tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Konservatorio

 
Konservatorio on nimitys, jota käytetään eriasteisista oppilaitoksista, jotka keskittyvät päätoimisesti musiikin opetukseen. Suomessa konservatoriot ovat musiikkioppilaitoksia, joissa voi suorittaa ammatillisen toisen asteen tutkintoja musiikin alalta. Ne antavat myös ammattitutkintoon johtamatonta musiikin perusopetusta. 
Historia.
Nimitys "konservatorio" tulee Italiassa sijainneista orpolastenkodeista käytetystä italiankielisestä nimityksestä "Conservatorio". Orpolastenkodeissa annettiin lapsille muun toiminnan lisäksi musiikkiopetusta. Erityisesti Napolin ja Venetsian orpokotien antama musiikkikoulutus tuli tunnetuksi maailmalla ja toimi esimerkkinä myöhemmille musiikillisille oppilaitoksille, jotka ottivat käyttöön konservatorio-nimityksen. Konservatorioiden historiassa kehitystä tapahtui Ranskan vallankumouksen ajoilla. Uusien sivistysihanteiden mukaan kaikilla tuli olla mahdollisuus opiskella musiikkia ilmaiseksi. Varhaisimpia musiikkioppilaitoksiksi perustettuja konservatorioita perustettiin Pariisiin (1795), Prahaan (1811), Wieniin (1817), Lontooseen (1822), Brysseliin (1832) ja Leipzigiin (1843). Konservatoriojärjestelmän synty poiki myös suuren määrän yleistajuisia metodeja musiikin opiskeluun.
Ennen kuin Suomessa oli mahdollista saada korkeatasoista musiikinopetusta, lähtivät suomalaiset opiskelijat ulkomaisiin konservatorioihin opintojen perään. Näistä tärkeimpinä mainittakoon Leipzigin, Pariisin ja Pietarin konservatoriot.
Suomalaiset konservatoriot.
Suomessa on 15 konservatoriota: Helsingissä, Joensuussa, Jyväskylän ammattiopiston musiikkiala (entinen Suomalainen konservatorio) Jyväskylässä, Kainuun ammattiopisto Kajaanissa, Kymen konservatorio Kotkassa, Tampereella, Pietarsaaressa, Kuopiossa, Turussa, Oulussa, Helsingin Pop &amp; Jazz Konservatorio, Palmgren-konservatorio Porissa, Lahden konservatorio (ent. Päijät-Hämeen konservatorio) Lahdessa, Keski-Pohjanmaan konservatorio Kokkolassa, Pop &amp; Jazz konservatorio Lappia Torniossa. 
Suomen 15 konservatoriosta kaksi toimii Helsingissä, muut eri puolilla Suomea. Turun konservatorio on kaksikielinen. Pietarsaaressa opetus annetaan ruotsin kielellä. Muissa konservatorioissa koulutus annetaan suomen kielellä. Konservatoriot antavat opetusta klassisessa musiikissa, kansanmusiikissa, pop- ja jazzmusiikissa sekä musiikkiteknologiassa, mutta kaikista ei löydy jokaista vaihtoehtoa. Ammattikoulutuksen lisäksi konservatoriot ovat alueensa suuria musiikin perusopetuksen järjestäjiä. 
Tampereella ja Turussa voi suorittaa tanssialan perustutkinnon. Lisäksi tanssin perusopetusta annetaan Kuopion konservatoriossa, Tampereen konservatoriossa ja Jyväskylän ammattiopistossa.
Mayday

Mayday on kansainvälinen puheradioliikenteessä käytettävä hätämerkki, jota esimerkiksi laivat ja lentokoneet käyttävät joutuessaan hätätilaan, jossa ne tarvitsevat pikaista apua. Mayday-sana juontaa juurensa ranskan kielen sanonnasta ”"(venez) m'aider"”, joka tarkoittaa ”(tulkaa) auttamaan minua”. Myöhemmin ilmaisu lyhentyi englannin kieleen sopivaan muotoon. Toisaalta tämä yksittäinen sana vakiintui hätämerkiksi, koska se on yksinkertainen ja radioliikenteestä helposti erottuva sana. (vrt. Morsen aakkosten SOS-merkki.) Kansainvälisen meri- ja ilmaliikennesopimuksen mukaan kaikkien maiden alukset ja organisaatiot, niin kaupalliset kuin sotilaalliset, ovat velvollisia vastaamaan hätäkutsuun ja avustamaan kutsun lähettäjää.
Sana ”mayday” voidaan nykyisin lausua kansainvälisten sopimusten mukaan joko ranskalaisittain ”medee” (aiemmin ainoa tapa) tai englantilaisittain ”meidei”.
Käyttö.
”Mayday”-kutsu aloitetaan valitsemalla meri-VHF-radiosta kanava 16 (156,800 MHz), joka on kansainvälinen hätä-, turvallisuus- ja kutsuliikenteessä käytetty meri-VHF-kanava. Tämän jälkeen voidaan aloittaa hätäliikenne hätäkutsun antamisella. Tämä tapahtuu toistamalla ”mayday” kolmesti, minkä jälkeen alus / lentokone / muu asema ilmoittaa nimensä ja/tai kutsutunnuksensa. Hätäkutsun tarkoitus on kiinnittää muiden asemien huomio ja valmistautua vastaanottamaan pian seuraava hätäsanoma.
Tämän jälkeen annetaan varsinainen hätäsanoma. Hätäsanoma aloitetaan lausumalla alkuun ”mayday” kerran ja antamalla jälleen aluksen nimi ja/tai tunnus. Tämän jälkeen ilmoitetaan sijainti esimerkiksi koordinaatteina tai suuntimana ja etäisyytenä jostakin tunnetusta pisteestä. Tämän jälkeen ilmoitetaan hädän ja tarvittavan avun laatu sekä muut pelastustoiminnan käynnistymiseen vaikuttavat asiat, esimerkiksi aluksen tai lentokoneen henkilömäärä. 
Lentoliikenteessä käytetään kansainvälistä hätätaajuutta 121,500 MHz. Hätäkutsu voidaan myös antaa kulloinkin käytössä olevalla taajuudella ilma-aluksen ollessa radioyhteydessä lennonjohtoon. Useimmat ilmassa olevat lentokoneet sekä kaikki lennonjohtoyksiköt monitoroivat jatkuvasti hätätaajuutta 121,500 MHz, jolloin myös valvomattomassa ilmatilassa lentävä lentokone saa välitettyä hätäviestin. 
Hätäliikenteen jatkuessa kaikki siihen osallistuvat asemat aloittavat liikenteen lausumalla ”mayday”.
Esimerkki hätäliikenteestä meri-VHF-radiolla.
Hätäkutsu:
MAYDAY MAYDAY MAYDAY
THIS IS
MATTI MATTI MATTI OHAB OHAB OHAB
Hätäsanoma:
MAYDAY
THIS IS
MATTI
MY POSITION
59 DEGREES 24 MINUTES NORTH
23 DEGREES 14 MINUTES EAST
FIRE IN THE ENGINE ROOM
142 PERSONS ON BOARD
NEED IMMEDIATE ASSISTANCE
OVER
Muita hätäkutsumenetelmiä.
Radioliikenteessä puhuttu hätäkutsu on korvautumassa radioon liitetyllä digitaalisella DSC-hätäkutsulla ("digital selective calling"). Lisäksi käytössä on pelkkiä radiosignaaleihin perustuvia hätälähettimiä, kuten EPIRB ("emergency position-indicating radio beacon"), joka on GPS-paikkatiedon radiolla lähettävä hätäpoiju. Poiju käyttää 406 MHz:n taajuutta. Breitling Emergency -rannekello lähettää 121,500 MHz:n hätätaajuudella, jonka lentokoneet havaitsevat.
Tony Hawk

