosofinen teos ja yksi länsimaisen kirjallisuuden merkkiteoksista. Se käsittelee Jumalaa, marttyyriutta, juutalaisia ja kristillistä filosofiaa.
Historia.
Teos on kirjoitettu noin vuosien 413 ja 426 välillä. Augustinus kirjoitti sen selittääkseen kristinuskon suhdetta kilpaileviin uskontoihin ja filosofioihin sekä Rooman valtakunnan hallintoon, jonka kanssa kristinusko alkoi olla tiukasti sidoksissa. Teos kirjoitettiin suunnilleen samoihin aikoihin kun visigootit ryöstivät Rooman vuonna 410. Tapahtuma jätti roomalaiset šokkiin, ja osa ihmisistä syytti kristinuskon omaksumista ja vanhojen pakanallisten jumalten hylkäämistä tapahtumasta – sitä pidettiin vanhojen jumalten kostona. Augustinus kirjoitti teoksensa kristinuskon puolustuskirjoitukseksi. Hän haki lohdutusta Jumalan taivaan valtakunnasta maallisen kaupungin sijasta.
Vaikka kristinusko oli tuolloin jo julistettu valtakunnan viralliseksi uskonnoksi, Augustinus kirjoitti teoksensa enemmän hengelliseksi kuin poliittiseksi viestiksi. Hänen mielestään kristinuskon tulisi käsitellä mystistä, taivaallista Jerusalemin kaupunkia maallisen politiikan sijasta.
Sisältö.
Augustinuksen kuvaus Jumalan valtiosta on seuraavanlainen: Jumalan valtio on hänelle niiden ihmisten joukko, jotka haluavat hylätä maalliset nautinnot ja jotka omistavat elämänsä kristillisten arvojen tavoittelemiselle. Näin se on suuressa ristiriidassa "Ihmisten kaupungin" kanssa, sillä jälkimmäinen koostuu ihmisistä, jotka ovat poistuneet Jumalan kaupungista.
Vaikka teema muodostaa teoksen rungon, Augustinus käsittelee laajalti myös eri filosofisia aiheita. Augustinus käsittelee laajalti muun muassa häntä edeltänyttä kreikkalaista filosofiaa, erityisesti platonilaisuutta. Hänen mukaansa juuri platonilaiset olivat edenneet filosofiassa pisimmälle, ja niin myös teologiset keskustelut tuli käydä ennen kaikkea heidän kanssaan. Tässä voidaan havaita Augustinuksen oma keski- tai uusplatonilainen tausta. "Jumalan valtio" vertautuu myös nimellään Platonin teokseen "Valtio".
André Gide

André Paul Guillaume Gide (22. marraskuuta 1869 Pariisi – 19. helmikuuta 1951 Pariisi) oli ranskalainen prosaisti ja runoilija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1947. Hänen aforismejaan ja sutkauksiaan lainataan usein elämänohjeita jakelevissa teoksissa. Nuoruudessaan Gide sai vaikutteita Friedrich Nietzscheltä ja symbolisteilta. Hitlerin Saksassa Giden teokset asetettiin julkaisukieltoon ja ne joutuivat pian Hitlerin valtaantulon jälkeen tuhansien muiden kirjojen tavoin julkisesti poltettaviksi.
1930-luvulla Gide oli jonkin aikaa kommunisti. Syksyllä 1936 hän matkusti vierailulle Neuvostoliittoon, jossa hänet otettiin vastaan valtionpäämiehelle kuuluvin kunnianosoituksin. Lokakuun vallankumouksen vuosipäivänä hänet kutsuttiin Leninin mausoleumin parvekkeelle seuraamaan suurta paraatia Stalinin ja muiden neuvostojohtajien kanssa. Hänen saamansa vaikutelma Neuvostoliitossa vallinneesta ilmapiiristä, muun muassa Staliniin kohdistetusta henkilönpalvonnasta ja siitä, miten vähän tavalliset neuvostokansalaiset tiesivät muusta maailmasta, oli kuitenkin avannut hänen silmänsä, ja kotiin palattuaan hän sanoutui irti kommunismista. Gide päätti matkaraporttinsa toteamukseen: "Käynti Neuvostoliitossa (ja tietysti Saksassa) auttaa meitä paremmin kuin mikään muu antamaan arvoa ajatuksen vapaudelle, josta saamme nauttia Ranskassa."
Hän vietti paljon aikaansa Afrikassa useissa elämänsä vaiheissa, muun muassa toisen maailmansodan aikana.
Tunnustukset

