Hiski Salomaa

Hiski Salomaa (alk. Hiskias Möttö, 17. toukokuuta 1891 Kangasniemi, Suomen suuriruhtinaskunta – 7. heinäkuuta 1957 New York, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen kuplettilaulaja ja lauluntekijä. Hän esiintyi Yhdysvalloissa 1910-luvulta 1940-luvulle asti ja levytti 18 laulua vuosina 1927–1931. Salomaa oli suomalaissiirtolaisten keskuudessa omana aikanaan kohtalaisen suosittu laulaja, mutta suurimpaan suosioonsa Suomessa hän alkoi nousta vasta 1950-luvulta lähtien.
Salomaan laulujen sanoitukset kuvasivat yleensä amerikansuomalaisten siirtolaisten ja työläisten arkea. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muun muassa ”Tiskarin polkka”, ”Vapauden kaiho” ja ”Lännen lokari”.
Elämä.
Nuoruus Suomessa.
Hiski Salomaa (alk. Möttö) oli Anna Leena Danielintytär Mötön avioton poika. Haukivuoresta kotoisin ollut Anna muutti Kangasniemelle pikkusiskonsa Amandan luokse alle 20-vuotiaana ja alkoi toimia kyläräätälinä. Hän asui siskonsa ja tämän miehen talon, Tipsalan torpan, pirtin seinää vasten sijainneessa pienessä savutuvassa. Hän synnytti ainoan lapsensa ollessaan 41-vuotias. Suomessa oli tuolloin 2,4 miljoonaa asukasta, joista maalaisväestön osuus oli 2 miljoonaa. Maalaisväestöstä 200 000 oli niin kutsuttuja loisihmisiä, joiksi myös Möttö ja hänen lapsensa laskettiin. Hiskin isä oli Amandan mies Ananias Eevanpoika Romo. Lapsi kulki äitinsä mukana töissä ja alkoi auttaa tätä työssä jo varhain, esimerkiksi ompelukoneen kampea pyörittämällä tai kankaita leikkaamalla. Salomaa kävi kahden kuukauden ajan kiertävää kansakoulua vuosien 1896–1898 välillä ja oppi lukemaan ja kirjoittamaan. Jo 1800-luvun lopulla hän kirjoitteli värssyjä ja kronikoita ihmisistä ja elinympäristönsä tapahtumista. Toisistaan ja ympäristöstään rallattelu oli tuolloin yleistä lasten ja nuorten keskuudessa. Salomaa lauloi töitä tehdessään sekä iltaisin kylällä. Nuorten omissa iltamissa hän hauskuutti ihmisiä myös imitoinnilla. Salomaa suoritti myös rippikoulun.
Uran alku Yhdysvalloissa.
Salomaan äiti kuoli, kun hän oli 17-vuotias. 18 vuotta täytettyään hän päätti lähteä kolmen ystävänsä kanssa Amerikkaan vuonna 1909. Vuosina 1908–1909 Kangasniemeltä lähti Michiganiin kaikkiaan 47 ihmistä. Salomaan sukunimi oli vielä Amerikkaan lähtiessä Möttö, mutta hänen passissaan luki Salomaa kohdassa ”Muut nimet”. Ammatiksi oli merkitty loinen.
Matkat Suomesta perille asti maksoivat noin kolmen kuukauden palkan verran. Matkalipun päämääräksi oli merkittyMichiganissa sijaitseva Nagauneen kaupunki, jossa asui kaksi Ananias Romon veljenpoikaa. Yhdysvaltoihin saavuttuaan Salomaa teki aluksi metsätöitä Michiganin South Rangessa, jossa oli enimmäkseen suomalaisia siirtolaisia. Sieltä hän jatkoi Hancockiin, jossa alkoi työskennellä räätälinä muiden palveluksessa. Sielläkin asui paljon amerikansuomalaisia. Salomaa lauloi pienissä tilaisuuksissa.
