tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tšerkessit

Tšerkessit ovat Venäjällä etupäässä Karatšai-Tšerkessiassa asuva luoteiskaukasialaista kabardin kieltä puhuva kansa. Samaa nimitystä on aikaisemmin käytetty kaikista adygelaisista kansoista: adygeista, kabardeista ja tšerkesseistä. Se esiintyy myös Turkissa ja Lähi-idässä asuvien pohjoiskaukasialaisten kansanryhmien yhteisnimityksenä.
Asuinalue ja lukumäärä.
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa oli 52 400 tšerkessiä, joista 40 200 asui Karatšai-Tšerkessiassa. Vuonna 2002 Venäjällä laskettiin olevan 60 500 tšerkessiä. Heistä 49 600 asui kotitasavallassaan, jonka väestöstä he muodostivat 11,3 %.
Vuonna 1989 kansallisuudeltaan tšerkesseistä 91,5 % puhui äidinkielenään kabardia ja 5,2 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 77,2 % kansasta. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 94,5 % tšerkesseistä osaa venäjää. Kotitasavallassaan asuvista tšerkesseistä 96,6 % puhuu kabardia ja 4,3 % abazaa.
Etninen historia.
Adygelaisilla kansoilla on yhteinen historia, perinnekulttuuri ja pitkälti myös sama kieli. Tšerkessit, kabardit ja adyget käyttävät kaikki itsestään nimitystä "adyge". Monet pitävät niitä samana kansana, joka on jakautunut 1800-luvun venäläisvalloituksen seurauksena.
Adyget asuivat nykyään Tšerkessiaksi kutsutulla alueella jo 400–600-luvuilla. He koostuivat 18 eri ryhmästä, joista nykyisten tšerkessien esi-isiä ovat kabardit ja besleneit. Vuonna 1804 venäläiset hävittivät seudun lähes koko adygeväestön. Vuosisadan lopulla adygepakolaisten jälkeläisiä siirrettiin nykyisten Adyge-Hablin ja Habezin piirien alueelle, jossa he muodostivat 12 kylää. 1920-luvulla seudulle palasivat vielä viiden kylän asukkaat.
Elinkeinot ja kulttuuri.
Perinteisiä elinkeinoja ovat karjanhoito ja käsityöammatit. Asuin- ja talousrakennukset olivat yleensä puisia. Ruokavalio koostui liha, vilja- ja maitotuotteista. Yhteiskuntajärjestyksen perustan muodosti kyläyhteisö. Avioliitto oli tiukasti eksogaminen. Perinteiset suurperheet hajosivat Kaukasian sodan aikana.
Suullinen kansanperinne, muun muassa Nart-eepos, on pääosin yhteinen muiden adygejen kanssa. Huomattava merkitys on kansanmusiikilla ja tanssilla. 900–1100-luvuilla seudulle levisi Bysantista ja Georgiasta kristinusko, joka 1300-luvulta lähtien alkoi väistyä islamin tieltä. Perinteiset uskomukset säilyivät kristinuskon ja myöhemmin islamin rinnalla vahvoina. Neuvostoaikana syntyi tšerkessien kaunokirjallisuus ja ammattitaide.
Nykytilanne.
Nopeasta kaupungistumisesta huolimatta suurin osa tšerkesseistä asuu yhä maaseudulla. Syntyvyys on Kaukasian muihin kansoihin verrattuna alhainen. Elinkeinorakenne on normaali, vaikka palveluammattien osuus on jonkin verran ylikorostunut. Kansallinen itsetunto on vahva, seka-avioliittojen osuus pieni ja äidinkielen asema vakaa. Vuonna 1990 perustettu kansallinen järjestö "Adyge hase" harjoittaa kulttuuri- ja sivistystoimintaa ja kehittää yhteyksiä eri alueilla asuvan adygediasporan välillä. 1990-luvun alussa esiintyneet pyrkimykset erillisen tšerkessiautonomian perustamiseksi ovat laantuneet.
Kabba Samura

Kabba Samura (s. 26. lokakuuta 1981 Freetown, Sierra Leone) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Kaudella 2007 hän pelasi Veikkausliigassa Helsingin Jalkapalloklubin joukkueessa. Hän on pelannut myös muun muassa Ruotsin ja Kreikan pääsarjassa.
Samura aloitti jalkapallon pelaamisen Sierra Leonen suurimpiin kuuluvassa Mighty Blackpoolissa. Hänet toi Ruotsiin ja IFK Ölmeen ruotsalainen valmentaja Roger Palmgren. Kahden Ölmessä pelatun kauden jälkeen ruotsalainen suurseura IFK Göteborg hankki hänet vuonna 1999. Vuonna 2000 hän pääsi göteborgilaisten edustusjoukkueeseen ja teki yhden maalin vierasottelussa AIK:ta vastaan. Hän pelasi useita hyviä otteluita, muttei päässyt lopullisesti murtautumaan avauskokoonpanoon. Hänet vuokrattiin Assyriska FF:n ja hyvien näyttöjen ansiosta Assyriska päätti hankkia Samuran pelaajaoikeudet. Hän pelasi 3 hienoa kautta seurassa ja teki yhteensä 23 sarjamaalia, joista 3 Allsvenskanissa. Kaudella 2004 hän voitti seuran sisäisen maalipörssin 14 maalilla ja Assyriska nousi Superettanista Allsvenskaniin.
Assyriska putosi sarjasta heti 2005 ja Samura lähti kreikkalaisen liigaseura OFI Kreetan riveihin. Tätä ennen hän oli käynyt hollantilaisen Sparta Rotterdamin testissä lokakuussa 2005 . Hän pelasi Kreikassa 6 ottelua ilman maalimerkintöjä ja palasi Ruotsiin. Hän kävi englantilaisen Southend Unitedin ja ruotsalaisen Örebro SK:n testeissä, kunnes norjalainen Aalesund FK teki sopimuksen Samuran kanssa elokuussa 2006. Aalesund FK ei tarjonnut jatkoa sopimukseen ja Samura joutui etsimään uuden seuran kauden 2006 jälkeen. Keväällä 2007 hän kävi englantilaisen Brighton &amp; Hove Albion FC:n testissä, kunnes päätyi testin kautta kirjoittamaan 1+1-vuotisen sopimuksen HJK:n kanssa helmikuussa 2007. 
Ruotsissa hänet muistetaan maalistaan nousukarsintaottelussa 2004. Hän nousi pallon kanssa omalta puoliskoltaan ja päätti nousun hienoon laukaukseen ohi Örgryte IS:n maalivahdin ja vei Assyriskan 2-1 voittoon. Kauden 2007 jälkeen HJK jätti käyttämättä optionsa vedoten korkeaan palkkaan.
Evankelisluterilainen Todistajaseura

Evankelisluterilainen Todistajaseura ry on Suomen evankelis-luterilaisen kirkkoon kuuluva ja on osa evankelista herätysliikkettä maallikkojohtoisena liikkeenä, joka perustettiin Kurikassa 10. lokakuuta 1919 ja nimeksi oli suunniteltu Suomen Evankelisten Todistajain seura. Varsinainen perustamiskokous pidettiin Vaasassa 15. helmikuuta 1920. Yhdistys rekisteröitiin 21. toukokuuta 1921 nimellä Suomen Evankelis-Lutherilaisten Todistajain Seura ry. Todistajaseuran kannatusaluetta on lähinnä Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla. Todistajaseura käyttää laulukirjaa "Uusi Veisu". 
Todistajaseura on lojaali luterilaisen ortodoksian opetuksille. Se tunnustaa kasteen uudestisyntymisen pesona eikä hyväksy naispappeutta vaan pitää sitä Raamatun vastaisena. Todistajaseuralla on omaa kustannustoimintaa. Seura on julkaissut muun muassa Svebiliuksen katekismusta sekä kuukausittain ilmestyvää "Todistaja"-lehteä.
Les Arts Florissants

