tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kivennäisvesi

Kivennäisvesi tai mineraalivesi on vettä, jonka mineraalipitoisuus on suurempi kuin tavanomaisen juomaveden. Monet kivennäisvedet hiilihapotetaan.
Kivennäisvesi voi olla luontaista tai teollisesti valmistettua.Luontaisten kivennäisvesien kivennäisainesisältö on peräisin maanalaisista vesikerrostumista. Euroopassa on runsaasti luontaisia kivennäisvesilähteitä, mutta Suomessa on ainoastaan yksi hyväksytty luontaisen kivennäisveden pullottamo.
Suomalaiset joivat vuonna 2024 kuukausittain keskimäärin 1,5 litraa kivennäisvettä.
Historia.
Terveyslähteistä pulppuavaa kivennäisvettä juotiin jo antiikin aikoina, ja siinä on myös kylvetty. Keski-Euroopan terveyslähteet olivat suosittuja lomakohteita 1600-luvulta 1800-luvulle. Teollisen kivennäisveden kehitti ruotsalainen Torbern Bergmann vuonna 1771, minkä jälkeen Tukholmassa alettiin valmistaa kivennäisvesiä teollisesti. Suomessa ensimmäisen kivennäisvesitehtaan perusti Victor Hartwall vuonna 1836.
Valmistus.
Teolliset kivennäisvedet valmistetaan tavallisesta juomavedestä lisäämällä siihen kivennäisaineiden suoloja (vichy). Kivennäisvesissä yleisimmin käytettyjä kivennäisaineita ovat natrium, kalium, magnesium ja kalsium. Niiden määrä vaihtelee kivennäisvesien välillä, mutta niiden keskinäisiä suhteita pyritään tasapainottamaan samaksi kuin elimistössäkin.
Teolliseen kivennäisveteen lisätään usein myös hiilidioksidia 4–8 grammaa litraa kohti. Tämä hiilihapotus saa veden kuplimaan ja tuntumaan viileältä suussa. Hiilidioksidi estää myös bakteerien kasvua, mikä tekee hiilihapotetusta kivennäisvedestä suositeltavan juoman lämpimässä ilmastossa.
Kivennäisvesi saatetaan vielä maustaa aromeilla ja lisätä siihen säilöntäaineita, happamuudensäätöaineita, värejä ja makeuttaa se fruktoosilla tai keinotekoisilla makeutusaineilla.
Ravintosisältö.
Maustamattomassa kivennäisvedessä ei ole kaloreita. 
Kivennäisvetenä markkinoitavissa juomissa on oltava kivennäissuoloja vähintään 50 mg/100 g. Teolliset kivennäisvedet sisältävät käytännössä niin vähän kivennäisaineita, ettei niillä ei ole juurikaan ravitsemuksellista merkitystä. Lasillinen kivennäisvettä sisältää esimerkiksi niin pienen määrän kaliumia, että se vastaa vain noin puolta prosenttia aikuisen päivittäisestä kaliumintarpeesta.
Terveysvaikutukset.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos on suositellut kivennäisveden nauttimista elimistön suolatasapainon säilyttämiseksi helteellä. 
Hiilihappopitoinen mineraalivesi vähentää vuonna 2002 julkaistun tutkimuksen mukaan ummetusta ja turvotuksen kaltaisia toiminnallisia ylävatsaoireita.
Muovipulloon pakatusta kivennäisvedestä ei löydetty haitallista mikromuovia suomalaisessa tutkimuksessa vuonna 2019.
Joihinkin kivennäisvesiin lisätyt sokerin ja hedelmähapot aiheuttavat hampaille potentiaalisesti vaarallisen happohyökkäyksen etenkin silloin, jos niitä juodaan aterioiden välissä ja ilman pilliä.
Multiplikatiivi

Multiplikatiivi ( ’moninkertaistaa, lisätä, suurentaa’) on unkarin kielen muototyyppi, joka useissa kieliopeissa kuvataan sijamuotona, toisissa adverbien johdostyyppinä.
Unkarin multiplikatiivin pääte on, vokaalisoinnun mukaan, "-szor/-szer/-ször", ja se liittyy vain lukusanoihin ("egyszer" ’yhden kerran’, "háromszor" ’kolme kertaa’, "százszor" ’sata kertaa’) ja eräisiin adverbeihin ("sokszor" ’monta kertaa’). Merkitykseltään muoto on määrää ilmaiseva adverbiaali: peruslukuihin liittyessään ’x kertaa’ ("ötször" ’viisi kertaa, viidesti’), järjestyslukujen yhteydessä ’x:nnen kerran’ ("ötödször" ’viidennen kerran’).
Mahdollisesti unkarin kielen esikuvan mukaan kieliopinharrastaja Panu Mäkinen on nimittänyt ”multiplikatiiviksi” suomen kielen "-sti"-päätteisiä muotoja, jotka lukusanaan tai määrän ilmaisimeen liittyessään merkitsevät kertojen määrää: "kolmesti, useasti, monesti." Tällä muototyypillä on kuitenkin muitakin merkityksiä kuin ”multiplikatiivisuus”: se ilmaisee adjektiivista johdettuna toiminnan tapaa "(kauniisti, nopeasti"), kirosanoista muodostettuna suurta määrää tai tehoa "(pirusti)." "sti-"päätteiset muodot kuvataan normaalisti suomen kieliopeissa adverbijohdoksiksi, vaikka niiden muodostus onkin niin runsasta ja säännöllistä, että niiden voi katsoa olevan sijamuodon ja adverbinjohdon rajamailla.
Prepositionaali

Prepositionaali on sija, joka preposition kanssa käytettynä ilmaisee, milloin tai missä jokin asia tapahtuu. Sija esiintyy ainakin albanian, italian ja venäjän kielessä. Suurimmassa osassa slaavilaisia kieliä käytetään sijasta yleisemmin termiä lokatiivi.
Venäjän kielessä prepositionaalia käytetään useimmiten ilmaisemaan "missä" tai "millä". Esimerkiksi ”Я в школе”, ’Minä olen koulussa’ tai ”Я на стадионе”, ’Minä olen stadionilla’.
Venäjän kielessä prepositionaalin sijapääte yksikössä on hyvin usein е, mutta ь-merkkiin eli pehmeään merkkiin päättyvät feminiinisukuiset sanat saavat päätteen и (i). Lisäksi ие-päätteiset neutrit sekä ия-päätteiset feminiinit saavat ии-päätteen. Prepositionaalin monikossa kaikkien perinteisten kovavartaloisten sanojen pääte on ах (ah) ja kaikkien perinteisten pehmeävartaloisten sanojen puolestaan ях (jah). Lisäksi venäjän kielessä on useita sanoja, joilla voi olla kaikissa sijamuodoissa säännöistä ja muista sanoista poikkeava, kullakin omanlaisensa, taivutus.
Sakasti

