tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alice Sara Ott

Alice Sara Ott (s. 1988) on saksalais-japanilainen pianisti. Hänen isänsä on saksalainen ja äitinsä japanilainen. Hän ihastui pianoon 3-vuotiaana osallistuessaan vanhempiensa kanssa resitaaliin ja aloitti seuraavana vuonna soittotunnit. Ott pääsi 12-vuotiaana Karl-Heinz Kämmerlingin oppilaaksi Salzburgin Mozarteumiin. Vuonna 2002 hänestä tuli nuorin finalisti kansainvälisen Hamamatsu-pianokilpailun historian aikana, ja hänet nimettiin sen "lupaavimmaksi artistiksi". Hänen muihin kilpailumenestyksiinsä kuuluvat ensipalkinnot Köthenin Bach-kilpailussa (2003) ja kansainvälisessä Val Tidone -musiikkikilpailussa.
Ott turvasi suuren ja lojaalin seuraajakunnan olemassaolon Japanissa vuonna 2006 osallistumalla vuosikymmenen ajan kestäneeseen "100 kansainvälistä pianistia" -sarjaan sen loppuvaiheessa. Hän on kertonut pyrkivänsä jakamaan klassista musiikkia niin laajalle yleisölle kuin mahdollista, koska ei pidä sitä vain rikkaille, koulutetuille varattuna taidemuotona vaan katsoo kouluttautumisen kuuntelun kautta riittävän.
Ottin kansainvälinen ura kasvoi korkean profiilin debyyttien muodossa Euroopan maissa. Näihin kuuluu Maurice Ravelin pianokonserton (G-duuri) esitys Zürichin Tonhalle-orkesterin ja David Zinmanin kanssa vuonna 2006. Vuonna 2008 huomattavaksi menestykseksi osoittautui pääsy Baselissa Murray Perahian korvaaminen lyhyellä varoitusajalla resitaalissa. Kamarimusiikin merkeissä Ott pääsi debytoimaan Luzernin (2010) ja Verbierin festivaaleille (2012). Seuraavien vuosien kohokohtiin kuuluivat ensiesiintymiset Toronton ja Chicagon sinfoniaorkesterien sekä Los Angelesin filharmonikkojen kanssa, ensiresitaali Wigmore Hallissa ja yhteistyökiertue Ólafur Arnaldsin kanssa.
Ott solmi eksklusiivisen levytyssopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa vuonna 2008. Seuraavana vuonna ilmestyi debyyttialbumi, jolla hän tulklitsi Franz Lisztin haastavat "Transsendentaaliset etydit". Seuraava albumi koostui Frédéric Chopinin kaikista valsseista; levy ilmestyi tammikuussa 2010 säveltäjän kaksisataavuotissyntymäpäiväjuhlien kunniaksi. Ensimmäinen orkesterilevytys samalle levymerkille koostui Pjotr Tšaikovskin ja Lisztin konserttojen levytyksestä Thomas Hengelbrockin johtamien Münchenin filharmonikkojen kanssa. Tämä levy toi Ottille "vuoden nuoren artistin" tittelin Echo Klassik -palkintojenjaossa. Hänen muiden levytystensä joukossa on tulkintoja Ludwig van Beethovenin, Modest Mussorgskin, Franz Schubertin, Clara Schumannin, Igor Stravinskyn, Edvard Griegin, Claude Debussyn, Erik Satien ja Ravelin teoksista.
Helmikuussa 2019 Ott julkisti tiedon saamastaan MS-taudin diagnoosista. Hänen siskonsa on pianisti Mona Asuka Ott.
Jarno Strengell

Jarno Tapani Strengell on suomalainen Han Moo Do -urheilija ja paikallispoliitikko.
Urheilutausta.
Strengell on Suomessa kehitetyn täyskontaktikamppailulaji Han Moo Don moninkertainen suomenmestari sekä maailmanmestari Meksikon kilpailuista vuodelta 2004. Hän on otellut noin seitsemänkymmentä täyskontaktikilpailujen virallista kilpailuottelua. Strengellillä on Han Moo Dossa musta vyöarvo. Hänet on valittu myös Mikkelin vuoden urheilijaksi.
Lisäksi Strengellillä on lukuisia suomenmestaruuksia potku-, lyönti- ja kyynärvarsimurskauskilpailuista. Murskauksessa Strengell saavutti vuonna 2003 jaetun kyynärvarsimurskauksen maailmanennätyksen, murskattuaan kolmetoista lekasoraharkkoa yhdellä kyynärvarsilyönnillä.
Politiikka.
Jarno Strengell on Mikkelin kaupunginvaltuutettu, kaupunginhallituksen jäsen ja Etelä-Savon maakuntavaltuuston puheenjohtaja. Hän oli vuoden 2019 eduskuntavaaleissa SDP:n ehdokkaana saaden 2628 ääntä ja 2023 eduskuntavaaleissa 3284 ääntä, eikä tullut valituksi.
Uskonto Sri Lankassa

Sri Lankassa uskonto on maan perustuslain mukaisesti yksilön vapaasti valittavissa, vaikkakin buddhalaisuudelle on myönnetty asema valtionuskontona. Maan väestöstä noin 70% on buddhalaisia vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan, hindulaisia on lähes 13%, muslimeita alle 10% ja katolisia 6%, muita kristittyjä 1%. Sri Lankan väestön enemmistön muodostavat singaleesit ovat enimmäkseen buddhalaisia ja toiseksi suurin väestönryhmä, tamilit, hinduja.
Piirikunnittain tarkasteltuna Sri Lankan uskonnollisuudessa esiintyy huomattavia eroja. Kristillisin alue on Mannar, jossa yli puolet väestöstä ovat kristittyjä. Muslimit muodostavat enemmistön itärannikolla sijaitsevissa Trincomaleessa ja Amparassa.
Jaakko Kemppainen (pelisuunnittelija)

Jaakko Kemppainen (s. 1976) on suomalainen pelisuunnittelija. Hän on ensimmäinen suomalainen läänintaiteilija, joka toimii tehtävässä videopelitaiteen näkökulmasta.
Kemppainen on työskennellyt suomalaisella videopelialalla vuodesta 2002. Yhteensä Kemppainen on työskennellyt yli 20 eri peliprojektissa ja lukuisissa pelialan yrityksissä.
Kemppainen on kotoisin Sodankylästä. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri (New Media ja Game Design, Aalto-yliopisto) ja filosofian maisteri (digitaalinen kulttuuri, Jyväskylän yliopisto). Kemppaisen kirjoittama pelisuunnittelusta kertova tietokirja "Pelisuunnittelijan peruskirja" julkaistiin elokuussa 2019 Aviador Kustannuksen kautta.
Jaakko Kemppainen

Jaakko Kemppainen saattaa tarkoittaa useita henkilöitä:
Nadka Goltševa

Nadka Vangelova Goltševa (, s. 12. maaliskuuta 1952 Tšuritšeni) on bulgarialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Goltševa saavutti Bulgarian naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Moskovassa 1980, olympiapronssia Montréalissa 1976, EM-hopeaa Bulgariassa 1972 ja Unkarissa 1983 ja EM-pronssia Ranskassa 1976. Hän kuului Bulgarian kokoonpanoon myös vuosien 1983 ja 1986 MM-kilpailuissa sekä vuosien 1978, 1980 ja 1981 EM-kilpailuissa.
Liv Borgen

