tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eric S. Raymond

Eric S. Raymond (s. 4. joulukuuta 1957 Boston), johon viitataan usein lyhenteellä ESR, on eräs avoimen lähdekoodin yhteisön keulahahmoista. Hän perusti Open Source Initiativen helmikuussa 1998 yhdessä Bruce Perensin kanssa.
Elämä.
Raymond tunnetaan ahkerana kirjoittajana.
Raymond on hakkerikulttuuria ja avoimen lähdekoodin kehitykseen käytettyä basaarimallia valottavan "The Cathedral and the Bazaar" -kirjan kirjoittaja sekä "Jargon File" -tietotekniikkasanaston ylläpitäjä.
Yksi tunnetuimmista hänen teoksistaan on "The Art of Unix Programming", joka käsittelee Unix-filosofiaa, sen historiaa ja ohjelmointia. Kirja on vapaasti luettavissa.
Raymond perusti Open Source Initiativen helmikuussa 1998 yhdessä Bruce Perensin kanssa.
Raymondin luomia ohjelmia ovat Fetchmail-sähköpostien hakuohjelma, bogofilter, jota käytettiin aiemmin yleisesti sähköpostispämmin torjuntaan, gpsd, jota käytetään GPS-datan välittämiseen ohjelmille. Lisäksi hän ylläpitää nykyisin Termcap/Terminfo-tietokantaa ja giflib/libungif-kirjastoja ja on osallistunut Emacs-tekstieditorin sekä ncurses-, ja libpng-kirjastojen, Gnomen ja Pythonin ja Battle for Wesnoth -pelin kehittämiseen.
Raymondilla on sivut, jotka esittelevät erilaisia vanhoja ohjelmointikieliä, ohjelmointityökaluja, käyttöjärjestelmiä ja pelejä.
Hän on pelastanut vanhoja pelejä kuten Hunt the Wumpus, Colossal Cave Adventure tai Super Star Trek toimivaksi nykykäyttöjärjestelmille.
Merkitys.
Raymondin essee auttoi useimpia vapaan lähdekoodin ohjelmistoja kehittäviä tahoja omaksumaan basaarityylisen työtavan joko kokonaan tai osittain. Alun perin katedraalimallin kehitysprojektit GNU Emacs ja GCC siirtyivät sittemmin basaarimallin käyttöön. Esseellä oli huomattava vaikutus siihen, että Netscape vapautti selaimensa lähdekoodin, mikä johti lopulta Mozilla-projektin syntyyn.
Yksityiselämä.
Raymond on libertaari ja Libertarian Partyn jäsen sekä aseharrastaja.
Hänellä on CP-vamma.
The Trooper

The Trooper on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin kappale ja singlejulkaisu vuodelta 1983. Se on viides kappale Iron Maidenin neljännellä studioalbumilla "Piece of Mind". Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen basisti Steve Harris ja kappale kertoo Krimin sodassa käydystä Balaklavan taistelusta ja kevyen prikaatin hyökkäyksestä. 
"The Trooper" julkaistiin "Piece of Mindin" toisena singlekappaleena "Flight of Icarusin" jälkeen 20. kesäkuuta 1983 b-puolenaan alun perin Jethro Tullin levyttämä kappale "Cross-Eyed Mary". Kappale debytoi Britannian singlelistalla sijalla 26, ja sen korkein sijoitus Britanniassa oli 12. listasija. Kappale julkaistiin uudelleen singlejulkaisuna vuonna 2005 sekä CD-levynä että 7- ja 12-tuumaisina vinyylilevyinä. 
CD-painos sisälsi kappaleen liveversion Iron Maidenin livealbumilta "Death on the Road", alkuperäisen studioversion, Islannissa nauhoitetun liveversion kappaleesta "Prowler" ja "The Trooperin" livevideon ja alkuperäisen musiikkivideon. Rajoitettu, siniselle vinyylille painettu 7-tuumainen vinyylilevypainos sisälsi liveversiot "The Trooperista" ja "Another Lifesta" ja sisälsi myös julisteen. 12-tuumainen kuvavinyylipainos sisälsi "The Trooperin" alkuperäisen studioversion ja "Death on the Roadin" liveversion sekä Islannin-konsertissa nauhoitetun kappaleen "Murders in the Rue Morgue". Uusintapainoksena julkaistun singlen korkein listasijoitus Britannian singlelistalla oli viides listasija.
Toukokuussa 2013 Iron Maiden lanseerasi yhdessä Robinsons-panimon kanssa Trooper-oluen.
Out of Our Heads

Out of Our Heads on The Rolling Stonesin albumi, joka julkaistiin toisistaan huomattavasti poikkeavina painoksina Yhdysvalloissa heinäkuussa 1965 ja Isossa-Britanniassa syyskuussa 1965. 
Albumin molemmat versiot jatkavat yhtyeen tuttua linjaa, ja ne sisältävät enimmäkseen rhythm and blues -lainakappaleita. Näihin aikoihin Mick Jagger ja Keith Richards ryhtyivät kuitenkin ottamaan enemmän vastuuta kappaleiden tekemisestä, ja seuraava Britanniassa julkaistu albumi "Aftermath" sisälsi ainoastaan omia kappaleita.
Hitit ”(I Can't Get No) Satisfaction” ja ”The Last Time” siivittivät Yhdysvalloissa The Rolling Stonesin albumin ensimmäistä kertaa maan listaykköseksi myyden samalla platinaa. Britanniassa se ei kyennyt ohittamaan listalla The Beatlesin "Help!" -albumia, ja levy oli korkeimmillaan listan sijalla 2. Vuonna 2003 Rolling Stones -lehti valitsi albumin Yhdysvaltain version kaikkien aikojen 114. parhaaksi albumiksi.
Kappaleet.
UK-painos.
A-puoli
B-puoli
USA-painos.
A-puoli
B-puoli
Brynäs IF

Brynäs IF on vuonna 1912 perustettu gävleläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä. Sen kotihallina toimii Monitor ERP Arena, jonne mahtuu 7 909 katsojaa. Pääasiassa seura pelaa jääkiekkoa, mutta sillä on joukkueita muissakin lajeissa. Brynäs IF on yksi ruotsalaisen jääkiekkoilun suurseuroista ja se on voittanut Ruotsin mestaruuden 13 kertaa. Kauden 2022-23 päätteeksi se putosi ensimmäistä kertaa 63 vuoteen pääsarjasta (SHL) alemmalle sarjatasolle, mutta nousi SHL:n takaisin kauden 2023-24 päätteeksi.
Valmentajat.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Miika

Miika on heprealaisperäinen miehen etunimi. Miikan nimipäivä on suomenkielisessä kalenterissa 29. syyskuuta. Profeetta Miika kirjoitti Vanhan testamentin pienen profeetallisen kirjan, Miikan kirjan. Nimi on juonnos heprean kielen sanasta Mikael, joka tarkoittaa: "Ken on kuin Jumala". Nimen muunnelmia ovat Mikko, Mika, Miiko, Miko ja Miikka sekä naispuolinen vastine Mikaela.
Suomessa nimi Miika on huhtikuuhun 2024 mennessä annettu 9 151 miehelle. Nimi Miika on yleistynyt vasta 1960-luvulta alkaen oltuaan sitä ennen varsin harvinainen. Nimi Miika oli suosituimmillaan 1980- ja 1990-luvuilla.
Säätyvaltiopäivät

