tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Howaldtswerke-Deutsche Werft

Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH (HDW) on saksalainen telakka, jonka pääkonttori on Kielissä. Se on osa ThyssenKrupp Marine Systemsiä (TKMS). Howaldtswerke on perustettu Kielissä vuonna 1838 ja se yhdistyi hampurilaisen Deutsche Werftin kanssa vuonna 1968 muodostaen varsinainen Howaldtswerke-Deutsche Werftin.
Historia.
August Howaldt ja Johann Schweffel perustivat 1. lokakuuta 1938 Maschinenbauanstalt und Eisengiesserei Schweffel &amp; Howaldtin, joka valmisti höyrykattiloita. Yhtiö rakensi laivastolle ensimmäisen höyrykoneensa vuonna 1949 Schleswig-Holsteinin laivaston tykkiveneeseen "Von der Tann". Vuonna 1850 yhtiö valmisti varhaisen Wilhelm Bauerin suunnitteleman sukellusveneen "Brandtaucherin". Vene piti rakentaa alun perin Rendsburgissa, mutta tanskalaisten joukkojen eteneminen liian lähelle ensimmäisessä Schleswigin sodassa siirsi yhtiön telakkatoiminnan Kieliin.
Yhtiön uudelle nimellä Howaldtswerke valmistui ensimmäinen pieni höyryalus "Vorwärts" vuonna 1865. Toiminta laajeni nopeasti Saksan muututtua merivallaksi ja vuosisadan vaihteessa yhtiö oli rakentanut jo noin 390 alusta. Yhtiö avasi toimipisteen Adrianmeren rannalla Itävalta-Unkarin Fiumessa vuonna 1892, mutta se yhtiön toiminta lakkasi kymmenen vuotta myöhemmin telakan jatkaessa toimintaansa nimellä 3. Maj.
Kielin ollessa toinen Saksan keisarillisen laivaston päätukikohdista yhtiö sai runsaasti erilaisia huoltotöitä tehdäkseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö rakensi useita sukellusveneitä. Vuodesta 1937 alkaen yhtiöllä oli telakat Kielissä ja Hampurissa ja Kriegsmarine otti sen valvontaansa. Toisessa maailmansodassa yhtiö rakensi 33 tyypin VIIC -sukellusvenettä Hampurissa ja 31 kappaletta Kielissä.
Sodan päätyttyä yhtiö oli ainoa telakka Kielissä, mikä ei ajautunut konkurssiin. Saksan ihmeen aikana yhtiö rakensi rahtialuksia ja tankkereita ja se kykeni jälleen avaamaan toimintansa myös Hampurissa. Vuonna 1968 yhtiö muodosti hampurilaisen Deutsche Werftin kanssa yhteisyrityksen nimellä Howaldtswerke-Deutsche Werft. Japanin ja Etelä-Korean kanssa käyty kilpailu pakotti yhtiön sulkemaan toimintansa Hampurissa vuonna 1985.
Maaliskuussa 2002 yhdysvaltalainen sijoitusyhtiö One Equity Partner osti pääosan Babcock AG:sta, joka ajautui pian tämän jälkeen talousvaikeuksiin.
Tammikuussa 2005 yhtiöstä tuli osa ThyssenKrupp Marine Systemsiä, joka omisti jo osan Kockumsista Malmössä ja 24,9 % kreikkalaisesta Hellenic Shipyard Companystä Skaramangasissa Kreikassa. Yhtiö työllisti noin 6 600 henkeä. Vuonna 2009 HDW suunnitteli Kockumsin ja yhdysvaltalaisen Northrop Grummanin kanssa Visby-luokan korvettien pohjalta Yhdysvaltain laivastolle Littoral Combat Shipin edeltäjän.
Heinäkuussa 2011 TKMS ilmoitti myyvänsä siviilialusten valmistukseen keskittyneen HDW Gaardenin Abu Dhabi MAR:lle.
Tuotteet.
Siviilialusten ja erilaisten sotalaivojen (Hamburg (F220), Schleswig-Holstein (F216) sekä Braunschweig-luokan korvetit) lisäksi yhtiö on keskittynyt sukellusveneisiin. Se on valmistanut muun muassa Israelille kolme diesel-käyttöistä Dolphin-luokan sukellusvenettä.
Muita valmistettuja sukellusveneitä ovat:
U212A-luokan sukellusvene

U212A-luokka on Saksan laivaston kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka. Lisäksi aluksia on valmistettu kaksi Italian laivastolle.
Suunnittelu.
Howaldtswerke-Deutsche Werft (HDW) Kielissä ja Thyssen Nordseewerke GmbH (TNSW) Emdenissä jakoivat alusten valmistuksen siten, että HDW vastasi keulaosan ja TNSW perän teosta. HDW kokosi ensimmäisen ja kolmannen veneen ja TNSW loput kaksi. Luokan ensimmäinen alus "U31" laskettiin vesille maaliskuussa 2002 ja otettiin palvelukseen lokakuussa 2005. 
Luokkaa edelsi Howaldtswerke-Deutsche Werftin Israelille valmistamat kolme samankaltaista sukellusvenettä, jotka muodostivat Dolphin-luokan. Howaldtswerke-Deutsche Werftin tytäryhtiö, Kockumin telakka Ruotsin Karlskronassa valmisti kolme Gotland-luokan sukellusvenettä Ruotsin laivastolle.
Luokasta kehitettyä vientiversiota U214-luokkaa on toimitettu muun muassa Kreikalle ja Korean tasavallalle.
Alukset.
Italian laivasto osti kaksi U212A-luokan sukellusvenettä "Salvatore Todaron" ja "Sciren" eikä se ole kyennyt tilaamaan lisää. Tämän vuoksi triesteläinen Fincantieri hankkiutui yhteistyöhön pietarilaisen sukellusvenesuunnittelutoimiston TsKB Rubinin kanssa, mistä yhteistyöstä syntyi A212A:a uppoumaltaan kevyempi S1000-sukellusvenetyyppi, joka esiteltiin 2006 Ranskassa kansainväliselle yleisölle. S1000 voidaan suunnata kolmansien maiden markkinoille U214-luokan sukellusveneiden tapaan. Vaikka sukellusveneen perusratkaisut olisivat samankaltaisia kaikissa tapauksissa, on niissä aseistuksen ja muiden järjestelmien osalta kansallisia eroja.
Dolphin-luokan sukellusveneet.
Dolphin-luokan sukellusveneet ovat U212- ja U212A-luokkia edeltäyt sukellusveneluokka, joka muodosti U212A-luokan esiasteen. Dolphin-luokan sukellusveneitä on rakennettu kolme Saksassa Israelin laivastolle.
Gotland-luokan sukellusveneet.
Ruotsin merivoimien Gotland-luokan sukellusveneet pohjautuvat U212A-luokkaan, ja ne on valmistettu Kockumsin telakalla Karlskronassa. Projektia oli tarkoitus jatkaa ruotsalais-norjalais-tanskalainen yhteishankkeella, jossa oli tarkoitus luoda edelleen paranneltu Viking-luokan sukellusvene. Norja ja Tanska luopuivat hankkeesta ja Ruotsi etsii uutta kumppania Viking-luokan sukellusveneiden tuottamiseksi.
U214-luokan sukellusveneet.
U214-luokka on U212A-luokan sukellusveneiden vientiversioluokka, missä ei ole sukellusveneen havaitsemista vaikeuttavaa antimagneettista tornia. U214-luokan sukellusveneitä on tilattu Kreikan ja Korean tasavallan laivastoille. Joidenkin lähteiden mukaan U212A olisi alun perin ollut kykenevä sukeltamaan vain 300 metriin, kun taas U214A pystyy sukeltamaan 400 metriin.
Kreikan laivastolle toimitettavista U214-luokan veneistä ensimmäinen valmistetaan Kielin telakalla, kun taas loput valmistuvat Howaldtswerke-Deutsche Werftin tytäryhtiössä Hellenic Shipyardin Skaramangan telakalla. Korean laivaston U214-luokan veneet valmistetaan Hyundai Heavy Industriesin telakalla Korean tasavallassa.
Toivo Tapanainen

Toivo Elias Tapanainen (30. joulukuuta 1888 Lappeenranta – 25. elokuuta 1971 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen pankinjohtaja ja asianajaja. Koulutukseltaan Tapanainen oli juristi.
Koulutus.
Tapanainen pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteiskoulusta 1907, suoritti oikeustutkinnon 1912 ja sai varatuomarin arvon 1917. Opintonsa päätettyään Tapanainen auskultoi Lappeen tuomiokunnan hovioikeuden asessorin, tulevan presidentin P. E. Svinhufvudin apulaisena.
Toiminta Venäjän vallan aikana.
Toisen sortokauden aikana 1915 Tapanainen kieltäytyi ottamasta Lappeen kihlakunnantuomarin virkaa vastaan protestina viran entisen haltijan Svinhufvudin Siperiaan karkotusta vastaan. Viipurin hovioikeus tuomitsi Tapanaisen neljän kuukauden vankilatuomioon., jonka Tapanainen kärsi Viipurin lääninvankilassa kesällä 1916.
Poliittinen ura.
Tapanainen oli asianajajana Lappeenrannassa vuodesta 1914 alkaen ja hän toimi Lappeenrannan kaupunginvoutina 1915–1918. Hän tuli Kansallis-Osake-Pankin Lappeenrannan konttorin johtajaksi 1922. Hän oli 1920- ja 1930-luvulla useaan otteeseen Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa Kokoomuksen edustajana, ja toimi myös valtuuston puheenjohtajana 1923–1925 ja 1929–1933 sekä varapuheenjohtajana. Sotavuosina 1940–1945 hän oli kaupunginhallituksen jäsen.
Muita toimia.
Tapanainen oli 1920–1922 Lappeenrannan Säästöpankin hallituksen puheenjohtajana. Hän oli sittemmin Lappeenrannan Säästöpankin isännistön ja Etelä-Savo Oy:n hallituksen jäsenenä. Vuodesta 1918 alkaen Tapanainen oli jäsenenä Karjalan kannaksella sijainneiden venäläisten omistamien kiinteistöjen hoidon järjestämistä varten asetetussa valtion komiteassa. 
Toiminta sotatuomarina.
Suomen kansalaissodan aikana keväällä 1918 Tapanainen toimi valkoisen Karjalan armeijakunnan esikunnan sotatuomarina ja Lappeenrannan alueen puhdistuspäällikkönä. Tapanainen johti alueen tutkintaosastoa, jonka pikaistunnoissa tuomittiin kuolemaan satoja Lappeenrannan vankileirin punavankeja. Joukossa oli myös useita kansanedustajia. Toivo Tapanaisen kertoman mukaan päämajan tutkintaosaston päällikkö määräsi 3. kesäkuuta 1918 kaikki sodan alkuvaiheen puhdistuksiin liittyvät asiakirjat, kuten teloitusluettelot, hävitettäväksi.
Tapanainen toimi sotatuomarina eri joukko-osastoissa vuoteen 1944 asti. Hän oli sotatuomarina KTR 2:ssa ja KTR 3:ssa ja toimi 1930-luvulla ratsuväenprikaatin sotatuomarina. Hänen on väitetty 1990- ja 2000-luvuilla liikkuneen huhun mukaan osallistuneen Lappeenrannassa kesällä 1944 toimineeseen salaiseen kenttäoikeuteen, joka olisi tuominnut kuolemaan kymmeniä tai jopa satoja sotilaita. Sittemmin Pasi Jaakkonen on osoittanut kirjassaan "Huhtiniemi – 400 kadonneen miehen mysteeri" eläkkeellä olleen, Tapanaisen naapurina asuneen lappeenrantalaismiehen, ns. Syväkurkun, laittaneen huhun liikkeelle.
Kristin Kreuk

Kristin Laura Kreuk (s. 30. joulukuuta 1982 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt useissa televisiosarjoissa, kuten "Edgemontissa" vuosina 2000–2003 sekä nuortensarjassa "Smallville", jossa hän esitti Lana Langia. Kreuk näytteli myös Chun-Lita elokuvassa "". Kreukin isä on hollantilaistaustainen ja äiti kiinalaistaustainen.
Hyperborea

Hyperborea () oli kreikkalaisen mytologian mukaan kaukana pohjoisessa sijaitseva maa, jossa aurinko laski ja nousi vain kerran vuodessa. Hippokrateen mukaan Hyperborea sijaitsi Rhipai-vuorten takana. Rhipai-vuoret olivat pohjoisessa Otavan tai Pohjantähden alla. Boreas eli pohjatuuli saapui Rhipai-vuorilta, mutta vuorten takana oli tyyntä. Muinaistarujen Hyperboreaa on tutkinut Valery Uvarov. 
Hyperboreassa asuivat hyperborealaiset, jotka olivat saaneet nimensä pohjoistuulen mukaan. Heidät yhdistettiin Apollonin ja Artemiin palvontaan. Tarujen mukaan hyperborealaiset asuivat ”pohjoistuulen tuolla puolen”, maailman laidalla, maassa jossa aurinko paistoi alati. Siellä he elivät täydellisen onnellisina, ja Apollon vietti talvet heidän kanssaan. Myös Herakles ja Perseus vierailivat hyperborealaisten luona. Paratiisissaan hyperborealaiset elivät tuhatvuotiaiksi. Herodotoksen mukaan useita hyperborealaisia neitsyitä lähetettiin Deloksen temppeliin mukanaan uhrilahjoja. Neidot kuitenkin kuolivat, kun uhrit oli toimitettu. Sen jälkeen hyperborealaiset käärivät uhrilahjansa olkiin ja pyysivät naapurikansoja toimittamaan ne eteenpäin. Hyperborealaisten ajateltiin olevan Apollonin suosikkeja, jotka elivät rauhallista ja onnellista elämää vapaana taudeista, eripuraisuudesta ja kärsimyksistä. Muun muassa Herodotoksen mukaan hyperborealaiset olivat arvossa pidettyjä ja rauhallisia. Joidenkin mukaan hyperborealaiset olivat iloisia ja oikeamielisiä ja saavuttivat pitkän iän. He asuivat metsissä ja lehdoissa. Hyperboreassa sijaitsi myös Apollonin pyhä lehto.
Marita

Marita on monissa maissa esiintyvä naisen etunimi, josta Suomessa on käytössä myös muoto Maritta. Se on alkujaan espanjalainen hellittelymuoto nimestä Maria ja merkitsee ’pikku Mariaa’. Nimeä on toisinaan pidetty myös Margaretan lyhentymänä.
Elokuuhun 2025 mennessä nimi Marita on annettu Suomessa 28 821:lle ja Maritta noin 11 460 henkilölle.
Maritta-nimeä taivutetaan Kielitoimiston ohjeen mukaan seuraavasti: "Maritta", "Maritan", "Marittaa", "Maritalla", "Marittaan".
Kobben-luokan sukellusvene

Kobben-luokka oli Norjan laivaston dieselkäyttöisten sukellusveneiden muodostama alusluokka, johon kuului kaikkiaan viisitoista 1964-1967 Saksassa valmistettua alusta.
Suunnittelu ja hankinta.
Luokan hankinnasta äänestettiin parlamentissa heinäkuussa 1959. Norjan laivaston sukellusvenease modernisoitiin muun laivaston mukaisesti vuoden 1960 laivastosuunnitelman mukaisesti. Toisen maailmansodan jälkeen Norja tarvitsi paremmin rannikolla kuin avomerellä tapahtuviin operaatioihin soveltuvia aluksia. Tämän mukaisesti sukellusveneidenkin tuli olla rannikko-operaatioihin soveltuvia, mikä sulki pois valinnasta monet Naton käytössä olleista alusluokista. Saksalainen tyypin 201 sukellusvene "U-3" oli testattavana Norjassa ja testien tuloksena syntyi Norjan laivaston vaatimuksia vastaava tyyppi 207, joka Norjassa sai nimen Kobben-luokka. Vaatimuksina olivat muun muassa vahvempi runko suuremman sukellussyvyyden mahdollistamiseksi sekä kehittyneempi elektroniikkavarustus.
Norjan tilatessa viisitoista alusta Yhdysvallat sitoutui maksamaan puolet hankintakustannuksista. Alusten valmistuessa Saksan laivasto lainasi vuosiksi 1962-1964 "U-4:n" sukellusvenemiehistöjen kouluttamiseen.
Kuusi alusta modernisoitiin 1985–1993, jolloin niiden pituus kasvoi. Norja luopui 2001 Kobben-luokan sukellusveneistään lahjoittaen Puolan laivastolle käyttöön neljä ja yhden varaosiksi. Puolalaiset miehistöt koulutettiin Norjassa ennen alusten luovuttamista.
Tanskan laivastossa.
Veneistä kolme myytiin 1989-1991 Tanskan laivastolle käyttöön ja yksi varaosiksi. Tanskan laivastossa Kobben-luokan nimeksi tuli Tumleren-luokka. Tanska luopui 2004 sukellusveneiden käytöstä ja kaikki neljä alusta siirrettiin reserviin odottamaan myyntiä tai romutusta.
Dolphin-luokka

Dolphin-luokka on Israelin merivoimien dieselkäyttöisten sukellusveneiden luokka. Veneet on valmistettu Howaldtswerke-Deutsche Werftillä (HDW) Saksassa ja ne muodostivat eräänlaisen U212A-luokan sukellusveneiden esisarjan.
Alukset pohjautuvat vain vientiin tarkoitettuihin 209-luokan sukellusveneisiin, mutta niitä on muokattu runsaasti.
Alukset.
Saksa lahjoitti kaksi ensimmäistä venettä ("Dolphin" ja "Leviathan"), ja Israel osti ainoastaan kolmannen ("Tekumah"), vaikka Saksa silloinkin maksoi puolet veneestä. Alukset korvasivat vanhentuneet Gal-luokan alukset.
Marraskuussa 2005 Saksa ilmoitti myyvänsä kaksi uutta sukellusvenettä Israelille, joka vahvisti tilauksen heinäkuussa 2006. Sopimuksessa oli kaksi venettä ja niiden lisäksi kolmas, jonka tilaus vahvistettiin 2012.
Toisen sarjan alukset tulevat olemaan modernisoituja AIP-varusteltuja Dolphin-luokan aluksia, jotka ovat 11 metriä pidempiä kuina ensimmäisen sarjan alukset. Saksan hallitus hyväksyi 2006 ennakkomaksun, jotta työ voitiin aloittaa. Kahden aluksen valmistuskustannukset ovat noin 1,3 miljardia euroa, mistä kolmasosan maksaa Saksan valtio.
Lokakuussa 2017 Israel ja Saksa allekirjoittivat sopimuksen sukellusvenelaivueen täydentämisestä kolmella uudella veneellä (Dolphin II -luokka), joilla korvataan ensimmäisen sarjan alukset 2020-luvun lopusta alkaen.
Aseistus.
Veneet on varustettu kymmenellä keulaan asennetulla torpedoputkella. Kuusi 533 millimetrin torpedoputkea mahdollistavat DM2A3-torpedojen laukaisun. Torpedot ovat kuituohjattuja ja ne on varustettu 260 kilon taistelukärjellä. Niiden maksiminopeus on 35 solmua ja kantama jopa 13 kilometriä. Passiivisina käyttäen alempaa 22 solmun nopeutta torpedojen kantaman on jopa 28 kilometriä. Aluksen asehuoneessa voidaan kuljettaa 16 torpedoa ja/tai Harpoon-merimaaliohjusta. Loput torpedoputket ovat halkaisijaltaan 650 millimetriä, mikä mahdollistaa sukeltajien lähettämisen putkesta.
Uskotaan, että neljä suurempaa torpedoputkea mahdollistaisivat ydinkärjellä varustettujen Popeye Turbo -risteilyohjuksen, jonka kantama olisi jopa 1 500 kilometriä. Tämä antaisi Israelille vastaiskumahdollisuuden, mikäli se joutuisi ydiniskun kohteeksi. Suurempaa torpedoputkea voidaan käyttää myös sukeltajan lähettämiseen.
U214-luokan sukellusvene

U214-luokan sukellusveneet ovat saksalaisen Howaldtswerke-Deutsche Werft GmbH:n (HDW) valmistamia dieselsähköisiä sukellusveneitä. Ne on varustettu Siemensin PEM () vetypolttokennoilla, jotka mahdollistaa dieselmoottorin käytön myös veden alla (). Alustyyppi on U212A-luokan sukellusveneluokan vientimalli, joten siitä on poistettu joitakin edeltäjänsä salassa pidettäviä järjestelmiä. Merkittävin ero on ei-magneettisen teräsrungon puuttuminen.
Alukset.
Kreikka.
Kreikka tilasi 15. helmikuuta 2000 kolme U214-luokan sukellusvenettä ja se tilasi neljännen aluksen kesäkuussa 2002. Ensimmäinen tilatuista aluksista valmistettiin Kielissä HDW:n telakalla ja loput Hellenic Shipyards Companyllä Skaramangasissa Kreikassa. Kreikan laivasto nimesi alusluokan Papanikolikseksi.
Papanikolis-luokan alukset on varustettu nostettavalla tutkamastolla, joka ei läpäise painerunkoa. Tutkamaston päähän on asennettu Thales Defence Deutschland GmbH:n toimittaman Sphinx-tutkan lähetinosa.
Korean tasavalta.
Korean tasavallan laivasto tilasi 2000 kolme U214-luokan sukellusvenettä, joiden muodostama luokka nimettiin Son Wol-Iliksi. Ne otettiin palvelukseen vuodesta 2007 alkaen. Niihin asennetaan Sphinx-D-tutkajärjestelmä. Luokan alukset valmistetaan Koreassa Hyundai Heavy Industriesin ja Daewoo Shipbuilding and Marine Engineeringin telakoilla. Korea tilasi tammikuussa 2009 vielä kuusi alusta, jotka otetaan palvelukseen vuodesta 2012 alkaen.
Pakistan.
Pakistanin laivasto neuvotteli vuonna 2008 kolmen aluksen valmistamisesta Pakistanissa. Sopimusta ei kuitenkaan tehty, vaan Pakistan tilasi Kiinasta sukellusveneitä.
Turkki.
Turkin puolustusministeriö allekirjoitti 2. heinäkuuta 2009 HDW:n kanssa sopimuksen kuuden sukellusveneen yhteistyöprojektista, jotka apulaispuolustusministerin mukaan valmistettaisiin Cölcükin laivastontelakalla Kocaelissa Turkissa. Alusten oli tarkoitus valmistua vuoteen 2015 mennessä.
Saksan ja Turkin yhteistyöhankkeena valmistunut versio nimettiin U214TN:ksi, ja siinä käytettiin 80 prosenttisesti Turkissa suunniteltuja ja valmistettuja järjestelmiä muun muassa C4I-järjestelmä. HDW valmisti PEM-yksikön, joka toimitettiin valmiiksi Saksassa koottuina elementteinä Turkkiin. Hankintasopimus allekirjoitettiin 1. heinäkuuta 2011 ja sen arvo on noin 2 miljardia euroa.
Amur-luokan sukellusvene

Amur-luokan sukellusveneet ovat venäläisiä vientiin Lada-luokan aluksista kehitettyjä dieselkäyttöisiä 677-tyypin sukellusveneitä, jotka on suunnitellut TsKB Rubin Pietarissa ja jotka valmistaa Admiralty Shipyards Pietarissa. Sukellusvenettä on kahta tyyppiä, Amur 1650 (1 765 tonnia) ja pienempi Amur 950 (1 150 tonnia).
Alukset ovat niin kutsuttuja neljännen sukupolven sukellusveneitä, jotka kykenevät laukaisemaan ohjuksia samanaikaisesti useaan maaliin. Alusten kaikuluotainvaste on paljon pienempi kuin Kilo-luokan veneiden ja ne on varustettu nykyaikaisin elektronisen sodankäynnin järjestelmin. Ne on suunniteltu toimimaan kaikilla merialueilla lukuun ottamatta jäätiköiden peittämiä alueita.
Aluksia ei ole toimitettu asiakkaille.
Berlevåg

Berlevåg (, ) on kunta Finnmarkin läänissä Varangin niemimaalla Pohjois-Norjassa. Lähes kaikki kunnan asutus on hallinnollisessa keskuksessa Berlevågissa, lisäksi Kongsfjordissa on noin kolmenkymmenen asukkaan kalastajakylä. Berlevågin kunta rajoittuu idässä Båtsfjordiin, kaakossa Vesisaareen, etelässä Tenon kuntaan, lännessä Tenonvuonoon ja pohjoisessa Jäämereen. Vuoden 2022 alussa Berlevågissa oli 906 asukasta. Väkiluku on ollut laskussa 1970-luvulta lähtien.
Liikenne.
Berlevågissa on lentoasema.
Gamvik

Gamvik (pohjoissaameksi "Gáŋgaviika", kveeniksi "Kammevuono") on kunta Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa, Tenonvuonon länsipuolella. Kunnan hallintokeskus on Mehamn, jossa on myös lentokenttä ja Hurtigrutenin lauttasatama. Kunnan asukkaista noin 70 prosenttia asuu Mehamnissa. Muut suuremmat kylät ovat Gamvik ja Skjånes. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 1 054 asukasta.
Gamvikin kunta rajoittuu pohjoisessa Jäämereen, idässä Tenonvuonoon, etelässä Tenon kuntaan ja lännessä Lebesbyn kuntaan.
Gamvikin ja Lebesbyn rajalla Nordkinnin niemimaalla sijaitsee manner-Euroopan pohjoisin piste, Kinnarodden, 71°08′02″N.
Hasvik

Hasvik (kveeniksi "Hasviika", saameksi "Ákŋoluokta") on kunta Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Kunnan kaksi taajamaa, kuntakeskus Breivikbotn ja Hasvik, sijaitsevat Norjan rannikolla Jäämerellä Sørøyan saarella, joka muodostaa suurimman osan kunnan pinta-alasta. Sørøyan saarella kunta rajoittuu idässä Hammerfestin kuntaan. Pieni osa kunnasta sijaitsee paljon etelämpänä sijaitsevan Stjernøyan (kveeniksi "Siernöijä") saaren luoteiskulmassa. Stjernøyan saarella kunta rajoittuu idässä ja etelässä Alattion kuntaan, sekä lounaassa Lappean kunnan pieneen osaan.
Vuoden 2023 alussa kunnassa oli 970 asukasta.
Desireless

Desireless (oikea nimi Claudie Fritsch-Mentrop, s. 25. joulukuuta 1952 Pariisi, Ranska) on ranskalainen laulaja. Hänet tunnetaan etenkin 1980-luvun hittikappaleestaan ”Voyage, voyage”.
Lyhyen muotisuunnittelijan uran jälkeen Fritsch-Mentrop tapasi tuottaja Jean-Michel Rivatin vuonna 1984, jonka kanssa hän aloitti yhteistyön. Vuotta myöhemmin hän tapasi ranskalaisen sanoittajan, François Tabahin, josta tuli hänen pitkäaikainen kumppaninsa. Vuonna 1986 julkaistu single "Voyage, voyage" saavutti korkeita sijoja useilla Euroopan levylistoilla ja jopa Neuvostoliitossa, ja se myi yli viisi miljoonaa kappaletta. 1990 Desireless julkaisi ensimmäisen albuminsa "François". Samana vuonna hänelle syntyi tytär, ja hän vetäytyi musiikkialalta parin vuoden ajaksi. 
Hänen toinen albuminsa "I Love You" julkaistiin 1992. Tämän jälkeen Desireless alkoi laajentaa osaamistaan ja sittemmin tyylit ovat vaihdelleet electronicasta bossa novaan ja akustiseen. Hän esiintyy yhä ja tekee yhteistyötä monen muusikon kanssa. Hän on tehnyt vuodesta 2011 yhteistyötä ranskalaisen Operation of the Sunin (Antoine Aureche) kanssa.
McLaren MP4/13

McLaren MP4/13 oli menestyksekäs auto, jolla McLaren -talli kilpaili Formula ykkösissä kaudella 1998. MP4/13:n ylivoima näkyi jo kauden avauskisassa Australian Grand Prix’ssa, kun tallin kuljettajat Mika Häkkinen ja David Coulthard ohittivat kaikki muut kuljettajat vähintään yhdellä kierroksella.
Ferrarin Michael Schumacher antoi kauden kuluessa hyvän vastuksen, mutta Häkkisestä tuli maailmanmestari. McLaren voitti myös valmistajien mestaruuden Häkkisen kahdeksalla ja Coulthardin yhdellä voitolla. 
Auton suunnittelusta vastannut Adrian Newey kehitti monia ideoita autoa varten, kuten painopisteen alentamista paremmalle painonsiirtymälle, v-muotoisen rungon sekä jarruohjausjärjestelmän.
Formula 1 -tulokset.
(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
Reunavaltiopolitiikka

Reunavaltiopolitiikka tarkoitti yhteistyöliiton muodostamista Puolan, Viron, Liettuan ja Latvian sekä Suomen välille Neuvosto-Venäjän ja sen seuraajan Neuvostoliiton uhkaa vastaan. Yhteistyöhön kuului ulkoisesti tiukka sitoutuminen Kansainliittoon ja kansainväliseen oikeuteen sekä samalla salainen sotilasyhteistyö säännöllisesti vuosittain pidettävin kokouksin. 
Neuvostoliitto piti reunavaltiopolitiikkaa itseensä kohdistuvana saartona ja vastusti sitä. Suomessa reunavaltiopolitiikkaa edisti ulkoasiainministeri Rudolf Holsti, joka joutui eroamaan ulkoasiainministerin tehtävästä solmittuaan jo Vennolan II hallituksen aikana vuonna 1922 Varsovan sopimuksen.
Suomi irtisanoutui julkisesti reunavaltiopolitiikasta vuonna 1935 ilmoittaen kannattavansa pohjoismaista suuntausta ja puolueettomuutta, mikä tarkoitti käytännössä sitä, ettei Suomi tue Baltian maita siinä tapauksessa, että nämä joutuisivat sotaan Neuvostoliiton kanssa. Toisaalta Neuvostoliiton kannalta puolueettomuuden tuli Suomen näkökulmasta merkitä sitä, ettei sen olisi tarvinnut pelätä Suomen liittoutuvan Neuvostoliittoa vastaan hyökkäävän Saksan kanssa, mistä Neuvostoliitto halusi takuita vuoden 1938 Jartsev-neuvotteluissa.
Reunavaltiopolitiikan edellytykset heikkenivät, kun Ranska ei ollut valmis jyrkkiin Saksan-vastaisiin toimiin ja kun Puola teki Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen. Sitä ennen reunavaltiopolitiikkaa heikensivät muun muassa Liettuan ja Puolan väliset vakavat erimielisyydet esimerkiksi Vilnan asemasta.
Castrenin kenttä

Castrenin kenttä on Oulussa Välivainiolla sijaitseva jalkapallostadion. Castrenin kentällä on vuonna 2006 asennettu tekonurmikenttä jalkapallolle ja amerikkalaiselle jalkapallolle, ja talvisin kentällä on yksi Oulun kaupungin ylläpitämistä luistelukentistä.
Castrenin kentän pääkatsomossa on 700 istumapaikkaa. Pääkatsomon lisäksi kentällä on siirrettäviä katsomoita. Kentän yleisöennätys on lokakuussa 2006 pelatusta jalkapallon Ykkösen ottelusta AC Oulu–Atlantis, jolloin kentän reunalla ottelua seurasi 4 717 katsojaa.
Castrenin kenttä toimi AC Oulun kotikenttänä Ykkösessä ja Veikkausliigassa kaudet 2003–2010. Nykyisin kentän pääkäyttäjiä ovat alempien sarjojen jalkapallojoukkueet, jalkapallojuniorit, sekä amerikkalaisen jalkapallon Northern Lights.
Voodoo Child (Slight Return)

Voodoo Child (Slight Return) on kitaristi Jimi Hendrixin kappale, jonka hän julkaisi vuoden 1968 albuminsa "Electric Ladyland" loppukappaleena. Raskaan ja dynaamisen kitaroinnin hallitsema kappale vakiintui Hendrixin konserttiohjelmiston vakionumeroksi ja se on julkaistu useilla live- ja kokoelmalevyillä. Hendrixin kuoleman jälkeen vuonna 1970 kappale julkaistiin singlenä, joka nousi Britanniassa singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Kappaleen sanoituksessa laulun kertoja uhoaa olevansa ”voodoo-lapsi”, joka lyö kämmensyrjällään vuoren maahan. Voodoo-lapsi on ilmeisesti Hendrixin vertauskuvallinen "alter ego", jonka myyttinen syntytarina kerrotaan toisessa "Electric Ladylandin" kappaleessa nimeltään ”Voodoo Chile”. Kappaleiden nimet erottaa toisistaan "child"-sanan murteellinen kirjoitusmuoto.
Muun muassa blues-rock-kitaristi Stevie Ray Vaughan ja maailmanmusiikkitähti Angélique Kidjo ovat tehneet kappaleesta omat versionsa.
Björn Monnberg

Björn Monnberg (s. 7. helmikuuta 1971) on suomalainen entinen käsipalloilija. Hän on eniten käsipallon A-maaotteluita pelannut suomalainen. 
Pelaajaura.
Monnberg valittiin vuoden käsipalloilijaksi Suomessa vuosina 2003 ja 2004. Hän lopetti pelaamisen sekä seura- että maajoukkuetasolla vuonna 2005.
Seurajoukkueura.
Monnberg pelasi SM-sarjassa vuodesta 1988 vuoteen 1997 HIFK:ssa ja Dickenissa. Dickenissä hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1993. Vuodesta 1997 lähtien hän pelasi ammattilaisena saksalaisessa HSG D/M Wetzlarissa. Siellä hän pelasi noin 250 ottelua ja teki lähes tuhat maalia. Bundesliigan tähdistöön hänet valittiin vuosina 2003 ja 2004.
Maajoukkueura.
Monnberg pelasi Suomen maajoukkueessa 135 A-maaottelua, enemmän kuin kukaan muu suomalainen käsipalloilija tehden 566 maalia. Hän oli myös maajoukkuen kapteeni.
Aapo Vilhunen

Aapo Uolevi Vilhunen (18. joulukuuta 1935 Helylä, Sortavalan maalaiskunta – 30. elokuuta 2023) oli suomalainen näyttelijä. 
Nuoruuden musiikkiopintojen jälkeen hän työskenteli näyttelijä-järjestäjänä Jyväskylän kaupunginteatterissa sekä näyttelijänä Hämeenlinnan Teatterissa, kunnes siirtyi MTV-teatterin näyttelijäksi vuosiksi 1973–1989. Hän näytteli myös Suomen Kansallisteatterissa sekä elokuvien sivurooleissa, muun muassa poliisina viidessä Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvassa ja suosituissa tv-sarjoissa "Kotikatu" ja "Kaikki synnit". 
Vilhunen antoi äänensä myös "Vili Vilperi" -piirrossarjan Herra Vompatille sekä useille hahmoille sarjoissa "Kaukametsän pakolaiset" ja "Nooan saari". 
Vuonna 2013 Vilhuselle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Mirjam Himberg

Mirjam Himberg (myös nimellä Mirjam Kumpulainen, 12. marraskuuta 1925 Helsinki – 5. marraskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. 
Ylioppilastutkinnon suoritettuaan Himberg näytteli Ylioppilasteatterissa ja sitten Intimiteatterissa 1954–1959. Hän opiskeli myös Helsingin konservatoriossa, myöhemmin Sibelius-akatemiassa yli kymmenen vuoden ajan.
Himberg oli vuosina 1949–1991 naimisissa näyttelijä Juhani Kumpulaisen kanssa. He esiintyivät usein samoissa elokuvissa ja jopa näyttelivät kerran avioparia. Mirjam Himberg työskenteli miehensä kanssa monissa Spede Pasasen elokuvissa.
Himberg vaikutti myös teatteri- ja tv-ohjaajana. Hänen tv-ohjauksiaan ovat televisioelokuvat Kustaa III (1963), Lasinen eläintarha (1973), Gabriel, tule takaisin (1979), Ameriikan morsian (1981) ja Murhakopla (1988).
Himberg kuoli marraskuussa 1999 73-vuotiaana sydänsairauden uuvuttamana. Himberg on haudattu miehensä Juhani Kumpulaisen viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Teaniini

Teaniini (myös L-teaniini, 5-N-etyyli-L-glutamiini) on aminohappo, jota on teepensaan ("Camellia sinensis") lehdistä uutetussa teessä. Teaniini läpäisee veriaivoesteen ja sillä on psykoaktiivisia ominaisuuksia.
Kahdessa desilitrassa teetä on 24 milligrammaa teaniinia.
Teaniinia ei tule sekoittaa teiiniin, joka on teen sisältämästä kofeiinista käytetty nimitys.
Farmakologia.
In vitro.
Teaniini on rakenteellisesti samanlainen kuin eksitatorinen välittäjäaine glutamaatti ja sitoutuu glutamaattireseptoreihin "in vitro", vaikkakin paljon pienemmällä affiniteetilla verrattuna. Tarkemmin sanottuna se sitoutuu ionotrooppisiin glutamaattireseptoreihin mikromolaarisella tasolla, mukaan lukien AMPA- ja kainaattireseptorit, ja vähäisemmässä määrin NMDA-reseptoriin. Se toimii kahden edellisen kohdan antagonistina ja NMDA-reseptorien osittaisena koagonistina. "In vitro" teaniini sitoutuu myös ryhmän I mGluR-reseptoreihin. Lisäksi se estää glutamiinin ja glutamaatin kuljettajia ja estää siten glutamiinin ja glutamaatin takaisinoton.
Fysiologiset vaikutukset.
Teaniini tasapainottaa aivoissa hermovälittäjäaine glutamaatin vaikutusta.
Terveysvaikutukset.
Vuonna 2003 julkaistussa pienessä pilottitutkimuksessa toista tutkimusryhmää ohjeistettiin juomaan päivittäin 6 desilitraa vahvaa teetä toisen ryhmän juodessa 5-6 kupillista pikakahvia. Teetä juoneiden verinäytteissä oli viisi kertaa suurempi määrä antibakteerisia proteiineja kuin kahvia juoneilla. Tämä saattoi olla kuitenkin vain osoitus siitä, että kahvi heikentää immuunijärjestelmän toimintaa.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto ei löytänyt kesäkuussa 2011 laatimassa selvityksessään riittäviä perusteita väitteille, joiden mukaan teaniini parantaisi kognitiivisia kykyjä, vähentäisi stressiä, ylläpitäisi normaalia unta tai vähentäisi kuukautisiin liittyvää epämukavuutta.
Suuriannoksinen käyttö.
Suuriannoksisen teaniinin ja kofeiinin yhdistelmän vaikutuksia tutkittiin hyvin pienillä koehenkilömäärillä vuosina 2007 ja 2008. Vuoden 2007 tutkimuksessa nautittiin teaniinia ja kofeiinia kerralla määrä, joka vastasi 4,5 mukia teetä sekä myös 2,5 kupillista kahvia. Yhdistelmän tarkkaavuutta lisäävä vaikutus kesti kolme tuntia. Vuoden 2008 tutkimuksessa testattiin teaniinin ja kofeiinin vaikutusta yhdessä ja erikseen ja käytetty kerta-annos vastasi 2 litraa teetä sekä 1,7 desiä kahvia. Suuren teaniiniannoksen havaittiin lisäävän päänsärkyä ja heikentävän päässälaskukykyä, jos sen kanssa ei nautittu kofeiinia. Pelkkä normaaliannoksinen kofeiini sen sijaan paransi, reaktioaikaa, koettua vireystilaa ja suoriutumista visuaalisista tehtävistä. Yhdistelmäannostelu paransi visuaalisten kykyjen lisäksi myös numeromuistin toimintaa ja kielellistä suoriutumista. 
Kerralla nautitun kahdeksaa mukillista teetä vastaavan L-teaniiniannoksen havaittiin vuonna 2008 suoritetussa kokeessa lievittävän koettua stressiä ja laskevan kokeeseen osallistuneiden 12 parikymppisen koehenkilön sykettä verrattuna plaseboon. 
Huhtikuussa 2011 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että 14 litraa teetä vastaava kerta-annos teaniinia paransi lievistä kognitiivista rajoitteista kärsineiden ihmisten muistia ja keskittymiskykyä.
Infernal Battles

Infernal Battles on ranskalaisen black metal -yhtyeen Deathspell Omegan ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin suomalaisen Northern Heritagen kautta ja on tyyliltään perinteisempää black metallia kuin yhtyeen nykyinen avantgardempi suuntaus.
Kappale "Drink the Devil's Blood" löytyy uudelleenäänitettynä yhtyeen tunnetuimmalta albumilta Si Monumentum Requires, Circumspice.
The Cherry Bombz

The Cherry Bombz oli Hanoi Rocksin entisten kitaristien Andy McCoyn ja Nasty Suiciden kesästä 1985 syksyyn 1986 toiminut yhtye.
Yhtye.
Kesällä 1985 Hanoi Rocksin hajottua siinä soittaneet Andy McCoy, Nasty Suicide ja Terry Chimes perustivat The Cherry Bombzin, jonka laulajaksi otettiin Toto Coelo -yhtyeessä vaikuttanut Anita Chellamah ja basistiksi Timo Kaltio. Musiikillisesti yhtyeen oli tarkoitus siirtyä Hanoi Rocksia melodisempaan suuntaan. Cherry Bombz esitti monia Hanoi Rocksin kappaleita, joita ei ollut ehditty levyttää Hanoi Rocks -albumeille. Ensimmäinen kokoonpano ehti levyttää Britanniassa alun perin julkaistun 7"-singlen ”Hot Girls In Love” / ”Feline Feeling” sekä "Hot Girls In Love" -EP:n. Yhtyeen piti julkaista kokonainen LP, mutta rahat eivät riittäneet kuin mini-LP:seen "The Cherry Bombz", joka oli sama kuin aiemmin julkaistu EP, mutta lisänä oli kappale ”Pin-Up Boy”. 
Loppuvuoden 1985 yhtyeessä jäsenenä ollut Timo Kaltio korvattiin vuoden 1986 alusta lähtien Dave Tregunnalla (The Lords of the New Church, Sham 69). Tämä kokoonpano julkaisi 7"-singlen ”House Of Ecstasy” / ”Declaration”, EP:n ”House of Ecstasy” / ”Declaration” / ”Countryfield Inner City Blues” /”Running (Back To Your Lover)”. Lisäksi samana vuonna syntyivät keikkavideot "Hot Girls In Love" ja "Live At The Marquee" sekä kokoelmakasetti "100 Degrees In The Shade". 
Yhtye teki kymmenen päivän kiertueen Yhdysvalloissa keväällä 1986. Yhtye hajosi syksyllä 1986, minkä jälkeen julkaistiin vielä seuraavana vuonna live-LP "Coming Down Slow".
McLaren MP4/15

McLaren MP4/15 oli auto, jolla McLaren-talli kilpaili kaudella 2000 Formula ykkösissä kuljettajinaan Mika Häkkinen ja David Coulthard. Auto osoittautui todella kilpailukykyiseksi. Sillä saavutettiin seitsemän voittoa, mutta sekä valmistajien että kuljettajien mestaruus meni Ferrarin Michael Schumacherille, joka ajoi Ferrari F1-2000 autoa.
McLaren MP4/15 autolla Mika Häkkinen teki kuuluisaksi tulleen ohituksensa Michael Schumacherista Belgian Grand Prix'ssa. Häkkinen ohitti samalla kertaa sekä kierroksella ohitettavan Ricardo Zontan, että kilpailua johtaneen Michael Schumacherin.
Nenäliina

Nenäliina on pieni, perinteisesti kankaasta valmistettu liina, jota tyypillisesti käytetään henkilökohtaisen hygienian tai siisteyden ylläpitämiseen, esimerkiksi käsien tai kasvojen pyyhkimiseen tai nenän niistämiseen.
Varsinainen nenäliina keksittiin 1500-luvun puolivälissä Italiassa, josta se levisi Ranskaan ja edelleen Euroopan ylhäisön pariin arvokkaana asusteena. 
Nenäliina voi olla myös paperinen, ja ohuita paperinpalasia käytettiinkin Japanissa nenäliinoina jo eurooppalaisia aiemmin. Paperiset nenäliinat ovat nykyään kankaisia yleisempiä. Kankainen nenäliina kestää paperista kauemmin, koska sen voi pestä tarvittaessa.
Historiallisesti valkoista nenäliinaa on käytetty valkoisen lipun tilalla antautumisen viestittämiseen tai neuvottelujen aloittamiseksi.
Taskuliina miehen vaatetuksessa.
Nenäliinalla voidaan tarkoittaa myös miehen pukeutumiseen liittyvää "taskuliinaa". Taskuliina ei kuitenkaan ole nenäliina, eikä sitä käytetä niistämiseen.
Matti Mononen

Matti Viljami Mononen (s. 25. marraskuuta 1983 Rautjärvi) on kilpauransa jo lopettanut suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti pitkään Imatran Urheilijoita mutta siirtyi kauden 2008 jälkeen Lappeenrannan Urheilu-Miesten riveihin. Hänen valmentajanaan toimi hänen isänsä Markku Mononen.
Monosen ennätys on 570, jonka hän hyppäsi Lappeenrannassa 13. heinäkuuta 2006. EM-kisoissa 2006 Mononen sijoittui neljänneksi tuloksella 565. Alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 2005 Mononen voitti pronssia tuloksella 560.
Monosen uralla oli paljon vastoinkäymisiä: vuonna 2005 hän oli isänsä kanssa auto-onnettomuudessa, vuonna 2010 hän putosi viidestä metristä seiväskuoppaan Bergenissä, vuonna 2011 hän oli puoli vuotta kuumeessa ja vuonna 2012 hän joutui ranneleikkaukseen pudottuaan seiväskuoppaan Espoossa.
Kesäkuussa 2017 Mononen tiedotti urheilijauransa päättyvän.
Valmennusura.
Oman yleisurheilu-uransa jälkeen hän on toiminut yleisurheiluvalmentajana ja on suorittanut ammattivalmentajan tutkinnon Kuortaneen urheiluopistolla. Tunnetuin hänen valmennettavistaan on kolmiloikkaaja Senni Salminen. Maaliskuussa 2022 Mononen perusti oman yrityksen, jonka kautta hän jatkossa jatkaa valmennustöiden tekemistä.
 2003 (550)
 2006 (555)
 2007 (545)
 2004 (550)
 2004 (560)
 2006 (549)
 2007 (540)
 2008 (540)
 2016 (545)
 2009 (545)
 2012 (535)
 2004 (17:s, 565) 
 2003 (20:s, 550)
 2005 (18:s, 530)
 2006 (4:s, 565)
 2004 (23:s, 530)
Telahydrauliikka

Telahydrauliikka on paperikoneen ensimmäisen kokonaisuuden, märänpään, jälkeen seuraava kokonaisuus. Telahydrauliikka on nykytekniikan johdosta nestevolyymiltaan isoin ja merkittävin paperikoneen osio. Teloilla pääasiassa poistetaan vettä paperimassaa “litistämällä”. Näissä nykyaikaisissa taipumakompensoiduissa teloissa vastustetaan maan vetovoimaa hydrauliikan avulla, eli nippi pidetään suorana. Telan vaippa pyörii, ja sitä taipumakompensoidaan jopa 64 vyöhykkeellä toimivin ohjauksin, joita kutakin voidaan säätää erikseen.
Víctor Raúl Haya de la Torre

Víctor Raúl Haya de la Torre (22. helmikuuta 1895, Trujillo – 2. elokuuta 1979 Lima) oli perulainen poliittinen johtaja. Hän perusti sosialidemokraattisen APRA-puolueen vuonna 1924 ollessaan maanpaossa Meksikossa Augusto B. Leguían hallitusta. Yläluokan taustastaan huolimatta Haya saavutti puolueineen suuren suosion maan köyhän intiaaniväestön keskuudessa ja oli useaan otteeseen vähällä saada ”apristeille” vallan sotilasjuntilta. 1970-luvun lopulla, yli 80 vuoden iässä hän toimi Perun kansalliskokouksen puheenjohtajana. Häntä pidetään maan tärkeimpänä poliittisena johtajana 1920-luvulta 1970-luvulle.
Elämä ja ura.
Vauraan perheen poikana syntynyt Haya nousi opiskelijaliikkeen johtajaksi johdettuaan vuoden 1923 mielenosoituksia katolisen kirkon valtaa vastaan, mutta joutui maanpakoon Meksikoon jossa perusti APRA-puolueen 1924. Hän palasi Peruun ja asettui presidentinvaalissa ehdokkaaksi, mutta hävisi eversti Luis M. Sánchez Cerrolle ja joutui vankilaan. Hän vapautui vuonna 1933 kun Sánchez Cerro murhattiin. Sen jälkeen hän toimi julkisuudelta piilossa vuoteen 1945 asti, jolloin hän tuli esiin uuden nimen Partido de Pueblo (”kansan puolue”) saaneen APRAn johtajana tukeakseen presidentinvaalissa José Luis Bustamante y Riveroa, joka tulikin valituksi. Valta oli kuitenkin paljolti harmaana eminenssinä toimineen Hayan hallussa. Vuonna 1947 apristipuolue kiellettiin, ja pian sotilasdiktatuuri pakotti Hayan viisi vuotta kestäneeseen maanpakoon Kolumbian suurlähetystöön ja sitten vuoteen 1957 saakka Meksikoon. Maanpakonsa aikana hän vieraili muun muassa Pohjoismaissa.
Haya valittiin vuoden 1962 vaaleissa Perun presidentiksi, mutta vallan ottanut sotilasjuntta mitätöi tuloksen ja piti 1963 uuden presidentinvaalin, jonka voitti juntalle mieleinen vasemmistoehdokas Fernando Belaúnde Terry.
Haya kasvatti sotilasvallan aikana 1970-luvun mittaan APRAsta maan suurimman puolueen ja tuli valituksi perustuslakia säätämään asetetun kansalliskokouksen puheenjohtajaksi 1978. Hayan oli määrä asettua presidenttiehdokkaaksi vuoden 1980 vaaleissa, mutta hän kuoli vuonna 1979.
Perintö.
Haya jätti merkittävän perinnön Perun poliittiseen elämään, viettäen myös useita vuosia maanpaossa. Partido Aprista perustettiin hänen ideologiaansa pohjautuen, minkä merkitys on yhä havaittavissa sillä APRA on Perun vanhin puolue. Hänen ideansa ovat vaikuttaneet merkittävästi myös sosiaalidemokraattisten puolueiden kehitykseen muualla Latinalaisessa Amerikassa.
Ideologia.
Haya kehotti teoksessaan "El APRA y anti-imperialismo" Latinalaista Amerikkaa etsimään oman ratkaisun alueen ongelmiin ja jättämään yhdysvaltalaisen imperialismin ja Neuvostoliiton.
Hän kannatti universaalia demokratiaa, tasa-arvoa, intiaaniväestön kunnioittamista sekä vasemmistolaisia talousuudistuksia kuten maareformia.
Haya de la Torre kirjoitti 1920-luvulta 1950-luvulle viitisentoista kirjaa, joissa hän yritti muokata eteläamerikkalaista poliittista ajattelua eurooppalaisemmaksi. Vuonna 1956 hän julkaisi Pohjoismaiden yhteiskuntajärjestelmää myönteisesti esittelevän kirjan "Mensaje de la Europa nórdica", ”Pohjois-Euroopan viesti”.
Mauno Blomqvist

Mauno Valdemar Blomqvist (20. huhtikuuta 1927 Uskela – 14. toukokuuta 2019 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja, äänialaltaan basso. Blomqvist näytteli lähinnä teatterissa. Hän oli perustamassa Salon Viihde­laulajia ja toimi kuoron ensimmäisenä johtajana. Blomqvistin laulu-uraan kuuluu kaikkiaan 223 kappaletta. 
Blomqvistin läpimurtorooli oli Mozartin "Ryöstö seraljista" -oopperan koominen bassorooli Osmin Turun oopperayhdistyksen tuotannossa vuonna 1966. Sen myötä hän pääsi Savonlinnan oopperajuhlille laulamaan Roccon roolia Beethovenin "Fideliossa" ja sai sitten kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin.
Televisio- ja elokuvauransa Blomqvist aloitti televisiosarjassa "Hanski", jossa hänet nähtiin talonmies Virtasena. Blomqvist esiintyi kahdeksassa elokuvassa, joista merkittävä osa oli Spede Pasasen tuottamia. Muistettavin on luultavasti kersantti Koistisen rooli Ere Kokkosen ohjaamassa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984).
Blomqvist oli näyttelijä Markku Blomqvistin veli. Hänet on haudattu Gräsan uurnalehtoon Espoon Olariin.
Alex Song

Alexandre "Alex" Dimitri Song Billong (s. 9. syyskuuta 1987 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, mutta on pelannut myös keskuspuolustajana.
Song aloitti pelaajauransa ranskalaisessa SC Bastiassa kaudella 2003–2004. Kauden jälkeen useat huippuseurat alkoivat kiinnostua nuorukaisesta, muun muassa Inter, Manchester United, Lyon ja Middlesbrough. Kuitenkin Arsenalin manageri Arsène Wenger sai hankkittua Songin lainalle joukkueeseensa kaudeksi 2005–2006. Kesäkuussa 2006 Arsenal hankki Songin pelaajaoikeudet kokonaan itselleen.
Song teki debyyttinsä Arsenalissa 21. syyskuuta 2005 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa Evertonia vastaan tullen otteluun vaihdosta kentälle. Cesc Fàbregasin ja Gilberto Silvan ollessa loukkaantuneena Song pelasi avauskokoonpanossa Mestarien liigassa sekä Valioliigassa.
Song pelasi tammikuusta 2007 kauden loppuun asti lainassa Charlton Athleticissa, muttei kyennyt estämään seuran putoamista Valioliigasta.
Song sai kaudella 2008–2009 vastuuta keskikentällä Mathieu Flaminin siirryttyä kesällä AC Milaniin. Etenkin loppukauden tiukoissa otteluissa Song pelasi erittäin vakuuttavasti. Song pelasi ajoittain myös puolustuksessa William Gallasin ja Gaël Clichyn loukkaannuttua.
Elokuussa 2012 Song solmi viiden vuoden sopimuksen FC Barcelonan kanssa.
Palermo Football Club

Palermo Football Club on Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä kaudella 2024–2025 pelaava palermolainen jalkapalloseura. 
Seuran lempinimiä ovat mm. "Rosanero" (Pinkkimustat) ja "Aquile" (Kotkat). Kotiottelunsa se pelaa Favorinon kaupunginosassa sijaitsevalla vuonna 1932 valmistuneella Stadio Renzo Barberalla. Myös Palermon vierasotteluissa käy hyvin paljon kannattajia, sillä useat eri puolilla Italiaa asuvat sisilialaiset kannattavat seuraa.
Historia.
Palermon edeltäjä on vuonna 1900 perustettu "Anglo-Palermitan Athletic and Foot-Ball Club". Seuran perustamisvuodesta on ollut hieman kiistaa. On väitetty, että seura olisi perustettu jo vuonna 1898, mutta seuran ensimmäinen tiedossa oleva jalkapallo-ottelu pelattiin joulukuussa vuonna 1900. Vuonna 1907 seura muutti nimekseen "Palermo Foot-Ball Club" ja samalla otettiin käyttöön yhä käytössä olevat värit pinkki ja musta. Seuran nimi sen sijaan on muuttunut vuosien varrella eri syistä toistuvasti. Kauden 1985–1986 päätteeksi seura ajautui talousvaikeuksiin ja erotettiin liigasta. Palermo oli yhden vuoden kokonaan ilman jalkapallojoukkuetta, kunnes vuonna 1987 seuraaja "Unione Sportiva Palermo" perustettiin.
US Città di Palermo nousi Italian pääsarjaan Serie A:han kaudeksi 2004–2005, mikä oli ensimmäinen kerta millekään palermolaisjoukkueelle sitten vuoden 1973. Seura sijoittui heti tulokaskaudellaan kuudenneksi ja pääsi UEFA Cupiin kaudeksi 2005–2006, jossa se selvisi 16 parhaan joukkoon mutta putosi ennen puolivälieriä FC Schalke 04:lle. Kauden 2005–2006 päätteeksi seura sijoittui Serie A:ssa kahdeksanneksi, mutta Italian jalkapalloskandaalin vuoksi sen sijoitus nousikin viidenneksi ja se pääsi jälleen UEFA cupiin, jossa se ei päässyt jatkoon alkulohkostaan. Myös kausilla 2006–2007 ja 2009–2010 Palermo sijoittui Serie A:ssa viidenneksi, mutta keväällä 2013 se putosi sarjasta. UEFA Cupissa ja sen seuraajaksi perustetussa Eurooppa-liigassa Palermo jäi kaudella 2010–2011 alkulohkoonsa ja karsiutui kausilla 2007–2008 ja 2011–2012 jo ennen alkulohkovaihetta.
Seura putosi pääsarjasta vuonna 2017 ja ajautui jälleen pahoihin talousvaikeuksiin. Vakavien taloudellisten väärinkäytösten vuoksi Palermo tuomittiin putoamaan edelleen kolmannelle sarjatasolle vuonna 2019, seura valitti tuomiosta minkä seurauksena sitä kovennettiin vielä lisää ja kaudella 2019–2020 uudelleenperustettu seura "Palermo Società Sportiva Dilettantistica" joutui lopulta pelaamaan ammattilaissarjojen ulkopuolella neljännellä sarjatasolla Serie D:ssa. Noustuaan jo ensimmäisellä kaudellaan lohkovoittajana kolmannelle sarjatasolle uusioseura otti vuonna 2020 nimekseen edeltäjiensä historiaa mukaillen "Palermo Football Club".
Värit ja tunnus.
Seuran perustamisesta vuonna 1900 alkaen seura käytti väreinään punaista ja sinistä. Vuodesta 1907 lähtien seura otti käyttöön aikanaan epätavalliset värit, pinkin ja mustan. Kyseisistä väreistä tunnettu Palermo on käyttänyt näitä värejä aina tähän päivään asti. Vuodesta 1932 lähtien seura on käyttänyt tunnuksenaan myös kotkaa, joka on osa Palermon vaakunaa.
Nykyinen joukkue.
Palermo FC:n kokoonpano kaudella 2024-25.
Panaman balboa

Panaman balboa on Panaman virallinen valuutta, joka on käytännössä sama valuutta kuin Yhdysvaltain dollari. Balboa eroaa dollarista kuitenkin siten, että Panamassa käytettävät kolikot ovat paikallisia. Seteleinä käytetään Yhdysvaltain dollareita. Vuonna 1941 painettiin ja laskettiin liikkeelle myös maan omia seteleitä, mutta muutamaa viikkoa myöhemmin tapahtuneen vallankaappauksen seurauksena setelit poistettiin kierrosta ja poltettiin.
Valuutta on nimetty espanjalaisen konkistadorin Vasco Núñez de Balboan mukaan.
Motivus

Motivus on suomalainen kuntosali, joka sijaitsee Vallilassa. Motivuksen tuotteita ovat mm. Ryhmäliikunta 3.0, joka on maksimissaan 10 henkilön ryhmälle suunnattua toiminnallisen harjoittelun ryhmäliikuntaa. Lisäksi Motivus tarjoaa asiakkailleen laadukkaita valmennus- ja kuntosalipalveluita. 
Motivus on perinteikäs suomalainen kuntosaliketju, joka sai uuden elämän uudella omistajapohjalla vuoden 2022 elokuussa.
Pašman

Pašman on suurehko saari Adrianmeressä, Kroatian rannikolla, Zadarin saaristossa. Sen pinta-ala on 60,11 neliökilometriä. Saarella on noin 2 800 asukasta. Saaren korkein kohta on Bokolj, joka on 272 metriä merenpinnan yläpuolella.
Pašmanin suurin kaupunki on Pašman, joka on pieni, historiallinen paikkakunta. Kaupunki sijaitsee saaren koillisrannalla 25 kilometriä etelään Zadarista ja 5 kilometriä luoteeseen Biograd na Morusta.
Muita saaren paikkakuntia ovat Banj, Dicmo, Dopropoljana, Kraj, Mrljane, Nevidjane, Tkon ja Zdrelac.
Pašmanille on autolauttayhteys mantereelta Biograd na Morusta Tkoniin. Pašmanilta on lisäksi siltayhteys Ugljanin saareen.
Valkohammaskotilo

Valkohammaskotilo ("Dentalium dentale") on hammaskotiloiden (Scaphopoda) luokkaan kuuluva nilviäinen. Se on läheistä sukua punahammaskotilolle ("Dentalium vulgare").
Ulkonäkö ja ominaisuudet.
Valkohammaskotilon kuori on suippo, sylinterimäinen ja hieman käyrä. Kuoren pinnalla on 18–20 pitkittäistä uurretta. Kuori on valkeahko, mutta sen pinnalta saattaa löytyä punertavia raitoja. Pään sivuilta pistää esiin nuijapäisiä lonkeroita, joita eläin käyttää tuntoeliminä ja ravinnon pyydystämiseen. Kielellään eli raudullaan hammaskotilo pystyy hienontamaan pienten nilviäisten, äyriäisten ja huokoseläinten kuoren.
Levinneisyys.
Valkohammaskotiloita tavataan Pohjois-Atlantin muta-, hiekka- ja sorapohjaisissa rannikoissa. Pohjaan kaivautuneesta valkohammaskotilosta näkyy vain kuoren kapeampi pää. Valkohammaskotilo elää pääasiassa rannalla, mutta sitä voi tavata myös usean sadan metrin syvyydessä.
William Primrose

William Primrose (23. elokuuta 1904 Glasgow, Skotlanti – 1. toukokuuta 1982 Provo, Utah) oli skotlantilainen alttoviulisti, jota pidetään soittimensa suurimpiin mestareihin kuuluvana. 
Primrosen vaikutuksesta alttoviulun asema soolosoittimena vahvistui merkittävästi. Opiskeltuaan viulusoittoa ensin Lontoossa hän muutti Brysseliin Eugène Ysaÿen oppilaaksi. Tämän kehotuksesta hän vaihtoi soittimensa alttoviuluun. 1930-luvulla hän toimi London String Quartetin altistina kunnes siirtyi Arturo Toscaninin kutsusta Yhdysvaltoihin tämän johtaman NBC Symphony Orchestran sooloaltistiksi. Tämän jälkeen Primrose siirtyi soolouralle ja kiersi ahkerasti maailmaa esiityen myös kamarimuusikkona muun muassa nimeään kantaneessa jousikvartetissa. 
Primroselle omistettiin useita teoksia, joista mainittakoon Béla Bartókin alttoviulukonsertto.