tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tourula

Tourula on Jyväskylän kaupunginosa. Sen väkiluku oli 2 123 vuoden 2020 lopussa. Kaupunginosassa sijaitsivat aiemmin muun muassa Kankaan paperitehdas ja Valtion Kivääritehdas, joka tunnettiin nimellä Tourulan tehdas. Tourulan erottaa kaupungin keskustasta Tourujoki, joka oli aiemmin Jyväskylän kaupungin ja maalaiskunnan raja Tourulan kuuluessa Jyväskylän maalaiskuntaan.
Tourula on myös Jyväskylän tilastoalue, jonka rajat ovat lähes identtiset Tourulan kaupunginosan kanssa.
Historia.
Jyväskylän ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 on mainittu 5 kantatilaa, joista yksi oli Tourujoen suun itäpuolella sijainnut Tourula. Talon nimi saattaa viitata joko Hauholla tai Tammelassa sijaitsevaan Tourun taloon. Talo jakautui kahtia vuonna 1560, jolloin vanhemman talon nimeksi tuli uuden isäntäsuvun mukaan Huikko. Vuonna 1645 Tourula oli autiona, mutta asutettiin uudelleen vuonna 1652. Isonvihan aikana myös Huikkoa hallinnut suku vaihtui, ja taloa asutti ainakin 1700-luvun loppuun saakka savolainen Oittisen suku. Tourulan talo jakautui veljesten kesken kahtia vuonna 1772.
Tourula ja siitä erotetut talot muodostivat yhden Jyväskylän kylän jakokunnista. Tähän kuului alue Tourujoen suusta jokea pitkin Palokkajärvelle, jonka itäisimmästä lahdesta raja jatkui Kangaslammelle ja Vääräjärvelle, sieltä Jyväsjärven Aittoniemelle ja jälleen Tourujoen suulle.
Tilan isäntänä vuoteen 1947 asti ollut Oskari Tourula myi valtiolle tilastaan tontin, johon rakennettiin vuonna 1926 Valtion Kivääritehdas, joka valmisti ennen sotaa ja sodan aikana kiväärejä. Sodan jälkeen tehdas muutti nimensä Valmetin Tourulan tehtaaksi ja tuotantonsa traktoreiksi, haulikoiksi ja rynnäkkökivääreiksi.
Tourula koostui aiemmin pienistä puutaloista, joissa omistajat asuivat itse. Talojen omistajat olivat usein rautatieläisiä ja läheisten tehtaiden työläisiä. Kun Tourula liitettiin Jyväskylän kaupunkiin 1941, sille asetettiin rakennuskielto. Talojen kunnostaminen, juoksevan lämpimän veden hankkiminen ja viemäröinti tehtiin mahdottomaksi. Vuonna 1968 hyväksyttiin asemakaava, jossa vanhasta Tourulasta ei jäisi mitään jäljelle. Vielä silloin Tourulan taloja asuttivat pääasiassa omistajat, mutta vähitellen alue muuttui slummimaiseksi. Taloja päätyi kaupungin omistukseen, ja kaupunki vuokrasi taloja usein syrjäytyneille, joille huonokuntoiset vuokra-asunnot kelpasivat.
Tourulankadun oikaisu ja uusi silta Tourujoen yli 1970-luvulla aiheuttivat useiden puutalojen purkamisen. 1980-luvun alussa alettiin puutaloja purkaa laajemmin ja tilalle kohosi korkeita punatiilisiä asuintaloja sekä erilaisten kauppojen liikerakennuksia. 2000-luvun alussa jäljellä oli enää kaksi puutaloa. Tehdaskortteli on nykyään asuin- ja toimistotiloina. Kivääritehtaan vieressä sijaitsee viisi Museoviraston suojelemaa funkkistyylistä tehtaan työntekijöiden asuintaloa, jotka on kunnostettu vuokra-asunnoiksi. Tehdasalueen viereen on kohonnut myös lisää kerrostaloja.
Kankaan alueen asuinrakentaminen aloitettiin 2010-luvun loppupuolella ja alueen ensimmäiset asuintalot valmistuivat vuonna 2017.
Wheatstonen silta

Wheatstonen silta on sähkötekniikassa menetelmä vastuksen resistanssin määrittämiseksi. Menetelmän keksi Samuel Hunter Christien vuonna 1833. Menetelmän parannetun version teki myöhemmin tunnetuksi Charles Wheatstone vuonna 1843.
Rakenne.
Wheatstonen siltakytkennässä on tutkittava komponentti, sekä kolme muuta vastusta joiden resistanssit tunnetaan, galvanometri ja virtalähde. Yksi tunnetuista resistansseista voidaan säätää siten, että galvanometri näyttää nollaa.
Tuntemattoman vastuksen määritys.
Kuvassa formula_1 on tuntematon resistanssi, joka halutaan määrittää. Resistanssit formula_2, formula_3 ja formula_4 ovat tunnettuja sekä lisäksi resistanssia formula_3 voidaan säätää. Tämän arvoa säädetään, kunnes kuvan pisteiden D ja B välillä ei ole enää jännite-eroa ja näin niiden välillä ei kulje virtaa. 
Kun pisteiden B ja D välillä ei kulje virtaa, niin Kirchhoffin lain mukaisesti voidaan päätellä, että sama virta formula_6 kulkee sekä vastuksen formula_2 että vastuksen formula_3 kautta. Samoin virta formula_9 kulkee sekä vastuksen formula_4 että vastuksen formula_1 kautta.
Jännitelähteen positiivisen navan ja pisteen D välinen jännite-ero formula_12 on sama kuin positiivisen navan ja pisteen B jännite-ero formula_13, mistä saadaan yhtälö
formula_14.
Vastaavasti jännitelähteen negatiivisen navan ja pisteen D jännite-ero formula_15 on sama kuin negatiivisen navan ja pisteen B välinen jännite-ero formula_16, joten
formula_17.
Tuntemattoman vastuksen arvoksi saadaan
formula_18.
Piirin haarojen välinen nollavirta voidaan todeta käyttämällä herkkää galvanometriä.
Hans-Georg Gadamer

Hans-Georg Gadamer (11. helmikuuta 1900 Marburg – 13. maaliskuuta 2002 Heidelberg) oli saksalainen filosofi, joka edusti hermeneuttista suuntausta.
Gadamerin isä, kemian professori Johannes Gadamer (1867–1928) oli Marburgin yliopiston rehtori. Vastoin isänsä toiveita nuori Gadamer ei lähtenyt luonnontieteelliselle vaan humanistiselle uralle. Hän aloitti opintonsa Breslaussa, missä hän opiskeli filosofiaa ja klassillista filologiaa. Myöhemmin Gadamer perehtyi uuskantilaisiin ajattelijoihin Paul Natorpiin ja Nicolai Hartmanniin ja asui myös Freiburgissa, jossa hän opiskeli Martin Heideggerin johdolla. Heideggerin vaikutuksesta Gadamer irtautui uuskantilaisuudesta. Heideggerille tekemänsä habilitaatioväitöskirjan "Interpretation des Platonischen Philebos" hyväksymisen jälkeen Gadamer nimitettiin vuonna 1929 Privatdozentiksi Marburgin yliopistoon. Vuonna 1939 hän sai ensimmäisen filosofian professuurinsa Leipzigin yliopistosta.
Sodan jälkeen Gadamer ei viihtynyt sosialistisessa Saksan demokraattisessa tasavallassa enempää kuin kolmannessa valtakunnassakaan, vaan siirtyi länteen, aluksi Frankfurt am Mainiin ja vuonna 1949 Heidelbergiin, jossa hänellä oli professuuri kuolemaansa asti. 
Gadamerin pääteos on "Wahrheit und Methode" (Totuus ja metodi) vuodelta 1960. Tunnettuja ovat myös hänen väittelynsä Jürgen Habermasin ja Jacques Derridan kanssa.
"Wahrheit und Methode" on filosofisen hermeneutiikan merkkiteos. Gadamer esittää siinä kattavan kritiikin aiemmasta hermeneutiikasta ja muotoilee oman teoriansa tulkinnasta ja ymmärtämisestä. Hänet tunnetaan myös antiikin kreikan filosofian tutkimuksestaan. Lisäksi Gadamer kirjoitti paljon runoudesta ja sen suhteesta filosofiaan.
Kolmekymmentä tyrannia

