tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juha Kivi

Juha Veikko Kivi (s. 26. tammikuuta 1964 Orivesi) on suomalainen pituushyppääjä. Kiven ennätys on 802 cm ja hypätty Tampereen Ratinassa vuonna 1989. Kivi on viides suomalainen 8 metrin ylittäjä. 
Kalevan kisoista Kivellä on kaksi kultaa (1989 Turku: 796 cm ja 1993 Mikkeli: 799 cm), kaksi hopeaa (1987 ja 1990) ja kaksi pronssia (1982 ja 1988). Sisäratojen SM-kilpailuista hänellä on yksi kulta (1989) Tampere: 784 cm ja kolme pronssia (1986, 1992 ja 1994). Suomi–Ruotsi-maaottelun Kivi voitti vuonna 1989 tuloksella 798 cm ja Suomi-Puola-maaottelun tuloksella 795 cm.
Sisäratojen Pohjoismaiden mestaruuden Kivi voitti 1986 ja poliisien Euroopan mestaruuden 1994. Nuorten Suomen mestaruuksia Kivi voitti kolme. 
Arvokisaedustuksia Kivellä on viisi. Hänen maajoukkueuransa alkoi 18-vuotiaana vuonna 1982 ja päättyi 30-vuotiaana vuonna 1994. Kilpaura jatkui vuoteen 1996. Kiven valmentajana toimi Raimo Virtanen.
Lähde: Tilastopaja
Elisabet (elokuva)

Elisabet tai Elisabeth () on vuonna 1998 valmistunut Shekhar Kapurin ohjaama historiallinen draamaelokuva, joka kertoo 1500-luvulla eläneen Englannin hallitsija Elisabet I:n valtaannoususta ja hallitsijakauden alkupuoliskosta. Pääosaa esittää Cate Blanchett.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät "Elisabetin" vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta.
Elokuvalle valmistui vuonna 2007 jatko-osa "Elisabet – kultainen aikakausi", joka sijoittuu 1580-luvulle.
Juoni.
On vuosi 1558. Roomalaiskatolinen Englannin Maria I (Kathy Burke) kuolee kohtusyöpään, jolloin hänen protestanttisesta sisarpuolestaan, Elisabetista (Cate Blanchett), tulee uusi kuningatar. Elisabet on aiemmin ollut vangittuna epäiltynä juonittelusta Marian murhaamiseksi. Nyt hänet kuitenkin vapautetaan kruunajaisia varten. Elokuva näyttää Elisabetin kosijoiden ympäröimänä. Kosijoihin kuuluu muun muassa Anjoun herttua Henrik (Vincent Cassel), jolle Elisabet antaa kuitenkin rukkaset. Burghleyn paroni William Cecil (Richard Attenborough) usuttaa nuorta kuningatarta menemään naimisiin, sillä se turvaisi tämän vallan. Elisabet aloittaa kuitenkin suhteen lapsuudenrakastettunsa, Leicesterin jaarli Robert Dudleyn (Joseph Fiennes), kanssa. Cecil on kuitenkin hyvin tietoinen salasuhteesta ja tekee selväksi sen, ettei monarkilla ole oikeutta yksityiselämään.
Elisabet joutuu valtakautensa aikana kohtamaan useita uhkia, kuten Norfolkin herttuan (Christopher Eccleston), katolisen serkkunsa Skotlannin Maria Stuartin, joka juonittelee hänen murhaansa, sekä Skotlannin sijaishallitsijan Maria Guisen (Fanny Ardant), joka liittoutuu Ranskan kanssa voidakseen hyökätä Englannin kimppuun. Elokuvan lopussa Norfolk teloitetaan rangaistukseksi juonistaan, ja Elisabetin neuvonantaja Francis Walsingham (Geoffrey Rush) salamurhaa Maria Guisen.
Elisabet karkottaa Dudleyn pysyvästi hovistaan, kun saa tietää tämän olevan naimisissa. Elisabet lakkaa lopulta harrastamasta miesten kanssa seksiä kokonaan, koska hän uskoo sellaisten suhteiden antavan miehille liiaksi valtaa häneen. Katkaistuaan yhteydet Dudleyyn Elisabet alkaa käydä yhä ankarammaksi ja määrätietoisemmaksi: eräässä kohtauksessa hän valmistelee huolella puhetta uppiniskaiselle parlamentille muuttaakseen Englannin protestanttiseksi maaksi.
Elisabet saattaa myös käyttäytyä silloin tällöin armottomasti; hän esimerkiksi tuomitsee silmääkään räpäyttämättä teloitettavaksi ihmisiä, joiden hän uskoo olevan uhaksi vallalleen, ja ottaa oikeaksi kädekseen machiavelliläisen Walsinghamin, joka on täysin kykynevä kiduttamaan ja tappamaan ihmisiä omin käsin.
Elokuva päättyy Elisabetin omaksuessa valkeakasvoisen ja -pukuisen ”neitsytkuningattaren” roolin ja aloittaessa Englannin kultaisen aikakauden.
Ian Hamilton

Ian Standish Monteith Hamilton (16. tammikuuta 1853 – 12. lokakuuta 1947) oli brittiarmeijan kenraali ja tuli tunnetuksi ensimmäisessä maailmansodassa Välimeren joukkojen komentajana Gallipolin taistelussa.
Hamiltonin sotilasura alkoi 1873 ja hän palveli Intiassa sekä Afrikassa. Hän oli Lordi Kitchenerin esikuntapäällikkö toisessa buurisodassa. Hänet aateloitiin vuonna 1902.
Kitchener nimitti Hamiltonin johtamaan ympärysvaltojen retkikuntaa, jonka tarkoituksena oli ottaa haltuun Dardanellit Turkilta ja valloittaa Konstantinopoli.
Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkue

Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkue on Saudi-Arabian jalkapalloliiton hallinnoima Saudi-Arabiaa kansainvälisissä otteluissa edustava joukkue. Joukkue on selviytynyt MM-kilpailuihin kuudesti ja sen paras saavutus on Yhdysvaltojen kisoissa 1994 selviytyminen toiselle kierrokselle. Saudi-Arabia on voittanut Aasian mestaruuden kolmesti vuosina 1984, 1988 ja 1996.
Maailmanmestaruuskilpailut.
Saudi-Arabia pelasi ensimmäisen kerran MM-kilpailuissa Yhdysvalloissa 1994. Alkulohkon ensimmäisessä ottelussa se hävisi Alankomaille 1–2 johdettuaan ottelua tauolla Fuad Anwar Aminin maalilla. Toisessa ottelussa Saudi-Arabia voitti Marokon 2–1; Sami al-Jabir vei Saudi-Arabian rangaistuspotkulla johtoon ottelun 7. minuutilla, ja Marokon tasoituksen jälkeen Anwar Amin teki voittomaalin ennen taukoa. Kolmannessa ottelussa Saudi-Arabia voitti Belgian 1–0; Sa’id al-Uwairan teki 5. minuutilla ottelun ainoan maalin puolikentästä alkaneella soololla, ja Kansainvälisen jalkapalloliiton keväällä 2002 järjestämässä äänestyksessä kaikkien aikojen MM-kisamaalista tämä maali sai kuudenneksi eniten ääniä. Saudi-Arabia selviytyi lohkonsa kakkosena neljännesvälieriin, joissa se hävisi Ruotsille 1–3; Saudi-Arabian ainoan maalin teki Fahad al-Ghesheyan.
Ranskan MM-kilpailuissa 1998 Saudi-Arabia jäi alkulohkossaan viimeiseksi hävittyään Tanskalle 0–1 ja Ranskalle 0–4 sekä pelattuaan Etelä-Afrikan kanssa tasan 2–2. Saudi-Arabian maalintekijät olivat Sami al-Jabir ja Yousuf al-Thunayan, jotka molemmat tekivät maalin rangaistuspotkusta.
Japanissa ja Etelä-Koreassa pelatuissa vuoden 2002 MM-kilpailuissa Saudi-Arabia hävisi kaikki kolme otteluaan: Saksalle 0–8, Kamerunille 0–1 ja Irlannille 0–3.
Saksan MM-kilpailuissa 2006 Saudi-Arabia pelasi ensin Tunisian kanssa tasan 2–2, maalintekijöinään Yasir al-Qahtani ja jälleen Sami al-Jabir. Tämän jälkeen joukkue hävisi Ukrainalle 0–4 ja Espanjalle 0–1, mikä tiesi jäämistä alkulohkon viimeiselle sijalle.
Venäjän MM-kilpailuissa 2018 Saudi-Arabia menetti jatkomahdollisuutensa hävittyään Venäjälle 0–5 ja Uruguaylle 0–1. Saudi-Arabia nousi lohkossa kolmanneksi voittamalla viimeisessä ottelussa Egyptin 2–1, maalintekijöinään Salman al-Faraj rangaistuspotkusta ja Salem al-Dawsari.
Leonard Pietari Tapaninen

