tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Samuel Chidi

Samuel Chidi (s. 26. syyskuuta 1990 Abuja, Nigeria) on nigerialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä.
Chidi pelasi Suomessa ensimmäisen kerran kaudella 2010, jolloin hän edusti Rovaniemen Palloseuraa Ykkösessä. Vuodet 2011–2012 Chidi pelasi Kakkosta Atlantiksessa. Joulukuussa 2012 Chidi teki yksivuotisen sopimuksen Ykkösessä pelaavan Jipon kanssa. Elokuussa 2013 Chidi palasi Kakkosessa pelaavaan Atlantikseen loppukauden kattavalla sopimuksella. 
Keväällä 2018 Chidi teki sopimuksen FC Hakan kanssa. Hän oli kaudella 2019 mukana Hakan noustessa Veikkausliigaan ja edelleen Hakan liigkaudella 2020. Keväällä 2018 Chidi teki sopimuksen FC Hakan kanssa. Hän oli kaudella 2019 mukana Hakan noustessa Veikkausliigaan ja edelleen Hakan liigakaudella 2020. Hän avasi Veikkausliigauran heinäkuussa 2020 ottelussa FC Honkaa vastaan 10-vuotisen Suomessa pelaamisen jälkeen.
Kausikohtaiset tilastot.
Päivitetty 24. elokuuta 2020.
Yhteensä:
Grand-Lahou

Grand-Lahou on kunta sekä samannimisen departementin ja aliprefektuurin keskus Norsunluurannikon Grands-Pontsin alueella. Se sijaitsee Guineanlahden rannalla Bandamajoen suussa 142 kilometriä Abidjanista länteen. Kunnassa on 31 700 asukasta (vuonna 2014).
Grand-Lahou sijaitsee kapealla hiekkasärkällä valtameren ja Bandamajoen muodostaman laguunin välissä. Eroosio kaventaa hiekkasärkkää molemmin puolin, mihin osaltaan vaikuttavat Bandamajokeen rakennetut padot ja mangrovemetsien häviäminen. 1970-luvulta lähtien kaupunkia ollaan siirtämässä mantereen puolelle.
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1698 ja se esiintyy vuoden 1729 kartalla. Ranskalaiset solmivat paikallisten päälliköiden kanssa sopimuksia vuosina 1787 ja 1844–1868. Ensimmäiset kauppa-asemat perustettiin kuitenkin vasta vuonna 1890 ja varuskunta vuonna 1892. Grand-Lahou toimi vientisatamana ja hallintopiirin keskuksena, mutta se menetti merkityksensä 1900-luvun puoliväliin mennessä.
Paikallisia elinkeinoja ovat kalastus, maanviljely, pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Grand-Lahou on myös huomattava matkailukohde. Nähtävyyksiä ovat laguunit kalastajakylineen, Azagnyn kansallispuisto ja sen simpanssisaari sekä paikallisen merkkimiehen Arsène Usher Assouanin kotitalo.
Aleksander Nissinen

Johan Aleksander Nissinen (Nissin) (5. tammikuuta 1817 Sortavalan pitäjä – 5. tammikuuta 1892 Sortavala) oli suomalainen Sortavalassa vaikuttanut kauppias ja kauppaneuvos.
Nissisen vanhemmat olivat kauppias Carl Johan Nissinen (1773–1821) ja Maria Catharina Schening. Nissisen suku tuli Sortavalaan jo Ruotsin vallan aikana. Nissisen isän kuoltua hänen leskensä Catharina Nissinen meni naimisiin 1824 opettaja ja kauppias Fredrik Saukon kanssa, joka yhdisti Nissisen liikkeen omaan liikkeeseensä. Saukon kuoltua 16-vuotias Aleksander Nissinen alkoi hoitaa äitinsä nimissä ollutta liikettä ja vuonna 1838 hän sai liikkeen omiin nimiinsä. Liike harjoitti pääasiassa jauhokauppaa ja Nissinen toimi myös maanviljelijänä. Sortavalan kauppiaat välittivät maa- ja metsätaloustuotteita pääasiassa Pietarin markkinoille ja toivat Venäjältä Itä-Suomeen viljaa. Sortavalan merkitys kauppakaupunkina alkoi kuitenkin vähentyä sen jälkeen kun Joensuun kaupunki perustettiin 1848 ja Saimaan kanava avattiin liikenteelle 1856.
Aleksander Nissinen ja liikemies Christian Edvard Boehm perustivat 1857 yhdessä käkisalmelaisten osakkaiden kanssa "Finska Ladoga Ångfartygsaktiebolaget"-nimisen yrityksen, joka hankki 1859 Englannista Valamo-nimisen siipirataslaivan Laatokan ja Pietarin väliseen matkustaja- ja tavaraliikenteeseen. 1870-luvulla Nissinen oli osakkaana laivayhtiössä, jonka siipirataslaiva Helmi liikennöi Sortavala–Impilahti–Salmi-linjalla. Samoihin aikoihin Nissisen omistama Laatokka-yhtiö järjestettiin uudelleen ja yhtiö hankki Ruotsista S/S Ladoga-nimisen höyrylaivan. Sortavalan ja Pietarin väliä kulkenut S/S Ladoga vei Pietariin paperimassaa ja puunjalostusteollisuustuotteita ja toi sieltä paluulastina viljaa. Nissinen sai kauppaneuvoksen arvon 1881.
Aleksander Nissinen oli naimisissa vuodesta 1858 kauppias Peter Bergin tyttären Anna Fredrika Bergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat maanviljelysneuvos, kansanedustaja Oskar Nissinen, kunnallisneuvos, kauppias Karl (Kalle) Nissinen ja liikemies Aleksander Nissinen.
Alan Happi

Alan Happi on suomalainen rockyhtye Jämsästä . Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Kulje kanssani", "Planeetta Äx""Kissoja ja koiria ja Vieraassa talossa". Alan Happi soittaa energistä alternativerockistaan, jossa yhdistyy eri genrejä, melodisuus, suomalainen melankolia ja omaperäinen soundi. Yhtye on myös lämmitellyt lavalle mm. Olavi Uusivirtaa.
Diskografia.
Albumit.
"Vieraassa talossa" -Lp (2024)
Sassandra-Marahouén piirikunta

Sassandra-Marahouén piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista, ja sijaitsee Norsunluurannikon keskiosassa. Sassandra-Marahouén alueellinen pääkaupunki on Daloa. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi mitattiin 2 293 304. 
Synty.
Sassandra-Marahouén piirikunta syntyi Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä vuonna 2011. Piirikunta muodostettiin yhdistämällä Haut-Sassandran ja Marahouén alueet.
Vanja

Vanja on venäläislähtöinen etunimi, joka voi olla miehen tai naisen nimi. Venäjällä sitä käytetään hellittelymuotona Johanneksesta, Ivanista ja Ivanasta. Nimi tunnetaan varsinkin Anton Tšehovin näytelmästä "Vanja-eno".
Skandinaviassa Vanja on omaksuttu naisen etunimeksi, koska se päättyy "a"-kirjaimeen (kuten esim. Sonja). Nimestä on käytössä myös kirjoitusasu Wanja.
Nimi Suomessa.
Huhtikuuhun 2025 mennessä Vanja on Digi- ja väestötietoviraston mukaan ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 130–140 naisella ja noin 30–60 miehellä. Wanja-nimisiä henkilöitä on tilastoitu noin 30–60.
Sanalla "vanja" on suomen kielessä merkitys ’venäläinen’. Nykyään tässä ilmauksessa on leikillinen sävy, mutta talvi- ja jatkosodan aikaan "vanja" oli neuvostoliittolaisista sotilaista käytetty haukkumanimi.
Nimipäivät.
Vanjalla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Ruotsissa Vanjalla on nykyään nimipäivä 24. toukokuuta. Vuosina 1986–1992 nimipäivä oli 22. tammikuuta ja vuosina 1993–2000 8. huhtikuuta.
Norjassa Vanjan nimipäivä on 22. tammikuuta.
Daloa

