tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Siippoo

Siippoo on Vihdin kunnassa sijaitseva kylä. Se sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Helsingistä.
Etu-Siippoossa Vanhan Porintien ja Hanko–Hyvinkää-tien risteyksessä on muun muassa Neste-huoltamo, ja siitä koilliseen eli Hyvinkään suuntaan sijaitsevat Keski-Siippoo ja Taka-Siippoo. Vuonna 1914 perustetussa entisessä Siippoon koulussa on toiminut antiikkiliike Vihti Vintage.
Siippoossa toimi 1900-luvun loppupuolella teurastamojätteistä luurouhetta, luurasvaa, minkkiöljyä ja teknistä rasvaa valmistanut ja 1980-luvulla noin 45 ihmistä työllistänyt Rasvatuote Oy, joka tuli tunnetuksi ympäristöhaitoistaan, etenkin Vihtijoen veden pilaamisesta.
Century Media Records

Century Media Records on metallimusiikkiin keskittynyt levy-yhtiö, joka on perustettu Dortmundissa vuonna 1988. Sillä on toimistoja Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Saksassa, Australiassa, Ranskassa, Italiassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Verkkolasku

Verkkolasku on sähköinen lasku, jonka tiedot välitetään konekielisessä muodossa tyypillisesti XML-sanomana. Verkkolaskusta voidaan myös tuottaa tietokoneen näytölle paperilaskua muistuttava näkymä. Verkkolaskut lähetetään tavallisesti laskuttajayrityksen taloushallinto-ohjelmistosta, mutta laskutukseen voidaan käyttää myös toiminnanohjausjärjestelmää tai www-pohjaista laskutussivustoa.
Verkkolaskujen vastaanotto vaatii sähköisen ostolaskujen käsittelyjärjestelmän. Yritykset vastaanottavat verkkolaskut yleensä ostolaskujen sähköiseen kierrätys- ja arkistointiohjelmistoon, kun taas kuluttajat vastaanottavat verkkolaskut pääsääntöisesti verkkopankkiinsa.
Verkkolaskun kustannussäästöistä paperilaskuun verrattuna on tehty useita tutkimuksia, joskin tarkkaa tietoa on vaikea arvioida. Suurin osa verkkolaskun kustannussäästöistä syntyy laskun vastaanottajan ajansäästöstä, kun paperilaskua ei tarvitse syöttää käsin tietokoneelle eikä kierrättää fyysistä paperilaskua toimistossa.
Verkkolasku Suomessa.
Suomessa verkkolaskujen välitys aloitettiin vuonna 1999. Suomi ollut johtavia maita verkkolaskun käyttöönotossa. Verkkolaskutus on lyönyt itsensä läpi parhaiten B2B-markkinoilla laskun käsittelyn automatisoinnin myötä. B2B-markkinoilla verkkolasku on käytössä paitsi palvelujen tai tukkuostosten laskutuksessa, myös tavallisessa verkkokaupassa. Yritykset voivat esimerkiksi ostaa verkkokaupan tuotteita automaattisella verkkolaskulla ilman, että myyjän itse tarvitsee laskuttaa niitä. Tällaisia palveluja tarjoavat Suomessa esimerkiksi Enterpay ja Maksuturva.
Verkkolaskujen lisäksi sähköisiä laskuja välitetään runsaasti EDI-sanomina.
Suomessa toimii yli 20 verkkolaskun välittäjää. Näillä on erilaisia toimintamalleja: verkkolaskuoperaattorit muuntavat asiakkaansa sähköisen laskuaineison formaatista toiseen pitäen itse sanomasisällön oleellisilta osin muuttumattomana. Verkkolaskutusta tarjoavat pankit eivät tee sanomamuunnosta ja edellyttävät asiakkaansa ohjelmistolta kykyä toimia standardoidulla sanomamuodolla.
Sanomamuodot.
Suomessa on kaksi yleisesti käytössä olevaa verkkolaskun sanomamuotoa: Finvoice ja TEAPPSXML. Verkkolaskuoperaattoreiden välisissä yhdysliikenteessä aineisto siirretään TEAPPSXML-standardin mukaisesti. Pankkien välittämä verkkolaskuaineisto on Finvoice-pohjaista. 
Muissa maissa on käytössä omia kansallisia standardeja, esimerkiksi Svefaktura Ruotsissa ja OIOXML Tanskassa. Lisäksi lukuisat Euroopan maat sekä muutamat Aasian maat käyttävät PEPPOL-standardia verkkolaskutukseen. Euroopan standardointikomitea (CEN) on julkaissut verkkolaskutyöryhmänsä lopputulokset vapaasti verkkosivuillaan. OASIS-järjestö julkaisi 2013 UBL-standardin, joka kuvaa useita dokumenttiformaatteja käytettäväksi yritysten välisessä viestinvälityksessä, kuten verkkolaskutuksessa. 
Kansainvälisiä alan standardeja kehittää myös Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio.
Matti Mainio ja Jussi Juonio

Matti Mainio ja Jussi Juonio () on yhdysvaltalainen sanomalehtisarjakuva, strippi, joka ilmestyi ensimmäisen kerran 15. lokakuuta 1907 ja jatkui vuoteen 1982. Sarjakuvan loi Harry Conway "Bud" Fisher, mutta suurimman osan aikaa (1932–1980) sitä piirsi Al Smith. Muita tekijöitä ovat olleet Ken Kling, Ed Mack ja George Breisacher. 
Stripin nimi oli alkujaan "A. Mutt" ja se ilmestyi San Francisco Chroniclen urheilusivuilla. Augustus Mutt (Matti Mainio) oli pitkän hontelo, raviradoilla viihtyvä hahmo, mutta sarjan luonne muuttui, kun hän tapasi mielisairaalapotilas Jeffin (Jussi Juonio) 27. maaliskuuta 1908. Jeff kuvitteli olevansa raskaansarjan maailmanmestari James J. Jeffries, josta hänen nimensäkin juontaa. Alussa hyvinkin riehakas ja ronski sarjakuva keskittyi lähes kokonaan urheiluun ja uhkapelaamiseen, mutta sen sävy muuttui rauhallisemmaksi ja suorastaan kotoisammaksi Al Smithin aikana. Smith ei signeerannut nimeään sarjaan ennen kuin Fisher kuoli vuonna 1954.
Strippi siirtyi urheilusivuilta William Randolph Hearstin omistamaan "The San Francisco Examineriin" 7. kesäkuuta 1908, jolloin se pääsi yleiseen syndikaattilevitykseen ja nousi suureen suosioon
Fisher oli ymmärtänyt hankkia itselleen tekijänoikeuden stripin nimeen. Hänestä tuli varakas paitsi stripistä saadun tuoton myös sarjakuvalehden, animaatiolyhytelokuvien, näyteltyjen elokuvien ja oheistuotteiden takia.
Vuonna 1910 David Horsleyn "Nestor Comedies" alkoi tuottaa viikoittaista yhden kelan Mutt and Jeff -piirrettyä joka viikko. 1913 Fisher perusti oman tuotantoyhtiön ja toi markkinoille vuosien myötä yli 300 animaatioelokuvaa sankareistaan. Siitä tuli pisin animaatiosarja elokuvateattereissa koskaan. Kippari Kalle -animaatioita on enemmän, mikäli myös televisiopiirretyt lasketaan mukaan.
Stripin suosio oli niin suuri, että Yhdysvalloissa sanonta "Mutt and Jeff" tarkoittaa yhä mitä tahansa miesparia, joista toinen on pitkä ja toinen pätkä, vaikka itse sarja on Yhdysvalloissa tätä nykyä lähes täysin unohdettu. Suomalaisena vastineena voidaan hyvin nähdä Ola Fogelbergin Pekka Puupää ja Pätkä. Brittiläisestä cockney-riimittelyslangissa "Mutt and Jeff" tarkoittaa tyhmää tai kuuroa (sointuu sanan "deaf" kanssa); sillä voidaan tarkoittaa myös hyvä poliisi-paha poliisi -kuulustelutekniikkaa.
Moni underground-sarjakuvan tekijät, kuten Robert Crumb, on tunnustanut saaneensa vaikutteita Bud Fisheriltä.
Matti Mainio ja Jussi Juonio ovat Suomessa tulleet tutuiksi "Seura"-lehden sarjakuvasivuilta. Jossain suomalaisissa lehdessä niitä on julkaistu nimellä "Pitkänen ja Pätkänen".
Avast Antivirus

