tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
M/S Achille Lauro

M/S Achille Lauro oli risteilyalus, joka muistetaan parhaiten vuonna 1985 tapahtuneesta kaappauksesta. Alus sai vesillelaskussa nimekseen "Willem Ruys".
Historia.
"Achille Lauron" oli tilannut varustamoyhtiö Rotterdamsche Lloyd vuonna 1938, ja sen rakentaminen aloitettiin 1939. Toinen maailmansota keskeytti laivan rakennustyöt, ja pommitusten vuoksi laiva valmistui vesillelaskukuntoon heinäkuussa 1946. Alus valmistui loppuvuodesta 1947 ja aloitti neitsytmatkansa 2. joulukuuta. 
Vuonna 1964 alus myytiin Lauro Line -varustamolle, ja vuonna 1965 se kastettiin uudelleen "Achille Lauroksi" Napolin entisen pormestarin mukaan. Alus vietti kaksi vuotta telakalla modernisoitavana, ja se palasi takaisin liikenteeseen 1966. "Achille Lauro" liikennöi Italian lipun alla kotisatamanaan Napoli ja tunnuksenaan IBHE.
Kaappaus 1985.
7. lokakuuta 1985 neljä itseään PLF:n (Palestine Liberation Front) jäseniksi väittänyttä henkilöä kaappasi "Achille Lauron" Egyptin rannikolla. Alus oli tuolloin Egyptin aluevesillä matkalla Aleksandriasta Port Saidiin. Kaappauksella väitetään olleen yhteyttä Tunisissa 1. lokakuuta tapahtuneisiin PLO:n päämajan pommituksiin.
Miehistön jäsen yllätti kaappaajat, jotka joutuivat toimimaan suunnitelmistaan poiketen etuajassa. He pitivät matkustajia ja miehistöä panttivankeina ja määräsivät aluksen purjehtimaan Tartusin satamaan Syyriaan. Kaappaajat vaativat 50 palestiinalaista vapautettaviksi Israelin vankiloista.
Kun Syyrian hallitus kieltäytyi sallimasta aluksen saapumista satamaan, kaappaajat tappoivat amerikkalaisen matkustajan, Leon Klinghofferin. Syynä pyörätuolissa olevan Klinghofferin murhaan oli se, että tämä oli juutalainen. Klinghofferin ruumis heitettiin laidan yli. Tämän jälkeen laiva suuntasi takaisin kohti Port Saidia. 
Kahden päivän neuvotteluiden jälkeen kaappaajat suostuivat lähtemään laivalta, ja heidät lennätettiin Tunisiaan egyptiläisellä matkustajalentokoneella. Yhdysvaltain laivaston hävittäjät pakottivat koneen laskeutumaan laivaston lentotukikohtaan Sigonellaan, joka on Naton tukikohta Sisiliassa, jossa italialaisviranomaiset pidättivät kaappaajat. Yhdysvaltain protestista huolimatta koneen muut matkustajat pääsivät jatkamaan matkaansa, tiettävästi matkustajien joukossa oli myös kaappauksen suunnittelija Abu Abbas. Egypti vaati tapauksesta tuloksetta anteeksipyyntöä Yhdysvalloilta.
Kaappareiden kohtalo.
PLO haastettiin oikeuteen osuudesta Klinghofferin murhaan. Haaste peruttiin PLO:n maksaessa määrittelemättömän korvaussumman Klinghofferin tyttärille, joka käytettiin Leon and Marilyn Klinghoffer Memorial Foundation of the Anti-Defamation League -säätiön perustamiseen ja toimintaan. Säätiö taistelee terrorismia vastaan lakiteitse, politiikan ja koulutuksen keinoin.
"Achille Lauro" palasi takaisin liikenteeseen. Vuonna 1987 Lauro Line vaihtoi nimekseen StarLauro.
Uppoaminen.
30. marraskuuta 1994 "Achille Laurolla" syttyi tulipalo sen purjehtiessa Somalian rannikon edustalla. Matkustajat evakuoitiin ja miehistö jätti aluksen. Hylätty, palava alus upposi 2. joulukuuta.
Allghoi Khorkhoi

Allghoi khorkhoi (, olgoï-khorkhoï) eli kuolemankäärme on tappajamato, joka paikallisten tarujen mukaan elää Gobin autiomaassa, Etelä-Mongoliassa. Mongolian aikaisempi kommunistihallinto piti maan suljettuna tutkimusretkikunnilta ja kielsi taruolentona pitämänsä tappajamadon etsimisen. Madon nimi tarkoittaa suolimatoa. 
Ensimmäinen englanninkielinen maininta madosta on eläintieteilijä Roy Chapman Andrewsin vuonna 1926 julkaistussa kirjassa " On the Trail of Ancient Man", joka sisältää havaintoja hänen laajasta tieteellisestä tutkimusretkestään Mongoliaan. Ensimmäinen väitetty havainto on 1920-luvulta, jonka jälkeen on tullut useita satoja havaintokertomuksia. Eläintä kuvaillaan puolitoistametriseksi ja puna- ja tummatäpläiseksi. Sen kummassakin päässä on lonkeroita, mutta siltä puuttuvat ilmeisesti sekä silmät että suu. 
Olento oleilee suurimman osan ajasta aavikon hiekassa, mutta kuuman kauden koittaessa se saattaa nousta maanpinnalle. Väitetään, että ihmisen tai eläimen tullessa kohdalle mato ponkaisee hiekasta ja tappaa tämän. Väitetään myös, että allghoi khorkhoi on mieltynyt ihmislihan makuun, mutta pystyy kukistamaan autiomaan suurimmankin eläimen, kamelin. Mato väijyy usein lähellä ihmisten telttamajoja eli jurttia. Erityisesti sitä houkuttaa keltainen väri. Tarina kertoo pojasta, joka leikki keltaisella lelulaatikolla kotijurtan vieressä. Tappajamato hiipi laatikkoon, ja kun poika kosketti sitä, se tappoi hänet. Pojan vanhemmat seurasivat käärmemäisiä jälkiä hiekassa ruumiin luota, mutta saivat myös surmansa, eikä heidän ruumiitaan koskaan löydetty. Allghoi khorkhoin tappamistavasta ollaan erimielisiä. Joidenkin mielestä sillä on myrkkyä ja sähkölataus ruumiissaan, toiset sanovat sen ruiskuttavan keltaista, tappavaa happoa.
Aavikko- ja aroalueelta Dalanzadgadin seudulta on myös otettu kuvia eläimistä, joiden kuolinsyystä ei ole tietoa. Eläintieteilijät eivät kuitenkaan usko, että voi olla olemassa mato, joka ei kuivu aavikon kuumuudessa ja toisaalta palellu öiden kylmyydessä. He uskovat, että kyseessä voisi olla Afrikassa tavattavien kobralajien kaltainen käärme, joka pystyy sylkemään myrkkyä monen metrin päähän. Monet hiekassa elävät käärmeet ovat pienisuisia ja -silmäisiä, joten ne voivat äkkiä katsottuna näyttää suuttomilta ja silmättömiltä. On kuitenkin epätodennäköistä, että käärme pystyisi antamaan sähköiskuja hiekan alta.
Bill Irwin

Bill Irwin (s. 11. huhtikuuta 1950, Santa Monica) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja klovni. Irwin aloitti uransa vaudeville-esiintyjänä ja esiintyi useissa sirkuksissa 1970-luvulla. Hän on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa. Irwin voitti Tony-palkinnon roolistaan "Kuka pelkää Virginia Woolfia?" -näytelmässä Broadwayllä. Hänet tunnetaan myös Mr. Noodlen roolista palkitussa lastensarjassa "Seesamtie". Vuosina 2008–2011 Irwin näytteli yhdeksän jakson verran "C.S.I."-rikossarjassa sarjamurhaaja Nate Haskellia. Hän näytteli tohtori Buck Tierneytä sairaaladraamassa "Monday Mornings". Vuonna 2017 Irwin näytteli Cary Loudermilkia FX:n ja Marvelin televisiosarjassa "Legion".
Bill Irwin sai oppiarvon Oberlin Collegesta vuonna 1973. Vuonna 1975 hän oli perustamassa Pickle Family Circusta San Franciscoon. Hän lähti tästä sirkuksesta vuonna 1979.
Dollin perhe