Anthony Frank ”Tony” Hawk (s. 12. toukokuuta 1968) on yhdysvaltalainen rullalautailija. Hawk on saavuttanut kuuluisuutta hypättyään ensimmäisen 900-asteisen sekä lisensoidulla videopeleillään. Hän on monien mielestä yksi menestyksekkäimmistä ja vaikutusvaltaisimmista modernin vertikaalisen skeittauksen pioneereista.
Hawk kasvoi San Diegossa, Kaliforniassa. Hän oli kuvausten mukaan ”yliaktiivinen” lapsi. Hawkin vanhemmat tukivat poikansa rullalautailua, koska se toimi varaventtiilinä hänen liialliselle energialleen. Kun Hawkin taidot kehittyivät, hänestä tuli neljätoistavuotiaana ammattimainen skeittaaja. Vuonna 1999 hänestä tuli ensimmäinen skeittaaja, joka laskeutui 900 asteen ilmapyörähdyksen. Vuonna 2002 hän loi Boom Boom HuckJamin, extreme-urheilu-näyttelyn -ja kiertueen, joka käynnistettiin Las Vegasissa.
Koko uransa ajan Hawk on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja muissa tiedotusvälineissä sekä omaa nimeään kantavissa videopeleissä. Hän on ollut mukana myös erilaisissa hyväntekeväisyystoimintaan liittyvissä asioissa, mukaan lukien perustamassaan Tony Hawk -säätiössä, joka auttaa rakentamaan skeittiparkkeja köyhimmille alueille. Hän toimii myös yhteistyössä Athletes For Hope -hyväntekeväisyysjärjestön kanssa.
Nuoruusvuodet.
Tony Hawk syntyi San Diegossa, Kaliforniassa. Hawkin isä on eläkkeellä oleva Yhdysvaltain merivoimien upseeri, Frank Hawk. Hawkin äiti Nancy Hawk on osa-aikainen liiketoiminnan opettaja. Tony Hawk aloitti rullalautailun yhdeksänvuotiaana, kun hänen isoveljensä Steve antoi hänelle käytetyn rullalaudan ja hänen isänsä rakensi rampin heidän takapihalleen. Kun Hawk oli nuori, hänen kuvattiin olevan ”yliaktiivinen”. Kerran Tony iski ohi baseballissa ja oli niin poissa tolaltaan, että piiloutui kallionkoloon. Hänen isänsä lupasi pojalleen jäätelöannoksen, jos tämä tulisi ulos luolasta. Hänen turhautumisensa oli niin ankaraa, että vanhemmat pyysivät, että hänelle tehtäisiin psykologinen arvio koulussa. Tulokset osoittivat että Tony oli ”lahjakas” ja koulun neuvonantajat suosittelivat sijoituspaikkaa edistyneiden tunneilla.
Hawk oli Jean Farb Middle Schoolissa vuodesta 1980 vuoteen 1981. Hän palasi vähän aikaa sitten vanhaan kouluunsa esittääkseen siellä show’nsa ”Homecoming”.
Hawk siirtyi ammattilaiseksi 14-vuotiaana. Hän valmistui Torrey Pines High Schoolista, San Diegosta, Kaliforniasta. Tony Hawk oli maailmanmestari 12 peräkkäistä vuotta.
Nimikkopelit.
Hawkin nimen ympärille on tehty skeittipelisarja.
Yksi tunnetuimmista "Tony Hawk" -peleistä on Tony Hawk's Underground, jossa on paljon erilaisia hahmoja, muun muassa Steve Caballero, Chad Muska, Bob Burnquist, Bam Margera ja tietysti Tony Hawk, sekä myös suomalainen lautailija Arto Saari. Tony Hawk -peleissä voi kehittyä ja oppia tekemään paremmin temppuja, ja kun läpäisee ”Story Mode” -tarinatilaa, niin saa uusia tasoja ja skeittaajia.
Televisio.
Tony Hawk on myös näytellyt televisiosarjassa "C.S.I. Miami". Hän on myös esiintynyt vierailevana tähtenä esittäen itseään "Simpsonit"-jaksossa Haisuhenki ("Barting Over"), ja elokuvassa "".
Stroganov (ruokalaji)

Stroganov (myös Stroganoff) eli stroganovinpihvi on venäläistä alkuperää oleva ruokalaji. Sen perusraaka-aineet ovat voissa paistetut naudanlihakuutiot, jotka tarjoillaan paprikan, sipulin, tomaatin ja suolakurkun kanssa kermakastikkeessa. Ruoasta on tosin olemassa useita hyvinkin erilaisia versioita kuten nakkistroganov, makkarastroganov, lihapullastroganov ja jauhelihapihvistroganov.
Historia.
Ruokalaji on nimetty venäläisen Stroganov-kreivisuvun mukaan, mutta yhteisymmärrykseen ei ole päästy siitä, onko ruokalaji keksitty ranskalaisen kokin Charles Brièren, diplomaatti, kenraali, Pavel Alexandrovitš Stroganovin vai Elena Ivanovna Molokhovetšin toimesta. Brière toimi mahdollisesti Stroganov-suvun kokkina Stroganovin palatsissa Pietarissa. Toisen teorian mukaan ranskalainen kokki Andre Dupont olisi kehittänyt ruokalajin kreivi Alexander Grigorievitš Stroganoville. Ensimmäinen kirjallinen maininta ruokalajista on Elena Ivanovna Molokhovetšin reseptikirjassa vuodelta 1871. Ruokalaji kehitettiin keisarillisen Venäjän yläluokan jäsenille, koska raaka-aineet olivat kalliita. Venäläisen historiankirjoituksen mukaan kokki Dupont loi ruokalajin kreivi Alexander Grigorievitš Stroganoville.
Jalka (mittayksikkö)

Jalka (tunnus ft, , monikossa "feet") on pituuden mittayksikkö, jonka pituus on kaksitoista tuumaa eli 0,3048 metriä eli 30,48 cm. Jalkaa merkitään lyhenteellä ft tai joskus myös ′ eli yläpuolisella indeksointipilkulla.
Termi ”jalka” on peräisin noin vuosilta 2000–1500 eaa. muinaisen Mesopotamian ajan Babyloniasta, missä kauppiaat kehittivät omaan käyttöönsä tarvittavan mittajärjestelmän. Ensimmäinen standardiyksikkö pituudelle annettiin hallitsija Gudeaa esittävän patsaan jalan pituudesta (26,45 cm). Antiikin Kreikassa jalka eli "pūs" vaihteli kaupungeittain; attikalainen eli Ateenassa käytössä ollut jalka oli noin 29,6 senttimetriä. Roomalainen jalka "pes" oli saman pituinen. Joidenkin mukaan kuningas Henrik I:llä oli 12 tuuman pituinen jalkaterä ja hän päätti standardisoida tämän pituuden. Löydettyjen kirjoitusten perusteella termiä kuitenkin käytettiin jo 70 vuotta ennen kuninkaan syntymää.
Jalka ei ole SI-järjestelmän mukainen yksikkö, mutta on yleisesti käytössä Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kansain­välisessäkin käytössä se on lento­korkeuden yksikkönä ilmailussa, ja tässä yhteydessä sen hyväksyy myös Suomessa nykyisin voimassa oleva mitta­yksikkö­asetus. Purjelennossa ja laskuvarjohypyssä kuitenkin käytetään metrejä.
Myös Ruotsissa oli käytössä kyynärän ohella pituusmitta ”jalka”. Ruotsalainen jalka oli 29,69 senttimetriä.
Ns. puolalainen jalka ("stopa") vaihteli eri aikoina eri osissa Puolaa: vanhapuolalainen (varsovalainen) jalka oli 29,78 cm vuoteen 1819, galitsialainen eli lviviläinen jalka oli 29,77 cm vuosina 1787–1856 ja krakovalainen jalka 29,8 cm vuosina 1836–1857.
Brittiläinen "foot" vastaa likimäärin jalkaterän pituutta sellaisessa jalassa, jonka kengännumero eurooppalaisissa mitoissa on 46.
Neliöjalka on pinta-alan yksikkö. Yksi neliöjalka on 0,09290304 neliömetriä.
Usmana