Les Arts Florissants on barokkimusiikkiin erikoistunut ranskalainen orkesteri.
Perustaminen ja johto.
Orkesteri on perustettu vuonna 1979, ja sitä on johtanut ranskalainen, alun perin yhdysvaltalainen, kapellimestari William Christie. Orkesteri on saanut nimensä ranskalaisen säveltäjän Marc-Antoine Charpentierin (1643–1704) oopperan mukaan.
Kokoonpano.
Orkesterin kokoonpano muodostuu aikakauden eli barokin alkuperäissoittimilla soittavista muusikoista, joista jokainen pystyy myös vuorollaan toimimaan solistisissa tehtävissä. Lisäksi orkesteriin kuuluu kiinteästi pieni vokalistien ryhmä.
Esiintymiskäytännöt ja instrumentit.
Les Arts Florissants on yksi keskeisiä niistä orkestereista, jotka käyttävät aikakauden soittimia teosten esittämisessä. Tarkoituksena orkesterilla on noudattaa sävellyksen syntyajan tyyliä ja musiikillista sointia. Se tapahtuu tietenkin rytmillisesti ja musiikin artikuloinnissakin. Orkesterin käyttämät soittimet ovat siksi joko aikakaudella valmistettuja tai tarkkoja jäljennöksiä aikakauden soittimista. Orkesteri ei käytä esimerkiksi jousisoittimissaan muita kuin eläinten suolista valmistettuja kieliä.
Yhteistyö.
Sekä yhtye kokonaisuudessaan että sen vokaalinen- ja instrumentaalinen ryhmä tekevät yhteistyötä monin eri tavoin. William Christie käyttää esimerkiksi vokalistiensamblea oopperoissa, joiden esittämiseen vaaditaan kuoroa. Orkesterin äänitetuotanto on kunnioitettavan laaja ja sisältää monipuolisesti barokkimusiikkia.
Toimipiste.
Les Art Florissants orkesterin toimipiste sijaitsee Normandiassa olevassa Caenin kaupungissa.
Mjolnir

Mjolnir on Marvel-kustantamon sarjakuvasankari Thorin voimallinen vasara, joka perustuu mytologisen Thorin vasaraan, Mjölneriin. Mjolnir muistuttaa suurta vasaraa. Sen takoivat kääpiösepät ihmeellisestä uru-metallista. Itse Odin asetti siihen lumouksia, joista vasaran käytön oikeuttava on kaiverrettu sen pintaan: ""Kuka tätä vasaraa pitääkään, jos on sen arvoinen, saa Thorin voimat"."
Historia.
Mjolnirin synnystä on kaksi erilaista versiota. 
Toisessa Loki löi vetoa kääpiöiden kanssa ihmeellisten aarteiden valmistuksesta. Kääpiöseppämestari Eitri tarttui haasteeseen ja takoi kultaisen taikasormuksen, kultaisen villisian ja lopulta alkoi työstää mahtavaa sotavasaraa. Loki tajusi häviävänsä nähdessään aarteet ja muuttui hyönteiseksi. Tässä muodossaan Loki kiusasi ahjon palkeiden käyttäjää niin, että tämä lopetti hetkeksi ahjon kuumentamisen. Seurauksena Mjolnirin varresta tuli lyhyempi mitä Eitri oli tarkoittanut. Eitri kuitenkin voitti vetonsa ja ompeli Lokin suun kiinni tämän hävittyä. Odin piti sormuksen ja villisian kaikkien asgardilaisten käytössä, mutta antoi vasaran Thorille. 
Toisessa versiossa Odin komensi kääpiöseppiä Eitriä, Brokia ja Buria takomaan Mjolnirin käyttäen tähden sydäntä ja lumottua ahjoa prosessissa. Vasaran takominen oli ilmeisesti niin massiivinen projekti, että se tuhosi tähden sekä miltei itse maapallonkin prosessissa (kenties aiheuttaen dinosaurusten massatuhon kaiken ohessa). Odin käytti Mjolniria taistelussa surmaten sillä Lokin isän, Laufeyn. 
Mjolnirin lumoukset.
On kuitenkin huomionarvoista, että kaikki lumoukset ovat riippuvaisia Odinin tahdosta. Odinin kuollessa taistelussa celestiaaleja vastaan Mjolnirin kyky palautua heittäjänsä käteen katosi. 
Mjolnirissa on myös muutamia muita ominaisuuksia, joita harvoin käytetään. 
Mjolnirin käyttäjät.
Useat muut henkilöt Thorin lisäksi ovat kuitenkin nostaneet Mjolnirin: 
Rajoitukset.
Vaikka Mjolnir on uskomattoman voimakas ase, se ei ole tuhoutumaton. Useat olennot ovat saaneet sitä voimillaan vahingoitettua.
Nadja Sarell

Nadja Sarell (s. 1975) on suomalainen kuvittaja.
Sarell valmistui tanssijaksi Teatterikorkeakoulusta, minkä jälkeen hän opiskeli Walesissa lastenkirjakuvitusta. Hän on toiminut freelancerkuvittajana vuodesta 2004. Kuvitustöiden lisäksi hän opettaa tanssia ja kuvitusta ja kirjoittaa "Kuvittaja"-lehteen.
Jari Mäkipää

Jari Mäkipää (s. 22. kesäkuuta 1978 Tampere) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija ja käsikirjoittaja.
Mäkipää kirjoittaa "Etsiväkerho Hurrikaani" -kirjasarjaa, josta julkaistiin vuonna 2025 sarjan kahdeskymmenes teos. Lisäksi hän on kirjoittanut kolmiosaisen Masi Tulppa -kirjasarjan.
Mäkipää on käsikirjoittanut useita tv- ja verkkosisältöjä Ylen lasten- ja nuortenohjelmille, kuten "Pikku Kakkosen iso peli, Seikkailukone, Reppu-Heppu ja Botti, Robomestarit, Bofori, Galaxi Play" ja "R05AN K00D1".
Mäkipää valmistui medianomiksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2003. Hän suoritti ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon vuonna 2009 ja elokuvakäsikirjoittamisen erikoistumisopinnot vuonna 2010. Vuonna 2011 Mäkipää suoritti käsikirjoittamisen MA-tutkinnon brittiläisessä Salfordin yliopistossa.
Vuonna 2014 Mäkipää sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksesta "Etsiväkerho Hurrikaani ja hämärän majatalo". Hän oli myös Anni Polva -palkintoehdokas vuonna 2011.
Vuosina 2002–2011 Mäkipää työskenteli vakituisesti Ylen lastenohjelmien toimituksessa tuottajana, ohjaajana ja toimittajana. Hän juonsi muiden muassa "Lasten aamua, Galaxia" ja "Operaatio Hurrikaania". Lokakuussa 2011 Mäkipää siirtyi vapaaksi kirjoittajaksi. 
Jari Mäkipää esiintyi ensi kertaa Ylen lastenohjelmissa noin 10-vuotiaana varhaisnuorten "Kasmasiini"-ohjelmassa. 
TV-työt.
Lähde:
Paskakaupunni