Dollin perhe oli neljän lyhytkasvuisen sisaruksen muodostama sirkusryhmä, joka esiintyi 1920–1950-luvuilla Yhdysvalloissa.
Dollin eli Schneiderin perhe oli alun perin kotoisin Saksasta. Bert W. Earles toi heidät Yhdysvaltoihin, jossa he esiintyivät monissa sirkuksissa. Perheen muut jäsenet Gracie ja Tiny muuttivat Harryn ja Daisyn luokse Yhdysvaltoihin 1920-luvulla. Dollit esiintyivät useissa elokuvissa. Harry ja Daisy olivat pääosissa elokuvassa "Freaks – kummajaiset" (1932), jossa he esittivät pariskuntaa. Kaikki neljä sisarusta olivat mukana elokuvassa "Ihmemaa Oz" (1939). Daisy teki viimeisen roolinsa elokuvassa "Suuri maailmansirkus" (1952).
Dollin perheen jäsenet olivat:
Liiteri

Liiteri eli vaja on lämmittämätön varastorakennus. Liiteri on yleensä puusta rakennettu ja siinä varastoidaan esim. polttopuita, työkaluja tai pihanhoitovälineitä.
Emmett Kelly

Emmett Leo Kelly (9. joulukuuta 1898 Sedan, Kansas – 28. maaliskuuta 1979 Sarasota, Florida) oli yhdysvaltalainen sirkusklovni. Hänet tunnetaan erityisesti surumielisestä ”Weary Willie” -hahmostaan, joka perustui lama-ajan kulkureihin.
Aluksi Kelly työskenteli trapetsitaiteilijana ja aloitti päätoimisen klovnin uran vasta vuonna 1931. Vuosina 1942–1956 hän esiintyi Ringlingin veljesten, Barnumin ja Baileyn sirkuksessa. Hän esiintyi myös useissa Broadway-tuotannoissa ja elokuvissa.
Kelly kuoli sydänkohtaukseen 80-vuotiaana kotonaan Floridan Sarasotassa.
Jaardi

Jaardi (engl. "yard", lyhenne "yd") on perinteinen brittiläinen pituuden mittayksikkö.
1 jaardi = 3 jalkaa = 36 tuumaa = 0,9144 metriä
Jaardi on alkujaan tarkoittanut yhden askeleen pituutta, mutta sittemmin sille on annettu tarkka arvo; kolme jalkaa. Ennen mittayksikköjen vakiintumista erilaiset epätarkat ihmisen ulottuvuuksiin tai muihin arkipäiväisiin ilmiöihin perustuvat yksiköt olivat yleisiä.
Jaardia käytetään edelleen hyvin yleisesti erilaisten määrälaskentojen, kuten kangasmenekin yhteydessä.
Esimerkiksi jalkapallomaalin leveys on 8 jaardia eli 7,32 metriä.
Jan Peter Balkenende

Jan Peter Balkenende (s. 7. toukokuuta 1956) on hollantilainen poliitikko ja entinen Kristillisdemokraattisen puolueen (CDA) johtaja. Balkenende oli Alankomaiden pääministerinä vuosina 2002–2010.
Elämäkerta.
Balkenende opiskeli Amsterdamin Vrije Universiteitilla lakia ja historiaa ja työskenteli myöhemmin yliopiston professorina. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan olivat kristillisdemokraattien lisäksi liberaali VVD sekä populistinen LPF eli Pim Fortuynin lista. Ennenaikaisissa vaaleissa tammikuussa 2003 Balkenende sai jatkaa pääministerinä ja muodosti toisen hallituksensa. Hallituskoalition pienin puolue Demokraatit 66 kuitenkin lähti hallituksesta kesäkuussa 2006 menetettyään luottamuksensa liberaalien pakolaisministeri Rita Verdonkin toimintaan Ayaan Hirsi Alin tapauksessa. Balkenende jätti tämän jälkeen eroanomuksensa 30. kesäkuuta. Hallituksen ero hyväksyttiin, minkä jälkeen Balkenende sai tehtäväkseen muodostaa uuden hallituksen. Balkenenden III hallitus astui virkaansa 7. heinäkuuta 2006. 
Balkenenden kolmannesta hallituksesta tuli väliaikainen, sillä kesän hallituskriisin jälkeen hän määräsi parlamenttivaalit pidettäviksi ennenaikaisesti. Marraskuussa 2006 pidettyjen vaalien jälkeen alkaneet hallitusneuvottelut kestivät kolme kuukautta. Lopulta kristillisdemokraattinen CDA muodosti hallituksen aiemmin oppositiossa olleen työväenpuolueen (PvdA) sekä kristillisen unionin (CU) kanssa, ja Jan Peter Balkenende jatkoi pääministerinä. Balkenenden neljäs hallitus astui virkaansa 22. helmikuuta 2007. Hallitus kaatui 20. helmikuuta 2010, kun se ei päässyt sopimukseen Afganistanissa olevien alankomaalaisten joukkojen kohtalosta.
Grock

Grock (oik. Karl Adrien Wettach, 10. tammikuuta 1880 Loveresse, Sveitsi – 14. heinäkuuta 1959 Imperia, Italia) oli sveitsiläinen sirkusklovni, joka huvitti pianon ja viulun kanssa.
Karl Adrien Wettach syntyi kellosepän poikana. Wettach opiskeli sirkuskouluissa ja esiintyi toisen kuuluisan klovnin Brickin kanssa. Wettach vaihtoi nimensä Grockiin vuonna 1903. Yhdessä Brickin kanssa he esiintyivät mm. Ranskassa, Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Brickin mentyä naimisiin, Grock ystävystyi toisen klovnin, Antoneten (oikealta nimeltään Umberto Guillaume) kanssa. Grock loi uransa 1910- 1930-luvuilla. Hänen viimeinen esityksensä oli 30. lokakuuta vuonna 1954 Hampurissa, jolloin hän oli 74-vuotias. 
Grock kirjoitti monta kirjaa, joihin lukeutuu myös hänen elämäkertansa, joka ilmestyi vuonna 1956 saksaksi. Alkuperäisteoksen nimi on "Memoiren des Königs der Clowns" (suom. "Grock, Klovnien kuningas"). Grock eli viimeiset päivänsä rakentamassaan linnassaan Italian Rivieralla.
Fratellinin perhe

Fratellinin sirkusperhe oli maailman kuuluisin klovniperhe, jonka kolme veljestä olivat ehkä koko 1900-luvun kuuluisimpia klovneja. 1920-luvulla Fratellinin klovnikolmikko loi uransa Circus Medranossa. Jo vuonna 1923 Fratellinin veljekset saavuttivat suuren suosion pariisilaisissa viihdehalleissa ja cabaréissa. Fratellinin perhe tunnetaan hauskoista esityksistään, joita he esittivät koko 1920–1930-lukujen ajan.
Fratellinin veljekset ovat:
Veljesten isä Gustavo Fratellini (1842–1905) oli mukana Giuseppe Garibaldin Italian yhdistämisessä.
Suomen Talvisota 1939–1940

Suomen Talvisota 1939–1940 oli vuosina 1969–1970 toiminut suomalainen underground-rockyhtye ja performanssiryhmä. Sen keskeisiä perustajahahmoja olivat turkulaiset runoilijat Jarkko Laine ja Markku Into sekä somerolainen muusikko M. A. Numminen. Yhtyeen tunnetuin kappale on ”Kekkonen-rock”. Ryhmä teki myös "Aamurusko"-nimistä sanomalehteä sekä radio-ohjelmaa "Maanalaista menoa", jota varten osa yhtyeen musiikista alun perin tehtiin.
Kylpylä

Kylpylä on paikka, jossa oleskellaan vesialtaissa virkistäytymisen tai terveyden takia. Kylpylöissä käyminen on sosiaalista toimintaa. Tarjolla on yleensä myös monenlaisia hoitoja, kuten hierontaa sekä kasvo-, vartalo-, käsi- ja jalkahoitoja. Ensimmäiset kylpylät perustettiin kuumien lähteiden tai mineraalipitoisten vesien äärelle.
Perinteisiä kylpyläkulttuuripaikkoja ovat olleet Japani ja muinainen Rooman valtakunta. Antiikin Rooman kylpylöistä käytettiin nimitystä termit. Rooman vallan aikana rakennettiin käytännössä jokaisesta valtakunnan kaupungista kylpylä tai kylpylöitä. Monet kaupungit, kuten Tivoli Italiassa tai Bath Englannissa, ovat syntyneet ja kasvaneet juuri kylpylänsä ansiosta.
Islaminuskoiset maat perivät Rooman valtakunnan kylpyläperinteet, mistä alkoi esimerkiksi Turkin ja Marokon kylpemisen ja kylpylöiden pitkä historia. Roomalaisen kylpyläperinteen perillisiä on esimerkiksi turkkilainen sauna eli hamam. Muslimien Espanjan-valloituksella 700-luvulla ja myöhemmällä Itä-Euroopan valloituksella oli merkitystä myös paikalliseen kylpyläkulttuuriin.
Uuden ajan alussa kylpyläperinne kuihtui, sillä niissä levisivät kulkutaudit ja kuppa. Osansa kylpylöiden häviämisessä on ollut protestanttisella moraalikäsityksellä. Myöhemmin uudella ajalla ja erityisesti teollisen vallankumouksen luoman uuden vauraan keskiluokan myötä alkoi kylpylöiden uusi nousukausi.
Suomessa sauna on hoitanut kylpylän sosiaalista ja kulttuurillista tarvetta. 1830-luvulta alkaen Suomeen alkoi kuitenkin syntyä keskieurooppalaisten esikuvien mukaisia kylpylöitä. Monet niistä perustettiin vanhojen tunnettujen terveyslähteiden äärelle. Niiden kukoistusaikaa olivat 1800-luvun loppupuoli ja 1900-luku toiseen maailmansotaan saakka.
Monista vanhoista suomalaiskylpylöistä tuli sotien jälkeen parantoloita ja sotaveteraanien kuntoutuskeskuksia. Uudentyyppisiä kylpylöitä syntyi 1970-luvulla, kun veteraaneja alettiin kuntouttaa julkisin varoin vuodesta 1977 ja lakisääteisesti vuodesta 1983. 1980-luvulta alkaen alkoivat tulla muotiin viihdekylpylät, jotka tarjoavat ajanvietettä lapsiperheille. Niiden rinnalle on syntynyt nykyaikainen spa-kulttuuri. Samalla monia perinteisiä kunnallisia uimahalleja on muutettu pienoiskylpylöiksi.
Dagobah

Dagobah on fiktiivinen planeetta "Tähtien sota" -elokuvasarjan viidennessä osassa "Imperiumin vastaisku". Dagobah on ulkokehän planeetta Dagobahin järjestelmässä. Kaukainen kartoittamaton ja asumaton soiden ja metsien planeetta, joka palveli Jedineuvoston jäsenen, tunnettu nimellä Yoda, suojapaikkana maanpaon aikana. Dagobah ei muutoin omaa mainittavampia älyllisiä elämänmuotoja.
Jedimestari Yoda pakeni Dagobahiin elokuvassa "", mutta planeettaa saati kyseistä kohtausta ei elokuvassa näytetty. Yoda pakeni planeetalle maanpakoon, koska juuri muodostettu hirmuvalta Galaktinen Imperiumi oli tuhonnut aikaisemman Vanhan Tasavallan kloonisotien päätteeksi. Obi-Wan Kenobia ja Yodaa lukuun ottamatta lähes kaikki muut tunnetut jediritarit salamurhattiin. Dagobah oli sopiva paikka piiloutua Galaktiselta Imperiumilta, syrjäisestä sijainnista johtuen planeetta oli lähes tuntematon ja kartoittamaton, eikä siellä ollut tunnettua älyllistä elämää, teknologiasta puhumattakaan. 
Yodan varsinainen syy valita Dagobah piilopaikakseen oli kuitenkin se, että planeetalla oli voimakas Voiman pimeän puolen vaikutus, joka peitti Yodan läsnäolon Voiman pimeän puolen käyttäjiltä.
Dagobah on elinkelpoinen planeetta. Planeetan ilmakehä on valtaosin paksun sumukerroksen ja pilvien peitossa. Planeetan pinta koostuu lähes yksinomaan rämeiköistä, joista, pienistä järvistä ja usvaisista soista. Aluskasvillisuus on vähäistä, mutta mangrovepuita muistuttavissa puissa on kiemuraisia juuria, taipuneita runkoja, joissa oksat alkavat korkealta. Koko planeetta on käytännössä yhtä rämeistä suota. Kaupunkeja eikä rakennuksia ei ole. Eläimistöä on kuitenkin runsaasti, enimmäkseen vedessä eläviä sekä lentäviä suurpetoja ja maalla eläviä niveljalkaisia. Dagobahissa ei tiettävästi ole muita älyllisiä olentoja kuin Yoda.
Jukka Härmälä

Jukka Sakari Härmälä (s. 15. lokakuuta 1946 Helsinki) on entinen Stora Enso Oyj:n toimitusjohtaja, vuorineuvos ja yksi Suomen talouselämän keskeisistä vaikuttajista. 
Elämäkerta.
Härmälä valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1969. Hän toimi Enso-Gutzeitin palveluksessa 1970–1984 mm. talousjohtajana ja sahaliiketoiminnasta vastaavana varatoimitusjohtajana. KOP:n varatoimitusjohtajana Härmälä toimi vuosina 1984–1988, josta siirtyi takaisin Enson palvelukseen vuonna 1988.
Jukka Härmälä jätti Stora Enson toimitusjohtajan tehtävät yhtiökokouksen jälkeen maaliskuussa 2007. Ennakkospekulaatioissa Härmälän seuraajana pidettiin yleisesti Stora Enson hienopaperidivisioonan johtaja Pekka Laaksosta, mutta Stora Enson uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Jouko Karvinen. Laaksonen puolestaan valittiin Valion toimitusjohtajaksi. Karvisen valinnassa Stora Enson hallituksen puheenjohtaja Claes Dahlbäck korosti hänen kykyään parantaa yhtiön kannattavuutta. Härmälä jatkoi Stora Enson palveluksessa elokuuhun 2007, jolloin hän jäi eläkkeelle. 
Härmälä oli Stora Enson toimitusjohtajana myös Suomen suurimpia palkansaajia. Syyskuussa 2007 suomalaisessa lehdistössä kritisoitiin suuresti Jukka Härmälän johtamista, koska Stora Enson epäonnistunut Amerikan valloitus johti viiden miljardin euron tappioon. 
Härmälä toimii lisäksi muun muassa seuraavissa tehtävissä:
Härmälä on naimisissa ekonomi Marjatta Härmälän kanssa ja heillä on kolme lasta. Härmälä harrastaa hiihtoa, tennistä, metsästystä ja kalastusta. Jukka Härmälä nauttii Suomen suurinta eläkettä. Eläkkeellä olevan Härmälän kuukausiansio oli vuonna 2010 62 089 euroa.
Kritiikki.
Jukka Härmälän työhistoriaan sisältyy Consolidated Papers -yhtiön osto vuonna 2000. Se oli yksi Suomen taloushistorian suurimmista ja epäonnistuneimmista yrityskaupoista. Yhtiön ostohinta vuonna 2000 oli 5 mrd. € ja myyntihinta v. 2007 NewPage-paperiyhtiölle 1,8 mrd. €. DI-työ (2010) arvioi tappioiksi 2-2,7 mrd. €.
C. J. Ramone

