tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eero Kilpi

Eero Abraham Kilpi (23. tammikuuta 1882 Kustavi – 29. marraskuuta 1954 Helsinki) oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä vuosina 1903–1949.
Kilpi pääsi ylioppilaaksi 1902 ja käytyään Suomen Liikemiesten Kauppaopiston hän pääsi Kansallisteatterin palvelukseen 1903. Hänet valittiin 1930 Näyttelijäliiton puheenjohtajaksi ja hän toimi Suomen Näyttämöopiston johtajana.
Kilpi esiintyi myös Radioteatterissa sekä yli 20 suomalaisessa elokuvassa, muun muassa ensimmäisessä kotimaisessa näytelmäelokuvassa "Salaviinanpolttajat" (1907). Muita elokuvia: "Sylvi" (1913), "Ollin oppivuodet" (1920), "Seitsemän veljestä" (1939) ja "Neljästoista vieras" (1948). Lisäksi Kilpi oli Näyttelijäliiton puheenjohtaja vuosina 1929–1937. Hänen veljensä oli kirjailija Volter Kilpi. 
Kilpi opiskeli useita eri aloja kunnes hän pääsi teatterin piiriin. Hän teki Kansallisteatterissa uransa aikana 130 roolia, joista suurin osa oli ilman repliikkejä. Hän sai pääroolin vain kaksi kertaa kummallakin kertaa huonolla menestyksellä. Puherooleissa Kilven ongelmana oli se että hänen puheensa karkasi liian korkealle ja liian nopeaksi.
Teatterintekijä Juha Hurme on kirjoittanut Eero Kilvestä monodraaman "Fosforinhohtoinen lurjus", joka kantaesitettiin Kustavin Volter Kilpi -viikoilla vuonna 2009 ja valittiin Tampereen Teatterikesän 2010 pääohjelmistoon. Pääroolia näytteli Juha-Pekka Mikkola, Kilven kaukainen sukulainen.
VfB Oldenburg

VfB Oldenburg on urheiluseura Oldenburgista Saksasta. Seura tarjoaa viisi erilaista urheilulajia noin 500 jäsenelleen. Lajeja ovat kriketti, paini, pöytätennis, lentopallo ja jalkapallo. Seuran värit ovat sininen ja valkoinen.
Historia.
VfB Oldenburg perustettiin 17. lokakuuta 1897, jolloin nimenä oli FC 1897 Oldenburg. Vuonna 1919 seura liittyi yhteen FV Germania 1903 Oldenburgin kanssa ja uudeksi nimeksi valittiin VfB Oldenburg. Vuotta myöhemmin seura hankki itselleen vanhan velodromin Donnerschweestä (nykyään osa Oldenburgin kaupunkia) ja jälleenrakensi sen uudeksi jalkapallokentäksi. Donnerschween Stadionista "("pohjoisen helvetti")" kehittyi seuran sielu, mutta vuonna 1990 seura oli myytävä koska se ajautui vähitellen konkurssiin. Vuonna 2000 konkurssi saatiin selvitettyä menestyksekkäästi ja nykyään seura on vapaa kaikista veloista. Vuonna 2004 Oldenburgin krikettiklubi liittyi VfB Oldenburgiin sen uudeksi krikettijoukkueeksi. Vuonna 2005 Frank Lachmann seurasi pitkäaikaista edeltäjäänsä Klaus Bersteriä seuran presidentiksi.
Menestys.
VfB Oldenburg pelasi kauden 1980/1981 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa ensimmäistä kertaa, mutta se pudotettiin alempaan liigaan vuoden jälkeen kun 2. Bundesliigan pohjois- ja etelälohkot yhdistettiin. Vuodet 1989–1993 olivat VfB Oldenburgin menestyksekkäimmät. Valmentaja Wolfgang Sidkan ja manageri Rudi Assauerin ollessa johdossa seura menetti täpärästi nousun Saksan korkeimpaan sarjaan, Bundesliigaan. Kausi 1996/1997 oli viimeinen kausi 2. Bundesliigassa. Nykyään seuran ykkösjoukkue pelaa Regionalliga Nordin pohjoislohkossa, joka on Saksan neljänneksi korkein sarjataso.
Stadion.
Vuodesta 1991 lähtien VfB:n kotipelit on pelattu kunnallisella Marschweg-Stadionilla. Stadionille mahtuu 15 000 ihmistä ja istuimia on käytettävissä 4500. Ennätysyleisö (30 000 katsojaa) saavutettiin vuonna 1960 kun VfB hävisi Borussia Mönchengladbachille ja vuonna 1974 sen hävitessä Hampurin SV:lle Saksan Cupin ottelussa.
Osoite: Marschweg – Stadion, Marschweg 25, 26122 Oldenburg
Välin jako

Välin jako tarkoittaa matematiikassa lukuvälin pilkkomista pienempiin väleihin. Jako on joukko niistä pisteistä, joissa väli katkaistaan. Esimerkiksi väli formula_1 voitaisiin jakaa osaväleihin formula_2 ja formula_3. Välin jako olisi tällöin formula_4.
Reaaliakselin välin jako.
Välin formula_5 jako formula_6 on pistejono
formula_7, missä formula_8. Jako formula_6 jakaa välin formula_10 kompakteihin osaväleihin formula_11, missä formula_12. 
Jakoa käytetään Riemann-integraalin määrittelyssä.
Avaruuden välin jako ja osavälijako.
Välin formula_13 jako formula_6 on karteesinen tulojoukko
formula_15,
missä formula_16 on komponenttivälin formula_17 jako formula_18:een kompaktiin osaväliin, kun formula_19. formula_6 jakaa välin formula_21 yhteensä formula_22:ään kompaktiin osaväliin. Jos näitä osavälejä merkitään formula_23:lla, missä formula_24 ja formula_25, niin väli formula_21 voidaan kirjoittaa osavälijakonsa avulla:
formula_27
Jaon hienonnus.
Jako formula_28 on jaon formula_6 hienonnus eli alijako, mikäli formula_30. Tällöin sanotaan myös, että jako formula_28 on hienompi kuin jako formula_6, ja jako formula_6 on karkeampi kuin jako formula_28. Hienonnus tarkoittaa siis "tiheämpää" jakoa, johon kuuluvat myös karheamman eli "harvemman" jaon alkiot. Esimerkin jakoa P voisi hienontaa vaikka lisäämällä jakoon luvut 2 ja 3: formula_35.
Kahden jaon formula_28 ja formula_37 yhdiste formula_38 on molempien jakojen yhteinen hienonnus.
Keskusta-oikeisto

Keskusta-oikeisto on poliittisten puolueiden kirjo, johon kuuluu konservatiivisia, liberaaleja ja kristillisdemokraattisia puolueita. Moni keskustaoikeistolainen puolue on ollut maassaan johtavassa hallitusvastuussa toisen maailmansodan jälkeen, etenkin Euroopassa ja angloamerikkalaisessa maailmassa.
Keskustaoikeistolaisia puolueita yhdistää lain, järjestyksen ja turvallisuuden korostaminen sekä yhdistävä näkemys kansallisesta identiteetistä. Puolueet eroavat toisistaan sen suhteen, miten ne suhtautuvat yksityisyritteliäisyyteen ja valtiojohtoiseen talouteen sekä valtion kontrolliin muutenkin.
Liberaalipuolueista keskusta-oikeistoon kuuluvat ne, jotka kannattavat vapaata markkinataloutta.
Suomalaisista eduskuntapuoluesta keskusta-oikeistoon voidaan lukea kokoomus, kristillisdemokraatit ja Liike Nyt.
Strategos

