tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Äijänsuon jäähalli

Äijänsuon jäähalli (markkinointinimeltään Kivikylän Areena) on Rauman Lukon kotihallina toimiva vuonna 1970 valmistunut jäähalli Raumalla. Jäähalli on Suomen kolmanneksi vanhin. Samoin oli vuonna 1961 valmistunut tekojää, jonka päälle halli rakennettiin. Halliin mahtuu 4 500 katsojaa.
Halli oli alkuperäiseltä nimeltään Äijänsuon jäähalli. Areenaan mahtui 5 867 katsojaa kaudella . Areenan nimeksi tuli Kivikylän Areena kesken kauden . Areenaa alettiin kunnostaa vuonna 2005. Muutostyöt suunnitteli Arcci Oy. Edellisen kerran hallissa tehtiin merkittävämpiä kunnostustöitä vuonna 1992, jolloin hallin toiseen päätyyn tehtiin istumakatsomo ja ravintolatilat. Maan alle louhittiin uusia pukuhuoneita, ja myös vierasjoukkueen pukuhuone sijoitettiin sinne. WC-tiloja tehtiin lisää, ja aulatilojen pinta-ala moninkertaistui. Aitioita on nykyisin kahdessa kerroksessa. Lisäksi valmistui Fosters-ravintola, josta on esteetön näköala jäälle. Puinen seisomakatsomo purettiin ja rakennettiin uusi seisomakatsomo betonista, joka sijoitettiin hallin toiselle sivulle. Entisen seisomakatsomon paikalle tuli kaudeksi istumapaikkoja ja pub, mutta kauden päätteeksi pub purettiin ja tilalle laitettiin lisää tuoleja. Alun perin seisomakatsomo piti jättää pois, mutta vastarinta oli niin kovaa, että seisomakatsomo päätettiin säilyttää. Korjaustyöt valmistuivat syksyllä 2006, ja halli nimettiin sponsorinsa mukaan Lännen Puhelin Areenaksi. Keväällä 2007 Lännen Puhelin myytiin Dna:lle ja areenan nimi vaihtui DNA Areenaksi.
Hallissa järjestetään myös konsertteja, kuten Rauma Rock.
Kaudeksi halliin saatiin vanhan pelikellon tilalle Pomi Finland Oy:n valmistama mediakuutio. Se oli samanlainen kuin Oulun Kärppien kotihallissa oleva kuutio. Ennen kautta halliin asennettiin uusi mediakuutio, jossa esimerkiksi hidastukset näkyvät selvempinä. Kaudeksi 2008–2009 rakennettiin myös saunallinen aitio ja kaudeksi pelaajien perheet saivat oman aition, josta he yhdessä lapsineen voivat seurata peliä ja tutustua toisiinsa.
Kaudeksi 2022-2023 jäähalliin asennettiin historian toinen älyjääkiekkokaukalo. Ensimmäinen älykaukalo on Tampereen Kannen areenalla.
Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau

Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau (14. huhtikuuta 1940 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti – 21. elokuuta 2021 Grabs, Sveitsi) oli Liechtensteinin ruhtinatar. Hän syntyi Prahassa huhtikuussa 1940 neljäntenä kreivi Ferdinand Carl Kinsky von Wchinitz und Tettaun ja kreivitär Henrietten seitsemästä lapsesta. Monien muiden saksalaisten perheiden tavoin Kinsky von Wchinitz und Tettaun kreiviperhekin karkotettiin 1945 Tšekkoslovakiasta, ja perhe pakeni Saksaan. 
Varhainen elämä.
Ensimmäiset kouluvuotensa (1946–1950) Marie opiskeli Ering am Innin peruskoulussa, jonka jälkeen hän siirtyi kahdeksaksi vuodeksi Württembergin nunnaluostarin sisäoppilaitokseen. 1957 hän matkusti Englantiin opiskelemaan englannin kieltä. Oltuaan sen jälkeen lyhyen aikaa Pariisissa vahvistamassa ranskan osaamistaan kreivitär Marie toimi mainospiirtäjänä Saksan Dachaussa, kunnes meni kihloihin 1965 Liechtenstein kruununprinssin Hans Adamin kanssa, jolloin hän muutti pieneen ruhtinaskuntaan Alpeille.
Avioliitto ja lapset.
Hans Adams ja Marie menivät naimisiin 30. kesäkuuta 1967. Parille syntyi neljä lasta:
Liechtensteinin ruhtinattarena.
1989 Marien appi, ruhtinas Franz Josef II kuoli, Marien miehestä tuli ruhtinas Hans Adam II ja Mariesta ruhtinatar. Hän toimi mm. Liechtensteinin Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hän oli myös kiinnostunut taiteesta ja kulttuurista.
Marie kuoli aivohalvaukseen 81-vuotiaana Grabsissa 21. elokuuta 2021.
Tiiviin aineen fysiikka

Tiiviin aineen fysiikka eli kondensoituneen aineen fysiikka () käsittelee aineen makroskooppisia ominaisuuksia. Erityisesti se tutkii mitä tapahtuu kun suuri määrä hiukkasia "tiivistyy" yhteen olomuotoon. Olomuoto riippuu hiukkasten välisten vuorovaikutusten suuruudesta ja ominaisuuksista sekä ulkoisista olosuhteista kuten lämpötilasta tai paineesta. Tutuimpia tiiviin aineen muotoja ovat kiinteät ja nestemäiset aineen olomuodot.
Tutkijamäärältään tiiviin aineen fysiikka on suurin fysiikan tutkimusalueista. Sen kehitys liittyy suoraan esimerkiksi elektroniikan ja prosessiteollisuuden kehitykseen. Alaa kutsuttiin pitkään kiinteän olomuodon fysiikaksi, koska suurin osa teorioista kehitettiin kiinteissä aineissa tapahtuvia ilmiöitä tutkittaessa selittämään kidemuotoja, johtavuusominaisuuksia ynnä muita. Alan nimi vakiintui kuitenkin tiiviin aineen fysiikaksi, kun havaittiin että suuri osa kiinteän olomuodon fysiikan tutkimuksessa käytettävistä käsitteistä pystyttiin helposti yleistämään myös nesteiden kuvaukseen.
Tärkein tiiviin aineen fysiikan teoreettinen työkalu on kvanttimekaniikka, jota käytetään kaikilla sen tutkimusalueilla. 
Suuri osa tiiviin aineen fysiikasta keskittyy sovelluksiin. Tämän lisäksi alan piirissä tutkitaan paljon myös useita eksoottisia ilmiöitä, jotka tyypillisesti ilmenevät matalissa, muutaman kelvinin suuruisissa lämpötiloissa. Näitä ovat
Tiiviin aineen fysiikan tutkimus on läheisesti yhteydessä myös materiaalitieteisiin.
Tiiviin aineen tutkimusalat.
Tiiviin aineen fysiikan tutkimusalueita ovat muun muassa:
Nykyään tiiviin aineen fysiikan tärkeitä tutkimusalueita ovat muun muassa:
Historiaa.
Joitain tiiviin aineen fysiikkaan oleellisesti liittyviä historiallisia virstanpylväitä
Niš

Niš (, ) on kaupunki Serbiassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli noin 183 200 asukasta. Niš on Nišavan alueen hallinnollinen keskus, ja se sijaitsee Nišavajoen varrella. Nišin teollisuus tuottaa koneita, tupakkaa ja sähkölaitteita. Kaupungissa sijaitsee kansallismuseo, vuonna 1887 perustettu kansallisteatteri ja yliopisto. Kaupungissa sijaitsee kansainvälinen lentokenttä "Konstantin Veliki Aerodrom" (Konstantinus Suuren lentokenttä). Kaupunki on Konstantinus Suuren syntymäkaupunki.
Historia.
Antiikin aikana kaupunki tunnettiin nimellä "Naissus" ja se sijaitsi Daakian provinssissa. Sen luona käytiin keisari Claudiuksen johtaman Rooman armeijan ja germaanien välinen verinen taistelu vuonna 269. Kaupunki tuhoutui hunnien vaelluksen aikana 400-luvulla ja oli Bulgarian hallinnassa 800-luvulta 1000-luvulle, jolloin siitä tuli osa Unkaria. Vuonna 1173 Niš siirtyi Bysantin hallintaan, mutta 1100-luvun lopulla siitä tuli osa Serbiaa. Osmanit hallitsivat kaupunkia suurimman osan ajasta 1300-luvun loppupuolelta vuoteen 1878 asti, jolloin Niš siirtyi takaisin Serbialle. Kaupunki kärsi paljon toisessa maailmansodassa.
Anton Webern

