Xi’an Y-7

Xi’an Y-7 () on kiinalaisen Xi’an Aircraft Industrial Corporationin valmistama kaksimoottorinen lyhyen matkan kuljetuslentokone, joka pohjautuu neuvostoliittolaisiin Antonov An-24- ja An-26-koneisiin. Ensimmäisten Y-7-koneiden valmistaminen alkoi vuonna 1967 tai 1968, ja konetyypin ensilento oli 25. joulukuuta 1970. Y-7 oli vielä vuonna 2015 ainakin nimellisesti tuotannossa, mutta niitä ei vuosituhannen vaihteen jälkeen ole juuri valmistettu. Kaikkiaan Y-7-koneita on rakennettu alle 150.
Xi’an Y-7:n pohjalta on kehitetty Xi’an MA60, jossa on muun muassa uudet moottorit. Se on ollut tuotannossa vuodesta 2000.
Historia.
Kiinan kommunistinen hallitus sai vuonna 1966 neuvoteltua Neuvostoliitolta luvan aloittaa Antonov An-24:n valmistaminen lisenssillä. Tyyppi sai Kiinassa mallinimen Y-7, ja sitä valmisti Xi’anin lentokonetehdas. Suunnittelu alkoi huhtikuussa 1966 ja ensimmäisten koneiden valmistaminen vuonna 1967 tai 1968. Tyypin ensilento tehtiin loppuvuodesta 1970. Rakennetut koneet vastasivat käytännössä neuvostoliittolaista An-24RV:tä, jossa toisen potkuriturbiinimoottorin naselliin oli lisätty pieni suihkumoottori korvaamaan APU-generaattori ja tuomaan lisätehoa lentoonlähdössä.
Kulttuurivallankumouksen aiheuttama yhteiskunnallinen epävakaus hidasti Y-7:n kehitystyötä. Kiinan ja Neuvostoliiton välirikko oli samoihin aikoihin myös pahimmillaan, minkä seurauksena tuotantolisenssi peruttiin ja kehitystyötä jouduttiin jatkamaan Kiinassa itsenäisesti. Y-7:lle haettiin tyyppihyväksyntää vuonna 1977, mutta sitä ei myönnetty, sillä koneen 2 550 hevosvoiman moottoreita pidettiin alitehoisina. Myös seuraava yritys vuonna 1979 päättyi tyyppihyväksynnän epäämiseen. Vuonna 1980 ensilentonsa teki paranneltu versio, joka oli varustettu 2 900 hevosvoiman WJ-5A-1-moottoreilla. Tämä versio sai lopulta tyyppihyväksynnän tammikuussa 1984.
Venyneen kehitystyön vuoksi Y-7 oli jo käyttöön tullessaan vanhentunut. Xi’anin lentokonetehdas aloittikin 1980-luvun puolivälissä yhdessä hongkongilaisen HAECO-yhtiön kanssa projektin, jossa kehitettiin länsimaisella avioniikalla varustettu versio Y-7:stä. Uuteen Y-7-100-koneeseen tuli myös uudistetut sisätilat sekä wingletit siipien kärkiin. Ohjaamomiehistö oli kolmehenkinen alkuperäisen Y-7:n viiden hengen sijaan, ja matkustajapaikkojen määrä kasvoi 52:een. Y-7-100 oli suunnattu pääasiassa vientimarkkinoille. Siitä kehitettiin myös rahtikone Y-7-100C ja moottoriteholtaan rajoitettu Y-7-200, jonka tarkoituksena oli pidentää moottorien käyttöikää. Se oli kuitenkin alitehoinen, ja malli näki käyttöä vain vähän, jos lainkaan.
Vuonna 1988 ensilentonsa teki Y-7:n rahtiversio Y-7H, joka oli suunniteltu takaisinmallintamalla Kiinaan hankittuja Antonov An-26 -koneita. Koneessa oli kokonaan paineistettu runko, 3 050 hevosvoiman WJ-5E-moottorit, paranneltu avioniikka ja lastausrampilla varustettu takaovi. Y-7H tuli Kiinan asevoimien käyttöön vuonna 1992, ja siitä valmistettiin myös siviiliversiota Y-7H-500 ja vientiin suunnattua versiota Y-7H-300.
Y-7:n viimeinen kehitysversio oli vuonna 1993 ensilentonsa tehnyt ja vuonna 1998 tyyppihyväksytty Y-7-200A. Sen runkoa oli hieman pidennetty, jotta matkustajia mahtuisi 56–60. Lisäksi siinä oli Pratt &amp; Whitneyn moottorit ja nelilapaiset Hamilton-potkurit, joiden ansiosta kone oli edeltäjiään hiljaisempi ja taloudellisempi. Ohjaamomiehistö oli kaksihenkinen. Y-7-200A ja sitä seurannut Y-7-200B jäivät kuitenkin prototyyppiasteelle.
Y-7 oli vielä vuonna 2015 ainakin nimellisesti tuotannossa, mutta niitä ei vuosituhannen vaihteen jälkeen ole juuri valmistettu. Kaikkiaan koneita valmistettiin alle 150: alkuperäisiä Y-7-koneita 62, Y-7-100-koneita noin 50 ja Y-7H-koneita joitakin kymmeniä. Koneista suurin osa toimitettiin Kansan vapautusarmeijan ilmavoimille.
Onnettomuudet.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki tiedossa olevat Xi’an Y-7:lle sattuneet onnettomuudet, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.