Virsi

Virsi on laulu, joka on suunniteltu erityisesti kiitosta, jumalanpalvelusta tai rukousta varten. Monissa kirkoissa perinteisiä lauluja pidetään virsinä, kun taas nykyaikaista ylistysmusiikkia ei pidetä virtenä. Virsi on pääasiassa harras jumalanpalvelus- tai hartauslaulu, jota osallistujat pitävät virtenä. Virsiä lauletaan seurakunnissa usein yksiäänisesti, mutta niitä esitetään myös neliäänisissä lauluyhtyeissä ja suurissa kuoroissa.
Charles Wesley on kuvaillut virsimusiikkia henkilökohtaiseksi lauluksi Jumalalalle. Monet nykyajan virret ovat kehittyneet tähän suuntaan ja esimerkiksi vahvat äänet voivat esiintyä kuoroissa solisteina. Kirkkokuorot kehittivät a cappella -lähestymistavan virsimusiikkiin, mistä syntyi lopulta gospel-musiikki, joka erikoistui virsien muokkaamiseen henkilökohtaisen todistuksen ilmaisuksi.
Lähestymistapa virsien esittämiseen ja oikeaan muotoon vaihtelee kirkkokunnittain tai eri yhteisöjen välillä, mutta yhteistä määritelmille on että se on suunniteltu hartaaksi ja osoitettu Jumalalle. Esimerkiksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon määritelmäksi virrelle rajataan runomittainen hengellinen laulu. Suomen evankelis-luterilainen kirkko rajaa virsimääritelmän koskettamaan ensisijaisesti kirkolliskokouksensa hyväksymän virsikirjan lauluja, mutta tunnistaa että myös muita lauluja kutsutaan virsiksi.
Suomen sana "virsi" on alkujaan tarkoittanut yleensä laulua tai varsinkin pitkähköä kalevalamittaista kansanrunoa. Virren laulamista on kutsuttu myös veisaamiseksi. Kristillisten virsien sävelmiä nimitetään yleisesti nimellä koraali. 
Virren määritelmiä.
Virrellä voi olla erilaisia määritelmiäː Virsi on uskonnollinen laulu, jota kristityt laulavat jumalanpalveluksissaan ja muissa hartaustilaisuuksissaan, pyhissä toimituksissaan sekä myös yksinään hengelliseksi rakennukseksi. Virsi on Raamatun ilmoitukseen pohjautuva sanoman, runoasun ja sävelmän muodostama kolmisäikeinen lanka. Virsi on Raamattuun pohjautuva yhteislaulu, jossa sisältö, sävel ja runoasua välittävät kirkon uskoa ja ihmisen kokemusta. 
Virsien tutkimus, hymnologia on yksi käytännöllisen teologian ja liturgikan tutkimusta.
Suomen sana "virsi" (pr. "wīrds") on vanha balttilainen lainasana. Se on alkujaan tarkoittanut yleensä laulua tai varsinkin pitkähköä kalevalamittaista kansanrunoa, kuten "Mataleenan virttä", jolla on kuitenkin kristilliset juuret. Sanaa "virsi" on käytetty yhtä lailla myös täysin pakanallisista runoista, kuten "Vipusen virrestä". Alkuperäinen merkitys on edelleen säilynyt esimerkiksi yhdyssanassa "itkuvirsi". 
Virren sävelmä ja laulaminen.
Virren laulamista on kutsuttu myös veisaamiseksi. Virressä on yleensä useita säkeistöjä. Virren säkeistöt ovat yleensä loppusointuisia, mutta jotkin virret ovat loppusoinnuttomia. Virren veisuuta voidaan säestää jollakin soittimella. Kirkoissa soittimena käytetään yleensä urkuja. Virttä voidaan säestää myös esimerkiksi pianolla, urkuharmonilla, kitaralla tai huilulla. Veisuuta johtaa usein esilaulaja, Suomen luterilaisissa kirkoissa yleensä kanttori. Virrestä voidaan eri tilaisuuksissa valita laulettaviksi vain osa säkeistöistä. Joissakin maissa, esimerkiksi Tanskan kansankirkossa on normaalia laulaa virret kokonaan. Monet virret ovat syntyneet rukouksena. 
Virsien sävelmiä nimitetään yleisesti nimellä koraali. Koraalisävelmät kehityivät reformaation myötä kun seurakunta alkoi osallistua jumalanpalveluksen lauluihin. Myöhemmin, 1600-ja 1700-luvuilla virsien sävelmistöt laajenivat siten, että pietismin aikana virsisävelmät saivat vaikutteita tanssirytmeistä ja valistuksen aikana virsisävelmät saattoivat olla tunteikkaita. Koraali ei ole ainoa virsisävelmän muoto.
Suomessa tunnetuin virsien kokoelma on kirkolliskokouksen hyväksymä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja.
Erityyppisiä virsiä.
Reformaation aikana ja sen jälkeen virsi liittyi sisältönsä puolesta keskeisesti jumalanpalveluksiin tai kirkkovuoden kiertoon. 1600-luvulta alkaen aihepiiri laajeni. Etenkin vaikeat yhteiskunnalliset tilanteet, sodat, nälänhätä synnyttivät virsiä, joiden aiheena oli lohdun tuominen ihmisen elämäntilanteeseen. Virsiä alettiin kirjoittaa myös kotihartauden tarpeeseen.
Virret ovat virsikirjoissa osastoittain niiden käyttötarkoituksen mukaisesti. Eri kirkkojen virsikirjoissa sama virsi voi olla eri osastoissa. Esimerkiksi virsi ”Maa on niin kaunis” on Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa (Virsi 30) ja Tanskan kansankirkon virsikirjassa jouluvirsien osastossa, Ruotsin kirkon virsikirjassa osastossa ”Tulevaisuus ja toivo/Pyhiinvaellus”. Virsi ”Oi Herra luoksein jää” on Suomen ev. lut. kirkon virskirjassa iltavirsi (virsi 555), Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa ”Cantemus” se on hautajaisvirsi.
Jumalanpalveluksen virsiä.
Suomen evankelis-luteilaisen kirkon jumalnpalveluksissa käytetään kirkolliskokouksen hyväksymää virsikirjaa. Jumalanpalveluksessa voidaan virsien ohella tilapäisesti käyttää myös muita sopivia lauluja..Siten messuun kuuluu normaalisti virsiä seuraavastiː 
Virsien määrä messussa vaihtelee, koska päivän virttä lukuun ottamatta ne voidaan korvata muulla musiikilla ja virsille on jumalanpalveluksessa sijaa myös muissa kuin perinteisissä paikoissa. 
Tunnettuja virsirunoilijoita.
Tunnettuja virsirunoilijoita, joiden virsiä on suomenkielisissä virsikirjoissa:
Keskiaika
1500–1700-luvut
1800-luku
1900–2000-luvut