Sakaristo eli sakasti (lat. "sacarium", "sacrisha", "secretarium") on kirkossa oleva huone, jossa papit ja muut jumalanpalveluksen toimittajat valmistautuvat palvelukseen. Sakaristossa säilytetään liturgisia vaatteita ja muita kirkkotekstiilejä, ehtoollisvälineitä ja muita tarvikkeita.
Keskiaikaisissa kirkoissa sakasti toimi kirkon ja seurakunnan arvoesineiden ja omaisuuden säilytyspaikkana. Tästä syystä vanhojen kirkkojen sakastiin ei ole sisäänkäyntiä ulkopuolelta, vaan ainoastaan kirkkosalista. Kirkon rakentaminen aloitettiin usein sakastista. Sakasti on voitu rakentaa myös myöhempänä laajennuksena. Esimerkiksi Tammelan keskiaikaisen harmaakivikirkon sakasti on sen nuorin osa. Kivisakastin rakentaminen puukirkkoon saattoi kertoa halusta rakentaa myöhemmin kivikirkko. Tällaisista suunnitelmista esimerkkejä ovat Savilahden kivisakasti Mikkelissä ja Tyrvännön sakaristo ja useat muut kesken jääneet kivikirkkohankkeet Suomessa. Sakariston katto saattoi olla holvattu ja seinät saatettiin koristella maalauksilla kirkkosalin tapaan.
Sakaristossa säilytettiin kirkon tärkeimpiä kirjoja, kuten Raamattua sekä asiakirjoja, kirkon varoja ja erilaisia jumalanpalveluksissa tarvittavia arvokkaitakin esineitä. Sakaristoa on käytetty etenkin reformaation jälkeen myös muihin tarkoituksiin. Se on voinut toimia myös ripin vastaanottamistilana, aikaisemmin myös kirkottamisen tai muiden pienempien kirkollisten toimitusten paikkana, etenkin jos sakaristoon on sisustettu yksinkertainen alttari. Myös piscina, johon ylijäänyt ehtoollisviini tai kastemaljan vesi on kaadettu, voi sijaita sakaristossa. Sakaristo saattoi toimia myös eräänlaisena pappien työtilana, jossa oli seurakunnan kirjasto ja säilytettävänä muuta seurakunnan omaisuutta. 
Sakariston paikka kirkkorakennuksessa on vaihdellut. Keskiajalla se oli yleisimmin kirkon pohjoispuolella, kuorin välittömässä läheisyydessä, mutta etenkin 1700- ja 1800-luvulla sakaristo rakennettiin usein kuorin ja siten alttarin taakse. Uudistunut jumalanpalveluselämä on paikoin merkinnyt sitä, että kirkon sakaristo on käynyt pieneksi ja esimerkiksi kirkon lehterin alle on sisustettu tila laajemmaksi sakaristoksi, jumalanpalveluksissa tarvittavien liturgisten asujen ja muiden esineiden säilytystilaksi ja jossa on tilaa kaikille jumalanpalveluksen viettoon osallistuvien valmistautumiseen. Uusissa kirkoissa sakaristo on usein kirkon takaosassa, pääsisäänkäynnin läheisyydessä, jolloin jumalanpalvelukseen liittyvä kulkue voi kokoontua sakaristossa ja palata sinne jumalanpalveluksen päätyttyä.
Kirkonmäki (Kokkola)

Kirkonmäki () on pientaloaluetta Kokkolassa melko lähellä keskustaa. Kirkonmäellä sijaitsevat Kaarlelan kirkko (noin 1460-luvulta) ja kotiseutumuseo. Kokkolan Kirkonmäki on entisen Kaarlelan kunnan keskustaajama.
Greenwichin tuntikulma

Greenwichin tuntikulma (, "GHA") on nollameridiaanin (lat 0) ja taivaankappaleen välinen kiertokulma, ts. se suuntima 0-360 astetta, jossa taivaankappale näkyy katsottaessa nollameridiaanilta.
Leo Visser

Leendert (Leo) Visser (s. 13. tammikuuta 1966 Haastrechtissä, Alankomaissa) on alankomaalainen entinen pikaluistelija.
Visserin uran paras vuosi oli 1989, jolloin hän voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden sekä Euroopan mestaruuden. 
1988 Calgarystä hän saavutti olympiahopeaa 5 000 metrillä ja -pronssia 10 000 metrillä. 1992 Albertvillessä hän saavutti kaksi pronssia (1 500 ja 5 000 m).
Sinfonia concertante

Sinfonia concertante on klassismin aikana syntynyt taidemusiikin muoto, jossa yhdistettiin sinfonian ja konsertton vakiintuneita muotoja. Sinfonia concertantessa oli tavallisesti kaksi tai useampia solisteja, jotka soittivat teoksen pääasiallisen melodisen aineksen ja orkesteri, joka säestää ja tukee solisteja. Se muistuttaa monilta osiltaan barokkimusiikin concerto grossoa. 
Sinfonia concertante -muoto syntyi Pariisissa 1770-luvun aikana, tarkoituksena tyydyttää yleisön kiinnostus sekä kauniiseen orkesterisointiin ja melodioihin sekä virtuoosimaisiin soolo-osuuksiin. Sävellysmuoto antoi säveltäjä-virtuooseille mahdollisuuden esitellä taitojaan julkisissa konserteissa uusien oppilaiden ja teosten paremman myynnin toivossa. 1770–80-luvulla Pariisissa sävellettiin satoja sinfonia concertanteja, ja pian muoto levisi muuallekin Eurooppaan. Sinfonia concertante jäi muodista 1830-luvulle tultaessa, kun muotiin tuli virtuoositeetin esittely sooloresitaaleissa ja -konserteissa, vaikka myöhemmistä teoksista esimerkiksi Nikolai Rimski-Korsakovin "Šeherazaden" voidaan katsoa olevan sinfonia concertante viululle ja orkesterille. Tunnetuimpia sinfonia concertanteja ovat mm. Wolfgang Amadeus Mozartin teos KV 364 viululle, alttoviululle ja orkesterille sekä Joseph Haydnin B-duuri-sävellys Hob. I/105.
Harmonia (musiikki)

Harmonia ( = ’yhteen liittäminen’) on useiden yhtä aikaa soivien erikorkuisten äänien eli sointujen käyttämistä musiikissa. Jos melodiaa pidetään ”horisontaalisena”, harmonia voidaan hahmottaa musiikin ”vertikaaliseksi” aspektiksi. Usein harmonia syntyy kontrapunktin ja polyfonian seurauksena.
Länsimainen taidemusiikki noudatti johdonmukaisesti sääntöjä musiikin harmonisuudesta barokista aina romantiikan aikakauden loppupuolelle asti. Näiden sääntöjen mukaan vain tiettyjen sointujen ja intervallien käyttö oli musiikissa sallittua. Tätä harmonian perinnettä nimitetään yleisesti tonaalisuudeksi. 
Tonaalisessa harmoniassa, jota kutsutaan myös funktionaaliseksi harmoniaksi, soinnut suhteutetaan sävellajin perussointuun. Jännitteisyyden mukaan (levollisesta jännitteisimpään) soinnut voivat olla joko toonika- (sointuasteet I &amp; III &amp; VI), subdominantti- (II &amp; IV) tai dominanttitehoisia (V &amp; VII). Näitä sointuasteita yhdistellään usein tietyssä järjestyksessä, esimerkiksi toonika-subdominantti-dominantti, jolloin puhutaan kadenssista. Tavallisimpiin kadensseihin törmää lukemattomissa kappaleissa. Harmoninen tai soinnullinen ajattelu vaikuttaa useimmiten edellä mainitun aikakauden sävellysten taustalla, vaikka kyse olisi esimerkiksi vain yksiäänisestä sävellyksestä. Myös pop- ja rockmusiikki on harmonisilta perusperiaatteiltansa usein tonaalista. Myöhäisromantiikan aikakauden (1900-luvun alkupuolelle saakka) jälkeen monet säveltäjät ovat pyrkineet luomaan musiikkiinsa uudenlaista ei-tonaalista harmoniaa.
Modaalinen harmonia on harmonian laji, jossa soinnuilla ei ole edellä mainitun kaltaista jännitteisyyttä, vaan niitä voidaan järjestellä peräkkäin hyvinkin vapaasti, kunhan soinnut ja melodia säilyttävät suhteen toisiinsa eli melodioiden noudattelemat asteikot ovat sidoksissa harmoniaan. Modaalinen harmonia kukoisti keskiajalla ja renessanssin aikana länsimaisessa taidemusiikissa, ja sitä tavataan lukuisten maiden kansanmusiikkityyleissä. Lisäksi 1900-luvulla säveltäjät etsivät uusia harmonian käsittelyn keinoja ja käyttivät sävellystensä pohjana modaalista ajattelua.
Sellaista harmoniaa, joka ei ole tonaalista eikä modaalista, on tuotettu historian kuluessa (esimerkiksi myöhäisrenessanssi, 1900-luvun dodekafonia ja serialismi) lukuisilla eri sävellystavoilla. Tällöin sointuanalyysi on hyvin vaikeaa, ja voidaan sanoa, että harmonia on kromaattista. Kromaattisella harmonialla tarkoitetaan sitä, että länsimaisen säveljärjestelmän kaikkia 12 ääntä käytetään melko vapaasti niin, että harmoniasta on vaikea löytää varsinaisia säännönmukaisuuksia. Nykymusiikissa voi törmätä myös kappaleisiin, joissa eri harmonisia ajattelutapoja käytetään saman kappaleen sisällä.
"Harmoniaoppi" eli "sointuoppi" on oppi soinnuista, niiden käytöstä ja musiikin harmonisista tapahtumista. Harmoniaoppi on musiikinteorian osa, joka jakautuu sointuoppiin ja soinnutusoppiin. Se voi olla joko teoreettista tai käytännöllistä. Teoreettisen perustan harmoniaopille muodostaa näkemys konsonanssista ja dissonanssista.
Tomas Gustafson