Säätyvaltiopäivät olivat entisajan Euroopassa monissa maissa lakia säätävä kokous, jossa jokainen sääty oli edustettuna erikseen. Useimmissa maissa säätyvaltiopäivillä olivat edustettuina aatelissääty, pappissääty ja porvarissääty, Ruotsissa poikkeuksellisesti myös talonpoikaissääty. Säätyvaltiopäivät olivat ennen 1800-lukua käytössä ainakin Ranskassa, Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa, Pohjoismaissa sekä Puolassa (nimellä Sejm).
Säätyvaltiopäiviä kutsutaan usein pelkästään nimellä valtiopäivät.
Ruotsin säätyvaltiopäivät.
Ruotsissa jokaisella neljällä säädyllä oli oma kamari, joka otti kantaa valtiopäivillä käsiteltäviin asioihin. Jokaisella säädyllä oli myös oma puhemiehensä ja sihteerinsä. Aatelissäädyn puhemiestä kutsuttiin maamarsalkaksi.
"Katso myös: Ruotsin maapäivät"
Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät.
Porvoon valtiopäivistä 10/22. maaliskuuta 1809 alkaen Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät toimivat erillään Ruotsin valtiopäivistä ylimääräisten valtiopäivien loppuun 6/18. syyskuuta 1906 asti. Ne kokoontuivat istuntoihinsa ylimääräiset valtiopäivät huomioon ottaen 15 kertaa autonomian aikana.
Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiesten vaalipiireinä toimivat tuomiokunnat. Kustakin tuomiokunnasta valittiin yksi edustaja.
Suomen aateliskalenterissa olevien aatelissukujen päämiehet edustivat valtiopäivillä omia sukujaan. Papistolla oli erityinen piispat, kirkkoherrat ja kappalaiset käsittävä vaalimenetelmänsä. Porvarit valittiin kaupungeista raatihuoneilla järjestetyissä vaaleissa. Talonpoikaisto valittiin tuomiokunnissa toimitetuissa valitsijamiesvaaleissa.
Säätyvaltiopäivät korvaavan Eduskunnan ensimmäiset vaalit järjestettiin 15.–16. maaliskuuta 1907.
"Katso myös: Tammikuun valiokunta (1862)"
Säätylaki.
Säätylaki tarkoitti aiemmin säätyvaltiopäivillä valtiosäätyjen työn tuloksena syntynyttä lakia. Säätylain vastakohta oli valtionpäämiehen antama asetus, jonka antamiseen hänellä oli oikeus niin sanotun taloudellisen lainsäädäntövallan nojalla.
Ahvenanmaan lippu

Ahvenanmaan lippu on Suomen itsehallinnollisen maakunnan Ahvenanmaan virallinen lippu. Sitä käytettiin ensimmäistä kertaa Maarianhaminassa 3. huhtikuuta 1954. Se on ainoa virallinen Suomen maakunnan lippu vastaavasti kuin Ahvenanmaa on Suomen ainoa itsehallinnollinen maakunta. Ahvenanmaan lippu on mittasuhteita lukuun ottamatta Ruotsin lipun kaltainen lisättynä punaisella ristillä symboloimaan Suomea. Lipussa yhdistyvät Ruotsin lipun sinikeltaiset värit ja Suomen vaakunan keltapunaiset värit.
Lippu on Ahvenanmaan itsehallintoalueen lippu, jota voidaan käyttää maissa. Merellä Ahvenanmaalle rekisteröidyt tai siellä kotipaikkaansa pitävät kauppa-, kalastus- ja huvialukset voivat vapaasti valita, käyttävätkö ne Ahvenanmaan vai Suomen lippua. Ahvenanmaan maakunnan omistamat alukset käyttävät kuitenkin aina Ahvenanmaan lippua. Lisäksi asetus liputuksesta Suomen lipulla (383/1978) määrää, että Ahvenanmaan maakunnan julkisten rakennusten on virallisina valtakunnan liputuspäivinä liputettava Suomen lipulla. Toisaalta Ahvenanmaan maakuntalaki määrää nämä liputtamaan maakuntalipulla maakunnan liputuspäivinä.
Historia.
Vielä 1950-luvulla Ahvenanmaalla oli yleisesti käytössä Ahvenanmaan lippuna epävirallinen lippu, joka muodostui kolmesta vaakasuorasta raidasta. Raidat olivat saman kokoisia, ja niistä ylin ja alin olivat sinisiä ja keskimmäinen keltainen. Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi ei suostunut vahvistamaan lippua, koska katsoi sen, että lipun ainoat värit olivat samat kuin Ruotsin lipun värit, viittaavan epälojaalisuuteen Suomea kohtaan. Nykyisen lipun hän vuonna 1954 vahvisti, koska siinä on molemmat Suomen vaakunavärit punainen ja keltainen.
Lipun mitat ja värit.
Ahvenanmaan lipun korkeus on 17 ja pituus 26 mittayksikköä. Punakeltaisen ristin leveys on 5 mittayksikköä. Tästä punaisen osan leveys on 2 mittayksikköä ja tätä ympäröivät keltaiset reunat kukin 1,5 mittayksikköä leveät. Sinisten kenttien korkeus on 6 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten sinisten kenttien leveys on 8 ja uloimpien kenttien 13 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 6 : 1,5 : 2 : 1,5 : 6 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 8 : 1,5 : 2 : 1,5 : 13.
Lipun viralliset värit ovat:
NCS ("Natural Colour System"):
Pantone:
CMYK:
Musta savuttaja

Mustat savuttajat () ovat valtamerten pohjissa esiintyviä kuumia lähteitä, jotka syntyvät, kun maankuoresta pulppuava ylikuumennut vesi läpäisee merenpohjan. Tämä vesi sisältää runsaasti maankuoresta liuenneita mineraaleja, erityisesti sulfideja. Näitä mineraaleja kiteytyy suppiloksi lähteen ympärille mustille savuttajille ominaiseen muotoon. Savuttajan veden musta väri johtuu mineraalien saostumisesta kuuman veden kohdatessa kylmän meriveden. Kiteytyneet metallisulfidit voivat muodostaa merenpohjaan valtavia malmiesiintymiä. Tarkempi mustien savuttajien sijaintikohta on mannerlaattojen mereisissä saumakohdissa, koska niiden esiintyminen edellyttää geotermistä aktiivisuutta. 
Ensimmäiset mustat savuttajat löydettiin vuonna 1977 Galápagossaarten lähistöltä. Nykyään niitä tiedetään olevan ainakin Atlantin valtameressä ja Tyynessämeressä, keskimäärin 2 100 metrin syvyydessä. Mustien savuttajien veden lämpötila saattaa nousta 400 celsiusasteeseen, ja korkeimman mitatun lämpötilan tiedetään olleen 464 °C. Merten syvyyksien korkean paineen takia vesi ei kiehu. Vesi on erittäin hapanta, sen pH-arvo voi olla 2,8. Tämä vastaa laimentamattoman etikan happamuutta.
Mustan savuttajan ekosysteemi.
Syvällä valtameren pohjassa on tavallisesti hyvin vähän elämää, sillä auringonvalo ei juurikaan yllä sinne. Mustien savuttajien ympärille on kuitenkin muodostunut kokonaisia ekosysteemejä. Näiden luona elää huomattavan paljon toistaiseksi tuntemattomia lajeja. Niissä elävät pieneliöt, kuten ekstremofiilit ja arkeonit, tuottavat lämmön, metaanin ja rikkiyhdisteiden avulla energiaa prosessissa, jota kutsutaan kemosynteesiksi. Nämä pieneliöt ovat puolestaan suurempien eliöiden, kuten simpukoiden ja jättiputkimatojen ravintoa. Mustan savuttajan lähistöltä on kuitenkin myös löydetty "Chlorobiaceae"-heimon rikkibakteeri, joka auringonvalon puuttumisesta huolimatta käyttää energiantuotantoonsa fotosynteesiä. Bakteeri hyödyntää mustan savuttajan himmeää valonhehkua ja on ensimmäinen luonnosta löydetty organismi, joka käyttää fotosynteesiin muuta kuin auringonvaloa.
Mustien savuttajien lähistöltä löytyy jatkuvasti uusia, erikoisia eliölajeja. Esimerkiksi pompeijinmato ("Alvinella pompejana") löytyi 1980-luvulla, ja vuonna 2001 löytyi kotilolaji "Crysomallon squamiferum", jonka kuori on kuin rautahaarniska: tavanomaisen kalsiumkarbonaatin sijasta kotilo käyttää kuorensa rakennusaineena rautasulfideja. Rautasulfidien käyttö tällaisiin biologisiin tarkoituksiin on luultavasti mahdollista merenpohjan valtavan paineen (noin 25 megapascalia 2 500 metrin syvyydessä) rautasulfidia kemiallisesti stabiloivan vaikutuksen ansiosta.
Mustat savuttajat ja elämän synty.
On esitetty ajatus, jonka mukaan elämä olisi syntynyt mustien savuttajien lähellä. Ajatus perustuu siihen, että mustat savuttajat purkavat sisuksistaan monenlaisia kemiallisia yhdisteitä, jotka olisivat saattaneet muinoin reagoida keskenään ja käynnistää kemiallisen evoluution rauta-rikkimaailmassa.
Graptoliitit

