tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hokutoryu ju-jutsu

Hokutoryu ju-jutsu on Auvo Niinikedon (10. dan) kehittämä ja vuonna 1977 perustama jujutsun tyylisuunta. Sen tunnuksena on kärjelleen käännetty kolmio. Nimi "Hokutoryu" on japania ja tarkoittaa suomeksi käännettynä pohjoisen tähden tyylisuuntaa. Tyylisuunnan japaninkielisellä nimellä halutaan osoittaa kunnioitusta jujutsun synnyinmaata Japania kohtaan.
Laji ei vaadi fyysistä voimaa sillä tekniikat perustuvat ennen kaikkea nopeuteen, ajoitukseen ja hyvään "kamppailusilmään". Lajin tekniikkavalikoimaan kuuluvat lyönnit, potkut, heitot, erilaiset hallintaotteet, kaadot, vapautumisotteet, lukot, kuristukset, sidonnat, kaatumistekniikat, mattokamppailu sekä veitsi- ja pampputekniikat. Näiden lisäksi tärkeänä osana harjoitteluun kuuluvat ylemmissä vyöasteissa ottelut ja sovelletut kamppailuharjoitteet niin aseetonta kuin aseellista vastustajaa vastaan.
Tyylisuunta sopii niin miehille kuin naisille. Harrastajista noin 40 % on naisia.
Hokutoryu-seuroja on maailmalla noin 50. Tyylisuunta on Suomen lisäksi levinnyt mm. Venäjälle, Valko-Venäjälle, Viroon, Iraniin, Ecuadoriin, Yhdysvaltoihin, Ruotsiin ja Norjaan. Suomessa Hokutoryu ju-jutsuseuroja on Helsingissä, Oulussa, Tampereella, Hämeenlinnassa, Turussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Mikkelissä, Imatralla, Joensuussa, Kajaanissa, Lohjalla, Mäntässä, Pietarsaaressa, Porissa, Raumalla, Vaasassa, Punkaharjulla, Parikkalassa, Rovaniemellä, Salossa, Varkaudessa, Kouvolassa ja Riihimäellä.
Vyöasteikko.
Hokutoryussa käytettävä vyöjärjestelmä on merkkinä harrastajan teknisestä kehittyneisyydestä. Arvot jaetaan "kyū" [kiu] eli oppilasasteisiin ja "dan" eli opettaja-asteisiin. Junioreiden vyöt ovat kuin kyūt mutta merkitään mon-asteikolla.
Vyöarvot alimmasta arvosta ylimpään tai vaaleimmasta tummimpaan: 
"Dan"- eli mestariasteet ovat opettaja-asteita ja vyön väri on yleensä musta. Ylemmät "dan"-arvot voivat kuitenkin käyttää myös punamustaa, punavalkoista tai punaista vyötä. "Dan"-arvon haltijaa kutsutaan yleensä "senseiksi". Ylemmillä "dan"-arvoilla voi olla muitakin nimityksiä kuten esimerkiksi "shihan", "hanshi" tai "kyoshi". Jo ensimmäisen danin vyökoe on erittäin vaativa ja puolet suorituksista hylätään. 
Hokutoryu-ottelu.
Hokutoryu-ottelu kuuluu vihreän vyön vyökoe-vaatimuksiin.
Hokutoryu-ottelun tarkoituksena on kamppailla vastustajan kanssa hyödyntäen ju-jutsun perinteistä kamppailuajatusta ja tekniikoita. Tavoitteena on, että ottelijan tulee osoittaa kamppailussa hyvää jujutsuhenkeä, rohkeutta, paineensietokykyä ja peräänantamattomuutta sekä kykyä käyttää ja soveltaa monipuolisesti ju-jutsutekniikkaa. Otteluissa on kolme osa-aluetta: Pystyottelu, pystypaini sekä mattopaini. Ottelu alkaa aina pystyottelusta, jonka jälkeen ottelijat voivat ottelun luonteen mukaan siirtyä osa-alueesta toiseen.
Ottelijat erotetaan toisistaan punaisella (AKA) ja sinisellä (AO) vyöllä. Omien, graduointiarvoa osoittavien vöiden käyttö Hokutoryu-kilpailuissa ei ole sallittua.
Sfinkterotomia

Sfinkterotomia on lääketieteellinen toimenpide, jossa suoritetaan kehon jonkin sulkijan eli sfinkterin halkaisu. Sulkijalla tarkoitetaan elimistössä olevaa rakennetta, jossa sulkijalihas tai muu lihas sulkee luonnollisen aukon. Termi "sfinkterotomia" tulee sanoista "sfinkteri" () eli sulkija ja "-otomia" eli leikkaus tai halkaisu.
Elimistössä on runsaasti sulkijoita muun muassa ruoansulatuskanavan alueella. Ruoansulatuskanavan sulkijat ovat suusta lähtien alempi ruokatorven sulkijalihas ("lower oesophageal sphincter"), mahanportin sulkijalihas ("sphincter pylori"), Oddin sulkijalihas ("sphincter Oddi") ja peräaukon sisempi ja ulompi sulkijalihas ("sphincter anii interna" ja "externa"). 
Esimerkiksi ERCP-toimenpiteessä tehdään Oddin sulkijalihaksen sfinkterotomia, jotta instrumenteilla päästään kulkemaan sappi- ja haimateihin. Peräaukon sulkijalihaksen halkaisu tai venytys on myös eräs anaalifissuuran hoitomuoto.
Qatarin lippu

Qatarin lipun suhteet ovat 11:28. Lipussa on viininpunainen tausta ja vasemmalla puolella on valkoinen sahalaitainen osa. Valkoinen väri symboloi rauhaa ja viininpunainen verenvuodatusta useissa sodissa. 
Nykyinen lippu on otettu käyttöön 9. heinäkuuta 1971.
Qatarin lippu muistuttaa Bahrainin lippua, mutta se eroaa siitä mittasuhteilla, hampaiden määrällä ja viininpunaisella värillään.
Frederick Abel

Frederick Augustus Abel (17. heinäkuuta 1827 – 6. syyskuuta 1902) oli brittiläinen kemisti. 
Frederick Abel syntyi Lontoossa. Hän opiskeli kuuden vuoden ajan Royal College of Chemistry -oppilaitoksessa August Wilhelm von Hofmannin alaisuudessa. Myöhemmin Abelista tuli professori ja vielä myöhemmin myös Britannian sisäministeriön pääkemisti. 
Frederick Abelin onnistui saada patentti keksimälleen puuvillaruudille, jolle oli kysyntää räjähdeainemarkkinoilla. Ruotsalaisen Alfred Nobelin keksimä ja patentoima dynamiitti oli kuitenkin kilpailija Abelin omalle puuvillaruudille. Tämän vuoksi Abel myötävaikutti Britannian parlamentissa lakia, joka määräsi varustamaan kaikki nitroglyseriiniä sisältävät räjähdeainelähetykset merkinnällä "Erittäin vaarallista". Alfred Nobel kuitenkin kirjoitti parlamentille kirjeen, jossa hän puolusti dynamiittia turvallisena räjähteenä. Kirje vakuutti parlamentin ja dynamiitille myönnettiin erityisvapautus kyseisestä laista. 
Abel joutui kuitenkin myös myöhemmässä elämässään Alfred Nobelin kanssa riitoihin. 1889 Abelille myönnettiin patentti aineesta, jota Nobel piti täysin identtisenä oman ballistiittinsa kanssa. Ainoa ero ballistiitin ja Abelin nitroglyseriiniruudiksi kutsutun aineen välillä oli se, että Nobel oli patenttia hakiessaan käyttänyt ilmaisua "nitroselluloosa hyvin tunnetussa liukoisessa muodossa", kun taas Abel oli kirjoittanut hakemukseensa nitroselluloosan olevan liukenematonta. Nobel yritti aluksi neuvotella Abelin kanssa, mutta saatuaan tietää, että kyseiselle aineelle oli myönnetty patentti myös muissa maissa, hänen suhtautumistapansa muuttui kovemmaksi ja välit Abeliin viilenivät.
Abel myi patenttinsa Britannian kruunulle, jota ei valtion lain mukaan voinut haastaa oikeuteen. Siksi Nobelin oli odotettava, että ensimmäinen ainetta valmistava tehdas rakennettiin. Tehtaan johtaja haastettiin 1890 oikeuteen. Nobel hävisi oikeusjuttunsa, mutta vei asian ylempään oikeusasteeseen. Pitkän oikeudenkäynnin jälkeen hän hävisi 1895 tämänkin oikeusjuttunsa ja joutui maksamaan oikeudenkäyntikuluja 22 000 puntaa.
Axis of Justice