Leonard Pietari Tapaninen (Pekka Tapaninen, L. P. Tapaninen) (5. huhtikuuta 1893 Hämeenlinna – 24. helmikuuta 1982 Espoo) oli suomalainen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi, Oulun hiippakunnan piispa 1963–1965 ja IKL:n kansanedustaja 1933–1936. 
Hän toimi vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen saarnaajana, mutta eriytyi niin sanotun pappislinjan eli elämänsanalaisuuden piiriin sen syntyvaiheissa 1960- ja 1970-luvuilla. Tapaninen oli pappislinjan voimahahmo. Hänen toimintansa herätti keskustelua vanhoillislestadiolaissuuden piirissä jo pikkuesikoisuuden eriydyttyä Euroopan vanhoillislestadiolaisuudesta vuonna 1934. Pekka Tapanisen uskonnolliseen kehitykseen saattoi vaikuttaa se, että hänen appivanhempansa ja vaimonsa Anna-Greta menivät vuoden 1934 hajaannuksessa rauhansanalaisuuteen eli pikkuesikoisuuteen. Pekka Tapanisen appi pyysi hänet usein saarnaamaan pikkuesikoisten seuroihin ja niinpä Tapaninen usein saarnasikin rauhansanalaisten seuroissa. Pekka Tapanisella oli myös suhteita uusevankeliseen lestadiolaissaarnaajaan August Lundbergiin.
Perhe.
Tapanisen vanhemmat olivat vanginvartija Pietari Tapaninen ja Elina Vilhelmina Heikkilä. Vuonna 1934 hän avioitui Anna-Greta Forssin kanssa. Lapset Johan Pietari Tapaninen, rovasti, kirurgi (s. 15.2.1936, k. 20.5.2016), Paulus Mikael Tapaninen, diplomaatti (s. 25.4.1937, k. 21.3.2015) ja Martti Alfred Rafael Tapaninen, rehtori (s. 26.3.1947, k. 30.4.2012).
Kirkollinen työ.
Vuonna 1911 Tapaninen pääsi ylioppilaaksi, ja teologisten opintojen jälkeen hänet vihittiin papiksi vuonna 1915. Pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1917. Sisällissodan aikana Tapaninen toimi valkoisten joukoissa pappina ja lääkintämiehenä. Ennen valintaa Ylitornion kirkkoherraksi vuonna 1922 hän ehti olla töissä eri seurakunnissa, Iissä, Pyhäjoella, Kolarissa, Rovaniemellä, Kittilässä ja Vesilahdella. Hän oli Ylitorniolla vuoteen 1952 ja sen jälkeen vuoteen 1963 asti Oulun tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherrana. Hän oli Oulun hiippakunnan piispa Olavi Heliövaaran jälkeen vuosina 1963–1965. Tapanisen siirryttyä eläkkeelle piispaksi tuli Hannes Leinonen.
Yhteiskunnallinen toiminta.
Tapaninen oli Ylitornion kunnanvaltuuston varapuheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa.
Hän osallistui talonpoikaismarssille ja tunsi sympatioita Mäntsälän kapinaa kohtaan, mikä aiheutti paheksuntaa vanhoillislestadiolaisten keskuudessa. Vuonna 1933 hän pyrki eduskuntaan IKL:n ehdokkaana Oulun pohjoisesta vaalipiiristä ja tuli valituksi. Vuonna 1936 hän ei enää asettunut ehdolle.
Tapaninen oli myös silloin vanhoillislestadiolaisen Ylitornion kristillisen kansanopiston johtokunnan puheenjohtajana sen alkuvaiheissa ja yksi sen perustajista.
Ponnahdusikkuna

Ponnahdusikkuna () on WWW-mainonnassa käytetty pienikokoinen selainikkuna, josta puuttuu tyypillisesti työkalupalkit ja osoiterivi. Ponnahdusikkuna voi aueta sivustolle saapuessa. Se sisältää yleensä mainosviestin ja linkin mainostajan sivulle. Ponnahdusikkunoiden tehokkuus mainonnassa on nykyään kyseenalainen, koska useimmat internet-selaimet sisältävät ponnahdusikkunaeston. Mainonnan lisäksi ponnahdusikkunoita käytetään esimerkiksi kuvagallerioissa, joissa pientä kuvaa napsauttaessa suurempi avautuu uuteen ikkunaan, tai tekstiä tukevien selitteiden käyttöön.
Tekninen toteutus tapahtuu yleensä JavaScriptillä. Koko ruudun kokoisia ponnahdusikkunoita kutsutaan väli-ikkunoiksi.
Ihmiset

Ihmiset ("Homo") on isojen ihmisapinoiden (Hominidae) heimoon kuuluva nisäkässuku, joka sisältää modernit ihmiset ja näiden läheiset sukulaislajit. Suvun on arvioitu olevan 1,5–2,5 miljoonaa vuotta vanha. Kaikki muut suvun lajit ja alalajit kuin ihminen ("Homo sapiens") ja sen nimialalaji "Homo sapiens sapiens" ovat kuolleet sukupuuttoon.
Historia.
Jotkut tutkijat ovat arvelleet joidenkin "Australopithecusten" saattaneen olla ihmisen esivanhempia. Kenianesi-ihminen ("Kenyanthropus platyops") on noin 3,5 miljoonan vuoden ikäinen laji. Kenianesi-ihmisen suhdetta ihmisen kehityslinjaan ei vielä tiedetä varmasti. Jos se osoittautuu ihmisen kantamuodoksi, useimmat "Australopithecukset" eivät sitä silloin voisi olla.
Ihmisten suvun ("Homo") katsotaan yleisimmin kehittyneen 2–2,5 miljoonaa vuotta sitten, vaikkakin jotkut katsovat sen kehittyneen jo yli neljä miljoonaa vuotta sitten. Ihmisten kehityslinjaan kuuluvia mutta usein harvalukuisia fossiileja on ollut usein vaikea sijoittaa apinaihmisiin tai ihmisiin. Joidenkin tutkijoiden mukaan Etiopian Ledi-Gerarusta löydetty 2,8 miljoonaa vuotta vanha fossiili edustaa varhaisinta tunnettua ihmistä ja yhdistää "Australopithecus afarensiksen" ihmisen sukuun.
Pystyihmisiin luetaan useita kahdella jalalla liikkuvia ihmislajeja, jotka elivät eri puolilla Vanhaa maailmaa 1,9 miljoonaa – 50 000 vuotta sitten. Ne polveutuivat mahdollisesti jostakin kantapystyihmislajista, vaikkakin aiemmin on pidetty mahdollisena että niitä edeltävä laji olikin kätevä- tai turkananihminen. Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä.
Heidelberginihmisen uskotaan yleisimmin kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä ("Homo ergaster") 700 000–600 000 vuotta sitten ja levinneen sitten Eurooppaan ja Aasiaan. Heidelberginihmisestä kehittyi Euroopassa neandertalinihminen, Aasiassa denisovanihminen ja Afrikassa nykyihminen.
Nykyihmiset lähtivät Afrikasta noin 60 000 vuotta sitten. He levittäytyivät Etelä-Aasiaan noin 50 000 vuotta sitten ja saapuivat Australiaan viimeistään 40 000 vuotta sitten. Euroopasta on löytynyt nykyihmisen jäänteitä 41–45 tuhannen vuoden takaa. Viimeisimpänä ihminen saapui Alaskan kautta Aasiasta Amerikkaan 30 000–10 000 vuotta sitten.
Ihmisen historiassa on ollut tavallista, että samaan aikaan on elänyt useita ihmislajeja. Nykyihminen on ainoa jäljellä oleva ihmislaji. Nykyihmisen kanssa samaan aikaan esiintyivät ennen sukupuuttoaan myös neandertalinihminen (40 000 vuotta sitten), floresinihminen (12 000 vuotta sitten), denisovanihminen (40 000 vuotta sitten), pystyihminen (50 000 vuotta sitten) ja mahdollisesti myös "Homo naledi" (236 000–335 000 vuotta sitten).
Kuhmoisten ase- ja varusmuseo

