tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keskustaliitto (Australia)

Keskustaliitto (eng. "Centre Alliance") on australialainen puolue, joka vaikuttaa lähinnä Etelä-Australian osavaltiossa. 
Keskustaliitto aloitti toimintansa nimellä "Nick Xenophon Team", joka perustettiin heinäkuussa 2013. Sen perustaja on entinen parlamentaarikko Nick Xenophon, jonka lopetettua poliittisen uransa puolueen nimeksi tuli nykyinen "Centre Alliance". 
Näkemyksiä.
Puolueen näkemykset edustavat poliittista keskustaa, populismia ja sosiaaliliberalismia: puolue kannattaa mm.:
Puolueen edustajat ovat myös ottaneet kantaa laillistetun eutanasian puolesta.
Tevana3

Tevana3 oli vuonna 2010 perustettu metalliyhtye. Yhtyeen perustaja, Juha Jyrkäs, osti sähkökanteleen ja teki siitä yhtyeen pääsoittimen. Niinpä vuonna 2011 julkaistu Tevana3:n debyyttilevy "Mieron tiellä" on maailman ensimmäinen metallilevy, jossa kitara on korvattu sähkökanteleella. Raa'an, särötetyn ja alkukantaisen soundin inspiroijina toimivat sellaiset extreme metal -yhtyeet, kuten Celtic Frost ja Darkthrone. Sanoitukset keskittyivät suomalaiseen muinaisuskoon, metsämystiikkaan, ihmistunteisiin, okkultismiin ja seksiin. Osa kappaleista oli sanoitettu karjalan kielellä. Musiikkivideo julkaistiin kappaleesta "Syvempi on merten helma".
Vuonna 2016 kirjakustantamona paremmin tunnettu Aavetaajuus julkaisi Tevana3:n toisen levyn, "Peräpohjolan takana", c-kasettina, rajoitettuna painoksena. Tällä levyllä yhtye laajensi musiikillisia vaikutteita perinteisemmän heavy metalin, punkin ja etno-ambientin suuntaan. Vierailevana laulajattarena toimi Anne-Marie Keckman.
Venäjän vanhimpiin metallilevy-yhtiöihin kuuluva SoundAge Productions uudelleenjulkaisi vuonna 2017 kummatkin Tevana3:n levyt maailmanlaajuiseen levitykseen.
Tevana3 lopetti toimintansa alkuvuodesta 2020.
Beit Jimal

Beit Jimal on katolinen luostari Israelissa noin viisi kilometriä Bet Shemeshin kaupungista etelään. Luostari on perustettu paikalle, jota on pidetty Pyhän Stefanoksen hautana.
Nykyinen Beit Jimal on yhdistetty Bysantin valtakunnan aikaisissa lähteissä mainittuun kreikankieliseen paikannimeen Caphargamala, joka puolestaan tarkoittaa Gamalielin kylää. Paikka tunnetaan esimerkiksi paikallisen papin vuonna 415 kirjoittamasta kirjeestä, jossa hän esittää löytäneensä Pyhän Stefanoksen haudan. Kirjeen mukaan pappi löysi haudan rabbi Gamalielin ilmestyttyä hänelle unessa ja neuvottua reitin hautapaikalle. Paikalle rakennettiin kirkko noin 1 500 vuotta sitten. Sittemmin paikalla oli pieni arabien asuttama kylä.
Vuonna 1869 italialainen katolinen pappi Antonio Belloni osti kylän maat ja sen asukkaat siirrettiin muualle. Paikalle rakennettiin suuri salesiaaninen luostari. Salesiaanit olivat erikoistuneet koulujen ylläpitämiseen ja vuonna 1873 avautui Beit Jimalin koulu orvoille ja vähäosaisille lapsille. Koulu lopetti toimintansa seuraavan vuosisadan aikana opiskelijoiden vähyyden takia. Vuonna 1988 vanhan luostarin viereen avattiin uusi nunnaluostari Betlehemin sisarkunnalle.
Orange Democratic Movement

Orange Democratic Movement (lyh. ODM) on kenialainen keskustalainen puolue.
Historia.
Puolue sai alkunsa vuonna 2005 järjestetyssä kansanäänestyksessä, jossa äänestyslipukkeissa käytettiin hedelmäsymboleja kuvaamaan vaihtoehtoja: kyllä-vaihtoehdolla tämä oli banaani ja ei-vaihtoehdolla appelsiini. Kansanäänestyksessä äänestettiin uuden perustuslain ratifioinnista, mitä vastaan enemmistö (58,12 %) äänesti.
Vuoden 2013 vaaleissa ODM liittoutui FORD–Kenya- ja WDM-K -puolueiden kanssa. Puolue sai 96 paikkaa.
Vuoden 2017 vaaleissa ODM sai 76 paikkaa parlamentin alahuoneessa. ODM:n puheenjohtaja ja presidenttiehdokas Raila Odinga ei hyväksynyt presidentinvaalin tuloksia ja kolme viikkoa vaalien jälkeen korkein oikeus hylkäsi presidentinvaalien tuloksen ja uudet vaalit pidettiin 26. lokakuuta. Odinga kuitenkin vetäytyi vaaleista sanoen, ettei luottanut järjestelmän kykyyn uusiutua.. 
Ideologia.
ODM määrittelee itsensä sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi ja pitää maan työssä käyvän väestön aseman parantamista erittäin tärkeänä. Toimivan valtion pohjaksi se määrittelee vahvan kansalaisyhteiskunnan..
Ympäristöpolitiikassaan puolue haluaa parantaa maan villieläinten suojeluun kohdennettavia resursseja, vähentää kotitalouksien riippuvuutta fossiilisista polttoaineista ja verottaa saastuttamista.
ODM:n ulkopoliittisissa linjauksissa kiinnitetään huomiota mm. ulkoministeriön toiminnan kasvattamiseen ja ulkomailla oleskelevien kenialaisten tietotaidon parempaan hyödyntämiseen.
En Gedi

En Gedi tai Ein Gedi on keidas ja luonnonsuojelualue Kuolleenmeren länsirannalla Israelissa Juudean autiomaassa. Keitaan vesi on peräisin neljästä aktiivisesta lähteestä. Vesilähteiden ansioista paikalla tavataan esimerkiksi muulle autiomaalle epätyypillisiä kasvilajeja. Keitaan vieressä sijaitsee En Gedin kibbutsi.
Maantiede.
En Gedi sijaitsee suurin piirtein Kuolleenmeren länsirannan keskellä. Alue on osa Juudean autiomaata ja Kuolleenmeren hautavajoamaa, joka lukeutuu merenpinnasta mitattuna maailman matalimpiin paikkoihin. Nykyisin paikalla on neljä edelleen aktiivista lähdettä, Arugot, David, En Gedi ja Shulamit. Aikaisemmin lähteitä on ollut kaikkiaan kymmenen. En Gedin lähde sijaitsee noin 200 metrin korkeudella Kuolleenmeren pinnasta. Lähteiden vesi on peräisin pohjavesivarannoista. Keitaan vieressä sijaitsee En Gedin kibbutsi.
Suurin osa alueen kasvistosta on sopeutunut puoliaavikkomaisiin olosuhteisiin. Paikalla tavataan esimerkiksi lajeja kruunujujuba ("Ziziphus spina-christi"), sodomanmadari ("Calotropis procera"), tasankoneulapuu ("Balanites aegyptiaca") ja kierreakaasia. Lähteiden vieressä tavataan aavikolle epätyypillisempiä lajeja, joihin lukeutuvat esimerkiksi "Salix acmophylla", "Populus euphratica", jättiruoko, järviruoko, "Saccharum ravennae" ja neidonadiantumi.
Alueella tavattaviin nisäkäslajeihin lukeutuvat esimerkiksi nubianvuohi, kalliotamaani ja susi. Alueella esiintyy myös 16 eri lepakkolajia. Paikallisiin lintulajeihin lukeutuvat rotkorakkeli, lyhytpyrstökorppi, mustapyrstötasku ja aavikkopyy. Havaittuja matelijalajeja ovat puolestaan esimerkiksi "Atractaspis engaddensis" ja "Coluber rhodorachis". Veden äärellä eläviä muita lajeja ovat esimerkiksi mölysammakko, rapu "Potamon potamios", kotilo "Melanopsis praemorsa" ja muurahainen "Polyrhachis simplex". 
Historia.
En Gedin alueella on ollut ihmisasutusta jo pitkään ja paikka esiintyy esimerkiksi Raamatussa useampaan otteeseen. Esimerkiksi ensimmäisessä Samuelin kirjassa Daavidin sanotaan paenneen alueelle. Vanhimmat arkeologiset merkit asutuksesta paikalta ovat 600-luvulta ennen ajanlaskun alkua, eli vuosisatoja Daavidin kauden jälkeen. Paikka tunnettiin esimerkiksi taateleistaan. Maanviljelystä harjoitettiin keinokastelun avulla. Paikalliset keräsivät myös suolaa ja asfalttia Kuolleenmeren rannikolta. Josephus kirjoitti paikalla valmistetun balsamia. Rooman valtakunnan kaudella paikalla sijaitsi juutalainen kylä ja roomalainen varuskunta. Arkeologisen näytön mukaan kylä poltettiin Bysantin valtakunnan kaudella 400-luvulla. Seuraavan kerran paikka asutettiin Egyptin mamelukkien kaudella 1200–luvulta 1300-luvulle. Paikka autioitui uudestaan ja se asutettiin taas vasta Israelin itsenäistyttyä vuonna 1948. Ein Gedin kibbutsi perustettiin vuonna 1956.
Red Mitchell