Tunnustukset () on kirkkoisä Augustinuksen omaelämäkerrallinen teos, joka koostuu kolmestatoista kirjasta. Sitä pidetään yleisesti maailmankirjallisuuden ensimmäisenä omaelämäkertana.
Historia.
Augustinus eli ja kirjoitti 300-luvun lopussa ja 400-luvun alussa. Teoksen "Tunnustukset" hän kirjoitti noin vuosina 397–398. Tuolloin Augustinus oli noin 40-vuotias. Näin kirja ei ole Augustinuksen elämän täydellinen elämäkerta; kirjan kirjoittamisen jälkeen hän eli vielä pitkään ja kirjoitti muun muassa merkittävimmän teoksensa "Jumalan valtio".
Kirjaa pidetään yleisesti ensimmäisenä länsimaisena omaelämäkertana, ja se antoi vaikutteita kristillisille kirjoittajille seuraavaksi tuhanneksi vuodeksi, koko keskiajalle. Teos on merkittävä myös teologisesti ja filosofisesti, sillä Augustinus mietiskelee siinä oman elämänsä lisäksi Jumalaa, maailmaa, luomista, ikuisuuden ja ajan olemusta sekä muun muassa muistin toimintaa. Kirjan useimmat suomennokset (ja muut käännökset) ovat lyhennelmiä, joista on poistettu filosofista aineistoa.
Sisältö.
Augustinus kertoo kirjassa omasta syntisenä kuvaamastaan nuoruudesta ja kääntymyksestään kristinuskoon. Teos sisältää yhtenäisen selonteon hänen ajattelunsa kehityksestä, ja se on laajamittaisin yhden henkilön elämää kuvaava kertomus neljänneltä ja viidenneltä vuosisadalta.
Suomennos.
Kirjan suomennosta ei ole pidetty kaikin puolin tyydyttävänä.
Sully Prudhomme

René-François-Armand Prudhomme, kirjailijanimeltään Sully Prudhomme [syli pʁydɔm] (16. maaliskuuta 1839 – 6. syyskuuta 1907) oli ranskalainen runoilija ja esseisti, joka sai ensimmäisen Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1901. Runoilijana Prudhomme pyrki luomaan modernin ajan tieteellistä runoutta.
Prudhomme syntyi Pariisissa ja menetti isänsä kaksivuotiaana. Koulussa häntä kiinnostivat klassinen kirjallisuus ja matematiikka. Hän harkitsi vähän aikaa dominikaaniveljestöön liittymistä. Lyseon jälkeen hän luki luonnontieteiden kandidaatiksi. Hän aloitti insinööriopinnot, mutta joutui keskeyttämään ne silmäsairauden takia ja siirtyi kirjallisuuden opiskelijaksi. Prudhomme oli "Conference La Bruyère" -opiskelijajärjestön jäsen. Opiskelutoverien rohkaisevat kommentit nuoruudentöistä rohkaisivat häntä jatkamaan runojen kirjoittamista. Jo esikoisteos "Stances et Poèmes" (1865) teki hänestä kuuluisan. Prudhomme oli Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1881 kuolemaansa asti.
Prudhommen varhaiset teokset ovat lyyrisiä ja heijastelevat surumielistä maailmankuvaa, mutta myöhemmässä tuotannossa hän välttää henkilökohtaista otetta ”parnassolaisiksi” kutsutun ryhmän tapaan, joka kaihtoi romantiikan ylenpalttista tunteellisuutta.
Runojen suomennoksia.
Teoksissa:
Runot:
Käsikirja Laurentiukselle