Strategos () oli antiikin Kreikassa sotapäällikkö, joka vastasi osapuilleen nykypäivän kenraalia. Bysantin valtakunnassa strategos oli sotilaskuvernööri. Nykyisessä Kreikan armeijassa strategos on korkein sotilasarvo.
Ateenan strategokset.
Antiikin Ateenassa valittiin vuosittain kymmenen strategosta johtamaan armeijaa ja laivastoa. Muut virkamiehet ateenalaiset valitsivat arvalla, mutta strategoksilla täytyi olla kokemusta ja kykyjä, joten heidät valittiin äänestämällä. Strategokset olivat kaikki samanarvoisia, ja esimerkiksi ennen Marathonin taistelua strategokset sopivat yhdessä siitä, miten taistelussa toimittaisiin. Kuuluisin ateenalainen strategos oli luultavasti Perikles, joka valittiin tähän virkaan joka kerta vuosina 443 eaa. – 430 eaa. 
Strategokset joutuivat vastaamaan teoistaan virkakautensa päätyttyä. Jos strategos epäonnistui sotatoimissaan, oli hyvin yleistä, että hänen poliittiset vihamiehensä nostivat syytteen häntä vastaan. Yleisiä rangaistuksia olivat sakko, maasta karkotus tai kuolema. Esimerkiksi Perikles syrjäytettiin tällä tavalla vuonna 430 eaa ja tuomittiin maksamaan sakkoja. 
Ateenan strategokset kokoontuivat Strategeion-nimisessä rakennuksessa Agoralla.
"Katso myös Luettelo Ateenan arkonteista, sisältää myös tunnetut strategokset."
Muut kreikkalaiset strategokset.
Myös muilla kreikkalaisilla kaupunkivaltioilla tai valtioliitoilla oli tapana valita strategoksia. Tunnetuin näistä oli ehkä Akhaian liitto, jonka joukkoja johti strategos vuosina 256 eaa. – 146 eaa.
5’nizza

5'nizza on vuonna 1998 Harkovassa, Ukrainassa perustettu yhtye. Sen muodostivat Serhi Babkin (, kitara) ja Andri "San" Zaporožets (Андрій "Сан" Запорожець, laulu), jotka myös sävelsivät esittämänsä musiikin yhdessä. Yhtye hajosi vuonna 2007, mutta palasi yhteen 2015.
Yhtye esitti musiikkiaan pääosin venäjäksi, mutta on myös kaksi laulua ukrainaksi. Yhtyeen musiikki oli yhdistelmä reggaeta, popmusiikkia ja hip-hopia. Yhteen nimi on sanaleikki venäjän kielen sanasta пятница ("pjatnitsa" eli perjantai), sana "viisi" on nimittäin venäjäksi пять eli "pjat".
Antarktiksenlauha

Antarktiksenlauha eli etelämantereenlauha ("Deschampsia antarctica") on pieni heinäkasvi, jota tavataan Etelämantereella sekä Etelä-Orkneyn ja Etelä-Shetlannin saariryhmillä. Kysymyksessä on kalju heinäkasvi, jota tavataan vain eteläisellä tundralla. Kasvi on toinen kahdesta Etelämantereella alkuperäisenä esiintyvästä siemenkasvista kohokkikasvi "Colobanthus quitensisin" ohella. Sen kasvuala on laajenemassa ilmastonmuutoksen myötä.
Sänger

Sänger oli Saksan ilmailu- ja avaruuskeskuksen () avaruussukkula-projekti, jota kehitettiin pätkittäin 1960-luvulta 1990-luvulle asti. Se sai nimensä avaruussukkulan ensimmäisen kehittäjän itävaltalaisen Eugen Sängerin mukaan, joka kehitti Silbervogel-suunnitelmaansa 1930-luvulta vuoteen 1945.
Sänger-avaruussukkula.
Sukkulaa kehitti Junkersin lentokonetehdas vuodesta 1961. Konseptin idea oli kuljettaa sukkula lentokoneen selässä ja laukaista se kiertoradalle 30 km korkeudella stratosfäärissä. Sängerin piti kuljettaa kaksi astronauttia. Hanke päättyi vuonna 1974, hieman öljykriisin jälkeen.
Sänger II.
Sänger II-projekti oli Saksan avaruushallinnon 1980-luvulla aloittama jatkohanke avaruussukkulan kehittämiseksi. Sen tekninen toteutus oli Messerschmitt-Bölkow-Blohm-yhtiön käsissä. Tässäkin ensimmäinen vaihe oli lentokone, josta sukkula laukaistaan korkealla ilmakehässä. Tämän vaiheen suurin nopeus olisi ollut Mach 7 ja sukkula kiihdyttäisi omilla moottoreillaan ratanopeuteen avaruudessa. 
Projekti päättyi vuonna 1995 Euroopan avaruustoiminnan monien suurhankkeiden alasajon vuosi.
Tiibetinbuddhalaisuus

Lamalaisuus eli tiibetiläinen buddhalaisuus tai tiibetinbuddhalaisuus on buddhalaisuuden erityinen tiibetiläinen suuntaus. Lamalaisuus alkoi kehittyä vajrayānabuddhalaisuudesta 700-luvulla. Tiibetinbuddhalaisuus on nykyään levinnyt etenkin tiibetiläisten ja mongolialaisten asuttamilla alueilla kuten Tiibet, Nepal, Intia ja Mongolia.
Tiibetinbuddhalaisuudessa on useita lahkoja, jotka erottuvat ulkoisesti vaatetuksen ja temppelien koristeluiden perusteella. Tsong-khapa (1357–1419) perusti gelugin, keltaisen lahkon, 1400-luvun alussa. Hän saavutti kahden oppilaansa, kolmannen dalai-laman ja ensimmäisen panchen-laman kanssa suurimman kannattajamäärän ja johtoaseman. Tiibetinbuddhalaisuudessa muiden buddhalaisuuden suuntauksien tavoin pelastus tarkoittaa täydellistä poistumista jälleensyntymisen kiertokulusta ja vapautumista nirvanaan.
Panchen-lama on tiibetinbuddhalaisuuden gelug-koulukunnan toiseksi korkein johtaja. Korkein johtaja on dalai-lama. Panchen-laman tehtävänä on muun muassa löytää uusi dalai-laman inkarnaatio ja päinvastoin. Panchen-lama käsitetään Buddha Amitabhan henkilöytymäksi.
Suomessa yksi tiibetinbuddhalainen stupa sijaitsee Kanta-Hämeen Jokioisissa, sen ollen maan suurin buddhalainen pyhättö.
101 dalmatialaista (vuoden 1996 elokuva)

101 dalmatialaista ("101 Dalmatians") on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Elokuva perustuu Disneyn vuoden 1961 animaatioelokuvaan ja sen pohjana olevaan romaaniin "Satayksi dalmatiankoiraa". Elokuva kertoo ilkeästä, turkiksiin pakkomiellettä potevasta muotisuunnittelijasta Cruella de Vilistä, joka haluaa itselleen dalmatiankoiran pennuista valmistetun täplikkään turkin. De Vil syyllistyy rikoksiin yrittäessään koota pentuja turkkiin.
Cruella de Viliä näyttelevä Glenn Close oli roolisuorituksestaan ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi, mutta hävisi palkinnon Madonnalle. Elokuvan jatko-osa "102 dalmatialaista" julkaistiin vuonna 2000.
Rooleissa.
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Pekka Lehtosaari, Ralf Öhberg, Heikki Mähönen, Veikko Honkanen ja Petteri Summanen. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Heikki Lehtosaari.
Holly Hunter

Holly Paige Hunter (s. 20. maaliskuuta 1958 Conyers, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Hunter opiskeli näyttelemistä Carnegie Mellon -yliopistossa, josta valmistui vuonna 1980. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1981 elokuvassa "Koston liekit", jossa hänellä oli sivuosarooli, ja elokuvauransa ensimmäisen pääosaroolin vuonna 1987 Coenin veljesten elokuvassa "Arizona Baby". Hän esitti tuossa elokuvassa Edwina ”Ed” McDunnoughia toisen pääosaesittäjän Nicolas Cagen ollessa H. I. McDunnough. Samana vuonna Hunter näytteli myös elokuvassa "Broadcast News – suora lähetys" ja sai suorituksestaan useita palkintoja, muun muassa parhaan naispääosan Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilta. Hän oli myös ehdolla parhaan naispääosan Oscarin ja parhaan naispääosan Golden Globen saajaksi.
Hunter on saanut useita palkintoehdokkuuksia myös myöhemmällä urallaan. Vuoden 1994 Oscar-gaalassa hän oli ehdolla kahdessa kategoriassa, paras naispääosa ("Piano") ja paras naissivuosa ("Firma"). Hän voitti palkinnon roolistaan Ada McGrathina draamaelokuvassa "Piano". Hän sai roolista myös Baftan, Golden Globen ja parhaan naispääosan "Prix d’interprétation féminine" -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilta. Viimeisimmän useampia palkintoehdokkuuksia keränneen elokuvaroolinsa Hunter teki vuonna 2003 elokuvassa "Kolmetoista", josta hän oli parhaan naissivuosan sarjassa ehdolla muun muassa Oscarin, Baftan, Golden Globen ja SAG-palkinnon saajaksi.
Edellä mainittujen elokuvien lisäksi muita Hunterin tunnettuja elokuvia ovat Coenin veljesten elokuva "Voi veljet, missä lienet?" vuodelta 2000 ja animaatioelokuva "Ihmeperhe", jossa hän toimi Elli Vaaran / Neiti Rajattoman alkuperäisenä äänenä.
Hunter näytteli pääroolia, Grace Hanadarkoa Turner Network Televisionin (TNT) vuosina 2007–2010 ensiesittämässä rikosdraamasarjassa "Hyvässä uskossa". Hän oli tuosta roolista kahdesti ehdolla Emmyn ja kerran Golden Globen saajaksi. Hänet on palkittu televisiopalkinto Emmyllä kahdesti, vuonna 1989 pääosasta televisioelokuvassa "Roe vs. Wade" ja vuonna 1993 pääosasta televisioelokuvassa "Murhaajaäidin tarina".
Hunter on näytellyt urallaan elokuvien ja television lisäksi myös teatterissa. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vuonna 1982 Beth Henleyn kirjoittamassa näytelmässä "Crimes of the Heart". Vuonna 1984 hän näytteli päähenkilö Carnellea niin ikään Henleyn kirjoittamassa näytelmässä "The Miss Firecracker Contest" ja uusi roolin sen vuonna 1989 ilmestyneessä elokuvaversiossa.
Hunter sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2008.
Yksityiselämä.
Hunter on ollut naimisissa kerran: vuonna 1995 solmittu avioliitto elokuvaaja Janusz Kamińskin kanssa päättyi vuonna 2001. Myöhemmin hän on seurustellut brittinäyttelijä Gordon MacDonaldin kanssa, jonka kanssa on näytellyt Marina Carrin näytelmässä "By the Bog of Cats" Lontoon West Endillä. Hänellä on MacDonaldin kanssa kaksi lasta: tammikuussa 2006 syntyneet kaksospojat.
Paavo Puurunen

Paavo Puurunen (s. 28. elokuuta 1973 Kuhmo) on suomalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari joka edusti seuratasolla Kuhmo-Ski'tä. Maailmanmestaruuden Puurunen voitti 2001 Pokljukassa 20 kilometrillä. Vuoden 2003 MM-kilpailuissa hän otti pronssia takaa-ajossa. Maailmancupissa Puurusella on yksi voitto. Ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1998 olivat Puurusen mitalijuhlaa: kultaa sekä 10 että 20 kilometrillä samoin kuin 10 + 12,5 km takaa-ajossa. Puurunen lopetti uransa keväällä 2006 viimeisenä saavutuksenaan sotilaiden MM-hopea ampumahiihdon partiohiihdossa. Hän palasi kilpaladuille kaudella 2007–2008 ja voitti takaa-ajon Suomen mestaruuden.
Puurunen on toiminut Yle Urheilun asiantuntijana lokakuusta 2014 lähtien.
Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks

Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks on Hanoi Rocksin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin helmikuussa 1981. Albumin tuottivat Andy McCoy ja Michael Monroe. Levy äänitettiin Tukholmassa, "Park Studiossa". Alun perin levyn nimeksi piti tulla "Some Like It Hot" Michael Monroen Marilyn Monroe t-paidan tekstin "Some Like It Hot" tapaan. Haastattelussa on myös mainittu ensialbumin nimeksi tulevan "Five Thunderbirds on the Run", ja muitakin nimiä oli annettu julkisuuteen ennen julkaisua. Wigwamin Jim Pembroke kuitenkin keksi tämän levyn lopullisen nimen, joka on itämainen ja sisältää yhtyeen nimen ja soveltui näin hyvin yhtyeen esikoislevyn nimeksi. 
Levyn kannessa on liikkuvat Michael Monroe ja Andy McCoy, joka soittaa kolmemikrofonista vuoden 1958 Gibson Les Paul Custom "Black Beautya". Sama kitara, joka on McCoylla Pelle Miljoona Oy:n menestysalbumin Moottoritie on kuuma kannessa. Black Beauty on Andy McCoyn järjestyksessä toinen hankkima kitara, joka hänellä on ollut edelleen käytössä 2000-luvun alussa.
Levyn julkaisun tukemiseksi tammikuussa Hanoi Rocks teki Suomen rock-historian pisimmän kiertueen: 102 keikkaa vuodessa. Yhtye teki parhaimmillaan 58-59 keikkaa 56 päivässä. Hanoi Rocks julkaisi ensimmäisen albuminsa vain kuukausi ensimmäisen Suomen esiintymisensä uudenvuodenaattona 1980 Virtain urheilutalolla jälkeen. 
Levyllä oleva "Walking With My Angel" on cover Bobby Veen kappaleesta. Kaikki kappaleet on kuitenkin merkitty Andy McCoyn nimiin paitsi "Cheyenne", jonka toiseksi säveltäjäksi Monroe mainitaan. Levy oli Suomen ensimmäinen melodinen hard- ja glam rock-albumi. Hyvästä vastaanotosta huolimatta levy ei myynyt Suomen mittapuulla kovin hyvin. Levyn arvostus kasvoi niin yhtyeen kuin yleisönkin mielissä, kun yhtye alkoi todella menestyä. Levyn hittikappale oli "Tragedy", joka on yksi Hanoi Rocksin vieläkin suosiossa olevista alkuajan kappaleista. "Don't Never Leave Me" kappale julkaistiin uutena suuren suosion saaneena "Don't You Ever Leave Me" -nimisenä versiona yhtyeen menestysalbumilla Two Steps From The Move.
Albumin kannen suunnitteli Stefan Bremer. Kansi valittiin keväällä 2012 yleisöäänestyksessä Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi levynkanneksi Roadrunnerin ja Seilin jälkeen.
Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan

Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan on ruotsalaisen luonnontieteilijän Carl von Linnén kehittämä eliöille tarkoitettu taksonominen luokitusjärjestelmä, jolla ei ole kehitysopillista perustaa. Putkilokasvien luokitus perustuu lähinnä heteiden lukumäärään. Luokituskriteerinä käytettiin lisäksi sitä, ovatko heteet ja emit samassa vai eri kukassa eli ovatko kukat kaksi- vai yksineuvoisia.
Kasvit, joiden kaikki kukat ovat kaksineuvoisia.
Jokaisessa kukassa on sekä heteitä että emejä.
Hollolan Sanomat

Hollolan Sanomat on Päijät-Hämeessä Lahden seudun maakuntalehti ja Etelä-Suomen Sanomia kustantavan Hämeen Media Oy:n Seutunelosiin kuuluva ilmaisjakelulehti. Aikaisemmin Hollolan Sanomat oli riippumaton yksityinen sanomalehti, jonka talous perustui tilausmaksuihin ja ilmoituksiin, mutta se hävisi kilpailun ilmaisjakeluna jaellulle Hollolan Seudulle. Hollolan Sanomat tämän jälkeen siirtyi nykyiselle omistajalleen, jonka vuoksi siitä tuli myös ilmaisjakelulehti.
Hollolan Sanomien, Nastola-lehden, Päijät-Hämeen ja Orimattilan aluelehden vastaava päätoimittaja on Ville Hakala.
Hämeen Media Oy:n kustantama Hollolan Sanomat jaetaan keskiviikkoisin Hollolaan, Kärkölään ja Hämeenkoskelle 14 580 kappaleen painoksena.
Mark Viduka