Keith Moore "Red" Mitchell (20. syyskuuta 1927 New York, New York – 8. marraskuuta 1992 Salem, Oregon) oli yhdysvaltalainen jazzbasisti.
Mitchell oli alun perin pianisti ja soitti myös alttosaksofonia, mutta vaihtoi instrumenttinsa kontrabassoon ollessaan armeijan yhtyeen jäsenenä Saksassa. Hän soitti Jackie Parisin (1947–1948), Mundell Lowen, Chubby Jacksonin big bandin ja Charlie Venturan (1949) kanssa. Tämän jälkeen hän kiersi Woody Hermanin orkesterin kanssa (1949–1951) ja toimi Red Norvon trion jäsenenä (1952–1954). Jälkimmäisessä hän oli Charles Mingusin korvaaja. Vuonna 1954 Mitchell soitti Gerry Mulliganin kvartetin kanssa, minkä jälkeen hän asettui Los Angelesiin. Siellä hän soitti vuosina 1954–1968 lukuisten artistien kanssa; yhteistyökumppanien joukossa olivat Hampton Hawes, Billie Holiday ja Frank Sinatra. Vuonna 1959 hän levytti Ornette Colemanin kanssa. Hän toimi myös MGM:n studio-orkesterin jäsenenä (1959–1968) ja johti Harold Landin kanssa vuosina 1961–1962 kvintettiä, joka levytti Atlanticille. 
Vuonna 1968 Mitchell muutti Tukholmaan. Siellä hän soitti eurooppalaisten artistien kanssa esimerkiksi Radiojazzgruppenissa ja säesti yhdysvaltalaisia vierailijoita, joihin kuuluivat Dizzy Gillespie ja Phil Woods. Mitchellin levytuotantoon kuuluu Atlanticin lisäksi muiden muassa Pacific Jazzille, Mercury Recordsille ja Caprice Recordsille tehtyjä julkaisuja. Mitchell sai kaksi Grammis-palkintoa. Hän teki Ruotsissa asumisensa aikana välillä matkoja Yhdysvaltoihin ja muutti Oregoniin vähän ennen kuolemaansa.
Mitchell tuli tunnetuksi tavastaan virittää kontrabasso kvinteittäin.
Beitunia

Beitunia on kaupunki Palestiinan Länsirannalla lähellä Ramallahin kaupunkia. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 25 288.
Maantiede.
Beitunia sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Ramallahin ja al-Birehin kuvernoraatissa noin kolme kilometriä Ramallahin kaupungista länteen. Jerusalem sijaitsee noin 14 kilometriä Beituniasta etelään. Ramallahin ohella Beitunian naapuripaikkakuntia ovat 'Ein Qiniya pohjoisessa, Beit 'Ur al Fauwa, 'Ein 'Arik ja At Tira lännessä, sekä Al Jib etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 804 metriä.
Keskimääräinen vuotuinen sadanta Beituniassa on 600,4 mm ja keskimääräinen lämpötila 16°C.
Historia.
Beitunia n nimen alkuperästä on esitetty useampia teorioita. yhden tarinan mukaan se on johdettu Rooman valtakunnan aikaisesta nimestä "Beit 'Anya" eli kauniin kukan talo. Toinen tarina yhdistää nimeen tarinan kreikkalaisesta naispyhimyksestä nimeltä "Auniya", jonka mukaan paikkaa alettiin kutsua nimellä "Beit 'Uniya". Beitunia sai oman kaupunkinsa aseman vuonna 1953.
Talous.
Vuonna 2012 Beitunian työssäkäyvästä väestöstä 37 % oli työllistynyt hallinnossa tai yksityisellä alalla, 24 % kaupanalalla, 19 % palveluissa, 10 % maataloudessa, 5 % teollisuudessa ja 5 % Israelin työmarkkinoilla. Työttömyysaste oli 25 %. Monet paikalliset käyvät töissä Ramallahissa ja al-Birehssä, mutta asuvat beituniassa sen alemman hintatason takia.
Väestö.
Beitunian asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2016 25 288. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 19 496. Kaupungissa on viisi moskeijaa.
Bani Na’im

Bani Na’im on kaupunki Palestiinan Länsirannalla lähellä Hebronia. Sen asukasluku oli vuoden 2016 arvion mukaan 26 523. Islamilaisessa perinteessä paikka on liitetty profeetta Lootin hautapaikkaan.
Maantiede.
Bani Na’im sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Hebronin kuvernoraatissa noin seitsemän kilometriä Hebronin kaupungista itään. Bani Na’imin muita naapuripaikkakuntia ovat Ar Rawa idässä, Sa’ir ja Ash Shuyukh pohjoisessa, sekä Yatta etelässä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 958 metriä.
Vuotuinen keskimääräinen sadanta Bani Na’imissa on 369 mm ja keskilämpötila 16°C.
Historia.
Nykyistä Bani Na’imia on pidetty islamissa profeettana tunnetun Vanhan testamentin Lootin hautapaikkana. Haudaksi uskotulla paikalla on nykyisin moskeija. Lootin tyttärien on sanottu tulleen haudatuksi läheiselle kukkulalle. Varsinaisen kaupungin historia ulottuu Rooman valtakunnan kaudelle ja alun perin se on tunnettu nimellä Kafr Brukha. Nykyinen nimi on puolestaan johdettu alueelle asettuneesta Bani Na’imin arabiheimosta. Bani Na’imin vanhakaupunki lukeutuu Hebronin alueen parhaiten säilyneisiin ja sen vanhimmilla edelleen pystyssä olevat rakennuksilla on ikää noin tuhat vuotta.
Talous.
Vuonna 2007 Bani Na’imin työssäkäyvistä asukkaista 50 prosenttia työskenteli kaupanalalla, 20 prosenttia Israelin työmarkkinoilla, 19 prosenttia maataloudessa, 5 prosenttia hallinnossa ja muilla yksityisillä aloilla, 5 prosenttia teollisuudessa ja 1 prosenttia palveluissa. Paikka on monien lähialueen kylien kaupan keskus.
Väestö.
Palestiinan tilastokeskuksen mukaan Bani Na’imin asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 26 523. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 19 783.
Alexander Valerian Brotherus

