tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pyhityssaari

Pyhityssaari ("Святой") on Laatokan Valamon sivuluostari eli skiitta.
Saari on Valamon saariston kaukaisin ja eräs jylhimpiä; saareen pääsee avoveden aikana vain tyynellä säällä. Ensimmäinen siellä kilvoitellut oli pyhittäjä Aleksanteri Syväriläinen, jonka erakkoluola oli jäljellä saaressa vielä ennen sotia Saareen rakennettiin igumeni Damaskinin aikana kirkko ja asuntola; sinne asettui muutamia skeemamunkkeja. Munkit viljelivät maata ja olivat pitkälti omavaraisia.
Pyhityssaari oli ankarimman mahdollisen kilvoittelun paikka ja sinne pääseminen koettiin suurena etuoikeutena; harva ulkopuolinen pääsi saarelle ennen sotavuosia. Viestinviejätkään eivät astuneet laituria pitemmälle. Kun luostarista tehtiin kuvateosta, valokuvaajat pääsivät tiettävästi ainoan kerran myös Pyhityssaareen. 
1930-luvulla, kun saaressa asui enää yksi valvojamunkki, turisteja alettiin päästää valitusti saareen. Kenraali Mannerheim oli eräs heistä: hän kävi saaressa 5. elokuuta 1934; hän polvistui erakon majassa ikonin edessä, pyysi erakkoa rukoilemaan kanssaan ja pyysi lähtiessään tältä siunauksen.
Maaliskuussa 1940 pappismunkit isä Pietari (Pauli Jouhki) ja isä Paavali kävivät Pyhityssaaressa keräämässä talteen evakuointikelpoiset ikonit, pienimmät kirkonkellot sekä ehtoollisvälineet, pyhäinjäännökset alttaripöydästä ja antiminssit. Tämä olikin viimeinen Suomen ajan käynti tuossa salaperäisessä paikassa.
Sotavuosien jälkeen, kun Valamo jäi venäläisille, Pyhityssaaren ylle laskeutui vuosikymmenien ajaksi täydellinen hiljaisuus. Vasta neuvostovallan päättymisen jälkeen Pyhityssaareen on taas päästy; kirkko todettiin säilyneeksi ihmeen hyvin ja kunnostuskelpoiseksi.
Pyhän Andreaksen kello

Pyhän Andreaksen kello oli Laatokan Valamon suurin kirkonkello.
Kello valettiin Pietarissa vuonna 1894 ja se oli pari vuotta katokseen sijoitettuna ennen nykyisen pääkirkon valmistumista. Kello painoi tuhat puutaa eli noin kuusitoista ja puoli tonnia. 
Kelloa soitti normaalisti kaksi munkkia ja he näkivät soiton tahdin kellotornin seinällä olevasta köyden varaan ripustetusta kuulasta. Kelloa käytettiin suurissa juhlasoitoissa ja sen ääni kuului Sortavalaan ja tyynellä säällä Pitkärantaan asti. Sitä soitettiin myös kerran, kun munkki kuoli ja kolmesti kun igumeni kuoli.
18. maaliskuuta 1940 meni evakuoinnille annettu määräaika umpeen. Myöhempi Uuden Valamon johtaja, munkkidiakoni Simforian kiipesi kellotorniin ja soitti Pyhän Andreaksen kelloa 12 kertaa.
Jatkosodan aikana kun kymmenen munkkia isä pappismunkki Filagrin johdolla pääsi takaisin vanhaan Valamoon tutkimaan sotavaurioita, he havaitsivat että venäläiset olivat räjäyttäneet suuren kellon kappaleiksi. Kun Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Valamo palasi luostariksi, restaurointi aloitettiin. Vuonna 2008 uusi Pyhän Andreaksen kello on entisen tuhotun paikalla.
Porin ammattiopisto

Porin ammattiopisto perustettiin 1.1.2005, kun Porin Palveluopisto, Porin tekniikkaopisto ja Porin metsäopisto yhdistyivät monialaiseksi ammatilliseksi oppilaitokseksi. Porin ammattiopisto toimii 11 osoitteessa Porin alueella, ja luonnonvara-ala toimii Ulvilassa. Rehtorina on toiminut alusta alkaen Jukka Salminen.
Koulutus.
Porin ammattiopisto tuottaa yhteistyössä työelämän kanssa monialaista ammatillista koulutusta ja kehityspalveluja nuorille, aikuisille ja elinkeinoelämälle. Tarjolla on koulutusta 24 perustutkinnossa ja 38 tutkintonimikkeellä. Lisäksi aikuiskoulutus tarjoaa lisä- ja täydennyskoulutusta eri aloilla.
Porin ammattiopistossa ammatillisen koulutuksen voi suorittaa opetussuunnitelmapohjaisena tai aikuisille suunnattuna näyttötutkintona. Nuorten ammatillisessa perusopetuksessa opiskeli lukuvuonna 2008-2009 noin 2 500 opiskelijaa. Lisäksi ammattiopisto tarjoaa aikuisille koulutusta 72:een perus-, ammatti- tai erikoisammattitutkintoon.
Oppilaitoksessa suoritettiin lukuvuonna 2007-2008 koko tutkintoja 736 nuorten ja 234 aikuisten koulutusohjelmissa.
Organisaatio.
Oppilaitos muodostaa kaupunkikonsernissa oman hallintokunnan jota johtaa ja ohjaa kuntalain mukaisesti valittu ammattiopistolautakunta ja jonka asioiden valmistelu kuuluu rehtorille.
Ammattiopiston johtoryhmän muodostavat rehtori, kehitysjohtaja, hallinto- ja talouspäälliköt, seitsemän toimialajohtajaa sekä kaksi henkilökunnan edustajaa ja kutsuttaessa opiskelijoiden edustaja.
Aiempien opistojen toiminnat on jaettu seitsemään toiminnalliseen alaan jonka toiminnasta vastaa toimialajohtaja. Kullekin toimialalle on nimetty koulutusalavastaavat. Toimialajohtaja sekä koulutusvastaava toteuttavat alansa ammatillisen peruskoulutuksen sekä lisä- ja täydennyskoulutuksen palveluja.
Ammattiopiston kehitys- ja projektitoiminnasta vastaa kehitysjohtaja. Talous- ja henkilöstöhallinnosta vastaavat talouspäällikkö ja henkilöstöpäällikkö.
Perustutkinnot.
Porin ammattiopisto tarjoaa 25 perustutkintoa.
Toimintojen siirtyminen Länsirannikon koulutus Oy:lle.
Porin ammattiopiston toiminnot siirtyivät Länsirannikon Koulutus Oy:lle 1.1.2010, kun Porin ammattiopisto, Rauman ammattiopisto, Porin aikuiskoulutuskeskus (PAKK) ja Länsi-Suomen aikuiskoulutuskeskus (INNOVA) yhdistyivät. Länsirannikon koulutus Oy:n toimintanimi on WinNova.
K. E. F. Ignatius

Karl Emil Ferdinand (K. F. tai K. E. F.) Ignatius (27. syyskuuta 1837 Pori – 11. syyskuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja maantieteilijä, valtiopäivämies, Tilastollisen päätoimiston johtaja ja senaattori.
Elämä.
Ignatiuksen vanhemmat olivat varapastori Johan Ferdinand Ignatius (1803–1876) ja Sofia Fleming (1807–1849). Hän pääsi ylioppilaaksi 1855 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1860, lisensiaatiksi 1862 ja tohtoriksi 1864.
Ignatius oli Suomen tilastollisen keskusviraston (päätoimiston) virkamiehenä 1865–1868 ja johtajana 1868–1885. Hän oli senaatin kamaritoimituskunnan päällikkönä 1885–1900 ja 1905–1908. Ignatius oli myös Helsingin yliopiston Pohjoismaiden historian ja tilastotieteen dosenttina 1865–1870 sekä länsisuomalaisen osakunnan kuraattorina 1868–1870. Sortokaudella hän oli passiivisen vastarinnan kannattaja.
Ignatius oli porvarissäädyssä Kaskisten edustaja valtiopäivillä 1877–1878, Käkisalmen 1882 ja 1885 sekä Hämeenlinnan 1904–1905. Ignatius oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875–1878 ja 1903–1905. Hän oli perustamassa Suomen historiallista seuraa ja oli Suomen maantieteellisen seuran ensimmäinen puheenjohtaja 1888–1889. Hän kuului Kansanvalistusseuran toimikuntaan 1873–1887 ja oli Suomen muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana 1875–1885.
Ignatius oli naimisissa vuodesta 1863 Amanda Kristina Bergmanin (1841–1921) kanssa. Heillä oli viisi tytärtä ja viisi poikaa, joista tunnetuimpia olivat hovioikeuden presidentti Kaarlo Ignatius (1869–1942), kenraaliluutnantti Johannes (Hannes) Ignatius (1871–1941) ja maaherra Gustaf Ignatius (1873–1949).
Kasten Antell

Per Kasten Samuel Antell (12. toukokuuta 1845 Helsinki – 20. marraskuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen eversti, senaattori, valtiopäivämies ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja.
Antellin vanhemmat olivat senaattori Samuel Henrik Antell ja Fanny Alexandra Helena Wallenius. Päätoimittaja, valtiopäivämies Axel Henrik Antell oli hänen veljensä. Antellin puoliso vuodesta 1872 oli vapaaherratar Emilia Sofia de la Chapelle (1853–1919). Avioliitto yhdisti kaksi vaikutusvaltaista senaattorisukua ja huomattavat omaisuudet. Pariskunta asui talvet Helsingissä ja kesät Tjusterbyn kartanossa Porvoossa. Emelie hoiti kahta kotitaloutta ja toimi yhdistävänä voimana suvussa. Heille syntyi yhdeksän lasta - heidän poiikiaan olivat metsänhoitaja, tehtailija Gustaf Richard Samuel Antell (1876–1956) ja kansliapäällikkö Kurt Antell (1890–1972).
Antell pääsi kadettikoulusta vuonna 1863 ja palveli luutnanttina Henkikaartin Semenovin rykmentissä vuodet 1863–1869 sekä oli Suomen kenraalikuvernöörin käytettävissä erityistehtäviä varten 1870–1876. Antell ylennettiin vuonna 1870 majuriksi, 1873 everstiluutnantiksi ja 1876 everstiksi. Antell toimi Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtajana vuosina 1884–1906 ja oli senaatin talousosaston jäsen ja valtiovaraintoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1906. Hän omisti Tjusterbyn kartanon Porvoossa 1872–1906.
Antell oli ritariston ja aatelin jäsenen valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906 ja toimi varamaamarsalkkana vuonna 1900. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1890–1892 sekä 1898–1903 ja oli valtuuston puheenjohtajana 1900–1903. Antell oli Ritarihuoneen johtokunnan puheenjohtajana 1897–1906 ja kuului jäsenenä Dandevillen komiteaan 1898 ja Tagantsevin komiteaan 1904–1905.
Antell, Viktor Magnus von Born, ja Arvid Nyberg perustivat vuonna 1881 "Östra Nyland" -lehden.
Theodor Wegelius

Karl Theodor Aleksander Wegelius (7. maaliskuuta 1850 Helsinki – 16. kesäkuuta 1932) oli suomalainen pankki- ja valtiopäivämies ja senaattori.
Wegeliuksen vanhemmat olivat kamreeri Karl Gabriel Wegelius ja Anna Topenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1866 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1869 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1874. Wegelius oli Suomen Yhdyspankin johtokunnan jäsenenä 1875–1897 ja 1910–1917 sekä Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana 1898–1906. Hän oli senaatin talousosaston jäsen ja valtiovarain toimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1906–1908.
Wegelius oli porvarissäädyn sihteeri valtiopäivillä 1877–1878 ja Helsingin edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1905–1906. Wegelius oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1881–1893 ja toimi valtuuston sihteerinä 1875–1880. Wegelius kuului Hypoteekkiyhdistyksen, Henkivakuutus Oy Kalevan ja Palovakuutus Oy Fennian johtokuntiin ja oli Ekonomiska samfundetin puheenjohtajana 1900–1901 sekä vuodesta 1918 eteenpäin.
Lääkäri, professori Valter Wegelius oli Theodor Wegeliuksen poika.
Fredrik Stjernvall (senaattori)

Fredrik Gustaf Otto Selim Stjernvall (30. syyskuuta 1845 Tenhola – 26. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies ja senaattori.
Stjernvallin vanhemmat olivat everstiluutnantti Erik Otto Stjernvall ja Olivia Johanna Holmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1865 ja suoritti tuomarintutkinnon 1870 ja kameraalitutkinnon 1871. Stjernvall oli senaatin maanviljelystoimikunnan kanslistina 1873–1878 sekä senaatin finanssitoimituskunnassa kanslistina 1878–1880, protokollasihteerinä 1880–1891 ja esittelijäsihteerinä 1891–1902. Pankkivaltuusmiehenä hän toimi 1885–1905. Stjernvall erotettiin hallinnollista tietä virastaan sortokauden aikana. Hän toimi Mechelinin senaatin talousosaston jäsenenä 1905–1908 ja oli Kaupunkien yleisen paloapuyhdistyksen johtokunnan jäsen 1903–1916. Stjernvall osallistui sukunsa edustajana aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Stjernvall oli naimisissa vuodesta 1878 Sigrid Maria Kraepelienin (1853–1912) kanssa.
Lennart Gripenberg

Alexander Leonard (Lennart) Gripenberg (15. marraskuuta 1852 Oulu – 14. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, valtiopäivämies, teollisuusjohtaja ja senaattori.
Henkilöhistoria.
Gripenbergin vanhemmat olivat kamarineuvos Gustaf Leonard Gripenberg ja Margaretha Maria Frosterus. Lennart Gripenberg oli naimisissa 1877–1916 Anna Elisabeth Nybergin kanssa. Metsänhoitaja, insinööri ja yritysjohtaja Aarne Gripenberg oli heidän poikansa. Lennart Gripenberg kävi 1870 Haminan kadettikoulun ja 1873–1876 Pietarin sotainsinööriakatemian. Gripenberg palveli henkikaartin ratsastavassa krenatöörikomppaniassa 1870–1876 ja oli sotilasinsinöörinä ja Suomen kadettikoulun opettajana 1876–1879. Gripenberg ylennettiin kapteeniksi 1877 ja everstiluutnantiksi 1879. Hän oli Vaasan rautatierakennustyömaan vanhempana insinöörinä 1879–1881, Kymijoen lauttausyhdistyksen toimitusjohtajana 1881–1886, teollisuushallituksen insinöörinä 1886–1896 ja tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylitirehtöörinä 1896. Gripenberg oli myös Helsingfors Dagblad-lehden toimituksen jäsenenä 1886–1889.
Gripenberg oli senaatin talousosaston jäsen ja kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö 1896–1900, Bröderna Åström Ab:n toimitusjohtaja 1900–1903 ja 1905 sekä senaatin talousosaston jäsen ja kulkulaitostoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1907 ja Suomen Pankin valtuusmies 1907–1908. Gripenberg oli vuosina 1903–1904 karkotettuna poliittisista syistä ja asui Tukholmassa. Karkotuksen syynä oli se että hän oli kirjoittanut nimimerkillä "Nemo" passiivista vastarintaa kannattaneen kirjasen.
Gripenberg oli sittemmin Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n isännöitsijä 1908–1909, Suomen puuvillatehtaiden yhtymän puheenjohtaja 1909–1920, Suomen työnantajain lakkovakuutusyhtiön johtokunnan puheenjohtaja 1911–1926, palovakuutusyhtiö Imatran johtokunnan puheenjohtaja 1911–1916 ja hallintoneuvoston jäsen 1916–1933 sekä Pohjoismaiden osakepankin hallintoneuvoston jäsen vuodesta 1916. Hän julkaisi vuonna 1922 muistelmansa nimellä "Ur mina levnadsminnen".
Gripenberg osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Upseeri ja virka- ja valtiopäivämies Robert Johan Gustaf Gripenberg oli Lennart Gripenbergin veli.
Teoksia.
Nimimerkillä "Nemo": 
Omalla nimellä:
Teodor Sillman

Teodor Sillman (; 17. tammikuuta 1854 Helsinki – 12. maaliskuuta 1926 Hatsina, Pietarin kuvernementti, Neuvostoliitto) oli suomalainen Venäjän laivaston vara-amiraali, joka toimi myös jonkin aikaa senaattorina Markovin johtamassa senaatissa.
Sillmanin vanhemmat olivat eversti Claes Gustaf Fredrik Sillman ja hänen 1. puolisonsa Xenia Sokoloff. Hänen veljensä oli kenraalimajuri Nikolai Sillman. Sillman opiskeli 1871–1879 Pietarin merikadettikoulussa yleten midshipmaniksi kurssin lopulla. Luutnantiksi ylennetty Sillman oli 1881–1886 Pietarin merikadettikoulussa nuorempana luokanjohtajana, vuosina 1886–1891 vanhempana upseerina 1. luokan risteilijä "Vladimir Monomahilla" ja 1891–1893 kapteeniluutnantiksi ylennettynä vanhempana upseerina ristelijä "¨Pamjat Azovalla".
Sillman oli sitten päällikkönä satamahöyryvene "Mogutšilla" 1893–1895, monitori "Smertšillä" 1895-1896, tykkivene "Koreetsilla" 1896–1897 ja torpedoristeilijä "Gaidamakilla" 1898–1900. Hän teki tykkivene Koreetsilla edestakaisen matkan Kronstadtista Tyynellemerelle ja osallistui torpedoristelijä Gaidamakilla Kiinan boksarikapinallisia vastaan käytyyn sotaan ja Takun linnoituksen valtaukseen kesällä 1900.
1. luokan kapteeniksi ylennetty Sillman siirrettiin vuonna 1900 Siperian meriekipaasista Itämeren laivastoon. Hänestä tuli tammikuussa 1901 panssaripatterilaiva "Pervenetsin" päällikkö ja joulukuussa 1901 12. meriekipaasin komentaja ja ristelijä "Pamjat Azovan" päällikkö.
Vuosina 1906–1909 kontra-amiraaliksi ylennetty Sillman toimi "Keisari Paavalin invalidikodin" johtajana. Hänestä tuli 13. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja hän oli tässä tehtävässä helmikuuhun 1910 saakka. Sillman palasi vielä joksikin aikaa Keisari Paavalin invalidikodin johtajaksi mutta sai sitten 3. lokakuuta 1911 eron vakinaisesta palveluksesta. Sillman muutti tämän jälkeen asumaan Hatsinaan Inkerinmaalle jossa hän vietti loppuvuotensa.
Sillman oli naimisissa Ekaterina Vasiljevna Nikolajevan kanssa.
Viktor Hedlund

Viktor Bernhard Hedlund (27. toukokuuta 1853 Helsinki – 4. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen Venäjän armeijan kenraaliluutnantti, senaattori ja valtioneuvos.
Hedlundin vanhemmat olivat isäpuoli, ylikonduktööri Johan Gustaf Hedlund ja äiti Amanda Mathilda Björk. Hedlund opiskeli 1866–1873 Haminan kadettikoulussa valmistuen sieltä vänrikkinä. Hän palveli sitten "Henkikaartin Liettuan rykmentissä" yleten aliluutnantiksi 1876 ja luutnantiksi 1877. Hedlund osallistui Balkanilla käytyyn Venäjän-Turkin sotaan 1877–1878 haavoittuen Karagatshin taistelussa Filippopolissa. Sodan jälkeen Hedlund palveli 1879–1880 "Henkikaartin krenatöörijoukkojen 3. tykistöprikaatissa" ja hänet ylennettiin alikapteeniksi 1880. Hän oli sitten Suomen kadettikoulussa Haminassa 1881–1888 komppaniaupseerina ja vuonna 1888 tapahtuneen kapteeniksi ylentämisen jälkeen 1888–1889 kadettikoulun adjutanttina ja kassanhoitajana. Vuosina 1889–1893 Hedman palveli taas "Henkikaartin Liettuan rykmentissä" ja 1893–1898 everstiksi ylennettynä pataljoonankomentajana "Henkikaartin Volynian rykmentissä".
Hedlundista tuli 1898 "14. Georgian krenatöörirykmentin" komentaja ja 1899–1901 hän oli "Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoonan" komentaja. Hedlund ylennettiin 1901 kenraalimajuriksi ja hän palveli aluksi Henkivartioväen jalkaväessä ja helmikuusta 1903 hän oli Henkivartioväen ja Pietarin sotilaspiirin komentajan käytössä erikoistehtävissä. Hedlund oli sitten kesäkuusta 1903 "Henkikaartin Kexgolmin (Käkisalmen), H. M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmentin" komentajana ja vuodesta 1905 "Henkivartioväen 3. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin" komentajana.
Hedlundista tuli 14. lokakuuta 1909 Markovin senaatin talousosaston jäsen ja finanssitoimituskunnan vt. päällikkö. Kenraaliluutnantiksi 1910 ylennetty Hedlund oli senaattorina Markovin senaatissa ja sitä 1913 seuranneessa Borovitnovin senaatissa aina vuoden 1917 Venäjän maaliskuun vallankumokseen saakka. Hedlund erosi 26. maaliskuuta 1917 tehtävistään yhdessä muiden senaatin jäsenten ja vietti sitten lopun elämäänsä Helsingissä.
Hedlund oli naimisissa vuodesta 1885 Katarina Bernoffin (1865–1938) kanssa. Heillä oli kolme poikaa.
Harald Eriksson

Harald Eriksson (22. syyskuuta 1921 Örträsk – 20. toukokuuta 2015 Uumaja) oli ruotsalainen maastohiihtäjä.
Erikssonin uran menestyksekkäin vuosi oli 1948, jolloin hän saavutti hopeaa St. Moritzin olympialaisten 50 kilometrin kilpailusta. Samoissa kisoissa Ruotsi voitti viestikultaa, mutta Eriksson ei kuulunut joukkueeseen. Samaisena vuonna Eriksson voitti vielä Holmenkollenin 50 kilometrin hiihdon.
Erikssonin sukunimestä käytetään myös muotoa Ericson. Ruotsin olympiakomitea ilmoittaa Ericsonin kuolinpäiväksi 15. toukokuuta.
Brownin piirikunta (Ohio)

Brownin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty kenraali Jacob Brownin mukaan. Sen suurin kylä on Georgetown.
Maantiede.
Brownin naapuripiirikuntia ovat Clermont lännessä, Clinton pohjoisessa, Highland koillisessa, Adams idässä ja Kentuckyn puolella Masonin sekä Brackenin piirikunnat.
Väestö.
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 44 846 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 97,5%, mustiin (1,0%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,3%).
Kotitalouden mediaanitulo oli 46 046 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 12,2% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Ljubov Muhatšova

Ljubov Aleksejevna Muhatšova (s. 23. heinäkuuta 1947 Staraja Russa, Novgorodin alue) on venäläinen entinen hiihtäjä. Hän edusti aktiiviaikoinaan kansainvälisellä tasolla Neuvostoliittoa ja seuratasolla "Trud"-urheiluyhteisöä, aluksi Apatiitissa ja vuodesta 1972 Leningradissa. 
Muhatšova voitti olympiakultaa Neuvostoliiton viestijoukkueessa 1972 Sapporon kisoissa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli neljäs kymmenellä kilometrillä ja kuudes viidellä kilometrillä. Neuvostoliiton mestaruuden Muhatšova voitti viestihiihdossa vuosina 1970—1972, 1975 ja 1976. Kilpauransa jälkeen hän on toiminut valmennustehtävissä.
Veji

Veji (lat. "Veii", ital "Veio") eli nykyinen Isola Farnese oli etruskien huomattavimpia kaupunkeja. Veji oli Etrurian tärkein terrakottaveistosten tuottaja.
Roomalaiset valloittivat ja hävittivät Vejin 396 eaa. Roomalaiset kuitenkin rakensivat kaupungin osittain uudelleen, ja 2 eaa. siitä tuli municipium ja kaupungin asukkaat saivat osittaiset Rooman kansalaisoikeudet. 
Vejistä on löydetty noin vuodelta 500 eaa. peräisin olevan Apollon temppelin jäänteet, joihin kuuluu joukko terrakottaveistoksia, muun muassa Vejin Apollo. Vejin hauta-alueelta on löydetty vanhimpia etruskien freskoja.
High availability

High availability (HA, "korkea saatavuus") on tietojärjestelmien suunnittelussa käytettävä käytäntö, joka pyrkii siihen että järjestelmä on aina käyttäjän käytettävissä.
Järjestelmän "saatavuus" () tarkoittaa, että järjestelmän käyttäjät voivat käyttää järjestelmää normaaleihin tehtäviinsä, esimerkiksi pääsevät lukemaan ja päivittämään siihen tallennettuja tietoja. Järjestelmä voi olla käyttämättömissä joko "suunnitellun" tai "suunnittelemattoman" katkon vuoksi. High availability -suunnittelun avulla pyritään useimmiten minimoimaan suunnittelemattomien katkojen olemassaolo ja, niiden ilmaantuessa, pitämään niiden kesto mahdollisimman lyhyenä.
Järjestelmien saatavuuden määrä on usein määritelty palvelutasosopimuksissa (). Tavanomaisesti saatavuus ilmoitetaan prosentteina ajasta; esimerkiksi 90% saatavuus tarkoittaa korkeintaan 16 tunnin 48 minuutin yhteenlaskettua katkosta viikossa. Suunniteltuja katkoksia ei usein oteta huomioon prosentteja arvioitaessa. High availability -järjestelmät ovat yleensä saatavilla yli 99% ajasta, ja usein niitä mainostetaan "yhdeksikköjen määrällä"; monet HA-järjestelmät ovat esimerkiksi "viiden yhdeksikön" järjestelmiä, eli saatavilla 99,999% ajasta (korkeintaan 5 minuuttia 16 sekuntia katkosaikaa vuoden aikana).
Järjestelmäsuunnittelu.
Korkean saatavuuden järjestelmän suunnittelussa yksi tavoitteista on eliminoida yhden pisteen virheet infrastruktuurissa: yksittäisen pisteen virhe olisi vikaantuva komponentti, joka aiheuttaisi palvelun saatavuuden menettämisen. Ratkaisuna järjestelmä suunnitellaan "redundanttiseksi", jossa on kaksi identtistä komponenttia kuten palvelinta, jolloin liikenne voidaan ohjata toiselle toisen vikaantuessa.
Rolf Rämgård

Rolf Ingemar Rämgård (s. 30. maaliskuuta 1934 Älvdalen, Taalainmaa) on ruotsalainen hiihtäjä ja poliitikko.
Rämgårdin suurimmat arvokisasaavutukset tulivat 1960 Squaw Valleyn olympialaisista, missä hän saavutti hopeaa 30 kilometriltä ja pronssia 50 kilometriltä. 15 kilometrillä hän oli kahdeksas. Kaksi vuotta aikaisemmin Lahden MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä sijalle 20 ja 50 kilometrillä yhdenneksitoista, mutta ei mahtunut Ruotsin kultaa voittaneeseen viestijoukkueeseen. Vuoden 1962 Zakopanen MM-kisojen 50 km:llä hän oli seitsemäs.
Vuoden 1962 Falunin kisoissa Rämgård voitti 30 kilometrin kilpailun.
Rämgård toimi Keskustapuolueen valtiopäiväedustajana vuosina 1974–1985.
Vjatšeslav Ar-Sergi

Vjatšeslav Ar-Sergi (udm. Вячеслав Ар-Серги) (s. 5. huhtikuuta 1962 Vylj Kazmas, Udmurtia, Venäjä) on udmurtilainen kirjailija ja Venäjän kirjailijaseuran jäsen. Hän on saanut Udmurtian kansankirjailijan arvonimen (2003).
Ar-Sergi on syntynyt nimellä "Vjatšeslav Vitaljevitš Sergejev" (Вячесла́в Вита́льевич Серге́ев) Udmurtiassa olevassa Vylj Kazmasin (udm. "Выль Казмас", ven. "Новая Казмаска") kylässä. Hän opiskeli Udmurtian yliopistossa ja sen jälkeen Kirjallisuusinstituutissa Moskovassa.
Ar-Sergi kirjoittajana.
Ar-Sergi on kirjoittanut jo yli 30 kirjaa. Hänen käsikirjoituksestaan on tehty ensimmäinen udmurtinkielinen elokuva "Alangasarin varjo" (Алангасарлэн вужерез). Hänen kirjojaan on julkaistu Venäjällä, Unkarissa, Ruotsissa, Virossa ja Tšekissä. Hän kirjoittaa itse aina sekä udmurtiksi että venäjäksi. Ar-Sergi kirjoittaa usein myös moskovalaisiin lehtiin.
Rickettsia

Riketsiat ("Rickettsia") on gramnegatiivisten bakteerien suku, joka kuuluu proteobakteerien pääjaksoon. Riketsiat ovat solunsisäisiä parasiitteja tai endosymbiootteja, jotka ovat riippuvaisia isäntäsolusta kasvaakseen ja lisääntyäkseen. Riketsiat ovat pleiomorfisia bakteereita eli niiden muoto voi vaihdella. Kokkiriketsiat ovat läpimitaltaan 0,1 μm, sauvamuotoisten pituus on 1–4 μm, ja lankamainen riketsia on pituudeltaan 10 μm. Riketsioiden genomit ovat pieniä, useimmiten välillä 1,11–1,52 miljoonaa emäsparia.
Nimi.
Riketsiat on nimetty yhdysvaltalaisen pilkkukuumetutkija Howard Taylor Rickettsin (1871–1910) mukaan.
Riketsioiden aiheuttamia sairauksia.
Riketsiat aiheuttavat eläimille ja ihmisille monia sairauksia, lähinnä erilaisia pilkkukuumeita. "R. conorii" aiheuttaa Välimeren alueen pilkkukuumetta (), ja "R. rickettsii" aiheuttaa Kalliovuorten pilkkukuumetta (). "R. akari" puolestaan aiheuttaa riketsiarokkoa. Jotkut riketsiat aiheuttavat kasvitauteja. 
Alkuperä.
Fylogeneettisten tutkimusten perusteella on esitetty, että riketsioilla on yhteinen kehitysbiologinen alkuperä mitokondrion kanssa. Riketsioiden esimuoto on saattanut tunkeutua varhaisen eukaryoottisen solun sisään ja kehittyä nykyiseksi mitokondrio-soluelimeksi. Esimerkiksi "R. prowazekii" -bakteerin 1,1 miljoonan emäsparin kokoinen genomi muistuttaa mitokondrion genomia monin tavoin: molemmat muun muassa sisältävät samanlaisia geenejä ATP:n muodostusta varten
Simola–Lappeenranta-rata

Simola–Lappeenranta-rata oli Suomen rataverkon rata Lappeenrannassa, Etelä-Karjalassa. Se erkani Riihimäki–Pietari-radasta Simolan rautatieasemalla, joka sijaitsee Luumäen ja Vainikkalan raja-aseman välissä. Se oli vanhin Lappeenrantaan johtanut rautatie.
Historia.
Riihimäki–Pietari-rata valmistui vuonna 1870 ja ohitti Lappeenrannan noin 20 kilometriä kaupungin eteläpuolelta. Alusta alkaen suunnitelmissa oli yhdysrata Simolasta Lappeenrantaan, mikä toteutui lopulta vuonna 1885. Rakennustöitä vilkastutti Lappeenrannan toimiminen sotaväen leirikaupunkina ja keisari Aleksanteri III:n vierailu kesällä 1885. Rata ja Lappeenrannan rautatieasema avattiin liikenteelle virallisesti 1. elokuuta 1885, ja keisaripari saapui uudelle asemalle kolme päivää myöhemmin. Lappeenrannan asemalta rata jatkui Saimaan rannalle Rapasaareen, minkä tarkoituksena oli Saimaan vesikuljetusten yhdistäminen rautatiehen. Tämä oli myös yksi radan rakentamisen keskeisistä perusteista.
Vuonna 1934 avattiin Lappeenrannan uusi rautatieasema kaupungin eteläpuolelle ja ratayhteys Lappeenrannasta Vuoksenniskalle. Kaupungin länsipuolella sijainnut vanha asema, joka tunnettiin sittemmin myös Keisarinasemana, jäi pääasiassa tavara-asemaksi. Muita liikennepaikkoja Simola–Lappeenranta-radalla olivat Jukka (avattu vuonna 1947), Melkkola (1908), Hytti, Kalkkitehdas (1953) ja Kesämäki (1958).
Toinen maailmansota toi muutoksia Lappeenrannan rautatieliikenteeseen, kun ratayhteys Viipuriin katkesi uuteen valtionrajaan. Simolan risteysaseman merkitys pieneni, kun vuonna 1940 Simolan länsipuolelle rakennettu Raipon rautatieasema (alun perin Etusimola) liitettiin uudella raiteella Lappeenrannan rataan, minkä myötä Simolan, Raipon ja Melkkolan välille muodostui kolmioraide. Näin Helsingistä Lappeenrantaan kulkeneiden junien ei enää tarvinnut vaihtaa kulkusuuntaa Simolassa. Myös uusi yhteys jäi vähäliikenteiseksi, kun Luumäeltä Lappeenrantaan vuonna 1962 valmistui oikorata, joka on osa nykyistä Karjalan rataa. Matkustajaliikenne Simolassa ja Raipossa päättyi vuonna 1977. Simolan liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 1996. Rata purettiin pääosin vuonna 2003.
Viroidi

Viroidit ovat pieniä, 200–400 nukleotidin (nt) mittaisia, yksijuosteisia RNA-molekyylejä, jotka voivat aiheuttaa kasveille tauteja. Ne ovat pienimpiä tunnettuja taudinaiheuttajia ja voivat häiritä kasvisolujen normaaleja toimintoja. Viroidi on muodostunut paljaasta RNA:sta, joka muodostaa sisäisen emäsparimuodostuksen avulla tiukan laskoksen. Viroidit pystyvät replikoitumaan itsestään, mutta sen vaiheita ei tunneta yksityiskohtaisesti. Replikaatio tapahtuu kuitenkin isäntäsolun tumassa. Viroidit eivät koodaa proteiineja. Viroidit loisivat isäntäsoluissa tuhoisalla tavalla käyttäen hyväkseen viruksen RNA-kopiointimekanismeja. Tosin kuin RNA-viruksessa viroidissa ei ole proteiineja vaan se koostuu pelkästä RNA:sta.
Viroideissa on monesti noin 200–400 emästä, kun taas pienimmissä viruksissa emäksiä on noin 2 000. Pienin tunnettu viroidi on 220 emäksen mittainen scRNA. Virusoidi on viroidia muistuttava RNA-geeni, joka kulkee "loisena" viruksen sisällä. 
Ihmisen patogeeni hepatiitti D muistuttaa viroideja.
Einar Sundström

Einar Ossian Sundström (14. huhtikuuta 1899 Varkaus – 3. helmikuuta 1974 Helsinki) oli Yleisradion pääjohtajana 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa.
Einar Sundström tuli ylioppilaaksi vuonna 1918 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1921.
Sundström toimi Yleisradion konttoripäällikkönä vuosina 1926−1944, henkilökunnan päällikkönä 1941–1944, talousjohtajana vuosina 1944−1949 ja pääjohtajana Hella Wuolijoen syrjäyttämisen jälkeen vuosina 1949–1964. Kiinnostukseltaan Sundström oli ennen kaikkea talousmies, eikä hän ollut juuri kiinnostunut ohjelmista eikä ohjelmapolitiikasta. Sundström ei tuntenut poliitikkoja eikä hänellä siten ollut kontakteja poliittisiin piireihin. Niinpä hän jättikin Yleisradion ohjelmatoiminnan ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoman hoidettavaksi. 
Sundströmin ja Koskiluoman aikana Yleisradio pyrki tietoisesti välttämään keskustelua aiheuttavia kannanottoja eikä myöskään kevyen musiikin esittämistä radiossa suosittu. On arveltu, että Hella Wuolijoen syrjäyttäjät halusivat hänen seuraajakseen harmittoman pääjohtajan, jollainen Sundströmistä poliittisesti sitoutumattomana tulikin. Monen mielestä Yleisradion johtokunnan todellinen vahva mies oli silloinen pääjohtajan varamies, sosialidemokraatti Onni Toivonen, joka toimi myös Suomen viimeisenä kansanhuoltoministerinä vuosina 1948–1950. Historioitsija Raimo Salokangas on luonnehtinut Yleisradiota Sundströmin pääjohtajakaudella "yhteiskunnan sivulliseksi".
Yleisradio lähti myös hyvin hitaasti kehittämään televisiolähetyksiä. Toukokuussa 1955 Sundström totesi, että asiassa tulee ”kiiruhtaa hitaasti” ja ”antaa meitä varakkaampien maiden maksaa ne oppirahat, joita näköradiotoiminta vielä kaikkialla nielee”. Niinpä Yleisradio aloitti omat televisiolähetyskokeilunsa vasta keväällä 1957, ja säännölliset televisiolähetykset alkoivat 1. tammikuuta 1958. Vakaviin talousvaikeuksiin ajautunut Tesvisio yhdistettiin Yleisradioon ja muutettiin TV-ohjelma 2:ksi aivan Sundströmin pääjohtajakauden lopulla.
Sundström oli Euroopan yleisradioliiton hallintoneuvoston jäsen vuosina 1954−1964 ja järjestön varapresidentti vuosina 1959−1964.
Einar Sundströmin erikoisharrasteena oli shakki.
Sarah Adams

 
Sarah Fuller Flower Adams (22. helmikuuta 1805 – 14. elokuuta 1848) oli brittiläinen runoilija.
Adams syntyi Harlowissa, Essexissä englanti­laisen sanomalehden kustantajan Benjamin Flowerin nuorempana tyttärenä. Omana aikanaan Sarah Adams tunnettiin dramaattisten runojen ja balladien kirjoit­tajana. 
Adams kirjoitti elämänsä aikana useita virsiä. Kun hänen isänsä kuoli, saivat hän ja hänen sisarensa kodin paikallisen unitaariseurakunnan pastorin, William Johnson Foxin luona. Hän julkaisi 1841 laulukirjan "Hymns and Anhems", ja siinä oli 13 Adamsin kirjoittamaa virttä. Hän oli unitaari, ja tätä oppia sävyttää se, että he eivät hyväksy kolminaisuusoppia, vaan heidän mukaansa se rikkoo Jumalan ykseyden. Siksi Sarah Adamskaan ei käyttänyt virsissään Jumalasta muuta nimeä kuin ”God”.
Tunnetuin Adamsin virsistä on "Nearer, my God, to Thee, nearer to Thee", Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa numerolla 396 """Käyn kohti sinua, oi Herrani". Se on myös monissa muissa suomenkielisissä hengellisten laulujen kirjoissa ja siitä on useita suomennoksia. 
Lauluun liittyy tarina, jonka littyy koko maailmaa järkyttäneeseen matkustajalaiva RMS "Titanicin" haaksirikkoon 1912. Onnettomuudesta kertovien uutisten mu­kaan laivan soittokunta soitti tätä virttä ennen laivan up­poamista. Siten laulu tunnetaan myös "Titanic-hymninä". Amerikkalaiset lehtimiehet, joille pelastuneet kertoivat kokemuksiaan, eivät todennäköisesti olleet kysyneet, minkä sävelmän he kuulivat. Heille oli tuttu amerikkalaisen Lowell Masonin (1792–1872) sävellys, jolla virsi Suomessakin tunnetaan. Mutta "Titanic" oli englantilainen laiva ja sen soittajien enemmistö brittejä. Todennäköistä on, että he olivat valinneet englantilaisen J. B. Dykesin sävelmän, jolla laulua lauletaan Englannissa.
Vuonna 1834 Sarah Adams avioitui William Bridges Adamsin kanssa, joka oli kirjailija, keksijä ja veturisuunnittelija. He asuivat Loughtonissa, Essexissä. Sarah Adams kuoli tuberkuloosiin 43-vuotiaana ja hänet haudattiin Harlowissa 21. elokuuta 1848.
Laulu Nearer, my God, to Thee suomenkielisissä virsi- ja hengellisten laulujen kirjoissa
Walter Flander

Karl Walter Flander (13. huhtikuuta 1884 Pietarsaari – 29. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja ja urheilutoimittaja.
Flander opiskeli insinööriksi Teknillisessä korkeakoulussa ja toimi myös Polyteknikkojen urheiluseuran puheenjohtajana 1906. Hän oli aktiivisesti käynnistämässä seuran jalkapallotoimintaa, joka johti SM-hopeaan 1908 ja mestaruuteen 1909. Flander teki aloitteen Suomen Palloliiton perustamisesta, ja hänet valittiin vain 23-vuotiaana liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi 19. toukokuuta 1907. Hän toimi puheenjohtajana lähes kaksi vuotta. Flander voitti äänestyksen myös 1909, mutta hän kieltäytyi puheenjohtajuudesta sillä hän ei kokenut saaneensa riittävää kannatusta voitettuaan vain yhdellä äänellä. Flander oli myös yksi aloitteentekijöistä Suomen Hiihtoliiton perustamiseksi ja kuului Suomen Olympiakomiteaan.
Flander oli Suomen ensimmäisiä urheilutoimittajia. Hän toimi Hufvudstadsbladetin vakinaisena avustajana ja oli mukana "Finskt Idrottsblad" -urheilulehden julkaisemisessa sen perustamisesta 1904 lähtien.
Arne Wessberg

Aarne Yrjö Anders Wessberg (s. 26. helmikuuta 1943 Vaasa) on suomalainen toimittaja. Hän oli Yleisradion toimitusjohtaja 1994–2005 ja Euroopan yleisradiounionin (EBU) puheenjohtaja 2001–2006. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Digitan hallituksen puheenjohtajana.
Wessberg aloitti uransa 1970-luvulla Yle TV2:n Ajankohtainen kakkonen -ohjelmassa taloustoimittajana. Oltuaan välillä erityisohjelmien tuottajana ja pankkitiedottajana hänet nimitettiin TV1:n johtajaksi 1980. Wessberg ajoi innokkaasti 1986 toimintansa aloittaneen Kolmoskanavan perustamista ja hän johti myös Kolmostelevision hallitusta.
Vuonna 1990 Wessberg siirtyi Yle TV2:n johtajaksi. Hän oli pääjohtaja Reino Paasilinnan seuraaja 1994–2005 ja toimi Yleisradion korkeimpana johtajana 50 vuoden tauon jälkeen toimitusjohtajan nimikkeellä. Vuonna 2001 Wessberg valittiin Euroopan yleisradioliiton EBU:n puheenjohtajaksi. Wessbergin kausi EBU:n puheenjohtajana päättyi kolmen kauden jälkeen vuonna 2006. Wessberg oli Nokia Oy:n hallituksen jäsen vuosina 2001–2006.
Puoluetaustaltaan Wessberg on sosiaalidemokraatti.
Franz Boas

Franz Uri Boas (9. heinäkuuta 1858 Minden, Saksa – 21. joulukuuta 1942 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvalloissa vaikuttanut antropologi, joka tunnetaan erityisesti Pohjois-Vancouverin ja Brittiläisen Kolumbian kwakiutl-intiaanien parissa tekemästään tutkimuksesta, jonka tuloksena hän kehitti uuden käsityksen kulttuureista. Boas oli myös ensimmäisiä tutkijoita, joka kyseenalaisti käsityksen ihmiskunnan jakaantumisesta rotuihin. Boasia on nimitetty ”yhdysvaltalaisen antropologian isäksi”.
Boas suoritti kandidaatin tutkinnon Heidelbergin yliopistossa vuonna 1881 ja samana vuonna myös tohtorin tutkinnon Kielin yliopistossa. Hänet nimitettiin vuonna 1899 professoriksi Columbia Universityyn New Yorkiin.
Boasin keskeinen anti antropologialle oli kulttuurirelativismin liittäminen antropologiseen tutkimukseen. Boasin mukaan erot eri ihmisryhmien välillä johtuivat historiallisista, sosiaalisista ja maantieteellisistä olosuhteista, ja kaikilla populaatioilla oli täydellinen ja yhtä kehittynyt kulttuuri. Boasin mukaan olisi tieteellisesti harhaanjohtavaa arvioida toisia kulttuureja länsimaisen ”kehitystason” perusteella. Hänen näkemyksensä kyseenalaistivat aikaisemmat Louis Henry Morganin ja Edward Tylorin teoriat, joiden näkemyksen mukaan kaikki kulttuurit kehittyivät tiettyjen vaiheiden kautta.
Uno Westerholm

Karl Uno Alexander Westerholm (3. kesäkuuta 1877 Helsinki – 12. huhtikuuta 1932 Tukholma) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, urheilutoimittaja, uimahyppääjä ja toimitusjohtaja.
Westerholm oli 1900-luvun alkupuolella yksi Suomen merkittävimmistä urheilujohtajista. Hän oli yksi Suomen Palloliiton perustajista ja toimi sen puheenjohtajana 1910–1911. Westerholm oli myös perustamassa Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoa, Suomen Uimaliittoa ja Suomen Hiihtoliittoa. Suomen Olympiakomiteassa Westerholm vaikutti 20 vuoden ajan. Vuonna 1912 perustetun Svenska Finlands Idrottsförbundin hallituksessa Westerholm toimi kymmenen vuoden ajan. Hän oli myös HIFK:n perustajajäsen sekä puheenjohtaja vuosina 1899–1914.
Urheilu-urallaan Westerholm voitti uimahypyissä kerroshyppyjen Suomen-mestaruuden 1906. Hän edusti tällöin Helsingin Uimaseuraa.
Westerholm oli yksi Suomen ensimmäisistä urheilutoimittajista ja hän perusti "Finskt Idrottsblad" -urheilulehden vuonna 1904. Työuransa aikana Westerholm toimi Elinkorkolaitos Hereditasin sekä Oy Amko Ab:n toimitusjohtajana.
Richard Bango

Richard Igbineghu (s. 21. huhtikuuta 1968) eli Richard Bango on nigerialainen nyrkkeilijä. Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Bango voitti hopeaa yli 91-kiloisten sarjassa.
Ammattilaisena.
Bango siirtyi ammattilaisuralle vuonna 1994. Hän sai kohtalaisen nopeasti 19—0 listan, mutta lopetti nyrkkeilyn kolmeksi vuodeksi 1996–1999.
36-vuotiaana Bango joutui ensimmäiseen varsinaiseen koetukseensa kohdatessaan Nikolai Valujevin. Ottelun hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä.
Vuonna 2006 Bango hävisi urallaan nousukiidossa olevalle Alexander Povetkinille kahdessa erässä tyrmäyksellä.
Valkoviirujuurekas

Valkoviirujuurekas ("Rhodocollybia butyracea", syn. "Collybia butyracea") on kupera tai laakealakkinen valkosäikeinen tumman punaruskea säiejuurekaslaji. Lakki voi myös olla purppuranpunainen. Sienen heltat ovat valkoiset. Jalka on lakin värinen. Malto on valkoista ja maultaan karvasta. Juurekas kasvaa kuusikoissa yleisenä koko Suomessa.
Rahkakynsikäs

Rahkakynsikäs ("Sphagnurus paluster" syn. "Lyophyllum palustre") on kupera tai laakealakkinen harmaa sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset tai harmahtavat. Jalka on vaalea, harmaa tai jopa rusehtava. Rahkakynsikäs kasvaa soilla rahkasammalen joukossa. Se on yleinen koko Suomessa.
Ruskopahkajuurekas

Ruskopahkajuurekas ("Collybia tuberosa") on kupera tai laakealakkinen valkoinen, keskeltä kellanruskea pahkajuurekaslaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on ylhäältä valkohärmäinen, alhaalta tummemman kellanruskea. Sieni kasvaa helttasienten lahoavilla jätteillä. Se on Suomessa yleinen. 
Ruskopahkajuurekas muistuttaa kahta hyvin samannäköistä lähilajia eli melko yleistä loisjuurekasta ("Collybia cirrata") ja harvinaisempaa keltapahkajuurekasta ("Collybia cookei").
Kirpeäjuurekas

Kirpeäjuurekas ("Gymnopus peronatus", syn. "Collybia peronata") on kupera tai laakealakkinen säämiskänvärinen tai harmaanruskea juurekaslaji. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä vaaleankeltaiset ja vanhemmiten punaruskeat. Jalka on latvasta keltainen, alhaalta tummempi ja ontto. Malto on sitkeää ja polttavan makuista. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä koko Suomessa.
Kierrejalkajuurekas

Kierrejalkajuurekas ("Rhodocollybia prolixa" aik. "Collybia distorta") on kupera tai laakealakkinen punaruskea säiejuurekaslaji. Sienen malto on vaalean kellanruskeaa. Heltat ovat aluksi valkeat ja vanhemmiten ruskettuvat. Jalka on valkoinen tai punertava sekä uurteinen tai kierteinen. Sieni kasvaa havumetsissä melko harvinaisena. Se ei ole ruokasieni.
Seura-akvaario

 
Seura-akvaario on akvaariomalli, jossa voidaan pitää erilaisia kaloja sekaisin, esimerkiksi pohjamonneja, platyja, miekkapyrstöjä tai miljoonakaloja. Kalojen tulisi soveltua elämään samassa akvaariossa, esim. jotkut kalat voivat nyppiä kultakalojen huntumaisia eviä. On myös tärkeää, että kalat sopivat samanlaisiin vesioloihin (lämpötila, happamuus, kovuus). Seura-akvaarioita on sekä yksityisissä että myös julkisissa tiloissa.
Harald Paumgarten

Harald Paumgarten (4. huhtikuuta 1904 – 1952) oli itävaltalainen maastohiihtäjä, yhdistetyn hiihtäjä ja mäkihyppääjä. Hän saavutti pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä MM-kisoissa 1933. 
Sankt Moritzin olympialaisissa 1928 Paumgarten sijoittui 17:nneksi sekä 18 kilometrin hiihdossa että yhdistetyssä. Lake Placidissa 1932 hän oli 29:s 18 kilometrin hiihdossa, 18:s yhdistetyssä ja 25:s mäkihypyssä.
Liam Lynch

Liam Lynch (s. 5. syyskuuta 1970) on yhdysvaltalainen muusikko, jonka tunnetuin kappale on "United States of Whatever", joka ylsi singlelistoillekin.
Lynch on myös ohjannut paljon musiikkivideoita. Hän on ohjannut muun muassa Foo Fightersin ja No Doubtin musiikkivideoita.
Mika Helin

Mika Antero Helin (s. 7. huhtikuuta 1978 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitapuolustaja. Helin pelasi myös futsalia, jossa hän on esiintynyt maajoukkueessa.
Helin pelasi Veikkausliigassa kausina 1998 sekä 2001–2007 edustaen PK-35:a, Jokereita, Hakaa, TPS:ää ja Honkaa. Hän pelasi Veikkausliigassa kaikkiaan 84 peliä ja saavutti SM-hopeaa Hakassa ja SM-pronssia PK-35:ssä. Veikkausliiga-uransa jälkeen Helin on edustanut Viikinkejä kaudella 2008 Ykkösessä, ja kaudella 2009 hän toimii Kakkosessa pelaavan Kiffenin pelaaja-valmentajana.
Maajoukkueessa Helin on esiintynyt kahdesti alle 19-vuotiaiden riveissä, tehden debyyttinsä Moldovaa vastaan vuonna 1996.
Futsalissa Helinin seura on Marmiksen Kuula. Hän on pelannut myös Suomen futsalmaajoukkueessa 10 maaottelua ja tehnyt yhden maalin.
Laulajan testamentti (Jukka Pojan albumi)

Laulajan testamentti on suomalaisen reggaelaulajan Jukka Pojan coveralbumi. Se julkaistiin 27. elokuuta 2008. Levy sisältää Veikko Lavin kappaleita.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 25.
Kappaleet.
Sävellykset Veikko Lavi, paitsi 2. Viljo Ylönen, 7. Pentti Viherluoto, 9. Veikko Ahvenainen ja 11. Arvo Bryckling. Sanoitukset Veikko Lavi.
BJB-Team

BJB-Team on riihimäkeläinen kaukalopallojoukkue, joka pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla, Kaukalopalloliigassa yhteensä seitsemän kautta.
Historia.
Alkukaudet.
BJB perustettiin vuonna 1991 BJB:n perustajajäseniä olivat Arto Hyppönen, Sami Vanne ja BJB:ssä koko sen elinkaaren ajan pelaajana ja kapteenina toiminut Tomi Tuovinen. BJB:n seitsemän Kaukalopalloliigakauden ohella joukkue pelasi kaukalopalloa I-divisioonassa kuusi kautta sekä II-divisioonassa yhden kauden verran. Joukkue saavutti siihen asti parhaimman sijoituksensa 1995, sijoittuessaan kuudenneksi Kaukalopalloliigassa. Sama sijoitus uusittiin uudelleen vuosina 2002 ja 2003. Lopulta joukkue saavutti vuonna 2004 SM-pronssia.
 Kaukalopalloliigan Pronssijoukkue 2003-2004 
Maalivahdit:
Kenttäpelaajat: 
Menestyskaudet ja Kilpailutoiminnan loppu.
2000-luvun menestyksestä huolimatta, BJB oli vaikeuksissa pelaajien, rahoituksen ja vetäjien suhteen ja lopulta vuonna 2005, vuosi SM-pronssin jälkeen BJB ilmoitti luopuvansa Kaukalopalloliiga-paikastaan ja lopettavansa pelaamisen.
BJB:ssä pelasi monia huipputason kaukalopalloilijoita kuten SM-liigassa jääkiekkoakin pelannut Rami Koivisto ja vuonna 2000 Suomen kaukalopallomaajoukkueeseenkin valittu Risto Salminen. BJB:n viimeisellä pelikaudella joukkueessa pelasi myös muutamaan otteeseen Suomen parhaaksi Kaukalopallomaalivahdiksi valittu Mikko Järvinen.
BJB:n viimeisen kauden paras pistemies oli Nikolai Simonen (43+22=65pts).
 BJB:n viimeinen Kaukalopalloliigajoukkue kaudella 2004-2005 
Maalivahdit:
Kenttäpelaajat: 
BJB Nykyisin.
Edustuspeliensä lopettamisen jälkeen, BJB on osallistui useaan otteeseen Riihimäen Erotuomarikerhon järjestämään kaukalopallon "yöturnaukseen", voittaen turnauksen jokaisena osallistumisvuotenaan. Joukkue on näillä kerroilla koostunut suurimmaksi osin entisistä BJB:n kaukalopalloliigan pelaajista. Harrastepelien lisäksi osa BJB:n pelaajista pelasi lähiseutujen kaukalopallojoukkueissa useita kausia, entisistä BJB:läisistä mm. Timo Gåpå ja Tomi Tuovinen pelasivat kaukalopalloliigaa vielä Bewessä. Tomi Tuovinen pelasi vielä myöhemmin Hyvinkään Rangersissa divisioonatasolla.
Vuonna 2017, BJB osallistui Kaukalopallossa veteraanien SM-turnaukseen. BJB pelasi 40-vuotiaiden sarjassa, voittaen alkulohkossa yhden ottelun toisen ottelun päättyessä tasan. BJB lopulta putosi mitalipeleistä pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella sen hävittyä Hamarin Elon joukkueelle 5-2. BJB:n paras pistemies oli Tomi Tuovinen, joka teki kolmessa pelatussa ottelussa tehot 4+2.
Enkeleitä ja pikkupiruja

Enkeleitä ja pikkupiruja on 18-osainen, koulumaailmaan sijoittuva suomalainen televisiosarja. Yleisradion TV1-kanava esitti sarjan ensimmäisen kerran vuonna 1998 ja se on uusittu kahdesti, 1999 ja 2001–2002. Sarjan ohjasi ja käsikirjoitti Kaija Juurikkala ja sen tuottaja oli Jouni Valli tuotantoyhtiöstä Movia Ohjelmatuotanto.
Sarjan tapahtumien keskus on kuvitteellinen Paisteen ala-aste. Sarjan ensimmäisessä jaksossa alkaa uusi kouluvuosi ja viimeisessä vietetään koulun joulujuhlia. Koulu poikkeaa tavanomaisesta. Sen oppilaat suunnittelevat itse lukujärjestyksensä ja kirjoittavat omat todistuksensa, eikä läksyjä tai jälki-istuntoja tunneta. Jokainen etenee opinnoissaan omaa tahtiaan.
Paitsi koulun tapahtumia, sarjassa seurataan myös hahmojen perhe-elämää. Sarjan perheitä ovat aluksi Tuiskulan perhe, jonka äiti, Annikki Tuiskula, on Paisteen ala-asteen rehtori, Jantin perhe, Pelkosen lestadiolaisperhe sekä Toivolan ja Uusikylän yksinhuoltajaperheet (myöhemmin uusioperhe, kun perheiden vanhemmat muuttavat yhteen). Sarjan kahdeksannessa jaksossa mukaan tulee suomenruotsalainen Sandbergin perhe. Sarjan muihin henkilöhahmoihin kuuluvat koulun opettajat Ilpo ja Laura.
Sarjan kouluun sijoittuvat kohtaukset kuvattiin vantaalaisella Ilolan koululla.
Gerda von Mickwitz

Gerda von Mickwitz (4. toukokuuta 1862 Helsinki – 19. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen feministi ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä ”G.v.M.” ja ”-ii-”.
Gerda von Mickwitzin äidinkieli oli saksa ja hän toimi uransa alussa Saksan kirjallisuuden ja saksan kieliopin opettajana. Vuonna 1892 von Mickwitz oli mukana perustamassa Naisasialiitto Unionia. Hän kirjoitti useisiin lehtiin artikkeleita sekä muun muassa romaanit "Ett giftermål" ja "Kärleken".
Baleaarienliitäjä

Baleaarienliitäjä ("Puffinus mauretanicus") on Baleaareilla pesivä äärimmäisen uhanalainen ulappalintu.
Kooltaan baleaarienliitäjä on noin 33 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on noin 85–90 cm. Väriltään lintu on yläpuolelta tummanruskea ja alapuolelta ruskehtavan vaalea vaihtelevin merkein. Monen yksilön pyrstönalunen on tuhkanharmaa. Tummat yksilöt voi sekoittaa nokiliitäjään ("Puffinus griseus") .
Kuten muutkin ulappalinnut, myös baleaarienliitäjä elää pääasiassa ulapalla. Pesänsä baleaarienliitäjä tekee kallioilla tai pienille saarille. Se on hidas lisääntymään, koska se munii vain yhden munan pesimäkaudellaan. Aikuiset tulevat sukukypsiksi kolmevuotiaina.
Baleaarienliitäjäkannan kooksi arvioidaan 4 000–4 800 yksilöä . Lajia uhkaavat ajoverkot, joihin linnut takertuvat sukeltaessaan ravintoa, sekä saarille levinneet kissat, rotat ja genetit. Myös merien saastumisella on mahdollisesti vaikutusta kannan pienentymiseen.
Mellakka (yhtye)

Mellakka oli raumalainen hardcore punk -yhtye, joka toimi vuosina 1984–1986. Mellakka julkaisi uransa aikana kaksi EP:tä ja yhden demon. Niistä on myöhemmin tehty kokoelma, jonka on julkaissut Brickwall Records. 
Levytykset.
- CD g.o.d records 2004&lt;br&gt;
- LP Brickwall records 2005&lt;br&gt;
- C-CAS Totalmankell records 2009
Saastamoinen (yritys)

Saastamoinen Oy (vuosina 1912–1971 H. Saastamoinen Oy, 1971–1983 Saastamoinen Yhtymä Oy) oli suomalainen, etupäässä Kuopiossa toiminut monialakonserni. Sen perustaja oli 1876 liiketoiminnan Kuopiossa aloittanut Herman Saastamoinen. Virallisesti osakeyhtiö perustettiin vuonna 1912.
Historia.
Yrityksen merkittävimpiä toimialoja oli sahateollisuus. Yritys operoi Kuopion alueella muun muassa Syvänniemen höyrysahaa ja Haapaniemen telakkaa. Vuonna 1901 Haapaniemeen perustettiin rullatehdas, joka aikoinaan oli Euroopan suurin. Vuonna 1923 yritys aloitti vanerin tuottamisen, ja myöhemmin omaksi yrityksekseen erotettiin Saastamoisen Faneri Oy. Muita yrityksen toimialoja olivat muun muassa päivittäistavarakauppa, elintarviketukkutoiminta, ravintolatoiminta ja autokauppa. 
1970-luvun puolivälissä Saastamoisella oli Apti-niminen, Suomen eri kaupungeissa sijainneiden yhdentoista ravintolan ketju, jonka Alkon tytäryhtiöt Kantaravintolat Oy ja Yhtyneet Ravintolat Oy ostivat vuonna 1977. Samoihin aikoihin Saastamoisen perustama Heps-tavarataloketju myytiin Tukolle, ja myöhemmin luovuttiin myös pienemmistä, kauppiasvetoisista Tops- ja Pops-myymälöistä.
Tappiolliseksi kehittynyt yhtymä hajotettiin 1980-luvulla. Metsäteollisuus myytiin UPM:lle, joka lopetti kaikki neljä yrityksen tehdasta ja rakensi niiden tilalle asuntoja. Kiinteistöyritykseksi jäänyt Saastamoinen Oy meni konkurssiin 1996.