Paskakaupunni ry on oululainen kulttuurialan yhdistys. Se on perustettu vuonna 2006 ja yhdistysrekisteriin Patentti- ja rekisterihallitus hyväksyi sen helmikuussa 2007. Yhdistyksen nimeä ei hyväksytty ensimmäisellä kerralla, sillä PRH piti sitä hyvän tavan vastaisena, mutta yhdistyksen vastineen ja nimen puolesta järjestetyn adressin jälkeen yhdistyksen nimi hyväksyttiin yhdistysrekisteriin. 
Yhdistyksen tarkoituksena on toteuttaa ja edistää paikallistason toimintaa yhteistyössä muiden oululaisten kulttuuriyhdistysten, oppilaitosten ja kulttuurialan toimijoiden kanssa. Yhdistys järjestää Oulussa erilaisia kulttuuri- ja mediatapahtumia, kuten konsertteja, taide- ja valokuvanäyttelyitä, teatteritapahtumia, työpajoja sekä luentotilaisuuksia ja opintopiirejä.
Nimen alkuperä.
Paskakaupunni-nimi yhdistykselle valittiin Oulussa osoitteessa Uusikatu 22 olevan "Paska kaupunni" -graffitin mukaisesti. Graffiti ilmestyi seinään jossain vaiheessa 1980-lukua ja se lienee syntynyt Kauko Röyhkän "Paska kaupunki" (1986) -laulun innoittamana. Graffiti on tämän jälkeen poistettu lukuisia kertoja, mutta se on aina ilmestynyt uudelleen samalle paikalle. Seinän omistava taloyhtiö on jopa harkinnut graffitin kehystämistä tai suojelemista muilla keinoilla.
Europa Galante

Europa Galante on kamariorkesteri, joka soittaa barokkimusiikkia. Orkesteri on perustettu vuonna 1990 ja sen perustaja on viulisti Fabio Biondi. Orkesteri soittaa vanhoilla, barokki-instrumenteilla tai niistä tehdyillä tarkoilla kopioilla. Tämä antaa aivan erityisen soinnin musiikin tulkinnassa. Kuten Fabio Biondi, orkesterin johtaja, niin koko muukin orkesteri on erikoistunut italialaiseen barokkimusiikkiin ja eritoten se on tunnettu Vivaldin tulkinnoista.
Vierailut.
Orkesteri on suosittu vieras erilaisilla festivaaleilla ja konserttisaleissa. Se onkin esiintynyt: Milanon La Scalassa, Rooman Accademia di Santa Ceciliassa, Tokion Suntory Hallissa, Amsterdamin Concertgebouwssa, Lontoon Royal Albert Hallissa, Wienin Musikvereinissa, New Yorkin Lincoln Centerissä sekä Sydneyn Oopperatalossa.
Hilarius Sorjonen

Heino Hilarius Sorjonen (16. elokuuta 1908 Pielisjärvi – 3. huhtikuuta 1954 Pyhäjärvi Ul) oli suomalainen rikollinen, joka herätti huomiota 1950-luvun alkupuolella tekemillään kassakaappiryöstöillä. Hänet tunnettiin myös nimellä "Hentomielinen Hilarius".
Elämä.
Sorjonen varttui Lieksassa kunnan hoidokkina veljensä Viktorin kanssa eräässä maatalossa, jossa heitä kohdeltiin huonosti. Hän oli jonkin aikaa rakennustöissäkin, mutta siirtyi sitten tekemään rikoksia. Sorjonen teki monia aseistettuja ryöstöjä ja karkasi usein vankiloista. Vuonna 1929 Sorjonen tuomittiin Kuopion raastuvanoikeudessa 58 eri varkausrikoksesta. Hän pääsi vankilasta keväällä 1936 ja 13. lokakuuta 1936 hän ryösti Savo-Karjalan Osake-Pankin Viipurin Talikkalan konttorin avustajinaan kaksi miestä. Ryöstön jälkeen Sorjonen matkusti Turkuun, jossa hänet pidätettiin.
8. maaliskuuta 1950 hän suunnitteli ja toteutti rikostoveriensa kanssa Helsingin Vuorimiehenkadun postin ryöstön ja keräsi saaliina 2 miljoonaa silloista markkaa (nykyrahassa 64 000 euroa). Tästä ryöstöstä Sorjonen joutui Turun lääninvankilaan, mutta pakeni sieltä taas 1953.
Illalla 14. tammikuuta 1954 Sorjonen yritti ryöstää Vihdin Säästöpankin konttorin, koska hän oli saanut tietää, että pankin kassaholvissa oli sillä hetkellä useita miljoonia markkoja seuraavana päivänä tapahtuvaa meijeritilien maksua varten. Sorjonen ei kuitenkaan saanut pankkivirkailijoilta kassaholvin avainta ja joutui poistumaan ilman rahoja. Tapauksessa oli huvittaviakin piirteitä ja siitä uutisoitiin laajalti. Pankinjohtaja Saara Forsiuksen rohkeus vaikutti osittain hänen valintaansa kansanedustajaksi vuoden 1954 eduskuntavaaleissa
Hilarius Sorjonen ampui itsensä huhtikuussa 1954, kun hänen Ul. Pyhäjärven, eli nykyisen Karkkilan, Ahmoolla sijainnut piilopaikkana pitämänsä lato joutui poliisien piirittämäksi.
Kulttuuri.
Kirjailija Jussi Kylätasku kirjoitti 1974 Sorjosesta radiokuunnelman ""Hentomielinen Hilarius", josta tehtiin myös 1985 näytelmä (ensi-ilta Tampereen Työväen Teatterissa 3. lokakuuta 1985). Vuonna 1987 ohjasi Taavi Kassila kuunnelman ja näytelmän perusteella elokuvan "Petos", jossa Hilariusta esitti Paavo Pentikäinen. Elokuvaa varten Juice Leskinen sävelsi ja sanoitti kappaleen "Hilarius Hentomielinen""
Gekkeiju Online

Gekkeiju Online on suomalaisen Coolhousen ilmaiseksi pelattava MMORPG/3D MUD. Pelissä yhdistyvät ominaisuudet niin vanhoista MUD-pohjaisista tekstipeleistä kuin nykyaikaisista MMORPG:stä.
"Gekkeiju Onlinen" maailma.
Killat.
"Gekkeiju Onlinen" maailmassa killat ovat hallitsevia ammatteja. Hahmo voi liittyä yhteen tai useampaan kiltaan, joka hyväksyy pelaajan hahmoluokan omaavia jäseniä.
Q-kuume

Q-kuume on solunsisäisen "Coxiella burnetii" gramnegatiivisen bakteerin aiheuttama zoonoosi eli ihmisten ja eläinten yhteinen tartuntatauti. "Coxiella burnetii" -bakteeri on normaalisti märehtijöiden (lehmät, lampaat ja vuohet) infektio, joista se voi siirtyä ihmiseen pisaratartuntana hengitysteiden kautta. Eläimissä tartunta on usein oireeton. Sairastunut eläin erittää bakteereja lähiympäristöönsä maidon, virtsan ja ulosteiden kautta. Saastuneen pastöroimattoman maidon välityksellä tapahtuvat tartunnat ovat kuitenkin erittäin harvinaisia. Tauti ei tartu ihmisestä toiseen. Taudin tartunta on mahdollista myös punkin pureman välityksellä. Suomessa saatuja Q-kuume tartuntoja ei ole todettu. Tautitapauksia on tavattu lähinnä matkailijoilla. Q-kuume voidaan todeta verikokeesta vasta-aineosoituksella. Vasta-aineet alkavat kuitenkin nousta vasta toisella sairausviikolla. Bakteerin nukleiinihappo voidaan osoittaa kudosnäytteestä PCR-tutkimuksella. Äkillinen Q-kuume hoidetaan mikrobilääkkeillä, joista ensisijainen lääke on doksisykliini. Tauti jättää pysyvän vastustuskyvyn.
Ranskassa Chamonix'n laaksossa puhkesi kesällä 2006 Q-kuume-epidemia. Kesäkuusta elokuun loppuun tapauksia ilmaantui 79. Suurin osa ihmisen infektioista on vähäoireisia. Kahden viikon itämisajan jälkeen sairastuville ilmaantuu kuumetauti. Varsinkin läppävikaisille ja niille henkilöille, joiden immuunijärjestelmän perussairaus tai lääkehoito on lamauttanut, infektio voi aiheuttaa kroonisen infektion ja sydänläppätulehduksen eli endokardiitin. Varhaisraskaudessa Q-kuume voi johtaa keskenmenoon. Riskiryhmiin kuuluvia alueella matkanneita on Ranskassa suositeltu hakeutumaan tutkimuksiin mahdollisen tartunnan toteamiseksi.
Raamatunkäännöskomitea

Raamatunkäännöskomitea on kirkolliskokouksen tai muun tahon asettama komitea Raamatun kääntämiseksi.
Suomessa.
Käännöskomitea vuosina 1973–1991.
Kirkolliskokouksen asettaman komitean ensimmäinen kokoonpano käsitti Vanhan testamentin ja seemiläisen filologian edustajina professorit Jussi Aron ja Ilmari Soisalon-Soinisen sekä piispa Aarre Lauhan, Uuden testamentin ja kreikkalaisen filologian edustajina professori Aimo T. Nikolaisen, apul.prof. Esko Haavan, professori Heikki Koskenniemen sekä vt. prof. Jukka Thurénin, kirkon opin edustajana apul.prof. Kalevi Toiviaisen sekä suomen kielen ja tyylin edustajina professori Osmo Ikolan ja kirjailija Lassi Nummen. Koko käännöstyön ajan puheenjohtajana työskenteli piispa Nikolainen. Vuodesta 1974 komitean sihteerinä työskenteli teologian tohtori Aarne Toivanen.
Aloittaessaan vuoden 1974 alussa työskentelynsä komitea päätti – kirkolliskokouksen siviilivaliokunnan mietinnön mukaisesti – pyytää Suomen ortodoksista kirkkoa ja Suomen Vapaitten Kristittyjen Neuvostoa (SVKN) nimeämään komiteaan edustajansa. Ortodoksikirkon kirkon nimeäminä ovat komitean työskentelyyn osallistuneet teol. lis. Johannes Seppälä, sittemmin arkkipiispa Johannes, sekä vuodesta 1984 lähtien fil. maist. Merja Merras. SVKN:a on komiteassa koko ajan edustanut päätoimittaja, toimitusjohtaja Valtter Luoto varamiehenään Suomen Vapaakirkon pastori, rehtori Väinö A. Hyvönen. Roomalaiskatolinen kirkko on koko työn ajan lähettänyt komitealle palautetta.
Adulta

Adulta Oy oli Järvenpään ja Keravan kaupunkien sekä Tuusulan ja Mäntsälän kuntien omistama Uudellamaalla ja pääkaupunkiseudulla toiminut aikuiskoulutuskeskus, joka perustettiin vuonna 1972. Yhtenä Suomen suurimmista aikuiskoulutuskeskuksista Adulta tarjosi ja järjesti ammatillista aikuiskoulutusta ja täydennyskoulutusta. Yritys hakeutui konkurssiin huhtikuussa 2010.
Adulta tarjosi koulutusta kahdeksalla koulutusalalla: Kielet ja monikulttuurisuus, Rakennus- ja energiatekniikka, Liiketoiminta ja yrittäjyys, Tietotekniikka ja -liikenne, Matkailu- ja ravitsemisala, Kone ja metalli, Logistiikka ja Viestintä. Adultan toimipisteet sijaitsivat Järvenpäässä, Tuusulassa, Keravalla, Vantaalla ja Helsingissä. Adultassa opiskeli vuosittain yli 13 000 opiskelijaa.
Oppisopimusrahoituksen takaisinperintä.
Helmikuussa 2009 opetusministeriö päätti periä Adultalta takaisin 3,6 miljoonaa euroa vuosina 2005 ja 2006 maksettuja valtionosuuksia. Ministeriön mukaan Adulta oli menetellyt vastoin oppisopimuskoulutuksen järjestämistä koskevia säännöksiä. Se ei ollut muun muassa laatinut koulutettaville henkilökohtaisia opiskeluohjelmia eikä maksanut työnantajille koulutuskorvausta. Lisäksi koulutuksen järjestämisessä ja valvonnassa oli puutteita. Koulutuskeskuksen rehtori irtisanoutui rahoitussotkun vuoksi helmikuussa 2009 ja huhtikuussa 2009 Adulta irtisanoi 40 työntekijää ja lomautti koko henkilöstönsä kahden viikon ajaksi.
Maaliskuussa 2010 opetusministeriö päätti periä takaisin myös vuosina 2007–2008 väärin perustein maksettuja oppisopimuskoulutukseen liittyneitä valtionosuuksia yli 32 miljoonaa euroa. Adulta hakeutui takaisinperinnän vuoksi konkurssiin huhtikuussa 2010. Opetusministeriö jätti tutkintapyynnön poliisille huhtikuussa 2010 ja poliisi ryhtyi selvittämään onko avustusten käytössä tapahtunut rikosta. 26. toukokuuta 2011 uutisoitiin keskusrikospoliisin epäilevän Adultan operatiivista johtoa ja oppisopimusopiskelijoiden hankintaa hoitaneita konsultteja törkeästä avustuspetoksesta. Alkuvuodesta 2012 Adultan konkurssipesä nosti Tuusulan käräjäoikeudessa vahingonkorvauskanteen Adultan entisiä hallituksen jäseniä ja toimitusjohtajaa vastaan, jossa konkurssipesä vaatii kymmenien miljoonien vahingonkorvausta.
Mrs. Henderson esittää

Mrs. Henderson esittää ("Mrs Henderson Presents") on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut tositapahtumiin perustuva elokuva maailmankuulusta Windmill-teatterista ja sen omistajasta Laura Hendersonista. Pääosia elokuvissa näyttelevät Judi Dench, Bob Hoskins, Will Young, Kelly Reilly, Christopher Guest ja Thelma Barlow.
Elokuva sai kaksi Oscar-ehdokkuutta Judi Denchin naispääosasta sekä puvustuksesta.
Juoni.
Elokuvan tarina alkaa Englannissa vuonna 1937. Leskeksi jäänyt upporikas Laura Henderson kyllästyy heti miehensä hautajaisten jälkeen leskeyteen ja päättää ystävänsä Lady Margotin neuvosta lähteä tuhlaamaan rahojaan ostoksiin. Ranne- ja korvakorujen sijasta omalaatuinen rouva Henderson päättääkin ostaa teatterin, konkurssiin menneen Windmill Theatren. Hän palkkaa johtajaksi kiivasluonteisen juutalaismiehen, Vivian van Dammin ja hänen avullaan alkaa nostaa Windmilliä maailmanmaineeseen. Van Dammin ehdotuksesta rouva Henderson perustaa jatkuvan esityksen eli non-stop-revyyn, mutta kun tämä ei ota tulta alleen, rouva Henderson keksii kullanarvoisen ajatuksen: laitetaan lavalle alastomia tyttöjä kuin Ranskan Moulin Rougessa konsanaan.
Van Dammin mielestä alastomuus on täysin mahdotonta Englannissa, mutta vaikutusvaltainen ja päällekäyvä rouva Henderson raivaa esteet tieltään. Kierrettyään hovimarsalkka Cromerin, jolta tarvitaan lupa alastonrevyyseen, pikkusormensa ympärille, Windmillin lavalle saapuvatkin pian alastomat nuoret naiset. Teatterin päätähdeksi nousee kuvankaunis Maureen, joka laulaja Bertien vanavedessä kerää katsomot täyteen.
Toisen maailmansodan alettua Lontoon teatterit sulkevat ovensa, mutta rouva Henderson ja van Damm julistavat: ”Me emme sulje koskaan!” Sota tuo tietysti omat ongelmansa ja ruumiitakin tulee, mutta todellinen ongelma on hallituksen määräys sulkea Windmill. Nyt rouva Henderson joutuu paljastamaan salaisuutensa pitääkseen teatterinsa auki, ja silloin menneisyyden haavat revitään auki.
Wilh. Schauman

Oy Wilh. Schauman Ab oli vuosina 1911–1988 toiminut suomalainen metsäteollisuusyhtiö, jolla oli tuotantolaitoksia muun muassa Jyväskylässä, Joensuussa, Savonlinnassa, Pietarsaaressa ja Ristiinassa. Vuonna 1988 yrityksen liiketoiminta fuusioitiin Kymmene Oy:öön. 1990 toiminta siirtyi nimelle Schauman Wood ja nykyään siitä vastaa UPM-Kymmene Wood Oy, joka harjoittaa muun muassa vanerintuotantoa.
Historia.
Yhtiö perustettiin 1911 Wilhelm Schaumanin kuoleman jälkeen jatkamaan hänen omistamisensa yritysten toimintaa. Näihin kuului sahoja, Jyväskylän vaneritehdas sekä sokeri- ja sikuritehtaat Pietarsaaressa. Schaumanin vanerinvalmistus oli alusta lähtien hyvin kannattavaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vanerin vienti Venäjältä ja Baltiasta länteen oli loppunut. Suomi oli ainoa Euroopan maa joka pystyi viemään merkittäviä määriä vaneria ja jolla oli myös riittävästi vanerin raaka-aineena tarvittavaa rauduskoivua. Schauman perusti toisen vaneritehtaan Savonlinnaan 1921 ja osti Joensuussa toimineen "Itä-Suomen Faneeritehdas Oy":n vaneritehtaan 1924. Yhtiön vanerituotanto nousi vuoden 1913 5 000 kuutiometristä vuonna 1928 jo 31 000 kuutiometriin.
Schauman rakensi myös 1934 sulfiittiselluloosatehtaan Pietarsaareen Alholmaan. Vuonna 1935 tuotannon aloittanut tehdas kuului erilliselle yhtiölle nimeltä "Ab Jakobstads Cellulosa-Pietarsaaren Selluloosa Oy" joka liitettiin 1960 osaksi Schaumania.
Sokerinvalmistuksesta luovuttiin 1919 kun Pietarsaaren sokeritehtaasta tuli osa samana vuonna perustettua Oy Suomen Sokeri Ab:tä. Sikurin valmistus jatkui kannattavana mutta sotavuosia lukuun ottamatta pienimuotoisena aina vuoteen 1960 saakka ja viimeinen sikurierä myytiin varastosta syyskuussa 1964.
Schauman alkoi 1950- ja 1960-luvuilla valmistaa myös puukuitulevyjä ja lastulevyjä. Uusi puukuitulevytehdas aloitti toimintansa Savonlinnassa 1954. Jyväskylän lastulevytehdas avattiin 1958, Viialan levytehdas ostettiin 1962 "Viiala Oy":ltä ja vuonna 1969 perustettiin lastulevytehdas myös Joensuuhun. 1960-luvun alussa perustettiin Pietarsaareen myös sulfaattiselluloosatehdas, paperitehdas ja paperisäkkejä valmistanut Wisapakin tehdas. 1970-luvun alussa Schauman oli jo Suomen suurin markkinasellun valmistaja ja Pietarsaaren paperisäkkitehdas oli Suomen suurin. Schauman hankki myös CrafSacin säkkitehtaan Rouenista Ranskasta 1969. Schaumanilla oli myös rakennuspuusepänteollisuutta ja se omisti vuodesta 1971 pietarsaarelaisen, suuria Swan-purjeveneitä valmistaneen Nautorin veneveistämön.
Vuonna 1980 Schauman osti Asko-yhtymä Oy:ltä Fennia-Fanerin entiset vaneritehtaat Lahdessa ja Vammalassa. 1983 Schauman osti Antti Aarnion Palkkiyhtymältä 1960-luvulla perustetut Ristiinan Pelloksen ja Kiteen Puhoksen lastulevy- ja vaneritehtaat.
Schauman oli Helsingin pörssin päälistalla vuosina 1949-1988. Yhtiö fuusioitiin 1988 Kymmene-konserniin ja vuodesta 1996 se on ollut osa UPM-Kymmene konsernia.
Kyröskosken sähkörautatie

Kyröskosken sähkörautatie oli Hämeenkyrön Kyröskoskella sijainnut sähköistetty kapearaiteinen teollisuusrautatie, joka valmistui 1914. Radalla kuljetettiin puuta Kyro Oy:n Kyröskosken tehtaille Kyrösjärven rannasta olevalta sahalta.
Kalusto tarkastettiin vuonna 1944 sotakorvauksia silmällä pitäen, mutta neuvostoliittolaiset asiantuntijat hylkäsivät kaiken heidän tarkoituksiinsa sopimattomina. 
Kyröskosken rata oli viimeinen Suomessa kaupallisessa käytössä ollut kapearaiteinen teollisuusrata, kun sillä liikenne päättyi marraskuussa 1989. Se korvattiin massapuukuljettimella. 
Radalla liikennöi 2 sähköveturia. Numero 1 on säilynyt yksityishenkilön omistuksessa ja sähköveturi numero 2 (ASEA 234/1937) on Minkiön kapearaidemuseossa Jokioisten museorautatiellä. Ykkönen on ajokuntoinen ja liikkuu erikoistilaisuuksissa varta vasten rakennetuilla radanpätkillä generaattorin avulla, kakkonen kaipaisi perushuollon, koska sille ei ole tehty saapumisen jälkeen muuta kuin joitakin siirtoja. 
Radan vaunuista pari on ykkösen mukana ja loput Minkiöllä. Museorautatielle tulleet vaunut ovat tosin pelkkiä kehikkoja, koska joku luovuttajista repi niistä puuosat polttopuiksi. Osasta vaunuja kehikotkin katosivat eli museoon tuli niiden osalta pelkkiä telejä. Näitä telejä on sittemmin hyödynnetty runsaasti työkalustossa. 
Lauantaina 28. elokuuta 2010 yksi Kyröskosken vaunukehikoista varustettiin väliaikaisella pohjapalkituksella ja sitä käytettiin Humppilaan varastoitavaksi siirrettävien pienten kalustonosien siirtämiseen kahdelle Kyröskosken telille asennettuna. Kokeilu vaati varovaisuutta ajossa mutta onnistui suunnitellusti. Veturina operaatiossa oli TU4 2091 -dieselveturi
Thelma Barlow

Thelma Barlow (s. 19. kesäkuuta 1929 Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen näyttelijä, joka on esiintynyt enimmäkseen televisiossa.
Barlow’n ura alkoi 1950-luvun lopulla, mutta hän tuli tunnetuksi vasta saatuaan roolin Britannian kuuluisimmasta ja pisimpään jatkuneesta televisiosarjasta "Coronation Street". Hän näytteli Mavis Rileyn roolihahmoa yli 26 vuotta. Hän lopetti työnsä "Coronation Streetissä" vuonna 1997.
Toinen televisiosarja, josta Barlow muistetaan, on manchesteriläiseen tehtaaseen sijoittuva "Dinnerladies", jossa hänen vastanäyttelijöinään työskentelivät muun muassa Victoria Wood, Julie Walters sekä myös "Coronation Streetistä" tuttu Anne Reid. "Dinnerladies"-sarjassa Barlow työskenteli vuosina 1998–1999.
Muita Barlow’n tunnettuja töitä on Charles Dickensin romaaniin perustuva minisarja "David Copperfield", jossa hän näytteli petollisen Uriah Heepin äitiä, ja vuonna 2005 valmistunut Stephen Frearsin elokuva "Mrs. Henderson esittää", jossa Barlow näytteli Judi Denchin tärkeilevää ystävätärtä Lady Margotia. "Mrs. Henderson esittää" on hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa.
Barlow’lla on kaksi poikaa. Hän väitti vuoteen 2005 asti syntyneensä vuonna 1937, vaikka todellinen syntymävuosi on 1929.
Lohjan sähkörautatie

Lohjan sähkörautatie oli Lohjalla sijainnut sähköistetty raideleveydeltään 750 millimetrin kapearaiteinen rautatie, joka yhdisti vuosina 1906–1907 Lohjanjärven rantaan Pitkäniemeen rakennetun selluloosatehtaan ja Valtionrautateiden Lohjan rautatieaseman. Rautatien rakennutti selluloosatehtaan omistaja, kamariherra Hjalmar Linder.
Radan pituus oli 4,4 kilometriä. Se oli lähinnä tarkoitettu selluloosatehtaan kuljetuksia varten, mutta vuodesta 1912 alkaen se oli avattu myös yleiselle liikenteelle ja radalla kuljetettiin matkustajia, postia ja muuta rahtia.
Vuonna 1930 kaikki liikenne siirtyi 1928 valmistuneelle leveäraiteiselle Lohjan satamaradalle ja sähkörautatie purettiin samana vuonna. Matkustajaliikenne kapearaiteisella radalla oli loppunut jo 1928.
Radalla liikennöi yksi sähköveturi ja myöhemmin kaksikin höyryveturia, joista ensimmäinen vain vuoden 1916, jonka jälkeen se liian raskaana radalle myytiin Harvialan metsäradalle. Tämä veturi on säilynyt ja on Jokioisten Museorautatien hallussa.
Sähköveturi työskenteli vielä neljännesvuosisadan ajan tehtaan sisäisessä ajossa, lähinnä rannan paperipuukentällä, kunnes se romutettiin ja kiskotus purettiin.
Vuonna 1987 Lohjalla paljastettiin sähköradan muistomerkki, kun sen avaamisesta oli kulunut 80 vuotta.
Atsushi Tamura

Atsushi Tamura (, s. 4. joulukuuta 1973) on japanilainen koomikko ja Yōichi Hiruman ääninäyttelijä sarjassa Eyeshield 21. Hänellä on myös j-rock -yhtye Jealkb. 
Hän työskentelee koomikkona ja juontajana partnerinsa Ryō Tamuran kanssa erinäisissä japanilaisissa tv-show'issa, tehden pilkkaa aivan kaikesta ja kaikista (vastaavan tyylinen amerikkalainen tv-ohjelma on Punk'd, jota juontaa Ashton Kutcher).
FutureSex/LoveSounds

FutureSex/LoveSounds on Justin Timberlaken toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2006. Albumin singlekappaleista ”SexyBack” ja ”My Love” nousivat suuriksi hiteiksi ympäri maailman. 
Levyn tyyli vaihtelee hiphopista rauhallisiin pop-balladeihin orkesterisoittimien kera. Mukaan on keksitty Timberlaken edellisestä Justified-levystä suuresti poikkeavia rytmejä ja taustamelodioita, joista esimerkkinä voi mainita What Goes Around...-kappaleen intialaistyyliset kitara/mandoliininäppäilyt.
Albumilla vierailee monia huippunimiä, esimerkiksi Timbaland, T.I. ja Three 6 Mafia.
Vierumäki-yhtiöt

Vierumäki-yhtiöt omistavat Vierumäen urheiluopiston ja hallinnoivat opiston alueella tapahtuvaa toimintaa. Konserni koostuu useista yhtiöistä, joista merkittävimmät ovat Vierumäki Country Club Oy ja Suomen Urheiluopiston Kannatusosakeyhtiö. Enemmistön, 51 prosenttia, molemmista yhtiöistä omistaa Mika Anttosen omistama Keele Oy. Toinen merkittävä omistaja on Jääkiekkosäätiö sr. 
Yhtiöt työllistävät ympäri vuoden noin 300 henkilöä ja lisäksi kesäisin 30–60 henkilöä.
Yhtiöiden historia alkaa vuodesta 1927, jolloin perustettiin Suomen urheiluopisto. Opiston perustamisessa aloitteentekijänä oli Tahko Pihkala.
Päijät-Hämeen liitto myönsi Vierumäki-yhtiöille Päijät-Häme-mitalin vuonna 2007.
Gunnar Uotila

Gunnar Uotila (9. tammikuuta 1913 Hämeenlinna – 14. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen, erityisesti puuveistoksistaan tunnettu kuvanveistäjä. Puun käsittelyn hän oppi jo lapsena, sillä hänen isänsä oli puuseppä. Eri puulajit olivat Uotilan tärkein materiaali, vaikka hän käytti myös kiveä ja pronssia.
Uotila opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1934–1937. Ensi kerran hänen töitään oli näytteillä vuonna 1940 ja siitä lähtien lukuisissa näyttelyissä kotimaassa sekä Berliinissä, Kiirunassa ja Prahassa. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1945 ja viimeinen vuonna 1995.
Gunnar Uotilan veistoksia on Ateneumissa ja muissakin Suomen taidemuseoissa. Julkisia veistoksia on monissa kirkoissa kuten Herttoniemen, Puistolan ja Vartiokylän kirkoissa Helsingissä, Pieksämäen Uudessa kirkossa, Maarianhaminan, Vaasan, Rajamäen, Pääskylahden ja Rovaniemen kirkoissa. Hän veisti myös naapurinsa Reino Helismaan hautamuistomerkin sekä muistopatsaan Helsingin Puistolan kaupunginosaan.
Gunnar Uotilan pojanpoika on laulaja Paul Uotila.
SexyBack

SexyBack on ensimmäisenä julkaistu single poplaulaja Justin Timberlaken toiselta sooloalbumilta "FutureSex/LoveSounds". Kappaleessa esiintyy Timberlaken lisäksi myös yksi tuottajista, Timbaland.
Kappale menestyi eri puolilla maailmaa ja pysyi esimerkiksi Billboardin singlelistan ykkösenä seitsemän viikkoa. Myös Britanniassa, Saksassa ja Australiassa "SexyBack" saavutti listojen ykkössijan.
Red Devil Sport Club

Red Devil Sport Club on Pietarissa perustettu ja toimiva urheiluklubi, jonka lajina on vapaaottelu. Red Devil Sport Club on ollut voimakkaasti tukena, kun Venäjälle perustettiin vapaaottelun lajiliittoa Mix-Fight Associationia vuonna 1996.
Vapaaottelulla on pitkä historia Venäjällä ja se on alun perin lähtöisin ilmavoimien maahanlaskujoukkojen (VDV) aseettoman taistelun vuosittaisista mestaruuskilpailuista, jotka aloitettiin vuonna 1979. Venäjällä käytetyissä säännöissä ainoat suojukset ovat rystysiä suojaavat ohuet, hyvin kevyet sormettomat hanskat, hammassuoja ja alasuoja. Sallittuja tekniikoita ovat muun muassa lyönnit, potkut, polvipotkut, lukot, sidonnat ja kuristukset. 
Red Devil Sport Clubin tunnetuimpia ottelijoita ovat Fedor Emelianenko ja hänen rikollisuustaustasta vieläkin kärsivä veljensä Aleksander Emelianenko.
Allectus

Allectus (k. 296) oli roomalainen usurpaattori, joka hallitsi Britanniassa ja Pohjois-Galliassa vuosina 293–296. 
Alkujaan Allectus oli usurpaattori Carausiuksen valtionvarainhoitaja. Länsi-Rooman "caesar" Constantius I Chlorus valtasi kuitenkin Carausiuksen hallitsemat alueet Galliassa ja alkoi piirittää usurpaattoria Gesoriacumissa eli Bononiassa. Allectus murhasi Carausiuksen ja julistautui itse keisariksi. Allectuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljoakaan. Hänen lyömiään rahoja on löytynyt Britanniasta ja Gallian pohjoisosista. 
Vuoden 296 syyskuussa Constantius hyökkäsi Allectusta vastaan Bononiasta käsin. Huono sää myöhästytti kuitenkin hänen laivastoaan. Toinen laivasto, jota johti pretoriaaniprefekti Asclepiodotus pääsi perille. Allectus kärsi tappion Constantiuksen joukkoja vastaan ja hän kuoli taistelussa.
Aarre Lauha