Alexander Valerian Brotherus (26. marraskuuta 1838 Sund, Ahvenanmaa – 16. huhtikuuta 1903 Riika) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.
Brotheruksen vanhemmat olivat kollegineuvos Alexander Nikolai Brotherus ja Helena Amalia Taulerus. Opettaja, tutkija Arvid Hjalmar Brotherus ja tutkija Viktor Ferdinand Brotherus olivat hänen veljiään. 
Alexander Valerian Brotheruksen ensimmäinen puoliso vuodesta 1872 oli Sofie Ljubitzky ja toinen puoliso Alexandra Ljubitzky. Brotherus tuli Haminan kadettikouluun 1850 ja määrättiin koulusta valmistuttuaan palvelukseen Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin 1857. Vänrikkinä hän siirtyi Henkivartioväen Volynian rykmenttiin Puolaan 1861, missä hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1862 ja luutnantiksi 1863. Hän osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen 1863–1864. Nikolain yleisesikunta-akatemiaan Pietariin Brotherus tuli 1865, mutta ei suorittanut kurssiaan loppuun. Alikapteeni hänestä tuli 1866 ja vielä samana vuonna hänet määrättiin majurina palvelukseen 1. Itä-Siperian linjapataljoonaan. Vuonna 1868 hänet nimitettiin 6. Itä-Siperian linjapataljoonan komentajaksi ja vakinaistettiin tehtävään 1869. 
Everstiluutnantiksi Brotherus ylennettiin 1872. Hänet määrättiin 1875 mallijalkaväkipataljoonaan Pietariin ja 1876 Pietarin sotilaspiirin paikallisjoukkojen esikuntaan. Saman vuoden marraskuussa hänestä tuli 151. reservijalkaväkipataljoonan komentaja ja kahden vuoden päästä marraskuussa everstinä 72. reservipataljoonan komentaja. Vuonna 1884 hänet määrättiin 67. Rjazanin, kenraalisotamarsalkka, ruhtinas Golitsynin jalkaväkirykmentin komentajaksi ja vuonna 1894 kenraalimajurina 18. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Tästä tehtävästä hän siirtyi kuitenkin jo seuraavana vuonna 32. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi ja taas vuoden päästä 2. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentajaksi. Ennen eroamistaan sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina heinäkuussa 1901 Brotherus toimi vielä Turkestanin tarkk’ampujaprikaatin komentajana vuodesta 1898.
Almeida Garrett

João Baptista de Silva Leitão d’Almeida Garrett (4. helmikuuta 1799 Porto, Portugali − 9. joulukuuta 1854 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen runoilija ja valtiomies. Hän toimi muun muassa sisäasiainministerinä ja cortesin jäsenenä ja oli taitava puhuja. Hän on merkittävin nuorportugalilainen runoilija ja sai vaikutteita romantiikasta. Hän nosti esiin Portugalin vanhan kansanrunouden ja teki aloitteen kansallisteatterin perustamisesta. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa kertova runoelma "Camões", kolmiosainen kokoelma "Romanceiro" (1843–1851), joka sisältää mukaelmia vanhoista romansseista, kokoelma lyyrisiä runoja "Folhas cahidas", näytelmät "Catão", "Auto de Gil-Vicente", "Frei Luiz de Sousa", jota pidetään yhtenä 1800-luvun merkittävimmistä portugalilaisista näytelmistä, ja kertomus "Viagens na minha terra", joka on proosamuotoinen mestariteos.
Almeida Garret oli säätykokouksen jäsen vuodesta 1836 ja ulkoministeri vuodesta 1852. Hän ajoi kulttuurin demokratisoitumista ja edisti kulttuuria rakennuttamalla uuden teatterin ja konservatorion. Hän kirjoitti useita näytelmiä teatterin uudistamiseksi ja kansallisen ohjelmiston lisäämiseksi.
Suomennettu tuotanto.
Antologiassa "Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja" (WSOY 1954) on kaksi Garrettin runoa:
Angelus Silesius

Angelus Silesius, oikea nimi Johannes Scheffler, (1624– 9. heinäkuuta 1677) oli saksalainen virsirunoilija, kotoisin Breslausta.
Silesius oli luterilainen lääkäri. Mystisen kirjallisuuden vaikutuksesta hän siirtyi katolilaisuuteen ja otti nimen Angelus ('enkeli', 'sanansaattaja'). Hän liittyi fransiskaaniveljistöön ja vihittiin papiksi 1661. Kirjailijana hän käytti nimeä Angelus Silesius, 'sleesialainen sanansaattaja'.
Angelus Silesiuksen "Cherubinischer Wandersmann" ('Kerubi-vaeltaja') on laaja kokoelma lyhyitä, pääasiassa kaksirivisiä mieterunoja, joissa on Angelus Silesiukselle ominaista mystiikkaa. Hänen virsistään huokuu lämmin rakkaus Jeesukseen. Hän esittää teoksissaan Jeesuksen sulhasena ja sielun hänen morsiamenaan Raamatun Laulujen lauluista saadun typologisen esimerkin mukaan. Tämä ajattelutapa esiintyy erityisesti hänen 1657 julkaisemassaan laulukokoelmassa "Heiligen SeelenLust oder Geistiliche Hirtenlieder." Kokoelmassa on yli 200 laulua, ja siinä on myös virsi ”Liebe, die du mich zum Bilde”, joka oli vuoden 1886 virsikirjassa virsi 297 ”Rakkaus, joka jumaluutes”. Nykyisessä Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa se on uudelleen suomennettuna virsi 430 ”Rakkaus, kun kuvaksesi”. Sen sävelmä on Heinrich Albertin sävelmä (1642).
Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi Silesiuksen virsi ”Ich will dich lieben, meine Stärke”, virsi 242 ”Sinua, Herra, tahdon kiittää” (Ruots. Gustaf A. Hjärne 1765, Jan Arvid Hellström 1979 suom. Niilo Rauhala 1997). Virren sävelmä on Hampurissa 1690 julkaistu sävelmä. Virsi 567 ”Nyt, kristitty, käy sotimaan”, ”Upp, kristen, upp till kamp och strid!” pohjautuu Silesiuksen virteen ”Auf, auf, o Seel, auf, auf zum Streit, Auf, auf zum Überwinden!”. Se on Johan Åströmin kirjoittama 1816, ja suomennos on Pekka Kivekkään tekemä 1995.
Hyvinkään lukio

Hyvinkään lukio on Hyvinkäällä toimiva, kaupungin ainoa lukio, joka aloitti toimintansa 1. elokuuta 2020, kun Hyvinkään Sveitsin lukio ja Hyvinkään yhteiskoulun lukio yhdistyvät yhdeksi hallinnolliseksi yksiköksi. Hyvinkään lukio on vuodesta 2021 alkaen Hyvinkään ainoa lukio. Luonnontieteen linjan kautta lukio toteuttaa Opetus- ja kulttuuriministeriön sille myöntämää erityistä koulutustehtävää. 
Lukion toiminta.
Hyvinkään lukiossa oli vuonna 2020 noin 950 opiskelijaa, ja se on yksi Suomen suurimmista lukioista.
Helmikuussa 2021 lukion toiminta siirtyi Kipinä-taloon, joka sijaitsee Hangonsillan kaupunginosassa. Kipinä-taloon tulee lukion toiminnan lisäksi myös muuta toimintaa. Kipinä-talon rakennustyöt aloitettiin kesällä 2019, ja se valmistui marraskuussa 2020. Ennen uudisrakennuksen valmistumista lukio toimi entisen Hyvinkään Sveitsin lukion ja entisen Hyvinkään yhteiskoulun lukion tiloissa.
Hyvinkään lukion rehtorina toimii Kirsi Silvennoinen, joka toimi Hyvinkään yhteiskoulun lukion rehtorina vuodesta 2007 vuoteen 2020 asti. Hyvinkään lukion kehittäjärehtori on Jaakko Rainio.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2019

Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 2019 järjestettiin Yorkshiressä, Isossa-Britanniassa, 22.−29. syyskuuta 2019. Kilpailujen maalipaikkana toimi Harrogate. Kilpailujen ohjelmassa olivat henkilökohtainen aika-ajo ja maantieajo naisille, miehille, alle 23-vuotiaille miehille sekä nais- ja miesjunioreille. Uutena lajina oli "sekajoukkueaika-ajoviesti", jossa joukkueen kolme miespyöräilijää ajoi ensin yhden kilpailukierroksen joukkueaika-ajoa ja kolme naispyöräilijää jälkimmäisen kierroksen.
Tulokset.
Lähteet: Tissot Timimng Cyclingnews, Pro Cycling Stats
Ankkuri (arkkitehtuuri)

Ankkuri tarkoittaa arkkitehtuurissa rautalaitetta, jonka tehtävänä on kiinnittää ja lujentaa jotakin rakennuksen osaa, varsinkin seinää. Ulkopuolelle näkyvä osa on usein koristeltu.
Louis Fürnberg

Louis Fürnberg (24. toukokuuta 1909 Iglau, nyk. Jihlava – 23. kesäkuuta 1957 Weimar) oli saksalainen säveltäjä, kirjailija ja journalisti. Hän saavutti tunnustusta Itä-Saksassa etenkin kappaleellaan "Lied der Partei", jota käytettiin Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen ylistyslauluna. Laulusta tulevat helposti muistettavat sanat "Die Partei, die Partei, die hat immer recht" ("Puolue, Puolue, se on aina oikeassa"). Fürnbergin laulusta "Das neue Leben muss anders werden" tuli Saksan vapaan nuorison hymni.
Fürnbergin ensimmäinen emigroitumisyritys johti Gestapon pidättämäksi joutumiseen, mutta hän lähti vuonna 1939 Italiaan ja Jugoslaviaan. Vuonna 1941 hän muutti Palestiinaan. Hän toimi toisen maailmansodan jälkeen Tšekkoslovakian hallinnon palveluksessa ja muutti Weimariin vuonna 1954. Fürnberg kirjoitti muun muassa kommunistisia kantaatteja ja näytelmiä amatöörejä ja festivaaleja varten. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu myös runoutta ja historiallisia romaaneja. Hän toimi Deutsche Schillerstiftungin pääsihteerinä vuonna 1955. Hän oli Itä-Berliinin taiteiden akatemian ja vuodesta 1956 (Itä-)Saksan kirjailijaliiton jäsen. Fürnberg käytti myös salanimeä "Nuntius". 
Fürnberg sai vuonna 1953 Julius Fučík -palkinnon ja vuonna 1956 Itä-Saksan kansallispalkinnon. Hänen kuoltuaan leskeksi jäi vaimo Lotte, joka asui Weimarissa, kunnes kuoli 92-vuotiaana vuonna 2004. Koulu Weimarissa nimettiin vuonna 1959 postuumisti Fürnbergin mukaan. Weimarissa on hänen muistopatsaansa. Hänen mukaansa nimettiin myös palkinto, jonka saajiin kuuluivat Hanns Cibulka (1973) ja Walter Werner (1975).
Guido Messina

Guido Messina (2. tammikuuta 1931 Monreale – 10. tammikuuta 2020) oli italialainen rata- ja maantiepyöräilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Messina saavutti Helsingissä 1952 olympiakultaa joukkuetakaa-ajossa.
Henkilökohtaisessa takaa-ajossa Messina voitti viisi maailmanmestaruutta: kaksi amatöörinä vuosina 1948 ja 1953 ja kolme ammattilaisena vuosina 1954, 1955 ja 1956.
Maantiellä Messina paras menestys oli vuoden 1955 Italian ympäriajon avausetapin voitto, joka tarkoitti, että hän piti seuraavalla etapilla johtajan vaaleanpunaista paitaa Maglia rosaa.
Nurmijärven tekojää

Nurmijärven kirkonkylän tekojää on rakennettu Krannilan liikuntapuiston alueelle. Tekojää on kunnan historian ensimmäinen, ja se on otettu käyttöön kaudella 2014–2015. Luistelukentän pohjana on nyt hiekkatekonurmikenttä, jota voidaan käyttää kesällä muun muassa jalkapallon ja pesäpallon peluuseen. Jääalueen koko on 64 x 107 m, eli siinä on lähes 7000 neliömetriä luistelupintaa. Tekojäällä on yksi kaukalo, ja suurin osa jäästä on vapaata luistelualuetta.
Pentti Palmroth

Pentti Johannes Palmroth (18. helmikuuta 1901 Pirkkala – 24. syyskuuta 1968 Pirkkala) oli suomalainen kenkätehtailija ja kunnallisneuvos joka perusti Partolan kenkätehtaan Pirkkalan kunnan Partolaan vuonna 1928.
Ura.
Palmrothin vanhemmat olivat tilanomistaja Hannes Palmroth ja Hilma Willgren. Hän kävi kuusi luokkaa yhteiskoulua ja kauppaopiston. Palmroth teki opintomatkoja Saksaan 1920–1921 ja Yhdysvaltoihin 1921–1923.
Palmroth toimi Tampereella Aaltosen kenkätehdas oy:n teknillisenä apulaisjohtajana 1923–1926 ja Hyppösen kenkätehdas oy:n teknillisenä johtajana 1926–1927. Vuonna 1928 Palmroth perusti kenkätehtaan isänsä omistaman Partolan kartanon huvilarakennukseen Pirkkalassa. Tehtaassa oli alkuvuosina työssä 10 henkilöä. 1930-luvulla kenkätehtaan käyttöön tuli nelikerroksinen tiilirakennus ja siinä vaiheessa työntekijämäärä nousi jo pariinsataan. Partolan kenkätehtaan tuotemerkkinä oli alkuvuosina Viva ja vuonna 1963 alettiin käyttää Palmroth-tuotemerkkiä.
Sotavuosina Palmroth oli puolustusministeriön sotatalousosaston nahkajaoksen toimistopäällikkönä 1939–1944 ja kansanhuoltoministeriön nahka- ja jalkineteollisuuden toimiston toimistopäällikkönä 1940–1943. Hän oli Pirkkalan kunnanvaltuuston jäsenenä vuodesta 1931 ja toimi valtuuston puheenjohtajana. Palmroth sai kunnallisneuvoksen arvon 1951. Palmroth perusti Tisle Oy:n vuonna 1944  yhdessä  Erkki Salmisen kanssa. Tehdas valmisti  liimoja ja hartseja kenkäteollisuuden tarpeisiin. Pentti Palmroth oli yksi perustajaosakkaista vuonna 1956 perustetussa Kar-Air Oy:ssä. Hän oli Kenkätehtaitten Keskusliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1944 ja puheenjohtajana vuodesta 1963. Lisäksi hän on toiminut Suomen Maatalous-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1948-1958 ja pankkifuusion jälkeen Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1958-1968. Palmroth toimi Rotarypiirin 141 kuvernöörinä. Palmroth oli mukana perustamassa Pirkanmaan maakuntaliittoa vuonna 1956  ja toimi sen puheenjohtajana 1956-1966. Palmroth oli vuonna 1962 perustamassa Pirkanmaan kulttuurirahastoa, jonka tarkoitus oli fokusoida Pirkanmaan kehittyvän liike-elämän voimavaroja kotimaakuntaan. Vuonna 1965 Palmrothille myönnettiin Coupe d’or du bon goût -palkinto. 
Vuonna 1960 Partolan kenkätehdas osti Tampereelta Hämeen Kenkätehtaan. Kenkiä alettiin myös viedä ulkomaille. Vuonna 1967 Pentti Palmroth osti Hollannista NV. Rosenberg-kenkätehtaan, josta tuli Partolan kenkätehtaan sisaryritys nimellä Palmroth Holland N.V. Pentti Palmroth oli Partolan kenkätehtaan toimitusjohtajana kuolemaansa saakka 1968. 
Pentti Palmrothin kuoltua hänen poikansa Juhani ja Pertti hoitivat tehtaita jonkin aikaa yhdessä, mutta sen jälkeen tehtaat jaettiin niin että Partolan kenkätehdas tuli Juhani Palmrothille ja Hämeen Kenkätehdas, myöhemmin Hamken Oy tuli Pertti Palmrothin hoitoon.
Yksityiselämä.
Pentti Palmroth oli naimisissa vuodesta 1927 Alli Ester Mandellin kanssa. Heidän poikiaan ovat kenkätehtailija Juhani Palmroth (1929–1978) ja kenkäsuunnittelija, kenkätehtailija Pertti Palmroth (1931-2020).
Diu Dau Records