Axis Of Justice on hyväntekeväisyysjärjestö ja -yhtye, jonka ovat perustaneet Serj Tankian (System of a Downin vokalisti) ja Tom Morello (yhtyeiden Rage Against the Machinen ja Audioslave kitaristi). Sen tarkoitus on tuoda muusikot, musiikin ystävät ja poliittiset järjestöt yhteen taistelemaan oikeuden puolesta.
Axis of Justice -teltta voi olla vaikka Audioslaven tai System of a Downin keikoilla, kuten Lollapaloozassa vuonna 2003. Axis Of Justice pitää myös kahdesti kuussa radio-show’n, jota esitetään radiokanavilla KPFK Los Angelesissa,Kaliforniassa ja XM satelliitti radiossa. Show’t on arkistoitu MP3 formaattiin AOJ:n kotisivuilla ja niitä on ilmaista ladata.
Vuonna 2004 Axis of Justice julkaisi live albumin/DVD:n "Axis Of Justice: Concert Series Volume 1". Se sisältää konsertin, jossa esiintyy Flea Red Hot Chili Peppersistä, Brad Wilk ja Chris Cornell Audioslavesta, Serj Tankian System of a Downinsta, Pete Yorn, Tim Walker, Maynard James Keenan Toolista ja A Perfect Circlestä, ja Wayne Kramer ja muita. Konsertti taltiotiin Avalonista Los Angelesissa. Konsertilla kerättiin rahaa Axis of Justicelle.
Grand basset griffon vendéen

Grand basset griffon vendéen, "suuri vendéenbassetti-griffoni", on ranskalainen koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6. Vuonna 2003 Suomessa rekisteröitiin 16 rodun edustajaa.
Ulkonäkö.
Sallitut väritykset ovat valko-oranssi (kellanruskea valkoisin laikuin), valko-musta (musta valkoisin laikuin), hiekanruskea mustin karvankärjin, hiekanruskea mustin karvankärjin ja valkoisin laikuin, kellanruskea mustin karvankärjin, musta-kellanruskea (musta kellanruskein merkein), musta-hiekanruskea (musta hiekanruskein merkein) sekä kellanruskea mustalla manttelilla ja valkoisin merkein (tricolor). Kyseiset värit tunnetaan perinteisesti nimillä riistanväri, sudenväri, mäyränväri ja villisianväri. Urosten säkäkorkeus on 40-44 cm ja narttujen 39-43 cm; 1 cm poikkeus suuntaan tai toiseen sallitaan.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rodun yksilöillä on voimakasta omapäisyyttä ja se voi olla vähän niskotteleva. Koira on kuitenkin onnellinen, ystävällinen, ajattelevainen, itsenäinen ja halukas miellyttämään. Rotu on myös älykäs.
Alkuperä.
Grand basset griffon vendéen on jalostettu suurista griffoneista. Yksi keskeisiä rodun luojia on kreivi d'Elva, joka valikoi 1800-luvun lopulla jalostukseen suoraraajaisia yksilöitä. Tästä huolimatta rotutyypin yhtenäistäjänä pidetään Paul Dezamyä, joka jalosti rodun tietynkokoiseksi (sopivankokoiseksi ottamaan kiinni juoksevan jäniksen) eli noin 43 cm korkeaksi.
Pekka Saarnio

Pekka Olavi Saarnio (15. toukokuuta 1945 Helsinki – 23. helmikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko ja toimittaja. Saarnio oli pitkäaikainen Helsingin kaupunginvaltuutettu ja entinen kansanedustaja. Hän työskenteli muun muassa "Terä"-lehden päätoimittajana 1966–1968 sekä "Kansan Uutisten" urheilutoimittajana 1967–1994.
Poliittinen ura.
Saarnio nousi ensi kerran kaupunginvaltuustoon vuonna 1968 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton listoilta. Saarnio vaikutti tuohon aikaan varsinkin Suomen Demokraattisessa Nuorisoliitossa, joka oli SKDL:n nuorisojärjestö. Saarnio työskenteli 1960-luvulla SDNL:n "Terä"-lehden toimittajana, päätoimittajana ja tiedotussihteerinä sekä 1970-luvulla koko liiton puheenjohtajana ja pääsihteerinä.
Saarnio kuului 1980-luvun alussa Helsingin kaupunginhallitukseen. Hän sai vuonna 1984 11 kuukauden ehdollisen vankeustuomion Naurissaaren lahjusjupakassa otettuaan vastaan 30 000 markan lahjukset kahdelta yritykseltä. Hänet erotettiin kaupunginvaltuustosta tuomion johdosta. Tunnustettuaan lahjusten ottamisen Saarnio sai lempinimen "Reilu-Pekka."
Vaaleissa 1988 hänet valittiin jälleen kaupunginvaltuustoon yhden kauden mittaisen tauon jälkeen. Saarnio toimi kansanedustajana vuosina 1996–1999 noustuaan varasijalta Outi Ojalan tilalle. Vuosituhannen vaihteessa Saarnio oli Yleisen Lehtimiesliiton puheenjohtaja. Saarnion pitkä ura kaupunginvaltuutettuna loppui vuonna 2017 kun hän ei enää asettunut ehdolle.
Néa Moní

Néa Moní (, ”Uusi luostari”; myös "Nea Monin luostari") on ortodoksinen luostari Chíoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee Omiroúpolissa lähellä Karyésin kylää. Luostari on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit yhdessä Dafnín ja Ósios Loukáksen luostarien kanssa.
Néa Monín perusti Bysantin keisari Konstantinos IX, jolle kaksi chíoslaista munkkia oli ennustanut tämän ollessa saarella karkotettuna, että tämä nousee vielä hallitsijaksi. Konstantinos meni naimisiin keisarinna Zoen kanssa vuonna 1042 ja nousi tämän rinnalle kanssahallitsijaksi. Konstantinoksen muistettua ennustuksen hän rakennutti Chíoksen saarelle luostarin ja myönsi tälle vapauksia sekä lahjoitti varoja.
Luostari oli usean vuosisadan ajan Chíoksen merkittävin kirkkorakennus, mutta se kärsi tuhoja 1800-luvulla. Vuonna 1822 turkkilaiset tekivät ryöstöretken luostariin ja vuonna 1881 se kärsi pahoin maanjäristyksessä. Kupoli, kellotorni ja pääkirkon pyhäkön apsis sortuivat sekä monet mosaiikeista tuhoutui maanjäristyksessä. Kupoli rakennettiin uudelleen vuonna 1900 ja mosaiikit restauroitiin 1960-luvulla. Vuonna 2011 luostarissa oli kaksi asukasta.
Hieman maalaismaiseen tyyliin rakennetun Néa Monín mosaiikit ovat yksinkertaisempia kuin Dafnín ja Ósios Loukáksen luostareissa. Mosaiikit ovat myös tyyliltään hieman erilaisia ja ne ovat saaneet vaikutteita itämaisesta taiteesta.
Néa Moní on ollut maailmanperintökohde vuodesta 1990.
Robert Andrews Millikan