Kolmekymmentä tyrannia () oli spartalaismielinen oligarkia, joka hallitsi Ateenaa peloponnesolaissodassa kärsityn tappion jälkeen huhtikuusta 404 eaa. alkaen. Tyrannien johtohahmot olivat Theramenes ja Kritias, joka oli Sokrateen ystävä.
Tyrannit rajoittivat ateenalaisten oikeuksia huomattavasti. Sen sijaan, että kaikki ateenalaiset vapaat miehet olisivat voineet osallistua oikeuden toimintoihin, oikeus suotiin ainoastaan viidellesadalle valitulle. Ainoastaan kolmellatuhannella oli oikeus kantaa asetta tai saada oikeuden päätös asioilleen. Tyrannian aikana satoja ateenalaisia tuomittiin kuolemaan myrkyllä ja tuhansia tuomittiin maanpakoon.
Thrasybulos syöksi tyrannit vallasta Theban avustuksella vuonna 403 eaa.
Žytomyr

Žytomyr (, , ) on noin 260 000 asukkaan kaupunki Teterivjoen varrella Ukrainan pohjoisosissa. Žytomyr on samannimisen alueen pääkaupunki.
Se on maanviljelyalueen keskus; siellä on myös puu- ja elintarviketeollisuutta.
Liikenneyhteyksiä.
Žytomyr sijaitsee Ukrainan päärataverkon varrella. Kaupunki on risteyspaikkakunta: päärata jatkaa sieltä etelään ja pohjoiseen (Korosten) ja sivurata itään (Fastiviin) ja länteen (Zvjahel). Satelliittikuvan mukaan kaupungissa on kaksi lentokenttää: itäosissa muun muassa pienilmailuun käytetty siviililentokenttä ja eteläpuolella sotilaslentokenttä.
Liikenteellisesti kaupunki sijaitsee Euroopan tärkeimpiin kuuluvan poikittaisen eurooppatien, koko Ukrainan läpi kulkevan :n varrella (muun muassa Bryssel–Köln–Krakova–Lviv–Žytomyr–Kiova–Harkova–Volgograd–Astrahan–Samarkand–Almaty). Žytomyrin lähistöllä tämä liikennekäytävä muodostuu Ukrainan valtatiestä M06. Muita Žytomyriin johtavia pääväyliä ovat etelään Romanian Iașiin vievä eurooppatie ja lounaaseen Tšernivtsiin vievä H03 maantie (aiempi M20). Myös pohjoiseen Valko-Venäjän rajalle vievä maantie P28 on merkittävä esimerkiksi tavaraliikenteen kannalta.
Simferopol

Simferopol (, , ) on Ukrainan Krimin autonomisen tasavallan pääkaupunki ja Simferopolin piirin hallinnollinen keskus Krimin niemimaan eteläosassa.
Historia.
Nykyisen kaupungin paikalla on ollut antiikin skyyttien asuinpaikka nimellä "Neapolis". Skyytit asuivat alueella kolmannelta vuosisadalta eaa. 300-luvulle jaa. Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia. Osa kaivausalueesta on ollut avoinna matkailijoille. Sittemmin paikkakunta tunnetaan Krimin tataarien linnoituspaikkana (Kermentšik) ja kaupunkina nimellä "Aqmescit" (suom. 'valkea moskeija'). Turkin ja Venäjän välisen sodan (1768–1774) aikana venäläiset tekivät kaupunkiin ryöstöretkiä. Venäjän Katariina Suuren liitettyä seudun keisarikunnan alueisiin vuonna 1783 kaupunki nimettiin vuonna 1784 uudelleen. Tuolloin ajan hengen mukaan annettu uusi pseudokreikkalainen nimi pohjautuu kahdesta osasta muodostettuun kreikankieliseen kaupunkinimeen (Συμφερόπολις, Simferopolis), jossa yhdistyvät kreikan keräämistä tai kokoamista tarkoittava sana kaupunki-sanaan.
Venäjään liittämisen jälkeen Simferopol oli Taurian kuvernementin (1802 (1783)–1917) hallintokeskus, kuvernementtikaupunki.
Väestö.
Vuoden 2001 väestönlaskennan aikaan kaupunkipiirissä oli 363 600 asukasta. Vuonna 2013 kaupunkipiirissä arvioitiin olevan 362 075 asukasta ja itse Simferopolin kaupungissa 337 295 asukasta. Kaupunkipiiriin kuuluu lisäksi neljä kaupunkityyppistä taajamaa (näistä suurin on 11 391 asukkaan Hresivskyi) ja vajaa 200 maaseutuasukasta. Simferopolia ympäröi 158 375 asukkaan Simferopolin piiri.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa Simferopolin asukkaista 67 prosenttia oli kansallisuudeltaan venäläisiä, 21 prosenttia ukrainalaisia ja 7 prosenttia krimin tataareja.
Talous.
Simferopol on viinin- ja hedelmäviljelyalueen keskus ja siellä on elintarviketeollisuutta.
Liikenne.
Simferopoliin johtaa useita valtatieyhteyksiä. Valtatie M24 saapuu Krimille pohjoisluoteesta ja M26 (eurooppatie E105) Ukrainan itäosista. M26 jatkaa lounaassa Sevastopoliin. M17 vie puolestaan Krimin niemimaan itäosiin Kertšiin ja aluksi kaakkoon suuntaava M18 muodostaa maisemallisen eteläreitin Jaltan kautta Sevastopoliin.. Ukrainan päärataverkon varrella sijaitsevalta Simferopolin rautatieasemalta on hyvät rautatieyhteydet. Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema. Joidenkin lähteiden mukaan kaupungista lähtee maailman pisin johdinautolinja Jaltaan.
Koulutus.
Kaupungissa sijaitsee Taurian kansallinen Vernadski-yliopisto, lääketieteellinen yliopisto ja monia muita oppilaitoksia.
Toulon

Toulon on linnoitettu satamakaupunki Välimeren rannikolla Etelä-Ranskassa. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2006 yhteensä 167 816. Siellä on suuri vienti- ja tuontisatama, myös aseteollisuutta ja laivatelakoita. Kaupungissa on lisäksi Ranskan Välimeren-laivaston päätukikohta.
Historia.
Roomalaiset perustivat laivastotukikohdan Toulonin rannikolle sen suotuisan sijainnin takia. He perustivat paikalle myös purppuravärjäämöjä. Toulonin nimi Rooman valtakaudella oli todennäköisesti Telo Martius. Saraseenit hyökkäsivät kaupunkiin vuosina 718–1197 useaan otteeseen. Keskiajalla kaupunki kuului Marseillen varakreiveille, jotka luovuttivat kaupungin Kaarle Anjoulaiselle. Toulon siirtyi Ranskalle muun Provencen mukana vuonna 1481. Keskiajalla kaupungin muurit ulottuivat ilmeisesti merelle saakka, ja sittemmin vallien paikalle rakennettiin katuja. Ludvig XII aloitti kunnollisen sataman rakentamisen, ja satamaa vartioimaan pystytettiin vuonna 1514 torni "Grosse Tour de la Mitre". Puolustus osoittautui kuitenkin riittämättömäksi, kun Ranska kävi vuonna 1524 sotaa Kaarle V:tä vastaan. Henrik IV:n aikana Provencen kuvernööri rakennutti linnoitetun aallonmurtajan. 
Ludvig XIV:n aikana satamaa laajennettiin jälleen laivastoa varten. Kardinaali Richelieun valvonnassa perustettiin myös sotalaivojen korjaus- ja rakennustelakka. Espanjan perimyssodan aikana kaupunkia piiritettiin tuloksetta sekä mereltä että maalta käsin. 1700- ja 1800-luvuilla kaupungin muureja vahvistettiin ja Cap Le Mourilloniin rakennettiin Fort La Malguen linnake. Kaupunkiin rakennettiin myös uusia kuivatelakoita ja satama-altaita. Keskiaikainen vanhakaupunki kärsi tuhoja toisessa maailmansodassa.
Nykyisin satamasta viedään Ranskan rauta-, teräs- ja kemianteollisuuden tuotteita.
Tšeljabinsk

