tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leobenin välirauha

Leobenin välirauha oli Ranskan ja Itävallan välillä 18. huhtikuuta 1797 solmittu alustava rauhansopimus, joka käytännössä lopetti ensimmäisen liittokunnan sodan. Sota päättyi virallisesti Campo Formion rauhaan lokakuussa 1797.
Ranskan vastaisesta liittokunnasta olivat tuohon mennessä jo irtautuneet muut suurvallat paitsi Itävalta ja Iso-Britannia. Itävallan pakotti rauhaan ranskalainen kenraali Napoléon Bonaparte, joka eteni vuosina 1796–1797 Pohjois-Italiassa voitosta voittoon. Pakotettuaan Kirkkovaltion antautumaan helmikuussa 1797 Bonaparte käynnisti 20. maaliskuuta hyökkäyksen, joka pakotti itävaltalaiset perääntymään Italiasta runsaassa kahdessa viikossa aina Steiermarkin Judenburgiin. Itävaltalaisten komentaja arkkiherttua Kaarle solmi siellä 7. huhtikuuta alustavan aselevon. Bonaparte, jonka armeija oli Leobenissa vain kahden viikon marssin päässä Wienistä, ei jäänyt odottamaan Ranskan direktoriohallituksen valtuutusta, vaan neuvotteli omin päin välirauhansopimuksen ja allekirjoitti sen 18. huhtikuuta. Itävaltalaisista sopimuksen allekirjoitti kenraali Maximilian von Merveldt.
Leobenin välirauha sisälsi pääosin samat ehdot, jotka vahvistettiin myöhemmin Campo Formion rauhassa. Ranska sai pitää jo valloittamansa Itävallan Alankomaat, Reinin länsipuoliset alueet sekä Lombardian, mutta Itävalta saisi myöhemmin osan Venetsian tasavallasta, johon Bonaparte seuraavaksi hyökkäsi.
Equinoxe Infinity

Equinoxe Infinity on ranskalaisen elektronista musiikkia tuottava artisti Jean-Michel Jarren kahdeskymmenes studioalbumi, jonka julkaisi Columbia Records 16. marraskuuta 2018. Albumi on jatko-osa Jarren vuonna 1978 julkaistulle "Équinoxe"-albumille. Albumin kappaleet ovat tyyliltään elokuvallisia ja albumin teemana on ihmiskunnan tulevaisuus.
Lunévillen rauha

Lunévillen rauha oli 9. helmikuuta 1801 solmittu rauhansopimus, jolla Itävalta ja koko Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta irtautui toisen liittokunnan sodasta Ranskaa vastaan.
Ranskan sotamenestys oli ajanut toisen liittokunnan tappiolle samoin kuin ensimmäisenkin. Kenraali Jean Victor Moreaun komentama armeija löi itävaltalaiset perinpohjaisesti Hohenlindenin taistelussa 3. joulukuuta 1800 ja ryhtyi sitten takaa-ajoon. Joulupäivänä Itävallan armeija taipui Steyrissä aselepoon. Pohjois-Italiassa olleet itävaltalaiset joukot solmivat 15. tammikuuta 1801 erillisen aselevon Trevisossa. Rauhansopimus syntyi Ranskan Lunévillessä 9. helmikuuta. Se pääosin toisti vuoden 1797 Campo Formion rauhan ehdot: Ranska saisi pitää Reinin länsipuoliset alueet, Belgian ja valloituksensa Italiassa. Syrjäytetty Toscanan suurherttua Ferdinand III ja alueitaan läntisessä Saksassa menettäneet ruhtinaat saisivat kompensaationa entisiä kirkollisia ruhtinaskuntia. Itävalta joutui tunnustamaan Ranskan perustamat vasallivaltiot Batavian, Helvetian, Cisalppisen ja Ligurian tasavallan. Sopimuksen allekirjoittivat Ranskan puolesta Napoleonin veli Joseph Bonaparte ja Itävallan puolesta ulkoministeri Johann Ludwig von Cobenzl.
Toisen liittokunnan sotaa jatkoivat tämän jälkeen vielä Iso-Britannia ja lyhyen aikaa eräät Italian valtiot. Sota päättyi kokonaan Amiensin rauhaan helmikuussa 1802.
Xiaomi Mi Mix 3

Xiaomi Mi Mix 3 on Xiaomin lokakuussa 2018 julkistama älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 "Pie" -käyttöjärjestelmä Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä. Puhelin on seuraaja Xiaomi Mi Mix 2S:lle, joka julkaistiin alkuvuonna 2018. Suomessa Mi Mix 3:a myyvät Bestio ja Verkkokauppa.com. Puhelin on saatavilla Suomessa vain rajoitetusti, sillä tuotteiden maahantuonnista vastaavat yksittäiset kolmannet toimijat, kuten Splendid Group.
Tekniset tiedot.
Muotoilu.
Mi Mix 3:n näyttö on yksi markkinoiden suurimmista suhteessa runkoon ja puhelimessa on 93 prosentin runko-näyttö-suhde. Johtuen lähes koko puhelimen etuosan kattavasta näytöstä, on Mi Mix 3:ssa etukamera sijoitettu liukukannen alle, joka tulee esille näyttöä alaspäin työntämällä.
Suoritin ja muisti.
Versiosta riippuen Mi Mix 3 on saatavilla kuuden, kahdeksan tai kymmenen gigatavun RAM-muistilla. Kuuden gigatavun RAM-muistilla varustettu malli sisältää 128 gigatavua tallennusmuistia, kun taas kahdeksan tai kymmenen gigatavun RAM-muistilla varustetut mallit sisältävät 256 gigatavua tallennusmuistia. Jokaisessa mallissa on Snapdragon 845 -suoritin ja Adreno 630 -grafiikkapiiri.
Kamerat ja multimedia.
Mi Mix 3:ssa on takana kaksi 12 megapikselin kameraa. Puhelimen edessä liukukannen alla ovat 24 ja 2 megapikselin etukamerat. DxOMarkin kameratestissa Mi Mix 3 sai arvosanaksi 103 pistettä, mikä tekee puhelimesta yhden vuoden 2018 parhaimmista kamerapuhelimista.
Ohjelmisto.
Julkaisuhetkellä laitteessa on esiasennettuna Android 9.0 "Pie" Xiaomin MIUI 10 -käyttöliittymällä.
Jacob Jonas Björnståhl

Jacob Jonas Björnståhl (23. tammikuuta 1731 Uppsala – 12. heinäkuuta 1779 Thessaloniki) oli ruotsalainen orientalisti ja matkakirjailija. Hän alkoi vuonna 1767 julkaista matkakirjeitä, jotka julkaistiin postuumisti kuutena kirjana vuodesta 1780 alkaen. Kirjeissä kuvataan Björnståhlin tapaamisia aikansa eurooppalaisten merkkihenkilöiden kanssa sekä kuvauksia Välimeren maiden elämäntavoista. Matkakirjeissä kuvattiin myös Turkkia. Nämä kuvaukset huomattiin myös Suomessa, sillä Björnståhlilla oli läheiset yhteydet Turkuun.
Björnståhl puhui lukuisia kieliä ja hänen oli helppo oppia ja tutkia niitä. Ennen matkojaan hän julkaisi väitöskirjan "Decalogus Hebraicus ex Arabica Dialecto Illustratus". Matkojensa aikana hänet nimitettiin ensin Uppsalan yliopiston apulaisprofessoriksi ja sitten Lundin yliopiston professoriksi. Hänen kuusi matkakirjaansa (1780–1784) käsittelevät Ranskaa, Italiaa, Sveitsiä, Saksaa, Alankomaita, Englantia, Turkkia ja Kreikkaa. Björnståhlin akateemisista oppilaista tunnetuin on Johan Adam Tingstadius.
Ruskokalvajat

