tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toukoto

Toukoto on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee Bakoyejoen varrella 75 kilometriä Kitasta luoteeseen. Kunnassa on 7 000 ja kylässä 4 900 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto.
Toukoton kunnan pinta-ala on 1 858 neliökilometriä. Se rajoittuu luoteessa Kitan piirin Séféto Ouestin, pohjoisessa ja idässä Saboulan, kaakossa Boudofon, etelässä Tambagan, Kobrin ja Niantanson ja lännessä Bafoulabén piirin Oualian kuntiin. Maisemaa leimaavat ylängöt, tasangot, kukkulat ja alangot. Kunnan läpi virtaavat Bakoye ja Baoulé sivujokineen.
Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 700–800 millimetriä. Luonnonvarainen kasvillisuus on puusavannia ja jokivarsien galleriametsiä.
Asutus.
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää ja 15 pikkukylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, wolofeja, soninkeja ja khasonkoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Historia.
Toukoton nimi tulee sanoista "tu" ja "koto", jotka tarkoittavat ’metsän vieressä sijaitsevaa’. Perimätiedon mukaan sen ovat perustaneet Macinasta tulleet fulbet vuoden 1720 tienoilla. Kylän myöhempi historia alkaa vuodesta 1881, jolloin Louis Archinard siirsi Ségousta 21 perhettä rakentamaan Bakoyejoen ylittävää rautatiesiltaa. Siirtomaa-aikana Toukotossa oli rautatien koulutuskeskus ja tärkeä varikko. Se oli myös yksi vuoden 1947 rautatielakon keskuspaikoista. Kylä alkoi taantua Malin itsenäistyttyä ja rautatien menettäessä merkitystään 1980-luvulta lähtien.
Liikenne, talous ja palvelut.
Kunnan läpi kulkee Dakarin–Nigerin rautatie ja Kitasta Nioroon johtava maantie RN25. Kokonaan uusittu Toukoton ja Bafoulabén välinen paikallistie valmistui vuonna 2015. Toukotossa on rautatieasema, mutta radalla ei ole moniin vuosiin ollut henkilöliikennettä. Paikalliset liikenneyhteydet ovat heikot.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra ja maissi. Myyntiin kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, metsästystä, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Toukotossa pidetään viikoittaiset markkinat. Kunnassa ei ole lainkaan teollisuutta.
Palveluihin kuuluvat alakoulut, yläkoulu ja heikkotasoinen terveyskeskus. Vesihuolto kattaa 95 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Orangen ja Malitelin matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Matkailu ja nähtävyydet.
Toukoton kylän nähtävyyksiä ovat Bakoyen vasemmalla rannalla sijaitsevat kalkkiuunit, siirtomaa-ajan hallinto- ja rautatierakennukset sekä eurooppalainen hautausmaa. Kunnassa ei ole matkailupalveluja.
Kirakkajoen valuma-alue

Kirakkajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.6) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 470,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,45 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kirakkakönkään voimalaitos.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta :
Jonas Flodager Rasmussen

Jonas Flodager Rasmussen (s. 28. marraskuuta 1985 Viborg, Tanska), tunnetaan paremmin nimellä Rasmussen, on tanskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän edusti Tanskaa kappaleella ”Higher Ground” vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Nuoruus ja yksityiselämä.
Rasmussen syntyi Viborgissa, Tanskassa. Hän asuu itse Langåssa yhdessä vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän opiskeli näytelmätiedettä ja musiikkia Aarhusin yliopistossa, ja työskentelee opettajana Viborgissa.
Ura.
Rasmussen on "Hair Metal Heröes" -nimisen coverbändin päälaulaja ja keulamies. He laulavat coverversioita muun muassa Elton Johnin ABBA:n sekä Rugsted &amp; Kreutzfeldtin kappaleista. Hän on myös työskennellyt lavanäyttelijänä, näytellen musikaaleissa "West Side Story", "Rent" sekä "Les Misérables" Aarhusissa ja Holstebrossa. Tammikuussa 2018 vahvistettiin, että Rasmussen kilpailisi Dansk Melodi Grand Prix 2018 -kilpailussa (Kilpailu, jossa valitaan Tanskan euroviisuedustaja ja -kappale) kappaleella ”Higher Ground”. Kappale julkaistiin 5. helmikuuta 2018. Rasmussen voitti kilpailun 10. helmikuuta ja edusti näin Tanskaa vuoden 2018 Euroviisuissa.
Menesjoen valuma-alue

Menesjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.7) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 468,28 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,09 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Paatari.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta :
Lemmenjoen valuma-alue

Lemmenjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.8) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 686,77 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,96 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Paatari.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Kaamasjoen valuma-alue

Kaamasjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.9) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 757,27 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,07 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kamanen.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Gisaengit

Gisaengit olivat Koreassa oma ammattikuntansa, joka koostui esimerkiksi kuninkaan hovissa vieraita viihdyttäneistä naisista. Vieraita viihdyttääkseen gisaengit opiskelivat esimerkiksi runoutta, tanssia, musiikkia ja tarinankerrontaa. Osa toimi myös kurtisaanien tavoin. Korean gisaengit muistuttivat toiminnaltaan esimerkiksi Japanin geishoja, mutta Korean gisaeng-laitos on varhaisempaa alkuperää. Gisaengit katosivat 1940-lukuun mennessä, mutta tapoja on sittemmin elvytetty.
Historia.
Gisaeng-laitoksen on arveltu syntyneen Korean Goryeo-dynastian valtakaudella. Esikuva saatiin mahdollisesti Kiinasta, jossa vastaavia liehittelijälaitoksia oli jo Tang-dynastian valtakaudella. Japanin geishat saivat alkunsa joitakin vuosisatoja myöhemmin. Gisaeng-laitoksen syntyyn vaikuttivat muutokset yhteiskunnassa. Yhteiskuntaan syntyi luokkarajoja, ja kotityöt alettiin pitää piilossa. Kotityöt tehtiin ovien takana talojen sisimmässä huoneessa. Avioliitot perustuivat harvoin rakkaudelle, ja miehet päätyivät etsimään seuraa kodin ulkopuolelta. Omana selkeästi erottuvana ryhmänään gisaengit säilyivät aina 1930-luvulle saakka, ja laitos katosi 1940-luvun aikana. Nykyisin vanhoja tapoja on elvytetty ja Koreassa toimii tuhansia gisaengin virkaa toimittavia ravintolaemäntiä.
Toiminta.
Gisaengit saatettiin jakaa kolmeen erilliseen luokkaan. Ensimmäisen luokan gisaengit viihdyttivät hovissa kuninkaan läsnä ollessa ja toimivat korkea-arvoisten vieraiden, kuten esimerkiksi Kiinasta saapuvien lähettiläiden, kanssa. Toisen luokan gisaengit viihdyttivät hieman alempiarvoisia ministereitä ja muita virkamiehiä ja kolmanteen alimpaan luokkaan kuuluneet tavallisia kansalaisia. Kolmannen luokan gisaengien toiminta ei juuri poikennut tavallisista prostituoiduista, mutta heilläkin oli koulutusta esimerkiksi kiinalaisessa lääketieteessä, runoudessa, kirjoittamisessa ja käytöstavoissa. Korealaisessa yhteiskunnassa miehet eivät saaneet olla tekemisissä naisten kanssa, joten gisaengit toimivat usein myös heidän välskäreinään.
Gisaengiksi tulivat usein köyhistä perheistä, ja usein gisaengiksi ryhtyvän tytön äiti oli itse gisaeng. Gisanegin ammattia ei arvostettu urana, vaan siihen päädyttiin ennemminkin pakon edessä. Yleensä perheet pyrkivät naittamaan tyttärensä sopivalle puolisolle, mutta jos tämä ei ollut mahdollista, vanhemmat saattoivat myydä tyttärensä gisaengin oppiin kahdeksan tai kymmenen vuoden ikäisenä. Gisaengin koulutukseen kuului tanssia, laulua, soittoa, kirjoitusta ja erityisesti puhetaitoja. Gisangin tuli pystyä lausumaan runoja, kertomaan tarinoita ja keskustelemaan monista eri aiheista viihdytettäviensä kanssa. Myös tanssin opettelu oli tärkeää, ja gisaengit esittivät niin hyvin muodollista hovitanssia kuin osittain improvisoituja yksityistanssejakin. Gisaengit eivät erityisemmin laittaneet tukkaansa, mutta he pitivät kauniita pukuja, pääkoristeita ja koruja. Esimerkiksi geishoista poiketen he eivät käyttäneet raskasta meikkiä.
Higher Ground (Rasmussenin kappale)

