tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anna Itävaltalainen (Espanja)

Anna Itävaltalainen (2. marraskuuta 1549 Cigales, Kastilian kruunu – 26. lokakuuta 1580 Badajoz, Kastilian kruunu) oli Habsburgien hallitsijasukuun kuulunut prinsessa, Itävallan arkkiherttuatar, josta tuli enonsa Filip II:n neljäntenä puolisona Espanjan kuningatar vuosina 1570–1580.
Suku.
Annan isä oli hänen aviomiehensä Filip II:n serkku keisari Maksimilian II, ja äiti Filipin sisar, Kaarle V:n tytär Maria (1528–1603). Lisäksi Maksimilian oli vaimonsa Marian serkku. Vanhimmalla tyttärellä Annalla oli kuusi sisarusta, joista kahdesta vanhimmasta veljestä Rudolf II:sta ja Matiaksesta tuli isänsä seuraajia Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareina. Hän syntyi Espanjassa isoisänsä Kaarle V:n hovissa mutta vietti lapsuutensa nelivuotiaasta lähtien Itävallassa.
Avioliitto.
Alun perin Annan oli suunniteltu menevän naimisiin Filipin pojan Don Carlosin kanssa, mutta kun tämä kuoli nuorena, Filip nai vuonna 1570 poikansa morsiamen, oman sisarensa tyttären. Pariskunnalle syntyi ensin kolme poikaa ja tytär, jotka kuolivat kaikki lapsina. Vasta vuonna 1578 syntynyt Filip-poika varttui aikuiseksi ja peri isänsä kruunun nimellä Filip III.
Espanjaan saapuessaan Anna sai oman taloutensa, joka muodostettiin kokeneen ja vaikutusvaltaisen hovirouva Margarita de Cardonan johdolla, joka oli aiemmin ollut hänen äitinsä hovinainen ja jonka hän oli tuntenut lapsuudesta lähtien Itävallassa. 
Kuningatar Annaa kuvailtiin eläväiseksi ja iloiseksi, ja hän onnistui lievittämään jonkin verran espanjalaisen hovin jäykkää ilmapiiriä. Anna työskenteli enimmäkseen käsitöiden parissa.
Annan ja Filipin avioliittoa kuvataan onnelliseksi. Sen lisäksi, että Anna oli isänsä suosikkilapsi, Anna oli kuulemma myös Filipin rakkain vaimo. Diplomaattien mukaan kuningas oli rakastunut nuoreen morsiameensa. Ei ole tiedossa, että Filipillä olisi rakastajattaria avioliiton aikana. Anna oli persoonaltaan hyvin samanlainen kuin aviomiehensä, ja tämä oli omistautunut puolisolleen. Filip oli tunnollinen hallitsija ja piti muistiinpanojensa mukaan yllä suhdettaan Annaan kahdesti viikossa sekä vieraili vaimonsa makuuhuoneessa jopa kolme kertaa päivässä.
Anna Itävaltalainen kuoli 30-vuotiaana influessaan. Hänet on haudattu El Escorialiin.
Pat Stryker

Patricia "Pat" A. Stryker (s. 1956) on yhdysvaltalainen hyväntekijä, poliittinen vaikuttaja, perijätär ja miljardööri. Hänen isoisänsä oli lääketieteen tohtori, ortopedi Homer Stryker (1894–1980), joka perusti lääketieteellisen tekniikan alalla toimivan Stryker Corporationin vuonna 1941. Pat Strykerin varallisuus on tätä perua. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa arvoksi 3,3 miljardia dollaria.
Stryker on korkeakoulupudokas (University of Northern Colorado). Hän on eronnut, kolmen lapsen äiti ja asuu Coloradoin osavaltion Fort Collinsissa. 
Hän on perustanut Bohemian Foundation -hyväntekeväisyyssäätiön. Hän on esimerkiksi vuonna 2016 veljensä Jon Strykerin kanssa yhteisesti lahjoittanut 10 miljoonaa dollaria Yhdysvaltain ensimmäisen rodullisista syistä lynkattujen uhrien muistomerkkiä varten. Hän on käyttänyt varallisuuttaan myös poliittisiin tarkoituksiin. Hän tukee demokraatteja poliitikkoja ja liberaalia aatemaailmaa.
Justine Lacoste-Beaubien

Justine Lacoste-Beaubien CBE (1. lokakuuta 1877 Montreal, Québec – 17. tammikuuta 1967 Montreal, Québec) oli kanadalainen liikemies ja hyväntekijä, joka tunnetaan ansioistaan pediatrian ja obstetriikan alalla. Hän sai tunnustuksia katoliselta kirkolta ja pääsi Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1934 sekä komentajaksi 1943. Hän oli myös muun muassa Montrealin yliopiston kunniatohtori vuodesta 1936. 
Lacoste-Beaubien johti Hôpital Sainte-Justinea vuosina 1907–66 ja teki sairaalastaan yliopistollisen tutkimuskeskuksen, joka oli yhteydessä Lavalin yliopistoon, Montrealiin eli nykyiseen Montrealin yliopistoon. Kyse on yhä Kanadan suurimmasta äideille ja lapsille tarkoitetusta keskuksesta. Se on myös Québecin ainoa instituutio, joka on omistettu pelkästään pediatrian ja obstetriikan aloille.
Maine-luokka

Maine-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kolmen 1900-luvun alussa valmistetun predreadnought taistelulaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu.
Alukset perustuivat uuteen suunnitelmaan, jonka perustana oli uusien 12 tuuman pääaseiden käyttöön ottaminen. Lisäksi otettiin käyttöön KC-panssarointi, mikä ohensi panssaroinnin paksuutta. Alukset oli varustettu komentosiltaan yltäneellä etukannella, minkä seurauksena alusten vapaakorkeus keulassa oli noin etriä.
Alukset.
Alusten hankinta vahvistettiin 4. toukokuuta 1898 annetulla lailla.
Satu Vasantola

Satu Vasantola (s. 1965) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee "Helsingin Sanomissa". Aiemmin hän on toiminut muun muassa Tehyn järjestölehden sekä "Meidän perhe"- ja "Hyvä Terveys" -lehden päätoimittajana. Vuonna 2018 Tammi julkaisi hänen esikoisromaaninsa "En palaa takaisin koskaan, luulen". Romaani voitti Tiiliskivi-palkinnon sekä Kiitos kirjasta -mitalin
Eteläpohjalainen Vasantola suoritti yhteiskuntatieteiden maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa sukunsa ensimmäisenä akateemisesti koulutettuna. Hän on opiskellut myös Illinois’n yliopistossa Yhdysvalloissa sekä Helsingin Sanomien stipendillä Oxfordin yliopiston yhteydessä toimivassa Reutersin journalismi-instituutissa Englannissa.
Vuonna 2011 Aikakausmedia palkitsi Vasantolan vuoden parhaasta aikakauslehtipääkirjoituksesta.
Margareeta Itävaltalainen (Espanja)

