tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Natalie Coughlin

Natalie Anne Coughlin (s. 23. elokuuta 1982) on yhdysvaltalainen uimari, kolminkertainen olympiavoittaja ja kahdeksankertainen maailmanmestari. 
Kaliforniassa syntynyt Coughlin opiskeli Carondelet High Schoolissa, Diablo Valley Collegessa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, josta hän valmistui vuonna 2005. Hän voitti kaksi kulta-, kaksi hopea- ja yhden pronssimitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti yhden kultamitalin, kaksi hopeaa ja kolme pronssimitalia. Hän on eniten mitaleita yksittäisissä olympiakisoissa voittanut yhdysvaltalaisnainen. Lontoosta 2012 hän sai yhden pronssin.
Coughlin on olympiamenestyksensä ohella voittanut lukuisia mitaleja uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2001, 2003, 2005, 2007, 2011 sekä uinnin lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 ja 2014.
Coughlin alitti ensimmäisenä naisena minuutin aikarajan (59,58) 100 metrin selkäuinnissa ja ensimmäisenä yhdysvaltalaisnaisena pitkällä radalla 54 sekuntia 100 metrin vapaauinnissa (53,99). Coughlin oli ensimmäinen uimari sitten vuoden 1978, joka voitti viisi Yhdysvaltain mestaruutta samoissa kisoissa (2002).
Coughlin ui Melbournen pitkän radan MM-kisoissa 100 metrin maailmanennätyksen 59,44. Lokakuussa 2007 hän ui myös lyhyen radan ME:n Singaporessa (56,51). Marraskuussa 2001 Coughlin ui lyhyellä radalla New Yorkissa 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksen 2.03,62. Hän oli myös uimassa 4 × 200 metrin vapaauintiviestin maailmanennätystä 7.50,09 Melbournen MM-kisoissa 2007.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Coughlin voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä.
Jessicah Schipper

Jessicah Schipper (s. 19. marraskuuta 1986 Brisbane) on australialainen uimari. 
Schipper voitti pronssimitalin uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa vuonna 2003. Vuonna 2005 hän voitti jo kaksi kultamitalia sekä yhden hopeamitalin ja vuonna 2007 tuli jälleen sama palkintopotti.
Schipper voitti kultamitalin vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Kansainyhteisön kisoissa hänet palkittiin vuonna 2006 Melbournessa kolmella kulta- ja yhdellä hopeamitalilla.
Pekingissä 2008 Schipper voitti kaksi pronssia henkilökohtaisilta perhosuintimatkoilta. Hän sijoittui kolmanneksi sekä 100 että 200 metrin perhosuinnissa. Kultaa Schipper voitti 4 × 100 metrin sekauintimatkalta, jossa ui perhososuuden. Australian muut viestinviejät olivat Emily Seebohm, Leisel Jones ja Lisbeth Trickett.
Rooman MM-kilpailuissa kesällä 2009 Schipper voitti toisen MM-kultansa 200 metrin perhosuinnista ja rikkoi samalla Liu Zigen Pekingissä tekemän ME-ajan 2.04,18 lähes 0,8 sekunnilla. Lisäksi Schipper voitti kilpailuista kaksi hopeaa, 100 metrin perhosuinnista ja 4 × 100 metrin sekauintiviestistä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa. Schipperillä on ollut naisten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanennätys hallussaan aikaisemmin elokuusta 2006 elokuuhun 2008. 
Schipper sai tammikuussa 2005 Australian ritarikunnan mitalin.
Götiitti

Götiitti tai goethiitti, FeO(OH), on rautahydroksimineraali ja sitä syntyy vain veden läheisyydessä. Kemiallisesti se on rauta(III)oksidihydroksidin α-muotoa α-Fe3+O(OH). Mineraalin nimesi Johann Georg Lenz vuonna 1806 saksalaisen runoilijan ja filosofin Johann Wolfgang von Goethen mukaan.
Kiderakenteeltaan götiitti on rombinen. Götiitillä on monia esiintymismuotoja eli se esiintyy prismamaisina kiteitä, ohuina levyinä, onteloissa neulamaisina tai kuitumaisina prismoina, kuitukimpuista muodostuvina tai multamaisina massoina. Väriltään götiitti on kellertävä, punertava tai ruskeanmusta. Viiru on punertavan- tai ruskehtavankeltainen ja kiilto on kiteissä metallikiilto ja ohuissa kuiduissa silkkikiilto, mutta multamaiset muunnokset ovat kiillottomia. Ohuet kuidut ovat myös läpikuultavia. Götiitin kovuus on 5–5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 3,3–4,3 g/cm³ riippuen esiintymisasusta. Kidejärjestelmä on ortorombinen.
Götiittiä esiintyy hapetussedimenteissä, kuten esimerkiksi limoniitissa. Sitä voi myös syntyä rautarikkaista mineraaleista muuttumisen tuloksena. Rautapitoiset kivimineraalit, sulfidit tai karbonaatit voivat olla lähtöaineksina.
Oussama Mellouli

Oussama Mellouli (; s. 16. helmikuuta 1984 La Marsa, Tunis) on tunisialainen uimari ja olympiavoittaja.
Ura.
Melloulista tuli Pekingissä 2008 ensimmäinen tunisialainen uinnin olympiavoittaja. Kulta oli vasta maan toinen olympialaisten historiassa. Ensimmäisen oli voittanut Mohammed Gammoudi miesten 5 000 metrin juoksussa Méxicossa 1968. Mellouli voitti Pekingissä 1 500 metrin vapaauinnin jättäen toiseksi Australian Grant Hackettin, joka haki kolmatta perättäistä kultaansa matkalta. Lontoossa 2012 Mellouli voitti toisen olympiakultansa, tällä kertaa 10 kilometrin avovesiuinnissa. Melloulista tuli näin kaikkien aikojen ensimmäinen uimari, joka on voittanut olympiakultaa sekä altaassa että avovesiuinnissa. Hänestä tuli myös ensimmäinen uimari, joka saavuttaa samoissa olympialaisissa mitalin sekä uinnissa että avovesiuinnissa, sillä hän voitti Lontoossa myös pronssia 1 500 metrin vapaauinnissa.
Mellouli saavutti yhden pronssimitalin uinnin maailmanmestaruuskilpailussa 2003 ja kaksi pronssimitalia 2005. Lyhyen radan MM-kilpailuissa 2004 hän voitti 400 metrin sekauinnin ja sijoittui pronssille 200 metrin sekauinnissa. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa hän voitti alun perin kultaa 800 metrin vapaauinnissa ja hopeaa 400 metrin vapaauinnissa. Hän kuitenkin menetti mitalinsa jälkeenpäin kun selvisi hänen antaneen positiivisen dopingnäytteen jo marraskuussa 2006. Hän sai 18 kuukauden kilpailukiellon, joka merkittiin alkaneeksi 30. marraskuuta 2006.
Rooman MM-kilpailuissa 2009 Mellouli voitti 1 500 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden ajalla 14.37,28. Lisäksi hän sai hopeaa 400 ja 800 metrin vapaauinnissa. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai kultaa 1 500 metrin vapaauinnissa ajalla 14.24,16, hopeaa 400 metrin sekauinnissa sekä pronssia 200 ja 400 metrin vapaauinnissa. Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Mellouli voitti kultaa 5 kilometrin avovesiuinnissa ja saavutti pronssia 10 kilometrillä. Dohan lyhyen radan MM-kilpailuissa 2014 hän sai hopeaa 1 500 metrin vapaauinnissa.
Mustatuppinokka