Robert Andrews Millikan (22. maaliskuuta 1868 – 19. joulukuuta 1953) oli yhdysvaltalainen kokeellinen fyysikko, joka sai vuonna 1923 Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin varauksen mittauksistaan ja valosähköistä ilmiötä käsittelevästä työstään. Hän osoitti, että kaikki varaukset ovat alkeisvarauksen monikertoja. Myöhemmin hän tutki kosmista säteilyä.
Millikan suoritti alemman korkeakoulututkinnon antiikintutkimuksessa Oberlin Collegessa 1891 ja filosofian tohtorin tutkinnon fysiikassa Columbian yliopistossa 1895.
Kuno Fischer

Ernst Kuno Berthold Fischer (23. heinäkuuta 1824 – 5. heinäkuuta 1907) oli saksalainen filosofi, joka perusti uuskantilaisuuden teoksellaan "System der Logik und Metaphysik" ("Logiikan ja metafysiikan järjestelmä", 1852).
Fischer tunnetaan ennen kaikkea edeltävien filosofien, eritoten 1600- ja 1700-lukujen ajattelijoiden, jaottelusta rationalisteihin ja empiristeihin. Tunnetuimpina näihin kuuluvat rationalistisen perinteen René Descartes, Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz, sekä empiristisen perinteen John Locke, George Berkeley ja David Hume.
Griffon belge

Griffon belge eli belgiangriffoni on Belgiasta kotoisin oleva koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 9. Griffon belge on yksi kolmesta belgiangriffonin rotumuunnoksesta. Toiset kaksi rotumuunnosta ovat karkeakarvainen griffon bruxellois ja sileäkarvainen petit brabançon. Suomeen ensimmäiset belgiangriffonit tulivat jo 1920-luvulla, mutta varsinaiset kantagriffonit tulivat Suomeen vuonna 1958.
"Griffon belge" tarkoittaa sananmukaisesti belgiangriffonia, mutta suomennettu nimitys voisi aiheuttaa paljon sekaannusta, koska kaikki kolme belgialaista griffonia kuuluvat virallisesti rotuun nimeltä belgiangriffoni. Lisäksi englanninkielisissä maissa kaikki kolme muunnosta kattava päärotu belgiangriffoni tunnetaan nimillä Brussels Griffon ja Griffon Bruxellois – joka viittaa vastaavasti Suomessa ja Belgiassa ainoastaan punaiseen karkeakarvaiseen muunnokseen. Tämä voi myös aiheuttaa jonkin verran sekaannusta.
Luonne.
Griffon belget ovat luonteeltaan uteliaita, terhakoita sekä ystävällisiä. Ne ovat herkkähaukkuisia ja hyvin miellyttämisenhaluisia. Reippaana rotuna Griffonit ovat hyviä perhe- ja vahtikoiria, jotka sopivat niin lenkkeilijälle kuin agilitykentille. Griffoni kiintyy syvästi perheeseensä ja seuraa uskollisesti ja innokkaasti perhettään harrastuksissa ja arjessa.
Rotumuunnokset.
Karkea- ja sileäkarvainen ovat saman rodun erilaisia karvamuunnoksia. Erivärisiä ja eri karvatyyppisiä koiria on sallittua risteyttää keskenään, joten samasta pentueesta voi esiintyä molempia karvamuunnoksia ja kaikkia värejä. Griffonit osallistuvat näyttelyyn kolmena erillisenä rotuna. Griffon belgeksi rekisteröidään karkeakarvainen joko kokonaan musta tai musta punaisin merkein (black&amp;tan). Myös mustan ja punaruskean sekoitus rekisteröidään griffon belgeksi. Griffon bruxellois'ksi rekisteröidään karkeakarvainen ja väriltään yksinomaan punainen/punaruskea. Petit brabançon'ksi rekisteröidään sileäkarvaiset griffonit väristä riippumatta.
Alkuperä.
Musta belgiangriffoni on griffon bruxellois -muunnoksen tapaan kotoisin Brysselin alueelta, jossa se oli suosittu 1890-luvulla. Se jalostettiin 1800-luvun lopulla kääpiösnautserista, yorkshirenterrieristä, mopsista ja apinapinseristä, joista viimeksi mainitulta se peri nykyisen värityksensä. Muut ulkonäölliset piirteet ovat periytyneet suurimmaksi osaksi sekä apinapinseriltä että mopsilta.
Toisen teorian mukaan kaikkien belgiangriffoneiden, myös mustan griffon belgen, juuret olisivat samassa rodussa: pienessä, karkeakarvaisessa paikallisessa "smousje"-rottakoirassa, joka muistutti naapurimaan hollanninrottakoiraa. Sittemmin tämä vanha alkuperäisrotu tunnettiin nimellä "griffon d'ecurie" ("talligriffoni") ja 1800-luvulla sitä alettiin risteyttää mopsin ja kingcharlesinspanielin kanssa. Griffon belge onkin tämän teorian mukaan perinyt nykyisen kääpiökokonsa ja black &amp; tan -värityksensä kääpiöspanielilta, ja lyhyen kuononsa sekä viimeksi mainitulta että mopsilta. Ainoastaan karvapeite on säilynyt samanlaisena kuin alkuperäisellä talligriffonilla.
Lähteet.
Ulla Kokko: "Koirien pikkujättiläinen". WSOY 2006
Griffon bruxellois

Griffon bruxellois eli brysselingriffoni on Belgiasta kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 9. Griffon bruxellois on yksi kolmesta belgiangriffonin rotumuunnoksesta. Toiset kaksi rotumuunnosta ovat karkeakarvainen griffon belge ja sileäkarvainen petit brabançon. Suomeen ensimmäiset belgiangriffonit tulivat jo 1920-luvulla, mutta varsinaiset kantagriffonit tulivat Suomeen vuonna 1958. "Bruxellois" tarkoittaa sananmukaisesti brysseliläistä.
Englanninkielisissä maissa Brussels Griffon ja Griffon Bruxellois viittaavat punaisen muunnoksen lisäksi myös koko belgiangriffoni-rotuun, kun taas Belgiassa ja Suomessa kaikki kolme muunnosta menevät nimikkeen Griffon Belge/belgiangriffoni alle. Tämä voi aiheuttaa jonkin verran sekaannusta.
Luonne.
Griffon bruxellois’t ovat luonteeltaan uteliaita, terhakoita ja ystävällisiä. Ne ovat herkkähaukkuisia ja hyvin miellyttämisenhaluisia. Reippaana rotuna griffonit ovat hyviä perhe- ja vahtikoiria, jotka sopivat niin lenkkeilijälle kuin agilitykentille. Griffon kiintyy syvästi perheeseensä ja seuraa uskollisesti ja innokkaasti perhettään harrastuksissa ja arjessa.
Rotumuunnokset.
Karkea- ja sileäkarvainen ovat saman rodun erilaisia karvamuunnoksia. Erivärisiä ja eri karvatyyppisiä koiria on sallittua risteyttää keskenään, joten samasta pentueesta voi esiintyä molempia karvamuunnoksia ja kaikkia värejä. Griffonit osallistuvat näyttelyyn kolmena erillisenä rotuna. Griffon Belgeksi rekisteröidään karkeakarvainen joko kokonaan musta tai musta punaisin merkein (black&amp;tan). Myös mustan ja punaruskean sekoitus rekisteröidään Griffon Belgeksi. Griffon bruxellois’ksi rekisteröidään karkeakarvainen ja väriltään yksinomaan punainen/punaruskea. Petit brabançoniksi rekisteröidään sileäkarvaiset griffonit väristä riippumatta.
Alkuperä.
Brysseliläinen muunnos on nimensä mukaisesti kotoisin Brysselin alueelta, ja sen juuret ovat belgialaisissa tallikoirissa ja vierasperäisissä kääpiökoirissa. Belgiassa tunnettiin pitkään pieni karkeakarvainen rottakoira "smousje", joka muistutti naapurimaan hollanninrottakoiraa. Sittemmin tämä vanha alkuperäisrotu tunnettiin nimellä "griffon d'ecurie" ("talligriffoni") ja 1800-luvulla sitä alettiin risteyttää mopsin ja kingcharlesinspanielin kanssa. Griffon bruxellois onkin perinyt nykyisen kääpiökokonsa ja punaisen värityksensä kääpiöspanielilta, ja lyhyen kuononsa sekä viimeksi mainitulta että mopsilta. Ainoastaan karvapeite on säilynyt samanlaisena kuin alkuperäisellä talligriffonilla.
Stephen Toulmin