Mark Viduka (s. 9. lokakuuta 1975 Melbourne, Australia) on australialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen sukujuurensa ovat Kroatiassa ja Ukrainassa.
Vidukan ensimmäinen seura aikuisten sarjoissa oli Melbourne Knights, josta hän siirtyi kuitenkin jo yhden loistavan kauden jälkeen ”juurilleen” Kroatiaan, Dinamo Zagrebin riveihin. Hyvät esitykset jatkuivat myös siellä, ja vuonna 1998 Glasgow Celtic osti Vidukan 3,5 miljoonan punnan hintaan. Hänen pelattuaan kaksi kautta Celticissä Leeds United teki tarjouksen, ja Viduka siirtyi joukkueeseen, jossa hän nousi maailmanmaineeseen.
Debyyttikaudesta 2000–2001 Leedsissä muodostui menestyksekäs. Maaleja syntyi Valioliigassa 17 ja Mestarien liigassa 4. Lisäksi joukkue ylsi Mestarien liigassa peräti neljän parhaan joukkoon. Leedsin ajauduttua talousvaikeuksiin Viduka siirtyi vuonna 2004 Middlesbroughiin, joka haali riveihinsä useita laskevia tähtiä, kuten Jimmy Floyd Hasselbaink, Gaizka Mendieta, Juninho Paulista, Ray Parlour ja Michael Reiziger. Maalinteko uudessa seurassa ei sujunut aivan yhtä hyvin kuin Leedsissä.
Viduka siirtyi kesällä 2007 Middlesbrough’sta Newcastle Unitediin ollen uuden päävalmentajan Sam Allardycen ensimmäinen hankinta. Uransa loppuvaiheilla hän kärsi loukkaantumisista ja päätti uransa Newcastlen pudottua Valioliigasta vuonna 2009.
Viduka valittiin vuonna 2000 Oseanian vuoden parhaaksi jalkapalloilijaksi. Samana vuonna pelaajat äänestivät hänet Skotlannin valioliigan parhaaksi pelaajaksi. Hän toimi Australian jalkapallomaajoukkueen kapteenina Saksan MM-kisoissa 2006.
Uusi Lahti

Uusi Lahti on Lahdessa keskiviikkoisin ja lauantaisin 52 500 kappaleena (vuonna 2016) leviävä ilmaisjakelulehti. Lehti jaetaan kuukauden ensimmäisenä keskiviikkona myös vanhan Nastolan alueelle, jolloin sen kokonaisjakelu on 59 250 kappaletta. Lehden kustantaja on Hämeen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden päätoimittajana on vuodesta 2008 toiminut Tommi Berg, edellinen päätoimittaja oli Kari Naskinen. 
"Uusi Lahti" voitti Vuoden kaupunkilehti -kilpailun 2014. Lehden verkkosivut palkittiin Suomen kaupunkilehtien parhaina verkkosivuina vuonna 2015. 
Syksyllä 2005 "Uusi Lahti" sai Julkisen sanan neuvostolta huomautuksen seksuaalivähemmistöjä käsitelleestä halventaneesta pääkirjoituksesta.
"Uusi Lahti" -lehti oli perinteisen lahtelaisen jalkapallotapahtuman Lahti Cupin pääyhteistyökumppani ja turnaus tunnettiin pitkään Uusi Lahti Cupina.
Hessu suurmiehenä

Hessu suurmiehenä on 1970- ja 1980-luvuilla ilmestynyt Disney-albumisarja, jossa Hessu Hopo ja Mikki Hiiri näyttelevät merkittäviä historiallisia hahmoja. Albumisarjan tarinat mukailevat humoristisella tavalla historiallisia tapahtumia.
"Hessu suurmiehenä" -albumisarjan loivat brasilialaiset piirtäjät ja käsikirjoittajat, kuten Hector Adolfo de Urtiága ja Rubén Torreiro; niiden tekoon osallistuivat myös esimerkiksi Cal Howard ja Carl Fallberg. Suurimman suosion albumisarja saavutti kuitenkin Euroopassa. Albumeita julkaistiin yhteensä 38 kappaletta, tosin eri maissa eri määrä ja eri järjestyksessä. Suomeksi tarinoita on käännetty kahdeksan.
Paul Bosvelt

Paul Bosvelt (s. 26. maaliskuuta 1970, Doetinchem, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään kotimaansa korkeimmalla sarjatasolla, Eredivisiessä sekä myös maansa maajoukkueessa.
Bosvelt aloitti uransa amatööriseura SC Doesburgissa, josta hän siirtyi ensimmäiseen ammattilaisjoukkueeseensa, Go Ahead Eaglesiin, vuonna 1989. Pääsarjassa Bosvelt pelasi ensimmäisen kerran vuonna 1992 oltuaan mukana nostamassa Eaglesiä liigaan. FC Twente osti hänet kaudeksi 1994/1995 ja hän pelasi seurassa kolme kautta, kunnes siirtyi Feyenoordiin, ensimmäiseen huipputason seuraansa. Bosvelt oli mukana Feyenoordin parhaissa saavutuksissa pitkään aikaan, hän voitti seurassa muun muassa Eredivisien ja UEFA Cupin.
Vuonna 2003 hän siirtyi Englannin Valioliigaan, Manchester City FC:n joukkueeseen. Siellä Bosvelt pelasi kaksi keskinkertaista kautta, kunnes siirtyi takaisin Alankomaihin, Heerenveeniin. 
Bosvelt pelasi Hollannin maajoukkueessa 24 ottelua, ja hän pelasi vuoden 2000 EM-kisoissa.
Ura.
"(kausi, seura, liigaottelut/maalit)"
"*" kausi toiseksi ylimmällä sarjatasolla
Katie Holmes

Kate Noelle ”Katie” Holmes (s. 18. joulukuuta 1978 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Tausta.
Katie Holmes syntyi viisilapsisen perheen nuorimmaisena. Hänellä on kolme isosiskoa ja yksi isoveli. Holmes sai roomalaiskatolilaisen kasvatuksen. Holmesilla ei ollut nuorena kiinnostusta ryhtyä näyttelijäksi. 14-vuotiaana hän aloitti mallikoulun. 
Ura näyttelijänä.
Suurelle yleisölle Holmes tuli tutuksi "Dawson’s Creek" -teinidraamasarjasta, jota Suomessa esitti Nelonen. Hän on myös näytellyt muun muassa elokuvissa "Aprilin juhlat" (2003) ja "Batman Begins" (2005). Vuonna 2011 Holmes näytteli Jackie Kennedyä draamasarjassa "Kennedyt" ("The Kennedys").
Yksityiselämä.
Holmes kihlautui 17. kesäkuuta 2005 Pariisissa teiniaikojensa kaukoihastuksen ja idolinsa, näyttelijä Tom Cruisen kanssa. Holmes ja Cruise saivat ensimmäisen yhteisen lapsensa 18. huhtikuuta 2006. Suri-niminen tytär syntyi Los Angelesissa. Pari avioitui Italiassa 18. marraskuuta 2006. Pariskunta jätti erohakemuksen kesällä 2012. Aikaisemmin Holmes oli kihloissa näyttelijä Chris Kleinin kanssa.
Väinö Kirstinä

Väinö Antero Kirstinä (29. tammikuuta 1936 Tyrnävä – 23. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen prosaisti ja runoilija.
Ura.
Kirstinä kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1956 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1963. Kirstinä on tunnettu lähinnä modernista runoudestaan, mutta hän oli myös merkittävä esseisti ja suomentaja.
Uransa alussa Kirstinä oli taitava luonnonlyyrikko. Ensimmäisen teoksen "Lakeus" (1961) julkaisi WSOY, mutta välit menivät uutta luovan teoksen "Hitaat auringot" ilmestyttyä vuonna 1963, ja Kirstinä siirtyi Tammelle. Luonnonlyriikkaa ja surrealismia yhdistelevän, dadaismia lähenevän runotuotantonsa lisäksi hän kirjoitti esseitä.
Kirstinän vanhemmat olivat Pauli Jaakko Kirstinä ja Martta Elisabet (o.s. Matinolli), puolisot kirjailija Eila Kostamo 1960–1966 ja professori Leena Kirstinä (o.s. Horppu) 1966 lähtien. Väinö Kirstinän lapset ovat toimittaja Kati Kirstinä (s. 1962) ja kuvataiteilija Anna Kirstinä (s. 1969).
Blake ja Mortimer

Blake ja Mortimer on sarjakuva, jonka loi belgialainen sarjakuvataiteilija ja -kirjoittaja Edgar P. Jacobs (1904–1987). Belgialainen sarjakuvalehti "Tintin Magazine" julkaisi Blakea ja Mortimeria sarjamuodossa vuodesta 1946, jonka jälkeen se ilmestyi albumeina (kustantaja "Les Editions du Lombard").
Jacobin kuoleman jälkeen viimeisen kesken jääneen tarinan vei loppuun Bob De Moor. Sarjaa jatkoi myöhemmin piirtäjä ja kirjoittaja -parit Van Hamme / Benoit ja Sente / Juillard.
Blakesta ja Mortimerista tehtiin televisioon animaatiosarja (alkoi Suomessa kanavalla TV1 31. tammikuuta 2000).
Päähenkilöt.
Kolme päähahmoa saivat alkunsa Flash Gordon -tyyppisessä pitkässä sarjakuvaseikkailussa "Le Rayon U" (1943), jossa heidän nimensä olivat vielä professori Marduk, lordi Calder ja kapteeni Dagon.
Mortimerilla on vastineensa oikeassa maailmassa. Jacobs otti hahmoon mallia ystävästään ja kollegastaan Jacques Von Melkebekestä, tosin Mortimerille lisättiin parta. Blake puolestaan sai hänkin piirteensä Jacobsin ystävältä Jacques Laudylta, tällä kertaa hahmolle lisättiin viikset.
Tarinat.
Vaikka sarjan nimi on Blake ja Mortimer, professori Mortimer on selvästikin sarjan keskushahmo. Alkuperäisessä sarjassa juuri hän, kiivaan ja intoilevan luonteensa takia, tempautuu mukaan seikkailujen pyörteisiin.
Joissakin kertomuksissa Blake ja Mortimer asuvat yhdessä Sherlock Holmesin ja tohtori Watsonin (Watson tosin astui myöhemmin aviosäätyyn) tapaan poikamiehinä. Blake muistuttaa ulkonäöltään hivenen myös Flash Gordonia ja Mortimer tohtori Zarkovia. Saksalaisten miehitettyä Belgian Jacobs piirsi muutaman viikon jatkoa Flash Gordonille ennen kuin sotasensuuri ehti sen kieltää.
Jacobs sijoitti tarinansa luomishetken aikaiseen maailmaan, joten ensimmäisissä tarinoissa on selvä 1950-luvun tuntu kun taas hänen viimeiseksi luomansa seikkailut tapahtuvat 1970-luvulla.
Blake ja Mortimer -sarja.
1–11: tarina ja piirros Edgar P. Jacobs
12: tarina Edgar P. Jacobs, piirros Bob De Moor
13, 15: tarina Jean Van Hamme, piirros Ted Benoit
14, 16–17: tarina Yves Sente, piirros André Juillard
Lahden Seudun Sanomat

Lahden Seudun Sanomat eli entiseltä nimeltään Hollolan Seutu oli lakanneen Green Moon Oy:n kustantama 35 000 kappaleen painoksena maanantaisin ilmestyvä (viikonloppuna jaettava) ilmaisjakelulehti. 
Lokakuussa 2009 lehti muutti nimekseen "Lahden Seudun Sanomat". Lehden nimen muutos johtui siitä, että lehden jakelu kasvoi voimakkaasti Lahden kaupungin alueella. Lehden toimitusjohtaja oli Henry Urbanowicz. 15. maaliskuuta 2007 päätoimittajaksi nimitettiin Kari Mustonen. Hän siirtyi Hollolan Seutuun Esan Paikallislehdet Oy:n omistamasta Hollolan Sanomista. 
Jakelualueena oli Hollolan kaikki taloudet, Hämeenkosken ja Kärkölän taajamat sekä Länsi-Lahden kaupunginosat Rautakankare, Jalkaranta, Metsäkangas, Keskussairaalan alue, Pirttiharju ja Riihelä.
Lehden uusinta numeroa oli mahdollista lukea netissä näköispainoksena.
Carlo Maderno

Carlo Maderno (1556 – 30. tammikuuta 1629 Rooma) oli italialainen arkkitehti. Maderno oli 1600-luvun alkupuolen huomattavimpia arkkitehteja Italiassa ja hän oli varhaisen barokkiarkkitehtuurin suunnannäyttäjiä. Maderno tunnetaan parhaiten Pietarinkirkon fasadin suunnittelijana.
Madernon ura arkkitehtina alkoi, kun hän toimi setänsä arkkitehti Domenico Fontanan apulaisena Roomassa. Madernon ensimmäinen merkittävä oma työ oli Santa Susannan kirkon fasadin suunnittelu vuosina 1597–1603. Maderno taidot kiinnittivät paavi Paavali V:n huomion, ja vuonna 1603 Maderno nimitettiin Pietarinkirkon pääarkkitehdiksi. Maderno suunnitteli vuonna 1607 Pietarinkirkon päälaivan sekä kirkon uuden fasadin. Hänestä tuli myös Paavali V:n hoviarkkitehti.
Maderno teki Pietarinkirkon aiempiin suunnitelmiin merkittäviä muutoksia. Nämä muutokset noudattivat vastauskonpuhdistuksen henkeä. Päälaivan lisäys muutti Michelangelon kreikkalaiseen ristiin perustuvan pohjapiirroksen pitkänomaiseksi. Tämä merkitsi paluuta varhaiskristillisten ja keskiaikaisten katedraalien pohjakaavaan. Madernon suunnittelemaa Pietarinkirkon massiivista fasadia on arvosteltu paljon siitä, että se peittää Michelangelon suunnitteleman kupolin taakseen. Toisaalta fasadia on ihailtu sen valtavien pylväiden vahvasta ryhmittelystä.
Vuosina 1608–1620 rakennettu Santa Maria della Vittoria -kirkko on ainut rakennus, jonka Maderno suunnitteli yksin. Sekä Palazzo Barberini että Sant'Andrea della Vallen kirkko olivat rakennusprojekteja, joihin hän osallistui vain niiden alkuvaiheessa tai saattamalla muiden arkkitehtien aloittaman työn loppuun. Palazzo Barberinin Maderno suunnitteli alun perin paavi Urbanus VIII:n suvulle. Francesco Borromini ja Gian Lorenzo Bernini viimeistelivät palatsin myöhemmin.
Seutuneloset

Seutuneloset on Lahden seudulla yhden päätoimittajan vastuulla ilmestyvä ilmaisjakelulehtikokonaisuus. Sen edeltäjänä oli Lahden seudulla syksyllä 2003 aloitettu "Seutuviikko-"lehti, joka pyrki yhdistämään Hollolan, Nastolan ja Asikkalan aiemmin tilattavat lehdet ilmaisjakelulehdiksi mediakokonaisuudeksi. "Seutuviikon" ensimmäinen päätoimittaja oli Markus Ahonen. Vuodesta 2012 lehtien päätoimittajana oli Stiina Ikonen, joka siirtyi "Hevosurheilu"-lehden päätoimittajaksi tammikuussa 2017. 
"Seutuviikko"-lehti purettiin kun paikallisuus kärsi lehden alueellisuudesta, ja lehtien julkaisemista jatkettiin erillisinä 1. joulukuuta 2004 alkaen. Lehdille jäi kuitenkin yhteinen päätoimittaja. 
Seutuneloset-kokonaisuuteen kuuluvat "Hollolan Sanomat", "Nastola-lehti" sekä "Päijät-Häme"-lehti. Myöhemmin kokonaisuuteen lisättiin vielä Orimattilassa ilmestyvä "Orimattilan aluelehti".
"Hollolan Sanomat" jaetaan Hollolan lisäksi Hämeenkoskelle ja Kärkölään, "Orimattilan aluelehti" Orimattilan lisäksi Artjärvelle, Pukkilaan ja Myrskylään ja "Päijät-Häme" Asikkalaan. Lehtien yhteinen painosmäärä on noin kappaletta.
Lehtiä jotka omalla alueella ovat ilmaiseksi jaettavia voi tilata myös alueen ulkopuolelle kotimaassa maksusta.
Nastola-lehti

Nastola-lehti on ilmaisjakelulehti, joka kuuluu Hämeen Median kustantamiin Seutuneloset-paikallislehtiin. Lehteä toimittavat päätoimittaja Ville Hakala ja Tuomas Räihä.
Lehden painos on lehden vuoden 2018 mediakortin mukaan 8 700 kappaletta, joka jaetaan Nastolaan ja Orimattilan Kuivannolle. Seutuneloset-lehtien kokonaispainos on noin kappaletta. 
Lehti alkoi ilmestyä uudelleen 1. joulukuuta 2004, kun Lahden seudun ilmaisjakelulehdet syksyllä 2003 yhdistänyt Seutuviikko purettiin. Tästä kuitenkin jäi Seutunelosille yhteinen päätoimittajuus.
Keijo Kurttila

Keijo Kurttila (s. 8. huhtikuuta 1975 Utajärvi) on suomalainen maastohiihtäjä, joka hiihtourallaan erikoistui sprinttimatkoille. Hän edusti urallaan Kuusamon Erä-Veikkoja ja Imatran Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi oululainen ammattivalmentaja Hannu Kaikkonen. Keijo Kurttila sijoittui neljä kertaa palkintosijoille hiihdon maailmancupissa. Kurttila on voittanut urallaan neljä henkilökohtaista sprintin suomenmestaruutta. 
Yksityiselämä.
Kurttila on naimisissa ja hänellä on seitsemän lasta. Hän harrastaa lastensa kanssa olemista ja melomista. Keijo Kurttila ja hänen vaimonsa omistavat Kurttilan lomamökit yrityksen, Kurttila toimii myös grillihiiltä valmistavassa firmassaan. Hän omistaa myös hotelli Rokuanhovin.
Kuivanto

Kuivanto on kylä Orimattilan kaupungissa Orimattilan ja Lahden rajalla. Sen voidaan katsoa muodostuvan useista kylistä: Kuivanto, Anttila, Isokylä, Katajala, Korvenpää, Koskunen, Köykkälä, Metsäkulma, Montari, Rahjala ja Rekola.
Kylässä toimii peruskoulun ala-aste (Kuivannon koulu), kyläjohtokunta ja lukuisia yhdistyksiä. Sen pellonreunat ovat myös hyvä lintuhavaintokohde. Kylätalona toimii satavuotias maamiesseuran talo, jossa järjestetään myös yksityistilaisuuksia. Kylässä on myös oma kirkko (Kuivannon kirkko) ja hautausmaa.
Kuivannosta tuli 2010 Päijät-Hämeen vuoden kylä. Siellä toimivat mm. Kuivannon Maamiesseura r.y., Kuivannon maatalousnaiset, Kuivannon Nuorisoseura ry ja Kuivannon metsästysseura ry.
Urheilutapahtumana kylässä on järjestetty vuodesta 1981 alkaen "Kuivannon kymppi".
Historiaa.
Kuivannolle perustettiin 1867 Koskusten kansakoulu.
1918.
Kuivannossa osasto Brandensteiniin kuuluva 225. reservijalkaväkirykmentti kävi taisteluita vuonna 1918 pyrkiessään Uudenkylän asemalle sekä suojatessaan sivustojaan. Kylässä on myös sotamuistomerkki Uudenkylän- ja Orimattilantien risteyksessä kaatuneille aliupseereille (Gustav Friedr. Wilh. Pehle 14.4.1888–15.4.1918 ja Heinrich Friedrich Müsse 31.8.1894–15.4.1918) sekä kahdelle miehistöön kuuluvalle (Otto Pilz 6.8.1876–15.4.1918 sekä Gustav Heinrich Niemann 23.7.1880–15.4.1918).
Justus Ripatti

Justus Ripatti (2. huhtikuuta 1892 Hirvensalmi – 23. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen järjestyksessä toinen Suomen valtakunnansovittelija vuosina 1963–1965.
Elämäkerta.
Justus Ripatin vanhemmat olivat hirvensalmelainen maanviljelijä Justus Ripatti ja Eliina Alamäkelä. Sisällissodan aikana Ripatti toimi komppanianpäällikkönä valkoisten puolella haavoittuen sodassa vaikeasti. Sen jälkeen hän osallistui vielä vuonna 1919 Viron vapaussotaan. 
Ripatti suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1920 ja sai samana vuonna varatuomarin arvonimen. Hän toimi asianajajana Viipurissa vuosina 1922−1940, Suomen Työnantajain Keskusliiton toimistopäällikkönä vuosina 1940−1941 ja hallintoneuvoksena kauppa- ja teollisuusministeriössä vuosina 1942−1945. Hän oli valtakunnansovittelijana vuosina 1963–1965 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Työnantajaliiton toimitusjohtajana 1945–1959. Hän sai laamannin arvonimen vuonna 1959. Viipurissa asuessaan hänet valittiin vuonna 1936 Viipurin kaupunginvaltuustoon. 
Hänen puolisonsa oli hammaslääkäri Hellin Sofia Reinikainen. Ripatin poika oli suurlähettiläs Pertti Ripatti.
Vegetatiivinen tila

Vegetatiivinen tila (&lt; latinan "vegetabilis", elämään kykenevä) tarkoittaa tiedottomuutta, jossa henkilö ei kykene ilmaisemaan itseään eikä käsittämään ulkoista maailmaa.
Vegetatiivinen tila eroaa aivokuolemasta siltä osin, että siinä henkilön aivorunko toimii ja hän pystyy hengittämään itsenäisesti, hänen silmänsä ovat auki, sydän toimii, ja nielemis-, imemis- ja yskimisrefleksit ovat kunnossa. Nielemisrefleksistä huolimatta vegetatiivisessa tilassa olevaa henkilöä on kuitenkin ruokittava syöttöletkun kautta. Henkilö ei siinä tilassa pysty pidättämään virtsaa tai ulostetta.
Vegetatiivisessa tilassa olevasta potilaasta saatetaan sanoa, että hän on teknisesti elossa, mutta aivokuollut. Kyseinen kuvaus on kuitenkin virheellinen. Potilaalla voi esiintyä spontaania liikehdintää, hänen silmänsä saattavat aueta ulkoisen ärsykkeen vaikutuksesta. Hän ei kuitenkaan puhu eikä reagoi käskyihin. Vegetatiivisessa tilassa oleva potilas saattaa vaikuttaa jokseenkin normaalilta; hän saattaa ajoittain virnistää, itkeä tai nauraa.
Aivokuolleesta poiketen vegetatiivisessa tilassa oleva potilas saattaa joissakin tapauksissa herätä. Lasten mahdollisuudet toipua ovat jonkin verran paremmat kuin aikuisten potilaiden. Heräämisen todennäköisyys pienenee sitä mukaa mitä kauemmin vegetatiivinen tila on kestänyt.
Riippuen vegetatiivisen tilan aiheuttajasta, vakavuudesta ja neurologisen vaurion laajuudesta sen lopputulos vaihtelee paranemisen ja kuoleman välillä.
Toipuminen tapahtuu pikkuhiljaa; potilaan tietoisuuden taso ja reagointi ympäröivään maailmaan kasvavat vähitellen. Tilasta herännyt henkilö voi kärsiä erikoishoitoa vaativista fyysisistä, henkisistä ja psykologisista vaikeuksista. Jotkut potilaat eivät koskaan yllä edes yksinkertaisimman reagoinnin tasolle, mutta useat taas palaavat täysin tajuihinsa. Yleensä tajuttomuus kestää kahdesta neljään viikkoa, mutta jotkut potilaat saattavat pysyä tilassa vuosia tai jopa vuosikymmeniä. Yleisin kuolinsyy vegetatiivisessa tilassa olleella henkilöllä on infektiotartunta kuten keuhkokuume.
Uurrekieli

Uurrekieli () on yleinen, etiologialtaan tuntematon kielen pinnan muutos. Sitä pidetään normaalina kielen rakenteen varianttina. Tyypillisesti nähdään syvyydeltään vaihtelevia uurteita kielen dorsaali- ja lateraalipinnoilla. Yleensä uurrekieli on oireeton. Oireita saattaa ilmaantua uurteisiin tapahtuvan ruoan ja plakin kasaantumisen seurauksena sekä niillä potilailla, joilla on karttakieli.
Hoito.
Uurrekieli ei vaadi hoitoa. Jos kielessä on oireita johtuen uurteiden tulehduksesta, voidaan sitä harjata pehmeällä hammasharjalla uurteissa kasvavien mikrobipopulaatioiden vähentämiseksi.
Syväri (järvi)

Syväri on järvi Pohjois-Savossa. Se sijaitsee Nilsiän taajaman pohjoispuolella, entisen Nilsiän kaupungin (nykyinen Kuopio) sekä entisen Varpaisjärven alueilla (nykyinen Lapinlahti). Se kuuluu Vuoksen vesistön Nilsiän reittiin. Lastukosken kanava yhdistää sen etelässä Vuotjärveen. Järven pinta-ala on 78 km². Järven pituus on 33–35 km ja leveys 10 kilometriä. Järven pituusakseli on kaakko–luodesuuntainen, ja sen kaakkoisosa muodostaa laajemman järvialtaan, luoteisosan muodostaessa kapean mutta pitkän lahden.
Tahkovuoren matkailukeskus ja pujottelurinteet sijaitsevat järven länsilaidalla Tahkolahden molemmilla rannoilla.
Tahkovuoren kohdalla Syvärissä on Aholansaari, joka tunnetaan Paavo Ruotsalaisen kotipaikkana.
Francis Edward Bache

Francis Edward Bache (14. syyskuuta 1833 Birmingham – 24. elokuuta 1858 Birmingham) oli englantilainen säveltäjä. Hän opiskeli viulunsoittoa Alfred Mellonin ja sävellystä William Sterndale Bennettin johdolla. Vuonna 1853 Bache lähti Leipzigiin opiskelemaan. Hän kuoli keuhkotautiin Birminghamissa 24 vuoden iässä vuonna 1858.
Bachen tuotantoon kuuluu muun muassa trio pianolle ja jousille, kaksi operettia, pianokonsertto sekä useita julkaisemattomia pianokappaleita ja lauluja.
Hellas (piano)

Hellas oli suomalainen pianojen tuotemerkki, jota valmisti aluksi vuonna 1901 perustettu Hellas Oy ja sitten vuosina 1950–2007 Nurmijärven Rajamäellä toiminut Hellas-Piano Oy ja vuosina 2008–2011 pianoja Aasiassa valmistuttanut uusi Hellas Oy. Hellas-pianoja valmistettiin Suomessa kaikkiaan lähes 130 000 kappaletta ja myytiin parhaimmillaan 12 omassa soitinmyymälässä eri puolilla Suomea. Enimmillään noin 60 prosenttia tuotannosta meni vientiin.
Historiaa.
Hellas-pianoyrityksen perusti Helsinkiin vuonna 1901 Karl Oskar Rehnström (1874–1941), joka oli 14 vuoden ajan työskennellyt Pietarissa saksalaisten pianonvalmistajien verstaissa. Yrityksen suosituin malli oli aluksi 130 cm korkea pystypiano, mutta tehdas alkoi rakentaa pieniä eriä myös flyygeleitä, vuodesta 1913 jopa konserttikokoisia. Vuonna 1931 Hellas Oy teki konkurssin ja siirtyi seuraavana vuonna Albin Feinanderin omistukseen toiminimellä Pianotehdas Hellas, mutta toiminta supistui lähes olemattomiin niin, että sotien jälkeen yrityksestä oli jäljellä muutama puolivalmis piano ja yksi ammattimies. Vuonna 1949 yrityksen ostivat Olavi Martelius ja Pekka Mäkelä, joilla oli jotakin kokemusta pianojen tekniikasta ja käytettyjen soitinten myynnistä. Heidän tarkoituksensa oli vain rakentaa keskeneräiset pianot valmiiksi ja sulkea sitten tehdas, mutta tehtaan vanha työntekijä Eero Virtanen sai heidät innostettua toiminnan laajentamiseen. Vuonna 1950 uusi Hellas-Piano Oy rakensi jo kuusi uutta pianoa, mutta tavaroiden tuontisäännöstelyn takia niiden osia piti hankkia ulkomailta jopa salakuljetuksen avulla.
Vuonna 1951 tehdas muutti Helsingistä Nurmijärven Rajamäelle, jonne valmistui uusi 11 000 neliömetrin laajuinen tehdas vuonna 1963. Vuoden 1967 Suomen markan devalvaation jälkeen käynnistyi Hellas-pianojen vientitoiminta 38 pianon toimituksella. Hellas-Pianon palveluksessa oli 1980-luvulla noin 250 työntekijää, ja pianoja valmistui noin 9 000 vuodessa. Viennin osuus oli parhaimmillaan noin 60 prosenttia. Vuonna 1985 avattiin Hyvinkäällä toinen tehdas, joka työllisti noin 30 henkilöä ja valmisti pianoja saksalaiselle Hohner-merkille. Hellas-piano Oy osti kotimaisen kilpailijansa Fazer Pianon vuonna 1989.
Hellaksen alkuperäinen malli säilyi tuotannossa lähes loppuun asti nimellä Hellas Helsinki, ja muita suosittuja malleja olivat 1960-luvulla esitelty Hellas Figaro ja "Helsingin Sanomien" pianotestissä vuonna 1987 pienten pianojen sarjan voittanut Hellas Amadeus. Useimmissa Hellas-pianoissa käytettiin saksalaisen Louis Rennerin tehtaan valmistamia koneistoja, 1970-luvun puolestavälistä lähtien joskus myös Schwanderin ja Saiton koneistoja.
Viimeinen keskikokoinen suomalaisvalmisteinen Hellas-piano, järjestysnumeroltaan 127 814 ja malliltaan Hellas Eroica, valmistettiin vuonna 2007 ja sijaitsee Tampereella. Hellas-Piano Oy:n seuraajaksi perustettiin 2007 uusi Hellas Oy, joka siirsi valmistuksen Kaukoitään mutta meni konkurssiin vuonna 2011.
Hellas-pianon valmistuksen loputtua Suomessa, Hellas-tuotenimi päätyi turkulaiseen omistukseen. Vuodesta 2011 Hellas-pianot ja Hellas-flyygelit on valmistettu Kiinassa maailman suurimmassa pianotehtaassa.
Karl Friedrich Abel

