tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
BAR 007

BAR 007 oli brittiläisen Geoff Willisin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla BAR -talli kilpaili kaudella 2005. Autoa ajoivat brittiläinen Jenson Button, japanilainen Takuma Satō ja yhden kilpailun ajan brittiläinen Anthony Davidson. Autossa oli Hondan moottori, Michelinin renkaat, Carbonen jarrut ja se käytti Nissekin poltto- ja Elfin voiteluainetta.
Kausi alkoi heikosti, ja kolme ensimmäistä kilpailua menivät ilman pisteitä. San Marinon GP:ssä Button oli kolmas ja Satō viides, mutta molemmat hylättiin, koska talli oli huijannut kisajärjestäjiä tyhjentäessään polttoainetankkia ja autot olivat alipainoisia. Lisäksi talli sai kahden kilpailun ajokiellon. Button ajoi yhden paalupaikan ja nousi kahdesti palkintokorokkeelle. Satō sen sijaan sai kerätyksi vain yhden pisteen. Kauden päätyttyä autolla oli kerätty 38 pistettä, mitkä oikeuttivat kuudenteen sijaan valmistajien MM-sarjassa.
BAR 007 jäi tallin viimeiseksi autoksi. Lokakuussa Hondan ostettua koko tallin, se siirtyi kilpailemaan Hondan nimellä kaudesta 2006 alkaen.
Şırnak

Şırnak on kaupunki kaakkois-Turkissa lähellä Irakin ja Syyrian rajaa. Se on Şırnakin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on noin 70 000.
Şırnakin alue on pääosin kurdien asuttamaa, ja kaupunki on kärsinyt pahoin PKK:n ja hallituksen välisissä yhteenotoissa.
Counter-Strike 2D

Counter-Strike 2D on Unreal Softwaren kehittämä 2D-versio Valve Corporationin eteenpäin kehittämästä "Counter-Strike" -pelistä.
Kyseessä on täysin julkaisu. "Counter-Strike 2D" sisältää verkkopelin ja tekoälyvastustajat offline-pelaamista varten. Lisäksi oman kartan ja tehtävän teko on mahdollista.
Kristiina Wallin

Kristiina Marianne Wallin (s. 14. syyskuuta 1971 Kankaanpää) on suomalainen runoilija, kirjailija, kirjansitoja ja pedagogi. Hän on julkaissut runokokoelmia, romaanin, kuunnelmia ja taiteilijakirjoja sekä tehnyt useita poikkitaiteellisia projekteja.
Wallinin esikoisrunokokoelma "Kengitetyn eläimen jäljet" (2005) oli ehdolla Tanssiva karhu -runopalkinnon saajaksi. Toinen kokoelma "Murtuneista luista" (2007) oli ehdolla Runeberg-palkinnon ja Einari Vuorela -runopalkinnon saajaksi. Kokoelma "Valon paino" (2016) oli niin ikään Einari Vuorela -palkintoehdokkaana ja sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon. Kokoelma "Meduusameri" (2020) oli Runeberg-palkintoehdokkaana ja se sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon.Vuonna 2025 Kristiina Wallin sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon merkittävästä tuotannosta.
Koulutukseltaan Wallin on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän on opiskellut myös kirjansitojaksi Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa. Kirjailijan uran ohella Wallin on työskennellyt muun muassa äidinkielen ja kirjallisuuden sekä sanataiteen opettajana. Hän on naimisissa kirjailija-sanataidepedagogi Jyrki Vainosen kanssa ja asuu Ylöjärvellä.
Tero Tiittanen

Tero Tiittanen (s. 1978 Joroinen) on suomalainen näyttelijä, joka on tunnettu Sergei Kuulan roolista saippuasarjassa "Salatut elämät". Tiittanen on esiintynyt myös pienissä rooleissa muun muassa elokuvissa "8 päivää ensi-iltaan" ja "V2 – Jäätynyt enkeli" sekä televisiosarjoissa "Tukka auki, Keisari Aarnio" ja "Helppo elämä".
Näyttelijän töiden ohella Tiittanen on toiminut panelistina "Penkinlämmittäjät"-ohjelmassa, ja hän juontaa elokuva- ja televisioaiheista "Karonkkapuheita"-podcastia yhdessä ystävänsä roolittaja Jantsu Puumalaisen kanssa. Tiittaselta ilmestyi vuonna 2020 esikoiskirja "Miten täältä pääsee pois". Lisäksi hän on toiminut radiojuontajana Radio Nostalgiassa.
Vuonna 2000 Tiittanen kävi vuoden mittaisen kansanopiston näyttelijäkurssin Pieksämäellä.
Lust, Caution

Lust, Caution ("Se jie") on vuonna 2007 julkaistu Ang Leen ohjaama yhteistuotantoelokuva. Amerikkalais-kiinalais-taiwanilais-hongkongilainen tuotanto on vakoilukertomus, jonka juonenkäänteet tapahtuvat Kiinassa toisen maailmansodan aikana. 
Elokuva palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla Kultaisella leijonalla, ja se on ollut ehdolla myös Golden Globe -palkinnon saajaksi. Ang Lee teki jälleen yhteistyötä Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme -elokuvan kirjoittajien ja tuottajien kanssa.
Simo Eerikäinen

Simo Eerikäinen (s. 19. syyskuuta 1969) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän piti pitkään hallussaan Superpesiksen kaikkien aikojen lyöjätilaston ykköstilaa.
Eerikäinen on edustanut suurimman osan urastaan Hyvinkään Tahkoa. Vuonna 1998 hän pelasi Kaisaniemen Tiikereissä ja vuosina 2002–2004 Kinnarin Pesiksessä. Kauden 2007 hän aloitti pelaamalla Ykköspesistä Riihimäellä mutta palasi kesällä Hyvinkäälle ja voitti kauden päätteeksi uransa ensimmäisen Suomen mestaruuden joukkueen voitettua finaalisarjassa Sotkamon Jymyn. Lisäksi hän on voittanut kuusi hopeaa ja pronssia.
Eerikäinen oli kaikkien aikojen lyöjätilastossa pitkään ykkönen ja rikkoi ensimmäisenä pelaajana tuhannen runkosarjajuoksun rajan 16. heinäkuuta 2009 pelatussa ottelussa Kuopio–Hyvinkää. Kaikkiaan hän löi urallaan 1037 (62+975) juoksua. Heinäkuussa 2013 Sami Joukainen ohitti hänet tässä tilastossa. Eerikäinen oli vuoden lyöjäkuningas vuosina 1993, 1994, 1995 ja 2000. Hän on pelannut Itä–Länsi-ottelussa kuusi kertaa. Vuoden pelaajaksi hänet valittiin 2007. Eerikäinen on voittanut tehopistetilaston viidesti.
Oman yhden pelin ennätyksensä, 14 kotiutusta, hän löi ottelussa Siilinjärveä vastaan 11. heinäkuuta 1993.
Kaudelle 2012, Eerikäinen yritti paluuta Superpesis-kentille ja tekikin sopimuksen Hyvinkään Tahkoon. Harjoitusotteluiden jälkeen kuitenkin ilmoitettiin, ettei Eerikäinen pelaisi Tahkon joukkueessa tulevalla kaudella. Syiksi mainittiin muun muassa riittämättömän lyhyt harjoittelujakso pelikunnon puutteeseen nähden.
Loppukaudesta 2012 Eerikäinen palasi Tahkon joukkueeseen lyöjäjokeriksi vierasotteluun Joensuuta vastaan Timo Rantatorikan loukkaannuttua.
Sergei Vohmjanin

Sergei Vohmjanin (s. 4. lokakuuta 1982 Temirtau) on kazakstanilainen pistooliampuja.
Sergei Vohmjanin saavutti MM-kilpailuista Lahdesta 2002 joukkuemaailmanmestaruuden ja henkilökohtaisen pronssin 25 m urheulupistoolissa, sekä 25 m vakiopistoolissa joukkuehopeaa.
Arthur Schwartz