Liv Borgen (s. 1943) on norjalainen kasvitieteen professori emerita Oslon yliopistosta. Borgen työskenteli yli 40 vuoden ajan Oslon yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa Tøyenissa ensin puutarhanhoitajana ja myöhemmin professorin nimikkeellä.
Borgen kirjoitti puutarhan historiasta kirjan "Botanisk hage 1814–2014: Historien om en hage"” ("Kasvitieteellinen puutarha 1814–2014: Puutarhan historia"), joka julkistettiin vuonna 2014 puutarhan 200-vuotisjuhlien kunniaksi.
Borgen suoritti kandidaatin tutkinnon ("Cand. Real.") vuonna 1968. Tohtorin tutkinnon systemaattisesta kasvitieteestä hän suoritti vuonna 1987. Hän on tehnyt kenttätutkimuksia Kanariansaarilla ja Kap Verden saaristossa, Välimeren alueella sekä arktisilla ja alpiinisilla alueilla Skandinaviassa ja Huippuvuorilla.
Borgenista käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhennettä L.Borgen.
Wu Yili

Wu Yili (; myös "Elaine Wu", 1930 Shanghai – 20. huhtikuuta 2019 Singapore) oli kiinalainen pianisti. Hän aloitti pianonsoiton harjoittelun kuusivuotiaana ja sai opetusta italialaiselta Mario Pacilta, joka opetti myös muita kiinalaispianisteja. 18-vuotiaana Yili soitti ensimmäisen kerran Ludwig van Beethovenin 1. pianokonserton Shanghain sinfoniaorkesterin kanssa ja sai lämpimän vastaanoton. Wu sai myöhemmin Kiinan keskusfilharmonikkojen ensimmäisen pianosolistin paikan. Vuonna 1962 hän sai kutsun silloisen pääministerin Zhou Enlain vastaanotolle.
Wu meni vuonna 1983 Yhdysvaltoihin täydentämään opintojaan. Vuonna 1993 hän asettui Singaporeen. Pianistin työn ohella hän keräsi ja sovitti kiinalaista musiikkia. Hän sai uutta suosiota sosiaalisen median myötä vielä viimeisinä vuosinaan, ja vuonna 2018 hänet kutsuttiin Kiinan valtiollisen television ohjelmaan soittamaan klassista musiikkia viulisti Lyu Siqingin kanssa.
Elaine Wu

Elaine Wu on kahdesta eri henkilöstä käytetty vaihtoehtoinen nimi:
Zheng Cao

Zheng Cao (9. heinäkuuta 1966 Shanghai – 21. helmikuuta 2013 San Francisco) oli kiinalaissyntyinen, sittemmin Yhdysvaltoihin muuttanut oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Cao osallistui kesällä 1994 San Franciscon oopperan Merola-oopperaohjelmaan ja sai seuraavaksi kahdeksi vuodeksi Adler-stipendin. Tämän jälkeen hän pääsi esiintymään sekä San Franciscossa että muualla useissa rooleissa, joihin kuuluivat Siebel ("Faust"), Idamante ("Idomeneo"), Baba Turkkilainen ("Hulttion tie"), Cherubino ("Figaron häät") ja Suzuki ("Madama Butterfly"). Vuonna 2008 Cao nähtiin nimiroolissa Stewart Wallacen "The Bonesetter's Daughter" -teoksen kantaesityksessä. Samoihin aikoihin hän alkoi kärsiä kivuista, joiden aiheuttajaksi todettiin levinneisyysluokituksen 4 keuhkosyöpä, jonka kasvaimia oli myös aivoissa ja muualla. Aluksi tauti saatiin kuriin ja Cao jopa rakastui onkologiinsa, David Larsoniin; Caon aiempi kumppani oli kymmenen vuoden ajan ollut näyttelijä Troy Donahue. Sairauden eteneminen jatkui hoidoista huolimatta.
Vuonna 2012 Cao esiintyi tapahtumassa, jossa perustettiin Merola-oopperaohjelman Zheng Cao -oopperasäätiö. Se tukee vuosittain tulevia Merola-taiteilijoita – joko mezzosopraanoja tai Aasiassa tai Tyynen valtameren saarilla taustat omaavia.
Helmikuussa 2013 Caon kuoli kotonaan. Hänelle olivat paikalla jättämässä jäähyväisensä muiden muassa mezzosopraanon kanssa avioitunut onkologi David Larson, laulajan molemmat vanhemmat sekä mezzosopraano Frederica von Stade, säveltäjä Jake Heggie, sellisti Emil Miland, kirjailija Amy Tan ja sopraano Nicolle Foland.
Tervel Pulev

Tervel Venkov Pulev (, s. 10. tammikuuta 1983 Sofia) on bulgarialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Pulev osallistui Lontoon olympialaisissa 2012 raskaansarjan kilpailuun sijoittuen kolmanneksi. Ensimmäisen ammattilaisottelun Pulev otteli joulukuussa 2016. Elokuuhun 2019 mennessä hän oli otellut 13 ammattilaisottelua, jotka kaikki hän oli voittanut. Pulev voitti EBU:n alemman raskassarjan EU-mestaruuden lokakuussa 2018. Pulevin veli Kubrat Pulev on myös ammattilaisnyrkkeilijä.
Ammattilaisottelut.
"Tilanne 21. elokuuta 2019"
Milka Maneva

Milka Maneva (s. 7. kesäkuuta 1985 Smolyan) on bulgarialainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Maneva saavutti olympiahopeaa Lontoon olympialaisissa 2012 63 kg sarjassa. Alun perin Maneva sijoittui viidenneksi, mutta dopingrikkomusten myötä hän nousi toiseksi. Manevan piti kilpailla jo neljä vuotta aikaisemmin Pekingissä 2008, mutta hän oli yksi 11 bulgarialaisesta painonnostajasta, joka kärähti dopingin käytöstä. Bulgaria veti kaikki painonnostajat pois Pekingin olympialaisista. Maneva sai tästä neljän vuoden kilpailukiellon. Maneva kärähti uudestaan vuonna 2016, jolloin menetti oikeuden kilpailla Rio de Janeirossa 2016. Maneva tuomittiin stanotsololin käytöstä. Manevalla on yksi EM-kulta vuodelta 2013 ja yksi EM-hopea vuodelta 2014.
Vyökilli

Vyökilli ("Fundulus zebrinus") on amerikankillien (Fundulidae) heimoon kuuluva kalalaji. Vyökilliä tavataan kotoperäisenä Yhdysvalloissa. Se viihtyy lauhkean vyöhykkeen 5–22 asteen lämpöisissä vesissä. Vyökilli elää murto- ja makeassa vedessä. Se on tavallisesti noin 6,9 senttimetrin mittainen ja voi kasvaa jopa 8 senttimetrin mittaiseksi. Se saattaa elää jopa 3-vuotiaaksi.
Lezhën roomalaiskatolinen hiippakunta

Lezhën roomalaiskatolinen hiippakunta () on katolinen hiippakunta Albaniassa. Sen keskuspaikka on Lezhë. 
Hiippakunta on perustettu 1300-luvulla.
Vuonna 2016 hiippakuntaan kuului 12 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 86 300 jäsentä. Nämä muodostivat 70,9% hiippakunnan alueen väestöstä.
Siniraitakilli

Siniraitakilli ("Fundulus heteroclitus") on amerikankillien (Fundulidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Siniraitakilli on melko pienikokoinen, yleensä noin yhdeksän senttimetrin mittainen. Suurin tavattu siniraitakilli oli 15-senttinen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan alkuperäisenä enimmäkseen Yhdysvaltain ja Kanadan Atlantin-rannikolla. Se sietää poikkeuksellisen vaihtelevia ympäristöoloja ja sitä tavataan niin meri-, murto- kuin makeassa vedessä. Se esiintyy myös vieraslajina Etelä-Euroopassa Atlantin ja Välimeren rannikoilla.
Käyttö.
Amerikassa siniraitakilli on paljon käytetty syöttikala urheilukalastuksessa. Sitä pidetään myös akvaariokalana. Se oli ensimmäinen kala joka lähetettiin avaruuslennolle.
Siniraitakillille sopivin veden lämpötila 10–24 celsiusastetta.
Brian Asawa