Avast Antivirus on tšekkiläisen Avast Softwaren kehittämä virustorjuntaohjelmisto Windows-, Linux-, Mac OS-, Palm OS-, iOS ja Android-käyttöjärjestelmille. Ensimmäinen versio ohjelmistosta julkaistiin jo vuonna 1988, ja erityisesti ohjelman ilmainen kotiversio on nykyään yksi suosituimmista virustorjuntaohjelmistoista Windowsille. Avast-nimi tulee sanoista "Anti-virus - Advanced Set".
Ohjelmisto on saatavilla 45 eri kielellä, myös suomeksi.
Vuonna 2012 Avastilla oli 17,4 % osuus tietoturvaohjelmistojen markkinoilla. Vuonna 2013 Avast-ohjelmistoja oli asennettu yli 200 miljoonaan laitteeseen.
Avast-virustorjuntaohjelmisto sai palkinnon Virus Bulletin -testessä ja Secure Computing Readers -luotettavuus palkinnon hyvien testaustulosten johdosta. Ohjelmiston käyttämä skannausmoottori on saanut ICSA Labsin ja West Coast Labsin hyväksymän sertifikaatin.
Avast Software.
Heinäkuussa 2016 Avast! osti kilpailevan AVG:n 1,3 miljardilla dollarilla.
Avast yhdistyi NortonLifeLockin (entinen Symantec) kanssa syksyllä 2022. Uuden yhtiön nimi on Gen Digital.
Ohjelman toiminta.
Avastin tuotteet käyttäjien laitteissa toimivat sensoreina, jotka etsivät ja raportoivat uhkia lähettäen niistä tiedot analysoitavaksi Avastin pilvipalvelimille. Ohjelmisto päivittää itseään noin kuuden minuutin välein pienillä tekstiviestin kokoisilla päivityksillä.
Rova (kylä)

Rova on kylä ja entinen rautatien seisake Muhoksen kunnassa, valtatien 22 ja Oulun–Kontiomäen rautatien varrella, Oulujoen etelärannalla. Kylä sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Muhoksen keskustaajamasta ja noin 26 kilometrin päässä Oulun keskustasta. Alun perin maatalouspainotteinen kylä on nykyisin kehittymässä omakotitaloalueeksi.
Liikenne.
Alueen tärkein liikenneväylä on valtatie 22. Junaliikenne Rovalla päättyi 1980-luvulla, kun Rovan seisake lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä.
Repaleinen kumpupilvi

Repaleinen kumpupilvi (, Cu fra) on eräs kumpupilven muoto. Se on tyypillinen Suomessa kesäisenä vuodenaikana, kun auringon lämmittämä, maanpinnan läheinen ilma konvektion johdosta nousee tiivistymiskorkeuteensa ja ilmankosteus alkaa tiivistyä näkyvään muotoon pilveksi. Konvektion jatkuessa repaleinen kumpupilvi jatkaa kasvuaan ja kehittyy tyypillisesti alaosaltaan tasaisemmaksi kauniin sään kumpupilveksi ().
Repaleista kumpupilveä voivat ulkoasultaan muistuttaa "huonon sään sadepilven" riekaleet () ja etenkin "repaleinen sumupilvi" (). Repaleisia huonon sään pilviä (pannus) esiintyy myös satavan verhopilven (As), kuuropilven (Cb) tai kumpupilven (Cu) yhteydessä. Repaleisen sumupilven syntytapa on erilainen kuin repaleisen kumpupilven, sillä repaleinen kumpupilvi voi esimerkiksi tiivistyä yllä olevasta satavasta pilvestä tulleesta sateesta. Repaleisia sumupilviä syntyy myös sumun hälvetessä.
Ksifos

Ksifos () on kreikkalaistyyppinen lyhyt lyömämiekka, joka palveli muun muassa hopliittien, raskaan kreikkalaisen jalkaväen, toissijaisena aseena keihään ollessa ensisijainen ase. Roomalaisten vastaava miekka oli gladius.
Ksifos poikkeaa kuitenkin myöhäisemmästä gladiuksesta teränsä osalta. Siinä missä gladius oli teräksinen ja tasaisen leveä kaikista kohdistaan, oli ksifos terän kärjestä hiukan tyveä leveämpi. Kreikkalaisten taistelutaktiikassa raskas jalkaväki hyökkäsi falangimuodostelmassa kohti vihollisrivistöjä suuret, pyöreät, aspis-kilvet suojanaan. Kun kontakti viholliseen saatiin, alkoivat hopliitit surmata vihollisiaan noin 3-4 metriä pitkillä keihäillään. Mikäli keihäs putosi, hajosi tai sen käyttäminen oli muuten mahdotonta, käytettiin ksifosta. Ase soveltui sekä pistämiseen että viiltämiseen. Aseen pieni koko teki siitä helpon käsiteltävän sekasortoisissa taisteluissa.
Tangenttikiihtyvyys

Tangenttikiihtyvyys (ratakiihtyvyys) on ympyräliikkeessä radan tangentin suuntainen kiihtyvyys. Sen voi laskea kulmakiihtyvyydestä formula_1 ja säteestä formula_2 kaavalla
formula_3
Kohtisuoraan tangenttikiihtyvyyttä vastaan on keskeiskiihtyvyys. Tangenttikiihtyvyyttä esiintyy ympyräliikkeessä, kun vauhti ei ole vakio. Vauhdin ollessa vakio on vain normaalikiihtyvyyttä. Toisin sanoen normaalikiihtyvyys muuttaa suuntaa, mutta tangenttikiihtyvyys vauhtia.
Altocumulus undulatus

Altocumulus undulatus eli aaltomainen hahtuvapilvi esiintyy 2000-5000 metrin korkeudessa. Se on "cirrocumulus"- eli palleropilveä tummempi, mutta pienempi kuin kumpukerrospilvi. Altocumulus undulatus on yleensä harmaa, mutta myös valkoisia pilviä tavataan. Pilven keskipaksuus on yleensä alle 100 metriä. Toisin kuin jotkut pilvet, altocumulus undulatus esiintyy kaikkina vuodenaikoina.
Altocumulus undulatus syntyy keskikorkeuksien windshear-tilanteessa, jolloin tuulen nopeus ja/tai suunta muuttuu äkillisesti korkeuden muuttuessa. Nopeuden muutos aiheuttaa paine-eron, joka laittaa ilmamassan aaltoliikkeeseen (vrt. aaltojen synty vedessä).
Norman Mineta

Norman Yoshio Mineta (12. marraskuuta 1931 San Jose, Kalifornia – 3. toukokuuta 2022 Edgewater, Maryland) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja demokraattisen puolueen jäsen. Mineta oli Yhdysvaltain kauppaministeri 20. heinäkuuta 2000 – 20. tammikuuta 2001 Bill Clintonin ja liikenneministeri 25. tammikuuta 2001 – 7. heinäkuuta 2006 George W. Bushin kabinetissa.
Varhainen elämä, ura ja perhe.
Mineta syntyi San Joséssa Kaliforniassa japanilaisille maahanmuuttajavanhemmilleen. Toisen maailmansodan aikana Minetan perhe kuljetettiin internointileirille Wyomingiin lähelle Codya satojen muiden amerikanjapanilaisten ja japanilaisten maahanmuuttajien kanssa.
Eristysleirillä sudenpentu Mineta tapasi toisen partiolaisen, Alan K. Simpsonin, tulevan Yhdysvaltojen senaattorin Wyomingista, joka usein vieraili eristysleirillä joukkojensa kanssa. Kaksikosta tuli ja he ovat vieläkin läheisiä ystäviä ja poliittisesti liittoutuneita.
Mineta valmistui Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksen Walter A. Haasin liiketalouden korkeakoulusta vuonna 1953 kauppatieteiden kandidaatiksi. Sinä vuonna hän liittyi Yhdysvaltain maavoimiin ja palveli tiedustelu-upseerina Japanissa ja Koreassa. Sen jälkeen hän meni töihin isänsä Mineta Insurance Agency -vakuutusyhtiöön.
Mineta oli naimisissa Danealia ”Deni” Minetan kanssa. Mineta sai vaimonsa kanssa kaksi lasta, David ja Stuart Mineta, sekä kaksi poikapuolta, Robert ja Mark Brantner.
Valtuusto- ja pormestariura.
Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1967, kun San Josén kaupunginvaltuustoon pormestari Ron James osoitti hänelle paikan. Vuonna 1969 hänet uudelleenvalittiin ja hänestä tuli myös varapormestari. Vuonna 1971 hän asettui ehdolle 14 muun ehdokkaan kanssa pormestarin virasta. Mineta voitti jokaisen vaalipiirin ja yli 60 prosentin äänisaaliilla hänestä valittiin 59:s San Josén pormestari ollen ensimmäinen aasianamerikkalainen pormestari Yhdysvaltojen kaupungissa. Pormestarina Mineta lopetti kaupungin 20 vuoden vanhan nopean kasvun politiikan, joka perustui alueliitoksiin, luoden rakentamiselle vapaita alueita Itä- ja Etelä-San Joséen. Hänen varapormestarinsa Janet Gray Hayes jatkoi hänen kaupungin pormestarina vuonna 1975.
Yhdysvaltojen kongressi.
Vuodesta 1975 vuoteen 1995 Mineta työskenteli Yhdysvaltain edustajainhuoneessa edustaen Piilaakson aluetta.
Muuta.
San Josén kansainvälinen lentoasema ja Kalifornian valtatie 85 ovat nimettyjä hänen mukaansa.
Fra Filippo Lippi

Fra Filippo Lippi tai Filippo Lippi (noin 1406 Firenze – 8. lokakuuta 1469 Spoleto) oli italialainen taidemaalari, joka vaikutti renessanssiajan Firenzessä.
Lippi antoi vuonna 1421 luostarilupauksen Santa Maria del Carminen luostarissa Firenzessä. Siellä hän myös perehtyi Masaccion freskoihin. Vaikka Lippi oli munkki, hän oli luonteeltaan melko epäsovinnainen ja sai nunna Lucrezia Butin kanssa kaksi lasta. Myöhemmin paavi vapautti parin luostarilupauksesta, ja he saattoivat avioitua. Heidän lapsistaan Filippino Lippi seurasi myöhemmin isänsä jalanjälkiä ja kehittyi myös huomattavaksi taidemaalariksi.
Lippi lienee joutunut kirkon piirissä vaikeuksiin rakkaussuhteensa vuoksi. Tällöin Firenzen hallitsija Cosimo de’ Medici ryhtyi Lippin mesenaatiksi, ja Lippi saattoi jatkaa taiteellista työskentelyään.
Vuonna 1434 Lippi oli Padovassa, jossa hän toteutti maalauksen Santon basilikaan. Teos on sittemmin hävinnyt. Hänen 1430-luvun työnsä ovat sävyltään tummia ja muistuttavat Venetsian myöhäisgotiikkaa. 1440-luvulla Lippi kuitenkin löysi tekniikan, jossa erilaisten valovaikutelmien ja eloisan viivakudelman avulla luodaan kolmiulotteinen kuva. Tästä alkoi Lippin tuotteliain kausi, johon kuuluvat maalaukset "Pyhän Neitsyen kruunaus" (1441–1447), "Pyhän Neitsyen ilmestys Pyhälle Bernhardille" sekä Praton tuomiokirkossa oleva Pyhän Stefanuksen ja Johannes Kastajan elämää kuvaava freskosarja (1452–1464).
Lippin teokset lähtevät Masaccion perinteestä, mutta niille on tyypillistä Alppien pohjoispuolisen kuvataiteen arkirealismi ja kirkkaiden värien käyttö. Lippi sijoitti kristilliset hahmot oman aikansa ympäristöön ilman ulkoista loistoa.
Lippin uran viimeinen vaihe 1450-luvun lopulta alkaen sisältää puhtaan kauneuden ja valon herkkien vaihtelujen tavoittelua. Siitä ovat esimerkkejä Uffizin galleriassa oleva "Pyhä Neitsyt" ja vuonna 1467 aloitetut Spoleton tuomiokirkon freskot.
Kid Icarus

Kid Icarus on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon vuonna 1986 julkaisema tasohyppelyvideopeli. Peli julkaistiin Japanissa Famicom Disk Systemille ja muualla Nintendo Entertainment Systemille. "Kid Icaruksen" suunnittelusta vastasi Gunpei Yokoi, ja musiikista Hirokazu Tanaka. Peli oli ensimmäinen julkaisu "Kid Icarus" -pelisarjassa.
Kehityshistoria.
"Kid Icarus" perustuu "Metroidin" pelimoottorille sisältäen vaakasuoraan ja pystysuoraan rullaavaa pelikuvaa. Molemmat pelit julkaistiin samana päivänä samalla ”Password Pak” -myyntivaltilla. (Famicom Disk Systemin versiossa oli tallennuspaikat, toisin kuin NES-versiossa, jossa oli salasanajärjestelmä tallentamiseen.) "Metroidista" tuli yksi Nintendon tärkeimmistä pelinimikkeistä ja "Kid Icaruksesta" kulttiklassikko.
"Kid Icarukselle" julkaistiin Game Boylle vuonna 1991 jatko-osa nimeltään '. Peli on lähes identtinen NES-pelin kanssa, mutta sisältää joitakin uusia ominaisuuksia, kuten hypyn jälkeen mahdollisuuden leijua hitaammin maahan. Lisäksi pelissä on mahdollistaa tallentaa. Vuonna 2011 julkaistulle Nintendo 3DS -käsikonsolille on ilmestynyt jatko-osa nimeltään '.
10. elokuuta 2004 "Kid Icarus" julkaistiin Japanissa uudestaan osana Famicom Mini Series -pelisarjaa. Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Vastaanotto.
Huolimatta "Metroidin" varjoon jäämisestä "Kid Icarus" on yleisesti tunnustettu hyväksi peliksi. Se oli 84. sijalla IGN-sivuston vuoden 2003 ”Top 100 Games of All Time” (sata parasta peliä kautta aikojen) ja oli myös GameSpy-sivuston Hall of Famessa.
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin NES-versiolle 72 pistettä sadasta.
Altocumulus floccus

Altocumulus floccus on kokkareinen hahtuvapilvi. Sen osaset ovat kuin pumpulipalloja.
Pilvilaikut ovat erilliset ja pyöristyneet, yleensähän altocumulus koostuu litteistä osista. Pilvihattarat ovat palleromaisia, repaleisin pohjin varustettuja, ja niistä saattaa roikkua sadeviiruja.
Pilven tavallisesti litteiden osien pyöristyminen kertoo nousuliikkeestä ja rauhattomuudesta ilmakehässä. Joskus koko pilvi räjähtää suurella nopeudella ylöspäin.
Kesällä pilvi voi ennakoida ukkosta. Pilven lähisukulainen on kokkareinen kumpukerrospilvi.
Banguin yliopisto