Margareeta Itävaltalainen (25. joulukuuta 1584 Graz, Itävallan arkkiherttuakunta – 3. lokakuuta 1611 El Escorial, Madrid) oli Habsburgien hallitsijasukuun kuulunut itävaltalainen arkkiherttuatar, josta tuli Filip III:n puolisona Espanjan kuningatar. 
Suku.
Margareeta oli Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n (1540–1590) ja tämän sisarentyttären, Baijerin prinsessa Maria Annan (1551–1608) seitsemäs tytär. Hänen isoisänsä oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Ferdinand I ja isoäitinsä Böömin ja Unkarin prinsessa Anna Jagellonica (1503–1547). Hänen äidinisänsä oli Baijerin herttua Albrekt V, Wittelsbachin sukua (1528–1579) ja äidinäitinsä Itävallan arkkiherttuatar Anna Itävaltalainen (1528–1590).
Hänellä oli 14 sisarusta, joista vain kolme kuoli jo pieninä lapsina. Kolme sisarta kuoli naimattomina. Hänen vanhempi veljensä oli Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisari Ferdinand II. Hänen kahdesta sisarestaan, Annasta ja Constanzasta tuli molemmista Puolan kuningattaria avioliitoillaan kuningas Sigismund III Vaasan kanssa. Arkkiherttuatar Anna (1573–1598) avioitui 31. toukokuuta 1592 Puolan kuninkaan, Liettuan suurherttua ja Ruotsin kuninkaan Sigismund III Vaasan kanssa. Arkkiherttuatar Constanza (1588–1631) avioitui 11. joulukuuta 1605 Puolan kuninkaan ja Liettuan suurherttua Sigismund III Vaasan kanssa, joka oli hänen vanhemman sisarensa leski. 
Kaksi veljistä ryhtyi kirkon palvelukseen: Leopold V (1586–1632) oli Passaun ruhtinaspiispa ja Kaarle (1590–1624) oli Wrocławin ruhtinaspiispa. Arkkiherttuatar Maria Christina (1574–1621) avioitui vuonna 1595 voivodi Sigismund Bathoryn, Transilvanian ruhtinaan kanssa; Maria Christina hallitsi ruhtinaskuntaa vuosina 1597–1598, he erosivat vuonna 1599.
Arkkiherttuatar Maria Magdalena (1589–1631) avioitui vuonna 1608 Cosimo II de' Medicin, Toscanan suurherttuan kanssa.
Avioliitto.
Filip III kruunattiin kuninkaaksi vuonna 1598, ja 18. huhtikuuta 1599 hän avioitui Margareetan kanssa. Toisin kuin Filip, Margareeta oli kiinnostunut valtiollisista asioista, ja oli usein erimielinen pääministeri Lerman herttuan kanssa, jolle Filip oli delegoinut paljon päätäntävaltaansa. 
Margareeta, tulevan keisarin Ferdinand II:n sisar, olisi yksi kolmesta naisesta Filip III:n hovissa, jotka käyttivät huomattavaa vaikutusvaltaa kuninkaaseen. Aikalaiset pitivät Margareetaa äärimmäisen hurskaana – joissakin tapauksissa jopa liian hurskaana ja kirkon vaikutuksen alaisena, mutta hän oli älykäs ja erittäin taitava poliitikkojen kanssa, vaikka oli melankolinen ja onneton Lerman herttuan vaikutuksesta mieheensä. Margaret jatkoi jatkuvaa taistelua vaikutusvallasta Lerman kanssa kuolemaansa saakka vuonna 1611. Filipillä oli läheinen ja kiintynyt suhde Margareetaan ja hän antoi tälle lisää huomiota sen jälkeen kun he saivat pojan vuonna 1605.
Lapset.
Margareeta ja Filip saivat kahdeksan lasta, joista viisi eli aikuisiksi asti:
Kuningatar Margareeta Itävaltalainen kuoli 3. lokakuuta 1611 vain 26-vuotiaana, alle kaksi viikkoa kahdeksannen lapsensa syntymän jälkeen.
Virginia-luokka (taistelulaiva)

Virginia-luokka oli Yhdysvaltain laivaston viiden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset.
Kolmen ensimmäisen aluksen hankinta vahvistettiin 3. maaliskuuta 1899 annetulla lailla ja kahden viimeisen lailla 7. kesäkuuta 1900.
Connecticut-luokka

Connecticut-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kuuden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset.
Alusten hankinta vahvistettiin 1. heinäkuuta 1902 annetulla lailla.
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006

Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2006 pelattiin Japanissa 31. lokakuuta – 16. marraskuuta. Kilpailukaupunkeina olivat Osaka, Kōbe, Nagoya, Sapporo ja Tokio. Kisoihin osallistui 24 maata. Mestaruuden voitti Venäjä, joka kukisti Osakassa pelatussa loppuottelussa Brasilian erin 3–2. Pronssiottelussa Serbia ja Montenegro voitti Italian lukemin 3–0.
Venäjän mestarijoukkue.
Marija Borodakova, Olga Zhitova, Marija Bruntseva, Ljubov Sokolova, Jelena Godina, Natalija Safronova, Svetlana Krjutškova, Jekaterina Gamova, Marija Šešena, Julija Merkulova, Natalija Kulikova, Marina Akulova; päävalmentaja Giovanni Caprara.
Vuoden pakolaismies

Vuoden pakolaismies valittiin ensimmäisen kerran vuonna 2016. Vuoden pakolaismiehen ja -naisen valitsee Suomen suurin pakkomuuton erityiskysymyksiin erikoistunut Suomen Pakolaisapu-asiantuntijajärjestö. Vuodesta 2023 lähtien järjestö on valinnut sukupuolesta riippumatta yhden Vuoden pakolainen -tunnustuspalkinnon saajan.
Kristian Suninen

Kristian Suninen (s. 1988) on suomalainen musiikkituottaja, säveltäjä ja rumpali. Hän valmistui Metropolia Ammattikorkeakoulun pop/jazz-musiikin linjalta 2015.
Suninen työskenteli vuosina 2011-2018 Ylen Uusi Päivä-tv-sarjan musiikkitiimissä, musiikintekijänä Hanna-Riikka Siitonen johdolla ja on ollut mukana tekemässä musiikkia myös Ylen Galaxi-, Summeri- ja Lähiö -sarjoihin.
Tämän lisäksi Suninen on työskennellyt freelancerina tehden musiikkia tv- ja radiomainoksiin, trailereihin ja sekä toimien sessiomuusikkona. 
Suninen on myös toiminut musiikkiteknologian ja -tuottamisen tuntiopettajana Metropolian musiikintekijöiden linjalla vuodesta 2016.
Mississippi-luokka

Mississippi-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun aluksen muodostama predreadnought taistelulaivaluokka.
Alukset.
Alusten hankinta vahvistettiin 3. maaliskuuta 1903 annetulla lailla.
Marja Kolu

Marja Kolu (s. 1956 Keminmaa) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti mosaiikkitöistään, joita on Jyväskylän seudulla, Kuopiossa, Oulussa ja Vieremällä.
Kolu valmistui Kankaanpään taidekoulusta taidemaalariksi vuonna 1981. Hän opiskeli myös Pietarin taideakatemiassa kuvanveistoa ja mosaiikkitaidetta sekä Tampereen ammattikorkeakoulussa. Kolu valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 2014. 
Kolu on toiminut Jyväskylän taiteilijaseuran puheenjohtajana Jyväskylän kaupungin kulttuurilautakunnan jäsenenä ja Pohjanmaan taidetoimikunnassa.
Kolu toimi kuvataiteen läänintaiteilijana Keski-Suomessa. Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina Kolu oli vuonna 2001. Vuosina 2009-2011 hän oli Pohjanmaan läänintaiteilija Vaasassa.
Marja Kolulle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020. 
Kolu on osallistunut myös kunnallispolitiikkaan.
Vihreä Elämänsuojelun Liitto

Vihreä Elämänsuojelun Liitto ry (Vesl) on vuonna 1987 perustettu syväekologinen aatteellinen yhdistys. Se keskittyy pääasiassa syväekologiseen valistus- ja julkaisutoimintaan. Yhdistys on vuosien varrella järjestänyt lukuisia ympäristön tilaa ja kestävää elämäntapaa käsitteleviä seminaareja. Se on myös on julkaissut useita julkilausumia (esimerkiksi Älä osta mitään -päivään liittyen) ja tehnyt yhteistyötä muiden järjestöjen kanssa. 
Vesl julkaisee syväekologista kulttuurilehteä "Elonkehää". Vesl ja "Elonkehää" julkaiseva Elonkehä ry yhdistyivät vuonna 2014, sillä järjestöt edustivat samaa syväekologista maailmankuvaa, ja niiden toimintaperiaatteet sopivat hyvin yhteen.
Hvidovre IF

Hvidovre Idrætsforening on jalkapalloseura Hvidovren taajamasta, joka on osa Tanskan pääkaupunkiseutua. Seura pelaa kaudella 2024–25 Tanskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa. 
Seura on voittanut kolmesti Tanskan mestaruuden. Tämä on tapahtunut vuosina 1966, 1973 ja 1981. Tanskan cupin Hvidovre on voittanut kaudella 1979–80.
Klopyralidi

Klopyralidi (C6H3NCl2O2) on pikoliinihapon kloorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa klopyralidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin muun muassa metanoliin, asetoniin, asetonitriiliin, etyyliasetaattiin ja ksyleeniin. Klopyralidin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se toimii auksiinina ja matkii kasvien luonnollisia hormoneja. Klopyralidi on heikko happo ja sen pKa-arvo on 2,3. Klopyralidi on ärsyttävä yhdiste ja vaikuttaa muun muassa silmiin, ihoon ja hengitysteihin.
Valmistus ja käyttö.
Klopyralidia valmistetaan 2-pikoliinin fotokemiallisella kloorauksella ja hapettamalla muodostunut tuote klopyralidiksi.
Klopyralidia käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa vilja-, sokerijuurikas- ja öljykasvipelloilla sekä nurmilla. Yhdiste on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella.
Boldklubben af 1893

Boldklubben af 1893 (monesti B 93) on jalkapalloseura Østerbrosta, Kööpenhaminasta. Seura pelaa kaudella 2024–25 maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa. 
B 93 on voittanut Tanskan mestaruuden yhdeksän kertaa: 1916, 1927, 1929, 1930, 1934, 1935, 1939, 1942 ja 1946. Tanskan cupin seura on voittanut 1982.
Susan Auch

 
 
Susan Auch (s. 1. maaliskuuta 1966) on kanadalainen pikaluistelun olympiamitalisti, joka uransa alkupuolella menestyi myös kaukalopikaluistelussa.
Auch saavutti kaukalopikaluistelussa 500 metrillä MM-hopeaa vuonna 1985 ja 3 000 metrin viestissä maailmanmestaruuden vuosina 1986 ja 1988 sekä jälkimmäisenä vuonna kolmannen sijan Calgaryn olympialaisissa, joissa kaukalopikaluistelu oli mukana näytöslajina. Tämän jälkeen hän siirtyi perinteisempaan pikaluisteluun.
Auch osallistui pikaluistelun sprintterien MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1989 ja sijoittui 16:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän ylsi kuudennella yrittämällään vuonna 1994, jolloin hän sijoittui yhteispisteissä yhdeksänneksi ja oli ensimmäisessä 500 metrin lähdössä toiseksi nopein Kanadan ennätyksellä 39,51. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän luisteli 500 metrillä ajan 39,61 ja saavutti olympiahopeaa. Kaksi vuotta aiemmin Albertvillen olympialaisissa hän oli sijoittunut 500 metrillä kuudenneksi ajalla 40,83. Tuhannella metrillä Auch sijoittui Albertvillessä 17:nneksi ja Lillehammerissa kahdeksanneksi.
Seuraavina vuosina Auch sijoittui sprintterien MM-kilpailuissa parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 1995 ja seitsemänneksi ennen olympialaisia vuonna 1998. Arvokilpailukalenteriin uutena tulleissa matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sijoittui 500 metrillä yhdeksänneksi vuonna 1996 ja kahdeksanneksi vuonna 1997. Kanadan ennätyksiä hän paransi viimeisen kerran 500 metrillä helmikuussa 1995 aikaan 38,94 ja 1 000 metrillä maaliskuussa 1997 aikaan 1.19,69. Arvokilpailujen ohjelmaan kuulumattomalla 100 metrillä hän luisteli maailmanennätyksen 10,56 Calgaryssä maaliskuussa 1997.
Naganon olympialaisissa 1998 Auch saavutti toisen kerran olympiahopeaa 500 metrillä luisteltuaan ajat 38,42 ja 38,51, joilla hän hävisi vain maannaiselleen Catriona LeMay Doanille ensimmäisessä lähdössä 0,03 ja toisessa 0,30 sekuntia. Tuhannella metrillä Auch sijoittui 18:nneksi ajalla 1.19,82. Olympialaisten jälkeen hän sijoittui matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Calgaryssä 500 metrillä neljänneksi vaikka luisteli toisessa lähdössä toiseksi parhaan ajan 38,23 sekä 1 000 metrillä kymmenenneksi ajalla 1.17,53.
Välivuoden jälkeen Auch palasi kilparadoille ja sijoittui vuoden 2000 matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Naganossa 500 metrillä kuudenneksi ja 1 000 metrillä kahdeksanneksi. Kauden päätteeksi hän luisteli Calgaryssä uransa parhaat ajat, 500 metrillä 38,09 ja 1 000 metrillä 1.16,48. Vuoden 2001 MM-kilpailuissa hän oli 500 metrillä seitsemäs ja 1 000 metrillä kahdeskymmenes. Seuraavana talvena hän voitti viimeiset Kanadan mestaruutensa 500 ja 1 000 metrillä. Maansa sprinttimestaruuden hän oli voittanut neljä kertaa kausina 1992–1995. Uransa viimeisissä arvokilpailuissa, Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui 500 metrillä 21:nneksi ja 1 000 metrillä 27:nneksi.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 pudotuspelit pelattiin 17.–20. toukokuuta 2018. Lohkojen neljä parasta etenivät pudotuspelivaiheeseen.
Turnauspuu.
&lt;section begin="turnauspuu"/&gt;&lt;section end="turnauspuu"/&gt;
Puolivälierät.
&lt;section begin="puolivälierät"/&gt;
&lt;section end="puolivälierät"/&gt;
Välierät.
&lt;section begin="välierät"/&gt;
&lt;section end="välierät"/&gt;
Pronssiottelu.
&lt;section begin="pronssiottelu"/&gt;&lt;section end="pronssiottelu"/&gt;
Loppuottelu.
&lt;section begin="loppuottelu"/&gt;&lt;section end="loppuottelu"/&gt;
Izabela Vidovic

Izabela Vidovic (s. 27. toukokuuta 2001 Chicago, Illinois) yhdysvaltalainen on näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista "Homefront" (2013) ja "Wonder" (2017), sekä Freeformin draamasarjasta "The Fosters".
Englannin lisäksi Vidovic puhuu Serbokroaatin kieltä.
Nuoruus.
Vidovic syntyi Chicagossa kroaativanhemmille Mario ja Elizabeta Vidovićelle (née Bašić) vuonna 2001. He muuttivat Los Angelesiin Izabelan ollessa yksivuotias.
7-vuotiaana Vidovic kiinnostui näyttelemisestä ja osallistui teatterissa Maija Poppanen, Camp Rock ja Anne näytelmiin.
Ura.
Vidovic teki ensimmäiset näyttelijän roolit vuonna 2011 esiintymällä televisioelokuvassa "Little in Common", sekä vierailemalla televisiosarjoissa "Isän tyttö", "Conan" ja "". Hän on näytellyt The CW:n "Eloonjääneet"-sarjassa Charlottea ja "Supergirl"-sarjassa nuorta Kara Danversia.
Vidovic oli suuressa roolissa vuonna 2017 julkaistussa draamaelokuvassa "Wonder". Vuonna 2018 hän vierailee The CW;n draamakomedian "iZombie" neljännellä kaudella Isobel-hahmona.
Beate Heister

Beate Heister (s. Essen, Saksa) on saksalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri. Hän hallitsee merkittävää osaa erityisesti Keski-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Australiassa toimivasta Aldi -vähittäismyymäläketjusta, jonka Aldi Süd -osan omistuksen hän peri isältään Karl Albrechtilta (1920–2014) yhdessä veljensä Karl Albrecht nuoremman (Karl Albrecht Jr.) kanssa. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi sisarusten yhteiseksi varallisuudeksi 29,8 miljardia dollaria, josta puolet kuuluu kummallekin sisarukselle (siis 14,9 mrd euroa). Bloombergin laskennallinen arvio Beate Heisterin varallisuudesta oli 13,0 miljardia euroa (25.4.2018).
Aldi-konsernin emoyhtiö on Aldi Einkauf GmbH &amp; Co. Sen perustivat veljekset Karl ja Theo Albrecht vuonna 1948 äitinsä Anna Albrechtin aiemmin ylläpitämän supermarketin toiminnan laajentamiseksi. Vuoteen 1953 mennessä veljekset olivat laajentaneet yritystä noin 30 nimellä Albrechts-toimivan halpamyymälän ketjuksi. Myymälöiden nimeksi tiivistyi Aldi, joka on lyhennys sanoista ""Al"brecht "Di"skont" (suom. 'Albrechtin halpamyymälä'). Yhtiö jaettiin vuonna 1960 maantieteellisen vastuun mukaan kahteen osaan: "Aldi Süd" (Karl Albrechtille) ja "Aldi Nord" (Theo Albrechtille). 
Heister on naimisissa, hänellä on kuusi lasta.
Svetlana Bažanova

 
 
Svetlana Bažanova on venäläinen pikaluistelun olympiavoittaja.
Bažanova luisteli Neuvostoliittoa edustaen maaliskuussa 1991 yleisluistelun juniorien MM-kilpailuissa ikäluokkansa maailmanennätykset 1 500 metrillä (2.05,14) ja 3 000 metrillä (4.21,59) ja saavutti MM-hopeaa Saksan Anke Baierille hävinneenä. Seuraavana talvena hän sijoittui Albertvillen olympialaisissa 1 500 metrillä kuudenneksi sekä 3 000 ja 5 000 metrillä seitsemänneksi. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1992 yhdeksänneksi mutta vuoden 1993 MM-kilpailu päättyi hylkäykseen 3 000 metrillä. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän saavutti Heerenveenissä 1993 pronssia ja Hamarissa 1994 hopeaa. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän voitti EM-kilpailuista tutussa Hamarin hallissa kultaa 3 000 metrillä silloisella Venäjän ennätyksellä 4.17,43 sekä sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi ja 1 500 metrillä kuudenneksi.
Vuonna 1995 Bažanovan suoritus yleisluistelun MM-kilpailuissa tyrehtyi jo keskeytykseen 500 metrillä, ja vuosina 1996 ja 1997 hän sijoittui kuudenneksi. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän oli kuudes vuonna 1995 sekä viides vuosina 1996 ja 1997. Helsingin EM-kilpailuissa 1998 hän saavutti pronssia. Kilpailukalenteriin mukaan tulleissa matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1996 kuudenneksi 3 000 metrillä ja seitsemänneksi 1 500 metrillä sekä vuonna 1997 neljänneksi 1 500 metrillä ja kuudenneksi 3 000 metrillä. Naganon olympialaisissa 1998 Bažanova sijoittui 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja 3 000 metrillä kymmenenneksi.
Viitenä viimeisenä kilpavuotenaan Bažanova ei yltänyt enää arvokisamitaleille. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs vuonna 2000 ja viidestoista vuonna 2003, ja yleisluistelun EM-kilpailuissa hän sijoittui noina samoina vuosina yhdeksänneksi ja kymmenenneksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän oli vuonna 1999 kymmenes 3 000 metrillä ja kolmastoista 1 500 metrillä, vuonna 2000 viides 1 500 ja 5 000 metrillä ja seitsemäs 3 000 metrillä sekä vuonna 2003 kahdestoista 1 500 metrillä.
Hospits Betel

Hospits Betel on arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema rakennus Turussa Yliopistonkadulla. Bryggman voitti Turun lähetysseuran liike- ja hotellirakennuksesta Hospits Betelistä 1926 järjestämän arkkitehtikilpailun ehdotuksellaan ”Ympyrään piirretty enkeli”. Kilpailuehdotus edusti italialaishenkistä klassismia. Rakennus valmistui vuonna 1929. 
Bryggman suunnitteli hotellin yhdeksi kokonaisuudeksi asuintalo Atriumin kanssa. Hotellin ja Atriumin väliin sijoitettiin Kristiinankadun jatkeeksi aukio, joka toimi sekä Betel-kirkon että hotellin sisäänkäyntinä. Itse kilpailuehdotus oli viisikerroksinen, mutta myös kuusikerroksista rakennusta mietittiin. Lopulliseksi ratkaisuksi valikoitui vaihtoehto, jossa rakennus oli kerroksen korkeampi pihasivulta kuin katusivulta. 
Arkkitehti matkusteli Italiassa, Itävallassa ja Saksassa ja kehitteli voittanutta ehdotustaan. Matkojen jälkeen julkisivujen klassistiset koristeaiheet riisuutuivat ja tilalle tulivat selkeät funktionalistiset muodot. Myös pyörökaariset kaupan ikkunat muuttuivat suorakulmaisiksi. Aukiolla olevalle hotellin sisäänkäynnille rakennettiin pylväätön katos ja julkisivun parvekkeista tehtiin laatikkomaisia. Betel-kirkon italialaistyyppinen kellotorni toimii edelleen aukiolla katseenvangitsijana. Vaikkakin se lämpörapattiin ymmärtämättömästi 1990, jolloin torni menetti alkuperäisiä ominaispiirteitään.
Seinässä oleva muistolaatta kertoo, että rakennus toimi sotasairaalana 1939–1945. Tällä hetkellä paikalla on Scandic Plaza, jonka alakerrassa on arkkitehdin nimeä kantava Bryggman’s Restaurant &amp; Deli.
Rakennuksessa toiminut hotelli vaihtoi vuonna 1978 nimensä Hospitzista Hotelli Henrikiksi. Tuolloin siinä oli 87 hotellihuonetta, ja hotellitoimintaa harjoitti Suomen Liikemiesten Lähetysliitto Point Hotels -ketjutunnuksin.
Amager Øst

Amager Øst on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Amagerin saarella Kaakkois-Kööpenhaminassa. Vuonna 2022 alueella asui noin 61 tuhatta asukasta.
Amager Øst rajautuu etelässä Tårnbyn kuntaan, lännessä Amager Vestiin, pohjoisessa Indre Byhyn ja idässä Juutinraumaan.
Metrolinja M2, jonka päätepysäkki on Kastrupissa, pysähtyy asemilla Amagerbro, Lergravsparken, Øresund, Amager Strand ja Femøren.
Tom Ellis

Thomas John Ellis (s. 17. marraskuuta 1978 Cardiff, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hän on tehnyt televisiorooleja, muun muassa BBC:n "Miranda"- ja Foxin tuottamassa Lucifer-sarjoissa. 
Yksityiselämä.
Ellis syntyi 17. marraskuuta Walesin Cardiffissa. Hänen vanhempansa ovat Marilyn Jean Hooper ja Christopher John Ellis. Thomas Ellisin isä, setä ja sisar ovat pappeja. Nuoruudessaan Ellis soitti käyrätorvea Sheffieldin kaupungin nuoriso-orkesterissa. 
Ellis sai ensimmäinen tyttärensä Noran vuonna 2005 Estelle Morganin kanssa. Vuosina 2006 - 2014 Ellis oli naimisissa näyttelijä Tamzin Outhwaiten kanssa. Heillä on kaksi yhteistä tytärtä, Florence Elsie (s. 2008) ja Marnie Mae (s. 2012). Vuonna 2019 Ellis meni naimisiin Meaghan Oppenheimerin kanssa.
Lauri Lohi

Arvo Lauri Lohi (17. huhtikuuta 1893 Rautalampi – 13. tammikuuta 1938 Rauma) oli suomalainen päätoimittaja.
Pohjois-Savossa syntynyt Lohi kävi seitsemän luokkaa lyseota, jonka jälkeen hän opiskeli puutarha- ja maatalousalaa. Hän kirjoitti myös sanomalehtiin, kunnes aloitti vuonna 1924 vakituisena toimittajana Kokemäellä ilmestyneessä "Lallissa". Vuonna 1932 Lohi siirtyi Kemissä ilmestyneen "Pohjois-Pohjan" päätoimittajaksi. Hän palasi Etelä-Suomeen 1934, jolloin Lohi valittiin raumalaisen "Länsi-Suomen" toimitussihteeriksi. Vuodesta 1935 lähtien hän oli lehden päätoimittaja aina kuolemaansa saakka.
Lohi osallistui Suomen sisällissodan taisteluihin Satakunnan rintamalla sekä myöhemmin Viron itsenäisyyssotaan ja Aunuksen retkeen. Lohi oli Kokemäen seudun Rintamamiesyhdistyksen sihteerinä 1929–1932 ja Rauman seudun Rintamamiesyhdistyksen sihteerinä vuodesta 1935 lähtien. 1930–luvulla hän oli mukana äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen toiminnassa. Lohi kuului sen edeltäjän Suomen Lukon valtuuskuntaan sekä osallistui heinäkuussa 1930 järjestetylle talonpoikaismarssille. Lapuan liikkeen piirisihteerinä hän oli kevättalvella 1932 mobilisoimassa Mäntsälän kapinan tukijoukkoja Satakunnassa.
Lauri Lohi kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 1938.
Abby Ringquist

Abby Ringquist (o.s. Hughes, s. 21. kesäkuuta 1989 Salt Lake City) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Ringquist sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 2011 normaalimäessä 24:nneksi, Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 33:nneksi ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 34:nneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi.
Maailmancupissa Robinson esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2011 Lillehammerissa sijoittuen 21:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi joulukuussa 2012 Sotšissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Malsiner on osallistunut kolme kertaa. Vuosina 2006 ja 2009 hän sijoittui kahdeksanneksi ja vuonna 2007 18:nneksi.
Érika-Eiríni Ntaí

Eiríni ”Ér(r)ika” Ntaí, o.s. Papastamatáki (, kansainvälisesti usein Erica-Irene Daes, 18. syyskuuta 1925 Kíssamos, Kreikka – 12. helmikuuta 2017) oli kreikkalainen diplomaatti ja professori, joka toimi useita vuosia Kreikan edustajana muun muassa Euroopan neuvoston ja YK:n komiteoissa. Hän oli 1976–2002 YK:n ihmisoikeuksien edistämisen ja suojelun alakomitean asiantuntijajäsenä ja 1984–2001 YK:n alkuperäiskansojen työryhmän puheenjohtajana, jona hän oli luonnostelemassa alkuperäiskansojen oikeuksia käsittelevää julistusta.
Elämä ja ura.
Nuoruus, opiskelu ja perhe.
Eiríni Papastamatáki syntyi Kreetalla Kíssamoksen kaupungissa vuonna 1925. Hän oli toiseksi vanhin perheen viidestä lapsesta. Hän opiskeli oikeustiedettä, politiikan tutkimusta ja taloustiedettä Ateenan yliopistosta, mistä hän kirjoitti väitöskirjansa vuonna 1966. Eiríni, lempinimeltään ”Érika”, oli naimisissa Astérios Ntaísin (usein Asterios Daes) kanssa.
Virkamiehenä ja diplomaattina.
Ntaí työskenteli uransa alkuvaihessa Kreikan julkishallinnossa ja toimi muun muassa terveysministeriössä ja lainopillisena neuvonantajana. Hän oli vuosina 1963–1966 Kreikan edustajana Euroopan neuvoston yhteiskunnallisessa komiteassa.
Ntaí oli vuodesta 1966 usein Kreikan edustajana muun muassa YK:n yleiskokouksessa ja talous- ja sosiaalineuvostossa. Hän toimi muun muassa sosialisen kehityksen ja naisten aseman komissioissa.
Ntaí oli 1976–2002 YK:n ihmisoikeuksien edistämisen ja suojelun alakomitean asiantuntijajäsenenä. Hän oli 1982 alakomitean raportoija, varapuheenjohtaja 1977 ja 2000 ja puheenjohtaja 1985 ja 1986.
Ntaí oli vuosina 1984–2001 YK:n Alkuperäiskansojen työryhmän puheenjohtaja. Hän ajoi pitkällä kaudellaan kansainvälistä standardia alkuperäiskansojen oikeuksien suojelulle. Työryhmästä kasvoi hänen kaudellaan elin, jota kautta sadat alkuperäiskansojen edustajat pääsivät edustamaan kansojaan YK:ssa. Ntaí oli myös ajaamassa voimakkaasti alkuperäiskansojen oikeuksia käsittelevän julistuksen luonnosta. Ihmisoikeustyönsä ansiosta hänet palkittiin vuonna 1993 YK:n ihmisoikeuspalkinnolla.
Viera Collaro

Viera Collaro (s. 30. kesäkuuta 1946 Bratislava) on slovakialaistaustainen, Tanskassa asuva kuvataiteilija. Hän tekee valotaidetta.
Collaron isä oli kreikkalainen ja äiti slovakki. Hän opiskeli taidetta ensin Michiganin yliopistossa ja sen jälkeen Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Yhdysvalloissa 1960-luvulla vietetty aika antoi hänelle vaikutteita minimalismista, pop-taiteesta ja konseptikuvituksesta.
Valon ja arkkitehtuurin yhdistämisessä Collaroa pidetään edelläkävijänä. Ansioistaan hänelle on myönnetty Tanskassa arvostettu Thorvaldsen mitali.
Anne Henning

Anne Henning (s. 6. syyskuuta 1955 Raleigh, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen pikaluistelija, joka voitti olympiakultaa 16 vuoden ikäisenä Sapporossa 1972.
Henning kilpaili jo 14-vuotiaana vuonna 1970 epävirallisissa sprintterien MM-kilpailuissa ja sijoittui 20:nneksi. Alkuvuonna 1971 hän nousi maailman huipulle. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Helsingissä hän sijoittui 14:nneksi mutta oli 500 metrillä nopein ajalla 44,60. Viikkoa myöhemmin hän luisteli Inzellissä 500 metrin maailmanennätyksen 43,20 ja paransi sitä seuraavalla viikolla samassa paikassa sprintterien MM-kilpailuissa luistelemalla ensin ajan 42,91 ja toisessa luistelussa ajan 42,72. Saksan Ruth Schleiermacher oli kuitenkin 1 000 metrillä sen verran parempi, että Henning jäi yhteispisteissä toiseksi..
Marraskuussa 1971 Henning kohensi Inzellissä 500 metrin maailmanennätystä ajalla 42,60 ja sivusi sitä neljä päivää myöhemmin Innsbruckissa. Tammikuussa 1972 Davosissa hän paransi pikamatkan maailmanennätyksen aikaan 42,50 ja teki samoissa kilpailuissa myös 1 000 metrin maailmanennätyksen 1.27,50. Myöhemmin tammikuussa hän luisteli Innsbruckissa sprinttipisteiden maailmanennätyksen 174,000.
Sapporon olympialaisissa 1972 Henning voitti kultaa 500 metrillä ajalla 43,33 jättäen hopeamitalistin 0,68 sekunnin päähän. Hän saavutti 1 000 metrillä pronssia ajalla 1.31,62 häviten kultamitalin 0,22 sekunnilla ja hopeamitalin 0,01 sekunnilla. Hän lopetti luistelu-uransa olympialaisiin.
Dionysoksen talo (Pafos)

Dionysoksen talo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Pafoksen kaupungissa Kyproksen saarella. Sen rauniot ovat osa (Nea) Pafoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde ja sijaitsee niemellä nykyisen Páfoksen kaupungin lounaisosassa.
Dionysoksen talo on ajoitettu roomalaiselle kaudelle 200-luvulle jaa., jolloin Pafos toimi saaren hallintokeskuksena. Sen oletetaan kuuluneen jollekin kaupungin hallitsevan roomalaisen yläluokan edustajalle tai muulle varakkaalle asukkaalle. Talon rauniot sijaitsevat Pafoksen arkeologisen alueen keskiosassa. Suurikokoisen talon pinta-ala on ollut noin neliömetriä. Tästä noin 500 neliömetriä on ollut päällystetty hienoin lattiamosaiikein. Talon keskellä oli atrium-piha, jonka keskiössä oli impluvium. Pääsisäänkäynti oli lounaasta talon eteläpuolelta kulkeneelta kadulta.
Mosaiikkeja oli atriumpihaa kiertäneessä pylväskäytävässä sekä sen ympärillä olleissa huoneissa. Itäsivulla olivat makuu- ja kylpyhuoneet sekä vivarium, ja länsisivulla keittiö ja työpajatilat. Mosaiikit ovat taidokkaita ja monivärisiä, ja esittävät pääasiassa mytologisia aiheita ja metsästyskohtauksia. Useissa mosaiikeissa esiintyvät Dionysos ja viiniin liittyvät aiheet, mistä talo on saanut nimensä. Eräässä Dionysos juo viiniä Akmen ja Ikarioksen seurassa. Muissa mosaiikeissa esiintyvät muun muassa Pyramos ja Thisbe, Poseidon ja Amymone, Apollon ja Dafne, Hippolytos ja Faidra, Ganymedes ja kotka, Narkissos, Dioskuurit sekä neljän vuodenajan allegoriat. Osa mosaiikeista on geometrista kuviointia.
Myös talon seinät on ollut koristeltu geometrisin ja kukkakuvioinnein.
Kuninkaiden haudat (Pafos)

Kuninkaiden haudat on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisen hautausmaan arkeologisesta alueesta Páfoksen kaupungissa Kyproksella. Nimitys on peräisin siitä, että hautausmaalle haudattiin antiikin Pafoksen kaupungin virkamiehiä ja muuta yläluokkaa hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Haudat ovat osa Pafoksen arkeologisia alueita, jotka ovat yhdessä Unescon maailmanperintökohde.
Historia.
Haudat ajoittuvat hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle 300-luvulta eaa. alkaen. Ne eivät ole tyyliltään kyproslaisia, vaan ovat saaneet vaikutteensa mahdollisesti Aleksandriasta. Hautoihin on oletettavasti haudattu saarta hallinneiden Ptolemaiosten lähettämät Kyproksen hallitsijat, joiden keskuspaikka Pafos oli, sekä kaupungin muuta yläluokkaa. Vainajat eivät siis olleet varsinaisesti kuninkaita, sillä Kyproksen omat vanhat kuninkuudet ja kuningaskunnat oli tuossa vaiheessa jo lakkautettu, mutta ainakin osa kuului Ptolemaiosten kuninkaalliseen sukuun. Tämä varmistui vuonna 2017, jolloin löydettiin Ptolemaios Eupatorin haudaksi tunnistettu hautakammio.
Haudat.
Kuninkaiden haudat muodostavat erillisen arkeologisen alueen noin 1,5 kilometriä pohjoiseen Nea Pafoksen varsinaisesta arkeologisesta alueesta. Tunnetuimpia hautoja on yhteensä kahdeksan. Ne kaikki koostuvat kallioon maanpinnan alapuolelle hakatuista peristyylipihoista, joiden sivuilla on samoin kallioon hakattuja hautakammioita. Pihoille johtaa portaat, jotka myös on kaiverrettu kallioon. Peristyylin pylväät edustavat doorilaista tyyliä ja hautojen julkisivut jäljittelevät muutoinkin temppeliä triglyfeineen ja metooppeineen.
Amager Islanders

Amager Islanders on tanskalainen jääkiekkoseura, joka on perustettu vuonna 1964 nimellä Amager SIK, ja se on vaihtanut nimeään useampia kertoja. Sen kotihalli on Kastrup Skøjtehal, jonne mahtuu yli 1 400 katsojaa. Nimellä Tårnby Boldklub seura pelasi kauden 1971–1972 maan pääsarjassa. Vuodesta 2001 seura toimi nimellä Ama'r Jets, vuodesta 2009 se oli Amager Ishockey, ja nykyisen nimensä seura otti vuonna 2016.
Suffer to Abuse

Suffer to Abuse on Rotten Soundin yhdeksäs EP-levy, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2018. Helmikuussa 2018 albumilta julkaistiin ennakkoon rumpali Sami Latvan säveltämä ja sanoittama kappale ”Harvester of Boredom”.
EP:n kansikuvan on toteuttanut Thomas Boutet.
Páfoksen arkeologinen museo

Páfoksen arkeologinen museo ("Páfoksen alueen arkeologinen museo", ) on arkeologinen museo Páfoksen kaupungissa Kyproksella. Se esittelee antiikin Pafoksen kaupungin sekä lähiympäristön löytöjä pääasiassa esihistorialliselta ja antiikin ajalta.
Museo on perustettu vuonna 1936 ja se aloitti toimintansa vuonna 1952. Se siirtyi nykyiseen museorakennukseen 1962–1964. Ennen museon rakentamista seudun löytöjä säilytettiin ensin eräässä koulussa ja tämän jälkeen vanhassa turkkilaisessa kylpylässä. Museota on laajennettu vuonna 1989 ja se on kunnostettu vuosina 2016–2018. Museo sijaitsee Páfoksen vanhankaupungin eli Páno Páfoksen (Ylä-Páfos) alueella. Museorakennuksessa on viisi näyttelysalia. 
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä neoliittiselta kivikaudelta aina uudelle ajalle noin vuoteen 1700 saakka. Pääosa löydöistä on peräisin Palaipafoksesta, Nea Pafoksesta ja Marionista. Löytöjä on myös muualta Páfoksen alueelta, kuten Geroskípousta, Kissónergasta, Lémpasta ja Pégeiasta.
Sali I esittelee löytöjä neoliittiselta ja kalkoliittiselta kaudelta sekä pronssikaudelta. Salissa II on löytöjä varhaiselta rautakaudelta sekä arkaaiselta ja klassiselta kaudelta. Salissa III on esineitä hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta, ja salissa IV myöhäiseltä roomalaiselta sekä varhaiskristilliseltä kaudelta. Sali V esittelee bysanttilaista kautta ja myöhempää keskiaikaa. Museoesineitä on näytteillä myös museon ulkotiloissa. Museoesineisiin kuuluu muun muassa marmoriveistoksia, rakennusten koristeosia, seinämaalauksia, lattiamosaiikkeja, keramiikkaa, lasiesineitä, sarkofageja, koruja ja rahoja.
Limassolin arkeologinen museo

Limassolin arkeologinen museo ("Limassolin alueen arkeologinen museo", ) on arkeologinen museo Limassolin kaupungissa Kyproksella.
Museo perustettiin vuonna 1948. Se toimi alun perin Limassolin linnassa. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1971–1973 ja museo aloitti toimintansa siinä vuonna 1975. Museo toimii Limassolin keskustassa. Näyttely koostuu kolmesta salista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä eri puolilta Limassolin aluetta neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Neoliittisen kauden löytöjä on muun muassa Aétokremnoksesta ja Parekklisiá-Siillourókampoksesta. Tärkeimmät antiikin aikaiset löydöt ovat peräisin Amathuksen ja Kurionin kaupunkien arkeologisilta alueilta. Salissa I on esillä pääasiassa keramiikkaa eri aikakausilta, salissa II kupariesineitä, rahoja, koruja yms. esineitä, ja salissa III veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia ja muita kiviesineitä. Monissa esineissä näkyvät Kyproksen saamat vaikutteet Foinikiasta, Egyptistä ja muualta Lähi-idästä.
Lárnakan arkeologinen museo

Lárnakan arkeologinen museo ("Lárnakan alueen arkeologinen museo", ) on arkeologinen museo Lárnakan kaupungissa Kyproksella. Se esittelee antiikin Kitionin kaupungista ja muualta nykyisen Lárnakan seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo perustettiin vuonna 1939 ja se aloitti toimintansa nykyisessä museorakennuksessa vuonna 1969. Museota laajennettiin vuosina 1987–1988. Museorakennus sijaitsee Lárnakan keskustassa nimellä Pampoúla tunnetun antiikin Kitionin toisen arkeologisen pääalueen etelälaidalla. Näyttely koostuu neljästä salista.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Lárnakan paikalla sijainneesta antiikin Kitionista sekä eri puolilta Lárnakan aluetta, kuten neoliittisen kauden asutuspaikoilta Choirokoitíasta ja Kalavasós-Téntasta. Löydöt ajoittuvat neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle. Kyproslaisten esineiden lisäksi löytöihin kuuluu paljon saarelle tuotua mykeneläistä, foinikialaista, egyptiläistä, assyrialaista ja persialaista esineistöä.
Sali I esittelee neoliittisen ja kalkoliittisen kauden sekä varhaisen ja keskisen pronssikauden löytöjä pääosin Choirokoitíasta ja Kalavasós-Téntasta. Sali II sisältää myöhemmän pronssikauden eli mykeneläisen kauden sekä varhaisen rautakauden eli kyprogeometrisen kauden löytöjä Kitionista. Sali III esittelee Kitionin löytöjä kyprogeometriselta ja -arkaaiselta kaudelta klassiselle kaudelle. Sali IV sisältää löytöjä klassiselta hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle. Museoesineitä on esillä myös museon ulkotiloissa.
Kyproksen museo

Kyproksen museo () on arkeologinen museo Nikosian kaupungissa Kyproksella. Se on maan suurin ja tärkein arkeologinen museo ja esittelee löytöjä eri puolilta saarta esihistorialliselta ajalta varhaiselle bysanttilaiselle kaudelle saakka.
Historia ja rakennus.
Nikosian ensimmäinen arkeologinen museo perustettiin yksityisenä vuonna 1882. Se muutettiin julkiseksi museoksi 1900-luvun alkupuolella. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1908–1924. Se edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja sijaitsee lähellä Nikosian vanhaakaupunkia ja Kyproksen edustajainhuoneen rakennusta. Museorakennuksessa on 14 näyttelysalia ja lisäksi toimisto-, säilytys- ja työpajatiloja sekä kirjasto.
Museo on käynyt liian pieneksi sen varastoissa oleville arkeologisille löydöille, joista vain pieni osa voi olla näytteillä, ja uusi museo on suunnitteilla. Arkkitehtuurikilpailu uudesta museorakennuksesta järjestettiin vuonna 2017.
Kokoelmat.
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä neoliittiselta kaudelta roomalaisen kauden lopulle, toisin sanoen noin ajalta 7000 eaa.–395 jaa. Museoesineet on järjestetty saleihin aikakausien ja teemojen mukaisesti. Sali I esittelee Kyproksen neoliittista ja kalkoliittista kautta. Tunnetuimpia esineitä on kalkoliittinen niin kutsuttu Pomóksen idoli noin vuodelta 3000 eaa. Sali II esittelee pronssikautta ja sali III keramiikan kehitystä keskiseltä pronssikaudelta aina roomalaiselle kaudelle saakka. Salissa IV on arkaaisen kauden savifiguriineja Agía Eirínin pyhäköstä. Sali V esittelee egyptiläisiä ja assyrialaisia vaikutteita Kyproksen klassisen kauden kuvanveistossa ja sali VI hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, merkittävimpänä suurikokoinen keisari Septimius Severusta esittävä pronssipatsas.
Salin VII teemana on Kyprokselle mainetta antanut kupari erilaisten pronssiesineiden kautta, mukaan lukien pronssiastiat, aseet, työkalut ja rituaaliesineet. Kokoelmiin kuuluu myös muun muassa rahoja, sinettejä, koruja ja lasiesineitä. Salit VIII ja IX esittelevät hautoja, hautakiviä, sarkofageja ja muita hautalöytöjä. Salin X teemana ovat Kyproksen muinaiset kirjoitusjärjestelmät kyproslais-minolainen kirjoitus ja kyproslainen kirjoitus sekä siirtyminen kreikkalaisen kirjaimiston käyttöön.
Sali XI esittelee Salamiin kuningashautojen löytöjä, kuten hautahuonekaluja ja pronssikattiloita. Sali XII on vaihtuvien näyttelyiden käytössä. Salissa XIII ovat Salamiin gymnasionista löydetyt veistokset, ja salissa XIV on savifiguriineja varhaiselta pronssikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka.
Sonia Picado Sotela

Sonia Picado Sotela (s. 29. joulukuuta 1936 San José, Costa Rica) on costaricalainen juristi, professori, diplomaatti ja poliitikko, joka on keskittynyt urallaan ihmisoikeuskysymyksiin. Hän on toiminut Amerikkojen ihmisoikeustuomioistuimen tuomarina ja YK:n ihmisoikeusasioihin liittyvissä elimissä. Lisäksi Sotela on ollut Costa Rican Yhdysvaltain-suurlähettiläs ja maan parlamentin jäsen.
Opiskelijasta professoriksi.
Picado sai oikeustieteen tutkinnon Costa Rican yliopiston. Hän kuului yliopiston henkilökuntaan 1972–2003. Vuosina 1980–1984 hän oli oikeustieteellisen tiedekunnan dekaani.
Picado oli 1984–1994 Inter-American Institute of Human Rightsin johtaja, jota hän oli ollut myös perustamassa. Instituutin tarkoituksena on kouluttaa tuomareita, asianajajia, kansalaisjärjestöjä ja yksityishenkilöitä ihmisoikeuksiin ja kansalaisvapauksiin liittyvissä kysymyksissä. Vuodesta 1985 hän on toiminut myös instituutin professorina.
Ihmisoikeustuomarina ja -asiantuntijana.
Picado oli vuosina 1988–1994 ensimmäisenä naisena Amerikkojen ihmisoikeustuomioistuimen tuomari. Hän toimi vuosina 1992–1994 myös Costa Rican edustajana Euroopan komission asiantuntijakomiteassa, jonka tarkoituksena oli edistää Keski-Amerikan ihmisoikeustilannetta.
Picado oli vuosina 1994–1998 ensimmäisenä naisena Costa Rican Yhdysvaltain-suurlähettiläs. Hänet valittiin vuonna 1998 kansallisen vapauspuolueen listoilta Costa Rican parlamenttiin. Neljävuotisen kautensa aikana Picado ajoi monia lakiehdotuksia naisten aseman edistämiseksi.
Picado johti vuonna 1999 kansainvälistä tutkimuskomissiota, joka tutki Itä-Timorin ihmisoikeustilannetta, ja esitti komission raportin YK:n ihmisoikeusvaltuutetulle. Vuosina 2010–2016 Picado jatkoi YK:n palveluksessa, kun hän johti inhimillisen turvallisuuden neuvoa-antavaa lautakuntaa.
Picado on kirjoittanut useita akateemisia artikkeleita ihmisoikeuksista, ja hänet palkittiin vuonna 1993 YK:n ihmisoikeuspalkinnolla.
Zeal and Ardor

Zeal and Ardor on yhdysvaltalainen avantgardemetallin musiikkiprojekti, jonka perusti ja jota johtaa sveitsiläis-yhdysvaltalainen Manuel Gagneux. Yhtyeelle tyypillistä on black metalin, negrospirituaalien, bluesin ja gospelin yhdisteleminen. Yhtye sai alkunsa Gagneuxin kysyttyä 4chan-verkkosivuston foorumilla musiikin tyylilajeista joita voisi yhdistää toisiinsa, tavoitteenaan säveltää kappale puolessa tunnissa kahden anonyymin käyttäjän valintojen perusteella. Ensimmäinen käyttäjä kommentoi viestiketjuun ”nigger music” ja toinen ”black metal”, mikä vaikutti ratkaisevasti projektin tyylisuunnan syntyyn.
Yhtyeen esikoisalbumi "Devil Is Fine" julkaistiin 15. huhtikuuta 2016, minkä jälkeen yhtye laajeni esiintyväksi kokoonpanoksi. Toinen studioalbumi, "Stranger Fruit" julkaistiin 8. kesäkuuta 2018.
Yhtye on esiintynyt Suomessa Joensuun Ilosaarirockissa vuonna 2018, Oulun North Of Hell -festivaaleilla vuonna 2022 ja Helsingin Tuska-festivaaleilla vuonna 2024.
Pentti Vuorio (päätoimittaja)

Pentti Kalevi Vuorio (23. lokakuuta 1930 Viipuri – 21. heinäkuuta 2022) oli suomalainen journalisti ja tietokirjailija, joka toimi "Etelä-Suomen Sanomien" päätoimittajana. 
Henkilöhistoria.
Pentti Vuorio syntyi diplomi-insinööri Tauno Gideon Vuorion ja Esteri Elisa Ojasen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1972 on sihteeri Raija Terhikki Virtanen. Vuorio tuli ylioppilaaksi 1948 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa ja Helsingin yliopistossa. Hän oli "Suomen Urheilulehden" toimittaja ja toimitussihteeri 1954–1955, "Uuden Suomen" urheilutoimittaja 1955–1960, urheiluosaston päällikkö 1957–1960, "Pesa"-niminen pakinoitsija 1971–1975 ja ajankohtaistoimituksen päällikkö 1975–1976. "Urheilun Kuva-Aitan" päätoimittaja Vuorio oli 1960–1968. Suomen Urheiluliiton tiedototuspäällikkönä hän toimi 1969–1971 ja oli sen jälkeenkin liiton eri tehtävissä vuoteen 1989. "Etelä-Suomen Sanomien" uutispäällikkö Vuorio oli 1978–1985 ja toimituspäällikkö 1985–1986. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 1986.