Diu Dau Records on suomalainen vuonna 2012 osakeyhtiöksi rekisteröity levy-yhtiö. Levy-yhtiön perusti Absoluuttinen Nollapiste -yhtye. Yhtiön toimitusjohtaja on Aake Otsala. Yhtyeen vuonna 2011 julkaistu EP "Demo 3" julkaistiin Diu Dau Recordsin nimissä, ja sen julkaisun kansissa mainitaan sen olevan yhtiön ensimmäinen julkaisu. Yhtyeellä oli jo tätä ennen kasettiyhtiö Diu Dau Tapes, joka julkaisi yhtyeen sivuprojektien tuotantoa C-kasetteina. Yhtiö on toistaiseksi julkaissut ainoastaan yhtyeen ja sen jäsenten levyjä. Yhtiön alamerkki Diu Dau Digital on julkaissut Aake Otsalan soololevyjä. Myös Otsalan vuonna 2009 julkaistu ensimmäinen soololevy on merkitty nykyään Diu Dau Digitalin julkaisuksi, vaikka levy-yhtiötä ei mainita sen alkuperäisellä julkaisualustalla Last.fm-sivustolla.
Eugèn Cajander

Eugèn Cajander (s. 13. huhtikuuta 1861 Vilna – ?) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Cajanderin vanhemmat olivat Suomen kenraalikuvernöörin viraston kassanhoitaja majuri Fredrik Anders Cajander ja Maria Antonovna Haveman ja puoliso Antonina Pavlitskaja. Cajander kävi ensin Pietarin 1. sotaopiston ja tuli sitten Nikolain ratsuväkiopistoon Pietarissa 1878. Sieltä valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä Henkivartioväen rakuunarykmenttiin Pietarhoviin 1880. Kornetiksi Cajander ylennettiin 1882, luutnantiksi 1885, aliratsumestariksi 1890 ja ratsumestariksi 1896, minkä jälkeen hän toimi Henkivartioväen rakuunarykmentin eskadroonanpäällikkönä. Everstiksi hänet ylennettiin 1904 ja 1909 hänet määrättiin 8. Lubenskin husaarirykmentin komentajaksi Chișinăuhun Bessarabiaan. Kenraalimajurina hänestä tuli 4. ratsuväkidivisioonan 1. prikaatin komentaja tammikuussa 1914 ja hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan aluksi mainitun divisioonan 3. prikaatin komentajana vuonna 1914 ja sen jälkeen useasti vt. divisioonankomentajana 1915–1918. Cajander erosi sotapalveluksesta helmikuussa 1918 eikä hänen myöhemmistä vaiheistaan ei ole tietoa.
Paul Graener

Paul Graener (alun perin "Paul Hermann Franz Gräner"; 11. tammikuuta 1872 Berliini – 13. marraskuuta 1944 Salzburg) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli Natsi-Saksan hallinnon suosiossa, mutta on sittemmin pitkälti vaipunut unohduksiin.
Elämä ja ura.
Keisarikunnassa ja Weimarin tasavallassa.
Graener loi uraa 1890-luvulta lähtien. Hän sai paikat kapellimestarina Berliinistä, Königsbergistä ja Bremerhavenista. Vuosina 1898–1906 hän toimi Royal Haymarket -teatterin musiikillisena johtajana Lontoossa. Vuonna 1911 hän pääsi Mozarteumin johtoon, ja vuodesta 1914 hän toimi vapaana taiteilijana Münchenissä ja Dresdenissä. Vuonna 1920 Graener seurasi Max Regeriä Leipzigin konservatorion sävellysprofessorina. Vuodesta 1924 alkaen hän työskenteli jälleen vapaana säveltäjänä Münchenissä. Vuonna 1930 hän palasi Berliiniin saatuaan nimityksen Sternin konservatorion johtoon.
Natsi-Saksassa.
Graener oli jo 1920-luvulla liittynyt natsipuolueen Kampfbund für deutsche Kultur -järjestöön. Hän oli puolueen jäsen vuodesta 1933 ja sai natsien valtaannousun (1933) jälkeen useita virallisia toimia puolueen tukemassa kulttuurielämässä. 9. helmikuuta 1933 Graener poistui protestiksi paikalta opiskelijakonsertista, jossa esitettiin Max Jarczykin (myöhemmin Michael Jary) teos. Hän ei katsonut Jarczykin musiikin olevan "saksalaista taidetta". Tällä hän asettui myös Jarczykin opettajia eli Franz Schrekeriä, Paul Hindemithiä, Arnold Schönbergiä ja Igor Stravinskya vastaan. Vuonna 1934 Graener seurasi Wilhelm Furtwängleriä Reichsmusikkammerin varapuheenjohtajana ja vuonna 1935 Richard Straussia saksalaisten säveltäjien ammatillisen järjestön johtajana. Huhtikuusta 1934 alkaen hän piti Preussin taiteiden akatemiassa sävellyksen mestarikursseja Arnold Schönbergin korvaajana.
Tuotanto ja levytykset.
Graenerin tuotantoon kuuluu esimerkiksi 11 singspieliä ja oopperaa, joista yhtäkään ei ole levytetty. Graenerin ooppera "Der Prinz von Hamburg" kantaesitettiin maaliskuussa 1935 Berliinin valtionoopperassa, mutta vaille huomattavaa suosiota jäänyt teos pysyi ohjelmistossa vain kahden kauden ajan, vaikka säveltäjä oli pyrkinyt luomaan kansallisesti, taiteellisesti merkittävän oopperan. Köthenissä järjestettiin 1937–1940 vuosittain Graenerin musiikin festivaali. Graener myös sävelsi musiikkia Reichsmusiktage-tapahtumaan.
Graenerin viimeiseksi teokseksi jäi huilukonsertto (op. 116, 1944). Oopperalehti "Opera Lounge" on luonnehtinut Graenerin teoksia myöhäisromanttisiksi ja pitänyt niiden taustalla olevina vaikutteina Johannes Brahmsia, Anton Bruckneria, Edward Elgaria, Richard Straussia sekä Maurice Ravelia. 
Graenerin teosten levytyksiä on julkaistu CPO- ja Sterling-levymerkeillä. CPO:lle on levytetty esimerkiksi konsertot huilulle, viululle ja sellolle. Kapellimestareina CPO:n Graener-levytyksillä ovat toimineet Werner Andreas Albert, Alun Francis ja Ulf Schirmer.
Kuolemanjälkeinen maine.
Vaikka Graener pitkälti unohdettiin Natsi-Saksan jälkeisenä aikana, hänen elämäänsä ja työtään on tutkittu jonkin verran. Knut Andreas julkaisi vuonna 2008 monografian "Zwischen Musik und Politik: Der Komponist Paul Graener (1872-1944)".
Tšekkoslovakian koruna

Tšekkoslovakian koruna on entisen Tšekkoslovakian rahayksikkö. Koruna otettiin käyttöön huhtikuussa 1919 ja poistui käytöstä helmikuussa 1993, jolloin sen korvasi Tšekin koruna ja Slovakian koruna.
Yhdistetyn Continental Cup 2019–2020