Usmana (myös Usmanala, , vienankarj. "Ušmana") on entinen kunta ja kylä Vienassa Kemijoen varressa Kemin piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Usmanan kunta kuului aiemmin Voijärven kuntaan. Usmanan kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin Kemin piiriin. 
Usmanan kylä sijaitsi Vienan Kemijoessa olevan Usmankosken alapuolella noin 17 kilometriä joen suulta. Usmanan kunnan lakkauttamisen jälkeen kylä oli kyläneuvoston keskuskylä. Usmanan kylässä oli ennen sotia noin 100 taloa ja noin 550 asukasta. Usmana oli Vienan itäisin täysin karjalainen kylä. Kylä kuitenkin hukkui Usmankoskeen rakennetun padon myötä. Nykyisin Usmanan kunnan alue kuuluu pääasiassa Vääräkosken asutushallintoalueeseen.
Sandhamn

Sandhamn on pientaajama Värmdön kunnassa Keski-Ruotsissa. Sandhamn kuuluu Tukholman lääniin ja Uplannin maakuntaan. Paikkakunta sijaitsee Tukholman ulkosaaristossa "Sandön"-nimisellä Itämeren saarella. Ennen kuntauudistuksia Sandhamn kuului Djurön pitäjään. Vuoden 2010 lopussa pientaajamassa oli 85 asukasta. Suurin osa taloista on 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta.
Ruotsalaisen Viveca Stenin dekkarikirjasarja ja sen pohjalta tehty televisiosarja "Murha Sandhamnissa" sijoittuvat saarelle.
Historia.
Taajaman olemassaolo oli 1800-luvun loppuun asti sidottu luotsi- ja tullitoimintaan. Pitkään vain kuninkaallisella laivastolla oli lupa käyttää saaren ohi kulkevaa väylää ja kauppalaivastolla ei, mutta kun kielto päättyi 1600-luvulla, Sandhamniin perustettiin kuuden luotsin luotsiasema. 1600- ja 1700-luvuilla suurin osa luotseista asui kuitenkin läheisellä Eknön saarella, koska siellä oli paremmat mahdollisuudet maanviljelyyn. Sandönin ensimmäiset asukkaat olivat 1600-luvun lopussa sinne asettuneet tullimiehet ja 1720-luvulla Sandhamniin asettui ensimmäinen tullitarkastaja. Nykyinen Tullhuset valmistui sinne vuonna 1752. Vuodesta 1865 alkoivat höyrylaivat liikennöidä säännöllisesti Sandhamniin ja silloin alkoi uusi aika kylpylä- ja loma-alueena. Jo vuosisadan vaihteessa kesävieraita oli enemmän kuin vakituisia asukkaita.
Kungliga Svenska Segelsällskapet.
Sandhamnissa sijaitsee ruotsalaisten vallanpitäjien suosima pursiseura Kungliga Svenska Segelsällskapet (KSSS). Vuonna 1830 perustettu seura on maailman neljänneksi vanhin pursiseura. Sandhamnista tuli saariston veneilyelämän keskus, kun KSSS alkoi käyttää sitä regattojensa yösatamana. Seuran klubitalo valmistui 1897. Vuonna 1975 pursiseuran ravintola paljastui ravintoloitsija Fleming Bromanin johtaman Sandhamn-liigaksi kutsutun huumeverkoston pääpaikaksi.
Malm

Malm tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi.
Malm on seuraavien henkilöiden nimi:
Rönninge

Rönninge on Salemin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Tukholman läänissä ja Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa.
Rönninge muodosti aikaisemmin oman taajamansa, mutta on sittemmin kasvanut yhteen pääosin Botkyrkan kuntaan kuuluvan ja sen keskustaajamana toimivan Tumban taajaman kanssa.
Rönningessä sijaitsee Rönningen rautatieasema, jota käyttävät Tukholman paikallisjunat. Matka Rönningestä Tukholman keskusrautatieasemalle kestää noin puoli tuntia.
Rekursiivinen algoritmi

Rekursiivinen algoritmi on algoritmi, jonka toiminta perustuu rekursion käyttöön. 
Rekursiivisia algoritmeja voidaan hyödyntää kirjoittamalla tietokoneohjelmia, joiden oleellinen ominaisuus on se, että ne voivat kutsua itseään. Rekursiivisen algoritmin oleelliset osat ovat:
Rekursiohaara kertoo, miten ongelma palautetaan yksinkertaisemman samaa tyyppiä olevan ongelman ratkaisemiseen. Päättymishaara ratkaisee kyseistä ongelmatyyppiä olevan triviaalin (yksinkertaisimman mahdollisen) ongelman, kun rekursiossa on edetty ko. tasolle. Esimerkiksi tehtävänä on laskea luvun 4 kertomafunktion arvo 4!=1x2x3x4.
Palataan nyt rekursiossa taaksepäin.
Edellä olevassa esimerkissä ei tapahdu haarautumista, koska ongelma palautuu aina yhden vastaavaa tyyppiä olevan, mutta yksinkertaisemman ongelman ratkaisemiseen. Yleensä haarautumista kuitenkin tapahtuu, ja tällöin on vaarana se, että se johtaa algoritmin suoritusajan ns. eksponentiaaliseen räjähdykseen.
Rekursiivisten algoritmien etuna on kuitenkin se, että rekursiota hyödyntäviä ohjelmia on helppo kirjoittaa ja ne ovat sopivaa ohjelmointikieltä käytettäessä lyhyitä ja elegantteja. Rekursiota tuntemattomalle ohjelmoijalle ne eivät kuitenkaan avaudu helposti. 
Rekursiiviset aliohjelmat vaativat pinon käsittelyä, joka voi hidastaa ohjelmaa verrattuna toistorakenteen käyttöön. Eräissä kääntäjissä on tuki rekursion muuttamiseksi hyppykäskyiksi, joka poistaa funktiokutsun tuottaman lisäkuorman, jolloin käsittely on sama kuin toistorakennetta käyttämällä rekursion sijaan.
Rekursiivisia algoritmeja käytetään tyypillisesti tekoälyn tuottamiseen shakin tai vaikkapa tammen tyyppisiä lautapelejä tietokoneelle ohjelmoitaessa.
Eräs ongelma rekursiivisten algoritmien implementoinnissa on se, että ne jäävät helposti ikuiseen silmukkaan, mikäli päättymishaaraan ei syystä tai toisesta päädytäkään. Rekursiiviset algoritmit pitäisikin yleensä todistaa matemaattisesti oikeiksi ennen kuin implementointiin ryhdytään. Rekursiivisen algoritmin matemaattinen todistaminen voidaan suorittaa liittämällä tarkasteltavan ongelmatyypin jokaiseen yksittäiseen ongelmaan jokin luonnollinen luku siten, että triviaalia ongelmaa vastaa luku 0 tai 1. Tätä lukua sanomme ongelmatyypin "kompleksisuusmitaksi". Tämän jälkeen osoitetaan että rekursiohaarassa kompleksisuusmitta pienenee, kunnes päädytään triviaaliin ongelmaan. Kertoman laskemisessa kompleksisuusmittana voitaisiin käyttää tarkasteltavaa lukua itseään.
Eräs ongelma on ns. piilorekursio. Tällä tarkoitetaan sitä, että mikään tarkasteltava ohjelma (aliohjelma) ei varsinaisesti kutsu itseään. Voi kuitenkin olla niin, että aliohjelma A kutsuu aliohjelmaa B, aliohjelma B aliohjelmaa C ja vaikkapa aliohjelma C jälleen aliohjelmaa A. Vaarana on jälleen joutuminen ikuiseen silmukkaan. Ohjelmien piilorekursiiviset ongelmat ovat usein vaikeasti selvitettävissä. Piilorekursiivisuutta on lähdekoodista vaikea havaita. Tämän takia piilorekursiivisiä algoritmeja tulisi välttää ohjelmoinnissa, koska ohjelmistoja joudutaan varsin usein ylläpitämään pitkiäkin aikoja, jolloin koodin helppolukuisuus parantaa ohjelmistojen ylläpidettävyyttä.
Louhen piiri