Tšeljabinsk () on kaupunki Itä-Uralilla Venäjällä. Se on myös samannimisen alueen hallinnollinen keskus. Vuonna 2012 kaupungin asukasluku oli 1 149 829. Tšeljabinsk on tärkeä teollisuuskeskus, josta on hyvät kulkuyhteydet Keski-Venäjälle, Siperiaan ja Kazakstaniin. 
Alkuperäinen Siperian rata rakennettiin Tšeljabinskistä itäänpäin lähtien. Kaupungissa on monipuolista metalliteollisuuden tuotantoa ja siellä sijaitsee muun muassa teknillinen korkeakoulu.
15. helmikuuta 2013 Tšeljabinskin taivaalla tapahtui meteoriräjähdys.
Historia.
Tšeljabinsk perustettiin linnoitukseksi baškiirikylän paikalle vuonna 1736. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1787. Alkujaan kaupunki oli maatalousalueen keskus, mutta alkoi kasvaa Siperian radan rakentamisen myötä 1894–1896. Tšeljabinskin kasvuun 1900-luvulla vaikutti voimakkaasti toisen maailmansodan aikainen teollisuuden evakuointi itään 1940-luvun alussa.
Väestö.
Asukasluvun kehitys.
Oheinen taulukko kuvaa Tšeljabinskin väkiluvun kehitystä väestönlaskentojen perusteella. Vuoden 1840 arvo on kuitenkin Venäjän imperiumin kaupunkitilastosta. Ensimmäinen koko Venäjän kattanut väestönlaskenta tehtiin vuonna 1897. Vuosien 1926 ja 1939 luvut puuttuvat.
Suomalaisten joukkotuho Tšeljabinskissä 1938.
Suomesta Neuvostoliittoon 1930-luvulla loikanneista noin 15 000 suomalaisesta vajaa 2 000 kuljetettiin Uralille. Heistä noin 800:n tiedetään joutuneen Stalinin käskystä toimeenpantujen systemaattisten teloitusten uhreiksi. Suurin yksittäinen surmatyö tapahtui Tšeljabinskissä maaliskuussa 1938, jolloin kahden päivän aikana surmattiin 252 suomalaista. 
Suomalaisten joukkohauta sijaitsee Zolonyi Goran entisen kultakaivoksen alueella, jossa on 1950-luvulta saakka sijainnut myös kaupungin kaatopaikka. Paikalle pystytettiin 1990-luvulla muistokivi kertomaan joukkotuhosta.
Talouselämä.
Liikenne.
Tšeljabinsk on alueensa liikenteellinen keskus. Tšeljabinskin päärautatieasema on Jekaterinburgin rautatieaseman rinnalla toinen keskeinen Uralin federaatiopiirin eteläosien rataverkon solmukohta. Alkujaan Siperian rataakin rakennettiin lähtien tästä kaupungista itään. 
Valtatie M5 (Eurooppatie E30) saapuu Moskovasta Ufan kautta, ja jatkaa idemmäs Siperiaan. Kaupungista johtavat valtatiet myös esimerkiksi pohjoiseen Jekaterinburgiin (M36, 202 km) ja Kazakstanin Astanaan (M36, E123). 
Kaupungin koillispuolella on Venäjän keskisuurten lentoasemien joukkoon kuuluva kansainvälinen Tšeljabinskin lentoasema.
Energiantuotanto.
TGK-10 sijaitsee oleellisimmilta osiltaan Tšeljabinskissa. Fortum on hankkimassa enemmistöosuutta yhtiöstä.
Urheilu.
Venäjän- ja Itä-Euroopan KHL-liigan jääkiekkoseura Traktor Tšeljabinsk on kotoisin Tšeljabinskista. Seuran kotihalli on 7 500 katsojaa vetävä Traktor-Arena.
Vuonna 2018 kaupungissa järjestettiin Jääkiekon U-18-nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2018.
Białystok

Białystok (; , ) on Koillis-Puolassa sijaitseva kaupunki ja Podlasien voivodikunnan pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee lähellä Valko-Venäjän rajaa, ja siellä on tekstiili- ja kemianteollisuutta. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungissa asui 297 554 asukasta.
Białystok sai kaupunkioikeudet vuonna 1692.
Liikenne.
Keskeisiä liikenteen solmupisteitä ovat vierekkäin sijaitsevat Białystokin rautatieasema
 ja Białystokin linja-autoasema. 
Urheilu.
Białystokissa pelaa jalkapalloseura Jagiellonia Białystok.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2003

Vuoden 2003 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Val di Fiemmessä Italiassa 18. helmikuuta – 1. maaliskuuta 2003.
Ensimmäistä kertaa mukana oli uudenlainen takaa-ajokilpailu, jossa sukset ja hiihtotyyli vaihdetaan matkan puolivälissä.
Miesten maastohiihto.
1,5 km sprintti (v).
Päivämäärä: 26. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Lauri Pyykönen oli kilpailussa 12., Keijo Kurttila 15., Ari Palolahti 20. ja Marko Kinnunen 45:s.
15 km (p).
Päivämäärä: 21. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Lauri Pyykönen oli kilpailussa 22., Timo Toppari 24., Sami Repo 42. ja Karri Hietamäki 43:s.
30 km (p) yhteislähtö.
Päivämäärä: 19. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Karri Hietamäki oli kilpailussa 26., Kuisma Taipale 33. ja Olli Ohtonen 34:s.
50 km (v).
Päivämäärä: 1. maaliskuuta&lt;br&gt;Suomen Teemu Kattilakoski oli kilpailussa kahdeksas, Olli Ohtonen 41. ja Timo Toppari ei startannut kilpailuun.
10 km (p) + 10 km (v) yhdistelmäkilpailu.
Päivämäärä: 23. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Sami Repo oli kilpailussa 25., Kuisma Taipale 26., Olli Ohtonen 30. ja Timo Toppari 47:s.
4 × 10 km viesti.
Päivämäärä: 25. helmikuuta
Naisten maastohiihto.
1,5 km sprintti (v).
Päivämäärä: 26. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Kati Venäläinen oli kilpailussa 15., Elina Pienimäki 19., Aino-Kaisa Saarinen 29. ja Riikka Sirviö 30:s.
10 km (p).
Päivämäärä: 20. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Kirsi Välimaa oli kilpailussa kymmenes, Annmari Viljanmaa 11., Riikka Sirviö 12. ja Pirjo Manninen 14:s.
15 km (p) yhteislähtö.
Päivämäärä: 18. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Annmari Viljanmaa oli kilpailussa seitsemäs ja Aino-Kaisa Saarinen 25:s. Kaisa Varis ei voinut startata kilpailuun korkeiden hemoglobiiniarvojen takia.
30 km (v).
Päivämäärä: 28. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Pirjo Manninen oli kilpailussa 18., Aino-Kaisa Saarinen 22. ja Riitta-Liisa Lassila 35:s. Kaisa Varis sijoittui alun perin kahdeksanneksi, mutta hänet hylättiin dopingrikkeen takia.
5 km (p) + 5 km (v) yhdistelmäkilpailu.
Päivämäärä: 22. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Virpi Kuitunen oli kilpailussa 16., Elina Pienimäki 23., Kirsi Välimaa 24., Kati Venäläinen 27. ja Riitta-Liisa Lassila 41:s.
4 × 5 km viesti.
Päivämäärä: 24. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen joukkue (Riikka Sirviö, Virpi Kuitunen, Kaisa Varis ja Pirjo Manninen) tuli maaliin toisena, mutta hopeamitalisuoritus hylättin Variksen dopingrikkeen takia.
Yhdistetty.
Sprintti (suurmäki K120 + 7,5 km hiihto).
Päivämäärä: 28. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Samppa Lajunen oli kilpailussa kahdeksas, Jaakko Tallus 20., Hannu Manninen 27. ja Jouni Kaitainen 28:s.
Normaalikilpailu (normaalimäki K95 + 15 km hiihto).
Päivämäärä: 21. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Hannu Manninen oli kilpailussa 11., Jaakko Tallus 13. ja Jouni Kaitainen 19:s.
Joukkuekilpailu (normaalimäki K95 + 4 × 5 km hiihto).
Päivämäärä: 24. helmikuuta
Mäkihyppy.
Normaalimäki K95.
Päivämäärä: 28. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Veli-Matti Lindström oli kilpailussa kahdeksas ja Matti Hautamäki yhdeksäs.
Suurmäki K120.
Päivämäärä: 22. helmikuuta&lt;br&gt;Suomen Tami Kiuru oli kilpailussa kymmenes, Arttu Lappi 12. ja Janne Ahonen 35:s.
Joukkuemäki.
'Päivämäärä: 23. helmikuuta
Pekko Aikamiespojan poikamiesaika