Kuhmoisten ase- ja varusmuseo on yksityinen museo valtatie 24:n varrella Kuhmoisten keskustassa. Valtatiellä liikkuja tunnistaa museon helposti rakennuksen pihalla olevista tykeistä sekä rakennuksen katolla olevasta toisen maailmansodan aikaisen hävittäjän pienoismallista. Museossa on runsaasti erilaisia kiväärikaliberisia aseita 1800-luvun lopulta toisen maailmansodan aikoihin saakka.
Heinäkuussa 2024 museoon murtauduttiin ja sieltä varastettiin 34 asetta.
Ahonkylän flikat

Ahonkylän Flikat on suomalainen viiden naisen muodostama lauluyhtye Ilmajoelta. Yhtye syntyi keväällä 1972. Vakavammin he alkoivat suhtautua lauluharrastukseensa seuraavana vuonna, kun ilmajokinen musiikkimies Lasse Lintala otti heidät ohjaukseensa. Lintala ohjasi yhtyettä parikymmentä vuotta. Levyttämisen yhtye aloitti vuonna 1975, jolloin tallentuivat mm. Toivo Kärjen originaali "Aallokko soi" (san. Meeri Tuisku) ja kaksi uutta versiota Kärjen sävellyksistä . Kaikkiaan levytyksiä syntyi kolmisenkymmentä
Togon jalkapallomaajoukkue

Togon jalkapallomaajoukkue on Togon jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Togoa kansainvälisissä otteluissa. Joukkue selvisi jalkapallon MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 2006.
Maailman huomion kohteeksi Togon jalkapallomaajoukkue joutui tammikuussa 2010, kun se joutui Cabindan vapautusliikkeeksi julistautuva FLEC-järjestön väijytykseen Angolassa 8. tammikuuta 2010. Afrikan mestaruusturnaukseen matkalla olleen joukkueen kaksi jäsentä kuoli hyökkäyksessä, jonka FLEC kertoi olleen suunnattu saattueena toimineita sotilaita vastaan. Joukkueen apuvalmentaja ja tiedottaja saivat surmansa ja yhdeksän pelaajaa haavoittui väijytyksessä. Pahiten loukkaantui maalivahti Kodjovi Obilale. Pelaajat olisivat halunneet pelata kuolleiden tovereidensa muistoksi, mutta Togon valtiojohto päätti vetää joukkueen Angolan kisoista huonon turvallisuuden takia.
Alan Miehet

Alan Miehet oli yhtye, jossa esiintyivät Vesa Nuotio, Petri Hohenthal ja Hannu Karlsson. Se teki kaksi albumia, joista ensimmäinen, "Yhtä soittoa", ilmestyi vuonna 1980. Yhtyeen tyyli oli lähinnä irlantilaisesta ja suomalaisesta kansanmusiikista vaikutteita saanutta folkia.
Alan miehet syntyi, kun Finntrio, jossa Nuotio ja Karlsson olivat jäseninä, hajosi erimielisyyksiin huhtikuussa 1979. Nuotio ja Karlsson pyysivät mukaan sillä hetkellä Cumulus-yhtyeessä vaikuttaneen ja Finntriossakin sijaisena toimineen Petri Hohenthalin. Alan Miesten tunnetuimmaksi levytykseksi muodostui vuonna 1980 tehty "Niin gimis on stadi".
Alan Miehet lopetti toimintansa alkuperäisessä kokoonpanossaan 1983. Siihen mennessä yhtye oli esiintynyt noin 230 kertaa, mukaan lukien radio- ja tv-esiintymiset, joista mainittakoon "El Canto De Kämäräinen" (1980) ja "Alan Miehet – Vetonaula" (1981), sekä vuonna 1982 esitetty vappuohjelma "Vaputtelua".
Alkuperäisen kokoonpanon hajottua Hohenthal ja Nuotio jatkoivat esiintymisiä Alan Miehet -nimellä ja julkaisivat LP:n "Murheet pois". Televisioon he tekivät kahdestaan vappuohjelman "Kuplia". Yhtye ei koskaan varsinaisesti lopettanut esiintymisiä, vaikkakin toiminta oli huomattavasti satunnaisempaa kuin alkuperäisellä kokoonpanolla.
Yhtye kokoontui jälleen kuudentoista vuoden tauon jälkeen alkuperäisessä kokoonpanossaan vuonna 1998, jolloin myös Hannu Karlsson palasi yhtyeeseen. Uuteen kokoonpanoon liittyi myös Petri Hohenthalin poika Jan Hohenthal, joka toimi satunnaisesti yhtyeen basistina. Hannu Karlsson menehtyi vuonna 2000 ja Alan Miehet jatkoivat esiintymisiä vakituiseksi jäseneksi tulleen Ari Talkamon kanssa. Lopullisesti yhtyeen ura päättyi Petri Hohenthalin kuoltua 23. helmikuuta 2005.
Muhammad al-Da’ayya’

Muhammad al-Da’ayya’ (, myös "Mohamed al-Deayea"; s. 2. elokuuta 1972) on saudiarabialainen jalkapallomaalivahti.
Ura.
Al-Da’ayya’ pitää hallussaan maailmanennätystä pelattujen maaottelujen määrässä. Hän pelasi vuonna 2006 päättyneen maajoukkueuransa aikana 181 A-maaottelua. Hän on ollut Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueen kantavia voimia, kun se selvisi MM-kisoihin 1994, 1998, 2002 ja 2006. Seuratasolla al-Da’ayya’ edusti pitkään Saudi-Arabian pääsarjassa pelaavaa al-Hilalia. Hän oli siirtymässä Manchester Unitediin vuonna 2001, mutta ei saanut työlupaa ja siirto kariutui.
Hamad al-Muntaširi

Hamad al-Muntaširi (s. 22. kesäkuuta 1982) on saudiarabialainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Saudi-Arabian pääsarjajoukkue al-Ittihadissa. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Al-Muntaširi on voittanut al-Ittihadin mukana Aasian Mestareiden liigan kahdesti, vuosina 2004 ja 2005. Vuonna 2005 hänet valittiin Aasian vuoden jalkapalloilijaksi. Al-Muntaširi kuului Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 ja pelasi joukkueen kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Muhammad Nur

Muhammad Nur (s. 26. helmikuuta 1978) on saudiarabialainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Saudi-Arabian pääsarjajoukkue al-Ittihadissa. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Nur oli mukana joukkueensa kanssa vuonna 2005 seurajoukkueiden MM-turnauksessa, jossa al-Ittihad selvisi välieriin. Hän on pelannut Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueessa muun muassa vuoden 2002 ja vuoden 2006 MM-kisoissa.
Stuart (suku)

Stuart oli Skotlannin hallitsijasuku, joka myöhemmin nousi hallitsemaan myös Englantia ja lopulta Isoa-Britanniaa.
Stuartit hallitsivat Skotlannin kuningaskuntaa 336 vuotta vuosina 1371–1707. Tudor-suvun viimeisen monarkin, Elisabet I:n, jälkeen Stuartit saivat vallan myös Englannin ja Irlannin kuningaskunnissa. Stuart-suku hallitsi kaikkia kolmea, personaaliunioniin liittynyttä kuningaskuntaa vuodesta 1603 vuoteen 1707, jolloin perustettiin unionisopimuksella Ison-Britannian kuningaskunta. Heidän jälkeensä valtaan astui Hannover-suku.
Taustaa.
Suvun nimi oli alun perin "Stewart". Maria I alkoi käyttää Stuart-nimeä oleskellessaan Ranskassa, koska halusi että nimi lausuttaisiin siellä samalla tavalla kuin skotin kielessä. Stewart-nimi tuli perinnöllisestä tittelistä ”High Steward of Scotland”, jonka suvun edustajat saivat 1100-luvulla (titteli on nykyisin prinssi Williamilla).
Kuudes High Steward -titteliä kantanut, Walter Stewart (1293–1326) oli nainut Skotlannin kuninkaan Robert Brucen tyttären ja esitti tärkeää osaa Bannockburnin taistelussa. Heidän poikansa Robert peri kruunun, kun Robert Brucen poika David II kuoli lapsettomana 1371.
Vuonna 1503 Jaakko IV pyrki solmimaan rauhan Englannin kanssa naimalla Henrik VII:n tyttären Margaret Tudorin. Heidän poikansa, myöhemmän Skotlannin Jaakko V:n syntymä yhdisti Tudor ja Stuart-suvut. Hänen tyttärensä Maria I vaati itselleen Englannin valtaistuinta väittäen Elisabet I:n olevan laiton valtaistuimelle vanhempiensa eron takia. Elisabet I kuitenkin määräsi Marian vankilaan ja myöhemmin teloitettavaksi tämän tultua Englantiin. Elisabet I kuoli ilman perillistä, mikä oikeutti myöhemmin Marian pojan Jaakko VI:n nousun Englannin kuninkaaksi, jolloin Englanti ja Skotlanti saivat yhteisen hallitsijan.
Hallitsijasuku sammui Annan kuoltua lapsettomana 1714. Parlamentti valitsi uudeksi kuninkaaksi Hannoverin vaaliruhtinaan Yrjön, jonka läheisin sukulaisside Stuart-sukuun kulki hänen äidinäitinsä Elisabet Stuartin kautta. Tämä oli Jaakko I:n tytär ja Kaarle I:n sisar.
Stuart-sukuiset hallitsijat.
Stuartien tapa hallita kehittyi Skotlannissa, missä eri suvut kilpailivat kuninkaanvallasta keskenään. Stuart-sukuisille hallitsijoille oli luonteenomaista, että hallitsijasuvun kunnia oli etusijalla maan kunniaan verrattuna.
Jorge Garcia

Jorge Garcia (s. 28. huhtikuuta 1973 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on näytellyt muun muassa Hugo ”Hurley” Reyesin roolissa televisiosarjassa "Lost" (2004–2010).
Garcia syntyi Omahassa Nebraskassa chileläiselle isälle ja kuubalaiselle äidille. Hän kasvoi Etelä-Kaliforniassa ja kävi San Clemente High Schoolia. Seniorina hänet valittiin ”Triton of the Yeariksi”. Seitsemännellä luokalla ollessaan Garcia näytteli Drabble-sarjakuvan musikaalissa, jossa hän villitsi yleisön. Hänestä tuntui, että hänessä voisi olla ainesta näyttelijäksi. Collegen jälkeen hän lähti Beverly Hillsiin opiskelemaan näyttelemistä ja on sillä tiellä vieläkin. Garcia on nähty elokuvissa "The Good Humor Man" (2005) ja "Little Athens" (2005). Garcia esiintyi myös Trouma Studion elokuvassa "Tales from the Crapper", jossa hän esitti rakastuvaa nuorta miestä.
Garcia oli ensimmäinen näyttelijä, joka palkattiin hitiksi muodostuneeseen "Lost"-televisiosarjaan. Tuottajat näkivät hänet "Jäitä hattuun" -sarjan jaksossa näyttelijävalintoja edeltäneenä iltana ja loivat Hugo Reyesin hahmon juuri Garciaa varten.
Garcia esiintyi kahdeksankautisen "Celebrity Poker Showdownin" toisessa jaksossa. Hän hävisi Michael Ian Blackille. Jorge oli myös kilpailijana yhdessä "Russian Poker on Game Show Networkin" jaksossa, mutta epäonnistui boksarikapinaa koskeneessa kysymyksessä ja putosi luukun läpi.
Garcian kuva on Weezer-yhtyeen vuonna 2010 julkaistun "Hurley"-albumin kannessa. Albumi on nimetty Garcian "Lost"-roolihahmon mukaan.
Ammy Coco

Ammy Coco on togolaissyntyinen laulaja, lauluntekijä ja tuottaja. Hän asuu nykyään Britanniassa. 
Tuottaja Eddie Gustav tarjosi Cocolle levytyssopimusta, kun tämä äänitti taustalauluja Soukous Star -yhtyeelle Ranskassa 1989. Hänen albumeitaan ovat muun muassa "Mama Africa" ja "Zombie". Coco on saanut vaikutteita muiden muassa Angélique Kidjolta, M'Bilia Beliltä ja Miriam Makebalta.
Maaottelumarssi 1941

Maaottelumarssi 1941 oli kävelykilpailu, joka käytiin Suomen ja Ruotsin välillä 4.–25. toukokuuta 1941. Maaottelumarssin sääntöjen mukaan voittaja olisi maa, jossa kirjattaisiin enemmän suorituksia. Suoritukset painotettaisiin maiden väkilukujen suhteessa siten, että yhden suomalaisen suoritus vastasi kahden ruotsalaisen suoritusta. Marssijoiksi kelpuutettiin kaikki vuonna 1931 ja sitä ennen syntyneet kansalaiset. Naisten ja 1928–1931 syntyneiden lasten piti kävellä 10 km alle tunnin ja 40 minuutin ja miesten 15 km alle kahden tunnin 20 minuutin ajassa. Juosta ei saanut, ja sama henkilö sai marssia vain kerran.
Maaottelumarssin järjestelyihin osallistui järjestöjä hyvin laajasti. Mukana olivat muun muassa Suomen Urheiluliitto, Työväen Urheiluliitto, Suomen Latu, Puolustusvoimat, suojeluskuntajärjestö ja Lotta Svärd -järjestö. Järjestelytoimikunnan puheenjohtajana toimi Urho Kekkonen, silloinen Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja. Helsingissä toimi maaottelumarssin toimisto, josta postitettiin marssikortteja, marssimerkkejä, mainosjulisteita, marssiaapisia, kiertokirjeitä ja marssiohjeita paikallisille asiamiehille, joita oli eri puolilla maata yli 700.
Maaottelumarssista tehtiin suuri tapahtuma, josta uutisoivat Yleisradio ja lehdistö ja johon pyrittiin saamaan mukaan kaikki julkisuuden henkilöt. Marssin nimekkäitä suorittajia olivat muun muassa Tahko Pihkala, Tauno Palo, A. I. Virtanen ja Paavo Nurmi. Myös presidentti Risto Ryti tummassa puvussaan, Jukka Rangellin hallitus ja presidentin poliittinen sihteeri L. A. Puntila marssivat, mikä filmattiin ja näytettiin uutiskatsauksissa. Dallapé-orkesteri marssi viihdesäveliä soittaen. Naisia marssijoista oli yli puolet, ja Inarin kunnassa marssi 65 prosenttia asukkaista.
Marssiin osallistuva sai muistoksi suorituksestaan marssikortin, johon merkittiin henkilötietojen lisäksi suorituspäivä ja tulos. Osanottajan täyttämistä kahdesta kortista toinen jäi toimitsijoille. Korttiin merkittiin myös marssimerkin lunastaminen. Merkki oli pronssinen rintamerkki. Se maksoi viisi markkaa, ja sen oli suunnitellut Tapio Wirkkala. Rintamerkki oli hänen ensimmäisiä töitään.
Kilpailun tulosten laskenta kesti lähes kuukauden. Tulos julkistettiin 20. kesäkuuta. Suomessa suorituksia kirjattiin 1 507 111 ja Ruotsissa 943 952, joten Suomi voitti tuon kamppailun ylivoimaisesti ilman väestöpainotuksiakin. Suomi sai Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n lahjoittaman voittopalkinnon.
Kossi Agassa

Kossi Agassa (s. 2. heinäkuuta 1978 Lomé) on togolainen jalkapallomaalivahti.
Ura.
Agassa aloitti uransa vuonna 1999 togolaisessa Etoile Filante de Loméssa, josta siirtyi vuonna 2001 norsunluurannikkolaiseen Africa Sportsiin. Seuraavana vuonna hän siirtyi Ranskaan FC Metziin. Peliaika Ranskassa jäi kuitenkin vähäiseksi ja 2006 hän siirtyi espanjalaisseura Herculesiin, jossa pelasi vain kahdeksassa ottelussa. Sittemmin hän pelasi pitkään ranskalaisseura Stade de Reimsissä.
Agassa palasi Ranskan kentille tammikuussa 2008 liittyen Stade de Reimsin ryhmään. Kauden 2009/10 Agassa pelasi lainalla FC Istres'ssä.
Agassa on lukeutunut pitkän aikaa myös Togon jalkapallomaajoukkuen vakiomiehistöön. Hän oli Togon pelaava maalivahti MM-kilpailuissa 2006.
Éric Akoto

Éric Akoto (s. 20. heinäkuuta 1980 Accra, Ghana) on togolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Ura.
Akoto aloitti pelaajauransa 1998 Ghanassa Liberty Professionals -joukkueessa. Samana vuonna hän siirtyi Itävaltaan Grazer AK:hon, jossa pelasi neljä kautta. Vuonna 2002 hän siirtyi Austria Wieniin, jossa pelasi vuoteen 2004 saakka, kunnes siirtyi yhdeksi kaudeksi Saksaan FC Rot-Weiss Erfurtiin. Vuonna 2005 Akoto siirtyi Itävaltaan VfB Admira Wacker Mödlingiin, jossa hän pelasi yhden kauden.
Kaudella 2010–2011 Akoto edusti A-Leaguessa North Queensland Furyta.
Maajoukkueura.
Akoto kuului Togon jalkapallomaajoukkueeseen Saksan MM-kilpailuissa 2006 mutta ei päässyt pelaamaan.
Maljakko

Maljakko on koristeellinen usein kukkien säilytykseen tarkoitettu astia. Se voidaan valmistaa esimerkiksi lasista, usein myös posliinista tai keramiikasta. Leikkokukkien asetteluun tarkoitettu maljakko valmistetaan niin, että sen pohjalle voidaan laskea vettä ja sen yläosa on avoin niin, että kukat voidaan asettaa siihen. Maljakko on myös usein maalattu erilaisilla koristeellisilla kuvioilla tai kuvituksilla.
Antiikin ajan keramiikan tutkimuksessa käytetään maljakon sijasta ennemmin termiä vaasi.
Kuppi

Kuppi on maljamainen pienehkö astia. Kuppi on myös amerikkalainen tai englantilainen mittayksikkö. Amerikkalainen kuppi mittayksikkönä tarkoittaa 2,37 dl ja englantilainen kuppi 2,48 dl. 
Kuppeja valmistetaan etenkin keramiikasta eliposliinista, fajanssista tai savesta, joskus myös lasista tai muovista. 
Kahvikuppi tarkoittaa kahvin juontiin tarkoitettua aluslautasella varustettua korvallista kuppia. Kahvikuppi oli aiemmin noin 1,25 desilitran vetoinen, mutta nykyisin valmistettavat kupit ovat tätä huomattavasti suurempia. Teekuppi on kahvikuppia leveämpi ja tilavampi.
Olavi Haakoninpoika

Olavi Haakoninpoika (tansk. "Oluf 2.," norj. "Olav IV Håkonsson") ; (joulukuun alku 1370 Akershusin linna, Oslo – 3. elokuuta 1387 Falsterbohusin linna, Falsterbo) oli Tanskan kuningas vuosina 1376–1387 ja Norjan kuningas vuosina 1380–1387. Olavi oli myös Ruotsin vastakuningas vuosina 1385–1387, kilpaillen kruunusta Albrekt Mecklenburgilaisen kanssa.
Suku.
Olavi oli Norjan kuningas Haakon VI Maununpojan ja Tanskan kuningatar Margareetan I:n ainoa lapsi. Hän oli Bjälbo-suvun viimeinen hallitsija. 
Kuningas.
Olavi valittiin Tanskan kuninkaaksi drotsi Henning Podebuskin avulla hänen ollessaan vasta viisivuotias, äitinsä toimiessa täysivaltaisena holhoojana ja sijaishallitsijana. Norjan kruunun hän sai isänsä kuoltua vuonna 1380. Todellinen valta oli kuitenkin hänen äidillään, kuningatar Margareetalla. 
Olavin hallituskausi jäi lyhyeksi, ja hän kuoli naimattomana ja lapsettomana keuhkokuumeeseen Falsterbohusin linnassa Skånessa elokuussa 1387 ennen kuin ehti täyttää 17 vuotta. 
Hänet on haudattu Sorøn luostarikirkkoon Tanskassa.
Due'le quartz

Due'le quartz on japanilainen visual-kei -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998 ja lopetti toimintansa syyskuussa 2002. Yhtyeen alkuperäiset jäsenet olivat Sakito (laulu), Ken (kitara), Kikasa (basso) ja Kazuki (rummut). Pian Kenin tilalla kitaristina aloitti kuitenkin Miyabi.
Yhtyeen hajottua Kikasa ja Sakito perustivat yhtyeen . Miyabi tekee soolouraa nimellä Miyavi.
Diskografia.
Albumit
Singlet
Herbert Selpin

Herbert Selpin (29. toukokuuta 1902 – 1. elokuuta 1942) oli saksalainen elokuvaohjaaja, joka kuoli Gestapon vangittua hänet.
Avustajana, apulaisohjaajana ja leikkaajana toiminut berliiniläinen Selpin aloitti ohjaajanuransa 1930-luvulla. Hän säilyi huomattavana elokuvantekijänä kansallissosialistisen puolueen tultua valtaan. Monessa hänen elokuvassaan pääroolia esitti Hans Albers.
Selpin tunnettiin tinkimättömänä perfektionistina ja kokeilijana, jonka työtä natsien elokuvasensuuri rajoitti. Englannin ystävänä (useita vuosia maassa viettäneenä) hän joutui propagandaministeri Joseph Goebbelsin epäsuosioon. Goebbelsin mitta täyttyi, kun Selpin "Titanicia" (1942) tehdessään arvosteli elokuvaa avustamassa ollutta Wehrmachtia. Salainen poliisi Gestapo passitti Selpinin vankilaan, jossa hänen väitettiin tehneen itsemurhan.
Karlskirche

Karlskirche on Wienissä Itävallassa sijaitseva katolinen kirkko, joka on sekä Wienin huomattavimpia nähtävyyksiä että Euroopan komeimpia barokkikirkkoja. Karlskirche kohoaa Karlsplatzilla, hieman Wienin vanhaa kaupunkia kiertävän Ringstraßen ulkopuolella.
Karlskirchen rakennutti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI. Ruttoepidemian piinatessa Wieniä 1713 keisari lupasi rakentaa kirkon pyhälle Carlo Borromeolle, jota pidettiin rutosta parantumisen suojeluspyhimyksenä. Piirustukset laati Habsburgien hoviarkkitehti Johann Bernhard Fischer von Erlach, jonka muihin wieniläisiin töihin kuuluvat Hofburgin palatsin barokkiosat sekä Schönbrunnin kesäpalatsi. Rakennustyöt alkoivat 1715, ja arkkitehdin kuoleman jälkeen 1723 töitä jatkoi hänen poikansa Joseph Emanuel Fischer von Erlach. Kirkko valmistui 1737, ja se nimettiin Karlskircheksi eli Kaarlenkirkoksi sekä Carlo Borromeon että keisarin mukaan.
Kirkko nousi Wienin vanhojen kaupunginmuurien ja niitä ympäröineen suojavyöhykkeen ulkopuolelle niin, että sen julkisivu osoitti suoraan kohti vyöhykkeen toisella puolella sijainnutta Hofburgin keisarillista palatsia. 1800-luvun lopulla näköyhteys Karlskirchen ja Hofburgin välillä kuitenkin katkesi, kun muurivyöhyke otettiin rakennuskäyttöön.
Karlskirchen julkisivussa antiikkiset ainekset yhdistyvät rikkaaseen barokkiasuun. Sen päätykolmio jäljittelee kreikkalaista temppeliä. Pääsisäänkäynnin kahta puolta kohoavat valtavat koristepylväät, jotka jäljittelevät Rooman Trajanuksen pylvästä. Niitä kiertää spiraalinmuotoinen reliefi, jossa kuvataan pyhän Carlo Borromeron elämää ja tekoja. Julkisivun molemmilla laidoilla on barokkityyliset kellotornit. Rakennuksen kruunaa suuri vihreä barokkikupoli.
Marco Manso

Marco Antônio Manso (s. 9. lokakuuta 1973 Viçosa do Ceará, Cearán osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, joka toimi viimeksi Myllykosken Pallon toiminnanjohtajana.
Manso oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja ja edusti MyPaa pelaajana kahdeksan kautta vuosina 1999–2003 ja 2005–2007. Hän pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa 153 ottelua, teki 36 maalia ja saavutti yhden SM-kullan ja -hopean ja kolme SM-pronssia. Suomessa hän pelasi myös toiseksi korkeinta sarjatasoa Ykköstä Kuopion Palloseurassa kaudella 2004 ja Rakuunoissa kaudella 2005.
Suomen ulkopuolella Manso pelasi brasilialaisissa Ferroviáriossa, Ponte Pretassa, Palmeirasissa, Bragantinossa (1992–1996), saudiarabialaisessa Al Hajerissa (1996–1997), maltalaisessa Naxxar Lionsissa (1997–1998) ja malesialaisessa Kedahissa (2004).
Päätettyään pelaajauransa vuonna 2007 Manso nimettiin MyPan urheilukehityspäälliköksi. Elokuusta 2012 joulukuuhun 2014 hän oli seuran toiminnanjohtaja. Päätukijansa Myllykosken paperitehtaan vuonna 2011 tapahtuneen lakkauttamisen jälkeen MyPa kärsi talousvaikeuksista, ja seura hakeutui konkurssiin helmikuussa 2015. Manso toimii myös brasilialaisseura Fluminensen Pohjoismaiden-edustajana. Yhteistyö alkoi jo MyPan aikana ja on jatkunut FC Lahden kanssa.
Brasilialainen televisioyhtiö Globo kuvasi joulukuussa 2014 dokumentin pitkät urat Suomessa tehneistä Mansosta, Rafaelista ja Luciano Martinsista.
Heinolan Peliitat

 
Heinolan Peliitat on heinolalainen jääkiekkoseura, jonka joukkue pelasi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestiksessä kaudelle 2022–2023 asti.
Peliitat meni konkurssiin kauden 2022–2023 jälkeen. Mutta palasi seuraavalle kaudelle pelaamaan II-divisioonaan. 
Seuran historiaan liittyvät vuosina 1969–1989 toiminut ja parhaimmillaan silloisessa I-divisioonassa pelannut alkuperäinen Peliitat sekä vuonna 1984 perustettu ja Mestikseen ensimmäisen kerran vuonna 2006 noussut Heinolan Kiekko. HeKin edustusjoukkuetoiminta yhtiöitettiin keväällä 2011, ja uuden organisaation nimeksi otettiin Heinolan Peliitat.
Vuoden 2011 muutoksen jälkeen HeKi jatkoi toimintaansa Peliittojen junioriosastona. HeKi on valittu jääkiekon sinettiseuraksi vuonna 2000.
Historia.
Alkuperäinen Peliitat perustettiin vuonna 1969, ja se pelasi vuosina 1983–1987 ja 1988–1989 I-divisioonassa. Seuran toiminta päättyi I-divisioonasta putoamiseen ja konkurssiin vuonna 1989.
Peliittojen konkurssin jälkeen Heinolan johtavaksi jääkiekkoseuraksi nousi vuonna 1984 perustettu Heinolan Kiekko. HeKi pelasi pitkään II-divisioonassa ja vuodesta 1999 alkaen Suomi-sarjassa. Menestystä tuli lopulta kaudella 2004–2005, jolloin HeKi sijoittui sarjan toiseksi. Loppuotteluissa HeKi joutui vielä tunnustamaan Seinäjoen Hockey Teamin paremmakseen. Kaudella 2005–2006 HeKi voitti Suomi-sarjan mestaruuden ja myös Mestis-karsinnat päihittäen muun muassa Kokkolan Hermeksen. HeKi siis nousi kaudeksi 2006–2007 Suomen toiseksi korkeimpaan jääkiekkosarjaan. Mestis-nousun yhteydessä edustusjoukkueen toiminta eriytettiin juniorijoukkueista.
Helmikuussa 2007 HeKi saavutti historiansa ensimmäisen Mestis-tason pudotuspelipaikan, mutta joutui putoamiskarsintaotteluihin hävittyään TuTolle suoraan otteluvoitoin 3–0. HeKi väisti kuitenkin joutumisen putoamiskarsintojen toiselle kierrokselle voittaen Salamat otteluvoitoin 3–0. Seuraavina kausina HeKi jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kaudella 2010–2011 HeKi oli Mestiksen yhdeksäs ja Kiekko-Vantaa vei maalieron turvin viimeisen pudotuspelipaikan.
HeKin edustusjoukkueen toiminta yhtiöitettiin huhtikuussa 2011 Heinolan Edustuskiekon Tuki Oy:ksi, ja samassa yhteydessä otettiin kilpailutoiminnassa käyttöön kaupungissa nostalgiseksi koettu nimi Heinolan Peliitat. Osakeyhtiön nimi päätettiin muuttaa Heinolan Peliitat Oy:ksi heinäkuussa 2012 pidetyssä yhtiökokouksessa.
Kaudella 2012–2013 Peliitat selviytyi Mestiksen puolivälieriin, mutta putosi hävittyään TuTolle otteluvoitoin 4–2, vaikka onnistuikin voittamaan kaksi vierasottelua.
Peliittojen taustayhtiö asetettiin konkurssiin toukokuussa 2023. Seuran omistaa joukkueessa itsekin pelannut unkarilainen Zoltan Nagy.
Witbier

Witbier () on erityisesti Belgiassa valmistettava vehnäoluttyyppi. Suomessa witbieriä saatetaan joskus kutsua ”valkoiseksi olueksi” tai ”valko-olueksi”, mutta flaaminkielinen termi on yleisimmin käytetty.
Ulkonäöltään witbier on samean hiivainen, joskus long drink -juomaa muistuttava vaalean oljen värinen tai kellertävä olut. Witbierit ovat hedelmäisiä ja varsin kevyitä ja raikkaita, jonka vuoksi niitä pidetään erityisesti kesäjuomana. Alkoholia witbiereissä on tyypillisesti 4,5–5,2 tilavuusprosenttia.
Tyylille ominaiset maut syntyvät mausteena käytettävistä korianterista ja appelsiininkuoresta. Ne tekevät witbieristä saksalaistyylistä vehnäolutta kirpeämmän. Myös erikoisempia mausteita kuten meleguettapippuria voidaan käyttää. Tyyli pohjautuukin keskiaikaisiin oluisiin, jolloin humalan asemasta oluessa käytettiin kasveja, joita kutsuttiin nimellä "gruut".
Maailman tunnetuin witbier-olutmerkki on Hoegaarden. Belgialainen Pierre Celis aloitti sen valmistuksen Hoegaardenin kaupungissa vuonna 1966. Muita tunnettuja witbierejä ovat muun muassa Brugs Witbier, Blanche de Namur, Blanche de Bruxelles, Dentergems ja Wittekerke.
Witbieriä juodaan tavallista juomalasia muistuttavasta paksusta yleensä 25 tai 33 senttilitran vetoisesta olutlasista, jota kutsutaan englannin kielessä nimellä "tumbler".
Continuum Fingerboard

Continuum Fingerboard on illinoislaisen Haken Audion kehittämä MIDI-ohjain. Siinä on koko soittimen pinta-alan kokoinen kosketuspinta. Äänen korkeutta voidaan muunnella sormia liikuttamalla laitteen pinnalla. Lisäksi laite tunnistaa sormien paikan syvyyssuunnassa sekä voimakkuuden jolla pintaa painetaan. Näistä saatua ohjaustietoa voidaan käyttää esimerkiksi äänen sävyn muuttamiseen varsinaisessa äänilähteessä.
Yksi tunnetuista Continuumia käyttävistä levytyksistä on Dream Theaterin vuoden 2005 albumin "Octavarium" nimikappale, jossa instrumenttia soittaa yhtyeen kosketinsoittaja Jordan Rudess.
Bière de Garde

Bière de garde on pohjoisranskalainen pintahiivaoluttyyppi (bière de garde -oluita valmistetaan myös pohjahiivalla). Sitä on perinteisesti pantu maalaistaloissa varhain keväällä, ja sen jälkeen sitä on säilytetty kylmissä kellareissa nautittavaksi lämpimämpänä vuodenaikana. Nimi tarkoittaakin kirjaimellisesti käännettynä "olutta, joka on tarkoitettu pidettäväksi/kellaroitavaksi". 
Tyylin oluet eroavat toisistaan paljon. Väri saattaa vaihdella kullankeltaisesta pronssinpunaiseen ja pähkinänruskeaan. Maku on tavallisesti hyvin maltainen ja paahteinen, ja siinä on toffeen sekä karamellin makeutta. Bière de gardelle on tyypillistä myös vähäinen humalointi sekä kellarimainen tuoksu ja maku. Alkoholia tyypin oluissa on 6–8 % tilavuusprosenttia.
Tunnettuja bière de garde -olutmerkkejä ovat muun muassa Jenlain, Ch'ti ja Castelain.
Harold Perrineau Jr.

Harold Perrineau Jr. (s. 7. elokuuta 1963 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu rooleistaan Michael Dawsonina televisiosarjassa "Lost", Linkinä "Matrix"-elokuvissa ja peleissä, Augustus Hillinä amerikkalaisessa televisiosarjassa "Kylmä rinki" (hänen hahmonsa on myös sarjan kertoja) sekä Mercutiona Baz Luhrmannin elokuvassa "William Shakespearen Romeo ja Julia".
Biografia.
Yksityiselämä.
Harold syntyi Brooklynissä, New Yorkissa Harold Williamsin pojaksi. Hänen vanhempansa muuttivat Haroldin nimen Williamsiksi tämän ollessa seitsemänvuotias. Myöhemmin Harold muutti nimensä takaisin alkuperäiseksi huomattuaan, että oli jo näyttelijä nimeltä Harold Williams. Hänen ranskalainen sukunimensä on hänen äitinsä tyttönimi. Harold opiskeli Shenandoah-yliopistossa musiikkia ja teatteria, muttei kuitenkaan valmistunut koskaan. Harold on opiskellut myös Alvin Aileyn tanssikoulussa. Haroldilla ja hänen vaimollaan Brittanyllä on tytär Aurora Robinson Perrineau (s. 1995). Heidän toinen tyttärensä Wynter Aria syntyi 7. toukokuuta 2008.
Näyttelijän ura.
Vuonna 1989 Harold valittiin näyttelemään alkuperäistä Tyrone Jacksonia maailman ensimmäiseen näytelmäversioon vuoden 1980 hittielokuvasta "Fame" (joka tunnetaan nykyisin nimellä "Fame: The Musical"), joka esitettiin "Walnut Street Theatressa".
Harold otti vastaan Linkin roolin "Matrix"-elokuvissa, sen jälkeen kuin alkuperäinen operaattori, Tank kirjoitettiin ulos sarjasta Marcus Chongin potkujen jälkeen. Haroldin näyttelijäystävä Adewale Akinnuoye-Agbaje näytteli Haroldin kanssa HBO:n sarjassa "Kylmä rinki".
Harold näytteli Michael Dawsonia "Lostissa". Hänet kirjoitettiin väliaikaisesti ulos sarjasta kun hänen hahmonsa jätti saaren poikansa kanssa toisen kauden lopussa, eikä ilmestynyt koko kolmantena kautena; hänen paluunsa neljännelle kaudelle julkaistiin heinäkuussa 2007. Hahmo kuitenkin tapettiin neljännen kauden viimeisessä jaksossa. "Lostista" lähdön jälkeen uutisoitiin, että Harold valittiin näyttelemään tulossa olevaan ABC:n sarjan "The Unusuals" pilottijaksoon.
Hannover (suku)

Hannover () on historiallisesta Welfien suvusta polveutuva saksalainen hallitsijasuku, joka hallitsi lähinnä Luoteis-Saksassa vaihtelevia maa-alueita vuoteen 1918 saakka. Suvun nimi tulee Hannoverin kaupungista, jonka Braunschweig-Lüneburgin herttua Yrjö (1582–1641) valitsi herttuakuntansa hallituskaupungiksi vuonna 1636. Herttuakunta korotettiin Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunnaksi vuonna 1692, jolloin sitä alettiin epävirallisesti nimittää pääkaupungin mukaan myös Hannoverin vaaliruhtinaskunnaksi. Vuonna 1814 se muutettiin Hannoverin kuningaskunnaksi.
Vuonna 1676 Gottfried Leibniz tuli Hannoverin herttuan palvelukseen hovi- ja kanslianeuvokseksi. Leibniz palveli Hannoverin herttuoita neljäkymmentä vuotta. Hannoverin vaaliruhtinas Yrjö I:n myötä suku nousi vuonna 1714 myös Ison-Britannian valtaistuimelle syrjäyttäen Stuart-suvun. Yrjön perintöoikeus Ison-Britannian valtaistuimeen tuli siitä, että hänen äitinsä vaaliruhtinatar Sofia oli Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuninkaan Jaakko VI:n tyttärentytär. Seurauksena oli Ison-Britannian ja Hannoverin vuoteen 1837 asti kestänyt personaaliunioni. Unioni purkautui lapsettoman Vilhelm IV:n kuollessa, sillä Hannoverissa ja Britanniassa sovellettiin erilaista kruununperimysjärjestystä.
Ison-Britannian kruunun peri Vilhelm IV:n veljentytär Viktoria (1819–1901), joka jäi samalla myös maansa viimeiseksi Hannover-sukuiseksi hallitsijaksi. Saksi-Coburg-Gothan prinssi Albertin kanssa solmimansa avioliiton seurauksena kuningatar Viktorian jälkeläiset kuuluvat tämän aviomiehen sukuun. Tosin ensimmäisen maailmansodan aikana kuningas Yrjö V vaihtoi liian saksalaiselta kalskahtavan sukunimensä brittiläisemmäksi Windsoriksi, joka on edelleen kuningassuvun virallinen nimi.
Hannoverissa voimassa olleen lainsäädännön mukaan nainen ei voinut periä maan valtaistuinta, joten Vilhelm IV:n kuoltua kruunu siirtyi edesmenneen kuninkaan seuraavaksi nuoremmalle elossa olevalle veljelle, prinssi Ernst Augustille (1771–1851). Hänen poikansa, Hannoverin kuningas Yrjö V (1819–1878), menetti kruununsa vuonna 1866 epäonnisen Saksan–Itävallan-sodan seurauksena ja koko kuningaskunta liitettiin Preussiin. Suku palasi vielä saksalaiselle valtaistuimelle lyhyeksi ajaksi vuonna 1913, jolloin Yrjö V:n pojanpoika Ernst August III (1887–1953) sai Saksan keisari Vilhelm II:lta Braunschweigin herttuakunnan eräänlaiseksi myötäjäislahjaksi avioiduttuaan keisarin tyttären, prinsessa Viktoria Luisen (1892–1980) kanssa. Jo viisi vuotta myöhemmin vallankumous pakotti Ernst Augustin luopumaan kruunustaan muiden Saksan ruhtinaiden tapaan.
Prinssi Ernst August von Hannover (s. 1954), Monacon prinsessa Carolinen (s. 1957) aviomies, on Braunschweigin viimeisen herttuaparin pojanpoika ja Hannover-suvun tämänhetkinen päämies.
Gose (olut)

Gose on vanha perinteinen saksalainen oluttyyli Goslarin kaupungista. Tässä suodattamattomassa pintahiivaoluessa on 50–60 % mallastettua vehnää (loput ohraa). Maultaan se on sitrusmaisen hapan, humalaa käytetään vähän, sen sijaan gosea voidaan maustaa esimerkiksi korianterilla. Gosen tunnusomainen suolainen maku tulee joko paikallisesta vedestä tai siihen lisätystä suolasta. Sen maku muistuttaa hieman Berliner Weisse -vehnäolutta. Alkoholipitoisuus on 4–5 tilavuusprosenttia. 
Gosea on valmistettu 1700-luvulta lähtien Leipzigissa, mutta DDR:n aikana sen teko loppui. 1990-luvun puolivälistä lähtien gosen panemisen perinnettä on elvytetty.
Derbi

Derbi on Nacional Motor S.A.U:n, Piaggion espanjalaisen tytäryhtiön brändi, jonka nimissä se valmistaa mopoja, kevytmoottoripyöriä, skoottereita ja mönkijöitä.
Historia.
Derbin historia alkaa pienestä polkupyöräpajasta Molletin kylästä Barcelonan läheltä, jonka perusti Simón Rabasa i Singla vuonna 1922. Yritys keskittyi polkupyörien korjaamiseen ja vuokraamiseen, kunnes toukokuussa 1944 Singla perusti Bicicletas Rabas nimisen osakeyhtiön, joka alkoi tuottaa polkupyöriä teollisesti. Yritys oli menestyksekäs ja vuonna 1946, tukien sen voittoja, alettiin toteuttaa ensimmäistä moottoroitua pyörää.
Ensimmäinen pyörä oli 48-kuutioinen SRS niminen mopo, joka osoittautui menestykseksi saaden yrityksen muuttamaan päätoimialaansa. Yhtiö muutti 7. marraskuuta 1950 nimensä Nacional Motor SA:ksi.
Derbi nykyään.
Toisin kuin Ossa, Bultaco ja Montesa, Derbi on selviytynyt haasteista joita ovat tuoneet Espanjan siirtyminen demokratiaan ja liittyminen Euroopan yhteisöön. Simón Rabasa i Signla kuoli vuonna 1988, mutta yritys pysyi itsenäisenä vuoteen 2001 asti, kunnes italialainen Piaggio osti sen.
Derbin nimi on lyhennys sanoista "Derivados de Bicicletas, joka viittaa Derbin moponvalmistusperinteisiin.
Derbi moottoriurheilussa.
Moottoripyörien maailmanmestaruuskilpailuissa Derbi on voittanut yhteensä kymmenen kuljettajien ja kahdeksan valmistajien mestaruutta.
Ensimmäinen maailmanmestaruus on Ángel Nieton vuonna 1969 50 cm³-luokassa. Kaudella 2006 Lukáš Pešek ajoi Derbin tehdastallissa 125 cm³-luokassa, sijoittuen lopputuloksissa kuudenneksi. Kaudella 2008 Mike di Meglio voitti Derbillään kuljettajien mestaruuden 125 cm³-luokassa. 
Mallit.
Derbin moottoripyörä- sekä mopomallit valmistetaan Italiassa. Derbin tunnetuin mallisto on Derbi Senda. Nykyään erilaisia Senda-malleja on jo useita, näistä suosituimpia Senda DRD Racing- ja DRD Pro -mallit, sekä Senda X-Race- ja X-Treme -mallit. Derbi tuottaa mallejaan sekä kyykky- (GPR) katu- (SM) että maastomalleina (R).
Levottomat 3

Levottomat 3 (myös nimellä "Levottomat 3 – Kun mikään ei riitä") on "Levottomat"-trilogian viimeinen osa. Ensimmäinen osa, "Levottomat" valmistui vuonna 2000 ja toinen osa "Minä ja Morrison" vuonna 2001. Kaikki kolme osaa ovat eri käsikirjoittajien ja ohjaajien tekemiä, eivätkä ne ole tapahtumiltaan tai henkilöiltään sidoksissa toisiinsa. Yhteistä elokuville ovat ihmissuhdeongelmat ja runsaat seksikohtaukset, joiden takia kaikki kolme elokuvaa on Suomessa kielletty alle 15-vuotiailta.
"Levottomat 3":n käsikirjoitus perustuu Leena Lehtolaisen novelliin. Päähenkilö on noin 30-vuotias Jonna. Hän on menestyvä uranainen, jolla on mies ja kaksi lasta. Kaikki näyttää olevan kunnossa, mutta Jonna elää kaksoiselämää. Aviosuhde ei riitä, vaan Jonnalla on lukuisia irtosuhteita. 
Elokuva muistetaan etenkin taitavasta markkinoinnistaan. Sen mainostaminen aloitettiin jo vuotta ennen sen ensi-iltaa, kun esittäjää "merkittävään rooliin" haettiin Nelosella pyörineessä "Haluatko filmitähdeksi?" -kilpailussa. Myös elokuvan aihe, naisten seksiriippuvuus nousi pitkäksi aikaa iltapäivälehtien otsikoihin. Tekijät antoivat haastatteluita siitä, kuinka naisten seksiriippuvuus on vakava sairaus ja siitä pitää keskustella avoimesti.
Elokuvassa näyttelee myös "Haluatko filmitähdeksi?" -kilpailun voittaja Hanna Karjalainen. Hänen roolinsa ei tosin ole niin suuri kuin kilpailuformaatti alun perin antoi ymmärtää. Karjalainen näyttelee elokuvassa päähenkilön sihteeriä ja näkyy yhteensä noin minuutin ajan.
"Levottomat 3" sai paljon kritiikkiä. Sitä on luonnehdittu pinnalliseksi ja tirkisteleväksi viihde-elokuvaksi.