Louhen piiri () on pohjoisin hallintopiiri Vienan Karjalassa Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Piiri rajoittuu pohjoisessa Murmanskin alueeseen, idässä Vienanmereen, etelässä Kemin piiriin ja Kalevalan kansalliseen piiriin sekä lännessä Suomeen. Piirin hallintokeskuksena toimii Louhen kaupunkityyppinen taajama (4 772 as.) piirin itäosissa. Louhen piirin pinta-ala on 22 544 km². Väkiluku on pienentynyt Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen merkittävästi. Asukkaita oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 14 760. Vielä 2002 asukkaita oli 20 128.
Louhen piirin alueella on useita suuria järviä, kuten Tuoppajärvi, Pääjärvi, Kierettijärvi ja Tiiksjärvi. Paanajärven kansallispuisto samoin kuin Karjalan tasavallan huomattavimmat tunturit Nuorunen (576 m tai 576,7 m, tasavallan korkein huippu), Mäntytunturi (550 m), Sieppitunturi (537 m) ja Kivakkatunturi (499 m), sijaitsevat Louhen piirin länsiosissa.
Kansainvälinen Kuusamo-Suonperän rajanylityspaikka sijaitsee Louhen piirin ja Suomen tasavallan rajalla.
Louhеn piirin kunnat ja niiden asutuskeskukset.
Kuntien asukasluku on vuoden 2010 väestönlaskennasta.
Historia.
Louhen piiri muodostettiin 1920-luvulla yhdistämällä suunnilleen entisten Kieretin ja Vitsataipaleen kuntien alueet. Piiri liitettiin vähäksi aikaa 1960-luvulla Kemin piiriin, mutta perustettiin vielä samalla vuosikymmenellä uudelleen, jolloin siihen liitettiin myös entisen Kiestingin piirin alue.
Nestori Toivonen

Nestor ”Nestori” Kallenpoika Toivonen (25. maaliskuuta 1865 Kuorevesi – 6. huhtikuuta 1927 Kiviniemi, Sakkola) oli suomalainen liikemies, kunnallisneuvos ja kilpa-ampuja, joka voitti olympialaisissa kaikkiaan neljä mitalia.
Nestori Toivonen oli Suomen ensimmäinen ammunnan henkilökohtaisen lajin olympiamitalisti ja Suomen ampumaurheilun alkutaipaleen merkittävä tukija. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja ja oli seuran kunniajäsen.
Taustaa.
Toivonen opetteli ampumaan jo lapsena isänsä opastuksella. Hän innostui kilpa-ammunnasta tavattuaan Mäntän VPK:n juhlilla kuuluisan ampujan Matti Saxbergin. Toivonen sai muun muassa Hämeen läänin metsästysseuran kunniapalkinnot ammuttuaan 21 ilvestä pääasiassa Kuoreveden, Keuruun ja Längelmäen pitäjien alueeella.
Vuonna 1887 Toivonen lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän asui Oregonin osavaltiossa Astorian alueella ja toimi lohenpyytäjänä. Yhdysvalloissa Toivonen ampui makasiinikiväärillä lohiverkkojaan repineitä merileijonia ja Wyomingissa myös antiloopin sukuisia eläimiä.
Toivonen palasi Suomeen 1897. Hän harrasti metsästystä ja kaatoi muun muassa Jääskessä pari tusinaa hirveä. Kilpa-ampujana hän sai Viipurin läänin metsästyseuran edustajana useita palkintoja ja suoritti 1909 mestaruuskilpailuissa toisen luokan kokeen ja 1913 mestaruusluokkakokeen. 
Toivosen liiketoiminta.
Vuonna 1911 Vuojoki Gods Ab -yhtiön ostaneet liikemiehet Nestor Toivonen, K. A. Paloheimo ja H. G. Paloheimo aloittivat Eurajoella Vuojoen kartanon metsissä suuret metsänhakkuut. Vuonna 1915 perustettiin Rauma Wood Ltd -niminen osakeyhtiö, jolle Vuojoki Gods Ab:n sahalaitos siirtyi ja Toivonen oli osakkaana myös tässä yhtiössä. Toivonen omisti lisäksi Sakkolan Kiviniemessä sijainneen sahalaitoksen, oli mukana perustamassa kullanhuuhtomoyhtiöitä ja harjoitti maanviljelystä tilallaan Oulunkylässä. Myytyään Oulunkylän maatilansa Helsingin kaupungille Toivonen siirtyi Kiviniemeen, jonne hän perusti vielä vesiparantolan.
Viiksanlahden parantola ja urheiluopisto.
Nestori Toivonen perusti Sakkolaan Suvannon rantaan Viiksanlahden pohjukkaan "Radium-Hydro"-nimisen luonnonparantolan joka käytti paikalla olleen lähteen rauta- ja radiumpitoista vettä. Terveyslähde ja vuonna 1925 avattu kolmikerroksinen parantolarakennus sijaitsivat muutamia kilometrejä pohjoiseen Kiviniemen asemalta, Käkisalmen-Raudun radan varrella Suvannon järven rannalla. Parantolan vieraat joivat vettä lasipillejä käyttäen suoraan lähteestä ja vettä pullotettiin myös vietäväksi muualle Suomeen ja ulkomaille. Toisena parannuskeinona parantolassa oli maasäteily jota johdettiin erityisten laitteiden avulla johtoja pitkin hoidettavien henkilöiden nilkkoihin ja ranteisiin. Toivonen testamenttasi parantolan Suomen Voimistelu ja Urheiluliitolle SVUL:lle joka perusti paikalle urheiluopiston. Opistoa varten rakennettiin parantola-alueelle urheilukenttä ja voimisteluhalli. Suomen urheiluopisto toimi Viiksanlahdessa vuosina 1929–1932. Urheiluopiston siirryttyä Vierumäelle SVUL myi parantolan. Viimeksi parantola toimi 1930-luvun lopulla täysihoitolana.
Amarok (ohjelmisto)