Banguin yliopisto () on Keski-Afrikan tasavallassa toimiva julkinen yliopisto. Se toimii maan pääkaupungissa Banguissa. Hallinnollisesti yliopisto on maansa korkeakoulutuksesta sekä tieteellisestä ja teknisestä tutkimuksesta vastaavan ministerin alaisuudessa. Yliopiston rehtorina on toiminut muiden muassa Jean-Laurent Syssa-Magalé ja Faustin-Archange Touadéra.
Ennen Ranskan siirtomaan Oubangui-Charin eli nykyisen Keski-Afrikan tasavallan itsenäistymistä useimmat opiskelijat muuttivat Ranskaan suorittamaan korkeakouluopintojaan. Vuoden 1958 itsenäistymisen jälkeen valtio osallistui korkeakouluopetuksen kehittämiseen "FESAC"-säätiön myötä. FESAC toimi useiden vanhojen siirtomaiden alueilla järjestäen erikoistunutta koulutusta, esimerkiksi Keski-Afrikan tasavallassa toimi maatalousinstituutti.
FESAC:n toiminta päättyi 1960-luvun lopulla. 12. marraskuuta 1969 perustettiin valtion määräyksestä Banguin yliopisto. Toiminta aloitettiin vuonna 1971. Yliopisto laajensi opetusalojaan, jotka sisältävät nykyisin maatalouden lisäksi tieteellistä tutkimusta, oikeustiedettä, taloustiedettä, maaseudun kehitystä ja vapaita taiteita.
Epäurheilijamainen käytös

Epäurheilijamainen käytös tarkoittaa käytöstä, jossa pelaaja tietoisesti rikkoo sääntöjä ja häiritsee vastustajan peliä tietoisesti esimerkiksi huudahtelemalla tai loukkaamalla vastustajaa fyysisesti tai henkisesti. Jokaisessa urheilulajissa on mahdollisuus käyttäytyä epäurheilijamaisesti ja useassa lajissa säännöt myös kieltävät epäurheilijamaisen käytöksen. Epäurheilijamaiseen käytökseen jatkuvasti syyllistyviä usein halveksitaan ja pelkkä väitekin on loukkaava.
Myös puhekielessä ja arkipäivän asioissa "epäurheilijamaisella käytöksellä" voidaan viitata henkilöön, joka rikkoo yhteisiä sääntöjä siten, että muut joutuvat kärsimään rikkojan tekojen seuraukset.
Kuolemattomat

Kuolemattomat () eli "Kymmenen Tuhatta" olivat Herodotoksen mukaan Persian kuninkaan henkivartiokaarti ja valtakunnan ammattilaisarmeija ainakin persialaissotien aikana sekä niiden jälkeen, kunnes Aleksanteri Suuri löi heidät lopullisesti Issoksen taistelussa vuonna 333 eaa.
"Kymmenen Tuhatta" kuvastaa kirjaimellisesti joukon lukumäärää, sillä sotilaiden lukumäärä pidettiin aina kymmenessätuhannessa. Tämä tarkoitti sitä, että kuolleet, haavoittuneet tai sairaat sotilaat korvattiin uusilla jotta aktiivipalveluksessa olevien lukumäärä olisi aina kymmenentuhatta. Herodotos kertoo, että jokainen "kuolematon" oli syntyperäinen persialainen tai meedialainen. 
Kuolemattomat olivat raskasta jalkaväkeä, jotka saivat vaativan erikoiskoulutuksen, mutta myös sitä myöten nauttivat erikoiskohtelusta. Heillä oli sotaretkillä oma ruokansa ja erityiset karavaanit kuljettivat heidän palvelijoitaan. Sotilailla oli aseistuksenaan kevyet kilvet, lyhyet keihäät, voimakkaat jouset ja akinakes-miekat. Keihäs oli rautainen ja siinä oli, sotilaan arvosta riippuen, joko kultainen tai hopeinen vastapaino. Herodotos sanoo "kuolemattomien" vaatetuksen koostuneen tiarasta tai ohuesta huopaisesta hatusta, hihallisesta tunikasta, suomupanssarista ja housuista. 
Persialaisilta ei ole jäänyt mainintaa "kuolemattomista" joten suurin osa tiedoista on saatu Herodotokselta. Nimi "kuolematon" ei kuitenkaan ole länsimaisen perimätiedon mukaan aivan osuva, sillä kuuluisimmat taistelut, joihin he osallistuivat (Marathon, Thermopylai ja Issos), päättyivät heidän osaltaan nöyryyttäviin häviöihin.
Juoppokuski

Juoppokuski eli kännikuski on puhekielinen nimitys selvälle henkilölle, joka kuljettaa humalassa olevia henkilöitä kulkuvälineellä turvallisesti. Kuljettaminen edellyttää häneltä pidättäytymistä alkoholin käytöstä.
Humalassa olevien kuljettaminen tapahtuu pääsääntöisesti joko jonkun ryhmän jäsenen tai kuskin omalla autolla. Valintaan voivat vaikuttaa auton tai ryhmän koko, auton taloudellisuus ja auton sopivuus tehtävään.
Selvänä pysymään lupautunut eli kuski ajaa ryhmän loppuillasta kotiin tai muuhun suunniteltuun paikkaan. Ryhmä tarjoaa kuskille tästä teosta yleensä palkkioksi rahaa ja/tai ilmaiset alkoholittomat juomat. Jos ryhmä on matkalla tanssilavalle tai yhtyeen keikalle, palkkio voi olla ryhmän maksama pääsylippu.
Joidenkin ryhmien sisällä juoppokuskin rooli kiertää vuoroissa. Suurimmissa kaupungeissa verrattain edulliset yöbussit ovat usein korvaava vaihtoehto kuskille. Usein aikataulut eivät kuitenkaan sovi yhteen esimerkiksi keikkojen alkamis- ja päättymisaikojen suhteen. 
Yhdysvalloissa on useita eri kampanjoita humaltuneena ajamista vastaan ja juoppokuskien käyttämisen puolesta.
Useissa maissa (esim. Etelä-Korea, Kanada) on yrityksiä, joista ajokyvytön henkilö voi tilata tilauskuljettajan (tai korvauskuljettajan) kuljettamaan hänet kotiin tai muuhun paikkaan tilaajan omalla autolla.
Sirin

Sirin () on venäläisten legendojen myyttinen olento, jolla on naisen pää ja linnun, tavallisesti pöllön, ruumis. Se on alkonostin ja gamajunin ohella yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen hahmosta, jotka ovat puoliksi lintuja ja puoliksi naisia.
Sirin on ilmeisesti perua kreikkalaisen mytologian seireeneistä. Seireenien tapaan sirinin laulu on vaarallista kuolevaisille: kuullessaan sirinin kauniin äänen miehet unohtavat kaiken muun, seuraavat niitä ja kuolevat. Sirinin voi karkottaa pitämällä kovaa melua.
Stavka

Stavka () oli Venäjän keisarikunnan ja sittemmin Neuvostoliiton asevoimien pääesikunta; termiä on käytetty jo Kiovan Venäjän ajoista. Stavka tarkoittaa sekä pääesikuntarakennusta että sen henkilökuntaa. Länsimaissa on käytetty kapitalisoitua kirjoitustapaa STAVKA, vaikkei kyse ole akronyymistä. 
Ensimmäisen maailmansodan aikainen pääesikunta oli nimeltään "Stavka Verhovnogo glavnokomandujuštšego" (Ста́вка Верхо́вного главнокома́ндующего, suomeksi Ylipäällikön istuin), toisen maailmansodan aikainen "Stavka Verhovnogo glavnokomandovanija" (Ста́вка Верхо́вного главнокома́ндования).
Toiminta.
Ensimmäisen maailmansodan alusta lähtien esikuntapäällikön johtaman Stavkan tehtävä oli avustaa Venäjän keisarin Nikolai II:n nimittämää ylipäällikköä. Sodan ensimmäisen vuoden ajan ylipäällikkönä toimi Nikolai Nikolajevitš Romanov esikuntapäällikkönään kenraali Nikolai Januškevitš, minkä jälkeen Nikolai II otti ylipäällikkyyden itselleen. Uudeksi esikuntapäälliköksi nimitettiin Mihail Aleksejev. Stavka toimi jakaantuneena useisiin osastoihin ja yhteistyössä liittolaismaiden sotilaallisten edustajien kanssa. Se myös lähetti omia edustajiaan liittolaismaiden pääesikuntiin. Stavka sijaitsi ensin Baranavitšyn kaupungissa, mistä se siirrettiin Mogileviin elokuussa 1915.
Helmikuun vallankumouksen yhteydessä Nikolai II luopui kruunusta, ja Mihail Aleksejevista tuli ylipäällikkö kahdeksi kuukaudeksi. Toukokuussa 1917 hänet korvasi Aleksei Brusilov. Epäonnistuneen Kerenskin hyökkäyksen jälkeen Aleksandr Kerenski otti ylipäällikkyyden itselleen, mutta jäi Petrogradiin. Syyskuussa esikuntapäälliköksi nimitettiin Nikolai Duhonin, joka puolestaan jäi Mogileviin. Lokakuun vallankumous muutti tilanteen, ja ylipäälliköksi nimitettiin Nikolai Krylenko, joka aloitti aseleponeuvottelut Saksan ja Itävallan pääesikuntien kanssa. Helmikuun 26. päivänä 1918 Stavka siirrettiin Oreliin. Stavka lakkautettiin Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen 16. maaliskuuta 1918. 
Toisen maailmansodan aikana Stavka toimi suoraan Josif Stalinin alaisena. Sen tehtävä oli arvioida strategista tilannetta, tehdä päätöksiä strategiasta ja operaatioista sekä järjestää, tukea ja koordinoida sotatoimia. Puna-armeijan yleisesikunta toimi Stavkan suunnittelu- ja toimeenpanoelimenä.
Sophia Reuter

Sophia Reuter (s. 1971, Dresden) on saksalainen viulisti ja alttoviulisti. Hän aloitti opiskelunsa Leipzigissa 5-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli Peter Tietzen johdolla Berliinissä. 
Reuter voitti 10-vuotiaana Johann Sebastian Bach -kilpailun Leipzigissa ja vuonna 1988 musiikkikilpailun Weimarissa. Vuosina 1989–1993 hän opiskeli Alberto Lysyn johdolla Menuhin-akatemiassa. Vuodesta 1997 lähtien Reuter on toiminut professorina samassa opistossa. Hän on levyttänyt muun muassa Naxokselle ja soittanut myös osana "Reuter-Trioa" ja "Camerata Lysyä". 
Vuosina 2003–2004 Reuter toimi alttoviulistina Hampurin filharmonisessa orkesterissa ja tammikuusta 2006 lähtien Duisburger Philharmonikerissa.
Sophia Antipolis

Sophia Antipolis on teknopoli, joka sijaitsee Nizzan ja Cannesin välisellä alueella, kaupunki koostuu pääsääntöisesti erilaisista ja erikokoisista informaatio- ja kommunikaatioteknologiaan erikoistuneista yrityksistä.
Teknopoli sijaitsee Valbonne Sophia-Antipolis’n kunnan alueella. Vaikka kunta ja teknopoli ovat yhtä kokonaisuutta, niin kuitenkin on tehtävä ero asukkaiden nimityksen suhteen. Sophia-Antipolis’in asukkaita kutsutaan ”sophipolitains”-nimellä ja Valbonnen kylän asukkaita kutsutaan nimellä ”valbonnais”.
Elävän urbaanilegendan mukaan senaattori Pierre Lafitte, kansallisen kaivoskoulun johtaja, puolusti suurella innolla sekä teknopolin rakentamista että myös tulevaa nimeä tälle kokonaisuudelle. Hänen vaimonsa oli näet Sophia, josta tulee nimen ensimmäinen osa ja loppuosa tulee Antibesin kaupungin vanhasta nimestä. Todellisuutta lienee kuitenkin se, että nimi Sophia tulee nimen alkuperäisestä merkityksestä, Viisauden jumalattaresta ja loppuosa on jo legendan mukainen eli kreikkalaisesta Antibesin kaupungin nimestä.
Alue on kooltaan noin 2 300 hehtaaria ja sen noin 1 300 erilaista ja erikokoista yritystä työllistävät yli 27 000 henkilöä. Valikoitu luettelo yrityksistä ja yhteisöistä, jotka ovat siirtäneet ainakin osan toiminnoistaan Sophia-Antipolis’iin:
Samankaltainen kokeilu on meneillaan myös Grenoblessa, jonka itäisessä osassa Grésivaudan’issa toimii Inovallée, sekä Marseillessa, jossa olevassa Gombert’in linnassa toimii myös teknopoli.
Viktor J. Sucksdorff

Victor Joachim Sucksdorff (13. kesäkuuta 1866 Helsinki – 26. joulukuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Sucksdorff valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1891. Polyteknillinen Opisto muutettiin yliopistotasoiseksi Teknilliseksi Korkeakouluksi vuonna 1908.
Victor J. Sucksdorff oli tunnetun Granstedtin arkkitehtisuvun jäsen äitinsä kautta. Sucksdorffin äidinisä oli arkkitehti A.F. Granstedt, jonka isä oli linnoitusupseeri Pehr Granstedt. Sucksdorffin eno arkkitehti Theodor Granstedt toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajana vuosina 1905–1912. Victor Sucksdorff kuoli Helsingissä vuonna 1952.
Elämä.
Sucksdorff tunnetaan parhaiten Itä-Karjalaan suuntautuneesta tutkimusmatkoistaan, jotka hän teki vuosina 1894 ja 1896 yhdessä arkkitehti Yrjö Blomstedtin kanssa. Blomstedt ja Sucksdorff tallensivat matkoillaan karjalaista rakennusperinnettä ja julkaisivat tutkimustensa tulokset kaksiosaisena kirjana "Karjalaisia rakennuksia ja koristemuotoja". Blomstedtin ja Sucksdorffin ansioksi voitaneen laskea karelianismin leviäminen suomalaiseen arkkitehtuuriin.
Sucksdorffin arkkitehtina suunnittelemat rakennukset sijoittuvat lähinnä Ouluun ja sen ympäristöön. Sucksdorff toimi Oulun lääninarkkitehtina vuosina 1903–1904 (vt.) ja 1907–1908. Karelianistisia piirteitä parhaiten edustanut "Laskuniemen lastentarha" Ainolan saaressa Hupisaarilla valmistui vuonna 1903, mutta se tuhoutui talvisodan pommituksessa tammikuussa 1940. Lastentarhan ulkorakennus "Alakööki" säilyi. Siihen oli sijoittunut Oulun kaupungin päiväkotitoimintaa, mutta rakennus tuhoutui pahoin tulipalossa 6. lokakuuta 2011. 
Viktor Sucksdorff valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon vuosiksi 1906–1908. Oulusta Sucksdorff muutti Vaasaan, jossa toimi Vaasan teollisuuskoulun lehtorina. Vuonna 1916 hän siirtyi Helsingin teollisuuskouluun lehtoriksi.
Sebastian Hess

Sebastian Hess (1971 München – 1. syyskuuta 2021) oli saksalainen sellisti. Hän opiskeli Würzburgissa ja Münchenissä Julius Bergerin ja Helmar Steihlerin johdolla. Vuosina 1990-1994 hän opiskeli Lontoossa, ja myöhemmin sai opetusta myös Mstislav Rostropovitšilta. 
Hess esiintyi useilla festivaaleilla ympäri Eurooppaa ja Kaukoidässä. Hän levytti muun muassa Naxokselle ja Intermedium Recordsille.
Ricardo Gallén

Ricardo Jesús Gallén García (s. 1972 Linares, Jaén) on espanjalainen klassinen kitaristi. Hän aloitti opintonsa 4-vuotiaana ja debytoi vuotta myöhemmin. 10-vuotiaana hän pääsi opiskelemaan Linaresin konservatorioon. Myöhemmin hän opiskeli myös muualla Espanjalla, Salzburgissa ja Münchenissä.
Gallén on levyttänyt muun muassa Joaquín Rodrigon teoksia Naxokselle. Hän toimii professorina Barcelonan ”Luthier” -taidekoulussa.
Sean Hayes

Sean Patrick Hayes (s. 26. kesäkuuta 1970 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Jack McFarlandin roolin komediasarjassa "Will &amp; Grace". Näyttelemisen lisäksi Hayes on myös muusikko, ja hän on nuorempana toiminut musikaalien ohjaajana chicagolaisessa teatterissa.
Huhtikuussa 2010 Hayes kertoi "The Advocate" -lehden haastattelussa olevansa homoseksuaali.
Antigóni Gkóni

Antigóni Gkóni (, kansainvälisesti usein "Antigoni Goni") on kreikkalainen klassinen kitaristi. Hän opiskeli Ateenan kansallisessa konservatoriossa, Lontoon Royal Academy of Musicissa ja New Yorkin Juilliard Schoolissa. 
Gkóni on levyttänyt muun muassa Naxokselle. Hän vaikuttaa myös The Manhattan Guitar Duossa yhdessä Kevin R. Gallagherin kanssa.
Kolmas vuosituhat

Kolmas vuosituhat on tuhannen vuoden ajanjakso, joka kestää matemaattisessa mielessä vuoden 2001 alusta vuoden 3000 loppuun. Usein yleiskielessä sanotaan vuosituhannen alkavan ja päättyvän vuotta aikaisemmin.
László Hadady

László Hadady (s. 1956, Békésszentandrás) on unkarilainen oboisti. Hän oli vuosina 1976-1980 Unkarin valtion konserttiorkesterin jäsen. Vuonna 1980 hänestä tuli pariisilaisen Ensemble InterContemporainin soolo-oboisti. Vuodesta 1995 lähtien hän on toiminut kamarimusiikin ja pedagogian professorina Pariisin musiikkiakatemiassa. 
Hadady on soittanut säännöllisesti Franz Liszt -kamariorkesterin, Pariisin oopperan orkesterin, Ranskan radion sinfoniaorkesterin ja Budapestin festivaaliorkesterin kanssa. Hän on toiminut myös kamarimuusikkona.
Aku Ankan juhlasarjat 1

Aku Ankan juhlasarjat 1 avasi yhden suosituimmista suomalaisista Disney-kirjasarjoista, Aku Ankan juhlasarjat. Ensimmäinen osa sisältää lähinnä Carl Barksin 10-sivuisia vitsisarjoja, joskin joukkoon mahtuu myös kaksi pidempää tarinaa "Liian monta lemmikkiä" ("Too Many Pets") ja "Jättiläismuurahaiset" ("The Titanic Ants!"). Kaikki tarinat ovat aivan Barksin varhaisinta tuotantoa, lukuun ottamatta "Jättiläismuurahaisia". Aivan varhaisimmista tarinoista välistä oli jätetty "Muumion sormus" ("The Mummy's Ring"), joka on julkaistu myöhemmin kirjasarjan osassa 8.
Kirjan kansikuvana on Barksin öljyvärimaalaus "Dude for a Day" vuodelta 1975. Tätä samaa linjaa jatkettiin muissakin sarjan kirjoissa. Jokaisen osan kannessa on aina jokin Barksin öljyvärimaalaus. Jokaisessa kirjassa on myös esipuhe. Ensimmäisessä osassa se oli Pekka Tuliaran kirjoittama "Vauhtia, vitsejä ja villiä mielikuvitusta!", joka oli lyhyt tiivistelmä Barksin urasta ja saavutuksista. Kirjassa on 172 sivua.
Helttasienet

Helttasienet on sienten muotoryhmä, jonka kaikki lajit eivät ole läheistä sukua toisilleen. Samanlaisia ulkonäköön perustuvia ryhmiä ovat myös jäkälät ja käävät.
Ennen molekyylibiologisia tutkimuksia ja fylogenian selvittämistä, helttasienet oli lahkon nimitys, josta käytettiin tieteellistä nimeä ("Agaricales"). Siihen kuuluu yli 4 000 lajia, mm. peltoherkkusieni ja punakärpässieni. Helttasienillä on morfologinen vastaavuus, eli niiden itiöt muodostuvat lakin alapinnalla sijaitsevissa heltoissa. Helttasieniä kasvaa lähes kaikkialla maailmassa Etelämannerta ja meriä lukuun ottamatta.
Nykyään katsotaan, että helttasienillä käsitetään toisistaan geneettisesti toisistan hyvinkin kaukaisia sienilajeja, joiden itiöstö sijaitsee lakin yhteydessä heltoissa, yleensä alapuolella. Näin ollen helttasieniin käsitetään kuuluvaksi rouskut ja haperot sekä suuri joukko muita suursieniä. 
Agaricales on puolestaan nykykäsityksen mukaan sienten geneettinen kladi, joka vastaa osittain helttasienten määritelmää, mutta siitä puuttuvat muun muassa rouskut ja haperot, ja toisaalta siihen kuuluu esimerkiksi kääväkkäitä kuten häränkieli ja kupusieniä kuten tuhkelot.
Cirrus uncinus

Cirrus uncinus on jalaspilvi eli koukkumainen untuvapilvi. Jalaspilvi muodostuu, kun korkealla troposfäärissä suurella nopeudella puhaltavassa tuulessa emopilvestä alkaa pudota jääkiteitä, jotka muodostavat sadejuovan. Kun alempana tuulennopeus on pienempi, sadejuova jää jälkeen emopilvestä ja venyy usein pitkiksi suikaleiksi.
Nämä pilvet ennakoivat monesti lämpimän tai okkluusiorintaman tuloa ja sadetta. Ne ovat myös merkki korkealla puhaltavan suihkuvirtauksen läsnäolosta.
Max Artved

Max Artved (s. 1965) on tanskalainen oboisti. Hän opiskeli vuodesta 1980 alkaen Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja myöhemmin Lontoossa ja Pariisissa. Hän teki soolodebyyttinsä vuonna 1990. Artved liittyi vuonna 1991 Tanskan kuninkaalliseen orkesteriin ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Tanskan radion sinfoniaorkesterin oboisti. Hän on levyttänyt Dacapolle ja Naxokselle.
Seinäjoki (joki)

Seinäjoki on noin 90 kilometrin pituinen Kyrönjoen sivujoki Etelä-Pohjanmaalla. Joki saa alkunsa Virtain Seinäjärvestä. Peräseinäjoen eteläosissa se virtaa Luomanjokena noin 30 kilometrin matkan. Peräseinäjoen kirkonkylän eteläpuolella Kihniänjoki yhtyy Luomanjokeen, mistä lähtien joen nimi on Seinäjoki.
Lukuun ottamatta Virtain alueella olevia kahta pientä järveä päähaaraan ei ole suoranaisessa yhteydessä järviä. Seinäjoesta on kaivettu uomat Kyrkösjärven ja Kalajärven tekoaltaisiin tulvavesien säätelyä varten. Lisävesiä Seinäjoki saa siihen laskevista luomista, joita on enimmäkseen Peräseinäjoen alueella. Edellä mainitun Kihniönjoen lisäksi toinen huomattava Seinäjoen sivuhaara on Pajuluoma, joka alkaa Ämmälänkylästä ja yhtyy Seinäjokeen noin kilometrin päässä Itikanmäestä pohjoiseen, Alajoen viljelylakeuden itäosassa.
Joki halkoo nimeämäänsä Seinäjoen kaupunkia kaakko–luode-suunnassa ja kääntyy kaupungin pohjoisosassa lähes suorakulmaisesti länteen. Tästä kohdasta on rakennettu vuosina 1968–1982 Seinäjoen suuosan oikaisu, joka yhtyy Kyrönjokeen Nurmon ja Ylistaron entisellä rajalla Kiikun kylän pohjoispuolella. Se tehtiin turvaamaan viljelyalueita jokavuotisilta tulvilta. Oikaisu-uoman pituus on seitsemän kilometriä, ja kesäisin sillä järjestetään jokiristeilyjä. 
Lähellä Ilmajoen rajaa Seinäjoki yhtyy Seinänsuussa Kyrönjokeen.
Somerniemen kirkko

Somerniemen kirkko (ruots. "Sommarnäs kyrka") on Somerniemen kappeliseurakunnan puukirkko Härjänlahden kylässä Somerolla, kauniilla paikalla Painiojärven rannalla. Kirkko rakennettiin vuonna 1813 A. V. Arppen piirustuksien mukaan. Kirkkorakennus on torniton, suorakaiteinen pitkäkirkko, jonka pitkiltä sivuilta ulkonevat pienet sakarat. Pohjoiseen antavalla julkisivulla on sakaristo ja eteläisellä eteinen. Sisäkatto on holvattu laudasta. Kirkon yhteyteen kuuluu vuonna 1748 rakennettu puinen kellotapuli. Siinä on kaksi kelloa, jotka on valettu 1746 ja 1889.
Kirkon 12-äänikertaiset urut rakensi Matti Erola vuonna 1980. Tuntemattoman tekijän alttaritaulu kuvaa Kristusta Getsemanessa ja Pyhää ehtoollista. Lisäksi saarnastuolissa on Urho Lehtisen maalauksia vuodelta 1935. Aiemmin alttaritauluna ollut Urho Lehtisen ”Ristiinnaulittu” (1960) on siirretty sakaristoon.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on arkkitehti Matti Visannin teos ja se on paljastettu 5. kesäkuuta 1949. Sen vieressä on Somerniemen karjalaisten pystyttämä muistomerkki rajan taakse haudatuille. Se paljastettiin v. 1954.
Sävy

Sävy on värin sijainti spektrissä. Jokaista värisävyä vastaa oma valon aallonpituus violetin lyhyestä aallonpituudesta punaisen pitkään aallonpituuteen. Perussävyihin viitataan nimillä kuten punainen, sininen, vihreä ja keltainen. Sävyjä on kuitenkin rajaton määrä, sillä spektrin värisiirtymät ovat portaattomia. Valonlähteen värisävyä vastaavaa lämpötilaa kutsutaan värilämpötilaksi.
Sävyssä eivät ole mukana värin kaksi muuta pääominaisuutta, "kirkkaus" ja "kylläisyys". Sävy pysyy siis samana vaikka väri tummenee tai vaalenee, tai muuttuu värikylläisemmäksi tai harmaammaksi.
Aika-avaruus

Aika-avaruus on neliulotteinen avaruus, jossa on kolme avaruudellista ulottuvuutta (pituus, leveys ja syvyys) ja yksi aikaulottuvuus. Maailmankaikkeus on efektiivisesti aika-avaruus. Suhteellisuusteoriassa aika-avaruus on yksi keskeisistä käsitteistä, kuten myös intervalli, joka kuvaa tapahtumien välistä 'etäisyyttä' tässä aika-avaruudessa.
Suhteellisuusteoriassa aika-avaruutta voidaan kuvata valokartiolla, jossa origon alapuolella on menneisyys, yläpuolella tulevaisuus ja origossa nykyisyys. Menneen valokartion ulkopuoliset tapahtumat eivät ole voineet vaikuttaa origon tapahtumaan, eikä origon tapahtuma voi vaikuttaa tulevan valokartion ulkopuolisiin tapahtumiin, sillä tämä vaatisi informaation etenemistä valoa nopeammin. Tämä malli ilmentää aika-avaruuden symmetrisyyttä ja sitä, että valon nopeus on vakio kaikissa suunnissa.
Kunnallisvaalit 1968

Kunnallisvaalit järjestettiin Suomessa 6.–7. lokakuuta 1968. Käytössä oli ensimmäistä kertaa 20:n vuoden ikäraja aiemman 21:n asemasta. Lisäksi syksyn 1964 vaalien jälkeen suuret ikäluokat olivat saavuttaneet äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden, joten nuorten panos tuli nyt voimakkaasti esille. Puolueet ottivat ehdokkaikseen paljon nuoria, jotka myös menestyivät hyvin. Vaalien voittajia olivat porvaripuolueet, ja Keskusta ja Suomen Maaseudun Puolue saivat historiansa ensimmäiset valtuutetut muiden muassa Helsingin ja Turun valtuustoihin, SMP myös Tampereen kaupunginvaltuustoon.
Iniön, Bergön, Haapasaaren, Honkilahden, Kumlingen, Sottungan ja Velkuan kunnissa ei järjestetty vaalitoimitusta koska ehdokkaita oli yhtä paljon kuin valittavia joten kaikki ehdokkaat tulivat valituiksi. 
Vuoden 1969 alussa tapahtuneista lukuisista kuntaliitoksista johtuen valtuutettuja valittiin koko maassa huomattavasti edellisvaaleja vähemmän. Kuntamuodon muutosten myötä Lohjan ja Loimaan kauppalanvaltuustoista tuli kaupunginvaltuustoja sekä Jämsän kunnanvaltuustosta kauppalanvaltuusto. Hattulan ja Tyrvännön sekä Juankosken, Muuruveden ja Säyneisen kunnissa järjestettiin syksyllä 1970 ylimääräiset kunnallisvaalit vuoden 1971 alussa toteutuneiden kuntaliitosten vuoksi.
Pekka Kontio

Pekka Kontio (21. elokuuta 1933 Sortavala – 13. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, kuvataiteilija, Suomen Taideakatemian koulun opettaja 1968–1970 ja Teknillisen korkeakoulun yliopettaja 1974–1976. Itse hän oli käynyt Suomen Taideakatemian koulun 1953–1956.
Tuotanto.
Pekka Kontio teki useita ekspressiivisiä veistoksia, joita on eri puolilla Suomea, muun muassa "Istuva nainen" (1957, Mustialan maaviljelysopisto), "Ihminen ja tekniikka" (1966, Riihimäen teknillinen oppilaitos), "Painottomuus" (1966, Auroran sairaalan piha, Helsinki), tiilireliefi "Tyhjä hauta" (1969, Hakavuoren kirkko, Helsinki) ja "Aallottaret" (1973, Kemijärven virastotalo). Hänen tuotantonsa kuvataiteen saralla käsitti myös muotokuva-, mitali- ja maalaustaiteen, mutta hänet tunnetaan varsinkin etevänä reliefien tekijänä.
Kontio ikuisti myös useita suomalaisia merkkihenkilöitä veistoksina ja maalauksina, joukossa muun muassa kirjailija Veikko Huovinen (1927–2009), runoilija Arvo Turtiainen (1904–1980), runoilija-novellisti Oiva Paloheimo (1910–1973), Kuopion hiippakunnan piispa Olavi Kares (1903–1988) ja ministeri Ahti Karjalainen (1923–1990). Tyypillistä Pekka Kontion pronssisille veistoksille on rosoisuus, jota korostavat veistoksiin tarkoituksella jätetyt kipsimuotin kipsijäämät. Hän oli myös pitkäaikainen asukas vanhassa taiteilijatalossa, jonka Suomen Taiteilijaseura omisti Oulunkylän Mikkolantiellä, ja joka purettiin vuonna 1976.
Näyttelyt.
Paitsi kotimaassa Kontio oli mukana myös laajasti kansainvälisissä yhteisnäyttelyissä ja esityksissä muun muassa Islannissa, Kreikassa, Puolassa, Ruotsissa, Länsi-Saksassa, DDR:ssä, Monacossa, Tšekkoslovakiassa ja Unkarissa. Vuonna 1979 järjestettiin Amos Andersonin taidemuseossa edesmenneiden ystävysten Pekka Kontion ja Åke Mattaksen (1920–1962) postuumi yhteisnäyttely.
Palkinnot.
Kontio menestyi julkisissa kilpailuissa voittaen 1. sijan Kotkan säästöpankin suihkukaivokilpailussa 1961, Varkauden muistomerkkikilpailussa 1962, Alkon kutsukilpailussa 1964 ja Suomen Numismaattisen Yhdistyksen mitalikilpailussa 1964 ja Valtion taidekilpailussa 1965. Lisäksi hänen kilpailuteoksensa lunastettiin Suomen Kulttuurirahaston Lönnrot–Snellman-kilpailussa 1963.
Seitikit