Ruskokalvajat ("Gonioctena") on lehtikuoriaisten (Chrysomelidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti useita kymmeniä lajeja.
Arthur Melo

Arthur Henrique Ramos de Oliveira Melo (s. 12. elokuuta 1996) eli Arthur on brasilialainen jalkapalloilija. Hänen pelaajaoikeutensa kuuluvat italialaiselle Juventukselle, johon hän siirtyi kesällä 2020, mutta hän on pelannut lainalla kaudella 2022–2023 englantilaisessa Liverpoolissa ja kaudella 2023–2024 italialaisseura Fiorentinassa. Arthur on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Arthuria on verrattu pelityyliltään samankaltaiseen Barcelona-legenda Xaviin.
Arthur edusti kotimaassaan Grêmiota. Hän siirtyi kesällä 2018 Barcelonaan. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan Espanjassa 27 ottelua ja voitti liigamestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi tuolla kaudella yhdeksän ottelua. Ensimmäisen maalinsa Espanjan liigassa Arthur teki toisen kautensa avausottelussaan Osasunaa vastaan elokuun 2019 lopussa. Toisen liigamaalinsa hän teki 3,5 viikkoa myöhemmin Villarrealia vastaan ja kolmannen helmikuussa 2020 Eibaria vastaan. Hän pelasi kauden aikana 21 La Ligan ottelua ja neljä Mestarien liigan ottelua.
Kesäkuussa 2020 Arthur siirtyi Juventukseen vaihtokaupassa, jossa Miralem Pjanić siirtyi Barcelonaan. Arthur pelasi Serie A:ssa ensimmäisellä kaudella 22 ja toisella 20 ottelua. Ainoan maalinsa hän teki tammikuussa 2021 Bolognaa vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kaudella 2020–2021 seitsemän ja seuraavalla kaudella kuusi ottelua. Juventus voitti Italian cupin kaudella 2020–2021, ja Arthur pelasi neljännesvälierän kokonaan ja tuli ensimmäisessä välieräottelussa vaihdosta kentälle.
Kaudella 2022–2023 Arthur pelasi lainasopimuksella Englannin Valioliigan Liverpoolissa mutta pääsi edustusjoukkueessa kentälle vain yhdessä Mestarien liigan ottelussa. Hän sai syksyllä 2022 harjoituksissa reisivamman, jonka vuoksi hän joutui leikkaukseen ja pitkälle sairauslomalle. Kaudella 2023–2024 Arthur edustaa lainasopimuksella Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa, jossa hän on kuulunut syksyn ajan joukkueen pelaavaan vakiokokoonpanoon.
Arthur pelasi Brasilian maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 Yhdysvaltoja vastaan. Copa Américassa 2019 hän kuului Brasilian kultaa voittaneeseen joukkueeseen ja pelasi täyden ajan Brasilian kaikissa otteluissa ensimmäistä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta. Vuoden 2023 loppuun mennessä hän on pelannut 22 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, marraskuussa 2020 MM-karsintaottelussa Uruguayta.
Erika Pykäläinen

Erika Pykäläinen (s. 2001) on suomalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Hyvinkään Slalomseura Sukkulaa. Hän kilpailee lähinnä pujottelussa ja suurpujottelussa. Pykäläinen kuuluu Suomen naisten B-maajoukkueeseen.
Pykäläinen kilpaili ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa lokakuussa 2018 Söldenin suurpujottelussa. Hän karsiutui toiselta kierrokselta. Ensimmäisen pujottelun maailmancuposakilpailunsa Pykäläinen laski saman vuoden marraskuussa Levillä. Kauden kahdessa muussakaan suurpujottelun osakilpailussa hän ei päässyt toiselle kierrokselle. Aktiivisemmin hän kilpaili maailmancupissa kaudella 2021–2022 mutta ei edelleenkään päässyt yhdessäkään kilpailussa toiselle kierrokselle.
Pykäläinen kilpaili vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa Åressa. Hän sijoittui suurpujottelussa 38:nneksi ja keskeytti pujottelun ensimmäisellä laskukierroksella. Hän oli mukana myös joukkuekilpailussa. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 Pykäläinen sijoittui suurpujottelussa 29:nneksi ja keskeytti pujottelun ensimmäisellä kierroksella. Myöskään parisuurpujottelu ja joukkuekilpailu eivät tuoneet menestystä. Pekingin olympialaisissa 2022 Pykäläinen keskeytti sekä pujottelun että suurpujottelun avauskierroksella.
Pykäläinen sijoittui alppihiihdon nuorten MM-kilpailuissa 12:nneksi suurpujottelussa vuonna 2018, kahdeksanneksi supersuurpujottelussa ja yhdeksänneksi suurpujottelussa vuonna 2021 sekä viidenneksi joukkuekilpailussa, kuudenneksi suurpujottelussa ja 14:nneksi alppiyhdistetyssä vuonna 2022. Eurooppa-cupissa hänen paras suorituksensa on neljäs sija suurpujottelussa tammikuussa 2019 Tignes'ssä. Pykäläinen otti ensimmäisen voittonsa FIS-kilpailuista joulukuussa 2017 ja myöhemmin samalla kaudella vielä kolme lisää. Kaikkiaan hän on voittanut 11 FIS-kilpailua.
Pykäläinen on voittanut Suomen-mestaruuden vuonna 2018 suurpujottelussa sekä vuonna 2019 supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Lisäksi hän on voittanut Alpecimbra FIS Cupin alle 16-vuotiaiden tyttöjen sarjassa suurpujottelun, sijoittunut pujottelussa toiseksi ja ollut mukana voittamassa joukkuekilpailua Suomen joukkueessa.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut 2019

Salibandyn U19-poikien MM-kisat järjestettiin Halifaxissa 8.–12. toukokuuta 2019. Kisat olivat järjestyksessään 10. U19 miesten MM-kisat. Kisoihin lähti hallitsevana maailmanmestarina Suomi, joka oli voittanut kaksi edellistä mestaruutta.
MM-kisat pidettiin Kanadassa, mikä on harvinaista, sillä salibandyn arvokisoja järjestetään harvoin Euroopan ulkopuolella. Kanadassa järjestettiin myös vuoden 2016 U19 naisten kisat.
Tšekki voitti historiansa ensimmäisen maailmanmestaruuden kaatamalla Ruotsin finaalissa. Pronssia sai Suomi, joka kukisti Sveitsin pronssiottelussa.
Joukkueet.
MM-kisat pelattiin 16 joukkueen kesken siten, että joukkueet oli jaettu edellisten kisojen perusteella 8 joukkueen A- ja B-sarjoihin. A-sarjan viimeinen tippui seuraaviin kisoihin B-sarjaan ja vastaavasti B-sarjan voittaja nousi seuraaviin kisoihin A-sarjaan.
A-sarja.
Lohko A
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Lohko B
B-sarja.
Lohko C
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Lohko D
Pudotuspelit.
Ottelu sijasta 7..
Norja putosi B-sarjaan. Tilalle nousi Saksa.
Bronto Skylift

Bronto Skylift Oy Ab on japanilaisen Morita-yhtiön omistama suomalainen yritys, joka on maailman suurimpia kuorma-auton alustalle rakennettujen nostolava-ajoneuvojen valmistajia. Yrityksen tehtaat sijaitsevat Tampereella ja Porissa.
Historiaa.
Bronto Skyliftin historia juontaa vuoteen 1968, jolloin Kalevi Suoniemi ja Aaro Laitinen perustivat Tampereelle Erikois-Teline Oy:n ja alkoivat tehdä koneurakointia henkilönostimilla. Vuonna 1972 he perustivat Telinekeskus Oy:n ja ryhtyivät rakentamaan Bronto-merkkisiä henkilönostimia. Bronto-nimi saatiin Kivisissä ja Sorasissa kiviä nostelevalta Bronto-nimiseltä brontosaurukselta.
Ensimmäinen Bronto valmistui 1973 ja sadas vuonna 1976. Vuoteen 2007 mennessä niitä oli rakennettu noin 5 500, joista 90 prosenttia oli mennyt Suomen ulkopuolelle. Bronton vientitoiminta oli alkanut 1975 bilateraalikauppana Lada-henkilöautoja tuovan Konelan kautta: Konela toi Ladoja ja vei tavaravaihtona samasta arvosta Bronto-nostinautoja Neuvostoliittoon.
Vuonna 1979 Suoniemi ja Laitinen myivät Telinekeskuksen osake-enemmistön kolmannelle osakkaalle Kauko Tammelle. Tämä laajensi yritystä nopeasti muun muassa perustamalla Säynätsaloon paloautoja valmistavan Brontosaurus Oy:n. 1980-luvun alussa Telinekeskus osti turkulaisen nostokoneyhtiön "Nummela Skylift". Pian yrityskaupan jälkeen yhtiön nimi muutettiin "Bronto Skyliftiksi".
Yritys oli 1980-luvun puolessavälissä lähellä konkurssia vientitoiminnan hiipuessa. Pankin määräyksestä yritys siirrettiin 1987 kokonaan Fiskarsille, joka oli jo ollut Telinekeskuksen osaomistajana. Yrityksen uudeksi nimeksi tuli "Metra". Jo muutaman vuoden päästä nimeksi palautettiin "Bronto Skylift." Fiskars nimittäin tarvitsi Metra-nimen Lohjan ja Wärtsilän fuusiossa syntyneelle Metra-konsernille, joka tosin myöhemmin muuttui Wärtsiläksi.
Vuonna 1993 Bronto-konserni luopui paloautojen ja muun palokaluston valmistuksesta ja management buyout -kaupassa Säynätsalon tehtaan omistajaksi tuli yrityksen toimiva johto. Se jatkoi paloautojen valmistusta Bronto-konserniin kuuluneen Sammutin Oy:n nimellä. Sammutin Oy vaihtoi vuonna 2017 nimensä Saurus Oy:ksi ja valmistaa yhä paloautoja Saurus-tuotemerkillä, nykyisin osana NRG konsernia.
Fiskarsin-vuosina Bronto Skylift esitteli tuolloin maailman korkeimmalle, 72 metriin, yltävän nostolava-auton. Vuonna 1995 Fiskars myi Bronto Skyliftin yhdysvaltalaiselle palo- ja pelastusalan suuryritykselle Federal Signal Corporationille, jonka omistuksessa alkoi Bronton uusi nousu järeiden nostolava-autojen markkinajohtajaksi maailmassa. Vuonna 2015 Bronto Skylift siirtyi japanilaisen Moritan omistukseen.
Ooka

Ooka on Profane Omenin viides studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 19, ja fyysisen albumilistan sijalla 6.
Vastaanotto.
Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän sanoi luovan tauon tehneen tehtävänsä energisen ja kompaktin kokonaisuuden muodossa, jossa ei ole ”löysää hetkeä”, ja luki sen vuoden parhaimpien metallialbumeiden joukkoon. Kaaoszinen Jesse Kärkkäinen piti albumia mielenkiintoisena ja sävellysteknisesti rohkeana teoksena, joka on estottomuudessaan muutamaa keskinkertaisempaa kappaletta lukuun ottamatta hyvä.
TUL Cup 2019

TUL Cup 2019 oli 78. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Turnaus pelattiin Lahden Mukkulassa 23.–24. maaliskuuta 2019. Mukaan ilmoittautui neljä joukkuetta. Samassa yhteydessä järjestettiin myös ammattiyhdistysten jalkapallon mestaruusturnaus. TUL Cupin loppuottelussa Mikkelin Pallo-Kissat voitti Warkaus JK:n rangaistuspotkukilpailun jälkeen ja uusi edellsen vuoden mestaruutensa.
Ottelut.
Loppuottelu.
Rangaistuspotkukilpailu suoritettiin heti varsinaisen peliajan jälkeen. MiPK:n joukkue: Ronie de Andrade, Miika Ekmark, Sami Ekmark, Tommi Ekmark, Jalmari Haapea, Isaac Kannah, Mikko Kausto, Antti-Pekka Kesonen, Ville Kirvesoja, Tuomas Koppelomäki, Antti Lampinen (mv), Erlon Costa Maciel, Victor Matheus de Paula, Jesse Putkonen, Rafael, Santeri Suutari, Jaakko Teräsranta, Antti Voutilainen, Tatu Österlund (mv). Valmentajat: Janne Moilanen, Kimmo Aholainen.
Hanna Niemelä

Hanna Niemelä (s. 28. kesäkuuta 1995) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka laukoo vasemmalta ja pelaa keskushyökkääjänä. Hän edustaa F-liigassa pelaavaa SS Rankkoja Ankkoja. Hän pelasi kauden 2021–2022 sveitsiläisseura Unihockey Berner Oberlandissa. Aikaisemmin urallaan Niemelä on pelannut laitahyökkääjänä. 
Seurajoukkueessa.
Niemelä edusti salibandyliigassa kajaanilaista Papasta kaudella 2014–2015 ennen kuin siirtyi Rankkojen Ankkojen tuolloin 1. divisioonassa pelanneeseen joukkueeseen. Hän saavutti SM-pronssia kaudella 2020–2021. Hän on pelannut kauden 2024–2025 loppuun mennessä liigassa 185 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 131 maalia ja antanut 134 maalisyöttöä, sekä 43 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt 23 maalia ja saanut 29 syöttöpistettä.
Maajoukkueessa.
Niemelä on voittanut opiskelijoiden MM-kultaa vuonna 2018. Hän debytoi maajoukkueleirillä ensimmäisen kerran kesällä 2018, yhdessä joukkuekaverinsa Sanna Ristelin kanssa. Hän saavutti MM-hopeaa ensimmäisissä naisten MM-kilpailuissaan Uppsalassa 2021, kuten myös seuraavissa kisoissa Singaporessa 2023. Hän on pelannut toukokuun 2025 loppuun mennessä 38 maaottelua, joissa hän on tehnyt 12 maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä.
Muuta.
Niemelän sisko Emmi Niemelä on myös salibandyn liigapelaaja.
Papumaksaruoho

Papumaksaruoho ("Sedum stahlii") on maksaruohoihin kuuluva kasvilaji. Se on Meksikosta kotoisin oleva mehikasvi, jota kasvatetaan myös koristekasvina. Kasvin lehdet ovat vihreitä tai punavihreitä. Sillä on munanmuotoiset, noin 10–12 millimetriä pitkät ja kosketettaessa helposti putoavat lehdet. Kasvi kasvaa suurimmillaan noin 25 senttimetriä korkeaksi ja 30 senttimetriä leveäksi. Papumaksaruoho lisääntyy helposti versoista, joihin se kasvattaa suhteellisen nopeasti juuret.
Rádio Nacional de Angola

Rádio Nacional de Angola eli RNA on Angolan kansallinen yleisradioyhtiö. Vuonna 2020 se oli toiseksi suurin valtiollisen mediatuen saaja (13,5 milj. USD) edellään vain valtiollisen televisioyhtiö TPA (17,0 milj. USD). 
Radiotoiminta sai alkunsa Portugalille kuuluneessa Angolassa 1930-luvun lopulta lähtien perustetuista radiokerhoista. Niillä oli asemia Luandassa, Benguelassa, Cabindassa, Carmonassa, Lobitossa, Lusossa, Malanjessa, Moçâmedesissa, Nova Lisboassa, Novo Redondossa, Sá da Bandeirassa ja Silva Portossa. Angolan timanttiyhtiöllä oli oma asemansa Rádio Diamang ja katolisella kirkolla Rádio Ecclésia. Kaupallisia radioasemia olivat Luandan A Voz de Angola ja A Voz de Luanda sekä Rádio Comercial de Angola Sá da Bandeirassa. Valtiollinen Emissora Oficial de Angola aloitti koelähetykset vuonna 1951 ja säännöllisen toiminnan vuonna 1953. Lähetykset tapahtuivat etupäässä pienillä keski- ja lyhytaaltolähettimillä. Ne oli suunnattu lähinnä Angolan portugalilaisille siirtolaisille, joita oli 1970-luvun alussa lähes puoli miljoonaa. Vapautusliikkeiden vastaista propagandaa tehneellä Emissora Oficialilla oli vuonna 1964 rakennettu ja vuonna 1969 uudistettu lähetyskeskus Luandan Mulenvosissa. Se lähetti ohjelmaa myös englanniksi ja ranskaksi.
Angolan vapautusliike MPLA aloitti radiolähetykset Brazzavillestä 1960-luvun puolivälissä. Kansallisella vapautusrintamalla FNLA:lla oli oma asemansa Kinshasassa. Angolan itsenäistyttyä vuonna 1975 Emissora Oficialin pohjalta perustettiin Radiodifusão Nacional de Angola, jonka toiminimenä on Rádio Nacional de Angola. Lähetystoiminta käynnistettiin uudelleen Kuuban tuella. Vuonna 1979 perustettiin koulutuskeskus, jossa opiskeli toimittajia myös Kap Verdeltä, Guinea-Bissausta sekä São Tomélta ja Príncipeltä. Valtion radiomonopolin lähetystoiminta laajeni varsinkin 1980-luvulla.
Angolan mediakenttä alkoi vapautua 1990-luvun alussa, ja vuonna 1992 Luandaan perustettiin ensimmäinen kaupallinen radioasema. Yksityiset asemat toimivat kaikki ULA-alueella. Rádio Nacional de Angola muutettiin vuonna 2010 julkisen palvelun yleisradioyhtiöksi.
Rádio Nacional de Angolalla on viisi radiokanavaa. Portugalinkielinen Canal A lähettää ohjelmaa ympäri vuorokauden koko maahan. Toinen yleiskanava on 14 kansallisellä kielellä toimiva Rádio Ngola Yetu. Luandassa toimivat urheilukanava Rádio Cinco ja musiikkiradio Rádio FM Estéreo. Ulkomaanpalvelu Canal Internacional välittää ohjelmia portugaliksi, englanniksi, ranskaksi ja lingalaksi. RNA:lla on alueradiot Luandassa ja maan kaikissa provinsseissa. Ne välittävät aluelähetysten lisäksi Canal A:n, Rádio Cincon ja Rádio Ngola Yetun ohjelmia. Yhtiöllä on paikallisradiot myös Soyossa ja Lobitossa sekä kolmessa Luandan kunnassa. 
Lähetykset tapahtuvat etupäässä ULA-alueella. Mulenvosissa on yhä keski- ja lyhytaaltoasema, jonka kaikki lähettimet eivät ole käytössä. Ohjelmia lähetetään myös satelliitin välityksellä ja niitä voi kuunnella Internetissä.
Nummela (kappale)

”Nummela” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä maaliskuussa 2001. Kappale on kolmas singlejulkaisu Kelan ensimmäiseltä sooloalbumilta "Nummela".
Kela kirjoitti kappaleen 14. tammikuuta 2001 Bruce Springsteenin ”My Hometown” -kappaleen innoittamana. Ensin hän kirjoitti kappaleen omaelämäkerralliset sanoitukset ja sitten sävelsi musiikin. Kela soitti tuoreen kappaleen vaimolleen, ja totesi, että ”tämä taitaa mennä suoraan pöytälaatikkoon”. Kelan mielestä kappale ei ollut samaistuttava, kun ”kolmekymppinen tyyppi tilittää elämänsä vaiheita hyvin yksityiskohtaisesti.” Hänen vaimonsa rohkaisi miestään, ja seuraavana päivänä Kela esitti kappaleen BMG-levy-yhtiön Asko Kalloselle, joka totesi: ”Ihan järjettömän hyvä biisi! Tuon nimi on muuten Nummela!”
Kela aloitti kappaleen äänitykset SDC Finland -studiolla Jukka Immosen kanssa 24. tammikuuta 2001. Normaalista poiketen Kelalla ei ollut mielessään minkäänlaista sovitusta, vaan kappale äänitettiin täysin spontaanisti. Esimerkiksi huuliharpulla soitettu intro syntyi, kun pohjaraidat olivat jo valmiit. Kelan ja Immosen mielestä kappaleen intro kaipasi vielä jotain, joten Kela nappasi huuliharppunsa ja pyysi Immosta painamaan äänitysnappia. Kallonen saapui studiolle kuuntelemaan valmista kappaletta kaksi päivää myöhemmin ja totesi: ”Tämä on täydellinen.”
”Nummela” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan toiseksi, ja "Rumban" 50 hittiä -listan sijalle kahdeksan.
Sanna Risteli

Sanna Risteli (s. 14. syyskuuta 1993) on suomalainen salibandyn pelaaja. Risteli laukoo oikealta ja on pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Salibandyliigassa pelaavaa SSRA:ta.
Seurajoukkueessa.
Ristelin liigaura alkoi OLS:issa, jossa hän saavutti SM-pronssia. OLS:ista Risteli siirtyi kajaanilaiseen Papakseen. Papaksesta hän siirtyi takaisin Ouluun, SSRA:n vahvuuteen. Kaudella 2018-2019 Risteli saavutti 100. tehopisteen rajan. 100. liigapelin hän pelasi 18.11.2017. 
Maajoukkueessa.
Risteli valittiin maajoukkueen leiritykseen ensimmäisen kesällä 2018 yhdessä joukkuekaverinsa Hanna Niemelän kanssa. Hän teki maajoukkuedebyyttinsä Ruotsia vastaan.
Muuta.
Salibandyn erikoislehti Pääkallo.fi arvosti Ristelin Naisten Salibandyliigakauden 2016-2017 toiseksi parhaaksi puolustajaksi.
Gainesville (Florida)

Gainesville on kaupunki Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 124 354. Gainesville on Alachuan piirikunnan hallintokeskus. Kaupunki perustettiin huhtikuussa 1869. Floridan yliopisto sijaitsee Gainesvillessä.
Yliopistokampuksen ja siellä sijaitsevien museoiden ohella Gainesvillen nähtävyyksiä ovat kasvitieteellinen puutarha Kanapaha, valtionpuisto Paynes Prairie Preserve State Park ja kirjailija Marjorie Kinnan Rawlingsin kotitalo läheisessä Cross Creekissä Gainesvillestä kaakkoon.
Oscar-gaala 2019

Oscar-gaala 2019 on 91. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jaettiin Oscar-palkinnot vuoden 2018 elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 24. helmikuuta 2019. Yhdysvalloissa gaalan esitti ja tuotti televisiokanava ABC. Suomessa gaala nähtiin suorana lähetyksenä Yle Teema -kanavalla.
Tämä oli ensimmäinen ilman juontajaa järjestetty Oscar-gaala tasan 30 vuoteen. Alun perin gaalan oli tarkoitus juontaa Kevin Hart, mutta hän sai ABC-kanavalta potkut, kun Hartin vuosien takaiset homovastaisiksi vitseiksi tulkitut twiitit tulivat jälleen julkisuuteen. Gaalaan ei hankittu korvaavaa juontajaa.
"Green Book" palkittiin parhaan elokuvan, parhaan miessivuosan ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnoilla. Eniten palkintoja sai "Bohemian Rhapsody", joka palkittiin neljällä Oscarilla muun muassa parhaasta miespääosasta.
Eniten ehdokkuuksia saivat "The Favourite" ja "Roma", jotka molemmat saivat 10 ehdokkuutta.
Dominique Kouas

Dominique Kouas (Dominique Kouas Gnonnou) (s. 1952, Ranskan Dahomey) on beniniläinen vodoun-taiteilija. Hänen työnsä ovat saaneet vaikutteita perinteisiltä anonyymeiltä afrikkalaisilta taiteilijoilta aikaisempien vuosisatojen takaa.
Hänet tunnetaan suurista metalliveistoksistaan, joita on esillä muun muassa Ouidahissa, Beninissä. Hänen ateljeensa on Porto-Novossa. Eräs hänen huomattavia teoksiaan on kolmipäinen, kolmijalkainen ja kolmikätinen veistos "Mami Wata". Eräs kuvaa useita kasvoja, joilla on Fonien (kaksi kummallakin poskella, ohimossa ja otsalla) ja jorubojen (kolme kummallakin poskella) arpeuttamismerkkejä, jotka osoittavat heidän kuulumistaan etniseen ryhmään.
1960-luvun lopulla Kouas toimii ranskalaisen ja salvadorilaisen valokuvaajan Pierre Vergerin tiedottajana ja avustajana. Kun Verger tuli Beniniin etsimään historiallisia kohteita Ouémé -joen laaksosta, Kouas innostui vanhoista esineistä. Tämän jälkeen taiteilija alkoi tehdä lukuisia perinteisiä puisia veistoksia. 
Dominique Kouasin taiteessa keskeinen osa on Beninin vodoun-uskonnolla ja hänen teoksissaan on myös useita muita uskonnollisia symboleja ja hengellisiä yhteyksiä. Hän on osa ensimmäistä Beninin itsenäisyyden jälkeistä sukupolvea. Hän työskenteli maansa sosialistisella kaudella luopumatta hengellisistä viitauksistaan, vaikka vodoun oli virallisesti kielletty uskonto. Beninin marxilais-leniniläisen hallinnon päättymisen jälkeen hänen merkityksensä taiteilijana kasvoi. 
Dominique Kouasin teokset olivat osa valtion järjestämiä festivaaleja 1990-luvun alussa, kuten "Ouidah'92" festivaali. Kouasin tuotanto on tyyliltään ja materiaaleiltaan monipuolinen.
Ouidahin ”Orjareitin” päässä, lähellä rantaa on monumentaalinen teos nimeltä "Ovi jolta ei ole paluuta" (1995). Sen rakenneosat suunnitteli kuvanveistäjä Fortuné Bandiera. Monumentin portaalin vieressä olevat Dominique Kouasin suuret metalliveistokset esittävät vangittujen orjien perheitä.
Ouidahin orjareitin varrella on myös Kouasin veistos "Unohduksen puu", jossa pitkätukkainen merenneito on kääntynyt sisämaahan päin, ja kutsuu ihmisä kuuntelemaan lähtöhuutoaan tuntemattomaan maahan. Hän puhaltaa trumpettia. Vdeistoksen naishahmo muistuttaa Mami Wataa.
Kouasin suuria veistoksia on luonnehdittu rohkeiksi ja geometrisiksi ja ne tunnistaa siitä, että ne leikittelevät positiivisella ja negatiivisella tilalla.
Corliss Williamson

Corliss Mondari Williamson (s. 4. joulukuuta 1973 Russellville, Arkansas) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai pieni laitahyökkääjä. Vuosina 1995–2007 NBA:ssa, pisimpään Sacramento Kingsissä, pelannut Williamson valittiin vuonna 2002 . Vuonna 2004 hän voitti Detroit Pistonsissa NBA:n mestaruuden. Hän pelasi menestyksekkäästi myös yliopistokoripalloa Arkansas’n joukkueessa.
Pelaajaura.
Williamson pelasi vuosina 1992–1995 yliopistokoripalloa Arkansas’n joukkueessa. Vuonna 1994 Arkansas voitti NCAA:n mestaruuden, ja Williamson valittiin lopputurnauksen parhaaksi pelaajaksi. Vuosina 1994 ja 1995 hänet valittiin konferenssinsa parhaaksi pelaajaksi.
Sacramento Kings varasi Williamsonin NBA:han 13. vuorolla . Hän aloitti ja päätti NBA-uransa Kingsissä ja pelasi 12 NBA-kautensa aikana myös Toronto Raptorsissa, Detroit Pistonsissa ja Philadelphia 76ersissä. Pistons-aikanaan Williamson voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2004, ja vuonna 2002 hänet valittiin .
Pirjo Mäki

Pirjo Helena Mäki (31. toukokuuta 1962 Oulu – 11. marraskuuta 2018 Oulu) oli suomalainen psykiatri, psykoterapeutti ja Oulun yliopiston psykiatrian professori. Hänet tunnettiin erityisesti nuorisopsykiatrian ja nuorille kohdennettujen mielenterveyspalvelujen puolestapuhujana. 
Mäki opiskeli Oulun yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi, lastenpsykiatrian erikoislääkäriksi ja tohtoriksi (LkT). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2003) käsitteli äidin raskausaikaisen masennuksen (Pohjois-Suomen 1966 syntymäkohorttitutkimus) ja varhaisen huoltajista eroamisen (niin sanottu Joulumerkkikotitutkimus) merkityksestä skitsofrenian ja rikollisuuden synnylle. Työ oli otsikoitu "Parental separation at birth and maternal depressed mood in pregnancy : associations with schizophrenia and criminality in the offspring". Hän pätevöityi myös psykoterapeutiksi niin yksilö- (2002) kuin perheterapiasta (1999, VET 2005). 
Sittemmin Mäki oli psykiatrian ja nuorisopsykiatrian dosentti, joka nimitettiin vuoden 2016 alusta psykiatrian professoriksi Oulun yliopistoon ja Oulun yliopistolliseen sairaalaan. Hän oli Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan psykoterapeuttikoulutuksen vastuuhenkilö.
Hän oli Oulun yliopiston psykiatrian professori Juha Veijolan puoliso.
Kalsiumkarbimidi

Kalsiumkarbimidi ("Dipsan") on eräs lääkeaine, jota on käytetty alkoholismin hoidossa. Lääke on ollut aktiivissa käytössä vielä 1970-luvulla. Sittemmin siitä lienee luovuttu. Dipsanin aiheuttamia reaktioita pidettiin Antabusta, sekä sen kardiovaskulaarista vaikutusta sydämeen ja verenkiertoon lievempinä. Vaikutustapa on kuitenkin sama, eli asetaldehydin hapettumisen esto. Se taas aiheuttaa pahoinvointia. Lääkettä valmisti yhdysvaltalainen Lederle, joka myöhemmin fuusioitui Wyethin kanssa. Antotapa oli tabletti, vahvuudeltaan 50 mg vaikuttavaa ainetta. Annostus oli 1-2 tablettia päivässä. Lääkkeen enimmäiskesto oli vaikutukseltaan noin 48 tuntia (2 vrk) lääkkeen ottamisen jälkeen. Keskimääräinen riittävän inhoreaktion tuoma lääkinnällinen vaikutus kesti kuitenkin vain noin 15 tuntia.
Lähteet.
Viitteet.
Leo Salonen

Leo ”Lexa” Salonen (29. heinäkuuta 1929 Viipuri – 15. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen keittiömestari.
Leo Salosen työpaikkoja kokkina olivat rahtilaivat, hotelli Atlantic (Göteborgissa), norjalainen M/S Björkenheim -tankkeri, ravintola Motti, ravintola Fen Kuan, ravintola Klippan, ravintola Espilä, ravintola Teatterigrilli, ravintola Intim (Tukholmassa), ravintola Lido, ravintola Hongkong (Amsterdam) ja ravintola Vivex. Leo Salonen toimi vuodesta 1967 ravintoloitsijana Helsingin Suomalaisella Klubilla, Suomalaisella Pursiseuralla ja Särkänlinnassa. 1970-luvulla Salonen johti ravintoloitsijana Katajanokan Kasinoa. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle poikansa Juhani Salosen ryhtyessä ravintoloitsijaksi Katajanokan Kasinossa. 
Salonen kuului vuonna 1964 IKA-International Chefs Culinary Competition -kilpailuista (kokkiolympialaiset) Frankfurtista kultamitalin voittaneeseen Suomen kokkijoukkueeseen. Hän oli Suomen ensimmäisiä tv-kokkeja, jonka ohjelmaa "Hyvää ruokaa hyvissä kehyksissä" esitettiin Tesvisiossa (1959–1960). Salonen teki ruokaa myös tv-ohjelmassa "Herkuttelevat herrat".
Himalajanmaksaruoho

Himalajanmaksaruoho ("Sedum pachyclados") on maksaruohoihin ("Crassulaceae") kuuluva kasvi, jota kasvatetaan koristekasvina aurinkoisissa kivikkopuutarhoissa.
Kuvaus.
Himalajanmaksaruoho on hitaasti kasvava, monivuotinen, aurinkoisilla paikoilla viihtyvä kasvi. Se kasvattaa lyhyet varret, joiden päissä on harmaan-sinivihreät 12–18 senttimetriä halkaisijaltaan olevat lehtiruusukkeet. Varsien alapäissä on hieman kuolleita, kuivaneita lehtiä. Lehdet ovat 4–6 millimetriä leveitä, hieman kuperia ja niiden kärjissä on loivaa hammastusta. Se vaatii paljon auringonpaistetta ja ei kestä sen vuoksi hyvin kilpailua.
Kukinta ja lisääntyminen.
Suomessa himalajanmaksaruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukinnot ovat 0,8–2 senttimetriä halkaisijaltaan. Sillä on pienet valkoiset kukat 3,5–4,5 millimetriä halkaisijaltaan. Kukissa karvattomat verholehdet, joiden pituus on noin 4,5–5 millimetriä sekä valkoiset suikeat teriöt, joiden pituus on noin 6–7 millimetriä. Se lisääntyy siemenistä, pistokkaista ja jaetuista juuripaakuista.
Levinneisyys.
Himalajanmaksaruoho on nimensä mukaisesti kotoisin Himalajan vuoristosta. Sitä tavataan luonnonvaraisena Afganistanissa ja Pakistanissa. Sitä kasvatetaan myös puutarhoissa, erityisesti kivikkopuutarhoissa, koristekasvina.
Mongolianmaksaruoho

Mongolianmaksaruoho ("Phedimus hybridus") on kuivissa, aurinkoisissa ja puolivarjoisissa paikoissa viihtyvä, maksaruohokasveihin (Crassulaceae) kuuluva kasvi, joka kukkii runsain keltaisin kukin.
Kuvaus.
Mongolianmaksaruoho kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi; osa varsista on kukattomia. Sen lehdet ovat kooltaan noin 40×20 millimetriä, vastapuikeita, vihreitä, mutta kärjistä punertavia, tylppähampaisia.
Kukinta ja lisääntyminen.
Mongolianmaksaruoho kukkii heinä–elokuussa. Kukkia on runsaasti litteissä kukinnoissa. Kukinto on harsu viuhko. Kukkien teriöissä viisi keltaista terälehteä.
Levinneisyys.
Mongolianmaksaruohoa kasvaa Venäjällä Itä- ja Keski-Siperian etelä ja keskiosissa sekä Keski-Aasiassa kivisillä ja soraisilla alueilla pääasiassa vuoristoseuduilla, harvemmin metsäisillä alueilla. Se on myös kotiutunut Pohjois-Eurooppaan. Suomessa sitä viljellään koristekasvina puutarhoissa, kuten peitekasvina kivikkopuutarhoissa, ja sitä tavataan myös viljelykarkulaisena.
O Kerstnacht, schoner dan de dagen

O Kerstnacht, schoner dan de dagen "(Oi jouluyö, kauniimpi kuin yksikään päivä!)" on hollantilainen joululaulu, joskaan siinä ei ole kyse joulusta vaan väitetystä Betlehemissä tapahtuneesta lastenmurhasta. Runoilija ja näytelmäkirjailija Joost van den Vondel laati tekstin tähän lauluun näytelmään "Gijsbrecht van Aemstel", joka oli Van Campenin Schouwburgin eli van Campenin kaupunkiteatterin ensimmäinen esitys. Ensi-ilta oli joulun tienoilla vuonna 1637. Tämä laulu esitettiin siinä tanssina.
Seuraten kreikkalaista traditiota kuorolualun esittämisessä, van den Vondel liitti näytöksen loppuun puhuttuna tai laulettuna esitettyjä ajatuksia, jotka olivat irrallaan näytelmän sisällöstä. Kolmas näytös päättyy siihen, että klarissalaisnunnat laulavat kappaleen nimeltä "Rey van Clarissen" (klarissalaisten reitanssi).
Tämä tanssi alkoi myöhemmin elää omaa elämäänsä ja löysi tiensä joulunviettoon. Vuonna 1644 se otettiin mukaan hollantilaiseen "Livre Septième" –nimiseen laulukirjaan ("Livre Septième, dat is het boeck vande zangh-kunst", ‘Seitsemäs kirja eli laulutaidon kirja’).
Ei ole varmaa, kuka oli melodian ja polyfoniset fraasit säveltänyt, mutta usein ne pannaan joko Cornelis Padbruén tai Dirk Janszoon Sweelinckin nimiin.
Vielä 1900-luvulla tästä sävelmästä tehtiin uusia sovituksia, esim. Gaston Feremansin sovitus neliääniselle kuorolle. samoin ilmestyi hollantilaisen kirkkomuusikon Jan van Biezenin adaptaatio. Viimemainittu ei pitänyt tavanomaisesta versiosta — hänen mielestään oktaavin nousu "Kerstnachtissa" ei ollut hyvä — ja niinpä hän sävelsi vuonna 1973 uuden version, joka on mukana virsikirjassa "Liedboek voor de Kerken" (‘kirkon virsikirja’).
Tämä laulu sai jonkin verran kuuluisuutta, kun hollantilainen progressiivisen rockin yhtye Focus sisällytti kaksi säkeistöä tätä laulua teokseensa "Hamburger Concerto", missä se voidaan kuulla noin 15 minuutin kohdalla.
Laulun kolme ensimmäistä säkeistöä, Joost van den Vondelsin käyttämällä ortografialla, ovat seuraavat:
Virsikirjassa "Liedboek voor de Kerken" on viisi tämän laulun kahdeksasta säkeistöstä. Lause "Wat kan de blind staatzucht brouwen wanneer ze raast uit misvertrouwen" (‘mitä sokea pyrkimys valtaan saa aikaan, jos se raivoaa epäilyksen voimalla’) mainitaan usein Alankomaissa, kun on puhe brutaalista politiikasta ja tyranniasta.
Leena Huima

Leena Marjaana Huima (o.s. Saarinen, 31. elokuuta 1946 Helsinki – 18. joulukuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka tunnettiin kirkollisena keskustelijana ja vaikuttajana.
Hän oli liittynyt Töölön seurakuntanuoriin ja vietti kesiään Helsingin seurakuntien kesäkodissa Mustasaaressa. Siellä hän osallistui vuonna 1960 rippikouluun kuunteluoppilaana, koska hän ei 13-vuotiaana voinut vielä käydä varsinaista rippikoulua ja saada konfirmaatiota.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteislyseosta vuonna 1964 ja aloitti samana vuonna Helsingin yliopistossa suomen kielen ja kirjallisuuden opinnot. Niiden ohella hän valmistui toimittajaksi Helsingin Sanomien toimittajakoulun ensimmäiseltä vuonna 1967 alkaneelta kurssilta ja työskenteli useita vuosia toimittajana. Hänen julkaisunsa käsittelevät pääasiassa kristinuskoa ja sen eri ilmenemismuotoja.
Vuonna 1974 hän avioitui pastori Aarne Huiman (1935–2001) kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta. Perheen perustaminen ja kotiäidiksi ryhtyminen viivästyttivät yliopisto-opintoja, joita hän jatkoi 1990-luvulla. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1999 pääaineena viron kieli. Hänen pro gradu -tutkielmansa "Piibli ajalooraamatutest lähtuv fraseoloogia eesti ja soome kieles" käsittelee Vanhan testamentin historiakirjoista viron ja suomen kieliin lainautunutta fraseologiaa. Gradu sai korkeimman mahdollisen arvosanan, ja sitä pidettiin jopa väitöskirjan tasoisena. Väitöskirja jäi kuitenkin kesken sairauden vuoksi.
Leena Huima toimi kirkolliskokouksen jäsenenä toistakymmentä vuotta vuodesta 1999 alkaen, minkä lisäksi hän oli kahdeksan vuotta Helsingin hiippakunnan maallikkoedustajana Kirkkohallituksen täysistunnoissa. Hän oli myös Helsingin seurakuntien yhteisen kirkkovaltuuston puheenjohtajana. Hän oli 1990-luvulla maallikkojäsenenä piispa Eero Huovisen ja tuomiorovasti Matti Poutiaisen työryhmässä, joka teki ehdotuksen uudeksi katekismukseksi. Kirkolliskokous hyväksyi katekismuksen vuonna 1999. 
Leena Huima oli sanavalmis paitsi kirjoittajana, myös puhujana. Hänen puhuessaan kirkolliskokouksen istunnossa talon kahvila tyhjeni, ja väki riensi kuuntelemaan. Hänet tunnettiin myös monista kirjoittamistaan kirjoista ja luennoista, joita hän 1980- ja 1990-luvuilla piti Suomeen rantautuneesta New Age -liikkeestä. Hän oli kiinnostunut erilaisista aatevirtauksista ja niiden suhteesta kristilliseen uskoon. Hänelle elämän tärkein asia oli totuuden etsiminen.
Ralph Arthur James

Ralph Arthur James (23. syyskuuta 1920 – 24. helmikuuta 1973) oli yhdysvaltalainen kemisti.
James syntyi Salt Lake Cityssa Utahissa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiassa Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä vuonna 1942. Hän teki jo uransa alkuvaiheissa yhteistyötä Nobel-palkitun Glenn T. Seaborgin kanssa. Toisen maailmansodan aikana James toimi Manhattan-projektissa.
Laajimman maineensa James saavutti jäsenenä tutkimusryhmässä, joka löysi kaikkiaan kaksitoista alkuainetta vuosina 1945–1974. James tunnetaan yhtenä alkuaineiden amerikium ja curium löytäjistä. James yhdessä Seaborgin ja Albert Ghiorson kanssa löysi curiumin vuonna 1948. Amerikiumin löysivät Jamesin kanssa Seaborg, Leon O. Morgan ja Ghiorso jo aikaisemmin sodan aikana 1944–1945.
Hän tutki myös niobiumia sekä spektroskopiaa.
Dmitri Samorukov

Dmitri Samorukov (; s. 16. kesäkuuta 1999 Volgograd, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa KHL-joukkue TsSKA Moskovassa. Hänellä on tulokassopimus NHL-joukkue Edmonton Oilersin kanssa.
Ura.
Seuraura.
Samorukov syntyi Volgogradissa, jossa hänen perheensä asui isänsä Andrein jalkapallouran myötä. Samorukov vietti suurimman osan lapsuudestaan kuitenkin Moskovassa ja hän on TsSKA Moskovan kasvatti. Samorukov oli kaudella 2014–2015 tehoilla 5+17=22 seuran U16-junioreiden tehokkain puolustaja Igor Galyginin kanssa. Hän vahvisti kauden aikana myös Dinamo Moskovan junioreita lainalla Venäjän U16-juniorisarjan finaaleissa. Kaudella 2015–2016 Samorukov debytoi Venäjän nuorten sarja MHL:n Krasnaja Armija Moskovassa.
Kesällä 2016 OHL-joukkue Guelph Storm varasi Samorukovin koko toisena pelaajana edellään vain maanmies Klim Kostin. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017. Samorukovin tulokaskausi toi 67 runkosarjaottelussa tehot 4+16=20.
Edmonton Oilers varasi Samurokovin kolmannella kierroksella 84. pelaajana . Hän teki jo saman vuoden syyskuussa seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Samorukov jatkoi kaudella 2017–2018 Stormin OHL-joukkueessa, jossa hän teki runkosarjassa 34 tehopistettä. OHL-kauden päätteeksi, huhtikuussa 2018 Samorukov siirtyi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Bakersfield Condorsin vahvuuteen. Hän pelasi siellä viisi runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kauden 2018–2019 Samorukov aloitti jälleen Stormissa.
Maajoukkueura.
Samorukov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Venäjän varakapteenina ja voitti pronssia. 
Samorukov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän sai paikan Venäjän joukkueesta vuoden 2016 turnaukseen, kun Venäjän jääkiekkoliitto hyllytti vähin äänin ennen kisoja koko MM-leirille osallistuneen ryhmänsä, josta yli puolet oli lähteiden mukaan jäänyt dopingtesteissä kiinni kielletyksi luokitellun meldoniumin käytöstä. Kisojen pääikäluokkaa eli vuonna 1998 syntyneitä edustaneen rungon tilalle liitto lähetti turnaukseen Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkueen, jonka runko koostui vuonna 1999 syntyneistä. Joukkueessa pelasi myös kolme vuonna 1998 syntynyttä Pohjois-Amerikassa pelannutta kiekkoilijaa, jotka eivät olleet mukana dopingrikkomuksesta syytetyssä MM-leiriryhmässä. Samorukov jakoi tehoilla 1+4=5 Venäjän sisäisen pistepörssin voiton Jaroslav Aleksejevin kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Klim Kostinin kanssa. 
Alle 18-vuotiaiden vuoden 2017 MM-kilpailuissa Samorukov toimi Venäjän varakapteenina. Hänet valittiin Ruotsia vastaan pelatun pronssiottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Samorukov pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016, jolloin hän voitti pronssia. Samorukov pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta.
Samorukovin isä Andrei on entinen jalkapallomaalivahti, joka toimii nykyään TsSKA Moskovan maalivahtivalmentajana Venäjän jalkapalloliigassa.
Jacques François Dugommier

Jacques François Dugommier (oikea sukunimi Coquille; 1. elokuuta 1738 Basse-Terre, Guadaloupe – 17. marraskuuta 1794 Le Perthus, Ranska) oli ranskalainen kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien alkuvaiheessa.
Dugommier syntyi Ranskalle kuuluvalla Guadaloupen saarella Karibialla. Hän liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1753 ja palveli aluksi rannikkotykistössä La Rochellessa sekä Île de Rén saarella. Seitsenvuotisen sodan aikana hänet lähetettiin vuonna 1758 komppanianpäälliköksi Martiniquelle. Hän osallistui Guadeloupen puolustamiseen briteiltä vuonna 1759 ja Martiniquen vuonna 1762. Yhdysvaltain vapaussodan aikana vuonna 1778 Dugommier osallistui amiraali Charles Henri D’estaingin johtamaan Saint Lucian valtausyritykseen. Hän jätti armeijan vuonna 1780 ja palasi Guadeloupelle.
Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Dugommier valittiin edustajaksi Guadeloupen kansalaiskokoukseen. Vuonna 1790 hän tuki kansannousua Martiniquen Saint-Pierressä ja komensi vapaaehtoisjoukkoa, joka yritti huonolla menestyksellä vallata Guadeloupen. Seuraavaksi Dugommier ryhtyi komentamaan Tuulenpuoleisten saarten siirtokuntalaisista koottuja vapaaehtoisjoukkoja. Vuonna 1791 hänet lähetettiin martiniquelaisten edustajana Pariisiin neuvottelemaan lakiasäätävän kansalliskokouksen kanssa. Hän palasi armeijaan vuonna 1792. Hän soti aluksi Italian-armeijassa. Saavutettuaan siellä menestystä hänet ylennettiin marraskuussa 1793 divisioonankenraaliksi ja määrättiin johtamaan Toulonin piiritystä. Hän sai pian kaupungin vallattua, osin nuoren tykistökomentajansa Napoléon Bonaparten ansiosta. Dugommier valittiin samoihin aikoihin Martiniquen edustajaksi kansalliskonventtiin, mutta hän jatkoi sotilasuraansa.
Tammikuussa 1794 Dugommier nimitettiin Itäisten Pyreneiden armeijan komentajaksi Espanjan vastaiselle rintamalle. Seuraavan vuoden aikana hän löi kenraali Luis Firmín de la Uniónin komentamat espanjalaiset useissa taisteluissa, huhtikuussa Bouloussa, toukokuussa Colliouressa, elokuussa San Lorenzo de la Mugassa ja syyskuussa Bellegardessa. Dugommier haavoittui kuolettavasti kranaatista Sierra Negran taistelussa marraskuussa 1794. Hän kuoli Fort de Bellegarden linnoituksessa.
Kansalliskonventti määräsi Dugommier’n nimen kaiverrettavaksi Pariisin Panthéoniin. Se on kaiverrettu myös Pariisin Riemukaareen. Hänen mukaansa on nimetty Dugommier’n metroasema Pariisissa.
Barbier-reaktio

Barbier-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa alkyylihalidi reagoi karbonyyliyhdisteen kuten aldehydin ja ketonin kanssa metallin läsnä ollessa. Tuotteena muodostuu sekundäärinen tai tertiäärinen alkoholi. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran ranskalainen kemisti Philippe Barbier vuonna 1899 ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi.
Barbier-reaktiossa yksi lähtöaineista on alkyylihalidi, tyypillisimmin alkyyli, allyyli tai aryylihalogenidi. Halogeeniatomi on kloori, jodi tai bromi. Metallina reaktiossa toimii magnesium, sinkki, alumiini, tina, indium, samarium tai niiden suolat. Samarium(II)jodidi on erityisen usein käytetty reagenssi Barbier-reaktioissa. Useat aldehydit ja ketonit reagoivat Barbier-reaktiolla. Barbier-reaktio muistuttaa huomattavasti Grignard-reaktiota. Philippe Barbier oli Grignard-reaktion kehittäjän Victor Grignardin väitöstyön ohjaaja. Barbier-reaktio eroaa Grignard-reaktiosta siten, että Barbier-reaktiossa kaikki lähtöaineet reagoivat yhdessä vaiheessa keskenään, kun Grignard-reaktiossa muodostetaan ensin Grignard-reagenssi, joka lisätään karbonyyliyhdisteen liuokseen. Liuottimena on yleensä tetrahydrofuraani, mutta eräitä Barbier-reaktioita voidaan tehdä myös käyttäen vettä tai orgaanisen liuottimen ja veden seoksia.
Barbier-reaktion mekanismi ei ole täysin selvillä. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa alkyylihalidi reagoi metallin tai metallisuolan kanssa muodostaen organometalliyhdisteen. Tämä tapahtuu todennäköisesti radikaalireaktiona. Seuraava vaihe on additio karbonyyliryhmään. Additio voi tapahtua joko niin sanotulla ionimekanismilla, jolloin organometallireagenssi on nukleofiilinen ja reagoi elektrofiilisen karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa. Toinen vaihtoehto on radikaalimekanismi.
Condorcet’n paradoksi

Condorcet’n paradoksi on sosiaalisen valinnan teoriaan liittyvä enemmistösääntöä koskeva paradoksi, joka osoittaa, että tietyissä tilanteissa enemmistön tahtoa ei ole mahdollista määrittää. Paradoksi perustuu siihen havaintoon, että vaikka yksittäisten äänestäjien preferenssit äänestettävien vaihtoehtojen suhteen olisivat transitiivisia, äänestäjien enemmistön preferenssit eivät välttämättä ole sitä. Paradoksi on nimetty keksijänsä, 1700-luvulla eläneen ranskalaisen matemaatikon ja valistusfilosofin Nicolas de Condorcet’n mukaan.
Condorcet’n paradoksi liittyy tilanteisiin, joissa päätös on tehtävä enemmistön tahdon pohjalta, mutta vaihtoehtoja on enemmän kuin kaksi eikä enemmistö pidä mitään yksittäistä vaihtoehtoa lähtökohtaisesti parhaana. Condorcet kehitti tätä varten niin sanotun Condorcet’n menetelmän, jossa kukin äänestäjä asettaa vaihtoehdot paremmuusjärjestykseen, vaihtoehtoja vertaillaan sitten yksittäisinä pareina ja voittajaksi valitaan vaihtoehto, jota enemmistö pitää parivertailuissa parempana suhteessa kaikkiin muihin vaihtoehtoihin. Condorcet kuitenkin havaitsi, että joissain tilanteissa menetelmä ei kyennyt ratkaisemaan voittajaa.
Esimerkki: Äänestäjät A, B ja C valitsevat vaihtoehdoista x, y ja z.
Tällöin parivertailuissa havaitaan, että kahden kolmasosan mielestä x on parempi kuin y, kahden kolmasosan mielestä y on parempi kuin z, ja kahden kolmasosan mielestä z on parempi kuin x. Condorcet’n menetelmän mukainen paremmuusjärjestys olisi siis x &gt; y &gt; z &gt; x, mikä muodostaa päättymättömän kehän rationaalisen järjestyksen sijasta. Ilmiötä kutsutaan enemmistöpreferenssien intransitiivisuudeksi. Jos esimerkkitilanteessa äänestettäisiin yhdestä parista kerrallaan, voittajaksi voisi päätyä mikä tahansa kolmesta vaihtoehdosta riippuen siitä, missä järjestyksessä äänestykset suoritettaisiin.
Useat 1900-luvun politiikantutkijat ovat todenneet, että Condorcet’n paradoksi syntyy yleensä tilanteissa, joissa äänestäjät hahmottavat vaihtoehdot useamman kuin yhden poliittisen ristiriitaulottuvuuden (esim. vasemmisto–oikeisto-ulottuvuus) kautta.