Yhdistetyn Continental Cup 2019–2020 alkoi 13. joulukuuta 2019 Yhdysvaltojen Park Cityssä ja päättyy 12. maaliskuuta 2020 Venäjän Nižni Tagilissa. Kauden aikana järjestetään naisilla 11 henkilökohtaista kilpailua ja miehillä 17 henkilökohtaista kilpailua.
"Lähde: FIS"
Pisteet.
Miehet.
Lähde: FIS
"Tilanne 11/17 osakilpailun jälkeen"
Naiset.
Lähde: FIS
"Tilanne 5/9 osakilpailun jälkeen"
Emil Wilhelm Matias Calonius

Emil Wilhelm Matias Calonius (8. elokuuta 1840 Helsinki – 3. syyskuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijan kenraaliluutnantti, joka toimi yli 40 vuotta Haminan kadettikoulun palveluksessa.
Caloniuksen vanhemmat olivat Suomen kenraalikuvernöörin viraston kanslisti Carl Vilhelm Calonius ja Gustava Vilhelmina Wulff ja puoliso vuodesta 1871 vapaaherratar Eva Hildur Ulrika Falkenberg af Trystorp. Ratsumestari Henrik Calonius oli heidän poikansa. Emil Wilhelm Matias Calonius suoritti Paavalin kadettikoulun Pietarissa ja määrättiin palvelukseen 1. krenatööritarkk’ampujapataljoonaan 1859. Hänet komennettiin silti samana vuonna oppilaaksi Pietarin tykistöakatemiaan, minkä jälkeen hän siirtyi Henkivartioväen ratsastavaan tykistöön. Tykistöopin kertaaja Paavalin kadettikouluun hänestä tuli 1861, mutta Haminan kadettikoulun luokantarkastajan apulaiseksi Calonius määrättiin vielä samana vuonna. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin aliluutnantiksi. 
Calonius toimi Haminan kadettikoulun kirjastonhoitajana ja museonjohtajana 1863–1870, samoin kuin koulun matematiikan, hallinto-opin ja venäjän kielen opettajana 1865–1870. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1866 ja alikapteeniksi 1868. Haminan kadettikoulun luokantarkastajaksi Calonius nimitettiin 1870 ja merkittiin 1871 Venäjän armeijan sotilasopetuslaitosten ylihallinnon upseeriluetteloihin kapteenina. Samana vuonna hänet myös ylennettiin everstiluutnantiksi, eversti hänestä tuli 1874 ja kenraalimajuri 1881. Calonius toimi kadettikoulun tykistöopin opettajana 1873–1877 ja 1880–1886.
Caloniuksesta tuli Haminan kadettikoulun johtaja syyskuussa 1903 Carl Enckellin jälkeen, mutta hänen tehtäväkseen jäi koulun lakkauttamisen loppuun saattaminen. Kenraaliluutnantiksi Calonius ylennettiin 1904 ja siirrettiin samalla kenttätykistön reserviin. Sotapalveluksesta hän sai eron 1906. Kadettikoulun ohella Calonius vaikutti Haminan kaupungin kulttuuri- ja sivistyselämään komiteoissa ja johtokunnissa, samoin kuin kansankirjaston perustamiseen kaupunkiin.
Mattila (Mäntsälä)

Mattila on kylä Mäntsälässä. Se sijaitsee lähellä Ohkolaa ja noin seitsemän kilometrin päässä Mäntsälän kirkonkylästä.
Mattilassa sijaitsee yhdysvaltalaisen Ball Corporationin omistama, juomatölkkejä ja muita kevytmetallipakkauksia valmistava tehdas, vuoteen 2016 nimellä Rexam. 1900-luvulla tehdas tuotti valaisimia ja sähkötarvikkeita nimillä Mäntsälän Metalli Oy (1964–), SLO (1985–1990), Idman Oy (1990–2006) ja Philips (2006–2011).
Abraham Hyacinthe Anquetil-Duperron

Abraham Hyacinthe Anquetil-Duperron (1731−1805) oli ranskalainen orientalisti, zend-uskonnon tutkimuksen perustaja. Hänen pääteoksensa "Zend-Avesta, ouvrage de Zoroastre" (1771) on parsilaisen uskonnon peruskirjan ensimmäinen käännös eurooppalaiselle kielelle.
Kissani Jugoslavia

Kissani Jugoslavia on Pajtim Statovcin ensimmäinen romaani. Romaanissa tutkitaan Kosovossa asuvan naisen ja hänen Suomessa pakolaisena asuvan poikansa elämää. Kirja julkaistiin ensimmäisen kerran suomeksi vuonna 2014. Se sai vuoden 2014 Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon. Siitä tehtiin näytelmä, joka esitettiin Suomen Kansallisteatterissa Helsingissä vuonna 2018.
Laiterla (Perniö)

Laiterla on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniönjoen varrella noin kolme kilometrin päässä Perniön kirkonkylästä.
Laiterlan kylämäki erottuu selvästi peltojen keskeltä. Kylän peltoalue rajoittuu idässä Perniönjokeen ja lännessä laajaan metsäiseen moreenimuodostumaan. Laiterlan pohjoispuolella on Ali-Melkkilä ja eteläpuolella Kyynämäki. Kylän asutus sijoittuu kylämäen lisäksi moreenimuodostuman itäreunalle.
Laiterlasta on joskus käytetty myös rinnakkaisnimeä Laitila. Kylä on syntynyt viimeistään varhaiskeskiajalla. Perniönjoen vastarannalta on tehty rautakautisia löytöjä, muttei Laiterlasta. 1700-luvulla Laiterlassa oli neljä tilaa, joista on lohkottu 1900-luvulla ensin itsenäistyviä torppia ja sitten pientiloja siirtoväelle. Kylän ja kylämäen läpi rakennettiin maantie vuonna 1961. Laiterlan kansakoulu perustettiin 1920-luvulla ja se lakkautettiin alakouluna vuonna 2005.
Aleksei Apuhtin

Aleksei Nikolajevitš Apuhtin (; 1840 tai 1841 − 1893) oli venäläinen runoilija. Hän on Puškinia esikuvanaan pitäen kirjoittanut hienoja kaunismuotoisia runoja.
Apuhtin suoritti lakitieteen tutkinnon 1859 ja työskenteli ensin oikeusministeriössä ja sittemmin sisäministeriössä. Kirjalliselle uralle hän ryhtyi jo opiskeluaikana. Itsekriittisyyden vuoksi hänen nuoruudentuotantoonsa kuuluneet 35 runoa ilmestyivät vasta hänen kuolemansa jälkeen. Vuosina 1859−1862 lehdissä julkaistut runot saivat innostuneen vastaanoton, mutta sen jälkeen hän vaikeni moneksi vuodeksi. Parhaan tuotantonsa hän kirjoitti tauon jälkeen. Romaanien kirjoittamisen hän aloitti 1890, mutta hänen kolme romaaniaan julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Parhaimmillaan hän oli kuitenkin runoilijana.
Mihail Gluhov

Mihail Gluhov (ven. Михаил Глухов, s. 13. toukokuuta 1988 Orsk) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Gluhov laukoo vasemmalta. Hän on edustanut KHL-urallaan aikaisemmin myös Lada Toljattia, Amur Habarovskia ja Atlant Mytištšia.
Gluhov voitti KHL:n mestaruuden eli Gagarin Cupin vuonna 2018 Ak Bars Kazanin paidassa.
Curetis brunnea

Curetis brunnea on sinisiipisten (Lycaenidae) heimoon kuuluva perhoslaji. Lajia tavataan Taiwanista ja Kiinasta. Sen kuvasi tieteelle Alfred Ernest Wileman vuonna 1909.
Venäjän ilmasto