Pekko Aikamiespojan poikamiesaika on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon ensimmäinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan kahden miljoonan markan tuotantobudjetti kerättiin kokoon Koivusalon omalla riskillä – hän kiinnitti jopa perheensä asuttaman omakotitalon elokuvan pantiksi – sekä vakuutusyhtiöiltä. 
Tausta.
Pekko Aikamiespoika -hahmo esiintyi aluksi televisiossa Koivusalon ja Joel Hallikaisen vetämässä "Tuttu Juttu Show'ssa". Vuonna 1992 Pekosta syntyi kahdeksanosainen televisiosarja Koivusalon ja Visa Mäkisen yhteistyönä. Mäkisellä oli suunnitelmissa tehdä Ilkka Liettyän käsikirjoitukseen perustuva kokoillan elokuva, mutta se kariutui Suomen elokuvasäätiön kielteiseen tukipäätökseen. 
Elokuva syntyi lopulta ilman Mäkistä, joka ennen elokuvan ensi-iltaa nosti polemiikkia Pekko-hahmon tekijänoikeuksista. Nämä väitteet Koivusalo kuittasi kertomalla, että Pekko-hahmo oli syntynyt jo paljon ennen kuin hän tapasi Mäkisen. "Pekko Aikamiespojan poikamiesajan" käsikirjoittivat Koivusalo ja Elina Tunturi (oik. Irma Hirsjärvi). Elokuvasta tuli televisiosarjasta itsenäinen kokonaisuus, joka kattoi sarjan osat 3–6. Elokuvalla ei Koivusalon esittämän päähahmon lisäksi ollut juurikaan mitään yhteistä sarjan käsikirjoituksen kanssa ja Koivusaloa lukuun ottamatta yhteisiä näyttelijöitä ei ollut.
Tuotanto.
Elokuvaa kuvattiin kesä–heinäkuussa 1993 pääosin Kuhmoisten Pihlajakoskella ja se sai ensi-iltansa 17. syyskuuta 1993. Koska Suomen elokuvasäätiö ei elokuvaa tukenut, Koivusalo hankki sen sponsoreiksi yli 40 itsenäistä vakuutusyhtiötä ympäri Suomen. Elokuvan tuottajina toimivat Jorma K. Lehtosen R-Filmi Production Oy ja Koivusalon ja Hallikaisen Tahti-Musiikki Oy. Elokuvan budjetti oli noin 2 miljoonaa markkaa. 
Elokuvan ohjaajalle Sina Kujansuulle "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika" on ensimmäinen elokuvaohjaustyö. Kujansuu oli kuitenkin kokenut televisio- ja teatteriohjaaja. Kujansuu osallistui myös elokuvan kuvausten aikana jatkuneeseen käsikirjoitustyöhön ja hän sai mukaan tulevien Pekkojen vakiohahmot, ammattinäyttelijät Satu Silvon, Esko Nikkarin ja Tuija Piepposen.
Elokuvassa kuullaan Koivusalon ja Hallikaisen musiikkia sekä Pekka Siistosen säveltämää ja sovittamaa musiikkia.
Vastaanotto.
Olavi Similä kuvaa tämän ensimmäisen Pekko-elokuvan saamia arvosteluja ”odotetun murhaaviksi”, mutta toteaa elokuvan päässeen kannattavuusrajan vaatimaan 50 000 katsojan määrään.
Pekko ja poika

Pekko ja poika on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon toinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan tuotti Spede Pasanen. "Pekko ja poika" toi 61 707 katsojaa elokuvateattereihin.
Tuotanto.
Koivusalo oli jo ennen "Pekko aikamiespojan poikamiesajan" ensi-iltaa päättänyt jatkaa Pekko-elokuvien sarjaa. Toisen elokuvan hän päätti ohjata itse ja toimi myös ainoana käsikirjoittajana. Elokuvan 3 miljoonan markan budjeista saatiin puolet Suomen elokuvasäätiöltä. Tuottajaksi Koivusalo sai Spede Pasasen Spede-Tuotannon, muina tuottajina olivat Jorma K. Lehtosen R-Filmi Production Oy ja Koivusalon oma yhtiö Artista-Filmi Oy.
Elokuvan toisen päähenkilön eli Pekon pojan rooliin haki Koivusalon mukaan 3 000 ehdokasta. Rooliin valittiin Porin Teatterin musikaalissa "Oliver" näytellyt Kalle Wallin. Pekon äidin näyttelijä vaihtui ensimmäisestä elokuvasta, nyt äitinä oli Visa Mäkisen televisiosarjassa roolin näytellyt Helka Kuusiluoto. 
Elokuvaa kuvattiin kahdessa jaksossa 22 kuvauspäivänä kesä–heinäkuussa 1994 Kuhmoisten Pihlajakoskella, Helsingissä, Porvoossa ja Tampereella. Elokuvassa on Timo Koivusalon säveltämää musiikkia ja siinä siteerataan Eino Leinon runoja useaan otteeseen mm. Tuija Piepposen, Esko Nikkarin ja Jope Ruonansuun repliikeissä. 
Vastaanotto.
"Pekko ja poika" oli vuoden 1994 katsotuin elokuva Suomessa 70 000 katsojalla. Myös kriitikot kohtelivat sitä maltillisemmin äänenpainoin kuin sen edeltäjää "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika".
Pekko ja massahurmaaja

