tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mike Leigh

Mike Leigh (s. 20. helmikuuta 1943 Salford) on englantilainen elokuva- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt elokuvia sekä valkokankaalle että televisioon. Hänen elokuvansa sijoittuvat yleensä Lontooseen. 
Elokuvaura.
Leigh on palkittu useita kertoja kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Esimerkiksi Cannesin elokuvajuhlilla hänet on palkittu vuonna 1993 parhaan ohjaajan palkinnolla elokuvasta "Naked", vuonna 1996 Kultaisella palmulla eli parhaan elokuvan palkinnolla sekä ekumeenisen juryn palkinnolla elokuvasta "Salaisuuksia ja valheita" ja vuonna 2010 ekumeenisen juryn kunniamaininnalla elokuvasta "Vuosi elämästä". Vuonna 1997 "Salaisuuksia ja valheita" sai parhaan eurooppalaisen elokuvan Goya-palkinnon ja vuonna 2004 "Vera Drake" Venetsian elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultainen leijona -palkinnon.
Leigh on ollut seitsemästi ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, viidesti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen sarjassa ("Salaisuuksia ja valheita", "Vera Drake", "Topsy-Turvy – mullin mallin", "Happy-Go-Lucky" ja "Vuosi elämästä") ja kahdesti parhaan ohjauksen sarjassa ("Salaisuuksia ja valheita" ja "Vera Drake"). "Vera Draken" pääosan esittäjä Imelda Staunton palkittiin naispääosasta Venetsian elokuvajuhlilla. Myös "Happy-Go-Luckyn" naispääosan esittäjä Sally Hawkins palkittiin lukuisilla palkinnoilla, muun muassa Berliinin elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän Hopeinen karhu -palkinnolla sekä parhaan naispääosan Golden Globella.
Leigh’n tapa tehdä elokuvia poikkeaa perinteisestä. Elokuvalla ei ole selvää käsikirjoitusta vaan se muotoutuu koko elokuvanteon ajan. Tällä elokuvantekotavalla hänellä on vaikeuksia rahoittajien saamisessa, ja siksi elokuvat tehdään pienellä budjetilla. Elokuvan nimen Leigh keksii viime tingassa, eikä hän pidä sitä olennaisena.
Teatteri.
Elokuvien lisäksi Leigh on ohjannut myös teatterinäytelmiä. Hänen ensimmäinen näytelmäohjauksensa oli "The Box Play" Birminghamin Midlands Arts Centressä vuonna 1965. Samana vuonna hän valmistui opinnoistaan London School of Film Techniquessa (myöhemmin nimeltään London Film School). Hän ohjasi näytelmiä ahkerasti 1960- ja 1970-luvulla, mutta 1980-luvun alun jälkeen hän on tehnyt teatteritöitä harvakseltaan. Vuoden 1993 näytelmän "It's a Great Big Shame!" jälkeen hänen seuraava uusi näytelmänsä oli 2005 ensi-iltansa saanut "Two Thousand Years".
Perhe.
Leigh oli vuodesta 1973 vuoteen 2001 naimisissa näyttelijä Alison Steadmanin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Rob Reiner

Rob Reiner (s. 6. maaliskuuta 1947 Bronx, New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Elämä ja ura.
Reiner syntyi New Yorkissa, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Los Angelesissa. Hänen isänsä oli näyttelijä-ohjaaja Carl Reiner.
Reiner nousi kuuluisuuteen näyteltyään Archie Bunkerin vävyä Michael ”Läskipää” Stiviciä 1970-luvun suositussa televisiosarjassa "Perhe on pahin". 1980- ja 1990-luvulla hän ohjasi useita menestyksekkäitä Hollywood-elokuvia, tunnetuimpina romanttinen komedia "Kun Harry tapasi Sallyn" ja rock-dokumentteja parodioiva kulttielokuva "Hei me rokataan!".
Reiner on saanut pitkän uransa aikana useita palkintoehdokkuuksia. Näyttelijänurallaan hän oli roolistaan sarjassa "Perhe on pahin" ehdolla viidesti sekä Emmyn että Golden Globen saajaksi. Hän voitti Emmy-palkinnon vuosina 1974 ja 1978 kategoriassa paras miessivuosa komediasarjassa. Ohjaajanurallaan hän on ollut neljästi ehdolla Golden Globen saajaksi, elokuvista "Stand by Me – viimeinen kesä", "Kun Harry tapasi Sallyn", "Kunnian miehiä" sekä "Amerikan presidentti", ja yksi hänen elokuvistaan, "Kunnian miehiä", on ollut ehdolla parhaan elokuvan Oscarin saajaksi. Vuonna 1999 Reiner sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle. 
Reiner oli perustamassa vuonna 1987 Castle Rock Entertainment -nimistä tuotantoyhtiötä, joka sai nimensä Stephen Kingin luoman fiktiivisen kaupungin mukaan. Reiner on ohjannut kaksi Kingin teoksiin perustuvaa elokuvaa, "Stand by Me – viimeinen kesä" sekä "Piina".
Reiner on osallistunut useisiin poliittisiin kampanjoihin Kaliforniassa. Reiner oli muun muassa vahvasti mukana viemässä läpi aloitetta, joka vuonna 1998 korotti tupakkaveroa osavaltiossa. 
Reiner meni vuonna 1971 naimisiin näyttelijä-ohjaaja Penny Marshallin kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1979. Vuonna 1989 hän avioitui Michele Singerin kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme yhteistä lasta.
Rogue

Rogue on Michael Toyn ja Glenn Wichmanin kehittämä vuoropohjainen tietokoneroolipeli, jonka alkuperäinen versio kehitettiin UNIX-käyttöjärjestelmälle vuonna . Pelistä tuli myöhemmin kokonaisen roguelikeiksi tai "dungeon crawlingiksi" kutsutun pelityypin kantaisä. "Rogue" oli erittäin suosittu peli 1980-luvun puolivälissä.
Pelin idea.
Roguen pelaaja johtaa hahmoaan jättimäisessä maanalaisessa luolastossa tavoitteenaan päästä alimmalle tasolle, ottaa mukaansa sinne kätketty "Amulet of Yendor" ja palata sen kanssa takaisin maan pinnalle. Matkalla pelaaja taistelee hirviöitä vastaan, kerää uusia varusteita ja kehittyy ominaisuuksiltaan paremmaksi. Sama perusjuoni on pohjalla myös Hack- ja NetHack-peleissä.
Pelin ulkonäkö.
Aikaisemmista jäsenninpohjaisista tekstiseikkailupeleistä poiketen Rogue on tarkoitettu pelattavaksi näyttöpäätteellä, ja se käyttää tapahtumien ja ympäristöjen kuvaamiseen ASCII-grafiikkaa; hirviöt on merkitty suurilla kirjaimilla ja joka kirjaimelle on vain yksi hirviö, yhteensä 26 kpl.
Pelin ensimmäisessä versiossa jokaisessa luolassa oli 3 huonetta tai umpikujaa ja yksi portti ylös ja toinen portti alaspäin. Myöhemmissä versioissa huoneiden ja sokkeloisuuden määrä nousi.
Kehitys.
Toy ja Wichman olivat koulutovereita Berkeleyn kampuksella.
Ken Arnoldin kehittämä curses-kirjasto inspiroi tekemään ylhäältä alaspäin kuvatun "graafisen" luolaston.
Tuon ajan tekstiseikkailupelit kuten "Zork" kärsivät uudelleenpelattavuuden puutteesta: pulmien ratkaisun jälkeen ei ollut syytä jatkaa pelaamista. Tästä johtuen Toy ja Wichman halusivat pelin, joka olisi uusi joka kerralla eikä koskaan olisi täysin samanlainen.
Levitys ja toimintaympäristö.
Rogue sisällytettiin 4.2BSD-ohjelmistojakeluun, jonka mukana se levisi moniin UNIX-koneita käyttäviin laitoksiin, etenkin yliopistoihin. 
Alkuperäiset tekijät luovuttivat Roguen myyntioikeudet Epyx-peliyhtiölle, joka julkaisi pelistä myös Commodore 64-, Amiga- ja Atari ST-versiot. Rogue on myös käännetty nykyaikaisille käyttöjärjestelmille kuten Microsoft Windowsille, macOSille, Palm OSille, Linuxille, BSD Unixille ja iOSille.
Espanjan Grand Prix

Espanjan Grand Prix (, ) on Espanjassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Vuodesta 1991 alkaen se on ajettu Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonan maakunnassa Kataloniassa Espanjassa, aiemmin se on ajettu myös Pedralbesin, Jaraman, Montjuïcin ja Jerezin radoilla.
F1-uransa ensimmäisen osakilpailuvoiton kilpailussa ovat ajaneet Niki Lauda (1974), Jochen Mass (1975), Pastor Maldonado (2012) ja Max Verstappen (2016).
Suomalaisista Mika Häkkinen on voittanut kilpailun kolme kertaa, Kimi Räikkönen kaksi kertaa sekä Nico Rosberg kerran.
Voittajat.
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan."
Windows Media Player

Windows Media Player (WMP) on Microsoftin kehittämä digitaalinen mediasoitin- ja medianhallintaohjelmisto. Sitä voidaan käyttää toistamaan ääntä, videota ja valokuvia Windows-käyttöjärjestelmällä. WMP on saatavilla myös Pocket PC ja Windows Mobile -pohjaisiin laitteisiin. Microsoft on myös julkaissut Mac OS -, Mac OS X - ja Solaris-kohtaiset versiot, joita ei enää päivitetä.
Windows Media Playerilla voidaan kopioida ääni-CD kiintolevylle suljettuun Windows Media Audio -formaattiin "(WMA)" tai MPEG-1 Audio Layer 3 -muotoon "(MP3)". Musiikin siirtäminen ja synkronointi ulkoiseen medialaitteeseen on mahdollista joidenkin rajoitteiden puitteissa. Uusimmat versiot toimivat myös digitaalisen musiikin verkkokauppojen päätteenä. WMP mahdollistaa myös elokuvien digitaalisen vuokraamisen kuluttajalle.
Windows Media Player on korvaaja aikaisemmin käytössä olleelle yksinkertaiselle "Media Player" -ohjelmalle (suomenkieliseltä nimeltään Mediasoitin), jonka ensimmäinen versio on vuodelta 1991, ja toimitettiin Windows 3.0 with Multimedia Extensionsin mukana. WMP lisää Media Player -sovellukseen muun muassa videon ja äänen toistoon liittyviä lisäominaisuuksia.
Oletusarvoisesti Windows Media Player käyttää ja toistaa "Windows Media Audio" (WMA), "Windows Media Video" (WMV), "Advanced Streaming Format" (ASF), sekä Microsoftin omaa XML-pohjaista toistolistaformaattia "Windows Playlist" (WPL).
Soitin käyttää myös "Windows Media DRM" -muotoa DRM-tekniikasta.
Lakikiista.
Ohjelmiston on todettu rikkovan monopolisäädäntöä, josta johtuen Microsoft määrättiin sakkoihin ja toimittamaan Windows-versio ilman Media Playeria.
Lehtisammalet

Lehtisammalet (Bryophyta) on sammalten ryhmään kuuluva kaari. Ne ovat yleensä pienehköjä 2–10 cm korkeita vihreänsävyisiä kasveja, jotka peittävät maanpintaa mättäinä tai laajoina mattoina. Suomesta tunnetaan 661 lehtisammallajia. Niihin kuuluvat useimmat yleisesti tunnetut sammalet, esimerkiksi karhunsammalet ("Polytrichum") ja rahkasammalet ("Sphagnum").
Lehtisammalen rakenteeseen kuuluu varsi sekä yleensä suonelliset lehdet. Itiöpesäkettä, jossa on pois putoava kansi, peittää aluksi huntu. 
Lehtisammalet jaetaan neljään luokkaan:
Lehtisammalet voidaan jakaa myös viiteen alakaareen:
Suomalainen Viktor Ferdinand Brotherus (1849–1929) oli aikanaan maailman huomattavin lehtisammalten tutkija, joka muun muassa keräsi maailman suurimman yksityisen sammalkokoelman, 120 000 näytettä ympäri maailmaa ja määritti tieteelle uusia lajeja 1 800. Nykyisin kokoelmat ovat Helsingin yliopiston Kasvimuseossa. Hänen kirjoittamansa lehtisammalien systematiikkaa käsittelevä teos (1909) on ollut pitkään käyttökelpoinen ja ainoa koko maailman lehtisammalia koskeva määritysopas maailmassa.
Ypäjän rautatieasema

Ypäjän rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Ypäjänkylässä Ypäjällä Lounais-Hämeessä rataosalla .
Ypäjän pysäkki avattiin liikenteelle vuonna 1887. Se perustettiin syrjäiselle paikalle noin 10 kilometriä Ypäjän kirkonkylältä luoteeseen. Pysäkkirakennuksen suunnitteli Knut Nylander, ja se valmistui 1888. Vuonna 1890 Ypäjä kohotettiin asemaksi.
Aseman ympärille ei kehittynyt suurta asutuskeskusta. Vuonna 1963 Ypäjä alennettiin takaisin pysäkiksi ja vuonna 1966 laiturivaihteeksi. Miehitys lopetettiin 26. toukokuuta 1968, ja Ypäjästä tuli seisakevaihde. Tavaraliikenne lakkautettiin 1. lokakuuta 1976 ja henkilöliikenne 29. toukokuuta 1983. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 3. kesäkuuta 1984.
Ypäjän asemarakennus siirrettiin Kuhmoisiin yksityiskäyttöön vuonna 2000.
Mayojen numerot

Mayojen numerot muodostuvat kolmesta peruselementistä: pisteestä (1), viivasta (5) ja simpukasta (0). Lukujärjestelmä on vigesimaalinen eli 20-kantainen paikkalukujärjestelmä, jossa tyhjät paikat merkitään nollaa vastaavalla symbolilla.
Numerot 1–19 koostetaan kuvan mukaisesti pisteistä ja viivoista, ja luku 20 merkitään yhdistämällä numero 1 nollamerkkiin (1×20 + 0). Luku 21 esitetään kahtena päällekkäisenä pisteenä (1×20 + 1).
Sekoittumisvaaran välttämiseksi peruselementtien välille jätetään hieman ylimääräistä tilaa, jos elementit kuuluvat eri positioihin: esimerkiksi kaksi päällekkäistä viivaa tarkoittaa normaalisti numeroa 5+5 = 10, mutta suuremmalla välillä erotettuna viivat tarkoittavatkin lukua 5×20 + 5 = 105.
Yksinkertaisten pisteiden ja viivojen sijaan saatettiin joskus käyttää myös koristeellisempia peruselementtien piirtotapoja. Lisäksi oli käytössä hieroglyfisempi lukujen merkintätapa, jossa numeroina käytettiin numeroita edustavien jumalten symboleja.
Mayakalenteriin kuuluvassa "pitkälaskussa" käytetään puhtaan vigesimaalijärjestelmän muunnosta, jossa toiseksi vähiten merkitsevässä paikassa lasketaan vain 18:aan asti 20:n sijaan. Näin saadaan käyttöön "tun"-vuosi eli 360-päiväinen approksimaatio aurinkovuodesta.
Unicode-merkistöstandardissa mayojen numeroiden merkkikoodit ovat U+1D2E0…U+1D2F3 (kymmenjärjestelmässä 119 520–119 539).
Ptolemaios Keraunos

Ptolemaios Keraunos ("Salama") (? – 279 eaa.) oli Makedonian kuningas 281–279 eaa. Hän oli Egyptin faarao Ptolemaios I:n ja tämän kolmannen vaimon Eurydiken, Antipatroksen tyttären, poika. 
Isä suunnitteli aluksi, että Keraunos olisi hänen seuraajansa. Hän alkoi pian kuitenkin suosia toista poikaansa (Ptolemaios II), jonka hän sai neljännen vaimonsa Bereniken kanssa. Ptolemaios II:a tuli Ptolemaios I:n kanssahallitsija ja kruununperillinen vuonna 282 eaa. Ptolemaios Keraunos lähti Egyptistä Traakian kuninkaan Lysimakhoksen luokse. Lysimakhos oli naimisissa Keraunoksen siskopuolen Arsinoen kanssa ja Lysimakhoksen poika Agathokles oli naimisissa Keraunoksen siskon Lysandran kanssa. Arsinoe juonitteli Agathoklesta vastaan ja lopulta Lysimakhos antoi teloittaa oman poikansa. Peloissaan Lysandra pakeni Persian kuningas Seleukoksen luokse. Keraunos seurasi hänen mukanaan.
Seleukos käytti heti tilannetta hyväkseen ja aloitti sodan Lysimakhosta vastaan. Lysimakhoksen tappion jälkeen Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa. Seleukos aikoi vallata Traakian ja Makedonian. Kun armeija oli ylittänyt Hellespontin, Ptolemaios Keraunos murhasi Seleukoksen syyskuussa 281 eaa. ja valtasi itse Traakian sekä Makedonian. Sotilaat tunnustivat hänet kuninkaaksi. Antipatroksen lapsenlapsena Ptolemaioksen oli helppo vaatia itselleen Makedonian kruunua. 
Noustuaan valtaistuimelle Ptolemaios meni naimisiin siskopuolensa Arsinoen kanssa, mutta antoi pian murhata Arsinoen ja Lysimakhoksen lapset. Arsinoe pakeni Egyptiin, veljensä Ptolemaios II:n luokse.
Vuonna 279 eaa. Makedoniaan hyökkäsivät keltit ja Ptolemaios Keraunos kuoli taistelussa heitä vastaan. Hänen veljestään Meleagroksesta tuli uusi kuningas, mutta hänkään ei saanut taltutettua villejä kelttejä.
Problems?

Problems? on Pelle Miljoonan yhtyeissä tunnetuksi tulleen Tumppi Varosen johtama rock-yhtye. Yhtyeen tunnetuin kappale on debyyttialbumin "Katupoikia" (1980) avaava cover-kappale "Katupoikien laulu", joka soi mm. aina ennen Helsingin Jokereiden kotiotteluita Hartwall Areenalla. Osa yhtyeen levyistä on julkaistu nimellä Tumppi Varonen &amp; Problems?. Yhtyeen nimi on välillä myös kirjoitettu ilman kysymysmerkkiä.
Yhtyeen perustivat Tumppi Varonen (laulu, basso), Ari Taskinen (kitara) sekä Jallu Salkamo (rummut) vuonna 1977. Alkuun yhtye soitti uuden aallon katurock-musiikkia. Vuonna 1978 Problems? pääsi levyttämään Love Recordsille debyyttisinglensä "Ei tää lama päähän käy" / "Häirikkö oon". Yhtye oli mukana myös "Pohjalla"-punk-kokoelmalevyllä (1978) ja sitä seuranneella samannimisellä kiertueella. Problems? jäi tämän jälkeen sivuun Varosen ja Taskisen liityttyä Pelle Miljoonan yhtyeeseen, jonka parhaiten tunnetut kappaleet levytettiin yhtyenimillä Pelle Miljoona &amp; 1980 ja Pelle Miljoona Oy. Varonen kuitenkin levytti vuonna 1979 Problems?-singlen "Tapan aikaa" / "Tahdomme tilaa", jolla Taskinen ja Salkamo eivät enää olleet mukana. Pellen 1980 ja Oy -kokoonpanojen vaihteeseen osui debyyttialbumin "Katupoikia" julkaisu vuonna 1980. Samoin Pellen yhtyeen ollessa tauolla vuonna 1981 julkaistiin kakkosalbumi "Yleisön pyynnöstä". 
Vuonna 1982 ilmestyi "Kaupungin valot", jonka jälkeen Varonen meni satamaan töihin. Varonen palasi studioon Problemsin kanssa vuonna 1986 "Tupakkatauon jälkeen" -levyn myötä. 1990-luvulla satunnaisesti keikkailleelta Problemsilta ilmestyi kolme studioalbumia ja yksi kokoelmalevy. Vuosituhannen vaihteessa Varonen lähti Pelle Miljoonan yhtyeestä ja keskittyi Problemsiin. Yhtye on julkaissut 2000-luvulla kolme albumia ja yhden kokoelman.
Vuonna 2011 Problems julkaisi live-levyn "Suora lähetys" ja keikkaili runsaasti klubeilla sekä festivaaleilla. 2012 Problems jäi tauolle ja Varonen liittyi Pelle Miljoona Unitediin. Vuoden 2019 syksyllä Tumppi Varonen &amp; Problems julkaisi levyn "Outoja kiksejä" ja aloitti keikkailun. Bändissä soittivat Heikki Hiekkasalmi, basso, Saska Ketonen, rummut ja laulu, Petri Peevo, kitara ja laulu ja Tumppi Varonen, kitara, koskettimet, basso, rummut ja laulu. Studiossa toimivat Kai Haikonen, Markus Raivio ja Kimmo Kosenius.
Levyttäneet kokoonpanot.
Yhtyeen kokoonpano on vaihtunut tiheään tahtiin. Jokaisella Problems?-albumilla on soittanut edeltäjästään poikkeava kokoonpano.
2021–2022 Problems oli Heikki Hiekkasalmi, Petri Peevo ja Tumppi Varonen.
Diskografia.
Kokoelmat.
Lisäksi Problems?-yhtyeen lauluja kuullaan monilta kokoelmalevyillä, joista tärkein lienee vuonna 1978 ilmestynyt "Pohjalla"-levy. Levyllä esiintyy Problems?:n lisäksi Pelle Miljoona eri kokoonpanoissa (osassa mukana myös Tumppi Varonen), Sehr Schnell ja Se. Levy on yksi merkittävimmistä suomipunkin alkuaikojen levyistä.
Godsmack

Godsmack on yhdysvaltalainen metallimusiikkia soittava yhtye, jonka laulaja ja lauluntekijä Sully Erna perusti vuonna 1996 Lawrencessa, Massachusettsissa. Alkuun yhtye soitti death metalia, mutta tyylisuunta muuttui sittemmin hard rock -vaikutteisemmaksi metalliksi. Godsmack on ottanut vaikutteita muun muassa Alice in Chainsilta, jonka kappaleen ”God Smack” mukaan yhtye valitsi nimensäkin.
Godsmack nousi suosioon debyyttialbuminsa aikoihin hittisinglejen ”Voodoo” ja ”Whatever” sekä tiiviin keikkailun ansiosta. Seuraava albumi "Awake" nosti yhtyettä suurempaan suosioon kappaleiden ”Awake” ja ”Greed” ansiosta. Vuonna 2002 yhtye oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi parhaasta instrumentaalisesta rock-kappaleesta (”Vampires”). Seuraavana vuonna Godsmack julkaisi kolmannen albuminsa "Faceless", joka nousi Yhdysvaltojen levylistan ykköseksi ja singlet ”I Stand Alone” ja ”Straight Out of Line” nousivat hiteiksi. "Faceless"-albumin tapaan myös vuoden 2006 albumi "Godsmack IV" nousi kotimaansa ykköseksi.
Historia.
Varhaiset vaiheet (1995–1996).
Helmikuussa 1995 Sully Erna päätti perustaa uuden yhtyeen, jonka laulajaksi hän alkaisi itse yli 23 vuotta kestäneen rumpalin uransa jälkeen. Tämän yhtyeen nimeksi keksittiin The Scam ja sen kokoonpanon muodosti Erna laulajana, Robbie Merrill bassossa, Lee Richards kitarassa ja Tommy Stewart rummuissa. Nauhoitettuaan ensimmäisen demonsa The Scam kuitenkin vaihtoi nimensä Godsmackiksi. He alkoivat soittaa pienissä baareissa kotikaupungeissaan Lawrencessa ja Salemissa. Yhtye aloitti tekemällä covereita esimerkiksi Alice in Chainsin musiikista, mutta pian he alkoivat luoda myös omaa musiikkiaan. Paikallisesti suositut kappaleet kuten ”Keep Away” ja ”Whatever” nostivat heidät pian Bostonin alueen listojen kärkeen.
Vuonna 1996 Tony Rombola ja Joe D'arco liittyivät Godsmackiin uutena kitaristina ja rumpalina, kun Richards oli poistunut saatuaan tietää kuusivuotiaasta lapsestaan ja Stewart jätti yhtyeen erimielisyyksien johdosta. Samana vuonna yhtye astui ensimmäisen kerran studiion nauhoittamaan ensimmäistä levyään, "All Wound Up". Se nauhoitettiin kolmessa päivässä 2 600 dollarilla.
Seuraavan kahden vuoden aikana yhtye soitti Bostonin alueella. Lopulta Godsmackin levy päätyi ”Susanin”, radioasema WAAF:n DJ:n, käsiin. Radioasema alkoi soittaa kappaletta ”Keep Away” useaan otteeseen ja se nousi pian aseman eniten soitetuksi kappaleeksi. Tämän jälkeen musiikkikauppaketju Newbury Comics suostui myymään levyä kaupoissaan. Kappaleen saaman suosion siivittämänä Godsmack palasi studioon ja nauhoitti singlen nimellä ”Whatever”, josta nousi WAAF:n uusi suosikki. Haastattelussa Sully Erna on todennut, että he olivat myyneet noin 50 levyä kuussa ennen kuin WAAF otti albumin listoilleen. Sen jälkeen myynti nousi yli tuhanteen viikossa.
Ullanlinna

Ullanlinna () on Helsingin eteläisen kantakaupungin kaupunginosa, joka tunnetaan nykyisin muun muassa lukuisista puistoistaan. Sen väkiluku on vajaa 10 700. Kaupunginosan ”linna”-nimi on 1700-luvun linnoitussuunnitelmien perua. ”Ulla”-nimi taas tulee kuningatar Ulriika Eleonooran (1688–1741) mukaan. Nykyinen rakennuskanta on suurelta osin jugendia.
Ullanlinnan suurin puisto on Tähtitorninvuori, jossa on Carl Ludvig Engelin suunnittelema observatorio. Ylioppilaat juhlivat perinteisesti vappuaamua Ullanlinnanmäellä, joka kuitenkin sijaitsee viereisessä Kaivopuiston kaupunginosassa.
Huomattava osa "Salatut elämät" -sarjan ulkokuvauksista on kuvattu Ullanlinnassa, erityisesti Huvilakadulla. Vuonna 2015 ulkokohtauksia alettiin kuitenkin kuvata Konalassa ja Munkkiniemessä.
Liikenneyhteyksiä.
Ullanlinnaan pääsee neljällä eri raitiovaunulinjalla: linjat 1, 10 ja 2/3 (muuttaa linjanumeroa Olympiaterminaalilla). Runkobussilinjat 20 ja 30 palvelevat myös Ullanlinnaa.
Leonard Bernstein

Leonard Bernstein (alkujaan Louis Bernstein, 25. elokuuta 1918 Lawrence, Massachusetts – 14. lokakuuta 1990 New York) oli yhdysvaltalainen kapellimestari, säveltäjä ja pianisti. Hän on 1900-luvun maineikkaimpia yhdysvaltalaisia kapellimestareita ja säveltäjiä. Kapellimestarina Bernstein toimi pitkäaikaisena New Yorkin filharmonikoitten ylikapellimestarina. Bernsteinin tunnetuin teos on musikaali "West Side Story" (1957). Lisäksi hän sävelsi muun muassa paljon muuta näyttämömusiikkia ja kolme sinfoniaa.
Nuoruus.
Leonard Bernsteinin vanhemmat olivat ukrainanjuutalaisia ensimmäisen polven maahanmuuttajia. Leonard ryhtyi opiskelemaan pianonsoittoa 10-vuotiaana, mutta hänen vanhempansa halusivat hänelle tavallisen koulutuksen ja lähettivät hänet Bostoniin. Harvardin yliopistossa hän otti pääaineekseen musiikin. Hän aikoi tulla konserttipianistiksi mutta päätti sitten ryhtyä opiskelemaan orkestrointia Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa.
Tärkeitä Bernsteinin kehitykselle olivat kesät Tanglewoodissa, jossa hän opiskeli kapellimestari Serge Koussevitzkyn johdolla. Vuonna 1942 Koussevitzky kutsui hänet assistentikseen. Bernsteinin emotionaalisesti ladattuihin esityksiin kiinnitti huomiota muiden muassa Arthur Rodzinski, joka kutsui hänet New Yorkin filharmonikkojen apulaiskapellimestariksi.
Kapellimestarin ura.
Bernstein sai tilaisuutensa 25-vuotiaana, kun hänen piti päivän varoitusajalla paikata estynyttä vierailevaa kapellimestaria. Hän hurmasi energisellä esityksellään kaikki ja sai kuvansa "The New York Timesin" etusivulle. Parin vuoden kuluttua hänet oli nimitetty New York Cityn sinfoniaorkesterin kapellimestariksi.
Bernstein opetti itse Tanglewoodissa vuodesta 1951 lähtien. Samana vuonna hän meni naimisiin chileläisen näyttelijän ja pianistin Felicia Montealegren kanssa. Vuonna 1956 Bernstein nimitettiin New Yorkin filharmonikkojen kapellimestariksi ja Dmitri Mitropouloksen jälkeen orkesterin ylikapellimestariksi vuonna 1958, jossa tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1969. Sinä aikana hän johti New Yorkin filharmonikkoja useammassa konsertissa kuin kukaan hänen edeltäjistään. Myöhemmin hänet nimitettiin orkesterin elinikäiseksi kunniakapellimestariksi.
Bernstein vieraili Euroopassa kapellimestarina jo heti toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1953 hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen kapellimestari, joka johti Milanon La Scalassa.
Säveltäjä.
Bernsteinin on sanottu säveltäjänä edustaneen sukupolvensa ääntä. Hän edusti urbaania amerikkalaisuutta 1940-luvun sodanjälkeisistä tunnelmista 1970-luvun sodanvastaisuuteen, Berliinin muurin ja neuvostokommunismin romahtamiseen. Bernstein piti historian suurimpana säveltäjänä Beethovenia, sillä tämän sävellysten rakenne oli Bernsteinin käsityksen mukaan "täydellinen".
Nicolaus Otto

Nicolaus August Otto (10. kesäkuuta 1832 – 26. tammikuuta 1891) oli saksalainen bensiini- eli ottomoottorin keksijä. Hän laati ensimmäisen kuvauksen keksinnöstään vuonna 1876. Siinä hän totesi, että moottorin teho kasvaa merkittävästi, kun kaasuseosta puristetaan kokoon ennen sen sytyttämistä. Tämä tapahtuu nelitahtimoottorissa, kun mäntä puristaa kaasuseoksen sylinterinkantta vastaan.
Otto kiinnostui Jean-Joseph-Etienne Lenoirin kehittämästä kaasumoottorista ja kehitti siihen parannuksia. Otto ja Eugen Langen rakensivat oman ilmanpaineessa toimivan moottorinsa vuonna 1864, joka sai vuoden 1867 Pariisin maailmannäyttelyssä paremman vastaanoton kuin muut kaasumoottorit koska heidän moottorinsa toimi paremmalla hyötysuhteella. Otto kehitti nelitahtisen moottorin, jossa seoksen puristus mahdollisti hyötysuhteen parantumisen alle viidestä prosentista viiteentoista prosenttiin 1880- ja 1890-luvuilla.
Pierce Brosnan

Pierce Brendan Brosnan (s. 16. toukokuuta 1953 Drogheda, Irlanti) on yhdysvaltalais-irlantilainen näyttelijä ja elokuvatuottaja. Brosnan esitti vuosina 1995–2002 James Bondin roolia neljässä Bond-elokuvassa ("007 ja kultainen silmä", "Huominen ei koskaan kuole", "Kun maailma ei riitä" ja "Kuolema saa odottaa") ja näiden pohjalta tehdyissä videopeleissä.
Elämä ja ura.
Varhainen elämä.
Pierce Brosnan syntyi 16. toukokuuta 1953 Irlannin Droghedassa. Isä hylkäsi perheen pian pojan syntymän jälkeen, ja kun äiti muutti Englantiin töihin, sukulaiset kasvattivat Piercen.
Näyttelijänura.
Brosnan muutti 15-vuotiaana Lontooseen ryhtyäkseen näyttelijäksi. Siellä hän liittyi teatteriryhmään ja opiskeli sen jälkeen näyttelemistä Drama Centressä. Hän muutti vaimonsa kanssa Yhdysvaltoihin, jossa hän sai pääroolin NBC:n salapoliisisarjassa "Remington Steele" (1982–1987).
Brosnan valittiin vuonna 1986 esittämään James Bondia, mutta hänen sopimuksensa NBC:n kanssa esti häntä ottamasta tarjousta vielä silloin vastaan. "Remington Steelen" jälkeen Brosnan näytteli muissa televisio- ja elokuvarooleissa.
Brosnan sai Bondin roolin vuonna 1994. Hän esiintyi neljässä Bond-elokuvassa, "007 ja kultainen silmä" (1995), "Huominen ei koskaan kuole" (1997), "Kun maailma ei riitä" (1999) ja "Kuolema saa odottaa" (2002). Bond-elokuvien ohella Brosnan on näytellyt useissa muissakin menestyselokuvissa jännityselokuvista musikaaleihin ja komedioihin, kuten "Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä" (1993), "Matador" (2005), "Mamma Mia!" (2008), "The Ghost Writer" (2010) ja "" (2018).
Yksityiselämä.
Brosnan oli 1980–1991 naimisissa australialaisen näyttelijän Cassandra Harrisin kanssa. Harris kuoli munasarjasyöpään. Heille syntyi vuonna 1983 poika. Brosnan adoptoi Harrisin aiemmassa liitossa syntyneet lapset, tyttären ja pojan. Adoptiotytär kuoli 41-vuotiaana vuonna 2013 munasarjasyöpään.
Vuodesta 2001 lähtien Brosnan on ollut naimisissa yhdysvaltalaisen kirjailijan ja journalistin Keely Shaye Smithin kanssa, jonka hän tapasi Meksikossa vuonna 1994. Heillä on kaksi poikaa.
Brosnan on ympäristönsuojelija. Brosnan perusti elokuvatuotantoyhtiön Irish DreamTeamin vuonna 1996 Beau St. Clairin kanssa.
Brosnan sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2004.
Tunnustuksia.
Brosnan on ollut kaksi kertaa Golden Globe -ehdokkaana: vuonna 2006 elokuvasta "Matador" ja vuonna 1985 televisiosarjasta "Nancy Astor". Brosnan sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1997.
Viuhahtaminen

Viuhahtaminen on alastomana juoksua julkisella paikalla. Esimerkiksi urheilutapahtumat ovat suosittuja paikkoja viuhahduksille. Viuhahtamisesta tuli suosittu villitys 1970-luvun alussa.
Maailman laajimmin nähty viuhahdus tapahtui vuonna 1974 Oscarien jakotilaisuudessa, kun silloin 33-vuotias Robert Opel viuhahti näyttämön halki ja näytti samalla sormillaan V-merkkiä. Suurin joukkoviuhahdus eli alastonjuoksu, noin 1 500 mies- ja naisopiskelijaa kerralla, tapahtui tiettävästi Georgian yliopistossa 1974
Kuuluisa viuhahtaja on Mark Roberts, jonka tiedetään esiintyneen monissa suurissa urheilutapahtumissa vuonna 1993 alkaneella urallaan. Hän itse on kertonut viuhahtaneensa kaikkiaan 570 kertaa yhteensä 24 eri maassa.
Yleensä viuhahtamista ilmenee enemmän miesten kuin naisten keskuudessa ja sen voi liittää myös opiskelijakulttuuriin. Itse viuhahtamisen syynä voi olla huomionhakuisuus ja se voi liittyä esimerkiksi vedonlyöntiin. Toisaalta viuhahtaminen voi olla myös irvailua liikoja sääntöjä kohtaan ja jopa pienimuotoista anarkiaa.
Viuhahtaja voi toimia myös mainosmielessä tai yhteiskunnallisen huomion herättämiseksi. Muun muassa The Sun tabloidi-lehti on tunnettu useasti toistuvista tempauksista, joissa lehti maksaa urheilukentille tms. juokseville viuhahtajille, joiden ihossa tai muussa mukanaan pitämässä esineessä mainostetaan kyseistä lehteä. Yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta nakuilun keinoin merkittävimpiä ovat turkiksia vastustava PETA-järjestö, jonka "olen mieluummin alasti kuin pidän turkiksia" kampanja on saanut monet huippumallit ja kuuluisuudet nakuilemaan, ja Fuck for Forest, ryhmä, joka haluaa pelastaa sademetsät viuhahtamalla ja pornoa tekemällä.
Icelandair

Icelandair on Islannin kansallinen lentoyhtiö. Yhtiön kotikenttänä toimii Keflavíkin kansainvälinen lentoasema. Nykyään Icelandair on Islannin suurin kuljetusyhtiö. 
Icelandair tarjoaa lentoja Atlantin yli siten, että matkaan kuuluu parin tunnin välipysähdys Islannissa.
Historia.
Icelandair aloitti toimintansa vuonna 1937 käyttäen nimeä "Flugfelag Akureyrar". Yhtiön kotipaikkana toimi tällöin pohjoisislantilainen Akureyrin kaupunki. Vuonna 1943 yhtiö siirsi toimintansa Reykjavíkiin ja muutti nimensä "Flugfelag Islandsiksi".
Vuonna 1944 "Flugfelag Islands" sai ensimmäisen kilpailijansa – "Loftleiðirin". 1945 "Flugfélag Íslands" aloitti ensimmäisenä islantilaisena lentoyhtiönä kansainväliset lennot Largsiin, Skotlantiin. "Loftleiðir" seurasi "Flugfélag Íslandsin" jalanjälkiä ja aloitti pari vuotta myöhemmin oman kansainvälisen liikenteensä. Vuonna 1953 "Loftleiðir" aloitti myös ensimmäiset lennot Islannista Atlantin yli.
Kilpailu jatkui vuoteen 1973 asti, jolloin lentoyhtiöt yhdistyivät toisiinsa. Tällöin myös nimi vaihtui "Flugleiðiriksi", joka muodostui yhtiöiden edellisten nimien yhdistelmästä. Muutamaa vuotta myöhemmin nimi vaihtui kansainvälisemmäksi "Icelandairiksi", joka on käytössä tänäkin päivänä. "Flugleiðir"-nimeä kuitenkin käytettiin yhä Islannin sisäisessä markkinoinnissa.
Vuonna 2003 Icelandair sai kilpailijakseen halpalentoyhtiö Iceland Expressin, joka lensi Keflavikistä Kööpenhaminaan ja Lontooseen
Lokakuusta 2005 lähtien Icelandair-yhtiön omistaja on ollut Icelandair Group, joka omistaa kymmenkunta matkailualalla ja lentoliikenteessä toimivaa yhtiötä.
Icelandair aloitti helmikuussa 2015 kahdesti viikossa liikennöidyn lennon Reykjavikista Birminghamiin. Kohteeseen, joka oli lentoyhtiön viides Britanniassa, lennettiin Boeing 757 -lentokoneilla.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Huhtikuussa 2025 Icelandairin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 15,6 vuotta.
Ben Johnson (pikajuoksija)

Benjamin Sinclair ”Ben” Johnson CM (s. 30. joulukuuta 1961 Falmouth, Jamaika) on kanadalainen entinen pikajuoksija, joka sittemmin jäi kiinni dopingista. Hänen päämatkansa oli 100 metrin juoksu.
Johnsonin ensimmäiset MM-kilpailut olivat Helsingissä 1983, jolloin hänen kisataipaleensa jäi semifinaaleihin. Johnson juoksi tuolloin kuudenneksi ajalla 10,44. Seuraavan vuoden olympialaisissa Los Angelesissa hän juoksi 100 metriä aikaan 10,22, joka riitti kolmanteen tilaan. Carl Lewis ja Sam Graddy jättivät vielä Johnsonin taakseen. Johnson juoksi myös Kanadan joukkueessa Tony Sharpen, Desei Williamsin ja Sterling Hindsin kanssa 4 × 100 metrillä. Joukkueen aika oli 38,70 ja se riitti kolmanteen tilaan. 
Ura jatkui nousujohteisena, ja vuoden 1987 Rooman maailmanmestaruuskilpailuissa Johnson voitti 100 metrin juoksun maailmanennätysajalla 9,83. Soulin olympialaisissa 1988 Johnson voitti jälleen ja paransi maailmanennätystään aikaan 9,79. Hän jäi kuitenkin tämän jälkeen kiinni kiellettyjen aineiden käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. 
Johnson esiintyi uransa huipulla ollessaan näkyvästi mainoksissa ja sai rahakkaita sponsorisopimuksia, mutta rahahanat hyytyivät nopeasti dopingkäryn jälkeen. Hän ei kuitenkaan luovuttanut, vaan osallistui kilpailukiellon päätyttyä Tokion MM-kisoihin 1991 ja Barcelonan olympialaisiin 1992 kohtalaisella menestyksellä. Tokiossa Johnson osallistui 4 × 100 metrin viestiin, joka päättyi Kanadan osalta loppukilpailun kahdeksanteen sijaan. Barcelonassa hän juoksi 100 metrillä ja 4 × 100 metrillä Kanadan joukkueessa välieräpaikan.
Tammikuussa 1993 Johnson jäi uudestaan kiinni dopingista Montrealin sisäratakilpailuissa ja sai elinikäisen kilpailukiellon. Kaikki hänen tuloksensa mitätöitiin, mukaan lukien halliratojen 60 metrin maailmanennätys.
Myöhemmin Johnson on kertonut useaan otteeseen olleensa sabotaasin ja salaliiton uhri Soulin tapahtumissa. Valmentajan todistuksen mukaan vaikka Johnson käytti dopingia kuten muutkin, juuri doping-näytteestä löytynyt stanotsololi ei kuulunut Johnsonin käyttämiin doping-aineisiin.
Commodore LCD

Commodore LCD oli kokeellinen tietokonemalli, josta on joissakin tilanteissa käytetty lyhennettä C=LCD tai CLCD, jonka virheellisesti on luultu tarkoittavan Color-LCD eikä Commodore LCD kuten pitäisi. Se oli prototyyppi, josta on olemassa vain muutama kappale. Laitteessa hyödynnettiin samoja resursseja kuin esimerkiksi Commodore 16 -koneessa. Commodore LCD julkaistiin tammikuussa 1985.
Pyöreän pöydän ritarit

Pyöreän pöydän ritarit ovat taruissa kuningas Arthurin palvelijoita ja vasalleja. Tarinoissa he edustavat ritarillisuuden parhaita puolia.
Nimitys "Pyöreän pöydän ritarit" johtuu siitä, että he kokoontuivat Arthurin linnassa Camelotissa pyöreän pöydän ympärille. Koska pöytä oli pyöreä, olivat kaikki samanarvoisia. Ritareiden lukumäärä vaihtelee eri lähteissä. Winchesterin linnassa olevassa pyöreässä pöydässä on lueteltu seuraavat ritarit:
Kuningas Arthuriin liittyvissä tarinoissa pyöreä pöytä mainitaan ensimmäisen kerran Robert Wacen teoksessa "Roman de Brut" vuonna 1155. Sen mukaan kuningas Arthurilla oli pyöreä pöytä, jotta kukaan hänen pöytänsä ääreen istuvista paroneista ei voisi väittää olevansa muita tärkeämpi. Pyöreän pöydän kaunokirjallinen merkitys 1200-luvun ritarirunoelmissa oli siinä, että se antoi Arthurin hovin ritareille yhteisen nimen ja kollektiivisen henkilöllisyyden. Pyöreän pöydän ritareista tulikin itse asiassa Euroopassa myöhäiskeskiajalla perustettujen suurten ritarikuntien esikuva. Kun Thomas Malory kirjoitti vuonna 1470 "Le Morte Darthurin", ritarillisuuden käsite yhdistettiin jo erottamattomasti ruhtinaiden hoveihin perustettuihin ritaristoihin.
Robert de Borronin noin vuodelta 1200 peräisin olevassa runoelmassa "Joosef Arimatialainen" sankari Percivalin etsimä Graalin malja samaistettiin maljaksi, josta Kristus joi viimeisellä ehtoollisella. Joosef sai tehtäväkseen valmistaa pöydän viimeisen ehtoollisen muistoksi ja jättää yhden paikan tyhjäksi symboloimaan Kristuksen pettäneen Juudaksen istuinta. Tälle tyhjälle paikalle, jota kutsuttiin nimellä "Siege Perilous", vaarallinen istuin, ei voinut istua kukaan muu kuin se sankari, jonka oli määrä löytää Graal. Vulgata-sarjan romanttiset proosateokset liittivät 1200-luvulla Graalin Arthur-legendoihin, ja Graalin pöydästä tuli Arthurin pöydän esikuva. Myös Arthurin pöydässä oli tyhjä istuin. Uskottiin, että pöydän oli valmistanut velho Merlin Arthurin isälle Uther Pendragonille. Se siirtyi sittemmin kuningas Leondegrancen omistukseen, joka lahjoitti sen Arthurille tyttärensä Guineveren myötäjäislahjana. Pyöreän pöydän ääreen saattoivat istua vain kaikkein uljaimmat ritarit, kun taas Siege Perilous jätettiin odottamaan puhtaan ritari Galahadin saapumista. Galahad löytäisi Graalin maljan ja toisi täyttymyksen Arthurin ihmeelliselle valtakunnalle.
Thomas Malory kuvaa pyöreän pöydän ritareiden säännöt seuraavaan tapaan:
Joidenkin tarinoiden mukaan lähes kaikki pyöreän pöydän ritarit saivat surmansa etsiessään Graalin maljaa. Pyhäinjäännöksen löysivät lopulta Bors, Galahad ja Percival.
Mahdolliset esikuvat.
Pyöreän pöydän ritarien olemassaoloa on pidetty pelkkänä keskiaikaisena tarinana, mutta mahdollisen historiallisen Arthurin henkivartiosto on saattanut koostua myöhäisroomalaisista sarmatialaisista katafrakteista, joita 400-luvun alussa oli sijoitettuna myös Britanniaan. Katafraktin haarniska peitti koko miehen ja hevosen ja oli raskaampi kuin varhaisen ritarin. Galliasta on löydetty 400-luvulta kolikoita, joissa on kuvattu täyshaarniskoitu katafrakti, joka peitsellään lävistää barbaarin. Katafraktia pidetään yleisesti ritarin esiasteena.
Hakuninmaa

Hakuninmaa () on Helsingin Kaarelan kaupunginosaan kuuluva asuinalue. Hakuninmaan itä- ja pohjoispuolella on Keskuspuisto, eteläpuolella Maununneva, lounaassa Kannelmäki ja lännessä Mätäjoki ja sen takana Malminkartano.
Hakuninmaan muodostavat Kalannintien ympäristö, joka on alun perin 1950-luvulla rakennettua rintamamiestaloaluetta, sekä toisaalta Perhekunnantien seutu, jossa on valtaosin 1980-luvulla rakennettuja puurakenteisia, arava-rahoitteisia yksi- ja kaksikerroksisia rivi- ja paritaloja. Hämeenlinnanväylän länsipuolella Hakuninmaahan kuuluu Runonlaulajantien ympäristö sekä muusta Hakuninmaasta erillään Sorolantien ja Laitilantien ympäristöt. Hakuninmaahan luettiin aiemmin myös erillinen, Vantaaseen rajoittuva Hakuninmaantien alue, joka oli pieni teollisuusalue. Nykyisin Kuninkaantammen kaupunginosaksi kutsuttavalle alueelle on rakenteilla usean tuhannen asukkaan kaupunginosa.
Perhekunnantiellä toimii päiväkoti ja vuoteen 2015 aktiivisessa toiminnassa ollut kioski sekä läntisellä Hakuninmaalla Kannelmäen peruskoulun yläaste ja ruotsinkielinen ala-aste Kårböle lågstadieskola. Lähin ala-aste sijaitsee Kanneltiellä Kannelmäessä. Muuten lähimmät palvelut sijaitsevat Kannelmäessä sekä Vantaan Kaivokselassa ja Myyrmäessä.
Hakuninmaan asuinalueet ovat sijaintinsa puolesta hyvin rauhallisia, muun muassa läpikulkuliikenteen puuttuessa kokonaan. Alueelta pääsee myös helposti Keskuspuiston ulkoilumaastoihin, muun muassa Haltialan alueelle ja Vantaanjoen varteen Pitkäkoskelle, jossa on myös suojeltu rinnelehto. Paloheinän ulkoilukeskus ja Pitkäkosken maja palvelevat samoin lähistöllä.
Hakuninmaalle pääsee keskustasta ja Kannelmäestä kulkevilla linjoilla runkolinjalla 40 ja 42 . Myös Hämeenlinnanväylää kulkevilla busseilla on pysäkkejä Hakuninmaan kohdalla.
Vaakuna

Vaakuna on vaakunaselityksen määrittämä, kilvelle sijoitettu heraldinen tunnus.
Vaakunalajit.
Vaakunat voidaan jaotella esimerkiksi seuraavasti:
Vaakunan osat.
Yksinkertaisimmillaan vaakuna on pelkkä kilpi väreineen ja tunnuksineen. Vaakunan tunnuksia ovat kilven jaot, airutkuviot sekä muut kuviot eli ristit ja yleiskuviot. Kilven päällä voi olla kypärä peitteineen ja koristeineen. Täydellisessä vaakunassa voi kilven ja kypärän lisäksi olla myös arvokruunu, kilven jalusta, kilvenkannattajat, kilven takana olevaa esineistöä sekä vaakunaviitta tai vaakunateltta. Lisäksi vaakunassa voi olla tunnuslause, sotahuuto ja kunniamerkki. Hallitsijan vaakunassa voi olla kruunausviitta.
Käyttö.
Vaakuna on arvokas symboli, mikä kuuluu ottaa huomioon sen sijoituksessa. Vaakuna sijoitetaan arvokkaaseen ja keskeiseen paikkaan, eikä sitä peitetä tai varusteta siihen kuulumattomilla lisäkkeillä. Kun vaakunoita on useita, arvokkain vaakuna sijoitetaan arvokkaammalle paikalle kuin vähemmän arvokkaat vaakunat. Vaakunan muotoilu ja valmistusmateriaali riippuvat vaakunan sijoituspaikasta. Seinään sijoitettu vaakuna voidaan valmistaa esimerkiksi mosaiikista tai graniitista. Vierekkäin sijoitetut vaakunat muotoillaan niin, että oikeanpuolisen vaakunan kuviot käännetään vasemmanpuolista kohti, joitain luonnollisia poikkeuksia, kuten tähtikuvioita ja kirjaimia, lukuun ottamatta. Kirkossa olevat vaakunat käännetään alttaria kohti, ja teatterissa näyttämöä kohti. Auton kyljessä ja muissa liikkuvissa kohteissa vaakuna käännetään menosuuntaa kohti. Lipussa vaakuna käännetään tankoon päin.
Lippu

Lippu on valtion, järjestön tm. yhteisön tunnuksena käytettävä määrämuotoinen, -värinen ja -kuvioinen vaate.
Historia.
Liput kehitettiin taistelukentille kuten vaakunatkin. Liput kehittyivät päälliköiden komentosauvoista ja joukko-osastojen sotamerkeistä. Muinaiset päälliköt johtivat sotajoukkojensa liikkeitä ja taistelun kulkua komentosauvoillaan, joita somistivat kuvioidut ja värikkäät kangaskaistaleet.
Keskiajalla liput olivat pienikokoisia ja selkeästi kuvioituja. Renessanssin aikana liput muuttuivat koristeellisemmiksi ja yksityiskohtaisemmiksi. Barokin aikakaudella liput valmistettiin usein painavasta brokadista, ja niiden kuviot kirjailtiin metallilangoilla kolmiulotteisiksi kohokuvioiksi. Lippuihin lisäiltiin tupsuja, hapsuja ja nyörejä sekä metalliheloituksia. Nykyajan liput ovat jälleen pelkistetysti kuvioituja, eikä varjostusta ja viivoitusta käytetä. Tämä on tehty osittain tunnistettavuuden, osittain valmistusmenetelmien vuoksi.
Valtioiden lisäksi omia lippujaan käyttävät nykyisin myös muut hallinnolliset alueet sekä järjestöt ja liikelaitokset.
Ominaisuudet.
Toisin kuin vaakunassa, lipussa on kaksi sivua. Sivujen kuviosisältö on usein sama, mutta se voi olla erilainenkin. Lipun suunta määräytyy tangon suhteen. Lipun ominaispiirre on liehuvuus, mutta myös jäykästä materiaalista valmistetut liput sekä lippujen kuvat käsitetään lipuiksi.
Lippujen väritys noudattaa pääpiirteittäin heraldiikan sääntöjä. Heraldinen kulta ja hopea on korvattu keltaisella ja valkoisella. Tavanomaisten heraldisten värien lisäksi lipuissa saa käyttää myös oranssia ja violettia. Valtiolipuilla on usein laeissa ja asetuksissa määrätyt tarkat väriarvot.
Lipputyyppejä.
Tavallisin lipun muoto on nelikulmainen salko- ja kantolippu. Viirien muodot ja mittasuhteet vaihtelevat paljon.
Luettelo Espanjan maakunnista väkiluvun mukaan

Tämä on luettelo Espanjan maakunnista järjestettynä väkiluvun mukaan. Väkilukutiedot 1.1.2021.
Pontevedra (maakunta)

Pontevedra on maakunta Atlantin rannikolla luoteisessa Espanjassa Galician itsehallintoalueen lounaisosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä A Coruñan, Lugon ja Ourensen maakunnat.
Pontevedran väkiluku on 942 731 (vuonna 2017) ja pinta-ala 4 495 neliökilometriä. 8 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Pontevedrassa. Maakunnan suurin kaupunki on Vigo. Maakunnassa on yhteensä 62 kuntaa.
Pontevedra jakaa Las Islas Atlánticas de Galician kansallispuiston A Coruñan maakunnan kanssa.
Vallankumouksellinen nuorisoliitto

Vallankumouksellinen nuorisoliitto (VKN) oli vuosina 1986–1991 toiminut suomalainen vasemmistolainen nuorisojärjestö. Liitossa vaikuttivat Demokraattisen Vaihtoehdon ja Suomen Kommunistisen Puolueen (yhtenäisyys) nuoret kannattajat.
SKDL:n nuorisojärjestö Suomen Demokraattinen Nuorisoliitto hajosi vuoden 1985 liittokokouksen jälkeen, kun Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) enemmistön kannalla olleet syrjäyttivät SKP:n taistolaisen opposition kannattajat järjestön päätöksenteosta. Oppositio jäi tappiolle äänin 300–200. Vuonna 1986 oppositio järjestäytyi nimellä Punaisen nuorison neuvosto. Neuvostoa johti Markku Kangaspuro. Toukokuussa SDNL erotti noin 500 osastoa, jotka olivat tekemisissä PNN:n kanssa. VKN perustettiin syksyllä 1987 Oulussa SKP:n opposition muodostaman Devan nuorisojärjestöksi.
VKN julkaisi lehteä "Muutos – vallankumouksellinen nuorisolehti" (1986–1990). Sitä kustansi aluksi "Idän pikajuna" -niminen yhdistys, joka toimi rekisteröitymisvaiheessa VKN:n perustana.
VKN:n järjestämiä tempauksia olivat muun muassa Freda 42:n ja Työvoimaministeriön valtaukset, Ankkalinna-tapahtuma sekä "Nokia – saappaat veressä" -kampanja. VKN osallistui ahkerasti esimerkiksi Rauhanpuolustajien toimintaan.
VKN kuului (SDNL:n tavoin) Demokraattisen nuorison maailmanliittoon. VKN:llä oli läheiset suhteet NKP:n nuorisojärjestö Komsomoliin.
VKN päätti lopettaa toimintansa syyskuussa 1990 Helsingissä pidetyssä ylimääräisessä liittokokouksessa, johon otti osaa noin kolmekymmentä edustajaa. Kokouksen mukaan kahden erillisen nuorisojärjestön ylläpito ei ollut enää tarpeellista, kun vasemmistovoimat oli yhdistetty Vasemmistoliittoon. VKN kehotti osastojaan anomaan SDNL:n jäsenyyttä ja liiton toiminta oli tarkoitus lopettaa kesään 1991 mennessä. VKN:n alasajosta vastanneeseen neuvostoon kuuluivat puheenjohtaja Markku Tihilä, pääsihteeri Reko Ravela ja varapuheenjohtaja Aino Halonen.
Teruel (maakunta)

Teruel () on maakunta keskisessä Espanjassa Aragonian itsehallintoalueen eteläosassa.
Sen rajanaapureita ovat Tarragonan, Castellónin, Valencia, Cuencan, Guadalajaran ja Zaragozan maakunnat. Maakunnan koillisosa on osa Aragonian katalaaninkielistä Franja de Ponent -aluetta.
Teruelin pinta-ala on 14 810 neliökilometriä. Sen väkiluku on 135 562 (vuonna 2017) ja väestötiheys 9,2 asukasta neliökilometrillä. Noin neljännes väestöstä asuu pääkaupungissa Teruelissa. Maakunnassa on yhteensä 236 kuntaa, joista yli puolet ovat alle 200 asukkaan kyliä.
Ourense (maakunta)

Ourense (esp. "Orense") on maakunta luoteisessa Espanjassa Galician itsehallintoalueen kaakkoisosassa. Sen rajanaapureita ovat Portugali sekä Pontevedran, Lugon, Leónin ja Zamoran maakunnat.
Ourensen pinta-ala on 7 273 neliökilometriä ja väkiluku 311 680 (vuonna 2017).
 Noin kolmasosa väestöstä asuu pääkaupungissa Ourensessa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Verín, Ribadavia, Allariz, A Rua, Carballiño ja Xinzo de Limia. Maakunnassa on yhteensä 92 kuntaa.
Koska Ourensen maakunnassa puhutaan virallisina kielinä sekä galician että espanjan kieltä, siitä käytetään molempia kirjoitusasuja, Ourense (galicia) ja Orense (espanja).
Lleida (maakunta)

Lleida (espanjaksi "Lérida") on maakunta itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen länsiosassa. Sen rajanaapureita ovat Ranska ja Andorra sekä Gironan, Barcelonan, Tarragonan, Zaragozan ja Huescan maakunnat.
Lleidan väkiluku on 432 384 (2017). Noin 30 prosenttia väestöstä asuu pääkaupungissa Lleidassa ("Lérida"). Muita merkittäviä kaupunkeja ovat La Seu d'Urgell, Mollerussa, Cervera ja Tàrrega. Maakunnassa on yhteensä 231 kuntaa.
Aigüestortes i Estany de Sant Mauricin kansallispuisto sijaitsee Lleidassa. Maakunta on suuri hedelmien tuottaja.
"Lleida" on maakunnan katalaaninkielinen nimi ja myös virallinen espanjankielinen nimi Espanjan hallituksen mukaan. Espanjan kielessä on kuitenkin hyväksytty myös muoto "Lérida".
Sainte-Chapelle

Sainte-Chapelle on goottilaistyylinen kappeli, joka sijaitsee Pariisissa Île de la Citén saarella Pariisin oikeuspalatsin sisäpihalla. Ranskan kuningas Ludvig IX Pyhä rakennutti Sainte-Chapellen saarella sijainneen kuninkaallisen palatsin yhteyteen ylimitoitetuksi ”pyhäinjäännöslippaaksi” Bysantista tuomilleen pyhäinjäännöksille (Jeesuksen orjantappurakruunu ja ristin palasia). Sainte-Chapellen suunnitelmat tehtiin vuonna 1241 ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1246. Rakennus vihittiin käyttöön 26. huhtikuuta 1248. 
&lt;mapframe width="250" height="250" longitude="2.347" latitude="48.854" zoom="15" text="Punaisella Sainte-Chapelle, vihreällä Notre-Dame"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q193193",
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoshape",
 "ids": "Q2981",
]
&lt;/mapframe&gt;
Kun Pariisin keskustassa suoritettiin Napoleon III:n aikana 1800-luvulla laajoja uudelleenrakennustöitä, rakennettiin myös vanhan kuninkaanpalatsin tilalle suuri oikeuspalatsi, jonka sisäpihalle Sainte-Chapelle jäi.
Sainte-Chapellessa, erityisesti sen yläkappelissa, seinien pirstominen valoa läpi päästäviksi lasimaalausikkunoiksi on viety äärimmilleen. Ikkunat esittävät Kristuksen kärsimystä, kappelissa säilytettyjen pyhäinjäännösten historiaa ja kohtauksia "Vanhasta testamentista". Sainte-Chapelle toimi aluksi linnankappelina. 
Useimmat pyhäinjäännökset, joita säilytettiin keskellä kuoria sijaitsevalla korokkeella, tuhoutuivat Ranskan suuressa vallankumouksessa. Loput on siirretty Notre Dameen.
Michael Gerber

Michael Gerber (Yhdysvallat, s. 1969) on Barry Trotter -sarjan kirjoittaja. Sarja parodioi J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjoja.
Gerber eli lapsuutensa ja nuoruutensa St. Louisissa. Hän opiskeli historiaa Yalen yliopistossa, ja kirjoitti humoristisia tekstejä "The Yale Herald" ja "Yale Record" -lehtiin. Gerber vuonna 1991. Hän muutti ensin mm. New Yorkiin, sitten Seattleen, missä hän kirjoitti kolumneja "Seattle Weekly" -lehteen.
Vuonna 1995 Gerber palasi takaisin New Yorkiin. Yhdessä opiskelutoverinsa Jonathan Schwarzin kanssa hän kirjoitti tarinoita mm. "The New Yorker-", "The Atlantic Monthly-" ja "Esquire"-lehtiin.
Vuonna 2000 Gerber muutti Chicagoon, missä hän oli käynyt lukionsa. Erinäisten työelämän yritysten jälkeen hän ryhtyi kirjoittamaan Harry Potter -parodiaa. Hän julkaisi kirjan "Barry Trotter and the Unauthorized Parody" (Barry Trotter ja Häpeämätön parodia) omakustanteena joulukuussa 2001, koska yksikään kustantamo ei ollut uskaltanut ottaa käsikirjoitusta julkaisuohjelmaansa lakisyytösten pelossa.
Kirja julkaistiin myöhemmin Isossa-Britanniassa nimellä "Barry Trotter and the Shameless Parody", ja se pysyi myydyimpien kirjojen listalla puolen vuoden ajan.
Tuotanto.
Muut Gerberin kirjat.
Gerberin parodia elokuvana ajankohtaiseksi puheenaiheeksi nousseesta Narnia-sarjasta julkaistiin suomeksi vuonna 2006 nimellä "Blarnia".