Venäjän ilmasto on pääosin mannermainen maan suuren pinta-alan vuoksi; suuri osa maasta on kaukana rannikkoalueista. Etelän ja idän suuret vuoristot estävät Intian valtameren ja Tyynenmeren leudontavia vaikutuksia, mutta Venäjä on pohjoisessa altis Arktisen alueen ja lännessä Atlantin valtameren vaikutukselle. Hallitseva tyyppi Köppenin ilmastoluokituksen mukaan katsottuna on lämminkesäinen mannerilmasto Dfb, joka vallitsee esimerkiksi maan pääkaupungissa Moskovassa. Subarktinen mannerilmasto Dfc on toiseksi laajalle levinnein ja kolmanneksi eniten tavataan kuumakesäistä mannerilmastoa Dfa. Myös subtrooppista kosteaa ilmastoa Cfa sekä keskileveysasteiden aroilmastoa BSk on Venäjällä jonkin verran. Keskilämpötilat laskevat lännestä Siperiaa kohti joka leveysasteella.
Lämpötilat.
Venäjän vuotuinen keskilämpötila on −0,6 celsiusastetta. Lämpimin kuukausi on heinäkuu 16,2 celsiusasteen keskilämpötilalla ja kylmin tammikuu −18 celsiusasteen keskiarvolla. Venäjän kaikkien aikojen pakkasennätys −67,7 celsiusastetta on mitattu sekä Verhojanskissa 5. ja 7. helmikuuta 1829 että Oimjakonissa 6. helmikuuta 1933.
Vuodenajat.
Venäjällä tavataan oikeastaan vain kahta vuodenaikaa, talvea ja kesää. Syksy ja kevät ovat vain lyhyitä välivaiheita näiden vuodenaikojen välissä. Vuodenaikojen välinen keskilämpötilaero on Moskovassa 29 celsiusastetta ja tämä kasvaa syvemmälle sisämaahan mennessä. 
Talvi.
Talvella ilmanvirtaukset tasoittavat usein leveysasteista johtuvia lämpötilaeroja etelän ja pohjoisen välillä. Euraasian aron jäähtyminen muodostaa talvisin Venäjän ylle vahvan korkeapainekeskittymän. Ilman virtaukset ulospäin näiltä korkeapainealueilla aiheuttaa sen, että talvella tuulet puhaltavat Euroopan Venäjälle lounaasta, suurimmalle osalle Siperiaa etelästä ja luoteesta Tyynenmeren rannikkoa pitkin. Erittäin kylmät talvilämpötilat ovat ominaisia suuressa osassa Venäjää. Pakkaseton jakso kestää yli kuusi kuukautta vain Kaukasuksen pohjoisosissa. Maan Euroopassa sijaitsevissa osissa pakkaseton jakso kestää 3–5 kuukautta ja se on lyhimmillään Siperiassa, missä se on vain kaksi kuukautta.
Kesä.
Kesäisin maa-alueiden lämmetessä tuulen suunnat kääntyvät. Tällöin Euroopan Venäjälle tuuli puhaltaa luoteesta, Siperialle pohjoisesta ja kaakkoisille alueille Tyyneltämereltä.
Sateisuus.
Venäjän vuotuinen keskimääräinen sademäärä on noin 511 millimetriä. Maan länsiosat ovat sateisimpia alueita, missä voi sataa 750 millimetriä vuodessa. Venäjän arojen kaakkois- ja eteläosat ovat kuivimpia alle 200 millimetrin vuosisademäärällään.
Ilmaston lämpeneminen.
Venäjän vuotuisen keskilämpötilan voidaan odottaa nousevan 2000-luvun puoliväliin mennessä 0,7–2,6 celsiusastetta verrattuna vuosien 1980–1999 keskilämpötilaan. Nousu on suurempaa talvella. Päivien keskimääräisen ylin lämpötila nousee todennäköisesti noin 3 celsiusastetta päivien keskimääräisten alimpien lämpötilojen noustessa 4–6 celsiusastetta, mikä tarkoittaa lämpötilan vuorokausivaihtelun pienenemistä etenkin Euroopan Venäjällä.
Santtu Jokinen

Santtu Jokinen (s. 30. maaliskuuta 1974) on suomalainen toimitusjohtaja, joka toimii SM-liigajoukkue Turun Palloseuran toimitusjohtajana vuodesta 2017 lähtien. Hänellä on myös aikaisempaa kokemusta toimitusjohdosta.
Isosepelkalastaja

Isosepelkalastaja ("Megaceryle torquata") on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan hyvin laajalta alueelta Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Isosepelkalastaja on Amerikan mantereilta tavattavista kuningaskalastajista suurikoisin ja voi kasvaa 38–42 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isosepelkalastajakoiras on päästään, töyhdöstään, selästään ja siivistään väriltään harmahtavan sininen. Kurkun ja kaulan ympäri kulkee valkoinen juova ja vatsa ja rinta ovat punaruskeat. Naaraslintu eroaa rinnastaan, joka on harmahtavan sininen ja alaosastaan valkoinen. Isosepelkalastajan nokka on suuri, teräväkärkinen ja väriltään harmaa. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Isosepelkalastajaa tavataan Teksasista Rio Grande-joen laaksosta Keski-Amerikan läpi ja lähes koko Etelä-Amerikasta. Sen elinympäristöä ovat joet, järvet, lammet, laguunit ja suot. Ne elävät usein yksin tai pareittain. Lajin ravintoa ovat kalat kuten kirjoahvenet, sammakot ja käärmeet, joita lintu pyydystää syöksysukeltamalla. Isosepelkalastaja pesii rantatörmän kolossa. Teksasissa pesimäkausi on toukokuussa, Keski-Amerikssa maalis-toukokuussa ja Etelä-Amerikassa tammi-huhtikuussa.
Metsu

Metsu on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Agustín Argüelles

Agustín Argüelles (1776−1844) oli espanjalainen valtiomies. Hän oli 1808−1814 cortesin eli valtiopäiväin jäsen ja liittyi vapaamielisiin, jonka johdosta hän Ferdinand VII:n tultua kotimaahan 1814 joutui vankilaan. Hän vapautui vuoden 1820 vallankumouksen jälkeen ja oli 1820−1821 sisäasiainministerinä. Kun vapaa hallitusmuoto taas lakkautettiin, Arguelles pakeni Englantiin, mutta palasi saatuaan armahduksen 1832 ja tuli jälleen cortesin jäseneksi. Hän oli jonkin aikaa toisen kamarin puheenjohtaja. 1841 cortes valitsi hänet alaikäisen kuningattaren holhoojaksi. Arguelles oli innokas vapauden ystävä ja siveellisessä elämässään moitteeton.
Emmi Kyytsönen

Emmi Kyytsönen on helsinkiläinen graafinen suunnittelija joka tekee kirjojen kansien ja kuvituksia. Hän on valmistunut taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta (ennen Taideteollinen korkeakoulu).
Kyytsönen aloitti työt kirjojen parissa Otavalla kesätöissä ja työskenteli vuosina 2005–2009 Otavalla yleisen kirjallisuuden kirjagraafikkona. Vuonna 2010 hän perusti Karppi Design toiminimen.
Kyytsönen on tehnyt kuvituksen piirrokset Lasse J. Laineen ja Iiris Kalliolan kirjoittamaan "Suomen lasten luontokirjaan" joka sai vuonna 2010 WWF Suomen Vuoden luontokirja -palkinnon ja vuonna 2011 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Kirsi Äyräs

Kirsi Äyräs on Varsinais-Suomen Viro-keskus ry:n toiminnanjohtaja vuodesta 2012. Hän oli Turun Tienoon toimittaja ja toimitussihteeri vuosina 1988–2005, Tarton suomalaisen koulun yhdistys ry:n puheenjohtaja 2006–2012 ja Tarton kansainvälisen koulun (Tartu International School) johtokunnan jäsen 2008–2022. 
Viron ulkoministeriö nimesi Äyräksen 26. marraskuuta 2019 kansalaisdiplomaatiksi ansioistaan Viron ja Suomen suhteiden edistämisessä ja virolaisen kulttuurin esittelemisessä Turun alueella.
Heikki Viitala