Higher Ground on tanskalaisen laulajan Rasmussenin esittämä kappale, jolla hän edusti Tanskaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui viidenneksi ja selviytyi finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 26. maan joukosta sijalle 9. 226 pisteellä.
Supermarsu

Supermarsu on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen lastenelokuva, jonka on ohjannut Joona Tena. Elokuva perustuu Paula Norosen lastenkirjoihin. Elokuvassa hyödynnetään tietokoneella tehtyjä erikoistehosteita, sillä päähenkilö Emilia Laitinen-Nieminen (Ella Jäppinen) muuttuu välillä lentäväksi supermarsuksi.
Elokuvalle tehtiin itsenäinen jatko-osa "Supermarsu 2", joka sai ensi-iltansa 14.10.2022.
Bruno Rossetti

Bruno Mario Rossetti (9. lokakuuta 1960 Troyes, Ranska – 9. helmikuuta 2018) oli italialainen ampuja, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Rossetti voitti päälajissaan skeetissä olympiapronssia Barcelonassa 1992. Hän kilpaili myös Atlantan kesäolympialaisissa 1996. Rossetti voitti skeetissä maailmanmestaruudet Perthissä 1991 ja Fagnanossa 1994 sekä muita MM- ja EM-mitaleita.
Rossettin poika Gabriele Rossetti on myös skeetin olympiavoittaja. Rossetti kuoli 57-vuotiaana 9. helmikuuta 2018.
Saratov Airlinesin lento 703

Saratov Airlinesin lento 703 oli Saratov Airlinesin reittilento Moskovan Domodedovon lentoasemalta Orskiin. Lennolla 11. helmikuuta 2018 käytetty Antonov An-148-100B syöksyi maahan lähellä Argunovoa, noin 80 kilometriä Moskovasta kaakkoon. Lennolla oli 65 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa.
Eräiden silminnäkijöiden mukaan kone oli jo liekeissä pudotessaan maahan. Joidenkin mukaan koneessa tapahtui räjähdys jo ilmassa. Koneesta löydettiin osia kilometrin päästä itse onnettomuuspaikalta, joten onnettomuuden todennäköisenä syynä pidettiin aluksi ilmassa tapahtunutta räjähdystä. Onnettomuustutkinnassa turman syyksi todettiin kuitenkin lentäjän virhe. Tutkinnan mukaan miehistö unohti käynnistää nopeusanturien lämmityksen, ja tämän johdosta anturi antoi vääriä tietoja miehistölle. Miehistö reagoi tämän jälkeen liiallisilla käännöksillä ja käänsi vahingossa koneen noin 30–35 asteen syöksyyn.
Non mi avete fatto niente

Non mi avete fatto niente on Ermal Metan ja Fabrizio Moron esittämä kappale, jolla he voittivat San Remon musiikkifestivaalit 2018 ja edustivat Italiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa 12. toukokuuta, jossa se sai 308 pistettä ja saavutti sijan 5.
P. V. Sindhu

Pusarla Venkata Sindhu (; s. 5. heinäkuuta 1995 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen sulkapalloilija. Sindhu voitti hopeaa naisten kaksinpelissä Rion olympialaisissa 2016. Sindhu on ensimmäinen olympiahopeaa voittanut intialainen nainen. Baselin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kaksinpelissä maailmanmestaruuden. Tokion olympialaisissa 2020 hän voitti kaksinpelin pronssia.
Tornionjoen alaosan alue

Tornionjoen alaosan alue (vesistöaluetunnus 67.1) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 1 882,81 neliökilometriä, ja josta 938,21 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 944,6 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 0,32 %. Vesistön alueen alarajana on Perämeri, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 40 131,35 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,63 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat viisi aluetta tai valuma-aluetta :
Tornionjoen keskiosan alue

Tornionjoen keskiosan alue (vesistöaluetunnus 67.2) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 19 303,35 neliökilometriä, ja josta 611,19 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 18 692,16 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 1,78 %. 
Vesistön alueen alarajana on Tengeliönjoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 35 130,85 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,26 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Kolarin–Äkäsjoen alue

Kolarin–Äkäsjoen alue (vesistöaluetunnus 67.3) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 897 neliökilometriä, ja josta 1 716,32 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 180,68 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 1,43 %. Vesistön alueen alarajana on Tornionjoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 14 561,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,18 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Kangosjärven–Muonion alue

Kangosjärven–Muonion alue (vesistöaluetunnus 67.4) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 3 839,82 neliökilometriä, ja josta 1 853,22 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 986,6 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,15 %. Vesistön alueen alarajana on Pakajoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 11 664,31 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,58 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kuttasen–Kaaresuvannon alue

Kuttasen–Kaaresuvannon alue (vesistöaluetunnus 67.5) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 2 943,09 neliökilometriä, ja josta 1 677,65 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 265,44 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,86 %. 
Vesistön alueen alarajana on Palojoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 824,49 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,3 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Könkämäenon valuma-alue

Könkämäenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.6) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 729,31 neliökilometriä, ja josta 1 060,35 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 668,96 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,65 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Lätäseno.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Lätäsenon valuma-alue

Lätäsenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.7) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 152,09 neliökilometriä, ja josta 2 039,18 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 112,91 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,21 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Könkämäeno.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Naamijoen valuma-alue

Naamijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.8) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 266,19 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,88 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tornionjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Tengeliönjoen valuma-alue

Tengeliönjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.9) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 117,69 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 8,65 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tornionjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Carlijn Achtereekte

Carlijn Achtereekte (s. 29. tammikuuta 1990) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän voitti olympiakultaa 3 000 metrillä Pyeongchangissa 2018. Hän saavutti MM-hopeaa 5 000 metrillä 2015 ja 3 000 metrillä 2020 sekä MM-pronssia 5 000 metrillä 2021. Vuonna 2018 hän sai EM-hopeaa 3 000 metrillä. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa neljänneksi yleisluistelussa ja 3 000 metrillä 2019.
Petri Kovanen

Petri Tapani Kovanen (s. 21. joulukuuta 1944 Helsinki) on suomalainen sisätauteihin erikoistunut lääkäri, joka on saanut professorin arvonimen.
Kovanen suoritti lääketieteen tohtoritutkinnon Baselin yliopistossa Sveitsissä 1970 ja valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1975. Hän toimi Wihurin tutkimuslaitoksen tieteellisenä johtajana 1984–1997 ja johtajana 1997–2012. Kovanen sai vuonna 2004 Matti Äyräpään palkinnon sydän- ja verisuonitautien tutkimuksista. Hän sai professorin arvonimen 1998.
Lähteet.
Jorma Viikari

Jorma Viikari (s. 16. huhtikuuta 1947) on suomalainen sisätauteihin erikoistunut lääkäri ja professori.
Viikari on toiminut Turun yliopiston sisätautiopin professorina ja TYKSin sisätautien klinikan ylilääkärinä. Hän sai vuonna 2010 Matti Äyräpään palkinnon lasten ja nuorten sepelvaltimotaudin riskitekijöiden tutkimuksista.
Lähteet.
Martat-lehti

Martat-lehti on Marttojen jäsenlehti. Se ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1902 nimellä Emäntälehti.
Marttojen jäsenlehdeksi Martat-lehti tuli vuoden 2007 alussa. Ennen lehden uudistamista jäsenlehdeksi säästäväiset martat tilasivat usein yhden lehden koko yhdistykselle, ja lehteä kierrätettiin jäsenten keskuudessa. 
Vuonna 2017 tehdyn lukijatutkimuksen mukaan lehti on Marttojen jäsenille keskeinen jäsenetu. Lähes kaikki jäsenet (97 %) vähintään selailivat lehteä, ja vain kolme prosenttia jätti lehden lukematta. Martat-lehteä luetaankin tarkemmin kuin järjestölehtiä keskimäärin. Lukijat ovat lehdelle uskollisia, sillä kaikkien lukijoiden lukijanaoloaika on keskimäärin 9,2 vuotta. Lähes kaikki (96 %) lukivat lehden mieluiten painettuna. Lukijatutkimukseen vastanneet myös kokivat, että lehti antaa myönteisen kuvan marttajärjestöstä. Lehti koettiin luotettavana tietolähteenä, jonka artikkelit ovat asiantuntevia.
Historia.
Aloitteen lehden perustamisesta teki Sippolan marttayhdistyksen puheenjohtaja Alma Forstén. Emäntälehden näytenumero sai painoluvan ainoastaan sillä perusteella, että sen sisältö oli täysin sama kuin samana vuonna ilmestyneen ruotsinkielisen Husmodern-lehden. Näytenumeroa painettiin 10 000 kappaletta. Järjestön jakaantuessa suomenkieliseen Marttaliittoon ja ruotsinkieliseen Marthaförbundetiin myös lehti eriytyi, ja Husmodern ja Emäntälehti alkoivat muotoutua omiksi lehdikseen. Husmodern-lehdestä tuli myöhemmin Martha-lehti.
Lehden ensimmäiseen toimituskuntaan kuuluivat Fanny Hult ja Alli Nissinen, ja Nissinen toimi lopulta lehden päätoimittajana aina vuoteen 1926 saakka. Päätoimittajan palkka oli alkuun 100 markkaa (374 euroa) lehteä kohden.
Päätoimittajat ja toimituskunta.
Vuodesta 1936 lähtien Martat-lehden päätoimittajana on toiminut Marttaliiton kulloinenkin pääsihteeri. Lehteä julkaistiin pitkään ainoastaan järjestön oman henkilöstön ja satunnaisten asiantuntijoiden toimittamana. Vuodesta 1969 lähtien lehteen on palkattu tekijöiksi myös ammattitoimittajia.
Lehden pitkäaikaisin pakinoitsija on ollut Hilja Lahti, joka kirjoitti lehteen nimimerkillä Eliina Oravakorpi 50 vuoden ajan vuosina 1938–1988. Hän viihteelliset kirjoituksensa kertoivat Retuperän ja myöhemmin Etuperän Marttojen toiminnasta.
Mordvan kansalliskirjasto

Mordvan kansalliskirjasto eli täydellisemmin Mordvan tasavallan A. S. Puškinin kansalliskirjasto (, ) on Venäjällä, Mordvan pääkaupungissa Saranskissa toimiva tasavaltansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston toiminnan lähtökohtana pidetään 14. syyskuuta 1899 Saranskin kaupungin älymystön aloitteesta avattua maksutonta Saranskin kansankirjastoa ja lukusalia.
Iijoen alaosan alue

Iijoen alaosan alue (vesistöaluetunnus 61.1) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 1 618,53 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 3,96 %. 
Vesistön alueen alarajana on Raasakan voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 14 190,68 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,67 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Iijoen keskiosan alue

Iijoen keskiosan alue (vesistöaluetunnus 61.2) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, 
jonka pinta-ala on 1 568,44 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,55 %. 
Vesistön alueen alarajana on Ylilampi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 933,58 neliökilometriä ja sen järvisyys on 7,94 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Iijoen yläosan valuma-alue

Iijoen yläosan valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.3) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 824,95 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,25 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kostonjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Siuruanjoen valuma-alue

Siuruanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.4) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 386,77 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,81 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Iijoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Livojoen valuma-alue

Livojoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.5) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 251,8 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 2,96 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Iijoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kostonjoen valuma-alue

Kostonjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.6) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 938,178 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 8,88 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Iijoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Korpijoen valuma-alue

Korpijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 61.7) on Iijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, 
jonka pinta-ala on 2 602,01 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,56 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Jonku.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Veikko Huotarinen

Veikko Huotarinen (18. elokuuta 1937 Suomussalmi – 27. joulukuuta 2022 Nurmes) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria.
Suomussalmella syntynyt Huotarinen asui Nurmeksessa. Opettajana hän työskenteli 35 vuotta, valmistuttuaan Kajaanin seminaarista 1958. Huotarinen toimi opettajana Suomussalmella valmistumisensa jälkeen vuoteen 1988, uskonnon ja musiikin luokanopettajan erikoistumisopinnot hän suoritti 1969–1970. Nurmeksen Lehtovaaran koulun opettajana Huotarinen toimi 1988–1993, ennen eläkkeelle jäämistään. Huotarinen oli Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukrin kunniajäsen ja Suomen Maakuntakirjailijat -yhdistyksen jäsen.
Teoksia.
Huotarinen on julkaissut sekä romaaneja että runo- ja novellikokoelmia. Monet hänen teoksistaan liittyvät Vienan Karjalaan:
Lajikompleksi

Lajikompleksi on eliöiden tieteellisessä luokittelussa lajiryhmä, jotka ovat päällisin puolin erittäin samankaltaisia, mutta eroavat geneettisesti niin merkittävästi, että niitä voidaan pitää eri lajeina. Saman lajinimen alla piileviä lajeja kutsutaan nimellä kryptinen laji. Niiden tunnistamisessa hyödynnetään huolellisten morfologisten tutkimusten ohella geneettisten merkkialueiden vertailua ja eläimillä käyttäytymispiirteiden havainnointia. Lajikomplekseja tunnetaan useita esimerkiksi hyönteistutkimuksessa, jossa lajinmääritys saattaa vaatia mikroskooppisten piirteiden havainnointia. Lajikomplekseja ovat esimerkiksi harsokorennot, jotka on luokiteltu lajeiksi ääntelyn perusteella, sekä kenttämyyrän ja idänkenttämyyrän lajipari.
Leif Groop

Leif Christer Groop (s. 1. heinäkuuta 1947 Ylimarkku) on suomalainen sisätauteihin ja endokrinologiaan erikoistunut lääkäri, joka työskentelee Lundin yliopiston endokrinologian senioriprofessorina ja Helsingin yliopiston yhteydessä toimivan Suomen molekyylilääketieteen instituutin (FIMM) tutkimusjohtajana. Hänet tunnetaan erityisesti aikuistyypin diabeteksen tutkijana.
Groop valmistui lääkäriksi Bernin yliopistosta Sveitsistä, jolla oli sopimus kouluttaa lääkäreitä Suomeen. Hän toimi sitten lääkärinä Närpiössä. Groop valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1982. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1982) oli otsikoitu "Heterogeneity of type 2 diabetes : a study of clinical, genetic, immunological and metabolic aspects". Hän on toiminut vuodesta 1993 alkaen ylilääkärinä ja endokrinologian professorina Lundin yliopistossa Ruotsissa.
Professori Groop on tuottelias tutkija, jonka julkaisut ovat keränneet runsaasti viittauksia. Hirsch-indeksillä mitattuna hän on eräs viitatuimpia suomalaisia (joulukuun alussa 2020, Google Scholarin aineistosta laskettu koko uran h=168). Vuonna 1994 hänelle myönnettiin tutkimuksistaan maailman diabeteskongressin Rodriguez Minor-palkinto. Hänelle on myönnetty myös eurooppalaisen diabetesyhdistyksen Claude Bernard -palkinto, sekä suomalainen sisätautitutkimuksen Esko Nikkilä -palkinto (2008). Hän sai vuonna 2012 Oslon yliopiston myöntämän Anders Jahren lääketieteellisen pääpalkinnon. Vuonna 2014 Matti Äyräpään palkinnon aikuistyypin diabeteksen tutkimuksista. Hän on saanut Ruotsissa Fernströmin palkinnon 2013 ja Söderbergin lääketieteen palkinnon 2014. Lääketieteen J. W. Runebergin palkinnon hän sai vuonna 2019.
Aiheesta muualla.
Kyproksen kansalliskirjasto

Kyproksen kansalliskirjasto (, , ) on Kyproksen pääkaupungissa Nikosiassa toimiva kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston alkuna pidetään vuonna 1927 perustettua Kyproksen yleisestä kirjastoa (Cyprus Public Library).
Mikael Knip

Jan Mikael Knip (s. 28. syyskuuta 1950 Koivulahti) on suomalainen lastentauteihin erikoistunut lääkäri . Hän jäi Helsingin yliopiston professorin virasta eläkkeelle syyskuussa 2018. Knip toimi aiemmin Diabetestukimussäätiön hallituksen puheenjohtajana. 
Knip valmistui Oulun yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1976 ja lääketieteen tohtoriksi 1983. Väitöskirjan aiheena oli "Endocrine pancreatic function and its regulation in infants and children in normal and pathological conditions" ("Endokriininen haiman toiminta ja sen säätely imeväisillä ja lapsilla normaaleissa ja patologisissa olosuhteissa"). Hän on toiminut vuodesta 2000 alkaen lastentautien professorina Helsingin yliopistossa. Hän toimii ylilääkärinä HYKSin lastenklinikalla sekä projektipäällikkönä TAYSin lastenklinikalla. Knip sai vuonna 2017 Matti Äyräpään palkinnon lapsuusiän diabeteksen syntytapojen tutkimuksista. Hän on saanut myös Tarton yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kunniatohtorin arvon, Johnny Ludvigsson ‑tiedepalkinnon tunnustuksena pitkäaikaisesta ja tuloksellisesta lapsuusiän diabeteksen tutkimuksesta sekä Maud Kuistilan palkinnon lääketieteen tutkijoiden ansioituneelle kouluttajalle. Mikael Knip jäi eläkkeelle 2018, mutta hän jatkaa osa-aikaisena tutkimusjohtajana Helsingin yliopistossa tutkimusryhmänsä kanssa työtään tyypin 1 diabeteksen sekä eräiden muiden tutkimushankkeiden parissa muun muassa Sigrid Juséliuksen säätiön yhteensä 1,5 miljoonan euron suurapurahan ( 2018-2023) myötävaikutuksella.
Knip on perustanut Tampereen yliopiston virologian professori Heikki Hyödyn kanssa Vactech Oy:n, joka kehittää rokotetta 1 tyypin diabeteksen ennaltaehkäisemiseksi. Kehitystyöhön osallistuu amerikkalainen Provention Bion. Kansainvälisissä tutkimuksissa on todettu, että enterovirusinfektiot voivat olla yksi 1 tyypin diabeteksen aiheuttaja. Rokote on kehitetty Coxsackie B -ryhmän viruksia vastaan. Rokotteen toivotan ehkäisevän myös mahdollisesti sydänlihastulehdusta, aivokalvontulehdusta sekä mahdollisesti myös keliakiaa. Rokotetukimuksessa on edetty jo terveillä aikuisilla tehtäviin kokeisiin asti. Ensimmäiset tulokset kokeista ovat olleet positiivisia, rokote oli hyvin siedetty ja se sai vasta-aineita muodostumaan terveillä aikuisilla koehenkilöillä ilman vakavia haittavaikutuksia.
Professori Knip on nousi marraskuussa 2021 tiedeanalytiikkayhtiö Clarivaten vuosittain kokoamalle maailman viitatuimpien tutkijoiden listalle yhtenä noin kahdestakymmenestä Suomessa työskentelevästä tutkijasta (Highly Cited Researchers). Hän ylsi poikkitieteellisen tutkimuksen luokassa samalle arvostetulle huippututkijoiden listalle myös seuraavana vuonna. Vuoden 2022 Clarivaten viitatuimpien tutkijoiden lista tarkasteli vuosina 2011-2021 julkaistuja tutkimuksia. Viitatuimman prosentin joukkoon ylsi maailmanlaajuisesti noin 7 200 tutkijaa. Heistä noin 4 000 ryhmiteltiin aihepiirin mukaan johonkin 21 aiheluokasta, ja noin 3 200 tutkijan tutkimustyö arvioitiin poikkitieteelliseksi tai monialaiseksi (cross-field). Knipin kanssa pitkäaikaisesti yhteistyötä tehnyt Jorma Ilonen nousi samalle huippututkijoiden listalle vuonna 2022.
Kuusamon keskustaajama

Kuusamon keskustaajama (myös "Kuusamon kirkonkylä" ennen vuonna 2000 tapahtunutta kaupunkinimityksen käyttöönottoa) on Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevan Kuusamon kaupungin hallinnollinen keskus. Vuoden 2022 lopussa taajamassa oli asukasta, ja sen maapinta-ala oli 15,98 neliökilometriä. Kuusamon keskustaajaman välittömässä läheisyydessä kaakon suunnassa sijaitsee Tolpanniemi, joka muodostaa keskustaajamasta erillisen taajaman. Tolpanniemen asukasluku on ja maapinta-ala 2,07 neliökilometriä. Keskustaajaman asuinalueita ovat etelässä Toranki ja Torangintaus, pohjoisessa Nilonkangas.
Taajamassa ja sen läheisyydessä on useita järviä. Kuusamon Pyhän Ristin kirkko sijaitsee Kuusamojärven ja Torangin välisellä alueella. Taajaman länsipuolella on Nilonjärvi, joka tunnetaan myös nimellä Leskelänjärvi. Taajaman halki tästä järvestä Kuusamojärveen virtaa lyhyt Nilonjoki. Pidempi Kolvanginjoki yhdistää taajaman koillispuolella olevan Kolvangin Kuusamojärveen. Keskustaajaman pohjoispuolella on useita pieniä lampia.
Merkittävimmät tieyhteydet Kuusamon keskustaajamaan ovat kaksi valtatietä ja yksi kantatie. Etelästä Suomussalmelta tulee valtatie 5, joka jatkuu keskustaajaman ohi pohjoiseen Kemijärvelle. Lounaasta Oulun ja Taivalkosken suunnasta Kuusamoon tulee valtatie 20, joka yhtyy valtatiehen 5 keskustaajaman eteläosassa. Valtatiestä 5 erkanee hiukan keskustaajaman pohjoispuolella länteen Posiolle ja edelleen Rovaniemelle vievä kantatie 81. Pienempi tieyhteys on keskustaajamasta Kuusamon itäosiin vievä seututie 8690. Keskustaajamasta koilliseen sijaitsee Kuusamon lentoasema.
Kirkon lisäksi Kuusamon keskustaajaman palveluita ovat Kuusamon kaupungintalo, posti, ammattioppilaitos, useat koulut ja Kuusamon terveyskeskus. Virkistyskohteita ovat urheilukenttä, lintutorni, kuntorata, hyppyrimäki, kesäteatteri ja taajaman pohjoisosassa sijaitseva kylpylä. Ravirata sijaitsee Hirsikankaalla keskustaajamasta koilliseen.
Timo Otonkoski

Timo Pyry Juhani Otonkoski (s. 23. helmikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen kantasolututkimuksiin erikoistunut ylilääkäri ja Helsingin yliopiston professori.
Otonkoski valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1981 ja lääketieteen tohtoriksi 1989.Helsingin yliopistossa valmistuneen väitöskirjan aiheena oli a "Functional maturation of the human endocrine pancreas during fetal development: an in vitro study" ("Ihmisen endokriinisen haiman toiminnallinen kypsyminen sikiön kehityksen aikana: in vitro -tutkimus"). Hän on toiminut vuodesta 2012 alkaen lääketieteellisen kantasolututkimuksen professorina Helsingin yliopistossa. Otonkoski on toiminut Helsingin yliopiston lastensairaalan ylilääkärinä vuodesta 2007 lähtien. Otonkoski sai vuonna 2018 Matti Äyräpään palkinnon tyypin 1 diabeteksen kantasolututkimuksista. Otonkosken johtama työryhmä on löytänyt TYK2-geenin, jonka toimintaa estämällä voidaan pysäyttää insuliinia tuottavien beetasolujen tuho. Beetasolujen tuho taas aiheuttaa tyypin 1 diabeteksen puhkeamisen. Tutkimustuloksen toivotaan auttavan tyypin 1 diabeteksen estolääkkeen kehittämiseen tyypin 1 diabeteksen riskiryhmille.
Järvikylä (tuotemerkki)

Järvikylä on Famifarm Oy:n omistama elintarvikemerkki, jolla markkinoidaan salaatteja ja yrttejä. Famifarmin perusti Grotenfelt-omistajasukuun kuuluva Järvikylän kartanon kymmenes isäntä Karl Grotenfelt vuonna 1987. Yritys toimii Järvikylän kartanon tilalla Joroisissa. 
Historia.
Karl Grotenfelt perusti Famifarmin vuonna 1987. Järvikylän kartanon navetan katto oli huonossa kunnossa ja vaati kunnostusta. Grotenfelt ei halunnut kallista remonttia vaan keksi, että navetan vintille voisi rakentaa kasvihuoneen. 1 200 neliömetrin kasvihuone on yhä toiminnassa. 
1980-luvulla ruukuissa myytävät yrtit ja salaatit olivat vielä suomalaisille uutta ja outoa.
1990-luvulta alkaen yrttien osuus tuotannossa on kasvanut, mutta vielä vuonna 2014 salaattien tuotanto oli yli puolet yrityksen liikevaihdosta. 
Vuonna 2015 liikevaihto oli 22,5 miljoonaa euroa ja yritys työllisti noin 120 ihmistä. Kasvihuoneiden pinta-ala oli 55 000 neliötä.
Vuonna 2016 yritys viljeli yli 50 yrtti- ja salaattilaatua ja kartanolta lähti päivittäin 85 000 ruukkua eri puolille Suomea.
Kasvituotannon lisäksi Järvikylän tila tuottaa viljoja ja öljykasveja. Kartanolla on myös siirtonurmea viljelevä, vuonna 1979 perustettu Finnurmi Oy.
Tolpanniemi

Tolpanniemi on taajama Kuusamon kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla. Vuoden 2016 lopussa taajamassa oli asukasta, ja sen maapinta-ala oli 2,07 neliökilometriä. Tolpanniemi sijaitsee sitä paljon suuremman Kuusamon keskustaajaman välittömässä läheisyydessä, mutta määritellään silti erilliseksi taajamaksi.
Tolpanniemeä rajaavat pohjoisessa, idässä ja etelässä Kuusamojärvi ja lännessä Toranki. Pohjoisen suunnalla Vihtasalmi erottaa Tolpanniemen Vihtasaaresta. Tolpanniemellä sijaitsee Isosuo-niminen suo. Soiden ja taajama-alueen asuinrakennusten lisäksi Tolpanniemellä on jonkin verran maataloutta, mutta muutoin alue on metsäistä.
Tolpanniemeltä johtaa länteen Kuusamon keskustaajamaan kaksi tieyhteyttä, jotka kulkevat melko kapeita järvien välisiä kannaksia pitkin. Pohjoinen tieyhteys vie luoteen suunnassa sijaitsevaan Kuusamon keskustaan, jossa on muun muassa Kuusamon kirkko. Eteläinen tieyhteys kulkee Taivallahdenkannaksen kautta ja vie Torangintaukseen Kuusamon keskustaajaman eteläosaan.
Tolpanniemessä on koulu, kaksi lintutornia ja uimaranta.
Alajärven suojeluskuntatalo

Alajärven suojeluskuntatalo on Alvar Aallon suunnittelema puurakennus Alajärvellä. Aalto suunnitteli rakennuksen opiskeluaikanaan vuonna 1919, ja se valmistui 1920. Talo on aumakattoinen ja linnamainen. Se on myös Aallon ensimmäinen julkisen rakennuksen suunnittelutyö. 
Rakennuksessa toimi vuoteen 1946 saakka Alajärven suojeluskunta sekä Lotta Svärdin paikallisosasto. Vuonna 1946 rakennus siirtyi Alajärven kirkonkylän nuoriseuralle, jonka omistuksessa rakennus on edelleen. 
Hirsirakenteinen rakennus edustaa tyyliltään uusklassismia. Rakennuksessa on pystysuuntainen verhoilu sekä aumattu korkea katto, joka antaa rakennukselle häivähdyksen linnamaisuutta. Ristikkäiset kattoparrut kannattelevat kokoussalin kattoa niin korkealla, että tilaa riittää teatterilavalle sekä orkesteriparvelle. Rakennuksen kruunaa katon karoliininen lanterniini, joka muistuttaa kirkon tapulia. Sivusiipien väliin jäi alun perin pieni kunniapiha, jonka päälle on sittemmin rakennettu eteishalli.
Peruutuskamera

Peruutuskamera on videokamera, joka on asennettu ajoneuvon peräosaan helpottamaan peruuttamista. Peruutuskameran näytöllä näkyy ajoneuvon takana oleva alue, johon kuljettajalla ei muutoin ole näköyhteyttä. 
Peruutuskamerat on yleensä liitetty ajoneuvon keskikonsolin näyttöön, mutta joissain automalleissa kameran kuva näytetään taustapeilissä. 
Peruutuskameroiden kuva eroaa muista kameroista sillä, että kuva on käännetty vaakatasossa, niin että näkymä on peilikuva. Tämä on tarpeen, koska kamera ja kuljettajan kasvot ovat vastakkaisiin suuntiin, ja ilman sitä kameran vasen olisi kuljettajan oikea ja päinvastoin.
Vuodesta 2018 lähtien peruutuskamera on pakollinen varuste kaikissa uusissa Yhdysvalloissa myytävissä henkilöautoissa.
IBM SSEC

IBM Selective Sequence Electronic Calculator (SSEC) oli IBM:n suunnittelema sähkömekaaninen tietokone. Sen suunnittelu aloitettiin loppuvuodesta 1944, ja se oli toiminnassa tammikuusta 1948 vuoteen 1952. Se oli viimeinen suuri sähkömekaaninen tietokone, jonka pian syrjäyttivät täyselektroniset tietokoneet.
SSEC oli mahdollisesti ensimmäinen tietokone, joka kykeni tallennettujen käskyjen aritmeettiseen manipulaatioon (rajattu määritelmä tallennetun ohjelman tietokoneelle), mutta se toimi enemmän kiinteän ohjelman koneen tavoin. Ranskalainen historioitsija Georges Ifrah kutsuu SSEC:tä ensimmäiseksi "lähes-tietokoneeksi", mutta ei vielä täydeksi tietokoneeksi.
Historia.
Toisen maailmansodan aikana IBM rahoitti ja rakensi Harvard Mark I:n (myös nimellä "Automatic Sequence Controlled Calculator", ASCC) Howard H. Aikenille Harvardin yliopistossa.
 IBM rakensi SSEC:n tämän jälkeen jotta saisi enemmän näkyvyyttä.
Veden viemää

Veden viemää (alkuperäinen nimi "Fallvatten") on ruotsalaisen kirjailijan Mikael Niemen seitsemäs kirja, joka julkaistiin Ruotsissa vuonna 2012, Suomessa vuonna 2013. Kirjan suomennoksen on kustantanut Like, ja kirjan on suomentanut Jaana Nikula.
Kirja on dystopia, joka sisältää monta tarinaa luvuittain, niin että yksi luku kertoo aina yhdestä tarinasta ja seuraava toisesta. Tarinoita yhdistää Vattenfall-yrityksen omistaman padon murtuminen Pohjois-Ruotsissa ja siitä aiheutuva suuri tulva. Lähialueen kaupunkeja joudutaan evakuoimaan, ja tarinoiden henkilöt yrittävät selviytyä tulvasta. 
Tarinat kuvaavat muun muassa helikopterilentäjän perhettä, voimalaitostyöntekijöitä, taiteilijoita joen varrella ja kahvilantyöntekijää.
Villa Väinölä

Villa Väinölä on vuonna 1926 valmistunut Alvar Aallon suunnittelema kaksikerroksinen asuintalo Alajärvellä. Aalto suunnitteli talon veljelleen Väinö Aallolle ja tämän perheelle. 
Talossa on doorilaisia ja joonialaisia pylväitä, ja siinä on nähty piirteitä jotka ennakoivat Aallon tulevaa tyyliä.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 2018 – joukkuekilpailu

Ohjaskelkkailun joukkuekilpailu järjestettiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisissa Alpensia Sliding Centressä 15. helmikuuta 2018.
Tulokset.
Kilpailun voittaja ratkaistiin viestimuotoisessa kilpailussa kolmen laskun yhteisajan perusteella.
San Marinon valtionkirjasto

San Marinon valtionkirjasto eli "San Marinon tasavallan valtionkirjasto ja kirjallisen perinnön (kokoelma)" () on San Marinon kääpiötasavallan pääkaupungissa San Marinossa toimiva kansalliskirjasto. Samassa palatsirakennuksessa Palazzo Vallonissa toimii myös San Marinon valtionarkisto, joten jotkin lähteet käsittelevät näitä kahta laitosta yhdessä (erimerkiksi ilmaisu "Biblioteca di Stato e Archivio di Stato").
Kansalliskirjaston kokoelma saatiin alkuun vuonna 1839 tehdyllä Onofrin perheen kirjastokokoelman hankkimisella, ja sitä täydennettiin vuonna 1846 Palazzo Vallonissa sijainneen Vallonin perheen kirjaston kokoelmilla. Kokoelmat sijoitettiin Palazzo Valloniin. Vapaakappaleoikeus kirjastolla on ollut vuodesta 1957. Kokoelmiin kuuluu noin 120 000 volyymia vanhoja ja nykyajan teoksia. Kirjastoon tilataan monia sarjajulkaisuja, kuten 17 italialaista ja sanmarinolaista sanomalehteä. 
Aiheesta muualla.
Mäntyharjun reitin valuma-alue

Mäntyharjun reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.9) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 833,26 neliökilometriä, mikä tekee noin 17 % koko vesistöalueesta. Alueen järvisyys on 20,06 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pyhäjärvi.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
* Puulaveden alue (14.92)
* Kyyveden alue (14.93)
* Härkäjärven valuma-alue (14.96)
* Kälkäjoen valuma-alue (14.95)
* Karijärven valuma-alue (14.94)
* Pyhäveden valuma-alue (14.97)
* Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
* Torasjoen valuma-alue (14.99)
Maija Barić

Anita Maija Liisa Barić (oik. Ruuska; s. 20. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen nukketeatteritaiteilija, käsikirjoittaja, ohjaaja, kirjailija ja lauluntekijä.
Opinnot.
Maija Barić kirjoitti ylioppilaaksi 1969 Alppilan yhteislyseosta ja valmistui lastentarhanopettajaksi vuonna 1972 Helsingissä. Hän opiskeli musiikkia vuosina 1969–1971 Berliinin Musiikkikorkeakoulussa. Vuosina 1974–1977 hän opiskeli nukketeatteria Prahan Esittävien Taiteiden Akatemiassa (DAMU) Suomen Kulttuurirahaston apurahan turvin. Vuosina 1980–1982 hän syvensi ammatillista osaamistaan Prahassa Tšekkoslovakian valtion kulttuuriapurahan tuella.
Työ ja saavutukset.
Vuonna 1977 Maija Barić perusti Nukketeatteri Sampon yhdessä Bojan Barićin ja Anneli Forssin kanssa. Maija Barić toimi Nukketeatteri Sampon taiteellisena johtajana aina vuoteen 2014 asti.
Maija Barić on käsikirjoittanut ja ohjannut lähes 30 näytelmää Nukketeatteri Sampossa, ja suunnitellut ja rakentanut teatterinuket ja lavastuksen näihin esityksiin ja myös esiintynyt itse monissa niistä. Teatterityön ohella hän toimi nukkenäyttelijänä myös useissa tv-ohjelmissa.
Barićin luomia nukketeatterihahmoja ovat mm. Duppaduulix, Tohelo ja Torvelo.
Barićin teatterinukkeja on nähty näyttelyissä Helsingissä, Turussa ja Tampereella vuodesta 1987 lähtien. Niitä on pysyvästi näytteillä Nukketeatteri Sampon galleriassa Helsingin Erottajankadulla.
Barić on julkaissut useita kirjoja, muun muassa teoksen "Nukketeatteria!" (kuvitus Kristiina Louhi), joka esittelee nukketeatterin tekemistä ja joka on käännetty kymmenille kielille, ja useita Tohelo ja Torvelo -kirjoja. Hän on myös kirjoittanut nukketeatteria käsitteleviä artikkeleita vuodesta 1981 lähtien eri taide- ja varhaiskasvatusjulkaisuihin.
Barić on säveltänyt ja sanoittanut kymmenittäin lauluja Sampon esityksiin. Niitä on myös julkaistu äänitteillä. Vuonna 2005 näitä sävellyksiä koottiin myös Lauluja! -nuottikirjaan. Hänen tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa ”Pieni ystäväni mun”, ”Silitän poskesi nukkaa”,”Joulu tulla jollottaa”, ”Ihmeellinen amaryllis”, ”Pikkuruiset piipertäjät Tipi ja Topi”. 
Opetustyö.
Barić on toiminut nukketeatterin luennoitsijana ja kouluttajana vuodesta 1977 lähtien muun muassa Helsingin yliopistossa, Sibelius-Akatemiassa, Teatterikorkeakoulussa, Helsingin Konservatoriossa (myöh. Stadia, nyk. Metropolia Ammattikorkeakoulu), eri kaupunkien kesäyliopistoissa, Mannerheimin Lastensuojeluliiton, eri yhdistysten ja seurakuntien kursseilla eri puolilla Suomea, sekä myös Ruotsissa ja Virossa.
Tunnustukset.
Barić on palkittu työstään useita kertoja. Hänelle on myönnetty muun muassa 
Perhe.
Maija Barić oli naimisissa Bojan Barićin kanssa 1976–2003. Heillä on neljä lasta: Anna (1977–2007), Iivo (s. 1978), Maria (s. 1984), Julia (s. 1986).
Kirjoja ja muita julkaisuja.
Lisäksi vuodesta 1981 alkaen useita artikkeleita eri taide- ja varhaiskasvatusjulkaisuihin.
TV:n lastenohjelmia, joiden tekemisessä Maija Baric on ollut mukana:
Äänitteitä, joilla julkaistut Sampon esityksiin tehdyt laulut ovat Maija Barićin käsialaa (säv. &amp; san.)
Soinin seurakunta

Soinin seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan tuomiorovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Soinin kunnan alueella.
Historia.
Soinin alue oli pitkään erämaata, jossa kulkivat eränkävijät Satakunnan, Hämeen ja Kyrön alueelta. Keskiajalla alue oli Pietarsaaren ja Pirkkalan rajaseutua. Vakituinen asutus Soiniin tuli kuitenkin savolaisten myötä. Seutu oli merkittävä tervanpolttoalue 1700-luvulta 1900-luvulle asti. Alue ei ollut aiemmin hallinnollisesti yhtenäinen, vaan eteläisimmät kylät ovat olleet osa Pirkkalaa, Ruoveteä, Keuruuta ja Ähtäriä, pohjoiset taas Pietarsaarta, Lappajärveä ja Alajärveä. 12. marraskuuta 1784 perustettiin kuninkaallisen majesteetin kiertokirjeellä Lappajärven seurakuntaan kuuluva Soinin saarnahuonekunta, johon yhdistettiin myös osia Pietarsaaren ja Tampereen rovastikunnista. Taloja nykyisen Soinin alueella oli tuolloin kymmenkunta ja suurin osa saarnahuonekunnan väestä oli entisiä Lappajärven alustalaisia, mutta huomattava osa oli myös Ruoveden ja Keuruun seurakuntien asukkaita. Vuoteen 1851 mennessä kunta oli saavuttanut useiden alueliitosten myötä nykyisen laajuutensa. Keisarillinen senaatti antoi 10. lokakuuta 1859 päätöksen muuttaa saarnahuonekunta Alajärven seurakunnan kappeliksi. Soinin kunta itsenäistyi vuonna 1868 ja vuonna 1895 itsenäistyi myös seurakunta. Seurakunnan väkiluku oli suurimmillaan vuonna 1954, jolloin se oli 4 863 henkeä. 1960-luvulla jäsenmäärä alkoi nopeasti vähentyä, ollen nykyisin alle 2 000.
Herätysliikkeet.
Soinin seurakunta kuuluu muun Etelä-Pohjanmaan tavoin evankelisen herätysliikkeen selvään tukialueeseen. Maakunnan itäosissa evankelisen herätysliikkeen kannatus on epäyhtenäistä. Soinin kannatusalue yhdistyy Keski-Suomen yhtenäiseen evankeliseen kannatusalueeseen.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Soinin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Soinin seurakunnan kirkkoherroina:
Vimpelin seurakunta

Vimpelin seurakunta oli Lapuan hiippakuntaan ja Lapuan tuomiorovastikuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Vimpelin kunnan alueella.
Vimpelin seurakunta lakkautettiin vuoden 2022 lopussa ja seurakunta liitettiin osaksi Alajärven seurakuntaa vuoden 2023 alussa.
Historia.
Vimpeli sai oman kirkon viimeisenä Järviseudun seurakunnista. Sille luvattiin oman saarnahuonekunnan perustaminen vuonna 1806 papin palkka- ja virkataloasioiden sopimisen jälkeen. Vuonna 1807 rakennettu kirkko vihittiin käyttöön vasta 1811.
Herätysliikkeet.
Vimpelissä huomattavimmin vaikuttaneita herätysliikkeitä ovat herännäisyys, lestadiolaisuus sekä beckiläisyys. Evankelisen ja viidennen herätysliikkeen vaikutus on ollut vähäisempää. Kansanlähetys, Herättäjä-Yhdistys ja Rauhanyhdistys toimivat Vimpelissä aktiivisesti.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Vimpelin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Vimpelin seurakunnan kirkkoherroina:
Kälviän kirkonseutu

Kälviän kirkonseutu () on taajama, kirkonkylä ja entisen Kälviän kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Keski-Pohjanmaalla nykyisessä Kokkolan kaupungissa. Vuoden 2016 lopussa taajamassa oli asukasta, ja sen maapinta-ala oli 8,54 neliökilometriä. Taajaman asuinalueita ovat Potankangas, Siirilä, Simukkala, Kumpula, Niemivainio, Marttila ja Taskula.
Kirkonseudun ympäristössä harjoitetaan paljon maataloutta. Taajamassa kaakosta virtaavaan Kälviänjokeen yhtyy idästä tuleva Vähäjoki.
Kokkolan ja Kannuksen välinen valtatie 28 kulkee lännestä itään taajaman pohjoispuolella. Seututietä 757 pitkin pääsee Ullavalle kaakkoon. Yhdystie 7711 johtaa kirkonseudulta pohjoiseen valtatielle 8. Kälviän kirkonseudulla on Kälviän rautatieasema, joka kuuluu Seinäjoen ja Oulun väliseen Pohjanmaan rataan, mutta henkilöliikenne asemalla loppui jo vuonna 1990.
Rautatieaseman ohella taajamassa sijaitsevat muun muassa Kälviän kirkko, terveysasema, vanhainkoti, museo, urheilukenttä ja useita kouluja.
Lumilautailu talviolympialaisissa 2018 – naisten slopestyle

Lumilautailun naisten slopestylen kilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 12. helmikuuta 2018 Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Karsinta peruttiin kokonaan kovan tuulen vuoksi, joten loppukilpailussa olivat mukana kaikki 26 urheilijaa. Loppukilpailunkin sääolosuhteet olivat vaikeat ja kilpailun starttia siirrettiin tunnilla. Kilpailun järjestäminen kovassa tuulessa sai kovaa kritiikkiä muun muassa pronssia voittaneelta Enni Rukajärveltä ja Norjan lumilautailumaajoukkueen johtajalta Per Iver Grimsrudilta. Pyeongchangin kisajärjestäjän ja kansainvälisen olympiakomitean tiedottajat sysäsivät vastuun kansainväliselle hiihtoliitolle (FIS).
Susanna Dickinson

Susanna Wilkerson Dickinson (1814 – 7. lokakuuta 1883) oli eräs Alamon taistelussa hengissä selvinneistä. Vuonna 1836 Texasin tasavallassa käyty taistelu vaati vähintään 189 Alamon puolustajan hengen, heidän joukossaan Susannan aviomies Almaron Dickinson. Meksikolaisten joukkoja johtanut generalissimus Santa Anna vangitutti Dickinsonin ja hänen pienen tyttärensä Angelinan. Genaralissimus olisi halunnut adoptoida tytön ja kouluttaa tästä hienon naisen, mutta Dickinson kieltäytyi ehdotuksesta jyrkästi. 
Muutaman päivä kuluttua Santa Anna antoi Dickinsonille ja hänen tyttärelleen vapautensa. Kahden tiedustelijan saattamina he ratsastivat Gonzalesin kylään, jonne oli kokoontunut texasilaisia vapaustaistelijoita. Dickinsonista tuli tärkeä silminnäkijä taistelulle ja hänen kertomuksiaan on käytetty monen kirjan lähdetietoina.
BAIKS

BAIKS (Suomen Polkupyörätukku Oy) on vuonna 1994 perustettu polkupyörä- ja kuntolaiteliikeketju, joka kuuluu Helkama Emotor -konserniin. Sen liikevaihto on 10,1 miljoonaa euroa (2016) ja myymäläverkostoon kuului enimmillään 15 myymälää. Baiks-nimi otettiin käyttöön 2017. Baiksin pyörämerkkejä ovat olleet muun muassa Insera, Helkama ja Tunturi sekä itävaltalainen KTM.
Elokuussa 2019 Helkama ilmoitti Baiks-ketjun lopetuksesta ja kaikkien myymälöiden sulkemisesta, verkkokauppaa lukuun ottamatta.