tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raymond Barre

Raymond Barre O.Q. (12. huhtikuuta 1924 Saint-Denis de la Réunion, Réunion – 25. elokuuta 2007 Val-de-Grâce, Pariisi) oli ranskalainen taloustieteilijä ja keskustaoikeistolainen poliitikko. Hän oli maansa pääministerinä 1976–1981.
Elämäkerta.
Barre syntyi Réunionin saarella Intian valtamerellä ja opiskeli kotisaarellaan lakia, kunnes joutui armeijaan vuonna 1944. Hänet sijoitettiin tykistöyksikköön, joka ei kuitenkaan ennättänyt Madagaskaria pidemmälle ennen sodan päättymistä.
Myöhemmin Barre muutti Pariisiin, jossa opiskeli Sciences Possa. Hän väitteli tohtoriksi Pariisin yliopistolta 1950. Ennen politiikkaan lähtemistään hän opetti taloustieteen professorina. Hän kirjoitti 1950-luvulla poliittisesta taloustieteestä oppikirjan, joka on vieläkin yleisesti käytössä.
Barre aloitti poliittisen uransa 1959 teollisuusministeriössä entisen professorinsa alaisuudessa. Barre ei ikinä liittynyt puolueeseen, mutta hänet liitettiin UDF:aan. Barre oli Euroopan talousyhteisön komissaarina talous- ja rahoitusasioissa 1967–1973 ja komission yhtenä varapuheenjohtajana. Siellä hän kehitti tulevan Euroopan unionin talouspolitiikkaa.
Ranskaan hän sai nimityksen ulkomaankauppaministeriksi 1976, kun maailmansotaa seurannut kolmikymmenenvuotinen nousukausi oli hiipumassa. Seitsemän kuukautta myöhemmin presidentti Valéry Giscard d'Estaing nimesi ”Ranskan parhaana taloustieteilijänä” pitämänsä melko tuntemattoman Barren pääministeriksi ja hän piti samaan aikaan talousministerin paikkaa. Barren palatessa hän syrjäytti edellisen pääministeri Jacques Chiracin, mikä aloitti Ranskan oikeistoa 2000-luvulle asti jakaneen keskinäisen kilpailun. Barre luopui talousministerin salkusta 1978, mutta jatkoi pääministerinä Giscard d'Estaingin vaalitappioon asti.
1970-luvun talouskriisissä Barre otti käyttöön tiukkoja toimia inflaatiota vastaan ja julkisten menojen leikkaamiseksi, mikä johti tuhansiin irtisanomisiin. Vastineeksi tälle Chirac ja joukko hänen kannattajiaan erosi ja perusti oman oikeistopuolueensa RPR:n, kun Barre pysyi lähellä UDF:aa ja oli sen presidenttiehdokas 1988, vastassaan Chirac. Mahdollisesti oikeiston hajoamisen vuoksi sosialisti François Mitterrand valittiin uudelleen presidentiksi.
Barre vaikutti parlamentissa, jossa hän äänesti usein vasemmisto-opposition mukana Chiracia ja RPR:ää vastaan tuskastuttaen konservatiiviliittolaisensa. Hän oli myös kuuluisa torkahteluistaan parlamentissa. Hänet valittiin Lyonin pormestariksi 1995 ja hän jätti politiikan 2002.
Myöhempinä vuosina Barrea syytettiin antisemitismista. Hänen sanottiin vähätelleen vuoden 1980 synagogan pommi-iskua Pariisissa. Hän puolusti myös entistä virkamiestä Maurice Paponia, joka tuomittiin yhteistyöstä natsien kanssa sodan aikana.
Barre kuoli Pariisissa 83-vuotiaana.
J. M. Barrie

James Matthew Barrie, kirjailijanimi J. M. Barrie, (9. toukokuuta 1860 Kirriemuir, Angus, Skotlanti – 19. kesäkuuta 1937 Lontoo, Britannia) oli skotlantilainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on lastennäytelmä "Peter Pan", kertomus pojasta, joka ei halua kasvaa aikuiseksi. "Peter Panista" on tehty useita elokuvaversioita.
Elämä.
Barrie oli toiseksi nuorin kymmenen lapsen katraassa. Hän opiskeli Glasgow’ssa ja Edinburghin yliopistossa. Hän muutti Lontooseen ja kirjoitti ensin sanomalehtiin, mutta myöhemmin hän kirjoitti romaaneja, novellikokoelmia ja vuodesta 1897 alkaen lähinnä näytelmiä. Hänen nuoruudenteoksilleen on ominaista Skotlannin murre, leikkisä huumori ja tunteellisuus. Kriitikot eivät ole arvostaneet moniakaan hänen teoksistaan, parhaina pidetään näytelmiä "Quality Street" (1901), "The Admirable Crichton" (1902), "What Every Woman Knows" (1908), "The Twelve-Pound Look" (1910), "The Will" (1913) ja "Dear Brutus" (1917).
Näytelmä "Peter Pan or The Boy Who Would Not Grow Up" (1902) perustuu Barrien kertomukseen "The Little White Bird". Näytelmästä hän laati kertomusversion "Peter and Wendy" (1911).
Barrien avioliitto näyttelijä Mary Ansellin kanssa päättyi eroon 1910 kestettyään 15 vuotta.
Barrie ystävystyi Llewelyn Daviesin perheen kanssa ja osallistui mielellään lasten leikkeihin. On ollut spekulaatioita, että Barrie olisi ollut mahdollisesti pedofiili. Useat tutkijat ovat kuitenkin päätyneet aikalaistodistusten ja tutkimuksen perusteella arvioimaan Barrien aseksuaaliksi. Tätä tukee myös perheen nuorimman lapsen Nicholas Llewelyn Daviesin lausunto: "En usko Jim-sedän koskaan kokeneen intohimoa ketään kohtaan - miestä, naista tai lasta - hän oli viaton, ja siksi hän saattoi kirjoittaa Peter Panin." 
Barriesta itsestäänkin on tehty löyhästi tosiasioihin perustuva elokuva, vuonna 2004 ilmestynyt "Finding Neverland – tarinan lähteillä", jossa häntä esittää Johnny Depp. Elokuva keskittyy suhteeseen, jonka Barrie loi Llewelyn Daviesin perheen lasten kanssa ja jota pidetään inspiraation lähteenä "Peter Panin" lapsihahmoille. Depp oli roolistaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkaana.
Otello (Verdi)

