Lounaismurteet

Lounaismurteet ovat Lounais-Suomessa melko pienellä mutta tiheästi asutulla maantieteellisellä alueella (kolmio Vihti–Turku–Merikarvia) puhuttuja suomen kielen murteita.
Vanha kirjasuomi nojasi pitkälti lounaismurteisiin Mikael Agricolan ajoista lähtien aina 1800-luvulle asti.
Jako alaryhmiin ja tuntomerkit.
Lounaismurteilla on runsaasti omaleimaisia piirteitä, ja ne jaetaan useimmiten seitsemään eri alaryhmään, joista kaksi (pohjoisryhmä ja itäryhmä) kuuluu varsinaisiin lounaismurteisiin ja loput viisi (Länsi-Uudenmaan murteet, Someron seudun murteet, Turun ylämaan murteet, Ala-Satakunnan murteet ja Porin seudun murteet) ovat niin sanottuja lounaisia välimurteita.
Lounaismurteiden kotoperäinen sanasto on laaja, ja niissä on paljon lainasanoja germaanisista kielistä. Muista suomen murteista poiketen sananalkuiset konsonanttiyhdistelmät ovat yleisiä, ja niitä esiintyy myös puhtaasti suomenkielisissäkin sanoissa; samoin lähes kaikissa onomatopoeettisissa sanoissa ("präiskiä", "fletku", "krapsuttaa") on sananalkuinen konsonanttiyhdistelmä. Lounaismurteet ovat ainoa Suomen murreryhmä, jossa soinniton f-äänne esiintyy natiivina eli kotoperäisenä. Ääntämyksessä on myös muita ainutlaatuisia piirteitä, kuten eräiden vokaalien ääntäminen puolipitkänä (tavallisesti lyhyt) sekä niin sanottu mediaklusiili, puolisoinnillinen, äänne. Alueen tärkeimmät kaupungit ovat Turku, Pori, Rauma, Salo ja Uusikaupunki, joissa jokaisessa on oma murremuotonsa. 
Varsinaiset lounaismurteet.
Varsinaisilla lounaismurteilla on paljon yhteisiä piirteitä viron kielen kanssa, ja on väitetty, että lounaismurteet olisivat kielellisesti lähempänä viroa kuin muita suomen kielen murteita, muun muassa painollisen tavun pitkät vokaalit diftongioituivat lopullisesti vasta 1600-luvulla, ja joissakin murremuodoissa niitä esiintyy yhä, esimerkiksi "sää puhu sooppa" (pro "suopaa" tai "suappa" "sinä valehtelet"). Turun murteen sijamuodoista useimmat vastaavat viron kielen sijamuotoja, erikoisimpana illatiivin pääte -sse. 
Lounaismurteet tunnistaa parhaiten ehkä niiden erikoisesta rytmistä, joka johtuu painottomien ja painollisten tavujen välisestä jyrkästä erosta. 
Lounaiset välimurteet.
Monissa murreluokituksissa omaksi, lounaismurteista erilliseksi murreryhmäkseen luetaan lounaiset välimurteet. Niitä puhutaan varsinaisten lounaismurteiden ja hämäläismurteiden väliin jäävällä kapeahkolla vyöhykkeellä (kuvassa vinoviivoituksella), joka ulottuu Vihdistä Someron, Loimaan, Kokemäen ja Porin kautta Merikarvialle. Näissä läntisen Uudenmaan, lounaisimman Hämeen, koillisen Varsinais-Suomen ja keskisen Satakunnan murteissa lounaismurteiden ja hämäläismurteiden piirteet osittain sekoittuvat. Näistä murteista puuttuvat muutamat lounaismurteiden leimallisimmat piirteet, esimerkiksi pitkät vokaalit ovat säilyneet sanan lopussa ja loppuheittoa ei ole. Näihin murteisiin kuuluu esimerkiksi lounaishämäläinen Someron murre ja suurempien kaupunkien murteista Porin seudun murre.
Lounaismurteet kauno- ja tietokirjallisuudessa.
Rauman murteen on kirjalliseen muotoon siirtänyt Hj. Nortamo teoksissaan. Hänen manttelinperijänään on pidetty kirjailija Tauno Koskelaa. Tämänpäivän tunnetuin 'raumangiälen' käyttäjä on murrekirjailija Hannu Heino.
Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan hahmoista kersantti Hietanen puhuu lounaismurretta. Kun Linnan alkuperäiseen teokseen tehtiin murteentarkistusta, muokkauksen suoritti lounaismurteiden osalta Helsingin yliopiston suomen kielen professori Lauri Hakulinen.
Murrerunoilija Heli Laaksonen on julkaissut laajan kokoelman kolumneja ja runoja lounaismurteilla. Tunnetuin näistä teoksista on Laaksosen esikoisrunokirja, "Pulu uis".
Turun murteella on julkaistu kirja "Kui, sanos Aku", joka sisältää VeePee Lehdon kääntämiä Carl Barksin Aku Ankka -sarjakuvia.
Turun murteen kieliopin ja harjoituskirjan "Tämmöttös" julkaisi Turun yliopiston fonetiikan emeritusprofessori Kalevi Wiik vuonna 2002.
paðas, verel (padassa, vedellä)
 mettä : metän (yleisedustus)
 mettä : mettän" (välimurteiden pohjoisosassa)
 meθθä : meθθän (Rauman-Eurajoen seutu)
nuar tyämiäs pro "nuori työmies"; hiakka pro "hiekka"
 koer(a), naora(a), kööh(ä) pro koira, nauraa, köyhä. 
See om pitk ja teräv.
Mnuu halutta assu Eorjoel." (= asua)
Mnää ole suamlane.
Tänäp olis pernoi ja affni ruakan
Neep puises seippä olik korkkiat. (= puiset seipäät)
"käänetti" pro käännettiin
"kualu" pro kuollut
"kiäretti" pro kierrettiin 
Talo o kauhian korkki. (= korkea; myös "kauhian korkja" ja "kauhian korkia" käyvät)
Hän istus. (=istui)
Lopet nys se protkottamine (=valitus) ja menk klappama (= pesemään pyykkiä)
affen, kaffe, faneri, föli jne.
märjä halvo (märät halot)
 iðäne[n] pro itäinen
 kellane[n] pro keltainen 
 Mää asùn Turùs pro "Minä asun Turussa"
 ihmissi pro ihmisiä
 kotti pro kotiin
 kissatte pro kissojen
 autotte pro autojen
taloho, kylähä, silmhi