Brian Laurence Asawa (1. lokakuuta 1966 Fullerton, Kalifornia – 18. huhtikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen laulaja, äänialaltaan kontratenori. Hän otti aluksi pääaineekseen pianonsoiton Kalifornian yliopistossa, Santa Cruzissa. Hän kuitenkin siirtyi laulamisen pariin ja vaihtoi opinahjon Kalifornian yliopistoon, Los Angelesiin, jossa häntä opettivat Virginia Fox ja Kari Windingstad. Alun perin hän oli tenori, mutta siirtyi kontratenoriksi ja keskittyi tämän jälkeen pääasiallisesti barokkimusiikkiin. 
Asawalla oli japanilaistaustaa. Hänen isänsä George oli kemisti ja äitinsä Fusako Yoshida kampaaja. Täti Ruth Asawa oli kuvanveistäjä. 
Vuonna 1989 Asawa aloitti maisteriopintonsa varhaisen musiikin tulkinnassa Kalifornian yliopistossa, Los Angelesissa, jossa hänen opettajanaan oli luutisti James Tyler. Jo ennen valmistumistaan, vuonna 1991, Asawa voitti ensimmäisenä kontratenorina Metropolitan-oopperan National Council Auditions -kilpailun. Seuraavat kaksi vuotta hän vietti ensimmäisenä kontratenorina Merolino-oopperaohjelmassa ja Adler-stipendillä opiskelemassa. Kaikkiaan hänet nähtiin kuudessa tuotannossa San Franciscon oopperan päänäyttämöllä vuosina 1991–2001.
Vuonna 1993 Asawa teki Euroopan-debyyttinsä Alankomaiden oopperassa Christoph Willibald Gluckin "Orfeo ed Euridicessa". Tätä esiintymistä seuraasivat debyytit Santa Fen oopperassa Georg Friedrich Händelin "Xerxesissä" ja Houston Grand Operassa Benjamin Brittenin "Kesäyön unelmassa". 1990-luvun kuluessa Asawa pääsi päärooleihin muun muassa Metropolitan-oopperassa, Gran Teatre del Liceussa, Pariisin oopperassa, Sydneyn oopperassa ja Teatro dell'Opera di Romassa.
Konserttisolistina Asawa esiintyi muun muassa Mostly Mozart -festivaalissa ja Carnegie Hallissa. Hän teki sekä soololevytyksiä että esiintymisiä päärooleissa monille eri levy-yhtiöille. Asawa teki yhteistyötä Diana Tashin kanssa; yhdessä he tulkitsivat muiden muassa Händelin, Claudio Monteverdin, Henry Purcellin, Felix Mendelssohnin, Franz Schubertin ja Gioacchino Rossinin töitä. Asawan ohjelmistoon kuului myös nykymusiikkia, kuten Peter Maxwell Daviesin "Eight Songs for a Mad King", ja hän tilasi useita teoksia itselleen muiden muassa Jake Heggieltä.
Asawa oli homoseksuaalinen ja väitti vuonna 1998 "The Advocate" -lehdelle, että heteromiehet eivät homomiehistä poiketen koe miellyttäväksi korkeimmassa äänialassa laulamista. Asawa oli naimisissa Keith Fisherin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon. Asawan kirkkokunta oli Yhdistynyt metodistikirkko. Hän kuoli 49-vuotiaana maksan vajaatoimintaan oltuaan pitkään sairaana.
Silkkilaukka

Silkkilaukka ("Allium subvillosum") on narsissikasvien heimoon kuuluva sipulikasvi. Silkkilaukkaa tavataan Afrikassa, Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa. Kasvi on runsaslukuisin Espanjassa, Portugalissa, Baleaareilla, Sisiliassa ja Pohjois-Afrikassa. Silkkilaukka kasvaa yleensä noin 10–30 senttimetrin mittaiseksi ja kukkii vaaleita kukkia.
Sokkelokilli

Sokkelokilli ("Cyprinodon elegans") on hammaskillien (Cyprinodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Spencer Fullerton Baird ja Charles Frédéric Girard kuvasivat lajin tieteelle vuonna 1853.
Ulkonäkö ja koko.
Sokkelokillillä on pyöreäreunaiset, vaaleanharmaat evät. Lajilla on myös suhteellisen isot silmät. Tummanharmailla kyljillä on laajalti vaaleita pilkkuja. Sokkelokilli on tavallisesti noin 3,8 senttimetrin mittainen ja voi kasvaa jopa 6,2 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia on toistaiseksi tavattu vain Yhdysvalloista, jossa se elää Teksasin alueella. Sokkelokilliä tavataan makeavetisistä virroista, joiden lämpötila vaihtelee 18–26 celsiusasteen välillä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin erittäin uhanalaiseksi.
Aaltorummuttaja

Aaltorummuttaja ("Micropogonias undulatus") on rummuttajien heimoon kuuluva kalalaji. Sen kuvasi tieteelle Carl von Linné vuonna 1766.
Aaltorummuttaja on pohjakala. Lajia tavataan Atlantin valtamerellä sekä Yhdysvaltojen ja Meksikon rannikoilla. Ravinnokseen se syö lieroja, äyriäisiä sekä pieniä kaloja.
Suomen rahvaan historia

Suomen rahvaan historia on tietokirjailija Perttu Immosen teos vuodelta 2017. Se kuvaa kolmen suomalaisen suvun vaiheita 1450-luvulta 1800-luvun alkuun Tyrväällä, Kokkolassa ja Rantasalmella.
Rahvaalla tarkoitetaan teoksessa sitä kansanosaa, joka ei kuulunut aatelistoon, papistoon eikä porvaristoon. Sen elämä oli enimmältä osin varsin niukkaa. Useissa kohdissa teoksen päähuomio onkin kansan selviytymiskeinoissa katovuosina ja kulkutautien raivotessa. Valitut kolme eri sukua eroavat toisistaan: länsisuomalaisten viljelykset tuottivat satoa mutta olivat alttiita hallalle, savolaiset pärjäsivät hallaa vastaan työlään kaskiviljelyn avulla ja pohjalaisten vahvuuksia olivat karjatalous ja tervanpoltto. Historiantutkija Petri Karosen arvion mukaan Immonen pystyy aidosti yhdistämään yleisen tapahtumahistorian ja kolmen suvun vaiheet toisiinsa. Nykyaikainen tutkimus on toisaalta osoittanut, että kansalla oli enemmän vaikutusvaltaa asioihinsa kuin vanhastaan on esitetty, joten Immosen antama kuva rahvaasta on paikoin liiankin lohduton. Karonen kuitenkin kiittää Immosen osuvaa kuvausta ankarista 1630-, 1690- ja 1710-luvun oloista ja eri alueiden erilaisista kohtaloista vaikeuksien keskellä.
Vispilä (täsmennyssivu)

Vispilä voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Velhomonnit

Velhomonnit ("Loricaria") on imumonnien heimoon kuuluva kalasuku. Se käsittää 17 lajia, joita kaikkia tavataan vain Etelä-Amerikan maanosassa. Velhomonnien suvun pienin laji on "Loricaria pumila", joka on suurimmillaankin vain 8,1 senttimetrin mittainen. Velhomonnien suurin laji "Loricaria lentiginosa" voi kasvaa jopa 51,4 senttimetrin mittaiseksi.
Velhomonnien sukuun on löydetty 2000-luvulla seitsemän uutta lajia, viimeksi "Loricaria luciae" vuonna 2013.
Hannele Lampela

