tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Järvepää järv

Järvepää järv (myös "Järvepera järv, Kahkva järv") on Virossa Võrumaalla Setomaan kunnan Järvepään ja Pakan kylissä sijaitseva järvi. Järven lounaisrannat kuuluvat Võrun kunnalle.
Maantietoa.
Järvi on 675 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,8 hehtaaria. Se sijaitsee järveä leveämmässä laaksossa, jonka rinteet kohoavat loivina korkeintaan 10 metriä ylemmäksi. Lounaisrinteitä kutsutaan Päkäpaloksi ja ne ovat metsä peittämät. Järven koillispuoli on alhaalla suomaata ja rinteet metsä- ja peltomaita. Siellä ulottuu Järvepään kylän asutus järven rantaan asti. Järven syvyys on 4,5 metriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 3,0 metriä. Järvessä ei ole saaria. Järvelle pääsee Järvepään kylästä ja Nitsikun puolelta kävelemällä metsän läpi polkua pitkin. Itärannassa on ruoppaamalla rakennettu lahti asukkaan saunalle.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Vesi vaihtuu järvessä keskimäärin 25 kertaa vuodessa eli sen laskennallinen viipymä on noin 15 vuorokautta. Järven rannat ovat turvetta ja suomaata, mutta järvenpohja muodostuu kivi- ja sora-aineksesta.
Vedenväri on kellertävänvihreää ja näkösyvyys on 3 metriä. Järven vesi vaihtuu pelkästään Mädajõen virtavedestä eikä se siten lämpötilakerrostu ja sen happipitoisuus säilyy hyvänä kaikkina vuodenaikoina. Pohjassa olevista lähteistä pulppuaa täydennykseksi ruosteista lähdevettä. Soistuvan järven rannoilla kasvaa runsas vesikasvillisuus. Järvessä elää ainakin hauki, ahven, särki, lahna, säyne, ruutana, suutarija made.
Vesistösuhteita.
Järvepää järv kuuluu Mädajõen valuma-alueeseen, jossa Mädajõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järvi on Mädajõen läpivirtausjärvi. Muita lasku-uomia ei järveen tule. Järven valuma-alueen pinta-ala on joen yläjuoksun alueina 39,3 neliökilometriä. Mädajõgi yhtyy Võhanduun 12 kilometrin päässä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Taare Zameen Par

Taare Zameen Par (suom. ”Tähdet maan päällä”) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Aamir Khan. Elokuvassa seurataan 8-vuotiaan dysleksisen lapsen Ishaanin elämää ja mielikuvitusta. Vaikka hän menestyy taiteessa, hänen huono akateeminen suorituskykynsä saa hänen vanhempansa lähettämään hänet sisäoppilaitokseen. Ishaanin uusi taideopettaja epäilee hänen olevansa lukihäiriöinen ja auttaa häntä voittamaan lukihäiriön. Darsheel Safary näyttelee 8-vuotiasta Ishaania ja Aamir Khan näyttelee hänen taiteenopettajaansa.
Elokuva voitti useita palkintoja, mukaan lukien kolme National Film Awards -palkintoa ja viisi Filmfare Awards -palkintoa.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Taare Zameen Parin" ”superhitiksi”.
Kasper Degn

Kasper Degn (s. 25. helmikuuta 1982 Herning) on tanskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Degn pelasi urallaan 16 kautta Tanskan pääsarjassa, jossa hän edusti Herning Blue Foxia, Nordsjælland Cobrasia ja Aalborg Piratesia. Degn toimi Aalborgin kapteenina kaudella 2011–2012 sekä varakapteenina kausilla 2010–2011 ja 2013–2014. Degn pelasi Tanskan pääsarjassa yhteensä 512 runkosarjaottelua tehopistein 129+341=470 keräten 245 rangaistusminuuttia sekä 116 pudotuspeliottelua tehopistein 33+70=103 keräten 46 rangaistusminuuttia. Degn saavutti urallaan kaksi Tanskan mestaruutta Herning Blue Foxin joukkueessa vuosina 2001 ja 2003.
Degn edusti Tanskaa seitsemissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010 ja 2011. Hän pelasi urallaan yhteensä 40 MM-ottelua tehopistein 7+2=9 keräten kymmenen rangaistusminuuttia.
Bolesławiecin piirikunta

Bolesławiecin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 90 103. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Bolesławiec. Viisi maalaiskuntaa ovat Bolesławiec, Gromadka, Nowogrodziec, Osiecznica ja Warta Bolesławiecka ja niissä sijaitsee kylien lisäksi yksi kaupunki; Nowogrodziec.
Bolesławiecin piirikunnalla on yhteistä rajaa Żagańin, Polkowicen, Legnican, Złotoryjan, Lwówekin, Lubańin ja Zgorzelecin piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Bolesławiecin piirikunnassa arvioitiin olevan 90 103 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 90 470 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 74 177 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,7 prosenttia ja eläkeikäisten 21,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 796 lasta.
Anneli Mäkelä-Alitalo

Anneli Mäkelä-Alitalo (o.s. Mäkelä; s. 30. huhtikuuta 1947 Asikkala) on suomalainen historiantutkija.
Mäkelä-Alitalo on valmistunut filosofian kandidaatiksi vuonna 1971 ja lisensiaatiksi vuonna 1976 sekä väitellyt tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1979. Hän on ollut Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian historian dosentti vuodesta 1980. Mäkelä-Alitalo on kirjoittanut eri paikkakuntien paikallishistorioita ja muita tilaushistorioita sekä ollut Tilaushistoriakeskuksen hallituksen jäsen vuosina 1994–2004. Hän on julkaissut myös useita sukututkimusoppaita. Hän oli "Suomen kansallisbiografian" toimitusneuvoston jäsen ja sen Ruotsin vallan ajasta vastanneen toimituskunnan päätoimittaja sekä "Suomen maatalouden historian" toimitusneuvoston jäsen.
Revontulikappeli

Kairosmajan Revontulikappeli on Suomen Lapin Pelkosenniemellä sijaitseva tunturikappeli. Kappelin omistaa Kansan Raamattuseura. Kappelissa käy vuosittain noin 35 000 vierailijaa. Revontulikappelissa järjestetään hartaustilaisuuksia, viikkomessuja ja jumalanpalveluksia. Leiriaikoina tilaisuuksia on päivittäin, ja kappelissa pidetään noin 430 hartaustilaisuutta vuodessa. 260-paikkaisessa Revontulikappelissa järjestetään vuosittain myös noin 40 konserttia. Kappelissa järjestetään lisäksi yksityistilaisuuksia, kuten vihkitilaisuuksia, joissa vihitään vuosittain noin kaksikymmentä paria. Kappelin alttarilta avautuu näkymä Soutajatunturille ja Pyhäjärvelle. Alttarinäkymän keskipisteenä on alttarin takana, ulkona seisova jyhkeä keloristi. Kappeli vihittiin käyttöön 9. helmikuuta 1986. Kappelin on suunnitellut arkkitehti Kari Ojala.
Revontulikappeli sai lahjoituksena viisiäänikertaiset urut Ylitornion seurakunnalta Meltosjärven kappelista syksyllä 2016, kappelin 30-vuotisen toiminnan juhlavuonna.
Thinking, Whistling

Thinking, Whistling on Olli Ahvenlahden studioalbumi vuodelta 2017.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Olli Ahvenlahti.
Kedarnath

Kedarnath on Intian Uttarakhandin osavaltion Rudraprayagin piirikunnassa sijaitsevassa pieni kaupunki. Kaupungissa sijaitsee vanha Kedarnathin temppeli, jonka perustajaksi väitetään joko Malwaa vuosina 1076–1099 hallinnutta ruhtinas Bhojaa tai 700-luvulla elänyttä Adi Shankaraa. Myyttien mukaan alueella sijaitsi nykyistä temppeliä edeltänyt Pandava-suvun rakennuttama temppeli. Mytologisen kertomuksen mukaan Kurukshetran taistelussa voittanut Pandava-suku katui sitä, että joutui tappamaan Kaurava-sukuun kuuluneita sukulaisiaan. Pandavat lähtivät etsimään Shivaa saadakseen häneltä siunauksen, mutta jumala pakeni heitä härän hahmossa Kedarnathiin. Uskonnollisen merkityksen vuoksi Kedarnath on suosittu pyhiinvaelluskohde ja se kuuluu osaksi Char Dham -pyhiinvaellusreittiä. Siellä vierailee vuosittain tuhansia hinduja.
Vuonna 2013 Uttarakhandin aluetta koettelivat suuret tulvat, jotka aiheuttivat tuhoa myös Kedarnathin alueella. Kaupungin rakennukset tuhoutuivat tulvassa, mutta itse temppeli säästyi pahimmilta vahingoilta. Tulvan jälkeen alueella on vuosittain suoritettu etsintöjä ruumiiden löytämiseksi. Ainoa vuosi jolloin etsintöjä ei suoritettu oli 2019, mutta kaikilla etsintäkerroilla on ruumiita myös löytynyt. Vuoden 2013 tulvissa uskotaan kadonneen noin 3 886 henkeä, joista 699 ruumiit on löydetty vuonna 2020.
Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Kedarnathissa asui 612 henkeä, joista 609 oli miehiä. Asukkaista 98 prosenttia on uskonnoltaan hindulaisia.
Anaïs Mitchell

Anaïs Mitchell (26. maaliskuuta 1981 Montpelier, Vermont, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja näytelmäkirjailija. Hän on julkaissut seitsemän albumia, ja hän sovitti näyttämölle "Hadestown"-albumiinsa perustuneen samannimisen musikaalin. "Hadestown" palkittiin vuonna 2019 parhaan musikaalin Tony-palkinnolla, ja Mitchell sai Tonyn parhaasta alkuperäismusiikista.
Elämäkerta.
Nuoruus ja ensimmäiset albumit.
Anaïs Mitchell syntyi vuonna 1981 Vermontissa. Hänen isänsä, joka oli kirjailija ja professori, antoi tyttärelleen nimen kirjailija Anaïs Ninin mukaan. Mitchell alkoi tehdä kappaleita high school -aikana, hän sai inspiraationsa rohkeilta naislauluntekijöiltä, kuten Ani DiFrancolta, Tori Amosilta ja Dar Williamsilta. Mitchell opiskeli kieliä ja kansainvälistä politiikkaa Middlebury Collegessa.
Mitchellin ensimmäinen albumi "The Song They Sang... When Rome Fell" julkaistiin vuonna 2002. Hänen toisen albuminsa "Hymns for the Exiled" julkaisi Waterbug Records vuonna 2004. Sen jälkeen Mitchell teki sopimuksen DiFrancon Righteous Babe Records -levy-yhtiön kanssa. Hänen ensimmäisen Righteous Babe -albumin tuotti edellisen levynkin tuottanut Michael Chorney. "The Brightness" ilmestyi vuonna 2007, ja seuraavana vuonna julkaistiin Rachel Riesin kanssa tehty EP "Country".
Kriittisesti ylistetyt albumit ja näytelmäsovitus.
Mitchellin neljäs albumi oli "Hadestown", joka perustui hänen folk-oopperaversioonsa Orfeus ja Eurydike -myytistä. Konseptialbumilla oli useita vierailijoita: Mitchell oli itse Eurydike, mutta Orfeusta esitti Bon Iverin Justin Vernon ja Persefonea Ani DiFranco. Albumi oli kriitikoiden ylistämä, ja se nousi Billboardin americana/folk-listalla yhdeksänneksi.
Mtitchellin "Young Man in America" ilmestyi vuonna 2012 Wilderland Recordsin kautta. Se nousi americana/folk-listalla 13:nneksi. Sitä seurasi seuraavana vuonna "Child Ballads", jolla oli Francis James Childin folk-balladeja. Mitchell teki albumin yhteistyössä Jefferson Hamerin kanssa. Mitchellin seitsemäs albumi "xoa" ilmestyi vuonna 2014, ja sillä oli uusia kappaleita ja vanhojen kappaleiden uudelleenäänityksiä.
Mitchellin albumiin perustunut "Hadestown"-musikaali sai Off Broadway -ensi-iltansa vuonna 2016. Sieltä se siirtyi Edmontoniin, Lontooseen ja lopulta huhtikuussa 2019 Broadwaylle. Musikaali sai peräti 14 Tony-palkintoehdokkuutta. Mitchell palkittiin parhaan alkuperäismusiikin Tonyllä, ja itse näytelmä sai parhaan musikaalin palkinnon. Musikaaliäänitys oli Billboardin independent-albumien Top 5 -listalla.
Air Fortress

Air Fortress () on HAL Laboratoryn kehittämä ja julkaisema toiminta- ja ammuntapeli. Peli on julkaistu Japanissa vuonna Nintendo Entertainment Systemille.
Pelaaminen.
Peli on sivulta kuvattu ammunta-/toimintapeli.
Pelaajan tavoitteena on voittaa Farmel-planeettaa uhkaavat alukset (nimen mukaiset "ilmalinnoitukset").
Ensimmäisessä vaiheessa pelaajan on tuhottava aaltoina tulevat vastustajan alukset ja väistettävä esteitä, sekä löydettävä ilmalukko sisään pääsyyn. Tämän jälkeen pelaajan on edettävä rakettipuvussa ja lopulta tuhottava reaktori.
Tiger Shroff

Jai Hemant ”Tiger” Shroff (s. 2. maaliskuuta 1990 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja kamppailulajien taitaja.. 
Shroff on näytellyt hindinkielisissä elokuvissa. Hän on näyttelijä Jackie Shroffin ja tuottaja Ayesha Duttin poika. Shroffin ensimmäinen elokuvarooli oli romanttisessa toimintaelokuvassa "Heropanti" vuonna 2014. Hän on näytellyt myös muun muassa "Baaghi"-toimintaelokuvasarjassa ja toimintaelokuvissa "Heropanti" (2014) ja "War" (2019).
Satamakatu (Tampere)

Satamakatu on Tampereen keskustassa sijaitseva itä-länsisuuntainen katu, joka kulkee Nalkalan ja Kaakinmaan kaupunginosissa. Kadun pituus on noin 750 metriä. Sen itäpää sijoittuu Laukontorille ja länsipää Mariankadun risteykseen. Muita poikkikatuja ovat Kuninkaankatu, Näsilinnankatu, Hämeenpuisto, Papinkatu, Koulukatu ja Mäntykatu.
Kadun nykyinen nimi "Satamakatu" on ollut kaupungin asemakaavassa vuodesta 1886 lähtien. Aikaisemmin kadusta on käytetty nimiä "Rantakatu", "Eteläinen rantakatu" ja "Pyynikinkatu".
Rakennuksia.
Satamakadulla sijaitsee useita merkittäviä, tunnettujen suunnittelijoiden piirtämiä taloja.
Johan Georg Bergbom

Johan (John) Georg Bergbom (16. tammikuuta 1850 Oulu – 17. marraskuuta 1917 Herttoniemi) oli suomalainen tilanomistaja ja maanviljelysneuvos, joka omisti Herttoniemen kartanon. Bergbom sai surmansa marraskuun 1917 yleislakon väkivaltaisuuksien yhteydessä.
Elämä.
Bergbomin vanhemmat olivat lääninkamreeri Karl Gustaf Bergbom (1798–1861) ja Helena Franzén (1819–1880), jonka isä oli kauppaneuvos Zachris Franzén. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingfors normalskolasta 1868 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen filosofian maisterin tutkinnon 1872. Herttoniemen kartano siirtyi perintönä Bergbomin omistukseen vuonna 1880. 
Bergbom oli mukana perustamassa Helsingin pitäjän maamiesseuraa Helsinge Lantmannagillea 1882, Suomen Maanviljelijäin Keskusosuuskunta Laboria 1897 ja Pellervo-Seuraa 1899. Hän oli Laborin ensimmäinen toimitusjohtaja sekä Pellervon ensimmäisen johtokunnan jäsen. Vuosisadan vaihteessa Bergbom toimi myös Uudenmaan ja Hämeen läänien maanviljelysseuran puheenjohtajana. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1898. Vuonna 1916 Bergbom myi suurimman osan Herttoniemen kartanon maista perustamalleen kiinteistöyhtiölle Hertonäs Gods Ab:lle pitäen itsellään ainoastaan päärakennuksen puistoineen.
Bergbom sai surmansa marraskuun 1917 yleislakon aikana, kun aseita takavarikoimaan saapunut seitsenhenkinen punakaartin osasto ampui hänet kotonaan Herttoniemessä. Sama kiertelevä punakaartilaisjoukkue surmasi myös Brändö Villastadin palveluksessa olleen poliisikonstaapeli Frans Felix Nummelinin (s. 1885). "Hufvudstadsbladetin" mukaan kyseessä oli joukko Malmilta kotoisin olleita miehiä, jotka punakaarti oli muutamaa päivää aikaisemmin vapauttanut Helsingin lääninvankilasta.
Bergbom on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Hänen haudallaan on kuvanveistäjä Bruno Aspelinin tekemä reliefi Herttoniemen kartanosta.
Perhe.
Bergbomin puoliso oli aateliseen Gripenbergin sukuun kuulunut opettaja Helena Gustava Gripenberg (1851–1932), joka oli myös hänen pikkuserkkunsa. Pariskunta avioitui vuonna 1882 Pietarissa, jossa Gripenberg oli käynyt koulua Smolnan sisäoppilaitoksessa.
Bergbomin veli oli valtioneuvos Karl Zachris Bergbom (1845–1903).
J. G. Bergbom

J. G. Bergbom voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Yuta Takahashi

Yuta Takahashi (, s. 5. maaliskuuta 1993 Nerima, Tokio) on japanilainen raskaansarjan karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen Japanin mestari ja vuoden 2017 raskaansarjan MM-hopeamitalisti. Takahashi perusti 2020 oman seuran Takahashi Dojo.
Kilpaura.
Takahashi kilpaili nuorten tasolla vuosina 2007–2009 voittaen muun muassa lukion Japanin mestaruuden raskaassasarjassa, sekä alle 80-kiloisten maailmanmestaruuden.
Hänestä tuli 2010 Japanin historian nuorin mestari, kun hän saavutti Japanin keskisarjan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Yuki Fukuin.
Takahashi sijoittui 2016 toiseksi Japanin mestaruuskisoissa hävittyään loppuottelussa Shōhei Kamadalle.
2017 Takahashi otti ensimmäisen Japanin mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan tällä kertaa edellisvuoden loppuotteluvastustajansa Shōhei Kamadan.
Takahashi oli marraskuussa 2019 toistamiseen mukana Kyokushinin suurimmassa MM-turnauksessa, joka käytiin Tokiossa. Hän eteni kolmipäiväisessä turnauksessa aina välieriin asti. Takahashi voitti viimeisenä päivänä Alejandro Navarron, neljännesvälierissä Anton Gulyaevin, puolivälierissä Ryunosuke Hoshin, mutta hävisi välierissä Oleksandr Ieromenkolle. Hän sijoittui turnauksessa neljänneksi.
Takahashi Dojo (2020–).
Elokuussa 2020 Takahashi päätti erota IKO-liitosta ja myöhemmin 16. syyskuuta hän ilmoitti perustaneensa oman seuran Japan Karatedo Takahashi Dojo, joka jatkaa edelleen Kyokushinin opettamista.
Hän otti sittemmin osaa WKO-liiton Japanin mestaruuskilpailuun joulukuussa 2021. Hän eteni neljännelle kierrokselle, jossa Takahashi hävisi turnauksessa lopulta neljänneksi sijoittuneelle Yusaku Watanabelle.
Levin Schücking

Christoph Bernhard Levin Anton Mathias Schücking (1814 Klemenswerth, Münsterin lähellä – 1883 Pyrmont) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli ensin juridiikkaa mutta omistautui sitten vuodesta 1837 yksinomaan kirjallisuudelle. Hän liittyi 1844 "Augsburger Allgemeine Zeitungin" toimituskuntaan, ja 1845 hän otti johtoonsa "Kölnische Zeitungin" jatkokertomustoimituksen, josta hän vastasi vuoteen 1852, jolloin hän asettui asumaan kotitilalleen. Schücking kirjoitti joukon jännittäviä ja helppolukuisia romaaneja, joista varhaisemmilla on arvoa muun muassa hänen kotiseutunsa feodaaliaatelin rehellisen kuvauksen vuoksi, kun taas myöhemmät olivat tavanomaista viihdekirjallisuutta.
Schücking kirjoitti myös runoja ja muistelmat (1886). Hän kirjoitti elämäkerran (1861) nuoruusvuosiensa läheisestä ystävästä Annette von Droste-Hülshoffista. Heidän kirjeenvaihtonsa julkaistiin 1893. 12-osainen valikoima hänen romaanejaan ilmestyi 1864, toinen 12-osainen valikoima 1874–1876.
Myös Schückingin puoliso Luise von Gall (1815–1855) oli tunnettu kaunokirjailijana. Heidän poikansa Levin Ludwig Schücking (s. 1878) oli Jenassa englannin kielen ylimääräinen professori ja julkaisi muun muassa William Shakespearea käsittelevää kirjallisuutta ja runoja.
Sorja (täsmennyssivu)

Sorja voi tarkoittaa seuraavia:
Elämää vain

Elämää vain on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1981. Se on esittäjänsä yhdeksäs. Albumin tuotti Kaj Westerlund. "Elämää vain" -albumilta ei noussut suuria menestyksiä. Albumi sisältää Beritin ja Matti Eskon dueton "Jos ei sua ois". Suuri osa kappaleista on ajan tyylin mukaisesti käännöksiä.
Muuta.
"Lauantaina" julkaistiin "Kuunsiltaa kulkea sain" -singlen b-puolena. "Kuunsiltaa kulkea sain" julkaistiin myös 1982 ilmestyneellä albumilla "Tähtikesä".
"Elämää vain" -albumin kuvat otti Erik Uddström.
Lammaskaali

Lammaskaali (norjaksi "fårikål") on Norjan kansallisruoka ja perinteinen liharuoka norjalaisessa keittiössä. Lammaskaali valmistetaan lampaan- tai karitsanlihasta, valkokaalista ja jauhamattomasta mustapippurista. Kaikki ainesosat kypsennetään yhdessä kattilassa. Lammaskaali tarjoillaan tavallisesti keitettyjen perunoiden kera. Lammaskaalia pidetään Norjan kansallisruokana, ja sen asema vahvistettiin viimeksi vuonna 2014 Norjan maatalousministeriön järjestämässä äänestyksessä.
Gustav Heinrich Schüdlöffel

Gustav Heinrich Schüdlöffel (1798–1859) oli virolainen pappi ja kirjailija. Hän tuli tunnetuksi kansanrunouden kerääjänä: hän keräsi muun muassa "Kalevipoegia" koskevia satuja. Hän on ensimmäinen, joka eräässä 1844 julkaisemassaan kirjasessa "Tooms Westen, Lapo rahva uso ärataja norra maal" on noudattanut viron kielen oikeinkirjoituksessa suomen kielen mukaista kirjoitustapaa, ilmeisesti Eduard Ahrensin vaikutuksesta.
Suur Suujärv (Meenikunnu)

Suur Suujärv (myös "Nohipalu Soojärv, Nohipalo Soojärv, Mennikunnu Suur Suujärv") on Virossa Põlvamaalla Räpinan kunnan Nohipalon kylässä sijaitseva järvi. Kaakkoisvirolaisessa vesitönimistössä "suujärv" tarkoittaa suomalaista suojärveä.
Maantietoa.
Järvi on 285 metriä pitkä, 310 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 5,0 hehtaaria. Se sijaitsee laajan Mennikunnun soon eli Lagesoon metsäisella reuna-alueella toisen suojärven Keskmäne Suujärven vieressä. Järvi on autio eikä sinne tule tietä. Retkeilijöille on kuitenkin rakennettu pitkospuut, jotka ohittavat järven sen eteläpuolelta.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Vuonna 1960 oli järven vesi kirkkaampaa kuin lähellä sijaitsevalla Mustjärvellä . Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).
Vesistösuhteita.
Suur Suujärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Rebasmäe oja on Mädajõen sivuhaara. Järvellä ei ole tulo- taikka laskuojia, mutta se katsotaan silti kuuluvan Rebasmäe ojan valuma-alueeseen yhdessä Mustjärven kanssa. Mustjärvestä alkaa Rebastemäe oja, joka on Mädajõen sivuoja. Rebastemäe oja yhtyy Mädajõgeen 19 kilometriä sen joensuusta. Vesireitti jatkuu Võhandu jõgena, joka laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Kultaiset vuodet

Kultaiset vuodet on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1988. Sen tuotti Harry Hedback. Albumi on Beritin kolmastoista ja tyyliltään se on iskelmää. Albumi sisältää Beritin tunnetuimpiin kuuluvan laulun "Keurusselän sini".
"Kultaiset vuodet" seurasi Beritin diskokauden menestysalbumeita "Tässä nyt ja näin" ja "Sinä olet hän".
Muuta.
"Kultaiset vuodet" -albumilta julkaistiin singlenä "Keurusselän sini" b-puolenaan "Souda minut kotiin". Juha Vainion luomassa teoksessa "Keurusselän sini" laulun kertoja on jossain epämääräisessä etelän yössä ja muistelee rakastaan, jonka silmissä hän näki samaa värisävyä kuin Keurusselän sinessä. "Keurusselän sini" on julkaistu useilla kokoelma-albumeilla. Myös "Suvi ja Suomi" on päätynyt erinäisille kokoelmille. "Suvi ja Suomi" on ylistystä Suomen kesälle. Sen kertoja kuvailee Suomen suvisia suloja, joten laulusta puuttuu iskelmille tyypillinen minä-subjekti, joka vannoo romanttista rakkauttaan - tai sen päättymistä - sinä-objektille.
Albumin nimikappaleessa "Kultaiset vuodet" kertojaminä on vakuuttunut löytäneensä juuri sen henkilön, jonka kanssa hän haluaa elää kultaiset vuotensa. Hän miettii tätä, ja kokee sen takia univaikeuksia. Kertoja laulaa myös: "Tunteista tuulen, tuulesta myrskyn sä teet" ja "pilvistä vettä, vedestä mettä sä teet". Berit laulaa säkeistön alkuosan huomattavasti matalammalta kuin kertosäkeeseen nostavan sillan.
Sergiño Dest

Sergiño Gianni Dest (s. 3. marraskuuta 2000 Almere, Alankomaat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa Eredivisiessä PSV Eindhovenia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Dest edusti Ajaxia syksyyn 2020 saakka. Hän siirtyi lokakuussa 2020 FC Barcelonaan, jossa hän pelasi kahden kauden aikana 51 La Ligan ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kauden 2022–2023 hän oli lainalla italialaisseura AC Milanissa mutta pelasi vain kahdeksan Serie A -ottelua. Kauden 2023–2024 hän pelasi lainasopimuksella PSV Eindhovenissa ja siirtyi heinäkuussa 2024 PSV:n omistukseen.
Dest pelasi Yhdysvaltain alle 17- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Yhdysvaltain miesten maajoukkueessa syyskuussa 2019 ystävyysotteluissa Meksikoa ja Uruguayta vastaan. Hän on pelannut syyskuun 2024 puoliväliin mennessä 33 miesten maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia: maaliskuussa 2021 ystävyysottelussa Jamaikaa ja lokakuussa 2021 MM-karsintaottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2022 avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki neljä ottelua.
Varjot (Beritin albumi)

Varjot on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1990. Se on esittäjänsä neljästoista.
Muuta.
Nimikappale "Varjot" julkaistiin analogisena seitsentuumaisena singlenä, joka 1990-luvulle tultaessa oli jo melko vanhanaikainen formaatti. Sen b-puolena on "Itke pihlajapuu". Esko Koivumiehen sävellys "Kun tummat saapuu taivaaseen" julkaistiin myös "Kultaiset vuodet" -albumilla kaksi vuotta aiemmin. 
"Varjot"-albumilla on muun muassa suomibeatia, joka 1990-luvun taitteessa oli suosittua varsinkin Rainer Frimanin tulkitsemana. Berit itse piti "Varjoja" hutina, eikä siltä ole jäänyt elämään kappaleita.
Karl Schönherr

Karl Schönherr (24. helmikuuta 1867 Axams, Tiroli, Itävalta – 15. maaliskuuta 1943 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen lääkäri ja kirjailija. Hän opiskeli lääketiedettä Wienissä, jossa hän toimi lääkärinä.
Schönherrin tuotantoon kuuluu runokokoelma, jonka hän on kirjoittanut kotiseutunsa murteella "Innthaler schnalzer" (1895), novelleja ja tutkielmia Tirolista. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä.
Schönherrin juuret ovat syvällä kotiseudussa, ja kertomuksissaan hän kuvailee sen ihmisiä. Jo hänen varhaisimmat draamateoksensa liikkuivat hyvin ahtaassa paikallisessa piirissä. Hänen myöhemmät teoksensa käsittelevät yleisinhimillisiä ongelmia ja saivat huomiota myös saksalaisen kielialueen ulkopuolella.
Humppatytön paluu

Humppatytön paluu on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1994. Se on esittäjänsä viidestoista. Albumin tuottivat Jaakko Salo ja Pedro Hietanen. Pitkäsoitto on koostettu vanhoista suomalaisista sävellyksistä. Pedron Harmonikkaorkesteri säestää.
Muuta.
Berit levytti 1970-luvulla kaksi humppalevyä, joiden myötä hän tuli tunnetuksi humppatyttönä: vuoden 1972 studioalbumin nimenä on "Humppatyttö Berit". 1980-luvulla Berit keskittyi lähinnä iskelmään ja diskoon. "Humppatytön paluu" on viittaus alkuvuosien Beritiin ja paluu vanhan tanssimusiikin pariin. Useat sen säveltäjistä ja sanoittajista olivat menneet edes jo ennen Beritin levytysuran alkua. Laulut ovat enimmäkseen Martti Jäppilän ja Georg Malmsténin käsialaa, kestoltaan ne ovat lyhyitä ja niitä on studioalbumiksi verraten paljon.
Yleisradion Ritva Söderholm auttoi Beritiä valitsemaan kappaleita "Humppatytön paluulle". "Korven poika" nousi radiolistalle, mutta kokonaisuudessaan albumi ei menestynyt.
Ystäväni, muistathan

Ystäväni, muistathan on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 1996. Se on esittäjänsä kuudestoista. Albumin tuottivat Jaakko Salo ja Jori Sivonen. Vastaava tuottaja on Timo Lindström
Muuta.
Nimikappale "Ystäväni, muistathan" julkaistiin albumin johtosinglenä kakkoskappaleenaan "Satujen maa".
"Ystäväni, muistathan" -albumin kuvat otti Erik Uddström.
Kasvot väkijoukossa (albumi)

Kasvot väkijoukossa on suomalaisen iskelmälaulaja Beritin studioalbumi vuodelta 2000. Se on esittäjänsä seitsemästoista. Albumin tuottivat Berit ja Esko Koivumies. "Kasvot väkijoukossa" edustaa texmex-musiikkia.
Muuta.
"Kasvot väkijoukossa" sisältää Beritin 1970-luvun menestyskappaleen "Sattuma kuljettaa". Albumin kuvat otti Pekka Kuparinen ja kannen suunnitteli V. Vuori.
Kevin Kenner

Kevin Kenner (s. 19. toukokuuta 1963 Coronado, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pianisti.
Kenner voitti vuonna 1990 toisen palkinnon ja parhaan poloneesiesityksen palkinnon 12. kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa; ensimmäinen palkinto jätettiin myöntämättä ensimmäisen kerran kilpailun historiassa. Vuonna 1990 Kenner sai myös Terence Judd -palkinnon Lontoossa ja kolmannen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa. 
Kenner opiskeli Krzysztof Brzuzan, Leon Fleisherin, Puolassa Ludwik Stefańskin ja Hannoverissa Karl-Heinz Kämmerlingin johdolla. Hän asui Hannoverissa voittaessaan Chopin-kilpailun. Kenner meni naimisiin ja vietti perheineen Englannissa lähes yhdeksäntoista vuotta. Hän toimi opettajana Royal College of Musicissa ja asui myöhemmin myös Puolassa. Vuonna 2015 Kenner muutti Miamiin ja aloitti työskentelyn professorina Miamin yliopiston Frost School of Musicissa.
Kenner on esiintynyt kansainvälisesti johtavien orkesterien kanssa sellaisten kapellimestarien kuin Charles Grovesin, Andrew Davisin, Jiří Bělohlávekin, Jacek Kaspszykin ja Stanisław Skrowaczewskin johdolla. Hän on työskennellyt monien jousikvartettien kanssa ja duoparina sellisti Matt Haimovitzin sekä viulisti Kyung-wha Chungin kanssa. Kenner on tehnyt lukuisia Chopin-levytyksiä ja levyttänyt myös Ignacy Jan Paderewskin musiikkia.
Teollisuuden Keskusliitto

Teollisuuden Keskusliitto (lyhenne TK) oli työnantajajärjestö, joka syntyi vuonna 1976 Suomen Teollisuusliiton ja Teollisuuden harjoittajain liiton yhdistyessä. Metsäteollisuus liittyi TK:oon toimialajärjestönä.
Teollisuuden Keskusliitto oli teollisuuden talouspoliittinen järjestö. Liiton tehtäviin kuuluivat yleisten talouspoliittisten kysymysten lisäksi mm. kauppapolitiikkaan, teknologiaan, verotukseen ja ympäristönsuojeluun liittyvät teollisuuden yhteiset asiat.
Vuonna 1992 Suomen Työnantajain Keskusliitto (STK) ja Teollisuuden Keskusliitto yhdistyivät, minkä tuloksena syntyi Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliitto (TT). Vuonna 2005 TT ja Palvelutyönantajat yhdistyivät muodostaen nykyisen Elinkeinoelämän keskusliiton.
Toimitusjohtajat.
Teollisuuden Keskusliiton toimitusjohtajina ovat toimineet:
Jakriborg

Jakriborg on Ruotsin Staffanstorpin kunnan Hjärupissa, lähellä Lundia ja Malmötä, sijaitseva asuinalue. Jakriborgin talot on rakennettu uusvanhaan tyyliin muistuttamaan keskiaikaisia rakennuksia. Asuntojen sisustus ja varustelu on kuitenkin nykyaikaista.
Alueen on rakennuttanut kiinteistöyhtiö Jakri AB, jonka perustajia ovat veljekset Jan ja Krister Berggren. Jakriborg toteutettiin 1990-luvun loppupuolella yhteistyössä arkkitehtien Robin Mangerin ja Marcus Axelssonin kanssa. Jakriborg-hankkeessa on joitain yhtymäkohtia uuteen urbanismiin, ja sitä on myös verrattu Ison-Britannian Poundbury-projektiin. Jakriborgin innoittajana on toiminut teollistumisen aikaa edeltäneen Itämeren eteläosien ja Baltian maiden arkkitehtuuri. Monet nykyarkkitehdit ovat arvostelleet Jakriborgia keskiaikaisen kaupungin pastissiksi.
Kosketathan mua

Kosketathan mua on suomalaisen pop-laulaja Beritin studioalbumi vuodelta 2005. Se on esittäjänsä kahdeksastoista. Albumin tuotti Pekka Tammilehto. "Kosketathan mua" -albumi sisältää cover-versioita latinomusiikista. Tyylilajeina ovat bolero, son montuno, cha-cha, quajira ja beguine. Jaana Lappo on sanoittanut kappaleet ja Seppo Rehnström sovittanut.
Muuta.
Berit pitää latinoaiheista "Kosketathan mua" -albumia kolmantena teemalevynään. Ensimmäinen on 1994 julkaistu "Humppatytön paluu", toinen on texmex-aiheinen "Kasvot väkijoukossa" vuodelta 2000. Ajatuksen latinolevyn teosta Berit sai Martti Metsäkedolta, jonka kanssa hän esittää albumin viimeisen sävelteoksen "Älä viitsi".
"Kosketathan mua" -albumin kannen kuvat otti Sinikka Rossi ja kannen suunnitteli Pirjo Bister.
Arvioita.
Helsingin Sanomien Pirkko Kotirinta kirjoitti piti ”humppa-Beritin” uudesta aluevaltauksesta kohti kuubalaista musiikkia ja Topi Sorsakosken debyytistä levytuottajana. Hän kehui etenkin pätevää kahdeksanmiehistä yhtyettä ja kappaleita ”Kauan sitten” ja ”Maatalon tyttö”, mutta koki ongelmaksi että päässä alkavat monen kappaleen kohdalla soida mielessä Omara Portuondon sensuellit tulkinnat.
Dixie D’Amelio

Dixie Jane D’Amelio (s. 12. elokuuta 2001) on yhdysvaltalainen sosiaalisen median julkisuuden henkilö ja laulaja. Hänet tunnetaan videoistaan videonjakosovelluksessa TikTokissa, jossa hänellä on yli 57 miljoonaa seuraajaa.
Ura.
Dixie D’Amelio aloitti uransa julkaisemalla videoita TikTokissa. D’Amelio kuului siskonsa Charli D’Amelion kanssa TikTok-vaikuttajien perustamaan taloon Hype Houseen. He kuitenkin lähtivät talosta toukokuussa 2020, kun "siitä alkoi tulla enemmän liiketoimintaa".
D’Amelio näytteli vuonna 2020 julkaistussa televisiosarjassa "Attaway General", jossa on mukana muitakin TikTokista tunnettuja henkilöitä.
Hänen ensimmäinen single "Be Happy", julkaistiin 26. kesäkuuta 2020. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 1. heinäkuuta 2020 ja kappale sijoittui Bubbling Under Hot 100 -listalla sijalle 1.
Elokuussa 2020 hän allekirjoitti levytyssopimuksen L. A. Reidin levy-yhtiön HitCo Entertainmentin kanssa.
Talouslehti "Forbesin" elokuussa 2020 julkaisemassa listauksessa D’Amelio oli kolmanneksi eniten tienaava TikTok-vaikuttaja noin 2,9 miljoonaan dollarin vuosiansiollaan.
Elämä.
D’Amelion perheeseen kuuluu isä Marc D’Amelio, äiti Heidi D’Amelio ja sisko Charli D’Amelio. Dixie D’Amelio on kertonut että hän on kohdannut kiusaamista verkossa, ja että hän on ottanut kommentit pois päältä.
Tetraklorokultahappo

Tetraklorokultahappo (H[AuCl4]) on kullan, kloorin ja vedyn muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kultayhdisteiden ja kultapinnoitteiden valmistamiseen, lasin värjäämiseen sekä elektronimikroskopiassa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa tetraklorokultahappo on keltaista tai oranssia kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan kidevedelliset tri- ja tetrahydraatit (H[AuCl4]·4H2O). Tetraklorokultahappo liukenee erittäin hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Sen vesiliuokset ovat voimakkaasti happamia ja syövyttäviä.
Valmistus ja käyttö.
Tetraklorokultahappoa voidaan valmistaa liuottamalla kultaa kuningasveteen ja haihduttamalla vesi pois.
Au + HNO3 + 4 HCl → HAuCl4 + NO + 2 H2O
Tetraklorokultahappoa käytetään pinnoitettaessa muita metalleja elektrolyyttisesti kullalla, muiden kultayhdisteiden ja Cassiuksen kultapurppuran valmistamiseen, lasin värjäämiseen tummanpunaiseksi sekä kultananohiukkasten valmistamiseen. Yhdistettä käytetään elektronimikroskopiassa biologisten näytteiden käsittelyyn.
Tegova järv

Tegova järv on Virossa Võrumaalla Setomaan kunnan Järvepään kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi on 350 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se sijaitsee maastossa olevassa painanteessa, joka on soistunut järven ympäriltä. Suon takia asutus sijaitsee kymmenien metrin päässä rantaviivasta. Itärannassa asuvat ovat ruopanneet kovalle rannalle asti ulottuvan kanavan uimista varten.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus.
Etymologiaa.
Vaikka nimestä on vanhoja kirjallisia mainintoja, ei sen selitys on varma. Nimi on esiintynyt esimerkiksi henkilönimenä eri kirjoitusmuodoissaan Tegota Thomas (1627), Thogowi Thomas (1630), Tegwa Thomas (1638) sekä Tegowa und Obliko Pustus (1684). Nimi esiintyy joko yksinäistalon tai pikkukylän nimenä Teggowa (1798, kylä), Teggowa (1839, karjamoisio), Tegowa Kersna (1850) ja Teggowa (1875, karjamoisio). Järvi on myös mainittu lähteissä Озеро Дегово ("Ozero Degovo", 1866). Tegova on ollut karttanimenä yksinästalolle ja siitä laajentuneelle pienelle Vatseliinalle kuuluneelle kylälle. Järven nimi on samaa alkuperää.
Vesistösuhteita.
Tegova järv kuuluu Mädajõen valuma-alueeseen, jossa Mädajõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Järveen on johdettu kolme ojaa sen lähiympäristöstä ja heti sen takana sijaitsevalta suolta. Sen laskuoja yhtyy Mädajõgeen kilometrin päässä siitä. Yhtymäkohta sijaitsee 14 kilometrin päässä Võhandujõesta. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Franz von Schönthan

Franz von Schönthan oik. Franz Schönthan Edler von Pernwald[t] (1849 Wien, Itävalta – 2. joulukuuta 1913 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen näytelmäkirjailija ja teatterinjohtaja. Hän kirjoitti etupäässä komedioita.
Schönthan oli ensin meriupseeri, sitten näyttelijä, mutta keskittyi sitten kirjoittamaan näytelmiä, kun "Das mädchen aus der fremde" menestyi 1879 erinomaisesti. Hän teki yhteistyötä muiden kirjoittajien kanssa, joita olivat esimerkiksi Gustav von Moser, veli Paul von Schönthan, Franz Koppel-Ellfeld, Fedor von Zobeltitz, Rudolf Presber, Rudolf Oesterreicher ja Wolf von Baudissin. Schönthanin näytelmät eivät kirjallisesti olleet merkittäviä, mutta ne olivat harmittomia ja koomisia. Hän toimi vuosien ajan Berliinissä ja Wienissä teatterinjohtajana.
Teokset (valikoima).
Suomennetut näytelmät.
Taideyliopiston Teatterikoulun Viipurin näyttämön kokoelmassa on seuraavien näytelmien käsikirjoitukset
Dzierżoniówin piirikunta

Dzierżoniówin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan kolme kaupunkikuntaa ovat Piława Górna, Bielawa ja hallintokeskus Dzierżoniów. Neljä maalaiskuntaa ovat Pieszyce, Dzierżoniów, Łagiewniki ja Niemcza ja niissä sijaitsee kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Pieszyce ja Niemcza.
Dzierżoniówin piirikunnalla on yhteistä rajaa Świdnican, Wrocławin, Strzelinin, Ząbkowicen, Kłodzkon ja Wałbrzychin piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Dzierżoniówin piirikunnassa arvioitiin olevan 100 813 asukasta, joista 52,4 prosenttia naispuolisia ja 47,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 106 018 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 76 411 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,2 prosenttia ja eläkeikäisten 25,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 44,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 756 lasta.
Jättiunikko