Daloa on kaupunki läntisellä Norsunluurannikolla. Daloa on sekä Sassandra-Marahouén piirikunnan että Haut-Sassandran alueen alueellinen pääkaupunki. Vuoden 2014 väestönlaskennassa Daloan väkiluku oli 591 633. Kaupunkia palvelee Daloan lentoasema ja roomalaiskatolinen hiippakunta Daloa. Daloassa on yhteensä 34 kylää.
Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen

Sosiaali- ja terveysalan tietolupaviranomainen on Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalaan kuuluva lupaviranomainen. Tietolupaviranomainen toimii Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen yhteydessä, eriytettynä laitoksen muista toiminnoista. Tietolupaviranomainen käyttää itsestään oheisnimeä Findata. 
Tietolupaviranomainen aloitti toimintansa vuonna 2020. Se myöntää luvat sosiaali- ja terveystietojen toissijaiseen käyttöön silloin, kun tietoja yhdistellään usealta rekisterinpitäjältä tai ne ovat peräisin yksityisiltä palvelunjärjestäjiltä. Aiemmin lupa tietojen käyttöön on pitänyt hakea erikseen kultakin rekisterinpitäjältä, eikä aineistojen toimittamiselle ole ollut yhdenmukaisia käytäntöjä. Tietolupaviranomaisella ei itsellään ole aineistoja, vaan se kerää ja yhdistelee tiedot sosiaali- ja terveysalan toimijoilta ja viranomaisilta.
Sosiaali- ja terveystietojen toissijainen käyttö tarkoittaa sitä, että sosiaali- ja terveydenhuollon asiakas- ja rekisteritietoja käytetään muussa kuin siinä ensisijaisessa tarkoituksessa, jonka vuoksi ne on alun perin tallennettu. Ensisijaista käyttöä ovat esimerkiksi potilaan hoitaminen tai etuuskäsittely. Tietojen toissijaista käyttöä ovat muun muassa tutkimus, tilastointi ja innovaatiotyö. Sosiaali- ja terveystietoja ei voi saada markkinointiin, yksilöllisten kaupallisten palvelujen määrittelemiseen tai päätöksentekoon.
Tietolupaviranomaisen toiminta perustuu lakiin sosiaali- ja terveystietojen toissijaisesta käytöstä eli niin kutsuttuun toisiolakiin, joka astui voimaan toukokuussa 2019.
Eduskunnan oikeusasiamies otti vuonna 2020 kantaa Tietolupaviranomaisen käyttöön ottamaan Findata-oheisnimeen. Eduskunnan oikeusasiamiehen mukaan oheisnimi sai viranomaisen verkkosivulla sen virallista nimeä olennaisesti suuremman painoarvon ja viranomaisen virallisen nimen tulee esiintyä asiayhteydessä ensisijaisena ja niin, että hallinnon asiakkaalle käy heti selväksi, että kyseessä on suomalainen viranomainen.
Lehtimäen kirkonkylä

Lehtimäen kirkonkylä on kylä entisessä Lehtimäen kunnassa nykyisessä Alajärven kaupungissa. Kirkonkylä sijaitsee entisen kunnan keskustaajamasta Keskikylästä etelään noin kolmen kilometrin päässä. Kirkonkylällä risteävät Kantatie 68, Seututie 697 sekä Yhdystie 7060. Kylän alueita ovat muun muassa Pappila, Nevanperä, Soukanperä ja Niemelänperä. Kirkonkylässä asuu 280 ihmistä (2007).
Lehtimäki oli yksi niistä kunnista, joiden kirkonkylä ei ollut kunnan hallinnollinen keskus taikka kunnan suurin taajama. Nykyään Lehtimäen kirkonkylä ei muodosta omaa tilastollista taajamaansa. Vuoden 1995 taajamarajauksessa Lehtimäen kirkonkylän taajamassa asui 211 ihmistä.
Kylän merkittävin nähtävyys on Lehtimäen puukirkko ja sen yhteydessä sijaitseva mäen rinteessä oleva hautausmaa ja sankarihaudat. Kantatien varrella oleva Kirkonkylän asutus kuuluu Lehtimäen mäkiasutusalueeseen, joka on valtakunnallisesti merkittävä maisema-alue.
Maantiede.
Kirkonkylä rajoittuu pohjoisessa Lehtimäen Keskikylään, idässä Rannankylään, lännessä Kuortaneen kuntaan ja lännessä Alavuden kaupunkiin entisen Töysän kunnan alueeseen.
Kirkonkylällä sijaitsee aivan Kuortaneen rajalla seututien varrella suojeltu Heininevan suoalue, joka ulottuu tien molemmille puolille. Suojelualuetta on noin 37 hehtaaria.
Kylän vesistöjä ovat Soukkajärvi, Iso Soukkajärvi, Valkealampi ja Kangaslampi.
Nähtävyydet ja palvelut.
Kirkon lisäksi kylällä sijaitsee Kirkonkylän risteyksestä kolme kilometriä länteen Kuortaneelle päin Valkealammen matkailu- ja hiihtokeskus. Valkealammen alueella on mahdollista muun muassa hiihtää, pyöräillä ja patikoida. Maastoreitti kulkee Jäkälämäkeen Kuortaneen ja Alavuden Töysän rajalle asti. Valkealammella sijaitsee myös uimaranta ja huhtikuussa 2021 avattu ravintola Valkealampi. Myös Kangaslammen rannalla on uimapaikka.
Kylässä toimi yli sadan vuoden ajan, vuoteen 2021 asti, kyläkauppa Kesäniemi (entinen K-extra) kirkon lähettyvillä kantatien varrella.
Tapahtumat.
Valkealammen alueella käytiin kesäkuussa 2021 pyöräsuunnistuksen MM-kilpailun keskimatkan osakilpailu. Kilpailua käytiin myös Kuortaneella ja Seinäjoella.
Jukka Haaksiala

Jukka Antero Haaksiala (s. 6. syyskuuta 1953 Kuopio) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp.
Jukka Haaksiala syntyi paikallisjohtaja Esa Haaksialan ja Terttu Vartiaisen perheeseen ja avioitui vuonna 1980 Leena Räikkösen kanssa. Haaksiala tuli ylioppilaaksi 1973 Suonenjoen yhteislyseosta ja valmistui Kadettikoulusta 1977 ja Sotakorkeakoulusta 1989. Hän toimi Pohjanmaan Tykistörykmentissä opetusupseerina 1977 ja uudelleen vuodesta 1981, toimistoupseerina vuonna 1979, linjajohtajana vuodesta 1980 ja koulutusupseerina 1983, jolloin hän siirtyi Jääkäriprikaatiin. Oltuaan UNTSO:n tarkkailijana 1984 Haaksiala palasi Jääkäriprikaatiin 1985–1989. Silloisen Oulun sotilaspiirin esikunnan osastopäällikkönä hän toimi 1994–1995, UNIFIL:in päämajan toimistoesiupseerina 1995–1996 ja Kainuun Tykistörykmentin komentajana Kainuun Prikaatissa vuodesta 1996, kunnes palasi UNIFIL-tehtäviin 1999–2000. 
Haaksiala ylennettiin vänrikiksi 1974, luutnantiksi 1977, yliluutnantiksi 1979, kapteeniksi 1985, majuriksi 1989 ja everstiluutnantiksi 1995. Everstiksi Haaksiala yleni 2000. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 2011. Haaksiala siirtyi reserviin vuodesta 2008 saakka hoitamastaan Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajan tehtävästä syksyllä 2013.
William LeBaron Jenney

