Aristofanes

Aristofanes (, ; n. 450–385 eaa.) oli antiikin kreikkalainen komediakirjailija, joka edusti niin kutsuttua vanhaa komediaa. Hän oli kotoisin Ateenasta. Aristofanes on ainoa vanhan komedian edustaja, jolta on säilynyt kokonaisia näytelmiä, ja häntä on pidetty kreikkalaisen komedian etevimpänä edustajana.
Aristofanes tunnetaan lähes pelkästään komedioistaan välittyvän kuvan kautta. Niiden perusteella hän vaikuttaa sotaa ja sotaintoisia kansanjohtajia vastustaneelta konservatiivilta. Komedioissan hän teki taidokasta pilkkaa monenlaisista aiheista.
Elämä.
Aristofanes oli kotoisin Ateenasta Kydathenaionin demoksesta, ja kuului Pandionis-fyleen. Hän oli Filippoksen poika ja myös hänen poikansa nimi oli Filippos. Aristofaneen kerrotaan olleen sofisti Prodikoksen oppilas, mutta tätä on myös epäilty, koska hän puhuu tästä halveksuen.
Aristofaneen sanotaan osallistuneen komediakilpailuun ensimmäisen kerran vielä ollessaan nuorukainen. Tämä ajoitetaan vuoteen 427 eaa., millä perusteella hänen syntymänsä on ajoitettu joskus noin vuoteen 445/444 eaa. Hänen kuolemansa puolestaan ajoitetaan noin vuoteen 385–380 eaa. Aristofaneen kolme poikaa Filippos, Araros ja Nikostratos olivat kaikki niin kutsuttua keskikomediaa kirjoittaneita näytelmäkirjailijoita. Aristofaneen omasta elämästä tiedetään vain vähän. Hänet kuvataan nautiskelijaksi, joka viihtyi pidoissa ja älykkäissä keskusteluissa.
Aristofaneen tiedetään joutuneen ateenalaisen oikeuden eteen näytelmiensä vuoksi. Kleon esitti häntä kohtaan paljon syytöksiä ja pyrki viemään hänen kansalaisoikeutensa, mutta epäonnistui, koska syytökset perustuivat selvästi vain siihen, että Aristofanes oli arvostellut häntä komedioissaan. Tämän johdosta syntyi kuitenkin erilaisia perinteitä, joiden mukaan Aristofanes olisi muka ollut kotoisin Rhodoksen Kameiroksesta, Egyptin Naukratiista, Aiginasta tai muista paikoista.
Näytelmät.
Aristofanes kirjoitti "Sudan" mukaan yhteensä 54 komediaa. Toisaalta komedioiden määräksi mainitaan myös 40. Niistä yksitoista on säilynyt nykyaikaan. Aristofanes oli Attikan murteen mestarillinen käyttäjä, ja tekee taidokasta huumoria monenlaisista aiheista. Koska muiden vanhan komedian edustajien näytelmät ovat kadonneet, hänen tyyliään on kuitenkin hankala verrata hänen aikalaisiinsa. Aristofaneen sanotaan kuitenkin komedioissaan pehmentäneen edeltäjiensä Eupoliin ja Kratinoksen liiallista purevuutta ja lisänneen näytelmiin sulokuutta, mutta toisaalta hävinneen Eupoliille juonenkuljetuksessa.
Aristofaneen komediat ovat mielenkiintoinen historiallinen lähde, sillä ne sisältävät paljon yksityiskohtia tuon ajan ateenalaisista merkkihenkilöistä sekä kaupungin tapahtumista. Komedioiden perusteella Aristofaneesta saa kuvan rohkeana ja nokkelana isänmaanystävänä, joka rakasti Ateenaa ja toivoi sen voivan palata edeltäneen sukupolven aikaiseen kukoistukseen, melkeinpä hänen lapsuuteensa, aikaan jolloin Miltiadeen ja Aristeideen aika oli vasta äskettäin takana, eikä Perikles vielä johtanut kaupunkia. Suurimpana pahana hänelle näyttäytyy peloponnesolaissota, jota hän piti Perikleen aikaansaannoksena. Hän jopa sanoo, että Perikles käynnisti sodan vain, koska pelkäsi kostoa ummistettuaan silmänsä Feidiaan rikoksilta, sekä Aspasian vaikutuksesta.
Toinen Aristofaneen kritiikin pääkohde olivat sodan esiin nostamat demagogit, kuten Kleon. Hän arvosteli myös Ateenan uutta koulutusjärjestelmää ja sofisteja, joiden ajatukset hänen mielestään kaivoivat pohjaa moraalilta, tekivät vakuuttavuudesta päämäärän totuuden sijaan ja korvasivat uskonnon yleisellä skeptisismillä. Huonoimpana esimerkkinä lopputuloksesta hänelle näyttäytyi Alkibiades, joka oli kiinnostunut vain omasta kunnianhimostaan ja edusti kaikkea, mitä Aristofanes vastusti, johtaen sotapuoluetta ja tukien sofisteja filosofiassa ja kirjallisuudessa. Viimeksi mainitussa sofismia edusti Aristofaneelle tragediakirjailija Euripides, joka hänen mielestään hävisi Aiskhyloksen ja Sofokleen edustamalle moraaliselle arvokkuudelle.
Eräs yleinen pilkanaihe Aristofaneen komedioissa on ateenalaisten innostus oikeudenistuntojen pitämiseen sekä tästä seurannut valamiesten merkityksen kasvu ja näiden vallan väärinkäyttö. Mutta vaikka Aristofanes näkikin aikansa ongelmat, hänelle ei ollut juurikaan tarjota niihin muita ratkaisuja kuin kenties siirtyminen ajassa taaksepäin.
Tunnetuimpiin Aristofaneen näytelmiin kuuluu peloponnesolaissodan aikaan kirjoitettu ja sijoittuva näytelmä "Lysistrate". Näytelmän perustana on ateenalaisten ja spartalaisten naisten ”lemmenlakko”, jolloin he kieltäytyvät harrastamasta seksiä miestensä kanssa kunnes nämä suostuvat lopettamaan sotimisen. Toinen sodanvastainen näytelmä on "Rauha", joka ylistää rauhan tuloa kertomalla tarinan Rauhan henkilöitymän vapauttamisesta.
Eräs Aristofaneen tunnetuimmista näytelmistä on "Pilvet", jossa irvaillaan sofisteille ja erityisesti näihin yhdistetylle filosofi Sokrateelle. Osansa saavat myös aikalaisaristokraatit, jotka haluavat kouluttaa pojistaan vallanpitäjiä. Näytelmässä Sokrates kuvataan sofistiksi, vaikka Platon myöhemmin kertoo Sokrateen juuri vastustaneen sofistien oppeja. "Pilvissä" voidaan nähdä myös yksi sovellus myöhemmin Platonin nimiin laitetusta ideaopista, kun Sokrates pyrkii tavoittamaan auringon ideaa pilvien takaa. "Pilvet"-näytelmän teema jatkuu myös näytelmässä "Ampiaiset".
Näytelmä "Naistenjuhla" lähtee liikkeelle tilanteesta, jossa Euripides pelkää naisten suuttuneen hänen näytelmistään. Lopulta Euripideen ystävä lähtee naiseksi pukeutuneena naisten tilaisuuteen puolustamaan Euripidestä. Leikki miesten ja naisten roolien erilaisuudesta ja niiden vaihtamisesta on kiintoisa erityisesti antiikin teatterissa, jossa kaikki näyttelijät olivat miehiä.
Aristofanes esittää usein myös eri jumalia koomisessa valossa, ja tähän nähden on erikoista, että hän saattoi toisaalla olla huolissaan kaupunkinsa uskonnollisen moraalin rappiosta. Komedioissa esiintyy kaikenlaisia eläimiä: sammakot muodostavat kuoron, koira joutuu oikeuteen syytettynä juuston varastamisesta, sontakuoriaisella lennetään taivaaseen kuin Pegasoksella ja sian röhkinästä saadaan jambirunoutta. Hän huvitti yleisöään myös kaikenlaisilla luetteloilla ja itse keksimillään sanoilla. "Naisten kansankokouksessa" esiintyy koko kreikan kielen pisin sana. Usein Aristofanes hyödyntää kaikenlaisia ruokottomuuksia ja alatyyliä.
Aristofaneen viimeiset näytelmät edustavat käytännössä niin kutsuttua keskikomediaa. Hänen viimeinen komediansa "Kokalos" muistutti puolestaan jo niin paljon uutta komediaa, että Filemon esitti sen uudestaan vain hyvin vähäisillä muutoksilla.
Säilyneet komediat.
Aristofaneen näytelmiä on säilynyt 11 kappaletta:
Kadonneet komediat.
Aristofaneen kadonneista komeidoista on säilynyt katkelmia tai niistä tunnetaan lähinnä nimi. Näitä ovat:
Ajoitettavissa olevat
Ajoittamattomat
Vaikutus.
Aristofaneen vaikutusta jo antiikin Kreikassa kuvannee se, että Platon on ottanut hänet kuuluisaan dialogiinsa "Pidot" kertomaan yhden tarinan rakkaudesta. Myöhemmin kirjallisuudessa Aristofaneen vaikutukset ovat olleet myös mittavat. Kuuluisimpia suoria lainauksia lienee Aristofaneen lemmenlakon käyttö sodan lopettamisessa. Omat versionsa tarinasta ovat tehneet esimerkiksi taiteilija Pablo Picasso sekä sarjakuvataiteilija Ralf König. Kuuluisa sanonta ”Emme voi elää ilman heitä” on myös johdettavissa Aristofaneen näytelmään "Lysistrate".