Amarok (aikaisemmin amaroK tai AmaroK) on musiikkisoitin Linuxille ja Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille. Ohjelma on osa KDE-projektia, mutta se on toistaiseksi erillinen ohjelmistopaketti, joskin sen sisällyttämistä kdemultimedia-pakettiin harkitaan. Tällä hetkellä sen julkaisutahtia ei ole sidottu varsinaiseen KDE-projektiin.
Amarok on saanut nimensä Mike Oldfieldin samannimisen albumin mukaan (iso K-kirjain aikaisempien ohjelmaversioiden nimessä viittasi KDE-ympäristöön). Sana "amarok" tai "amaroq" tarkoittaa inuktitutiksi sutta, joten Amarokin grafiikoissa hyödynnetään susiaiheita.
Amarok tukee monia musiikkimuotoja riippuen siitä, mitä multimediajärjestelmää se käyttää toistamisessa. Kappaleen tunnistetietojen lukemista ja muokkaamista tuetaan TagLibin tukemista muodoista, joita ovat MP3, Ogg Vorbis, FLAC, RealPlayer, AAC ja WMA. Amarok käyttää tietokantajärjestelmää kappaleiden tietojen tallentamiseen kokoelmassa olevista tiedostoista. 1.4-sarjaan asti Amarok käytti joko sisäistä SQLite-pohjaista tietokantaa tai ulkoista MySQL- tai PostgreSQL-tietokantaa, mutta versiossa 2.0 siirrytään tehokkuus- ja ylläpitosyistä käyttämään pelkästään MySQL-tietokantaa, joko sulautettuna versiona tai erillisesti asennettuna.
Amarokin tärkeimpänä piirteenä on ollut tuki useille erilaisille multimediajärjestelmille. Versiot 1.x pystyivät soittamaan musiikkia muun muassa GStreamer-, Xine- ja Helix-kirjastojen kautta, joskin käytännössä Xine oli näistä parhaiten tuettu ja muiden multimediajärjestelmien tuki on ollut hyvin vaihtelevaa (esimerkiksi GStreamer-tuki poistettiin 1.4-sarjassa, ja se palasi vasta 2.0:n myötä). Koska eri järjestelmien tukeminen oli vaikeaa, versiossa 2.0 siirryttiin käyttämään KDE-projektin alustariippumatonta Phonon-rajapintaa, jonka avulla tuki eri toistojärjestelmille voidaan rakentaa helpommin ja Amarokista riippumatta. Tämä mahdollisti myös Amarok 2.0:n sovittamisen Windowsille ja OS X:lle.
Amarokissa on integroitu tuku Internet-palveluihin. Amarok tukee nettiradioiden ja podcastien kuuntelua, minkä lisäksi se osaa hakea WWW:stä laulujen sanoja, Amazonin kautta levyjen kansikuvia sekä (versiosta 1.3 lähtien) esittäjistä kertovia artikkeleita Wikipediasta. Amarok sisällytti myös ensimmäisenä soittimena tuen Last.fm-palvelulle ja osaa hakea kappalesuosituksia sen avulla. Versiosta 1.4.1 alkaen siihen on myös integroitu Last.fm Player-ohjelman ominaisuudet. Versiosta 1.4.4 lähtien ohjelmaan on lisäksi integroitu Magnatune-pohjainen verkkokauppa, jonka avulla käyttäjä voi kuunnella ja ostaa Magnatunen tarjoamaa musiikkia. Versiossa 2.0 eri Internet-palvelut eriytettiin itsenäiseksi osiksi sovittaen ne yhtenäisellä tavalla käyttöliittymään. Esimerkiksi Last.fm-radio on sovelma muiden joukossa. Uusia Internet-sovelmia 2.0:ssa on muun muassa tuki Ampache-palvelimille, radiokuuntelu ja imurointi Jamendo-musiikkikirjastosta.
Kehruuhuone

Kehruuhuone on vanha nimitys naisten pakkotyölaitokselle, johon sijoitettiin sekä rikoksesta että irtolaisuudesta tuomittuja naisia. Niissä vangeilla teetettiin lähinnä käsitöitä, kuten kehruuta. Suomessa on ollut kehruuhuone Turussa vuosina 1730–1882 ja Lappeenrannassa 1818–1882. Irtolaisten osuus kehruuhuoneiden vangeista oli suuri: 1820-luvun alussa lähes 70 % ja kolmekymmentä vuotta myöhemminkin vielä yli 60 %. Naisvankien yleisin rikos tuohon aikaan oli vastasyntyneen lapsensa surmaaminen. Vuonna 1882 naisvangit siirrettiin Hämeenlinnan naisvankilaan, ja kehruuhuone-nimityksestä luovuttiin.
Syöjätär

Syöjätär on kansanrunoudessa ja saduissa paha naisolento. Syöjätär voi tarkoittaa myös viettelijätärtä, miestennielijää.
Saduissa ja taruissa syöjätär on noita-akkaa muistuttava perinteinen hahmo. Syöjätär on paha ja vaarallinen aikuinen tai vanha nainen. Joissain tarinoissa se kykenee uskomattomiin taikuuksiin ja voi syödä hetkessä monta ihmistä, toisissa se taas tyytyy viettelyyn ja juonitteluun. Joillakin syöjättärillä on jopa piirteitä eri muinaisuskontojen naispaholaisista. 
Syöjätär suomalaisessa perinteessä.
Suomalaisessa mytologiassa ja kansanperinteessä syöjätär on paha henki. Kristfrid Gananderin alun perin vuonna 1789 julkaistussa suomalaisen mytologian sanakirjassa Mythologia Fennica syöjätär on naaraspiru ja puolipeikko. Syöjätär on yksi antropofageista, julma ja suuri lihansyöjätär sekä kivien haltiatar.
Elias Lönnrotin kokoamassa teoksessa "Suomen kansan muinaisia loitsurunoja" syöjätär on paha henki tai noita, jota voidaan käyttää manattaessa. Syöjätär mainitaan muiden pahojen henkien, kuten Hiiden, Perkeleen ja Louhen kanssa.
Vaan kun ei totelle tuosta 
Eikä vaajanne välehen
Omp' on Syöjätär meressä
Joll' on suu keskellä päätä 
Kieli keskellä kitoa
Syönyt on sataki miestä
Tuhonnut tuhat urosta; 
Se nyt syököhön sinunki 
Leivän syötäväyestä
Pion piettäväyestä!
Syöjätär paha emäntä
Ilakehetar rauan eukko
Survoi rauan suurumia
Telkytti teräsneniä
Eautaisella kalliolla
Leppäisessä huhmaressa
Leppäisellä petkelellä
Leppäisen tuvan sisässä
Minkä survoi, senpä siekloi
Appoi noita jauhojansa
Murut haihtui hampahisin
Istuivat ijenlihoihin 
Hampahia hakkomahan
Leukaluita luhtomahan
Adolf Lindfors (painija)

Adolf Valentin Lindfors (8. helmikuuta 1879 Porvoo – 6. toukokuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Lindfors paini Tukholman 1912 olympialaisissa mutta joutui jättämään kisat kesken loukkaantumisen vuoksi. Antwerpenin 1920 olympialaisissa hän oli jo 41-vuotias. Hän voitti ranskalaisen Armand Gasiglian 1.50 minuutissa, yhdysvaltalaisen Edward Willkien 28.43 minuutissa, ranskalaisen Edmond Damen 3.14 minuutissa ja tanskalaisen Poul Hansenin ajassa 7.17. Ratkaisevaan otteluun Lindfors sai vastaansa itseään yli 30 kiloa painavamman ruotsalaisen Anders Ahlgrenin, jota hän ei saanut millään kaadettua. Kymmenen minuutin varsinaisen painiajan jälkeen käytiin 15 minuuttia kestänyt pistepaini, mutta tuomarit totesivat senkin jälkeen tilanteen olevan tasan, joten painimista jatkettiin. Lindfors toimi mielilausahduksensa ("Voimaa vastaan ei seiso kuin järki") mukaan ja pyrki vain väsyttämään Ahlgrenin, joka yli 47 minuutin painimisen jälkeen oli niin väsynyt, ettei jaksanut nousta matosta eikä sittemmin edes otella hopea- ja pronssimitalista. Lindfors voitti kultaa ja on edelleenkin vanhimpana olympiakultaa voittanut suomalaisurheilija (vain taidelajeista löytyy vanhempia). Lindforsin painiessa loppuottelussa hänen huomattavan summan rahaa sisältänyt lompakkonsa varastettiin pukuhuoneesta.
Seuratasolla Lindfors edusti Porvoon Akillesta, Helsingin Atleettiklubia sekä Porvoon Raittiuden Ystäväin Voimistelu- ja Urheiluseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1905, 1907, 1910 ja 1913 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1904 ja 1908. Hän voitti painonnoston epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1904.
The Order

