tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rudraprayag

Rudraprayag on noin 9 300 asukkaan kaupunki Intian Uttarakhandin osavaltiossa, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on nimetty Rudra-jumalan mukaan ja se tunnetaan Alaknanda- ja Mandakinijokien yhtymäkohtana. "Prayag" tarkoittaa yhtymäkohtaa. Uttarakhandissa on viisi pyhinä pidettyä jokien yhtymäkohtapaikkaa, jotka tunnetaan yhdessä nimellä Panch Prayag. Hindulaisten keskuudessa näiden jokien yhtymäkohdat ovat pyhiä paikkoja, joissa puhdistaudutaan ennen siirtymistä temppeleihin. Yhteen liittyessään nämä joet muodostavat Gangesin.
Brittiläinen kirjailija Jim Corbett metsästi vuonna 1926 Rudraprayagia ja lähiseutuja vuodesta 1918 piinanneen leopardin, jonka väitetään tappaneen 125 ihmistä. Corbett kirjoitti seikkailustaan kirjan The Man-Eating Leopard of Rudraprayag.
Intian vuoden 2011 väestönlaskennassa Rudraprayagin asukasluku oli 9 313 henkeä. Asukkaista 95 prosenttia tunnustautua hinduiksi ja neljä prosenttia muslimeiksi. Lukutaitoisten osuus oli 89 prosenttia.
Batin &amp; Ryydin diskografia

Tämä artikkeli käsittelee suomalaisen yhtyeen "Batin &amp; Ryydin" diskografiaa.
Rahul Bose

Rahul Bose (s. 27. heinäkuuta 1967) on intialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, aktivisti ja rugbynpelaaja. "Time"-lehti on kutsunut häntä ”taide-elokuvan supertähdeksi”.
Ilomilo (kappale)

Ilomilo (tyyliteltynä kokonaan pienaakkosin) on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Billie Eilishin kappale hänen vuonna 2019 julkaistulta esikoisalbumiltaan "When We All Fall Asleep, Where Do We Go?". Se julkaistiin singlenä Italiassa CHR-radiokanaville 10. huhtikuuta 2020 ja Yhdysvalloissa alternative-radiokanaville 26. toukokuuta 2020. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Eilish itse ja Finneas O’Connell, joka on myös tuottanut sen. Tyylilajiltaan se edustaa elektropopia.
Kappale on nimetty samannimisen videopelin mukaan, jonka Eilish on kertonut olleen lempipelinsä lapsena. Se on pulmapeli, jossa pelaajan tehtävä on saattaa erilleen joutuneet hahmot (nimeltään Ilo ja Milo) takaisin toistensa luo. Kappale kertoo toisen ihmisen menettämisestä, sen pelosta ja siitä, kuinka se tapahtuu, vaikka sitä pelkää. Sen on tulkittu kertovan myös epäonnistuneesta suhteesta ja läheisen itsetuhoisista ajatuksista.
”Ilomilo” nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 62. Se myi kultaa Yhdysvalloissa, Australiassa, Kanadassa ja Italiassa.
Suomen ja Yhdysvaltain suhteet

Suomen ja Yhdysvaltain suhteilla tarkoitetaan Amerikan yhdysvaltojen ja Suomen tasavallan kahdenvälisiä suhteita. Yhdysvalloilla on suurlähetystö Helsingissä ja Suomella Washington DC:ssä. Valtiot solmivat diplomaattiset suhteet vuonna 1919.
Suomella on kolme edustustoa Yhdysvalloissa: suurlähetystö Washingtonissa ja pääkonsulaatit New Yorkissa sekä Los Angelesissa. Suomi on päättänyt avata uuden pääkonsulaatin Texasin Houstoniin.
Suomi ja Yhdysvallat ovat solmineet DCA- eli puolustusyhteistyösopimuksen, joka helpottaa amerikkalaisten joukkojen toimintaa Suomessa ja avaa 15 sotilasaluetta Yhdysvaltojen käyttöön.
Molemmat valtiot kuuluvat muun muassa Natoon, Yhdistyneisiin kansakuntiin, Arktiseen neuvostoon, Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestöön, Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestöön, Kansainväliseen valuuttarahastoon, Maailmanpankkiin ja Maailman kauppajärjestöön.
Vuonna 2015 tehdyn U.S. Global Leadership -raportin mukaan 45 prosenttia suomalaisista hyväksyi Yhdysvaltain globaalin johtajuuden. 44 prosenttia oli sitä vastaan ja 12 prosenttia ei osannut sanoa.
Yhdysvaltain presidenttien vierailut Suomeen.
Vuosina 1975–2023 kuusi Yhdysvaltain presidenttiä on vieraillut Suomessa, joista George H. W. Bush kahdesti. Allaolevassa taulukossa on vierailujen perustiedot. Eräiden kohdalla on vain Suomeen saapumisen päivämäärä. Lisäksi presidenttikautensa jälkeen on Suomessa vieraillut Barack Obama 26.–27.9.2019 puhumassa Nordic Business Forumissa.
Mikko Pettinen

Mikko Pettinen (s. 1974) on suomalainen trumpetisti ja jazzmuusikko. Hän on valmistunut Sibelius-akatemian jazzosastolta musiikin maisteriksi vuonna 2003. Pettinen on soittanut muun muassa UMO:ssa vuodesta 1998 lähtien.
Pettinen sai vuonna 2001 toisen palkinnon nuorille solisteille tarkoitetussa Carmine Caruso International Jazz Trumpet -kilpailussa Renossa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 hänet valittiin Getxon yhtyekilpailussa parhaaksi solistiksi ja samassa yhteydessä hänen MP4-yhtyeensä voitti Jazz Getxo Live -kilpailun Hilargissa 2002.
Soittamisen lisäksi Pettinen toimii trumpetinsoiton tuntiopettajana Metropoliassa, Sibelius-akatemian jazzosastolla ja Espoon musiikkiopiston pop-jazzlinjalla.
Kapteeni Ramón