Jättiunikko eli isoidänunikko ("Papaver setiferum") on unikkokasvien (Papaveraceae) heimoon kuuluva ruohovartinen kasvilaji. Jättiunikko muistuttaa ulkonäöltään melko paljon idänunikkoa ("Papaver orientale").
Jättiunikko on kotoisin Aasiasta, mutta sitä kasvatetaan yleisesti koristekasvina, ja paikoitellen se on myös levinnyt viljelykarkulaisena luontoon.
Huda Ša'arawi

Huda Ša'arawi (23. kesäkuuta 1879 – 12. joulukuuta 1947) oli egyptiläinen feministi ja nationalisti. Hänet tunnetaan esimerkiksi Egyptin feministiliiton perustajana.
Elämäkerta.
Huda Ša'arawi syntyi Ylä-Egyptissä al-Minyassa 23. kesäkuuta 1879. Hänen isänsä oli vauras maanomistaja Muhammad Sultan ja äiti Ali Ša'rawi. Ša'arawi sai vauraassa perheessä hyvän koulutuksen. Koulu käytiin pääosin ranskaksi, mutta opintoihin kuului myös Koraanin opettelua arabiaksi. Ša'arawi varttui myös niin sanotussa haaremijärjestelmässä, joka tarkoitti naisten asumista samassa kodissa miehistä erillään. Heidän oli myös käytettävä huntuja. Ša'arawin ollessa 13-vuotias hänet naitettiin jo yli 40-vuotiaalle serkulleen Ali Ša'arawille. Pari asui kuitenkin erillään aina vuoteen 1900 saakka. Pari sai sittemmin kaksi lasta, tyttären Bathna vuonna 1903 ja pojan Muhammadin vuonna 1905.
1900-luvulla Ša'arawi alkoi toimia eri järjestöissä. Vuonna 1908 hän perusti egyptiläisten naisten sekulaarin hyväntekeväisyysjärjestön ja järjesti lääkkeiden jakelua vähävaraisille naisille ja lapsille. Ša'arawi osallistui myös egyptiläiseen kansallismieliseen liikkeeseen, joka vastusti Egyptin brittivaltaa. Hänen aviomiehensä Ali oli yksi kansallismielisen Wafd-puolueen perustajista ja Ša'arawi otti osaa liikehdintään Egyptin vallankumoukseen vuonna 1919. Vuotta myöhemmin hänestä tuli Wafd-puolueen naisliikkeen johtaja ja vuonna 1923 hänen kotonaan perustettiin Egyptin feministiliitto. Egyptin feministiliitto oli maan ensimmäinen maanlaajuisesti ja kansainvälisesti verkostunut naisasiajärjestö. Sen jäsenet olivat kuitenkin Ša'arawin tapaan egyptiläisen yläluokan jäseniä ja esimerkiksi sen julkaisemaa lehteä ("L’Égyptienne") painettiin vain ranskaksi vuoteen 1937 saakka. Feministiliiton jäsenenä Ša'arawi matkusti kansainväliseen feministikokoukseen Roomaan ja palatessaan hän sai aikaan kohun Egyptissä riisumalla huntunsa julkisesti Kairossa.
Ša'arawi johti Egyptin feministiliittoa kuolemaansa saakka. Vuonna 1945 hän oli perustamassa myös arabifeministien liittoa. Ša'arawi julkaisi myös nuoruuttansa käsittelevät muistelmat nimeltä "Mudhakkirati" eli "Muistelmani" vuonna 1946. Ša'arawi kuoli Kairossa 12. joulukuuta 1947.
Sinikka Palonen

Sinikka Palonen (s. 1948 Rauma) on suomalainen taiteilija. Hänen maalauksensa edustavat rehevää kolorismia. Alkuaikojen värikylläisen arjen realismin jälkeen hän on kehittänyt ilmaisuaan hyvin persoonalliseen suuntaan. Suomen valtio on myöntänyt Paloselle taiteilijaeläkkeen. Taiteen tekeminen on ollut aina Paloselle henkilökohtainen prosessi, jonka tarkoituksena ei ole ollut aktiivinen kommunikointi ajankohtaisen taidemaailman kanssa.
Opinnot.
Palonen aloitti taiteen tekemisen Rauman Kansalaisopiston maalauspiirissä 1960-luvun lopussa. Hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Vapaan taidekoulun iltalinjalle vuosina 1970—1971. Koulun abstrakti painotus ei tuntunut kuitenkaan Palosesta omalta, jonka vuoksi opinnot Vapaassa taidekoulussa jäivät lyhyiksi, ja hän pääsi jo seuraavana vuonna jatkamaan opintojaan Suomen taideakatemiassa. Koulutus tarjosi vapauden kehittää omaa ilmaisua. Hän valmistui koulusta vuonna 1975 ja piti debyyttinäyttelynsä TM-galleriassa yhdessä Tommi Mäkelän kanssa. Palonen voitti ensimmäisen palkintonsa kyseisestä näyttelystä.
Ura.
Taiteilijan ura on ollut jo varhain Paloselle itsestäänselvyys, ja hän on saanut alusta asti hyvän vastaanoton harvojen ammattitaiteilijoiden pikkukaupungissa. Hän on kuulunut Taidemaalariliittoon vuodesta 1975 lähtien. Palonen on uransa aikana voittanut myös kaksi palkintoa, Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon vuonna 1975 sekä Rauman kaupungin kulttuuripalkinnon vuonna 2007.
Näyttelyt.
Palonen on osallistunut näyttelyihin vuodesta 1974 alkaen. Hänellä on ollut useita näyttelyitä Suomessa, mutta myös muutama ulkomailla. Hänen yksityisnäyttelyitään on ollut muun muassa Rauman taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa sekä Oulun taidemuseossa. Yhteisnäyttelyitä on pidetty muun muassa Taidehallissa ja Turun taidemuseossa. Palosen ensimmäinen yksityisnäyttely oli Rauman taidemuseossa vuonna 1976, ja laajassa näyttelyssä oli esillä suuria, riemukkaan värikylläisiä maalauksia kotoisista aiheista.
Taide.
Palonen tunnetaan varhaisista idyllisistä Vanhan Rauman tunnelmaa henkivistä maalauksista sekä myöhemmin arvoituksellisen myyttisistä ja uskonnollisten perinteiden kuvamaailmaan viittaavista teoksistaan. Hänen luomissa teoksissaan on usein keskipiste, jonka ympärillä perspektiivi kiertyy sitä enemmän, mitä kauemmaksi näköpisteestä siirrytään.
Palosen sommittelu ja värimaailma viittaavat ranskalaiseen jälki-impressionismiin sekä Henri Matissen ja Marc Chagallin taiteeseen. Hänen tyylilleen on ominaista rohkea värien käyttö, muodon selkeys ja siveltimen jälki, ja hän keskittyy erityisesti värikkäiden maalauksien tekoon. Palosen teosten teemana ovat useimmiten ihminen ja hänen suhteensa toisiin ihmisiin ja olemassaolon arvoituksiin. Varhaiset teoksensa kertovat ihmiselämästä idyllisin sekä kaihoisin sävyin. Muina teemoina ovat myös useasti mystisyys, satumaisuus ja surumielisyys.
Elisabeth Schøyen

Elisabeth Schøyen (Schöyen), myös: ruhtinatar Este-Gonzaga, kirjailijanimi Paul Agathon, (1852 Kristiania, Norja – 1934) oli norjalainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1875 pääasiassa ulkomailla. Mantuan herttuatar adoptoi hänet 1894, ja sen jälkeen hän käytti nimeä ruhtinatar Este-Gonzaga. Hänen esikoisteoksensa oli viisinäytöksinen näytelmä "Johanna d’Arc eller Frankrigs Skytsengel" (1870). Teoksen "Ragnvald eller folkehøiskolelæreren" (1873) jälkeen ilmestyi runsaasti kirjallisia teoksia. "Messias" (1908) on neljään evankeliumiin perustuva kertomus Kristuksen elämästä. Hänen kirjansa kuuluvat laatuviihteeseen.
Andrew Carnegie -mitali

The Andrew Carnegie Medals for Excellence in Fiction and Nonfiction on vuonna 2012 perustettu palkinto, joka myönnetään Yhdysvalloissa edellisenä vuonna julkaistulle aikuisten kauno- ja tietokirjalle. Palkinnot on nimetty 1800-luvulla eläneen filantroopin Andrew Carnegien kunniaksi. Hän uskoi kirjojen ja oppimisen voimaan muuttaa maailmaa. Palkintoa tukee Carnegie Corporation of New York ja hallinnoi American Library Association (ALA). Palkintoa sponsoroivat ALA:n "Booklist" ja Reference and User Services Association (RUSA). Lyhyen listan ja voittajat valitsee seitsenjäseninen komitea, joka koostuu aikuislukijoiden kanssa työskentelevistä kirjastoasiantuntijoista. Vuosittain nimitettävään komiteaan kuuluu puheenjohtaja, kolme jäsentä tai avustajaa "Booklistista" ja kolme RUSA CODES Notable Books Councilin entistä jäsentä.
Lähteenlinna

Lähteenlinna on Tampereen Sorsapuistoa reunustava suuri asuinkerrostalo. Se koostuu kolmesta siivestä, jotka sijoittuvat Itsenäisyydenkadun, Aaltosenkadun ja Lähteenkadun varsille. Talo on rakennettu vuosina 1928–1930, ja sen on suunnitellut E. A. Liuha.
Lähteenlinna on Itsenäisyydenkadun puolella kuusikerroksinen, Aaltosenkadun ja Lähteenkadun puolella nelikerroksinen. Tyyliltään rakennus edustaa klassistista arkkitehtuuria. Talon huomattavimpia piirteitä ovat voimakkaasti ulospäin työntyvät räystäät. Aaltosenkadun puoleisessa julkisivussa on myös parvekesyvennyksiä sekä kaariaukkoinen porttikäytävä, joka johtaa sisäpihalle.
Rakennuksen osti pääasiassa rautatieläisten piirissä perustettu Lähteenlinna niminen asunto-osakeyhtiö vuoden 1929 lopulla rakennusmestari J. H. Koskisen konkurssipesältä, rakennuksen ollessa tällöin valmiiksi muurattuna ja katettuna vuoden 1928 kesäkuusta vuoden 1929 tammikuuhun suoritettujen rakennustöiden jälkeen. Yhtiö antoi rakennustöiden loppuunsaattamisen urakalla Niilo Ahdin rakennustoimistolle, joka aloitti työt marraskuussa 1929 ja sai ne päätökseen keväällä 1930. Ensimmäiset asukkaat muuttivat taloon maaliskuussa 1930. Talon rakennustyöt maksoivat kaikkiaan noin 8,8 miljoonaa markkaa.
Lähteenlinnassa oli sen valmistuessa 264 asuinhuonetta, jotka on jaettu 120 huoneistoon. Talon kuutiotilavuus oli 32 000 m3. Porraskäytäviä oli 8, joista kolmessa oli hissit. Talossa on asukkaita varten pari pesutupaa, pari pyykinkuivaamoa ja sähkömankeli. Talossa oli myös keskusradiolaitos, joka oli yhdistetty kuhunkin huoneistoon vedetyillä radiojohdoilla. Puhelinjohdot oli myös vedetty useimpiin huoneistoihin, ja keittiöissä on sähkön käyttömahdollisuus. Rakennuksen piirustukset oli laatinut Heikki Tiitolan rakennustoimisto.
Vuonna 1934 Lähteenlinnassa asui 373 henkilöä ja se oli silloin Tampereen väkirikkain asuintalo.
Taloa ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan se on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta merkittävä kohde.
Suomen entinen pääministeri Antti Rinne on aikoinaan asunut Lähteenlinnassa.
Las Palmas (täsmennyssivu)

Las Palmas voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Anthony Doerr

Anthony Doerr (s. 1973 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Doerrin esikoisteos on 2002 ilmestynyt novellikokoelma "The Shell Collector". Ensimmäisen romaaninsa "About Grace" hän julkaisi 2004. Toinen romaani, "All the Light We Cannot See" ("Kaikki se valo jota emme näe"), ilmestyi 2014. Teos on saanut muun muassa 2015 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ja Andrew Carnegie -mitalin.
Antependium

Antependium (suom. edessä riippuva) tarkoittaa etenkin läntisten kirkkojen alttarin etuosan peittävää paramenttia eli kirkkotekstiiliä. Antependium on messukasukan ohella ollut kirkon keskeisin ja arvokkain tekstiili, ja niiden valmistamiseen on käytetty ajan parhaita ja arvokkaimpia materiaaleja. 
Alttarin etureunan koristaminen on peräisin keskiajalta. Vanhimmat tiedot antependiumeista ja alttariliinoista ovat 700-luvulta ja 800-luvulta on tietoja alttareista, joiden etusivu oli koristeltu reliefimäisin puu-, metalli- tai norsunluukoristeluin. Kun kirkon alttari sijoitettiin kuorin itäseinään, kehittyi 1200-luvulta alkaen edelleen tapa koristaa alttarin etuseinä puuveistoksin tai -leikkauksin tai metallisin korkokuvin ("antemensale"). Myöhemmin sen korvasi alttarin koko etuseinän peittävä kangas (antependium). Alttaripöydän liinan ja antependiumin saumaa peittämään käytetään usein "pitsiliinaa".
Joissakin kirkoissa antependiumin asemasta alttarin etureunaa koristaa kapea reunusvaate alttarin yläreunassa ("superfrontale"). Reunusvaatetta voidaan käyttää, jos antependium on yksivärinen tai koristeeton tai jos alttaripöydän muoto ja materiaali edellyttävät sitä.
Antependiumin ja alttarin reunusvaatteen käytössä seurataan kirkkovuoden värejä (liturgiset värit). Antependium koristellaan yleensä keskeisin kristillisin symbolein, usein ehtoolliseen liittyvin kuvioin. Kirkon messukasukka, antependium ja saarnastuolin liina muodostavat usein sarjan, joka on valmistettu samasta materiaalista ja koristeltu samantapaisesti.