Pekko ja massahurmaaja on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon kolmas Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuva keräsi 90 000 katsojaa ja sai edeltäjiään suopeampia arvioita myös kriitikoilta. Elokuva oli ensimmäinen Koivusalon oman elokuvayhtiön Artista Filmin tuotantoa.
Tuotanto.
Toisin kuin edeltäjänsä "Pekko ja poika", "Pekko ja massahurmaaja" jäi ilman Suomen elokuvasäätiön tukea, jolloin edellisen elokuvan tuottanut Spede Pasanen vetäytyi hankkeesta. Elokuvalla oli 2,5 miljoonan markan budjetti, josta miljoona tuli sponsoreilta ja Yleisradiolta, loput jäi Koivusalon ja Artista Filmin vastuulle. Elokuva kuvattiin 21 kuvauspäivässä touko–kesäkuussa 1995 pääosin Jämsässä ja Kuhmoisissa. Ensi-iltaa vietettiin 1. syyskuuta 1995. Vierailevana pääosanäyttelijänä oli elokuvan nimiroolia "massahurmaajaa" Markkua näytellyt Tapio Liinoja. Burnoutista kärsineen Jope Ruonansuun korvasi toinen imitaattori Juha Laitila. Lapsinäyttelijä Kalle Wallin sai rinnalleen toisen lapsinäyttelijän Tiina Myllärin.
Juoni.
Elokuvassa Pekon viattoman rakkauden kohdetta Pipsaa liehittelee kavala Markku. Sivujuonena on kylän poliisin ja kauneussalongin omistajan kesähäiden suunnittelu.
Ylivertaiset

Ylivertaiset () on Marvelin luoma fiktiivinen ryhmä, jonka ovat luoneet kirjoittaja Mark Millar ja taiteilija Bryan Hitch. Ylivertaiset, kuten muut Ultimate-aikalinjan lehdet, ovat alkuperäisen Marvel-universumin sankareiden uusioversioita. Tässä tapauksessa uudistus on kohdistettu Kostajiin. Ylivertaisiin kuuluvat suurin piirtein kaikki alkuperäisen Kostajien vakiokaarti vahvistettuna Nick Furylla, joka toimii ryhmän johtajana. 
Eroavaisuuksia.
Ylivertaisten maailma on paljon raadollisempi kuin normaalijatkumon Kostajat-sarja. Lisäksi kuvitukseen ja hahmojen ulkonäköön on otettu vaikutteita oikeilta julkisuuden henkilöitä. Esimerkiksi Nick Fury näyttää paljon näyttelijä Samuel L. Jacksonilta. Ylivertaiset ovat korostetusti julkisuuden henkilöitä ja valtio rahoittaa heidän toimintansa kokonaan, kun taas alkuperäisissä Kostajissa Rautamiehen perustama säätiö rahoittaa ryhmää. 
Ylivertaiset sai suuren suosion Yhdysvaltain sarjakuvamarkkinoilla. Suomessa Ylivertaiset esiintyi ensimmäistä kertaa "Mega"-lehden numerossa 5/2003.
Jäsenet
Vastustajat.
Ultimate-Marvel-jatkumossa Ylivertaiset kohtasivat monia superroistoja, mukaan lukien:
Pekko ja muukalainen

Pekko ja muukalainen on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon neljäs Pekko Aikamiespoika -elokuva. 
Elokuvan kävi elokuvateattereissa katsomassa 87 925 katsojaa. Elokuva on julkaistu VHS:nä vuonna 1997 ja DVD:nä 2005. Televisiossa elokuva on esitetty 1999 ja 2005 sekä neliosaisena sarjana vuosina 1998, 2003, 2008 ja 2012. 
Tuotanto.
Neljäs Pekko-elokuva valmistui pääosin samalla työryhmällä kuin aiemmatkin. Koivusalo toimi tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, musiikin säveltäjänä ja pääosan esittäjänä. Elokuvan tuotantokustannukset olivat 2 620 084 markkaa ja se sai Suomen elokuvasäätiöltä tukea 1 200 000 markkaa. Uusina näyttelijöinä olivat Kristiina Elstelä ja Tiina Pirhonen sekä "muukalaisen" osaa näytellyt Pirhosen puoliso ranskalainen tanssija-näyttelijä Alain Azerot. Elokuva kuvattiin entiseen tapaan Kuhmoisten Pihlajakoskella ja Jämsässä touko–kesäkuussa 1996. Ensi-iltansa se sai 6. syyskuuta 1996. Artista Filmi Oy tuotti elokuvan kuvauksista 13 minuutin dokumentin "Pekko – komediaa tosissaan" (1996).
Tarina.
Kaisa Kuovi on viimeisillään raskaana. Hän synnyttää pojan, joka katoaa lastenvaunuista. Katoamisesta epäillään kylälle saapunutta tummaihoista miestä. Lapsen katoaminen onnistutaan salaamaan Kaisalta, joka lähtee ystävänsä Tuikun kanssa mökille rentoutumaan. Meeri Aavasuo haluaa adoptoida lapsen ja kadonnut pienokainen päätyy hänen haltuunsa sosiaalitoimiston kautta. Pekko saa asian selville ja onnistuu saamaan lapsen takaisin.
Vastaanotto.
Ilta-Sanomien Timo Malmin mukaan Koivusalo ei saa rasismin teemanpoikasesta mitään irti. 
Elokuva sai valtion laatupalkinnon ja Viitasaaren elokuvaviikon Humanismin käsi -palkinnon.
Pekko ja unissakävelijä

Pekko ja unissakävelijä on vuonna 1997 julkaistu Timo Koivusalon viides ja toistaiseksi viimeinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan kävi elokuvateattereissa katsomassa 80 711 katsojaa. 
Elokuvan tuotantokustannukset olivat 3 345 000 markkaa ja se sai Suomen elokuvasäätiöltä tukea 1 614 220 markkaa. Elokuva on julkaistu VHS:nä vuonna 1998 ja DVD:nä 2005. Elokuvan musiikki julkaistiin CD-levyllä "Musiikki elokuvasta Pekko ja unissakävelijä".
Tuotanto.
Viides Pekko-elokuva valmistui jälleen pääasiassa vakiotyöryhmän voimin. Timo Koivusalo toimi tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, säveltäjänä ja pääosan esittäjänä. Uusia näyttelijöitä olivat Kai Lehtinen ja Heikki Nousiainen tutkijoina, Kauko Laitila Pipsan kummisetänä, Rea Mauranen Pipsan äitinä ja 8-vuotias Vilma Kinnunen, Satu Silvon ja Heikki Kinnusen tytär, nuoren Pipsan esittäjänä. Elokuva kuvattiin touko–kesäkuussa 1997 tutun ympäristön Kuhmoisten Pihlajakosken lisäksi myös Ulvilassa, Porissa, Ähtärissä ja Ikaalisissa. Lehdistötiedotteen mukaan elokuvan tekemisessä oli mukana noin 650 ihmistä. Ensi-iltansa se sai 26. syyskuuta 1997, mutta se oli esitetty aiemmin kahdesti ennen elokuvateatteri-ensi-iltaa: Euran elokuvatapahtuman yhteydessä 19. syyskuuta ja Kuopiossa 22. syyskuuta hyväntekeväisyysnäytöksenä Kuopion yliopistollisen keskussairaalan lastenneurologisen osaston hyväksi. Elokuvan musiikki on pääosin Timo Koivusalon säveltämää ja Pori Sinfoniettan soittamaa.
Muuta tietoa.
Tämä elokuva on ainoa Pekko Aikamiespoika -sarjan elokuva, jossa Joel Hallikainen ei ole ollenkaan mukana. Noihin aikoihin hän oli tekemässä soololevyään Yksin. Vaikka tosin edellisessäkin elokuvassa Pekko ja muukalainen Hallikainen oli enää vain yhdessä pienessä roolissa.
Rahoitus