Stephen Edelston Toulmin (25. maaliskuuta 1922 – 4. joulukuuta 2009) oli brittiläinen filosofi ja kirjailija. Hän sai vaikutteita ennen kaikkea Ludwig Wittgensteinilta ja omistautui moraalisen päättelyn tutkimiseen. Hän kehitteli käytännöllisiä argumentteja, joita voitaisiin käyttää moraalisten kysymysten taustalla olevan etiikan arvioinnissa. Toulminin ajatuksia on myöhemmin hyödynnetty retoriikassa ja retoristen argumenttien analysoinnissa.
Toulminin mukaan formaali logiikka ei vastannut alkuunkaan luonnollisessa viestinnässä käytettyä tapaa, johon voi sisältyä erilaatuisia premissejä, kuten moraalisia ja matemaattisia todisteluja. Argumentoinnissa Toulminin perusajatuksena oli erottaa argumentin lähtötiedot (engl. "datum"), peruste ("warrant") ja johtopäätös ("claim") toisistaan. Täydennetyssä mallissa näiden lisäksi mukana ovat varaukset ("rebuttals"), taustatuki ("backing") ja tarkennukset ("qualifiers").
Mallan luonnonpuisto

Mallan luonnonpuisto on Suomen vanhin luonnonsuojelualue Enontekiöllä, Käsivarren Lapissa. Kilpisjärven pohjoisrannalla sijaitsevassa puistossa kohoavat Iso-Mallan (951,9 m) ja Pikku-Mallan (738,5 m) tunturit. Sen halki idästä länteen kulkee yhteispohjoismainen Kalottireitti. Puisto on ollut suojeltuna vuodesta 1916 alkaen ja Suomen ensimmäiseksi luonnonpuistoksi se tuli vuonna 1938. Luonnonpuiston pinta-ala on 30 km² ja sitä hallinnoi Metsäntutkimuslaitos.
Luonto.
Alueella on kalkkipitoisen kasvualustan ansiosta Suomen monipuolisin tunturikasvilajisto. Joitakin tunturikasveja ei tavata missään muualla koko Suomessa ja useita luonnonpuiston lisäksi vain läheisellä Saanatunturilla tai muun Käsivarren alueella. 
Alueen korkeuden ja pohjoisuuden ansiosta lumilaikkujen sulaminen jatkuu läpi kesän ja takaa kosteuden monille tunturikasveille. Lajistoon kuuluvat muun muassa lapinalppiruusu, jääleinikki, tunturikallioinen, arnikki, pahta-ailakki ja tunturikatkero. Kaikkiaan puistossa kasvaa 283 putkilokasvilajia. Kasvirikkaus johtuu Mallan kaledonisesta kallioperästä, joka on muodostunut helposti rapautuvista liuskeista ja dolomiitista. Alueelta on myös löydetty Suomen ainoa pikkulehdokki. 
Alueella elää myös harvinaisia tunturiperhosia, muun muassa tunturisiilikäs, pohjansiilikäs, arnikkikoisa, jota on tavattu Suomesta vain Mallan luonnonpuistosta vuosina 1929, 1934 ja 1936, ja tunturikeltaperhonen.
Linnuista puistossa pesivät muun muassa sepelrastas ja piekana. 
Läheinen Helsingin yliopiston Kilpisjärven biologinen asema on kartoittanut alueen kasvistoa ja suorittanut alueen luonnosta useita tutkimuksia. Luonnonpuistossa sijaitsee tunnettu Kitsiputous (Kihtsekords).
Porojen laidunnus luonnonpuiston alueella on kielletty, mutta sitä tapahtuu jonkin verran. 2000-luvun alkuvuosina laidunnuksen vaikutuksia tutkittiin, eikä sen todettu vaikuttavan haitallisesti alueen uhanalaisiin kasvilajeihin. Alueella tehtäville tieteellisille tutkimuksille koealoineen siitä voi toisaalta olla haittaa.
Puistossa saa kulkea lumettomana aikana vain merkittyjä reittejä pitkin, joita on 15 kilometriä. Retkeilypolku vie kolmen valtakunnan rajapyykille, joka sijaitsee puiston läntisessä ääripäässä.
Chiyoda

Chiyoda () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin keskiosassa Tokion keisarillisen palatsin ympärillä ja rajautuu Bunkyōn, Chūōn, Minaton, Shinjukun ja Taitōn erillisalueisiin. Chiyodassa on 60 545 asukasta (vuonna 2017), ja sen pinta-ala on 11,66 neliökilometriä.
Aluejako.
Chiyodan erillisalueella on 59 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 115 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä kuuteen osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Chiyoda eli sananmukaisesti "tuhannen sukupolven pelto" on saanut nimensä Edon linnalta, nykyiseltä keisarilliselta palatsilta. Alueella sijaitsee useita maan hallinnon kannalta keskeisiä rakennuksia, kuten Japanin parlamentti, Japanin pääministerin virka-asunto ja Japanin korkein oikeus. Muihin merkittäviin maamerkkeihin kuuluvat Yasukuni-jinja, Nippon Budōkan -halli ja Tokion rautatieasema. Alueella työskentelee lähes 900 000 henkeä yli 36 000 yrityksessä.
Munuaistiehyt

Munuaistiehyt eli munuaistubulus () on nefronin toinen pääosa munuaiskeräsen ohella. Sen tehtävä on säädellä virtsan muodostumista. Lisäksi se osallistuu happo-emäs-tasapainon, vesitasapainon ja elektrolyyttitasapainon säätelyyn.
Munuaistiehyen rakenne.
Munuaistiehyt muodostuu proksimaalisesta kiemuratiehyestä (), Henlen lingosta () ja distaalisesta kiemuratiehyestä (). Henlen lingon paksua alkuosaa () ja proksimaalista kiemuratiehyttä kutsutaan myös yhteisnimellä proksimaalinen munuaistiehyt. Distaaliseksi munuaistiehyeksi kutsutaan Henlen lingon paksua loppuosaa () ja distaalista kiemuratiehyttä. Proksimaalisen ja distaalisen munuaistiehyen epiteelisolut ovat yksinkertaista kuutioepiteeliä ja niissä on paljon mitokondrioita, tiivisliitosvyöhykkeitä, mikrovilluksia sekä muita aktiivisen aineenvaihdunnan merkkejä. Proksimaalisen ja distaalisen munuaistiehyen väliin jää Henlen lingon ohutseinäinen osa (), joka on muodostunut yksinkertaisesta levyepiteelistä ja siitä puuttuu aktiivisen aineenvaihdunnan tunnusmerkit.
Munuaistiehyen toiminta.
Munuaistiehyissä alkuvirtsasta palaa takaisin verenkiertoon kaikki aineet, joita elimistö vielä tarvitsee. Lisäksi munuaistiehyen epiteelisolut erittävät aktiivisesti vereen jääneitä kuona-aineita ja ylimääräisiä mineraaleja verestä alkuvirtsaan. Takaisinimeytyminen perustuu suurelta osin passiiviseen kuljetukseen proksimaalisessa kiemuratiehyessä, jossa suurin osa vedestä, glukoosista, aminohapoista ja suoloista siirtyy takaisin verenkiertoon. Tämä takaisinimeytyminen ei ole selektiivistä eikä se riipu elimistön tarpeesta. Distaalisessa kiemuratiehyessä ja kokoojaputkessa takaisinimeytyminen puolestaan on hormonien säätelemää ja tällä säätelyllä on suuri merkitys elimistön homeostaasin saavuttamisessa.
John Cockcroft

John Douglas Cockcroft (27. toukokuuta 1897 – 18. syyskuuta 1967) oli brittiläinen fyysikko. 
Ura.
Hän toimi Cambridgessä vuosina 1928–1946 professorina ja vuodesta 1946 Harwellin ydintutkimuskeskuksen johtajana. 
Cockcroft onnistui yhdessä Ernest Thomas Sinton Waltonin kanssa vuonna 1932 ensimmäisenä maailmassa halkaisemaan atomin pommittamalla litiumytimiä 150 000 voltin jännitteellä kiihdytetyillä protoneilla. Hän saikin vuonna 1951 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Waltonin kanssa ensimmäisen hiukkaskiihdyttimen rakentamisesta.
Gersonides

Levi ben Gershon (, paremmin tunnettu nimellä Gersonides tai Ralbag; 1288–1344) oli juutalainen rabbi, filosofi, matemaatikko, astrologi ja Talmud-oppinut. Hän oli kotoisin Bagnolsista, Languedocista, Ranskasta.
Chūō (Tokio)

Chūō () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee Sumidajoen suulla Tokion keisarillisen palatsin itäpuolella ja rajautuu Chiyodan, Kōtōn, Minaton, Sumidan ja Taitōn erillisalueisiin. Chūōssa on 153 070 asukasta (vuonna 2017), ja sen pinta-ala on 10,21 neliökilometriä.
Aluejako.
Chūōn erillisalueella on 37 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 98 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä kahdeksaan osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Alue sijaitsee Tokion ydinkeskustassa ja on kaupungin historiallinen kaupallinen keskus, vaikkakin toisen maailmansodan jälkeen on alueen haastajaksi vähitellen noussut Shinjuku. Monet Tokion tunnetuimmista nähtävyyksistä sijaitsevat Chūōn alueella. Merkittävimpiin kaupunginosiin kuuluu Tokion arvokkain liike-alue, öisin neonvalojen täyttämä Ginza, jossa sijaitsevat muun muassa suuret Matsuzakayan, Mitsukoshin, Wakōn ja Printempsin tavaratalot sekä kuuluisa Kabukiza-teatteri. Perinteisellä Nihonbashin liike-alueella sijaitsevat puolestaan Tokion pörssi ja Japanin pankki. Chūōn eteläosassa Sumidajoen suulla ovat Tsukijin valtava kalatori ja Hama-rikyūn puutarha.
Alfred Parland

Alfred Aleksandrovitš Parland (, 12. joulukuuta 1842 – 1919) oli venäläinen arkkitehti, opettaja ja professori.
Parland kuului Venäjällä 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa suosittuun kansallismieliseen historiallisen kertaustyylin koulukuntaan, joka ammensi innoituksensa slaavilaisesta ja bysanttilaisesta perinteestä. Hän suunnitteli uransa aikana enimmäkseen kirkollisia rakennuksia, joista tunnetuin on Pietarissa sijaitseva Kristuksen ylösnousemuksen katedraali. Tästä rakennuksesta tuli Parlandille elämäntyö, sillä sitä rakennettiin neljännesvuosisata, ja Parland valvoi kirkon rakentamista vihkimiseen saakka 1907, minkä jälkeenkin hän vastasi sen ylläpidosta.
Muita Parlandin suunnittelemia rakennuksia on Pietarin ulkopuolella oleva Troitse-Sergijevskin luostarin kirkko, jonka Parland suunnitteli heti valmistuttuaan Pietarin keisarillisesta taideakatemiasta 1871. Hän vastasi myös Pietarhovin Znamenskajan kirkon perusparannustöistä, ja hänet valittiin jäseneksi Kazanin katedraalin restaurointia varten perustettuun työryhmään 1910–1911.
Parland sai professorin arvon vuonna 1892, ja 1905 hänet kutsuttiin taideakatemian kunniajäseneksi. Hän hoiti virkaa keisarillisen palatsin ministeriössä vastuualueenaan hovin kiinteistöt, ja hänet palkittiin uransa varrella useilla mitaleilla. Päätyönsä ohella hän opetti kreikkalaista ja roomalaista arkkitehtuuria Pietarin taideakatemiassa ja akvarellimaalausta paroni Štiglitsin oppilaitoksessa.
Parland kuoli naimattomana ja lapsettomana Pietarissa 1919. Hänet on haudattu Smolenskin hautausmaalle Pietarin Vasilinsaarelle.
Zulupohjalta

Zulupohjalta on Klamydian vuonna 1999 julkaistu albumi.
Kappaleet.
Säv. &amp; san. V. Jokinen, ellei toisin mainita. Kaikki sovitukset Klamydia.
Ilja Frank

Ilja Mihailovitš Frank (; 23. lokakuuta 1908 – 22. kesäkuuta 1990) oli neuvostoliittolainen ydinfyysikko. Hän sai vuonna 1958 yhdessä Pavel Tšerenkovin ja Igor Tammin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon Tšerenkovin säteilyn luonnetta koskevista tutkimuksistaan.
Ura.
Ilja Frank syntyi Pietarissa vuonna 1908. Hän oli matemaatikko Mihail Frankin ja lääkäri Jelizaveta Gratsianovan nuorempi poika. Frank opiskeli Moskovan valtionyliopistossa matematiikkaa ja teoreettista fysiikkaa. Hän työskenteli jo opiskeluaikanaan Sergei Vavilovin laboratoriossa ja alkoi pitää tätä oppi-isänään. Frank valmistui vuonna 1930 ja pääsi Vavilovin suosituksesta Leningradin optiseen instituuttiin, missä hän oli mukana valokemian tutkimuksissa.
Frank palasi vuonna 1934 Pietarista Moskovaan, kun hän sai paikan Neuvostoliiton tiedeakatemian fysiikan ja matematiikan instituutista. Siellä hän alkoi tutkia ydinfysiikkaa, joka oli uusi ala hänelle. Hän kiinnostui Pavel Tšerenkovin tutkimuksista, joissa tämä tarkasteli gammasäteilyn vaikutusta nesteiden luminesenssiin. Frank ja Igor Tamm esittivät vuonna 1937 teorian Tšerenkovin säteilyn takana. Sen mukaan luminenssi-ilmiö liittyy säteilyyn, joka syntyy, kun elektroni liikkuu väliaineessa nopeampaa kuin valo kyseisessä aineessa.
Frankin työ keskittyi myöhemmässä vaiheessa teoreettiseen ja kokeelliseen ydinfysiikkaan sekä ydinreaktoreiden suunnitteluun. Frank ylennettiin 1941 atomiydinlaboratorion johtoon, ja vuonna 1957 hän sai sen lisäksi paikan ydinfysiikan tutkimusinstituutin JINR:n neutronilaboratorion johtajaksi.
Los celibatos

Los celibatos on Klamydian vuonna 1991 ilmestynyt toinen studioalbumi, joka myi kultaa.
Albumin viimeistä kappaletta "Mä lähen himaan" kuunnellaan yleisesti, kun päästään pois asepalveluksesta.
Kappaleet.
Sovitukset Vesa Jokinen, ellei toisin mainita.
CD-versiossa myös
Kappaleet 20–27 julkaistu alun perin EP:illä "Säynäväynäviä" ja "Hihhulit tuloo".
Erno Rosenberg

Erno Rosenberg (s. 14. huhtikuuta 1985) on uransa päättänyt suomalainen jalkapalloilija, joka edusti Valkeakosken Hakaa (FC Haka) pelaten Hakan reservijoukkueessa Koskenpojissa Kolmosessa kaudella 2009. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
FJK:n kasvatti Rosenberg pelasi ensimmäisen ottelunsa Hakan edustusjoukkueessa ottelussa AC Allianssia vastaan kaudella 2005. Kauden aikana 180-senttinen keskikenttäpelaaja oli mukana myös Hakan euro-otteluissa Pjunik Jerevania ja Vålerengaa vastaan. Seuraavalla kaudella Rosenberg pelasi 15 liigaottelua ja hänen odotettiin nousevan lähivuosina tärkeään rooliin seurassaan. Rosenberg ja Haka purkivat kuitenkin kauden 2007 jälkeen sopimuksen, joka olisi jatkunut vielä seuraavan vuoden. Osapuolet tulivat siihen tulokseen, että Rosenbergille olisi parempi pelata jossain muussa seurassa runsaammalla peliajalla. 
Tammikuussa 2008 Rosenberg teki vuoden sopimuksen Ykkösessä pelaavan FC Hämeenlinnan kanssa .
Kaudeksi 2009 Rosenberg palasi taas tuttuun ympäristöön Valkeakoskelle Hakaan, jossa Rosenbergin joukkue oli Kolmosessa pelaava reservijoukkue Koskenpojat (Valkeakoskelaisen VaKP:n edustusjoukkue, joka toimi yhteistyössä Hakan kanssa ja osana Hakaa). Rosenberg on pelasi vahvan alkukauden nousua havittelevan Koskenpoikien riveissä, ja näytti siltä ettei Rosenbergin ura olisi missään nimessä vielä lopullisesti ollut hautautumassa alasarjojen syövereihin.
Nykyisin Rosenberg asuu Kanta- Hämeessä ja vaikuttaa pankkialalla.
Edogawa

Edogawa () on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee kaupungin itäosassa Tokionlahden rannalla Tokion keisarillisen palatsin itäpuolella Ara- ja Edojokien suulla ja rajautuu Katsushikan, Kōtōn ja Sumidan erillisalueisiin sekä Chiban prefektuurin Ichikawan, Matsudon ja Urayasun kaupunkeihin. Edogawassa on 694 307 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 49,90 neliökilometriä.
Aluejako.
Edogawan erillisalueella on 46 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 197 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet.
Edogawa on merellinen alue, joka rajautuu etelässä Tokionlahteen, lännessä Ara- ja Nakajokiin sekä idässä Edo- ja Kyū-Edojokiin. Alueen läpi virtaa seitsemän jokea, joiden yhteispituus on 45 kilometriä. Tokionlahden rannalla on Kasain merenrantapuisto, jossa sijaitsee Tokyo Sea Life -akvaario.
Jättiläisalbatrossi

Jättiläisalbatrossi ("Diomedea exulans") on albatrossien ("Diomedeidae") heimoon kuuluva suurikokoinen merilintu.
Koko ja ulkonäkö.
Jättiläisalbatrossin siipien kärkiväli on maailman suurin, jopa 3,7 metriä. Keskimääräinen siipien kärkiväli on 3,1 metriä. Vartalo on noin 1,35 metriä pitkä naarailla ja hiukan lyhyempi koirailla. Massa on 6–12 kg. Juuri lentämään lähteneen nuoren linnun massa voi olla 16,1 kg.
Esiintyminen.
Jättiläisalbatrossin levinneisyysalue sijaitsee eteläisellä jäämerellä. Maailman kokonaisparimäärä on noin 8 500 paria ja yksilömäärä noin 28 000 aikuista yksilöä. Etelä-Georgian Bird Islandilla ja Crozetsaarten Possession Islandilla pesii noin 30 % maailman jättiläisalbatrosseista ja kanta on ollut kohtalaisen vakaa viime vuosikymmeninä. Näiden lisäksi laji pesii myös Prince Edward Islandilla, Kerquelensaarilla ja Macquarie Islandilla.
Jättiläisalbatrossi on ensimmäinen kirjallisesti kuvattu albatrossi, ja sen luultiin pitkään olevan "Diomedea dabbenenan" ja antipodienalbatrossin ("Diomedea antipodensis") kanssa samaa lajia. Osa tutkijoista uskoo yhä näiden olevan saman lajin alalajeja. Jättiläisalbatrossi ja amsterdamsaarenalbatrossi ("Diomedea amsterdamensis") muodostavat jättialbatrossien lajikompleksin. Jättiläisalbatrossi on nimensä mukaisesti "Diomedea"-suvun suurin laji ja yksi maailman parhaimmin tunnetuista ja eniten tutkituista lintulajeista. Jättiläisalbatrossit voivat lentää yli 1000 kilometriä vuorokaudessa etsiessään ravintoa.
Ne pesivät mieluiten kivisillä ja meren lähellä olevilla paikoilla saalistaen kaloja poikasilleen. Toisinaan albatrosseja näkyy myös hyvin kaukana sisämaassa.
Poskiontelontulehdus

Poskiontelontulehdus eli maksillaarisinuiitti () on sairaus, jossa poskiontelon limakalvot ovat tulehtuneet. 
Poskiontelontulehdus on yleinen sairaus, jonka kärsii vuosittain noin 100 000–400 000 suomalaista. Yleensä toipuminen sujuu ongelmitta, vaikkakin joskus tulehdus saattaa levitä pansinuiitiksi. 
Poskiontelontulehdus voi ilmetä flunssan jälkitautina tai allergisena reaktiona. Myös tupakansavu ja ylähampaiden tulehdukset lisäävät sairastumisen riskiä. Tulehdus voidaan todeta muun muassa kaikututkimuksen (ultraäänitutkimus) avulla. Tavalliseen flunssaan liittyy poskionteloiden märkäkertymä noin 70 prosentilla aikuisista. Märkäkertymä häviää itsestään noin viikon sisällä yli 90 prosentissa tapauksista.
Tavallisia poskiontelontulehduksen oireita ovat nenän tukkoisuus, flunssaoireet, hammassärky, paineen tunne poskipäissä, pitkittynyt yskä ja joskus muun muassa kuume ja huimaus.
Lievemmissä tapauksissa hoidoksi riittävät kipua lievittävät lääkkeet ja nenäsumutteet. Itsehoitona voi käyttää myös nenähuuhtelua, joka saattaa olla nenäsumutteita tehokkaampi keino kroonisiin nenä- ja poskiontelovaivoihin.
Jos tila pitkittyy, antibiootit, ensisijaisesti amoksisilliini voivat olla tarpeen. Varsinkin jos sairaus toistuu usein, käytetään myös poskiontelopunktiota.
Poskiontelopunktio.
Poskiontelopunktio on toimenpide, jossa poskiontelot puhdistetaan märkäeritteestä huuhtelemalla. Huuhtelu saa poskiontelossa aikaan tulehduksen aiheuttaville bakteereille haitallisen ympäristönmuutoksen. Vaikeissa tapauksissa huuhtelu saatetaan toistaa päivittäin.
Poskiontelopunktiossa nenäontelon seinämä ensin puudutetaan, jonka jälkeen nenäontelon ja poskiontelon välinen ohut luuseinämä puhkaistaan sieraimen kautta punktioneulalla, ja neulalla ruiskutetaan poskionteloon huuhtelunestettä, joka on tavallisesti fysiologista keittosuolaa. Neste kiertää poskiontelon oman kanavan (lat. "ostium") kautta ulos tuoden mukanaan ontelossa olevan liman tai märkäeritteen. Tällä niin sanotulla poskiontelon huuhtelulla pyritään nopeuttamaan poskiontelotulehduksen paranemista.
Poskiontelotulehdus ei tartu helposti.
Nenähuuhtelu.
Nenähuuhtelun on päivittäin tehtynä havaittu helpottavan poskiontelontulehduksen oireita ja vähentävän lääkkeiden käyttöä henkilöillä, joita poskiontelontulehdus vaivaa usein.
Kuopion lääninhallitusrakennus