William Le Baron Jenney (25. syyskuuta 1832 Fairhaven, Yhdysvallat – 15. kesäkuuta 1907 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen arkkitehti ja insinööri, joka suunnitteli maailman ensimmäisen pilvenpiirtäjäksi kutsutun rakennuksen, Chicagon Home Insurance Buildingin. Jenneyn tekniset innovaatiot olivat merkittäviä pilvenpiirtäjien kehityksen kannalta.
Jenney opiskeli aluksi Phillips Academyssa ja Lawrence Scientific schoolissa Harvardissa, mutta siirtyi vuonna 1859 Pariisiin "École Centrale des Arts et Manufactures"iin opiskelemaan tekniikkaa ja arkkitehtuuria, josta hän valmistui vuonna 1861.
Valmistuttuaan Jenney palveli Yhdysvaltain sisällissodassa (1861–1865) Pohjoisvaltioiden insinööriupseerina. Jenney jätti armeijan majurin arvoisena, jonka jälkeen hän toimi insinöörinä ja arkkitehtina Chicagossa vuosina 1868–1905 ja opetti lisäksi arkkitehtuuria Michiganin yliopistossa Ann Arborissa 1876–1880. Useat tulevat Chicagon koulukunnan arkkitehdit, kuten Daniel Burnham, William Holabird, John Root ja Louis Sullivan suorittivat harjoittelunsa Jenneyn toimistossa.
Jenney oli rakennusten teräsrunkojen kehittämisen edelläkävijä ja Chicagon koulukunnan varhainen edustaja. Jenney esitteli teräsrungot Chicagon suuren tulipalon jälkeen vuonna 1871. Jenneyn suunnittelema ja vuonna 1879 Chicagoon valmistunut Leiter-rakennus oli ensimmäinen rakennus, jossa käytettiin teräsrungon varhaista esiastetta. Jenney suunnittelemista rakennuksista kuuluisin on Chicagon Home Insurance Company Building (1884–1885; laajennettu 1891; purettu 1931), jota pidetään yleisesti maailman ensimmäisenä pilvenpiirtäjänä, jonka sisällä oli metallirunko eikä kantavia seiniä. Se oli myös ensimmäinen rakennus, jossa terästä käytettiin rakenteellisena materiaalina.
Miesten Ykköspesis-kausi 2018

Ykköspesis-kausi 2018 oli Suomen pesäpallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykköspesiksen 38. kausi. Kauteen osallistui 11 joukkuetta. Tarkoituksena oli, että sarjassa olisi pelannut 12 joukkuetta, mutta Jyväskylän Kiri ilmoitti vetäytyvänsä sarjasta lokakuun 2017 lopussa, eikä sarjaa enää täydennetty. Edellisen kauden putoamiskarsinnan hävinnyt Vähänkyrön Viesti sen sijaan säilytti paikkansa Ykköspesiksessä Muhoksen Pallo-Salamien luopuessa sarjapaikastaan jo lokakuun 2017 alussa. 
Sarjan voitti Kempeleen Kiri, joka nousi takaisin Superpesikseen kaudeksi 2019. Myös Siilinjärven Pesis onnistui nousemaan Superpesiskarsinnan kautta. Kauden päätteeksi Jokioisten Koetus putosi takaisin Suomensarjaan. Lisäksi Lievestuoreen Kisan sarjapaikka siirrettiin vastaperustetulle Laukaan Urheilijoiden pesäpallojaostolle.
Joukkueet.
&lt;section begin="joukkueet"/&gt;
&lt;section end="joukkueet"/&gt;
Sarjajärjestelmä.
Runkosarjassa pelattiin kaksinkertainen sarja kaikkia joukkueita vastaan sekä kaksi lisäottelua paikallisvastustajia vastaan. Runkosarjan voittaja nousi suoraan Superpesikseen. Sijoille 2–5 sijoittuneet joukkueet pelasivat välieräsarjat paras viidestä -järjestelmällä, joiden voittajat etenivät Superpesiskarsintaan. Runkosarjan sijoille 10 ja 11 sijoittuneet pelasivat putoamiskarsinnat paras kolmesta -menetelmällä. Ottelusarjan hävinnyt joukkue putosi Suomensarjaan.
Paikallisotteluparit olivat:
Sarjakarsinta.
Välierät.
Välieräpareissa kohtasivat toiseksi sijoittunut Siilinjärven Pesis ja viidenneksi sijoittunut Vähänkyrön Viesti sekä kolmanneksi sijoittunut Manse PP ja neljänneksi sijoittunut Puijon Pesis. Välieräparien voittajat etenivät Superpesiskarsintaan. Välieräsarjojen voittoon vaadittiin kolme otteluvoittoa.
Putoamiskarsinta.
Putoamiskarsinnassa kohtasivat runkosarjan sijoille 10 ja 11 sijoittuneet Jokioisten Koetus ja Lievestuoreen Kisa. Voittaja säilyi sarjassa ja häviäjä putosi Suomensarjaan. Karsintasarjan voittoon vaadittiin kaksi otteluvoittoa.
San Marinon kolme tornia

San Marinon kolme tornia (ita. "Torri di San Marino") viittaa kolmeen erilliseen torniin, jotka on rakennettu eri aikoina San Marinon puolustamiseksi osana laajempaa linnoistusta. Kaikki tornit sijaitsevat maan pääkaupungissa, ja ne on kuvattu maan vaakunassa. Lisäksi kaikki kolme tornia kuvattiin vuonna 2006 lyötyihin 50 sentin kolikkoihin.
Torneilla on omat nimensä, mutta niihin viitataan myös numerojärjestyksessä vanhimmasta uusimpaan. 
Ensimmäinen torni.
Viralliselta nimeltään Guaita on vanhin ja rakennettu 1100-luvulla. Ensimmäinen maininta tornista ajoittuu 15. elokuuta 1253.. Nykyisen muotonsa torni sai 1463, kun se peruskorjattiin tornista linnakkeeksi San Marinon ollessa sodassa Riminin kaupungin kanssa. Nykyisin tornissa toimii museoita, joista kuuluisin lienee vampyyrien ja ihmissusien museo..
Vuoden 2006 kolikkosarjassa Guaita oli kuvattuna 5 sentin kolikoissa. Torni on yksi koko San Marinon ikonisimmista rakennuksista. 
Toinen torni.
Virallisesti Cesta tai toisinaan myös Fratta. Tornin rakennustyöt aloitettiin 1200-luvulla ja torni peruskorjattiin viimeksi 1934. Sen huippu on korkein kolmesta tornista (756 metriä). Nykyään tornissa toimii keskiaikaisten aseiden museo, jonka kokoelmiin kuuluu yli 500 näyte-esinettä aseita aina keskiajalta 1800-luvulle. Kokoelma on osa Borgo Maggioressa sijaitsevaa keskiaikaisten aseiden tutkimuslaitosta, jolla on yli 1550 muuta aiheeseen liittyvää esinettä esillä..
Vuodesta 2017 Cesta on kuvattuna San Marinon 1 euron kolikossa.
Kolmas torni.
Virallisesti Montale on uusin, vuodelta 1320, ja pienin torneista, mutta strategisesti se on tärkein, sillä tornista on paras näköala. Montalen ja Cestan välillä on muuri, joka yhdistää tornit toisiinsa. Lisäksi torni on kauimpana kaupungin keskusta, mikä on teki siitä entistä tärkeämmän osan kaupungin puolustuksia.. Montale on ainoa kolmesta tornista, joka ei ole auki yleisölle.
Vuonna 2006 lyödyssä kolikkosarjassa Montale oli kuvattuna 1 sentin kolikoissa.
Chigwellin metroasema

Chigwell on Lontoon metron metroasema Chigwellin kaupungissa Epping Forestissa, Essexissä. Se sijaitsee Central linellä, Grange Hillin ja Roding Valleyn asemien välissä. Asema sijaitsee Oyster-vyöhykkeellä 4. 
Historia.
Asema avattiin 1. toukokuuta 1903 Great Eastern Railwayn (GER) Fairlop Loopille (Woodford-Ilford). GER yhdystyi muiden rautatieyhtiöiden kanssa vuonna 1923 London and North Eastern Railwayksi (LNER). 
Fairlop Loop sulautettiin Lontoon Metron Central Lineen osana New Works Programmea vuosina 1935-1940, jossa sähköistettyä metroa laajennettiin Koillis-Lontooseen. Osana näitä uudustuksia asema suljettiin 29. marraskuuta 1947. Sähköistetut metrojunat aloittivat asemalta liikennöinnin 21. marraskuuta 1948. 
1960-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun Woodford-Hainault-osaa operoitiin suurimmaksi osaksi erillään muusta Central linestä käyttämällä nelivaunuisia (ja myöhemmin kolmevaunuisia) 1960 Stock -junia. Kolmella junayksiköllä oli keskimmöiseen vaunuun käytettiin 1938 Stockia. Nämä junat mukautettiin automatisoitavaksi (, ATO): Woodford-Hainault-osasta tuli ATO:n testiasennus Victoria linellä. Joitakin Victoria linen 1967 Stock -junia käytettiin myös tämän osan liikennöintiin. Nykyään osaa liikennöidään normaalisti muun linjan kanssa, 1960 Stockin käyttö on lopetettu ja Lontoon keskustaan kulkevat junat kulkevat nyt Hainaultin kautta. Tämän vuoksi on yleensä nopeampaa matkustaa Woodfordiin ja vaihtaa siellä, koska Lontoon keskustaan kulkevat junat liikennöivät useasti sieltä. Ruuhka-aikana jotkut Hainaultin varikolta lähtevät junat kulkevat Lontoon keskustaan Grange Hillin, Chigwellin, Roding Valleyn ja Woodfordin kautta. Tämä järjestely on tehty liikennöinnin helpottamiseksi vaikkakin näille vuoroille on suurta kysyntää. 
Asema nykyaikana.
Aseman peruskorjaus valmistui vuonna 2006.
Liikennöinti.
Matkustajamäärien kasvun vuoksi aseman junaliikennettä jatkettiin keskiyöhön vuonna 2006, kun aikaisemmin se pysähtyi klo 20.00. Tyypillinen vuoroväli ruuhka-ajan ulkopuolella on: 
Aamun ruuhka-aikana ajetaan myös kolme junaa West Ruislipiin. 
Vaihtoyhteydet.
Asemalla on vaihtoyhteys Lontoon bussin linjaan 167 ja koululinjaan 667.
Nyystölän taistelu

Nyystölän taistelu oli nuijasodan taistelu, joka käytiin tammikuun puolivälissä 1597 Padasjoen Nyystölässä. Kapinalliset talonpojat eli nuijamiehet houkuteltiin ensin antautumaan ja sen jälkeen surmattiin, mikä päätti sodan Pohjois-Hämeen ja nykyisen eteläisen Keski-Suomen alueella.
Etelä-Pohjanmaalta alkanut talonpoikien kansannousu levisi Pohjois-Hämeeseen joulukuun 1596 lopulla. Rautalammilta lähti etenemään etelään talonpoikien sotajoukko, johon oli liittynyt myös pohjalaisia. Joukko kasvoi sen edetessä Sysmän, Jämsän, Kuhmoisten ja Padasjoen läpi, ja sitä vastaan lähetetyt pienet sotilasosastot joutuivat perääntymään. Asikkalassa paikalliset talonpojat eivät olleet halukkaita liittymään tähän kapinallisjoukkoon, joten kuultuaan Pohjanmaan kapinallisten tappiosta Nokian taistelussa joukko päätti kääntyä takaisin pohjoiseen. Tuolloin nelisensataa miestä käsittänyt joukko asettui puolustusasemiin Padasjoen Nyystölään Verhon kartanon maille. Kapinan kukistamista johtanut sotamarski Klaus Fleming toi pääarmeijansa Nokialta Hollolaan, josta hän lähetti Iivari Arvidinpoika Tawastin komentaman lipuston ja joitain Akseli Kurjen huoveja kohtaamaan kapinalliset Nyystölässä.
Taistelu käytiin ilmeisesti tammikuun 14. päivän tienoilla. Tawastin joukot olivat suunnilleen samanvahvuiset kapinallisten kanssa. Ensimmäiset hyökkäykset kapinallisten varustuksia vastaan torjuttiin, jolloin muutamia ylhäissäätyisiä huoveja kaatui. Tawast päätti turvautua juoneen: sotilaspappi Henrik Matinpoika Plåck vei kapinallisille viestin, jonka mukaan heidän henkensä säästettäisiin, jos he antautuisivat. Talonpojat eivät uskoneet voittoon, joten suurin osa heistä päätti tarttua tarjoukseen ja saapui aseettomina kartanon edessä olleelle aukealle. Suljettuaan pakotiet Tawast määräsi surmaamaan kaikki antautuneet. Neljästäsadasta jätettiin henkiin vain yksi, Laukaan kirkkoherra Eerik Markuksenpoika. Lisäksi muutamat antautumasta kieltäytyneet ja varustuksen sisään jääneet onnistuivat livahtamaan pakoon.
Nyystölän verilöyly ja Tawastin antama petollinen lupaus tyrmistyttivät jopa monia kapinaa vastustaneita aatelisia. Tawast ja Plåck joutuivat lopulta Kaarle-herttuan teloittamiksi Viipurin verilöylyssä syyskuussa 1599.
Nyystölän taistelupaikalla on nykyään 1930-luvulla paljastettu muistomerkki, niin sanottu nuijapatsas. Lisäksi paikalla, jossa antautumissopimus väitetysti tehtiin, on niin sanottu nuijakivi.
Gerda Hintze

Gerda Amanda Hintze (24. helmikuuta 1905 Oulu – 22. helmikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen farmaseutti ja elokuvakäsikirjoittaja.
Hintze työskenteli farmaseuttina helsinkiläisessä apteekissa ja hänen on arveltu tavanneen täällä elokuvaohjaaja Carl von Haartmanin, jonka vuonna 1930 valmistuneeseen mykkäelokuvaan "Kajastus" Hintze teki käsikirjoituksen. Syksyllä 1929 kuvatun elokuvan tapahtumat sijoittuivat sortokauden vuosiin 1899–1905.
Hintze teki myös 1930-luvun alkupuolella Lisa-otsikolla käsikirjoitusluonnoksen romanttista jännityselokuvaa varten, mutta tämä elokuva ei toteutunut. Vuonna 1934 hän vieraili Berliinissä ja kirjoitti "Fama"-lehteen artikkelin UFA-elokuvayhtiön Babelsbergin elokuvastudioista. Sotavuosien jälkeen Hintze kirjoitti "Hufvudstadsbladet"-lehteen. Hän työskenteli farmaseuttina eläkkeelle jäämiseensä saakka mutta jatkoi myös lehtikirjoittelua.
Mimi Benzell

Mimi Benzell (1924 Bridgeport, Connecticut – 23. joulukuuta 1970 Manhasset, New York) oli yhdysvaltalainen ooppera- ja viihdelaulaja, äänialaltaan sopraano.
Benzell syntyi musikaaliseen sukuun. Hänen isoisänsä lauloi juutalaisia kansanlauluja Venäjällä ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin. Benzell sai musiikkikoulutusta Mannes School of Musicissa. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 1944 Méxicossa, jossa tulkitsi Thomas Beechamin johdolla Zerlinan ("Don Giovanni") ja Yön kuningattaren ("Taikahuilu") roolit. 5. tammikuuta 1945 Benzell esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa, roolinaan Yön kuningatar. Muihin hänen Metropolitan-oopperassa tulkitsemiinsa rooleihin kuuluivat Philine ("Mignon"), Gilda ("Rigoletto") ja Musetta ("La bohème"). Benzell esiintyi 1940-luvulla Metropolitan-oopperassa myös useissa juutalaisjärjestöjen hyväksi järjestetyissä hyväntekeväisyyskonserteissa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän työskenteli, olivat Beechamin ohella muiden muassa Bruno Walter ja Erich Leinsdorf.
Benzell siirtyi oopperasta operetin ja musikaalin pariin. Hän tuli parhaiten tunnetuksi Ruthin roolista Jerry Hermanin musikaalissa "Milk and Honey" (1961). Hän oli naimisissa konserttimanageri Walter Gouldin kanssa, ja hänellä oli tytär ja poika.
Liisankadun elokuvastudiot

Oy Suomen Filmiteollisuuden (SF) Liisankadun elokuvastudiot sijaitsivat Helsingin Kruununhaassa Liisankatu 14:n sisäpihalla olleissa halleissa vuosina 1945–1965. Alun perin tennishalliksi 1922–1923 rakennettu kiinteistö muutettiin 1945 Suomen Filmiteollisuuden elokuvastudioksi Hannu Lemisen suunnitelman perusteella. Aikaisemmin yhtiön studiot olivat Fredrikinkadulla vanhassa kasarmirakennuksessa. Studiot olivat aikanaan Pohjoismaiden suurimmat, ja ne muodostuivat kahdesta A- ja B-studioksi kutsutusta hallista. Studioiden yhteydessä olivat myös lavaste-, huonekalu-, rekvisiitta-, puku- ja asustevarastot, puutyöverstaat, lavasterakentajien ja -maalareiden työtilat, puvustotilat sovitustiloineen ja äänitystekniikan tilat sekä koeteatteri. Studioilta oli myös salakäytävä Liisankatu 14:ssä toimineeseen ravintola Sateenkaareen.
Liisankadun studioissa kuvattiin yli 100 näytelmäelokuvaa. Ensimmäinen elokuva oli Hannu Lemisen elokuva "En ole kreivitär" (1945), ja viimeinen studioilla kuvattu elokuva oli Åke Lindmanin ja Palmer Thompsonin ohjaama "Juokse kuin varas" (1965). Vuonna 1948 studioille rakennettiin "Laitakaupungin laulu" -elokuvaa varten lavasteet kuvitteellista Vallilan Synninkujaa varten. "Komisario Palmun erehdys" -elokuvaa varten taas rakennettiin uima-allas studiolle. Studioilla kuvattiin kokonaisuudessaan ilman ulkokuvauksia elokuvat "Prinsessa Ruusunen" (1949) ja "Rion yö" (1951).
Suomen Filmiteollisuuden tehtyä konkurssin vuonna 1965 B-studiohalli purettiin pian sen jälkeen, mutta A-studiohalli siirtyi Yleisradion käyttöön. Vuosina 1972–1977 hallissa toimi Ylen stereostudio, ja sieltä lähetettiin suomalaisten pop- ja rock-yhtyeiden konsertteja Popstudio-ohjelmassa. Yleisradio käytti hallia vuoteen 1979 saakka. Tämän jälkeen kiinteistön omistanut Suomen Pankki muutti studion liikuntahalliksi vuonna 1981. Vuonna 2019 Suomen Pankki ja Kuntien eläkevakuutus ilmoittivat purkavansa liikuntahallin ja rakentavansa tilalle kaksi asuinrakennusta, joihin tulee 45 asuntoa. Entinen A-studiohalli purettiin syksyllä 2020.
Theydon Boisin metroasema

Theydon Bois on Lontoon metron metroasema Theydon Boisin kylässä Essexissä, Englannissa. Se on Central linellä Debdenin ja Eppingin välillä. Asema sijaitsee Oyster-vyöhykkeellä 6. 
Historia.
Great Eastern Railway (GER) avasi aseman nimellä "Theydon" 24. huhtikuuta 1865, mutta saman vuoden joulukuussa se uudelleennimettin nykyiselle nimelleen. Se avattiin Loughton–Ongar-välille. GERistä tuli osa London and North Eastern Railwaytä (LNER) vuonna 1923.
LNER-haara yhdistettiin Lontoon metroon osana New Works Programme -ohjelmaa vuosina 1935-1945, jolloin siitä tuli osa Central linen laajennusta itään. 
Vuonna 2015 paikallinen Theydon Bois Action Group-ryhmittymä pakotti Transport for Londonin hakemaan rakennuslupaa ennen 80-paikkaisen pysäköintialueen rakentamista aseman viereen.
Grands-Pontsin alue

Grands-Pontsin alue () on Lagunesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon eteläosassa. Sen pinta-ala on 5 500 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Dabou. Asukkaita on 356 500 henkeä (vuonna 2014).
Grands-Pontsin alue rajoittuu lännessä Gbôklén ja pohjoisessa Lôh-Djibouan ja Agnéby-Tiassan alueisiin, lännessä Abidjaniin ja etelässä Atlantin valtamereen.
Alue jakautuu Daboun, Grand-Lahoun ja Jacquevillen departementteihin ja kuntiin.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely ja kalastus. Vientiin tuotetaan kautsua, kaakaota ja palmuöljyä.
Suchan piirikunta

Suchan piirikunta () on yksi Vähä-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 84 232. Kunnat Suchan piirikunnassa ovat Budzów, Bystra-Sidzina, Jordanów, Maków Podhalański, Stryszawa, Zawoja ja Zembrzyce.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,3 prosenttia ja eläkeläiset 19,0 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 885 lasta. Suchan piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 81 075 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Ernest Henley

Ernest John Henley (31. maaliskuuta 1889 Brighton – 14. maaliskuuta 1962 Brighton) oli brittiläinen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän kuului Ison-Britannian pronssia voittaneeseen joukkueeseen 4 × 400 metrin viestijuoksussa Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Tukholmassa 1912 Henley osallistui myös 400 metrin juoksuun ja 800 metrin juoksuun.
Ransu (nimi)

Ransu on suomalainen miehen etunimi. Se on vanha kansanomainen muoto nimestä Frans ("Franciscus").
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Ransu on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä noin 30–40 miehellä. Eniten Ransuja on syntynyt 1900-luvun alussa, mutta tämä nimi on annettu myös ainakin yhdelle 2000-luvun lapselle. Koska Ransu-etunimi on käytössä vain harvalla suomalaisella, se ei ole päässyt mukaan almanakkaan. 
Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa Ransun nimipäivä on 4. lokakuuta.
Henley

Henley on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lôh-Djibouan alue

Lôh-Djibouan alue () on Gôh-Djibouan piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon eteläosassa. Sen pinta-ala on 10 650 neliökilometriä. Hallinnollinen keskus on Divo. Asukkaita on 729 200 henkeä (vuonna 2014).
Lôh-Djibouan alue rajoittuu pohjoisessa Gôhin, idässä Agnéby-Tiassan, etelässä Grands-Pontsin ja lännessä Nawan alueisiin.
Alue käsittää Divon, Guitryn ja Lakotan departementit. Kuntia ovat Divo, Guitry, Hiré, Lakota ja Zikisso.
Maatalous tuottaa kaakaota, kahvia, kautsua, palmuöljyä, maniokkia, riisiä ja vihanneksia. Alueella on kulta-, mangaani- ja bauksiittiesiintymiä.
Henningsen

Henningsen on muun muassa seuraavien tanskalaisten henkilöiden sukunimi:
Kyösti Halonen

Kyösti Juhani Halonen (s. 28. tammikuuta 1958 Lappeenranta) on suomalainen kenraaliluutnantti evp.
Kyösti Halonen syntyi diplomi-insinööri Veikko Halosen ja Aino Sallisen perheeseen ja avioitui vuonna 2015 Maarit Pölösen kanssa. Halonen tuli ylioppilaaksi 1977 ja valmistui Kadettikoulusta 1981 ja Sotakorkeakoulusta 1991. Hän toimi opetusupseerina Laskuvarjojääkärikoulussa 1981–1984 ja Kadettikoulussa 1985–1988, toimistoesiupseerina pääesikunnassa 1993–1994 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opetusupseerina 1995–1996 ja tutkijana vuodesta 1996. Halonen ylennettiin vänrikiksi 1977, luutnantiksi 1981, yliluutnantiksi 1983, kapteeniksi 1987, majuriksi 1990 ja everstiluutnantiksi 1997. 
Urheilukoulun johtajan tehtävästä everstiluutnantti Halonen siirtyi Panssariprikaatin komentajaksi 2001. Everstinä ja pääesikunnan johtamisjärjestelmäosaston päällikkönä hänet valittiin Sotilasurheiluliiton puheenjohtajaksi 2006. Prikaatikenraaliksi Halonen ylennettiin 2007, kenraalimajuriksi 2013 ja kenraaliluutnantiksi 2015. Puolustusvoimien logistiikkapäällikkönä ja Maavoimien materiaalilaitoksen johtajana toiminut Halonen tuli eroamisikään vuoden 2018 alussa, puolustusvoimien sotatalouspäällikkönä.
Maailmankisat 1963

Kolmannet Maailmankisat järjestettiin vuonna 1963 Helsingissä 4.–5. heinäkuuta. Kilpailupaikkana oli Olympiastadion. Kansainväliset yleisurheilukilpailut olivat Helsingin Kisa-Veikkojen järjestämät ja päätukijana oli alkuvaiheessa Apu-lehti. Kilpailut järjestettiin miehille. Kolmansien kisojen ensimmäisenä kilpailupäivänä oli 17 035 maksanutta katselijaa, ja toisena 28 481 eli kahtena kilpailupäivänä oli kaikkiaan 45 516 katselijaa.
Kisojen parhaalle urheilijalle jaettava Timo Sarpanevan suunnitteleman kiertopalkinnon sai suomalainen pituushyppääjä Pentti Eskola, joka teki pituushypyn Suomen ennätyksen. Hän sai itselleen palkinnosta 30 cm:n suuruisen pienoisveistoksen näköiskappaleen.
Jórunn Viðar

Jórunn Viðar (7. joulukuuta 1918 Reykjavík – 27. helmikuuta 2017) oli islantilainen säveltäjä ja pianisti.
Jórunn aloitti musiikkiopintonsa Islannissa ja jatkoi pianonsoiton opiskelua 1930-luvun lopussa Berliinin musiikkikorkeakoulussa. Vuosina 1943–1945 hän opiskeli sävellystä Vittorio Gianninin johdolla Juilliard Schoolissa. Islantiin palattuaan Jórunn aloitti työskentelyn pianistina ja säveltäjänä. Hän oli elokuvamusiikin ja baletin edelläkävijä maassaan. Hänen käsialaansa on esimerkiksi ensimmäinen islantilainen baletti "Eld". Jórunn sävelsi myös esimerkiksi "Slátta"-konserton pianolle sekä useita kansallisesti tunnettuja lauluja ja sovitti kansanlauluja.
Jórunn teki pianistina usein yhteistyötä laulaja Þuríður Pálsdóttirin kanssa. Hän kuului Islannin säveltäjäliittoon noin kahdenkymmenen vuoden ajan sen ainoana naispuolisena jäsenenä. Hän sai useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Islannin Haukan ritarikunnan kunniamerkin vuonna 1989. Hän oli naimisissa Lárus Fjeldstedin (1918–1985) kanssa ja sai kolme lasta.
Oksajääriäinen

Oksajääriäinen ("Pogonocherus fasciculatus") on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen oksajääriäinen on kooltaan pieni (5–7 mm) ja väriltään tummanruskean ja vaaleanharmaan kirjava laji. Lajin etuselän sivuilla on kapeakärkiset hampaat. Tuntosarvet ovat oksajääriäisellä hieman ruumista pidemmät. Lajin koko ruumista peittää lyhyt pinnamyötäinen karvoitus. Punaruskeita karvoja esiintyy ruumiin takaosassa. Oksajääriäisen ruumiin raidat koostuvat tummista karvoista ja vaaleanharmaa karvaraita sijaitsee peitinsiipien tyvellä.
Oksajääriäisen isäntäpuulajeja ovat Suomessa mänty, kontortamänty ja kuusi sekä muualla myös pihdat ja lehtikuuset. Laji lisääntyy ohuissa noin 2–5 cm:n paksuisissa äskettäin kuolleissa oksissa. Toukat voivat elää myös pystyyn kuolleissa taimissa. Täysikasvuiset toukat kaivautuvat koteloitumaan pintapuuhun lyhyeen, haan muotoiseen käytävään. Toukka tukkii reiän suun purutulpalla.
Oksajääriäinen elää Suomessa koko maassa ja se on luokiteltu yleiseksi ja elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy laajemmin pääasiassa Euroopassa.
Comité national pour le salut du peuple

Comité national pour le salut du peuple (CNSP) oli Malin vuoden 2020 vallankaappauksen yhteydessä perustettu sotilasjuntta.
Vallankaappaus tapahtui 18. elokuuta 2020, kun Katin varuskunnasta Bamakoon tulleet sotilaat pakottivat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan eroamaan ja ilmoittamaan Malin kansalliskokouksen ja hallituksen hajottamisesta. Seuraavana päivänä sotilaat kertoivat maan televisiossa Malin kansan pelastuskomitean CNSP:n perustamisesta.
Komitean puheenjohtajana toimi everstiluutnantti Assimi Goïta. Sen muita jäseniä olivat everstit Malick Diaw, Sadio Camara ja Modibo Koné sekä tiedottajana toiminut everstimajuri Ismaël Wagué. He edustivat eri aselajeja, mutta Diaw, Camara ja Koné olivat valmistuneet kaikki samaan aikaan Koulikoron sotakoulusta. Vuoden 2012 vallankaappauksen johtajiin verrattuina CNSP:n jäsenet olivat vanhempia upseereja, jotka ovat tottuneet kansainväliseen yhteistyöhön. Heidän uskottiin pyrkivän välttämään kapteeni Amadou Haya Sanogon kohtalo ja suunnittelevan paluuta siviilivaltaan. Kapinan syinä pidettiin armeijan turhautumista vuodesta 2012 jatkuneeseen sisällissotaan ja eri aselajien välisiä ristiriitoja. Tapahtumien laukaisijaksi arveltiin presidentti Keïtan turvallisuuspäällikön everstiluutnantti Ibrahim Traorén erottamista.
Sotilasjuntan 24. elokuuta 2020 hyväksymän ja 27. elokuuta julkaiseman asetuksen mukaan CNSP toimi Malin väliaikaisena hallituksena ja lainsäädäntöelimenä. Komitean puheenjohtaja Assimi Goïta oli maan väliaikainen valtionpäämies. CNSP esitti Länsi-Afrikan talousyhteisön kanssa käymissään neuvotteluissa paluuta siviilivaltaan kahden tai kolmen vuoden siirtymäkauden jälkeen. Tänä aikana maata johtaisi sotilaiden nimittämä presidentti.
Neuvotteluissa päädyttiin lopulta 18 kuukauden siirtymäkauteen. CNSP nimitti Malin presidentiksi entisen sotilaan Bah N’Dawin, joka vannoi virkavalansa 25. syyskuuta. Assimi Goïtasta tuli samalla maan varapresidentti. Siirtymäkauden pääministeriksi nimitettiin Länsi-Afrikan talousyhteisön vaatimuksesta uradiplomaatti Moctar Ouane, mutta Sadio Camara, Modibo Koné ja Ismaël Wagué ottivat haltuunsa puolustus-, turvallisuus- ja kansallisen sovinnon ministerien paikat. Joulukuun alussa perustettiin väliaikainen lainsäädäntöelin, jonka puheenjohtajaksi tuli Malick Diaw. Presidentti Bah N’Daw lakkautti CNSP:n siirtymäkauden peruskirjan mukaisesti 18. tammikuuta 2021 allekirjoittamallaan asetuksella.
Dev (elokuva)

Dev on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut intialainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Govind Nihalani. Pääosia näyttelevät Amitabh Bachchan, Fardeen Khan ja Kareena Kapoor. Elokuvan juoni rakentuu hindujen ja muslimien välisten mellakoiden ympärille.
Top 14

Top 14 on Ranskan rugby unionin mestaruussarja. Sarjan voittaja on Ranskan mestari. Ranskan mestaruudesta on pelattu vuodesta 1892. Vuonna 1998 perustettiin Ligue Nationale de Rugby (LNR) kehittämään ammattimaista rugbyliigaa, jota se myös hallinnoi. Lisäksi se hallinnoi sarjaporrasta alempana olevaa Pro D2 -sarjaa. Voittajajoukkueelle annetaan Bouclier de Brennus -palkinto.
Mestarit.
Ranskan mestaruudesta on pelattu vuodesta 1892. Ensimmäisen maailmansodan vuoksi ei pelattu vuosina 1915–1919, eikä toisen maailmansodan vuoksi vuosina 1940–1942. Vuonna 2020 mestaruutta ei jaettu, koska kausi jäi kesken koronaviruspandemian vuoksi.
Ruska Ensemble

Ruska Ensemble on kokkolalainen vapaan kentän teatteri, joka tekee teatteria yhteistyössä alkuperäiskansojen kanssa. Teatterin taiteelliset johtajat ovat Jarkko Lahti ja Ari-Pekka Lahti. Teatterin toiminnanjohtajana toimii Hinriikka Lindqvist.
Vapauden patsas (San Marino)

Vapauden patsas (ita. "Statua della Libertà") on San Marinon samannimisessä pääkaupungissa sijaitseva kuuluisa patsas. Patsaan materiaali on marmori ja se sijaitsee San Marinon parlamenttirakennuksen, Palazzo pubblico, edustalla. Se julkistettiin 30. syyskuuta 1876.
Historia.
Alkujaan patsas oli lahja saksalaiselta aatelisnaiselta, Otilia Heyroth Wagenerilta, kun tästä tuli Rancidellon hertuatar avioliiton kautta. Patsaan veistäjäksi valittiin Stefano Galletti ja materiaaliksi Carraran marmori. Patsaan julkistamisen jälkeen San Marinon parlamentti teki Wagnerista Acquavivan kreivittären kiitollisuuden osoituksena.. Aatelisarvon mukana kreivitär sai 18 000 liiraa, joista osan Wagner käytti ostaakseen maata ja lahjoitti sairaalalle. Tämän johdosta Wagnerille myönnettiin San Marinon kunniakansalaisuus ja San Marinon ritarikunnan jäsenyys.
Merkitys.
Patsas on kuvattu vuonna 2006 lyödyissä 2 sentin kolikoissa. Patsas on myös ollut kuvattuna sanmarinolaisissa postimerkeissä yli 40 kertaa. Ensimmäinen kerta oli vuonna 1899 julkaistuissa postimerkeissä.
Patsaan päässä olevassa kruunussa on kolme tornia, jotka kuvaavat kolmea San Marinon linnoituksen tornia.
Lolita (nimi)

Lolita on naisen etunimi. Se on pidentymä nimestä Lola.
Lolita-nimi tunnetaan Vladimir Nabokovin romaanista "Lolita" ja siihen perustuvasta elokuvasta. Suomen kieleen syntyi romaanin myötä arkityylinen sana "lolita", joka merkitsee ’seksuaalisesti kiihottavaa keskenkasvuista tyttöä’ tai ’tyttömäistä, seksikästä naista’. Nykyään ilmaus "lolita" voi viitata myös japanilaislähtöiseen nukkemaiseen pukeutumistyyliin.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Lolita on vuoteen 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 90–100 naisella. Lolitalla ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien ja hevosten nimipäiväkalentereissa Lolitan nimipäivä on 5. elokuuta.
Monte Titano

Monte Titano ("Titaanivuori") on San Marinossa sijaitseva vuori. Vuori ja San Marinon pääkaupungin historiallinen keskusta ovat yhdessä Unescon maailmanperintökohde (kategoria iii) vuodesta 2008 alkaen. Alue on yhteensä 50 hehtaarin kokoinen.. Nykyinen San Marinon kaupunki sijoittuu vuoren läntiselle puolelle. Ensimmäiset merkit vuorella asuneista ihmisistä ovat peräisin 400-luvulta eaa.. San Marinon perustaja Pyhä Marinus, joka pakeni uskonnollisia vainoja, saapui vuorelle joskus 300-luvulla, eli siellä hetkenerakkona ja perusti huipulle kaupungin.. 
Vuoren korkeus on 739 metriä, mikä tekee siitä San Marinon korkeimman vuoren. Se on suurimmaksi osaksi kalkkikiveä ja hallitsee koko San Marinon pinnanmuotoja.
Monte Titanolla on kolme huippua, joille on rakennettu torneja, ja niiden ympärille linnoituksia, San Marinon puolustamiseksi. Nämä kolme tornia ovat Guaita, Cesta ja Montale. Nämä tornit ja vuori itsessään on kuvattu myös San Marinon valtion vaakunassa.
Vuoren rinteillä kasvatetaan mm. oliiveja. Kotoperäiseen kasvistoon kuuluvat männyt, tammet, jalavat ja kuuset. Vuoren läheisyydessä eläviä eläimiä ovat mm. ketut, myyrät ja mäyrät. Lisäksi alueella pesii monia lintuja..
Murata (San Marino)

Murata on San Marinon kaupunginosa (ita. "curazia"). Kaupunginosassa sijaitsee maan parlamentin kokoontumispaikka Palazzo Pubblico. Parco naturale di Montecchio -puisto sijaitsee Muratassa. Lisäksi kaupunginosassa sijaitsi 1361 perustettu kirkko, joka on sittemmin siirretty..
San Marinon jalkapalloliigassa kaupunginosaa edustaa SS Murata, joka on perustettu vuonna 1966.
Kaupunginosan suuntanumero on 47890.
Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä

Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä on Maarit Verrosen kirjoittama paikallishistoria-aiheinen tietokirja vuodelta 2019. Kirjassa kerrotaan Helsingin Kulosaaren edustalla sijaitsevan pienen, 1960-luvun lopulta asti asumattomana olleen Varjosaaren historiasta. Kirjan on kuvittanut graafikko Laura Salama. Aiemmin Verronen on kirjoittanut kirjan "Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari" Helsingin kantakaupungin länsipuolella sijaitsevasta, niin ikään 2000-luvulla asumattomasta, pienestä Sulhasen saaresta.
Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari

Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari on Maarit Verrosen kirjoittama paikallishistoria-aiheinen tietokirja vuodelta 2014. Kirjassa kerrotaan Helsingin Lapinlahden edustalla, Länsiväylän varressa sijaitsevan pienen, vuodesta 1989 asumattomana olleen Sulhasen saaren historiasta. Jatkona teokselle Verronen julkaisi vuonna 2019 kirjan "Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä" Helsingin Kulosaaren luona sijaitsevasta, samoin pienestä ja 1960-luvun lopulta asti asumattomana olleesta Varjosaaresta.
Paul Franke

Paul Walter Franke (23. joulukuuta 1917 Boston – 21. heinäkuuta 2011 Queens) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Franke opiskeli New England Conservatory of Musicissa ja lauloi Radio City Music Hallissa ennen kuin aloitti uran Metropolitan-oopperassa. Hän erikoistui comprimariorooleihin eli oopperoiden sivuosiin. Franke teki Metropolitan-oopperassa ensimmäisen esiintymisensä Italo Montemezzin oopperassa "L'amore dei tre re" 1. joulukuuta 1948. Viimeisen kerran hän esiintyi siellä Francis Poulenc'n "Karmeliittain tarinoissa" 16. huhtikuuta 1987. Kaikkiaan Franke lauloi Metropolitan-oopperassa 1 980 kertaa.
Franke teki myös esiintymisiä Santa Fen oopperassa ja osallistui moniin levytyksiin. Hänellä oli vaimo (k. 2002) ja neljä lasta.
Treasure (täsmennyssivu)

Treasure voi tarkoittaa seuraavia:
Touriya Jabrane

Touriya Jabrane (; s. Saadia Kraytif ; 16. lokakuuta 1952 Casablanca – 24. elokuuta 2020) oli marokkolainen teatteriohjaaja, näyttelijä ja poliitikko. Vuosina 2007–2009 hän oli kulttuuriministeri Abbas El Fassin hallituksessa.
Jevpatorijan taistelu

Jevpatorijan taistelu oli Krimin sodan aikana 17. helmikuuta 1855 taistelu venäläisten ja turkkilaisten joukkojen välillä Jevpatorijassa Krimin niemimaalla. Taistelu päättyi venäläisten hyökkääjien tappioon.
Tausta.
Jevpatorija sijaitsee Krimin niemimaalla Kalamitanlahden rannikolla Sevastopolista pohjoiseen. Krimin sodan sytyttyä Venäjän vastaistet liittolaiset olivat alkaneet piirittää Sevastopolia. Talvella 1854–1855 veläläisten vastaiseen liittoumaan kuuluneen Osmanien valtakunnan joukkoja oli alettu tuoda Jevpatorijaan Balkanilta. Osmanien joukkoja komensi Omar pašša ja vuoden 1855 helmikuussa hänen komentoonsa oli koottu Jevpatorijassa noin 35 000 turkkilaista sotilasta. Jevpatorijassa oli myös joitakin ranskalaisia sotilaita.
Venäläisiä turkkilaisten joukkojen saapuminen huolestutti. Heidän pelättiin katkaisevan venäläisten huoltoyhteydet kohti etelää. Venäläisten päällikkö ruhtinas Aleksandr Sergejevitš Menšikov päätti määrätä iskun turkkilaisia vastaan. Hyökkäystä johti kenraaliluutnantti Stepan Hruljov alaisuudessaan 19 000 venäläissotilasta. Joukkoihin kuului 500 kasakkaa ja 108 tykkiä.
Taistelu.
Venäläisten hyökkäys alkoi varhain 17. helmikuuta 1855. Itse hyökkäystä edelsi tykistökeskitys. Venäläiset epäonnistuivat saavuttamaan alun perin tavoittelemaansa yllätysetua ja venäläisten joukkojen taistelutahto jäi melko vähäiseksi. Liittoutuneiden laivasto saattoi tukea puolustajia omalla tykkitulellaan rannikolta. Hyökkäys oli torjuttu vain noin kolme tuntia kestäneiden taistelujen jälkeen.
Seuraukset.
Venäläiset olivat menettäneet tappioina 769 sotilasta. Turkkilaisten puolustajien tappiot olivat 364 ja yhteensä kaikkien puolustajien 401. Tsaarin kuvailtiin pettyneen syvästi tappioista. Menšikov menetti komentajuutensa ja hänen seuraajakseen asetettiin ruhtinas Mihail Gortšakov.
Tuukka Vasama

Tuukka Vasama (s. 1978) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta Hänen alaansa ovat teatteri, runonlausunta ja esitystaide.
Porvoolainen Vasama toimii Red Nose Companyn toiminnanjohtajana ja näyttelijänä. Vasama on ollut perustamassa Eskus - Esitystaiteen keskusta Helsinkiin ja kaksikielistä kulttuuritalo Lilla Villania Sipooseen.
Vasama on näytellyt useissa teattereissa: Helsingin kaupunginteatteri, Turun kaupunginteatteri, Åbo Svenska Teater, Aurinkoteatteri, Musiikkiteatteri Kapsäkki, Teatteri Avoimet Ovet ja Nälkäteatteri. Hän on tehnyt lukuisia näyttämöteoksia Esitystaiteen seuralle.
Aiheesta muualla.
rednose.fi
lillavillan.fi
esitys.fi 
eskus.fi
John Webb (arkkitehti)

John Webb (1611 – 24. lokakuuta 1672) oli englantilainen arkkitehti. Webb oli arkkitehti Inigo Jonesin oppilas, ja hän toimi Jonesin apulaisena vuodesta 1628. Jonesin kuoltua 1652 Webb peri häneltä huomattavan omaisuuden sekä Jonesin mittavan kokoelman piirroksia ja suunnitelmia. 
Vuonna 1654 Webb suunnitteli Hampshiren The Vyne -maalaiskartanoon Englannin ensimmäisen klassisen portiikin. Kuningas Kaarle II tilasi 1660-luvun alussa Webbiltä Greenwich Palacen muutoksen barokkityyliseksi. Vanhat rakennukset purettiin, mutta Webbin suunnitelmista toteutui vain yksi osa, joka yhdistettiin sittemmin Christopher Wrenin suunnittelemaan Greenwich Hospitaliin. Webb sai suunniteltavakseen myös Queen's Housen laajennustyöt vuonna 1662.
Webb oli myös innokas amatööritutkija, joka työsti yhdessä Inigo Jonesin ja Walter Charletonin kanssa kirjaa Stonehengestä. Webb julkaisi kymmenen vuotta myöhemmin oman tutkimuksensa "Vindication of Stone-henge Restored". Vuonna 1669 hän laati ensimmäisen euroopplaisen tutkielman kiinan kielestä, "An historical essay endeavoring a probability that the language of the Empire of China is the primitive language". Webb ei itse osannut kiinaa, vaan perusti esseensä jesuiitta-lähetyssaarnaajien matkakertomuksiin.
K. G. Ossiannilsson

Karl Gustaf Ossiannilsson, alun perin "Karl Gustaf Ossian Nilsson" (30. heinäkuuta 1875 Lund, Ruotsi – 14. maaliskuuta 1970 Rystad, Ruotsi), oli ruotsalainen kirjailija. 
Ossiannilsson herätti huomiota jo ensimmäisillä runokokoelmillaan, joissa hän lennokkaasti ja omaperäisellä taituruudella ylistää varsinkin voimakkaita historiallisia henkilöitä ("Samlade dikter 1900–1905", 1907). Seuraavissa runokokoelmissa aihepiiri on jo laajempi ja sisältö syvempi ("Orkester", 1907; "Flygskeppet", 1911). Myöhemmin Ossiannilsson julkaisi suorasanaisia yhteiskuntakuvauksia ja laajat, suurta huomiota ja paljon väittelyä herättäneet romaaninsa "Barbarskogen" (esikoisromaani, 1908), "Slätten" (1909) ja "Havet" (1910). "Barbarskogen" on avainromaani ja syntyi yhteyksistä akateemiseen sosialismiin. Hän kiroitti historiallisia romaaneja myös nuorisolle, esimerkiksi teoksen 'Nuori leijona" (1914), sekä muistelmia. Muita teoksia ovat idylli "Prästgården" (1911), romaani "Ödets man" (1912) ja luonteenkuvaus "Lille Benjamin" (1913).
Ossiannilsson työskenteli myös elokuvan parissa. Hän näytteli, teki käsikirjoituksia, sävelsi.