Rahoitus on varojen hankkimista jonkin hankkeen toteuttamiseksi. Yritystoiminnassa se on osa-alue, jonka tehtävänä on omaisuuden tuoton maksimointi ja rahoituksen kustannusten minimointi. Tieteenalana rahoitus tutkii menetelmiä, joilla yksilöt, yritykset sekä organisaatiot järjestävät ja käyttävät rahallisia resurssejaan ottamalla huomioon toimintaansa liittyvät riskit. Termillä rahoitus voidaan tarkoittaa seuraavia toimintoja: 
Rahoituksen teoria.
Akateemisesti tarkasteltuna rahoituksen tieteellinen tutkimus voidaan karkeasti jakaa kahteen pääluokkaan: 1) markkinoiden tehokkuuteen ja 2) behavioristiseen koulukuntaan. Ensimmäistä koulukuntaa voidaan pitää yleisesti hyväksyttynä normatiivisena rahoitusteorian tieteellisenä valtavirtanäkemyksenä; joka perustuu odotetun hyödyn matemaattisten aksioomien laskemiselle, markkinoiden tehokkuudelle sekä rationaaliselle päätöksenteolle. Tätä asetelmaa pyrkii haastamaan rahoitusteorian deskriptiivinen behavioristinen suuntaus; joka tiedostaa sen etteivät inhimilliset taloudelliset toimijat ole johdonmukaisen rationaalisia päätöksissään, tai ainakin tämä järjen käyttö ja tunteiden sivuuttaminen on rajallista. Lisäksi erilaisten anomalioiden olemassaoloa rahoitusmarkkinoilla on ollut vaikea perustella odotetun hyödyn maksimoinnilla tai sijoittajien rationaalisella päätöksenteolla.
Yleisemmällä tasolla rahoitusteorian mukaan sijoituksen tuotto ja riski kulkevat niin sanotusti "käsi kädessä". Epävarmuuden kasvaessa myös rahan kustannuksen on noustava, sillä rahoittaja haluaa kohtuullista kompensaatiota kantamalleen riskille. Toisin sanoen, mitä riskialttiimpi sijoituskohde on, sitä suurempi on tuoton odotusarvon oltava. Esimerkiksi osakesijoituksia voidaan pääsääntöisesti pitää riskialttiimpina kuin korkosijoituksia, joten niistä voidaan myös odottaa keskimäärin korkeampaa tuottoa. Vastaavasti pitkäaikaiset sijoitukset ovat lyhytaikaisia sijoituksia riskialttiimpia ja siten niiden voidaan myös odottaa tuottavan paremmin. On kuitenkin huomioitava, että korkeampi tuoton odotusarvo ei sinänsä takaa parempaa tuottoa, sillä riskialttiimmissa kohteissa volatiliteetti eli keskihajonta on suurempi, joten on mahdollista saada sekä suuria tuottoja, että myös suuria tappioita. Tuottopotentiaalin kasvaessa tappioiden riski kasvaa myös.
Rahoituksen opetus Suomen yliopistoissa.
Rahoitusta voi opiskella pää- tai sivuaineena kauppatieteiden kandidaatin ja maisterin tutkintoa suoritettaessa. Rahoituksen opetus ja tutkimus jakaantuu pääosin yritysrahoitukseen keskittyvään ja rahoitusmarkkinoihin keskittyvään opetukseen ja tutkimukseen. Kauppatieteiden ylioppilaille rahoitus on yksi suosituimmista pääaineista. Helsingin kauppakorkeakoulussa, Vaasan yliopistossa. se on perinteisesti ollut suosituin pääaine. Rahoitusta voi opiskella pääaineena seuraavissa yliopistoissa:
Pahat pojat (vuoden 1995 elokuva)

Pahat pojat (, televisioesityksessä "Bad Boys – pahat pojat") on Michael Bayn ohjaama toimintakomediaelokuva vuodelta 1995. Elokuvan pääosissa on suulas poliisikaksikko, jota näyttelevät Will Smith ja Martin Lawrence. Elokuvan jatko-osa "Bad Boys II" julkaistiin vuonna 2003.
Elokuvan budjetti oli 19 miljoonaa dollaria, mutta elokuva tuotti lippuluukuilla maailmanlaajuisesti peräti 141 miljoonaa dollaria. Elokuva oli myös Will Smithin, Martin Lawrencen ja ohjaaja Michael Bayn läpimurto muihin suuriin tuotantoihin.
Novamainen muuttuja

Novamainen muuttuja (lyhenne NL) on räjähtävää tähteä, novaa muistuttava muuttuva tähti, jossa ei havaita novapurkauksia. Novamaiset muuttujat eivät ole novia tai kääpiönovia, mutta niiden spektreissä on näiden piirteitä. 
Novamainen muuttuja.
Silti novamaiset muuttujat luetaan purkautuviin eli kataklysmisiin muuttujiin. Tunnetuimmat novamaiset muuttujat ovat symbioottisia kaksoistähtiä (esimerkiksi Z Andromedae) ja magneettisia kataklysmisiä muuttujia (esimerkiksi polarit AM Herculis). Näissä tähdissä on kylmä tähti ja kuuma tähti, joka voi olla valkea kääpiö, alikääpiö ja pääsarjan tähti.
Kylmästä ("punaisesta") tähdestä virtaava kaasu muodostaa kertymäkiekon kuumemman tähden ympärille. Kiekossa tapahtuu kirkastumisia ja himmentymisiä. Myös valkeaan kääpiöön valuva massavirta, joka kuumenee hehkuvaksi kaasuksi törmätessään valtavassa painovoimassa tähteen suurella nopeudella, säteilee eri voimalla eri aikoina.
Santa Claus

Santa Claus on kaupunki Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki kuuluu Toombsin piirikuntaan. Vuonna 2000 tehdyn väestölaskennan mukaan kaupungissa asui 237 ihmistä. Väestötiheys oli 474 as./km². Pinta-alaa Santa Clausilla on 0,5 neliökilometriä.
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Santa Clausissa asui 237 ihmistä, joista miehiä oli 129 ja naisia 108. Kaupungissa oli 79 kotitaloutta ja 53 perhettä. Kaupungin väestöstä 82,3 prosenttia oli valkoisia, 1,7 % mustia tai afroamerikkalaisia ja 16 % muiden rotujen edustajia. Hispaanoja ja latinoja oli 24,9 % väestöstä.
Väestön keski-ikä on 30,4 vuotta. Alle viisivuotiaita oli vuonna 2000 17, 18 vuotta täyttäneitä 184 ja yli 65-vuotiaita 15.
R Coronae Borealis -tähti

R Coronae Borealis -tähti (R CrB -muuttuja) on kirkkaudeltaan muuttuva tähti, jossa tapahtuu melko nopeita himmenemisiä ja kirkkauden palautumista normaaliksi pitemmän ajan kuluessa. Näiden tähtien spektrityyppi on F-K ja R, ja ne ovat jättiläistähtiä. Tähdessä voi tapahtua himmenemistä epäsäännöllisin väliajoin jopa 8—10 magnitudia muutamissa viikoissa. Suurin himmeneminen tapahtuu ehkä 10 päivässä. Sen jälkeen tähden valo saattaa vaihdella epäsäännöllisesti muutaman kuukauden, kunnes tähti palaa tavalliseen kirkkauteen useiden kuukausien tai jopa vuoden aikana. Nämä tähdet sisältävät vähän vetyä ja runsaasti hiiltä, mikä viittaa siihen, että ne ovat kehittyneet pitkälle.
Tähdessä tapahtuu aika-ajoin purkauksia, jotka puhaltavat avaruuteen hiiltä tai muuta tiivistyvää ainetta sisältävää kaasua. Hiilipitoinen pilvi himmentää tähden valon ja hajaantuu aikojen mukana tähdestä tulevan säteilyn ja hiukkasvirran takia. R Coronae Borealiksen spektriluokka on F8—G0 Ib, ja siinä tapahtuu kefeidinkaltaista sykkimistä 20—100 päivän jaksossa. Koska R Coronae Borealis -tähtiä tunnetaan vain 50, arvellaan niiden olevan lyhyt, vain tuhansien vuosien pituinen vaihe tähden kehityksessä. Teoreetikot sanovat näiden tähtien olevan valkeita kääpiöitä, jotka ovat juuri laajenneet punaiseksi jättiläiseksi (harvinainen ilmiö) joko kahden valkean kääpiön törmättyä tai muuten vain. 
Himmenemiselle on monesti ominaista joko korkea tai matala kirkkauden sahaaminen minimissä, aivan kuin olisi useita minimejä peräperää. Näiden ja suurten minimien välillä olevan pienemmät minimit noudattavat seuraavaa kaavaa: nopeampi himmeneminen, hitaampi palautuminen. Palautuminen suuresta minimistä hidastuu loppua kohti. Mitä syvempi minimi on, sen kauemmin se kestää. 7 m minimi voi kestää 200 päivää ja palautuminen 200 päivää.
Sijaissota