Salomaa tutustui myöskin räätälinä työskentelevään Aini Saareen, ilmeisesti paikallisten suomalaisten kesäjuhlissa Hancockissa vuonna 1913 tai 1914. He pitivät pienet hääjuhlat juhannusaaton aattona vuonna 1915 ja solmivat siviiliavioliiton saman vuoden heinäkuussa. Morsian oli 25- ja sulhanen 24-vuotias. Aini-nimi on kirjoitettu eri dokumenteissa myös muodoissa Aina, Aine, Aino ja Ina. Saari taas on kirjoitettu joskus muodossa Saine. Vehmaan kirkonkirjojen mukaan Aini Saaren virallinen nimi oli Aina Cecilia Saine Saari.
Salomaa avasi vuonna 1917 Hancockissa oman räätälinliikkeensä nimeltä Hiski Salomaa &amp; Company. Laulettuaan vuosien ajan kupletteja Salomaa alkoi samana vuonna tehdä ja esittää myös poliittisia lauluja. Hän sai vuoden tuomion aseistakieltäytymisestä pinnaamisesta, mutta hyvän käytöksen ansiosta istui tuomiosta vain 60 vuorokautta. Calumetin vankilasta marraskuussa 1917 vapauduttuaan hän rekisteröityi asevelvolliseksi, muttei joutunut palvelukseen. Tuomio ei vähentänyt hänen keikkojaan, vaan hän esiintyi kaikkien aatesuuntien haaleilla.
Hancockissa pariskunta asui vuodet 1916–1918. Sen jälkeen he asuivat lyhyitä aikoja Seattlessa ja Tyynenmeren rannikolla, jossa oli parisataa suomalaista kalastajaa. Tammikuussa 1920 he muuttivat takaisin Minnesotaan, Duluthiin. Vuoden 1921 lopulla Salomaat muuttivat kolmeksi vuodeksi Chicagon suurkaupunkiin. Siellä Salomaa työskenteli ilmeisesti suomalaisessa räätälinliikkeessä palkollisena ja esiintyi soittajana. Hän toimi myös näyttelijänä eräässä suomalaisessa näytelmässä. Sieltä he muuttivat alkuvuonna 1925 New Yorkin Harlemiin.
Ura levytysten aikana.
Salomaa aloitti levytysuransa vuonna 1927 Columbia Recordsilla. Hänen ensimmäinen levytyksensä on laulu ”Tiskarin polkka”. Levyjä markkinoitiin "finkauntteihin" eli niihin osavaltioihin, joissa asui paljon suomalaisia "mainareina" (kaivosmies), "farmareina" tai "lokareina" (metsuri). Neljän vuoden aikana hän levytti kaikkiaan 18 kappaletta. Salomaa oli suosionsa huippuvuosina 1930-luvun taitteessa melko suosittu amerikansuomalaisena levylaulajana, ei kuitenkaan kaikkein suosituimpien joukossa. 
Vuosina 1925–1929 Salomaa esiintyi usein suomalaisten Työväentalolla Manhattanilla (Workers Hall) loppuunmyydylle katsomolle. Vuonna 1930 Harlemissa asunut Salomaa työskenteli Louis Schwartzin hienostoräätäliliikkeessä Ala-Manhattanilla. Musiikkia hän soitti New Yorkin lisäksi muuallakin itärannikolla, kuten Rhode Islandissa ja Connecticutissa. 
1930-luvun laman myötä Columbia Recordsin levymyynti romahti, eikä Salomaakaan saanut enää levyttää. Hänen viimeinen levytyksensä oli Värssyjä sieltä ja täältä vuonna 1931. Esiintymisiä hän jatkoi tämän jälkeenkin.
Viimeiset vuodet työelämässä.
Vuodet 1931–1932 Salomaat viettivät osittain Suomessa etenkin sukulaisten luona Kangasniemellä ja Vehmaalla. 1910-luvulta lähtien pariskunta lähetti säännöllisesti rahaa ja tavaroita Suomeen sukulaisille ja tuttaville 1950-luvulle asti. He ottivat talteen esimerkiksi rikkaiden asiakkaiden pukimoon jättämät käytetyt silkkileningit ja lähettivät ne Suomeen. 
Vuonna 1940 Salomaat muuttivat Fosteriin Rhode Islandiin, jossa Hiski Salomaa pääsi osakkaaksi suomalaissyntyisen Eric Ryhäsen majataloon. Eric &amp; Hiski’s Inn ehti toimia vain helmikuusta syyskuuhun. Kun Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan joulukuussa 1941, Salomaa sai kutsuntailmoituksen. 50-vuotiaana hän kuitenkin välttyi palvelukseenastumismääräykseltä.
Lokakuussa 1943 Salomaat perustivat Fosteriin kanalan. Maaliskuussa 1947 Salomaa sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. Ei tiedetä, hakiko myös Aini Salomaa kansalaisuutta, mutta hän ei sitä saanut. Vuodet 1949–1950 pariskunta vietti osittain Suomessa. Kanala oli toiminnassa heinäkuuhun 1952 asti, mutta sen tuotot olivat varsin vähäiset.
Viimeiset vuodet.
Salomaat suunnittelivat viettävänsä eläkepäivänsä Suomessa, sillä Yhdysvalloissa he eivät olleet esimerkiksi eläkevakuutuksen piirissä. Vuonna 1952 he tulivat Suomeen seuraamaan Helsingin olympialaisia ja viipyivät maassa seuraavaan vuoteen, jolloin Aini Salomaa sairastui rintasyöpään. Hän kuoli syyskuussa 1954 Metropolitan-sairaalassa. Hiski Salomaa toi vaimonsa tuhkan Saaren sukuhautaan Vehmaan kirkkomaalle Varsinais-Suomeen. Vietettyään yli vuoden Suomessa ja saatuaan vierailun aikana lievän halvauskohtauksen hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1956 tarkoituksenaan myydä loput irtaimistosta ja palata Suomeen. Vuonna 1957 hän sai sydänkohtauksen ja halvaantui osittain. Hän palasi New Yorkiin, jossa tuttavat huolehtivat hänestä. Siellä hän sai jälleen sydänkohtauksen ja halvaantui lopullisesti. Hiski Salomaa kuoli 7. heinäkuuta 1957 Harlemin Metropolitan-sairaalassa. Vuorokausi oli tuolloin jo Suomessa vaihtunut, joten Suomessa kuolinpäivän katsottiin olevan 8. heinäkuuta. Kuolinsyyksi merkittiin sydänkohtauksen ja halvauksen jälkiseuraukset. Myös Hiski sai nimensä Saaren sukuhautaan. Pariskunnalla ei ollut lapsia.
Teemat.
Salomaan keskeisenä teemana pidetään kaipuuta vapauteen. Hänen kappaleensa kertovat yhteiskunnallisista ilmiöistä ja siirtolaisten elämästä. Hänen lauluissaan on kuvattu esimerkiksi 1920-luvun uutta polkkatukkaista ja itsenäistä naisihannetta ja ilmiöitä kuten yllätyskekkereitä. Hän toi esiin myös siirtolaisten toiveita, murheita ja muistoja. Kappaleissa havainnoidaan ympäristöä terävästi kuvaten esimerkiksi suomalaisten palvelustyttöjen elämää ("Tiskarin polkka"). Hänen valtteinaan on pidetty kuulijoita puhuttelevien aiheiden lisäksi esiintymistyyliä ja nokkelaa kielenkäyttöä. Humoristisissa kappaleissa romutettiin myyttejä ja ivailtiin siirtolaisten omaksumaa pikkuporvaristista elämäntyyliä. Hän viittasi todellisiin henkilöihin esimerkiksi kappaleissaan ”Auvisen akkahommat” ja ”Askon kolmirivinen” (kangasniemeläinen pelimanni Asko Reinikainen). Lännen lokarin esikuva on metsuri Ilkka Niemi, joka osti Amerikassa tienaamillaan rahoilla talon ja tilan Suomesta. Alkoholiin suhtaudutaan kappaleissa positiivisesti ja innostuneesti ja juomista kuvaillaan iloiseksi tapahtumaksi.
Salomaata on kutsuttu aatteellisesti vasemmistolaiseksi työväen mieheksi mutta myös epäpoliittiseksi kuplettimaakariksi. Salomaan on väitetty olleen syndikalistisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton jäsen, mutta tästä ei ole todisteita. Hän kuitenkin kirjoitti työväenhenkisiä lauluja. Tutkija Markku Salomaan mukaan Salomaa omaksui ensimmäisen maailmansodan sytyttyä republikaanisen vakaumuksen, koska hekin vastustivat pasifistisen Salomaan lailla sotaa ja halusivat pysyä puolueettomina. Suomen sisällissodan jälkeen Salomaa kuvasi työväenaatetta levyttämättä jääneessä laulussaan ”Aatetta päähän”: 
Salomaan viimeinen levytys ”Värssyjä sieltä ja täältä” kommentoi alkanutta lamaa alakuloiseen sävyyn ja ennustaa oikein demokraattisen puolueen vuonna 1932 saavuttaman suuren vaalivoiton.
Tyyli.
Salomaan sanoitukset ja riimitykset edustivat runonlaulantaa, jossa yhdistyivät suomalaiskansallinen sisältö ja poljento. Hän, samoin kuin ajan muutkin amerikansuomalaiset muusikot, ammensi musiikkinsa kansallisesta perinnöstään ottamatta vaikutteita muista Yhdysvaltojen vähemmistökulttuureista. Toisaalta hänen kappaleidensa sanotaan saaneen vaikutteita yhdysvaltalaisesta jazzista. Salomaan laulujen sanotaan ammentavan 1910-luvun suomalaisesta kuplettiperinteestä. Toivo Kärjen mukaan J. Alfred Tanner, Matti Jurva ja Hiski Salomaa rakensivat siltaa 1800-luvun rekilauluista 1950-luvun rillumarei-tyyliin. 
Juha Hurmeen mukaan Salomaan tyyli on lähellä rap-musiikkia: "Valtavat sanaryöpyt ja hirveä määrä tekstiä on osa sitä humoristista ilmaisua. Puoliriimiä, ja tahallaankin hän käyttää fingliskaa, eli suomen ja englannin sekoitusta aivan niin kuin nykyiset rap-artistit." Hänen tekstinsä olivat amerikansuomalaisten omaa murretta, fingliskaa, jossa englanninkielisiä sanoja taivutetaan suomeksi. Esimerkiksi "hall" käännettiin haaliksi, kitsi tarkoitti keittiötä ja petiruuma makuuhuonetta. Vuonna 1928 tekemässään laulussa Laulu taiteilijoista hän mainitsee Pekkarisen suurena esikuvanaan.
Levyjen kansiteksteissä Salomaata kuvattiin humoristisena laulajana ja tenorina, vaikka hän oli luontaisesti baritoni. Hänen laulamistaan on kuvattu määkimiseksi ja honotukseksi. Hän venytti vokaaleita ja sulautti sanoja yhteen. 
Esiintymisillään Salomaa pyrki hauskuuttamaan ja tutkija Salomaan mukaan hän olikin aikansa ehkä tunnetuin stand-up-koomikko, joka erottui muista esiintyjistä hauskoilla välijuonnoillaan, ilmeillään ja eleillään.
Salomaa ei ainakaan uransa alussa tuntenut nuotteja tai osannut soittaa muita soittimia kuin kornettia. Hän hyräili sanat säestäjilleen ja antoi heille teeman. Osa säestäjistä, esimerkiksi William Syrjälä, kirjoitti kappaleiden sanat ja nuotit. New Yorkissa asuessaan Salomaakin oppi kirjoittamaan nuotteja, mutta aikalaisten mukaan niitä oli mahdoton lukea.
Menestys Suomessa.
Salomaan musiikin suosioon Suomessa vaikutti laulujen ronskius, mutta myös niiden amerikkalaisuus. Salomaan levytykset ovat merkittävä osa suomalaista äänilevyhistoriaa. Tuohon aikaan suomalainen äänilevytuotanto oli lähes olematonta, ja vuosina 1917–1925 Suomessa ei julkaistu yhtään äänilevyä. Salomaan ura levylaulajana loppui suuren lamakauden alettua ja Columbia Records -yhtiön ajauduttua äänilevyjen myynnin romahduksen seurauksena konkurssin partaalle.
Lama-ajan mentyä ohi Salomaalle ja muille amerikansuomalaisille levylaulajille ei ollut enää kysyntää, koska vauhtiin päässyt suomalainen äänilevyteollisuus pystyi tyydyttämään myös Yhdysvalloissa asuneiden suomalaissiirtolaisten musiikinnälän. Salomaa kierteli esiintymässä myös Suomen-vierailujensa aikana 1930-luvulla ja myi levyjään, mutta hänen hiomaton laulutyylinsä ei saanut juuri vastakaikua. Lavatansseihin hänen kappaleensa eivät soveltuneet lainkaan. 
Omana aikanaan Salomaa ei ollut mitenkään erityisen suosittu amerikansuomalaisten levylaulajien joukossa, häntä suositumpia olivat ainakin Hannes Saari, Juho Koskelo ja Viola Turpeinen. Salomaan pahimpia kilpailijoita olivat lietolainen Arttur Arkadius Kylander, joka levytti 21 kappaletta ja kotkalainen Leo Kauppi, jolla oli 40 levytettyä kappaletta.
Suomessa Salomaa nousi suosioon vasta sotavuosina ja niiden jälkeen. ”Lännen lokaria” soitettiin sotilasradioasemilla, esimerkiksi Pekka Tiilikainen soitti kappaletta Aunuksen rintamaradiossa ja Tapio Rautavaara jatkosodan aikana Maaselän Radiossa. Rautavaara oli löytänyt levyn kommunisminvastaista työtä tehneen Suomen Aseveljien Liiton levyvarastosta. Levystä tuli niin kysytty, että siitä julkaistiin Suomessa auktorisoimaton painos. Sodan jälkeen ”Lännen lokarista” tuli Tiilikaisen juontaman Metsäradio-ohjelman tunnussävel. Yleisradiota aiemmin johtanut Hella Wuolijoki iski syksyllä 1951 inhoamansa levyn rikki humoristisessa tempauksessa Niilo Tarvajärven juontamassa suorassa lähetyksessä. Tapaus kasvatti levyn mainetta ja huhujen mukaan se oli esityskiellossa. 
”Lännen lokarin” vanavedessä myös muut Hiski Salomaan rallit alkoivat herättää Suomessa kiinnostusta 1950-luvulla ja niitä toivottiin usein niin Metsäradiossa kuin muissakin ohjelmissa. Yhdysvalloissa kerätyt Salomaan levytykset arkistoitiin Yleisradioon vuonna 1966. 1960-luvulla työväenmusiikkipiirit innostuivat Salomaan musiikista.
Kulttuuriperintö.
Suomessa kupleteillaan suosiota saanut J. Alfred Tanner kävi Yhdysvalloissa vuosina 1922 ja 1924 ja teki jälkimmäisellä käynnillään myös äänityksiä. Hän tapasi siellä myös Salomaan ja sai häneltä vaikutteita laulujensa teemoihin ja esitystensä koreografioihin. Myös Tanner teki humoristisia kupletteja eri ammattikunnista ja poliittisista tapahtumista ja hyödynsi parodioissaan eleitä. Kumpikin heistä esitti omanaan kappaletta Amerikan Ihmemaa vuodesta 1924 lähtien. Vuonna 1930 myös Theodor Weissman alkoi esittää sitä omanaan.