Kuopion lääninhallitusrakennus on rakennus Kuopiossa, Väinölänniemen kaupunginosassa. Rakennus sijaitsee Hallituskadulla Kuopionlahden (vesialue) ja Väinölänniemen puiston välittömässä läheisyydessä. Sen on suunnitellut arkkitehti Konstantin Kiseleff, joka sai rakennussuunnitelman ("Projekt för Guvernörs residens i Kuopio stad") valmiiksi vuonna 1882. Kuopion läänin lääninhallituksen henkilökunta muutti rakennukseen vuonna 1885. Se edustaa uusrenessanssin arkkitehtoonista tyylisuuntaa. Rakennus on täysin suojeltu sekä ulko- että sisäpuolelta. Rakennuksen omistaa valtionyhtiö Senaatti-kiinteistöt, ja siinä toimii Itä-Suomen aluehallintoviraston Kuopion toimipaikka.
Lääninhallitukselle varattiin sen nykyinen paikka Piispanpuiston laidalta vuoden 1860 asemakaavassa. Talon ensimmäiset piirustukset laati arkkitehti E. B. Lohrmann vuonna 1865. Kuitenkin nämä kuten monet muut myöhemmin laaditut suunnitelmat jäivät toteutumatta.
Rakennuksen mahtipontisuus kuvastaa sitä, millainen asema maaherralla oli rakennuksen valmistumisen aikaan. Hulppean päärakennuksen lisäksi kokonaisuuteen kuuluvat sivuille rakennetut yksikerroksiset rakennukset, joita korotettiin ja jatkettiin myöhemmin. Kokonaisuuteen kuului lisäksi suuri puutarha huvimajoineen, joka ulottui Kuopionlahden rantaan saakka.
Westerkullan kartano

Westerkullan kartano (ruots. "Westerkulla gård") on kartano Itä-Vantaalla, Hakunilan suuralueen Länsimäen kaupunginosassa. 
Historiaa.
Kartano on muodostettu vuonna 1630 neljästä silloisesta tilasta. Kartanolla oli säterivapaus vuodesta 1633 vuoteen 1683, jolloin kartanosta tehtiin säteriratsutila. Tila ostettiin perintötilaksi vuonna 1797.
Kartanosta on ensimmäinen maininta asiakirjoissa vuodelta 1587. Mutta varsinaisesti sen historia alkaa vuodesta 1626, jolloin sen sai läänitykseksi liivinmaalainen aatelismies Reinhold Wunsch. Hänen pojanpoikansa Adan Johan Wunschin kerrotaan syyllistyneen tappoon ja olleen muutenkin suvun musta lammas. Hän myi tilan 300 taalerilla hopearahaa Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherralle, paroni Axel Rosenhanelle. Kartano autioitui isonvihan aikana. Sen sai 1791 haltuunsa Gabriel August Hagelberg, jonka jälkeläisten, nimellä Hagelstam, omistuksessa ja hyvässä hoidossa se oli 113 vuotta. Kartanon omistaja 1870-luvulla oli Jarl August Hagelstam, joka toimi Helsingin maalaiskunnan kassanhoitajana.
Rakennukset.
Vuonna 1826 kartanon pää- ja talousrakennus paloivat maan tasalle. Samassa yhteydessä räjähti pihan keskellä ollut, kiviharkoista rakennettu nelikulmainen, ruutikellarina toiminut rakennus.
Uusi hirsirakenteinen päärakennus valmistui vuosina 1826–27. Rakennuksessa on kahdeksan huonetta, jonka lisäksi mansardikaton alla olevassa yläkerroksessa on kolme huonetta. Sisäänkäynti oli pohjoissivulla.
Talo kävi kuitenkin ahtaaksi, joten rakennuksen itäpuolelle nousi vuonna 1875 lyhyempi, mutta leveämpi lisärakennus. Vuonna 1915 rakennusten väliin rakennettiin pieni huone, jolla lisärakennus yhdistettiin päärakennukseen.
Kartano nykyään.
Tilan pellot ovat edelleen viljelyssä. Thuringin suku on omistanut kartanon kuuden sukupolven ajan. Kartanon alueella on kulttuurihistoriallista merkitystä, ja se on myös lähiseudun asukkaiden, muun muassa länsimäkeläisten (Västerkulla) ja mellunmäkeläisten virkistysaluetta.
Estádio da Luz

Estádio da Luz (viralliselta nimeltään Estádio do Sport Lisboa e Benfica) on jalkapallostadion Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa. Se toimii Benfican ja Portugalin maajoukkueen kotistadionina. Stadionin kapasiteetti on 65 647 istumapaikkaa. Estádio da Luzilla pelattiin useita otteluita vuoden 2004 EM-kilpailuissa, mukaan lukien loppuottelu.
Stadionia kutsutaan yleisesti ”Valon stadioniksi”, koska sana "luz" tarkoittaa valoa. Stadionin nimessä Luz tarkoittaa kuitenkin Lissabonin kaupunginosaa, jossa stadion sijaitsee. Benfican kannattajat käyttävät Estádio da Luzista myös nimeä "A Catedral" (”katedraali”).
Vanha stadion, myös nimeltään Estádio da Luz, rakennettiin vuonna 1954. Se oli aikanaan yksi maailman suurimmista stadioneista. Istumapaikkoja siellä oli noin 120 000, mutta sanotaan että vuoden 1991 nuorten MM-kisojen loppuottelua olisi ollut katsomassa 130 000 katsojaa. Vanha stadion purettiin vuonna 2002, ja nykyinen rakennettiin vuoden 2004 EM-kisoja varten. Sen avajaiset olivat 25. lokakuuta 2003. Stadionin suunnitteli arkkitehti Damon Lavelle. Hän suunnitteli stadionin niin, että sinne pääsisi mahdollisimman paljon luonnonvaloa.
20. maaliskuuta 2012 Estádio da Luz valittiin isännöimään jalkapallon Mestarien liigan kauden 2013–2014 finaalia. Kyseessä oli ensimmäinen kerta 47 vuoteen, kun kilpailun finaaliottelu pelattiin Portugalissa.
Järvensivun koulu

Järvensivun koulu on Tampereen Järvensivussa toimiva pieni ala-aste. Vuonna 1907 perustetussa koulussa on noin 120 oppilasta, jotka ovat pääsääntöisesti Iidesrannan, Järvensivun, Lukonmäen ja Vuohenojan alueilta. Koulu sijaitsee Ala-Järvensivulla Iidesjärven rannalla, ja siihen kuuluu kaksi puurakennusta ja vuonna 1956 valmistunut tiilirakennus.
Koulun keskimmäinen rakennus on joskus palanut mutta myöhemmin korjattu.
Vuonna 2017 koulu muutti Sairaalankadulle sisäilmaongelmien takia.
Håkansbölen kartano