C. J. Ramone (oik. Christopher Joseph Ward, s. 8. lokakuuta 1965) oli Ramones-yhtyeen basisti vuosina 1989–1996. CJ liittyi Ramonesiin vuonna 1989 Dee Dee Ramonen erottua yhtyeestä. CJ soitti yhtyeessä aina vuoteen 1996 saakka, jolloin yhtye hajosi. Hän myös kirjoitti kaksi kappaletta yhtyeen viimeiselle studioalbumille "¡Adios Amigos!"ille. Kappaleet olivat ”Scattergun” ja ”Got a Lot to Say”.
CJ Ramonen omia yhtyeitä ovat olleet Los Gusanos, Warm Jets ja Bad Chopper. Hänen nimeään kantavassa yhtyeessä ovat soittaneet tai soittavat yhä esimerkiksi Brant Björk , Daniel Rey ja Steve Soto.
Kelja

Kelja (, , ) on ortodoksisen munkin asunto. Kreikassa se merkitsee sekä munkin asumaa taloa tai huonetta että pientä, joskus luostariin kuulumatontakin kilvoituspaikkaa, eli paikkaa, jonne mennään toteuttamaan kristillisiä elämäntapoja ja opetuksia omassa elämässä. Sanan latinalainen muoto merkitsee kammiota, ja siitä on muotoutunut myös sana selli.
Slaavilaisessa perinteessä kelja merkitsee ainoastaan munkin asuinhuonetta.
Clem Burke

Clem Burke (oik. Clement Anthony Bozewski, 24. marraskuuta 1954 Bayonne, New Jersey – 6. huhtikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän soitti rumpuja Blondie-yhtyeessä. 
Ura.
Clem Burke syntyi Clement Anthony Bozewskina 24. marraskuuta 1954 Bayonnessa New Jerseyssä. 
Burke oli 18-vuotiaana perustamassa Blondie-yhtyettä yhdessä Chris Steinin ja Debbie Harryn kanssa. Burke pysyi yhtyeessä sen ensimmäisen vaiheen ajan ja oli keskeisessä roolissa 1990-luvun lopun uudelleenkokoontumisessa. 
Blondien hajottua Burke soitti 1980- ja 1990-luvuilla rumpuja useiden yhtyeiden ja sooloartistien kanssa. Hän soitti muun muassa Pete Townshendin, Bob Dylanin, Eurythmicsin, The Plimsoulsin, Joan Jettin, Wanda Jacksonin ja Johnny Thundersin kanssa. Hän soitti rumpuja myös Iggy Popin kokeellisella albumilla "Zombie Birdhouse" vuonna 1982.
Burke oli tavannut jo Blondie-aikoinaan ensimmäisen kerran kitaristi Steve Jonesin Lontoossa. 1980-luvun puolivälissä Burke ja Jones perustivat Chequered Past -yhtyeen, johon kuului myös Nigel Harrison (Blondien entinen basisti) ja näyttelijä-muusikko Michael Des Barres. Burke oli Chequered Past -yhtyeen rumpali vuosina 1982–1984.
Burke tuurasi lyhyen aikaa vuonna 1987 rumpalina Ramones-yhtyeessä salanimellä "Elvis Ramone". Levytyksiä Ramonesin kanssa ei ilmestynyt. Burke soitti sen jälkeen muiden entisten Ramonesin jäsenten kanssa syöpäsairaiden avustuskonserteissa. Hän soitti Eurythmicsin kanssa vuosina 1980–1988, oli mukana kolmella albumilla ja soitti Grammy-palkitulla ”Missionary Man” -kappaleella. Hän esiintyi myös Eurythmicsin kanssa Free Nelson Mandela -konsertissa vuonna 1988.
Vuosina 2004 ja 2005 Burke nauhoitti ja kiersi Nancy Sinatran kanssa, ja vuoden 2006 alussa hän oli mukana Kathy Valentinen debyyttisooloalbumilla "Light Years". Burke soitti vuonna 2006 myös Miss Derringerin albumilla "Lullabies". Vuonna 2006 hänet otettiin Rock and Roll Hall of Fameen yhdessä muiden Blondien jäsenten kanssa.
Burke oli vielä 2010-luvulla mukana Blondien paluulla ja soitti albumeilla "Panic of Girls" (2011) ja "Pollinator" (2017). Jälkimmäinen albumi piti Blondien kiertueella vuoteen 2022 asti. Burke soitti samaan aikaan myös useissa muissa yhtyeissä, kuten Johnny Thunders -tribuutissa L.A.M.F. Burken viimeinen esiintyminen Blondiessa oli kesäkuussa 2024 Belfastissa.
Clem Burke kuoli syöpään 70-vuotiaana huhtikuussa 2025.
Arusha

Arusha on Tansanian Arushan alueen pääkaupunki, joka sijaitsee maan pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee Itä-Afrikan hautavajoaman ylängöllä Serengetin, Ngorongoron kraatterin ja Kilimanjaron vuoren luonnonpuistojen keskellä. Vuonna 2012 kaupungissa asui 416 442 asukasta.
Kaupungissa on solmittu monia merkittäviä sopimuksia. Tansanian itsenäisyyden myöntävät asiakirjat allekirjoitettiin kaupungissa vuonna 1961. Vuonna 1993 kaupungissa solmittiin Arushan rauhansopimus Ruandan hallituksen ja RPF kapinallisliikkeen kanssa tarkoituksena lopettaa Ruandan sisällissota. Kaupungissa toimi vuoteen 2015 asti YK:n Ruandan kansanmurhaa tutkiva kansainvälinen sotarikostuomioistuin, Ruanda-tuomioistuin.
Kulttuuri ja urheilu.
Jalkapallo.
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Vodacom Premium Leaguessa, Arushaa edustaa joukkue JKT Oljoro.
Domina

Domina (latinan sanasta "rouva"), "valtiatar," on naispuolinen hallitseva osapuoli eroottisissa BDSM-roolileikeissä. Dominasta käytetään myös sanoja "femdom" (female domination) tai "domme".
Dominat ovat tyypillisesti seksuaalissävytteisissä suhteissa "subien" eli alistuvien osapuolten kanssa. Dominat voivat esimerkiksi hallita, satuttaa, orjuuttaa tai nöyryyttää kumppaneitaan. Vaikka domina suhteet ovat seksuaalisia, niihin ei ole pakko sisältyä seksiä.
Ammatti.
Dominan roolia maksua vastaan tekevistä ammattilaisista voidaan joskus käyttää nimitystä "dominatrix," ja tapaamisia tai roolileikki-istuntoja kutsua sessioiksi. Niissä domina yleensä toteuttaa asiakkaansa toiveita maksua vastaan. Suhteisiin ei aina kuulu yhdyntä, vaan ne voivat olla esimerkiksi nöyryyttäviä tekstiviestejä tai alistuvan talouden hallitsemista.
Jumalallistuminen

Jumalallistuminen (joskus myös jumaloituminen) eli teosis tai theosis () tarkoittaa ortodoksisessa teologiassa ihmisten pyhittymistä Jumalan armolla takaisin alkuperäiseen olemukseensa Jumalan kuvaksi ja kaltaiseksi. Jumalallistumisen tarkoitus on saavuttaa synergisesti uudelleen Jumalan ja ihmisen yhteys, joka hajosi syntiinlankeemuksessa. Jumalallistuminen saavutetaan sielun ja ruumiin "puhdistumisen" () kautta. Ortodoksisessa ajattelussa jumalallistuminen on ihmiselämän tarkoitus.
Metropoliitta Hierotheos Vlachoksen mukaan jumalallistumisen korostus ortodoksisessa teologiassa johtuu siitä, että ortodoksinen teologia perustuu pyhien ja askeetikkojen henkilökohtaisiin ja suoriin kokemuksiin Jumalasta, toisin kuin läntinen roomalaiskatolinen ja protestanttinen teologia, jotka nojautuvat rationalistisiin teologian muotoihin, esimerkiksi skolastiikkaan. Ortodoksiteologi Vladimir Losskyn mukaan: "Kukaan, joka ei kilvoittele yhteyteen Jumalan kanssa, ei voi olla teologi".
Ihmisluonnon jumalallistuminen on osa tätä maailmankaikkeuden pyhittymistä ja siihen pyritään mm. askeettisen elämäntavan avulla. Siinä tavoitteena on muuttaa ja kehittää ihmisluontoa kohti Kristuksen antamaa esikuvaa.
Historiallinen ja patristinen perusta.
Jumalallistumisen teologia perustuu ortodoksisessa kirkossa Raamattuun ja kirkkoisien kirjoituksiin. 2. Pietarin kirjeessä on suora viittaus jumalallistumiseen "jumallallisen luonnon osallisuutena."
Athanasios Suuren, Aleksandrian patriarkan, mietelause ”Hän (Jumala) tuli ihmiseksi, tehdäkseen meistä jumalia” () tiivistää jumalallistumisen teologian. Teosis perustuu siihen, että Jumala syntyi ihmiseksi, että ihminen voisi saada takaisin "Jumalan kaltaisuuden", jonka hän menetti syntiinlankeemuksessa.
CQD

CQD on vanha radiosähkötyksessä käytetty hätämerkki, jota käytettiin ennen SOS-hätämerkin käyttöönottoa. Legendan mukaan hätämerkki on muodostettu sanoista "come quick danger", ”tulkaa nopeasti vaara”. Todellisuudessa koodi ei kuitenkaan ole lyhenne mistään sanoista. Morseaakkosilla CQD on  — · — ·    — — · —    — · · 
Alku CQ tarkoittaa sähkötyksessä "attention all stations" eli ”huomio kaikki asemat”. CQ-alkuisia kutsuja oli aikoinaan useita ja kolmas kirjain oli kutsun tarkoitus. D tarkoitti hätää ().
Matkustaja-alus RMS "Titanic" lähetti uppoamisyönään huhtikuussa 1912 useita CQD- ja SOS-viestejä. Radiosähkötyksen sääntöjen mukaan "Titanicin" lähettämät hätäsanomat alkoivat esimerkiksi ”CQD CQD CQD MGY”, jossa MGY oli "Titanicin" kutsumerkki.
Speden saluuna

Speden saluuna oli keväällä 1965 esitetty suomalainen Spede Pasasen 13-osainen televisiosarja. Sarjan ohjasi Pekka Parikka. Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 6. tammikuuta 1965. Sketseistä koostuneesta sarjasta ei ole säilynyt kokonaisia jaksoja MTV3:n arkistoissa, ainoastaan muutamia yksittäisiä sketsejä.
Ohjelma sijoittui "Speden saluuna" -nimiseen saluunaan. Spede Pasanen perusti vuonna 1967 Simo Salmisen kanssa Kouvolaan samannimisen ravintolan. Ravintola toimi vuoteen 2023 asti, jolloin se hakeutui konkurssiin koronan jälkimainingeissa. Uudet yrittäjät kuitenkin herättivät saluunan henkiin jo samana kesänä. Spede itse oli vetäytynyt ravintolan toiminnasta vuonna 1970.
Säilynyt materiaali.
Ohjelmasta on säilynyt vain pieni määrä sketsejä tai muita klippejä, joista kaikki tunnetut on listattu alle.
DVD-merkityt materiaalit löytyvät MTV3 ja Pan Visionin julkaisemalta kokoelmalta "Spede Show – Pääasia että on kivvaa 1965–1972." KAVI-merkityt materiaalit ovat katsottavissa KAVIn kokoelmatietokanta Tenhossa, Kavin katselu- ja kuuntelupisteillä.
Spedevisio

Spedevisio on vuosina 1965–1970 lähetetty suomalainen Spede Pasasen sketsisarja. Ensimmäinen lähetys oli 1. syyskuuta 1965 nimellä "Spede Pasanen esittää". Ohjelmatiedoissa ohjelman nimi on ollut myös muodossa "SpedeVisio". Puolituntinen sketsikimara esitettiin kahden viikon välein vuosina 1965–1966 ja vuodesta 1967 alkaen ohjelma esitettiin kerran kuukaudessa. Käsikirjoituksesta vastasi Spede Pasanen. Myös Jukka Virtanen kirjoitti jonkin verran sketsejä. Vuosien aikana ohjaajina toimivat Pekka Parikka, Ilkka Linnasalmi, Jouko Sorjanen, Juhani Tiikkanen, Ere Kokkonen ja Jukka Virtanen. 
"Spedevision" ajalta on säilynyt arkistossa vain kolme koostejaksoa, koska tuohon aikaan kalliita kuvanauhoja käytettiin uudelleen. Kaksi jaksoista (30.4.1967 ja 2.8.1967) on julkaistu "Spede Show – Pääasia että on kivvaa 1965-1972" DVD:llä. Vuonna 2019 Yleisradion arkistosta löytyi kolmas Spedevisio-kooste, joka sisälsi enimmäkseen ohjelmassa vierailleiden artistien musiikkinumeroita sekä muutaman sketsin. Jakson julkaisupäivä on tuntematon, mutta kuvanauhan loppupuolella on ote Yle TV1:n Televisioteatterin Luule kanssamme -kabareesta vuodelta 1968. Digitoitu jakso on katsottavissa KAVI:n arkistossa.
"Spedevisiossa" nähtiin vuonna 1968 ensimmäinen versio Speden ”Rautakauppa”-sketsistä, joka toteutettiin vuonna 1978 uudelleen elokuvaan "Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy". Alkuperäisessä sketsissä Spede esittää hidasta ja epäkohteliasta rautakaupan myyjää. "Aamulehden" vuonna 2005 järjestämässä lukijaäänestyksessä Rautakauppa-sketsi äänestettiin kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi tv-sketsiksi.
Stuart (panssarivaunu)

M3 ja M5 Stuart ovat yhdysvaltalaisia kevyitä panssarivaunuja, jotka otettiin käyttöön toisen maailmansodan aikana. Brittien antama ”Stuart”-lisänimi viittaa Yhdysvaltain sisällissodan aikaiseen kenraali J. E. B. Stuartiin ja sitä käytettiin sekä M3- että M5-sarjan vaunuista.
Stuarteissa oli paksumpi panssari kuin aiemmissa M2-sarjan vaunuissa. Aseina oli alkupään malleissa 37 millimetrin M5-tykki ja viisi konekivääriä. Myöhemmissä malleissa oli hieman pidennetty M6-tykki ja konekiväärien määrä vähennettiin kolmeen. Mallia M3 valmistettiin vuosina 1941–1943 ja mallia M5 vuosina 1942–1944. Vaunua käyttivät yhdysvaltalaiset, britit, kansainyhteisön joukot ja kiinalaiset.
Kehitys ja käyttö.
Uuden kevyen panssarivaunun suunnittelu alkoi 1930-luvun alkupuolella. Useiden toinen toistaan vahvemmin panssaroitujen ja paremmin aseistettujen prototyyppien jälkeen esiteltiin M3 heinäkuussa 1940.
Vaunun ottivat ensimmäisenä taistelukäyttöön brittijoukot Pohjois-Afrikassa marraskuussa 1941, joille toimitettiin M3-vaunuja Lend-Lease-ohjelman myötä. Amerikkalaisjoukot käyttivät vaunua taistelussa ensimmäistä kertaa saman vuoden joulukuussa Filippiineillä japanilaisia vastaan. Brittijoukkojen kokemusten perusteella vaunu ei ollut aseistukseltaan riittävän tehokas, mutta he olivat muuten tyytyväisiä sen suorituskykyyn.Taistelukäytössä saatujen kokemuksien perusteella vaunusta kehitettiin M3A1-versio, jonka valmistus aloitettiin toukokuussa 1942. 37 millimetrin tykki sai gyroskooppivakaajan ja tornin kääntömekanismi muuttui sähkökäyttöiseksi.
Kesästä 1942 lähtien britit yleensä välttivät Stuartien käyttöä panssaritaisteluissa. Vaunua käytettiin pääasiassa tiedusteluun ja osasta niistä poistettiin tykkitorni painon keventämiseksi ja siten nopeuden ja toimintamatkan parantamiseksi. Nämä tornittomat vaunut tunnettiin nimellä Stuart Recce.
M3-malleissa oli moottorina Continental R-670- tai Guiberson A-1020 -tähtimoottori. M5-malleissa käytettiin kahta Cadillac Series 42 -moottoria, jonka vaihteistona oli Hydra-Matic-automaattivaihteisto.
Nieuport 10

Nieuport 10 oli ranskalaisen Nieuportin valmistama puurakenteinen, yksi- ja kaksipaikkainen tiedustelukone. Koneen suunnitteli Nieuportille tullut Gustave Delage, jonka menestyksekäs Nieuport-kaksitasojen sarja alkoi tästä mallista. Eturunkoa lukuun ottamatta Nieuport 10 oli verhoiltu kokonaan kankaalla. Kone lensi ensimmäisen kerran vuonna 1914.
Nieuport 10 oli käytössä tiedustelukoneena ja hävittäjänä ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalla vuosina 1914-1915. Tyyppiä valmistettiin lisenssillä myös Italiassa (Nieuport-Macchi) ja Venäjän keisarikunnassa (A/O Duks). Kone oli käytössä Ranskan lisäksi ainakin Britanniassa, Italiassa ja Venäjällä.
Käyttö Suomessa.
Valkoinen armeija sai ensimmäisen Nieuport 10 -koneensa sotasaaliiksi Lylyjärvellä Vilppulan eteläpuolella 17. maaliskuuta 1918 Lento-osasto I:n siirryttyä entiselle punaisten lentoasemalle. Pietarista hankittiin siellä olleiden suomalaisten toimesta vuoden 1918 alkupuolella kaksi Nieuport 10 -konetta värväämällä viisi punaisten palveluksessa ollutta entistä tsaarin armeijan upseeria lentämään koneet Suomeen. Ohjaajat Mihail Safonov (Mikko Vuorenheimo) ja Igor Zaizewsky (Erik Ilmarinen) lensivät koneet Antreaan 11. huhtikuuta 1918 ja liittyivät valkoiseen armeijaan.
Lylyjärveltä saatu kone oli purettuna ainakin joulukuulle 1918 asti, mutta venäläisten Suomeen lentämiä koneita käytettiin heti.
356 mm/52 -tykki vm. 1913

356 mm/52 -tykki vm. 1913 oli venäläinen 14-tuumainen taistelulaivoille kolmoistykkitorniin ja Pietari Suuren merilinnoitukselle kaksoistykkitorniin tarkoitettu tykki. Tykki ei ehtinyt valmistua alkuperäisiin tarkoituksiinsa, mutta muutama palveli puna-armeijassa toisessa maailmansodassa rautatietykkinä.
Tykin kaliiperi oli 356 millimetriä. Putken pituus oli 52 kaliiperia eli noin 18,5 metriä. Suurin kantama olisi ollut 1910-luvun ampumatarvikkeilla kolmoistykkitornissa noin 23 kilometriä ja kaksoistykkitornissa noin 25 kilometriä. Suurin kantama oli toisen maailmansodan aikaisilla ampumatarvikkeilla rautatietykkinä noin 53 kilometriä. Tulinopeus oli kolmoistykkitornilla korkeintaan 3 laukausta minuutissa, kaksoistykkitornilla 2 laukausta minuutissa ja rautatietykillä 1,5 laukausta minuutissa.
Tykin suunnittelu alkoi 1910. Se tarkoitettiin Imperatritsa Maria -luokan taistelulaivojen pääaseeksi. Yhteensä 76 tykkiä tilattiin Obuhovin terästehtaalta ja Vickersiltä, ja tuotanto alkoi 1913. Tykkien valmistuksen viivästymisen vuoksi ne päätettiin vaihtaa myöhemmin valmistuvan Izmail-luokan taisteluristeilijöiden pääaseeksi. 18 tykkiä oli tarkoitettu Pietari Suuren merilinnoitukselle, joista kolme kaksoistornia Mäkiluotoon. Obuhov ehti valmistaa yhden tykin ja Vickers 16, joista se toimitti Venäjälle kymmenen. Tykkejä ei ehditty sijoittaa laivoille eikä rannikkopattereihin ennen lokakuun vallankumousta. 
Britit yrittivät kehittää toimittamatta jääneistä tykeistä rautatietykkiä, mutta tykit eivät palvelleet. Puna-armeija suunnitteli 1920- ja 1930-luvuilla tykkien sijoittamista erilaisiin rannikkopuolustuksen tehtäviin, mutta kehitti lopulta tykistä rautatietykin tyyppimerkinnällä TM-1-14. Toisessa maailmansodassa Puna-armeijan TM-1-14:t palvelivat kahtena rautatietykkipatterina. Toinen taisteli Leningradin piirityksessä ja toinen palveli muttei taistellut Venäjän kaukoidässä.
Alderaan

Alderaan on kuvitteellinen planeetta George Lucasin luomassa "Tähtien sodan" kuvitteellisessa universumissa. Planeetta oli prinsessa Leia Organan kotiplaneetta. Todennäköisesti planeetan nimi on peräisin oikealta Aldebaran-tähdeltä.
Planeetan kuvaus.
"Planeetasta on olemassa kolme keskenään ristiriitaista kuvausta"
Alderaania pidettiin "loistavana planeettana", jonka pinnanmuotoja hallitsivat ruohoarot ja ikivanhat vuoristot. Napajään reunustamat napameret olivat planeetan ainoat laajemmat vesialueet. Lisäksi planeetalta löytyi useita makea- ja suolavesijärviä, jotka toimivat elinympäristöinä planeetan rikkaalle kasvi- ja eläinkunnalle. Alderaanin asukkaat huolehtivat luonnon tasapainon säilymisestä rakentaessaan kaupunkeja. Eräs kaupungeista rakennettiin kanjonin seinämään, jolloin se oli näkymättömissä yläpuolelta. Muut kaupungit rakennettiin paalujen varaan rannikoille tai napajään alle. Yliopistostaan tunnettu pääkaupunki Aldera oli rakennettu pienelle saarelle.
Alderaanin planeetta esitetään elokuvassa vuoristoisena, eivätkä planeetan pinnanmuodot muistuta "Legends" -jatkumon kuvausta. Elokuvassa nähdään tosin vain pieni osa planeetasta.
Alderaan kuvataan vuoristoisena planeettana, joka on lähes kokonaan veden peitossa.
Alderaanin asukkaat.
Alderaanilaiset arvostivat oppineisuutta ja koulutusta, taiteita, arkkitehtuuria, runoutta, näyttämötaiteita, ja rauhanomaisia ratkaisuja konflikteihin. He arvostivat myös osallistumistaan Galaktiseen (ja myöhempään) Imperialiseen Senaattiin.
Vaikka Alderaan oli pääosin demokraattinen yhdyskunta, sen hallitusmuoto oli perustuslaillinen monarkia. Kuningasperheen nimi oli "Royal House of Organa", joka oli hierarkiassa korkeimman oikeuden lainsäädännöllisen korkeimman neuvoston yläpuolella. Kuningasperheen jäsenet saivat usein tittelikseen "prinssi", "puheenjohtaja" ja "varakuningas". Perinteisesti Alderaanin hallitsija toimii myös korkeimman neuvoston puheenjohtajana sekä Alderaanin senaattorina. Planeetan viimeinen hallitsija oli Bail Organa, hänen hallituskautensa päättyi Kuolemantähden tuhotessa planeetan. Tuolloin prinsessa Leia toimi Alderaanin senaattorina.
Kloonisotien jälkeen Alderaanin massiivinen taistelulaitteisto purettiin ja aseet sijoitettiin asevarastona toimineeseen "Another Chance" -nimiseen taistelulaivaan. Alus oli ohjelmoitu liikkumaan hyperavaruudessa jatkuvasti siihen saakka, kunnes se kutsuttaisiin takaisin Alderaanille.
Alderaanin tuho.
Taisteluasema Kuolemantähti tuhosi Alderaanin planeetan suurmoffi Wilhuff Tarkinin käskystä, todistaakseen prinsessa Leialle taisteluaseman tehon. Planeetan alkuperäisasukkaista vain noin 60 000 pelastui, koska he olivat muilla planeetoilla. Planeetan tuhoutuessa miljoonat sen asukkaat menettivät henkensä.
Alderaanin suojakenttä ei ollut läheskään riittävän vahva estääkseen Kuolemantähden laseraseen tuhovoiman. Suojakenttä kesti hyökkäyksen vain noin 0,13 sekunnin ajan, jonka jälkeen planeetta räjähti kappaleiksi.
Muotkatunturin erämaa

Muotkatunturin erämaa-alue (, ) perustettiin 1991 erämaalailla samoin kuin 11 muutakin Lapin erämaa-aluetta. Muotkatunturien erämaa sijaitsee Lapin maakunnassa Utsjoen ja Inarin kuntien alueella. Pinta-alaltaan se on 1 570 km². Muotkatunturit ovat poronhoitoaluetta ja siellä harjoitetaan myös metsätaloutta.
Retkeilijöille ei ole merkittyjä reittejä, ja alueella on vain neljä autiotupaa. Alueen pohjois- ja keskiosissa on tunturikoivuvaltaista metsää sekä tunturipaljakkaa. Etelässä on laajoja soita, mäntymetsää sekä vaaroja ja yksittäisiä tunturinhuippuja. Erämaan sisällä sen lounaisosassa sijaitsee 23 neliökilometrin laajuinen Terstojängän soidensuojelualue. Merkittävimpiä vesistöjä ovat suurin järvi Peltojärvi ja siitä alkunsa saava Peltojoki sekä Kaamasjokeen laskeva Kielajoki sivuhaaroineen. Korkein tunturi on 590 metrin korkeuteen nouseva Kuárvikozzâ. Muita korkeita tuntureita ovat muun muassa Peltoaivi (567 m mpy.), Kálgoaivi (560 m) ja Gáisávárri (545 m).
Aluetta rajoittaa etelässä Inarin–Angelin tie, lännessä Angelin–Karigasniemen tie, pohjoisessa Kaamasen–Karigasniemen tie ja idässä valtatie 4. Aluetta hoitaa Metsähallitus.
Kryptoniitti

Kryptoniitti on "Teräsmies"-sarjakuvalehdissä esiintyvä kuvitteellinen mineraali. 
Vuoden 1938 jälkeen Teräsmiehen voimat kasvoivat siinä määrin, että hahmolle täytyi kehittää myös tiettyjä heikkouksia. Kryptoniitti ei kuitenkaan esiintynyt ensimmäisenä sarjakuvissa vaan radiokuunnelmassa vuonna 1943. Vihreä kryptoniitti on alkuperäinen ja yleisin kryptoniitti-mineraali. Erityisesti 1960- sekä 70-luvuilla sarjakuviin lisättiin useita erilaisia kryptoniitteja.
Kryptoniittia ei tule sekoittaa krypton-alkuaineeseen. 
Mistä kryptoniitti tulee?
Kryptoniittia syntyi Krypton-planeetan tuhoutuessa, kun planeetan sisältä alkanut suunnaton paine oli aiheuttanut ketjureaktion, joka lopulta johti Kryptonin tuhoon. Planeetan jäljelle jääneet meteoriitin kappaleet olivat ketjureaktiosta johtuen radioaktiivisia. Tästä mineraalin nimi krypto"niitti". Lyijy suojaa kryptoniitin säteilyltä (mm. tästä syystä Teräsmiehen avaruuspuvuissa käytetään lyijyä).
"Teräsmies III" -elokuvassa aine analysoitiin, ja sen koostumukseksi todettiin "kuuman fuusion yhdiste": 15,08 % plutoniumia, 18,06 % tantaalia, 27,71 % ksenonia, 24,02 % prometiumia, 10,62 % dialiumia (joka on todellisuudessa palkokasvi, ei alkuaine), 3,94 % elohopeaa ja loput 0,57 % jaksolliseen järjestelmään kuulumatonta alkuainetta.
Kryptoniittityypit.
Tunnetuin on vihreä kryptoniitti radioaktiivisuustason vuoksi pitkäaikainen altistuminen sille voi olla vahingollista myös ihmiselle, mutta erityisen kuolettavaa se on syntyperäisille kryptonilaisille (ks. Teräsmies, Terästyttö, Kenraali Zod ja Krypto). Kryptoniitti tuottaa suurta kipua kryptonilaisille ja heikentää näiden kehon sisäistä immuunijärjestelmää.
Käänteisuniversumissa asuva Teräsmiehen paha kaksoisolento Ultramies saa aina uuden superkyvyn vihreästä kryptoniitista. 
Muita kryptoniitteja.
Osaa näistä kryptoniiteista ei ole nähty sarjakuvissa enää vuoden 1986 jälkeen. Osa taas on kehitelty "Smallville"-televisiosarjaa varten.
Muuta.
"Kryptoniitti"-sana on piirtynyt "akilleen kantapään" tavoin myös pop-kulttuuriin; kryptoniitilla saatetaan tarkoittaa heikkoutta tai arkaa kohtaa.
Minä (ego)

Minä (latinaksi "ego") on psykoanalyysin näkemyksessä yksi persoonallisuuden osa. Se on ihmisen psyyken keskimmäinen kerros viettipohjan (lat. "id") ja yliminän ("superego") välissä. Tietoista toimintaa ohjaileva ego tasapainottelee viettipohjan vaistonalaisuuden ja yliminän järjen välillä. Ristiriitatilanteissa se ottaa käyttöön puolustusmekanismit. 
Minä kehittyy, kun lapsen kognitiivinen kehitys etenee ja kun hän saa ympäristöstä palautetta. Sellaiset seikat ympäristön suhtautumisessa lapseen, jotka ovat hyväksyviä tai torjuvia, vaikuttavat lapsen itsetunnon kehitykseen. Jos ihminen kokee lapsuudessaan hyvin usein hylätyksi tulemisen tunnetta, hän helposti oppii varautumaan etukäteen useissa tilanteissa siihen, että toiset ihmiset suhtautuvat häneen enimmäkseen torjuvasti. Tämä saattaa vaikuttaa hänen myöhempiin ihmissuhteisiin. Myös ympäristön myönteinen suhtautuminen yksilöön vaikuttaa sekä hänen tietyn hetkiseen minäkuvaan että hänen myöhempiin toimintatapoihin ihmissuhteissa. Ihminen kokee minänsä minähavaintona. Minän toiminnot ovat suurelta osin tietoisia. Yksilön egon kehitystä ohjaa paljolti se, millaisessa kulttuurissa ihminen elää ja mitkä ovat kyseisen kulttuurin toimintatavat. Erilaisten sosiaalisten ryhmien toimintatavat vaikuttavat myös kyseiseen ryhmään kuuluvan ihmisen egoon.
Eri uskontoihin kuuluvat erilaiset käsitykset ihmisyksilöstä. Ainakin eroavaisuuksia löytyy verrattaessa kristinuskon, buddhalaisuuden ja hindulaisuuden käsityksiä ihmiskuvasta.
Ihmisen mielikuva egosta tai identiteetistä muodostuu elämän tavoitteiden ja henkisten arvojen perusteella. Tulevaisuuden epävarmuus luo haasteen identiteetin muodostumiselle. Joskus elämän olosuhteet ovat niin haasteellisia, että ihmisellä on ongelmia identiteettikuvansa suhteen. Tämä voi aiheuttaa pahimmillaan psyykkisiä ongelmia, kuten masennusta tai henkistä väsymystä.
Yliminä

Yliminä eli superego () on psykoanalyyttisen teorian mukaan yksi ihmisen psyyken kolmesta kerroksesta.
Metapsykologiassaan Sigmund Freud jakoi psyyken kolmeen osaan tai asteeseen: minä (latinaksi "ego"), viettipohja (latinaksi "id", joka vastaa suomen pronominia "se") ja yliminä (latinaksi "superego").
Psykoanalyysin mukaan persoonallisuuden kolmas rakenne yliminä muotoutuu lapsen oppiessa kasvattajiltaan, millainen toiminta on hyväksyttävää. Lapsi siis sisäistää lähiympäristön normit, ja se vastaa osin omaatuntoa. Yliminän muodostumiseen ja lujittumiseen vaikuttavat lapsen myöhemmätkin kokemukset, vaikkapa kouluajan samastumiset auktoriteetteihin.
Freudin alkuperäisen teorian mukaan yliminää voidaan luonnehtia oidipuskompleksin perilliseksi. Kun lapsi havaitsi, että isä on esteenä oidipaalisten toiveiden täyttymiselle, minä muodosti saman esteen itseensä ja jäljittelemällä pääsi osalliseksi isän voimasta. Yliminä ei kuitenkaan ole vain varhaisimpien eroottisten kohteenvalintojen jäänne, vaan sen perustana on myös reaktionmuodostusta: paitsi että lapsen pitää olla sellainen kuin isä, hän ei toisaalta saa tehdä kaikkea, mitä isä tekee. Minän heikkous yliminän vaatimusten ja syytösten edessä johtuukin juuri siitä, että yliminän muodostuessa minä oli vielä heikko ja riippuvainen, ja tämä suhde on jäänyt vallitsevaksi. Yliminä on etäämpänä tietoisuudesta kuin minä, ja se yltää syvälle viettipohjaan. Yliminä on lapsen kuvitelmien ja viettipyrkimysten värittämä, ei vanhempien realistinen jäljennös. Yliminä on paitsi rankaiseva myös suojeleva: se ennakoi ympäristön reaktioita lapsen toimintaan.
Yliminä sisältää yksilön ja yhteisön arvomaailman — tai sen, mitä yksilö luulee tuon arvomaailman olevan. Yliminän arvot periytyvät menneisyydestä ja ne voivat siksi olla ristiriidassa yksilön nykyisten arvojen kanssa. Yliminän tehtäviin kuuluvat paitsi itsetarkkailu myös minäihanteen ylläpito ja moraaliarvojen vakiinnuttaminen sekä omantunnon tehtävät. Velvollisuudentunto kuuluu yliminään, eikä siihen liity moraalista harkintaa: sama yliminä vaatii sodan ja rauhan velvollisuuksia noudatettavan.
Uusimmissa psykoanalyysin suuntauksissa on pyritty luopumaan rakennemallista ja korostamaan psyykkisen kehityksen prosessiluonteisuutta ja vuorovaikutusta.
Pullonkaulailmiö

Populaation pullonkaulailmiö on evoluutioteorian käsite tapahtumalle, jossa yli 50 % populaatiosta tai ekosysteemin lajeista tuhoutuu. Syynä voivat olla äkillinen kuolleisuuden kasvu tai lisääntymisen estyminen. Nämä taas voivat johtua ympäristön muutoksista tai yksilöiden siirtymisestä uudelle elinalueelle. Jälkimmäisessä tapauksessa puhutaan usein perustajavaikutuksesta. Pullonkaulailmiön nimi tulee tapahtumaa kuvaavan populaation kokokuvaajan muodosta.
Pullonkaulat voivat aiheuttaa evoluutioon hyppäyksiä, koska ne lisäävät geneettisen ajautumisen ja sisäsiitoksen todennäköisyyttä.
Yleisemmin nimitystä "pullonkaula" voidaan käyttää eri yhteyksissä myös muista vastaavista ilmiöistä eri elämänaloilla.
Esimerkkejä.
Visentti.
1900-luvun alussa 12 yksilöön supistunut visenttipopulaatio oli vuonna 2000 noin 3600 yksilön suuruinen. Populaatiossa esiintyy vain kahta erilaista Y-kromosomia.
Suomalainen tautiperintö.
Suomalaisen tautiperinnön muodostumisessa on vaikuttanut kaksi pullonkaulailmiötä: ensin Suomea asutettaessa Suomeen tuli pienen asuttajajoukon mukana vain osa eurooppalaisesta tautiperinnöstä. Sitten Suomen eri osia asutettaessa pienet asuttajien joukot rikastivat eri tautigeenien esiintymistä paikallisesti uusilla asuinalueillaan.
Katariina (Turku)

Katariina () tai Katariinanlaakso () on kaupunginosa Turun kaakkoisosassa noin kuusi kilometriä kaupungin keskustasta. Alue on saanut nimensä joko Ispoisten kartanon rouvan Katarina Bergin tai kenties Katariina Jagellonican mukaan. Vuonna 2016 alueen väkiluku oli 1 207. Alueen väestöstä 18,0 % on alle 15-vuotiaita ja 15,5 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 84,5 % väestöstä ja ruotsia 5,6 %. Muun kielisiä on 9,9 %. Alueen asutus on rakentunut vuoden 1988 asuntomessualueen ympärille, ja se koostuu pääosin pientaloista ja matalista kerrostaloista.
Katariinassa sijaitsee lintuvetenä tunnettuun Rauvolanlahteen rajoittuva luonnonsuojelualue, Ispoisten kartanon nykyisin yksityisenä päiväkotina toimiva päärakennus vuodelta 1784 ja Erik Bryggmanin suunnittelema varhaisfunktionalistinen huvila, Villa Solin (1926-29).
Katariina kuuluu aluekumppanuusprojektiin Turku74, joka kattaa alueet Ilpoinen-Peltola-Koivula-Harittu-Katariina.
The Jam

The Jam oli brittiläinen uuden aallon punk rock -yhtye, joka perustettiin Wokingissa 1970-luvun puolivälissä. Yhtyeen keulahahmo oli kitaristi-laulaja Paul Weller. Yhtye oli mod revival -tyylilajin johtava edustaja. 
Yhtyeen vaiheet.
The Jam herätti henkiin 1960-luvun puolivälin brittiläisen modtyylin, joka nousi nyt uudestaan katu-uskottavan nuorisomuodin ilmiöksi punktyylin rinnalle. Myös The Jamin musiikissa oli selviä vaikutteita Small Facesin ja The Whon kaltaisilta modien suosikkiyhtyeiltä. Modien musiikkiin viittasivat myös soul- ja skavaikutteet. Merkittävä The Jamin esikuva oli myös The Kinks, jolta Paul Weller omaksui tavan säveltää brittiläistä arkitodellisuutta kuvaavia lauluja. Voimakkaista 1960-lukuvaikutteistaan huolimatta The Jam kuitenkin edusti myös oman aikakautensa rocktyyliä kovanaamaisen imagonsa sekä vasemmistolaisesti kantaa ottavien, usein synkkien ja väkivaltaisten laulujensa johdosta. Yhtyeen debyyttilevy ilmestyi "punkin kapinavuonna" 1977.
The Jamin levyistä varsinkin "All Mod Cons" (1978) ja "Setting Sons" (1979) saavuttivat sekä rockyleisön että arvostelijoiden suosion. Vuonna 1980 ilmestyneellä "Sound Affects" -levyllä oli mukana selviä dub- ja psykedeliavaikutteita. Yhtyeen suuri hitti "Going Underground" nousi kolmeksi viikoksi Ison-Britannian singlelistan ykkössijalle keväällä 1980. Vuonna 1982 julkaistiin yhtyeen viimeinen studioalbumi "The Gift", joka nousi suoraan Britannian albumilistan ykkössijalle. Albumin tunnetuinta antia lienee yhtyeen viimeinen suuri hitti "A Town Called Malice".
Suomessa The Jam esiintyi kerran Turun Ruisrockissa vuonna 1980. Ruisrock 40 vuotta -dokumentin mukaan The Jam halusi olla pääesiintyjä ja kielsi ohjelmaan heidän jälkeensä merkityn Eppu Normaali -yhtyeen esiintymisen. Eppu Normaalia odottanut yleisö raivostui tästä ja seurauksena oli kaikkein pahin suomalaisilla rockfestivaaleilla nähty mellakka.
The Jam lopetti toimintansa yllättäen jo vuonna 1982, eikä comeback-kiertuetta ole nähty. Paul Weller on ollut mukana The Style Council -yhtyeessä ja julkaissut sittemmin tiuhaan tahtiin soololevyjä.