Sijaissota eli proxy-sota tarkoittaa sisällissotaa tai paikallista sotaa, johon ulkopuoliset valtiot ovat sekaantuneet tukien sodan vastakkaisia osapuolia. Tämä tarkoittaa, että ulkopuoliset valtiot käytännössä ovat epäsuorassa keskinäisessä sodassa sijaissodan yhteydessä, mutta enemmän tai vähemmän rauhanomaisissa suhteissa sen ulkopuolella. Ulkopuoliset valtiot voivat lähettää sijaissotaan omia taistelujoukkojaan, mutta ne myös saattavat tyytyä antamaan kalusto-, koulutus- ja tiedusteluapua sijaissodan paikallisille osapuolille. 
Esimerkkejä sijaissodista ovat monet kylmän sodan aikaiset konfliktit: Neuvostoliitto ja Yhdysvallat olivat epäsuorasti vastakkain muun muassa Korean sodassa, Vietnamin sodassa ja Afganistanin sodassa. Kongon kriisi oli myös osittain Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain sijaissotaa.
Aikaisemmassa historiassa tällaista sotaa muistutti 1930-luvulla käyty Espanjan sisällissota, jossa fasistiset Italia ja Saksa tukivat nationalisteja ja kommunistinen Neuvostoliitto tasavaltalaisia.
Espanjan pääministeri

 
Espanjan pääministeri on Espanjan hallituksen puheenjohtaja. Nykyinen virka muodostettiin vuoden 1978 perustuslaissa, ja sitä on 1. kesäkuuta 2018 lähtien pitänyt hallussaan Pedro Sánchez. Pääministerin virka-asuntona toimii Moncloan palatsi Madridissa.
Titteli.
Espanjan pääministeri tunnetaan espanjaksi nimellä "Presidente del Gobierno". Suoraan käännettynä titteli olisi ”hallituksen puheenjohtaja”, mutta suomen kielessä viranhaltijaan viitattaessa puhutaan pääministeristä.
Espanjalaiset käyttävät pääministeristä yleensä vain nimitystä "Presidente", joka muunkielisissä yhteyksissä kääntyy usein tasavallan valtionpäämiestä tarkoittavaksi presidentiksi. Tämä on joskus aiheuttanut noloja tilanteita ulkomaisten virkamiesten keskuudessa, esimerkiksi Jeb Bushin (Floridan kuvernööri ja Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin veli) viitatessa pääministeriin tittelillä ”Espanjan tasavallan presidentti”. Myös Yhdysvaltain entinen presidentti Donald Trump kutsui Mariano Rajoyta presidentiksi useampaan otteeseen tämän ollessa valtiovierailulla Yhdysvalloissa syyskuussa 2017.
Valinta.
Pääministeri ei ole suoraan kansan valitsema. Neljän vuoden välein pidettävien parlamenttivaalien jälkeen Espanjan kuningas ehdottaa useimmiten suurimman kannatuksen saaneen puolueen tai koalition puheenjohtajaa pääministeriksi ja edustajainhuone (parlamentin alahuone) suorittaa valinnan.
Clannad

Clannad on irlantilainen folk- ja folkrock-yhtye, jonka musiikissa on vahvoja vaikutteita irlantilaisesta kansanmusiikista. Yhtye on levyttänyt sekä iirin että englannin kielellä. Tunnetuimpia kappaleita ovat "Theme from Harry's Game", "Robin (The Hooded Man) sekä "In The Lifetime".
Clannad (alun perin "Clann as Dobhar", merkitykseltään "perhe Dobhairista") on nimensä mukaisesti perheyhtye, kolme Brennania ovat sisaruksia ja kaksi Duggania heidän kaksoisenonsa. Brennanin muusikkoperheeseen kuuluu myös Enya, joka oli Clannadin jäsen vuosina 1979–1982.
Hot Lips

Hotlips on suomalainen seksikauppaketju, -brändi ja verkkokauppa. Brändin alla toimivia seksikauppoja on yli kaksikymmentä kappaletta eri puolilla Suomea. Suurin liikkeistä sijaitsee Helsingin Itäkeskuksessa. Ketjulla on lisäksi Virossa seitsemän liikettä, joiden toiminnasta vastaa Relika Oü.
Koko ja liikevaihto.
Ketjun taustalla Suomessa on vuonna 1998 perustettu HL-Property Oy. Ketjun myymälöistä Suomessa kolme on HL-Property Oy:n omistuksessa ja muut osallistuvat omina itsenäisinä yrityksinään yhteismainontaan ja ostavat tuotteita HL-Property Oy:n Tallinnassa sijaitsevan seksi- ja tukkuliikkeen kautta. Ne eivät ole HL-Property Oy:n tytäryhtiöitä eivätkä liioin franchising-sopimuksin siihen sidottuja.
Lämpötahna

Lämpötahna on elektroniikassa ja tietotekniikassa käytettävä termistä kontaktia parantava aine.
Yleisimmin käytetty aine on silikonipolymeeriä, ja sen vuoksi lämpötahna tunnetaankin usein nimellä piitahna.
Lämpötahnaa käytetään esimerkiksi tietokoneen mikroprosessorin ja sen metallisen, esimerkiksi alumiinisen jäähdytysrivan välissä parantamaan mikroprosessorin ja jäähdytysrivan välistä lämmönjohtokykyä. 
Myös muiden runsaasti lämpöä tuottavien puolijohdekomponenttien kuten tehotransistorien ja jänniteregulaattorien kanssa käytetään lämpötahnaa. Piitahnasta on kehitetty myös vaativampaan käyttöön soveltuvia aineita, joissa pii on korvattu metallilla kuten hopealla, tai keraamisilla yhdisteillä.
Lämmönjohtavuuksia.
Lämmönjohtavuuksia pienemmästä suurempaan
Louis Kahn

Louis Isadore Kahn (alk. Itze-Leib Schmuilowsky; 20. helmikuuta 1901 Kuressaare, Saarenmaa, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. maaliskuuta 1974 New York, New York, Yhdysvallat) oli virolaissyntyinen yhdysvaltalainen arkkitehti ja Pennsylvanian yliopiston professori vuodesta 1955. Hän asui Yhdysvalloissa vuodesta 1905. 
Kahn kehitti oman arkkitehtuurifilosofiansa, jota ilmentävät "Trentonin kylpylä" (1956) ja "Richard Laboratories" (Richards Medical Research Building) Philadelphiassa, jossa on myös hänen asemakaavoihinsa pohjautuvia alueita.
Kahn oli modernistisen arkkitehtuurin ihailluimpia ja kiistellyimpiä arkkitehteja. Hän käytti töissään kubistisia muotoja, tetraedrejä, neliöitä ja pyramideja. Hänen töitään ovat muun muassa tiili- ja lasirakentamista edustava "Yale Art Gallery" New Havenissa ja betoninen Bristolin kaupungintalo.
Spede-Tuotanto