Seitikit ("Cortinarius") on helttasieniin kuuluva suuri suku, joka on saanut nimensä jalan pinnalla olevasta seitistä, joka on jäänne helttoja peittäneestä suojuksesta. Kehnäsieni ("Rozites caperata") on läheistä sukua seitikeille, ja toisinaan se luetaan niihin kuuluvaksi ("Cortinarius caperatus"). Sillä on kuitenkin jalassaan rengas toisin kuin seitikeillä, joilla on seittivöitä, joskin joidenkin seitikkien seittivöistä yksi, usein ylin vöistä, saattaa olla niin paksu, että kyseinen seittivyö voidaan tulkita myös renkaaksi. Suomessa kasvaa todennäköisesti ainakin 600 seitikkilajia. Vaarallisen myrkyllisiä seitikkilajeja ovat ainakin suippumyrkkyseitikki. 
Seitikkien joukossa on muutamia syötäviä, muutamia lankojen värjäykseen käytettäviä ja useita myrkyllisiä lajeja, joista muutamat ovat tappavia. Etelämpänä Euroopassa paikoin kasvavaa jättiseitikkiä ("Cortinarius praestans"), monivyöseitikkiä ("Cortinarius triumphans") ja kehnäsientä ("Cortinarius caperatus") käytetään ruoaksi. Näiden sekoittaminen myrkyllisiin lajeihin on johtanut useisiin kuolemantapauksiin, sillä maksa ja munuaiset eivät pysty suodattamaan seitikin myrkkyjä. Maksa ja munuaiset tuhoutuvat täydellisesti noin puolen vuoden päästä, jolloin kuolema on lähes väistämätön. Jos olet käsitellyt myrkkypitoisia seitikkejä, varo limakalvoja ja paikkoja, joista vuotaa verta tai on rupi.
Seitikkilajien jaottelu.
Seitikkejä on aikojen kuluessa luokiteltu usealla eri tavalla muun muassa morfologisin ja mikroskooppisin tuntomerkein, ja nykyään on DNA-tutkimus tuomassa lajien välisiin sukulaisuussuhteisiin uutta tietoa. Suomessa kasvavat seitikit voidaan jakaa neljään alasukuun, jotka voidaan vielä jakaa sektioihin määrittämisen helpottamiseksi:
Toisinaan on taksonomiassa käytetty myös alasukuja "Sericeocybe", "Leprocybe" ja "Dermocybe".
Ben Mulroney

Benedict "Ben" Mulroney (s. 9. maaliskuuta 1976 Montréal, Québec) on kanadalainen televisiojuontaja. Hänet tunnetaan parhaiten "Canadian Idol" -ohjelman, Kanadan version "Pop Idol" -formaatista, juontajana; hän on juontanut ohjelmaa vuodesta 2003, sen ensimmäisestä tuotantokaudesta lähtien. Lisäksi hän juontaa arkipäivisin CTV-kanavalla esitettävää viihdemakasiinia "eTalk Daily" yhdessä Tanya Kimin kanssa sekä kirjoittaa säännöllisesti kolumneja Toronto Sun -lehteen. Vuosina 2001–2002 hän toimi CTV:n ohjelman "Canada AM" viihdetoimittajana. 
Mulroney on Kanadan entisen pääministerin Brian Mulroneyn ja tämän vaimon Mila Mulnoreyn (o.s. Pivnicki) vanhin poika. Hänellä on kolme sisarusta, isosisko Caroline sekä nuoremmat veljet Mark ja Nicholas. Ennen uraansa televisiossa Mulroney suoritti lakitutkinnon Lavalin yliopistossa Québecissä sekä tutkinnon historiassa Duken yliopistossa Pohjois-Carolinassa.
Euroopan nyrkkeilyliitto

Euroopan nyrkkeilyliitto () on järjestö, joka valvoo nyrkkeilyturnauksia Euroopan alueella.
Historia.
Liitto aloitti toimintansa kansainvälinen nyrkkeilyliitto () -nimellä Pariisissa vuonna 1910 ja vaihtoi nimensä nykyiseen vuonna 1946.
Säännöt.
Euroopan nyrkkeilyliitto noudattaa tiettyjä omia sääntöjä, mutta suurin osa säännöistä mukailee kunkin maan itsenäisten nyrkkeilykomiteoiden asettamia sääntöjä missä EBU-ottelu pidetään milloinkin.
Miroslav Klose

Miroslav Josef Klose (s. 9. kesäkuuta 1978 Opole, Opolen voivodikunta, Puola) on puolalaissyntyinen saksalainen jalkapalloilija. Hän on 71 maalillaan Saksan jalkapallomaajoukkueen historian paras maalintekijä ja edusti pääsarjatasolla useita seuroja Saksassa sekä Italiassa. Pelaajauransa jälkeen Klose on kouluttautunut jalkapallovalmentajaksi toimien valmentajana Saksan maajoukkueessa.
Klosen äiti Barbara (o.s. Jeż) pelasi Puolan käsipallomaajoukkueessa 45 maaottelua tehden 105 maalia ja saksalaiset sukujuuret omaava isä Josef Klose puolestaan jalkapalloa Odra Opolessa ja AJ Auxerressa. Perhe muutti ensin Ranskaan ja isän uran päätyttyä lyhyen Puolassa vietetyn ajan jälkeen vuonna 1987 Kuseliin, Saksaan.
Klose pelasi vuodet 1999–2004 Kaiserslauternissa ja siirtyi kaudeksi 2004–2005 Werder Bremeniin viiden miljoonan euron siirtosummalla. Kaudella 2005–2006 Bundesliigassa Klose teki 26 maalia ja 16 syöttöä ainoastaan 26 pelissä. Neljän Bayern Münchenissä pelatun kauden jälkeen Klose allekirjoitti kesäkuussa 2011 kahden vuoden sopimuksen SS Lazion kanssa, johon hän siirtyi vapaalla siirrolla.
Klose tunnettiin maalintekotaitojensa lisäksi fair play -asenteestaan. Hän pyysi muun muassa tuomaria hylkäämään kädellä tekemänsä maalin ja väärin vihelletyn rangaistuspotkun.
Vuoden 2002 jalkapallon MM-kisoissa Klose teki viisi maalia, ollen maalintekijätilaston toinen. Klose teki viisi maalia myös vuoden 2006 MM-kisoissa ja voitti koko turnauksen maalikuninkuuden. Vuoden 2010 Etelä-Afrikan MM-kisoissa Klose teki neljä maalia. Vuoden 2014 Brasilian kisojen alkulohkon ottelussa Ghanaa vastaan Klose vaihdettiin kentälle kesken pelin ja vain hetkeä myöhemmin hän teki jo 15. maalinsa MM-kisoissa. Yhtä paljon maaleja MM-lopputurnauksissa oli silloin tehnyt ainoastaan Ronaldo (15). Klose teki 71 maalia Saksan maajoukkueessa. Klose teki 2014 Brasilian MM-kisoissa Ghanaa vastaan maalin, joka nosti hänet maajoukkueessa ohi Gerd Müllerin, 70:een maaliin. MM-jalkapallohistoriaa Miroslav Klose teki 8. heinäkuuta 2014 Belo Horisonten välieräpelissä Brasiliaa vastaan, jossa Saksa murskasi kotijoukkueen peräti 7–1. Miroslav Klose teki Saksan toisen osuman ja nousi kaikkien aikojen MM-kisojen maalintekijätilaston kärkeen 16 osumallaan. Maali oli ottelun kulun kannalta henkisesti tärkeä, koska tämän jälkeen Saksan joukkue suorastaan jyräsi hyvin epäorganisoidusti pelanneen Brasilian tykittämällä muutamassa minuutissa lukemat 5–0:aan. Klose ei tuulettanut historiallista maaliaan tekemällä volttia, kuten hänellä yleensä oli tapana.
Klose voitti pelaajaurallaan neljä maailmanmestaruuskisojen mitalia. Kukaan toinen pelaaja ei ole tähän suoritukseen kyennyt. Elokuussa 2014 Klose ilmoitti vetäytyvänsä maajoukkueesta ja keskittyvänsä seurajoukkueensa peleihin. Syksyllä 2016 hän lopetti kokonaan pelaajauransa ja siirtyi valmentajaksi.