Arthur Schwartz (25. marraskuuta 1900 New York – 3. syyskuuta 1984 Kintnersville, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita Broadway-musikaaleja ja ikivihreitä lauluja. Sanoittajana toimi monesti Howard Dietz. 
Schwartz kelpuutettiin vuonna 1972 Songwriters Hall of Fameen. Hänen poikansa Jonathan on radiopersoona.
Christoph Schmid

Christoph Schmid (s. 5. elokuuta 1982 Zug) on sveitsiläinen pistooliampuja.
Christoph Schmid saavutti MM-kilpailuissa Lahdessa 2002 poikien sarjassa 50 m pistoolissa henkilökohtaista hopeaa ja joukkuepronssia. Hän oli myös lähellä sijoittua mitaleille 10 m ilmapistoolissa, mutta Schmid jäi niukasti neljänneksi.
Schmid oli olympialaisissa Pekingissä 2008 33. 10 m ilmapistoolissa tuloksella 573, jääden kahdeksan pistettä finaalipaikasta, ja 39. 50 m pistoolissa tuloksella 542, jääden 17 pisteen päähän finaalista.
Howard Dietz

Howard Dietz (8. syyskuuta 1896 – 30. heinäkuuta 1983) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hän loi useita teoksia yhteistyössä musikaalisäveltäjä Arthur Schwartzin kanssa. 
Dietz kelpuutettiin vuonna 1972 Schwartzin kanssa Songwriters Hall of Fameen.
Markku Kiimalainen

Markku Kalevi Kiimalainen (s. 8. lokakuuta 1955 Oulu) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Urallaan hän edusti ainoastaan Oulun Kärppiä, jonka kapteenina hän 80-luvulla toimi, kaikkiaan neljällä pelikaudella (vuosina 1983–1987). Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä. Kiimalainen tunnettiin 1970- ja 1980-lukujen maalitykkinä. Hän pelasi ensimmäiset pelinsä aikuisten sarjoissa kaudella 1974–1975. Hän lopetti uransa vuonna 1992. Hän on pelannut 390 SM-liigaottelua tehoin 159+165=324. Hän teki enemmän maaleja kuin syöttöjä kuudella kaudella. Kiimalainen voitti urallaan SM-liigassa kultaa, hopeaa ja 4 pronssia. Kiimalaisella on 89 maaottelua saldolla 18+17=35. Suomea hän edusti arvokisoissa kolme kertaa: Lake Placidin olympiakisat 1980, Ruotsin MM-kisat 1981 ja Kanada-cup 1981. Peliuransa jälkeen hän oli Kärppien valmennusryhmässä A-nuorissa ja I-divisioonassa. Kiimalainen oli kauden 1977–1978 SM-liigan paras tulokas. Tällöin hän teki 36 SM-liigaottelussa tehot 31+15=46. Samalla kaudella hän voitti maalipörssin.
Yle Oulu ilmoitti 18. lokakuuta 2016, että Kiimalaisen pelaajanumero 15 tullaan jäädyttämään. Numeron jäädytysseremonia tapahtui 19. marraskuuta, jolloin Raksilan jäähallissa pelattiin ottelu Kärpät- KooKoo. Järjestyksessä jäädyttäminen oli seuran kolmas. Aiemmat kaksi jäädytettyä pelipaitaa ovat 10 Reijo Ruotsalainen ja 24 Jari Viuhkola.
Pelaajan ja valmentajan uransa jälkeen Markku Kiimalainen opiskeli puutarhurin ammattiin, jossa hän on toiminut Oulun kaupungin palveluksessa.
Iso pitkä

Iso pitkä on Aarne Tenkasen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Kappaleet sanoitti, sävelsi ja sovitti Gösta Sundqvist salanimillä Pentti Jormanainen ja L. Samarialainen.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32 ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa. Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi ”Hemaisevan seksikäs pörröpää”, joka ilmestyi singlenä jo vuonna 1995. Kappale nousi Suomen virallisen singlelistan toiselle sijalle.
Albumilla on myös Aarne Tenkasen versioima ”Sinisilmä, mansikkasuu”, jolla Leevi and the Leavings osallistui euroviisukarsintoihin 1981. Kappale ei saanut mainittavaa menestystä, eikä yhtye sitä sittemminkään levyttänyt.
Kasperi Nordman

Kasperi Nordman on suomalainen näyttelijä, tanssija ja käsikirjoittaja, joka on näytellyt "Salatuissa elämissä" vuosina 2006–2007. Hän esitti sarjassa Antero Voimaa. Nordman on esiintynyt myös elokuvassa "Tali-Ihantala 1944" ja sarjassa "Äiti ja Seija". Hän on näytellyt myös Suomen Kansallisteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa, sekä teatteri Quo Vadiksessa.
Kasperi Nordman on perustanut puolisonsa Nina Mamian kanssa Mamia Company -nimisen nykytanssiteatterin.
Aino Forss

Aino Johanna Forss (o.s. Kaukovaara) on kuvitteellinen henkilö suomalaisessa saippuasarjassa "Salatut elämät". Hahmo nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran lapsena vuosina 2008–2010 Janna Ilmasen esittämänä. Hahmo palasi sarjaan aikuisena vuonna 2018 Jasmin Voutilaisen esittämänä. Joulukuusta 2021 helmikuuhun 2022 Jessica Öystilä esitti hahmoa Jasmin Voutilaisen jouduttua jäämään sairauslomalle sarjan kuvauksista. Jasmin palasi rooliinsa mutta hyvin pian Öystilä otti rooliin haltuun toistamiseen ja tämä nähtiin sarjassa huhtikuussa 2022. Voutilainen palasi jälleen hetkellisesti näyttelemään Ainoa, kunnes näyttelijä jäi kolmannen kerran sairauslomalle alkuvuodesta 2022. Tällä kertaa Ainoa tuli sijaistamaan Öystilän sijaan Laura Allonen, ja hänet nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran toukokuussa 2022, kunnes Voutilainen palasi sarjaan elokuussa. Voutilainen jätti sarjan lokakuussa 2022, jolloin Aino lähti Pihlajakadulta Kaliforniaan, Cindy Rintalan luo. Aino palasi sarjaan keväällä 2023 Tiia Weckströmin esittämänä. 
Voutilaisen esittämänä hahmo on esiintynyt myös "Nightmare 2 – Painajainen jatkuu" -elokuvassa (2014) ja spin-off-sarjassa "Satula" (2015).
Yleistä.
Perhe.
Ainon vanhemmat ovat Panu ja Iiris Kaukovaara. Hänellä on kaksosveli Otto ja isoveli Sampo. 
Aino oli lapsena katkera äitinsä Iiriksen katoamisen vuoksi, ja hän pitikin äitiään pitkään petturina. Iiriksen poissaollessa Aino piti Panun uutta vaimoa, Veera Puolakkaa äitinään. Veeran Peppi-tyttärestä tuli samalla hänelle kuin sisko. Iiriksen paluu takaisin Kaukovaarojen elämään aiheutti pitkään kitkaa perheen sisällä, mutta lopulta myös Aino antoi äidilleen anteeksi. Myös Panu ja Iiris palasivat hetkeksi takaisin yhteen. Panun ja Iiriksen riitaisan eron ja huoltajuuskiistan päätteeksi Aino, Panu, Otto ja Sampo muuttivat takaisin entiseen kotikaupunkiinsa Lahteen Iiriksen palatessa Pariisiin.
Työelämä.
Aikuisena Helsinkiin palattuaan Aino työskenteli ensin Ismo Laitelan Delismo-kaupassa ja sitten tarjoilijana Moose-kahvilassa. Sittemmin hän on toiminut Mustavaara-yhtiössä sihteerinä. Aino omisti Mustavaara-yhtiöiden osakkeita, mutta lahjoitti osakkeet Aki Nikkiselle.
Mirva Kuivalainen

Mirva Kuivalainen (s. 7. lokakuuta 1977) on suomalainen näyttelijä. 
Kuivalainen opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1999–2003 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi. Hän on työskennellyt 2000-vuosikymmenellä Kuopion kaupunginteatterissa ja 2010-luvulla ensin Savonlinnan ja sitten Joensuun kaupunginteatterissa. Häntä on nähty myös Kouvolan Teatterissa, Teatteri Avoimissa Ovissa, musiikkiteatteri Kapsäkissä Helsingissä ja uudelleen myös Kuopiossa.
Kuivalainen näytteli "Salatuissa elämissä" Veera Puolakkaa vuosina 2007–2008 ja 2013. Hän on esiintynyt muutamissa muissakin televisiosarjoissa.
Kuivalainen työskentelee myös laillistettuna urheiluhierojana ja joogaohjaajana.
Kai Järvinen

Kai "Kaide" Järvinen (s. 25. tammikuuta 1961 Helsinki) Parhaiten hänet tunnetaan laulaja Aarne Tenkasena, jota hän on esittänyt 1990-luvun alusta lähtien.
Järvinen tutustui Gösta Sundqvistiin vuonna 1985 jalkapallon parissa Johanneksen kentällä, Helsingissä. Molemmat harrastivat jalkapallon pelaamista.
Järvisen radio-ura alkoi 1990-luvun alussa Gösta Sundqvistin Yleisradion Radiomafiaan tekemistä humoristisista radio-ohjelmista, joiden esiintyjäkaarti koostui Sundqvistin tuttavapiiristä. Sundqvist ja Järvinen loivat yhdessä radio-ohjelmien vakiohahmoksi muodostuneen Aarne Tenkasen. Järvinen oli alusta lähtien mukana lukuisissa radio-ohjelmissa kuten "Aamusumpilla", "Tietokoneenkorjauskurssi", "Belgialaisia kirjaharvinaisuuksia", "Koe-eläinpuisto" ja "Teinitalo". Tenkanen sai ennen pitkää myös oman nimikko-ohjelmansa, "Tenkasen pohjat". Radio-ohjelmat loppuivat niitä käsikirjoittaneen Sundqvistin kuoltua vuonna 2003. 
Esiintyminen muhkeapulisonkisena "laulavana ratikkakuskina" Aarne Tenkasena alkoi vuonna 1995 läpimurtokappaleella "Hemaisevan seksikäs pörröpää". Tenkaselta on ilmestynyt kuusi studioalbumia ja kaksi kokoelmaa. 
Järvinen on tehnyt radio-ohjelmia myös omalla nimellään. Hän on juontanut muun muassa Radiomafian "Radiopuhelin"-nimistä ohjelmaa ja ollut mukana myös YleX:n "Sporttikornerissa". 
2000-luvun puolivälin tienoilla Tenkanen toimi Joensuun Jokipoikien viihdepäällikkönä ja teki paluun radiotoimittajana Radio Suomipopissa vuonna 2008. Hän juonsi keskiviikkoisin kanavalla "Tohtori Tenkasen temppunurkka" -nimistä ohjelmaa. 2010-luvulla hänellä oli myös Radio Suomipopilla "Muistoja mummolasta" -ohjelma.
Yleisradio teki vuonna 2018 draaman "Itkisitkö onnesta? Tarina Gösta Sundqvistista," jossa Järvistä esittää Leo Honkonen.
Vanessa Marcil

Vanessa Marcil (oik. Sally Vanessa Ortiz, s. 15. lokakuuta 1968 Indio, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Peter Ortizin ja Particia Marcil Ortizin lapsena. Hän kasvoi Palm Desertissä. Hänellä on kaksi isosiskoa ja yksi vanhempi veli. Hän aloitti näyttelemisen 8-vuotiaana. Marcilin näyttelijänura sai pontta laulukilpailun voittamisesta. Hän saikin pian roolin tv-sarjasta "General Hospital", jossa Marcil näytteli Brenda Barrettia. Hän teki filmidebyyttinsä vuonna 1996 elokuvassa "The Rock – paluu helvettiin". Vuonna 1998 Marcil alkoi näytellä tv-sarjassa "Beverly Hills 90210" Gina Kincaidia. Hän on näytellyt myös sarjassa "Las Vegas". 
Yksityiselämä.
Vanessa Marcil oli naimisissa Corey Feldmanin kanssa vuosina 1989–1991. Hän tapasi Brian Austin Greenin "Beverly Hills 90210" -kuvauksissa, jonka kanssa hän seurusteli pitkään ja heillä on lapsi nimeltä Kassius Lijah Marcil-Green, hän on saanut etunimensä Cassius Clayn (Mohammed Alin) mukaan. Hänet on valittu FHM:n maailman 100 seksikkäimmän naisen listalle vuonna 2006, sijalle 92.
William Bendix

William Bendix (14. tammikuuta 1906 New York – 14. joulukuuta 1964 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Bendix teki ensiesiintymisensä valkokankaalla vuonna 1942 George Stevensin ohjaamassa elokuvassa "Tie miehen sydämeen". Samana vuonna valmistui myös John Farrow’n ohjaama elokuva "Viimeiseen mieheen", josta Bendix oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi parhaana sivuosan esittäjänä. Bendixin tunnetuimpiin elokuvarooleihin kuuluu myös Gus Smithin rooli Alfred Hitchcockin "Pelastusveneessä".
Bendixin tunnetuin radiorooli oli Chester A. Riley komediasarjassa "The Life of Riley" vuosina 1944–1951. Samaa roolia hän esitti myös sarjan toisessa televisioversiossa 1953–1958. Ensimmäiseen vuoden 1949 versioon hän oli estynyt osallistumasta sopimussyistä, joten siinä roolin esitti Jackie Gleason.
Bendix kuoli keuhkokuumeeseen Los Angelesissa 58 vuoden ikäisenä. Hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Gabriele Bosisio

Gabriele Bosisio (s. 6. elokuuta 1980 Lecco, Italia) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 Tenax-joukkueessa, josta siirtyi vuoden 2008 alussa UCI Continental Circuits -tasolla kilpailleeseen LPR Brakes - Ballan -talliin.
Bosisio voitti vuonna 2007 semiklassikko Giro del Lazion ennen Emanuele Sellaa. Seuraavana vuonna hän voitti Giro d'Oro -kilpailun. Italian ympäriajossa 2008 hän voitti mäkisessä maastossa ajetun seitsemännen etapin karattuaan muutaman ajajan kärkiryhmästä kahdeksan kilometriä ennen maalia. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Brixia Tour -kilpailun kolmannen etapin.
Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ilmoitti lokakuussa 2009, että Bosisio oli antanut EPOa sisältäneen dopingnäytteen kilpailun ulkopuolisessa testissä 2. syyskuuta 2009. Hänet asetettiin väliaikaiseen kilpailukieltoon. Kausilla 2012–2013 hän edusti Utensilnord-joukkuetta.
Bart Sibrel

Bart Sibrel on yhdysvaltalainen elokuvantekijä, joka on tullut tunnetuksi väitteistään, joiden mukaan kuulennot olivat huijausta. Sibrel tuottanut pari elokuvaa aiheesta: vuonna 2001 "A Funny Thing Happened on the Way to the Moon" ja 2004 "Astronauts Gone Wild".
Sibrel on ahdistellut astronautteja kysymyksillään, vaatimmalla vuosien aikana moneen otteeseen toista ensimmäisellä kuulennolla ollutta astronautti Edwin ”Buzz” Aldrinia tunnustamaan huijauksen tai vannomaan käsi Raamatulla, että kävi Kuussa. Aldrin ei ole suostunut kumpaankaan ja
on mm. lyönyt Sibreliä nyrkillä kasvoihin.
Beauvais Oise U.C

Beauvais Oise U.C on ranskalainen lentopalloon erikoistunut ammattilaisjoukkue. Seura perustettiin vuonna 2003, ja sen kotipaikkana toimii Beauvaisin 60 000 asukkaan kaupunki Pohjois-Ranskassa. Seuran historian toistaiseksi merkittävin saavutus on Ranskan cupin mestaruus kaudelta 2007-2008. Joukkue pelaa kaudella 2008-2009 kotimaansa sarjojen lisäksi maailmanarvostetuimmassa seurajoukkuekilpailussa, Mestareiden liigassa.
Historia.
Beauvais Oise U.C seuran perustettiin vuonna 2003 Beauvaisin 60 000 asukkaan kaupunkiin. Heti ensimmäisellä kaudellaan joukkue nousi Ranskan Pro B-liigasta Ranskan Pro A-liigaan. Ensimmäisellä kaudellaan Pro A-liigassa joukkue sijoittui neljäntoista joukkueen liigassa yhdenneksitoista. Seuraavalla kaudellaan pääsarjassa joukkue paransi sijoitustaan kahdella sijalla, ja oli näin yhdeksännellä sijallaan kauden päättyessä. Kaudella 2005-2006 joukkue oli paransi jälleen sijoitustaan, kun joukkue oli seitsemännellä sijalla. Sama sijoitus joukkueella oli edelleen kaudella 2006-2007. Kaudella 2007-2008 seura otti historiansa parhaimman sijoituksen Ranskan Pro A-liigassa, kun se oli runkosarjan viidennellä sijalla. 
Joukkue jäi vain neljä pistettä välieräpaikasta, jonka otti tällä kertaa Poitiers. Kauden aikana joukkue otti kuitenkin Ranskan Cupin-mestaruuden, joka toi joukkueelle kaudeksi 2008-2009 paikan maailmanarvostetuimpaan seurajoukkueiden kilpailuun, Mestareiden liigaan.
Muuta.
Suomalainen A-maajoukkue pelaaja Matti Oivanen pelaa Beuvaisin joukkueessa kaudella 2008-2009, kun hän allekirjoitti seuran kanssa yksivuotisen sopimuksen toukokuussa 2008. Muita suomalaispelaajia Beauvaisissa on nähty kaudella 2005-2006, kun Miika Heikkinen pelasi joukkueessa kauden verran.
Muita suomalaispelaajia joukkueessa on ollut yleispelaaja Olli Kunnari joka esiintyi seurassa menestyksekkäästi kaudesta 2004 asti aina kauden 2006 loppuun saakka.
Carl Björkman (elokuvakriitikko)

Carl Nils Gutaf Björkman (8. kesäkuuta 1901 – 25. heinäkuuta 1961) oli ruotsalainen elokuvakriitikko ja kustannuspäällikkö.
Björkman valmistui filosofian lisensiaatiksi Uppsalan yliopistosta 1026.
Björkman toimi kriitikkona "Dagens Nyheterissä" vuosina 1936–1938 ja uudestaan vuodesta 1946 alkaen. Hän arvosteli erityisesti 1930-luvun ruotsalaisia komediaelokuvia.
Björkman työskenteli kirjakustantamo Wahlström &amp; Widstrandissa 1920-luvulla ja osti sen vuonna 1938 Martha Wahlströmiltä. Suomen-suhteidensa ansiosta hän sai yhtiölle julkaistavaksi muun muassa Elmer Diktoniuksen, Mika Waltarin, Väinö Linnan ja Jörn Donnerin kirjoja. Hän myös julkaisi nuorien kirjailijoiden, kuten Olof Lagercrantzin, Per Wästbergin ja Bo Grandienin tuotoksia. Björkman itsekin kirjoitti runoja nimillä Göran Falk ja Mats Fahlén.
Björkman arvosteli paljon Ingmar Bergmanin elokuvia ja yritti innokkaasti teilata hänen elokuvansa "Viettelysten ilta". Kuultuaan radiosta Björkmanin kuolleen Bergman on kertonut tanssineensa riemusta.
Björkman teki itsemurhan vuonna 1961. Hänen jälkeensä "Dagens Nyheterin" elokuva-arvostelijaksi tuli Jörn Donner.
Edward Heyman

Edward Heyman (14. maaliskuuta 1907 – 16. lokakuuta 1981) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hänen tunnetuimpia kappaleistaan ovat jazzstandardi ”Body and Soul” vuodelta 1930 sekä vuoden 1945 elokuvaan "Kohtalokkaat kirjeet" kirjoitettu ”Love Letters”, joka oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi.
Heymanilla on paikka Songwriters Hall of Famessa, jonne hänet hyväksyttiin vuonna 1975.
Johann Philipp Kirnberger

 
Johann Philipp Kirnberger (24. huhtikuuta 1721 – 27. heinäkuuta 1783) oli saksalainen säveltäjä ja musiikkiteoreetikko. Hän opiskeli Johann Sebastian Bachin johdolla. 
Kirnbergeriltä on säilynyt huomattava määrä ajallisesti barokin ja rokokoon välimaastoon sijoittuvaa musiikkia. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa hengellistä musiikkia ja sonaatteja eri soitinkokoonpanoille.
Musiikintutkijana Kirnberger julkaisi esimerkiksi teoksen "Die Kunst des reinen Satzes in der Musik" (1771). Hän opetti Preussin Anna Amaliaa.
Anna Amalia (Preussi)

Prinsessa Anna Amalia (9. marraskuuta 1723 Berliini – 30. maaliskuuta 1787 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli Preussin Fredrik Vilhelm I:n ja kuningatar Sophia Dorothean nuorin tytär.
Anna Amalialla oli kolmetoista sisarusta, joista kuuluisin oli vanhin veli Fredrik II Suuri sekä vanhempi sisar Loviisa Ulriika, josta tuli Ruotsin kuningatar. Hän kuului Hohenzollern-sukuun. 
Jo varhain musiikista kiinnostunut Anna Amalia pääsi vasta isänsä kuoltua vuonna 1740 opiskelemaan musiikkia, veljensä Fredrikin tuella. Vuonna 1758 hän palkkasi Johann Philipp Kirnbergerin opettajakseen ja hovimuusikoksi. Hänestä kehittyi taitava soittaja ja säveltäjä. Anna Amalia sävelsi myös marssimusiikkia, mikä oli aikakaudella naisille harvinaista. Joitakin hänen teoksiaan on säilynyt. Todennäköisesti hän itse tuhosi suurimman osan sävellyksistään.
Vuonna 1755 Anna Amalia valittiin Quedlingburgin abbedissaksi, mikä teki hänestä hyvin varakkaan.
Anna Amalia kokosi myös huomattavan musiikkikirjaston, joka on yhä Berliinissä. Hän myös tuki taloudellisesti muusikkoja ja järjesti heille töitä hovista. 
Anna Amaliasta sanottiin, että hänellä oli ankara ja dogmaattinen luonne. Hänen omat sävellyksensä olivat muodollisia ja kylmiä, vanhan koulukunnan tiukkaa tyyliä. Uuden musiikkisuunnan edustaja Haydn oli hänelle vastenmielinen, ja hän arvosteli jyrkästi säveltäjä Graunia siitä, että tämän oratorio ”Jeesuksen kuolemasta” oli liian lempeä ja oopperamainen.
Johann Gottlieb Graun

Johann Gottlieb Graun (27. lokakuuta 1703 – 28. lokakuuta 1771) oli saksalainen säveltäjä ja viulisti. Hän opiskeli Giuseppe Tartinin johdolla. 
Carl Heinrich Graun oli J. G. Graunin veli.
Peter Carey

Peter Philip Carey (s. 1943 Bacchus Marsh, Victoria, Australia) on australialainen kirjailija. Carey on saanut Booker-palkinnon kaksi kertaa, teoksista "Oscar ja Lucinda" 1988 ja "Kellyn kopla: tosi tarina" 2001.
Valmistuttuaan yliopistosta Carey työskenteli 1968–1970 mainosalalla Englannissa Lontoossa ja Australiassa Melbournessa. Hän perusti oman mainostoimiston vuonna 1974 Sydneyyn.
Careyn tuotantoa ilmestyi aluksi vain kirjallisissa aikakauslehdissä. Hänen tyylinsä on surrealistista, ja häntä on verrattu Jorge Luis Borgesiin ja Donald Barthelmeen. Häntä on pidetty sukupolvensa merkittävimpänä kirjailijana.
Vuonna 2019 sai ensi-iltansa Careyn samannimiseen romaaniin perustuva elokuva "True History of the Kelly Gang", jonka ohjasi Justin Kurzel.
Eberhard zu Stolberg-Wernigerode

Kreivi Eberhard zu Stolberg-Wernigerode (11. maaliskuuta 1810 Peterswaldau – 8. elokuuta 1872 Johannisbad) oli saksalainen poliitikko ja virkamies. 
Kreppelhofin linnassa kreivi Anton zu Stolberg-Wernigeroden ja tämän puolison Luisen poikana varttunut Eberhard zu Stolberg-Wernigerode toimi vuodesta 1869 vuoteen 1872 preussilaisen Sleesian provinssin ylipresidenttinä (). 
Zu Stolberg-Wernigerode avioitui 26. toukokuuta vuonna 1842 Marie Wilhelmine Johanna Reußin kanssa. Avioliitto jäi lapsettomaksi.
Ferdinand von Nordenflycht

Ferdinand von Nordenflycht (1816–1901) oli preussilainen virkamies ja myöhemmin preussilaisen Sleesian maakunnan maaherra (). 
Nordenflycht opiskeli oikeustiedettä Königsbergissä, Bonnissa ja Berliinissä. Hän teki merkittävän virka- ja poliitikkouran ennen nimitystään Sleesian maaherraksi vuonna 1873. Hän toimi virassa vuoteen 1874 saakka.
Indestructible

Indestructible on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Disturbedin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 3. kesäkuuta 2008. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, jossa mukana ei ollut Johnny K, joka tuotti Disturbedin edelliset kolme albumia: "The Sickness", "Believe" ja "Ten Thousand Fists". Albumi on yhtyeen kolmas, joka sijoittui Billboard-listalle. Suomessa albumi myi yli 10 000 kappaletta eli kultaa.
Levy on teemaltaan paljon synkempi kuin yhtyeen edelliset albumit. Laulaja David Draiman kertoo ottaneensa vaikutteita sanoituksiin moottoripyöräonnettomuudesta, jossa hän oli osallisena, ja itsemurhatapauksesta.
Mount Isa

Mount Isa [ˈaɪzə] on kaivoskaupunki Australiassa, Queenslandin osavaltiossa. Se sijaitsee Selwyn Ranges -kukkuloilla, Leichardt-joen varrella. Kaupungin pinta-ala on yli 40 000 neliökilometriä, Sveitsin suuruusluokkaa, mikä tekee Mount Isasta Australian toiseksi laajimman kaupungin. Asukkaita Mount Isassa on noin 21 000.
Mount Isa on yksi Australian tärkeimmistä kaivoskaupungeista. Kaupungissa on suuri suomalaisyhteisö, joka on muodostunut neljässä muuttoaallossa. Ensimmäiset suomalaiset saapuivat 1920- ja 1930-luvulla, toinen aalto 1950-luvulla ja 1960-luvun alkupuolella, Suurin suomalaisten muuttoaalto Mount Isaan ajoittui vuosiin 1967–1972, ja sen jälkeenkin suomalaisia on kaupunkiin tullut. Enimmillään suomalaisia on Mount Isassa ollut toista tuhatta.
Historiaa.
Seudun hopea- ja lyijyrikkaudet löysi vuonna 1923 malminetsijä John Campbell Miles, joka nimesi paikan vaimonsa Isabelin mukaan Mount Isaksi. Työvoimaa tuotiin muista maista, alusta asti myös Suomesta, ja aluksi asuttiin teltoissa kunnes ne korvattiin maalattiaisilla peltikojuilla. Vesi piti tuoda hevoskyydillä pitkän matkan takaa, samoin rakennustarvikkeet, mikä hidasti kaupungin rakentumista. Kaivostyöstä maksettiin hyvin, minkä ansiosta työvoimaa saatiin tälle syrjäseudulle. Lomaa sai kolme viikkoa vuodessa, mutta useimmat säästivät sen vietettäväksi joka toinen vuosi kuuden viikon mittaisena. Muutamien suomalaismiesten tiedettiin lähteneen Mount Isasta Fidži-saarten kultakaivoksiin. Tukevan kallioperän ansiosta kaivostyössä sattui sortumia varsin harvoin.
Sanjaagiin Bayar

Sanjaagiin Bayar (, s. 1956) on mongolialainen poliitikko, joka toimi Mongolian pääministerinä 22. marraskuuta 2007 – 29. lokakuuta 2009.
Bajar syntyi 1956 Ulaanbaatarissa. Hän suoritti oikeustieteellisen tutkinnon 1978 Moskovan valtiollisessa yliopistossa. Vuosina 1979–1983 hän työskenteli asevoimien pääesikunnassa ja 1983–1990 journalistina. Hän liittyi Mongolian kansanvallankumoukselliseen puolueeseen (MPRP) vuonna 1988. Hän oli presidentinkanslian päällikkö 1997–2001 ja 2001–2005 suurlähettiläs Venäjälle.
Mongolian parlamentti valitsi Bajarin Mongolian pääministeriksi 22. marraskuuta 2007 Mijeegombyn Enhboldin tilalle. Enhbold oli joutunut eroamaan aiemmin samassa kuussa, kun MPRP oli kyllästynyt heikon vähemmistöhallitukseen. Noustessaan pääministeriksi Bajar hyökkäsi Tsahiagiin Elbegdorjin politiikkaa vastaan. Hänen edeltäjänsä Enhbold jatkoi hallituksen varapääministerinä. Hänen hallituksensa yksityisti Tavantolgoin kaivoksen, josta oli aiemmin kansallistettu 15 prosenttia. Bajarin talousuudistukset saivat ulkomaiset yritykset, erityisesti venäläiset ja kanadalaiset, kiinnostumaan Mongolian mineraalirikkauksista.
Vuoden 2008 kiisteltyjen parlamenttivaalien jälkeen Bajar jatkoi pääministerinä. MPRP:n hallitukseen otettiin myös vaalitulosta vastaan protestoineen Demokraattisen puolueen edustajia. Bajar joutui eroamaan tehtävistään terveydellisten syiden takia lokakuussa 2009. Hyväksyttyään Bajarin eron parlamentti nimitti varapääministeri N. Altanhuyagin väliaikaiseksi pääministeriksi. Pari päivää myöhemmin parlamentti valitsi Bajarin viralliseksi seuraajaksi entisen ulkoministerin Suhbaataryn Batboldin, joka astui virkaan 29. lokakuuta.
Thomas Howard (Norfolkin 3. herttua)

Thomas Howard (1473 – 25. elokuuta 1554), Norfolkin 3. herttua oli Henrik VIII:n laivaston ylipäällikkö, valtionkassan hoitaja sekä kuninkaan yliseremoniamestari, ja kunnostautui taisteluissa monta kertaa. Hän oli täysiverinen poliitikko, aina ajan tasalla eikä epäröinyt uhrata edes omia sukulaisiaan oman etunsa takia. Hänen kotilinnansa oli Arundel Castle.
Varhaisvaiheet ja elämä hovissa.
Hänen isänsä oli Thomas Howard, Norfolkin 2. herttua ja äitinsä Elisabeth Tilney. Hänen sisarensa oli Elisabeth Howard, Henrik VIII:n toisen vaimon Anna Boleynin ja tämän sisarusten Thomaksen ja Maryn äiti. Hänellä oli myös ainakin yksi nuorempi veli, Edward Howard, jonka tytär Catherine Howard oli Henrik VIII:n viides vaimo.
Hän toimi oikeuden puheenjohtajana niin Anne Boleynin kuin tämän veljen Georgen, eli oman sisarentyttärensä ja sisarenpoikansa oikeudenkäynneissä ja tuomitsi kummatkin kuolemaan. Hän mahdollisti veljentyttärensä Catherine Howardin ja kuningas Henrik VIII:n välisen lemmensuhteen järjestämällä Catherinen kuningatar Anna Kleveläisen hovineidoksi, mikä johti lyhyeen avioliittoon ja lopulta Catherinen mestaukseen syytettynä aviorikoksessta.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Thomas Howard avioitui prinsessa Anne of Yorkin (1475–1511) kanssa, joka oli kuningas Edvard IV:n ja Elisabeth Woodvillen viidenneksi vanhin tytär. Heille syntyi neljä lasta, jotka kuolivat jo pieninä. 
Hän nai tämän jälkeen Elisabeth Staffordin, Buckinghamin 3. herttua Edward Staffordin ja Alianore Percyn tyttären. Heidän vanhin lapsensa oli runoilija Henry Howard, Surreyn jaarli. Heillä oli kolme lasta; Henry Howard, Thomas Howard ja Mary Howard, joka avioitui Henrik VIII:n äpäräpojan Henry Fitzroyn kanssa. 
Thomas Howardin rakastajatar oli hänen vaimonsa kamarineito Bess Holland.
Suosion menetys ja kuolema.
Kun Thomas Howard menetti kuninkaan suosion, hänet vangittiin. Hänen poikansa oli jo teloitettu maanpetoksesta, mutta Howard vältti saman kohtalon kuninkaan kuoltua päivää ennen kuin teloitusmääräys piti allekirjoittaa. 
Kuningas Edvard VI, Henrik VIII:n poika, vangitutti Howardin joksikin aikaa ja hän menetti arvonimensä. Mutta Maria I myönsi sen takaisin vapauden kera, koska Howardit olivat tärkeä katolilainen perhe. Howard kuoli vuonna 1554 ja hänen pojanpoikansa Thomas Howard, Norfolkin 4. herttua oli hänen seuraajansa. Elisabet I teloitutti tämän noin 18 vuotta myöhemmin tämän juoniteltua avioituvansa laittomasti Maria Stuartin kanssa.
Yhdistynyt kuningaskunta lasten Eurovision laulukilpailussa

Yhdistynyt kuningaskunta on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun viisi kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2003. Yhdistyneen kuningaskunnan paras sijoitus on vuodelta 2004, jolloin se sijoittui toiseksi Cory Speddingin esittämällä kappaleella ”The Best is Yet to Come”. Yhdistynyt kuningaskunta vetäytyi kilpailusta vuoden 2005 jälkeen, mutta palasi vuoden 2022 kilpailuun.
Wales on esiintynyt kilpailussa omana maanaan vuodesta 2018 lähtien.
Erdősin-Szekeresin konjektuuri

Erdősin-Szekeresin konjektuuri on tunnettu otaksuma kombinatoriikassa.
Olkoon "f"("N") pienin sellainen luku, että kaikista "f"("N") pistettä sisältävissä pistejoukoissa, joissa kaikki pisteet ovat samassa tasossa eivätkä mitkään kolme samalla suoralla, on "N" pistettä siten, että ne yhdistämällä voidaan muodostaa kupera "N"-kulmio. 
Vuonna 1935 Paul Erdős ja George Szekeres todistivat, että tällainen äärellinen luku "f"("N") on olemassa kaikille "N" &gt; 3.
Erdősin-Szekeresin konjektuuri on seuraava:
formula_1
Erdős ja Szekeres tekivät otaksuman jo tunnettujen arvojen "f"("N") perusteella.
Lucifer’s Friend

Lucifer’s Friend on saksalainen vuonna 1970 perustettu yhtye. Sen tunnetuin jäsen on Uriah Heepissä vuosina 1976–1979 laulanut britti John Lawton. Yhtyeen levyillä on vaikutteita useista musiikkityyleistä kuten heavystä, progressiivisesta rockista ja jazz-rockista.
Yhtye teki ensimmäisen levynsä nimellä Asterix vuonna 1970. Vielä samana vuonna yhtyeen nimeksi kuitenkin vaihtui Lucifer’s Friend. Yhtyeen nimeä kantavalla esikoisalbumilla musiikki muistuttaa saman ajan varhaisia heavy-yhtyeitä kuten Black Sabbathia.
Seuraava levyllä "Where the Groupies Killed the Blues" (1972) Lucifer’s Friendin musiikki vaihtui aivan erilaiseksi. Levy sisältää hyvin kokeellista progressiivista ja psykedeelistä rockia. Kolmas levy "I’m Just a Rock &amp; Roll Singer" (1973) on perinteisempää rockia. Neljännellä "Banquet"-levyllä (1974) on vaikutteita fuusiojazzista ja mukana on myös 30-henkinen taustayhtye. Yhtyeen ihailijoiden keskuudessa neljä ensimmäistä Lucifer’s Friend -julkaisua sekä ensimmäinen Asterix-nimellä tehty ovat arvostetuimpia.
"Mind Exploding" -levyllä Lucifer’s Friend yritti yhdistää edellisen levyn jazz-vaikutteita aikaisempaan rock-soitantoon. Laulaja John Lawton jätti yhtyeen vuonna 1976 liittyäkseen Uriah Heepiin ja hänet korvasi Mike Starrs, joka oli aikaisemmin laulanut yhtyeessä Colosseum II. Ilman Lawtonia tehdyillä albumeilla "Good Time Warrior" (1978) ja "Sneak Me In" (1980) yhtye yritti olla aiempaa kaupallisempi.
John Lawton teki vuonna 1980 sooloalbumin "Heartbeat", jolla on Lucifer’s Friendin soittajia taustamuusikoina. Virallisesti hän palasi yhtyeen laulajaksi jälleen heavy rockia sisältävällä levyllä "Mean Machine" (1981). Yhtye hajosi vuonna 1982 mutta palasi yhteen vielä 1990-luvun alussa julkaistakseen albumin "Sumo Grip" (1994).
Mazda5

Mazda5 on kompakti 5- tai 7-paikkainen tila-auto, jota Mazda on valmistanut vuodesta 2005. Se poikkeaa muista saman luokan autoista takaovien osalta, sillä Mazda5:ssä käytetään liukuovia toisin kuin kilpailijoissa. Malli korvasi Mazda Premacyn. Japanissa autoa myydään Premacy-nimellä, ja Taiwanin markkinoilla auton nimi on Ford i-Max. 
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä malli sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Drag queen

Drag queen on drag-esiintyjä, joka pukeutuu feminiinisiin vaatteisiin ja meikkaa raskaasti erityisiä tilaisuuksia varten, yleensä viihdyttääkseen esiintyvänä taiteilijana tai toimiakseen tilaisuuden emäntänä. Yleensä drag queenit pukeutuvat naisen sukupuolirooliin liioittelemalla tiettyjä ominaisuuksia saadakseen aikaan koomisen, dramaattisen tai satiirisen vaikutelman. He yleensä laulavat itse tai playbackinä ja tanssivat. Transvestiitit eroavat drag-esiintyjistä siten, että he eivät pukeudu vastakkaisen sukupuolen rooliin esiintymistarkoituksessa.
Drag queenien ensimmäinen läpimurto tapahtui 1800-luvun lopulla vaudevillen noustessa suureen suosioon.
Tunnettuja drag queeneja.
Maailman ensimmäinen suuri drag queen -tähti oli Julian Eltinge (1881–1941). Merkittäviä drag queeneja ovat olleet myös Jean Malin, Flawless Sabrina (oikea nimi Jack Doroshow), Crystal LaBeija, Jim Bailey, Danny La Rue, vuonna 1976 aloittanut ruotsalainen After Dark -ryhmä, Christer Lindarw, Dame Edna, Divine ja RuPaul.
Yhdysvaltalaisen punk-yhtyeen Frankenstein Drag Qeens From Planet 13 jäsenet olivat drag queeneja. 
Drag queenit Suomessa.
Uranuurtajat.
Suomen ensimmäisen drag show’n teki Reijo Paukku. Sen ensiesitys oli 11. elokuuta 1979 ravintola Gambrinissa. Paukun ryhmän ohella ensimmäisiä suomalaisia drag-ryhmiä olivat La Revue Après Rasage, Star Sisters, Polan Queens of Night ja Les Femmes.
Merkittäviä suomalaisia uraauurtavia drag queeneja olivat muiden muassa Sylvester Lindarw, Jari Vihinen ja Mummo eli Raimo Liukkonen, jonka 1980-luvulla tapahtunut murha on edelleen selvittämättä..
Tunnettuja suomalaisia drag queeneja.
Tunnetuimpia suomalaisia drag queeneja ovat Jarkko Valtee, Osku Heiskanen, Juha Rastas eli Mega-Paula, Kalkkuna eli Petri Svahn, Pola Ivanka eli Mika Tepsa, Marko Vainio eli Miss Divet, Jukka Kuronen, Sirkka Tälli, Cristal Snow, NikoLa eli Niko-Pekka Mäkinen ja Jere Sivonen, Antti Taipale eli Sheila, Aarni Mikkola eli Jayden Mars.
Uuden aallon suomalaisia drag queeneja ovat esimerkiksi Twiggy Mallet, Lola Vanilla, Lamey Crackhouse ja Betty Fvck ja drag-kollektiiveja House of Vanilla, House of Crack, House of Auer, House of Jaahas, Haus of Euphoria, House of Greedy, sekä House of Conspiracy.
Drag queenien näkyvyys Suomessa.
Omien keikkojen lisäksi drag queeneja on 2010-luvulla näkynyt julkisuudessa yhä enemmän. Drag queen Jere Sivonen on tehnyt musiikkia. 
Uuden musiikin kilpailuun pyrki vuonna 2020 kaksikin drag queen -kokoonpanoa: Osku Heiskasen, Nikolan ja Jere Sivosen tähdittämä Drag Factor Finland kappaleella ”Who's the Queen” sekä Jouko Enkelnotkon drag-hahmo Angel Dell kappaleella ”Diva Demand”.
Talent-kilpailussa ovat kisanneet Xenia ja Sheila.
Cristal Snow on julkaissut kaksi albumia, tehnyt useita singlejulkaisuja, osallistunut euroviisujen esi-karsintoihin kahdesti sekä juontanut useita televisio-ohjelmia, kuten "Onnenpyörää", "Kymppitonnia" ja "Big Brother Extraa". Hän ja NikoLa:lla ovat myös sketsisarja ToosaTV:n takana. ToosaTV pyöri Ilta-Sanomien sivuilla vuosia ja Fox-kanavalla kolme kautta.
Meksikonpunapolvitarantula

Meksikonpunapolvitarantula ("Brachypelma hamorii, ent. Brachypelma smithi") on Meksikon kivikkoisilla seuduilla, aavikoilla ja metsissä esiintyvä lintuhämähäkkilaji. Täysikasvuisen yksilön pituus jalat mukaan luettuna voi olla 15 senttimetriä. Laji elää yleensä maanpinnalla mutta saattaa toisinaan kaivautua maahan. Lajin löysi keräilijä H. H. Smith vuonna 1888. "B. hamorii" esiintyy useassa elokuvassa. Näitä ovat esimerkiksi Kadonneen aarteen metsästäjät, muutama James Bond -elokuva sekä Blueberry.
Lajin ruokavalioon kuuluvat sirkat, toukat ja muut isot hyönteiset sekä joskus pienet liskot ja hiirenpoikaset. Vaikka "Brachypelma hamorii" on rauhallinen laji eikä sen myrkky ole ihmiselle vaarallista, puolustaessaan itseään se voi potkia kutinaa aiheuttavia karvoja peräpäästään.
"B. hamorii" on yleisimpiä Suomessa lemmikkinä pidettävistä lintuhämähäkkilajeista.
Paulina Kinaszewska

Paulina Kinaszewska (s. 24. heinäkuuta 1976) on puolalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa televisiosarjoissa "Złotopolscy" (Haneczka, 1999–2007) ja "Plebania".
Kinaszewska on myös elokuvanäyttelijä. Hänellä on ollut rooli (Maja) esimerkiksi Filip Zylberin teoksessa "Egzekutor" (1999).
Roberta Torre

Roberta Torre (s. 21. syyskuuta 1962) on italialainen elokuvaohjaaja. Hänen teostensa joukossa ovat "Tano da morire" (1997) ja "Angela" (2002).
Torre voitti vuonna 1998 parhaan uuden ohjaajan David di Donatello -palkinnon.
Viestikoulu

Viestikoulu oli 1941 Hämeenlinnassa perustettu viestijoukkoihin liittyvää opetusta tarjoava Suomen puolustusvoimien sotilasopetuslaitos, joka toimi nykyisen Tykistömuseon tiloissa. Viestialan koulutuksen lisäksi sen tehtäviin kuului myös viestialan tutkimus- ja kehitystyö. Viestikoulu siirtyi 1948 Riihimäen varuskuntaan samalla kun muitakin viestiaselajin toimintoja keskitettiin sinne. Viestikoulu toimi itsenäisenä joukko-osastona vuoteen 1985, jolloin se liitettiin Viestirykmenttiin. Samalla Viestirykmenttiin liitettiin Sähköteknillinen Koulu, joka siirrettiin Viestirykmentiltä Puolustusvoimien materiaalilaitokseen, jolta se palautettiin Viestirykmentin alaisuuteen 1995 joukkoyksikkönä.
Sekä Viestirykmentin Viestikoulu että Sähköteknillinen koulu lakkautettiin vuonna 2003 ja niiden tehtävät siirrettiin perustettavalle Viesti- ja Sähkötekniselle koululle.
Viesti- ja sähköteknisen koulun nimi muutettiin jälleen Viestikouluksi vuonna 2010.
Puolustusvoimauudistuksessa 2015 Viestirykmentin lakkauttamisen yhteydessä Viestikoulu liitettiin osaksi Maasotakoulun koulutuskeskusta.
Opetus.
Varusmieskoulutus.
Viestikoulussa järjestettiin viestijoukkojen asentaja-aliupseerikursseja vuoteen 2003. Sen suorittaneita komennettiin upseerioppilaiksi Reserviupseerikoulun viestikomppaniaan Haminaan, minkä jälkeen he palasivat erikoisupseereiksi tai Viestikoulua edeltäneisiin aselajiensa perusyksikköihin. Viestikoulun pituus oli tuntuvasti tavallista aliupseerikoulutusta pidempi.
Ryhmänjohtajakoulutus taasen suoritettiin Riihimäen varuskunnan entisessä komendantin rakennuksessa lähimpänä Riihimäen rautatieasemaa olevalla etukasarmilla, jossa oli oma sotilaskoti ja ruokala. Ryhmänjohtajakoulutukseen kuuluivat viestikeskus- ja viestitoimintaharjoitukset Hätilän harjoitusalueella.
Viestikoulu ja Sähköteknillinen koulu kouluttivat viestijoukkojen asentaja-aliupseerit. Seuraajan Viesti- ja Sähköteknillisen koulun varusmieskoulutus päättyi 2005, jolloin tietoliikenneasentajien koulutus siirrettiin Etelä-Suomen Viestipataljoonalle.
Sähköteknillinen opetus tapahtui omissa tiloissaan takakasarmilla sijaitsevissa koulurakennuksissa.
Puolustusvoimien henkilökunnan koulutus.
Viestikoulu tarjosi myös korkeakouluosastossa upseerin perustutkintoihin kadeteille ja sotakorkeakoulun suorittajille sekä opistoupseeriosastossa opistoupseerin tutkintoa suorittaville opetusta neljästä kuuteentoista kuukauteen kestävillä kursseilla. Oppilasmäärät vaihtelivat kursseilla kymmenestä neljäänkymmeneen.
Tutkimus- ja kehitystyö.
Tutkimus- ja kehitystyötä varten Viestikoulussa oli tutkimus- ja kehittämisosasto laboratorioineen ja erikoisluokkineen.
Taisteleva aselaji

Taisteleva aselaji on aselaji, joka suorittaa taistelun. Sen taistelua tukevat tukevat aselajit ja huoltavat aselajit. 
Maavoimissa taisteleva aselaji on jalkaväki, jota sen omassa organisaatiossa tukevat panssarintorjunta ja kranaatinheittimistö sekä viestiaselaji. Jalkaväen ulkopuolella samassa sotatoimiyhtymässä jalkaväen taistelua tukevat tykistön eri lajit, kuten kenttätykistö ja ilmatorjuntatykistö.
Gimchaek

Gimchaek (, hanja 金策市, McCune-Reischauer "Kimch’aek-si") on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan eli Pohjois-Korean Pohjois-Hamgyeongin maakunnassa. Se sijaitsee maakunnan eteläosassa Japaninmeren rannikolla. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan siellä oli 207 299 asukasta.
Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä "Seongjin" (, hanja 城津市, McCune-Reischauer "Sŏngjin-si"). Se sai nykyisen nimensä vuonna 1952 Korean sodassa kaatuneen Korean kansanarmeijan komentajan Kim Chaekin kunniaksi. Paikkakunta oli alun perin kalastajakylä, joka alkoi kehittyä 1900-luvun vaihteessa sinne avatun sataman ansiosta. 1930-luvulta lähtien se on kasvanut teollisuuskaupunkina, jossa jalostetaan rautaa, magnesiumia ja marmoria.
Kansojen ystävyyden kunniamerkki

Kansojen ystävyyden kunniamerkki () oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston päätöksellä 1972 perustettu kunniamerkki, jonka suunnitteli Aleksandr Žuk.
Kunniamerkin pohjana oli viisisakarainen tähti, jonka sisällä oli toinen, punainen, viisisakarainen tähti. Medaljonkiosassa oli Neuvostoliiton vaakuna, jonka yläosassa luki "Kansojen ystävyys", alaosassa oli nauha ja kyrillisin kirjaimin kirjoitettuna Sosialististen neuvostotasavaltojen liittoa venäjäksi tarkoittava lyhenne (). Vaakunan kehässä oli kuvattuna kädenpuristus.
Kunniamerkin massa oli 43 grammaa ja korkeus oli 51 mm.
Kunniamerkki voitiin myöntää sekä yksityishenkilöille että yhteisöille mm. ystävyyden ja veljellisen yhteistyön lujittamisesta Neuvostoliiton kansojen välillä, menestyksekkäästä työstä tieteen ja kulttuurin alalla, suurista ansioista veljellisen ystävyyden ja yhteistyön kehittämisessä sosialististen maiden välillä sekä rauhan ja kansojen välisen yhteistyön lujittamisesta.
Kunniamerkkiä jaettiin yhdessä luokassa:
Huicheon

Huicheon (, hanja 熙川市, McCune-Reischauer "Hŭich’ŏn-si") on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan Jagangin maakunnassa. Se sijaitsee maan pohjoisosassa pääkaupunki Pjongjangin pohjoispuolella. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 168 180 asukasta.
Huicheon on tärkeä tuotannon keskus. Siellä valmistetaan eletroniikkaa, koneita, aseita ja ajoneuvoja. Siellä toimii myös Pohjois-Korean suurin tietoliikennetekniikkaan erikoistunut oppilaitos.
Huicheonista on valtatieyhteys pääkaupunki Pjonjangiin, ja kaupunkia palvelee myös rautatielinja.
Venäjän lähestymislennot

 
Venäjän lähestymislennot ovat sarja toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on näyttää sotilaallista läsnäoloa ilmassa. Lähestymislennoilla kokeillaan puolustajien valvonnan tarkkuutta ja puolustusvalmiutta. Diplomaattisena tarkoituksena voi olla osoittaa tyytymättömyyttä. Kylmän sodan aikana kaikkien osapuolten lähestymislennot ja tiedustelulennot toisten ilmatilassa olivat toistuvia käytäntöjä. Venäjä aloitti lennot strategisilla pommikoneilla 2007.
Lähestymislentoja suoritetaan strategisilla Tupolev Tu-95MS-, Tupolev Tu-22M -ja Tupolev Tu-160 -pommikoneilla. Strategisten pommikoneiden tarkoituksena oli kylmän sodan aikana siirtää ydinaseet kohteeseensa, mutta ne ovat paljolti korvautuneet mannertenvälisillä ballistisilla ohjuksilla ja sukellusveneistä ammuttavilla ohjuksilla.
Venäjän presidentti Vladimir Putin ilmoitti 17. elokuuta 2007, että vuonna 1992 lopetetut lennot aloitetaan uudelleen.
Lennoilla on uskottu olevan tarkoituksena vaikuttaa Nato-maiden ulkopoliittiseen päätöksentekoon muun muassa Tšekkiin sijoitettavan tutka-aseman ja ainakin aluksi Puolaan sijoitettavan kymmenen ohjustentorjuntaohjuksen vuoksi, joita Venäjä katsoo yritykseksi poistaa Venäjän vastaiskumahdollisuus sekä samalla horjuttavan kauhun tasapainoa.
Skotlantiin kohdistuvat lähestymislennot on katsottu vastalauseeksi siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta on tehnyt luovutuspyynnön Andrei Lugovoin kuolemaan liittyvien murhatutkimusten johdosta.
Kreikkalainen naimakauppa

Kreikkalainen naimakauppa ("My Big Fat Greek Wedding") vuonna 2002 ilmestynyt romanttinen komedia. Elokuvaa olivat tuottamassa Rita Wilson ja Tom Hanks. Sen käsikirjoitti Nia Vardalos, joka esittää elokuvassa myös naispääosan. Elokuvan miespääosassa on John Corbett. 
Elokuvasta on tehty jatko-osa "Kreikkalainen naimakauppa 2" vuonna 2016.
Elokuvan budjetti ja menestys.
Elokuvan budjetti oli pieni, vain viisi miljoonaa dollaria ja se tuotti pienen budjetin elokuvaksi todella hyvin; yli 241 miljoonaa dollaria pelkästään Yhdysvalloissa ja yli 127 miljoonaa dollaria muualla, maailmanlaajuisesti siis lähes 369 miljoonaa dollaria. Elokuva onkin parhaiten menestynyt romanttinen komedia Yhdysvalloissa vuoden 1978 jälkeen. Elokuva on myös kaikkien aikojen parhaiten tuottanut elokuva joka ei ole ollut Pohjois-Amerikan listaykkösenä viikon katsotuimpana elokuvana. Elokuva oli myös ehdolla parhaan käsikirjoituksen Oscar-palkintoon.
Juoni.
Toula (Nia Vardalos) on amerikankreikkalainen nainen. Toulan isä haluaisi Toulalle perinteisen kreikkalaisen naisen elämän; kreikkalainen mies, lapsia ja ruoanlaittoa. Toula haluaisi elämältään kuitenkin jotakin muuta ja tätä hänen isänsä on vaikea ymmärtää. 
Toula pääsee kuitenkin kouluttamaan itsensä, uuteen työpaikkaan ja samalla aikaa uudistaa arkisen näköisen tyylinsä täysin. Pian Toula rakastuukin mieheen nimetä Ian Miller (John Corbett). On vain yksi ongelma; Ian ei ole kreikkalainen ja tätä on Toulan perheen vaikea hyväksyä.