Karl Friedrich Abel (22. joulukuuta 1723 Köthen – 20. kesäkuuta 1787 Lontoo) oli saksalainen säveltäjä ja viola da gamban soittaja. 
Abel syntyi Köthenissä ja opiskeli Johann Sebastian Bachin johdolla. Vuonna 1759 hän siirtyi Englantiin. Siellä hän ystävystyi vuonna 1762 Johann Christian Bachin kanssa. Abel ja J. C. Bach pitivät yhdessä konsertteja Bachin kuolemaan saakka vuonna 1782. 
Abelin tuotantoon kuuluu muun muassa sonaatteja viola da gamballe sekä oboelle ja pianolle.
Thomas Arne

Thomas Augustine Arne (maaliskuu 1710 Lontoo – 5. maaliskuuta 1778 Lontoo) oli englantilainen säveltäjä. Hänen tunnetuin sävellyksensä on isänmaallinen laulu "Rule, Britannia!". Hänen sisarensa Susannah Maria Arne oli oopperalaulaja, äänialaltaan kontra-altto.
Arnen ensimmäinen ooppera "Rosamund" sai ensiesityksensä 1733. Arne meni 1736 naimisiin laulaja Cecilia Youngin kanssa. Pari kuitenkin erosi 1755. Heidän ainoa lapsensa oli säveltäjä Michael Arne.
Onnela (ravintola)

Onnela oli alun perin Sedu Koskisen perustama ketju, sittemmin Night People Groupin omistama Kajaanissa sijainnut ravintola, joka suljettiin lopullisesti 1. kesäkuuta 2025. Onnela-ketjun ensimmäinen ravintola perustettiin Helsinkiin vuonna 2004.
Onnelalla on Helsingin lisäksi ollut aikaisemmin ravintoloita muun muassa Turussa, Tampereella, Lahdessa, Kuopiossa, Oulussa, Raumalla, Rovaniemellä, Kokkolassa ja Seinäjoella. Parhaimmillaan ketjussa oli 12 ravintolaa.
Helsingin Onnela suljettiin syksyllä 2013.
Michel Blavet

Michel Blavet (13. maaliskuuta 1700 Besançon – 28. lokakuuta 1768 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja huilisti. 
Blavet oli kotoisin Besançonista, Ranskasta. Hän opiskeli useiden soitinten soittoa, mutta erikoistui myöhemmin huiluun. Uransa aikana Blavet soitti huilua muun muassa Pariisin oopperan orkesterissa sekä Ludvig XV:n Musique du Roi -orkesterissa.
Blavet sävelsi musiikkia ensisijaisesti huilulle. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa konsertto ja useita sonaatteja.
Shade Empire

Shade Empire on suomalainen, vuonna 1999 perustettu dark-, death- ja black metallia soittava yhtye. Suurin osa sanoituksista on tehty englanniksi, vaikka "...Ja pimeys laskeutui" on kirjoitettu suomeksi. 
Historia.
Yhtye on perustettu Kuopiossa vuonna 1999. Kolmen demon jälkeen yhtye sai sopimuksen italialaisen Avantgarde Musicin kanssa.
Huhtikuussa 2006 bändin levytyssopimus italialaisen Avantgarde Musicin kanssa purettiin. Yhtye solmi uuden sopimuksen suomalaisen Dynamic Arts -levy-yhtiön kanssa. Uusi levy Intoxicate O.S. ilmestyi 24. toukokuuta 2006. Intoxicate O.S. nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisella listalla sijalle 25.
Heinäkuussa 2006 Shade Empire valittiin Berliinissä järjestettävän PopKommin vuoden 2006 metalli-illan päätösaktiksi. Illan muut esiintyjät olivat Sabaton, Subconscious sekä suomalainen Diablo.
Shade Empiren albumi "Zero Nexus" ilmestyi 12. maaliskuuta 2008. Shade Empire esiintyi Tuskassa kesällä 2008.
Nightwishin ja Tarotin Marco Hietala on laulanut kappaleessa "Human Sculpture".
Huhtikuussa 2013 yhtye ilmoitti, että kitaristi Janne Niiranen on eronnut yhtyeestä. Aapeli Kivimäki liittyi uudeksi kitaristiksi.
Yhtyeen vuoden 2013 albumi "Omega Arcane" siirsi musiikkityyliä eeppisempään suuntaan aiemmista thrash metal -vaikutteisista levyistä.
Albumi "Poetry of the Ill-Minded" julkaistiin vuonna 2017. Albumilla tyyli on lähempänä melodista death metalia ja sisältää metalcore-vaikutteita.
Keväällä 2017 yhtye vaihtoi laulajaa, jolloin Juha Harjun tilalle tuli Henry Hämäläinen.
Janne Happonen

Janne Mikael Happonen (s. 18. kesäkuuta 1984 Kuopio) on suomalainen entinen mäkihyppääjä. Hän edusti Puijon Hiihtoseuraa. Häntä valmensivat Janne Väätäinen ja Jarkko Saapunki.
Kaudella 2005–2006 Happonen voitti hopeaa joukkuekilpailussa sekä Torinon olympialaisissa että lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Kulmissa. Torinon jälkeen hän saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Salpausselän kisoissa Lahdessa. Lahdesta alkaneen Nordic Tournamentin loppupisteissä Happonen oli kolmas. Kauden viimeisessä osakilpailussa Planican lentomäessä Happonen otti uransa toisen osakilpailuvoiton. Kauden 2005–2006 maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljästoista.
Kaudella 2006–2007 Happonen ei yltänyt maailmancupissa kertaakaan kymmenen joukkoon. Hän sijoittui vuodenvaihteessa 2007–2008 Keski-Euroopan mäkiviikolla kymmenenneksi ja saavutti helmikuussa 2008 uransa kolmannen ja neljännen maailmancupin palkintokorokesijan oltuaan toinen kummassakin Sapporon suurmäestä hypätyssä osakilpailussa. Hän otti Kuopiossa uransa kolmannen maailmancupvoiton yhden kierroksen kilpailussa, sijoittui Lillehammerissa kolmanneksi ja oli Nordic Tournamentin yhteispisteissä kolmas. Maailmancupkauden päättäneessä Planican osakilpailussa Happonen oli kolmas ja sijoittui toiseksi parhaana suomalaisena maailmancupin yhteispisteissä kahdeksanneksi. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa hän saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi.
Kesällä 2008 Happonen loukkaantui vakavasti Saksan Klingenthalin muovimäestä hypätessään. Hänen hyppykenkänsä pohja repesi irti ja sen jälkeen suksi katosi alta. Pahin vamma oli murtunut reisiluu, eikä tapauksen jälkeen tiedetty, pystyisikö mies enää urheilemaan. Noin vuotta myöhemmin hän kuitenkin pääsi takaisin mäkeen ja kiersi kaudella 2009–2010 jälleen kisoja. Kauden loppupisteissä hän sijoittui 49:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa Happonen oli mukana Suomen pronssijoukkueessa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi. Happonen loukkasi polvensa pahasti kesällä 2010. Loukkaantumisien jälkeen Happonen hyppäsi ensimmäistä kertaa lähes vuoteen maailmancupissa 30.1.2011 sijoittuen heti kahdeksanneksi Willingenissä. Hänen pisin hyppynsä on kantanut 240 metriä (SE), jonka hän hyppäsi Vikersundissa 13. helmikuuta 2011. Happonen valittiin Oslon MM-kilpailuihin 2011, jossa hän ei kuitenkaan kilpaillut kertaakaan ja palasi kesken kisojen Suomeen loukattuaan polvensa harjoituksissa. Lentomäen MM-kilpailuissa Vikersundissa 2012 hän oli viidestoista. Kauden 2012-2013 Happonen aloitti olemalla Lillehammerin
normaalimäessä 22. Seuraavana päivänä suurmäen karsinnassa Happonen hyppäsi 135 metriä, loukkasi alastulossa jalkansa ja kaatui
hyppynsä. Happonen joutui jättämään kauden kesken loukkaantumisen vuoksi jo neljättä kertaa urallaan.