Heikki Mikko Viitala (3. helmikuuta 1943 Kauhajoki – 15. marraskuuta 2019 Kuopio) oli suomalainen kanslianeuvos, Kuopion kaupungin virkamies ja historiantutkija.
Viitala valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1967 pääaineenaan poliittinen historia ja filosofia. Hän työskenteli vuodesta 1968 usean vuosikymmenen ajan Kuopion kaupungin kansliasihteerinä ja hoiti muita luottamustehtäviä. Viitala tunnettiin Kuopiossa omalaatuisena vaikuttajana, joka edisti monenlaisia hankkeita. Hän oli aktiivinen Suomen ja Neuvostoliiton sekä myöhemmin Suomen ja Venäjän välisessä ystävyystoiminnassa ja pyrki lisäämään Kuopion kansainvälisiä yhteyksiä. Hän vaikutti muun muassa siihen, että Kuopion kaupunki aloitti 1990-luvun alussa yhteistyön Konevitsan luostarin kanssa. Viitalan ansioksi on mainittu myös, että Kuopioon hankittiin Suomen kaupungeista suhteessa väkilukuun eniten muistolaattoja.
Historiantutkijana Viitala kirjoitti useita teoksia Suomen vasemmistolaisen työväenliikkeen historiasta, muun muassa Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) virallisen historiikin, josta ehti ilmestyä vain yksi osa vuonna 1988. Hän oli pitkään SKDL:n Pohjois-Savon piirin johtohenkilö, SKP:hen hän ei koskaan kuulunut. Hän oli vuonna 1989 ehdolla Suomi-Neuvostoliitto-Seuran pääsihteeriksi. Viitala vaikutti myös Kuopion kaupungin perustamassa Snellman-instituutissa, joka julkaisi useita hänen teoksiaan.
Teoksia.
Julkaistu nimellä "Heikki Mikko Viitala".
Kaikukuvaus

Kaikukuvaus tai ultraäänikuvaus on radiologinen kuvantamismenetelmä, joka perustuu suurtaajuisen äänen heijastumiseen eri tiheyksisten kudosten rajapinnoista.
Ultraäänilaitteella voidaan kuvantaa pehmytkudoksia reaaliaikaisesti. Ultraäänitutkimuksessa tarkastellaan yleensä liikkuvaa kuvaa, mutta mittauksia ja kuvan tallennusta varten kuva voidaan pysäyttää.
Korkeat ultraäänet heijastuvat kudoksista eri tavoin. Kovista kudoksista kuten luun pinnasta ja paksuista kalvoista ne heijastuvat kokonaan, nesteestä (esimerkiksi virtsarakko) heijastuu hyvin vähän. Mitä enemmän nestettä tutkittava kohde sisältää, sitä tummempana se näkyy kuvassa. Tiiviit kudokset näkyvät valkoisina.
Tyypillisiä tutkimuskohteita ovat kohtu ja sikiö, maksa, munuaiset ja sydän. Lisäksi poski- ja otsaontelotulehduksia (sinuiitti) tutkitaan ultraäänellä. Luita ja niveliä ei yleensä tutkita, koska kuvassa nähdään vain pinta mutta ei luun sisään. Mahan ja suoliston tutkiminen on hankalaa, koska ääniaalto ei etene näiden sisältämissä kaasuissa. Keuhkojen tutkiminenkin on rajoittunutta. 
Erityisanturin avulla voidaan saada parempi näkyvyys useammista rakenteista. Esimerkiksi prostatatutkimuksissa hyödynnetään endoraktaalista anturia. Kilpirauhasen ja kaulan kuvantamisessa taas saadaan hyvä kuvatarkkuus jo pinta-anturin avulla.
Niin sanotuilla doppler-ultraäänilaitteilla voidaan havaita kohteen liikkumissuunta. Anturia kohti tuleva kohde näytetään eri värisenä kuin poispäin menevä kohde. Doppler-ultraääntä käytetään tutkittaessa verenvirtausta ja sillä voidaan havaita ja tutkia muun muassa sydämen läppävikoja, joihin liittyy usein virtaavan veren poikkeavaa pyörteilyä. Pyörteet näkyvät näin sinisinä ja punaisina purskahduksina.
Ultraääni on turvallinen kuvantamismenetelmä, koska siinä ei tarvita ionisoivaa säteilyä.
Yle Uutisvahti

Yle Uutisvahti oli Yleisradion vuonna 2014 julkaisema uutissovellus, jossa käyttäjä voi seurata Yle Uutisten sisältöjä. Sovellus oli saatavana Android- ja iOS-käyttöjärjestelmille.
Yle Uutisvahti oppi käyttäjänsä valinnoista, käyttäjä voi halutessaan korostaa tai vähentää tiettyjen aiheiden näkyvyyttä sovelluksessa. Uutisvahti lähetti myös ilmoituksia käyttäjän mobiililaitteesen ja suositteli uutisia.
Uutisvahdista tuli lokakuussa 2018 maailman ensimmäinen uutissovellus, jossa koneoppiva robotti tuo suosituksia suoraan käyttäjän lukitusnäytölle. Suosittelualgoritmi oppi käyttäjän kiinnostuksen kohteet sovelluksen historiatietoja käyttämällä ja käyttäjän itsetekemiä aihepainotuksia seuraamalla.
Uutisvahti siirtyi osaksi Yle-sovellusta vuoden 2023 aikana. Uutisvahdin toiminnot löytyvät jatkossa Yle-sovelluksesta. Suosituimmat ominaisuudet, kuten tuoreimmat uutiset, läheltä- ja sinulle-listat, ovat Yle-sovelluksessa samaan tapaan kuin Uutisvahdissa.
Arnljot Gelline

Arnljot Gelline (k. 1030) oli ruotsalainen pakolainen ja rosvo Jämtlannin metsissä, päätä pitempi kaikkia muita miehiä. Hän rupesi 1030 Olavi Pyhän palvelukseen tämän mennessä Norjaan. Kuninkaan kehotukseen kastattaa itsensä hän vastasi: "Tähän saakka olen uskonut vain omaan voimaani ja kykyyni, mutta tämän jälkeen tahdon, kuningas, mieluummin uskoa sinuun" ja vastaanotti sitten kasteen. Pian sen jälkeen hän kaatui kuninkaan kanssa Stiklestadin taistelussa. Bjørnstjerne Bjørnson on kirjoittanut hänestä samannimisen runon.
Nukkahanhikki

Nukkahanhikki ("Potentilla villosa") on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kukkakasvilaji. Kasvi on kotoisin Pohjois-Amerikan luoteisosista, jossa sen levinneisyys ulottuu Alaskasta Albertan kautta Oregoniin; yksittäisiä havaintoja on myös Itä-Aasiasta.
Ulkonäkö ja koko.
Nukkahanhikki on monivuotinen, maavarrellinen ruohokasvi. Sillä on useita karvaisia tai nukkaisia, 20–30 senttimetrin korkuisia varsia, jotka kasvavat vanhojen, kuolleiden lehtien alle hautautuneesta paksusta pohjasta. Paksut, nahkeat pohjuslehdet ovat jakautuneet kolmeen lehtisuonelliseen, hammaslaitaiseen lehdykkään, joiden alapinta on nukkainen tai silkkikarvainen. Korkeammalla varressa voi olla muutamia lähes samankokoisia lehtiä.
Nukkahanhikki kukkii heinäkuusta syyskuuhun; kukinnossa on yhdestä viiteen kukkaa. Verhiö on viisilohkoinen; kukkapohjuksessa on viisi suojuslehdykkää. Kulhomaisessa teriössä on viisi keltaista, lovikärkistä terälehteä, joista jokaisen pituus on korkeintaan 1,2 senttimetriä. Jokaisessa terälehdessä on oranssi tyvilaikku. Kukan keskuksessa on tavallisesti 20 hedettä. Nukkahanhikin hedelmä on lukuisista pienistä pähkylöistä koostuva kertohedelmä.
Elinympäristö.
Nukkahanhikki on tyypillinen merenrantakasvi. Sitä esiintyy rannikkojyrkänteillä ja rannoilla, mutta myös niityillä, tundralla ja vuoristolouhikoissa.