Sven Haaraparta

Sven Haaraparta tai Sven Kaksiparta eli Sven Otto Haraldsson (, , ) ; (n. 960 – 3. helmikuuta 1014) oli Tanskan kuningas vuosina 986–1014 ja Englannin kuningas vuosina 1013–1014. 
Hän lienee saanut liikanimensä pitkistä talikonmuotoisista eli nelihaaraisista viiksistään ja parrasta, joka ei ollut kokoparta. Tätä tyyliä kutsuttiin nimellä "tjuge" muinaisnorjassa ja se oli muotia erityisesti tuon ajan Englannissa.
Suku.
Svenin isä kuningas Harald Sinihammas kääntyi kristinuskoon 960-luvun alkupuolella tai puolivälissä. Hänen äitinsä oli Grunhild. Hänen nuorempia sisaruksiaan olivat Erik, Hakon, Tyre ja Gunhild.
Kun kuningasperhe kääntyi kristinuskoon, Svenille sanotaan annetun kristitty nimi Otto, Saksan keisarin kunniaksi. Tätä nimeä käytettiin kuitenkin äärimmäisen harvoin ja rahalöydökset sekä se, että englantilainen witenagemot hyväksyi hänet kuninkaana nimellä Sven, tukevat tätä. 1000-luvun historioitsija Adam Bremeniläinen väittää kronikassaan "Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum" Svenin olleen pakana. Mitkään muut lähteet eivät kuitenkaan tue tätä väitettä.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Svenin puoliso oli eurooppalaisten lähteiden, kuten Adam Bremeniläisen mukaan puolalainen prinsessa Świętosława eli Wendenin Gunhild, islantilaisten lähteiden mukaan Sigrid Storråda. Gunhild oli Puolan ruhtinas Mieszko I:n ja Dubrawka Böömiläisen tytär. Sven lähetti Gunhildin takaisin Puolaan avioiduttuaan vuonna 997 Sigrid Storrådan kanssa. 
Svenin lapsia Gunhildin kanssa olivat Thyra, Harald II, Knuut Suuri ja Sigridin kanssa Estrid Svenintytär.
Kuningas.
Hänen isänsä Harald Sinihammas ei koskaan pitänyt Sveniä mahdollisena kruununperillisenä ja Sven ryhtyi kapinaan tätä vastaan noin vuonna 987. Harald kuoli taistelussa saamiinsa vammoihin vuonna 986 ja Svenistä tuli Tanskan kuningas.
Sven riitaantui myös Norjan valtaistuimelle vuonna 995 nousseen Olavi Tryggvenpojan kanssa. Sven liittoutui Ruotsin Olavi Sylikuninkaan kanssa, ja he löivät Olavi Tryggvenpojan Svoldin taistelussa vuonna 999 (tai 1000). Sen jälkeen Sven Haaraparrasta tuli Norjan todellinen hallitsija, vaikka hän nimellisesti hallitsi yhdessä liittolaistensa kanssa. Jaarli Eerik Haakoninpoika hallitsi maata vasallina. Marraskuussa 1002 tapahtuneen Pyhän Bricen päivän verilöylyn jälkeen Sven mitä luultavimmin vastasi hyökkäyksistä Englantiin vuosina 1003–1005, 1006–1007 ja 1009–1012. Verilöyly nähtiin laajamittaisena etnisenä puhdistuksena, jonka Ethelred II Neuvoton kohdisti Englannin tanskalaisväestöön. Sven peri suuria summia rahaa Englannilta niin sanottuna tanskalaisverona, joita kutsuttiin nimellä Danegeld ja johti henkilökohtaisesti tanskalaislaivaston hyökkäystä vuonna 1013.
Sven valloitti laajoja alueita Englannista, mutta Ethelred II Neuvoton joukkoineen onnistui estämään Lontoon valloituksen. Kaupunki jäi kuitenkin yksin, ja Ethelredin lähdettyä maanpakoon Normandiaan Svenistä tuli Englannin kuningas loppuvuonna 1013. Sven asettui Gainsboroughin, Lincolnshireen ja alkoi järjestellä ja hallinnoida uutta kuningaskuntaansa. 
Sven lyötti ensimmäisenä tanskalaisena kuninkaana rahoja, joissa oli hänen muotokuvansa. Niissä luki latinaksi: "Zven, Rex ad Dener", 'Sven, tanskalaisten kuningas'.
Hän kuoli Gainsborouhgissa jo 3. helmikuuta 1014 hallittuaan vain noin viisi viikkoa. Svenin ruumis kuljetettiin Tanskaan, jossa kuninkaaksi nousi hänen vanhempi poikansa Harald II. Tanskalaisjoukot valitsivat Svenin nuoremman pojan Knuutin Englannin kuninkaaksi, mutta molemmat palasivat Tanskaan, jonka aikana Ethelred II Neuvoton palasi maanpaosta kuninkaaksi.