Leningradin ydinvoimalaitos

Leningradin ydinvoimalaitos () eli Sosnovyi Borin voimalaitos on Suomenlahden kaakkoisrannalla Leningradin alueella Sosnovyi Borissa sijaitseva ydinvoimalaitos. Laitos sijaitsee noin 70 km Pietarin keskustasta länteen. Voimalassa on kaksi toiminnassa olevaa 1 000 megawatin vanhaa RBMK-reaktoria ja kaksi uutta 1 200 megawatin VVER-reaktoria. Syksyllä 2025 oli lisäksi rakenteilla kaksi 1 200 megawatin reaktoria, joilla on tarkoitus korvata käytöstä poistettavat vanhat reaktorit.
Suomessa voimalaitosta kutsutaan Sosnovyi Borin ydinvoimalaksi sijaintikaupunkinsa vuoksi. Virallinen nimi Leningradin ydinvoimalaitos johtuu siitä, että voimala sijaitsee Leningradin alueella ja on perustettu palvelemaan silloista Leningradin kaupunkia.
Sähköntuotanto.
Laitos kuuluu Rosenergoatomin hallintaan. Vuonna 2012 se tuotti 28 prosenttia Luoteis-Venäjän kokonaisenergian tarpeesta ja 50 prosenttia Pietarin kaupungin ja Leningradin alueen sähköntarpeesta. Voimalan kapasiteetti on 28 terawattituntia sähköä vuodessa. Voimalan tuottama sähkö siirretään Lenenergon järjestelmän kautta valtakunnanverkkoon 330 kV ja 750 kV kaapeleita myöten.
Historia.
Voimalan ensimmäistä yksikköä alettiin rakentaa syyskuussa 1967 (IAEA:n mukaan maaliskuussa 1970) ja Leningrad-1-reaktori, joka oli Neuvostoliiton ensimmäinen RBMK-1000-tyyppinen ydinreaktori, liitettiin sähköverkkoon 21. joulukuuta 1973. Seuraava reaktori kytkettiin jakeluverkkoon 11. heinäkuuta 1975. Ykkös- ja kakkosyksikkö ovat ensimmäisen sukupolven RBMK-reaktoreita. Kolmos- ja nelosreaktori otettiin käyttöön 7. joulukuuta 1979 ja 9. joulukuuta 1981. Ne ovat toisen sukupolven reaktoreita.
Vanhempia riskialttiina pidettyjä RBMK-reaktoreja on vielä käytössä 2. Yksiköt 1 ja 2 on suljettu Leningrad II-voimalan uusien VVER-1200-reaktorien käyttöönoton myötä. 
Voimalan ei katsottu Tšernobylin onnettomuuden jälkeen täyttäneen turvanormeja edes monien venäläisasiantuntijoiden mielestä. Esimerkiksi ruotsalaiset asiantuntijat vaativat voimalan sulkemista 1992. Sittemmin kaikille Leningradin ydinvoimalan yksiköille on tehty niiden ikää pidentäviä korjaus- ja modernisointitöitä. Niiden käyttöikää on pidennetty esimerkiksi uudistamalla vanhojen reaktoreiden automaatiota. Lisäksi esimerkiksi Suomen, Ruotsin ja Norjan säteilyviranomaiset ovat olleet selvittämässä ja kehittämässä voimalaturvallisuuden muitakin kriittisiä kohtia ja henkilöstön koulutusta. 1990- ja 2000-lukujen aikana INES-asteikolla mitatut voimalan häiriötapahtumat ovatkin merkittävästi vähentyneet. Kriittisiä arvioita Leningadin voimalan turvallisuudesta ja sen ongelmakohdista ovat vuosien saatossa julkaisseet myös useat ympäristöjärjestöt, kuten Bellona.
Leningrad II.