Anton Webern (3. joulukuuta 1883, Wien, Itävalta – 15. syyskuuta 1945, Mittersill, Itävalta) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Arnold Schönbergin johdolla. Tämän ja Alban Bergin kanssa hänet luetaan ns. Toiseen Wienin koulukuntaan. 
Elämä.
Webern vietti lapsuutensa Wienin lisäksi Grazissa ja Klagenfurtissa. Hän opiskeli pianon- ja sellonsoittoa ja kirjoitti ensimmäiset sävellyksensä ennen vuosisadan vaihdetta. Vuonna 1902 hän aloitti musiikkitieteen opinnot Wienin yliopistossa opettajanaan muun muassa musiikkitieteilijä Guido Adler. Väitöskirjan Webern kirjoitti jo vuonna 1906 alankomaalaisen renessanssisäveltäjän Heinrich Isaacin musiikista.
Schönbergiin Webern tutustui vuonna 1904, ja tästä alkoi tiivis opettaja-oppilas -suhde. 
Hän ystävystyi myös Schönbergin toisen oppilaan Alban Bergin kanssa. Vuonna 1908 valmistunut "Passacaglia" oli Webernin sävellysopintojen epävirallinen lopputyö. Hän aloitti teatterikapellimestarin työt turvatakseen toimeentulonsa ja työskenteli muun muassa Bad Ischlissä, Wienissä, Teplitzissä, Danzigissa, Stettinissä ja Prahassa.
Webern avioitui helmikuussa 1911 serkkunsa Wilhelmine Mörtlin kanssa. Vuodet 1915–1917 hän palveli armeijassa. Webern asettui kesällä 1918 perheineen Mödlingiin Wienin eteläpuolelle, jossa myös Schönberg noihin aikoihin asui. Webern toimi Wienissä aktiivisesti uuden musiikin puolesta ja auttoi Schönbergiä tämän perustamassa ”Yksityisten musiikkiesitysten yhdistyksessä” ("Verein für Musikalische Privataufführungen"). Hän johti useita orkestereita Wienissä 1920-luvulla ja työskenteli wieniläiselle Universal Editionille, josta tuli vuonna 1921 hänen sävellystensä kustantaja. Webern tutustui vuonna 1926 runoilija-maalari Hildegard Joneen. Heidän ystävyytensä lujittui, ja Webern sävelsi siitä lähtien kaikki lauluteoksensa Jonen teksteihin. 
Kansallissosialismin nousu vaikutti myös Webernin asemaan: hänen musiikkinsa (kuten esimerkiksi toisen Wienin koulukunnan musiikki ylipäänsä) julistettiin kulttuuribolshevismiksi ja rappiotaiteeksi vuonna 1938. Sodan loppuaikoina 1945 Webern muutti Wilhelminen kanssa tyttärensä luo Mittersilliin lähelle Salzburgia. Samana vuonna 15. syyskuuta, neljä kuukautta saksalaisten antauduttua yhdysvaltalaissotilas ampui hänet vahingossa.
Musiikki.
Webernin teokset jaetaan usein kolmeen osaan. Varhaistuotanto (opukset 1–11), joista mainittakoon Passacaglia op. 1, jossa on vielä tonaalisia piirteitä ja Kuusi bagatellia jousikvartetille op. 9, vokaaliteokset (opukset 12–19), jotka olivat ratkaisu ilmaisun tiivistymiseen, sekä myöhäistuotanto (opukset 20–31), jotka noudattavat tiukkaa dodekafoniaa. Hänen teostensa kokonaiskesto vastaa yhtä Richard Wagnerin oopperaa, mikä kertoo hänen tiiviistä ilmaisustaan.
1950-luvulla hänen musiikkinsa löydettiin uudelleen, kun hänestä tuli Darmstadtin koulukunnan esikuva.
Alois (prinssi)

Alois eli Hänen Korkeutensa prinssi Alois Philipp Maria von und zu Liechtenstein (s. 11. kesäkuuta 1968 Zürichissä) on Liechtensteinin ruhtinaan Hans Adam II:n ja ruhtinatar Marien vanhin poika ja siten maan kruununperijä. Hän on toiminut isänsä sijaishallitsijana vuodesta 2004.
Varhainen elämä.
Alois aloitti koulunkäynnin isänsä tavoin Vaduzissa Vaduz-Ebenholzin peruskoulussa, josta siirtyi Liechtensteinin lukioon 1979–1987 kirjallisuushistoriaan painottaen. Lukion jälkeen hän oli sotilaskoulutuksessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja palveli brittiarmeijassa puoli vuotta, ja sen jälkeen lokakuussa 1988 siirtyi Salzburgin yliopistoon opiskelemaan lakia. Hän päätti yliopistossa opiskelun 1993 maisterintutkinnon suoritettuaan, minkä jälkeen hän meni töihin lontoolaiseen tilintarkastusfirmaan. Hän palasi kotimaahansa Liechtensteiniin 1996 valmistautumaan tulevaan ruhtinuuteensa.
Paluu Liechtensteiniin.
Vuonna 2004 Aloisille annettiin hoitaakseen ruhtinaskunnan jokapäiväiset hallitsijan velvollisuudet, minkä johdosta hänestä tuli isänsä sijaishallitsija. Hans Adam II on kuitenkin edelleen maan valtionpäämies.
Elokuussa 2022 Alois sanoi, että samaa sukupuolta olevien avioliitto "ei ole iso ongelma".
Avioliitto ja lapset.
3. heinäkuuta 1993 prinssi Alois meni naimisiin baijerilaisen herttuatar Sophien kanssa. Parilla on neljä lasta:
Maximinus Daia

Gaius Valerius Galerius Maximinus (20. marraskuuta 270? – heinäkuu/elokuu 313) oli Rooman keisari 1. toukokuuta 305 – 313. Hän oli alkujaan illyrialainen paimen nimeltä Daia. Maximinuksen eno oli keisari Galerius.
Elämä.
Nousu valtaan.
Maximinus Daia oli alkujaan paimen, mutta hän pestautui armeijaan ja eteni nopeasti urallaan. Hänen enonsa Galerius nousi vuonna 293 keisari Diocletianuksen apukeisariksi eli caesariksi. Kun Diocletianus ja hänen hallitsijakumppaninsa Maximianus erosivat vuonna 305 nousivat Galerius ja Maximianuksen apukeisari Constantius keisareiksi. Maximinus Daia nimitettiin Galeriuksen caesariksi ja Severus Constantiuksen caesariksi. Maximinus Daia ja Severus ohittivat Maximianuksen pojan Maxentiuksen ja Constantiuksen pojan Konstantinuksen, joita pidettiin luonnollisina seuraajina isilleen. Galerius hallitsi Itä-Roomaa ja Constantius Länsi-Roomaa. Maximinus Daialle Galerius antoi Syyrian ja Egyptin hallittavakseen, ja piti itse Balkanin ja Anatolian tärkeät alueet.
Sisällissota.
Vuonna 307 Galerius teki ystävästään Liciniuksesta augustuksen ja Maximinus Daia alkoi vaatia itselleen samaa arvoa. Kun Galerius kuoli vuonna 311 Maximinus Daiasta tuli koko valtakunnan itäosan keisari. Kun Konstantinus ja Licinius liittoutuivat Maximinus Daia teki samoin Italiaa hallitsevan Maxentiuksen kanssa. Vuonna 313 Maximinus Daian ja Liciniuksen välille syttyi sota ja Maximinus Daia koki tappion 30. huhtikuuta Heraclea Pontican lähistöllä. Hän pakeni aluksi Nikomedeiaan ja myöhemmin Kilikian Tarsukseen, jossa hän kuoli.
Botswanalainen musiikki