Tomas Gustafson (s. 28. joulukuuta 1959 Katrineholm, Ruotsi) on ruotsalainen pikaluistelija.
Gustafsonin uran parhaat vuodet ajoittuivat 1980-luvulle, jolloin hän oli maailman kärkikastia. Urallaan Gustafson voitti kaksi nuorten maailmanmestaruutta, neljä olympiamitalia (kolme kultaa) ja neljä mitalia EM-kisoista (kultaa vuosina 1982 ja 1988) sekä yleisluistelun MM-hopeaa.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Gustafson sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän voitti 5 000 metrillä kultaa 0,02 sekunnin erolla Neuvostoliiton Igor Malkoviin ja saavutti 10 000 metrillä hopeaa hävittyään Malkoville 0,05 sekuntia. Calgaryn olympialaisissa 1988 Gustafson voitti kultaa 5 000 metrillä 0,35 sekunnin erolla alankomaalaiseen Leo Visseriin ja 10 000 metrillä maailmanennätysajalla 13.48,20 ja lähes kahdeksan sekunnin erolla Itävallan Michael Hadschieffiin.
Uransa jälkeen hän toiminut Ruotsin olympiakomitean varapuheenjohtajana.
Duuri

Duuri on länsimaisessa musiikissa hyvin yleiseen diatoniseen asteikkoon perustuva sävellaji. Duurisävelmä mielletään iloiseksi sävelmäksi. Duuria vastaava kirkkosävellaji on "jooninen". Duurin vastakohta on surumielinen molli.
Rakenne.
Duurissa on seitsemän säveltä, joiden väliset korkeuserot sävelaskelin ilmaistuina ovat 1–1–½–1–1–1–½. Solmisaatiossa niihin viitataan tavuilla do, re, mi, fa, sol (tai so), la ja si (tai ti).
Duurikolmisoinnussa on pohjasävel, suuri terssi ja kvintti. Sellaisen muodostavat esimerkiksi sävelet c, e ja g. Jokaisessa puhtaasti viritetyssä duurikolmisoinnussa sävelten taajuuksien suhteet ovat 4 : 5 : 6. Duuriasteikossa esiintyy kolme duurikolmisointia, joiden pohjasävelinä ovat asteikon ensimmäinen, neljäs ja viides sävel eli toonika, subdominantti ja dominantti (do, fa ja sol). Näissä esiintyvät kaikki asteikon sävelet. Jos ne kaikki viritetään puhtaasti, saadaan duuriasteikon sävelten taajuuksien suhteiksi ovat 24 : 27 : 30 : 32 : 36 : 40 : 45 : 48, tai supistettuna
 1 : 9/8 (= 1,125) : 5/4 (= 1,25) : 4/3 (≈ 1,333) : 3/2 (= 1,5) : 5/3 (≈ 1,667) : 15/8 (= 1,875) : 2
Jos soitin viritetään niin, että yksi sävellaji soi täysin puhtaasti, poikkeavat kuitenkin muut sävellajit puhtaasta huomattavan paljon. Tämän vuoksi on otettu käyttöön tasaviritysjärjestelmä, jossa puoliaskeleen päässä olevien sävelten taajuuksien suhde on aina 1 : formula_1. Silloin jokaisen duuriasteikon sävelten taajuuksien suhteet poikkeavat puhtaista vain hieman ja ovat seuraavat:
 1 : formula_2 (≈ 1,1225) : formula_3 (≈ 1,2599) : formula_4 (≈ 1,3348) : formula_5 (≈ 1,4983) : formula_6 (≈ 1,6818) : formula_7 (≈ 1,8877) : 2. 
Duurisävellajit.
Nuottikirjoituksessa kirjoitetaan duurissa etumerkintä viivaston alkuun aina luonnollisen duurin mukaisesti. Harmonisessa ja ylöspäisessä melodisessa duurissa esiintyvät, luonnollisesta duurista poikkeavat sävelet osoitetaan välittömästi nuotin eteen sijoitetulla korotus- tai palautusmerkillä, joka on voimassa seuraavaan tahtiviivaan saakka, ellei sitä jo aikaisemmin kumota toisella etumerkillä.
Eri duurisävellajit etumerkintöineen, niissä esiintyvät sävelet ja niiden rinnakkais­sävellajit ovat seuraavat:
Suomi kesäolympialaisissa 2004

Suomen menestys vuoden 2004 kesäolympialaisissa oli kaikkien aikojen toiseksi huonoin. Ateenan vuoden 1906 kesäkisoista saakka Suomi oli saanut vähintään yhden kultamitalin, mutta näissä kisoissa tämä sarja katkesi. Vain kaksi urheilijaa ylsi mitaleille, joka oli Suomen huonoin mitalisaalis aina vuoteen 2016 asti, kun Suomen mitalisaldoksi jäi Rio De Janeirossa vain yksi pronssimitali. Molemmat saivat hopeaa: Marko Kemppainen skeet-ammunnassa ja Marko Yli-Hannuksela kreikkalais-roomalaisessa painissa 74 kg -sarjassa. Suomi jäi lisäksi ensimmäistä kertaa tyystin ilman yleisurheilumitalia. Paras sijoitus yleisurheilussa oli Tero Pitkämäen kahdeksas sija miesten keihäänheitossa. Suomi oli mitalitilastossa jaetulla sijalla 61 Serbia ja Montenegron kanssa. 
Joukkue.
Ammunta.
Lajijohto: Kare Norvapalo (päävalmentaja), Bror Nyström (haulikkovalmentaja), Pirjo Peltola (kiväärivalmentaja)
Jousiammunta.
Lajijohto: Timo Rantanen (valmentaja)
Judo.
Lajijohto: Reino Fagerlund (valmentaja)
Melonta.
Lajijohto: Jorma Lehtosalo (valmentaja)
Paini.
Lajijohto: Pasi Sarkkinen (päävalmentaja), Tuomo Karila (joukkueenjohtaja, valmentaja)
Purjehdus.
Lajijohto: Märt Loog (päävalmentaja), Joakim Wilenius (valmentaja), Martin Gahmberg (valmentaja)
Sulkapallo.
Lajijohto: Lars Uhre Pedersen (lajijohtaja, valmentaja)
Taekwondo.
Lajijohto: Kim Sinisalo (lajijohtaja, valmentaja)
Tennis.
Lajijohto: Kauko Nieminen (valmentaja)
Uintilajit.
Uimahypyt.
Lajijohto: Marko Malvela (joukkueenjohtaja, valmentaja), Mirjami Seppälä (valmentaja), Esa Sievinen (valmentaja), Mark Bradshaw (uimahyppyjen valmentaja)
Yleisurheilu.
Lajijohto: Jarmo Mäkelä (joukkueenjohtaja), Into Turvanen (tekninen johtaja), Mika Lehtimäki (valmentaja), Tommy Ekblom (valmentaja), Risto Koskinen (valmentaja), Mauri Auvinen (valmentaja), Kari Ihalainen (valmentaja), Arto Rinta-aho (valmentaja), Jarkko Finni (valmentaja), Valentin Kononen (valmentaja)
Panssarikauhu

Panssarikauhu (alun perin panssarinkauhu) (, viralliselta nimeltään "Raketenpanzerbüchse", lyhennettynä "RPzB"), on saksalaisten toisessa maailmansodassa kehittämä 88 millimetrin uudelleenladattava sinko. Olalta laukaistavaa asetta kutsuttiin joukkojen keskuudessa myös nimellä "Ofenrohr" (savupiippu). 
Saksalaiset alkoivat kehitellä uudentyyppistä asetta panssarintorjuntakiväärin korvaajaksi alkuvuodesta 1943 Tunisiassa sotasaaliiksi saamiensa yhdysvaltalaisten kuudenkymmenen millimetrin M1A1-sinkojen pohjalta. 
Toisin kuin lyhytkantoinen ja kertakäyttöinen panssarinyrkki, raskaampi panssarikauhu oli uudelleenladattava, ja ammuksen huomattavasti suurempi lähtönopeus teki aseen tehokkaaksi jopa sadan metrin päästä. Ensimmäinen malli RPzB 43 oli 164 cm pitkä ja painoi tyhjänä noin 9,25 kiloa. Sitä seurasi lokakuussa 1943 RPzB 54, joka oli varustettu käyttäjää raketin peräsuihkulta suojaavalla levyllä; ase painoi tyhjänä 11 kiloa. Seuraavassa mallissa, PzB-54/1, oli paranneltu raketti, lyhyempi putki ja sen käyttöetäisyys oli pidentynyt noin 180 metriin.
Käyttö Suomessa.
Myös suomalaisilla oli jatkosodan loppuvaiheessa käytössä Saksasta toimitettuja panssarikauhuja. Panssarikauhut ja panssarinyrkit olivat tärkeässä asemassa jatkosodan aikana kesän 1944 torjuntataisteluissa. Esimerkiksi sotamies Eero Seppänen tuhosi Siiranmäen taistelussa yhden vuorokauden aikana kuusi vihollispanssaria. Hänet nimitettiin myöhemmin Mannerheim-ristin ritariksi. Lapin sodan aikana aseita käytettiin myös saksalaisia joukkoja vastaan.
Kesän 1944 taisteluissa oli panssarikauhujen ammusten kulutus 3 200 kpl, joten
sodan päättyessä oli varastossa 14 748 laukausta. Varasto jäi melko suureksi, noin
4,6-kertaiseksi, kesän 1944 kulutukseen verrattuna.
Kassiakaneli

Kassiakaneli ("Cinnamomum aromaticum", syn. "Cinnamomum cassia") eli kiinankaneli on Myanmarista peräisin oleva kolmemetrinen puu, jonka kuoresta saadaan kanelia.
Kassiakanelia käytetään mausteena yleensä suolaisissa ruoissa ja säilöntämausteissa. Suomessa ja muualla Euroopassa myytävä kaneli on usein kassiakanelia, joka sisältää paljon maksalle myrkyllistä kumariinia. Kumariini voimistaa kanelin aromia, ja sen vuoksi kassiakanelilla saadaan sillä maustettuihin tuotteisiin voimakkaampi aromi kuin ceyloninkanelilla. Kanelialdehydi antaa kassiakanelille sen ominaisen maun ja tuoksun.
Sykofantti

Sykofantti (kreik. συκοφάντης, sananmukaisesti 'viikunannäyttäjä', sanoista σῦκον 'viikuna' ja φαίνω 'näytän') oli antiikin Kreikassa yksityinen syyttäjä, joka vastasi antiikin Rooman delatoria. Järjestelmää väärinkäytettiin ja "sykofantit" saivat huonon maineen, koska syyttäjä sai osuuden tuomitun maksamista sakoista tai hänet saatettiin lahjoa luopumaan syytteistä.
Termin alkuperä voi juontaa juurensa henkilöön, joka ilmiantoi ihmisiä lainvastaisesta viikunoiden viennistä ulkomaille tai niiden varastamisesta pyhistä viikunapuista. Toinen mahdollinen selitys on se, että sakot maksettiin tavallisesti viikunoina, viininä tai öljynä ja sakkoja keräävää henkilöä kutsuttiin "sykofantiksi", koska hän ”esitteli ne julkisesti” eli luovutti ne valtion edustajille.
Myöhemmin termin merkitys on laajentunut tarkoittamaan ihmisiä, jotka pyrkivät mielistelemään vallanpitäjiä saadakseen valtaa ja vaikutusmahdollisuuksia kunniansa ja periaatteittensa kustannuksella.
Dodi Al-Fayed

Emad El-Din Mohamed Abdel Moneim Fayed (, 15. huhtikuuta 1955 Aleksandria, Egypti – 31. elokuuta 1997 Pariisi, Ranska) oli egyptiläisen liikemiehen Mohamed Al-Fayedin poika. Hänet tunnetaan parhaiten nimellä Dodi Al-Fayed. Hänen isänsä Mohamed Al-Fayed omisti Harrodsin tavaratalon Lontoossa, Hôtel Ritz Parisin Pariisissa sekä monia muita kiinteistöjä Lontoossa ja Pariisissa. 
Dodi Al-Fayed kävi koulunsa sveitsiläisessä Le Roseyn sisäoppilaitoksessa. Hän asui koko ikänsä Englannissa ja Ranskassa. Hän seurusteli Walesin prinsessa Dianan kanssa tämän avioeron jälkeen. Al-Fayed toimi elokuvatuottajana. Hän osallistui muun muassa elokuvien "Tulivaunut" (1981), "FX - murha tilauksesta" (1986 ja sen jatko-osa vuonna 1991), "Hook - Kapteeni Koukku" (1991) ja "Tulipunainen kirjain" (1995) tuotantoon.
Kuolema.
31. elokuuta 1997 prinsessa Diana ja Dodi Al-Fayed saivat surmansa auto-onnettomuudessa Pariisissa. He olivat olleet Al-Fayedin isän omistamassa Hôtel Ritz Parisissa syömässä. Kun paparazzit olivat odottamassa pariskuntaa Ritzin aulassa, Al-Fayed ja Diana poistuivat takaovesta. Auton lähtiessä liikkeelle Al-Fayedin omistamaa asuntoa kohti paparazzit lähtivät seuraamaan sitä moottoripyörillään, jolloin Al-Fayed käski autonkuljettajaansa Henri Paulia ajamaan ylinopeutta. Kun he saapuivat Place de l'Alman alittavalle tunnelille, kuljettaja ei saanut autoa tielle ja auto törmäsi päin tunnelin betonipylvästä. Al-Fayed ja Henri Paul saivat surmansa jo kolaripaikalla. Monet paparazzit ehtivät ottaa kuvia Dianasta ennen kuin ambulanssi haki hänet sairaalaan. Sairaalassa Diana kuoli noin kolme ja puoli tuntia kolarin jälkeen aamuyöllä klo 03.57. Ainoa eloonjäänyt oli Al-Fayedin henkivartija Trevor Rees-Jones. Auto-onnettomuuden syy oli kuljettaja Henri Paulin rattijuopumus. 
Al-Fayed haudattiin Brookwoodin hautausmaalle, Wokingiin, Surreyn kreivikuntaan, mutta hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Al-Fayedin omistamalle kartanolle Skotlantiin. Hänen isänsä pystytti muistomerkin Al-Fayedille ja Dianalle Harrodsin tavarataloon vuonna 1998, ja toisen suuremman vuonna 2005.
Idiootti

Idiootti () on vanhentuneessa terminologiassa vaikeasti tai syvästi kehitysvammainen ihminen. Termillä on tarkoitettu vajaamielisyyden syvintä astetta, jossa ihminen jää pysyvästi parivuotiaan lapsen älylliselle tasolle. Yleiskielessä sanaa käytetään nykyisin loukkaavana nimityksenä.
Antiikin Kreikan Ateenassa idiootti oli joutilas henkilö, joka ei osallistunut julkiseen elämään kuten demokraattiseen kaupungin hallitsemiseen, mitä pidettiin vapaiden miesten velvollisuutena.
1800- ja 1900-luvun lääketieteessä ja psykologiassa idiootiksi määriteltiin henkilö, joka oli vaikeasti vajaamielinen ja jonka älykkyysosamäärä oli alle 35. Idiotian vanha suomenkielinen nimitys oli "tylsämielisyys". Nykyään suositeltava ilmaus on vaikea älyllinen kehitysvammaisuus.
Jyrkkäkoski

Jyrkkäkoski on huvikeskus Pudasjärvellä. Se on ollut pudasjärveläisen nuorison perinteinen kokoontumispaikka jo aikojen alusta, mutta sen varsinaisen historian voidaan katsoa alkaneeksi 1948, jolloin Pudasjärven Urheilijat ry rakensi Kivarijoen jyrkän rantatörmän päälle talkootyönä hiihtomajan. Majan rungon muodosti Vapon käytöstä poistettu savottakämppä. Tämä rakennus on edelleenkin pystyssä huvialueen keskellä ja nykyisin nuoret tuntevat sen useimmiten "punaisena tupana".
Historiaa.
1953 rakennettiin majan toiseen päähän kevytrakenteinen ravintolakatos. Samoin rakennettiin vaatimaton tanssilava ja vedettiin "kirkasjohtolinja" majalle.
1954 Jyrkkäkosken alueella alkoi kuulua kuhina, kun Oulun ilmailukerho ry aloitti leiritoimintansa Pudasjärven lentokentällä. Kerho rakensi alueelle ainakin majan, konesuojan ja saunan.
1959 Pudasjärven Urheilijat rakensivat oman saunan. Saunalle rakennettiin samalla myös portaat ja tanssilavan kuntoa kohennettiin. Sauna tuli lahjoituksena silloiselta Toppila Oy:ltä. Aiemmin se oli ollut metsätyömiesten käytössä Vaarankylän Jyrkkäkoskella.
1975 Jyrkkäkosken huvialueelle Pudasjärven lentokentän viereen rakennettiin vanhan avotanssilavan tilalle katettu tanssilava. Sen suunnitteli arkkitehtiylioppilas Reijo Niskasaari, joka on myöhemmin suunnitellut myös mm. Oulunsalon kunnantalon. Lavan avajaisissa esiintyi Esa Pakarinen, mukanaan Severi Suhonen.
1976 huvialueen viereen alkoi nousta kelohongasta tehty mökkikylä. 1978 Pudasjärven kunta rakensi aivan huvialueen naapuriin leirintäalueen, Pudasjärvi Campingin. Ensimmäisen vuoden leirintäalue toimi Lomaliiton hoivissa, mutta 1979 kunta päätti vuokrata koko alueen Pudasjärven Urheilijat ry:lle.
1980 huvikeskuksen yhteyteen rakennettiin tenniskenttä.
1983 arkkitehtiylioppilas Asko Lax aloitti diskon suunnittelun. Diskovalojen asiantuntija Pekka Vuorela sai tehtäväkseen suunnitella valojärjestelmät.
1984 alkoi nykyisin tuntemamme Jyrkkäkosken huvikeskuksen rakentaminen. Työ tapahtui päivisin ammattilaisten voimin, jotka valmistelivat hommia iltavuoroon tulevalle talkooväelle. Avajaiset pidettiin suunnitellusti juhannuksena, vaikka viimeisiä vasaraniskuja tehtiin vielä edellisenä iltana.
1985 laajennettiin kioskitiloja ja rakennettiin ulkolava.
Jyrkkäkoskella on nähty tämän jälkeen monia koti- ja ulkomaisia huippuartisteja ja -yhtyeitä. Jyrkkäkosken juhannus olikin pitkään Pohjois-Suomen suosituin festivaali, mutta aika ajoi sen ohi ja toiminta hiipui. 2000-luvulla ei Jyrkkäkosken huvikeskuksessa ole ollut enää aktiivista toimintaa muutamia kesäiltoja sekä yksityistapahtumia lukuun ottamatta. Yksityistapahtumia, kuten Jyrkkä-festivaalit järjestävät muun muassa entiset pudasjärveläiset yhteistyössä eri yhdistysten kanssa.
2010 Huvialuetta alettiin elvyttää uudelleen ja 2.-3.7.2010 järjestettiin Jyrkkä 2010 Rock Festival. Pudasjärven Urheilijat kunnostivat tiloja talkoovoimin kevään ja kesän aikana. Itse tapahtuman järjestämisestä vastasi pääosin entisistä pudasjärveläisistä koostuva ryhmä, joka sitoutui järjestämään tapahtuman useana vuotena peräkkäin. 2010 kesällä myös PuU järjesti alueella aktiivisesti tapahtumia.
Douala

Douala on Kamerunin väkirikkaimpia kaupunkeja ja Littoralin provinssin aluekeskus. Douala sijaitsee Wourijoen varrella noin 24 kilometriä Atlantin rannikolta. Vuoden 2025 väestöennusteen mukaan Doualan urbaanialueen väkiluku olisi noin 4 miljoonaa. Douala on Kamerunin kaupankäynnin keskus ja sen Doualan sataman, maan suurimman sataman kautta kulkee 75–85 prosenttia maan ulkomaankaupasta sekä merkittävä osuus Tsadin ja Keski-Afrikan tasavallan tavaraliikenteestä.
Maantiede.
Douala sijaitsee Wourijoen estuaarin kaakkoisreunalla Atlantin rannalla noin 210 kilometriä Yaoundésta länteen. Kaupungin nopean kasvun seurauksena länsimaalaistyylisten kaupunginosien välissä on alueita, joissa asuu maaseudulta ja muualta Afrikasta tulleita työnhakijoita. Wourijoen yli kulkee 1 800 metriä pitkä maantie- ja rautatiesilta vastarannan kaupunkiin Bonabériin.
Historia.
Sisämaasta tullut doualan kieltä puhunut kansa perusti paikalle kaupungin noin vuonna 1650. Kaupungista tuli yksi orjakaupan keskuksista 1700-luvulla. Saksa valtasi Kamerunin vuonna 1884. Kaupunki sai nimen "Kamarunstadt" (”Kamerunkaupunki”) ja valittiin Saksan Länsi-Afrikan pääkaupungiksi. Douala-nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1907. Doualasta tuli osa Ranskan Kamerunia ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1919.
Doualan yliopisto sai alkunsa vuonna 1977 perustetusta yliopistokeskuksesta. Itsenäiseksi yliopistoksi se muutettiin vuonna 1993.
Hajupihka

Hajupihka tai pirunpihka (kansanomaisesti pirunpaska) on voimakastuoksuista pihkaa, jota saadaan pirunkeltaputki-kasvista ("Ferula assa-foetida"). Pirunkeltaputki on monivuotinen, porkkanan kanssa samaan heimoon kuuluva kasvi, jonka rungosta ja juuresta saadaan maitomaista pihkaa, joka kuivuu hajupihkaksi. Jo muinaisen Rooman keittiöissä hajupihkaa käytettiin mausteena. Hajupihkaa käytetään erityisesti intialaisissa kasvisruoissa. Sitä myydään yleensä vehnäjauholla yms. jatkettuna jauheena, jotta maustaminen olisi helpompaa.
Tuoreen hajupihkan haju on erittäin voimakas ja epämiellyttävä, mutta kypsennyksen jälkeen maku tuo ruokaan miedon sipulimaisen/valkosipulimaisen maun. Useissa länsimaissa maustetta kutsutaankin pirunpaskaksi, jonka sievistelevät keittokirjailijat ovat sitten muuttaneet pirunpihkaksi tai hajupihkaksi. Koska sipuli ja valkosipuli on pahan hajunsa takia kielletty Intian brahmaaneilta, he käyttävät pirunpihkaa antamaan ruokaan samaa makua. Keskiajalla väitettiin, että pirunpihka auttaa keuhkoputkentulehdukseen ja lievittää hysterian oireita. Tässä on kyseessä eri aine kuin suomalaisessa kansanperinteessä tunnettu pirunpaska, jota käytettiin pirunviulun soittamisessa. Suomalainen pirunpaska oli tinktuurasta ja kumihartsista valmistettu seos.
Jakovlev Jak-7

Jakovlev Jak-7 () oli neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen yksimoottorinen, joko yksi- tai kaksipaikkainen hävittäjälentokone.
Tausta.
Jak-7 suunniteltiin kaksipaikkaiseksi jatkokoulutuskoneeksi. Uuden koneen perustana oli Jakovlev Jak-1:n prototyyppi I-26. Tämän UTI-26-koneen prototyyppi lensi ensilentonsa 4. heinäkuuta 1940. 
UTI-26-koneessa oli kaksi ohjaamoa peräkkäin ja näiden välinen kommunikointijärjestelmä sekä yksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääri. Siipiä oli siirretty taaksepäin tasapainon vuoksi.
Ensimmäisissä Jak-7UTI-malleissa oli sisäänvedettävä laskuteline. Osa alkuperäisistä sarjatuotantokoneista oli kaksipaikkaisia Jak-7V-koneita (V - "Vyvozoni", tutustuminen). Tässä oli kiinteä laskuteline. Kaksipaikkaisesta harjoituskoneesta kehitettiin nopea versio matkustajan kuljettamiseen, Se sai tunnuksen Jak-7K ("Kurjerski" eli kuriiri).
Jak-7:ta kehitti eteenpäin K. A. Sinelštšikovin ryhmä, joka oli määrätty suunnitteluryhmästä valvomaan koneiden valmistusta. Sinelštšikov kehitti koneesta aseistetun mallin 20 mm ŠVAK-tykillä ja kahdella 7,62 mm ŠKAS-konekiväärillä. Takaohjaamo säilytettiin mahdollisia kuriiritehtäviä tai lisäpolttoainetta varten. Kone sai tyyppimerkinnän Yak-7/M-105P käyttämänsä Klimov M-105PA-moottorin mukaan. Jakovlev suhtautui epäillen uuteen koneeseen, mutta tehdastesteissä kone osoittautui paremmaksi kuin Jak-1. Osasyynä olivat koulutusmalliin tehdyt muutokset, kuten suuremmilla pyörillä ja paremmilla jarruilla varustettu laskuteline ja parempi korkeusperäsin.
Puolustuskomitea määräsi elokuussa 1941 koneen sarjavalmistukseen tehtaissa N°301 ja N°153, mutta tehdas 301 oli evakuoitava Novosibirskiin. Näin vuonna 1941 saatiin valmistettua vain 60 konetta.
Alkuvuodesta 1942 valmistettu kone sai tyyppimerkinnäkseen Jak-7A. Aseistuksena oli kaksi 7,62 mm ŠKAS-konekivääriä ja yksi 20 mm ŠVAK-tykki. Kone pystyi kuljettamaan kuusi RS-82 -rakettia tai kaksi FAB 100 kg -pommia. Lentäjät pitivät koneen raskaasta aseistuksesta ja ohjattavuudesta. Myös raskasta 37 mm konetykkiä, tyypiltään MPŠ kokeiltiin A-sarjan mallimuunnoksessa. Edelleen 45 mm tykkiä, mallia NS-45 koetettiin evaluoida, joskin enemmän Jak-9:ään.
Eniten valmistettu oli Jak-7B, jonka valmistus alkoi toukokuussa 1942 ja jatkui joulukuuhun 1943. Tässä mallissa ŠKAS:t korvattiin raskailla 12,7 Berezin UB -konekivääreillä. Kesään 1942 mennessä sen voimanlähteeksi saatiin parannettu Klimov M-105PF -moottori (1 180 hv).
Heinäkuussa 1942 koelennettiin Jak-7D-versio (D - Dalnyi eli pitkänmatkan versio). Kehitystyön tuloksena valmistui Jak-7DI ("Dalnyi Istrebitel") joka sai nimen Jak-9.
Jak-7 koneita valmistettiin 6 399 kappaletta vuoden 1943 alkuun mennessä. Näistä yli 5 000 oli tyyppiä Jak-7B.
Kaduna

Kaduna on samannimisen osavaltion pääkaupunki Nigeriassa. Vuonna 2015 siellä oli 1 640 000 asukasta. Kaduna on ympäröivälle maaseudulle tärkeä kauppakeskus ja yksi Pohjois-Nigerian suurimmista teollisuuskeskuksista.
Brittiläiset perustivat Kadunan vuonna 1913. Kaupunki oli Nigerian entisen Pohjoisen alueen pääkaupunki vuosina 1917–1967.
Ryytineito

Ryytineito ("Nigella sativa"), jota kutsutaan myös nimillä maustenigella, rohtoneidonkukka ja mustakumina, on yksivuotinen leinikkikasveihin (Ranunculaceae) kuuluva yrtti, joka kasvaa noin 60 cm korkeaksi. Ryytineidon siemeniä käytetään ruoanlaitossa joskus pippurin korvikkeena ja erityisesti linssi- ja kasvisruoissa. Ryytineitoa tuotetaan pääasiassa Intiassa.
Ryytineidon kemiallinen rakenne on hyvin rikas ja monipuolinen. Pääaineosan (nigelloni) lisäksi kasvi sisältää 15 aminohappoa, proteiineja, hiilihydraattia, rasvoja, alkaloideja, raakakuituja ja kivennäisaineita, kuten kalsiumia, rautaa, natriumia ja kaliumia.
Ryytineitoa käytetään kansanlääkinnässä; jo ainakin 1 400 vuotta. Miljoonat ihmiset Aasiassa, Afrikassa ja Lähi-idässä käyttävät ryytineitoa lisäämään terveyttä. Seesaminnäköinen, mutta väriltään musta, aromaattinen mauste käy moneen eri tarkoitukseen: hoitona ja lääkkeenä hengitysongelmiin, vatsa- ja sisäelinongelmiin, parantamaan munuaisten ja maksan toimintaa, auttamaan verenkiertoa ja immuunisysteemiä sekä moniin muihin yleisvaivoihin. Vuodesta 1959 yli 200 tutkimusta kansainvälisissä yliopistoissa tukee tämän kasvin perinteistä käyttöä. 
Tutkimuksissa on saatu viitteitä ryytineidon toimivuudesta funktionaalisena elintarvikkeena.
Häkkikäämitty roottori

Häkkikäämitty roottori on epätahti- eli oikosulkumoottoreissa yleisesti käytetty pyörivä osa eli roottori. Häkkikäämitykseen indusoituu sähkövirta, joka magnetoi roottorin. Häkkikäämitys myös oikosulkee indusoituneet virrat, mistä syystä oikosulkuroottorilla varustettua sähkömoottoria kutsutaankin usein oikosulkumoottoriksi. Häkkikäämitystä voidaan käyttää myös tahtimoottoreissa.
Rakenne.
Häkki-nimitys tulee käämityksen muodostamasta häkistä, joka muistuttaa oravanpyörän häkkiä (tästä myös englanninkielinen nimitys "Squirrel cage"). Häkkikäämitty roottori koostuu kerroksittain kasatuista, uritetuista rautalevyistä. Urien läpi kulkevat alumiinista tai kuparista valmistetut johteet (käämit), jotka on päistään kytketty yhteen metallirenkailla (oikosulkurenkailla). Nämä kytkevät johteet oikosulkuun (ks. kuva). 
Johteet on yleensä hiukan käännetty suorasta linjasta melun ja vääntömomentin vaihteluiden vähentämiseksi.
Toiminta.
Induktiomoottorin staattorikäämitykset muodostavat pyörivän magneettikentän roottorin ympärille. Pyörivä magneettikenttä indusoi roottorin häkkikäämitykseen sähkövirran joka magnetoi roottorin. Näin muodostunut magneettikenttä aiheuttaa roottoriin Lorentzin voiman mukaisesti tangentin suuntaisen vääntömomentin, ja roottori lähtee seuraamaan staattorin pyörivää magneettikenttää. 
Roottorin magnetoiminen induktiolla vie energiaa aiheuttaen sen, että roottorit pyörivät hieman staattorikäämityksen pyörivää magneettikenttää, kiertokenttää, hitaammin. Tätä pyörimisnopeuksien eroa sanotaan "jättämäksi" ja se kasvaa moottorin kuormituksen kasvaessa. Tämän vuoksi oikosulkumoottorit kuuluvat epätahtikoneisiin.
Magneettikenttä kulkee rautaytimessä, joka on suunniteltu rakenteellisesti ja materiaalivalinnoilla minimoimaan häviöitä. Ohuet lakkapäällysteiset levyt roottorin sisällä vähentävät pyörrevirtahäviöitä. Niiden materiaali on vähähiilistä mutta runsaasti piitä sisältävää rautaa, jonka resistanssi on puhdasta rautaa moninkertaisesti suurempi. Näin pyörrevirtahäviöitä saadaan entistä pienemmäksi. Matala hiilipitoisuus tekee siitä magneettisesti vähän hystereesihäviöitä aiheuttavaa.
Yksi- ja kolmevaihemoottoreissa käytetään samaa perusrakennetta laajalla kokoalueella.
Häkkikäämitys tahtimoottoreissa.
Häkkikäämitystä käytetään myös tahtimoottoreissa, joissa se toimii käynnistysvaiheessa samoin kuin induktiomoottoreissa ja vaimennuskääminä moottorin siirryttyä riittävän nopeuden saavutettuaan tahtiajoon. Vaimennuskäämityksen tarkoitus on vaimentaa magneettikentän heilahteluja ja vastakkaiseen suuntaan pyöriviä kenttiä.
Kasvot Marsissa

Kasvoiksi kutsutaan laajaa pinnanmuotoa ja ylänköä Cydoniassa Mars-planeetalla. ”Kasvoilla” on pituutta noin kolme kilometriä, leveyttä noin 1,5 kilometriä, ja ne sijaitsevat noin kymmenen astetta pohjoiseen Marsin päiväntasaajalta. ”Kasvot” kuvattiin ensi kertaa Marsia kiertäneellä Viking 1 -luotaimella 25. heinäkuuta 1976, kun se etsi sopivaa laskeutumispaikkaa Viking 2 Lander -laskeutumisalukselle. Kuvassa on paljon tummia pisteitä, jotka johtuvat puuttuvasta kuvadatasta, kuvatietojen siirto-ongelmien aiheuttamista niin sanotuista bittivirheistä. Bittivirheet muodostavat osan yhdestä "silmästä" ja "sieraimista" ihmisen kasvoja muistuttavassa luonnonvoimien kuluttamassa kalliossa, joka näkyy lähellä kuvan keskiosaa. Kalliomuodostelman syvät varjot luovat illuusion nenästä ja suusta. Muodostelman läpimitta on 1,5 kilometriä, ja auringon kulma on noin 20 astetta. Kuva on otettu 1 873 kilometrin korkeudelta. Planeettageologit pitävät muodostumaa luonnollisesti syntyneenä.
Kuva tuotiin yleisön tietoisuuteen kuusi päivää myöhemmin NASAn lehdistötiedotteessa. Tulkintojen enemmistön mukaan Viking 1:n ottamassa kuvassa oleva muodostuma on luonnollinen pinnanmuoto, jonka kasvomaisuutta vahvistaa kuvaushetken matalalla olevan auringon valon suunta. Kuvan epätarkkuus peittää pinnan epätasaisuuksia. Kuva sai monet maallikot uskomaan, että Marsissa on ollut älyllistä elämää joskus kauan sitten. Kuvasta tehtiin paljon näennäistieteellisiä tulkintoja. Myöhemmissä paljon tarkemmissa kuvissa vuosilta 1998 ja 2001 ”kasvot” eivät enää juuri muistuta ihmiskasvoja, vaan osoittautuivat luonnollisiksi pinnanmuodoiksi..
Cydonian väitetty yhteys Aveburyyn.
Kasvojen lisäksi Cydoniassa on muitakin näennäistieteilijöiden kummallisina pitämiä pinnanmuotoja. Näihin kuuluvat muiden muassa ”pyramidi” ja ”spiraalitorni”. Useiden kasvoja ympäröivien pinnanmuotojen väitettiin täsmäävän muodoltaan ja keskinäiseltä sijainniltaan Britannian Aveburyn megaliittisten monumenttien kanssa, aivan kuin Aveburyssä olisi peilikuva Marsin kasvoja ympäröivästä seudusta. Esimerkiksi kasvoja lähinnä olevan kraatterin väitettiin vastaavan Aveburyn maakehää, ja jopa kraatterin kehässä olevan aukon väitettiin vastaavan aukkoa Aveburyn kehässä. Erona on tosin mittakaava, joka on Marsissa 14 kertaa suurempi. Lisäksi itse kasvoille ei löydy Aveburyn vastaavalta paikalta vastinetta, vaan niiden alue on peltoa. Tutkijat eivät ole ottaneet kantaa näennäistieteilijöiden löydöksiin.
Kasvot populaarikulttuurissa.
Kasvot ovat esiintyneet muun muassa yhdysvaltalaisessa "Operaatio Mars" (”Mission to Mars”) -elokuvassa vuodelta 1999, eräässä "Mikki Hiiri" -jaksossa, jossa marsilaiset olivat niitä piirtäneet, sekä tietokonepeleissä "Zak McKracken and the Alien Mindbenders" ja "UFO Enemy Unknown".
Englantilainen vaihtoehtorock-yhtye Muse on tehnyt aiheesta kappaleen ”Knights of Cydonia”.
Seesami

Seesami eli öljyseesami ("Sesamum indicum") on Afrikasta kotoisin oleva yksivuotinen yrtti (korkeus n. 1,8 m.), jota nykyisin viljellään enimmäkseen Intiassa, Kiinassa ja joissakin Afrikan maissa.
Käyttö.
Seesamin siemenet sisältävät runsaasti kadmiumia tai muita raskasmetalleja, minkä vuoksi niitä voi nauttia kerralla korkeintaan kaksi ruokalusikallista. Päivittäiskäyttöä ei suositella.
Seesamin siemenistä voidaan puristaa seesamiöljyä tai valmistaa makeisia kuten halvaa. Seesamin siemenistä valmistetaan myös tahinia, jota laitetaan mm. hummukseen. Niitä voidaan lisätä myös leipiin ja leivonnaisiin. Ruoanlaitossa raa'at seesaminsiemenet neuvotaan paahtamaan pannulla ennen käyttöä, vasta silloin ne saavat tyypillisen makunsa.
Oberlin (Ohio)

Oberlin on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Asukkaita kaupungissa oli vuonna 2010 tehdyn väestönlaskennan mukaan 8 286. Oberlin oli orjuuden vastaisen liikkeen, abolitionismin, tärkeä keskus 1800-luvulla. Nykyisin se tunnetaan ennen kaikkea Oberlin Collegesta, joka on kuvataiteen ja musiikin oppilaitos jossa on noin kolmetuhatta opiskelijaa. Collegen lisäksi kaupungin suuri työnantaja on Yhdysvaltojen liittovaltion ilmailulaitos (FAA), jonka suuri lennonjohtokeskus sijaitsee Oberlinissä.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1964

Jääkiekko oli ohjelmassa vuoden 1964 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Ottelut pelattiin 27. tammikuuta – 9. helmikuuta 1964. Turnaus oli samalla jääkiekon 31. maailmanmestaruuskilpailut sekä Euroopan-mestaruuskilpailut.
Kisoihin osallistui 16 joukkuetta. Kaikki A-sarjassa vuonna 1963 pelanneet joukkueet otettiin mukaan. Lisäksi turnaukseen otti osaa 5 B-sarjan parasta joukkuetta, C-sarjan voittajajoukkue, yksi joukkue Itä-Aasiasta, olympialaisten isäntämaa Itävalta sekä Italia. Saksa osallistui turnaukseen yhdistetyllä joukkueella, joten se järjesti sisäisen karsinnan. Itä-Aasian joukkueet järjestivät myös oman karsintansa. Koska isäntämaa Itävalta oli voittanut C-sarjan edellisenä vuonna, toiseksi sijoittunut Unkari otettiin mukaan kisoihin.
Turnaus alkoi karsinnalla, jonka voittaneet joukkueet pelasivat yksinkertaisen sarjan sijoista 1.–8. ja hävinneet joukkueet sijoista 9.–16. Neuvostoliitto otti toisen olympiavoittonsa.
Ruotsi, Tšekkoslovakia ja Kanada päätyivät tasapistein toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi. Kansainvälisen jääkiekkoliitto IIHF:n säännöissä oli kiinnitetty huomiota ainoastaan tilanteeseen jossa kaksi joukkuetta olisivat tasapisteissä, joten pronssimitalien kohtalo ratkaistiin viimehetken kokouksessa jossa direktoraatti tulkitsi enemmistöpäätöksellä äänin 6-3 niiden kuuluvan Tšekkoslovakialle, Kanadan jäädessä mitaleitta. Ruotsin hopeamitaleista ei ollut erimielisyyttä. Kanadan, Tšekkoslovakian, sekä Neuvostoliiton edustajien kannattaman tulkinnan mukaan olisi tullut huomioida ainoastaan neljän parhaan joukkueen keskinäinen maaliero kuten kahden joukkueen ollessa tasoissa, kun taas IIHF:n puheenjohtaja Bunny Ahearnen esittämän enemmistömielipiteen mukaan tuli ottaa huomioon kaikkien otteluiden maaliero. Tälle kannalle siirtyi keskustelujen jälkeen myös aluksi toista mieltä ollut Ruotsin edustaja, Suomen Harry Lindblad puolestaan pidättäytyi ottamasta kantaa.
Suomi turnauksessa.
Suomen parhaana onnistumisena turnauksessa voidaan pitää 2–3-voittoa Yhdysvalloista. Suomen joukkueen kanadansuomalainen valmentaja Joe Wirkkunen totesi myöhemmin liki liikuttuneessa tilassa, että voitto oli hänen päävalmentajauransa suurin saavutus. Hän on lisännyt, että voitto osoitti, että tuolloinen Suomen joukkue oli oikealla tiellä, eikä vastaavaa voittoa olisi voinut kuvitellakaan neljä vuotta aikaisemmin. Suomen voiton tärkeimmiksi seikoiksi on nimetty maalivahti Juhani Lahtinen ja silloisen TK-V:n nelikko Heino Pulli ja Seppo Nikkilä sekä Matti Reunamäki ja Rauno Lehtiö. Kaikki Suomen maalit Yhdysvallat-ottelussa olivat TK-V:n pelaajien tekemiä. Nelikkoa peluutettiin turnauksessa niin, että Pullin ja Nikkilän ympärille rakennettua hyökkäysketjua täydennettiin aina pelitilanteen mukaan joko Reunamäellä tai Lehtiöllä. Pulli teki turnauksessa tehopisteet 5 + 1, Nikkilä ja Reunamäki kumpainenkin 2 + 2. Toisin sanoen kolmikko teki puolet Suomen turnauksessa tekemistä 18 maalista.
Pikselisivu

Pikselisivu on web-sivu, jolta myydään mainostilaa pikseleittäin, kiinteään hintaan per pikseli. Pikselisivu juontaa englanninkielisestä sanasta "pixel page", toiselta nimeltään "Million dollar homepage".
Pikselisivukonsepti syntyi elokuussa 2005, kun Englannin Wiltshiressä asuva opiskelija Alex Tew keksi idean pikseleiden myynnistä yliopisto-opintojensa rahoittamiseksi. Alex Tew perusti sivut ja alkoi myydä pikselimainoksia 1000 x 1000 pikselin sivulleen yhden dollarin pikselihintaan, pienimpänä myytävänä määränä 10 x 10 eli sata pikseliä. Noin neljässä kuukaudessa sivu täyttyi lähes täyteen, ja tammikuun alussa viimeiset pikselit olivat myynnissä eBayssa 160 000 dollarin hintaan.
Tammikuussa 2006 maailmassa oli jo satoja kopioita alkuperäisestä Alex Tew:n pikselisivusta. Lisäksi ilmiöiden seuraamiseen tarkoitettuja ranking-listasivustoja luotiin. Tammikuun alussa ilmiö saapui myös Suomeen. Ensimmäisenä yleisön tietoisuuteen nousi "Miljoonan Mummon Sivu", joka perusti ideansa markan – slangikielellä mummon – pikselihintaan. Muitakin suomalaisia pikselisivuja seurasi hyvin pian perässä.
Uuden ilmiön suomalaiseen pikselimarkkinaan toi voittoa tavoittelematon "Miljoona Lapselle" -sivu, joka toimi lahjoitusten välittäjänä Mannerheimin Lastensuojeluliitolle.
Like a Prayer

Like a Prayer on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan neljäs studioalbumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Siren tuottamana ympäri maailmaa maaliskuussa 1989, ja se nousi Billboard-listan ykköseksi ja rikkoi platinarajan neljä kertaa. Maailmanlaajuisesti albumia on myyty 11 miljoonaa kappaletta. Singleinä albumilta julkaistiin nimikappale "Like a Prayer" sekä "Express Yourself", "Cherish", "Dear Jessie", "Keep It Together" ja "Oh Father". Madonna on tehnyt albumin suurimmaksi osaksi Patrick Leonardin ja Stephen Brayn kanssa. Albumi myi Yhdysvalloissa 4 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 13 miljoonaa kappaletta.
Albumi kuohutti katolista maailmaa kappaleen "Like a Prayer" takia. Videolla Madonna liittää uskontoon seksuaalisia aiheita. Hän suutelee tummaihoista pyhimystä nimeltä Martin de Porres, todistaa murhan ja tanssii estoitta sekä kirkossa että palavien ristien keskellä. Video kertoo tummaihoisesta miehestä, jonka poliisit tuomitsevat valkoisen naisen murhasta. Todellisuudessa teon takana on joukko valkoihoisia miehiä.
Kappaleesta piti tulla mainos Pepsille, mutta Pepsi perui sopimuksensa musiikkivideon aiheuttaman kohun takia, vaikkakin Madonna sai pitää viiden miljoonan dollarin sopimuspalkkion.
Ole Schmidt

Ole Schmidt (14. heinäkuuta 1928 Kööpenhamina – 6. maaliskuuta 2010) oli tanskalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän aloitti pianon soiton opiskelun vuonna 1948. Schmidtin varhaisimpiin sävellyksiin kuului pianokonsertto vuodelta 1954. Hän johti vuosina 1958–1965 Tanskan kuninkaallista oopperaa. 
Schmidt sävelsi muun muassa harmonikkakonserton, tuubakonserton, kantaatin ja sonaatin alttoviululle ja pianolle.
Ray of Light

Ray of Light on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin maaliskuussa 1998, ja sitä myytiin maailmanlaajuisesti noin 17 miljoonaa kappaletta. Ray of Light on Madonnan 1990-luvun menestynein albumi, ja sen sisältämä ”Frozen” on yksi artistin suurimmista hiteistä. Albumia myytiin ensimmäisellä viikollaan Yhdysvalloissa 371 000 kappaletta ja kokonaisuudessaan 3 837 000 kappaletta. Music club -myynti mukaan lukien luku nousee 4,2 miljoonaan. Maailmanlaajuinen myynti oli 17 miljoonaa kappaletta. 
Albumista tuli maailmanlaajuinen myynti- ja arvostelumenestys. Siltä julkaistiin singlenä kappaleet ”Frozen”, ”Ray of Light”, ”The Power of Good-Bye”, ”Drowned World (Substitute for Love)” ja ”Nothing Really Matters”. Belgialainen Salvatore Acquaviva väitti myöhemmin, että ”Frozen” on plagiaatti hänen sävellyksestään. Hän haastoi Madonnan oikeuteen ja voitti oikeustaiston, minkä takia kaikki "Ray of Light" -albumin kopiot vedettiin markkinoilta Belgiassa. Vuonna 2014 Frozenin oikeustaistelu sai kuitenkin uutta valoa, kun kappaleen plagiaattisyytökset todettiin perättömiksi ja kappaleen esityskielto Hollannissa poistettiin. Madonna pitikin tapauksen loppuunkäsittelyn kunniaksi keikan Belgiassa, missä Frozen kuultiin ensi kerran.
Madonna tuotti ja sävelsi albumin pääasiassa William Orbitin kanssa.
Albumi sai kolme Grammy-palkintoa. 
Kappaleet.
Japanissa albumilla on myös neljästoista kappale, "Has to Be".