Leningradin voimalan vanhentuvien yksiköiden korvaamiseksi ja lisäenergian tuottamiseksi Sosnovyi Borissa aloitettiin uuden Leningrad II -voimalan rakennustyöt. Laitokseen rakennetaan neljä VVER-tyyppistä 1170 megawatin reaktoria. Kahden ensimmäisen reaktorin rakennussopimus pietarilaisen AtomEnergoProjekt-yhtiön kanssa solmittiin vuonna 2007; sopimuksen arvo oli 5,8 miljardia dollaria. Ensimmäisen reaktorin perustus valettiin 2008–2009 ja toisen valu aloitettiin kesällä 2009. Alkujaan, ennen talouskasvun hidastumista lamavuonna 2009, yksiköiden odotettiin valmistuvan jo vuosina 2013 ja 2014.
Polttoaineen lataaminen Leningrad II:n ensimmäiseen reaktoriin aloitettiin 8. joulukuuta 2017. Reaktori käynnistettiin 6. helmikuuta 2018 minimiteholle, joka on alle yksi prosentti yksikön kokonaistehosta. Ykkösyksikkö liitettiin sähköverkkoon 9.3.2018, ja kaupallinen sähköntuotanto alkoi 29.10.2018. Toinen reaktori aloitti sähköntuotannon 22.10.2020.
Leningrad II -voimalaitoksen reaktorit jäähdytetään jäähdytystorneilla eikä merivedellä. Nykyinen Venäjän laki kieltää uusien voimalaitosten jäähdytyksen vesistöihin.
Vanhojen reaktoreiden alasajo.
Venäjän ydinturvallisuusviranomainen ilmoitti Suomen säteilyturvakeskukselle 31.7.2012 ryhtyneensä ajamaan 1-reaktoria alas sen grafiittihidasteessa ilmenneiden halkeamien ja turpoamisen takia. Reaktori kytkettiin korjausten jälkeen takaisin sähköverkkoon joulukuussa 2013.
Reaktori 1 suljettiin lopullisesti 2018 ja reaktori 2 vuonna 2020.
Säteilytilanne.
Leningradin ydinvoimalan, samoin kuin muidenkin Venäjän toiminnassa olevien ydinvoimaloiden säteilytilannetta voi tarkastella Venäjän tiedeakatemian alaisen tutkimuslaitoksen ylläpitämän verkkosivuston välityksellä.
Leningradin ydinvoimalaitoksen onnettomuuksia.
7.1.1974 1-reaktori
Betonisen radioaktiivisia kaasuja sisältäneen säiliön räjähdys. Ei raportoitu. Ei raportoituja päästöjä eikä uhreja.
6.2.1974 1-reaktori
Toisiojäähdytyspiirin murtuma. Ei raportoitu. Radioaktiivisen höyryn päästö, ei raportoitu. Kolme kuollutta, ei raportoitu.
31.11.1975 1-reaktori
Operaattorivirheen takia reaktorissa tapahtui pikasulku. Kun reaktori käynnistettiin uudelleen, tehoa nostettiin liian nopeasti ja teho keskittyi liiaksi yhteen osaan reaktoria. Yksi polttoainekanavista alkoi vuotaa, jolloin operaattorit pysäyttivät reaktorin. Kanavassa ollut polttoaine vaurioitui pahoin, ja myös 20 viereisessä polttoainekanavassa polttoaineen suojakuoret vaurioituivat. Päästöjen suuruudeksi on arvioitu 60 petabecquereliä. Päästön koostumuksesta ei ole tietoa, mutta jalokaasupäästönä se vastaisi noin kymmentä prosenttia Three Mile Islandin onnettomuudessa Yhdysvalloissa tapahtuneesta päästöstä, eikä se aiheuttanut merkittäviä säteilyannoksia ihmisille.
Heinäkuu 1976 keski- ja matala-aktiivisen jätteen varasto, rakennus no. 465
Öljyisistä räteistä betonisiilossa itsestään syttynyt tulipalo. Ei raportoitu. Sammutusvesien mukana siilon rakenteisiin imeytyi ja ympäristöön tihkui isotooppeja H3, Cs137, Sr90 ja Pu239, ei raportoitu. Ei raportoituja uhreja. INES2
Syyskuu 1979 keski- ja matala-aktiivisen jätteen varasto, rakennus no. 668
Vuoden 1976 varastosiilon tulipalon toisinto. Ei raportoitu. Pohjavesi saastui, ei raportoitu. Ei raportoituja uhreja. INES2
28.-30.12.1990 1-reaktori
Reaktorin kantta korjailtiin neljäntoista vuoden takaisen ytimensulamisonnettomuuden jäljiltä. Erittäin saastuneita grafiitin paloja ja pölyä levisi reaktorihallia ympäröiviin tiloihin, joiden säteilyarvot nousivat yli henkilökunnan sallittujen raja-arvojen. Ei raportoitu. Kohonneita plutonium-arvoja havaittu laitoksen ulkopuolella, ei raportoitu. Ei raportoituja uhreja. 