Mustatuppinokka, aikaisemmalta nimeltään pikkutuppinokka ("Chionis minor") on Etelämantereen tuntumassa elävä rantalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 38–41 senttiä, siipien kärkiväli 74–79 senttiä. Koiras painaa 530–610 grammaa ja naaras 460–530 grammaa. Muistuttaa sukulaistaan keltatuppinokkaa mutta tästä poiketen sen nokka ja heltta ovat mustat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen.
Laji elää Intian valtameren eteläisillä saarilla lähellä Etelämannerta: Etelä-Afrikalle kuuluvalla Prince Edward Islandilla, Ranskan territoriolla Crozetsaarilla ja Kerguelenilla sekä Australian territoriolla Heard Islandilla. Heard Islandin mustatuppinokat muodostavat oman kotoperäisen alalajinsa "C. m. nasicornis". Maailman populaatio on kooltaan 13 000–20 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Mustatuppinokan elinympäristöä ovat lintu- ja hyljeyhdyskunnat saarten rannoilla. Myös ihmisasutuksen tuntumassa.
Lisääntyminen.
Mustatuppinokka pesii lintu- ja hyljeyhdyskunnissa. Pesä on kallion- tai maankolossa tai lohkareen alla. Kermanvärisiä ja ruskeatäpläisiä munia on tavallisesti 2 tai 3. Haudonta kestää noin 30 päivää. Poikaset lentävät 7–8 viikon ikäisinä. Mustatuppinokka saavuttaa sukukypsyyden 3–5-vuotiaana.
Ravinto.
Mustatuppinokka on kaikkiruokainen. Se syö muun muassa leviä, kaloja, raatoja, jätteitä, linnunmunia- ja poikasia, eläinten ulosteita ja muita jätöksiä, pikkujyrsijöitä, selkärangattomia, hylkeen maitoa, verta ja varastaa ruokaa muilta linnuilta.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2008

Vuoden 2008 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin Valencian Palau Velódromo Luis Puig -areenalla Espanjassa 7.–9. maaliskuuta 2008. Kisoihin ilmoittautui 159 IAAF:n jäsenvaltiota, mikä oli sisäratojen maailmanmestaruuskilpailujen ennätys.
Hakuprosessi.
IAAF valitsi kisojen järjestäjäkaupungiksi Valencian 13. marraskuuta 2005 Moskovassa, Venäjällä pitämässään kokouksessa.
Rahapalkinnot.
IAAF jakoi lajien voittajille 40 000 dollarin suuruisen rahapalkinnon. Toiseksi sijoittuneet saivat 20 000, kolmanneksi 10 000, neljänneksi 8 000, viidenneksi 6 000 ja kuudenneksi sijoittuneet 4 000 dollaria. Viesteissä palkkiosumma jaettiin osallistujien kesken. Mahdollisesta maailmanennätyksestä oli luvattu 50 000 dollarin palkinto.
Moniottelijat.
IAAF kutsui sekä miesten seitsenotteluun että naisten viisiotteluun kahdeksan kilpailijaa, joista neljä valittiin edellisvuoden ulkoratojen maailmantilaston pohjalta ja neljä hallikauden tilaston perusteella. Jamaikan Maurice Smith oli kutsuttu kilpailuun, mutta joutui luopumaan 29. helmikuuta loukkaantumisen vuoksi. Hänen tilalleen valittiin sisäratojen maailmantilastossa yhdeksäntenä ollut Viron Andres Raja.
Kobolttihohde

Kobolttihohde eli koboltiitti (kemialliselta nimeltään kobolttiarseenisulfidi CoAsS) on kobolttimalmimineraali. Kiderakenteeltaan kobolttihohde on kuutiollinen, mutta kiteet voivat esiintyä myös oktaedreinä tai pentagonidodekaedreina tai näiden yhdistelminä. Kobolttihohde on väriltään tinanvalkea, punertavan teräksen harmaa tai harmahtavan musta. Viiru on harmaa tai musta ja kiilto on metallinhohtoinen. Kobolttihohteen kovuus on 5,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 6,0–6,4 g/cm³.
Kobolttihohdetta esiintyy hydrotermisissä juonissa tai metamorfisissa kivissä. Kobolttihohde on myös tärkeä kobolttimalmimineraali. Se voi sisältää pieniä määriä rautaa.
Iva Zanicchi

Iva Zanicchi (s. 18. tammikuuta 1940 Ligonchio, Italia) on italialainen laulaja.
Iva Zanicchin ura alkoi vuonna 1962 Castrocaron uusien äänten festivaalissa, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän voitti San Remon musiikkifestivaalit vuonna 1967 kappaleella "Non pensare a me", vuonna 1969 laululla "Zingara" ja jälleen vuonna 1974 kappaleella "Ciao cara, come stai?" Vuonna 1969 hän edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa Madridissa kappaleella "Due Grosse Lacrime Bianche". Hän sijoittui kolmanneksitoista. Kilpailua seurasi konsertti Pariisin Olympia-teatterissa ja kiertue Yhdysvalloissa, Kanadassa, Etelä-Amerikassa ja Neuvostoliitossa. Zanicchi esiintyi myöhemmin myös Australiassa ja Japanissa. 
Toukokuussa 2008 hän nousi Euroopan parlamenttiin varasijalta Forza Italia -puolueen edustajana.
Saksan Grand Prix 1984

Saksan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. elokuuta 1984 Hockenheimringilla Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden neljäs.
Aika-ajo.
Alain Prost otti paalupaikan ajalla 1.47,012, joka merkitsi keskinopeutta 228,658 km/h. Seuraavina olivat Elio de Angelis, Derek Warwick, Patrick Tambay ja Nelson Piquet.
Keijo Rosberg sai lähtöruudun 19. Aika-ajoa häiritsi sade, joka ei tuntunut loppuvan lainkaan. Rosberg harmitteli kiirehtineensä turhaan radalle vasta sateen jälkeen, sillä silloin siellä oli vain mahdoton tungos.
Kilpailu.
Muutama minuutti ennen starttia Alain Prostin auton bensiinipumppu rikkoutui ja hän joutui ottamaan ajokikseen vara-auton. Prost otti kilpailun alussa johtopaikan. Sitten Nelson Piquet pääsi ohitse ja johti kilpailua 23. kierrokselle asti, jolloin auton vaihdelaatikko rikkoutui. Prost nousi uudelleen kilpailun johtoon ja hän pystyi pitämään sijoituksensa maaliin saakka. Kilpailussa oli mukana 26 autoa, joista vain 10 selvisi maaliin.
Kilpailun jälkeen Prost kertoi, että hänellä oli Niki Laudan kanssa sopimus, että jos McLaren-tallilla olisi kaksoisjohto kymmenen kierrosta ennen maalia, niin johdossa oleva saa ottaa voiton. Kaikki eivät sopimuksen olemassaoloon uskoneet, sillä Prost ja Lauda eivät siihen saakka olleet olleet parhaimpia ystäviä.
Lars Saabye Christensen

Lars Saabye Christensen (s. 21. syyskuuta 1953 Oslo) on norjaksi kirjoittava norjalais-tanskalainen kirjailija, jonka julkaisuihin kuuluvat muiden muassa romaanit "Velipuoli" (2001) ja "Malli" (2007). 
Christensen on luonut laajan tuotannon, joka käsittää romaanien ohella novelleja, runoja, näytelmäkirjallisuutta ja lastenkirjallisuutta.
Christensen syntyi Oslossa ja kasvoi Norjassa. Hän on Tanskan kansalainen, mutta kirjoittaa norjaksi. Hänelle myönnettiin vuonna 2002 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto teoksesta "Velipuoli".
Canon EF-S 18–55mm

Canon EF-S 18–55mm on Canonin valmistama zoom-objektiivi. Siinä on EF-S -kiinnitys, ja se sopii Canonin pienikennoisiin digitaalisiin järjestelmäkameroihin, kuten Canon EOS 350D:hen ja 400D:hen.
Objektiivista on kaksi eri versiota, joista toisessa on Canon USM -ultraäänimoottori, joka mahdollistaa käytännössä äänettömän ja perusversiota nopeamman tarkennuksen. Edullista perusversiota ei myydä erikseen, vaan se sisältyy useisiin Canonin järjestelmäkamerapakkauksiin ns. kit-objektiivina. Ultraäänimoottorittomasta objektiivista on julkaistu kaksi versiota, joista uudemmassa on korjattu aikaisemman version terävyysongelmia. 
Objektiivista on valmistettu myös kuvanvakaimellinen versio, jota on myyty Canon EOS 450D:n, Canon EOS 1000D:n ja Canon EOS 500D:n kanssa. Tässä versiossa terävyys on testien perusteella aiempaa parempi. 
Objektiivin edullinen hinta näkyy sekä objektiivin tuottamassa kuvanlaadussa, että rakenteen kestävyydessä. Objektiivi on linssejä lukuun ottamatta kokonaan muovista valmistettu. Monista Canonin objektiiveista poiketen EF-S 18–55mm valmistetaan Taiwanissa eikä Japanissa. Objektiiviilla otetuissa kuvissa esiintyy runsaasti väriaberraatiota ja laajakulmapäässä tynnyrivääristymän määrä on huomattava. Terävyys ei myöskään ole huippuluokkaa, mutta objektiivin ominaisuudet täyttävät silti yleensä aloittelevan kuvaajan tarpeet.
John Amaechi

John Ekwugha Amaechi (s. 26. marraskuuta 1970 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on brittiläinen koripalloilija. 
Amaechi varttui Britanniassa Stockportissa Suur-Manchesterin alueella. Hänen isänsä oli nigerialainen igbo ja äitinsä englantilainen. Hän kasvoi 2,08 metrin mittaiseksi.
Amaechin NBA-ura alkoi, kun hän pääsi vuonna 1995 Cleveland Cavaliersiin. Hän pelasi jonkin aikaa Euroopassa ennen kuin palasi Yhdysvaltoihin ja pääsi Orlando Magiciin (1999–2001) ja Utah Jazziin (2001–2003). Hän kieltäytyi vuonna 2000 Los Angeles Lakersin sopimuksesta.
Amaechi kertoi kirjassaan "Man in the Middle" avoimesti homoudestaan helmikuussa 2007. Se otettiin yleisön ja koripalloilijatovereiden keskuudessa vastaan ristiriitaisin tuntein. Entinen NBA-tähti Tim Hardaway kertoi inhoavansa homoja, mutta myös hyväksyviä kommentteja esittivät muiden muassa Steven Hunter, Grant Hill, Shaquille O’Neal ja Shavlik Randolph.
Lasiavain-palkinto

Lasiavain-palkinto () on vuosittain myönnettävä palkinto parhaalle pohjoismaiselle rikosromaanille. Palkinto on myönnetty vuodesta 1992 alkaen.
Aluksi palkintoon liittyi kielivaatimus, joten palkinnosta olivat kilpailemassa ainoastaan ruotsalaiset, norjalaiset ja tanskalaiset kirjat. Suomenkieliset dekkarit hyväksyttiin mukaan palkinnon piiriin vuonna 1997 ja islantilaiset vuonna 2000. Edelleen kirja hyväksytään Lasiavain-ehdokkaaksi vain, mikäli se on luettavissa – joko alkuperäisteoksena tai käännöksenä – ruotsiksi, norjaksi tai tanskaksi. Palkinto on saanut nimensä yhdysvaltalaisen Dashiell Hammettin "Lasiavain"-dekkariklassikon () mukaan. 
Lasiavain-palkinnon myöntää dekkarijärjestö Skandinaviska Kriminalsällskapet (SKS).
Palkitut.
Lähde (1992–2019)
Rock am Ring

Rock am Ring on Nürburgringin kilparadalla Saksassa kesäisin järjestettävä kolmipäiväinen metalli- ja rockmusiikkifestivaali, joka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985.
Nürnbergin EasyCredit-Stadionilla tai sen lähiseudulla järjestetään samaan aikaan rinnakkainen Rock im Park -festivaali. Vuonna 1993 se järjestettiin Itävallan Wienissä ja vuosina 1994–1996 Münchenissä käytöstä poistetulla München-Riemin lentoasemalla ja siitä vuotta myöhemmin Münchenin olympiastadionilla. 
Kolmen päivän tapahtumassa kaikki artistit esiintyvät Nürburgringillä ja Nürnbergissä. Rock am Ring ja Rock im Park ovat yhdessä suurin musiikkifestivaali Saksassa ja yksi suurimmista maailmassa. Yhteiskävijämäärä oli 150 000 vuonna 2007.
Itävallan Grand Prix 1984

Itävallan Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. elokuuta 1984 Österreichringilla Itävallassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden neljäs.
Aika-ajo.
Tällä kaudella McLarenit, Lotukset, Renaultit ja toinen Brabham eli Nelson Piquet olivat muodostaneet seitsikon, joka oli aina kärjessä. Nelson Piquet kiersi 5942 metrin pituisen radan ennätysajassa 1.26,173, sillä irtosi kauden kuudes paalupaikka. Keskinopeudeksi muodostui 248,235 km/h. Alain Prost sai toisen lähtöruudun, vaikka hajotti kisa-autonsa moottorin heti aika-ajon ensimmäisellä kierroksella. Vara-autollaan hän ei pystynyt parempaan. Seuraavat sijat saivat Elio de Angelis, Niki Lauda ja Patrick Tambay.
Keijo Rosberg oli Williamsillaan yhdeksäs. Hän käytti molemmat rengaskerrat heti aika-ajon alussa, sillä jo 20 minuutin jälkeen radalla oli öljyä, eikä nopea kierros silloin enää olisi onnistunut. Öljyläikkiä radalla saivat aikaan turbomoottorit, jotka rikkoutuivat helposti 900 hevosvoimaan asti viritettyinä. Kauden aikana oli harjoituksissa ja kilpailuissa hajonnut jo noin 60 moottoria. Tässäkin aika-ajossa Andrea de Cesaris poksautti Ligierinsä moottorin. Hän jatkoi kuitenkin menoaan levittäen moottorista valuvan öljyn pitkin rataa. Öljyläikkään ajaneilla kuljettajilla ei juuri ollut mahdollisuuksia parantaa aikaansa.
Kilpailu.
Kauden 12. MM-osakilpailu ajettiin pilvipoutaisessa säässä 25 asteen lämmössä. Startissa Elio de Angelis jäi seisomaan paikoilleen muiden rynnistäessä liikkeelle. Prost sai parhaan lähdön ja Piquet oli hänen kannassaan. Keijo Rosberg pujotteli onnistuneesti eteenpäin ja oli ensimmäisen kierroksen puolivälissä jo viides. Maalilinjalla heiluivat kuitenkin punaiset liput ja startti ja ensimmäinen kierros mitätöitiin. Keskeyttämisen syynä oli de Angeliksen jääminen lähtöruutuun.
Puolen tunnin tauon jälkeen kilpailu aloitettiin alusta yhdellä kierroksella lyhennettynä. Piquet starttasi kärkipaikalle ja hänen peräänsä säntäsivät Prost, Tambay ja Warwick. Prost osui kuitenkin öljyläikkään ja hän ajoi ulos 28. kierroksella. Oli Laudan vuoro alkaa ahdistella Piquet'ä. Lauda ohitti sisäkaarteen kautta Piquet'n 40. kierroksella. Piquet alkoi jäädä kierros kierrokselta. Viimeisen kymmenen kierroksen ajan Laudan autosta puuttui nelosvaihde, mutta hän pystyi pitämään johtonsa, sillä Piquet'n auton renkaat olivat aivan lopussa.
Rauno Ruuhijärvi

Rauno Vesa Ruuhijärvi (4. syyskuuta 1930 Hankasalmi – 18. kesäkuuta 2022 Vantaa) oli suomalainen kasvitieteen apulaisprofessori ja luonnonsuojelija. Hän opetti Helsingin yliopistossa kasviekologiaa ja ympäristönsuojelua vuosina 1963–1994. Ruuhijärvi toimi Lammin biologisen aseman esimiehenä yli 30 vuoden ajan.
Ruuhijärvi valittiin Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajaksi vuonna 1978, ja hän jatkoi tehtävässä kahdentoista vuoden ajan. 
Ruuhijärvi osallistui useisiin valtion korkeakoulutuksen suunnittelu- ja opintouudistuskomiteoihin ja hänellä oli lukuisia tehtäviä tiede- ja muissa yhteisöissä. Hän on julkaissut yli 100 teosta Pohjois-Suomen soista, kasviekologiasta ja luonnonsuojelusta. Vuonna 1991 hän sai professorin arvonimen ja vuonna 1989 hänelle myönnettiin Joensuun yliopiston kunniatohtorin arvo. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Suomen Tiedeakatemian jäseneksi. Ruuhijärvi sai Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnon vuonna 1994 ja Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Bonnie Bedelia

Bonnie Bedelia Culkin (s. 25. maaliskuuta 1948 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Varhainen elämä.
Bedelia on näyttelijöiden Macaulay, Kieran ja Rory Culkinin täti.
Ura.
Bedelia oli ehdolla Golden Globen saajaksi vuonna 1984 ja kahden Emmy-palkinnon saajaksi vuosina 1994 ja 2000.
Yksityiselämä.
Bedelia meni naimisiin Michael McRaen kanssa vuonna 1995. Hänellä on kaksi poikaa.
Vanamo-seura

Vanamo-seura eli Suomen Biologian Seura Vanamo ry. on yleisbiologinen tieteellinen yhdistys. Se toimii biologien yhdyssiteenä ja pyrkii edistämään biologista tutkimusta ja suomen kielen käyttöä biologian alalla. Seura on perustettu 1897, ja perustajiin kuului muun muassa Aukusti Juhana Mela, joka oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Seuran alkuaikojen merkittävintä työtä oli suomenkielisen kasvi- ja eläintieteellisten tiedesanojen luominen. Seuran yhteydessä toimii myös Putkilokasvien nimistötoimikunta.
Seura julkaisee Luonnon Tutkija -lehteä, joka perustettiin Luonnon Ystävä -nimisenä ja alkoi ilmestyä 1897 päätoimittajanaan Vanamon varapuheenjohtaja Kaarlo Mainio Levander.
Puheenjohtajat.
Vanamo-seuran puheenjohtajina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Mari Devon

Mari Devon (s. 1960) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura.
Usein Jane Alan nimellä tunnettu Devon on tehnyt uransa aikana useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Mobile Suit Gundam, Teknoman, Liikkuva linna, Digimon ja Love Hina. Alkuperäisiä ääniä Mari Devon on kuitenkin tehnyt 1990-luvulta asti, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa James Bond Junior vuotta myöhemmin hän sai kenties tunnetuimman roolinsa Batmanistä Summer Gleesonina. Muita animaatiosarjoja joihin hän on lainannut ääntään ovat Bittipää, Batman of the Future ja The Zeta Project. 2000-luvulla Devon on tehnyt myös äänirooleja videopeleihin.
Worlds Collide

Worlds Collide on metalliyhtye Apocalyptican kuudes studioalbumi, joka ilmestyi 15. syyskuuta 2007. Albumi sisältää singlenäkin julkaistun kappaleen I'm Not Jesus.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kurttukaali

Kurttukaali eli savoijinkaali ("Brassica oleracea" var. "sabauda") on tavallisen keräkaalin näköinen, mutta kupu on pienempi ja lehdet epätasaisesti kuopikkaat. Päällimmäiset lehdet ovat tummemmat, sisimmät kellanvaaleat. Muiden tummanvihreiden kasvisten tapaan siinä on runsaasti K-vitamiinia.
Kurttukaalin maku on miedompi kuin muiden kaalien. Se kypsyy nopeammin kuin keräkaali.
Savoijinkaali on saanut nimensä Ranskassa lähellä Italian ja Sveitsin rajaa sijaitsevasta Savoijin alueesta.
Janne Moilanen

Janne Moilanen (s. 24. kesäkuuta 1978 Mikkeli) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Moilanen edusti viimeisenä seuranaan Veikkausliigan FC Lahtea, jonne hän siirtyi kauden 2006 jälkeen FC Trollhättanista Ruotsista. Hän vakiinnutti heti paikkansa Lahden avauskokoonpanossa keskuspuolustajan pelipaikalla, vaikka hänet alun perin hankittiin keskikenttäpelaajaksi. Moilanen toimi kautena 2007 FC Lahden varakapteenina.
Viktor Granlund

Viktor Granlund (3. joulukuuta 1891 Vaasa – 9. toukokuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti.
Perhe.
Granlundin vanhemmat olivat rakennusmestari Johan Granlund ja Ida Maria Skinnar. Granlund vihittiin vuonna 1918 avioliittoon Signe Siveä Sanelma Johanssonin kanssa.
Opinnot.
Granlund kävi kansakoulun ja suoritti kauppakoulun Praktiska skolanissa Helsingissä. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi.
Vaasalainen konttoristi Granlund liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. lokakuuta 1915. Sieltä hänet komennettiin 17. maaliskuuta 1916 Saksan meriesikunnan määräämiin tehtäviin Englantiin ja myöhemmin värväys- ja asekuljetustoimiin Suomeen. Suomessa hänet vangittiin 19. toukokuuta 1916 ja vietiin Špalernajan vankilaan Pietariin, josta hän muiden kalterijääkärien tavoin vapautui Venäjän vallankumouksen alettua 12. maaliskuuta 1917.
Vapauduttuaan Granlund oli mukana suojeluskuntatyössä Vaasan ympäristössä ja aseiden kuljetuksessa Etelä-Pohjanmaalla. Hän osallistui muun muassa aselaiva S/S Equityn lastin vastaanottamiseen Vesterössä 31. lokakuuta 1917. 27. tammikuuta 1918 hänet komennettiin opettajaksi eversti Bergin johtamille sotilaskursseille Jalasjärvelle ja helmikuussa koulutusupseeriksi Vöyrin sotakouluun.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Granlund osallistui sisällissodan alussa venäläisten aseistariisuntaan Ilmajoella. Hänet määrättiin maaliskuussa Etelä-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Komppanianpäällikkönä hän otti osaa Tampereen, Laitikkalan ja Alvettulan taisteluihin. 1. toukokuuta 1918 hänet siirrettiin rykmentin täydennyspataljoonan komentajaksi.
Sisällissodan jälkeinen aika.
10. heinäkuuta 1918 Granlund siirrettiin Jääkärirykmentti n:o 5:een, joka nimettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Granlund toimi sen 6. komppanian päällikkönä. Granlund erosi armeijan palveluksesta 28. joulukuuta 1918 ja siirtyi Kahma &amp; Co -yrityksen palvelukseen. Granlund kuoli 9. toukokuuta 1919 Helsingissä keuhkokuumeeseen.
Komisario Morse

Komisario Morse ("Inspector Morse") on brittiläisen Colin Dexterin luoma kuvitteellinen poliisi. Morse esiintyy alun perin kolmessatoista dekkarissa, jotka Dexter kirjoitti vuosina 1975–1999. Kirjojen tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Dexterin kotikaupunkiin Oxfordiin.
Morse saavutti suurta suosiota myös televisiosarjassa "Komisario Morse", jota esitettiin ITV:llä vuosina 1987–2000. Sarjassa Morsea näytteli John Thaw ja konstaapeli Lewisia Kevin Whately. Dexter itse nähtiin lähes jokaisessa jaksossa cameoroolissa. Tunnusmusiikin sarjaan sävelsi Barrington Pheloung. Whately jatkoi myöhemmin Lewisina spin-off-sarjassa "Komisario Lewis". 
Ylikomisario Morsen varhaisvuosista poliisina kertoo televisiosarja "Nuori Morse", jossa Morsea näyttelee Shaun Evans.
Dexter paljasti Morsen etunimen (Endeavour) vasta sarjan toiseksi viimeisessä kirjassa. Harvinainen etunimi tulee tutkimusmatkailija James Cookin laivasta HMS Endeavourista.
Satsanga Records

Satsanga Records oli Jukka Kuoppamäen perustama, vuosina 1973–1979 toiminut suomalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön julkaisujen pääpaino oli alusta alkaen iskelmämusiikki, mutta sen kautta ilmestyi myös joitakin epäkaupallisempia ja tyyliltään marginaalisempia julkaisuja. Kuoppamäki keksi yhtiön nimen joogafilosofiasta. "Satsanga" tarkoittaa, että kun ihminen on tekemisissä hyvän kanssa, se johtaa häntä hyvään.
Satsangan ahkerin levyttäjä oli sen johtaja Kuoppamäki, joka teki aktiivisesti kappaleita myös muille yhtiön artisteille. Kuoppamäki oli myös levy-yhtiön kaupallisesti menestynein artisti. Iskelmiä yhtiölle levyttivät myös muun muassa Anita Hirvonen, Piritta Perälä ja Seppo Hanski. Noin kuuden toimintavuotensa aikana yhtiö julkaisi yli sata albumia ja yli viisikymmentä singleä.
Monen muun pienen 1970-luvun jälkipuoliskolla toimineen levy-yhtiön lailla merkittävä osa Satsangankin julkaisuista oli ns. huoltoasemakasetteja, jotka sisälsivät levy-yhtiön artistien päivän hittilevytyksistä tekemiä cover-versioita. Satsangan kohdalla näitä levytyksiä julkaistiin "Mitä Suomi soittaa" -levysarjassa, jota ilmestyi neljätoista osaa vuosina 1975–1978.
Satsangan toiminta päättyi varojen puutteeseen vuonna 1979. Nykyään Satsangan katalogin oikeudet omistaa lähes kokonaan Rocket Records, joka on tuottanut yhtiön vanhoista levyistä cd-julkaisuja.
Georg Alholm

Georg Edvard Alholm (ent. Ahlholm, 6. lokakuuta 1891 Helsinki – 31. heinäkuuta 1959) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.
Alholm lähti Max Hanemannin suostuttelemana Saksaan jääkärioppiin Jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille. Sinne hän aloittikin matkansa alkuvuodesta 1916. 
Helsingistä aloitettu matka vei Lapuan kautta, jossa hän tapasi itsensä Vihtori Kosolan. Lapualla hänet pidätettiin ja kuljetettiin Helsinkiin Katajanokan tutkintavankilaan ja edelleen Pietariin Špalernajan vankilaan. Špalernajasta hän vapautui muiden kalterijääkärien tavoin Venäjän vallankumouksen myötä 12. maaliskuuta 1917. Sen jälkeen hän katosi maan alle seuraamaan tilanteen kehittymistä. Syyskuussa 1917 hän päätti lähteä kohti Saksaa todettuaan menon Helsingissä olevan vaarallista. 
Jääkäripataljoona 27:n Lockstedtin leirille hän saapui 13. marraskuuta 1917, muutama päivä tulonsa jälkeen hänet siirrettiin muutaman kaverinsa kanssa Libauhun tykistökoulutukseen. Suomeen (Vaasaan) palasi Alholm jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Vaasasta hän joutui Pietarsaaren tykistökouluun yhdessä muiden tykkimiesten kanssa.
Sisällissodassa Ahlholm otti osaa tykinjohtajana ja myöhemmin patterinvääpelinä jääkäritykistön 2. patterissa ja myöhemmin jääkäritykistöprikaatin 4. patterissa Pitkäjärven, Oriveden, Kangasalan ja Lempäälän taisteluihin sekä Tampereen, Viipurin ja Haminan valtauksiin.
Sodan jälkeen hän kirjautui Suomen tykistökouluun ja koulusta valmistuttuaan palveli Hämeen kenttätykistörykmentti N:o 1:ssä nuorempana upseerina saksalaisen tykistöntarkastajan adjutanttina. Hänet siirrettiin kenttätykistörykmentti 3:een 25. marraskuuta 1918 toimien ensin adjutanttina ja sen jälkeen nuorempana upseerina ja lopulta 12. heinäkuuta 1923 alkaen patterin päällikkönä. 30. tammikuuta 1934 hänet määrättiin rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Hän toimi Huoltokoulun johtajana ja kertausharjoitusosaston päällikkönä 15. kesäkuuta 1935 – 20. kesäkuuta 1936. Sotilaskoulutukseen hän osallistui Harjoituseskadroonan ratsastuskursseille 1919, tykistöupseerin täydennyskursseille 1920, taistelukoulun komppaniapäällikkökursseille 1928.
Luottamustehtävissä hän toimi kenttätykistörykmentti 3:n kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1931–1932 ja 3. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä 1937.
Georg Alholmin poika oli suurlähettiläs Björn-Olof Alholm.
Uusi Laulu

Uusi Laulu, myöhemmin Aloha!, oli suomalainen musiikkilehti, joka aloitti ilmestymisensä vuonna 1975. Viimeinen lehti julkaistiin 1986. Lehteä julkaisu alun perin Ohjelmakeskus ja sen vastaavana päätoimittajana toimi Asko Heinonen. Lehden ensimmäinen numero sisälsi lähes yksinomaan poliittisten laulujen nuotteja ja sanoituksia. Lehdessä julkaistiin myös näyttävästi aukeaman vetoomus Helsingin laulufestivaalit -tapahtumaan liittyen, jossa vetoomuksen allekirjoittaneet kulttuurivaikuttajat vetosivat "imperialisminvastaisen solidaarisuuden, rauhan ja edistyksen puolesta".
Vuoden 1975 kolmannesta numerosta alkaen lehden päätoimittajana aloitti alusta alkaen sen toimituskuntaan kuulunut Hannu Nurmio. Tämä näkyi saman tien lehden linjan muuttumisena ja lehdessä alettiin julkaista nuottien ohella artikkeleita. Vuonna 1976 lehden julkaisija vaihtui Ohjelmakeskuksesta Downtown Oy:ksi.
Lehden ilmestymistiheys nousi vuonna 1977 neljästä numerosta viiteen. Tuona vuonna lehden päätoimittajaksi tuli Jukka Lindfors minkä seurauksena se tyylillisesti muuttui vahvasti rock-julkaisuksi ja poliittiset painoarvot jäivät sisällössä vähemmälle huomiolle. Punk-musiikin kasvattaessaan suosiota profiloitui myös Uusi Laulu sen vahvana puolestapuhujana. Kun paria vuotta aiemmin lehden kansikuvassa oli ollut vielä Kaj Chydenius tai kuubalaisia muusikoita, niin nyt tilaa saivat Eppu Normaalin kaltaiset nimet. Vuosikymmenen lähestyessä loppua lehden sisältö muuttui yhä vahvemmin underground-henkiseksi, jolle ei ollut mahdotonta esimerkiksi julkaista tajunnanvirtakirjoituksia tai vaikkapa psykedeelistä jättijulistetta tuntemattomasta Satu &amp; Systeemi -lavabändistä. Sisällöllisen uudistumisen myötä lehden julkaisijakin vaihtui jälleen kerran. Vuoden 1978 lopulla uudeksi julkaisijaksi tuli Uusi Laulu -yhdistys.
Vuoden 1979 alusta lehden ilmestymistiheys nousi kuuteen numeroon vuodessa. Lehden sisältö alkoi muusikoista puhuttaessakin käsitellä entistä enemmän ilmiöitä kuin taiteellista sisältöä. Vuonna 1980 lehden kannessa saattoikin nähdä esimerkiksi nimikirjoitusten kerääjän Eki-sedän tai pelkän oranssipohjaisen kannen jossa oli paksulla fontilla vaatimus "Tapani Kansa presidentiksi!"
Vuonna 1981 lehteä ilmestyi kuusi numeroa, joista viimeisin oli kaksoisnumero. 1982 lehti muuntautui Aloha!ksi, alaotsikkona oli "The Journal of Civilization". Sen toimittajakunta muodostui samoista henkilöistä, jotka olivat olleet tekemässä Uutta Laulua. Lindfors oli päätoimittajana vuoteen 1983 asti, jonka jälkeen tehtävää hoiti Markku Salo lehden loppuun, vuoteen 1986, asti. Myös Kari Lempinen oli keskeinen hahmo toimituksessa. Toimitus perusti myös kirjankustantamo Odessan.
Vinylmania

Vinylmania oli joulukuun 1993 ja kesäkuun 1995 välillä ilmestynyt levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti. Lehteä kustansi Vinylmania Oy, ja sen päätoimittajana toimi Kimmo Pekari.
"Vinylmania" ilmestyi kerran kuukaudessa. Lehden yksi keskeinen tarkoitus oli tarjota levyjenkeräilijöille julkaisu, jota kautta ostaa ja myydä keräilylevyjä. Enimmillään lehden sisällöstä yli puolet oli levyjen myynti-ilmoituksista.
24-sivuisena julkaisuna aloittanut "Vinylmania" laajeni nopeasti 48–56-sivuiseksi lehdeksi, jossa toimituksellisen materiaalin osuus kasvoi. Lehdessä julkaistiin säännöllisesti muun muassa "Suomi-rockin parhaat palat" -keräilylevypalstaa sekä musiikillisia elämäkertatekstejä menneiden vuosikymmenien musiikkialan vaikuttajista, mutta myös haastatteluita ja uutisia musiikkimaailman ajankohtaisista aiheista ja levyarvosteluita.
Lehden viimeinen, kesäkuussa 1995 ilmestynyt, numero oli nimetty "Rolling Stones Specialiksi". 56-sivuinen lehti sisälsi artikkeleita vain kyseisestä yhtyeestä.
Lehden julkaisun lisäksi Vinylmania Oy järjesti levymessuja ja harrasti levyjulkaisutoimintaa. Se julkaisi muun muassa Absoluuttisen Nollapisteen albumin "Neulainen Jerkunen" sekä CD-uusintapainoksen alun perin vuonna 1970 julkaistusta Charlies-yhtyeen "Julisteiden liimaajat" -albumista.
Vasemmalta ohi

Vasemmalta ohi – Kamppailu Suomen ulkopoliittisesta johtajuudesta rautaesiripun varjossa 1945–1990 on vuonna 2007 julkaistu Alpo Rusin kirjoittama teos. Kirjassaan Rusi käsittelee Suomen asemaa ja ulkopolitiikkaa siihen liittyneen valtataistelun näkökulmasta vuosina 1945–1990.
Rusi tutki kirjaansa varten suomalaista aineistoa ja tutkimusta, DDR:n ulkoministeriön aineistoa, DDR:n johtavan puolueen SED:n aineistoa sekä Stasin ja KGB:n arkistotietoja. Teos sisältää 1011 lähdeviitettä.
Rusin lista.
Vahingonkorvausoikeudenkäynnissään valtiota vastaan vuonna 2007 Alpo Rusi esitti listan henkilöistä, jotka hänen mukaansa pitivät tiivistä yhteyttä Itä-Saksan Helsingin-lähetystöön vuosina 1969–1976 ja jotka eivät olleet kommunisteja. Kirjassa Rusi kertoi käyttämänsä lähteet. Lista sisälsi seuraavat nimet:
Ahnenerbe

Ahnenerbe (virallisesti "Deutsches Ahnenerbe e.V.", "Studiengesellschaft für Geistesurgeschichte"; vuodesta 1937 "Forschungs- und Lehrgemeinschaft das Ahnenerbe e.V.") oli Saksan kansallissosialistisen hallituksen SS-joukkojen alainen organisaatio, joka oman määrityksensä mukaan oli ”aatteellisen muinaishistorian opintoseura”. Seuran tarkoituksena oli tuottaa natsipropagandan mukaista kansatieteellistä tutkimusaineistoa.
Ahnenerbe-seuran perustivat 1. heinäkuuta 1935 SS-joukkojen päällikkö Heinrich Himmler, Adolf Hitlerin hallituksen maatalousministeri Richard Walther Darré ja historioitsija Herman Wirth. Seuran tarkoituksena oli tukea natsi-Saksan päämääriä tuottamalla aineistoa rotu-oppien tueksi: seura tutki arjalaisen rodun antropologista ja kulttuurillista historiaa. Seura järjesti tutkimusmatkoja muun muassa Kroatiaan, vuonna 1936 Ruotsiin ja Karjalaan, Lähi-itään vuonna 1938 ja Tiibetiin vuosina 1937–1939. Tutkimusmatkoilla seura pyrki osoittamaan todeksi natsimytologiaan kuuluvan ajatuksen siitä, että muinainen pohjoinen rotu on kerran hallinnut maailmaa.
Toisen maailmansodan puhjettua järjestö valjastettiin tukemaan sotaponnisteluja. Kesäkuuhun 1943 saakka seuran päämaja oli Berliinissä, josta se siirrettiin pommitusten pelossa Bayreuthin lähistölle Baijeriin. Seura sekaantui sodan aikana juutalaisten kansanmurhaan muun muassa keräämällä luurankokokoelman juutalaistaustaisten henkilöiden ruumiista.
Köynnöksenkantajat

Köynnöksenkantajat on kuuluisa Hugo Simbergin maalaama fresko, joka sijaitsee Tampereen tuomiokirkossa. Simberg maalasi sen 1905–1906. Kirkon lehterikaiteessa sijaitsevaan freskoon on kuvattu kaksitoista poikaa kantamassa piikikästä ruusuköynnöstä. Poikien lukumäärä viittaa Raamatun apostoleihin. Pojat ovat alasti ja jokainen kannattelee köynnöstä eri tavalla. Maalaus päättyy molemmilta puoliltaan metsään. Freskon pituus on 52 metriä ja pinta-ala noin sata neliömetriä. Koristemaalari Vilhard Kivistö sekä stukkorappari Arvid Nurhonen avustivat Simbergiä "Köynnöstenkantajien" maalaamisessa.
Freskoa paheksuttiin aikoinaan seurakuntalaisten keskuudessa, ja siinä esiintyviä poikia vaadittiin jopa vaatetettaviksi, vaikka enemmistö seurakuntalaisista suhtautuikin teokseen myönteisesti.
Enter the Ninja

Enter the Ninja on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Menahem Golan. Pääosissa esiintyvät Franco Nero, Alex Courtney, Susan George ja Shō Kosugi.
Juoni.
Elokuva kertoo juuri ninjaksi valmistuneesta, Colesta. Cole matkustaa tapaamaan vanhaa ystäväänsä Frankia joka puolustaa pientä maaplänttiään kieroilta rosvoilta. Colen puolustaessa ystäväänsä, hän saa myös rosvojen vihat niskoilleen. Mutta rosvot eivät mahda taistelutaitoja omaavalle Colelle mitään. Ei aikaan kun rosvojen päällikkö palkkaa toisen vaarallisen ninjan, Hasegawan tappamaan Colen ja tämän ystävät.
Jatko-osat.
Elokuvalle valmistui kaksi jatko-osaa "Ninjan kosto" ja "Ninja 3 – lopullinen taistelu", jotka eivät suoranaisesti liity toisiinsa tarinoiltaan.
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo määräsi elokuvalle ennakkotarkastuksessa 4.9.1981 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Elokuvasta on olemassa useita minuutteja leikattu VHS-julkaisu noin vuodelta 1987, joten se lienee saanut leikattuna versiona levitysluvan noina vuosina.
René de Castries

René de La Croix de Castries, yleisimmin duc de Castries (6. elokuuta 1908 Bastide-d’Engrasin linna, Gard, Ranska – 17. heinäkuuta 1986) oli ranskalainen historioitsija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
René de Castries vietti lapsuutensa Gaujacin linnassa Gardin departementissa sekä Nîmesissä. Hän opiskeli Fribourgin "Saint-Jean" collègessa ja Versailles’n "Sainte-Geneviève" -koulussa ennen opiskeluaan "École libre des sciences politiques" -korkeakoulussa, jossa hän suoritti loppututkinnon vuonna 1932 julkisen talouden osastolla. Hän oli suunnitellut diplomaatin uraa mutta luopui suunnitelmista avioitumisensa jälkeen. Hän avioitui Monique de Cassagnen kanssa 1934.
Vuonna 1935 hän osti itselleen Castriesin linnan läheltä Montpellier’n kaupunkia. Myyjänä oli d’Harcourtin perhe, jolle linna oli siirtynyt viimeisen Castries-sukuisen herttuan lesken uudelleenavioitumisen myötä. René de Castries ryhtyi kunnostamaan rakennusta ja viljelemään viiniä linnaa ympäröivillä mailla. Syyskuussa 1938 hän osallistui liikekannallepanoon, ja hänet lähetettiin Libanoniin. Hänet kotiutettiin Castriesiin 1940, ja vuonna 1941 hänen valittiin alueen kunnanjohtajaksi. Lisäksi hän otti tehtäväkseen järjestään sukunsa arkiston ja kirjoitti sen ohessa useita romaaneja.
Vuonna 1944 hänet valittiin jatkamaan kotikuntansa kunnanjohtajana, ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1950. Samalla hän jatkoi kirjoittamistyötään ja kirjoitti säännöllisesti päiväkirjaansa. Vuonna 1951 hän kuitenkin muutti Pariisiin ja aloitti historiallisten kirjojen kirjoittamisen. Vuonna 1956 hän julkaisi esi-isänsä de Castriesin elämäkerran, josta hän sai Ranskan akatemian kirjallisuuspalkinnon. Tämän jälkeen hänellä oli tapana julkaista yksi historiallinen teos joka vuosi, ja hän oli erityisen kiinnostunut aikakaudesta 1750–1859.
Castriesin herttua valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 1972. Vuonna 1985 hän luovutti Castriesin linnan Ranskan instituutille, jonka alaisuudessa myös Ranskan akatemia toimii.
Gilles Leroy

Gilles Leroy (s. 28. joulukuuta 1958 Bagneux, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän sai Goncourt-palkinnon 2007 teoksesta "Alabama song", joka on minämuotoinen tarina yhdysvaltalaisen kirjailijan F. Scott Fitzgeraldin puolisosta Zelda Fitzgeraldista. Teos sai Ranskassa erittäin myönteiset arvostelut ja oli ehdolla monien palkintojen saajaksi.
Alabama Song (romaani)

Alabama Song on ranskalaisen kirjailijan Gilles Leroyn romaani vuodelta 2007. Sille myönnettiin Goncourt-palkinto 2007. Kirjan kustantaja on Mercure de France.
Kirja on omaelämäkertamuotoon puettu kertomus yhdysvaltalaisen kirjailijan F. Scott Fitzgeraldin puolisosta Zelda Fitzgeraldista.
Topralli

Topralli on Yrjö Tähtelän ohjaama ja tuottama suomalainen musiikkielokuva vuodelta 1966. Siinä esiintyy monia tunnettuja muusikoita ja laulajia, kuten Irwin Goodman, Katri Helena, Carola, Eero ja Jussi Raittinen sekä The Renegades -yhtye. Elokuvassa esiintyy myös The Creatures -yhtye, jonka jäseniä olivat muun muassa Kirka ja Remu Aaltonen.
"Toprallilla" ei väitetysti ollut lainkaan käsikirjoitusta; sen juoni seuraa 1950-luvun musiikkielokuvia ja jossain määrin Speden viihdettä. Osa vitseistä on yhdysvaltalaisen elokuvan mykän kauden perua. Se on eräs harvoista suomalaisista elokuvista, jota kuvattiin osin ulkomailla, Tukholmassa. Osia elokuvasta on kuvattu myös Parolannummella panssarivaunujen ajoharjoituksissa. Elokuva on mustavalkoinen.
Juoni.
Johtaja Pamppu aikoo juhlia yhtiönsä 50-vuotissyntymäpäivää suurisuuntaisella show’lla. Sen vetäjäksi pannaan vahingossa levykaupan myyjää tuuraava Rudolf Räpylä sihteerinään parikymppinen, vaaleahiuksinen kaunotar Katri, joka taas luulee Räpylää iskelmäosaston pomoksi. Parivaljakko matkaa Tukholmaan etsimään The Renegades -yhtyettä. Siellä Rudolf tapaa johtaja Pampun tyttären, tummahiuksisen Carolan, jonka kanssa hän juopottelee ja tanssahtelee. Carolan hotellihuoneeseen Rudolfilla ei kuitenkaan ole pääsyä. Kun Rudolf kertoo Pampulle tehneensä sopimuksen Carolan kanssa, Pampulta palavat käämit – Rudolf ei tiennyt Carolaa johtajan tyttäreksi. Aikaa ohjelmanumeron valmiiksisaattamiseen on vain muutama tunti.
Rudolfin ja Katrin onnistuu kiinnittää Irwin juhlashow'hun. Sen jälkeen he lähtevät Parolan varuskuntaan etsimään muuatta Jussia. Katri toilailee autoineen keskellä sotaharjoituksia, mutta tehtävä onnistuu. Juhlapäivänä Rudolf sairastaa flunssaa. The Renegades saapuu Helsinkiin ja kommelluksista huolimatta juhlashow'sta tulee menestys.
Sävelmät tulkitsijoineen.
"Toprallissa" esitetään muun muassa seuraavat musiikkikappaleet:
Arviot.
Kriitikot tyrmäsivät "Toprallin" kautta linjan. "Hufvudstadsbladetin" Greta Brotherus kirjoitti: "Että joku voikin vuonna 1966 tuottaa teknisesti niin ala-arvoisen filmin kuin "Topralli", häpeämättömän huonosti kuvatun ja surkeasti synkronoidun." "Uuden Suomen" Mikael Fränti piti surkeaksi arvioimansa tekeleen ainoana valopilkkuna Katri Helenaa. "Päivän Sanomien" Taisto Pohjola havaitsi Tähtelässä koomikon aineksia, jotka kuitenkin liika hutilointi oli pilannut.
Huomioita.
Televisioensi-iltansa "Topralli" sai vasta 24. kesäkuuta 2008 eli 42 vuotta elokuvan teon jälkeen. Samana vuonna elokuva julkaistiin myös DVD-tallenteena. Elokuvahistorioitsija Kari Uusitalo on maininnut 1960-luvulla usein keskustellun siitä, onko "Topralli" Suomen elokuvahistorian huonoin elokuva. Elokuvan tekijä Yrjö Tähtelä on kertonut itsekin toivovansa sen olevan, sillä siihen hän omien sanojensa mukaan myös pyrki. Tähtelä sanoi elokuvan ensimmäistä televisioesitystä edeltävässä haastattelussa, että sitä voi "katsoa vain kännissä".
"Topralli" tuotti yli 140 000 markan tappion.
Gary Kikaya

Gary Kikaya (s. 4. helmikuuta 1980, Lubumbashi, Zaire) on kinshasankongolainen 400 metrin juoksija.
Kikaya voitti 2003 sisäratojen NCAA-mestaruuden 400 metrillä, mutta karsiutui samana vuonna Pariisin MM-kisoissa matkan välierissä ajalla 44,99. Seuraavana vuonna hän voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui välierissä. Vuonna 2006 hän voitti 400 metrillä Afrikan-mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi toiseksi ajalla 44,10. Aika oli uusi Afrikan-ennätys. Kauden lopussa hän sijoittui yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Seuraavana vuonna hän pääsi Osakan MM-kisoissa välieriin, mutta putosi nytkin jatkosta, ja juoksi neljänneksi. Vuonna 2008 hän karsiutui Pekingin olympialaisten välierissä ja sijoittui kuudenneksi . Seuraavana vuonna hänet hylättiin Berliinin MM-kisojen alkuerissä, mutta hän oli viides.
Irwin niin kuin haluat

Irwin niin kuin haluat on vuonna 1978 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy. Kyseessä on Hymy-lehden mainosjulkaisu, minkä vuoksi vinyyli- ja kasettipainokset ovat hyvin harvinaisia.
Kappaleiden 3, 6, 8 ja 13 muusikot tunnistamattomia.
Viimeiset laulut

Viimeiset laulut on vuonna 1991 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy. Albumia on myyty 35 000 kpl, mikä on oikeuttanut kultalevyyn.
Zelda Fitzgerald

Zelda Sayre Fitzgerald (o.s. "Sayre"; 24. heinäkuuta 1900 Montgomery, Alabama, Yhdysvallat – 10. maaliskuuta 1948 Asheville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen puolisonsa oli kirjailija F. Scott Fitzgerald, jonka kanssa hän avioitui 1920. 
1920-luvulla Zelda Fitzgerald kirjoitti useita aikakauslehdissä julkaistuja novelleja. Vuonna 1932 Zelda Fitzgeraldilta ilmestyi omaelämäkerrallinen romaani "Save Me the Waltz". Fitzgeraldia on pidetty aikansa tyypillisen nuoren naisen edustajana, ja hän sai mainetta niin omilla teoillaan kuin miehensä tunnetuimpien hahmojen, etenkin teoksen "Yö on hellä" Nicole Diverin esikuvana.
Fitzgerald sai ensimmäisen hermoromahduksen kesäkuussa 1930. Pian sen jälkeen hänellä todettiin skitsofrenia, ja hän joutui psykiatriseen hoitolaitokseen. Hän kuoli 47-vuotiaana hoitolaitoksessa syttyneessä tulipalossa, jossa kuoli myös kahdeksan muuta potilasta.
Therese Anne Fowlerin vuonna 2013 ilmestynyt feministissävytteinen romaani "Z" on musertava kuvaus Zelda Fitzgeraldin suhteesta alkoholistimieheensä F. Scott Fitzgeraldiin. Fowlerin mukaan osa F. Scott Fitzgeraldin nimellä julkaistuista novelleista on tosiasiassa Zelda Fitzgeraldin kirjoittamia. F. Scott Fitzgerald edellytti vaimoltaan ehdotonta ihailua ja vaimon ja äidin rooliin antautumista ja pyrki vaientamaan Zeldan kirjailijanäänen ja saamaan hänet luopumaan muistakin taiteellisista ambitioistaan, eritoten baletista. Fowler esittää Zelda Fitzgeraldin mielenterveysongelmien puhjenneen mahdottomuudesta sopeutua aikansa ahtaaseen naisenrooliin ja naisten rajattuun liikkumatilaan yhteiskunnassa.
Zelda Fitzgeraldin novelleja on ilmestynyt suomeksi teoksessa "Lahjakas tyttö" (Oppian 2019).
Kellarissa, lavalla ja studiossa

Kellarissa, lavalla ja studiossa on vuonna 2003 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy.
Muusikoita.
Kappaleiden 13–17 muusikot eivät ole tiedossa.
Jack Straus

Jack Straus (s. 16. kesäkuuta 1930 – k. elokuussa 1988) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, joka voitti World Series of Pokerin pääturnauksen vuonna 1982.
Strausin lempinimi "Treetop" () tuli hänen pituudestaan (6'6" eli noin 198 senttiä). Hän opiskeli Texas A&amp;M Universityssa.
Straus alkoi pelaamisen WSOP-turnauksissa 1970-luvun alussa. Hän sijoittui neljänneksi vuoden 1972 pääturnauksessa ja voitti ensimmäisen rannekkeensa seuraavana vuonna 3 000 dollarin Deuce to Seven Draw -turnauksessa. Toinen ranneke ja 520 000 dollarin ykköspalkinto tuli vuoden 1982 pääturnaksen voitosta. Straus oli pääturnauksen finaalipöydässä myös vuonna 1973.
Strausin comeback vuoden 1982 turnauksessa on luultavasti synnyttänyt pokerisanonnan "a chip and a chair" ("yksi pelimerkki ja tuoli"). Tarina on vaihdellut vuosien varrella, mutta yleisimmän version mukaan Straus pani kaikki pelimerkkinsä pottiin, sai maksun ja hävisi käden. Oltuaan nousemassa pois pöydästä hän löysi yhden 500 dollarin pelimerkin, joka oli vahingossa jäänyt pöydälle nenäliinan alle. Koska hän ei ollut sanonut menneensä "all-in", turnauksen järjestäjät antoivat hänen jatkaa pelaamista turnauksessa (joka päättyi Strausin voittoon). Usein tapahtuman väitetään sattuneen finaalipöydässä, mutta vuoden 1983 kirjan "The Biggest Game in Town" mukaan se tapahtui ensimmäisenä pelipäivänä.
WSOP:ssa 1982 ratkaisevassa kädessä Jack Strausin voitti Dewey Tomkon  :n.
Straus valittiin Poker Hall of Fameen vuonna 1988.