Hannele Lampela (s. 1982 Lohja) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Lampela on valmistunut medianomiksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulusta. Hän kirjoittaa Prinsessa Pikkiriikki -lastenkirjasarjaa, jota kuvittaa Ninka Reittu. Sarjan ensimmäinen osa "Prinsessa Pikkiriikki" ilmestyi Otavan kustantamana keväällä 2016 ja oli samana vuonna Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Seuraavana vuonna ilmestyi "Prinsessa Pikkiriikin talvi". Kirjoista on julkaistu myös yhteisteos "Prinsessa Pikkiriikin kootut tuhmuroinnit". Vuonna 2018 ilmestyi "Prinsessa Pikkiriikin astetta paremmat iltasadut", joka oli ilmestymisvuonnaan Arvid Lydecken -ehdokas. Kirjoja on käännetty tanskaksi, venäjäksi, norjaksi ja viroksi. Lampela sai Pikkiriikki-kirjoistaan Kaarina Helakisa -palkinnon vuonna 2019. Prinsessa Pikkiriikistä on tehty myös näytelmä, jonka ensiesitys oli Suomen Kansallisteatterissa syksyllä 2018. Rooleissa olivat Helmi-Leena Nummela ja Hanna Vahtikari ja ohjauksesta ja dramatisoinnista vastasi Lampelan teosten pohjalta Lija Fischer. Kirjoista on tehty myös Lauri Maijalan ohjaama samanniminiminen elokuva, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 2024.
Vuonna 2020 Lampelan teos "Talventaian tarinoita: Lumikuningattaren lumous" oli Arvid Lydecken -ehdokkaana.
Irenji

Irenji () on kylä Nir Countyssa, Ardabīlin provinssissa Iranissa. Vuoden 2006 väestölaskennan mukaan Irenjissä asui tuolloin 373 ihmistä. Irenji käyttää -aikavyöhykettä.
Snail Bob

Snail Bob on yhdysvaltalainen videopelisarja. Tähän saakka on ilmestynyt 8 Snail Bob -peliä. Peleissä on tarkoitus auttaa Bob-etanaa pääsemään tasoja, joiden läpi pääseminen vaatii logiikkaa. Sarjassa esiintyy myös paljon vihollisia, kuten ampiaisia ja hämähäkkejä.
Neljän ensimmäisen Snail Bob -pelin jälkeen pelit uudistuivat kokonaan. Niihin lisättiin uusia vihollisia ja Bobin ulkonäköä muutettiin. Sarjan kolmannesta pelistä lähtien jokaisessa tasossa on ollut piilotettuna kolme tähteä, jotka täytyy etsiä. Lisäksi peleissä Snail Bob 5 ja Snail Bob 6 on minipelejä.
Annaburg

Annaburg on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa Saksassa.
Väestö.
Sen väkiluku 12. joulukuuta 2018 oli 6 731 asukasta. Vuonna 2011 Annaburgin ikäjakauma oli: 12,6 prosenttia alle 17-vuotiaita, 62,9 prosenttia 18–64-vuotiaita ja 24,6 prosenttia yli 65-vuotiaita. Suurin ikäryhmä vuonna 2011 oli 50–59-vuotiaat, joita oli kaupungissa 1 391 henkilöä. Annaburgin asukkaista 99 prosenttia oli vuonna 2011 Saksan kansalaisia ja 95 prosenttia asukkaista oli syntynyt Saksassa.
Javor Janakiev

Javor Dimitrov Janakiev (, s. 3. kesäkuuta 1985 Stara Zagora) on bulgarialainen entinen kreikkalais-roomalainen painija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Janakiev saavutti pronssia vuonna 2008 Pekingin olympialaisissa 74 kg sarjassa. Janakiev voitti maailmanmestaruuden vuonna 2007 74 kg sarjassa. Hänellä on myös EM-pronssi vuodelta 2013 74 kg sarjasta.
Ristihuulikarppi

Ristihuulikarppi ("Moxostoma lacerum") oli imukarppien (Catostomidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota esiintyi Yhdysvalloissa. Ristihuulikarpin suurin tavattu pituus oli 31,3 senttimetriä. Ristihuulikarppi luokitellaan hävinneeksi lajiksi eikä sitä ole tavattu elävänä vuoden 1893 jälkeen. Sen häviämisen syy oli todennäköisesti veden saastuminen.
Tripelennamiini

Tripelennamiini (C16H21N3) on aromaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antihistamiinina allergisten oireiden hoitamiseen.
Ominaisuudet ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa tripelennamiini on keltaista nestettä. Sitä käytetään usein hydrokloridisuolanaan, joka on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen. Tripelennamiini kuuluu niin kutsuttuihin ensimmäisen sukupolven antihistamiineihin ja se vaikuttaa estämällä H1-histamiinireseptorien toimintaa. Yhdistettä käytetään hyönteisten pistoksien, heinänuhan, nokkosihottuman ja muiden allergisten oireiden hoidossa. Sitä käytetään ihmisten lisäksi myös koirilla, kissoilla, karjalla ja hevosilla.
Valmistus.
Tripelennamiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 2-aminopyridiinireagoi bentsaldehydin kanssa ja muodostuva imiini pelkistetään muurahaishapolla. Reaktio on tyypiltään pelkistävä aminointi. Tämän reaktion tuote 2-bentsyyliaminopyridiini reagoi emäksisissä olosuhteissa 2-dimetyyliaminoetyylikloridin kanssa muodostaen tripelennamiinia.
Raspimerikaali

Raspimerikaali ("Crambe strigosa") on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluvan merikaalien kasvisuvun laji. Sitä tavataan Kanariansaarilla Teneriffalla, La Palmalla ja La Gomeralla, joilla se on kotoperäinen eli endeeminen.
Kuvaus.
Varsi ja lehdet.
Raspimerikaali kasvaa noin 1–1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat muihin suvun lajeihin verrattuna pieniä, noin 5–15 senttimetriä pitkiä, hyvin karkean tuntuisia pinnasta. Lehtilapa on pyöreähkön soikea ja lehtilaita on sahalaitainen.
Kukat ja hedelmät.
Kukinto on paljon haarautuva ja suurikokoinen. 
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Raspimerikaalia kasvaa Kanariansaarilla Teneriffalla, La Palmalla ja La Gomeralla, joilla se on endeeminen. Sitä tavataan laurisilvametsistä kalliolta, polkujen varsilta ja aukeilta paikoilta. Se kasvaa vyöhykkeellä, joka ulottuu noin 500 metrin korkeudesta noin 1 500 metriin.
Bulgarian Air Charter

Bulgarian Air Charter on bulgarialainen tilauslentoyhtiö. Se lentää pääasiassa matkanjärjestäjien lentoja Keski-Euroopasta Bulgariaan.
Historia.
Bulgarian Air Charter perustettiin kesäkuussa 2000. Se aloitti lennot 14. joulukuuta 2000 Tupolev Tu-154M -koneilla, joita se hankki lopulta kaikkiaan yhdeksän. Vuonna 2004 Tupolevien tilalle hankittiin seitsemän MD-82-konetta. Niiden rinnalle hankittiin Airbus A320 -koneita vuodesta 2015 lähtien.
Laivasto.
Elokuussa 2019 Bulgarian Air Charterin laivastoon kuului 16 lentokonetta.
Hanna Vahtikari

Hanna Vahtikari (s. 9. huhtikuuta 1980) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan pitkälti teatterinäyttelijänä muun muassa Oulun ja Lahden kaupunginteattereista, mutta hän on esiintynyt myös muun muassa elokuvissa "Miami", "Rakkauden rasvaprosentti" ja "Enon opetukset".
Vahtikari on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2005 ja hän on erikoistunut musiikkiteatteriin. Vuonna 2019 hän käsikirjoitti, ohjasi ja näytteli Kapsäkki-musiikkiteatterin teoksen "Kuin raivo äiti", johon hänen puolisonsa Marzi Nyman sävelsi musiikin.
Eugène Bonnier

Tite Pierre Marie Adolphe Eugène Bonnier (4. tammikuuta 1856 Saint-Leu, Réunion – 15. tammikuuta 1894) oli ranskalainen sotilas, joka sai surmansa valloittaessaan Timbuktua.
Bonnier liittyi nuorena armeijaan ja palveli Tonkinissa. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Louis Archinardin seuraajaksi Ranskan Sudanin sotilaskomentajana. Oltuaan Sudanissa vain pari viikkoa Bonnier valtasi Bougounin Samori Tourén joukoilta. Seuraavaksi kunnianhimoinen sotilas päätti valloittaa Timbuktun ennen kuin uusi siviilikuvernööri Albert Grodet ehtisi kieltää sotaretken.
Kenraaliluutnantti Bonnierin retkikunta lähti Ségousta 26. joulukuuta 1893. Hänellä oli mukanaan 13 upseeria, 9 eurooppalaista aliupseeria ja 204 afrikkalaissotilasta. Nigerjokea pitkin kulkeneiden kanoottien edellä oli kaksi luutnantti Gaston Boiteauxin johtamaa tykkivenettä. Majuri Joseph Joffren komentama toinen retkikunta lähti kohti Timbuktua maitse mukanaan 400 miestä, 700 kantajaa ja 200 hevosta ja muulia. Neljän päivän kuluttua Bonnier saapui Moptiin, jossa hän kuuli Boiteauxin lähteneen omin päin valloittamaan Timbuktua.
Boiteaux saapui Timbuktun satamaan Kabaraan 28. joulukuuta. Kun hän vieraili kaupungissa, tuaregit hyökkäsivät tykkiveneisiin ja tappoivat 17 miestä. Kuvernööri Grodet määräsi Bonnierin ja Joffren palaamaan takaisin, mutta kummatkin kieltäytyivät tottelemasta. Bonnierin veneet saapuivat Kabaraan 10. tammikuuta 1894. Hän marssi joukkoineen Timbuktuun, jossa Boiteaux määrättiin 30 päivän arestiin. Sen jälkeen Bonnier lähti Goundamiin, jossa hänen oli määrä tavata Joffre. Matkalla retkikunta takavarikoi tuaregeilta 500 lammasta ja leiriytyi sitten Goundamin lähelle Tacoubaoon. Tammikuun 15. päivän aamuna tuaregien kameliratsastajat yllättivät Bonnierin miehineen. Taistelussa sai surmansa Bonnierin lisäksi 11 upseeria, kaksi eurooppalaista aliupseeria ja 68 afrikkalaissotilasta.
Eloonjääneet palasivat Timbuktuun, josta he lähtivät Boiteauxin mukana jokea pitkin Goundamiin. Siellä he tapasivat Joffren retkikunnan, joka saapui Timbuktuun 12. helmikuuta 1894.
Sapën roomalaiskatolinen hiippakunta

Sapën roomalaiskatolinen hiippakunta () on katolinen hiippakunta Albaniassa. Sen keskuspaikka on Vau i Dejës. 
Hiippakunta on perustettu vuonna 1062.
Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului 33 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 70 100 jäsentä. Nämä muodostivat 51,9% hiippakunnan alueen väestöstä.
Rrëshenin roomalaiskatolinen hiippakunta

Rrëshenin roomalaiskatolinen hiippakunta () on katolinen hiippakunta Albaniassa. Sen keskuspaikka on Rrëshen. 
Hiippakunta on perustettu 7. joulukuuta 1996.
Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului 10 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 55 200 jäsentä. Nämä muodostivat 23,5% hiippakunnan alueen väestöstä.
Pään siirtofunktio

Pään siirtofunktio (englanniksi "Head Related Transfer Function", HRTF) on 3D-äänentoistossa käytetty tilaäänen menetelmä. HRTF kuvaa, kuinka kuuntelijan keho muokkaa tietyssä pisteestä soitettua äänisignaalia ennen sen kuulemista. Kun äänisignaali saapuu kuuntelijalle, hänen päänsä, hartiansa ja korvalehtensä vahvistavat ja vaimentavat eri äänenkorkeuksia eri tavoin. Koska funktio on riippuvainen äänen tulosuunnasta, HRTF:iä käytetään erityisesti kuulokeaudiossa antamaan äänelle suuntavaikutelma.
Valtteri Mattila

Valtteri Mattila (s. 16. kesäkuuta 1995 Äänekoski) on suomalainen korkeushyppääjä, joka edustaa Äänekosken Urheilijoita. Hänen valmentajansa on Juha Isolehto.
Mattila voitti vuoden 2019 Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia korkeushypyssä.
Rolf Klärich

Rolf Johan Valdemar Klärich (5. marraskuuta 1922 Oulu – 21. tammikuuta 2005 Kauniainen) oli Merijalin omistaja ja toimitusjohtaja ja konsuli, joka toimi ensimmäisenä suomalaisena Rotary International -järjestön korkeimmassa tehtävässä. 
Rolf Johan Valdemar Klärichin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Rolf Andreas Klärich ja Olga Helpi ja puoliso vuodesta 1950 Katarina Susanna Heimberg. Klärich tuli ylioppilaaksi 1942 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista 1947. Hän toimi Merijalin apulaisjohtajana 1950–1958 ja toimitusjohtajana 1958–1973, jolloin yhtiö myytiin. Merijalin koko osakekannan Klärich oli ostanut yhtiökumppaninsa kanssa vuonna 1960. Klärich oli Englannin varakonsuli vuodesta 1958 ja konsuli vuodesta 1966. Hän sai Order of the British Empire -arvonimen vuonna 1976 kuningatar Elisabetin Suomen vierailun yhteydessä. Rotary International -järjestön hallituksen jäsen Klärich oli 1970–1971, varapresidentti 1971–1972 ja presidentti 1980–1981. Sotilasarvoltaan rintamalla 19-vuotiaana vaikeasti haavoittunut Klärich oli reservin ylikersantti (1967).
National Malaria Eradication Program

National Malaria Eradication Program (NMEP) oli Yhdysvaltain liittovaltion Communicable Disease Center -viraston ohjelma, jonka tavoite oli malarian hävittäminen Yhdysvalloista. Se perustettiin 1. heinäkuuta 1947 ja oli saanut malarian hävitettyä maasta vuoteen 1951 menneessä. Ohjelma lakkautettiin seuraavana vuonna.
NMEP:in hävitysmenetelmiin kuului esimerkiksi DDT-hyönteismyrkkyn käyttö ja hyttysten lisääntymispaikkojen kuivaaminen.
Mico Ahonen

Mico Ahonen (s. 27. marraskuuta 2001 Lahti) on uransa vuonna 2025 lopettanut suomalainen mäkihyppääjä, joka edusti Lahden Hiihtoseuraa. Hänen valmentajansa oli Pasi Ahonen. Janne Ahonen on hänen isänsä.
Ahonen voitti mäkihypyn pienmäen SM-kilpailussa kultaa vuonna 2018.
Östanlidin tuberkuloosiparantola