Botswanalainen musiikki on Botswanan ulkopuolella melko tuntematonta. Siellä on silti sekä kansan- että populaarimusiikkia. Botswanalaisessa kansanmusiikissa kuorot ovat hyvin tärkeitä ja ne ovatkin yleisiä koko maassa. Populaarimusiikin yleisin tyylilaji on monen Afrikan valtion tapaan jazz.
Maailmanmusiikki

Maailmanmusiikki, myös etninen musiikki tai etno, on angloamerikkalaisesta valtavirtamusiikista poikkeavaa musiikkia tai eri maiden kansanmusiikista vaikutteita ottavaa kevyttä musiikkia. Markkinointiterminä käsite luotiin vuonna 1987 sellaiselle länsimaisen rockin, popin ja folkin ulkopuoliselle musiikille, jonka myyntiä luokittelun puuttuminen oli siihen asti vaikeuttanut.
Käsitteen historia.
Maailmanmusiikin käsite (engl. "World music") luotiin kesäkuussa 1987 lontoolaisessa Empress of Russia -pubissa. Paikalla olivat muun muassa levy-yhtiön johtaja Roger Armstrong, tuottaja Ben Mandelson, levytuottaja Nick Gold, radiotoimittaja Charlie Gillett, kirjoittaja-tuottaja Joe Boyd ja toimittaja Ian Anderson. He kokoontuivat yhteen keksiäkseen nimen vaikeasti luokiteltavalle ulkomaiselle musiikille, jota ei brittiläisissä levykaupoissa ollut siihen asti voinut myydä omassa hyllyssään. Luokkaan kuului monenlaista vieraskielistä musiikkia, joka ei ollut länsimaista rockia, popia tai folkia. Monet asiakkaat olivat kiinnostuneita tällaisesta musiikista, mutta luokittelun puuttuminen vaikeutti sen löytämistä. Pubiin kokoontunut ryhmä valitsi äänestyksessä tällaiselle musiikille yleisnimen "maailmanmusiikki". Nimityksen katsottiin olevan sellainen, joka ei rajaisi mitään musiikkia ulos, kuten jotkin muut ehdotetut nimet, kuten "maailmanrytmit", "trooppinen" tai "juurimusiikki". Levymerkkien ehdotettiin alkavan käyttää uutta nimitystä kampanjoinnissaan ja luokittelussaan levyjen hyllysijoittelun helpottamiseksi. Ryhmä alkoi hankkia luomalleen käsitteelle julkisuutta ja julkaisi ilmaiskasetin "The World at One", joka esitteli maailmanmusiikkia Britannian suurimman musiikkilehden NME:n lukijoille. Ensimmäisiä maailmanmusiikin alla markkinoituja menestysartisteja olivat israelilainen Ofra Haza ja espanjalais-ranskalainen Gipsy Kings.
Varhaisia länsimaisia esittäjiä.
Moni tunnettu länsimainen huippumuusikko teki ei-länsimaista musiikkia tunnetuksi jo ennen 1980-luvun loppua. The Beatlesin kitaristi George Harrison esitteli 1960-luvun lopulla länsimaisen musiikin yleisölle intialaisen sitarinsoittajan Ravi Shankarin. Peter Gabriel perusti World of Music, Arts and Dance (WOMAD) -festivaalin 1982. Merkittävä brittiläinen radio-DJ John Peel esitteli ohjelmissaan usein kansainvälistä musiikkia 1960-luvulta alkaen. Paul Simonin "Graceland" (1986) oli merkittävä ja hyvin menestynyt afrikkalaista musiikkia esille tuonut albumi.
Maailmanmusiikkitapahtumia Suomessa.
Suomalaisia kansanmusiikkitapahtumia, joissa maailmanmusiikki on esillä tärkeänä teemana:
Balalaikka

Balalaikka () on Venäjältä peräisin oleva kielisoitin. Sen kaikukoppa on kolmionmuotoinen ja siinä on tavallisesti kolme tai kuusi kieltä. Sitä käytetään lähinnä venäläisessä kansanmusiikissa. Balalaikkoja tehdään eri kokoisina. Nykyisin käytössä ovat korkeimmasta matalimpaan piccolobalalaikka, primabalalaikka, secondobalalaikka, alttobalalaikka, bassobalalaikka ja kontrabassobalalaikka. Yleisin on primabalalaikka, jonka kielet viritetään sävelille e-e-a eli kaksi alinta kieltä ovat samassa vireessä. Balalaikkaa soitetaan joko sormin tai plektralla.
Balalaikkaa soitetaan monesti eräänlaisissa balalaikkaorkestereissa, joihin kuuluu useita erilaisia balalaikkoja. Balalaikkaorkesterien historia juontaa juurensa 1880-luvulle, jolloin venäläinen Vasili Andrejev esitteli balalaikkasoitinyhtyeen Pietarissa. Vuonna 1897 Andrejev perusti balalaikoista, domrista ja gusleista koostuvan orkesterin. Siitä lähtien on ollut olemassa balalaikkaorkestereja, jotka soittavat sekä kansan- että taidemusiikkia.
Eduard Tubin sävelsi balalaikalle konserton. 
Tunnetuimpia suomalaisia balalaikansoittajia on ollut venäläissyntyinen Ivan Putilin. Helsingissä toimii vuonna 1910 perustettu Helsingin balalaikkaorkesteri, joka soittaa alkuperäisillä venäläisillä kansansoittimilla venäläistä kansanmusiikkia, romansseja sekä viihde- ja klassista musiikkia sekä antaa alan koulutusta.
Suomalaisen laulaja-lauluntekijä Litku Klemetin instrumentti on balalaikka.
D-A-D

D-A-D on tanskalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1982. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1986. Sen jälkeen he ovat julkaisseet kolmetoista studioalbumia, joista uusin "Speed of Darkness" ilmestyi vuonna 2024. Alkujaan yhtye toimi nimellä Disneyland After Dark. 
Yhtyeen kansainvälinen läpimurto tapahtui "No Fuel Left for the Pilgrims" -albumilla (1989), minkä myötä yhtye lyhensi nimensä D.A.D:ksi välttääkseen Disney-yhtiön kanteen. Vuonna 1995 se muutti kirjoitusasun D:A:D:ksi ja vuonna 2000 D-A-D:ksi. Jokainen lyhenne kuvaa ajanjaksoa yhtyeen historiassa.
Historia.
Yhtye on perustettu Kööpenhaminassa vuonna 1982 ja se toimi aluksi nimellä Disneyland After Dark. Vuonna 1988 yhtye teki sopimuksen Warner Brosin kanssa ja muutti nimeä välttääkseen kiistan Walt Disney -yhtiön kanssa.
Yhtyeen ensimmäisen nimen Disneyland After Dark keksi yhtyeen basisti Stig Pedersen. Nimen ideana on, että kun Disneylandiin on tullut pimeä, mitä tahansa voi tapahtua. Ensimmäisessä kokoonpanossa soittivat Jesper Binzer, Stig Pedersen, Peter Lundholm Jensen ja Stigin tyttöystävä Lene Glumer. Yhtyeen ensimmäinen konsertti oli nuorisoklubilla Kööpenhaminassa. Joulukuussa 1982 muut pakottivat Lene Glumerin lähtemään yhtyeestä, koska katsoivat ettei hän sopinut yhtyeeseen. Yhtye jatkoi kolmijäsenisenä, kunnes 3. maaliskuuta 1984 Jesperin nuorempi veli Jacob liittyi yhtyeeseen.
Yhtyeen läheinen ystävä omisti levykaupan ja auttoi heitä etsimään kontaktit musiikkibisneksessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen levyn nimeltään "Call of the Wild" vuonna 1986. 1989 ilmestyi levy "No Fuel Left for the Pilgrims", joka julkaistiin yhtyeen viisivuotispäivänä. Levy oli menestys ja toi heille miljoonan dollarin sopimuksen Warner Brosin kanssa. Läpimurto Yhdysvalloissa jäi haaveeksi ja yhtye päätti keskittyä Euroopan musiikkimarkkinoille. D-A-D julkaisi 11. studioalbuminsa lokakuun 31. päivä 2011.
Virustorjunta