Graptoliitit (Graptolithina) olivat muinaisia merenpohjan yhdyskuntaeläimiä, jotka elivät yläkambrikaudelta kivihiilikauden Mississippi-kauteen. Monet graptoliittifossiilit näyttävät hieroglyfikirjoitukselta, mihin niiden nimikin viittaa. Monesti graptoliitit ovat haaroittuvia. Graptoliitit kytketään yleensä esiselkäjänteisten ("Hemichordata") luokkaan "Pterobranchia", jotka ovat matomaisia pohjaeläimiä. Graptoliitteja on verrattu sukuihin "Cephalodiscus" ja "Rhabdopleura".
Graptoliittejä esiintyy laajasti kerrostumissa eri puolilla maailmaa ja niiden evoluutio oli suhteellisen nopeaa. Siksi niitä käytetään yleisesti stratigrafiassa johtofossiileina kerrostumien ajoittamiseen. Brittigeologit jakavat ordovikin ja siluurin osiin graptoliittien mukaan.
Heinäveden seurakunta

Heinäveden seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se toimi Heinäveden kunnassa Pohjois-Karjalassa ja kuului Kuopion hiippakuntaan ja Rautalammin rovastikuntaan. Jäseniä seurakunnassa oli vuonna 2017 2 701, mikä oli kunnan asukasluvusta noin 78 %. 
Heinäveden kirkon lisäksi seurakunta omisti kirkonkylän ja Karvion seurakuntakodit. Seurakunnan viimeinen vakinainen kirkkoherra oli Eero Kuikanmäki. Seurakunta liitettiin osaksi Liperin seurakuntaa vuoden 2022 alusta alkaen.
Historia.
Heinävedestä tuli vuonna 1744 Rantasalmen rukoushuonekunta. Itsenäiseksi seurakunnaksi Heinävesi tuli 1852. Oma pieni kappelikirkko valmistui nykyisen kirkon paikalle 1748. Vuonna 1840 Heinävedelle rakennettiin kookas puukirkko ja kappelikirkko purettiin. Kirkko oli empiretyylinen ristikirkko. Salaman sytyttämänä se paloi kesken sunnuntaijumalanpalveluksen maan tasalle 3. heinäkuuta 1887. Nykyinen Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko rakennettiin 1890–1891.
Heinäveden seurakunta on kuulunut Kuopion hiippakuntaan vuodesta 1939 ja sitä aiemmin Porvoon, Savonlinnan ja Viipurin hiippakuntiin.
Vakio

Vakio on matemaattisessa lausekkeessa esiintyvä luku, jonka arvo ei muutu. Sen vastakohta on muuttuja. Joillakin matemaattisilla vakioilla kuten piillä ja monilla luonnonvakioilla on omat erikoismerkkinsä.
Kaikilla numerovakioilla (1,2,3 jne) on omat merkkinsä.
Esimerkkejä: 
Vanhan perinteen mukaan aakkosten alkupään kirjaimia käytetään kuvaamaan tunnettuja suureita tai vakioita ja loppupään kirjaimia tuntemattomia suureita tai muuttujia.
Matematiikassa vakiolle tunnusomaista on, että sen derivaatta on nolla. 
Osittaisderivoinnissa myös muut muuttujat paitsi se, jonka suhteen derivoidaan, pidetään vakioina.
Tunnettuja vakioita.
Matemaattiset vakiot.
Matemaattinen vakio on vakio, jonka arvo on kiinnitetty yksikäsitteisellä matemaattisella määritelmällä.
Luonnonvakiot.
Luonnonvakio on suure, jonka numeerinen arvo on universaali, eli paikasta riippumaton, ja ajasta riippumaton.
Alkukalat

Alkukalat tai "panssarikalat" (Ostracodermi) olivat ordovikikaudella ilmestyneitä alkeellisia leuattomia kaloja, joilla oli panssari suojanaan niin kuin monella tuon ajan eläimellä. Ostrakodermit on aiemmin luettu yläluokkaan Agnatha, leuattomat selkärankaiset, johon kuuluvat myös nykyiset nahkiaiset ja limanahkiaiset. Ne olivat ensimmäisiä selkärankaisia.
Ryhmä jaetaan alkeellisempaan Heterostraci-alaluokan sisältävään Pteraspidomorphi-ryhmään ja kehittyneempään Cephalaspidomorphi-ryhmään. Nykyään näiden ei kuitenkaan katsota muodostavan yhteistä kehityslinjaa, ja Ostracodermi virallisena biologisena luokitteluyksikkönä on jäämässä pois käytöstä. Myös Agnatha-yläluokan luokitukseen on tullut muutoksia. Muun muassa siten, että nykyään "Cephalaspidomorphi"-ryhmään luetaan lähinnä vain nykyisin elävät nahkiaiset, kun taas ennen joissakin yhteyksissä siihen luettiin lähes kaikki esihistoriallisetkin leuattomat kalat, kuten kilpikalat ("Osteostraci"), "Galeaspida" ja "Pituriaspida".
Alkukaloja pidetään hitaina, pohjassa viihtyneinä kalamaisina eläiminä, joiden uima-avut olivat alkeellisia. Useimmat lajit olivat alle 30 cm:n pituisia. Ne olivat ensimmäisiä eläimiä, jotka käyttivät kiduksiaan ainoastaan hengittämiseen, aikaisemmilla eläimillä ne olivat toimineet myös ravinnonotossa.
Ostrakodermit hävisivät devonikauden lopulla noin 350 miljoonaa vuotta sitten, kun leualliset kalat ilmestyivät.
Doug Bradley

Douglas William ”Doug” Bradley (s. 7. syyskuuta 1954 Liverpool) on brittiläinen näyttelijä ja tuottaja. 
Bradley kävi lukion Quarry Bank High Schoolissa ja valmistui Liverpoolin yliopistosta. Hän on ollut Clive Barkerin läheinen ystävä kouluajoista lähtien. Hän on esittänyt kenobiitti Pinheadin roolia kahdeksassa "Hellraiser"-elokuvassa, sekä kapteeni Elliot Spenceriä elokuvissa ' (1988) ja ' (1992)
Hän on myös esiintynyt monissa Cradle of Filthin kappaleissa, ja hänet voidaan kuulla myös yhtyeen vuoden 2008 albumilla "Godspeed on the Devil’s Thunder".
Bradley asuu Lontoossa Lynne-vaimonsa, lapsiensa ja kissansa kanssa.
Akira

Akira () on tulevaisuuteen sijoittuva sarjakuva, jonka on luonut Katsuhiro Ōtomo. Tarina julkaistiin alun perin "Japan’s Young Magazine" -lehdessä vuosina 1982–1990, ja siinä on yhteensä yli 2 000 sivua. Sarja on koottu kahdeksitoista albumiksi, jotka on käännetty myös suomeksi; "Akira" oli toinen Suomessa julkaistu mangasarja. Sarjan pohjalta tehtiin anime-elokuva vuonna 1988.
Juoni.
Tokiossa räjähtää uudentyyppinen pommi vuonna 1992, ja muutaman tunnin kuluttua syttyy kolmas maailmansota. Myöhemmin vanhan Tokion raunioille syntyy uusi metropoli, Neo-Tokio.
Vuonna 2030 moottoripyöräjengiläiset Kaneda ja Tetsuo ajelevat kielletylle vanhan Tokion alueelle. Tetsuolle sattuu onnettomuus ja pian paikalle ilmestyy armeija. Tetsuolle tehdään kokeita, ja hän alkaa saada psykokineettisiä voimia. Tetsuon ja Kanedan ystävyys joutuu koetukselle, ja Tetsuosta tulee kilpailevan pyöräjengin johtaja. Lopulta Kaneda yrittää oman jenginsä kanssa tappaa Tetsuon, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Tetsuo herättää Akiran, jota on pidetty syväjäädytettynä vaarallisen suurien psyykkisten voimiensa takia. Akira aiheuttaa uuden räjähdyksen, joka raunioittaa Neo-Tokion. Uudelleen tuhoutuneen kaupungin asukkaat jakautuvat kahteen leiriin, joista toinen on Tetsuon johtama ”Suur-Tokion keisarikunta”, joka palvoo Akiraa jumalanaan, ja toinen syntyy muut psykokineettisiä voimia omaavat lapset yhteen keränneen Lady Miyakon ympärille.
Tetsuon voimat kasvavat kunnes ne vetävät vertoja Akiran voimille ja lopulta yhtyvät niihin valtavassa räjähdyksessä, synnyttäen uuden maailmankaikkeuden. Kanedan ja hänen ystäviensä johdolla Neo-Tokion raunioille perustetaan uusi valtio, joka saa nimekseen Suur-Tokion keisarikunta.
Duna

Duna on lähinnä lemmikkijyrsijöille tarkoitettu muovinen häkki, josta toisinaan käytetään nimeä muoviterraario. Dunan alaosa on yleensä läpinäkymätöntä ja yläosa läpinäkyvää muovia. Katossa on yleensä avattava metalliristikko. Joissakin dunissa on kyljessä pieni reikä juomapullon suuttimelle, ja jotkut jyrsijät saattavat yrittää syödä itsensä tästä reiästä vapauteen.
Dunia käytetään usein pienillä jyrsijöillä kuten hamstereilla (kuten kääpiöhamstereilla tai muilla) ja hiirillä. Sitä vastoin esim. rotille ne eivät ole hyviä siitä syystä, että dunissa ilma ei vaihdu riittävän hyvin rottien herkkiä hengitysteitä ajatellen. Lisäksi ne ovat lähes aina isommille jyrsijöille aivan liian pieniä. Duna tulee valita lemmikkijyrsijän mittasuhteiden mukaan.
Dunan etu lasiterraarioon verrattaessa on sen keveys ja siten helppo puhdistettavuus. Huonoihin puoliin kuuluu lähinnä nopeampi kuluminen ja mahdollisuus syödä asumukseen reikiä. Pitempiaikaisessa käytössä dunan pohja saattaa myös sameutua eläimen virtsan vaikutuksesta.
Sarai

Sarai (pers. سرای, "sarây," 'palatsi') oli Kultaisen ordan pääkaupunki Volgan alajuoksulla. Se oli yksi suurimmista keskiajan kaupungeista ja sen väkiluvuksi on arvoitu 600 000. Turkkilaisvalloittaja Timur Lenk tuhosi kaupungin vuonna 1395, jolloin sen arvellaan siirtyneen toiseen paikkaan. 
Alkuperäinen kaupunki sijaitsi todennäköisesti Ahtuban kanaalilla, noin 120 kilometriä Astrahanista pohjoiseen. Uskotaan, että mongolijohtaja Batu-kaani rakennutti kaupungin 1240-luvulla.
Sarai Berken (Uusi Sarai, "Sarâ-ye jadid"), Berke-kaanin rakennuttaman kaupungin olemassaolosta kiistellään. Jos se oli olemassa, sen olisi sijainnut nykyisen Tsarevin arkeologisen kaivauksen alueella, Ahtuban kanaalilla noin 55 kilometriä Volgogradista etelään. Krutitsin piispojen arvellaan asuneen siellä vuosina 1261–1454.
Joko toinen tai molemmat kaupungit tuhottiin useasti. Timur Lenk tuhosi Sarai Berken noin vuonna 1395, Krimin kaani Mengli Ghirai tuhosi sen vuonna 1502. Viimeinen tuho tapahtui vuoden 1556 jälkeen jolloin Venäjän Iivana Julma valloitti Astrahanin.
Vuonna 1623–1624 kauppias Feodor Afanasjevitš Kotov matkusti Persiaan. Näin hän kertoi Volgan alajuoksusta: "Täällä Ahtubajoella seisoo Kultainen orda. Kaanin salit, palatsit ja moskeijat on kaikki rakennettu kivestä. Mutta nyt jokaista rakennusta puretaan ja kivet viedään Astrahaniin." Todennäköisesti tämä teksti kuvaa Sarai Berkeä.
Jouko

Jouko on suomalainen miehen etunimi. 
Jouko on kansallisromanttisen kauden nimiä ja johdettu Kalevalassa esiintyvästä nimestä Joukahainen ja kansanrunojen nimiryhmästä Joukavainen, Joukamoinen, Joukonen. Nämä nimet ovat mahdollisesti peräisin sanasta "joukea" (kookas), tai sitten sanasta "jouku", joka saamen kielessä tarkoittavat lunta ja jäätä, tai mahdollisesti valkeaa joutsenta tarkoittavasta sanasta "joukkainen".
Nimi Jouko on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 26 965 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1940–1959. Nuorten miesten ja poikien nimenä Jouko on nykyään harvinainen.
Jouko-nimeä taivutetaan ilman astevaihtelua.
Boiotian sota (395 eaa.)

Boiotian sota käytiin vuonna 395 eaa. Sodassa Theba ja Ateena liittoutuivat Spartaa vastaan. Sodan ainut suurempi taistelu oli Haliartoksen taistelu, joka tunnetaan parhaiten siitä että spartalainen peloponnesolaissodan sankari Lysandros sai siinä surmansa. Sota johti suoraan suurempaan Korintin sotaan (395–387 eaa.) Spartan ja sen vihollisten Ateenan, Theban, Argoksen ja Korintin välillä.
Sota alkoi Fokiin ja Lokriin maakuntien välisenä kiistana. Fokis haki tukea Spartasta, Lokris taas yritti saada tukea Thebalta. Theba taas pyysi apua vanhalta viholliseltaan Ateenalta. Spartalaiset näkivät tämän hyvänä tilaisuutena hyökätä Thebaa vastaan. Spartan kuningas Pausanias hyökkäsi Boiotiaan etelästä samalla kun Lysandros hyökkäsi sinne Fokiksesta.
Haliartoksen taistelu.
Spartalaisten kahden armeijan oli tarkoitus kohdata Haliartoksen luona. Lysandros pääsi kuitenkin perille ennen Pausaniasta ja päätti hyökätä kaupunkia vastaan. Thebalaiset saivat kuulla tästä ja lähettivät oman armeijansa Haliartoksen tueksi. Taistelu käytiin kaupungin muurien juurella ja spartalaiset jäivät tappiolle ja Lysandros menehtyi. Thebalaiset tappoivat noin tuhat pakoon lähtenyttä spartalaista. Pausanias pääsi perille pian taistelun jälkeen, mutta samalla paikalle pääsi myös Thrasybuloksen johtama ateenalainen armeija. Pausanias näki tilanteen mahdottomuuden ja pyysi lupaa saada haudata taistelussa kaatuneet sitä vastaan että spartalaiset jättäisivät Boiotian.
EDGE

EDGE () on matkapuhelinten pakettikytkentäiseen tiedonsiirtoon suunniteltu tekniikka. EDGE perustuu GPRS-tekniikkaan, joka on GSM-verkkojen tiedonsiirtostandardi. EDGE-standardin on kehittänyt 3GPP-järjestö. EDGE tunnetaan myös lyhenteellä EGPRS, joka tulee sanoista "Enhanced GPRS". Joskus siihen myös viitataan markkinointitermillä 2.5G, koska se on parannettu toisen sukupolven tekniikka (2G), mutta se ei ole vielä varsinaista kolmannen sukupolven tekniikkaa (3G).
Historia.
Ensimmäinen kaupallinen EDGE-järjestelmä otettiin käyttöön Yhdysvalloissa vuonna 2003. 
2010-luvun alussa lähes kaikki markkinoilla olevat matkapuhelimet ja mobiiliverkon USB-modeemit kykenivät jo hyödyntämään uudempia 3G-verkkoja. Tämän johdosta EDGE-verkkojen merkitys pienenee sitä mukaa kun matkapuhelinoperaattorit saavat täydennettyä keskeneräisiä valtakunnallisia 3G- ja 4G-verkkojaan. Suurehkoja alueita, jotka ovat pelkästään GPRS/EDGE -verkkojen varassa, on Suomessa Elisalla lähinnä Lapissa, DNA:lla ja Telia 3G- ja 4G-verkot kuuluvat Lapissa GPRS/EDGE-verkkojen tasoisesti. Näillä alueilla uusimmatkin puhelinmallit käyttävät GPRS/EDGE -verkkoja internet-yhteyden muodostamiseen. Käyttäjälle asialla ei ole muuten merkitystä kuin että tiedonsiirtonopeus jää huomattavasti alhaisemmaksi kuin esimerkiksi 3G-verkossa. Lapin erämaa-alueilla on edelleen ja todennäköisesti tulee jatkossa olemaan laajoja alueita ilman minkäänlaista matkapuhelinkuuluvuutta.
Tiedonsiirtonopeus.
EDGE-standardi mahdollistaa 236,8 kbit/s tiedonsiirtonopeuden päätelaitteelle neljää aikapaikkaa käytettäessä ja teoriassa 473,6 kbit/s kahdeksalla aikapaikalla. Yksi aikapaikka on siis 59,2 kbit/s. Käytännössä loppukäyttäjien kokemat nopeudet GSM/EDGE-päätelaitteilla ovat keskimäärin 160–200 kbit/s luokkaa, ja parhaimmillaan 296 kbit/s vastaanottosuunnassa. Lähetyssuunnassa vastaavasti saavutetaan keskimäärin 80–160 kbit/s nopeudet, ja parhaimmillaan 236,8 kbit/s nopeus. Tämä on keskimäärin kolmin- tai nelinkertainen nopeus verrattuna aiempaa tekniikkaa oleviin GSM/GPRS-laitteisiin nähden.
ECSD.
EDGE-standardi sisältää myös vähemmän tunnetun piirikytkentäisen version ("Enhanced CSD" eli ECSD). Sen nimi tulee sanoista "Enhanced Circuit Switched Data" eli "parannettu piirikytkentäinen dataratkaisu". ECSD:tä ei ole kaupallisessa käytössä. Käytännössä ainoa palvelu, joka olisi ECSD:tä käyttämällä mielekäs, on nopeudella 64 kbit/s toimiva videopuhelu, joka on käytössä myös 3G UMTS (WCDMA) -verkoissa. Videopalvelut käyttävät nykyisin pakettipohjaista tiedonsiirtoa.
Versio 7.
EDGE-nopeudet kasvavat 3GPP:n uuden versio 7:n myötä keskimäärin kaksinkertaisiksi ja samalla viiveen (Round Trip Time) arvioidaan parhaimmillaan alittavan 100 ms. Nämä ominaisuudet mahdollistavat nopeat multimediayhteydet sekä parantavat reaaliaikaisten palveluiden, esimerkiksi IP-puheen (VoIP) ja pikapuhelun (PoC), laatua merkittävästi.
Version 7 teoreettinen huippunopeus on vastaanottosuunnassa 1894,4 kbit/s ja lähetyssuunnassa 947,2 kbit/s. Loppukäyttäjien kokeman nopeuden voidaan alkuvaiheessa odottaa saavuttavan keskimäärin 480–600 kbit/s nopeuden vastaanottosuunnassa ja 200–300 kbit/s nopeuden lähetyssuunnassa.
Wolfsburg

Wolfsburg on kaupunki Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa. Kaupungissa on arviolta 124 045 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 204,08 neliökilometriä. Wolfsburg tunnetaan Volkswagenin kotipaikkana ja se on merkittävä autoteollisuuden keskus.
Historia.
Kaupunki perustettiin 1. heinäkuuta 1938 Fallerslebenin kylän (nykyään Wolfsburgin kaupunginosa) läheisyyteen "Stadt des KdF-Wagens bei Fallersleben" -nimellä natsi-Saksan Kraft durch Freude -järjestön vaikutuksesta. Järjestö ryhtyi rakentamaan alueelle tehdasta ja työläisten asuntoja tuottaakseen kansanautoa, jollaisen jokainen työläisperhe olisi kyennyt hankkimaan. Toisen maailmansodan syttyminen muutti kuitenkin suunnitelmia ja tehdas ryhtyikin tuottamaan sotatarvikkeita.
Sodan lopulla liittoutuneiden ilmavoimien pommitukset aiheuttivat tehtaille suuria tuhoja. Liittoutuneiden miehitettyä Saksan jäi seutu Britannian joukkojen hallintaan. Britit nimesivät kaupungin uudestaan 22. heinäkuuta 1945 Wolfsburgiksi alueella sijaitsevan 1500-luvulta peräisin olevan linnan mukaan. Tämän jälkeen kaupunki on nimetty vielä kerran uudestaan, tilapäisesti viikon ajaksi Golfsburgiksi juhlistaakseen kaupungin kehitykselle merkityksellisen Volkswagenin Golf-automallin viidettä sukupolvea. Maailman kolmanneksi suurimmalla autoteollisuusyrityksellä Volkswagen AG:llä on pääkonttori Wolfsburgissa. Yhtiö on rakentanut kaupungissa sijaitsevan tehtaan yhteyteen autoihin keskittyvän teemapuiston Autostadtin. Wolfsburgin kulttuurikeskus ja luterilainen Stefanus-kirkko ovat suomalaisen Alvar Aallon suunnittelemia.
Urheilu.
VfL Wolfsburg on paikallinen vuonna 1945 perustettu jalkapallojoukkue, joka jatkoi BSG Volkswagenwerk Stadt des Kdf-Wagen -seuran toimintaa. Seura voitti vuonna 2009 Saksan ylimmän jalkapallosarjan Bundesliigan ensimmäistä kertaa. Sen kotikenttä on Volkswagen-Arena.
Wolfsburgissa on myös jääkiekkojoukkue Wolfsburg Grizzlys jonka päävalmentajana toimi kaudella 2018-2019 suomalainen Pekka Tirkkonen. Tirkkonen vapautettiin tehtävästään lokakuussa 2018. Joukkueen maalivahtivalmentajana toimii suomalainen Ilari Näckel.
Adeninlahti

Adeninlahti (, ) on Punaisenmeren ja Arabianmeren yhdistävä merialue Arabian niemimaan ja Afrikan sarven välissä. Sen rannikkovaltioita ovat Jemen pohjoisessa, Somalia etelässä ja Djibouti lännessä. Lahti on yhteydessä Punaiseenmereen Bāb al-Mandabin salmen kautta. Se on saanut nimensä Jemenin eteläosassa sijaitsevan Adenin satamakaupungin mukaan.
Geologia.
Adeninlahti on syntynyt Afrikan ja Arabian niemimaan mannerlaattojen erotessa vähitellen toisistaan 35 miljoonan vuoden aikana. Maantieteellisessä mielessä se rajautuu idässä Guardafuiniemen kautta kulkevaan pituuspiiriin. Geologisen ja meritieteellisen määritelmän mukaan se kuitenkin jatkuu lännessä Kuria Muria -saarten ja Sokotran länsipuolelle aina mannerjalustan reunalle saakka. Se on itä–länsisuunnassa 1 480 kilometrin pituinen, ja sen keskimääräinen leveys on 480 kilometriä. Lahden pinta-ala on yhteensä noin 530 000 neliökilometriä. Sen pohjan merkittävin topografinen piirre on lahden keskiosassa kulkeva Shebanselänne. Lahden syvin kohta on 5 360 metrin syvyydessä.
Eliöstö.
Adeninlahdessa on runsas eliöstö. Sen rannikoiden pintavesissä on ajoittain runsaasti ravinteita mikä johdosta niissä on runsaasti planktonia jota eläimet käyttävät ravinnoksi. Merkittäviä lahdessa tavattavia lajeja ovat muiden muassa sardiinit, makrillit, tonnikalat, hait, delfiinit ja valaat. Lahti toimii myös merikilpikonnien lisääntymisalueena. Lahden rannikkovaltiot eivät harjoita laajamittaista kaupallista kalastusta, mutta niiden rannikoilla on monia eristyneitä kalastuskyliä ja -kaupunkeja.
Vesiväylä Välimerelle.
Lahti on tärkeä kuljetusväylä. Sen kautta kulkee erityisesti raakaöljyä Persianlahdelta Suezin kanavan kautta Välimerelle ja muita tuotteita Aasiasta Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Vuonna 2006 lahden läpi kulki päivittäin lähes neljä prosenttia maailman kuluttamasta öljystä. Adeninlahdesta tuli 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen jälkipuoliskolla, erityisesti vuodesta 2008 alkaen somalialaisten merirosvojen takia maailman merirosvoukselle alttein vesialue. Tapaukset olivat huipussaan vuonna 2010, jolloin oli yli tuhat merenkulkijaa panttivankeina 53 alukselta. Merirosvous saatiin 2010-luvun aikana aisoihin, eikä International Maritime Bureaun mukaan Adeninlahdella tapahtunut vuonna 2019 ainuttakaan onnistunutta kaappausta. Tilanteen helpottamiseksi aluksista tehtiin muun muassa helpompia puolustaa ja vaikeampia hyökätä. Samaan aikaan alueen paikallishallinto pystyi parantamaan turvallisuutta sekä terveys- ja koulutuspalveluita.
Kanooppiastia

Kanooppiastia on kannellinen, yleensä keraaminen astia, jota muinaiset egyptiläiset käyttivät muumioitujen vainajien ruumiinosien säilömiseen. Elimet jaettiin neljään astiaan: idän puoleiseen vatsa, lännen puoleiseen sisäelimet, pohjoisen puoleiseen keuhkot ja etelän puoleiseen maksa. Sydäntä ei koskaan säilötty astiaan, vaan se jätettiin vainajan muumioon koska sen uskottiin sisältävän sielun.
Uuden valtakunnan 19. dynastian aikaan kanooppiastioiden kanteen alettiin kuvata kunkin sisäelimen suojelusjumalan pää (haukan, apinan tai sakaalin pää). Kanooppiastiat sijoitettiin kanooppiarkkuun, joka haudattiin yhdessä muumion sarkofagin kanssa.
Kanooppeja käytettiin myös Etruriassa.
Kaarlo Kajatsalo

Kaarlo Viljam Kajatsalo (vuoteen 1945 Salo; 28. syyskuuta 1909 Vehkalahti – 22. helmikuuta 1988 Espoo) oli suomalainen Kansanpuoluetta edustanut poliitikko.
Kajatsalon vanhemmat olivat luotsi Gottfried Salo (e. Sjöblom) ja Wendla Karoliina Pitkänen. Kajatsalo pääsi ylioppilaaksi 1931, valmistui voimistelunopettajaksi 1935 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon 1937.
Alkujaan Kajatsalo oli voimistelunopettaja ja toimi Lappeenrannan lyseon rehtorina vuosina 1948–1954 ja urheilun lehtorina Oulun yliopiston opettajanvalmistuslaitoksella 1963–1972. Hän oli kansanedustajana 1954–1962 Kymen läänin vaalipiiristä ja toimi opetusministerinä 1958–1959 Fagerholmin kolmannessa hallituksessa.
Kajatsalo oli myös Suomen Kansanpuolueen varapuheenjohtajana ja Nuorten Suomalaisten Liiton puheenjohtajana sekä toimi Lappeenrannan kunnallispolitiikassa, muun muassa kaupunginjohtajan varamiehenä. Silloiselle kapteeniluutnantti Kajatsalolle myönnettiin Mannerheim-risti 10. helmikuuta 1945 numerolla 189. Hän oli merivoimien ensimmäinen tällä korkeimmalla kunniamerkillä palkittu reservin upseeri.
Agartala

Agartala () on Intian Tripuran osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee maan koillisosassa lähellä Bangladeshin rajaa. Agartalassa on 400 004 asukasta (vuonna 2011).
Haora-joen varrella sijaitseva kaupunki on alueensa tärkein talouskeskus. Tripuran osavaltion pääkaupunkina siellä sijaitsee osavaltion parlamentti, joka kokoontuu Ujjayantan palatsissa. Kaupungissa sijaitsee myös Tripuran yliopiston laitoksia. Sitä palvelee Agartalan lentoasema.
Giorgio Di Centa

Giorgio Di Centa (s. 7. lokakuuta 1972 Tolmezzo, Udine, Italia) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Di Centa pääsi 16-vuotiaana Italian nuorten maajoukkueeseen ja aikuisten maajoukkueeseen hän nousi vuonna 1995. Maailmancupissa Di Centalla on yksi osakilpailuvoitto, jonka hän saavutti Canmoressa 15 kilometrin vapaalla helmikuussa 2010. Kakkossijoja hänellä on viisi ja kolmossijoja neljä (5.2.2010 mennessä). Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan viides kaudella 2007–2008.
Di Centa saavutti 1997 Trondheimin ja 1999 Ramsaun MM-kisoissa Italian joukkueessa viestipronssia. Naganon olympialaisten 1998 30 kilometrillä hän oli kahdeksas. 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa hän hiihti Italian hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa ja oli lisäksi neljäs takaa-ajokilpailussa. 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoista hän saavutti ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisamitalinsa sijoituttuaan takaa-ajokilpailussa hopealle. 2006 Torinon olympialaisissa Di Centa saavutti olympiakultaa viestistä ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailusta. Lisäksi hän oli neljäs yhdistelmäkilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Di Centa saavutti yhdistelmäkilpailussa pronssia ja oli 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa neljäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli 50 kilometrillä yhdeksäs ja yhdistelmäkilpailussa kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi.
Giorgio Di Centan sisar Manuela saavutti myös hiihtourallaan menestystä.
Tuanku Syed Sirajuddin

Duli Yang Maha Mulia Tuanku Syed Sirajuddin ibni Almarhum Tuanku Syed Putra Jamalullail (s. 17. toukokuuta 1943) on Malesian Perlisin osavaltion hallitsija, "raja" ja maan entinen kuningas, eli "Yang di-Pertuan Agong".
Tuanku Syed Sirajuddinista tuli Perlisin raja 17. huhtikuuta 2000, päivä sen jälkeen kun hänen isänsä Tuanku Syed Putra oli kuollut.
Sirajuddinin vuoro hallita Malesiaa tuli aiemmin kuin oli odotettu, kun kuninkaana ollut Selangorin Salahuddin Abdul Aziz kuoli kesken virkakautensa, 26. marraskuuta 2001. Hänen virkakautensa oli määrä loppua vuonna 2004. Sirajuddin astui Malesian kuninkaan virkaan 13. joulukuuta 2001 ja hänen virkakautensa päättyi 12. joulukuuta 2006.
Sirajuddinin vaimo on Tengku Fauziah binti Almarhum Tengku Abdul Rashid, arvonimeltään "Raja Permaisuri Agong". Virkakautensa aikana kuningaspari teki valtiovierailun muun muassa Suomeen.
Eiichirō Oda

Eiichirō Oda (; s. 1. tammikuuta 1975 Kumamoto) on japanilainen mangaka. 
Oda on parhaiten tunnettu "One Piece" -sarjasta. Manga on myynyt yli 360 miljoonaa kappaletta painettuna Japanissa ja yli 70 miljoonaa 42 muussa maassa.
Kumamotosta kotoisin oleva Oda lahjoitti maanjäristyksestä kärsineelle alueelle 800 miljoonaa jeniä (noin kahdeksan miljoonaa dollaria), joista 500 miljoonaa Luffy-hahmon nimellä ja toisen 300 miljoonan lahjoituksen. Alue kärsi vuonna 2016 maanjäristyksestä, joka vaurioitti Kumamoton linnaa.
Suomen curlingmaajoukkue

Suomen miesten curlingmaajoukkue on Suomen curlingliiton alaisuudessa toimiva joukkue, joka edustaa Suomea arvokilpailuissa. Tavallisesti maajoukkueena toimii hallitseva Suomen mestarijoukkue. 
Vuosina 1996–2007 maajoukkueena toimi useimmiten Markku Uusipaavalniemen kipparoima joukkue. Uusipaavalniemen joukkue synnytti Suomeen ennennäkemättömän curlinginnostuksen 2006 olympialaisten aikana.
Kraft durch Freude

Kraft durch Freude (lyhennettynä "KdF", ), oli natsi-Saksan aikainen järjestö, jonka tehtävänä oli Kolmannen valtakunnan työläisten virkistystoiminnan järjestäminen. KdF oli osa suurempaa "Saksan Työväenjärjestöä", Deutsche Arbeitsfrontia (DAF). Järjestön perustana oli ajatus siitä, että vapaa-ajallaan hyvin levännyt ja virkistynyt työläinen työskentelisi tehokkaammin työhön palattuaan. Järjestön näkyvää toimintaa ennen toista maailmansotaa oli konserttien, retkien ja risteilyjen tarjoaminen työväestölle. Järjestön rakentama valtava lomakeskus saatiin osittain valmiiksi juuri ennen sotaa vuonna 1939. Tiukasti varjeltu salaisuus sotaa edeltävinä vuosina oli tämän järjestön sekaantuminen rodunjalostukseen tähdänneeseen sairaiden ja vammaisina syntyneiden lasten tuhoamiseen. Tämä toiminta laajeni aikuisväestöön sodan aikana Saksassa.
KdF ja kansanauto.
Vuonna 1934 Adolf Hitlerin aloitteesta Ferdinand Porsche ja Saksan Autoteollisuusliitto solmivat sopimuksen ”kansanauton” kehittämisestä. Kolme vuotta myöhemmin valmistui ensimmäinen mallisarja VW 30. Valtiojohtoisella KdF-järjestöllä oli oma osuutensa tässä hankkeessa, sillä se pani alulle KdF-Wagenin tuotannon ja rakensi tehtaat ja asunnot tehdastyöntekijöille nykyiseen Wolfsburgin kaupunkiin, joka oli alkuperäiseltä nimeltään "Stadt des KdF-Wagens bei Fallersleben". KdF organisoi erityisen säästämisohjelman ja tarjosi näin tavallisille työläisille mahdollisuuden hankkia oma auto. Yhtään ”kansanautoa” ei lopulta kuitenkaan saatu hankittua. Pian alkanut toinen maailmansota hautasi aikeet, kun KdF-Wagenin tehdas alkoi tuottaa sotavarusteita.
Seebad Prora.
Prora oli KdF:n vuosina 1936–1939 toteuttama kylpylä Rügeniin, Itämeren rannalle. Tämän valtavan rakennuskompleksin kokonaispituudeksi tuli noin 4,5 kilometriä sen myötäillessä merenrantaa noin 150 metrin etäisyydellä. Rakennuskompleksi käsitti kahdeksan yhdenmukaista osaa jotka tarjosivat tilat yhteensä 20 000 lomailijalle. Kaikista huoneista oli näkymä merelle ja ne olivat mitoiltaan 5 × 2,5 metriä käsittäen kaksi vuodetta, vaatekaapin ja pesualtaan. Kylpyhuoneet olivat yhteiset.
Rakennuksen suunnitteli Clemens Klotz (1886-1969) ja sen suunnitelma voitti arkkitehtuurin Grand Prix -palkinnon Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1937. Rakennustyöt keskeytyivät vuonna 1939 toisen maailmansodan syttymisen vuoksi ja suunnitellut uima-altaat, juhlasali ja laivalaiturit jäivät toteuttamatta. Kylpylänä rakennus ei koskaan lopulta toiminut vaan siihen majoitettiin Hampurin ilmapommituksia paenneita asukkaita. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Neuvostoliiton sotavoimat valtasivat alueen.
KdF ja Aku Ankka.
The Walt Disney Company parodioi vuonna 1943 valmistuneessa piirretyssä propagandaelokuvassa "Der Fuehrer’s Face" Kraft durch Freude -järjestön virkistystoimintaa. Siinä Aku Ankka on joutunut natsien sotatarviketeollisuuden palvelukseen, joka ”palkitsee” ahkeran työntekijän virkistävällä lomalla vuoristoon, todellisuudessa tämä loma on toteutettu taakse viritetyn kankaalle maalatun alppimaiseman avulla.
Keski-Afrikan tasavallan lippu

Keski-Afrikan tasavallan lippu on Keski-Afrikan tasavallan tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1958 ja sen suunnitteli Keski-Afrikan tasavallan entinen pääministeri Barthélemy Boganda, joka uskoi että "Ranskan ja Afrikan tuli kulkea yhdessä". Lippu muodostuu neljästä saman suuruisesta vaakaviivasta, jotka katkaisee punainen viiva keskeltä. Lipun värit ylhäältä alas kuvaavat; sininen suuruutta ja vapautta, valkoinen rauhaa ja arvokkuutta, vihreä toivoa ja uskoa sekä keltainen suvaitsevaisuutta. Punainen keskellä oleva palkki kuvaa sankarien ja marttyyrien verta. Lipun vasemmassa nurkassa ylhäällä on keltainen viisisakarainen tähti.
Erään tulkinnan mukaan Barthélemy Boganda otti lippuun värit panafrikkalaisesta liikkeestä (vihreä, keltainen, punainen) sekä entisen emämaan Ranskan lipusta (sininen, valkoinen, punainen). Lipun punainen keskipalkki symboloisi yhteyttä menneisyyden ja tulevaisuuden välillä.
Lipun on selitetty kuvaavan myös Keski-Afrikan kansallista mottoa "ihminen on ihminen". Tämän tulkinnan mukaan sininen raita kuvastaa negridejä, valkoinen europideja, vihreä mulatteja, keltainen mongolideja ja punainen verta, joka kaikilla ihonväristä riippumatta on punaista.
Viktor An

Viktor An (Виктор Ан, alun perin Ahn Hyun-Soo (안현수), s. 23. marraskuuta 1985 Soul, Korean tasavalta) on alkuaan eteläkorealainen, nykyään venäläinen kaukalopikaluistelija. Hän on kuusinkertainen olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.
An voitti MM-kisojen yleiskilpailun viitenä vuotena peräkkäin 2003−2007. Maailmancupin hän voitti vuosina 2004 ja 2006. Saavutustensa myötä hän on eräs menestyksekkäimmistä urheilijoista lajissaan. Hän on eniten yksissä olympialaisissa mitaleita voittanut kaukalopikaluistelija. Sotšin olympialaisissa 2014 An voitti kultaa 500 metrillä, 1 000 metrillä ja viestissä sekä pronssia 1 500 metrillä.
Harper Lee

Nelle Harper Lee (28. huhtikuuta 1926 Monroeville, Alabama – 19. helmikuuta 2016 Monroeville, Alabama) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan Pulitzer-palkitusta esikoisromaanistaan "Kuin surmaisi satakielen" ("To Kill a Mockingbird", 1960).
Elämä ja ura.
Harper Lee syntyi pienessä Monroevillen kaupungissa Alabaman osavaltiossa vuonna 1926. Hänen isänsä oli asianajaja Amasa Coleman Lee ja äitinsä Frances Cunningham o.s. Finch. Lee opiskeli Huntingdon Collegessa Montgomeryssa 1944–1945 ja lakia Alabaman yliopistossa 1945–1949, mutta opinnot jäivät kesken. Hän työskenteli 1950-luvulla New Yorkissa lentoyhtiön toimistossa ja kirjoitti vapaa-aikana.
Vuonna 1956 Leen ystävät Joy ja Michael Brown antoivat hänelle joululahjaksi vuoden palkan, jotta hän voisi keskittyä kirjoittamistyöhön. Lee alkoi kirjoittaa romaania nimeltä "Go Set a Watchman", ja huhtikuussa käsikirjoitus oli valmis. Hän oli aloittanut myös toisen teoksen, "The Long Goodbye", jonka vähän yli satasivuinen käsikirjoitus on luultavasti kadonnut. Kustantamo osti "Go Set a Watchmanin" käsikirjoituksen, mutta kustannustoimittaja pyysi Leetä muokkaamaan sen uudelleen. Tästä sai alkunsa romaani "Kuin surmaisi satakielen".
"Kuin surmaisi satakielen" julkaistiin vuonna 1960. Teoksesta tuli heti menestys ja se voitti kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnon vuonna 1961. "Library Journalin" äänestyksessä vuonna 1999 se valittiin vuosisadan parhaaksi romaaniksi. Romaanin pohjalta tehtiin vuonna 1962 ensi-iltansa saanut samanniminen elokuva, jonka on ohjannut Robert Mulligan ja käsikirjoitukseksi sovittanut Horton Foote. 
Esikoisromaaninsa jälkeen Lee julkaisi vain muutamia aikakauslehtikirjoituksia. Hän asui kuuroutuneena ja lähes sokeana hoitokodissa eikä antanut haastatteluja. Hänen asioitaan hoitanut sisar Alice Lee kuoli 103-vuotiaana vuonna 2014. 
"Kuin surmaisi satakielen" oli vuosikymmeniä Leen ainoa julkaistu romaani. Vuonna 2015 julkaistiin Leen 1950-luvun käsikirjoitus "Go Set a Watchman" (suom. "Kaikki taivaan linnut").
Lee oli kirjailija Truman Capoten läheinen ystävä lapsuudesta asti ja auttoi tätä "Kylmäverisesti"-romaanin aineistotyössä. Capote puolestaan mainitaan "Satakieli"-romaanin Dillin esikuvaksi. Leen romaaniin Capote teki joitakin muutosehdotuksia.
Mihail Botvinov

Mihail "Boti" Botvinov (s. 17. marraskuuta 1967 Lidinka, Neuvostoliitto, nykyisen Venäjän alueella) on itävaltalainen hiihtäjä. Arvokisoista hän on voittanut yhden olympiahopean, yhden olympiapronssin, yhden MM-kullan ja kaksi MM-pronssia. 
Botvinov oli vuoteen 1996 saakka Venäjän kansalainen ja kilpaili Venäjän joukkueessa kansainvälisellä tasolla, mutta riitaantumisen seurauksena siirtyi Itävallan maajoukkueeseen. Kansalaisuusvaihdoksen vuoksi hän joutui olemaan poissa kilpaladuilta kauden 1996–1997.
Viimeisimmän arvokisamitalinsa Botvinov otti 2006 Torinon olympialaisista. Kisoissa Itävallan hiihtäjien ja ampumahiihtäjien ympärille syntyi kova kohu, kun heidän majapaikastaan löydettiin verensiirrossa käytettäviä välineitä. Samaan aikaan Botvinov ja Christian Hoffmann pakoilivat kohua harjoittelemalla Ramsaussa. Monet epäilivät, uskaltaako Botvinov saapua kisapaikalle, mutta hän teki niin ja otti paraatimatkaltaan pronssia.
Botvinov lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2007.
Vincent Vittoz

Vincent Vittoz (s. 17. heinäkuuta 1975 Annecy, Ranska) on ranskalainen entinen hiihtäjä. Vittoz on varsin monipuolinen hiihtäjä, sillä hän on kilpaillut arvokisoissakin ainakin kerran jokaisella matkalla. Hänen paras saavutuksensa on maailmanmestaruus takaa-ajokilpailusta vuonna 2005.
Maailmancupissa Vittoz voitti seitsemän osakilpailua ja oli 23 kertaa palkintokorokkeella. Kaudella 2004–2005 hän oli kokonaiskilpailussa toinen. 
Tammikuun puolivälissä 2005 Vittoz antoi positiivisen doping-näytteen. Näyte sisälsi nesteenpoistolääkettä, mutta B-näyte oli negatiivinen ja hän sai osallistua helmikuun puolivälissä 2005 järjestettyihin Oberstdorfin MM-kisoihin.
Vittoz on 180 senttimetriä pitkä ja painoi kilpaurallaan 71 kilogrammaa. Hän lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen.