Ponte Sant’Angelo

Ponte Sant’Angelo, antiikin Pons Aelius, on silta Roomassa Italiassa. Se ylittää Tiberin Ponten kaupungiosasta Borgoon. Silta valmistui keisari Hadrianuksen aikana vuonna 134.
Historia.
Pons Aeliuksen rakennutti keisari Hadrianus oman mausoleuminsa eli nykyisen Castel Sant’Angelon yhteyteen. Sen suunnitteli Hadrianuksen arkkitehti Decrianus, jonka nimi esiintyy myös muodossa Demetrianus,&lt;ref name="von Matt, Barelli/55"&gt;&lt;/ref&gt; ja se valmistui vuonna 134 jaa. Silta on kuvattu Hadrianuksen lyöttämässä pronssimitalissa. Virallisen nimensä silta sai Hadrianuksen sukunimestä Aelius. Tämän lisäksi siltaa kutsuttiin myös nimellä "Pons Hadriani", ”Hadrianuksen silta”.
Keskiajalla Ponte Sant’Angelo tunnettiin nimellä "Pons Sancti Petri" eli ”Pyhän Pietarin silta”. Se oli kaupungin neljästä toimivasta sillasta ainoa, joka johti Vatikaaniin ja Pietarinkirkkoon.&lt;ref name="Castrén/164"&gt;&lt;/ref&gt; Reitti oli Pyhän Pietarin haudalle matkustavien pyhiinvaeltajien suosima. Joulukuussa 1450 sillalla tapahtui tuhoisa onnettomuus, kun riemuvuoden vuoksi Roomaan tulleet pyhiinvaeltajat tungeksivat sillalla ja sen kaide sortui. Toistasataa ihmistä sai surmansa. Vaikuttaa siltä, ettei silta ollut kärsinyt suuria vaurioita ennen tätä. Silta korjattiin paavi Nikolaus V:n toimeksiannosta.
Vuonna 1527 (tai 1534) Klemens VII pystytti sillalle pyhien Pietarin ja Paavalin patsaat. Paavali III lisäsi niiden oheen vuonna 1536 kahdeksan patsasta, jotka esittivät neljää evankelistaa ja neljää Vanhan testamentin patriarkkaa, mutta ne poistettiin melko pian. Vuosina 1669–1671 Klemens IX lisäsi kymmenen enkeliveistosta, joiden veistosohjelmaa johti Gian Lorenzo Bernini. Bernini suunnitteli siltaan myös uudet reunakaiteet.
Sillan varsinainen rakenne pysyi muuttumattomana aina vuoteen 1892 saakka. Tuolloin Tiberin rannan uudelleenpengertämistöiden yhteydessä sillan kumpikin pää piti purkaa ja rakentaa uudelleen. Nykyään silta on ainoastaan jalankulkijoiden käytössä.
Rakennelma.
Ponte Sant’Angelo on holvisilta, jonka pituus on 135 metriä, leveys 10,95 metriä ja korkeus 7 metriä. Rakentamiseen on käytetty travertiinia ja peperinoksi kutsuttua tuffia.
Alun perin sillassa oli kolme pääkaarta, joiden halkaisija oli 18,39 metriä, ja kolme pienempää kaarta vasemmalla puolella (alajuoksulle katsottaessa), halkaisijoiltaan 3, 3,5 ja 7,59 metriä, sekä kaksi kaarta oikealla, halkaisijoiltaan 7,59 ja 3,75 metriä. Korkeampi keskiosa, joka oli pääkaarien päällä, vietti alaspäin 15 asteen kulmassa, ja vasemmalla puolella oli pitkä ramppi, joka johti sillalle.
Vuoden 1892 uudelleenpengertämistöiden yhteydessä alkuperäisestä sillasta jätettiin jäljelle vain kolme keskimmäistä kaarta. Kolme läntisintä ja kaksi itäisintä holvikaarta yhdistettiin ja rakennettiin uudelleen keskimmäisten kaarten mukaisiksi. Näin sillassa on nykyisin viisi kaarta, joiden kaikkien jänneväli on noin 18 metriä.
Patsaat.
Sillan arvellaan olleen koristeltu patsailla jo antiikin aikana. Nykyisin sitä reunustaa kaksitoista 1500–1600-luvuilla pystytettyä patsasta, jotka esittävät Pietaria ja Paavalia ja kymmentä enkeliä, jotka pitävät käsissään Kristuksen kärsimyksen symboleita. Kaksi enkelipatsasta on Berninin itsensä tekemiä. Kummastakin on nykyisin sillalla vain patsaiden kopiot, sillä alkuperäiset on siirretty Sant’Andrea delle Fratten kirkkoon. Monet muista kuvanveistäjistä olivat Berninin oppilaita.
Bernini suunnitteli patsaat ja niiden sijoittelun niin, että ne toimivat yhtä lailla sillan kummastakin päästä tulleille katselijoille. Suurimman huomion sai kuitenkin näkymä Rooman keskustan suunnasta Castel Sant’Angelolle tultaessa, sillä useimmat pyhiinvaeltajat tulivat sieltä.
Patsaat ovat Rooman keskustasta päin Castel Sant’Angelolle tultaessa (vuorotellen vasemmalta ja oikealta):