Virustorjunta käsittää sellaisia tietokoneohjelmia, joilla etsitään ja tuhotaan paikallisesta järjestelmästä tai etäpisteestä haitallisia prosesseja, niiden tarvitsemia tiedostoja tai ajettaviin ohjelmatiedostoihin tarttunutta haittakoodia. Virustorjunnan tehtäviin kuuluu työaseman puhdistamisen lisäksi estää virustartunnan leviäminen muille koneille verkossa tai massamuistien kautta. Useimmat virustorjuntaohjelmat perustuvat tarkistelaskentaan.
Jotkut yritykset myyvät virustorjuntaa nimikkeellä tietoturvaohjelmisto. Tällöin mukana saattaa olla lisätoimintoja, kuten palomuuri ja urkintasivustojen tunnistus.
Käyttäjä voi itse vaikuttaa virusten leviämiseen omaksumalla oikeita työtapoja. Useissa ympäristössä kuten Unixin kaltaisissa järjestelmissä virusten toiminta hankaloituu, kun kirjautuu sisään rajatumman oikeuden peruskäyttäjänä (pääkäyttäjän sijaan). Jotkut tietokonevirukset pystyvät kääntämään virustorjunnan pois päältä tai osaavat muulla tavoin häiritä toimintaa. Kiintolevyn sisältämistä työtiedostoista kannattaa pitää varmuuskopiot, sillä haittaohjelmat voivat hetkessä tehdä niistä käyttökelvottomia kuten kiristyshaittaohjelmien tapauksessa ().
Tunnettuja virustorjuntaohjelmistojen valmistajia ovat mm. F-Secure, Kaspersky Lab, Norman, Panda ja Symantec, Dr. Web. Ilmaisia virustorjuntaohjelmistoja yksityiskäyttöön ovat mm. AntiVir, AVG Free, Avast!, Windows Defender ja Bitdefender. Ilmaisohjelmista on myös kattavammat maksulliset versiot.
Avoimen lähdekoodin ohjelmia ovat ClamAV.
Afganistanilainen musiikki

Afganistanilainen musiikki on Afganistanin ulkopuolella jokseenkin tuntematonta. Tärkein soitin afganistanilaisessa musiikissa on luuttua muistuttava rubab. Afganistanilaisen musiikin yleisin tyylilaji on klasik. Afganistanilainen populaarimusiikki alkoi kehittyä 1950-luvulla. 1970-luvulta alkaen perinteiseen musiikkiin sekoitettiin länsimaalaisia vaikutteita. 1990-luvulla Taliban-liike kielsi Afganistanissa kaikenlaisen instrumentaalimusiikin. Vuoden 2001 jälkeen kiinnostus musiikkiin on kasvanut jälleen.
Laulu

Laulu on ihmisäänellä aikaansaatua musiikkia. Sen erottaa puheesta äänen pysyminen tarkoituksellisesti valituissa sävelkorkeuksissa.
Äänentuotto.
Laulaja käyttää laulaessaan keuhkoja ilmavarastonaan ja palkeinaan, kurkunpäätä kielenä tuottamaan ilmaan värähtelyä, rintakehän ja pään onkaloita voimistamaan ääntä sekä kieltä, suulakea, hampaita ja huulia tuottamaan vokaalit ja konsonantit. Nämä neljä mekanismia toimivat itsenäisesti, mutta laulaja koordinoi niiden toimintaa.
Laulu eroaa puheesta siinä, miten laulaja säätelee keuhkoistaan tulevaa ilmavirtaa äänihuulten värähdellessä. Laulaja tuottaa ilmaa sitä enemmän, mitä kovempaa, korkeammalta ja pitempään hän laulaa. Laulaja pyrkii myös tuottamaan ääntä tasaisena virtana. Laulaminen vaatii puhumista enemmän lisäksi kurkunpään hallintaa.
Vibrato on yleinen tunnepitoinen laulutekniikka, jossa laulaja vaihtelee sävelkorkeutta viidestä seitsemään kertaa sekunnissa edestakaisin kahden puolisävelaskelen välillä. Vibratoa käytetään kaikentyylisessä musiikissa.
Ihmisen normaali ääniala on noin neljä kolmasosaoktaavia. Sen ulkopuolella harjaantuneet laulajat pystyvät teknisen osaamisensa ansiosta laulamaan paremmin kuin harrastelijat. Laulajat voidaan jakaa äänialan ja äänen värin mukaan alaluokkiin, kuten sopraanoihin, alttoihin, tenoreihin, baritoneihin ja bassoihin.
Historia.
Luonnontieteilijä Charles Darwinin mukaan kieli syntyi laulamisesta. Kognitiotieteilijä Steven Pinkerin mukaan laulu liioittelee puheen musikaalisia elementtejä ja on siksi nautinnollista, muttei kuitenkaan välttämätöntä ihmisille kuten kieli.
Koska laulu herättää tunteita, se on aina ollut keskeistä monessa uskonnossa ja jumalanpalveluksissa.
Nykyajan länsimainen laulutapa perustuu paljolti italialaiseen bel canto -lauluun 1600-luvulta 1800-luvulle. Sen alkuperä oli 1500-luvun polyfonisessa musiikissa, joka pyrki ilmentämään sanojen tunnetiloja ja sai laulajat tuomaan lauluunsa tunnetta. Bel canto -laulaja nosti rintakehäänsä ja veti vatsan sisään, nosti suulakeaan ja laski kurkunpäätään, sekä veti leuan taakse avatakseen kurkkua. Oikeaoppista hengitystä pidettiin laulamisen perustana, ja ylempiä vatsalihaksia jännittämällä hallittiin palleaa ja sitä kautta ilmavirran tasaisuutta.
Bel cantoa seuranneet laulun koulukunnat korostivat äänen resonointia pään onkaloissa. 1800-luvun orkesterisäveltäjät rohkaisivat laulajia voimistamaan ääntään resonoimalla sitä nenän, kovan kitalaen ja hampaiden avulla. Etenkin Wagnerin oopperat vaativat erityisen kovaäänistä laulua.
1900-luvulla populaarimuusikot alkoivat käyttää laulaessaan ääntä voimistavaa mikrofonia ja jazztyylistä improvisointia. Avantgardemusiikin laulajien äänenkäyttö on monipuolisempaa kuin perinteisessä oopperassa.
Parhaatkaan opperalaulajat ja poplaulajat eivät normaalisti laula tarkalleen nuotissa, vaan heidän sävelkorkeutensa ja ajoituksensa liikkuu koko ajan nuotin molemmin puolin. 2000-luvulla populaarimusiikissa on alettu käyttää runsaasti erilaisia vireenkorjauslaitteita ja -ohjelmistoja, jolla laulajan äänenkorkeus pidetään koko ajan tarkalleen nuotissa. Se tekee laulusta puhtaampaa ja toisaalta konemaisen kuuloista.
Markku Veijalainen

Markku ”Mape” Veijalainen (s. 2. maaliskuuta 1947 Hämeenlinna) on suomalainen radio- ja tv- sekä lehtitoimittaja.
Elämä.
Veijalainen tuli tunnetuksi 1960-luvulla, jolloin hän juonsi suosittua "Popsävel-65"-radio-ohjelmaa sekä esimerkiksi vuonna 1969 lähetettyä "Jälkipuintia"-nimistä popmusiikkiohjelmaa. Hän myös pyöritti jonkin aikaa Vexi Salmen kanssa "mv-production"-ohjelmatoimistoa, joka myi muun muassa Irwin Goodmania. 
Veijalainen työskenteli 1960-luvulla myös toimittajana mm. "Apu"-lehdessä ja nuortenlehti "Introssa", jonka kustantajana myös toimi. Samalla vuosikymmenellä hän toimitti Yleisradiossa radio-ohjelmien lisäksi televisiolle ohjelmia nimeltä "Ohimennen", "Syrjähyppy", "Kertaheitolla" ja "Antaa soittaa", yleensä yhdessä Jyrki Hämäläisen kanssa. 1970-luvun puolivälissä Veijalainen käsikirjoitti Mainos-TV:lle komediasarjaa "Sämpy" yhdessä pääosaa esittäneen Seppo Laineen kanssa. Pekka Parikka ohjasi Veijalaisen romaanin "Kivisydän" (1974) neliosaiseksi tv-sarjaksi vuonna 1985.
Sittemmin Veijalainen toimi vuonna 1985 perustetun helsinkiläisen paikallisradioyhtiön (Radio Ykkönen Oy – Radio Ettan Ab) toimitusjohtajana ja päätoimittajana liki kymmenen vuoden ajan. 1990-luvun puolestavälistä vuoteen 2005 hän päätoimitti "Apu"- ja "Katso"-lehtiä. Markku Veijalainen siirtyi huhtikuun 2005 alusta Naantaliin vetämään ”Footsteps Of Elvis” -näyttelyprojektia joka avattiin kesäkuussa 2005. Veijalainen on toiminut myös Suomen UNICEF-järjestön hallituksen jäsenenä vuosina 1998–2008. Vuosina 2009–2016 Veijalainen työskenteli toimittajana MTV3:n "Studio 55" -tv-ohjelmassa yhdessä mm. Pirjo Haapojan kanssa.
Apoptoosi

Apoptoosi eli ohjelmoitunut solukuolema on solujen jakautumista säätelevien geenien määräämä solujen ohjelmoitu kuoleminen, joka on normaali osa yksilönkehitystä ja kudosten uusiutumista.
Apoptoosin vaiheet.
Tuman kromatiini tiivistyy ja kasautuu tumakotelon reunoille, ja DNA hajoaa. Tuma hajoaa osiksi, joita tumakotelo yhä ympäröi. Solun tukiranka hajoaa, ja solukalvo poimuuntuu. Solu hajoaa solukalvon ympäröimiksi rakkuloiksi. Fagosytoiva solu tuhoaa solun ottamalla sen sisäänsä. Kaikki makromolekyylit tuhoutuvat. Joskus kuitenkin nämä kutistuneet solut/rakkulat voivat säilyä pitkiäkin aikoja tehtävässään, sillä esimerkiksi silmän linssi koostuu lähinnä kuolleista soluista.
Apoptoosiin johtavat tekijät.
Solun pinnalla on reseptoreita, joiden aktivoituminen käynnistää apoptoosin. Reseptorit aktivoituvat välittäjäaineiden sekä tulehdussolun vastinreseptorien avulla. Jos solu on vaurioitunut, se voi sisältäkäsin käynnistää apoptoosin. Mitokondriolla on iso osa apoptoosin säätelyssä. Mitokondriot voivat tunnistaa solussa stressitekijöitä jolloin apoptoosi käynnistyy. Myös DNA:n vaurio voi johtaa apoptoosiin säätelyproteiinin välityksellä. Jos solulta puuttuu eloonjäämistä edistäviä tekijöitä, apoptoosi käynnistyy. Aiheuttajana voi olla esimerkiksi solulle vieras ympäristö tai solun väärä kiinnittyminen.
Apoptoosi kehossa.
On useita tilanteita, joissa soluista on päästävä eroon. Vaurioituneet tai virusten infektoimat solut saadaan apoptoosin avulla tuhottua. Yksilönkehityksen aikana muun muassa sormien synty on apoptoosin ansiota. Sormet muotoutuvat tarpeettomien solujen kuollessa sormien välistä. Myös auringonvalon vaikutuksesta vaurioituneet ihosolut tuhoutuvat apoptoottisesti. Apoptoosi ei aiheuta tulehdusta. Apoptoosilla on myös keskeinen merkitys immuunipuolustuksessa, ja syöpään liittyy usein apoptoosin estyminen.
Aristarkhos Samoslainen

Aristarkhos Samoslainen (, ; noin 310–230 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä, joka oli kotoisin Samoksesta. Hän oli ensimmäinen tunnettu tähtitieteilijä tai filosofi, joka ehdotti heliosentristä eli aurinkokeskistä maailmankuvaa. Aristarkhoksen idea aurinkokeskisestä maailmankaikkeudesta on säilynyt selvimmin Arkhimedeen teoksessa "Hiekanlaskija" ("Psammitēs"), jossa Arkhimedes käyttää Aristarkhoksen hypoteesia esimerkkinä maailmankaikkeudesta, joka olisi valtavasti oman aikansa arvioita suurempi. Aristarkhoksen mahdollinen oma teos ko. hypoteesistä ei ole säilynyt.
Aristarkhoksen ajatukset jäivät geosentristä eli maakeskistä aurinkokuntamallia kannattaneiden filosofien kuten Klaudios Ptolemaioksen ("Almagest", n. 150 jaa.) ja Aristoteleen varjoon. Heliosentrisen mallin keksi uudelleen lähes 2000 vuotta myöhemmin Nikolaus Kopernikus, minkä vuoksi Aristarkhosta kutsutaan joskus nimellä ”Kreikkalainen Kopernikus”.
Lisäksi hän määritti tarkemman arvon aurinkovuodelle ja laski geometrian avulla Auringon ja Kuun koot, jotka ovat epätarkkoja puutteellisista havainnoista johtuen.
Aristarkhos on antanut nimensä Aristarkhos-kraatterille Kuussa sekä Sámoksen kansainväliselle lentoasemalle.
Patria Land &amp; Armament

Patria Land &amp; Armament Oy on Patria-konsernin liiketoimintayksikkö, joka suunnittelee ja valmistaa panssaroituja ajoneuvoja sekä asejärjestelmiä. Yritys toimii Tampereella, Hämeenlinnassa ja Sastamalassa. 
Vuonna 2008 Patria Weapon Systems sulautui Patria Vehiclesiin. Tällöin Patria Vehicles Oy vaihtoi toiminimekseen Patria Land &amp; Armament Oy.
Attika

Attika () eli Attikan alue (Περιφέρεια Αττικής, "Periféreia Attikís") on yksi Kreikan aluehallinnon kolmestatoista alueesta. Se kuuluu Attikan hajautetun hallinnon alueeseen ja sen pääkaupunki on Ateena. Alueen pinta-ala on neliökilometriä ja väkiluku (2021).
Attika on myös Kreikan NUTS 1 -alue (EL3) sekä samalla NUTS 2 -alue (EL30).
Historia.
Antiikki.
Attika oli yksi antiikin Kreikan maakunnista. Sen asukkaat olivat joonialaisia. Ateenan kaupunkivaltiosta tuli viimeistään geometrisella kaudella Attikan johtava kaupunki ja muut kaupungit tulivat sen vallan alle. Kreikkalaisessa mytologiassa tapahtuma sijoitettiin jo varhaisempaan aikaan, ja Attikan yhdistäjänä ja kansallisena heeroksena pidettiin Theseusta.
Klassisella kaudella Attikan väestö oli jaettu kymmeneen fyleen eli ”heimoon” ja 139 demokseen, jotka olivat Ateenan kaupunginosia tai Attikan maaseudun kyliä tai kyläkuntia. Tärkeitä keskuksia antiikin aikana Ateenan ohella olivat muun muassa mysteereistään tunnettu Eleusis, Ateenan satamakaupunki Pireus, hopeakaivoksistaan tunnettu Laureion sekä Marathon, jonka alueella käytiin kuuluisa Marathonin taistelu vuonna 490 eaa. Attikaan kuuluivat myös saaret Salamis ja Aigina.
Myöhempi historia.
Keskiajalla Attika oli muun Kreikan tavoin osa Bysantin valtakuntaa. 1200-luvulla ristiretkeilijät perustivat Ateenan herttuakunnan, joka käsitti Attikan ja alueita aina Makedonian rajalle asti.
Alueyksiköt ja kunnat.
Vuoden 2011 alusta lähtien alue on jaettu alueyksiköihin ja kuntiin seuraavasti:
VL Humu

VL Humu on Brewster 239:stä kehitetty suomalainen hävittäjäkone, jota valmisti Valtion lentokonetehdas.
Brewster 239 oli osoittautunut erinomaiseksi hävittäjäksi neuvostoliittolaisia vastaan jatkosodan alussa. Kun yhteydet Englantiin olivat katkenneet, eikä Saksa toimittanut lentokoneita toivotusti, päätettiin kehittää VL Myrsky -hävittäjän rinnalle Brewsterin klooni.
Kauppayhteyksien katkettua sodan vuoksi Brewsterin varaosien saanti tyrehtyi, jolloin niitä jouduttiin valmistamaan kotimaassa. Brewsterin piirustusten puuttuessa Valtion lentokonetehdas joutui aloittamaan piirustusten laatimisen vuonna 1941. Alkuperäiset piirustukset olivat kyllä olemassa mutta ne oli toimitettu Yhdysvalloista Ruotsiin ja sieltä Suomeen, josta ne löytyivät muiden tavaroiden joukosta keväällä 1942. Vuonna 1941 tilattiin lentokonetehtaalta muun muassa kuusi vararunkoa sekä aloitettiin puisen korvikesiiven suunnittelu.
Alkuperäisten moottorien saannin vaikeuduttua alettiin suunnitella Wright Cyclonesta kehitetyn Švetsov M-63 -moottorin, joita oli saatu sotasaaliina ja joita voitiin ostaa Saksan sotasaalisvarastoista, asentamista Cyclonen korvikkeeksi Brewsteriin. M-63 asennettiin BW-363:een kesällä 1942. Moottorista ei saatu täyttä tehoa etenkään korkealla ja suoritusarvot jäivät vaatimattomiksi. Vuonna 1943 viiteen Brewsteriin asennettiin M-63-moottori. Moottori osoittautui – paitsi alkuperäistä tehottomammaksi – myös epäluotettavaksi. Pääsyy tehottomuuteen oli säädöissä. Moottorin käsikirja saatiin Saksasta vasta 1943. Oikein säädetty M-63 osoittautui Brewsterin alkuperäistä Cyclonea tehokkaammaksi ja moottorit toimivat tyydyttävästi vielä vuonna 1948.
Valtion lentokonetehdas suunnitteli koneeseen sekä metalli- että puusiiven, joista viimeksi mainittu valmistui ensin ja asennettiin BW-392:een syksyllä 1942. M-63-moottorilla varustettu puusiipi-Brewster osoittautui suoritusarvoiltaan toivottua huonommaksi. Metallisiipi valmistui syksyllä 1942 ja se asennettiin BW-371:een. Koneessa oli M-63-moottori, venäläinen AW-1-potkuri ja aseistuksena kaksi runkokonekivääriä. Tulos ei ollut tyydyttävä.
VL Humun prototyyppi, jossa oli metallirunko, puusiipi ja M-63-moottori, tilattiin lokakuussa 1942. Tarkoitus oli tehdä neljän prototyypin koesarja ja tavoitteena pidettiin 90 koneen suursarjaa. Syksyllä 1943 Humu alkoi kuitenkin vaikuttaa toivottomalta yritykseltä, koska siitä oli tulossa Brewsteriä heikompi hävittäjä. Samaan aikaan Neuvostoliitto oli ottanut käyttöön tehokkaampia koneita. Toisaalta Humulla ajateltiin korvattavan tiedustelulaivueiden vielä hitaammat koneet.
Ilmavoimien esikunta tilasi marraskuussa 1943 90-koneisen Humu-sarjan. Viiden koneen koesarjan tuli valmistustua lokakuussa 1944 ja 85 sarjakonetta elokuun loppuun 1945 mennessä. Humun sarjavalmistustyöt keskeytettiin kesäkuussa 1944 mutta prototyypin rakentaminen jatkui täytetyönä. Se valmistui ja lensi ensilentonsa 8. elokuuta 1944. Koneella lennettiin vain 19 tuntia ja 50 minuuttia. Sarjan rakentaminen peruttiin lopulta kokonaan syyskuussa 1944.
Koneen pääsuunnittelijat olivat Torsti Verkkola, Arvo Ylinen ja Martti Vainio.
Kuusamat

Kuusamat eli tuoksukuusamat ("Lonicera") on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) suku, johon kuuluu noin 180 lajia. Monet koristepensaat kuuluvat kuusamiin.
Kuvaus.
Kuusamat ovat yksikotisia pensaita tai köynnöksiä ja tavallisesti kesävihantia. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ne ovat ehyitä ja ehytlaitaisia. Kukinto on kaksikukkainen hankakukinto tai monikukkainen tiheä kärkikukinto. Kukat ovat huulimaisia, lyhytperäisiä ja pitkätorvisia. Hedelmä on monisiemeninen mehevä marja.
Voimanosto

Voimanosto on kolmesta eri nostomuodosta koostuva kilpailulaji, jossa lasketaan jokaisen nostomuodon maksimisuoritukset yhteen. Parhaimman yhteistuloksen saavuttanut kilpailija voittaa. Voimanoston kolme nostomuotoa ovat jalkakyykky, penkkipunnerrus ja maastaveto (maastanosto).
Joka nostomuodossa on kolme nostoyritystä ja kilpailijan tulee saada ainakin yksi hyväksytty nosto jokaisesta nostomuodosta. Nostot suoritetaan edellä esitetyssä järjestyksessä siten, että jalkakyykky on ensimmäinen ja maastaveto viimeinen nostomuoto. Jos kaksi kilpailijaa saavuttavat saman yhteistuloksen, ratkeaa sijoitus kevyemmän kilpailijan hyväksi. Kilpailijat jaetaan painoluokkien mukaisiin sarjoihin, jonka lisäksi nuorille ja veteraaneille on olemassa omat sarjansa. 
Kolmen nostomuodon yhteistuloskilpailujen ohella järjestetään myös erillisiä yhden nostomuodon kilpailuja penkkipunnerruksessa ja maastanostossa sekä näiden lajien yhteistuloskilpailuja (Push-Pull). 
Voimanostoa, jossa tukea antavat varusteet ovat kiellettyjä, kutsutaan raw- tai klassiseksi voimanostoksi.
Voimanosto eroaa painonnostosta, jossa kilpailija pyrkii kahdella kädellä "temmaten" ja "työntäen" nostamaan mahdollisimman suuren painon. Voimanosto kehittyi painonnoston voimaharjoitteista omaksi lajikseen 1970-luvun alussa. Alun perin maastavedon tilalla voimanostossa oli hauiskääntö.
Lajiliitot.
Suomessa toimii kaksi kilpailevaa voimanoston lajiliittoa: Suomen Voimanostoliitto (SVNL) ja WPC-Suomi, joka on osa World Powerlifting Congressia. SVNL toimii kansainvälisen International Powerlifting Federationin (IPF) alaisuudessa. Ammattilaisliitoksi kutsuttu WPC on maailman vanhin ja suurin International Powerlifting Federationin (IPF) ulkopuolella toimiva voimanostoliitto. Suomessa WPC-liitto on toiminut vuodesta 1999. Lajiliittojen säännöt eroavat muun muassa varusteiden ja punnitusten osalla. SVNL-nostajat kuuluvat Suomen Urheilun Eettisen Keskuksen (SUEK) dopingvalvonnan alle, koska he saavat valtion tukea. WPC:n alajaoston AWPC:n nostajia testataan, mutta testaus ei ole SUEK:n alaista.
Elagabalus

Varius Avitus Bassianus (n. 203/204 – 11. tai 13. maaliskuuta 222), keisariksi tultuaan Marcus Aurelius Antoninus, oli Rooman keisari vuosina 218–222. Hänet tunnetaan paremmin nimillä Elagabalus tai Heliogabalus. Elagabalusta on sanottu Rooman omalaatuisimmaksi keisariksi.
Elagabaluksen isoäiti Julia Maesa oli toimelias nainen, ja todennäköisesti päävastuussa siitä, että Elagabaluksesta tuli keisari. Hän myös oli kulisseissa keskeinen vallankäyttäjä koko keisarikauden ajan. Toinen voimanainen oli Julia Maesan tytär ja Elagabaluksen äiti Julia Soaemias Bassiana.
Elagabalus oli syyrialaisen Emesan kaupungin auringonjumalan Elah-Gabalin ylipappi, josta hän sai lisänimensä. Hänestä tuli keisari 15-vuotiaana. Kun hän saapui Roomaan vuonna 219, hänen mukanaan tuli suuri joukko syyrialaista hoviväkeä. Keisarin eksoottiset tavat herättivät pian pahennusta. Elagabalus yritti tehdä jumalastaan Rooman pääjumalan ilman menestystä. Auringonjumalat olivat tuttuja roomalaisille, mutta tämän jumalan palvontamenot eivät. Keisari muun muassa tanssahteli kivipaaden ympärillä ja yritti naittaa Minervan Elagabalille. Hän myös solmi lyhytaikaisen avioliiton Vestan neitsyen Aquilia Severan kanssa tarkoituksenaan saada tämän kanssa jumalallisia lapsia. Tämä oli roomalaisille hirveä pyhäinhäväistys.
Elagabaluksella oli myös sadistisia taipumuksia; hän saattoi huvitella tappamalla illallisvieraitaan. Väkijoukkoon hän saattoi vapauttaa myrkyllisiä käärmeitä tai heittää kultaa kadulle vain nähdäkseen kuinka sitä keräämään ryhtyneet ihmiset tallautuivat kuoliaiksi.
Äiti ja isoäiti yrittivät löytää keisarille roomalaisen puolison kapinamielialan hillitsemiseksi. Elagabalusta vain eivät naiset liiemmin liikuttaneet. Tarinan mukaan Elagabaluksen käskyläiset kiersivät Roomaa etsimässä isoilla sukuelimillä varustettuja miehiä keisarille. Elagabaluksen kerrotaan myös seisoskelleen huoneensa ovella alastomana, ohi kulkeville miehille rivouksia huudellen. Homoseksuaalisuus ei ollut sinänsä Roomassa tuomittavaa, pikemminkin säännönmukaista, mutta Elagabaluksen virhe oli esiintyä naisellisesti.
Vuonna 221 Julia Maesa suostutteli Elagabaluksen adoptoimaan serkkunsa Severus Alexanderin pojakseen ja perillisekseen sekä eroamaan Aquilia Severasta avioituakseen Marcus Aureliuksen jälkeläisen Annia Faustinan kanssa. Elagabalus kuitenkin muutti mieltään ja yritti karkottaa Severus Alexanderin, minkä jälkeen Julia Maesa sai tarpeekseen. Pretoriaanikaarti murhasi Elagabaluksen ja hänen äitinsä Julia Soaemiaksen Roomassa 11. maaliskuuta 222.
Oliko Elagabalus transnainen?
Brittiläinen museo North Hertfordshire Museum luokitteli keisarin vuonna 2023 transnaiseksi. Museo alkoi viitata keisariin she- ja her-persoonapronomineilla. Aikalainen Cassius Dio kirjoitti, että hän oli vaimo, rakastajatar ja kuningatar. Historioitsijoille ei ole kuitenkaan jäänyt yhtäkään Elagabaluksen omaa lausumaa. Akateemikot jakautuvat kysymyksessä hänen sukupuoli-identiteetistään, sillä heikkoja hallitsijoita oli tapana haukkua ja hän oli lisäksi epäsuosittu. Hänen on väitetty käyttäneen meikkiä, peruukkeja ja poistaneen ihokarvoja.
Natriumlauryylisulfaatti

Natriumlauryylisulfaatti eli SDS (C12H25NaO4S, "sodium dodecyl sulphate", "sodium lauryl sulphate", "SLS") on erittäin yleisesti kosmetiikassa käytetty pinta-aktiivinen aine eli "tensidi". Sitä käytetään erityisen laajalti hammastahnoissa ja shampoissa, samoin siitä etoksyloimalla saatavaa natriumlauryylieetterisulfaattia.
Natriumlauryylisulfaatti aiheuttaa esimerkiksi hammastahnoissa tahnan vaahtoutumisen, mikä saattaa ärsyttää joillakin ihmisillä limakalvoja ja aiheuttaa suun limakalvon haavaumia eli "aftoja". 
Biokemiallisessa tutkimuksessa natriumlauryylisulfaattia käytetään muun muassa analysoitaessa proteiineja SDS-PAGE-menetelmällä.
Natriumlauryylisulfaatista käytetään myös nimityksiä "dodekyylinatriumsulfaatti", "natriumdodekyylisulfaatti" ja "lauryylinatriumsulfaatti".
Natriumlauryylisulfaatin moolimassa on 288,4 g/mol, sulamispiste 204 °C (477 K), liukoisuus veteen 20 °C:ssa 15 g/100 ml ja CAS-numero 151-21-3.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Natriumlauryylisulfaatti ärsyttää silmiä, ihoa sekä hengitysteitä ja saattaa aiheuttaa afta-haavaumia.
Natriumlauryylisulfaatti heikentää makuaistia makean perusmaun osalta. Tämän vuoksi esimerkiksi appelsiinimehu maistuu erilaiselta natriumlauryylisulfaattia sisältävän hammastahnan käytön jälkeen.
Hydroviljely

