tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
The Orange Box

The Orange Box on Valve Corporationin ja Electronic Artsin kehittämä videopelikokoelma. Valve Corporation julkaisi pelin Windowsille ja Xbox 360:lle lokakuussa 2007 sekä PlayStation 3:lle joulukuussa. 
Pelikokoelmaan kuuluu pelit "Half-Life 2", ', ', "Portal" ja "Team Fortress 2". Pelit ovat ensimmäisen persoonan ammuntapelejä, lukuun ottamatta "Portalia", joka on pulmapeli.
Vastaanotto.
"The Orange Box" sai maailmanlaajuisesti hyvän vastaanoton. GameRankings antoi Xbox 360- ja PC-versioille alustojen parhaat pisteet. IGN kuvaili peliä ”parhaaksi diiliksi videopelihistoriassa” ja palkitsi Windows- ja Xbox 360 -versiot toimituksen valinta -palkinnolla. Kaikki kolme versiota voittivat GameSpotin toimituksen valinta -palkinnon. The Orange Box sijoittui 22. sijalle vaikuttavimman videopelin sarjassa "Guinness World Records Gamer’s Edition, 2009" -kirjassa. Peliä oli myyty yli kolme miljoonaa kappaletta marraskuuhun 2008 mennessä.
Dennis Rommedahl

Dennis Rommedahl (s. 22. heinäkuuta 1978 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen ammattilaisjalkapalloilija, joka pelasi pitkään varsinkin Alankomaissa. Rommedahlin pelipaikka oli laitalinkki. Hän pelasi Tanskan maajoukkueessa 126 ottelua ja teki niissä 21 maalia.
Ura.
Seurajoukkueura.
Kööpenhaminan Bispebjergin kaupunginosasta kotoisin oleva Rommedahl aloitti jalkapalloilun paikallisissa seuroissa, kuten 
Boldklubben af 1893:ssa ja Lyngby Boldklubissa. Debyyttinsä aikuisten sarjoissa hän teki vuonna 1995 Lyngbyn joukkueessa Tanskan superliigassa.
Hänet ostettiin vuonna 1997 hollantilaiseen PSV Eindhoveniin, jossa hän debytoi 22. maaliskuuta SC Heerenveeniä vastaan. Kahden PSV:ssä pelatun ottelun jälkeen hänet lainattiin RKC Waalwijkiin Eredivisie-kaudeksi 1997–1998. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Eindhoveniin, jossa hän sai valtavasti vastuuta ja pääsi käyttämään nopeuttaan laitahyökkäyksissä. Hän voitti Eindhovenissa liigamestaruuden ja Hollannin supercupin neljästi. Italialaiset seurat olivat kiinnostuneita hänestä, mutta siirtoa ei saatu aikaan.
Rommedahl siirtyi kesällä 2004 englantilaiseen Charlton Athleticiin neljän vuoden sopimuksella. Ensimmäinen Charlton-kausi kului lähinnä vaihtopenkillä ja fysioterapeuttien pöydillä. Toinen kausi menikin jo paremmin, ja hän nousi merkittävään rooliin joukkueensa saavuttaessa Valioliigan kärkijoukkueita. Kesällä 2006 venäläinen FK Zenit Pietari oli lähellä saada sopimuksen laitalinkin kanssa. Joulukuussa 2006 Rommedahlin kotikaupungin suurseura FC Kööpenhamina oli valmis ostamaan miehen yhdellä miljoonalla punnalla. Siirto kuitenkin kariutui. Kesällä 2007 turkkilainen Galatasaray SK ja espanjalainen Getafe CF ilmaisivat kiinnostuksensa ostaa hänet. Charlton myi Rommedahlin yllättäen Ajaxiin 680 000 punnalla 20. heinäkuuta. Ajaxissa hän voitti Hollannin supercupin.
Maajoukkueura.
Rommedahl debytoi Tanskan U-19-joukkueessa heinäkuussa 1996. U-19- ja U-21-joukkueissa hän pelasi yhteensä 19 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Kun Morten Olsen siirtyi maajoukkueen peräsimeen, Rommedahl sai kutsun maaotteluun elokuussa 2000. Hän pelasi seuraavissa 38 maaottelussa, joista 32:ssa hän oli avauskokoonpanossa. Tuohon sarjaan mahtui myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2002 pelatut neljä ottelua. Hän teki maalin hallitsevaa maailmanmestaria Ranskaa vastaan. Hän pelasi myös Euroopan mestaruuskilpailuissa 2004 kaikki neljä ottelua.
Ramona

Ramona on naisen etunimi. Se on sisarnimi espanjalaiselle nimelle Ramón, jota englanninkielisissä maissa vastaa Raymond.
Suomessa nimi Ramona on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 731 henkilölle, etupäässä 1900-luvun loppupuolella syntyneille. Vuodesta 2020 lähtien Ramonan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 15. heinäkuuta.
Lämmin voileipä

Lämmin voileipä on mikroaaltouunissa, uunissa, leivänpaahtimessa tai leipägrillissä lämmitetty leipäpala, joka on päällystetty erilaisilla ruoka-aineilla. Lämpimän leivän voi päällystää monella tavalla, esimerkiksi kasviksilla, lihalla, kanalla, kalalla tai juustolla.
Yksi lämpimien voileipien klassikoista on "havaijinleipä", joka käsittää perusmuodossaan ainakin kinkkuviipaleen ja ananasrenkaan.
Lämpimät voileivät olivat erityisen suosittuja 1980- ja 1990-luvuilla mikroaaltouunin yleistyttyä suomalaiskodeissa.
Rubiinikurkkukolibri

Rubiinikurkkukolibri ("Archilochus colubris") on Väli- ja Pohjois-Amerikassa elävä pieni kolibrilaji.
Koko ja ulkonäkö.
Rubiinikurkkukolibrin pituus on 7–9 cm ja siipien kärkiväli 8–11 cm. Se painaa 2–6 grammaa. Aikuiset yksilöt ovat ylhäältä kiiltävän vihreitä ja alapuolelta harmaanvalkoisia, siivet ovat lähes mustat. Nokka on pitkä, suora ja erittäin kapea.
Koiraalla on kurkun alueella rubiininpunainen alue ja tumma, haaroittuva pyrstö. Naaraspuolisten yksilöiden pyrstö on päästään vaalea ja tasainen. Naarailla ei myöskään ole punaista laikkua kaulassaan ja ne ovat hieman koiraita suurempia.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Rubiinikurkkukolibri pesii lähinnä itäisen Pohjois-Amerikan alueilla sekä Kanadan preerioilla, lehti- ja havumetsissä sekä puutarhoissa. Rubiinikurkkukolibri on muuttolintu ja viettää talvet eteläisessä Meksikossa ja Karibianmeren alueella.
Elintavat.
Rubiinikurkkukolibrit elävät yksin ja aikuiset yksilöt yleensä tapaa toisiaan muuta kuin parittelutarkoituksissa. Sekä naaraat että koiraat puolustavat aggressiivisesti omia reviirejään.
Ravinto.
Ravinto koostuu pääosin kukkien medestä, mutta toisinaan kolibri syö myös tikkojen puihin hakkamista aukoista saamaansa mahlaa.
Amerikanviklo

Amerikanviklo, aikaisemmalta nimeltään isokeltajalkaviklo ("Tringa melanoleuca") on keskikokoinen kahlaaja. Lajin nimesi Johann Friedrich Gmelin 1789.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 29–31 senttiä, siipien kärkiväli 70–74 senttiä ja paino keskimäärin noin 160 grammaa. Naaras on hieman kookkaampi. Amerikanviklo muistuttaa kooltaan ja höyhenpuvultaan valkovikloa, mutta sen koivet ovat keltaiset ja yläperän neliömäinen valkoinen laikku erottuu räikeästi tummasta selästä. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Amerikanviklo pesii eteläisessä Alaskassa ja Kanadassa. Maailman populaation koko on noin 137 000 täysikasvuista yksilöä ja lajin kanta on ilmälläpidettävä. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosista Etelä-Amerikan eteläkärkeen. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Amerikanviklo pesii pohjoisella soiden ja vesistöjen pirstomalla havumetsäalueella. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla laji viihtyy lampareilla ja allikoilla sekä märillä niityillä.
Lisääntyminen.
Amerikanviklon pesä on kuoppa maassa kasvillisuuden suojassa, usein pensaan alla, metsässä ja usein kaukana rannasta. Munia on kolme tai neljä. Haudonta kestää noin 23 päivää. Poikaset ovat pesäpakoisia ja ovat lentokykyisiä 18–20 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Amerikanviklo syö mudassa eläviä selkärangattomia sekä pikkukaloja.
Kuin lintu langalla

Kuin lintu langalla ("Bird on a Wire") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintakomedia. Elokuvan on ohjannut John Badham ja pääosia näyttelevät Mel Gibson ja Goldie Hawn.
Tarina.
Todistajien suojeluohjelmassa mukana oleva, piileksivä mies ja lakinainen pakenevat rakastavaisiksi tekeytyen.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1995 Bello Romano antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Hän kuvaa elokuvaa kahden supertähden ympärille kasatuksi, heikosti koossa pysyväksi toimintarymistelyksi.
Nicoleta Grasu

Lenuţa Nicoleta Grasu tai Grădinaru-Grasu (o.s. Grădinaru, s. 11. syyskuuta 1971 Secuieni, Romania) on romanialainen kiekonheittäjä. Hän on saanut MM-kilpailuista hopeaa 2001 sekä pronssia 1999, 2007 ja 2009. Edmontonissa 2001 hän oli alun perin kolmas, ja nousi toiseksi Natalja Sadovan dopingrikkeen vuoksi. Osakassa 2007 Grasu sijoittui puolestaan alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille Darja Pištšalnikovan jäätyä kiinni dopingista. Grasu on saavuttanut lisäksi EM-hopeaa 2010 sekä EM-pronssia 1998 ja 2006. Hän oli kuudes olympiakisoissa 2004.
Grasun ennätys kiekonheitossa on 68,80 metriä, jonka hän heitti vuonna 1999 Poiana Braşovissa. Hänen puolisonsa on kiekonheittäjä Costel Grasu.
Saavutuksia.
Lähde: IAAF
Kimmo Rasila

Kimmo Rasila (s. 27. heinäkuuta 1970 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Rasila valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1998 ja on siitä lähtien ollut kiinnitettynä Turun kaupunginteatteriin. Näyttelijä Jukka Rasila on hänen veljensä.
Justus Dahinden

Justus Dahinden (18. toukokuuta 1925 Zürich, Sveitsi – 11. huhtikuuta 2020 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen modernistinen arkkitehti. Hän oli valmistunut Zürichin teknillisestä korkeakoulusta.
Dahinden nousi vuosikymmenten mittaan kysytyksi opettajaksi eri puolilla maailmaa.
Kasvoton mies

Kasvoton mies ("The Man Without a Face") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Elokuvan ohjasi Mel Gibson ja hän näyttelee myös itse toista pääosaa Nick Stahlin kanssa.
Elokuva kertoo nuoresta Chuckista joka on kyllästynyt elämäänsä. Hänellä on kaksi erittäin ärsyttävää siskopuolta ja äiti vaihtaa miehiä kuin sukkia, ja taas on uusi sulhasehdokas oven takana. Chuck elättelee toivoa päästää jo kuolleen isänsä opiskelupaikkaan, mutta ongelmana ovat pääsykokeet jotka eivät ole siitä helpoimmasta päästä. Chuck tarvitsee nopeasti apua, mutta sitä ei näytä löytyvän. Mutta hän löytääkin pian etsimänsä ja vieläpä omasta kylästä. Chuck saa apua ja opetusta entiseltä opettajalta Justinilta jota kohtaan on suuria ennakkoluuloja sillä hän oli vakavassa auto-onnettomuudessa ja menetti puolet kasvoistaan. Aluksi kumpikaan ei pidä toisistaan, mutta lopulta heistä tulee ylimmät ystävät ja Chuck alkaa oppia uusia asioita Justinilta.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa onnistuneeksi ja koskettavaksi ensiohjaukseksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Madeleine Stowe

Madeleine M. Stowe (s. 18. elokuuta 1958) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Stowe syntyi Los Angelesissa brittiläiselle isälle ja costaricalaiselle äidille. Hän aloitti pianonsoiton kymmenvuotiaana, mutta keskeytti opintonsa iäkkään opettajansa kuoltua. Hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon ja esiintyi useiden vuosien ajan vain vähäisissä sivuosissa.
Stowe sai vuonna 1993 roolin Robert Altmanin elokuvasta "Short Cuts – oikopolkuja". Vuonna 2002 hänellä oli televisiorooli klassikkoelokuvan "Mahtavat Ambersonit" uudelleenfilmatisoinnissa. Muita merkittäviä rooleja hänellä on ollut muiden muassa Terry Gilliamin tieteiselokuvassa "12 apinaa" (1995) sekä "Viimeisessä mohikaanissa" (1992). Hän esiintyi myös televisiosarjassa "Kosto".
Stowe on naimisissa näyttelijä Brian Benbenin kanssa, ja heillä on tytär.
John Toland

John Toland tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Maa (albumi)

Maa on lauluyhtye Rajattoman 10-vuotisjuhlalevy. Se julkaistiin suomalaisen kirjallisuuden päivänä 10. lokakuuta 2007. Albumilla on pelkästään suomenkielisiä kappaleita, kuten oli yhtyeen debyyttialbumi "Novallakin". Suurin osa albumin kappaleista on yhtyeen jäsenten säveltämiä, sovittamia ja tuottamia. Levyn päätösraitana on "Valse triste". Kappaleella on haluttu kunnioittaa säveltäjä Jean Sibeliusta, jonka kuolemasta tuli vuonna 2007 kuluneeksi 50 vuotta.
Ensimmäisellä listaviikollaan "Maa" oli virallisella albumilistalla sijalla 12.
Albumin julkaisun jälkeen Rajaton aloitti "Ääni on rajaton" -juhlakiertueen 19. lokakuuta. Kiertueeseen kuului 31 konserttia. Yhtyeen mukana kiertueella esiintyi kitaristi Petteri Sariola.
Alfonso Arau

Alfonso Arau (s. 11. tammikuuta 1932) on meksikolainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hänen kansainvälisesti tunnetuimpia ohjauksiaan ovat "Suklaata iholla" (1991), "Rakkauden pilvitarha" (1995) ja "Mahtavat Ambersonit" (2002). 
Näyttelijänä Araulla on ollut rooleja muiden muassa "Hurjassa joukossa" (1969) ja "Kolmessa kaveruksessa" (1986).
Méxicossa syntynyt Arau on palkittu useilla meksikolaisilla Ariel-palkinnoilla, ja hän on lisäksi ollut ehdolla Baftan ja Goya-palkinnon saajaksi. Hän on jatkanut ammattiuraansa 1950-luvulta 2000-luvulle saakka.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat Araun vuoden 1991 elokuvan "Suklaata iholla" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Charles Frederick Crisp

Charles Frederick Crisp (29. tammikuuta 1845 Sheffield, Englanti – 23. lokakuuta 1896 Atlanta, Georgia) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja lakimies. Hän syntyi Englannissa, mutta muutti pian syntymänsä jälkeen vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Yksi Crispin pojista, Charles Robert Crisp, on myös ollut mukana politiikassa.
Crisp toimi edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1891–1895. Crisp istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Georgian osavaltion edustajana vuodesta 1883 kuolemaansa 1866 saakka. Hän oli vuonna 1866 ehdolla myös Yhdysvaltain senaattiin, mutta hän ehti kuolla ennen esivaalivaiheen päättymistä.
Politiikan ulkopuolella Crisp palveli Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaation armeijassa vuosina 1861–64, kunnes hän vuoden 1864 toukokuussa jäi sotavangiksi. Crisp vapautui vankeudesta kesäkuussa 1865, jolloin sota oli jo loppunut. Sodan jälkeen hän opiskeli itsensä lakimieheksi.
Fugazi (yhtye)

Fugazi oli yhdysvaltalainen, Washington, D.C.:ssä vuonna 1987 perustettu alternative rock -yhtye. Sen jäseniin kuuluivat kitaristit Ian MacKaye ja Guy Picciotto (jotka molemmat lauloivat), basisti Joe Lally sekä rumpali Brendan Canty. Yhtye on ollut tauolla vuodesta 2002 lähtien.
Lupita Tovar

Lupita Tovar (27. heinäkuuta 1910 Matías Romero, Oaxaca, Meksiko – 12. marraskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli meksikolainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi muun muassa Evan roolistaan "Dracula"-elokuvan (1931) espanjankielisessä versiossa. Tovar näytteli myös Antonio Morenon elokuvassa "Santa" (1932), joka oli ensimmäinen meksikolainen äänielokuva. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Ariel-palkinto elämäntyöstä.
Tovar syntyi Oaxacassa ja lähti Hollywoodiin tammikuussa 1929, minkä jälkeen hänen englannin kielen taitonsa kohentui yllättävän nopeasti. Hän meni vuonna 1932 naimisiin tuottaja Paul Kohnerin kanssa. Avioliitto jatkui, kunnes mies kuoli 16. maaliskuuta 1988.
Tovarin ja Kohnerin tytär Susan on tunnettu näyttelijä itsekin. Lapsenlapset Chris ja Paul Weitz puolestaan ovat menestyneet elokuvaohjaajina.
Tovar kuoli 106-vuotiaana kotonaan Los Angelesissa 12. marraskuuta 2016.
Olov Svedelid

Olov Svedelid (26. elokuuta 1932 Tukholma, Ruotsi – 22. syyskuuta 2008 Stocksund, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
Svedelidin tunnetuin dekkarihahmo on tukholmalainen poliisi Roland Hassel. Hän on myös luonut laajan romaanisarjan asianajaja Samuel Rosenbaumin tapauksista yhdessä ystävänsä Leif Silberskyn kanssa. Svedelid on kirjoittanut myös suomeksi käännetyn kahdeksanosaisen "Korttelijengi"-nuortenkirjasarjan. Hänen tuotannostaan löytyy myös Suomessa viisiosaisena kuunnelmana esitetty jännityskuunnelma "Polttarit". Kuunnelma kertoo keilaporukasta, ja heidän perhe-elämästään yhden porukkaan kuuluvan jäsenen hääpäiväänsä edeltävän mystisen katoamisen ympärillä klassiseen mysteeriseen dekkarityyliin.
Vuonna 2000 Svedelid kirjoitti romaanin "Mitt namn är Eduard Braun Hitler" (suom. "Nimeni on Eduard Braun Hitler", Book Studio 2001), joka kertoo Adolf Hitlerin pojan noususta kansallissosialismin uudeksi keulakuvaksi 2000-luvun taitteen Saksassa.
Svedelidin tuotanto käsittää lähes 190 teosta, niin rikos- kuin jännityskirjallisuutta, historiallisia romaaneja, tietokirjoja ja lasten- ja nuortenkirjoja. Teosten perusteella on tehty 13 televisioelokuvaa. Leif Silberskyn kanssa hän on lisäksi kirjoittanut oikeussaliin sijoittuvia romaaneja, joiden pohjalta on myös tehty televisiosarja.
Esa Ruuttunen

Esa Kustaa Ruuttunen (s. 11. maaliskuuta 1950 Nivala) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. 
Ruuttunen valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1974 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1977. Sen jälkeen hän suoritti lauludiplomin ja laulunopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäoppia laulamiseen Ruuttunen haki Aachenin musiikkikorkeakoulusta 1983 sekä laulukursseilta Italiasta ja Länsi-Saksasta.
Helmikuussa 1976 Ruuttunen lauloi lääkärin osuuden Jorma Panulan johtamassa, Vanhan oopperatalon päänäyttämön neljässä esityksessä teoksesta Portugalin nainen. Vuonna 1981 Ruuttunen piti ensikonsertin Helsingissä ja sai samana vuonna jaetun toisen palkinnon Geneven laulukilpailussa. Syksyllä 1985 hän vieraili ensi kerran Suomen Kansallisoopperassa. Hän oli Suomen Kansallisoopperan vakituista henkilökuntaa 1987–2005. Savonlinnan oopperajuhlilla hän on esiintynyt lähes joka vuosi vuodesta 1983 alkaen. Baijerin valtionoopperassa Münchenissä Ruuttunen vieraili ensi kerran 1998, Lontoon Covent Gardenissa 2000, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin valtionoopperassa 2004.
Ennen oopperalaulajan uraansa Ruuttunen toimi kymmenen vuotta pappina. 
Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 2001.. Mikael Agricolan ristin hän sai 2012. Vantaan kulttuuripalkinto hänelle myönnettiin vuonna 2013.
Kirsti Karhi

Kirsti Saga Karhi (o.s. "Boxberg", 2. toukokuuta 1902 Hauho – 18. syyskuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1931 teatterinjohtaja Akseli Karhi. Karhin tytär oli näyttelijä Maija Karhi.
Glaukos (Minoksen poika)

Glaukos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Minoksen ja Pasifaen poika.
Eräänä päivänä Glaukoksen ollessa leikkimässä pallolla tai jahtaamassa hiirtä hän yllättäen hävisi. Hänen vanhempansa kävivät kysymässä neuvoa tietäjilltä, jotka kertoivat heidän keskuuteensä syntyneen väriä vaihtavan vasikan, joka kolme kertaa päivässä vaihtoi väriään valkoisesta punaiseen ja siitä edelleen mustaksi, ja kuka tahansa, joka keksisi sen yhdenkaltaisuuden, löytäisi myös lapsen. Polyidos vertasi sen samankaltaisuutta mulperipuun hedelmään tai karhunvatukkaan, ja Minos lähetti hänet etsimään lasta.
Etsiessään poikaa Polyidos näki pöllöin ajavan mehiläisiä ulos viinikellarista Minoksen palatsissa. Viinikellarissa oli tynnyrillinen hunajaa, ja Glaukos kuolleena sen sisällä. Minos vaati Polyidosta herättämään poikansa takaisin henkiin, ja vaikka Polyidos vastusteli, Minoksella oli hyvät perusteet pitäytyä vaatimuksessaan; oraakkeli oli kertonut näkijän palauttavan lapsen eloon. Niin Minos telkesi Polyidoksen pojan ruumiin kanssa samaan tilaan. Kun paikalle ilmestyi käärme, Polyidos tappoi sen kivellä. Pian kuitenkin sitä etsimään saapui toinen käärme, ja nähtyään kumppaninsa kuolleena, se lähti ja palasi mukanaan yrtti, jolla se herätti ensimmäisen käärmeen takaisin eloon. Seuraten tätä esimerkkiä, Polyidos käytti samaa yrttiä herättääkseen myös Glaukoksen kuolleista.
Minos kieltäytyi päästämästä Polyidosta lähtemään Kreetalta, ennen kuin hän olisi opettanut Glaukokselle selvinnäkemisen taidon. Polyidos teki näin, mutta viime hetkellä ennen lähtöään hän pyysi Glaukosta sylkäisemään suuhunsa. Tämän teki ja samalla unohti kaiken oppimansa.
Hyginus tosin kertoo tarinasta myös toista versiota, jossa Polyidoksen sijasta Glaukoksen herätti henkiin Asklepios, lääketieteen jumala, joka tappoi käärmeen sauvallaan, mikä selittää myös lääketieteen tunnuksen – sauvan ympärille kietoutuneen käärmeen.
Ramsey-hinnoittelu

Ramsey-hinnoittelu on eräs taloustieteellinen malli, jota pidetään kansantaloudellisesti optimaalisena tapana hinnoitella ns. yleishyödyllisen luonnollisen monopolin suoritteet. Tällainen monopoli voi olla vaikka kunnallinen energialaitos tai lankapuhelinverkko.
Jos monopoli tähtää voiton maksimoinnin sijasta yleiseen etuun, jos sillä on korkeat kiinteät (siis tuotannon määrästä riippumattomat) kustannukset, jos se myy useita tuotteita ja jos sen on myyntituotoillaan katettava omat kustannuksensa, optimaalisen hinnoittelun kaava on:
(Suoritteen hinta – suoritteen rajakustannus)/suoritteen hinta = -k/e
missä k on voittorajoitteen saavuttamisen vaikeudesta riippuva luku väliltä 0–1 ja e on kysynnän hintajousto (e&lt;0). Luku k on sitä suurempi mitä vaikeampaa on tuottaa vaadittu minimivoitto, tai välttää tappion tekeminen. Jos rajoitteen saavuttamisessa ei ole mitään ongelmaa, k=0. Tällöin suoritteet kannattaa myydä rajakustannuksella.
Ramsey-hinnoittelun intuitio on pohjimmiltaan melko yksinkertainen. Ei voi olla kansantaloudellisesti optimaalista periä asiakkailta hinnoissa kiinteitä kustannuksia, jotka eivät riipu suoritteen käytöstä. Tällöin asiakkaat alkavat käyttää suoritetta säästeliäästi, vaikka niiden tuottaminen on kansantaloudellisesti halpaa. Koska kiinteät kulut on kuitenkin katettava, on järkevintä periä eniten hintaa niistä suoritteista, joiden kysyntä reagoi vähiten hintaan. Näiden tuotteiden tapauksessa e on siis lähinnä nollaa.
Juliet Anderson

Juliet Anderson (oik. Judith Carr, 23. heinäkuuta 1938 Burbank – 11. tammikuuta 2010 Berkeley) oli yhdysvaltalainen pornonäyttelijä ja elokuvatuottaja. Hänet valittiin XRCO Hall of Fameen vuonna 1999. 
Anderson syntyi Burbankissa, Kaliforniassa, ja toimi ulkomailla englanninopettajana ennen paluutaan kotimaahansa 1970-luvulla. Hän aloitti uransa vasta silloin eli hyvin myöhään; hän oli iältään lähes 40-vuotias. Hänen tunnetuimpia elokuviaan olivat elokuvat "Pretty Peachers" ja "Aunt Peg". 1970-luvun alussa Andersson toimi myös radiotoimittajana Yleisradiossa. Hän teki Suomesta ohjelmia englanniksi.
1980-luvun vuosina hän tuli tunnetuksi varsinkin tuottajan ominaisuudessa. Hänen ”löytönään” pidetään esimerkiksi Nina Hartleytä. Hän jatkoi työtään eri muodoissa 2000-luvulle saakka. Anderson sairastui Crohnin tautiin ja hän kuoli 71-vuotiaana vuonna 2010.
Zabid

Zabid eli Zebid () on noin 21 000 asukkaan kaupunki Jemenissä. Se oli Jemenin pääkaupunki 1200–1400 luvulla, ja vuosisatojen ajan arabikulttuurin tärkeitä keskuksia korkeatasoisen yliopistonsa takia. Zabid on Unescon maailmanperintökohde. 
Maantiede.
Zabid sijaitsee noin 25 kilometrin päässä Punaisenmeren rannikosta Jemenin rannikkotasangolla eli Tihamalla. Seutu tunnetaan hedelmällisenä maatalousalueena. Vettä alueelle tulee kahden wadin, Wadi Zabidin kautta etelässä ja Wadi Riman kautta pohjoisessa. Alue on osa Hodeidan maakuntaa.
Historia.
Nykyisen Zabidin alkuperäinen nimi oli al-Husayb. nykyisen nimensä se sai läheisen Wadi Zabidin mukaan vuonna 820. Zabidin tuolloisena perustajana pidetään ziyadidien perustajaa Muhammad ibn Ziyadia, jonka abbasidikalifi al-Mamun oli lähettänyt alueelle kukistamaan paikallisia heimoja. Zabidista tuli hänen jälkeläistensä pääkaupunki. Se rikastui esimerkiksi sen kautta Adenista Mekkaan kulkeneen pyhiinvaellusreitin avulla. Kaupungista kehkeytyi myös yksi sunnalaisuuden keskuksista Jemenissä. Aijubidit valtasivat Zabidin vuonna 1174 ja heitä seurasivat rasulidit vuonna 1229. Rasulidien pääkaupunki oli Taizz, mutta hallitsijat viettivät usein talvet Zabidissa. Rasulidien kaudella kaupunkiin rakennettiin useita paltseja, puutarhoja, toreja ja uskonnollisia rakennuksia. Wadi Zabidin varrella kasvatettiin taateleja ja hallitisjat kävivät siellä metsästämässä. 
Kaupungin kukoistus alkoi taittua 1400-luvulla Rasulideja seurasivat tahridit vuonna 1454. Tahridien hallitsijat viettivät kaupungissa vielä talviaan, mutta se ei enää elpynyt rasulidien ajan kultakaudelleen. Egyptin mamelukit kukistivat tahridit ja he valtasivat Jemenin rannikkotasanko Tihaman vuosien 1521 ja 1536 välillä. Mamelukkeja seurasivat Osmanit vuonna 1538. Osmaneja vastaan taistelleet zaidilaiset tekivät tuhoisia hyökkäyksiä osmanien tukikohtanaan pitämää Zabidia vastaan. Jemenissä uudeksi vauraudenläöhteeksi muodostui kahvi, jonka myynti keskittyi kuitenkin Zabidin sijaan Mokkan ja Bayt al-Faqihin kaupunkeihin. Hodeidasta tuli puolestaan Tihaman johtava hallinnollinen keskus Zabidin sijaan 1800- ja 1900-luvuilla. Zabidin vanhakaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1993. Vuodesta 2000 lähtein se on ollut myös yksi vaarantuneista maailmanperintökohteista.
Huthit valtasivat Zabidin Jemenin sisällissodan aikana ja sittemmin sen omistuksesta on käyty taisteluja huthien ja heitä vastustavan liittouman välillä.
Väestö.
Zabidin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 21 576. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 155 585 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Jan Assmann

Jan Assmann (7. heinäkuuta 1938 Langesheim, Saksa – 19. helmikuuta 2024 Konstanz, Saksa) oli saksalainen egyptologi. Hänet palkittiin Bundesverdienstkreuzilla vuonna 2006. 
Assmann kasvoi Lyypekissä ja Heidelbergissä. Hän opiskeli egyptologiaa, klassista arkeologiaa ja muinaiskreikkaa Münchenissä, Heidelbergissä, Pariisissa ja Göttingenissä.
Assmann oli Heidelbergin yliopiston egytologian professori vuodesta 1976 vuoteen 2003, jolloin hän eläköityi. Hän toimi myös useassa yliopistossa vierailevana professorina ja oli Konstanzin yliopiston kunniaprofessori.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2004.
Assmann tutki urallaan erityisesti muinaisen Egyptin yhteisöllisyyttä. Hän käsitteli tutkimuksissaan sitä, miten egytiläiset ymmärsivät ajan sekä kuolemaa, kuoleman jälkeistä elämää, ihmisten välisiä suhteita ja kuvaa Jumalasta. Jan Assmann kehitti yhdessä tutkijavaimonsa Aleidan kanssa kulttuurisen muistin käsitteen. Sillä he tutkivat tekijöitä, jotka vaikuttavat siihen, miten kulttuurien ja yhteisöjen indentiteetti ja tietoisuus muodostuvat.
Jan ja Aleida Assmannilla oli viisi lasta.
Andrew Adamson

Andrew Adamson (s. 1. joulukuuta 1966 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Shrek" (2001) ja "Shrek 2" (2004). Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 2005.
Adamson voitti Baftan vuonna 2001 ja oli vuosina 2001 ja 2004 ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi. 
Adamson on ohjannut myös C. S. Lewisin Narnia-kirjoihin perustuvat elokuvat ' (2005) ja ' (2008). 
Hänestä tehtiin vuonna 2006 Uuden-Seelannin "Order of Meritin" jäsen.
Moustapha Akkad

Moustapha Akkad (; 1. heinäkuuta 1930 – 11. marraskuuta 2005) oli syyrialais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Pyhä sota" (1977), "Halloween – naamioiden yö" (1978) ja "Erämaan leijona" (1980).
9. marraskuuta 2005 Akkad joutui 34-vuotiaan tyttärensä kanssa pommi-iskun uhriksi ammanilaisen hotellin aulassa Jordaniassa. Hän kuoli vammoihinsa sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Ian MacKaye

Ian Thomas Garner MacKaye (s. 16. huhtikuuta 1962) on yhdysvaltalainen laulaja ja kitaristi. Vuodesta 1979 esiintynyt MacKaye on ollut keulakuvanahardcore punk- ja alternative rock -yhtyeissä, kuten Minor Threatin, Embracen, Fugazin ja The Evens. Hän on Dischord Records -levy-yhtiön perustaja.
MacKaye on hardcore punkin kehityksen avainhenkilöitä ja DIY-ajatuksen vankkumaton kannattaja. Hän on lisäksi toiminut äänittäjänä ja tuottanut muun muassa 7 Secondsin ja Rollins Bandin julkaisuja.
Jimmy Bain

Jimmy Bain (19. joulukuuta 1947 – 24. tammikuuta 2016) oli skotlantilainen basisti, joka tunnettiin parhaiten yhtyeistä Rainbow ja Dio. Bain teki yhteistyötä myös useiden muiden artistien kanssa, kuten Thin Lizzystä tunnetun Phil Lynottin kanssa Lynottin sooloalbumeilla.
Bain syntyi Newtonmoressa, Skotlannissa. Hän soitti useissa paikallisissa harrastelijayhtyeissä ennen kuin muutti vanhempiensa mukana Vancouveriin, Kanadaan. 20-vuotiaana hän soitti ammatikseen yhtyeessä Street Noise.
Rainbow.
Ritchie Blackmore pyysi Bainia mukaan Rainbow’hun nähtyään tämän soittavan Lontoossa Marquee-klubilla. Bain oli mukana levyllä "Rising", mutta hän sai potkut yhtyeessä joulukuussa 1977.
Wild Horses.
1980-luvun alussa Bain perusti yhtyeen Wild Horses Thin Lizzy -kitaristi Brian Robertsonin kanssa.
Dio.
Vuonna 1983 Bain liittyi entisen Rainbow-vokalistin Ronnie James Dion yhtyeeseen Dio. Bain oli mukana säveltämässä useita Dion tunnettuja kappaleita.
3 Legged Dogg.
Vuonna 2005 Bain ja rumpali Vinny Appice perustivat yhtyeen 3 Legged Dogg, kitaristeina Carlos Cavazo ja Brian Young ja vokalistina Chas West.
Paolo Iašvili

Paolo Iašvili (, 29. kesäkuuta 1894 – 22. heinäkuuta 1937) oli georgialainen runoilija ja yksi georgialaisen symbolistisen liikkeen johtohahmoista. Neuvostoliiton aikana hänet pakotettiin sovinnaisuuteen ja hänen ystäviään kuoli Stalinin vainoissa, mikä vaikutti häneen syvästi. Iašvili teki itsemurhan Georgian kirjailijaliiton rakennuksessa. 
Iašvili syntyi Kutaisissa Länsi-Georgiassa, joka kuului silloin Venäjän keisarikuntaan. Hän sai koulutuksensa Kutaisissa, Anapassa ja Pariisissa. Georgiaan Iašvili palasi vuonna 1915, ja hänestä tuli yksi Siniset sarvet -symbolistiryhmän perustajista ja ideologeista. Hän toimitti myös kirjallisuuslehti "Tsisperi qantsebia" ("Siniset sarvet"). 1920-luvun alussa Iašvili, "loistava, tyylikäs, kultturelli ja viihdytävä puhuja, eurooppalainen ja hyvännäköinen", kuten hänen läheinen ystävänsä ja kääntäjänsä Boris Pasternak häntä kuvasi, nousi georgialaisen symbolisminjälkeisen ja kokeellisen runouden johtajaksi. Hänen omistautumisensa mystiikalle ja "puhtaalle taiteelle" hiipui Neuvostoliiton ideologisessa paineessa 1920-luvun lopulla, kun georgian kirjallisuuden klassikot käytännössä kiellettiin ja Georgian kirjailijaälymystö painostettiin alistumaan sosialistisille dogmille. Monet kirjailijat käytännössä hiljennettiin, ja Iašvilista tuli vesivoimainsinööri Valodia Džikian suhdetoiminnan hoitaja. Kun Lavrenti Berija tuli valtaan, hän palautti monia georgialaisia kirjailijoita takaisin hyväksytyiksi yrittäessään vetää heidät neuvostoideologian piiriin. Sosialismin istuttaminen entisiin symbolisteihin oli kivulias prosessi, mutta Iašvili joutui lopulta sopeutumaan Neuvostoliiton doktriineihin, ja hänen runoudestaan tuli yhä ideologisempaa. Berija jopa teki hänestä Transkaukasian SFNT:n keskuskomitean jäsenen.
1930-luvun suurten puhdistusten huipulla hän yritti epätoivoisesti pelastaa itsensä tunnustamalla "arvostelukyvyn häiriönsä" ja toistamalla uskollisuuttaan Stalinille ja Berijalle. Hän todisti ja hänen täytyi jopa osallistua julkisiin oikeudenkäynteihin, joissa useita hänen kumppaneitaan erotettiin kirjailijaliitosta, mikä käytännössä tuomitsi heidät kuolemaan. Berijan painostuksesta hän leimasi ranskalaisen kirjailijan ja entisen ystävänsä André Giden "petolliseksi, mustakasvoiseksi trotskilaiseksi rakiksi". Runoilija nujertui täysin, kun hänen ideaalinsa pettivät. Kun Berija vaati Iašvilia joko tuomitsemaan elinikäisen ystävänsä ja symbolistisen runoilijan Titsian Tabidzen tai joutumaan NKVD:n pidättämäksi ja kiduttamaksi, Iašvili meni Georgian kirjailijaliiton rakennukseen ja ampui itsensä kuoliaaksi 22. heinäkuuta 1937. Liiton kokous hyväksyi lauselman, jossa Iašvilin sanottiin teeskennelleen kirjailijaa osallistuessaan maanpetturuuteen ja vakoiluun, ja että hänen itsemurhansa oli "provokatiivinen teko, joka herättää inhoa ja suuttumusta jokaisessa kunnollisten neuvostokirjailijoiden tapaamisessa".
Rose Marie

Rose Marie Mazzetta (15. elokuuta 1923 New York, Yhdysvallat – 28. joulukuuta 2017 Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa lapsitähtenä nimellä Baby Rose Marie, mutta tunnetaan nykyisin pääasiassa aikuisikänsä roolista Sally Rogersina "The Dick Van Dyke Show’ssa".
New Yorkissa syntyneen Marien isä oli italialainen ja äiti puolalainen. Hän esiintyi vuosina 1977–1981 revyyssä "4 Girls 4" ja oli vielä vanhoilla päivillään usein vierailevana tähtenä suosituissa televisiosarjoissa.
Marie oli naimisissa Bobby Guyn kanssa vuodesta 1946, kunnes mies kuoli vuonna 1966. Hänellä on ollut vuodesta 2001 tähti Hollywood Walk of Famella, ja hän oli kolmesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi.
Matt Frewer

Matthew George ”Matt” Frewer (s. 4. tammikuuta 1958) on näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten Max Headroom -hahmosta, jota hän esitti muun muassa "The Max Headroom Show" -ohjelmassa 1980-luvulla.
Frewer oli 1990-luvulla ääninäyttelijänä esimerkiksi Vaaleanpunaisesta pantterista ja Hulkista tehdyissä televisiosarjoissa. Hän jatkaa yhä aktiivista uraansa sekä televisiossa että elokuvissa. 2000-luvulla hän on esimerkiksi näytellyt Jim Taggartia televisiosarjassa "Eureka" (2006-2012) ja tohtori Aldous Leekieta tieteissarjassa "Orphan Black" (2013-2016).
Yksityiselämä.
Frewer syntyi Washington DC:ssä, kasvoi Ontarion Peterboroughissa ja opiskeli Bristol Old Vic Theatre Schoolissa. Hänellä on Kanadan ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus. 
Frewer on ollut vuodesta 1984 lähtien naimisissa näyttelijä Amanda Hillwoodin kanssa, ja parilla on tytär.
Nik Kershaw

Nicholas David "Nik" Kershaw (s. 1. maaliskuuta 1958 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta) on 1980-luvulla suosiota saavuttanut brittiläinen laulaja-lauluntekijä.
Kershaw syntyi Bristolissa ja sai vuonna 1983 levytyssopimuksen MCA Recordsilta. Debyyttisingle "I Won't Let the Sun Go Down on Me" ilmestyi pian ja sitä seurasi läpimurtokappale "Wouldn't It Be Good" (1984). Laulaja julkaisi MCA:lle kaikkiaan neljä albumia: "Human Racing" (1984), "The Riddle" (1984), "Radio Musicola" (1986) ja "The Works" (1989). "Wouldn't It Be Goodin" ohella on "The Riddlen" nimikappale ollut Kershaw'n suurin hitti.
Kershaw kuului Live Aidin esiintyjiin heinäkuussa 1985. Hän muutti marraskuussa 2003 erilleen puolisostaan Sheristä, jonka kanssa hän oli mennyt naimisiin jo vuonna 1983. Parilla on kolme yhteistä lasta.
Miranda Richardson

Miranda Jane Richardson (s. 3. maaliskuuta 1958 Southport, Merseyside, Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Richardson on saanut Baftan 1992, kaksi Golden Globea, 1993 sekä 1995, ja hän on ollut ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1992 elokuvasta "Damage" ja 1994 elokuvasta "Tom ja Viv".
Richardson on opiskellut Bristol Old Vic Theatre Schoolissa. Ennen elokuvissa menestymistään hän oli ennättänyt jo luoda huomattavan uran teatterissa; ensiesiintyminen tapahtui Queen's Theatressa Lontoossa vuonna 1981.
Richardsonilla on ollut rooleja useissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat "Ihana huhtikuu" (1991), "Päätön ratsumies" (1999) ja "Harry Potter ja liekehtivä pikari" (2005). Hän on esiintynyt säännöllisesti myös televisiossa, esimerkiksi televisiosarjoissa "Musta kyy", "Maailma vailla loppua" ja "Eikä yksikään pelastunut".
Fort-Liberté

Fort-Liberté (Kreoliksi: "Fòlibète") on kaupunki Haitissa. Asukkaita oli vuoden 2003 väestönlaskennassa 30 110. Fort-Liberté on myös samannimisen Haitin koillisosien hallinnollisen alueen, arrondissementin, pääkaupunki. 
Fort-Liberté on yksi maan vanhimmista kaupungeista, espanjalaisten vuonna 1578 perustama. Ranskalaisten suunnittelema kaupunki sijaitsee lahden rannalla, josta päästään vesitse moniin linnakkeisiin. Niistä kuuluisin on Fort Dauphin, joka rakennettiin 1732. Vuonna 1756 linnoituksessa syntyi silloisen komentajan poika, josta tuli sittemmin pitkään palvellut värikäs poliitikko ja kirjailija Vincent-Marie Viénot de Vaublanc. 
Haitin vallankumouksen aikana Napoléon Bonaparten lähettämät ranskalaiset joukot nousivat ensimmäiseksi maihin juuri Fort-Libertéssä. Kenraali Rochambeaun johtamat joukot hyökkäsivät kaupunkiin ja tuhosivat linnakkeen puolustajat. Joukot olivat saaneet tehtäväkseen valloittaa koko saari jälleen Ranskalle ja saattaa orjuus uudestaan voimaan. 
Nimen vaiheita.
Kaupunki on tunnettu useilla nimillä. Taíno-intiaanit ja espanjalaiset kutsuivat sitä nimellä Bayaha, mutta ranskalaiset antoivat sille nimen Fort-Dauphin, jotka se kantoi heidän poistumiseensa vuonna 1804, jonka jälkeen se sai nykyisen nimensä. 
Kun entinen Haitin armeijan kantaupseeri ja sittemmin Haitin presidentti Henri Christophe julistautui 1811 kuninkaaksi nimellä Henri I, hän nimesi kaupungin uudelleen kuninkuuttaan korostavalla nimellä Fort-Royal, mutta hänen kuoltuaan 1820 siitä tuli jälleen Fort-Liberté.
Jack DeSena

John Patrick DeSena (s. 6. joulukuuta 1987 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta All That.
Ura.
All That sarjan aikana DeSena palkittiin Young Artist palkinnolla vuonna 2005. Sarjan jälkeen hän teki vain äänirooleja vuoteen 2008 asti animaatiosarjassa Avatar ja elokuvassa Aivan villit. Hän oli myös Jimmy Olsenin äänenä Batmanissä.
Vuosina 2008–2009 DeSena oli pääosassa komediasarjassa Dorm Life.
Yomi Media

Yomi Media oli suomalainen vuosituhannen vaihteen IT-kuplan aikana vaikuttanut uusmediayhtiö. Yhtiöllä oli konttorit Helsingissä, Jyväskylässä ja Turussa. Yomi Median päätuotteita olivat mobiilisovellukset ja verkkosivujen tuotanto. Yhtiön toimitusjohtaja oli Olli Väätäinen.
Yomi Media perustettiin vuonna 1996, kun Kestel (Keski-Suomen Puhelin -konsernin tytäryhtiö) osti Yomi Oy:sta sen uusmediatoiminnot ja perusti uuden yrityksen. 
Yomi Median näkyvin ja käytetyin tuote oli Radiolinja Jukeboksi. Jukeboksi koostui verkkoselaimella käytettävästä matkapuhelimien soittoäänien sävellyskone Jukeboksi Harmoonista sekä kuvapiirturi Iconiumista. Kyseessä oli paljon kansainvälistä huomiota saanut edelläkävijätuote, jonka isänä pidetään sittemmin Microsoftilla vaikuttanutta Vesa-Matti Paanasta.
Keväällä 2000 KSP-konserniin (Keski-Suomen Puhelin Oyj) kuuluvista Yomi Mediasta, Finncommercesta, Relatech Oy:stä ja Yomi Oy:stä muodostettiin Yomi Group, jonka osia olivat Yomi Fusion, Yomi Solution ja Yomi Vision. 
Vuonna 2002 koko KSP-konserni otti nimekseen Yomi Oyj. Tässä vaiheessa alkuperäisestä Yomi Mediasta ei ollut enää paljoa jäljellä. Yomi Oyj sulautui Elisa-konserniin, joka myi eräitä osia edelleen Digialle.
Soltaniyeh

Soltaniyeh () on muinainen kaupunki Iranin Zanjanin provinssissa noin 240 kilometriä Teheranista luoteeseen. Se oli 1300-luvulla Persiaa hallinneen Il-kaanien valtakunnan pääkaupunki. Vuonna 2005 Soltaniyeh lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Soltaniyehin merkittävin jäännös on Öljeitün mausoleumi, joka on rakennettu vuosien 1302–1312 aikana. Rakennuksessa on vaikuttava kaksoiskupoli, joka on ensimmäisiä tällaisia Iranissa. Kupoli on koristeltu turkoosinsinisillä fajanssilaatoilla. 
Historia.
Arkeologisia todisteita ihmisasutuksesta on Soltaniyehin alueelta jo ensimmäiseltä vuosituhannelta eaa. , mutta asutuskeskuksen rakentaminen alkoi vasta il-kaanien aikana noin vuonna 1290. Neljäs mongolihallitsija Arghun halusi rakennuttaa alueelle kesäasunnon, sillä seutu tarjosi hyvät mahdollisuudet metsästämiselle. Vuonna 1303 juuri valtaan tullut Öljeitü päätti tehdä Soltaniyehista pääkaupungin ja vuoteen 1313 mennessä ensimmäinen rakennusvaihe oli valmis. 
Öljeitü aloitti luultavasti melkein pian valtaanastumisensa jälkeen mausoleumin rakentamisen. Il-kaanien käännyttyä šiialaisuuteen Öljeitü suunnitteli tekevänsä siitä pyhätön, johon siirrettäisiin Bagdadista Muhammadin seuraajan Ali ibn Abi Talibin ja tämän pojan Hasan ibn Alin ruumiit. Tämä suunnitelma ei toteutunut ja rakennuksesta tuli, kuten alkujaan kaavailtiin, Öljeitün hautarakennus. 
Öljeitün kuoltua vuonna 1316 Soltaniyeh alkoi menettää merkitystään. Myöhemmin se siirtyi paikallisten hallitsijoiden käsiin ja vuonna 1384 Timur Lenk tuhosi kaupungin säästäen kuitenkin Öljeitün mausoleumin. 1500- ja 1600-luvuilla Soltaniyeh rapistui lopullisesti rauniokaupungiksi. Vain pieni maalaiskylä on tämän jälkeen rakennettu raunioiden päälle.
Joonas Saartamo

Joonas Alarik Saartamo (s. 6. toukokuuta 1980 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.
Ura.
Saartamo tunnetaan muun muassa elokuvista "Menolippu Mombasaan", "Tyttö sinä olet tähti", "Kulman pojat" ja "Juoppohullun päiväkirja" sekä televisiosarjoista "Tuliportaat", "Pelkovaara" ja "Suojelijat". Saartamo valmistui Kallion ilmaisutaidon lukiosta vuonna 2000. Lukioaikanaan hän vietti vuoden vaihto-oppilaana Pittsburghissa Yhdysvalloissa. Teatteritaiteen maisteriksi Saartamo valmistui vuonna 2012. Hänen sisarensa Venla Saartamo ja äitinsä Eija Ahvo työskentelevät niin ikään näyttelijöinä. Saartamo sai vuoden 2011 parhaan miesnäyttelijän Jussi-patsaan. Vuonna 2016 Saartamo esitti Onnia Tommi Kinnusen teokseen "Neljäntienristeys" perustuvassa saman nimisessä näytelmässä Turun kaupunginteatterissa.
Saartamo on tunnettu myös hip hop -artistina. 3rd Rail Musicin artisteihin lukeutuva rap-artisti käyttää taiteilijanimeä Jonde. Aiemmin hänet tunnettiin nimellä Alarik. Alarikinä Saartamo kuului 2000-luvun alussa vaikuttaneeseen Runosielut-yhtyeeseen. Jonde julkaisi musiikkia yli kymmenen vuoden tauon jälkeen vuonna 2024 singlellä "Mielen päällä".
Saartamo näyttelee Will Smithin esittämän hengen ääniroolia Disneyn vuoden 2019 Aladdin-elokuvan suomenkielisessä dubbauksessa.
Vuonna 2024 Joonas osallistui Suuri seikkailu -tv sarjaan, sijoittuen siinä lopulta toiseksi, finaalikumppani Marko Maunukselan tullessa voittajaksi. 
Yksityiselämä.
Joonas Saartamolla on yksi lapsi, vuonna 2013 syntynyt tytär.
Saartamon äiti on näyttelijä Eija Ahvo ja sisko näyttelijä Venla Saartamo.
François Alexandre Frédéric de La Rochefoucauld-Liancourt

François Alexandre Frédéric de La Rochefoucauld-Liancourt (11. tammikuuta 1747 La Roche-Guyon – 27. maaliskuuta 1827 Pariisi) oli ranskalainen herttua, upseeri ja yhteiskunnallinen uudistaja.
De La Rochefoucauld-Liancourt valittiin vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen, jossa hän yritti turhaan puolustaa monarkiaa hallintomuotona samalla kun edisti sydäntään lähellä olleita sosiaalisia uudistuksia.
Kaksi päivää ennen Bastiljin valtausta, 12. heinäkuuta 1789, hän varoitti Ludvig XVI:ta Pariisin tilanteesta, ja kuninkaan kysyttyä, oliko se kapina, hän vastasi, että kyseessä oli vallankumous: "Non, sire, c'est une révolution". La Rochefoucauld'sta tuli 18. heinäkuuta perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemies. Kun hänet oli asetettu Normandiaan sijoitetun sotilasosaston johtoon, hän tarjosi kuninkaalle turvapaikkaa Rouenissa. Epäonnistuttuaan tässä yrityksessä hän avusti kuningasta suurella rahasummalla.
Pysäköintikiekko

Pysäköintikiekko on pysäköintiaikaa osoittava lakisääteinen merkitsemisväline, joka sijoitetaan auton tuulilasin sisäpuolelle näkyvälle paikalle. Pysäköinnin alkamisaika voidaan ilmoittaa myös sähköisellä etäluettavalla pysäköintikiekkopalvelulla tai -järjestelmällä.
Pysäköintikiekko osoitetaan näyttämään seuraavaa tasa- tai puolituntista riippuen siitä, kumpi ajankohta on seuraava. Aikaa ei saa muuttaa pysäköintikiekon voimassaoloaikana, ja kiekkoja saa olla kerrallaan näkyvissä ainoastaan yksi. Pysäköintikiekko asetetaan näkyviin pysäköitäessä niille pysäköintialueille, joilla sen käytöstä säädetään liikennemerkillä.
Suomessa tieliikennelain (729/2018) 40 §:n mukaan pysäköijän on ilmoitettava pysäköintinsä alkamisaika selkeästi havaittavalla tavalla. Traficomin ohjeissa todetaan seuraavasti: ”Pysäköintiajan alkamisen voi ilmoittaa vapaasti eli ei tarvita pysäköintikiekkoa tms. laitetta. Pysäköinnin alkamisaika on kuitenkin ilmoitettava selkeästi havaittavalla tavalla”.
Historia.
Vuoden 1990 asetuksessa pysäköntikiekolla oli Suomessa tarkasti määrätty ulkomuoto ja väritys sekä se, kumpaan suuntaan kiekon numeroiden piti edetä. Kiekossa sai olla vain suomen- tai/ja ruotsinkieliset tekstit, eli kuvassa oleva kiekko saksankielisellä tekstillä ei olisi kelvannut suomalaisessa autossa. Pysäköintikiekon muotoa koskevat säädökset kumottiin vuonna 2015 annetulla asetuksella.
Einar Böök

Emil Einar Böök (10. marraskuuta 1874 Helsinki – 2. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipoliitikan kehittäjä.
Einar Böökin vanhemmat olivat yliopettaja, dosentti ja professori Emil Böök ja Eugeni Charlotta Amalia Augusta Paldani. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1895, filosofian maisteriksi 1897 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1902. Böök opiskeli lisäksi oikeus- ja taloushistoriaa Münchenin yliopistossa Saksassa.
Böök oli aluksi kuusi vuotta asianajajana. Hän toimi muun muassa Helsingin kaupungin työasiain ja sosiaalilautakunnan sihteerinä 1907–1917, kunnallisen keskustoimiston johtajana 1917, sosiaalihallituksen ylitirehtöörinä 1918–1922 ja sosiaalihallituksen lakkauttamisen jälkeen sosiaaliministeriön työ- ja huoltoasiain osaston, sittemmin huoltoasiainosaston osastopäällikkönä ja esittelijäneuvoksena 1923–1942. Lisäksi Einar Böök toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun eli nykyisen Tampereen yliopiston opettajana vuosina 1942–1946.
Böök oli sosiaaliministerinä Cajanderin II hallituksessa 1924. Virkamieshallituksessa hän ei edustanut mitään puoluetta vaan oli muodollisesti ammattiministeri, vaikka olikin Kansallisen edistyspuolueen jäsen. 
Keskeisiltä osiltaan Böökin ansiona pidetään Suomessa 1930-luvulla toteutettua laajaa sosiaalilainsäädäntöä, joka saattoi Suomen sosiaalihuollon muuhun Eurooppaan verrattuna ajanmukaiselle tasolle. Böök edusti Suomea lukuisissa asunto- ja työttömyyskongresseissa. Hän käsitteli kirjoituksissaan asuntopoliittisia kysymyksiä, tontinvuokrauspolitiikkaa ja muita kysymyksiä sekä erityisjulkaisuissa että aikakauskirjoissa ja sanomalehtien palstoilla.
Böökin isä Emil Böök oli tunnettu kasvatustieteilijä ja Helsingfors lyceumin eli "Böökin lyseon" pitkäaikainen rehtori. Böökin ja tämän puolison Hilja Maria Ahomäen poika Eero Böök oli yksi Suomen menestyksekkäimmistä shakinpelaajista ja shakin ensimmäinen suomalainen kansainvälinen mestari. Toinen poika, vänrikki Tauno Pyökki (1914–1939) kaatui talvisodassa Summassa.
Heather Hogan

Heather Hogan (s. 10. lokakuuta 1985 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Biografia.
Hogan kiinnostui näyttelemisestä oltuaan usein katsomassa vanhemman veljensä Jeremyn koe-esiintymisiä. Hän ryhtyi esiintymään teattereissa 5-vuotiaana Los Angelesissa ja Orangen piirikunnassa. Tämän myötä Hogan myöhemmin ryhtyi opiskelemaan näyttelemistä, musiikkia ja tanssimista Orange County High Schoolissa.
Ääninäyttelijänä.
Ensimmäisen ääniroolinsa Hogan teki jo 9-vuotiaana elokuvassa Maa aikojen alussa 2 ja jatkoi samaa rooliaan elokuvien jatko-osissa Maa aikojen alussa 3 sekä Maa aikojen alussa 4. Seuraavan kerran hän teki äänirooleja videopeleihin, joista ensimmäinen oli vuonna 2003 Tales of Symphonia. Nykyisin Hogan toimii Aavetytön äänenä animaatiosarjassa Legion of Super Heroes.
Melun

Melun on Pariisin esikaupunkialueen kaakkoisosissa sijaitseva kunta, noin 41 kilometriä Pariisin keskustasta, Seine-joen rannalla. Kaupungissa on 37 663 asukasta (2006). Melun on Seine-et-Marnen departementin pääkaupunki. Melunin asukkaita kutsutaan ranskaksi nimellä "Melunais". 
Kaupungin nimi tunnetaan vuodelta 52 eaa. latinankielisessä muodossa "Melodunum". Sen nykyinen muoto periytyy 500-luvulta, jolloin sitä kutsuttiin nimellä "Metlosedum". 
Normannit ryöstivät seudun 845. Melunin linnasta tuli kuninkaallinen residenssi kapetinkien aikana. Hugo Capet lahjoitti Melunin suosikilleen, Vendômen kreiville. Robert II:n hallitessa Champagnen herttua Odo osti kaupungin, mutta kuningas otti sen takaisin varakreivilleen vuonna 999. Kuningas Robert kuoli linnassa heinäkuussa 1031.
Timothy Zahn

Timothy Zahn (s. 1. syyskuuta 1951 Chicago) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hänen pienoisromaaninsa voitti Hugo-palkinnon vuonna 1984. 
Teokset.
Blackcollar:
Cobra:
Conquerors Trilogy:
Tähtien sota: Thrawn-trilogia:
Tähtien sota: Hand of Thrawn:
Muita "Tähtien sota" -teoksia:
Dragonback:
Muita romaaneja:
Novellikokoelmia:
Berliinin teknillinen yliopisto

Technische Universität Berlin (TUB, TU Berlin), suomeksi Berliinin teknillinen yliopisto, on Berliinissä sijaitseva yliopisto. Se on perustettu vuonna 1879, ja se kuului Länsi-Berliinin puolelle. Yliopistossa opiskelee yli 31 000 opiskelijaa, ja se on siten Saksan suurimpia teknillisiä yliopistoja. Lähes viidennes, 18,5 prosenttia, opiskelijoista on ulkomaalaisia. Yliopiston kasvattien ja professorien joukossa on kahdeksan nobelistia.
Right Now (Jannan albumi)

Right Now on suomalaislaulaja Jannan esikoisalbumi, joka julkaistiin Suomessa 20. kesäkuuta 2007 ja Japanissa 10. lokakuuta 2007. Albumin on tuottanut Janna, Tuomo Prättälä, Aki Haarala sekä Antti Hynninen.
Albumilta on julkaistu singlenä kappale "Take Your Time", joka on voittanut Radio Helsingin kesähittiäänestyksen. Tuomon kanssa duetoitu kappale "Ferris Wheel" nousi Japanissa radioiden 10 soitetuimpien kappaleiden joukkoon.
Third Age of the Sun

Third Age of the Sun on Battleloren kolmas studioalbumi, joka julkaistiin heinäkuussa 2005. Kuten muillakin levyillä, myös tällä lyriikkojen aiheet liittyvät J. R. R. Tolkienin tuotantoon.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 38.