Leevi Aarre Samuel Lauha (1. huhtikuuta 1907 Savonlinna – 3. toukokuuta 1988 Helsinki) oli Helsingin hiippakunnan toinen piispa.
Hän suoritti teologisen erotutkinnon 1929, ja hänet vihittiin papiksi Viipurissa samana vuonna. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1940.
Lauha oli Helsingin yliopiston Raamatun alkukielten apulainen 1939–1944 ja Vanhan testamentin eksegetiikan professori 1945–1964. Hän oli Kotimaa-lehden päätoimittajana 1958-1964. Helsingin piispaksi hänet nimitettiin 1964, ja hän jäi virastaan eläkkeelle 1972.
Tauno Yliruusi

Tauno Yliruusi (4. toukokuuta 1927 Tampere – 17. kesäkuuta 1994 Espoo) oli suomalainen kirjailija, joka yhdisti huumoria ja jännitystä. Hän kirjoitti noin viisikymmentä näytelmää sekä useita kuunnelmia, novelleja ja romaaneja vuosina 1959–1992. Yliruusi on yksi tunnetuimmista suomalaisista näytelmäkirjailijoista ulkomailla.
Ura.
Tauno Yliruusin vanhemmat olivat Suomen pienviljelijäin puolueen puheenjohtaja Eino Yliruusi ja Aili Maria Jokinen. Yliruusi valmistui ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta 1947 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1951. Yliruusi aloitti kirjoittamisen jo lukioaikanaan nimellä Tauno Kekäle. 
Hän työskenteli Suomen Tietotoimiston toimittajana sekä sen jälkeen Veronmaksajain Keskusliiton järjestö- ja tiedotussihteerinä 1953–1958. Yliruusi toimi Suomen YK-liiton vt. pääsihteerinä 1961 ja Mekes Oy:n tiedotuspäällikkönä 1962–1963 sekä TV-ohjelma 2:n teatteripäällikkönä 1966–1967. Vuodesta 1968 hän toimi päätoimisena kirjailijana.
1960-luvulla Yliruusin teokset päätyivät lähes sattumalta Unkariin ja Tšekkoslovakiaan, minkä jälkeen ne levisivät maailmalle. Yliruusin teoksia on käännetty 15 kielelle ja esitetty ainakin 25 maassa, ml. Englanti, Romania, Ranska, Venäjä ja Japani.
Yliruusi kirjoitti käsikirjoituksen yhdessä Matti Kassilan kanssa Kassilan ohjaamaan absurdiin komediaan "Lasisydän" (1959) sekä TV-sarjaan "30-luvun mies" (1969).
Vuonna 1986 Yliruusi saavutti 3. sijan Pohjoismaisten TV-yhtiöiden näytelmäkirjoituskilpailussa teoksella "Terveisiä Enok-sedältä". Voitto meni Tanskaan ja kakkossija Norjaan. Yliruusin teos sekä norjalainen teos saivat samat pisteet, joten hopea ja pronssi ratkaistiin arvalla norjalaisen eduksi.
Tarton Vanemuine-teatteri esitti vuonna 1989 näytelmän "Makuuhuoneet" (Magamistoad). Se oli ensimmäinen poliittinen näytelmä Virossa, johon lupaa ei kysytty Moskovasta. Suomessa sitä ei voinut esittää Kekkosen kaudella. Teos julkaistiin 1990 omakustannekirjana.
Yliruusi otti aikoinaan kantaa myös Tšekkoslovakian miehitykseen 1968 teoksellaan Umpikuja, joka julkaistiin vuonna 1969.
Tapani Raittila

Tapani Johannes Raittila (25. joulukuuta 1921 Kannus – 2. tammikuuta 2018 Helsinki) oli modernistina tunnettu suomalainen taidemaalari. Hänet tunnettiin muotokuvistaan ja niukasta värien käytöstä. Hänen työnsä ovat herkkäsävyisiä ja tekniikaltaan hienostuneita.
Raittila palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1966, Kuvataiteen valtionpalkinnolla 1985 sekä Suomen Kulttuurirahaston palkinnolla vuonna 2000.
Elämäkerta.
Raittila aloitti opinnot Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1938, mutta toinen maailmansota keskeytti ne. Palattuaan rintamalta sodan päätyttyä hän viimeisteli opintonsa vuonna 1947 ja muutti Joensuuhun piirustuksenopettajaksi. Raittilan maisemamaalauksista monet kuvaavatkin Joensuun aikaa. Hän muutti Helsinkiin vuonna 1953, jossa toimi pitkään muun muassa opettajana Suomen Taideakatemian koulussa.
Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Raittila (1890–1950) ja Kaisa o.s. Jokinen (1895–1955). Raittilan sisko Anna-Maija Raittila oli tunnettu runoilija, ja teologi Pekka Raittila oli hänen veljensä. Kirjailija Hannu Raittila on Tapani Raittilan poika.
Ylä-Syvärin kenttärata

Ylä-Syvärin kenttärata oli suomalaisten jatkosodan aikana 1942–1944 Aunuksen Karjalaan rakentama 750 mm:n raideleveyksinen kapearaiteinen rautatie, joka oli tarkoitettu Syvärin yläjuoksun varrella olevien joukkojen huoltokuljetuksiin.
Radan pituus oli 71,6 kilometriä ja se alkoi Muurmannin radan varrella sijaitsevalta Pajusuon liikennepaikalta. Rata kulki itään Jyvenjoelle josta oli erillinen sivuraide Syvärin rantaan. Päärata jatkui Jyvenjoelta edelleen itään Vorubjevan kautta lähellä Äänisen rantaa ja Syväri-joen suuta olevaan Kallio-nimiseen paikkaan.
Radan rakentaminen oli hitaampaa ja vaikeampaa kuin oli laskettu. Rataa valmistui vuorokaudessa vain noin 130 metriä. Hinnaksi tuli noin miljoona silloista markkaa kilometriltä. Myös kaluston suhteen oli jatkuvia ongelmia. 
Työtä hidastivat paitsi tulvien aiheuttamat ratapenkkarikot myös venäläisten partisaanien tuhotyöt.
Kenttärata valmistui 11. helmikuuta 1944, mutta sillä ehdittiin liikennöidä vain muutamia kuukausia ennen kuin suomalaiset joutuivat kesäkuussa 1944 vetäytymään alueelta. Viimeinen juna Ylä-Syvärin kenttäradalla kulki 20. kesäkuuta 1944.
Akademie für Alte Musik Berlin

Akademie für Alte Musik Berlin (lyhyesti "Akamus") on saksalainen, erityisesti barokkimusiikkia esittävä kamariorkesteri. Muusikot soittavat nykyaikaisilla instrumenteilla. Yhtyeellä ei ole vakituista kapellimestaria, vaan johtajana toimii konserttimestari tai konserttojen solistit. Laajemmissa teoksissa johtajina ovat toimineet usein kapellimestarit René Jacobs ja Marcus Creed.
Historia.
Akademie für Alte Musik Berlin perustettiin Itä-Berliinissä vuonna 1982, jolloin joukko nuoria muusikoita useista itäberliiniläisistä orkestereista päätti perustaa kokoonpanon tulkitakseen 1600- ja 1700-lukujen musiikkia. Orkesterilla on ollut oma konserttisarjansa Berliinin Schauspielhausissa vuodesta 1984, jonka jälkeen siitä on tullut tunnettu vierailija monilla ulkomaisilla musiikkijuhlilla. Se teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1987 Länsi-Saksassa levymerkillä Capriccio sekä Itä-Saksassa levymerkillä Eterna. Vuodesta 1994 lähtien orkesteri on tehnyt äänityksiä yksinomaan ranskalaiselle ”Harmonia Mundi” -levymerkille.
Ohjelmisto.
Orkesterin ohjelmistoon kuuluu ensisijaisesti Johann Sebastian Bachin ja hänen poikiensa musiikkia, eritoten heistä on mainittava Carl Philipp Emanuel Bach. Erityisesti orkesteri on tullut tunnetuksi Bachien lukuisien sinfonioiden ja klaveerikonserttojen tulkinnoista. Kuitenkin nykyisin heidän ohjelmistonsa käsittää myös klassisen ja romantiikan aikakauden musiikkia.
Samuel Lehtonen

Kustaa Aleksi Samuel Lehtonen (3. helmikuuta 1921 Helsinki – 20. elokuuta 2010) oli teologian lisensiaatti ja Helsingin hiippakunnan neljäs piispa. Lehtonen sai teologian kunniatohtorin arvon 1980.
Lehtonen valmistui ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1939, suoritti sacr. min. kandidaatin tutkinnon 1946, ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna Turussa. Hän vietti vuoden stipendiaattina Cambridgessa. Siellä hän sai vaikutteita anglikaanisuudesta, mikä näkyi muun muassa perhekirkkojen tuomisena Suomeen. Lehtonen suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon 1956. Hän toimi ylimääräisenä pappina Mynämäellä vuonna 1946, Turun Martinseurakunnassa vuosina 1947–1948 ja tuomiokirkkoseurakunnassa vuosina 1948–1956, seurakuntapappina Helsingin Töölön ja Munkkiniemen seurakunnissa vuosina 1956–1962 sekä Espoon Tapiolan seurakunnan kirkkoherrana 1962–1982. Hän osallistui oppineuvotteluihin Venäjän ortodoksisen kirkon kanssa 1970–1989. Lehtonen toimi Suomen Lähetysseuran puheenjohtajana ja Hiljaisuuden Ystävien ensimmäisenä puheenjohtajana. 
Lehtonen osallistui jatkosotaan kenttätykistössä ja oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.
Lehtonen nimitettiin Helsingin hiippakunnan piispaksi 1982, ja hän jäi tästä virasta eläkkeelle 1991. Hänen kaudellaan Suomessa vihittiin ensimmäiset naiset papeiksi. Naispappeuskysymys jakoi Suomen papistoa voimakkaasti 1980-luvun alkuvuosina. Lehtonen itse suhtautui naispappeuteen alun perin kielteisesti, kun taas silloinen arkkipiispa John Vikström ja tämän edeltäjä Mikko Juva hyväksyivät naiset papeiksi. Lehtosen kanta kuitenkin muuttui myönteisemmäksi ja hän oli vihkimässä ensimmäisiä naisia papiksi vuonna 1988. Vuonna 1990 kirkossa päätettiin naisten kelpoisuudesta piispan virkoihin, mitä Lehtonen kannatti vahvasti asiaa koskeneissa käsittelyissä.
Samuel Lehtosen puoliso vuodesta 1947 oli sacr. min. kandidaatti Sirkka Elina Kitunen, ja heillä oli kaksi tytärtä ja neljä poikaa. Sirkka Lehtosen isä oli kasvipatologian professori Eemeli Kitunen.
Lehtonen oli toisen sukupolven piispa. Hänen isänsä Aleksi Lehtonen oli Tampereen piispa vuosina 1934–1945 ja sen jälkeen Turun arkkipiispa aina kuolemaansa 1951 asti. Hänen kaksi veljeään Risto Lehtonen ja Mikael Lehtonen ovat teologian tohtoreita.
Ghost Is Not Real

Ghost Is Not Real on suomalaisen Husky Rescue -yhtyeen toinen albumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2007. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Diamonds In The Sky", "My Home Ghost" ja "Nightless Night".
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Carcano

Carcano-kiväärit ovat italialaisia pulttilukkokivääreitä.
Italian armeija käytti erimallisia Salvatore Carcanon suunnittelemia kiväärejä vuodesta 1891 toisen maailmansodan loppuun saakka.
Käyttö Suomessa.
Talvisodan jälkeen Suomeen saapui Italiasta kymmeniä tuhansia Carcano M91/38 -kiväärejä, joita suomalaiset joukot tiettävästi vihasivat; aseen epästandardi 7,35×51 mm patruuna vaikeutti patruunahuoltoa, ja aseen tähtäinten säätöjen puute (pysyvästi asetettu 300 metriin) saivat aikaan sen, että monet hylkäsivät carcanonsa ja ottivat tilalle sotasaalis-Mosinin, jossa voitiin sentään käyttää kotimaista 7,62×53R -patruunaa.
Jatkosotaan mennessä Päämaja ymmärsi viestin ja "Ternit" jaettiin mm. merivoimille sekä kotirintaman ilmatorjunnalle sekä muille selustan joukoille. Myös tapojen vastaisesti, Helsingin ilmatorjunnan valonheittimiä käyttäneille lotille annettiin asekoulutus ja jaettiin Terni-kiväärit vihollisten maahanlaskujen varalta suurpommitusten aikana.
1950-luvulla Suomesta myytiin noin 74 000 Carcanoa eri puolille maailmaa, ja moni päätyi keräilijöille Yhdysvaltoihin.
John F. Kennedyn murha.
Lee Harvey Oswald käytti kiikaritähtäimellä varustettua, 6,5×52mm Mannlicher-Carcano -patruunalle pesitettyä Carcano M91/38 -kivääriä murhatessaan presidentti Kennedyn marraskuussa 1963.
Ville Kähkönen

Ville Antero Kähkönen (s. 23. kesäkuuta 1984 Rovaniemi) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn kilpailija. Hän edusti Ounasvaaran hiihtoseuraa. 
Kähkönen kilpaili ennen A-maajoukkueeseen pääsyä B-maailmancupissa, jossa hän parhaimmillaan voitti yhden osakilpailun sprintissä Saksan Klingenthalissa vuonna 2006. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Ruotsin Sollefteassa vuonna 2003 hän oli sprintissä seitsemäs, joka hänen parhain saavutuksensa. Hänen paras saavutus maailmancupin yksilölajeissa on 12. sija vuoden 2007 Italian Lago di Teseron yhteislähtökilpailusta. Joukkuekilpailuissa hän on voittanut yhden osakilpailun. 
Kähkönen valittiin myös yhdistetyn joukkueeseen Sapporon MM-kilpailuihin. Sapporossa hän osallistui normaalikilpailuun ja sijoittui sijalle 14. Kähkönen lopetti kilpailu uransa yhdistetyssä vuonna 2011.
Monimuotoisuuskeskus

Monimuotoisuuskeskus (myös biodiversiteetti-hotspot, ) on luonnonmaantieteellinen alue, jonka biodiversiteetti on erityisen suuri, eli alueella elää poikkeuksellisen monimuotoinen eliölajisto ja jonka monimuotoisuus on uhattuna ihmistoiminnan vuoksi. Alue voidaan määritellä monimuotoisuuskeskukseksi, jos se täyttää kaksi kriteeriä: kasvilajeista vähintään 0,5% tai 1500 lajin on oltava kotoperäisiä eli endeemisiä ja alueen tulee olla menettänyt vähintään 70% alkuperäisestä kasvillisuudestaan. Maailmanlaajuisesti 36 aluetta täyttää nämä kriteerit. Näillä 36 alueella elää noin 60% maailman kasvi-, lintu-, nisäkäs-, sammakkoeläin- ja matelijalajeista. Monimuotoisuuskeskukset kattavat vain 2,4% koko maapallon pinta-alasta ja 11,8% maapallon maapinta-alasta. Iso osa maailman ihmisistä asuu monimuotoisuuskeskusten alueilla ja yleisesti ottaen ihmistoiminnan vaikutuksesta monimuotoisuuskeskusten pinta-ala on pienentynyt huomattavasti.
Monimuotoisuuskeskuksen käsitettä on myös kritisoitu, sillä ne eivät välttämättä riittävästi edusta kaikkia monimuotoisuuden mittareita, kuten muiden kuin kasvilajien runsautta, ekosysteemipalveluita tai fylogeneettistä monimuotoisuutta.