Hydroviljely, hydroponiikka tai vesiviljely on kasvien kasvatustekniikka, jossa multaa ei käytetä. Kasvit saavat ravinteet veteen lisätyistä ravinneliuoksista. Aeroponisessa tekniikassa väliainetta ei käytetä lainkaan, vaan juuria sumutetaan suljetussa tilassa hienojakoisella ravinneliuoksella.
Aktiivinen ja passiivinen vesiviljely.
Hydroviljely voidaan jakaa kahteen ryhmään: aktiivinen ja passiivinen vesiviljely. Yleensä hydroviljelyllä tarkoitetaan aktiivista vettä kierrättävää järjestelmää ja tästä erotuksena on passiivihydro, jossa vettä ei kierrätetä koneellisesti. 
Aktiivisessa vesiviljelyssä (hydro) vesi kiertää järjestelmässä esim. pumpun avulla. Vesikierto hapettaa veden kasvin juurien ympärillä. Vettä voidaan hapettaa myös ilmapumpulla. Vesikierto sekä veden hapetus ilmapumpulla voidaan myös yhdistää samassa järjestelmässä, jolloin kasvatustehoa saadaan lisättyä. Aktiivisessa vesiviljelyssä kasvit kasvavat yleensä tehokkaammin kuin passiivisessa vesiviljelyssä.
Passiivisessa vesiviljelyssä (passiivihydro) kasvi juurineen istutetaan verkkokoriin tai sivuiltaan lovettuun sisäruukkuun ja tämä asetetaan vesitilan yläpuolelle jolloin kasvin juuret hakeutuvat veteen. Mullan sijasta käytetään epäorgaanisia väliaineita, jotka antavat kasville tukea ja suojaavat juuria valolta sekä kuivumiselta. Useimmille kasveille sopii kevytsora. Se imee vettä ja luovuttaa sitä juuristolle vähitellen. Kevytsoran raekoko mitoitetaan kasvin ja ruukun koon mukaan. &lt;br&gt;
Perinteisessä altakasteluruukussa voidaan kasvattaa kasveja hydroponisesti kun multatila korvataan epäorgaanisella väliaineella.&lt;br&gt;
Toisena esimerkkinä passiivisesta tekniikasta voidaan pitää kelluvaa lauttaa, jossa kasvit saavat veden ja ravinteen seisovasta vedestä.
Hyötyjä.
Vesiviljelyssä vältetään monet multakasvatuksen haitat, esimerkiksi kasvien tuhohyönteiset, kasvitaudit ja mullan homeitiöt. Homeettomuuden vuoksi monia hydroviljeltyjä kasveja voi suositella myös allergikoille. Hydroviljely myös säästää vettä perinteiseen multaviljelyyn verrattuna.
Käyttö.
Vesiviljely sopii useimmille kasveille, mutta varsinkin sellaisille, jotka kärsivät kuivasta huoneilmasta ja hyötyvät vedestä haihtuvasta ilmankosteudesta. Tomaatin kanssa vesiviljelyperiaatteella on saatu hyviä tuloksia. Samoin kurkut, salaatit, paprikat ja monet muut vihannekset voidaan kasvattaa kasvihuoneissa hydroponisesti.
Käsitteitä.
Puolihydroviljely tarkoittaa samaa kuin passiivihydroviljely.&lt;br&gt;
Jotkut käyttävät tätä myös merkityksessä, missä juurten annetaan kasvaa multaruukkusta ulos vesitilaan ja jossa multaan on sekoitettu jotain epäorgaanista ainesta, mutta nämä eivät ole vesiviljelyä, vaan altakastelujärjestelmiä.
Vesiviljely

Vesiviljely ("akvakulttuuri") on vesieliöiden kontrolloitua kasvattamista meri-, murto- ja sisävesissä. Vesiviljelyssä tuotetaan kaloja, äyriäisiä, nilviäisiä sekä leviä ja vesikasveja. Kalankasvatus on selvästi suurin vesiviljelyn ala ja se on noussut merkittäväksi tekijäksi avovesikalastuksen rinnalle. Kasvatuksen osuus on tällä hetkellä n. 29 % maailman kalastuksen kokonaistuotannosta. Sen odotetaan kasvavan rajusti tulevaisuudessa.
Tärkeimmät viljelylajit.
Maailman kalojen ja selkärangattomien vesieläinten kasvatuksesta vuonna 2010 89 % tapahtui Aasiassa, 60 % yksin Kiinassa. Maailmanlaajuisesti eniten viljellään useita sisävesikalalajeja, erityisesti karppilajeja. FAO:n vuoden 2012 tilastoinnissa maailman eniten tuotetut vesiviljelylajit, niiden tuotantomäärät (miljoonia tonneja) ja viljelyn arvo miljardeissa dollareissa olivat:
Tekniikka.
Vesiviljelyn yleiset periaatteet ovat peräisin pikemmin maanviljelyksestä ja karjankasvatuksesta kuin kalastuksesta. Vesiviljelyyn liittyy aina luonnonolosuhteiden muuttelu, joka voi yksinkertaisimmillaan käsittää luonnonlajien siirtoa parempiin kasvuoloihin sekä erilaisten suojaavien ja pyydystystä helpottavien rakenteiden tekemistä. Työvaiheita vesieläinten kasvattamisessa ovat poikasten kasvattaminen ja sitten niiden istuttaminen viljely-ympäristöön. Pisimmälle viedyssä intensiiviviljelyssä käytetään erityisiä viljelykäyttöön jalostettuja eliölajeja täydellisesti kontrolloiduissa kasvatusoloissa. 
Vesiviljelmät voidaan jakaa viiteen päätyyppiin:
Legend of the Green Dragon

Legend of the Green Dragon (LotGD) on WWW-pohjainen monen pelaajan tietokoneroolipeli. Pelin pääasiallinen suunnittelija on Eric "MightyE" Stevens, ja nykyisin toisena kehittäjänä on myös JT Traub. Nykyisin ohjelmaa levitetään Creative Commons-lisenssin alla. Modulaarisen rakenteen ansiosta myös muut ovat kehittäneet siihen useita lisäominaisuuksia, joista osa kuuluu nykyisin peruspakettiin. Peli on kirjoitettu PHP-ohjelmointikielellä. Koska peli on vapaasti levitettävissä, ympäri verkkoa on satoja LotGD-palvelimia.
Taustaa.
Pelin suurimpana inspiraation lähteenä on "Legend of the Red Dragon" (L.O.R.D.), Seth Able Robinsonin kehittämä suosittu BBS-peli. LotGD on lähinnä kunnianosoitus, ja sisältää hyvin vähän varsinaisia kytköksiä alkuperäiseen peliin, mutta varsinainen pelimekaniikka ja ulkoasu on kopioitu varsin tarkkaan. Peli on täysin tekstipohjainen, ja jäljittelee alkuperäistä BBS-peliä runsaalla tekstivärien käytöllä. 
Pelin idea ja pelaaminen.
Tarkoituksena on luoda hahmo, ja tämän jälkeen taistella metsässä vaanivia omituisia olentoja vastaan. Tästä saa kokemuspisteitä, rahaa ja jalokiviä. Rahalla voi ostaa uusia varusteita, jalokivillä taas voi lunastaa erilaisia harvinaisempia etuja. Kun kokemuspisteitä on kertynyt tarpeeksi, pitää taistella kouluttajaa vastaan, jonka voitettua kokemustaso ja taidot karttuvat. Peliin kuuluu oleellisesti myös pelaajien välinen taistelu: jos pelaaja kirjautuu ulos, voi kuka tahansa haastaa hänet taisteluun. Tältä voi yrittää suojautua menemällä vartioituun majataloon, jossa yöpyminen maksaa. Koko pelin lopullinen päämäärä on taistella maailmaa terrorisoivaa vihreää lohikäärmettä vastaan.
Peli on luonteeltaan fantasiaa, mutta on myös alkuperäisen pelin hengessä varsin humoristinen: aloitteleva hahmo on arvonimeltään Maajussi, joka varsin pian taistelee muun muassa pelottavia Geneerisiä hirviöitä vastaan heiluttaen vaikkapa pelottavaa kuokkaa, vain vanhat villahousut suojanaan. Pelissä on myös useita satunnaisia erikoistapahtumia. Lisäksi on mahdollista seurustella majatalon asukkien kanssa (kaunis baarineiti Violet ja komea trubaduuri Seth, ainoat LORDista suoraan kopioidut hahmot). Useat pelin ominaisuuksista ovat pelaajien kesken salaisuuksia, ja peli lähinnä kannustaa tutkimaan ja kokeilemaan mitä eri tilanteissa tapahtuu. Pelissä kuolema ei ole lopullinen, ja ainoa kuoleman aiheuttama haitta on kädessä olevien rahojen ja osan kokemuspisteistä menettäminen. Kuolleet hahmot voivat jatkaa taisteluaan kummituksena, ja mahdollisesti palata henkiin; kaikki hahmot herätetään henkiin joka tapauksessa uuden pelipäivän alussa. Reaaliaikaiseen vuorokauteen mahtuu useita pelipäiviä (esimerkiksi lotgd.net-palvelimella on kaksi pelipäivää oikeaa vuorokautta kohti).