The Order (myös Bruders Schweigen tai Silent Brotherhood, alun perin The Order of the Silent Brotherhood) oli 1983–1984 toiminut uusnatsiyhteyksistään tunnettu, valkoista separatismia kannattanut yhdysvaltalainen järjestö.
Järjestön johdossa toimi Robert Jay Mathews, jonka uskomukset perustuivat William Piercen kirjoittamaan "The Turner Diaries" -teokseen. Järjestön tavoitteena oli vallankumous Yhdysvaltain hallituksen kumoamiseksi, josta järjestö käytti nimitystä ZOG (sionistien valtaama hallitus) sekä afro-amerikkalaisten ja juutalaisten täydellinen syrjäyttäminen, mikä tarkoittaa niin sanottua valkoisen kotimaan () perustamista. Mustille ja juutalaisille olisi varattu omat etniset valtiot.
Mathewsin johdolla järjestö suoritti useita väkivaltaisia terrori-iskuja pankkiryöstöistä synagogiin kohdistuneisiin pommi-iskuihin. Vuonna 1984 ryhmän kymmenen jäsentä tuomittiin juutalaisen keskusteluohjelmaisäntä Alan Bergin murhasta. FBI surmasi Mathewsin piirityksessä joulukuussa 1984.
Bonanza

Bonanza on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka sijoittuu Virginia Cityn kaupunkiin Nevadassa. Sarjaa kuvattiin kaiken kaikkiaan 430 jaksoa vuosina 1959–1973.
Sarjan erikoisena tunnusmerkkinä on alkutekstien alussa palava Nevadan kartta. Sarjassa seurataan Ponderosa-tilan omistajien, Cartwrightien perheen elämää Comstockin kultaryntäyksen jälkimainingeissa. Perheen pää Ben Cartwright (Lorne Greene) on jäänyt kolme kertaa leskeksi: ensimmäinen vaimo kuoli synnytykseen, toinen intiaanin jousella ampumana ja kolmas onnettomuudessa. Veljekset ovat siis velipuolia.
Vanhin veljeksistä, Adam, poistui sarjasta kuudennen tuotantokauden jälkeen, Adam Cartwright esiintyi yhteensä 200 jaksossa. Syynä oli Adamia esittäneen Pernell Robertsin vastenmielisyys sarjaa kohtaan, lisäksi hän katsoi olevansa näyttelijänä muita sarjan vakituisia näyttelijöitä huomattavasti korkeammalla tasolla ja halusi esiintyä teatterinäyttämöillä ja elokuvissa. Näihin aikoihin Bonanzan näyttelijöiden sopimukset neuvoteltiin uudestaan niin hyviksi, että se teki muista Bonanzan tähdistä miljonäärejä. Tämäkään ei saanut Robertsia jäämään. Hän valitsi mieluummin vapauden kuin miljonäärin elämän. Adamin poistumista sarjasta ei juuri selitetty. Hän vain jäi pois, ja joskus mainittiin mm. merille lähdöstä. Sarja jatkui kahdella veljeksellä.
Hossia esittänyt Dan Blocker kuoli sappikivileikkauksen komplikaatioihin 13.5.1972. Nopeasti huomattiin, että sarja ei toimi ilman häntä. Alun perin Hossille suunniteltu leskeksi jääminen siirrettiin kohtaamaan nuorinta veljeksistä (Michael Landon), ja tämän tyly kohtalo karkotti entisestään katsojia. Sarja katsottiin tämän jälkeen parhaaksi lopettaa.
Sarjan luoja ja tuottaja oli David Dortort. Sarjan tunnusmusiikin loivat Jay Livingston ja Ray Evans. Sarjan muusta musiikista vastasi David Rose, joka teki musiikin myös Michael Landonin 1970-luvulla tuottamaan televisiosarjaan "Pieni talo preerialla".
Sarjan nimi "Bonanza" [bəˈnanzə] tarkoittaa englannin kielessä suurta ja äkillistä määrää jotain arvokasta, kuvaannollisesti kultakaivosta.
Voitatti

Voitatti ("Suillus luteus") on yleinen ja hyvä ruokasieni, joka kasvaa koko Suomessa.
Koko ja ulkonäkö.
Voitatti on kirkkaan tai vaalean kellanruskea sieni, jolla on lyhyt kellanvalkea jalka ja siinä suuri valkea rengas, joka kutistuu ja tummuu ajan myötä. Renkaan yläpuolelta jalka on tummien pisteiden kirjoma. Nuori ja vanha voitatti eroavat toisistaan jonkin verran. Noin kymmenen senttiä leveä, pähkinänruskea lakki on aluksi puolipallomainen, mutta muuttuu kuperammaksi ajan myötä. Lakki on erittäin limainen märkänä ja sen alapuolen pillikerros on aluksi kirkkaan keltainen, kunnes vanhemmiten se muuttuu ruskeammaksi. Usein lakki on tummaviiruinen.
Malto on miedon makuista ja pehmenevää, väriltään se on vaaleankeltaista. Voitatista lähtee mieto sekä lievä hedelmäinen tuoksu. Voitatin itiöpöly on okrankeltaista. Itiöt ovat muodoltaan sukkulamaisia ja kapean ellipsoidimaisia. Niiden koko on noin 7-10 x 3-3,5 mikrometriä (μm). Voitatit ovat usein toukkaisia.
Samankaltaiset lajit.
Voitatin voi sekoittaa muun muassa jyvästattiin ("Suillus granulatus"), turjantattiin ("Suillus clintonianus") tai lehtikuusentattiin ("Suillus grevillei"). Voitatit muodostavat itsessään suvun, johon kuuluu voitatin lisäksi seitsemän muuta sientä: jyvästatti, turjantatti, lehtikuusentatti, nummitatti, suotatti, kangastatti sekä harmotatti.
Kasvuaika ja -paikka.
Voitatti kasvaa yleisenä koko maassa heinäkuusta lokakuuhun. Se on männyn seuralaislaji, joten tavallisimmat kasvupaikat ovat kuivat kangasmetsät, hakkuuaukeat sekä polkujen ja teiden varret. Alueet, joissa maan pintaa on rikottu, ovat erityisen hyviä voitatin kasvupaikkoja.
Käyttö.
Voitatti on erinomainen ja maukas kolmen tähden ruokasieni, joidenkin asiantuntijoiden mukaan kahden tähden. Sitä on kuitenkin hankala siivota limaisen pinnan takia. Pintakelmu onkin helpointa poistaa ennen sienen käyttöä. Voitatti nyljetään leikkaamalla se puoliksi lakin pinnassa olevaan pintakelmuun asti, ja puoliskot irrotetaan kelmusta. Muuta esikäsittelyä se ei tarvitse. Sieni on myös hyönteisten suosima ravintokohde.
Voitatteja pakastetaan, suolataan tai kuivataan viipaleina. Se on myös maukasta paistettuna, liuossuolattuna sekä marinadiliemeen laitettuna. Voitattien keräämistä vilkasliikenteisiltä paikoilta ei suositella, sillä se kerää itseensä raskasmetalleja. Kaupan on nykyään myös kuivatuista voitateista tehtyä voitattirouhetta.
Sienivärjäyksessä voitatteja käytettäessä saadaan beigenoranssia.
Aiheesta muualla.
Luontoportti: Voitatti "Suillus luteus"
Korsikan kieli

Korsikan kieli (omakielinen nimi: "Corsu") on romaaninen kieli, jota puhutaan Korsikan saarella. Vuonna 2010 kiellä arvioitiin olevan 160 000 puhujaa. Kirjoitusasultaan se poikkeaa italian kirja- ja yleiskielestä merkittävästi. Korsikan kieli muistuttaa lähinnä pohjoisitalialaisia murteita, mutta on saanut voimakkaasti vaikutteita myös ranskan kielestä.
Kielen ei katsota olevan uhanalainen. Korsikka jaetaan neljään päämurteeseen, jasen lähin sukulaiskieli on sardi.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vain osia Raamatusta on käännetty korsikaksi.
Historia ja status.
Fasistien noustua valtaan Italiassa aletiin katsoa, että korsika on vain italian kielen murre ja korsikalaiset ovat italialaisia, mikä perustui Italian irredentismiin. 1960-luvulta alkaen korsikan puhujien kielellinen identiteetti alkoi vahvistua ja kieltä alettiin standardoida. Koodinvaihto alkoi myös yleistyä kaksikielisten puhujien keskuudessa.
Kieltä opetetaan Korsikalla, mutta se on yleensä oppiaine eikä opetuskieli. Radio- ja televisio-ohjelmia tuotetaan jonkin verran korsikaksi. Kirjojen ja muun lukumateriaalin julkaisumäärät ovat tosin olleet nousussa. Paikallisen yliopiston yhteydessä toimii myös korsikan kielen keskus.
Vuonna 2023 korsikalainen tuomioistuin kielsi kielen käytön julkisissa instituutioissa ja Korsikan alueparlamentissa, mikä johti laajoihin mielenosoituksiin. Kieltoa perusteltiin Ranskan perustuslailla, jonka mukaan maan ainoa virallinen kieli on vain ja ainoastaan ranska. Samassa yhteydessä tuomioistuin linjasi, että korsikalaiset eivät ole ranskalaisista erillinen kansallinen ryhmä. Alueparlamentti oli jo vuonna 2013 äänestänyt julkilausumasta, jolla haluttiin tehdä korsikasta virallinen kieli ranskan rinnalla. Korsikan kieli on kuitenkin tunnustettu alueelliseksi kieleksi Korsikalla.
Fonologia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vokaalit [a], [ɔ] ja [u] voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
Vedenväki

Vedenväki on suomalaisessa mytologiassa veden alla asuvien olentojen joukko sekä tämän joukon taikavoima. Kalevalan mukaan vedessä on paljon väkeä. Vedenväkeen kuuluivat esimerkiksi vesihiidet, vetehiset, veden neidot ja pienet merestä nousevat miehet, jotka toisinaan ilmestyivät ihmisten avuksi suurine voimineen. Veden luona pelästyvä tai asiattomasti käyttäytyvä saattoi saada vedenväen vihat päälleen ja sairastua.
Vedenväkeen kuuluivat myös yksilöidyt ja nimetyt vedenhaltijat, kuten Ahti, Vellamo ja Iku-Turso.
Vedenväen avulla voitiin parantaa joitain sairaita, myös mielenvikaisia. Kun vedenväkeä tarvittiin taikuuksiin, sitä etsittiin paikoista, joissa sitä uskottiin olevan eniten. Tällaisia paikkoja olivat varsinkin veden pyörteet ja vaahto. Kun väkeä otti, piti usein uhrata vuolemalla hopeaa samaan paikkaan. Vedenväkeä sai avukseen varsinkin, jos otti vettä mukaansa. 
Vedenväellä kerrottiin olevan karjaa, joka öisin saattoi nousta järvistä laiduntamaan. Tällöin vedenkarjan pystyi erottamaan tavallisista naudoista vatsapuolella olevan kalamaisen evän perusteella. Vedenkarjan maidolla kerrottiin olevan arvokkaita ja parantavia ominaisuuksia.
Hullun parannus veden väen avulla.
Erään perinteen mukaan hullun parantamisessa tarvittiin lähteen vettä. Vesi täytyi ottaa lähteestä monimutkaisin rituaalein ja loitsia:
Sitten lämmitettiin sauna ukkosen särkemillä puilla ja kylvetettiin hullu lähteestä otetulla vedellä loitsuja lukien sekä taikatemppuja tehden. Kun hullua vietiin ulos saunasta, hänet säikytettiin vielä ampumalla pyssyllä hänen päänsä yli. Pelästyttäminen on ollut suomalaisessa kansanparannuksessa yleinen hoitomuoto.
Luuri

Luuri on puhelimen osa, jossa on sekä mikrofoni että kuuloke. Sankaluuri on päähän tai korvaan kiinnitettävä luuri. Luuri on yleensä kytketty johdolla puhelimeen. Luuri ja puhelinkone voivat myös olla yhtenäinen laite. Langattomissa puhelimissa luuri on yhteydessä tukiasemaan radioaaltojen avulla.
Matkapuhelimiin saa myös langattomia handsfree -laitteita, jotka ovat yhteydessä kännykkään bluetooth-yhteyden avulla.
"Luuri" on alkujaan ollut nimitys kuulotorvelle.
Puhekielessä "luureilla" tarkoitetaan joskus myös studiotyyppisiä kuulokkeita.
Etelä-Afrikan kansallislaulu

Vuodesta 1997 saakka Etelä-Afrikan tasavallan kansallislauluna on toiminut aikaisemman kansallislaulun "Die Stem van Suid Afrikan" ja apartheidin vastaisen vapaustaistelun tunnussäveleksi nousseen "Nkosi Sikelel' iAfrikan" yhdistelmä.
"Nkosi Sikelel' iAfrikan" sävel on sama kuin esimerkiksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virren numero 501: "Kuule, Isä taivaan, pyyntö tää". Sen on säveltänyt xhosa-heimoon kuulunut Enoch Sontonga vuonna 1897. "Die Stem van Suid-Afrika" taas on alkujaan C. J. Langenhovenin ja S. E. K. Mqhayin käsialaa vuodelta 1918. Se toimi Etelä-Afrikan kansallislauluna vuosien 1936 ja 1995 välisenä aikana.
Nelson Mandelan hallintokaudella aluksi molemmat laulut, sekä "Die Stem van Suid-Afrika" että "Nkosi Sikelel' iAfrika", toimivat Etelä-Afrikan kansallishymneinä, kunnes vuonna 1997 ne päätettiin sellaisinaan yhdistää nykyisenkaltaiseksi hymniksi.
Sanat.
Kansallislaulu sisältää sanoja viidestä Etelä-Afrikan kaikkiaan yhdestätoista virallisesta kielestä.
Pajukasvit

Pajukasvit (Salicaceae) on aitokaksisirkkaisten kasvien heimo, johon kuuluu 2000-luvun käsityksen mukaan 54 sukua. Suomessa suvuista esiintyy luonnonvaraisina lajeja vain kahdesta suvusta: poppelit ja haavat ("Populus") sekä pajut ("Salix").
Vielä 1900-luvun lopulla käytetty Cronquistin luokittelu antoi pajukasveille oman lahkonimen "Salicales". Lahkossa oli vain yksi heimo ja siinä kolme sukua "Populus", "Salix" ja "Chosenia" ("Chosenia" Nakai). Uudemmat, 2000-luvun alussa Angiosperm Phylogeny Group -tutkimusryhmän tekemät geneettiset vertailut ovat mullistaneet käsityksen eri pajukasvien lähisukulaisista. Pajukasvit luetaan nyt lahkoon Malpighiales, jossa on yhteensä 38 heimoa, 716 sukua ja 15935 lajia. Pajukasvien heimoon liitetyt uudet suvut olivat Cronquistin vanhassa luokituksessa heimoissa "Bembiciaceae", "Caseariaceae", "Flacourtiaceae", "Homaliaceae", "Poliothyrsidaceae", "Prockiaceae", "Samydaceae" ja "Scyphostegiaceae".
Monia pajukasveja kasvatetaan koristepuina ja -pensaina. Niitä käytetään myös biomassan tuotantoon, eroosion torjuntaan sekä korien ja vastaavien punostöiden materiaalina.
Pikku apulainen

Pikku apulainen () on Aku Ankka -sarjakuvissa keksijä Pelle Pelottoman robotti, jolla on päänään hehkulamppu. Pikku apulaisen on luonut Carl Barks. Hahmon ensiesiintyminen oli sarjassa "Kissannaukujaiset" (), vuodelta 1956.
Pikku apulainen oli Don Rosan tarinan "Ensimmäinen keksintö" mukaan alun perin Aku Ankan pöytävalaisin. Tarinassa Pelle Peloton siirtää vahingossa aikaisemmin keksimänsä ajatuslaatikon avulla aivojensa toiminnot Akun pöytälamppuun. Samaan aikaan Aku Ankka mainitsee Roope Ankan ongelmista. Roopen ongelmat ovat siinä että rahasäiliön alla on havaittu syvä rotko ja alla ajohiekkaa. Tiedemiehet kertovat että liika tärinä voi hajottaa ajohiekkaa eristävän kallionosan. Kun Pelle huomaa lampun älykkyyden, hän rakentaa sille jalat ja kädet ja Pikku apulainen on valmis. 
Pikku apulainen kommunikoi joskus surisemalla. Luotettavana avustajana se on pelastanut Pellen monesta pulasta.
Ibrahim Ferrer

Ibrahim Ferrer (20. helmikuuta 1927 San Luis – 6. elokuuta 2005 Havanna) oli kuubalainen laulaja.
Ferrerin syntymä käynnistyi musiikin tahdissa, kun hänen äitinsä supistukset alkoivat juhlien aikana. Hänen äitinsä oli tuolloin kiinnostunut arabiasta, ja antoi pojalleen musliminimen. Ferrerin isä oli boheemi muusikko, joka soitti kitaraa ja lauloi. Pojan ollessa 12-vuotias hänen äitinsä menehtyi, joten Ferrer joutui jättäytymään pois koulusta hankkiakseen toimeentulonsa. Laulajana hän aloitti 13-vuotiaana; ja 1941 hän perusti yhdessä serkkunsa kanssa duettoryhmän Jovenes del Son (”sonin nuoret”). He esiintyivät yksityistilaisuuksissa ja onnistuivat ansaitsemaan pieniä esiintymispalkkioita. Ferrer myi myös maapähkinöitä ja kiillotti kenkiä saadakseen elantonsa.
Seuraavien vuosien aikana Ferrer esiintyi monissa yhtyeissä kuten Conjunto Sorpesa ja Orquesta Chepin-Choven. Jälkimmäisen johtaja sävelsi myöhemmin yhden Ferrerin suurimmista hiteistä: ”El Planatal de Bartolo”. Ferrer oli menestyskappaleen laulaja, mutta häntä ei mainittu kappaleen tekijätiedoissa. Tummaihoisena laulajana hän sai pienemmän esiintymispalkkion kuin valkoihoiset laulajat. 
Vuonna 1953 Ferrer alkoi esiintyä Pacho Alonson yhtyeen mukana Santiagossa; hän oli tämän jälkeen yhtyeen jäsen yli 20 vuoden ajan. Vuonna 1959 yhtye muutti pysyvästi Havannaan ja muutti nimensä Los Bocucokseksi. Alonson yhtyeessä Ferrer esitti lähinnä guarachoja, soneja ja muita nopeita lauluja. Hän ei vielä tällöin esittänyt boleroita, koska hänen ääntään ei pidetty kyllin suurena tunteellisille boleroille. Sittemmin hän sai pientä valtion eläkettä, jota hän täydensi kenkien kiilloittamisella saaduilla rahoilla.
Ferreri suostuteltiin vuonna 1996 - lähes 70-vuotiaana - mukaan Afro-Cuban All Starsin albumin "A Toda Cuba le Gusta" tekoon. Levy nostettiin Yhdysvaltain musiikkiteollisuuden Grammy-ehdokkaaksi. Hänet kiinnitettiin hankkeesta toiseen kuubalaisten seniorimuusikoiden kokoonpanoon, Buena Vista Social Clubiin. Yhtye julkaisi nimialbuminsa vuonna 1997 joka palkittiin Grammyllä. Kokoonpano ja Ferreri nousi maailmanmaineeseen Wim Wendersin elokuvan "Buena Vista Social Club" (1999) saattelemana. Vasta "Buena Vista Social Clubilla" huomattiin Ibrahim Ferrerin kyvyt bolerolaulajana ja Ry Cooderin vuonna 1999 tuottama "Buena Vista Social Club presents Ibrahim Ferrer" oli hänen ensimmäinen soololevynsä.. Ferrer teki myös toisen menestynyneen albumin BVSC:n nosteen aikana ja vieraili useissa projektin sivuhankkeina syntyneillä levyillä. Vuonna 2003 ilmestynyt Ferrerin toinen soololevy "Buenos Hermanos" palkittiin Grammy-palkinnolla.
Ferrer kiersi 1990- ja 2000-luvuilla maailmaa sekä huippusuosittuna sooloartistina, että osana Buena Vista Social Club -ryhmää, esiintyen muun muassa Suomessa neljästi: Espoossa 1997, Porissa 2000 ja 2003 sekä Tampereella 2001. Kolmas soololevy "Mi Sueño" (Unelmani) julkaistiin postuumisti, koska Ferrer menehtyi bolerolevyn äänitysten ollessa vielä kesken. Ferrer oli esittänyt levyn kappaleita orkesterinsa kanssa jo Euroopassa, josta hän palasi kotimaahansa muutamia päiviä ennen kuolemaansa.
Hövsgöl (provinssi)

Hövsgöl () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja rajautuu Bulganin, Arhangain ja Zavhanin provinsseihin sekä pohjoisessa Venäjään. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 114 331 asukasta ja sen pinta-ala on 100 600 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Mörön.
Provinssi on saanut nimensä Hövsgöljärveltä, joka sijaitsee sen alueella.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu 23 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Töv

Töv (, ’keskinen provinssi’) on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa ja ympäröi Ulan Batorin kaupunkia. Lisäksi se rajautuu Selengen, Hentiin, Govisümberin, Dundgovin, Övörhangain ja Bulganin provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 83 838 asukasta ja sen pinta-ala on 74 000 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Zuunmod.
Aluejako.
Provinssi jakautuu 27 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Zuunmod

Zuunmod () on Mongolian Tövin provinssin sum ja provinssinsa pääkaupunki. Siellä on 15 942 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 18,9 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee provinssin keskiosassa Bogd han -vuoren eteläpuolella 40 kilometrin päässä Ulan Batorista.
Zuunmodin nähtävyyksiin kuuluvat Tövin provinssin museo, etnografinen museo ja Dašitšoinhorlinin buddhalainen luostari. Merkittävä Manzuširin luostari sijaitsee kaupungin lähellä.
RIFF

Resource Interchange File Format (RIFF) on IFF-tyylinen säilöjämuoto. Tiedosto koostuu "chunk"-palasista, joissa säilötään varsinainen data.
Muodolla ei ole omaa tiedostopäätettä, vaan käyttö on säiliömuoto erityyppisille tiedostoille.
Tyypillinen käyttö on WAVE-audioformaatin kanssa ja AVI-videomuodon kanssa.
Ludovika Jakobsson

Ludovika Antje Margareta Jakobsson (o.s. Eilers, 25. heinäkuuta 1884 Potsdam, Saksa – 1. marraskuuta 1968 Helsinki) oli ensimmäinen suomalainen naisolympiavoittaja ja taitoluistelun kolminkertainen maailmanmestari. Yhdessä aviomiehensä Walter Jakobssonin kanssa hän voitti kultaa vuonna 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa järjestetyssä pariluistelussa. Kyseinen olympiavoitto oli itsenäisen Suomen ensimmäinen. Chamonix'n talvikisoissa vuonna 1924 pari voitti hopeaa. MM-kilpailuista pari voitti kolme kulta- ja neljä hopeamitalia.
SM-tasolla Jakobsson voitti naisten yksinluistelun SM-kultaa 1917 ja pariluistelussa vuonna 1921.
Jakobsson oli syntyjään saksalainen, mutta oli jo Suomen kansalainen voittaessaan olympiakultaa 1920.
Jakobssonit valittiin Suomen urheilun Hall of Fameen vuonna 2010 ja kansainväliseen taitoluistelun Hall of Fameen vuonna 2013.