Spede-Tuotanto Oy oli Spede Pasasen vuonna 1993 perustama tuotantoyhtiö. Pasanen myi yhtiön viikkoa ennen kuolemaansa helsinkiläiselle pankkiiriliike Sofi Oy:lle 3,9 miljoonan euron hintaan . 
Yhtiö tunnettiin myös nimellä Lafalcom Oy ja nykyään se on selvitystilassa.
Kaare Klint

Kaare Klint (15. joulukuuta 1888 - 28. maaliskuuta 1954) oli tanskalainen arkkitehti ja huonekalusuunnittelija. Hän oli Kööpenhaminan taideakatemian huonekaluosaston luoja ja johtaja vuodesta 1944. Hän toteutti taideakatemiassa käsityöläisten ja arkkitehtien kiinteän yhteistyön, joka teki tanskalaiset huonekalut maailmankuuluiksi.
Arkkitehtina Klint saattoi päätökseen isänsä alulle paneman Grundtvigin kirkon rakennustyöt (1930–1940) ja suunnitteli Beetlehem-kirkon (1935–1937).
Weierstrassin lause

Weierstrassin lause (myös Weierstrassin min-max-lause) on matematiikassa lause, jonka mukaan jatkuva funktio saa suljetulla välillä suurimman ja pienimmän arvon.
Olkoon formula_1 jatkuva funktio. Weierstrassin lause tarkoittaa sitä, että väliltä formula_2 löytyy luvut formula_3 ja formula_4 siten, että kaikilla pisteillä formula_5 funktion arvo pysyy arvojen formula_6 ja formula_7 välissä. Matemaattisesti
On olemassa luvut formula_8 ja formula_9 siten, että kaikilla formula_5 pätee formula_11.
Weierstrassin lause on merkittävä muun muassa siksi, että sen avulla voidaan todistaa Rollen lause, jota puolestaan käytetään differentiaalilaskennan keskeisimmän lauseen, differentiaalilaskennan väliarvolauseen todistuksessa.
Todistus.
Todistetaan, että löydetään suurin arvo kuten edellä määritelty. Pienin arvo löydetään vastaavalla tavalla, kun tutkitaan funktiota formula_12. 
Merkitään formula_13 ja formula_14. 
Väite: formula_15 on rajoitettu välillä formula_2. 
Tehdään vastaoletus: formula_15 ei ole rajoitettu välillä formula_2. Tällöin kaikilla formula_19 on olemassa formula_20, jolla formula_21. Koska lukujono formula_22 on rajoitettu, niin Bolzanon–Weierstrassin lauseen nojalla lukujonolla formula_22 on suppeneva osajono formula_24 eli formula_25 kun formula_26. Koska formula_27 kaikilla formula_28, niin formula_29. 
Koska formula_15 on jatkuva pisteessä formula_31, niin on olemassa formula_32 siten, että formula_33, kun formula_34. Koska formula_25, kun formula_26, niin on olemassa formula_37 siten, että formula_38, kun formula_39. Näillä formula_40 pätee formula_41. Mutta koska formula_42 ja koska formula_43, kun formula_26, niin saadaan ristiriita. Täten väite pätee. 
Koska formula_15 on rajoitettu välilä formula_2, joten on olemassa formula_47. Merkitään formula_48. Nyt on osoitettava vielä formula_49 jollakin formula_5. 
Pienimmän ylärajan määritelmän nojalla kaikilla formula_51 on olemassa formula_52, jolle formula_53. Bolzanon–Weierstrassin lauseen nojalla lukujonolla formula_54 on olemassa suppeneva osajono formula_55, jolla formula_56, kun formula_26. Funktion formula_15 jatkuvuuden nojalla formula_59, kun formula_26. Tällöin formula_61, mistä seuraa kuristusperiaatteen nojalla formula_62. formula_63
Bengt Lundsten

Bengt Harald Lundsten (s. 26. helmikuuta 1928 Turku) on suomalainen arkkitehti ja professori. Lundsten toimi Teknillisen korkeakoulun rakennusopin professorina vuosina 1969–1994. Hänen töitään ovat muun muassa Kortepohjan asemakaava ja rivitalot Jyväskylässä (1964–1969), Puu-Käpylän saneeraus (1970–1977) ja Kuopion Jynkän asuntomessualueen asemakaava (1979).
J. A. Hollo

Juho August Hollo () oli suomalainen kasvatustieteilijä, kääntäjä ja kriitikko.
Ura.
Hollon vanhemmat olivat tehtaanomistaja Elias Hollo ja Susanna Widmark. Hollo pääsi ylioppilaaksi vuonna 1905 Vaasan reaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1907 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1919 Helsingin yliopistosta.
Hollo oli Kristiinankaupungin ruotsalaisen yhteiskoulun opettajana vuosina 1908–1910 sekä Vaasan ruotsalaisen yhteiskoulun ja Vaasan kauppakoulun opettajana vuosina 1913–1919. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti vuosina 1920–1930, kasvatus- ja opetusopin ylimääräinen professori vuosina 1930–1937, kasvatus- ja opetusopin virkaatekevä professori vuosina 1934 ja 1936, sekä professori vuosina 1937–1954. 
Lisäksi Hollo oli Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan inspehtori vuosina 1930–1932 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansleri vuosina 1951–1953. 
Hollo oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1938. 
Hollo tutki muun muassa Aleksis Kiveä ja suoritti suomentajana mittavan ja laadukkaaksi mainitun työn. Hän käänsi muun muassa Miguel de Cervantesin, Anatole Francen, Gustave Flaubertin, Stendhalin, Voltairen, Charles Dickensin, Jonathan Swiftin, Johann Wolfgang von Goethen, Fjodor Dostojevskin, Leo Tolstoin, Knut Hamsunin ja Friedrich Nietzschen tuotantoa suomeksi. Hän suomensi ainakin 16 kielestä. Hollo oli myös merkittävä aforistikko, ja kasvatuksesta hän totesi: ”Kasvatus on kasvamaan saattamista.”
J. A. Hollon ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Aili Armida o.s. Pihlström. Vuodesta 1920 Hollo oli avioliitossa laulajatar Iris Antonina Anna Waldenin (1899–1983) kanssa. Heidän poikiaan ovat runoilija ja kääntäjä Anselm Hollo, joka asui 1960-luvulta alkaen Yhdysvalloissa, sekä oikeustieteilijä, professori Erkki Hollo.
Nordavia

Nordavia (, ), on venäläinen, Venäjän luoteisosan alueelliseen liikenteeseen keskittynyt lentoyhtiö. Nordavia on vuonna 2011 tehdyn kaupan seurauksena Venäjän suurimpiin pörssiyrityksiin kuuluvan kaivosyhtiö Norilski nikelin omistuksessa.
Yhtiön toimintahistoria kirjataan alkavaksi jopa vuoden 1929 lopulta, jolloin Arkangelin ja nykyään Syktyvkarina tunnetun paikan välisen lentoreitin valvomiseksi perustettiin toimisto Arkangeliin. Yhtiön nimi on vaihdellut vuosien saatossa. Ennen nykyistä nimeään yhtiön osake-enemmistö kuului Aeroflotille ja lentoyhtiö kulki useiden vuosien ajan nimellä Aeroflot-Nord.
Nordavian toiminnot on keskitetty Venäjän Arkangeliin. Yhtiö on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitton jäsen ja edustettuna tämän johtokunnassa. 
Laivasto.
Nordavian laivasto kesäkuussa 2018:
Reittikohteet.
Nordavia operoi lähinnä Venäjän luoteisosan sisäistä liikennettä. Yhtiön reittiverkon ulkomaisiin lentokenttiin lukeutuu ainoastaan Tromssa. Nordavia liikennöi reittikarttansa mukaan seuraaviin kohteisiin (helmikuu 2013):