Käsikirja Laurentiukselle eli uskosta, toivosta ja rakkaudesta ("Enchiridion ad Laurentium sive de fide, spe et charitate") eli Usko, toivo, rakkaus on kirkkoisä Augustinuksen merkittävimpiä teoksia. Se on melko lyhytmuotoinen esitys kristinuskon pääkohdista ja laupeudesta. Kirja on kirjoitettu vastauksena muutoin tuntemattoman Laurentius-nimisen henkilön pyynnölle saada pieni opaskirja kristinuskon keskeisimmästä sisällöstä. Kirja muistuttaa siis katekismusta. Kirja on kirjoitettu Hieronymuksen kuoleman jälkeen, todennäköisesti vuosien 421 ja 423 välillä.
Kuten kirjan nimi osoittaa, se on jaettu kolmeen osaan niiden kolmen armonlajin mukaan, jotka ovat tarpeellisia kristillisessä palvelutyössä. Nämä ovat usko, toivo ja rakkaus. Uskoa käsittelevässä osassa Augustinus selittää apostolisen uskontunnustuksen käytön kristillisen opin opetuksessa ja harhaoppien välttämisessä ja vastustamisessa. Toivoa käsittelevässä osassa hän selittää lyhyesti Isä meidän -rukouksen merkityksen kristillisen rukouksen esikuvana. Viimeinen osa käsittelee kristillistä rakkautta.
Xai-Xai

Xai-Xai on Gazan provinssin pääkaupunki Mosambikin eteläosassa. Kaupunki sijaitsee Intian valtameren lähellä Limpopojoen varrella. Vuonna 2010 kaupungissa oli 119 726 asukasta. Alueen suurin nähtävyys on ranta ja koralliriutta noin 10 kilometriä kaupungista itään. Vuoden 2000 tulvat vahingoittivat kaupunkia pahoin.
Windows 2.0

Windows 2.0 on Microsoftin 9. joulukuuta 1987 julkaisema 16-bittinen graafinen käyttöympäristö. Kuten Windows 1 ja seuraava Windows 3, versio 2 ei vielä ollut oma käyttöjärjestelmänsä vaan DOS:n päällä toimiva graafinen käyttöliittymä, jonka oli tarkoitus helpottaa PC-tietokoneen käyttöä. Järjestyksessään toisessa Windowsissa hyödynnettiin edeltäjäänsä tehokkaammin lisääntynyttä nopeutta ja myös kehittyneempiä muisteja. Windows 2.x:stä ja 1.x:stä tarjottiin ohjelmistokehittäjille myös nk. ajonaikaisia versioita, jotka mahdollistivat loppukäyttäjille niille tehtyjen sovellusten käytön ilman Windowsin hankintaa. Microsoft hyödynsi tätä itsekin mm. Excelin ja Wordin osalta. Käytännöstä luovuttiin Windows 3.0:n myötä.
Windows 2.0:sta tehtiin myös oma versionsa Intel 80286- ja 80386 -prosessoreilla varustetuille koneille.
Windows 2.0:n jälkeen seuraava varsinainen Windows oli toukokuussa 1990 ilmestynyt Windows 3.0. Vuonna 1988 tuli kuitenkin parempi versio Windows 2.x:sta nimeltään Windows 2.1. Windows 2.1 vaati kovalevyn ensimmäisenä Windowsina. Vuonna 1989 julkaistussa Windows 2.11 oli paranneltu muistinhallintaa.
Ominaisuudet.
Windows 2.0 toi mukanaan muun muassa VGA-grafiikkatuen (16 väriä), uusia pikanäppäimiä, sekä Ohjauspaneeli -ikkunan. Käyttäjät pystyivät myös asettelemaan ikkunoita päällekkäin. Vakio-ohjelmia olivat kello, leikepöytä, muistio ja laskin. Word ja Excel olivat ensimmäiset Windows-alustalle tehdyt toimisto-ohjelmat. Toisaalta moniajoa parannettiin ja mm. monet nykyiset Windowsin pikanäppäinyhdistelmät ovat alkujaan peräisin tästä versiosta (Alt-Sarkain ym.)
Elinkaari.
Windows 2.0:n tuki päättyi 31. joulukuuta 2001.
Yhteistariffi