3.12.1991 ydinpolttoaineen varasto
Uutta ydinpolttoainekuormaa junasta purkaneet työntekijät tipauttivat polttoainesauvoja sisältäneen säiliön. 10 polttoainenippua vaurioitui, mutta työntekijät yrittivät salata tapahtuneen myös laitoksen johdolta. Ei raportoitu.
24.3.1992 3-reaktori
Yhdessä reaktorin 1700 polttoainekanavasta rikkoutui venttiili. Venttiilistä irronneet osat tukkivat jäähdytysveden virtausta, jolloin polttoaine ylikuumeni ja vaurioitti ympäröivää putkea. Automatiikka pysäytti reaktorin, jolloin onnettomuuden eteneminen pysähtyi. Polttoaineesta vapautuneet radioaktiiviset aineet kulkeutuivat ylipainesuojauslinjan kautta lauhdutustorniin ja sieltä ympäristöön. Ilmakehään pääsi noin 180 terabecquereliä jalokaasuja ja 40–100 gigabecquereliä jodia. Päästöistä ei aiheutunut merkittävää säteilyaltistusta eikä suojautumistarvetta. Laitosalueella säteilyn annosnopeus kuitenkin kohosi kymmenkertaiseksi normaaliin verrattuna. Hyvin tarkoilla mittauksilla päästö havaittiin Suomessakin. Tapahtuma luokiteltiin 7-portaisella INES-asteikolla luokkaan 2, merkittävä turvallisuuteen vaikuttava tapahtuma.
1993 2-reaktori
Huoltotöiden yhteydessä polttoainekanavaan oli tipahtanut metallikappale. Jäähdytysjärjestelmän vika havaittiin reaktoria uudelleen käynnistettäessä. RBMK-reaktorin rakenteellisten heikkouksien takia polttoainekanavan tukkeutuminen johtaa höyrytaskun muodostumiseen, neutroniabsorption paikalliseen menetykseen ja siten hallitsemattomaan ydinreaktioon. Mikäli vikaa ei olisi havaittu, ydin olisi ollut vaarassa sulaa osittain. Ei tarkempia tietoja.
22.2.1994 1-reaktori
Juuri huollossa hitsattu putkisauma petti ja taustasäteily nousi yli kymmenkertaiseksi normaalista höyryn purkautuessa ilmakehään. Ei tarkempia tietoja.
Tammikuu 1996 käytetyn polttoaineen varasto, rakennus no. 428
Käytetyn polttoaineen varastoaltaan jäähdytyksessä käytettävän veden havaittiin vuotavan altaasta 12l/vrk nopeudella. Puoli vuotta myöhemmin vuoto oli 144l/vrk ja kun vuoto nousi maaliskuuhun 1997 mennessä 360l/vrk, Suomen Säteilyturvakeskus kävi paikkaamassa vuotaneen altaan, joka sijaitsee 90 metrin päässä Suomenlahdesta. Vuotaneessa jäähdytysvedessä oli mm. Cs137 -isotooppeja.
28.1.2000 1-reaktori
Reaktoria huoltotöiden jälkeen uudelleen käynnistettäessä havaittiin jäähdytysnestekierrossa polttoainekanavassa vika, jonka syyksi paljastui primääripiiriin huollossa tipahtanut kumin kappale. RBMK-reaktorin rakenteellisten heikkouksien takia polttoainekanavan tukkeutuminen johtaa höyrytaskun muodostumiseen, neutroniabsorption paikalliseen menetykseen ja siten hallitsemattomaan ydinreaktioon. Mikäli vikaa ei olisi havaittu, ydin olisi ollut vaarassa sulaa osittain. Raportoitu.
19.10.2000 käytetyn polttoaineen varaston rakennustyömaa
Maaperän havaittu saastuneen käytetyn polttoaineen varastoaltaan no. 428 vuodon takia. Maaperää kuorittu ja viety kiinteän radioaktiivisen jätteen varastoon.
INES-asteikon tapahtumat luokissa 1–3 määritellään "turvallisuuteen vaikuttaviksi tapahtumiksi" ja vasta luokissa 4–7 ydinonnettomuuksiksi.
Leningrad 1 -reaktorin ytimen sulaminen 30.11.1975.
Tapahtuma sai alkunsa 30.11.1975, kun ykkösreaktoria oltiin käynnistämässä uudelleen huoltoseisokin jälkeen. Reaktorissa oli uusi polttoaine-erä, joka ei ollut vielä yhtä radioaktiivinen kuin käytetty polttoaine. Tehoa hitaasti nostettaessa ydinreaktio riistäytyi vähintään kahdesti operaattoreiden hallinnasta. Reaktorin jatkuvan tehon ylitti 1 720 MW (suunniteltu 1 000 MW). Reaktoriytimen polttoainekanavat vaurioituivat ja noin kolmekymmentä polttoainenippua suli. Tapahtuma oli pahin RBMK-reaktorityypille tapahtunut ennen Tšernobylin vuoden 1986 onnettomuutta. Jälkikäteen Leningrad 1 -reaktorin sulamisonnettomuuden voidaan arvioida kuuluneen kansainvälisellä INES-asteikolla luokkaan 3 (vakava turvallisuuteen vaikuttava tapahtuma). Neuvostoliitto pyrki salaamaan tapahtuman järjestelmällisesti, eikä siitä ole vieläkään saatavilla virallisia dokumentteja. Väestöä ei varoitettu millään tavalla eikä kohonneista säteilyarvoista uutisoitu Suomessakaan. STUKin julkaisemissa säteilymittauksissa vuosilta 1975–1976 ei ole havaittavissa tilastollisesti merkittäviä poikkeamia säteilylukemissa.
30.11.1975 1-reaktorin ydin suli osittain ja ilmakehään vapautui erään, pahimman katastrofin teorian mukaan jopa 137 000 – 1 500 000 curien päästö mm. 137Cs-, 134Cs-, 144Ce-, 90Sr-, 238Pu-, 239Pu- ja 241Am-isotooppeja. Tšernobylissä päästöjen määrä oli yli 50 MCi eli 33–365-kertainen. Fukushiman päästöt olivat puolestaan noin kymmenesosa Tšernobylin arvoista. Eli pahimman katastrofin teorian mukaan Leningrad 1 -reaktorin ytimen sulamisen yhteydessä saattoi vapautua kolmasosa Fukushiman päästöjä vastaavasta määrästä. Pitkän aikavälin seurantatutkimukset eivät kuitenkaan tue tätä pahimman katastrofin teoriaa. Reaktoria tuuletettiin suoraan ilmakehään kuukauden ajan ja tonneittain saastunutta puhdistus- ja lauhdevettä juoksutettiin Suomenlahteen. Joidenkin väitteiden mukaan Leningradin voimalaitoksen ympäristö, Suomenlahti sen edustalla ja osa Kymenlaaksoa saivat tuolloin yhtä suuren päästöannoksen kuin Ukrainassa suljetun alueen ympärillä on mitattu. 
Vakavan Leningradin 1 -reaktorin sulamistapahtuman kaltainen tilanne sattui Tšernobylin RBMK-1000-tyyppisellä 1-reaktorilla vuonna 1982. Tšernobylin vuoden 1982 tapahtuma (tai onnettomuus) salattiin. Vakavamman Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden 26.4.1986 tapauksessa reaktori oli täynnä käytettyä polttoainetta. Tšernobylin 26.4.1986 onnettomuus paljastui vasta 28.4.1986, kun kohonneita säteilyarvoja mitattiin Forsmarkin ydinvoimalaitoksessa Ruotsissa. Neuvostoliitto joutui tunnustamaan tapahtuneen perestroikan hengessä.