Östanlidin tuberkuloosiparantola oli Pietarsaaressa 1941–1970 toiminut tuberkuloosiparantola. Vuonna 1907 tohtori Woldemar Backmanin tekemän tilastotutkimuksen mukaan hieman yli neljänneksellä Pietarsaaressa 1881–1906 kuolleista oli kuolinsyynä tuberkuloosi. Vuonna 1932 astui voimaan laki tuberkuloosiparantoloiden valtionavusta.
Historia.
Östanlidin tuberkuloosiparantolan taustalla oli ruotsinkielisen Pohjanmaan kuntien yhteinen mielisiraala. Vuonna Svenska Österbottens distriktssinnessjukhusin valtuusto keskusteli mahdollisuudesta perustaa tuberkuloosiparantola. Joulukuun lopulla 1927 valtuusto hyväksyi laajan mietinnön kustannusarvioineen.
Kiistaa parantolan sijoituspaikasta, sekä taloudellinen lama hidastivat rakennushankkeen etenemistä. Rakennushanke käynnistyi uudelleen syksyllä 1936 kuntapäivillä Vaasassa. Keväällä 1938 kuntainliiton edustajakokouksessa äänestettiin parantolan rakentamisesta Pietarsaareen. Parantola rakennettiin Itälän kaupunginosaan Malmin sairaalan kaakkoispuolelle.
Parantolan hallinnointia varten muodostettiin kesällä 1938 kuntainliitto Svenska Österbottens distriktstuberkulossjukhus kommunalförbund. Arkkitehti Ragnar Wessmanin suunnitteleman funktionalistisen rakennuksen piirrustukset hyväksyttiin elokuussa 1938. Sairaalaan tuli neljä salia, johon kuhunkin mahtui 40 vuodetta. Erityispaikat mukaan lukien hoitopaikkoja oli 163. Rakentaminen aloitettiin heti, mutta sota viivästytti valmistumista muutamalla kuukaudella. Parantola alkoi ottamaan vastaan potilaita tammikuussa 1941.
Rakennuskantaan kuului päärakennuksen lisäksi muun muassa toimisto ja alilääkärien asuinrakennus, hoitajien asuintilat, asunto naimisissa olevalle henkilökunnalle, talousrakennuksia ja kappeli. Alueen rakennuskantaa täydennetiin 1940-luvulla ylilääkärin asunnolla ja apulaislääkärien asuinrakennuksella.
Pian jatkosodan alkamisen jälkeen parantola tyhjennettiin ja varustettiin sotasairaalaksi. Yksi osasto jäi tuberkuloosipotilaiden käyttöön. Potilaita sotasairaalassa oli heinäkuusta 1941 marraskuuhun 1944. Potilaspaikkoja lisättiin vuonna 1945.
Vuonna 1970 Östanlidin parantolan kuntainliitto yhdistettiin Vaasan keskussairaalaan. Pian sen jälkeen keuhkosairauksien hoitoa ryhdyttiin siirtämään Vaasan keskussairaalaan. 1970-luvulla enenevissä määrin Östanlidin paikoista alettiin käyttämään pitkäaikaissairaiden hoitoon. Tilojen käydessä epätarkoituksenmukaisiksi, toteutettiin sairaalassa peruskorjaus vuonna 1972. Vuonna 1979 sairaalassa aloitettiin kuntoutustoiminnan kokeilu. Hoitopaikkoja käytettiin keskussairaalan sisätautien, kirurgian, ja neurologian osastojen potilaiden kuntoutukseen.
Joulukuussa 1981 aloitti toimintansa Itäinen sairaskoti, joka toimi Koivurinteen vanhainkodin osastona. Itäisen sairaskodin toiminta Östanlidissä päättyi 2003, jolloin potilaat siirrettiin Aurinkorinteeseen.
Sairaalaa korjattiin vuosina 1986–1989. Vuonna 2003 Samfundet Folkhälsan i Finland osti Östanlidin sairaalan. Päärakennusta korjattiin 2003–2008.
Paula Koivuniemi (albumi)

Paula Koivuniemi on samannimisen laulajan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Se syntyi, kun jo uransa lopettamista kaavaillut artisti muutti Helsinkiin ja pääsi yhteistyöhön nuoren polven iskelmäntekijöiden, tuottaja Timo Lindströmin ja sovittaja Jori Sivosen kanssa. Lähes kaikki kappaleet ovat alun perin englanninkielisiä käännösiskelmiä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on sovittanut Jori Sivonen.
Moneta (täsmennyssivu)

Moneta voi viitata seuraaviin:
Laragne-Montéglin

Laragne-Montéglin on kunta eteläisessä Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee noin 39 kilometriä Gapin kaupungista lounaaseen.
Laragne-Montéglinin kunta syntyi vuonna 1949 Laragnen ja Montéglinin kuntien yhdistymisen jälkeen. Kylän keskellä on 1600-luvulla rakennettu linna "Château de Laragne". Linna kuuluu Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon, vaikka se onkin jäänyt uudempien rakennusten taakse piiloon.
Vale-Greta

Vale-Greta () on ruotsalais-suomalainen komediaelokuva vuodelta 1934. Elokuvan ohjasivat John W. Brunius ja Pauline Brunius. Sen käsikirjoitti Oscar Hemberg.
Juoni.
Konekirjoittajatar Greta Gustafsson voittaa konekirjoituskilpailussa sievoisen summan ja matkustaa tasokkaaseen kylpylään kesälomaansa viettämään. Hieman hupsu, naisiin menevä parooni von Rexdorff iskee silmänsä Gretaan. Samaan aikaan lehdet kirjoittavat Greta Garbon saapuneen Ruotsiin viettämään lomaansa incognita jossain kylpylässä. Paroni luulee Gretaa Greta Garboksi. Gustafssonin Greta innostuu ja lähtee Vale-Gretana leikkiin mukaan. Hotelli saa vihiä, että Greta Garbo on saapumassa sinne. Seurauksena Gustafssonin Greta saa kuninkaallisen vastaanoton, koska häntä luullaan Garboksi. Ja mitä enemmän hän vakuuttelee olevansa tavallinen konekirjoittaja, sitä varmemmin hänen uskotaan olevan Garbo.
Kuvioihin ilmestyy liikemies Ove Häger; hän ja Greta rakastuvat toisiinsa. Kuultuaan että Gretaa pidetään Greta Garbona Ove alkaa epäillä Gretan olevan vain onnenonkija. Pakkaa tulee sekoittamaan Oven morsian, rouva Eva Bromée. Mustasukkaisuuksissaan Greta suostuu paroonin kosintaan - ainakin osittain. Rouva Bromée aikoo paljastaa Gretan henkilöllisyyden, mutta sitä ennen tämä ehtii lähteä kylpylästä. Ove puolestaan on päättänyt etsiä Gretan - ja lopulta löytää naisen. Loppu on onnellinen.
Vastaanotto.
"Vale-Greta" sai nuivan kriitikkovastaanoton. Elokuva-Aitta luonnehti teosta "sataprosenttiseksi mitättömyydeksi". Helsingin Sanomat oli suopeampi, ja piti teosta "aika hauskana". Suomen Sosialidemokraatti piti kokonaisuutta "pitkäveteisenä". Lehden mukaan aihe sinänsä oli otollinen komediaksi, kuvaaja oli hyvä ja näyttelijät kärkikaartia.
Tuotanto ja esitykset.
"Vale-Greta" oli osa turkulaisen Lahyn-Filmin suunnitelmaa, johon kuului kuusi kokoillan teatterielokuvaa. Suunnitelmasta toteutui vain "Hiljaisuuden talo" ja "Vale-Greta". "Hiljaisuuden taloa" ei esitetty Suomessa lainkaan, "Vale-Greta" esitettiin Helsingissä helmikuussa 1934.
"Vale-Gretan" tapahtumat sijoittuvat Ruotsiin, mutta teos kuvattiin lähes kokonaan Suomessa.
"Vale-Gretan" pääosia näyttelivät ruotsalaiset näyttelijät. Sivuosissa oli suomalaisia näyttelijöitä, kuten Sven Relander, Agnes Lindh ja May Pihlgren. Gaby Ross ja Sylvi Sakki esiintyivät elokuvassa kreditoimattomina.
"Vale-Greta" on kadonnut.
Sheila Nelson

Sheila Nelson (5. maaliskuuta 1936 – 16. marraskuuta 2020) oli brittiläinen musiikkipedagogi, viulisti ja säveltäjä.
Nelson soitti Englannin kamariorkesterin, Royal Philharmonic Orchestran ja Menuhin-orkesterin kanssa. Hän tuli parhaiten tunnetuksi pedagogina ja sävelsi paljon myös pedagogista musiikkia. Hän opiskeli Royal College of Musicissa ja sai musiikin kandidaatin arvon Lontoon yliopistosta. Hän suoritti lisää opintoja Birminghamin yliopistossa sekä Tanskassa ja oli Royal Academy of Musicin kunniajäsen (HonRAM). Nelson oli saanut mainetta opetustyöstään jo vuonna 1976, jolloin meni Churchill-stipendin turvin Yhdysvaltoihin opiskelemaan Paul Rollandin opetusmetodeja. Ennen tätä hän oli ollut Suzuki-menetelmän seuraaja. Palattuaan kotimaahansa hän sai Sisä-Lontoon opetustoimelta kutsun johtamaan jousiprojektia Lontoon Tower Hamletsiin. Sen yhteydessä opettajien ryhmät antoivat kokonaisille luokille jousiopetusta osana normaaleja koulun lukujärjestyksiä. Tämä ainutlaatuinen malli tuli kuvatuksi kuusiosaisessa dokumenttisarjassa ja sai kansainvälistä huomiota osakseen.
Nelson oli mukana kirjoittamassa "Essential String Method" -teosta, jossa opetetaan myös muusikkoutta teknisten taitojen ohella. Nelson laati kustantajalleen Boosey &amp; Hawkesille paljon musiikkiohjeistus- ja -ohjelmistoteoksia. Hän matkusti maailmanlaajuisesti opettajana ja workshop-järjestäjänä.
Le Sauze-du-Lac

Le Sauze-du-Lac on kunta eteläisessä Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Gapin kaupungista itään.
Kunta on Lac de Serre-Ponçon -tekojärven rannalla. Järvi on suosittu vesiurheilupaikka, jossa käy niin purjehtijat, vesihiihtäjät kuin melojatkin käyvät harrastamassa. Kunnasta löytyy myös eläinpuisto "Parc Animalier de Serre-Ponçon", joka esittelee Hautes-Alpesin villieläimiä.
Ōkawa

Ōkawa () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Sagan prefektuurin rajalla Chikugojoen suulla. Lähimmät suuremmat kaupungit ovat koillisessa Kurume, kaakossa Ōmuta ja luoteessa Saga. Lounaassa aukeaa Ariakenmeri. Ōkawassa on 34 473 asukasta (vuonna 2018) ja sen pinta-ala on 33,62 neliökilometriä.
Ōkawan kaupunki perustettiin vuonna 1954, kun Ōkawan maaseutukaupunkiin liitettiin viisi muuta kuntaa. Joen suistossa Chikugon tasangolla sijaitsevan kaupungin aluetta halkoo yhteensä noin 300 kilometriä kanavia. Merkittävä elinkeino on puusepänteollisuus, joka tuottaa etenkin huonekaluja ja rakennusosia. Kaupungin alueella viljellään myös muun muassa riisiä, mansikoita ja merilevää.
Visions of the Blind

Visions Of The Blind on suomalaisen heavy metal -yhtye Agonizerin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 2016.
Saint-Pons (Alpes-de-Haute-Provence)

Saint-Pons on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella.
Saint-Pons sijaitsee Ubayen laaksossa, jonka vanhimpia kyliä se on. Kylän keskustassa oleva Saint-Ponsin kirkko on peräisin 1100-luvulta. Kunnan alueella on myös pienlentokenttä, joka on purjelentäjien tukikohta.
Desmond Robert Dunn

Desmond Robert Dunn (6. marraskuuta 1929 – 5. toukokuuta 2003) oli australialainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lännenromaaneistaan, joita hän kirjoitti 1950-luvun lopulta lähtien pääasiassa Cleveland Publishing -kustantamolle. Dunn julkaisi teoksensa useilla eri salanimillä kuten "Shad Denver", "Gunn Halliday", "Adam Brady", "Brett Iverson", "Matt Cregan", "Sheldon B. Cole", "Walt Renwick" ja "Morgan Culp". Dunn kirjoitti näillä nimillä yhteensä yli 400 pienoisromaania, jotka lukeutuvat kioskikirjallisuuteen (engl. "pulp fiction").
Suomessa Dunnin eri nimillä kirjoittamia kertomuksia on julkaistu 1960–1990-luvuilla useissa lännenlukemistoissa kuten Colt, Colorado, Lännensarja, Kultainen länsi, Arizona, Laredo, Mustang, Nevada ja Virginia. Kaikkiaan Dunnin teoksia on suomennettu noin 200. Jotkut tarinat on julkaistu useissa lännenlukemistoissa, toisinaan myös eri nimellä.
Dunn oli naimisissa kahdesti. Molemmat avioliitot päättyivät eroon. Lapsia hänellä oli kolme. Dunn kuoli vuonna 2003 Brisbanessa, Queenslandissa 73-vuotiaana.
Ōmuta

Ōmuta () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kumamoton prefektuurin rajalla Ariakenmeren rannalla. Ōmutassa on 114 154 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 81,45 neliökilometriä.
Ōmuta sai kaupunkioikeudet jo vuonna 1917. Vielä ennen Meiji-kautta se oli pieni maataloudesta ja kalastuksesta elävä paikkakunta, mutta alkoi kehittyä nopeasti Miiken hiilikaivoksen avaamisen jälkeen vuonna 1873. Vuorovesi on paikalla liian voimakas, jotta se voisi toimia luonnonsatamana, mutta keinotekoisen Miiken sataman valmistuttua sulkuineen vuonna 1908 Ōmutasta tuli myös satamakaupunki ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen se kehittyi prefektuurin eteläosan merkittävimpänä teollisuuspaikkakuntana. Kaupungin kemianteollisuuskombinaatti valmisti muun muassa lääkkeitä, väriaineita ja sinkkiä. Ōmutan hiilikaivos suljettiin lopulta vuonna 1997.
Miiken hiilikaivos ja satama lisättiin vuonna 2015 Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ””.
Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja, Nishitetsun Tenjin–Ōmuta-linja ja suurnopeusjunalinja Kyūshū Shinkansen.
Barbara Monk Feldman

Barbara Monk Feldman (s. 1953 Québec) on kanadalainen säveltäjä. Hän sai musiikin maisterin arvon McGillin yliopistosta Montrealista ja filosofian tohtorin arvon musiikissa New Yorkin osavaltionyliopistosta (Buffalo), jossa hänen opettajanaan oli Morton Feldman. Monk meni Feldmanin kanssa myös naimisiin vuonna 1987. McGillin yliopistossa Monk sai opetusta Bengt Hambraeukselta.
Monk Feldman on vieraillut luennoitsijana omien teostensa esityksissä Darmstadtin Ferienkurse für Neue Musikissa vuosina 1988–1994. Hän luennoi myös Kanadan ja Yhdysvaltain yliopistoissa. Hänen teoksiaan on esitetty useissa paikoissa Euroopassa, Japanissa ja Pohjois-Amerikassa. Monk Feldman on tehnyt yhteistyötä muidenkin taiteenlajien tekijöiden, kuten Stan Brakhagen kanssa; Brakhagen käsin maalattu elokuva "Three Homerics" luotiin Monkin teosta "Infinite Other" varten. Monk Feldman perusti Time Shards Music Seriesin Santa Fen Georgia O'Keeffe -museossa vuonna 2001 ja toimi sen taiteellisena johtajana. Hän sävelsi oopperansa "Pyramus and Thisbe" (2010) itse laatimaansa librettoon.
Monk Feldmanin teosten esittäjiin ovat lukeutuneet Arditti-jousikvartetti, klarinetisti Roger Heaton, pianistit Yvar Mikhashoff, Ursula Oppens, Frederic Rzewski ja Aki Takahashi, lyömäsoittajat Steven Schick, Robyn Schulkowsky ja Jan Williams sekä sellisti Frances-Marie Uitti.
Vuorikatu

Vuorikatu (ruots. "Berggatan") on noin 500 metrin pituinen katu Helsingin keskustassa Kluuvin kaupunginosassa. Se johtaa Yliopistonkadulta, Porthanian ja uuden Heimolan talon välistä Kaisaniemen puiston eteläreunaan. Pohjoisesplanadilta Yliopistonkadulle johtava Kluuvikatu päättyy Yliopistonkadulle vain hieman länteen siitä kohdasta, mistä Vuorikatu alkaa.
Vuorikatu on saanut nimensä alueen mäkisen maaston mukaan. Nimi annettiin vuonna 1820, aluksi vain ruotsinkielisenä muodossa Berg Gatan. Myös suomenkielinen nimi oli käytössä jo 1800-luvulla mutta vahvistettiin virallisesti vasta vuonna 1909.
Kaisaniemenkadun risteysalue, siihen liittyvä Helsingin yliopiston metroasema sisäänkäynteineen sekä välittömästi risteyksen eteläpuolella jyrkkään kalliorinteeseen rakennettu portaikko jakavat Vuorikadun kahteen erilliseen osaan, joiden välillä ei enää ole suoraa ajoyhteyttä. Vuorikadun eteläosaan ja sieltä pois pääsee ajamaan ainoastaan Yliopistonkadun kautta. Tältä katuosuudelta Kaisaniemenkadulle johtavat vain portaikot metroaseman eteläisen sisäänkäynnin molemmin puolin. Metroasemalle johtaa myös Yliopistonkadulta Porthanian vierestä Opintoputkeksi nimetty käytävä, joka kulkee pääasiassa Vuorikadun alla. 
Kadun varrella olevia kohteita.
Vuorikadun eteläosan varrella on useita Helsingin yliopistolle kuuluvia rakennuksia. Porthanian pääovi on tosin Yliopistonkadun puolella, mutta viereisessä rakennuksessa osoitteessa Vuorikatu 5 toimii yliopiston teologinen tiedekunta. Samassa korttelissa Vuorikadun ja Kaisaniemenkadun risteyksessä on Helsingin yliopiston kirjaston Kaisa-talo.
Vuorikadun pohjoisosan varrella sijaitsevat muun muassa Hotel Arthur sekä entinen SOK:n pääkonttori. Aivan Kaisaniemen puiston laidassa sijaitsi Ilmatieteen laitoksen talo, Säätalo, joka on nyttemmin purettu.
Historia.
Vuorikadun varrella oli aikoinaan enimmäkseen empiretyylisiä puutaloja. Ne purettiin enimmäkseen 1900-luvun alkupuolella, jolloin paikalle rakennettiin nykyiset kerrostalot. Kadun alkupäähän osoitteeseen Vuorikatu 2 valmistui vuonna 1910 arkkitehti Onni Tarjanteen suunnittelema Heimolan talo, jossa eduskunta kokoontui vuosina 1911–1930. Talo purettiin vuonna 1969, ja sen tilalle rakennettiin nykyinen liiketalo.
Ennen Helsingin metron rakentamista Vuorikadulla välittömästi Kaisaniemenkadun eteläpuolella oli jyrkkärinteinen ramppimainen ajorata, jonka molemmin puolin jalkakäytävien kohdalla olivat kiviset portaikot. Liukkailla talvikeleillä ajo tässä rinteessä oli kuitenkin vaikeaa, ja katua pidettiin Helsingin pahimpiin kuuluvana pullonkaulana. Sen tasoittamista suunniteltiin useita kertoja ja mäkeä ehdotettiin myös puhkaistavaksi tunnelilla, jolloin katu sen yläpuolella olisi jäänyt kävelykaduksi.
Vuorikatua pidettiin varsinkin 1970-luvulla erityisen muodikkaana, koska sen varrella sijaitsivat farkkukauppa Mic Mac sekä Kaisaniemenkadun kulmatalossa ollut Teinitalo.
Hôpital Raymond-Poincaré

Hôpital Raymond-Poincaré () on garcheslainen sairaala. Osa "Assistance publique - Hôpitaux de Paris" ja Versailles’n yliopisto yliopiston opetuskeskuksesta.
Se on rakennettu vuonna 1936.
Sumi Jo

Sumi Jo (), alkuperäiseltä nimeltään Soo Kyong-jo (s. 22. marraskuuta 1962 Soul), on eteläkorealainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on yksi sukupolvensa kysytyimmistä sopraanoista. Hänet tunnetaan oopperaohjelmiston, etenkin bel canton keskeisten koloratuuriroolien virtuoosisena esittäjänä. Hänen asuinmaansa on Italia. 
Jo aloitti musiikin opiskelun nuorena ja meni Soulin kansallisen yliopiston musiikkikouluun, mutta lähti toisena opiskeluvuonnaan Accademia Nazionale di Santa Ceciliaan, Roomaan, jossa opiskeli vuodesta 1983 kosketinsoitin- ja vokaalimusiikkia. Valmistuttuaan vuonna 1985 hän sai kapellimestari Herbert von Karajanin huomion. Karajanin suosittamana hän esiintyi Salzburger Festspielessä vuonna 1986. Samana vuonna hän teki oopperadebyyttinsä Giuseppe Verdin "Rigolettossa" Gildan roolissa, ja vuonna 1988 hänet nähtiin Oscarin roolissa saman säveltäjän "Un ballo in mascherassa". Kapellimestarina toimi Karajan, jonka kanssa Jo myös levytti teoksen. 1980-luvun lopussa hän voitti useiden kansainvälisten kilpailujen ensipalkintoja.
Jon muiksi merkittäviksi rooleiksi muodostuivat Yön kuningatar, Lucia di Lammermoor, Sophia ja Zerbinetta. Vuonna 1992 Jo tulkitsi Haukan äänen roolin Grammy-palkinnon saaneella Wienin filharmonikkojen ja Georg Soltin levytyksellä Richard Straussin "Nainen vailla varjoa" -teoksesta. Hän on levyttänyt myös aariakokoelmia ja crossover-albumeita.
Jo nimettiin vuoden parhaaksi sopraanoksi kuudennessa Siola d'Orossa, Forlìssa 1993. Hänellä oli tässä vaiheessa suuri kysyntä johtavissa oopperayhtiöissä. Euroopassa hän esiintyi muun muassa La Scalassa, Covent Gardenissa ja Wienin valtionoopperassa sekä Yhdysvalloissa Metropolitan-oopperassa ja Chicagon lyyrisessä oopperassa. Hän teki esiintymisiä myös Etelä-Amerikassa, Australiassa ja Aasiassa.
Vuonna 2001 Jo sai suotuisia arvosteluja "Prayers"-levyllään, jossa oli uskonnollisia lauluja Franz Schubertin "Ave Mariasta" Amazing Graceen. Tätä oli edeltänyt toinen posiitivisen vastaanoton saanut levytys, "Only Love" (2000), joka koostui Broadway-musikaalien lauluista. Myöhemmissä levytyksissään Jo on jatkanut laajan musiikillisen kirjon tulkitsemista. Esimerkiksi "Baroque Journey" (2006) sisältää barokkiajan lauluja ja "Missing You" (2008) rakkauslauluja eri puolilta maailmaa. Jo on lisäksi vieraillut monien populaarimusiikin artistien levyillä, joihin kuului Kenny G:n "" (2008). Jo on tehnyt esiintymisiä olympialaisissa, talviolympialaisissa ja paralympialaisissa. Hän on myös esiintynyt paaville ja itsenään Paolo Sorrentinon elokuvassa "Youth". Hän on saanut Golden Globe - ja Oscar-palkintoehdokkuudet. Hän on Unescon rauhantaiteilija.
Telefe

Telefe on argentiinalainen televisiokanava, joka on perustettu vuonna 1989. Telefe on Paramount Globalin omistuksessa.