Yhteistariffi on joukkoliikenteessä käytetty tariffijärjestelmä, jossa tietyllä alueella kaikissa joukkoliikennevälineissä liikennöitsijästä riippumatta on sama tariffi. Jos alueella on liikennöitsijöitä vain yksi, kyseessä ei ole yhteistariffi. 
Suomen yhteistariffijärjestelmät.
Suomessa on käytössä kolme yhteistariffijärjestelmää: Helsingin, Tampereen ja Turun seutujen yhteistariffit. Lisäksi useat seutulippu- ja kuntalippujärjestelmät ovat osittaisia yhteistariffeja, joissa esimerkiksi kuukausilippu käy kaikkien liikennöitsijöiden busseissa.
Suomen ensimmäinen yhteistariffijärjestelmä oli Helsingin yhteistariffi, joka käynnistyi 1. toukokuuta 1971. YTV:n yhteistariffi käynnistyi 1. kesäkuuta 1986.
Turussa TLO:n ja Turun liikennelaitoksen yhteistariffia suunniteltiin vuodesta 1977 alkaen. Pitkäaikaisen kiistelyn ja useiden eri mallien harkinnan jälkeen yhteistariffi astui voimaan 15. elokuuta 1988. Samalla TLO:n liikenne muuttui Turun kaupungin ostoliikenteeksi. Yhteistariffi lisäsi Turun joukkoliikenteen matkamääriä 20 %. Vuodesta 1996 alkaen on kuntalippusopimuksin saatu yhteistariffi myös eräille seutulinjoille Turun kaupungin alueella.
Tampereen yhteistariffi otettiin käyttöön vuonna 1996, josta alkaen kaupungin sisäiset liput kävivät Tampereen liikennelaitoksen bussien lisäksi myös seutuliikenteen busseissa. Teiskon liikenne hoidetaan myös yhteistariffilla.
Suomen yhteistariffijärjestelmissä sarja- ja kausiliput ladataan matkakortille ja kertaliput ostetaan yleensä kuljettajalta. Lippuautomaatteja on käytössä Helsingin metrossa ja raitioliikenteessä. Lisäksi Suomenlinnan lautta on ollut vuodesta 1971 lähtien ollut mukana yhteistariffi-järjestelmässä.
Yhteistariffi muualla.
Useissa Euroopan maissa yhteistariffijärjestelmät kattavat suuria alueita. Esimerkiksi Ruotsissa yhteistariffit ovat yleensä läänin kattavia nk. Länstrafiken-järjestelmiä ja Saksassa laajoja Verkehrsverbund-alueita, joilla on kattava yhteistariffi. Euroopan kattavin yhteistariffi on Hollannissa, jossa koko maan alueen kattaa yhteistariffi.
Yleensä kaukoliikenteen junat, bussit, laivat ja lentokoneet eivät kuulu yhteistariffijärjestelmiin.
Yhteistariffijärjestelmä ei ole käytössä kaikissa kehittyneissä joukkoliikennejärjestelmissä. Esimerkiksi Tokion joukkoliikenteessä eri metrolinjoilla on eri tariffi.
Kuntalippu

Kuntalippu on joukkoliikenteen tukijärjestelmä, jossa kunta tukee lippujen edullista hintaa julkisella tuella maksamalla liikennöitsijän tariffin ja kunnan tarjoaman edullisen lipun hintaeron. Kuntalippujärjestelmäksi nimitetään yleensä järjestelmää, joka ei ole täydellinen yhteistariffi, vaan kattaa vain osan lippulajeista, esimerkiksi vain kuukausi-, eläkeläis- ja opiskelijaliput. Myös valtio voi taloudellisesti tukea joukkoliikennettä.
Kuntalippujärjestelmä on joukkoliikenteen perusjärjestämistapa muun muassa Oulussa, Jyväskylässä, Lahdessa ja Kuopiossa. Kuntalippujärjestelmä on käytössä myös Turun seutulinjoilla, joilla liikennöitsijät pitävät kertalipputulot, jolloin järjestelmä ei ole varsinainen yhteistariffi.
Kuntalippujärjestelmän etuna on se, että kunta ei joudu kantamaan kokonaan taloudellista vastuuta joukkoliikenteen järjestämisestä. Ongelma on puolestaan se, että kuntalippujärjestelmässä myös kannattavia linjoja tuetaan.
Heikki Kemppainen

Heikki Matias Kemppainen (s. 18. elokuuta 1944 Mieslahti, Paltamo) on Ristijärven ensimmäinen kunnanjohtaja. 
Elämä ja ura.
Heikki Kemppainen valittiin Ristijärven kunnanjohtajaksi kunnallislain muuttamisen yhteydessä, jolloin kunnanjohtajuus tuli kuntiin pakolliseksi. Siihen asti esittelyvastuu oli kunnansihteerillä ja luottamushenkilöillä. Kunnansihteerinä toimi viitasaarelainen Raimo Kemppainen.
Ristijärvellä Kemppaisen tärkeitä tavoitteita olivat myös kunnallisen itsemääräämisoikeuden säilyttäminen, pienteollisuuden hankkiminen kuntaan sekä Saukkovaaran laskettelukeskus turisteja houkuttelemaan.
Kunnallisvaalien 1992 jälkeen lama-aikana kunnallislakia uudistettiin jälleen. Kuntien kantokykyluokitus poistettiin, kuntien valtionapujärjestelmä muutettiin väestöpohjaiseksi, ja Ristijärven kunta ja Heikki Kemppainen joutuivat vaikeuksiin. Kunnanvaltuuston puheenjohtajan Väinö Kärnän johdolla Ristijärven kunnanvaltuusto sanoi Kemppaisen yksimielisesti irti virastaan luottamuspulan takia kaksi viikkoa sen jälkeen, kun toimenpide tuli lain mukaan mahdolliseksi. Asiasta käytiin oikeutta, mutta Kemppainen ei siinä menestynyt. Hänen seuraajakseen valittiin Lempäälän talousjohtaja Reijo Fredriksson.
Heikki Kemppaisen ura jatkui muun muassa Vuokatin hiihtoputken ideoijana. Sittemmin on hän tullut mukaan politiikkaan, vuonna 2000 kunnan suurimmalla äänimäärällä Keskustan listoilta valtuustoon ja on nyt Ristijärven ainoana edustajana Kainuun maakuntavaltuustossa. Maakuntavaltuuston vaaleissa hänen äänimääränsä ylitti 220.
Kemppainen on perheellinen.
Kotoperäisyys

Kotoperäinen eli endeeminen eliölaji tai muu taksoni esiintyy vain jollakin tietyllä, rajatulla ja suhteellisen suppealla maantieteellisellä alueella, jolla se on isolaation seurauksena kehittynyt ja jonka olosuhteisiin se on sopeutunut. Tyypillisiä kotoperäisten lajien esiintymispaikkoja ovat valtamerten saaret (kuten Uusi-Seelanti, Madagaskar ja Havaiji), muista vesistöistä irrallaan olevat järvet (kuten Baikaljärvi ja Malawijärvi) ja vuoristojen, aavikoiden tai jäätiköiden ympäröimät alueet sekä monet monimuotoisuuskeskukset. Endeemisen vastakohta on kosmopoliitti, joka elää maapallolla kaikilla tai lähes kaikilla mantereilla.
Kotoperäiset lajit ovat usein erityisen herkkiä tulokaslajien aiheuttamille uhille ja muutoksille. Nykyihminen on melko uusi tulokas monilla alueilla, ja ihmisen toiminta uhkaa monia kotoperäisiä lajeja. Myös ihmisten mukana tarkoituksellisesti tai tahattomasti kulkeutuvat vieraslajit voivat olla uhka monille kotoperäisille lajeille, erityisesti eristyneillä tai muuten ekologisesti herkillä alueilla. Suurin osa historiallisena aikana sukupuuttoon kuolleista lajeista on ollut endeemisiä.
Esimerkiksi saimaannorppa elää pelkästään Saimaan vesistössä ja on ainoa Suomessa kotoperäinen nisäkäslaji. Myös lohen ekologinen muoto saimaanlohi on kotoperäinen Saimaassa. Tunturisopuli taas on Fennoskandian alueen kotoperäinen jyrsijälaji. Sukupuuttoon kuollut mauritiuksendodo eli drontti esiintyi vain yhdellä Intian valtameren saarella. Kaikki makilajit elävät Madagaskarilla ja lähes kaikki kengurut Australiassa.
ActiveX

ActiveX on sovelluskomponenttikerros Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmässä, joka käyttää Component Object Model (COM) komponenttikerrosta. COM-komponentit ovat uudelleenkäytettäviä ohjelmistokomponentteja.
Vuonna 1996 Microsoft nimesi markkinointisyistä osan Internet Explorer -selaimen yhteydessä käytettävästä OLE-tekniikasta ActiveX:ksi. Lopulta koko OLE sai nimen ActiveX, tosin Microsoft Officessa käytetty OLE-tekniikka kantaa vielä nimeä OLE.
ActiveX-nimi on liitetty erityisesti Internet Explorer -selaimeen, jonka yhteydessä sitä markkinoitiin. Selaimeen voi liittää ActiveX-komponentteja, jotka käyttävät ActiveX-tekniikkaa. Näillä komponenteilla voidaan lisätä Web-sivuihin, (ja yleisemmin sovelluksiin) toimintoja, kuten animaatioita tai avattavia valikoita. Mm. Windows Update tarkistaa ActiveX-komponentin avulla tietokoneen vaatimat päivitykset.
Selaimessa käytetyt ActiveX-komponentit toimivat käyttöjärjestelmässä normaalien suoritettavien ohjelmien tavoin ilman erityisiä toimintorajoituksia. Tuntemattomien ActiveX-komponenttien noutaminen verkosta tuo mukanaan suuria tietoturvallisuusriskejä. ActiveX-komponentit on digitaalisesti allekirjoitettu julkaisijan avaimella, mutta tämä ei poista ohjelmointivirheiden mahdollisuutta ja siitä johtuvia hyökkäyksiä.
Väisälänmäki

Väisälänmäki on Lapinlahdella, kymmenen kilometriä kuntakeskuksesta länteen sijaitseva kylä ja Suomen kansallismaisema. Museovirasto on luokitellut Väisälänmäen kylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Väisälänmäen korkein kohta, "Linnanmäki", kohoaa 220 metrin korkeuteen meren pinnasta katsottuna ja 135 metrin korkeuteen Onkivedestä katsottuna. Mäen päällä sijaitsee vuonna 1995 rakennettu näköalatorni.
Mäen läpi kiertää noin 2,5 kilometrin pituinen luontopolku, jonka varrella on useita levähdyspaikkoja, kota, sekä kesäisin auki oleva kahvila "Karjamaja". Väisälänmäellä käy kesäisin tuhansia kävijöitä. Siellä järjestetään myös tapahtumia, kuten karjankutsun SM-kisat.
Historia.
Väisälänmäen ensimmäinen tunnettu asukas on 1500-luvulta, ja vuonna 1664 Väisälänmäki mainittiin veroluettelossa. Kaskiviljely aloitettiin Väisälänmäellä 1700-luvun lopulla, ja sitä harjoitettiin laajalti vielä 1800-luvulla. Kaskiviljelystä näkyy edelleen jälkiä.
Väisälänmäen vaikutus taiteeseen.
Väisälänmäen maisema on innoittanut monia taiteilijoita. Eero Järnefelt kävi 1890-luvulla Väisälänmäellä useita kertoja, ja maalasi siellä muun muassa teoksen "Isäntä ja rengit" (1893), sekä väisälänmäkeläisten kaskeamista kuvaavan "Raatajat rahanalaiset", josta Lapinlahden vaakuna on saanut aiheensa. Väisälänmäellä syntynyt Pekka Halonen puolestaan maalasi siellä ainakin teoksen "Maisema vuorelta", ja myös hänen veljensä Antti Halonen käytti maisemaa teoksissaan. 1970- ja 1980-luvuilla Raimo Puustinen vieraili Väisälänmäellä useita kertoja ja loi maiseman pohjalta teoksen "Fuuga Savonia".
Juutit

Juutit olivat germaaninen kansa, joiden uskotaan alun perin asuneen nykyisen Tanskan Jyllannissa ("Jutland", ”Juutinmaa”) sekä Friisian rannikolla. Tacitus mainitsee kirjassaan "Germania" heimon nimeltä eudosit ("eudoses"), jonka on tulkittu tarkoittavan juutteja. Juutit esiintyvät muissa varhaisissa lähteissä myös nimillä "Eote", "Ytene", "Yte" ja "Iutae". Tacituksen mukaan eudosit olivat yksi niistä heimoista, jotka palvoivat Nerthus-jumalatarta.
Juutit valloittivat yhdessä anglien, saksien ja friisien kanssa Englannin 400-luvulla. Beda Venerabiliksen mukaan juutit asettuivat Kentiin, Hampshireen ja Isle of Wightin saarelle. Tanskaan jääneet juutit sulautuivat sittemmin daaneihin.
Hans Bender

Hans Bender (5. helmikuuta 1907 Freiburg im Breisgau – 7. toukokuuta 1991 Freiburg im Breisgau) oli Freiburgin yliopiston parapsykologian professori. Bender perusti myös psykologian ja psykohygienian raja-alueiden laitoksen Freiburgissa vuonna 1950. Bender tutki useita poltergeist-tapauksia, joista ns. Rosenheimin poltergeist oli tunnetuin.