Håkansbölen kartano eli Hakunilan kartano sijaitsee Vantaalla Hakunilan suuralueen Ojangon kaupunginosassa, nykyisen Hakunilan itäpuolella. Aiemmin Håkansbölen tilan maat ulottuivat myös nykyisen Hakunilan puolelle. 
Kartanon tilan historia viljelysmaana yltää 1500-luvulle saakka. Kartano on ollut vuodesta 2005 lähtien Vantaan kaupungin omistuksessa. Museovirasto on luokitellut kartanomiljöön valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon osana kohdetta "Sotungin kylä ja Håkansböle". Kartanomiljöön rakennukset on myös suojeltu asemakaavassa.
Håkansbölen kartanopuistossa saa liikkua vapaasti ympäri vuoden. Puistoalueen halki virtaa Kormuniitynoja, jossa mainitaan olleen myös mylly.
Päärakennus.
Kartanon jugend-tyylinen hirsirunkoinen päärakennus on arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelema ja vuodelta 1908. Nykyinen päärakennus on rakennettu vanhan, vuosina 1842–1844 valmistuneen uusklassista arkkitehtuuria edustaneen päärakennuksen paikalle.
Kartanon entisöinti valmistui vuonna 2011. 
Muut rakennukset.
Päärakennusta ympäröivät lukuisat ulkorakennukset ja kartanonpuisto, joka kunnostettiin vuonna 2011. Entistämisessä oli mallina 1900-luvun alun tyyli. Vantaan kaupunki osti kartanon Sanmarkin perikunnalta vuonna 2005. Kokonaisuuteen kuuluva Pehtorin talo remontoitiin kahvila-ravintolaksi, joka avautui kesäksi 2018. Sopimus irtisanottiin vuonna 2021, mutta seuraavan vuoden kesällä Pehtorin talo ja sen viereinen vanha hevostalli vuokrattiin kuitenkin uusille yrittäjille.
Kartanon pihalla on myös ”Mutteritalo”, kaksikerroksinen huvimaja, jonka kartanon 1700-luvulla omistanut kauppias Johan Sederholm rakennutti kuningas Kustaa III:n vierailun kunniaksi. Mutteritalo on käytössä asuinrakennuksena.
Ahlbackan kartano

Ahlbackan kartano on kartano Hattulan kunnan Pekolan kylässä, Kanta-Hämeen maakunnassa. 
Historia.
Kartanon historia ulottuu 1500-luvun ensimmäiselle puoliskolle saakka. Ahlbackan tila ja Herniäisten kartano siirtyivät sotakomissaari Gustav Magnus Florinin omistukseen vuonna 1799. Florin rakennutti kartanon ensimmäisen hirsirunkoisen päärakennuksen. Florinin Christina-tytär avioitui Zacharias Nordenswanin kanssa. Kartano siirtyi Nordenswanin suvun omistukseen vuonna 1856, joka omistaa kartanon edelleen. 
Arkkitehtuuri.
Kartanon päärakennus on peräisin 1800-luvun alusta. Tuolloin kartano siirrettiin nykyiselle alueelleen, joka on Aulangontien varressa. Päärakennusta uudistettiin vuonna 1924 arkkitehti David Frölander-Ulfin johdolla, jolloin se sai nykyisen uusklassisen ulkomuotonsa.
Amberlan kartano

Amberlan kartano on Vehmaan Vinkkilässä sijaitseva kartano, jonka omistajat tunnetaan vuodesta 1540 lähtien. Vuonna 1922 valmistunut uusklassinen päärakennus on arkkitehti Erkki Väänäsen suunnittelema. Aikaisempi päärakennus oli peräisin vuodelta 1838.
Marshall Amplification

Marshall Amplification on englantilainen yritys, joka tekee soitinvahvistimia ja kaiuttimia. Marshall-vahvistin syntyi kun englantilainen musiikkikaupan pitäjä ja rumpujen soitonopettaja Jim Marshall huomasi, etteivät kitaristit löydä itselleen sopivaa vahvistinta. Niinpä Jim Marshall päätti tehdä kitaristeille sellaisen. Hän pestasi apuun Ken Branin ja Marshall Amplification -yhtiö perustettiin vuonna 1962.
Ensimmäinen Marshall-vahvistin oli tekniikaltaan kopio amerikkalaisesta Fenderin Bassmanista paitsi että vahvistin ja kaiutin olivat erillisissä koteloissaan. Myöhemmin amerikkalaisperäiset muuntajat ja radioputket vaihdettiin englantilaisiin, jolloin sointiin tuli enemmän aggressiivisuutta.
Nykyään Marshall Amplification -yhtiö valmistaa monia erilaisia vahvistimia ja kaiuttimia: malleja on minivahvistimista putki- ja transistorilaitteisiin.
Triviaa.
Legendan mukaan tunnettu rock-kitaristi Eddie Van Halen käytti Marshall-vahvistinta ylijännitteellä. Tarinan mukaan hän kytki tätä varten vahvistimen virransyöttöön säätömuuntajan eli Variacin. Myöhemmän lehtihaastattelun mukaan hän todellisuudessa käytti Marshall-vahvistinta Variacin avulla alijännitteellä muuttaakseen vahvistimen ääntä mieleisekseen (nk. brown sound).
Bastvikin kartano

Bastvikin kartano (ruots. "Bastvik gård") on kartano Espoossa, Saunalahden kaupunginosassa. Se on alueen vanhin tunnetuin tila. Kartanon päärakennuksen nykyinen ulkonäkö on peräisin 1920-luvun lopulta, ja se on arkkitehti Väinö Toivion käsialaa. Itse rakennus on kuitenkin huomattavasti vanhempi, oletettavasti 1800-luvun alusta. Sen tarkkaa ikää ei tiedetä. Vuoden 2005 keväällä aloitettiin kartanon kunnostamistyöt.
Villa Billnäs

Villa Billnäs eli Billnäsin ruukinkartano on Pinjaisten kylässä Pohjassa Raaseporissa sijaitseva kivirakenteinen kartanon päärakennus. Sen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Lars Sonck, ja se rakennettiin vuosina 1916–1917 ja on aikansa hienoimpia kartanoarkkitehtuurin edustajia. Rakennuttaja oli Fridolf Leopold Hisinger. Siihen liittyy työväen asuinrakennus ja puutarhaan liittyviä pieniä talousrakennuksia..Villa Billnäs on Hisinger-Jegerskiöldin suvun yksityisessä omistuksessa. Rakennus sijaitsee Mustionjoen ja Billnäsin puistotien välissä.
Tyylillisesti rakennuksen alakerta ja yläkerran pyörökaari-ikkunat viittaavat italialaiseen renessanssipalatsiin. Samaa tyyliä edustivat monet aikakauden pankkien ja vakuutuslaitosten rakennukset. Sonckin tuotannossa se edustaa siirtymistä pois jugendkaudesta. 2000-luvulla on päärakennuksen sivuille rakennettu Bernhard Wernerin suunnittelemat samantyyliset lisärakennukset.
Rakennuksen valmistuessa ruukki oli muodostettu 1898 osakeyhtiöksi, ja kartano muodosti erillisen maatilan.
Aiemmin paikalla ollut Sebastian Gripenbergin suunnittelema puinen ruukinkartanon päärakennus Villa Billnäs tuhoutui tulipalossa vuonna 1915. Kaksikerroksinen, ajan uusrenessanssista huvilatyyliä edustava rakennus valmistui 1884, jolloin aiemmin muualla asunut ruukin omistaja Fridolf Leopold Hisinger muutti paikkakunnalle..