Kapteeni Juan Ramón () on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan kapteeni ja Zorron arkkivihollinen. Johnston McCulleyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1919 taskukirjan tarinassa The Curse of Capistrano. Kapteeni Ramón tavoittelee Kalifornian kuvernöörin paikkaa ja toivoo nousevansa valtaan napattuaan Zorron.
The Curse of Capistrano.
Alkuperäisessä tarinassa Kapteeni Ramón on Reina de Los Angelesin armeijan komentaja ja sitä ennen hän oli Santa Barbaran komentaja. Hän saa kuulla kersantti Gonzalesilta Zorrosta, joka on vasta aloittanut kaupungin suojelemisen rikollisilta. Hän yrittää saada Pulido perheen tyttären Lolitan menemään hänen kanssaan naimisiin. Perheen äiti Catalina suosi eniten Ramonia, jonka myötä heidän perhe saisi hieman suojelusta armeijalta. Kapteeni Ramón taisteli Zorroa vastaan ensimmäisen kerran vieraillessaan Pulido perheen luona, jossa Zorro oli salaa odottanut Kapteenin saapumista. Ramón hävisi kaksintaiston loukattuaan olkapäänsä ja Zorro pakeni paikalta. Seuraavana päivänä hän lähetti kersantti Gonzalesin etsimään Zorroa, jonka Ramón halusi vangittuna tai kuolleena takaisin. Zorro kuitenkin löysi tiensä Ramónin luo, joka riiteli Lolitan kanssa. Zorro pakotti Ramónia pyytämään polvillaan tekosiaan anteeksi, kunnes hän nosti hänet takaisin ylös ja paiskasi takaisin lattialle. Kapteeni Ramón ei halunnut kenenkään tietävän, että Zorro kohtasi hänet toista kertaa ja lisäsi turvallisuuttaan asettamalla lisää sotilaita vartioimaan toimistoaan. Samalla hän kirjoitti kirjeen kuvernöörille, jossa hän tarkoituksella syyllisti Pulidon perhettä Zorron suojelemisesta. Sillä kuvernööri vihasi Don Carlos Pulidoa ja saisi täten varmasti kuvernöörin puolelleen. 
Sittemmin Ramón pahoittelee käytöstään Lolitaa kohtaan, kun Diego vierailee Ramónin luona keskustelemassa hänen huonosta käyttäytymisestä naista kohtaan. Kapteeni Ramónin suunnitelma saada kuvernööri puolelleen kuitenkin epäonnistuu, kun Zorro ilmaantuu paikalle. Kuvernööri tekee vierailun Ramónin luokse, jolloin Zorro pitää häntä, kuvernööriä ja kirjuria kuulusteltavana. Kapteeni Ramón joutuu myöntämään valehdelleensa Carlos Pulidosta Zorron suojeliana, jonka myötä kuvernööri riistää häneltä kapteenin arvomerkin. Ramón yrittää suutuspäissään miekkailla Zorroa vastaan, mutta hävityn taistelun päätteeksi Zorro viiltää hänen otsalleen Z-merkin, jonka seurauksena Kapteeni Ramón lyyhistyi kuolleena maahan.
Meindert Hobbema

Meindert Hobbema (31. lokakuuta 1638 Amsterdam – 7. joulukuuta 1709 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut maisemamaalari. Omana aikanaan vähälle huomiolle jäänyt Hobbema nousi maineeseen 1800-luvulla, kun englantilaiset maisemamaalarit John Constable ja William Turner ylistivät hänen teoksiaan. 
Elämä ja ura.
Meindert Hobbema syntyi nimellä Meindert Lubbertsz. Hän otti käyttöön isänsä äidin sukunimen Hobbema. Hänen isänsä oli puuseppä. Vanhempiensa kuoleman jälkeen vuonna 1653 Hobbema joutui sisarensa kanssa orpokotiin. Vuonna 1658 hän opiskeli jo maalausta Jacob van Ruisdaelin (1628/1629 – 1682) johdolla. Ruisdaelista tuli myöhemmin Hobbemalle tärkeä ystävä loppuelämän ajaksi.
Hobbema maalasi suurimman osan tuotannostaan 1660-luvulla. Vuonna 1668 hän meni naimisiin ja ryhtyi virkamieheksi, joka arvioi ja mittasi maahantuodun viinin ja määräsi sille veron. Muutoksen jälkeen Hobbema ei enää maalannut aiemmalla tahdilla.
Hobbemaa ja hänen oppi-isäänsä Van Ruisdaelia pidetään nykyisin alankomaalaisen maisemamaalauksen johtavina tekijöinä. Hobbema ei kuitenkaan ollut tunnustettu omana aikakautenaan. Häntä ei mainita yhdessäkään 1600-luvun lähteessä. Hän nousi maineeseen, kun 1800-luvun loppupuoliskon englantilaiset maisemamaalauksen mestarit John Constable (1776–1837) ja William Turner (1775–1851) hakivat inspiraatiota Alankomaiden maalaustaiteen kultakauden maisemamaalauksesta. Hobbema oli englantilaisten keräilijöiden suosiossa ja hänen töitään on paljon kokoelmissa eri puolilla Britanniaa.
Tyyli ja teokset.
Joidenkin tutkijoiden mukaan Hobbemalta tunnetaan jopa 500 teosta, mutta useat näistä ovat todennäköisesti samankaltaisella tyylillä maalanneiden muiden mestarien työtä. Hollantilaisessa ateljeejärjestelmässä maalaukset olivat usein myös ryhmätyötä, eikä käsitys yksilöllisestä mestariudesta ollut samankaltainen kuin nykyisin. Hobbeman ateljeessa työskenteli todennäköisesti useita avustajia, jotka maalasivat mestarin suorassa ohjauksessa. Esimerkiksi Hobbeman maalausten henkilöhahmot olivat erikoistuneiden avustajien maalaamia. 
Hobbeman tyylissä on hyvin vähän vaihtelua koko hänen uransa aikana. Hän maalasi rajoitetulla paletilla asettelultaan ja kompositioltaan pääosin samankaltaisia maisemia. Hänen varhaisissa maalauksissaan näkyvät Cornelis Vroomin (1591–1661) ja Salomon van Ruisdaelin (n. 1602 – 1670) vaikutteet. Hobbeman varhaisin tunnettu työ on "Näkymä joelle" (1658). 1660-luvun alussa oppimestari Jacob van Ruisdaelin vaikutus näkyi entistä selkeämmin. Hobbema maalasi ylivoimaisesti tunnetuimman työnsä "Middelharnin tie" (1689) yli 20 vuotta sen jälkeen, kun oli ryhtynyt virkamieheksi ja luopunut maalaamisesta kokopäiväisenä työnä vuonna 1668.
Thomas Shadwell

Thomas Shadwell (noin 1642 Norfolk, Englanti – 1692 Chelsea, Englanti) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Huvinäytelmillään hän jäljitteli Ben Jonsonia ja varsinkin Molièrea. Ne olivat aikanaan suosittuja. Esimerkkejä hänen tuotannostaan ovat "The Sullen Lovers" (1668), "Epsom Wells" (1672), jota on mainittu parhaaksi, kuten myös näytelmää "The Squire of Alsatia" (1688), jolla hän saavutti suosionsa huipun. Hän muokkasi myös Shakespearen näytelmää "Timon Ateenalainen" (1678). Myöhemmin hänet tunnetaan siitä, että John Dryden hyökkäsi häntä vastaan satiirissa "Absalom and Achitophel" ja sen jatkonäytelmässä "Ogin" hahmossa sekä "Mac Flecknoessa", joka tekee hänet naurettavaksi eloon jääneellä lausahduksella ”Shadwell never deviates into sense”. Kun whigpuolue 1688 tuli valtaan, hänet nimitettiin Drydenin jälkeen poeta laureatuksen ja valtionhistorioitsijan asemaan. Kootut teokset julkaistiin 1693, ja 1720 ne julkaisi hänen poikansa John Shadwell. Hänen toinen poikansa on näytelmäkirjailija Charles Shadwell. George Saintsbury julkaisi valitut teokset "Select plays" ja elämäkerran 1903. Montague Summersin toimittama koottujen laitos on alkujaan ilmestynyt 1927.
Where Do We Begin

Where Do We Begin on ruotsalaisen Made in Sweden -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1976.
Mountain Stream

Mountain Stream on Jukka Tolosen studioalbumi vuodelta 1979.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Jukka Tolonen, jollei toisin mainita.
Flying V (kappale)

Flying V on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin singlenä 2. lokakuuta 2020.
Emanuel de Witte

Emanuel de Witte (1617 Alkmaar – tammikuu 1692 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana Delftissä vaikuttanut arkkitehtuuriin ja perspektiiviin erikoistunut taidemaalari, joka tunnetaan erityisesti kirkkojen sisätiloja kuvaavista maalauksistaan. 
Elämä ja ura.
De Witten vanhemmat olivat opettaja Pieter de Wit ja Jacomijntge van der Beck. Hän opiskeli Delftiläisen asetelmamaalari Evert van Aelstin (1602–1657) opastuksella. Vuonna 1639 de Witte liittyi Alkmaarin Pyhän Luukkaan taidemaalarikiltaan, mutta työskenteli myös Rotterdamissa vuosien 1639 ja 1640 aikana. 
De Witte muutti takaisin Delftiin vuonna 1641 ja työskenteli kaupungissa noin kymmenen vuoden ajan samaan aikaan sisätilojen kuvaamiseen keskittyneiden Nicolaes Maesin, Carel Fabritiuksen, Pieter de Hoochin ja Johannes Vermeerin kanssa. 
Vuonna 1652 de Witte muutti Amsterdamiin, jossa hän meni naimisiin kolme vuotta myöhemmin. Uusi avioliitto oli katastrofi. De Witten vaimo tuomittiin varkaudesta ja häneltä kiellettiin kuudeksi vuodeksi pääsy Amsterdamin kaupunkiin. De Witte kärsi taloudellisista vaikeuksista ja syvistä masennusjaksoista koko elämänsä ajan ja joutui useaan otteeseen maksamaan velkansa työllä. Lopulta de Witte teki itsemurhan kun hänen vuokraisäntänsä vaati vuokrarästien maksua. De Witte aikoi hirttää itsensä Amsterdamin Korsjespoortin sillasta, mutta köysi katkesi ja hän hukkui. Koska kanavat jäätyivät samana yönä hänen ruumiinsa löydettiin vasta 11 viikkoa myöhemmin. De Witten ainoa tunnettu oppilas oli Hendrick van Streek (1659–1720).
Tyyli ja teokset.
De Witteä ja Delftissä samaan aikaan vaikuttaneita Gerard Houckgeestia (1600–1661) ja Hendrik Cornelisz van Vlietia (1611–1675) pidetään Alankomaiden taiteen sisätilojen kuvaamisen mestareina. De Witte aloitti uransa uskonnollisten ja mytologisten aiheiden käsittelijänä. Noin vuonna 1650 hän erikoistui vähitellen sisätilamaalauksiin ja lopulta kirkkojen sisätiloihin. De Witte maalasi myös joitakin muotokuvia, laatukuvia ja varsinkin 1660-luvulta lähtien näkymiä ulkomarkkinoilta. 
De Witten varhaisissa arkkitehtuuria kuvaavissa töissä näkyy vaikutteita Houckgeestiltä. Hän kehitti kuitenkin pian oman tyylinsä ja maalaustekniikkans. De Witte keskittyi erityisesti luonnollisen valon kuvaamiseen. Hänen kuvaamissaan tiloissa on ihmisiä ja usein myös eläimiä. Maalaukset ovat suuria ja niitä hallitsee voimakas perspektiivi. Väripaletti on usein lähes monokromaattisen rajattu. 
De Witte muutettua Amsterdamiin vuonna 1652 kaupungin Nieuwe Kerk ja portugalilainen synagoga olivat tärkeitä inspiraation lähteitä. De Witte oli taitava tilan ja perspektiivin kuvaaja, mutta työskenteli varsinkin uransa loppupuolella kuten aikakauden maisemamaalarit. Monet hänen maalauksistaan eivät kuvaa todellisia kirkkotiloja, vaan ovat yhdistelmä eri tiloista poimittuja arkkitehtonisia piirteitä ja viitteitä.
Karkonoszen piirikunta

Karkonoszen piirikunta (), vuoteen 2021 asti Jelenia Góran piirikunta () on Puolan piirikunta Ala-Sleesian voivodikunnassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 63 591. Piirikunnan viisi maalaiskuntaa ovat Janowice Wielkie, Jeżów Sudecki, Myslakowice, Podgórzyn ja Stara Kamienica ja neljä kaupunkikuntaa ovat Karpacz, Kowary, Piechowice ja Szklarska Poręba. Hallintokeskus Jelenia Góra muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa. Karkonoszen piirikunta on nimetty piirikunnan alueella osittain sijaitsevan Krkonoše-vuoriston () mukaan.
Vuoden 2019 lopussa Karkonoszen piirikunnassa oli 63 591 asukasta, joista 51,6 prosenttia naispuolisia ja 48,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 65 134 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 164 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,8 prosenttia ja eläkeikäisten 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,5 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 422 lasta.
Satulakikla

Satulakikla ("Cichla monoculus") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Satulakikla voi kasvaa korkeintaan 70 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan yhdeksän kilogrammaa. Lajilla on kolme pystysuuntaista tummaa juovaa, jonka vuoksi se sekoitetaan usein "Cichla kelberi"- ja "Cichla pleiozona" -lajeihin. Lajit voidaan kuitenkin erottaa toisistaan kylkiviivan suomuista, joita satulakiklalla on 68–87, "Cichla kelberi" -lajilla 76–83 ja "Cichla pleiozona" -lajilla 84–93.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Satulakiklaa tavataan Brasiliasta, Kolumbiasta, Ranskan Guayanasta ja Perusta. Lajia on myös tuotu Malesiaan, Singaporeen ja Yhdysvaltoihin. Satulakikla käyttää ravinnokseen nuorena katkarapuja ja täysikasvuisena pikkukaloja. Laji voi kutea 3–4 kertaa vuodessa. Yksi kutu kestää noin 2–3 tuntia, jonka aikana naaras munii keskimäärin 50–100 mätimunaa. Satulakikla elää noin 25–28 asteen lämpöisissä vesissä.
Radostów (Świętokrzyskien voivodikunta)

Radostów on kylä eteläisessä Puolassa Rakówin kunnassa Świętokrzyskien voivodikunnassa. Kylässä asui 155 asukasta vuonna 2011. Lähin kaupunki Łagów sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä.
Vuonna 2011 Radostówin asukkaista 48,4 prosenttia oli naispuolisia ja 51,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22,6 prosenttia kylän väestöstä, työikäiset 54,2 prosenttia ja eläkeläiset 23,2 prosenttia. Rakówin kunnan asukkaista 2,7 prosenttia asuu Radostówissa. Radostówin väkiluku on pienentynyt 37 asukkaalla vuodesta 1998, jolloin kylässä asui 192 asukasta.
Miesten Superpesiksen kausi 2004

Miesten Superpesiksen kausi 2004 oli Suomen Pesäpalloliiton järjestämän pesäpallon korkeimman sarjatason Superpesiksen 15. kausi. Kausi alkoi 11. toukokuuta ja päättyi 19. syyskuuta 2004.
Suomen-mestaruuden voitti Sotkamon Jymy, jolle mestaruus oli neljäs peräkkäinen. Sotkamo kukisti loppuottelusarjassa Kiteen Pallo -90:n 2–1. Pronssiottelusarjassa Seinäjoen Maila-Jussit voitti Hyvinkään Tahkon niin ikään 2–1.
Kauden päätteeksi sarjasta putosi edellisen kauden hopeamitalisti Järvenpään Pesis. Sen tilalle nousi Kouvolan Pallonlyöjät.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Sarjajärjestelmä.
Runkosarjassa pelattiin nelinkertainen sarja oman lohkon sisällä sekä kaksinkertainen sarja muiden joukkueiden kanssa. Yhteensä runkosarjassa pelattiin 28 ottelua joukkuetta kohden. Kahdeksan parasta joukkuetta etenivät jatkosarjaan ja neljä viimeistä Superpesiskarsintaan. Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Välierät pelattiin paras viidestä ja mitalipelit paras kolmesta -järjestelmällä. 
Superpesiskarsinnassa runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta. Karsintasarja pelattiin yksinkertaisena ja neljä parasta joukkuetta saivat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2005.
Lohkojako.
Seuraavat joukkueet kohtasivat toisensa neljästi runkosarjassa:
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Jatkosarja.
Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta saivat hyvityspisteitä sijoituksensa perusteella (Sotkamo 6, Kitee 5, Hyvinkää 3, Kuopio 2 ja Nurmo sekä Seinäjoki 1). Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
Pudotuspelit.
Välieräparit muodostettiin jatkosarjan neljästä parhaasta joukkueesta siten, että sarjan voittaja kohtasi neljänneksi sijoittuneen ja toiseksi sijoittunut kolmanneksi sijoittuneen. Välieräsarjojen voittoihin vaadittiin kolme ja mitalipelisarjojen voittoihin kaksi osaotteluvoittoa. 
Superpesiskarsinta.
Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan neljä heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Karsintasarjan neljä parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2005.
Hope Hicks

Hope Hicks (s. 21. lokakuuta 1988 Greenwich, Connecticut) on yhdysvaltalainen poliittisen viestinnän toimija.
Hicks valmistui Southern Methodist Universitysta pääaineenaan englannin kieli. Hän toimi alun perin mallina ja siirtyi viestinnän pariin valmistuttuaan. Hän aloitti New Yorkissa työskentelyn Ivanka Trumpin palveluksessa ja liittyi vuonna 2016 Donald Trumpin presidentinvaalikampanjaan vanhempana viestinnän neuvonantajana. Elokuussa 2017 Hicks ylennettiin Valkoisen talon viestintäpäälliköksi. Hän oli nuorin tehtävään koskaan nimitetty. Helmikuussa 2018 hän luopui tästä toimenkuvasta päivä sen jälkeen kun oli toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneen tiedustelukomitean edessä todistajana tutkimuksissa Venäjän sekaantumisesta Yhdysvaltain presidentinvaaleihin 2020. Hicks oli todistajana myöntänyt kertoneensa satunnaisesti valkoisia valheita presidentin hyväksi. Valkoisen talon viestintäpäällikön tehtävistä luovuttuaan Hicks siirtyi Fox Newsin palvelukseen. Vuonna 2020 hän palasi työskentelemään Trumpin hallintoon tämän avustajana. Hänen viimeinen työpäivänsä Valkoisessa talossa oli 12. tammikuuta 2021.
1. lokakuuta 2020 Hicksin todettiin saaneen tartunnan koronaviruspandemiassa. Hän oli matkustanut Donald Trumpin seurassa useita kertoja Yhdysvaltain presidentinvaalien 2020 kampanjoinnin yhteydessä, viimeksi positiivista koronavirustestitulostaan edeltäneenä päivänä. Sekä Donald että Melania Trumpilla todettiin koronavirustartunta Hicksin sairastuttua. Hicksiä on luonnehdittu yhdeksi Trumpin luotetuimmista neuvonantajista.
Kamienna Góran piirikunta

Kamienna Góran piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 43 239. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Kamienna Góra. Kolme maalaiskuntaa ovat Kamienna Góra, Lubawka ja Marciszów ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Lubawka.
Vuoden 2019 lopussa Kamienna Góran piirikunnassa arvioitiin olevan 43 239 asukasta, joista 51,1 prosenttia naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 45 959 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 30 555 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,6 prosenttia ja eläkeikäisten 23,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 302 lasta.
Syrjäsen mausoleumi

Syrjäsen mausoleumi oli Tampereen Keskustorille viime sotien aikana tehty laatikkomainen rakennus, joka toimi maanalaisen väestönsuojan sisäänkäyntinä. Useita metrejä korkea, vaalea rakennus sijaitsi torin etelälaidalla Commercen ja Palanderin talon vieressä (nyk. Jugendtori). Tamperelaiset kutsuivat sitä ”Syrjäsen mausoleumiksi”, koska se rakennettiin K. V. Syrjäsen toimiessa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Mausoleumi purettiin 1950-luvulla.
Useita Tampere-aiheisia teoksia kirjoittanut tietokirjailija Jari Niemelä on väittänyt, että Syrjäsen mausoleumi olisi kaupungin kaikkien aikojen rumin rakennus. Hän on kuvannut sitä ”onnettoman näköiseksi kolossiksi” ja Lego-palikkaa muistuttavaksi ”hirvitykseksi”.
James Shirley

James Shirley (1596 Lontoo – 1666) oli englantilainen näytelmäkirjailija. Hän oli pari vuotta opettajana koulussa mutta keskittyi sittemmin pelkästään kirjoittamiseen. Pikku runojen lisäksi Shirley kirjoitti 39 näytelmää, lähinnä komedioita (1833 ja 1886), joille tunnusomaista on kekseliäisyys, tekninen valmius, säerakenteen säännöllisyys ja kieli, joka on sukua suurille englantilaisille dramaatikoille.
Shirley jälkimaine perustuu lähinnä hänen lontoolaista hienostoelämää kuvaaviin komedioihinsa, kuten "The Wittie Faire One", "Hyde Park" ja "The Lady of Pleasure". Ne ennakoivat restauraatioajan komediaa. Parhaita tragedioita ovat "The Traytor" ja "The Cardinal".
Kersantti Gonzales

Kersantti Pedro Gonzales () on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan sotilas ja Zorron arkkivihollinen. Johnston McCulleyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1919 taskukirjan tarinassa The Curse of Capistrano.
Kersantti Gonzales on äänekäs, ylimielinen ja äkkipikainen, joka rakastaa viiniä. Hän yrittää kapteeni Ramónin kanssa päästä eroon Zorrosta.
The Curse of Capistrano.
Alkuperäisessä tarinassa kersantti Gonzales on Reina de Los Angelesin armeijan kookassotilas, joka käskyttää Kapteeni Ramónin sotilaita. Hän tapasi Zorron ensi kerran vietettyään iltaa korpraalinsa kanssa nauttien viiniä. Kaksikko taisteli miekoin, kunnes Zorro riisui hänet aseestaan ja pakeni paikalta. Seuraavana päivänä Gonzales kehuu Don Diegolle ja muille, jotka eivät olleet paikalla, kuinka hän sai häädettyä Zorron tiehensä. Zorron käytyä kapteeni Ramónin kimppuun Gonzales sai käskyn kapteenilta lähteä Zorron perään. Hän matkasi sotilaittensa kanssa seuraten jälkiä jonne Zorro olisi voinut mennä useaan kertaan. Hän ei kuitenkaan koskaan löytänyt Zorroa, joka oli onnistunut hämäämään heitä ollen edelleen kapteeni Ramónin läsnä. Kapteeni Ramonin kuoltua Gonzales yrittää kuvernöörin käskystä saada Zorron kiinni.
Sarjakuvissa.
Kersantti Gonzales esiintyi Dynamiten Zorro-sarjakuvissa 2008–2010 välisenä aikana. Hän oli kapteeni Pasqualen pääapuri ja yritti saada Zorron kiinni. Gonzales yritti sarjan aikana lavastaa sankaria tekeytymällä itse Zorroksi.
Gonzales esiintyi 2018 4-osaisessa Zorro: Swords of Hell -sarjakuvassa, jossa hän Dynamite-sarjakuvien tapaan kapteeni Esteban Pasqualen alainen.
Kłodzkon piirikunta

Kłodzkon piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 157 996. Piirikunnan viisi kaupunkikuntaa ovat Duszniki-Zdrój, Kłodzko, Kudowa-Zdrój, Nowa Ruda ja Polanica-Zdrój. Yhdeksän maalaiskuntaa ovat Bystrzyca Kłodzka, Kłodzko, Lądek-Zdrój, Lewin Kłodzki, Międzylesie, Nowa Ruda, Radków, Stronie Śląskie ja Szczytna ja niissä on kylien lisäksi kuusi kaupunkia, jotka ovat Bystrzyca Kłodzka, Lądek-Zdrój, Międzylesie, Radków, Stronie Śląskie ja Szczytna.
Vuoden 2019 lopussa Kłodzkon piirikunnassa arvioitiin olevan 157 996 asukasta, joista 51,7 prosenttia naispuolisia ja 48,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 167 393 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 115 087 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 59,5 prosenttia ja eläkeikäisten 25,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 44,3 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 1 099 lasta.
Ingeborg Marie Sick

Ingeborg Marie (Maria) Sick (17. syyskuuta 1869 Kööpenhamina, Tanska – 14. marraskuuta 1951 Hørsholm, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän osallistui 1888–1900 Kööpenhaminan vapaa seurakunnan toimintaan, mutta julkaisi sen jälkeen kokoelman pieniä kertomuksia. Pienen tauon jälkeen hän julkaisi joukon pitempiä tarinoita, joista tuli suosittuja ja joita käännettiin monille kielille. Lisäksi hän julkaisi runokokoelman "Bölgeslag" (1904) ja satunäytelmän "Prinsessen, der spandt" (1906).
Suomennetut teokset julkaistu nimellä Ingeborg Maria Sick.
Stereotomy

Stereotomy on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin yhdeksäs albumi. "Stereotomy" tuli useimmissa maissa markkinoille 1985, mutta yhtyeen kotisivuilla julkaisuvuodeksi ilmoitetaan kuitenkin 1986. Modernin maailman paineita käsittelevä konseptialbumi sai nimensä Edgar Allan Poen novellista ”Rue Morguen murhat”; teoksessa esiintyvä sana "stereotomy" tarkoittaa ohuiksi lastuiksi leikatun kudoksen säilömistä vahaan.
Kappale ”Where’s the Walrus” sai nimensä yhtyeen sanoittajan Eric Woolfsonin ja radiojuontaja Lee Abramsin käymästä keskustelusta. Abrams piti The Alan Parsons Projectin musiikista mutta antoi mielellään myös parannusehdotuksia. Eräästä sanoituksenpätkästä hän totesi: ”I don’t hear a great lyric. Where’s the Walrus?” (”En tykkää sanoista. Missä on Walrus?”) Tällä hän viittasi The Beatlesin kappaleeseen ”I Am the Walrus”. Osuvasti ”Where’s the Walrus” on instrumentaali.
The Alan Parsons Project oli aiemmin nauttinut suurta suosiota erityisesti Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Saksassa. "Stereotomyn" myyntiluvut jäivät suhteellisen heikoiksi, eikä se tiettävästi myynyt edes hopealevyyn oikeuttavaa määrää missään päin maailmaa, mikä teki siitä siihen mennessä huonoimmin menestyneen The Alan Parsons Projectin albumin. Yhtyeen suosion laskusta huolimatta "Stereotomy" nousi suosituimpien albumien listalle eri puolilla maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Uudessa-Seelannissa sekä useissa manner-Euroopan maissa. Yhtyeen kotimaassa Britanniassa albumi ei sen sijaan noussut listoille lainkaan.
"Stereotomy" sai tuoreeltaan Grammy-ehdokkuudet parhaan instrumentaalikappaleen (”Where’s the Walrus”) ja parhaiden kansitaiteiden kategorioissa. Albumin jälkimaine on kuitenkin ollut kielteinen, ja esimerkiksi "AllMusic"-sivuston mukaan levy ei paria kiinnostavaa instrumentaalia lukuun ottamatta jaksa pitää kuulijan mielenkiintoa yllä. Myös teemaa kritisoidaan ohueksi eikä se ole kuuntelukokemuksessa juurikaan läsnä. Yhtyeen edellisen levyn "Vulture Culturen" ohella "Stereotomya" pidetään usein The Alan Parsons Projectin huonoimpana albumina.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin kirjoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
A-puoli
B-puoli
Biginelli-reaktio

Biginelli-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa aldehydi, asetoetikkahapon esteri ja urea reagoivat muodostaen dihydropyrimidonijohdannaisen. Reaktio on nimetty Pietro Biginellin mukaan, joka julkaisi sen vuonna 1893. Biginelli-reaktiota käytetään muun muassa kalsiumkanavan salpaajien ja alfasalpaajien valmistamiseen.
Reagenssit ja mekanismi.
Biginelli-reaktiossa lähtöaineina ovat urea tai tiourea, asetoetikkahapon esteri ja aldehydi, joka useimmiten on aromaattinen. Useimmiten katalyyttinä käytetään joko proottista happoa kuten vetykloridia tai Lewis-happoa kuten rauta(III)kloridia, mutta myös emäskatalysoituja Biginelli-reaktioita on kehitetty. Käyttämällä kiraalisia katalyyttejä voidaan Biginelli-reaktio suorittaa enantioselektiivisesti.
Biginelli-reaktion ensimmäisessä vaiheessa urea ja aldehydi kondensoituvat aminaaliksi, josta eliminoituu vettä ja muodostuu asyyli-iminiumioni. Seuraavaksi asetoetikkahapon esterin enoli reagoi tämän kanssa ureidiksi. Viimeiset vaiheet ovat aminoryhmän ja ketoryhmän kondensaatio rengasrakenteeksi ja veden eliminaatio.
Clara Burel

Clara Burel (s. 24. maaliskuuta 2001) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 232 marraskuussa 2020. Junioriurallaan hän saavutti kaksi grand slam -finaalipaikkaa kaksinpelissä ja voitti hopeaa nuorten kesäolympialaisissa 2018. Hän saavutti myös junioreiden maailmanlistalla ykkössijan.
Burel pelasi grand slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Australian avoimissa 2019. Vuonna 2020 Burel sai villin kortin Lyonin WTA-turnaukseen maaliskuussa, missä hän hävisi avauskierroksella Jil Teichmannille. Strasbourgissa syyskuussa hän voitti Kateryna Bondarenkon, mutta hävisi toisella kierroksella Zhang Shuaille. Seuraavalla viikolla pelatussa Ranskan avoimissa hän voitti Arantxa Rusin ja Kaja Juvanin, kunnes kolmannella kierroksella hävisi jälleen Zhangille.
Akseli Lipponen

Akseli Bernhard Lipponen (30. heinäkuuta 1879 Viipuri – 2. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, hotellin omistaja ja Suomalaisen puolueen puoluesihteeri.
Akseli Lipposen vanhemmat olivat kauppias Mikko Lipponen ja Katrina Sahipakka ja puoliso vuodesta 1913 Tyyne Alfhild Hellstén. Lipponen kävi seitsemän luokkaa lyseota ja työskenteli "Viipurin" toimituksessa 1899–1905. "Uudessa Aurassa" hän oli toimittaja 1906, "Savottaressa" 1907, "Lounais-Hämeessä" 1908 ja "Uudessa Suomettaressa" 1909–1919. Lipponen oli Suomalaisen puolueen puoluesihteeri 1915–1919 ja hän omisti 40 huoneen "Turistihotelli Suomen" Repolankatu 9:ssä Viipurissa vuodesta 1919. Vuonna 1927 Lipponen palasi Helsinkiin ja toimi sitten "Uusi Suomi" -lehden eduskuntatoimittajana. Hänellä oli useita sanomalehtialan luottamustoimia ja hän oli myös muun muassa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. 
Akseli Lipponen kuoli marraskuussa 1932 53-vuotiaana sydänkohtaukseen.
Akseli Lipponen oli Paavo Lipposen isoisä.
Legnican piirikunta

Legnican piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 166. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on Chojnów. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Chojnów, Krotoszyce, Kunice, Legnickie Pole, Milkowice, Prochowice ja Ruja ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Prochowice. Hallintokeskus Legnica muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Legnican piirikunnalla on yhteistä rajaa Polkowicen, Lubinin, Wołówin, Środan, Jaworin, Złotoryjan ja Bolesławiecin piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Legnican piirikunnassa arvioitiin olevan 55 166 asukasta, joista 50,9 prosenttia naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 54 627 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 51 295 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 18 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61 prosenttia ja eläkeikäisten 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 471 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat lemkot, joita oli yhteensä 645 eli 1,2 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Roza Tamarkina

Roza Vladimirovna Tamarkina (; 23. maaliskuuta 1920 Kiova – 5. elokuuta 1950 Moskova) oli neuvostoliittolainen pianisti.
Tamarkina syntyi juutalaisperheeseen ja aloitti pianonsoiton lapsena Kiovassa. Hän valmistui vuonna 1940 Moskovan konservatoriosta Aleksandr Goldenveizerin pianoluokalta. Samana vuonna hän aloitti Goldenveizerin johdolla täydentävät opinnot, joita jatkoi vuosina 1943–1945 Konstantin Igumnovin johdolla. Julkisen esiintymisen Tamarkina aloitti 15-vuotiaana. Hän sai toisen palkinnon kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa vuonna 1937. Tamarkina oli Emil Gilelsin ensimmäinen vaimo. Pariskunta avioitui vuonna 1940, mutta erosi vuonna 1944.
Tamarkina aloitti opettamisen Moskovan konservatoriossa vuonna 1946. Viimeisessä julkisessa esiintymisessään hän tulkitsi Frédéric Chopinin toisen pianokonserton säveltäjän kuoleman satavuotismuistotilaisuudessa lokakuussa 1949. Chopinin teosten ohella hänen ohjelmistoonsa kuului musiikkia Franz Lisztiltä, Robert Schumannilta, Sergei Rahmaninovilta, Johann Sebastian Bachilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Ludwig van Beethovenilta, Pjotr Tšaikovskilta, Aleksandr Skrjabinilta, Sergei Tanejeviltä ja Johannes Brahmsilta. Tamarkina kuoli vuonna 1950 syöpään.
Romanian kansanterveyslaitos

Romanian kansanterveyslaitos (; lyhennys INSP; ) on Romanian pääkaupungista Bukarestista käsin toimiva valtiollinen kansanterveyden tutkimuslaitos. INSP toimii maan terveysministeriön alaisuudessa. Laitosta johtaa Simona Pârvu.
Romanian kansanterveyslaitoksen organisaatioon kuuluu neljä kansallista tutkimuslaitosta ja sillä on kuusi alueellista toimipistettä (Bukarest, Cluj, Iasi, Timisoara, Targu Mures, Sibiu). Kansallisista tutkimuslaitoksista mainittakoon erityisesti "Romanian kansallinen tartuntatautikeskus" (, lyhenne CNSCBT), joka on vuoden 2020 covid-19-epidemian aikana tuottanut kattavia viikoittaisia katsauksia tautitilanteesta Romaniassa. Testatusti Covid-19-tautiin sairastuneiden viikkotasoitettu lukumäärä nousi heinäkuussa 2020 noin kolminkertaiseksi kevään 2020 tasoon verrattuna. Viikottaisten kuolonuhrien määrä ylitti jo elokuussa 2020 selvästi keväällä 2020 todetun ensimmäisen aallon tason.
Kersantti Garcia

Kersantti Demetrio Garcia () on kuvitteellinen Pueblo de Los Ángelesin armeijan sotilas ja Zorron harmiton arkkivihollinen. Disneyn luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1957 televisiosarjassa Zorro. Sittemmin hahmo on esiintynyt sarjakuvissa ja videopeleissä. Kersantti Garcia on usein eri sarjoissa esitelty lihavana sotilaana, joka on kiinnostunut enemmän ruuasta, kuin velvollisuuksistaan sotilaana.
Zorro (1957–1959).
Kersantti Garcia luotiin Disneyn tuottaman "Zorro"-sarjaa varten, jota esitettiin vuosien 1957–1959 välsenä aikana. Hän oli kapteeni Monastarion alainen, jonka kanssa hän pyrkii saamaan Zorron kiinni. Garcia on kuitenkin erittäin kömpelö ja pitää enemmän ruuasta, kuin toiminnasta. Hän on lisäksi tietämättään Zorron salaisen henkilöllisyyden Diego de la Vegan tuttu, jolle Garcia jakaa välillä salaista tietoa. Hänen unelmana sotilasuransa jälkeen olisi omistaa ravintola.
Sarjakuvissa.
Garcia oli mukana 1970- ja 1980-luvun ranskalaisessa sarjakuvassa, jota käsikirjoitti Jean-Marie Nadaud ja kuvitti Robert Rigot. Tarinat pohjautuivat 1950-luvun Disneyn televisiosarjaan. American Mythology julkaisi tarinat uudelleen 2019 englanniksi käännettynä.
Garcia esiintyi muutaman kerran Topps Comicsin Zorro-sarjakuvassa 1993. Hahmo oli mukana 2010 julkaistussa neliosaisessa Zorro: Matanzas sarjakuvassa.
Muuta.
Kersantti Garcia muistuttaa suurelta osin Johnston McCulleyn luomaa kersantti Gonzalesia, joka esiintyi alkuperäisessä tarinassa. Molemmat hahmot ovat isokokoisia, sekä rakastavat viiniä ja ruokaa. Heillä oli molemmilla kaverisuhde Don Diego de la Vegaan. Sen sijaan Gonzales oli itsevarmempi ja taitavempi miekkailija, eikä kömpelö sotilas, kuten Garcia. Myöhemmin 1990-luvulla Zorron toisessa televisiosarjassa kersantti Jaime Mendoza oli luonteeltaan samankaltainen, kuin Garcia.
John Paul Young

John Paul Young (s. 1950 Glasgow, Iso-Britannia) on australialainen laulaja.
Skotlannissa syntyneen Youngin perhe muutti Australiaan, kun hän oli 11-vuotias. Hänen isänsä soitti pianoharmonikkaa ja äitinsä lauloi. Young aloitti laulamisen Elm Tree -yhtyeessä.
Youngin ensimmäinen single ”Pasadena” ilmestyi vuonna 1972. Young oli mukana Jim Sharmanin ohjaaman rockmusikaalin "Jesus Christ Superstar" australialaisversiossa. 
Young teki yhteistyötä kitaristi Malcolm Youngin isoveljen George Youngin kanssa. George Young ja Harry Vanda tekivät useat John Paul Youngin esittämät kappaleet, kuten ”Yesterday's Hero” (1975), ”I Hate the Music” (1976), ”Standing in the Rain” (1976) ja megahitiksi nousseen ”Love Is in the Air” (1978). 
Young esiintyi säännöllisesti ABC:n musiikkiohjelmassa "Countdown". Young valittiin 
Australian Recording Industry Associationin (ARIA) kunniagalleriaan vuonna 2009. Elämäkertakirja "JPY: The Autobiography" julkaistiin vuonna 2019.
Sasradiningrat IV

Kangjeng Radèn Adipati Sasradiningrat IV (1847–1925) oli Surakartan sulttaanikunnan "patih" () vuodesta 1890 vuoteen 1916. Hänen virassa ollessaan Surakartaa hallitsivat sulttaanit Pakubuwono IX ja Pakubuwono X.
Elämäkerta.
Sasradiningrat IV syntyi vuonna 1847. Hänen isänsä Sasranagara toimi patihin asemassa vuodet 1866–1887. Hänet adoptoitiin kuusivuotiaana jaavalaisen taiteen asiantuntijan K. P. A. Kusumadilagan perheeseen. 
Sasradiningrat IV:n välit oikeaan isäänsä eivät olleet hyvät. Hän oli isänsä 12. poika ja ajautui nuoruudessaan vaikeuksiin useiden epäonnisten naissuhteidensa takia, joista yhdessä toisena osapuolena oli alankomaalainen prostituoitu. Hän avioitui myöhemmin sulttaani Pakubuwono IX:n tyttären kanssa.
Ottoisänsä tavoin myös Sasradiningrat IV itse arvosti elämässään taiteita. Ennen nousuaan patihin asemaan hän oli vuonna 1882 valitsemassa joukkoa surakartalaisia kulttuurillisia artefakteja lainattavaksi siirtomaaisäntä Alankomaiden järjestämään näyttelyyn. Hän myös kirjoitti omaelämäkerrallisen teoksen nimeltä "Serat Dhirilaksita", joka käsitteli hänen elämäänsä 40-vuotiaaksi asti.
Kun Sasranagara kuoli, Sasradiningrat IV:tä ei välittömästi nimitetty uudeksi patihiksi, vaan virkaa toimitti kaksi vuotta Mangunkusuma. Tämä erotettiin joulukuussa 1889, ja Sasradiningrat IV:stä tuli virkaatekevä patih. Hänen asemansa vahvistettiin 25. heinäkuuta 1890.
Patihina Sasradiningrat IV oli edistyksellinen. Virkakautensa alkupuolella lokakuussa 1890 hän perusti Radya Pustaka -nimisen säätiön, jonka tavoitteena oli vaalia ja suojella jaavalaista kulttuuria. Hän nimitti vuonna 1899 Padmasusastra-nimisen oppineen aatelisen pääkirjastonhoitajaksi, rakennutti sairaalan ja köyhäintalon sekä perusti islamilaisen koulun ja museon.
Ensimmäinen jaavalainen eurooppalaistyylinen jousisoitinorkesteri oli Sasradiningrat IV:n perustama. Hän myös järjesti muusikoille, sepille, nukketeatterien esiintyjille ja taidekaivertajille näyttöjä ja jakoi näille todistuksia, jotta näiden oli helpompi löytää työtä.
Sasradiningrat IV:n tilalle patihin asemaan nimitettiin vuonna 1916 Joyonegoro. Hän kuoli vuonna 1925.
The Shadow of Zorro

The Shadow of Zorro on In Uteron kehittämä ja Cryo Interactiven julkaisema toimintaseikkailupeli, joka perustuu kuvitteelliseen Zorro hahmoon. Peli julkaistiin Microsoft Windows- ja PlayStation 2 -alustoille.
Tarina.
Eletään vuotta 1830, kun Pueblo de Los Ángeles on saamassa uuden komentajan, kapteeni Fuertesin. Don Diegon isä Don Alejandro uskoo tunnistaneensa miehen, joka olisi pahamaineinen sotarikollinen, Zaragozan teurastaja. Don Alejandro kukisti mielestään hänet sodassa, jossa Fuertes oli Ranskan puolella. Zorron tehtävänä on tutkia ja selvittää mysteeri. Hän käyttää aseena miekkansa lisäksi erilaisia keinoja, kuten väijymistä, pistoolia ja räjähteitä.
Arvostelut.
"Shadow of Zorro" sai pääosin kielteisiä arvosteluja. Futuregamez.net esimerkiksi antoi pelille arvosanaksi 49 % perustellen pelin näyttäneen huonosti tehdyltä ja moittien myös sen tasonsuunnittelua.
Bhowali

Bhowali on Intian Uttarakhandin osavaltiossa sijaitseva noin 6 300 asukkaan kaupunki, joka kuuluu Nainitalin piirikuntaan. Se sijaitsee 11 kilometrin päässä piirikunnan pääkaupungista Nainitalista. Bhowalissa sijaitsee muun muassa vuonna 1912 perustettu tuberkuloosiparantola, jonka tunnetuimpiin asiakkaisiin lukeutuu Jawaharlal Nehrun vaimo Kamala Nehru.
Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Bhowalin asukasluku oli 6 309 henkeä. Asukkaista noin 85 prosenttia on uskonnoltaan hindulaisia ja 13 prosenttia muslimeita. Kristittyjen määrä jää hieman alle kahden prosentin.
Nkabinde

Nkabinde on eteläafrikkalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Walter Reed National Military Medical Center

Walter Reed National Military Medical Center, lyh. WRNMMC, aikaisemmin National Naval Medical Center) on Yhdysvaltojen asevoimien sotilassairaala Bethesdassa Marylandin osavaltiossa. Sairaalassa on hoidettu useita Yhdysvaltain presidenttejä. Sairaalapaikkoja WRNMMC:sä on 244.
Pennselmann Hits Vol. 2765

Pennselmann Hits Vol. 2765 on Tuohi Klang -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1972.
Jóhann Sigurjónsson

Jóhann Sigurjónsson (1880–1919) oli islantilainen näytelmäkirjailija, Islannin näytelmäkirjallisuuden merkittävä kehittäjä. Hän kirjoitti tanskaksi, mutta osasta tuotantoa on islanninkielinen versio.
Jóhann Sigurjónssonin näytelmistä mainittavia ovat esimerkiksi "Dr. Rung" (1905), "Bóndinn á Hrauni" (1908) ja "Bjaerg-Eyvind og hans hustru" (1911; "Tunturi-Eivind ja hänen vaimonsa", esitetty Suomessa, suom. Martti Aronen), jotka saavuttivat menestystä Euroopan suuremmilla ja varsinkin Skandinavian näyttämöillä. Näytelmien lisäksi Jóhann Sigurjónsson on julkaissut islanninkielisiä runoelmia.
Victor Sjöström on ohjannut 1918 valmistuneen elokuvan "Vuori-Ejvind ja hänen vaimonsa", joka perustuu Jóhann Sigurjónssonin näytelmään.
Runo "Sorg" (1927) on ensimmäinen islanninkielinen vapaamuotoinen runo. Tuula Tuuvan ruotsista suomentamana "Suru" on julkaistu antologiassa "Murtuvien roolien aika: antologia pohjoismaista kirjallisuutta vuosisadan vaihteesta" (Laatusana 1994 ).
Supukit

Supukit ("Biophytum") on käenkaalikasvien (Oxalidaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 80–90 lajia. Lajit elävät trooppisella ja subtrooppisella alueella.
Ernesti Luoma

Ernesti Juho Konstantin Luoma, ent. Grönroos (29. syyskuuta 1856 Nurmijärvi – 30. kesäkuuta 1930 Hollola) oli suomalainen rovasti, kuurojen opettaja ja pitkäaikainen kuurojen koulun johtaja.
Henkilöhistoria.
Luoman vanhemmat olivat värjäri Erik Johan Grönroos ja Maria Olivia Tavén ja puoliso vuodesta 1891 opettaja Helena Ingelius (k. 1924). Luoma tuli ylioppilaaksi 1879 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1883, papiksi hänet vihittiin 1884. Hän toimi opettajana Käyrän kasvatuslaitoksessa 1881–1882, kirkkoherran apulaisena Huittisissa 1884–1890, Hauhon kappalaisena 1890–1894, apulaisjohtajana Hefata-kuuromykkäin koulussa Huittisissa ja Hauholla 1885–1894 ja sitten vuoteen 1926 eli yli 30 vuotta opettajana ja johtajana Jyväskylän kuuromykkäin koulussa, jossa myös hänen vaimonsa työskenteli opettajana. Luoma oli lisäksi kuuromykkäin matkapappi ja hänellä oli useita luottamustoimia, mukaan lukien Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenyys 1904–1907. Rovastin arvon Luoma sai vuonna 1919.
Axel Gabriel Silfverstolpe

Axel Gabriel Silfverstolpe (1762–1816) oli ruotsalainen runoilija ja poliitikko. Hän oli vuodesta 1795 ritarihuoneen sihteeri. Vuoden 1809 vallankaappuksen jälkeen hän osallistui perustuslaki- ja salaisen valiokunnan jäsenenä uusien perustuslakien, varsinkin painovapausasetuksen, valmistamiseen. Hän julkaisi poliittisia lentokirjasia. Silfverstolpen runojen "Dikter" (1801 ja 1810) pääansioina on muodon selkeys. Hänet valittiin 1794 Ruotsin akatemiaan.
Silfverstolpe työskenteli myös hovissa leskikuningatar Sofia Magdalenan hovimestarina ja sihteerinä sekä toimittajana kahdessa lehdessä "Stockholmsposten" ja "Läsning i blandade ämnen". Hän kannatti valistusajan vapaampia aatteita ja perustuslaillista vapautta ja esitti näitä ajatuksia puheessaan liittyessään Akatemiaan.
Clara Tauson

Clara Tauson (s. 21. joulukuuta 2002) on tanskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 139 maaliskuussa 2021. Junioriurallaan hän voitti Australian avointen kaksinpeliturnauksen vuonna 2019 ja saavutti junioreiden maailmanlistalla ykkössijan.
Tauson pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran 16-vuotiaana Luganossa 2019. Grand slam -turnauksen pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2020. Hän päihitti ensimmäisellä kierroksella 21:nneksi sijoitetun Jennifer Bradyn. Toisella kierroksella hän hävisi Danielle Collinsille.
Tauson saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Lyonissa maaliskuussa 2021.
Carl Silfverstolpe

Carl Gudmund Uno Silfverstolpe (31. maaliskuuta 1840 – 3. kesäkuuta 1899) oli ruotsalainen historiantutkija ja runoilija. Palveltuaan ensin upseerina hän siirtyi 1870 virkamieheksi valtioarkistoon, missä hänet 1896 nimitettiin arkkivaariksi. Hän toimitti 1875–1880 aikakauskirjaa "Historiskt bibliotek". Hän julkaisi runoja kokoelman "Några dikter af Astolf" ja käänsi ruotsiksi historiallista kirjallisuutta, muun muassa Alfred Nicolas Rambaudin teoksen "Rysslands historia".
Länsi-Togo

Länsi-Togo on alue Ghanassa Länsi-Afrikassa. Separatistit julistivat alueen itsenäiseksi syyskuussa 2020. Länsi-Togo on ollut Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisön jäsen vuodesta 2017.