Otello on Giuseppe Verdin säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Arrigo Boito William Shakespearen näytelmän "Othello" mukaan. Otellon Suomen ensiesitys oli 2. helmikuuta 1923 Suomalaisessa Oopperassa.
Edellisen oopperansa Aidan valmistuttua vuonna 1871 Verdi oli päättänyt, ettei hän enää säveltäisi ainoatakaan oopperaa. Hän muutti kuitenkin mielensä tutustuttuaan Arrigo Boiton laatimaan käsikirjoitukseen. Otellon ensiesityksestä tuli sensaatio: niin yleisö, esiintyjät kuin arvostelijatkin olivat yhtä mieltä siitä, että 73-vuotias säveltäjä oli 16 vuotta kestäneen vaikenemisensa aikana uudistunut ja hänen taiteellinen kekseliäisyytensä saanut uusia ulottuvuuksia. Ensi-illassa orkesterissa oli mukana yhtenä viulistina tuleva kapellimestari, silloin 20-vuotias Arturo Toscanini. 
Otellon osaa pidetään Verdin suurimpana ja vaikeimpana tenoriosana. Otellon osa on monipuolinen: sankaritenorilta vaaditaan monia kykyjä muuntautua niin epätoivoon, ironiaan kuin hulluuteen. Oopperan alussa Otello näyttäytyy lavalla sankarillisena. Oopperan edetessä sankarillinen sävy muuttuu ironiseksi ja itsetuhoiseksi väkivallaksi. Desdemonan viattomuus korostuu Verdin musiikissa. Vastakohdan Desdemonalle tuo pahantekijä, demoni, Jago.
Henkilöt.
sotilaita ja merimiehiä, aatelisherroja ja -rouvia, kansaa (kuoro)
Otellon roolia pidetään usein italialaisen tenorirepertuaarin haastavimpana. Rooli on sävelletty dramaattiselle tenoriäänelle, ja jotkut kuuluisat Otellot ovatkin olleet Wagner-rooleihin erikoistuneita heldentenoreita. Roolin ensimmäinen esittäjä oli Francesco Tamagno, joka vanhoilla päivillään levytti roolin aarioita ja dueton. Nämä levytykset, vaikkakin äänenlaadultaan primitiivisiä, ovat merkittävä dokumentti roolin alkuperäisestä tulkinnasta. Tamagnon jälkeen kuuluisia Otelloja ovat olleet Leo Slezak, Giovanni Martinelli, Ramon Vinay, Jon Vickers, Mario Del Monaco sekä Placido Domingo. Jagon rooli kuuluu yhtä lailla merkittävimpiin baritonirooleihin. Kuuluisia Jagoja ovat olleet mm. Tito Gobbi, Lawrence Tibbett, Leonard Warren, Piero Cappuccilli ja Sherrill Milnes. Desdemodan roolin tunnettuja esittäjiä ovat olleet Renata Tebaldi, Mirella Freni, Renata Scotto, Kiri Te Kanawa sekä Renee Fleming.
Tapahtumapaikka ja -aika.
Satamakaupunki Kyproksen saarella, 1400-luvun loppu.
Walter Novellino

Walter Novellino (s. 6. kesäkuuta 1953) on italialainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura.
Pelaajaurallaan keskikentällä viihtynyt Novellino edusti Perugiaa, Ascolia ja AC Milania. Italian maajoukkueessa hän esiintyi kerran.
Novellino on valmentanut aiemmin Perugiaa, Gualdoa, Ravennaa, Veneziaa, Napolia ja Piacenzaa. Sampdorian päävalmentajana hän toimi viisi vuotta 2002–2007 ennen siirtymistään Torinon palvelukseen. Novellino ehti toimia Torinon valmentajana vajaan kauden, kunnes hänet erotettiin joukkueen huonon menetyksen takia huhtikuussa 2008. Novellinon korvasi Gianni De Biasi.
Kauan Novellino ei kuitenkaan Torinosta poissa ollut, sillä jo joulukuussa 2008 hänet palkattiin De Biasin seuraajaksi. Novellinon pesti Torinossa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä menestys ei ollut seurajohdon mielestä riittävää. Novellino sai potkut tehtävistään maaliskuun 2009 lopulla, kun Serie A:ta oli pelaamatta yhdeksän kierrosta.
Heinäkuussa 2009 Novellino siirtyi Serie B:hen pudonneen Reggina Calcion päävalmentajaksi. Regginan kausi Serie B:ssä sujui alavireisesti ja joukkue keräsi vain yhdeksän pistettä syyskauden 10 ottelustaan. Heikkojen tulosten myötä seura erotti Novellinon lokakuussa 2009.
Helmikuussa 2011 Novellinosta tuli AS Livorno Calcion päävalmentaja. Novellinon johdolla Livorno sijoittui Serie B:ssä seitsemänneksi ja jäi kahden pisteen päähän nousukarsinnoista. Kaudella 2011/12 Livorno romahti sarjan häntäpäähän ja seura purki Novellinon sopimuksen joulukuussa 2011. Maaliskuussa 2013 Novellinon ura jatkui Modenan päävalmentajana. Seura sijoittui hänen johdollaan kahdeksanneksi jääden nousukarsintojen ulkopuolelle. Kaudella 2013/14 Novellino luotsasi seuran viidenneksi, mutta nousu liigaan kariutui karsintatappioon AC Cesenalle. Helmikuussa 2015 Novellino sai potkut Serie B:n hännille juuttuneesta seurasta.
Maaliskuussa 2016 Novellinosta tuli US Città di Palermon kahdeksas päävalmentaja kauden 2015/16 aikana. Hänen pestinsä jäi neljän ottelun mittaiseksi ja tuloksena oli ainoastaan yksi tasapelipiste. Novellino sai potkut 11. huhtikuuta.
Tommi Leinonen

Tommi Leinonen (s. 14. toukokuuta 1987 Kajaani) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Uleåborg A.I.K:ssa. Hän on aiemmin pelannut myös 94 SM-liigaottelua tehopistein 2+3=5 ja keräten 36 jäähyminuuttia.
Ura.
Seuraura.
Leinonen aloitti jääkiekon Kajaanin Hokissa. Hän pelasi siellä F-junioriksi asti, jonka jälkeen Leinonen muutti Ouluun ja siirtyi pelaamaan varsinaiseen kasvattajaseuraansa Kärppiin. Kaudella 2004–2005 hän oli joukkueen A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 9+11=20, joilla Leinonen sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Pittsburgh Penguins varasi hänet neljännellä kierroksella 125. pelaajana .
Lokakuussa 2005 Leinonen solmi kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Kärppien kanssa. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta 2005–2006 vielä joukkueen A-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Leinonen oli tehoilla 8+7=15. Hän voitti siellä kauden päätteeksi SM-hopeaa. Leinonen pelasi kauden aikana myös kolme SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös kuuden Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaudella 2006–2007 Leinonen pelasi 13 SM-liigaottelua ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän Mestis-ottelua.
Kaudeksi 2007–2008 Leinonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa SM-liigassa ja teki 53 runkosarjaottelussa tehot 2+3=5. Leinosen liigauran avausmaali syntyi 23. lokakuuta 2007 vieraissa Tapparaa vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla TuTossa lokakuussa 2007. Kaudella 2008–2009 Leinonen pelasi 25 SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös Mestistä Lempäälän Kisassa ja Kajaanin Hokissa, jonne Leinonen siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2009. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Heinäkuussa 2009 Leinonen palasi try-out-sopimuksella kasvattajaseuraansa Kärppiin, mutta jäi ilman sopimusta ja palasi elokuussa vuoden mittaisella sopimuksella Hokkiin. Yhden siellä vietetyn kauden jälkeen hän palasi Ouluun ja siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin riveihin kaudeksi 2010–2011. Leinonen oli 13 syötöllään joukkueen eniten syöttöpisteitä tehnyt puolustaja. Hän jatkoi sopimustaan vuodella heinäkuussa 2011.
Kiekko-Laserin Mestis-kausi 2011–2012 päättyi joulukuussa 2011 konkurssiin. Leinonen löysi samassa kuussa uuden seuran tehdessään loppukauden kattavan sopimuksen Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie A2:ssa pelaavan HC Meranon kanssa. Kauden 2012–2013 hän aloitti Suomi-sarjajoukkue Haukiputaan Ahmoissa, mutta Leinonen siirtyi marraskuussa 2012 loppukaudeksi Inter-National-League -joukkue EHC Lustenaun riveihin. Hän oli kauden 2013–2014 pelaamatta, kunnes Leinonen palasi kaudeksi 2014–2015 taas Ouluun ja siirtyi II-divisioonajoukkue Uleåborg A.I.K:n paitaan. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi Suomi-sarjaan.
Maajoukkueura.
Leinonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005.
Jouni J. Särkijärvi

Jouni Juhani (Jouni J.) Särkijärvi (s. 19. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen, Kansallista Kokoomusta edustava poliitikko. Hän oli kansanedustajana 1981–1993.
Särkijärvi on koulutukseltaan arkkitehti, joksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1976. Vuodesta 1969 hän työskenteli suunnittelijana arkkitehti- ja insinööritoimisto Särkijärvi Oy:ssä. Helmikuussa 1981 Särkijärvi nousi varaedustajan paikalta eduskuntaan kesken vaalikauden kuolleen Irma Rihtniemi-Kosken tilalle. Hänet valittiin sittemmin jatkamaan kansanedustajana Uudenmaan läänin vaalipiiristä kolmissa seuraavissa eduskuntavaaleissa.
Toimiessaan kansanedustajana Särkijärvi ehti toimia varsinaisena jäsenenä kuudessa eri valiokunnassa. Vuodet 1981–1983 hän oli jäsenenä pankkivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa, vuodet 1983–1987 lakivaliokunnassa ja toisessa valiokunnassa, vuodet 1987–1993 ulkoasiainvaliokunnassa ja vuodet 1991–1993 ympäristövaliokunnassa. Varajäsenenä hän oli sivistysvaliokunnassa vuodesta 1981 vuoteen 1983 ja toisessa valiokunnassa vuosina 1987–1991. Särkijärvi oli myös kansliatoimikunnan jäsen vuosina 1987–1991, Euroopan neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1989–1993, Euroopan parlamentin yhteiskomitean jäsen vuosina 1992–1993 sekä ETYKin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsen vuodet 1992–1993. Särkijärvi jätti eduskunnan heinäkuussa 1993, jolloin hän aloitti ympäristöministeriön asunto- ja rakentamisosaston ylijohtajan virassa.
Särkijärvi on toiminut poliittisella urallaan Espoon kaupunginvaltuustossa vuodesta 1973. Nykyisistä Espoon valtuutetuista hän on ollut kaupunginvaltuustossa kaikista pisimpään. Hän oli myös Kokoomuksen Nuorten Liiton varapuheenjohtaja vuonna 1976 ja Kansallisen Kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodet 1985–1989. Presidentin valitsijamies hän oli presidentinvaalissa 1988. 
Särkijärvi on naimisissa ja hänellä on vaimonsa kanssa kaksi lasta, vuosina 1985 ja 1988 syntyneet pojat. 
Särkijärvelle myönnettiin yliarkkitehdin arvonimi toukokuussa 2023.
Tengström

Tengström on ruotsalaisperäinen suomalainen pappissuku. Suku on lähtöisin Länsi-Götanmaalta, Tengenen pitäjän alaisesta Trökörnan pitäjästä. Suvun nimi on johdettu Tengenen pitäjän nimestä. Suvun ensimmäinen suomalainen jäsen oli talonpoikaistaustainen Georg Olofinpoika Tengström (1694–1742), joka tuli vuonna 1722 Kokkolan pitäjänapulaiseksi. Hänen pojanpoikansa, Suomen ensimmäisen arkkipiispan Jakob Tengströmin lapset aateloitiin isänsä ansioista vuonna 1809 nimellä af Tengström ja hänen sukunsa introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle sen perustamisen yhteydessä vuonna 1818 numerolla 169. Aatelinen sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1907 ja lopullisesti vuonna 1995.
Renvall

Renvall on ainakin kolmen suomalaisen suvun nimi. Näistä kahteen, suurella todennäköisyydellä yhteistä alkuperää olevaan sukuun on kuulunut paljon tiedemiehiä ja taiteilijoita. Osa on suomentanut nimensä muotoon Reenkola.
Kaksi vanhempaa Renvall-sukua on Halikosta, aikoinaan yhteen kuuluneilta Ala-Knaapin ja Ylä-Knaapin ratsutiloilta, ja ne ovat todennäköisesti samaa alkuperää. Ala-Knaapin Renvallien kantaisä on vuonna 1811 kuollut ratsutilallinen Simo Simonpoika. Hänen poikansa Kustaa Simonpoika (Gustaf Renvall) otti opintielle lähdettyään käyttöön nimen "Renvall", jota mahdollisesti oli käyttänyt jo aiemmin joku lähisukulainen. Samaten myös Ylä-Knaapin Renvallien kantaisän, isäntä Henrik Jaakonpojan poika, myöhempi Naantalin pormestari Henrik Henrikinpoika (1787–1831) otti opintielle lähdettyään nimen Renvall.
Muita Renvalleja ja Renwalleja.
Avioliiton kautta sukunimen Renvall saaneita ovat olleet muun muassa:
Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomissio (engl. "United Nations Economic Commission for Europe" ECE tai UNECE ) on Yhdistyneiden kansakuntien alueellinen komissio, joka toimii YK:n talous- ja sosiaalineuvoston alaisena. Se perustettiin 1947 edistämään YK:n jäsenmaiden välistä taloudellista yhteistyötä ja hallittua talouskasvua. Komissioon kuuluu 56 jäsenmaata, Euroopan maiden lisäksi Yhdysvallat, Kanada, Israel ja Keski-Aasian ja Kaukausian tasavallat 
UNECE toimii tarjoamalla keskustelufoorumin jäsenmailleen, tuottamalla tilastoja ja analyysejä sekä taloudesta että ympäristöstä ja osallistuu kansainvälisen lainsäädännön kehittämiseen.
Kansainvälinen E-tieverkko, niin sanotut eurooppatiet, on määritelty UNECE:n alaisuudessa.
Bryan Robson

Bryan Robson (s. 11. tammikuuta 1957 Witton Gilbert, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. 
Maaliskuussa 2011 uutisoitiin, että Robsonilla on diagnosoitu kurkkusyöpä, joka leikataan Thaimaassa. 
Pelaajaura.
West Bromwichissa Robson teki debyyttinsä vuonna 1975 ottelussa York Citya vastaan. Seuraavalla kaudella Albionit liigaan nostanut Robson oli seuran avainpelaaja 70-luvun lopun ja 80-luvun alun ajan. Vuonna 1979 hänestä tuli joukkueen kapteeni.
Vuonna 1981 Robson siirtyi Manchester Unitediin. 13 ManU-kauden aikana Robson pelasi 465 ottelua tehden 99 maalia. Hän oli mukana voittamassa liigamestaruutta vuosina 1993 ja 1994, FA Cupia vuosina 1983, 1985, 1990 ja 1994 ja Cup-voittajien Cupia vuonna 1991.
Maajoukkueura.
Englannin maajoukkuetta vuosien 1980 ja 1991 välillä edustanut Robson pelasi 90 maaottelua ja teki niissä 26 maalia. Hän oli vielä heinäkuussa 2018 Englannin maajoukkueen kymmenenneksi eniten maaotteluita pelannut ja 13. paras maalintekijä. Vuosina 1981–1982 kaikkiaan 65:n maaottelun ajan maajoukkueen kapteenina toiminut Robson edusti maataan vuoden 1982, 1986 ja 1990 MM-kisoissa sekä 1988 EM-kisoissa.
Ura toimitsijana.
Middlesbroughissa pelaaja-managerina 7 kautta United-vuosien jälkeen toiminut englantilainen manageroi Bradford Citya vuosina 2003 ja 2004 ja West Bromwich Albionia marraskuusta 2004 lokakuuhun 2006. 
Toukokuussa 2007 hän siirtyi Valioliigasta pudonneen Sheffield Unitedin päävalmentajaksi, mutta sai potkut kehnon menestyksen takia jo helmikuussa 2008.
Syyskuussa 2009 hän allekirjoitti nelivuotisen sopimuksen Thaimaan maajoukkueen kanssa. Hän erosi tehtävästään kesäkuun alussa 2011.
Sukupuolivähemmistöt

Sukupuolivähemmistö on vähemmistö, joka koostuu ulkoisten tai henkisten ominaisuuksiensa perusteella mies- ja naissukupuolesta poikkeavista ihmisistä. Tyypillisiä esimerkkejä ovat transsukupuoliset, transvestiitit, muunsukupuoliset ja intersukupuoliset.
Sukupuolivähemmistöjä ei pidä sekoittaa seksuaalivähemmistöihin. Sukupuolivähemmistöihin kuuluvat eivät välttämättä kuulu seksuaalivähemmistöihin.
Transsukupuolisuus.
Transsukupuolisuus on tila, jossa ihminen kokee kuuluvansa eri sukupuoleen kuin ulkoiset sukupuolitunnusmerkkinsä, siis ulkoiselta olemukseltaan mies kokee olevansa nainen ja ulkoiselta olemukseltaan nainen kokee olevansa mies. Tätä on varsinkin aikaisemmin pidetty yksin sukupuolidysforiaan liittyvänä mielenterveyden häiriönä, mutta viimeaikaisissa tutkimuksissa transsukupuolisilla on huomattu myös muita syntymäsukupuolesta poikkeavia aivojen eroavaisuuksia. Transsukupuolisuus aiheuttaa yleensä etenkin dysforiasta kärsivälle ihmiselle kovaa henkistä tuskaa. Tämä saa enemmistön transsukupuolisista ihmisistä hakeutumaan sukupuolenkorjausprosesseihin.
Transvestisuus.
Transvestiitit ovat suhteellisen suuri sukupuolivähemmistö. He ovat henkilöitä, jotka pukeutumisellaan pyrkivät eläytymään myös vastakkaisen sukupuolen rooliin. Toisin kuin transsukupuoliset, transvestiitit kokevat kuuluvansa henkisesti samaan sukupuoleen kuin kehonsa, eivätkä koe tarvetta muuttaa ulkoisia sukupuoliominaisuuksia.
Muunsukupuolisuus.
Muunsukupuoliset kuuluvat transsukupuolisiin, sillä heidän syntymässään määritelty sukupuoli ei vastaa heidän sukupuoli-identiteettiään. Muunsukupuoliset ovat kaksijakoisen ("binäärisen") sukupuolijärjestelmän (mies/nainen) ulkopuolella. Muunsukupuolisen identiteetti voi olla sekoitus maskuliinisuutta ja femininiisyyttä ja se voi myös olla vaihteleva ja liukuva ("eng. gender fluid)." Osa muunsukupuolisista kärsii kehonsa ja identiteettikokemuksensa välisestä ristiriidasta ja siitä johtuvasta ahdistuksesta, jota kutsutaan kehodysforiaksi. Tästä syystä osa muunsukupuolisista henkilöistä haluaa korjata sukupuoltaan, jotta heidän kehonsa vastaisi paremmin heidän sukupuoli-identiteettiään. 
Intersukupuolisuus.
Intersukupuoliseksi kutsutaan henkilöä, jonka sukupuolikromosomeissa on hedelmöityksessä tapahtunut tiettyjä mutaatioita (esimerkiksi androgeeni-insensitiivisyyssyndrooma) tai jonka sukupuolikromosomien määrä on tavallista suurempi tai pienempi (esimerkiksi Turnerin syndrooma ja Klinefelterin oireyhtymä). Intersukupuolisten ulkoinen sukupuoli ei ole aina selvä johtuen edellämainituista tekijöistä, ja tämä on edeltävinä vuosikymmeninä johtanut usein intersukupuolisten vauvojen sukuelinten kosmeettisiin leikkauksiin heti syntymän jälkeen.
Viettelysten tie

Viettelysten tie on suomalainen elokuva vuodelta 1955. Sen ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti Kaarlo Nuorvala. Elokuva aiottiin tehdä yhteistyössä Suomi-Filmin ja ruotsalaisen Wive-Filmin kanssa mutta ne vetäytyivät hankkeesta kesken kuvausten. Ensi-ilta oli 18. marraskuuta 1955 Helsingissä "Edison"issa ja "Tuulensuu"ssa. Kaarlo Nuorvala oli kirjoittanut aiemmin Suomi-Filmille käsikirjoituksen elokuvaan Suomalaistyttöjä Tukholmassa ja sen menestyksen innoittamana hän suunnitteli toteuttavansa samaa teemaa pojat päähenkilöinä. 
Elokuvan ulkokohtaukset kuvattiin Tukholmassa aidoilla paikoilla, sisäkuvat otettiin Helsingissä Munkkisaaren studiolla. Kiinnostavuuden lisäämiseksi juoneen oli lisätty paljastavia alastonkohtauksia mutta ne Elokuvatarkastamo leikkasi pois "esteettisistä syistä". Elokuva tarjoaa jälleen stereotyyppistä kuvaa ruotsalaisista, he eivät esiinny viranomaisia lukuun ottamatta elokuvassa muina kuin homoseksuaaleina ja namusetinä. Tässä käytettiin hyväksi jälleen suomalaisten ennakkoluuloja siitä että homous ei ollut Ruotsissa rikos vuoden 1944 jälkeen. Juoneen sisältyy myös ripaus tirkistelynhalua joka puettiin moraalisen opetuksen muotoon suurkaupungin vaaroista.
Kriitikoiden arvio elokuvasta oli tyly. Sitä arvosteltiin juuri halusta tirkistellä ulkopuolisena sosiaalisia ongelmia. Syitä ei pohdita vaan seurataan vain tapahtumia. Juonta moitittiin tasapaksuudesta.
Juoni.
Suomalaispoika Antti joutuu pidätetyksi Tunnelbanan asemalla Tukholmassa. Sosiaalihuoltajalle hän kertoo takautumana tarinansa. Hän on tullut Tukholmaan Ville-Veikko Salmisen esittämän Villen kanssa etsimään työtä ja seikkailua. He remuavat ja tekevät pikkurötöksiä kaupungissa. Kerran he pelastavat kaksi tyttöä ahdistelijan kynsistä. Aino-Maija Tikkasen esittämä Anita ja Yvonne Axön esittämä Monica alkavat seurustella poikien kanssa. He järjestävät tytöille asunnon tuttavansa Martin (Åke Lindman) avulla. Kerran tullessaan käymään tyttöjen luona pojat saavat selville Martin järjestäneen tytöt seuralaisiksi vanhalle herralle. Antti epäilee Marttia hämäräpuuhista ja arvelee tämän huumanneet tytöt ja parittavan heitä. Tässä kohtaa palataan nykyhetkeen ja sosiaalihuoltaja tekee poliisille ilmoituksen. Antti tapaa myöhemmin Villen ja Martin. Martti ehdottaa pojille työtä taiteilijan mallina. Taiteilija on tekemässä muistomerkkiä suomalaisista ja osoittaa poikien läsnä ollessa avoimesti homoseksuaalisuutensa. Antti ahdistuu lähentelyistä ja pakenee. Martti tyrmää taiteilijan ottaen häneltä pojille lupaamansa rahapalkkion itselleen. Antti löytää Monican ja varoittaa häntä huumeiden vaaroista. Antti saa tietä että poliisi etsii häntä, taiteilijan asunnolta on löydetty Antilta pudonnut nyrkkeilymitali. Martti ja Ville aikovat paeta Hampuriin. He joutuvat kaupungilla poliisin takaa-ajamiksi mutta Antti tavoittaa heidät ensin ja saa Villen mukaansa. Poliisit saavat huumerikoksista epäillyn Marin kiinni. Pojat sen sijaan ovat lähdössä laivalla ja hyvästelevät tytöt satamassa.
Auguste Joseph Desarnod

Auguste Joseph Desarnod (1812 Puola – 1850 Pietari, Venäjä) oli puolalainen taidemaalari ja -graafikko, joka asui Porvoossa 1842–1848.
Desarnodin isä oli puolalainen kenraali, taidemaalari Auguste Desarnod vanhempi. Hänen puolisonsa oli opettaja Rosalie o.s. Walter. Heillä oli yksi poika. Hän opiskeli kotimaassa isänsä johdolla. Hän oli vakituisessa palveluksessa Venäjän armeijassa kapteenina. Desarnod omisti kivipainon ja oli myös litografi sekä Porvoossa vaimonsa johtaman ranskankielisen tyttökoulun piirustuksenopettaja.
Desarnodin maalauksia on Suomessa julkisissa kokoelmissa Ateneumin ja Tampereen taidemuseossa. Hänen julkisia taideteoksiaan on Porvoon kirkon alttaritaulu "Ehtoollinen" (Leonardo da Vincin "Ehtoollisen" mukaan), 1844–1846. Hän oli myös valokuvaaja, jonka dagerrotypioita on tunnistettu viisi.. Dagerrotypioita on Porvoon museossa.
Barisal

Barisal () on kaupunki Bangladeshin eteläosassa, Padma-joen varrella noin 70 km Bengalinlahden rannalta. Vuonna 2011 siellä oli 328 278 asukasta, joista noin 90% muslimeita, 8% hinduja ja alle 1 % kristittyjä. Lukutaitoisia on peräti 65% mikä on huippuluokkaa Bangladeshin oloissa. Kaupungissa on useita oppilaitoksia, muun muassa kadettikoulu ja lääketieteellinen opisto. 
Barisalista on Dhakaan autotietä pitkin 275 km, vesiteitse 117 km. Tieyhteydet ovat parantuneet 1990-luvulla siltojen rakentamisen myötä, mutta koska seutu on monien tulvivien sivujokien ja purojen rikkomaa suistoaluetta, vesireitit ovat edelleen tärkeitä kuljetuskanavia. Kaupunki on samannimisen piirikunnan ja alueen pääkaupunki. 
Barisalin seutu on Bangladeshin tärkeää riisinviljelyaluetta. Siellä tuotetaan myös lääkkeitä, kalaa ja käsityöteollisuuden tuotteita, sekä perinteisiä paan-lehtinyyttejä.
Einstein-observatorio

Einstein–observatorio (HEAO–2) oli toinen NASAn lähettämä röntgenhavaintosatelliitti, yhteensä näitä lähetettiin kolme. Observatorio lähetettiin avaruuteen 13. marraskuuta 1978. Einstein–observatorio oli ensimmäinen Maata kiertävä röntgenteleskooppi, joka kartoitti taivaan röntgensäteilyn aalloonpituudella. Observatorion avulla havaittiin tuhansia uusia kohteita ja sen avulla tutkittiin kvasaareja, galakseja ja pulsareita. Einstein–observarion avulla huomattiin Maan ja Jupiterin säteilevän röntgensäteilyä. Sen toiminta loppui huhtikuussa 1981 kun siltä loppui asennonohjauskaasu ja 25. maaliskuuta 1982 se paloi syöksyessään Maan ilmakehään.
Observatorion nimi oli alun perin avaruuteen HEAO–2, mutta kun se saavutti kiertoratansa, se nimettiin fyysikko Albert Einsteinin mukaan Einstein–observatorioksi. Observatorion instrumentteja olivat SSS, FPCS, IPC, HRI, OGS, MPC, BBFS.
HEAO-2 oli satoja kertoja tarkempi kuin aiemmat hankeet. HEAO–2:n avulla röntgentähtitieteilijät saivat kuvia ja tietoa yhä kaukaisimmista kohteista. Einstein–observatorio on yksi tärkeimmistä NASAn hankkeista.
Fra Bartolomeo

Fra Bartolomeo eli Fra Bartolommeo (di Pagholo) (1472 – 1517), alkuperäiseltä kutsumanimeltään Baccio della Porta, oli italialainen renessanssitaiteilija, joka keskittyi lähes yksinomaan uskonnollisiin aiheisiin.
Elämä.
Baccio oli kotoisin Toskanasta, Savignano di Praton pikkukaupungista. Hän sai lisänimen Baccio della Porta, koska hänen kotinsa oli lähellä kaupunginporttia. Hän opiskeli aikansa maalareiden, mm. Cosimo Rossellin oppipoikana kaksitoistavuotiaasta asti.
1490-luvulla hän viehättyi Girolamo Savonarolan ajatuksista, että taiteen ainoa hyväksyttävä tarkoitus on kertoa lukutaidottomalle rahvaalle Raamatun tapahtumista. Hänestä tuli dominikaanien maallikkoveli vuonna 1500, ja hän otti nimen Fra Bartolomeo (Veli Bartolomeo). Hän keskeytti maalaamisen useaksi vuodeksi, kunnes hänet vuonna 1504 määrättiin kuuliaisuustehtävänä työpajan esimieheksi. Silloin hän alkoi maalata Pyhän Bernhardin näkyä Bernando Biancon perheen kappeliin. Pian tämän jälkeen Rafael muutti Firenzeen ja ystävystyi maallikkoveljen kanssa. Fra Bartolomeo oppi perspektiivin käyttöä nuoremmalta taiteilijalta, kun taas Rafael sai vaikutteita värien käyttöön.
Taide.
Fra Bartolomeon nuoruudentöissä näkyy Rossellin toisen oppilaan Piero di Cosimon vaikutus. Uskonnollisen herätyksen jälkeen tyyli muuttuu. Bartolomeo sai Rafaelilta vaikutteita perspektiivin lisäksi valon ja varjon kuvaamisesta.
Bartolomeon aikalaiset arvostelivat häntä liian pienten ihmishahmojen ja kaikkialla roikkuvien kaapumaisten kauniisti laskostuvien viittojen kuvaamisesta. Kritiikistä ärsyyntyneenä Bartolomeo teki kaksi maalausta puolialastomista miehistä: "Evankelista Markus" ja "Pyhän Sebastianin kärsimys". Kerrotaan, että jälkimmäistä pidettiin liian realistisena kärsimyksen kuvaajana, ja se piti poistaa nunnaluostarin kappelista. Vuonna 1511 hän maalasi Carondelet'n alttaritaulun, jossa hahmojen kuvauksessa näkyy selkeästi Leonardon vaikutus hahmojen kolmiulotteisessa kuvauksessa.
Vilppi

Vilppi on epärehellinen keino tai teko, etenkin jonkun harhauttamiseksi. Vilppiä ovat muun muassa tietoinen valehtelu, petos sekä harhautus. Myös kokeissa lunttaamista tai toisen opiskelijan harjoitustyön kopioimista tai tentin tekemistä toisen opiskelijan puolesta pidetään vilppinä. Eräs vilpin erityismuoto on tutkimusvilppi.
Lunttaaminen.
Lunttauksella eli kuulusteluvilpillä tarkoitetaan toimintaa, jossa tenttijä hankkii tietoja kuulustelusääntöjen vastaisella tavalla, esimerkiksi vastausten kopioiminen naapurilta, webistä tai mukana tuodusta kirjallisuudesta tentissä tai kokeessa. Kuulusteluvilpistä on määritelty koulujen järjestyssännöissä ankarat sanktiot. Perinteisesti kuulusteluvilppiä on tehty vilkuilemalla toisten tenttijöiden vastauksia tenttitilanteessa. Joissakin tenteissä saa olla oppikirjat mukana. Silloin tenttijä voi kirjoittaa merkintöjä kirjan sivuille. Vessassa käynti pakottavan tarpeen takia on ollut myös perinteinen lunttaustapa. Vessassa voi kesken tenttitilaisuuden katsoa vastaukset kysymyksiin esimerkiksi oppikirjasta tai muilta ihmisiltä.
2000-luvulla tenttijä voi käyttää lunttauksen apuvälineenä kännykkää. Kännykät ovat yleensä kiellettyjä tenttitilaisuudessa. Esimerkiksi ylioppilaskirjoituksissa kännykän käyttö aiheuttaa yo-koevastauksen hylkäämisen. Muitakin it-laitteita voidaan käyttää lunttaukseen esimerkiksi bluetooth-yhteydellä. Kuulusteltava voi tuoda tenttitilaisuuteen kiellettyä tietoa usb-muistitikulla. Tietokoneella voi päästä kuulustelutilaisuudessa Internetiin ja sitä kautta saada kiellettyä tietoa tenttivastauksia hyödyttämään. Joissakin tenteissä Internetin käyttö ja sieltä löytyvien tietojen hyödyntäminen on tosin sallittua.
Kuulusteluvilppiä voi suorittaa myös käsimerkein, silmäniskuin yms. tavalla joko kuulustelutilassa tai ikkunan kautta ulkoa.
Plagiointi.
Plagioinnilla tarkoitetaan toisen henkilön ideoiden, tietojen, kielen tai kirjoituksen käyttöä silloin kun se tehdään ilman alkuperäisen lähteen asianmukaista ilmoittamista. Se saattaa myös sisältää epärehellisyyden elementin, mikäli plagioija yrittää julkaista plagioidun työ alkuperäisenä . Plagiointi ei välttämättä ole sama asia kuin tekijänoikeusrikkomus, joka tapahtuu kun rikotaan tekijänoikeuslakia. Plagiointi koskee myös tekstin kirjoituksen tms. sisältöä kun taas tekijänoikeus koskee vain niiden muotoa .
Petos.
Petos on rikos, jossa tekijä hankkii toista erehdyttämällä tai erehdystä hyväksikäyttämällä oikeudetonta taloudellista hyötyä ja siten aiheuttaa taloudellista vahinkoa erehtyneelle tai sille, jonka eduista tällä on ollut mahdollisuus määrätä. Petoksesta voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään kahdeksi vuodeksi.
Harhautus.
Harhauttaminen on vaikuttamista kohteen toimintaan toimittamalla sille väärää tietoa.
Embryopsida

Embryopsida eli alkiolliset kasvit (myös Cormophyta, Embryophyta) on kasvien luokka, johon kuuluvat putkilokasvit sekä sammalet. Siemenkasveilla ja sanikkaisilla suvuton sukupolvi kasvattaa verson, sammalilla suvullinen sukupolvi. Alkiolliset kasvit ovat muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta yhteyttäviä ja ne ovat pääasiassa maakasveja.
Ahtaimman määritelmän mukaan ainoastaan alkiolliset kasvit kuuluvat kasvikuntaan (Plantae). Alkiolliset kasvit eriytyivät nykyisten näkinpartaislevien kanssa yhteisestä kantamuodosta noin 400 miljoonaa vuotta sitten.
Manasse ben Israel

Manasse ben Israeli eli Menasse ben Israel (1604–1657) oli portugalinjuutalainen oppinut, rabbiini ja kirjanpainaja. Amsterdamissa elänyt Manasse julkaisi teoksia monella kielellä ja oli kirjeenvaihdossa muun muassa kuningatar Kristiinan kanssa. Vuonna 1655 hän kävi Oliver Cromwellin luona ja pyrki vaikuttamaan juutalaisten aseman parantamiseen. Rembrandt on maalannut Manassesta kuuluisan muotokuvan.
Öljymäki

Öljymäki (, tai "Ma'aleh hazetim") on Itä-Jerusalemissa temppelialuetta vastapäätä kohoava pitkä mäki, jonka Kidronin laakso erottaa kaupungista. Mäen läntinen rinne oli entisaikoina öljypuiden peitossa, ja siellä sijaitsee Getsemanen puutarha. Itäisellä rinteellä on Beetfagen ja Betanian kylät. Pohjoinen kukkula on korkein (830 metriä merenpinnasta). Apostolien tekojen mukaan vuoren laki on Jeesuksen taivaaseenastumisen paikka. Öljymäen länsirinteellä ja Kidronin laaksossa on runsaasti eri kansallisuuksiin kuuluneiden ihmisten hautoja, koska Vanhassa testamentissa ennustetaan Herran tulemisen, kristityille Jeesuksen toisen tulemisen, tapahtuvan Öljymäellä. Öljymäelle on rakennettu useita kirkkoja, muun muassa Taivaaseenastumisen kappeli. Öljymäelle on haudattu tunnettuja israelilaisia kirjailijoita, poliitikkoja ja muita kuuluisuuksia.
Alfred Vaucher

Alfred-Felix Vaucher (18. maaliskuuta 1887 – 22. toukokuuta 1993) oli ranskalainen teologi ja kirkkohistorioitsija. Hänet tunnetaan varsinkin hänen seitsemännen päivän adventismia käsittelevästä tutkimustyöstään. Hän työskenteli myös adventistisena julistajana.
Vaucher kiersi urallaan kaikkialla Euroopassa. Hän julkaisi yli 1 100 artikkelia ja pamflettia. Hän julkaisi myös kaksi kirjaa: "L'Histoire du Salut" ja "Le P. Manuel Lacunza y Diaz".
Alfred Vaucher kuoli pari kuukautta 106-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
Great Basinin kansallispuisto

Great Basinin kansallispuisto () on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva kansallispuisto. Se julistettiin kansalliseksi suojelumonumentiksi 24. tammikuuta vuonna 1922 ja kohotettiin kansallispuiston asemaan 27. lokakuuta vuonna 1986. Great Basinin kansallispuisto sai nimensä samannimisen, Kalliovuorten ja Sierra Nevadan välissä sijaitsevan ylätasangon mukaan. Puiston 312,3 neliökilometrin laajuista alaa hallinnoi Yhdysvaltain muiden kansallispuistojen tapaan maan National Park Service.
Puisto on kuuluisa vanhoista vihnemäntymetsistään ja Lehman-luolastostaan Nevadan toiseksi korkeimman huipun Wheeler Peakin pohjalla. Luolia suojeltiin alun perin suojelumonumenttina, mutta yhdistettiin lopulta paljon suuremmaksi kansallispuistoksi.
Kotia kohti – uskomaton seikkailu

Kotia kohti – uskomaton seikkailu ("Homeward Bound: The Incredible Journey") on vuonna 1993 valmistunut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Elokuva on uusintaversio vuonna 1963 valmistuneesta elokuvasta "Uskomaton seikkailu", joka perustuu Sheila Burnfordin samannimiseen teokseen. Tässä elokuvassa eläimet puhuvat, kun taas vuonna 1963 valmistuneessa versiossa ne eivät puhu, vaan elokuvan kertoja kertoo tapahtumat. 
Suomenkielisen version elokuvasta on ohjannut Markku Riikonen.
Juoni.
Perheen lemmikit vanha kultainennoutaja Jalo ("Shadow"), amerikanbulldoggi Hans ("Chance") ja colourpoint-kissa Sissi ("Sassy") viedään perheen matkan ajaksi hoitolaan. Eläimet odottavat, että perhe tulisi hakemaan heitä takaisin, mutta kun heitä ei ala näkymään, niin eläinkolmikko lähtee pitkälle kotimatkalle. Matkan aikana he kohtaavat erilaisia vaaroja ja tilanteita. 
Näyttelijät.
Eläimien äänet/alkuperäinen versio: 
Näyttelijät:
Eläimien äänet/suomenkielinen versio:
Ihmisten äänet:
Campagnolo

Campagnolo on italialainen yritys, jonka Tullio Campagnolo perusti vuonna 1933 Vicenzassa. Yritys valmistaa polkupyörien osia ja keskittyy erityisesti rata- ja maantiepyöräilyyn, kun taas sen kilpailijat Shimano ja SRAM valmistavat myös osia maastopyöriin. Campagnoloa pidetään historiallisesti kaikista merkittävimpänä osien valmistajana. 
Useat UCI World Tour -tason tiimit, kuten Movistar, UAE-Team Emirates, Lotto-Soudal ja Cofidis, käyttävät pyörissään Campagnolon komponentteja. Campagnolo liitetään usein myös kaikkien aikojen menestyneimmän pyöräilijän Eddy Merckxin voittoihin.
Yrityksen perustaja Tullio Campagnolo oli keksijä sekä entinen kilpapyöräilijä, joka oli uransa aikana kehitellyt useita innovatiivisia ratkaisuja, kuten renkaiden pikakiinnityksen ja ketjuvaihteet. Nämä keksinnöt oli tehty erityisesti maantiekäyttöön ja ne olivat erittäin haluttuja aikansa huippukuskien keskuudessa.
1980-luvulla Campagnolo esitteli Ergopower-vaihdejärjestelmänsä, joka on käytössä vielä nykyäänkin. Vastakohtana Shimanon pyrkimyksille yhä pienempiä ja monimutkaisempia osia kohden Campagnolo hyödyntää erilaisia materiaaleja ja niiden ominaisuuksia osiensa erottelemisessa. Campagnolon osiin on yleensä hyvin tarjolla varaosia ja niiden huoltaminen on helppoa. 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa Campagnolo alkoi käyttää hiilikuitua osasarjoissaan. 
Campagnolon parhaimmat ja kevyimmät osasarjat tällä hetkellä ovat Super Record ja Record sekä niiden sähköiset EPS-versiot. Niiden jälkeen järjestys kevyimmästä osasarjasta painavimpaan on Chorus, Potenza ja Centaur. Campagnolo valmistaa lisäksi kiekkoja kuten Bora Ultra, Bora One, Eurus ja Khamsin.
Osasarjat.
Sähköiset osasarjat
Mekaaniset osasarjat
Gravel-käyttöön suunnitellut osasarjat
Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa

Kotia kohti II – Seikkailu San Franciscossa ("Homeward Bound II: Lost in San Francisco") on vuonna 1996 valmistunut jatko-osa seikkailuelokuvalle "Kotia kohti - uskomaton seikkailu". Sen on ohjannut David R. Ellis. Suomalaisissa äänirooleissa ovat Veikko Honkanen, Riitta Havukainen ja Taisto Oksanen.
Juoni.
Elokuva päähenkilöitä ovat hölmö ja energinen amerikanbulldoggi nimeltään Hans, vanha ja viisas kultainennoutaja Jalo ja hieno tiibetiläinen colourpoint-rotukissa Sissi. Lemmikit ovat hermona, sillä perhe on lähdössä Kanadaan lomalle. Lentokentällä Hans onnistuu pääsemään ulos häkistään ja hän karkaa. Jalo ja Sissi juoksevat hänen peräänsä ja huomaavat pian, että lentokone, jossa heidän pitäisi olla on jo noussut ilmaan.
Heidän täytyy selvitä ilman ihmisten apua San Franciscon kaduilla, josta on vaikea pummia ruokaa. Lemmikit tutustuvat kulkukoiriin, mutta pysyvät valppaina sillä lähistöllä ajaa punainen auto, jossa on koiravarkaita. Vasta Kanadassa perhe tajuaa että lemmikit jäivät Yhdysvaltoihin.
Rolf Jensen

Rolf Jensen (s. 21. helmikuuta 1942) on tanskalainen tulevaisuudentutkija ja The Dream Companyn perustaja.
Jensen opiskeli yhteiskuntatieteitä Århusin yliopistossa. Hän on työskennellyt Tanskan valtionhallinnossa puolustusministeriössä, ulkoasiainministeriössä ja kalastusministeriössä. Vuodesta 1984 lähtien hän työskenteli Kööpenhaminan tulevaisuudentutkimuksen instituutissa, jonka johtajana hän toimi vuosina 1988–2001. Jensen perusti oman yrityksen nimeltään "The Dream Company" H.C. Andersenin syntymäpäivänä 2. huhtikuuta 2001. Toimitusjohtajan (CEO) sijaan hän suosii "Chief imagination Officer" –titteliä.
Jensen kirjoitti kirjan "The Dream Society. How the Coming Shift from Information to Imagination Will Transform Your Business" (1999), joka on käännetty kymmenelle kielelle. Hänen mukaansa tietoyhteiskunnan jälkeen tulee ”elämysyhteiskunta”. Suomeksi on käytetty myös termejä ”tarinayhteiskunta” ja ”unelmayhteiskunta”. Jensenin mukaan kuluttajat eivät ensisijaisesti osta pelkkää tuotetta, vaan nykyisessä mielikuvayhteiskunnassa yhtä tärkeä on tarina, joka tuotteeseen liittyy. Esimerkkinä hän käyttää ”vapaan kanan munia”. Kuluttajat maksavat kalliimman hinnan kananmunista, jos he uskovat, että ne on tuotettu eettisesti kestävämmissä olosuhteissa kuin tehomaatalouden munat. 
Kuluttajat hakevat tavaroita ostaessaan entistä enemmän tyydytystä tunnetasolla. He etsivät elämyksiä ja elämyksellisyyttä. Jensen kehottaa markkinoijia ymmärtämään markkinat emotionaalisina ja kehittämään tuotemerkille oman tarinansa, usein tunteisiin ja arvoihin vetoavan tarinan.
Jensen on käynyt esittelemässä ajatuksiaan monissa maissa. Hän on Washingtonissa sijaitsevan World Future Societyn jäsen.
Kotia kohti

Kotia kohti oli suomalainen televisio-ohjelma, joka alkoi AVA:lla 25. maaliskuuta 2013. Ohjelmassa asuntoasiantuntija Mira Kasslin ja sisustussuunnittelija Tea-Mariia Pyykönen auttavat ihmisiä löytämään ja sisustamaan uuden asunnon. Ohjelman toisessa jaksossa "Glamourin taikaa" ensiasuntoa etsi Anni Uusivirta.
Kesällä 2013 sarja uusittiin MTV3-kanavalla.
Women and Children First

Women and Children First on hard rock -yhtye Van Halenin vuonna 1980 julkaisema kolmas albumi. Jo singlenä "And the Cradle Will Rock..." nousi suureksi hitiksi ja lisäsi Van Halenin suosiota. Vastoin yleisiä oletuksia jo tällä levyllä Edward soitti ensimmäisen kerran yhtyeen kappaleella koskettimia kappaleessa "And the Cradle Will Rock...". Pohjasoundina kuullaan Eddie soittamassa sähköpianoa Marshallin vahvistimensa läpi, mistä myös selitys oudon sähköiselle äänelle. Women and Children First oli jo raskassoundinen Fair Warningin rinnalla, mutta energinen kuten kappale "Everybody Wants Some!!" osoittaa. Bändi teki myös ensimmäisen varsinaisen maailmankiertueensa ollen mm. Euroopassa ensimmäistä kertaa pääesiintyjänä. Albumi on myynyt 3-kertaista platinaa eli yli 3 miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa. Albumilta olevista kappaleista singlenä julkaistiin vain yksi, mikä saattoi vaikuttaa siihen että albumi ei menestynyt muiden tavoin, vaikka onkin saanut All Music Guide'lta neljä ja puoli tähteä viidestä.
Albumi.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Joseph Heller

Joseph Heller (1. toukokuuta 1923 New York – 12. joulukuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on satiirinen mustan huumorin sävyttämä romaani "Me sotasankarit" ("Catch-22"), joka kertoo amerikkalaisista taistelulentäjistä toisessa maailmansodassa.
Elämänvaiheet.
Heller syntyi juutalaisperheeseen, joka oli muuttanut Venäjältä Yhdysvaltoihin. Hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa toisen maailmansodan aikana. Hän teki Korsikalta 60 pommituslentoa vihollisen kohteisiin Ranskassa ja Italiassa. Sodan jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja Columbia-yliopistossa ja Oxfordissa, toimi opettajana ja vuoteen 1961 asti mainosalalla.
Tuotanto.
Heller julkaisi 1950-luvulla muutamia novelleja. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1961 julkaistu "Catch-22" (suom. "Me sotasankarit"). Myöhemmin hän kuvasi panneensa siihen “kaiken mitä silloin tiesi kirjallisuudesta”. Yksi romaanin teemoista on yksilön epätoivoinen taistelu henkisen tasapainonsa puolesta mielettömäksi muuttuneessa maailmassa. Päähenkilö tekee kaikkensa päästäkseen pois pommituslennoista, mutta yritykset kilpistyvät “ohjesäännön pykälään 22”. Teksti vilisee parodiaa ja farssia, mutta näkökulma vaihtuu välillä tragediaksikin. Romaanissa on runsaasti kirjallisia viittauksia esimerkiksi T. S. Eliotin teoksiin. Teoksen pohjalta filmattiin Mike Nicholsin elokuva "Me sotasankarit". Vuonna 2019 julkaistiin minisarja "Catch-22."
Myös kahdessa seuraavassa kirjassaan Heller tarkasteli esikoiskirjasta tuttua tilannetta, että yksilö joutuu järjestelmän kouriin. Samalla Heller piirää viiltävän, armottoman ja satiirisen kuvan sekä yhdysvaltalaisesta yhteiskunnasta kuin liikemaailman valtapeleistä. Vielä kovemman valtapelin yksilö kohtaa romaanissa "Good as Gold" (1979, suom. "Mikä mies"). Siinä juutalainen kirjallisuuden professori miltei pääsee huippuvirkaan Washingtonissa. Virkaan päästäkseen hän aikoo uhrata perheensä, ihmisyytensä ja juutalaiset perinteensä. Heller irvailee tekstissä sekä yliopisto-opetukselle, intellektuelleille kuin perhe-elämän kummallisuuksille. Kaikkein kovimpaan riepotteluun joutuvat kuitenkin Washingtonin valtaeliitti, Valkoinen talo ja erityisesti maan silloinen ulkoministeri Henry Kissinger.
Hellerin viimeisiä teoksia leimaa hänen sairastumisensa vakavaan Guillain-Barrén sydroomaan. Tällöin päättyi kitkerissä tunnelmissa myös hänen pitkä avioliittonsa.
Sinappikaali

Sinappikaali on ristikukkaiskasveihin kuuluva kaalin sukuinen kukkiva viljelyskasvi, jota käytetään yrtti- ja salaattivihanneksena. Suomessa sitä usein myydään italiankielisellä nimellään rucola. Sinappikaali kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, missä sitä on käytetty ainakin Rooman valtakunnan ajoista asti. Kaupallisiin tarkoituksiin sitä ei kuitenkaan Suomessa viljelty merkittävissä määrin ennen 1990-lukua.
Isohietasinappia ("Diplotaxis tenuifolia") ja pikkuhietasinappia ("Diplotaxis muralis") kutsutaan Suomessa nykyisin villirucolaksi. Isohietasinappi on monivuotinen ja saattaa talvehtia Suomessa. Pikkuhietasinappi on yksivuotinen.
Historia.
Jo muinaiset roomalaiset viljelivät sinappikaalia. He uskoivat kasvilla olevan sukupuoliviettiä kiihottava vaikutus. Pohjolassa sinappikaalia viljeltiin lääkekasviksi 1400-luvulta alkaen, mutta väitetyn seksuaaliviettiä kiihottavan vaikutuksen vuoksi sen viljely kiellettiin luostaripuutarhoissa, ja lopulta viljely lakkasi muuallakin. 1990-luvulla alkoi kasvin laajamittainen viljely, ja silloin se palasi Suomeen uudella nimellä: siitä oli tullut italian kielen mukaisesti "rucola". Vierasperäinen nimi hyväksyttiin myös virallisesti.
Käyttö.
Sinappikaalia käytetään raakana salaatteihin ja voileipiin. Kypsennettynä sitä käytetään pastakastikkeisiin ja muihin lämpimiin ruokiin. Sinappikaalia voidaan lisätä pitsan päälle kypsentämisen loppuvaiheessa tai heti sen jälkeen. Sitä käytetään usein myös ruoka-annosten koristelussa.
Maultaan sinappikaali on voimakas, joskus jopa pistävän sinappimainen. Se sisältää runsaasti C-vitamiinia ja rautaa.
George Gamov

George Gamov (synt. Georgi Antonovitš Gamov, ; 4. maaliskuuta 1904 Odessa – 19. elokuuta 1968 Boulder) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolais-amerikkalainen fyysikko. Hän tutki poikkeuksellisen monia fysiikan osa-alueita ja lähitieteitä: kvanttifysiikkaa, atomiytimen radioaktiivista hajoamista, tähtien syntyä ja DNAn emäsjärjestystä. 
Ura.
Gamov syntyi Odessassa keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella, venäjänkieliseen perheeseen. Hän opiskeli Odessan ja Leningradin yliopistossa. Perustutkinnon jälkeen hän siirtyi Göttingenin yliopistoon, jossa hän väitteli tohtoriksi kvanttiteorioista. Tämän jälkeen hän työskenteli Kööpenhaminan yliopiston teoreettisen fysiikan laitoksessa sekä jonkin aikaa Cambridgessa Ernest Rutherfordin kanssa. 
Vallankumouksen jälkeen Gamov koki työolot Neuvostoliitossa tukahduttaviksi ja yritti loikata länteen useita kertoja. Onnistunut yritys tapahtui Solvay-konferenssin yhteydessä 1933. Gamov muutti Yhdysvaltoihin 1934 ja sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 1940.
Gamov ennusti jo 1940-luvulla, että kosmisen taustasäteilyn täytyy olla olemassa. Säteilyn olemassaolo vahvistettiin mittauksin 1960-luvulla, ja se oli merkittävä todiste alkuräjähdyksen puolesta. Suuren yleisön keskuudessa Gamov tuli tunnetuksi muun muassa pääosin modernia fysiikkaa maallikoille selittävistä teoksistaan, joissa päähenkilönä seikkaili Herra Tompkins.