Vuonna 1952 ilmestyi Jorma Nortimon ohjaama elokuva "Lännen lokarin veli", jossa Esa Pakarinen esitti Amerikasta Suomeen palannutta savolaista. Toivo Kärki ja Reino Helismaa sävelsivät elokuvan nimikappaleen, jonka ei katsota kunnioittavan Salomaan perintöä.
Teijo Joutsela ja Kullervo Linnan Humppa-Veikot levyttivät 1960-luvun alussa ”Lännen lokarin” ja ”Iitin Tiltun”. Salomaan musiikkia ovat tulkinneet esimerkiksi Johanna Iivanainen ja Soul Captain Band.
Tuomari Nurmio muutti ensimmäisellä levyllään vuonna 1979 äänensä Hiskin kimeän nasaalin innoittamana. 
1980-luvulla perustettiin amerikansuomalainen The Third Generation -yhtye. Yhtye halusi elvyttää isovanhempiensa musiikkia ja esitti niin suomalaisia kansanlauluja, vanhaa tanssimusiikkia kuin Turpeisen ja Salomaan kappaleitakin.
Vuonna 1991 ilmestyi Hiski Salomaan tribuuttilevy Taattoni Maja. Levyllä Salomaan kappaleita tulkitsivat Atso Almila, Kati Bergman, Heikki Kahila, Heikki Laitinen, Merja Larivaara, Juice Leskinen, Liisa Matveinen, Johanna Nurmimaa ja SongILO.
J. Karjalainen on ammentanut 2000-luvulla Salomaan perinnöstä luomalla moderneja versioita amerikansuomalaisista levytyksistä. Hän otti banjovaiheensa taiteilijanimen Lännen-Jukka Salomaan laulusta.
Vuonna 2012 ilmestyneellä Jope Ruonansuun albumilla Veljekset kuin kyljykset Ruonansuu teki uuden version Lännen lokarista Lännen sukari -nimellä.
Levytykset.
Vuosien 1927–1931 välisenä aikana Hiski Salomaa levytti Yhdysvalloissa Columbia Records -yhtiölle 18 lauluaan. Hänen säestäjinään olivat muiden muassa hanuristit Antti Kosola ja Willy Larsen sekä trumpetisti Wäinö Kauppi. Säestäjinä toimivat William Syrjälän, Väinö Kaupin, Antti Kosolan ja Viola Turpeisen (Hänninen) suomalaiset yhtyeet. Ironwoodissa syntynyt Kosola kiersi säestäjänä myös hänen keikoillaan.
Salomaan uusintalevytyksiä julkaistiin Suomessa ensimmäistä kertaa vuonna 1947 Electro-levymerkin piraattipainoksena. Alkuperäistä levyä ei ollut enää saatavilla Columbian kautta.
Hiski Salomaan levytyksiin liittyy juridinen epäselvyys. Yhdysvalloissa lapsettomana kuolleen Salomaan oikeudenomistajia ei ole pystytty selvittämään. Vaikka Salomaan sanoitusten ja sävellysten esittäminen ja kopiointi on laitonta, oikeuksia ei voida valvoa. Siksi radiot soittavat hänen musiikkiaan ilmaiseksi ja kappaleista on tehty uusia äänityksiä lupia kyselemättä.
Columbia Recordsille tehdyt levytykset.
Salomaan levytykset, ajankohta ilmaisee levytyssession ajankohdan:
Kokoelmalevyt.
Love Records julkaisi Hiski Salomaan tuotantoa etnomusikologi Pekka Gronowin toimittamilla kokoelmalevyillä "Lännen lokarin kootut teokset" (1971) ja "Värssyjä sieltä ja täältä" (1971). Siboney julkaisi 1991 kokoelman "Kootut teokset 1927–1931 ja muita amerikansuomalaisia".
Levyttämättä jääneet valmiit kappaleet.
Levytettyjen laulujen lisäksi Salomaan jäämistöstä on löytynyt ainakin 26 laulun tekstit, joista vain osaan on tallella nuotit.
Levyttämättä jääneitä laulut: