tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaavansarvikuono

Jaavansarvikuono ("Rhinoceros sondaicus") on sarvikuonoihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji, jota nykyisin tavataan tiettävästi vain Jaavan saarella Kaakkois-Aasiassa.
Ulkonäkö.
Jaavansarvikuonon nahka on harmaa ja useimpien sarvikuonojen tapaan karvaton. Sen pituus on 2–4 metriä, säkäkorkeus 1,5–1,7 metriä, ja sillä on kuonossaan yksi noin 25 sentin pituinen sarvi. Eläimen paino on 900–2 300 kiloa, joten se on sumatransarvikuonon jälkeen pienin sarvikuonolaji. Jaavansarvikuonot elävät 30–45-vuotiaksi. Sarvikuonon iho on löysä samaan tapaan kuin intiansarvikuonolla, minkä takia sillä näyttää olevan ihopanssari.
Elintavat.
Jaavansarvikuonojen elintavoista tiedetään hyvin vähän, sillä harvalukuista lajia on erittäin vaikea tutkia luonnossa. Naaras synnyttää yhden poikasen kolmen tai neljän vuoden välein. Kantoaika on 16 kuukautta. Naaras saavuttaa sukukypsyyden 5- tai 6-vuotiaana, uros vasta kymmenen vuoden iässä.
Levinneisyys ja kannan suuruus.
Jaavansarvikuono on ilmeisesti maailman uhanalaisin suuri nisäkäs. Joidenkin tutkijoiden mielestä kanta on liian pieni voidakseen koskaan elpyä. Jaavansarvikuonoja esiintyy varmasti vain Ujung Kulonin kansallispuistossa Jaavan saarella Indonesiassa, missä sitä elää vielä 50–60 yksilöä. WWF:n mukaan viimeinen Cát Tiênin kansallispuistossa Vietnamissa elänyt sarvikuono kuoli salametsästäjän luoteihin huhtikuussa 2010. WWF syytti Vietnamin hallitusta huonosta suojelutyöstä. Samalla laji hävisi koko manner-Aasiasta.
Bengalissa eli aiemmin tiettävästi omaksi alalajikseen luokiteltu jaavansarvikuonokanta, joka on jo hävinnyt. Koko maailmassa jaavansarvikuonoja on nykyisin arviolta noin 60 yksilöä. Eläintarhoissa on aiemmin ollut tiettävästi 22 jaavansarvikuonoa, mutta tällä hetkellä niitä ei luultavasti ole vankeudessa yhtään. Jaavansarvikuono elää tiheissä, vaikeakulkuisissa sademetsissä ja siksi on teoriassa mahdollista, että manner-Aasian Indokiinassa ja Thaimaassa voisi olla jäljellä vielä joitakin yksilöitä.
Kihut

Kihut (Stercorariidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo. Heimon kaikki lajit kuuluvat sukuun "Stercorarius". Lajeja on luokittelusta riippuen 7–9, joista Suomessa on tavattu neljä. Kihut ovat keskikokoisia tai suuria lintuja, jotka viettävät suuren osan elämästään merellä.
Taksonomia.
Kihut ovat sukua lokeille, kahlaajille, ruokeille ja saksinokille. Kolmessa pienemmässä lajissa, jotka kaikki pesivät ainoastaan holarktiksella, pesivillä aikuisilla on kaksi keskipyrstösulkaa ilmeisesti pidentynyt ja ainakin joillakin aikuisilla on valkoista alapuolella ja vaaleankeltaista kaulassa. Näitä piirteitä ei ole suuremmilla lajeilla, jotka elävät eteläisellä pallonpuoliskolla, lukuun ottamatta isokihua. Niinpä kihut jaetaan usein kahteen sukuun, joista vain pienet ovat suvussa "Stercorarius" ja suuremmat lajit on siirretty suvuksi "Catharacta". Genetiikan ja väiveiden perusteella lajin sukulaisuus ilmenee parhaiten sijoittamalla kaikki yhteen sukuun, Leveäpyrstökihujen ja isokihujen mitokondrio-DNA (periytyy äidiltä) on itse asiassa läheisempää sukua toisilleen kuin merikihuille tai pitkäpyrstökihuille tai eteläisen pallonpuoliskon lajeille. Siten risteytymisen on täytynyt olla merkittävä tekijä pohjoisen pallonpuoliskon kihujen monimuotoisuuden evoluutiossa.
Sumatransarvikuono

Sumatransarvikuono ("Dicerorhinus sumatrensis") on sarvikuonojen heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji.
Ulkonäkö.
Sumatransarvikuono on nykyisin elävistä sarvikuonolajeista pienikokoisin. Se painaa 600–800 kilogrammaa ja on säkäkorkeudeltaan 0,9–1,5 metriä. Se on myös ainoa aasialainen sarvikuono, jolla on yhden sarven sijasta kaksi sarvea. Sillä on myös enemmän karvoitusta kuin muilla sarvikuonoilla. Nuorella yksilöllä on tiheä ja punertavanruskea karvapeite, joka iän myötä harvenee ja tummuu. Laji on sarvikuonolajeista äänekkäin. Sen on todettu tuottavan ainakin mylvintää, piipitystä ja hyminää.
Lisääntyminen.
Sumatransarvikuono synnyttää yhden tai kaksi poikasta kolmen tai neljän vuoden välein, kantoajan kestettyä 17 kuukautta. Sukukypsyyden tämä sarvikuonolaji saavuttaa vasta seitsemästä kahdeksaan vuoden iässä. Se voi elää yli 30-vuotiaaksi.
Levinneisyys ja kannan koko.
Sumatransarvikuonoja elää Sumatran, Borneon ja Malesian tiheissä metsissä pieninä hajanaisina populaatioina. Niistäkin Malaijan niemimaan populaatio on ehkä jo hävinnyt. Lajia on jäljellä arviolta enää noin sata yksilöä, niistä noin 50 on Borneon alalajia. Myanmarin pohjoisosissa elää mahdollisesti lisäksi tuntemattomia populaatioita. Koska populaatiot ovat pieniä ja hajallaan, niitä uhkaa salametsästyksen ja hakkuiden ohella myös sisäsiittoisuus.
Robert Holdstock

Robert Holdstock (2. elokuuta 1948 – 29. marraskuuta 2009) oli englantilainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Holdstock aloitti kirjailijan uransa 1960-luvun lopulla Michael Moorcockin toimittamassa "New Worlds" -lehdessä. Holdstock työskenteli eläintutkijana, kunnes siirtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi vuonna 1975. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1984 ilmestynyt romaani "Alkumetsä". 
Holdstockin varhaisiin teoksiin kuuluvat tieteiskirjat "Näkevä sokea" (1976), "Travellers" (1976) ja "When Time Wind Blows" (1981) sekä fantasiaromaani "Earthwind" (1977). "Berserker"-fantasiaseikkailusarjan Holdstock kirjoitti salanimellä Chris Carlsen. Vuosina 1983–1984 ilmestyi viisiosainen okkultistinen "Nighthunter"-trillerisarja, jossa hän käytti salanimeä Robert Faulcon. "Nighthunter"-sarjan henkilöhahmo Francoise Jeury esiintyy myös Holdstockin kauhuromaanissa "Necromancer" (1978) sekä teoksessa "Muinaisuuden kosketus" (1991). "Muinaisuuden kosketus" on parapsykologinen jännitysromaani, joka yhdistelee kauhu- fantasia- ja tieteiskirjallisuutta. 
Holdstockin tuotannosta tunnetaan parhaiten "Alkumetsä"-sarja ("Mythago Wood"). Se on myyttisluontoista tieteisfantasiaa, joka poikkeaa fantasiakirjallisuuden ”miekka ja magia” -tyyppisestä valtavirrasta.
Holdstockin parhaat tieteisnovellit on julkaistu kokoelmassa "In the Valley of the Statues" (1982) ja fantasiatarinat osittain Alkumetsän maailmaan liittyvässä kokoelmassa "The Bone Forest" (1991). 
Holdstock kuoli 61-vuotiaana kolibakteeri-infektioon.
Suomentamattomat teokset.
Tietokirjat:
Salanimillä kirjoitettuja:
Nimellä Robert Black:
Salanimellä Ken Blake:
Salanimellä Chris Carlsen:
Berserkkeri-sarja:
Salanimellä Robert Faulcon:
Night Hunter-sarja:
Salanimellä Richard Kirk:
Korppi-sarja:
Roy Buchanan

Roy Buchanan (23. syyskuuta 1939 Ozark, Arkansas, Yhdysvallat – 14. elokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän aloitti kitaransoiton yhdeksänvuotiaana saavuttaen vähitellen asiantuntijoiden keskuudessa maineen bluesin ”kitaristien kitaristina”. Buchanan kehitti persoonallisen, vahvasti Yhdysvaltain juurimusiikkityyleistä ammentavan soittotyylin. Erityisen merkillepantavaa on hänen kykynsä loihtia 1953-mallin Telecasteristaan mitä erilaisimpia ääniefektejä ilman minkään efektilaitteen apua. 
Buchanan kärsi alkoholi- ja huumeongelmista. Hän teki traagisesti itsemurhan pidätyssellissä vuonna 1988.
Taalainmaanhevonen

Taalainmaanhevonen () on puusta veistetty, useimmiten punaiseksi maalattu hevonen, jonka pintaan on maalattu koristekuvioita. Hevonen on alun perin lähtöisin Ruotsin Taalainmaalta, Moran kunnasta. Pienimmät hevoset ovat kooltaan muutaman senttimetrin. Maailman suurin taalainmaanhevonen on 13 metriä korkea ja se sijaitsee Avestassa Ruotsissa.
Puuhevosia on valmistettu Taalainmaalla 1700-luvulta alkaen. Aluksi ne olivat joko huonekaluteollisuuden sivutuotteita tai lasten leikkikaluja. Nykyinen muoto vakiintui 1800-luvun lopulla. New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939 Ruotsia edusti taalainmaanhevonen, ja siitä lähtien sitä on käytetty usein Ruotsin symbolina. Taalainmaanhevonen on nykyään suosituimpia Ruotsista hankittavia matkamuistoja.
Schwenckfeldiläisyys

Schwenckfeldiläisyys on kristinuskon suuntaus. Se on saanut nimensä saksalaisen Kaspar Schwenckfeldin mukaan (1489–1561). Liike hylkää lapsikasteen ja opettaa ihmisen voivan tulla synnittömäksi. Nykyään schwenckfeldiläisiä on noin 3 000. He asuvat Yhdysvalloissa Pennsylvaniassa.
Roswell

Roswell voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Katso myös.
Roswelliin liittyy myös seuraava:
Junkers F 13

Junkers F 13 oli maailman ensimmäinen kokometallinen matkustajalentokone. Alatasoisen ja yksimoottorisen Junkers F 13:n suunnitteli Hugo Junkersin omistaman Junkers-lentokonetehtaan diplomi-insinööri Otto Reuter vuonna 1919. Koneen ensilento tapahtui kesäkuussa 1919. Junkers F 13 oli hyvin suosittu matkustajakone. Vuoteen 1933 mennessä sitä rakennettiin 322 kappaletta kolmenatoista eri versiona.
Käyttö Suomessa.
Aero Oy.
Kun Aero Oy avasi ensimmäisen lentoreittinsä 20. maaliskuuta 1924 Helsingistä Tallinnaan, sen käyttämä kone oli Junkers F 13. Matkustajapaikkoja oli neljä. Vuosina 1924−1935 Aerolla oli kaikkiaan seitsemän Junkers F 13 -konetta. Niillä lennettiin Tallinnan lisäksi myös Tukholmaan. Julkisuutta Aero sai vuoden 1928 kesäkuussa, kun sen Junkers F 13 -kone, lentäjänään Gunnar Lihr, osallistui Huippuvuorilla italialaisen tutkimusmatkailijan Umberto Nobilen "Italia"-ilmalaivan etsintöihin. Lihr onnistui etsinnöissään löytäen ja pelastaen yhden miehistön jäsenistä.
Ilmavoimat.
Talvisodassa Lapissa toiminut ruotsalaisten vapaaehtoisten yksikkö Flygflottilj 19 siirsi yhden Junkers F 13kä -koneen Suomen siviili-ilma-alusrekisteriin 29. toukokuuta 1940. Siitä tuli ilmavoimien JU-120. Kone toimi sairaankuljetuskoneena, yhteyskoneena ja lopuksi Viestipataljoonan koulutuskoneena vuosina 1941–1947.
Rajavartiolaitos.
Merivartiolaitos hankki kaksi F 13 -konetta vuonna 1932, tunnuksin LK-2 ja LK-3 sekä vuonna 1934 vielä kolmannen jonka tunnus oli LK-4. Ilmavoimat käytti näitäkin koneita tiedusteluun Ahvenanmerellä talvisodan aikana.
Šavrov Š-2

Šavrov Sh-2 tai Sch-2 oli pieni neuvostoliittolainen amfibiolentokone.
Tausta.
Vadim Šavrov suunnitteli asunnossaan Leningradissa talvella 1928–29 pienen Sh-1-lentoveneen. Elokuussa hän esitteli konettaan Moskovassa ja onnistui saamaan tilauksen amfibiolentokoneesta, josta tuli Sh-2. Sh-2 oli puolitoistatasoinen - kellukkeet kiinnittyivät lyhyeen alasiipeen. Koneen venemäinen runko toimi pääkellukkeena. Koneessa oli yksi 100 hv:n moottori kiinnitettynä ylätasoon. Sh-2:n ensilento tapahtui 11. marraskuuta 1930. Kone oli sarjatuotannossa vuosina 1931–1933. Kaikkiaan valmistettiin 270 Sh-2-konetta. Tyypistä kehitettiin myöhemmin sairaankuljetusmuunnos Sh-2S ja Sh-2bis, joka oli katetulla ohjaamolla varustettu malli. 
Käyttö Suomessa.
Koneet hankittiin jatkosodan aikana pakottamalla vangittu venäläinen radiopartio ilmoittamaan harhauttava viesti suomalaisupseerien vangitsemisesta. Venäläiset lähettivät kaksi Sh-2:ta hakemaan suomalaisvankeja ja Äänislinnan lähistöllä suomalaiset saivat siepattua koneet 28. elokuuta 1942.
Syyskuussa koneet siirtyivät Suomen ilmavoimien rekisteriin tunnuksilla AV-186 (ent. CCCP-X-217) ja AV-187 (ent. CCCP-K-370). AV-186 rikkoutui laskussa 3. lokakuuta 1942. Toista konetta käytti everstiluutnantti J. Sovio virkamatkoihinsa 13. syyskuuta 1944 asti. Sen jälkeen sekin romutettiin.
Berijev MBR-2

Berijev MBR-2 () oli neuvostoliittolainen lentovene.
Tausta.
Georgi Berijev alkoi vuonna 1931 suunnitella vesikonetta, josta tuli sarjatuotannossa tyyppi MBR-2. Ensilento tapahtui 3. toukokuuta 1932. Kone oli ylätasoinen yksimoottorinen (BMW VI -moottorista kehitetty M-17-rivimoottori, jonka teho 500 hv, vuodesta 1935 lähtien 830 hv:n M-34-moottori) lentovene. Koneessa oli ohjaajan lisäksi etu- ja taka-ampujat. Kaikkiaan konetta valmistettiin 1 365 kappaletta vuoden 1941 loppuun mennessä. 
Käyttö Suomessa.
24. kesäkuuta 1941 (ts. ennen sodan alkua) saatiin ensimmäinen MBR-2-sotasaaliskone. Se teki pakkolaskun Pellinkiin moottorivian vuoksi ja Moottoritorpedoveneosaston 1. puolilaivue (kapteeniluutnantti Holger Carring) eli moottoritorpedovene Isku sekä VMV 11 ja VMV 15, pakottivat miehistön eli ohjaajaupseerin ja kaksi ampuja-aliupseeria antautumaan. Nämä olivat konekiväärien takana valmiina mutta luovuttivat taistelutta kun alukset tulivat viereen, vaikka suomalaisilla oli vielä jopa suojapeitteet kansiaseiden päällä ja esillä vain kivääreitä ja pistooleita. Kone hinattiin pois ja pari venäläiskonetta seuraili toimitusta kauempaa; koneen mukana saatiin kolme vankia sekä runsaasti asiakirjoja.
Tässä kaapattu kone otti osaa yhteen operaatioon, mutta sen jälkeen todettiin, ettei sen moottoria enää saanut käyntiin, joten kone romutettiin. Kaikkiaan talveen 1942 mennessä saatiin viisi MBR-2:ta sotasaaliiksi. Suomen ilmavoimissa koneiden tunnukset olivat VV-181–VV-185. Koneilla lennettiin yhdestä kymmeneen tiedustelu- ja tyyppilentoa. Kaikki koneet oli poistettu käytöstä jo lokakuussa 1942. Sotasaaliskoneet olivat olleet hyvin huonossa kunnossa.
Valvontakomissio ei ollut vähääkään kiinnostunut edes ensimmäisestä koneesta, vaikka se oli joutunut suomalaisten haltuun jo ennen sotatoimien virallista alkua.
Heinkel He 59

Heinkel He 59B-2 oli saksalainen merilentokone.
Tausta.
Ernst Heinkel alkoi vuonna 1930 kehittää Saksan laivastolle meritoimintakonetta, joka Versailles’n rauhansopimuksen ehtojen vuoksi tehtiin näennäisesti siviilikoneena. Ensilento tapahtui syyskuussa 1931.
Tekniikkaa.
Kone oli kaksitasoinen ja -moottorinen (BMW VI-moottorit, jonka teho oli 660 hv) meritoimintakone. Koneessa oli ohjaajan lisäksi etu- ja taka-ampujat. Kaikkiaan konetta valmistettiin 140 kappaletta vuoden 1938 alkuun mennessä. 
Tekniset tiedot.
Suoritusarvot
Aseistus
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimat vuokrasi Saksasta neljä He 59B-2-konetta. Ne lennettiin Suomeen 11. elokuuta 1943. Kaksi maalattiin Suomen ilmavoimien väreihin ja sai tunnukset HL-59 ja HL-60. Koneet olivat Arado Flugzeugwerke A.G.:n valmistamia. Koneita käytettiin kaukopartioiden kuljettamisessa neljän kuukauden ajan, sitten ne palautettiin Saksaan.
Aiheesta muualla.
http://www.luftarchiv.de/flugzeuge/heinkel/he59.htm
Dornier Do 22Kl

Dornier Do 22Kl oli saksalainen ylätasoinen yksimoottorinen lentokone.
Tausta.
Claudius Dornier alkoi suunnitella Do 22 konetta vuonna 1934. Luftwaffe ei ostanut konetta, mutta sitä myytiin Kreikkaan, Latviaan ja Jugoslaviaan. Kirjain K koneen tunnuksessa merkitsi Saksassa, että kone oli vientiversio.
Tekniikka.
Kone oli ylätasoinen ja yksimoottorinen. Moottori oli Hispano Suiza 12 V -rivimoottori ja teholtaan 630 kW (860 hv).
Spesifikaatio
Suoritusarvot
Aseistus
Käyttö Suomessa.
Kun Neuvostoliitto miehitti Latvian, sen tilaamat koneet jäivät Dornier-Werken GmbH:n tehtaalle Friedrichshafeniin. Suomen ilmavoimat osti syyskuussa 1941 Latvian tilaamat koneet Saksasta. Tunnukset olivat DR-195-DR-198. Koneita käytettiin sukellusveneiden etsimisessä. Kaksi upposi sodan aikana, kaksi romutettiin vasta vuonna 1952 vaikka käyttö päättyi 1944.
Mauri Karvetti

Mauri Perttuli Karvetti (9. kesäkuuta 1927 Naantali – 17. marraskuuta 2013 Naantali) oli suomalainen elinkeinovaikuttaja ja vuorineuvos (1982). Hän toimi vuosina 1973–1985 Raision Tehtaiden pääjohtajana. Hänen isänsä oli maanviljelysneuvos Einari Karvetti (Karlström). 
Karvetti syntyi Karvetin tilalla Naantalissa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1945 ja agronomiksi vuonna 1952 pääaineenaan kasvinviljelytiede. Hän siirtyi Raision Tehtaiden palvelukseen toukokuussa 1953 ja toimi siellä lähes yhdeksän vuoden ajan, viimeksi yhtiön hankintajohtajana, kunnes Lounais-Suomen Osuusteurastamo (nyk. LSO Osuuskunta) kutsui hänet toimitusjohtajakseen vuonna 1962. Karvetti oli uuden sukupolven yritysjohtaja, joka sovelsi uudenaikaisia yhdysvaltalaisia liikkeenjohdon menetelmiä ja ajatuksia, joissa korostuivat tehokkuus ja taloudellisuus voimakkaammin kuin aikaisemmin.
LSO:sta Karvetti siirtyi kesäkuussa 1973 uudestaan Raision Tehtaiden palvelukseen yhtymän pääjohtajaksi hänen edeltäjänsä vuorineuvos Veikko Vainion siirryttyä vastaavaan tehtävään Metsäliitossa. Tässä tehtävässä Karvetti oli vuoteen 1985.
Karvetin luottamustoimiin kuuluivat muun muassa Elintarviketeollisuuden liiton hallituksen jäsenyys vuosina 1974–1984, keskinäisen vakuutusyhtiön Eläke-Varman hallintoneuvoston jäsenyys vuosina 1977–1985 ja vakuutusyhtiö Kalevan hallintoneuvoston jäsenyys vuosina 1978–1985. Sotilasarvoltaan Karvetti oli reservin yliluutnantti.
Mauri Karvetin puoliso vuodesta 1953 oli maatalous- ja metsätieteiden tohtori Ritva-Liisa Karvetti (o.s. Aro, 1929–2016), joka toimi kliinisen ravitsemuksen dosenttina Turun yliopistossa vuosina 1985–1996.
Amerigo Vespucci

Amerigo Vespucci (9. maaliskuuta 1454 – 22. helmikuuta 1512) oli italialainen löytöretkeilijä, joka teki vuosina 1497–1504 useita purjehduksia Keski- ja Etelä-Amerikkaan. Hän oli ensimmäinen, joka kutsui Amerikkaa uudeksi mantereeksi, minkä seurauksena Amerikka nimettiin hänen mukaansa.
Elämäkerta.
Vespucci syntyi Firenzen seudulla sijaitsevassa kylässä. Osa lähteistä ilmoittaa syntymävuodeksi 1454, osa 1451. Vespucci opiskeli luonnontiedettä ja työskenteli Firenzeä johtaneen Medicin suvun omistamissa yrityksissä.
Medicit työllistivät Vespuccia yli 20 vuoden ajan. Vuonna 1492 hänet lähetettiin Sevillaan Espanjaan johtamaan Medicien kauppapankki- ja varustamotoimintaa. Vespucci varusti Kristoffer Kolumbuksen toista ja kolmatta retkikuntaa vuosina 1493 ja 1498. Omien väitteidensä mukaan Vespucci oli myös mukana Kolumbuksen toisella matkalla tarkkailijana ja teki vuonna 1497 oman tutkimusmatkansa Cádizista Etelä-Meksikoon, Floridaan ja Pohjois-Carolinaan. Vuonna 1499 hän purjehti Brasilian rannikolle Cape São Roqueen hiukan päiväntasaajan eteläpuolelle ja tutki Etelä-Amerikan pohjoisrannikkoa ja Amazonin suuta.
Vuonna 1501 Vespucci johti Portugalin kuningas Emanuel I:n valtuuttamana retkikuntaa Itä-Brasiliaan. Cape São Roquesta Vespucci jatkoi rannikkoa pitkin etelään ja saapui vuoden 1502 ensimmäisenä päivänä Rio de Janeiroksi nimemäänsä luonnonsatamaan. Hän kertoi myös löytäneensä Río de la Plata -joen suun ja purjehtineensa Patagonian rannikkoa etelään aina 50. leveysasteelle saakka. Hän saattoi jopa nähdä Etelä-Georgian saaren eteläisen napapiirin tuntumassa.
Palattuaan Eurooppaan syyskuussa 1502 Vespucci muutti Espanjaan ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1508 Espanjan kuningas Ferdinand II nimitti hänet johtavaksi "piloto mayoriksi". Vespucci kuoli malariaan vuonna 1512.
Vespucci on jäänyt historiaan lähinnä siksi, että hän käytti Amerikasta ensimmäisenä nimitystä ”Uusi maailma” ja arveli uusien maiden muodostavan oman mantereensa. Saksalainen kartografi Martin Waldseemüller käytti Vespuccin matkakuvauksia teoksessaan "Cosmographia Introductio" (1507) ja nimesi uuden mantereen Vespuccin etunimen latinankielisen muodon mukaan Amerikaksi ("America").
Richard Cheese and Lounge Against the Machine

Richard Cheese and Lounge Against the Machine on laulaja Richard Cheesen johtama yhtye, joka esittää Vegas-tyylisiä hissimusiikki-versioita nykypäivän pophiteistä, muun muassa version Disturbedin ”Down with the Sickness” -kappaleesta, joka oli mukana elokuvassa "Kuolleiden aamunkoitto" (2004). Yhtye on toiminut vuodesta 2000.
Cheesen lisäksi yhtyeeseen kuuluvat:
Kaikki jäsenet käyttävät salanimiä. "Cheese" on englannin juustoa tarkoittava sana, kun taas brie, gouda ja ricotta ovat juustolaatuja.
Paasion I hallitus

Paasion I hallitus oli Suomen tasavallan 50. hallitus, joka toimi 666 päivän ajan 27. toukokuuta 1966 - 22. maaliskuuta 1968. Hallituksen muodostivat SDP, Keskustapuolue, SKDL ja TPSL.
Yleistä.
Koska hallitus oli 18 vuoteen ensimmäinen, jossa myös SKDL oli mukana, sitä kutsuttiin äärivasemmiston piirissä ”kansanrintamahallitukseksi”. SDP koki vähemmän leimaavaksi nimityksen ”laajapohjainen yhteistyöhallitus”. Hallituksella oli takanaan 152 kansanedustajan enemmistö, jollaiseen yksikään hallitus ei ollut yltänyt 20 vuoteen. Paasion hallitus oli kylmän sodan alkamisen jälkeen ensimmäinen länsimaissa toiminut hallitus, jossa oli mukana kommunisteja.
Paasion I hallitus oli Suomen viimeinen hallitus, jossa ei ollut ministerinä yhtään naista. Se oli myös viimeinen hallitus, joka on jättänyt paikkansa täytettäväksi tasavallan presidentin toimikauden alkamisen vuoksi (poikkeuksena pääministerin valinta presidentiksi), vaikka parlamentarismissa ei edellytetäkään nimittäjän antamaa luottamusta. Paasion ensimmäinen hallitus oli myös ensimmäinen, joka presidentille esittäytyessään käytti tavallista mustaa pukua aikaisemmin käytössä olleen saketin sijaan.
Toiminta.
Paasion I hallitus toteutti useita sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. SDP ajoi eduskunnassa läpi puoluetuen, joka otettiin käyttöön vuoden 1967 alusta. Kustannuksista välittämättä eduskunnassa saatiin hyväksyttyä peruskoulu-uudistus. Vuonna 1967 säädettiin myös vähimmäistoimeentulon turvaamiseksi tarkoitettu perhe-eläkelaki. Alkoholilain uudistus, johon kuului keskioluen myynnin salliminen ruokakaupoissa, alkoi Paasion hallituksen aikana. Uusi keskiolutlaki astui voimaan Koiviston I hallituksen aikana 1. tammikuuta 1969.
Hallitus joutui ongelmiin valtiontalouden osoittautuessa odotettua heikommaksi. Ulkomaankaupan vaihtotaseen ollessa alijäämäinen vienti väheni. Ratkaisuna huonoon taloudelliseen tilanteeseen Paasion hallitus joutui lokakuussa 1967 toteuttamaan vasemmiston ja valtiovarainministeri Mauno Koiviston vastustaman yli 30 % devalvaation.
Rafael Paasion eroon pääministerin paikalta johti hänen oman puolueensa SDP:n sisältä häneen kohdistunut kritiikki. SDP:n johto katsoi, ettei pääministeri, joka samalla oli puolueensa puheenjohtaja, ollut onnistunut parantamaan puolueensa ja NKP:n suhteita. Paasiota syytettiin myös siitä, ettei hän ollut kyennyt pitämään puoliaan presidentin valtapyyteitä vastaan.
Paasion hallituksessa tapahtui sen toiminta-aikana neljä ministerinvaihdosta. Toinen kulkulaitosministeri Niilo Ryhtä siirtyi Oulun läänin ja toinen sosiaaliministeri Esa Timonen Pohjois-Karjalan läänin maaherraksi syyskuussa 1967. Uusiksi ministereiksi nimitettiin Ryhdän tilalle kansanedustaja Matti Kekkonen ja Timosen tilalle kansanedustaja Toivo Saloranta. Sisäministeri Martti Viitanen siirtyi Vaasan läänin maaherraksi joulukuussa 1967, ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Antero Väyrynen. Valtiovarainministeri Mauno Koivisto siirtyi Suomen Pankin pääjohtajaksi vuoden 1968 alussa ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Eino Raunio.
Sunilan II hallitus

Sunilan II hallitus oli Suomen tasavallan 19. hallitus. Se oli Maalaisliiton, Kokoomuksen, Edistyspuolueen ja RKP:n muodostama porvarihallitus, joka toimi 635 päivän ajan 21. maaliskuuta 1931 – 14. joulukuuta 1932. Hallitus perustettiin vuoden 1930 eduskuntavaalien tuloksen pohjalta.
Edellinen pääministeri P. E. Svinhufvud oli valittu tasavallan presidentiksi ja hän oli astunut virkaansa maaliskuun alussa. Presidentinvaalin tulos tulkittiin yleisesti Lapuan liikkeen voitoksi, mutta valituksi tultuaan Svinhufvud osoitti lapualaisille nopeasti heidän paikkansa. Kun Lapuan liikkeen lähetystö kävi presidentin puheilla esittämässä näkemyksiään uudesta hallituksesta, Svinhufvud ilmoitti neuvottelevansa hallituksen kokoonpanosta vain eduskuntaryhmien kanssa. 
Sunilan hallituksen toimikautta hallitsi yleismaailmallinen pulakausi, joka näkyi Suomessa erityisesti maanviljelijöiden, metsänomistajien ja metsätyömiesten ahdinkona. Hallitus pyrki lievittämään näiden tilannetta lainajärjestelyin. Samaan aikaan kiristettiin korkolakeja, koska pankit ja yksityiset luotonantajat olivat käyttäneet velallistensa tilaa häikäilemättä hyväkseen. Hallitus kaatui joulukuussa 1932 kysymykseen velkaantuneita maanviljelijöitä painaneen lainakoron sääntelystä. Pääministeri jätti asiasta eduskunnalle hallituksen maalaisliittolaisen enemmistön tukeman esityksen, mutta kun presidentti P. E. Svinhufvud asettui hallituksen vähemmistön mukana vastustamaan esitystä, hallitus erosi. Ennen eroaan hallitus oli ehtinyt toimia Suomen siihenastisista hallituksista pisimpään. 
Sunilan hallituksen kaudella Suomi saavutti hyvän maineen Yhdysvalloissa saatuaan ainoana maana maksetuksi kokonaisuudessaan takaisin ensimmäisen maailmansodan jälkeen ottamansa lainan. Yhdysvaltain yleinen mielipide käytti Suomen nimeä hyväkseen painostaakseen Yhdysvaltain muita velallisia, joiden mielestä Suomi näytti pitävän enemmän huolta Amerikan rahoista kuin omista välttämättömistä tarpeistaan. Vaikka velan takaisinmaksusta ei ollutkaan erityisempää välitöntä etua pääomien puutteesta kärsineelle ja heikosti teollistuneelle Suomelle itselleen, siitä oli hyötyä myöhemmissä luottojärjestelyissä ja varsinkin toisen maailmansodan jälkeisellä jälleenrakennuskaudella.
Kelly Osbourne

Kelly Michelle Lee Osbourne (s. 27. lokakuuta 1984 Lontoo, Iso-Britannia) on Yhdysvalloissa asuva englantilainen rocklaulaja. Hänen isänsä on Ozzy Osbourne ja äitinsä Sharon Osbourne. Hänellä on yksi veli, Jack Osbourne, ja yksi sisko, Aimee Osbourne. Kelly Osbourne on tullut tutuksi vuonna 2004 lopetetusta "The Osbournes" -tositelevisiosarjasta.
Ura ja elämä.
Osbourne joutui vuonna 2004 huumevieroitukseen, kun paparazzikuvaaja otti hänestä valokuvan ostamassa vahvoja kipulääkkeitä katukauppiaalta. Terapiasta päästyään hän kertoi avoimesti käyttäneensä huumeita jo 13-vuotiaasta lähtien. Huumeidenkäyttöön Osbourne kertoi ajautuneensa televisiosarjan aiheuttamien paineiden ja stressin takia. 
Osbourne sai teinitytön roolin Music Televisionilla pyörivästä "Life As We Know It" -sarjasta vuonna 2005. Hän on myös suunnitellut oman "Stiletto Killers" -vaatemalliston, joka lopetettiin vuonna 2006. 
Laulajanuransa menestyneimmät kappaleet Osbournella ovat Madonna-cover "Papa Don't Preach", "Shut Up", "One Word" sekä "Changes" yhdessä isänsä Ozzy Osbournen kanssa.
Osbourne joutui palaamaan hoitoon kesäkuussa 2005, sillä hänen äitinsä kertoi Osbournen kyllästyneen hänen persoonallisen ulkonäkönsä pilkkaamiseen ja murtuneen uusimman levynsä kylmähköstä menestyksestä. Hoidosta päästyään Osbourne kertoi heikosta menestyksestä huolimatta jatkavansa musiikkiuraansa. Hän on laulanut tulevaa albumiaan varten coverin "Girls Just Wanna Have Fun" -kappaleesta Cyndi Lauperin kanssa.
Osbourne sortui jälleen huumeisiin ja oli vuoden ajan (kesä 2017–kesä 2018) vieroituksessa.
Osbourne sai vuoden 2023 tammikuussa esikoislapsensa, pojan, jonka isä on Slipknot-yhtyeen jäsen Sid Wilson, jonka kanssa Osbourne alkoi seurustella vuonna 2022 ja kihlautui kesällä 2025.
Jalkapallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut

Naisten jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut on Euroopan jalkapalloliitto Uefan järjestämä turnaus. Se pelattiin virallisesti ensimmäisen kerran vuonna 1991 Tanskassa.
Ennen virallisia Uefan turnauksia järjestettiin kolmet epäviralliset naisten jalkapallon EM-kisat vuosina 1984, 1987 ja 1989. Viimeisimmät, yhdennettoista viralliset naisten EM-kisat pidettiin vuonna 2025 Sveitsissä.
Diana

Diana on roomalaisessa mytologiassa metsästyksen, kuun, synnytyksen, naisten, villieläinten ja metsien jumalatar. Hän vastaa kreikkalaisen mytologian Artemista.
Kuvaus Dianasta vastaa täysin Artemista siirrettynä roomalaiseen mytologiaan: hän on Juppiterin ja Latonan tytär, joka syntyi Deloksen saarella kaksoisveljensä Apollon kanssa. Diana on yksi neitsytjumalattarista Minervan ja Vestan rinnalla. Hän on myös siveyden vertauskuva. Tammilehdot ja peurat oli pyhitetty Dianalle.
Diana ja Endymion.
Taru Endymionista liitetään usein enemmän Dianaan kuin Artemiihin. Endymion oli komea nuorukainen, joka paimensi laumaansa Latmos-vuorella. Eräänä rauhallisena, kirkkaana yönä Diana, kuu, katsoi alas ja näki hänet nukkumassa. Neitsytjumalattaren kylmää sydäntä lämmitti hänen ylivoimainen kauneutensa, ja hän päätti tuli alas taivaalta hänen luokseen, suuteli häntä ja ihaili häntä hänen nukkuessaan.
Tarinan erään version mukaan Juppiter lahjoitti tällöin Endymionille ikuisen nuoruuden, mutta se yhdistyi kuitenkin ikuiseen uneen. Sanottiin, että Diana piti huolen siitä, ettei hänen omaisuutensa kärsisi hänen toimettoman elämänsä vuoksi, vaan Diana sai hänen laumaansa lisääntymään ja tämä kaitsi hänen lampaitaan ja karitsoitaan villieläimiltä.
H2O

H2O tai H2O voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Iltapäivälehti

Iltapäivälehti on yleensä tabloidikokoon painettu ja tavallisesti nykyisin vain irtonumeroina myytävä sanomalehti. Nykyiset iltapäivälehdet ilmestyvät painettuina aamuisin ja painottuvat sisällöltään uutisiin, urheiluun ja viihteeseen. 
Toisin kuin tilattavat sanomalehdet, iltapäivälehdet saavat suuren osan tuotoistaan irtonumeromyynnistä. Iltapäivälehtien suosio perustuu niiden tapaan nostaa esiin päivittäisiä mielenkiintoisia ilmiöitä ja tapahtumia. Uutiskriteereistä eräs keskeisimpiä on jonkin ajankohtaisen aiheen kiinnostavuus. Uutiskynnyksen ylittämiseen ei tällöin tarvita yhteiskunnallisesti merkittävää aihetta, jos asia on inhimillisesti kiinnostava.
Verkossa iltapäivälehdet ovat TNS Metrixin mittausten mukaan kävijämäärältään Suomen suosituimpia tiedotusvälineitä. Suomessa sanomalehtien irtonumeromyynnistä suurin osa tulee iltapäivälehdistä. (Vuonna 2010 sanomalehtien irtonumeromyynti 122 miljoonaa euroa, josta 116 miljoonaa euroa iltapäivälehtien myyntiä.) Suomessa iltapäivälehtien valtakunnallinen peitto on huomattavan laaja, koska niiden jakelu kattaa koko maan. Suomessa ilmestyy 2000-luvulla kaksi varsinaista iltapäivälehteä: vuonna 1932 perustettu Ilta-Sanomat ja vuonna 1980 perustettu Iltalehti. Vuosina 1973–1975 ilmestyi Iltaset ja vuosina 1921-1974 ruotsinkielinen Nya Pressen. 
Ruotsin tärkeimmät iltapäivälehdet ovat vuonna 1830 perustettu Aftonbladet ja vuonna 1944 perustettu Expressen.
Kuban (joki)

Kuban (, tšerk. "Pšyze"), antiikin Hypanis (), on joki Pohjois-Kaukasiassa Venäjällä. Joen ympäristö muodostaa historiallisen Kubanin alueen. Kuban on latvajoet mukaanlaskien 906 km pitkä ja sen valuma-alue on noin 61 000 km². Joki on navigoitavissa alajuoksulla Krasnodariin saakka (noin 180 km).
Kuban saa alkunsa Karatšai-Tšerkessian kaakkoisosasta Kaukasukselta läheltä Elbrus-vuorta. Sieltä se virtaa Karatšai-Tšerkessian halki pohjoiseen Stavropolin aluepiiriin, jonka alueella se kääntyy luoteeseen ja länteen. Sitten se virtaa Adygeian ja Krasnodarin aluepiirin halki ja laskee Asovanmereen.
Kubanin sivujokia ovat Teberda, Bolšoi Zelentšuk, Malyi Zelentšuk, Urup, Belaja, Laba ja Bolšaja Laba.
Joen varrella olevia kaupunkeja ovat Karatšajevsk, Tšerkessk, Nevinnomyssk, Armavir, Krasnodar ja Temrjuk.
Banten

Banten on Jaavan saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Se sijaitsee saaren länsirannikolla, kapea sundasalmi erottaa sen naapurisaarella Sumatralla olevasta Lampungin provinssista. Bantenin länsipuolella on Länsi-Jaavan provinssi ja Jakartan pääkaupunkialue. Bantenin pinta-ala on 9 663 neliökilometriä ja asukasluku noin 11,9 miljoonaa. Bantenin pääkaupunki on Serang.
Banten erotettiin Länsi-Jaavasta omaksi provinssikseen vuonna 2000. Bantenlaiset muodostavat Bantenin väestön enemmistön, heitä on provinssin asukkaista hieman alle puolet. Sundalaisia väestöstä on noin neljäsosa ja jaavalaisia ja betawilaisia molempia noin kymmenesosa väestöstä. Puhutuimmat kielet ovat sunda, jaava ja indonesia.
Banten on hyötynyt sijainnistaan Jaavan ja Sumatran ydinalueiden, sekä Indonesian pääkaupungin Jakartan välimaastossa. Banten on yksi Indonesian vauraimmista provinsseista.
1500–1800-luvuilla Bantenin alueella sijaitsi Bantenin sulttaanikunta, ennen hollantilaisten siirtomaavaltaa. Bantenista tuli hollantilaisten hallitseman Jakartan vieressä taantuva kalastajakylä. Vuonna 1817 Banten menetti itsenäisyytensä ja sen tilalle tuli Alankomaiden Itä-Intian siirtomaahallinto. Bantenlaiset eivät koskaan hyväksyneet hollantilaisten valtaa Jaavalla, jolloin hollantilaiset karkottivat Bantenin viimeisen sulttaanin Muhammad Rafiuddinin ja tuhosivat sulttaanikunnan perintöä polttamalla Kaibonin palatsin. Sen jäänteet ovat muistuttamassa Bantenin menneisyydestä, ja Bantenin provinssissa on alettu elvyttää sulttaanikunnan loisteliasta perintöä.
Länsi-Jaava

Länsi-Jaava () on Jaavan saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Länsi-Jaava rajoittuu idässä Keski-Jaavan provinssiin ja lännessä Jakartan pääkaupunkialueeseen ja Bantenin provinssiin. Pohjoispuolella on Jaavanmeri ja eteläpuolella Intian valtameri. Länsi-Jaavan pääkaupunki on Bandung. Länsi-Jaavaan aiemmin kuulunut Banten erotettiin vuonna 2000 omaksi provinssikseen.
Länsi-Jaavan asukasluku on noin 43 miljoonaa ja pinta-ala 35 378 neliökilometriä. Länsi-Jaava on Indonesian runsasväkisin provinssi. Länsi-Jaavan asukkaista sundalaiset muodostavat väestön etnisen enemmistön: heitä on provinssin asukkaista hieman yli 70 prosenttia. Jaavalaiset ovat toiseksi suurin ryhmä 11 prosentin osuudellaan. Betawilaisia väestöstä on noin viisi prosenttia ja cirebonlaisia niin ikään viisi prosenttia. Suurin osa väestöstä puhuu äidinkielenään sundaa.
&lt;br clear=left&gt;
Itä-Jaava

Itä-Jaava () on Jaavan saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Se on yksi Indonesian runsasväkisimmistä provinsseista. Itä-Jaavan asukasluku on noin 37 miljoonaa (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 47 800 neliökilometriä. Provinssi käsittää Jaavan saaren itäosan ja sen rannikon lähisaaret, joista suurin on Jaavan rannikolla sijaitseva Madura. Lisäksi provinssiin kuuluvat hieman pidemmällä Jaavan rannikosta sijaitsevat Bawean ja Kangeansaaret. Itä-Jaavan pääkaupunki on Surabaya, joka on Indonesian toiseksi suurin kaupunki Jakartan jälkeen.
Provinssin väestön valtaosan muodostavat jaavalaiset, joita on väestöstä noin neljä viidesosaa. Viidennes provinssin väestöstä on maduralaisia. Alueella asuu myös useita vähemmistökansallisuuksia.
Itä-Jaavan alue oli keskeinen osa 1300–1400-luvuilla kukoistanutta Majapahitin kuningaskuntaa. Itä-Jaavan Mojokerton kaupungin lähellä sijaitsee Majapahitin muinainen pääkaupunki Trowulan. Trowulanin arkeologinen alue on kulttuurihistoriallisesti arvokas.
Geoff Tate

Geoffrey Wayne Tate (s. 14. tammikuuta 1959 Stuttgart, Länsi-Saksa) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan Queensrÿche-yhtyeen alkuperäislaulajana. Häntä on pidetty yhtenä metallimusiikin taitavimmista laulajista ja verrattu muun muassa Rob Halfordiin ja Bruce Dickinsoniin. Vuodesta 2014 alkaen hän on laulanut -yhtyeessä.
Taten uran alkuaikojen yhtyeitä olivat Tyrant, Babylon ja Myth. Queensrÿchen tai tuolloiselta nimeltään The Mobin kanssa hän esiintyi ensimmäistä kertaa syksyllä 1981. Vuonna 1982 hän äänitti yhtyeen kanssa alun perin omakustanteena julkaistun "Queensrÿche"-EP:n, ja vakituisesti hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1983 sen saatua levytyssopimuksen EMI:ltä. Tate kirjoitti sanat EP:n kappaleeseen ”The Lady Wore Black”. Myöhemmin hänestä tuli yhtyeen pääasiallinen sanoittaja, ja muun muassa vuoden 1988 "" -konseptialbumi oli hänen ideoimansa.
Muut Queensrÿchen alkuperäisjäsenet erottivat Taten yhtyeestä kesäkuussa 2012. Osapuolet käräjöivät sittemmin yhtyeen immateriaalioikeuksista, ja noin kahden vuoden ajan yhtyeestä oli olemassa kaksi levyttänyttä ja konsertoinutta versiota Taten koottua oman yhtyeensä syyskuussa 2012. Tapaus sovittiin lopulta oikeuden ulkopuolella. Queensrÿche-nimi jäi muille alkuperäisjäsenille, ja Tate puolestaan sai yksinoikeuden esittää "Operation: Mindcrime"- ja "" -albumeja kokonaisuudessaan. Elokuussa 2014 hän myös nimesi oman yhtyeensä Operation: Mindcrimeksi.
Yhtyeidensä ohella Tate on julkaissut kaksi sooloalbumia sekä laulanut muutamilla tribuuttialbumeilla. Hän oli myös yksi vuoden 1985 Hear ’n Aid -hyväntekeväisyysprojektin laulajista.
Romanos IV Diogenes

Romanos IV Diogenes (1032–1072) oli Bysantin keisari vuosina 1067–1071. 
Romanos kuului tunnettuun kappadokialaiseen sukuun. Hän palveli armeijassa kunnes hänet tuomittiin petturuudesta Konstantinos X Dukasin poikia vastaan. Odottaessaan teloitustaan Romanos pääsi Konstantinoksen lesken Eudokia Makrembolitissan puheille. Leskikeisarinna armahti Romanuksen ja pian he menivät naimisiin.
Romanus taisteli seldžukkeja vastaan ja ajoi heidät Eufratin taakse. Mutta vuonna 1071 sulttaani Alp Arslan kukisti Romanuksen kohtalokkaassa Manzikertin taistelussa. Romanus itse jäi Alp Arslanin vangiksi.
Seldžukit päästivät kuitenkin Romanoksen palaamaan Konstantinopoliin jossa Mikael VII oli ottanut vallan käsiinsä. Romanos joutui maksamaan seldžukeille suuria lunnaita ja hän joutui allekirjoittamaan rauhansopimuksen heidän kanssaan. 
Romanus yritti palata valtaan, mutta Mikaelin joukot kukistivat hänet. Romanos vetäytyi luostariin jossa hän pian kuoli.
Koror (kaupunki)

Koror on Palaun entinen pääkaupunki (nykyinen pääkaupunki Ngerulmud). Se sijaitsee samannimisellä saarella ja kuuluu samannimiseen osavaltioon. Koror on maan suurin kaupunki, sen asukasluku on 12 676 (2005). 
Historia.
Palaun kuuluessa Japanin Eteläisen Tyynenmeren mandaattialueeseen, Koror toimi alueen hallinnollisena keskuksena. 1920-luvulla kylän asukasluku oli vain muutama sata, mutta kymmenen vuotta myöhemmin se oli kasvanut kymmenkertaiseksi. Japanilaiset rakennuttivat myös šintolaisen temppelin, joka valmistui vuonna 1940.
Vuonna 1943 Kororin palaulaisväestö häädettiin nykyisen Aimeliikin alueelle, josta alettiin käyttää nimitystä Toinen Koror. Koko toisen maailmansodan aikana kaupunkiin ei koskaan hyökätty, mutta japanilaiset hylkäsivät Kororin vuonna 1944 amerikkalaisten pommitusten jälkeen. Itse pommitus tuhosi vain osan kaupungista, mutta amerikkalaiset polttivat, tai hävittivät muilla keinoin, kaupungin paria rakennusta lukuun ottamatta maan tasalle otettuaan sen haltuunsa.
Kororin ja Babeldoabin yhdistävä silta avattiin vuonna 1977, mutta se romahti vuonna 1996. Tämä vaikutti negatiivisesti koko maan talouteen. Uusi silta avattiin vuonna 2002.
Palaun pääkaupunki siirrettiin Kororista Ngerulmudiin vuonna 2006.
Nykyään.
Huhtikuusta 2013 lähtien Palaun ainoa postitoimisto on toiminut Kororissa, kun Ngerulmudin toimipiste lakkautettiin vain 16 kuukauden jälkeen kannattamattona.
Kororissa on muutama linja-autoreitti, jotka muodostavat kaupungin, ja koko Palaun, ainoan julkisen liikenteen. Kaupungissa on myös Palaun ainoa kansainvälinen lentokenttä.
Worms (pelisarja)

Worms on vuoropohjainen Team 17 -yhtiön tuottama toiminta-strategiapeli, joka kehitettiin alun perin Amigalle Blitz BASIC:llä. Peli on julkaistu myös useille muille alustoille. Ensimmäinen varsinainen jatko-osa Worms 2 julkaistiin ensin Windowsille.
Pelin idea perustuu vanhempiin, ilmaiseksi levitettyihin peleihin, kuten "Scorched Earth" ja "Gorillas". Näissä peleissä tarkoituksena oli ampua vastustajan hahmoja omalla tykillä antamalla oikea nopeus ja kulma ammuksille. Worms lisäsi tähän lemmingsmäiset söpöt ja pienet pelihahmot (madot), hahmojen ohjauksen ja liikkumisen, sekä suuret määrät erilaisia aseita ja kenttiä. 
Wormsin konseptin on kehittänyt brittiläinen Andy Davidson. Peli oli esitteillä ECTS-messuilla ennen kaupallisen version kehittämistä.
Aseet.
"Worms"-pelisarja on erityisen tunnettu monipuolisesta asevalikoimastaan. 2D-peleissä aseita on esitelty yhteensä 60 kappaletta ja 3D-peleissä 40. Asevalikoimassa on sekä normaaleja aseita, kuten käsikranaatteja ja kohteeseen hakeutuvia ohjuksia, että erikoisempia, kuten räjähtävä lammas ja erittäin tuhoisa banaanipommi. Viimeisimpiä lisäyksiä on ollut muun muassa "Monty Pythonin hullu maailma" -elokuvaan viittaava "Holy Hand Grenade" (). "Worms Armageddonin" jälkeen pelaajan apuvälineinä käyttämät aseet nimettiin työkaluiksi.
Eräät omituisimmista aseista ovat viittauksia pelin julkaisuajankohtana vaikuttaneisiin keskustelun- tai uutisaiheisiin. "Mail Strike" () (joka on räjähtäviä kirjekuoria pudottava lentävä postilaatikko) on viittaus postilakkoihin, kun taas "Mad Cow" () viittaa hullun lehmän tautiin, joka havaittiin Isossa-Britanniassa 1990-luvun lopulla. "Worms 2:ssa" esitelty "French Nuclear Test" () päivitettiin "Worms Armageddonissa" "Indian Nuclear Testiksi" (). 
Jotkut aseet ovat sisäpiirin vitsejä. Esimerkiksi taivaalta putoava ja kosketuksesta räjähtävä "MB Bomb" on karikatyyri Martyn Brownista, joka on Team17:n studio-ohjaaja. "Mike's Carpet Bomb" () puolestaan on viittaus Team17:n päämajan lähistöllä sijaitsevaan "Mike's Carpets" -kauppaan.
Worms-pelit.
Worms-javapelit.
Pelisarjassa on julkaistu myös matkapuhelimille tarkoitettuja javapelejä. Pelit on kehittänyt Team 17 ja julkaissut THQ. "Worms Crazy Golf" ja "Worms Golf" perustuvat golfiin. Pelien tarkoituksensa on lyödä mailalla kranaatti mahdollisimman lähelle keppiin sidottua matoa.
Nikeforos III

Nikeforos III Botaniates (1002–1081) oli Bysantin keisari 1078–1081. Nikeforos kuului ylhäiseen sotilassukuun, ja oli sukua keisari Fokasille. Kun tyytymätön kansa kapinoi keisari Mikael VII:tä vastaan Konstantinopolissa, Nikeforoksen kannattajat julistivat hänet uudeksi keisariksi 7. tammikuuta 1078. Nikeforos Botaniatesta tukivat etenkin aristokraatit ja papisto. 
Kilpaileva kruunintavoittelija oli toinen kenraali Nikeforos Bryennios vanhempi. Yhdessä Aleksios Komnenoksen kanssa Bikeforos kukisti Bryennioksen. Lopulta Nikeforos riitaantui Aleksioksen kanssa. Aleksios käytti hyväkseen armeijan tukea syrjäyttääkseen Nikeforoksen, joka pakotettiin menemään luostariin.
Theodoros I Laskaris

Theodoros I Laskaris (kreikka: Θεόδωρος Κομνηνὸς Λάσκαρις, Theodōros Komnēnos Laskaris); (n. 1174/1175 – marraskuu 1221) oli Nikaian keisarikunnan ensimmäinen hallitsija vuodesta 1205 ja Bysantin keisari maanpaossa vuosina 1208–1222.
Suku.
Hän syntyi epämääräiseen aristokraattiseen perheeseen, hänen äitinsä oli sukua keisarilliseen Komnenos-klaaniin.
Theodoros Komnenos Laskaris syntyi aateliseen, mutta ei erityisen tunnettuun bysanttilaiseen perheeseen. Hänen vanhempiensa nimiä ei tunneta. Jos Theodore noudatti Bysantin tapaa antaa esikoispojalleen isänsä nimi, hänen isänsä nimi oli Nikolaos. Theodoroksen äiti kuului keisarillisen Komnenos-suvun tuntemattomaan haaraan ja poika otti ylpeänä hänen sukunimensä. 
Theodoroksella oli peräti kuusi veljeä: Konstantinos, Georgios, Aleksios, Isaak, Manuel ja Mikael. Manuelin ja Mikaelin on täytynyt syntyä eri äidille, koska he kantoivat sukunimeä Tzamantouros Komnenoksen sijaan. Theodoros oli myös sukua aristokraattiseen Fokas-sukuun, todennäköisesti erään tätinsä avioliiton kautta.
Laskarikset omistivat maakartanoita läntisessä Vähässä-Aasiassa. Sekä Theodoroksella että hänen veljellään Konstantinoksella oli sinetti, joka edusti Pyhää Yrjöä ja jossa oli kirjoitus "Diasorites". Sinetti ilmaisi yhteyden Pyhän Yrjön Diasoriittien luostariin, joka sijaitsee Pyrgionissa Kaistros-joen laaksossa.
Keisari.
Sen jälkeen kun neljäs ristiretki valtasi Konstantinopolin ja perusti latinalaisen keisarikunnan Theodoros pakeni Nikaiaan. Nikaiasta tuli latinalaisia vastustavien keskus. Latinalainen armeija kukisti hänet vuonna 1204, mutta se joutui palaamaan kun bulgaarit hyökkäsivät. Theodoros rupesi kokoamaan uutta bysanttilaista valtiota Vähässä-Aasiassa. Vuonna 1206 hän julistautui uuden keisarikuntansa ensimmäiseksi keisariksi.
Theodoros joutui puolustamaan valtakuntaansa monilta uhilta. Häntä vastaan hyökkäsivät latinalaisen keisarikunnan Henrik Flanderilainen‎, Trebizondin keisarikunnan Aleksios Komnenos ja Rümin sultanaatin Kay Khusrau I. Suurimman voittonsa Theodoros koki vuonna 1210, kun hän kukisti turkkilaiset Antiokian lähellä ja vangitsi entisen keisari Aleksios III Angeloksen.
Avioliitot ja jälkeläiset.
Theodoroksen ensimmäinen puoliso oli Anna Komnena Angelus (n. 1176–1212), Aleksios III Angeloksen ja keisarinna Euphrosyne Doukaina Kamateran toiseksi vanhin tytär. Heille syntyi viisi lasta: 
Annan kuoleman jälkeen vuonna 1214 Theodoros avioitui Kilikian hallitsija Ruben III:n ja Toronin Isabellan tyttären prinsessa Filippan (1183– ennen 1219) kanssa. Heille syntyi yksi lapsi. Avioliitto mitätöitiin vuonna 1216 nähtävästi siksi, että Filippa ei ollutkaan Leo I:n tytär vaan veljentytär ja Filippa palautettiin sedälleen Armenian kuningas Leo I:lle, joka oli järjestänyt avioliiton.
Theodoroksen kolmas puoliso vuonna 1218/1219 oli Marie de Courtney, Pierre de Courtnayn (k. 1219 alussa?) ja Yolande de Flanders et Hainautin (k. 1219) tytär, joka oli myös Latinalaisen keisarikunnan keisari Robert I:n sisar.
Villeneuve-d’Ascq

Villeneuve d’Ascq on 64 000 asukkaan kaupunki Ranskassa. Kaupunki sijaitsee Lillen ja Roubaixin välissä. Se sijaitsee tärkeiden Pariisiin, Gentiin ja Brysseliin johtavien valtateiden risteyskohdassa. Kaupunki on osa Lillen suurkaupunkialuetta.
Vakinaisten asukkaiden lisäksi kaupungissa on 50 000 opiskelijaa. Siellä on yliopisto École centrale de Lille sekä teknillinen korkeakoulu (Lillen yliopisto 1, ). Sieltä pääsee Lilleen eräänlaisella kumipyörämetrolla, jonka nimi on VAL, "Villeneuve d’Ascq à Lille".
Greatest Hits

Greatest Hits on yleinen englanninkielinen nimi eri yhtyeiden ja artistien kokoelma-albumeille. "Greatest Hits" -albumit sisältävät aikaisemmin julkaistuja ja menestyneitä, tai ylipäätään esittäjän tunnetuimpia kappaleita.
"Greatest Hits" -nimisiä albumeita:
Hel

Hel (myös Hell tai Hella) on skandinaavisessa mytologiassa alamaailman eli Helheimin jumalatar. Hän on Lokin ja Angrboða-jättiläisen nuorin lapsi sekä Fenris-suden ja käärme Jörmungandrin sisar. Hel on vastuussa kulkutaudeista, sairauksista ja katastrofeista.
Kun Odin sai tietää, että Lokilla on lapsia, hän karkotti heidät syrjäisiin paikkoihin. Helin Odin syöksi manalaan ja antoi hänelle tehtäväksi huolehtia kaikista vainajista, jotka olivat kuolleet tauteihin tai vanhuuteen . Helheimin alapuolella sijaitsi Niflheim.
Kristinuskon levitessä Skandinaviaan kristinuskon tuonpuoleinen alamaailma nimettiin Helin mukaan pohjoismaisissa kielissä (ruotsiksi ja norjaksi "helvete", tanskaksi "helvede", islanniksi "helvíti" ja suomeksi "helvetti").
Kuvaus.
Hel kuvataan hyvin kummallisena ja kauhistuttavana hirviönä. Puolet hänen kasvoistaan ovat kauniit katsoa, kuten hänen isänsä Lokin kasvot, kun taas toinen puoli on ruma ja muodoton kuten hänen äidillään. Lantioilta ylöspäin hänen ihonsa on vaaleanpunainen ja elossa, mutta lantiosta alaspäin se on kuollut ja mätänevä. Joissakin yhteyksissä hänet kuvataan puoliksi valkoisena, kuten lumi ja puoliksi mustana, kuten yö.
Helin sali.
Hel rakensi Helheimiin Eljudnir-salinsa, jossa hänellä on mies- ja naispalvelija, Ganglat ja Gonglot, joiden nimet tarkoittavat tervaista. Palvelijat ovat niin hitaita, että kukaan ei pysty kertomaan liikkuvatko he vai eivät. Helin pöydällä on hänen lautasensa, jota kutsutaan Näläksi ja lautasen vieressä on veitsi, jota kutsutaan Nälänhädäksi. Eljudnir-salissa sijaitsee Helin vuode, jota kutsutaan Sairasvuoteeksi ja hänen roikkuvia sänkykoristeitaan kutsutaan ’Kajastavaksi Onnettomuudeksi’.
Balder ja Nanna Helin salissa.
Kun Balder ja hänen vaimonsa Nanna kuolivat, he joutuivat Helin saliin. Yhdeksän päivää myöhemmin Balderin veli Hermod ratsasti Sleipnir-hevosella Helheimiin ja vietti yön veljensä luona. Seuraavana päivänä Hermod tapasi Helin ja ilmaisi tälle jumalien syvän surun, joka johtui Balderin kuolemasta. Hän pyysi Heliä päästämään Balderin takaisin elävien maailmaan. Hel suostuikin tähän sillä ehdolla, että kaikki todella surisivat tätä kaikissa yhdeksässä maailmassa. Hermod palasi takaisin elävien maailmaan ja ilmoitti Jumalille sopimuksesta. Jumalat saivatkin kaikki suremaan yhdeksässä maailmassa, Thokk-jätitärtä lukuun ottamatta, joka oli todellisuudessa valepukuinen Loki. Lokin toimien takia Balder joutuu pysymään Helheimissä Ragnarökiin asti.
Helin viimeinen taistelu.
Hel suorittaa viimeisen taistelunsa ’Jumalien Hämärässä’, kun hän tuo kuolleet ylös Helheimistä liittyäkseen isänsä ja toisten jättiläisten kanssa ragnarökin viimeiseen taisteluun. Toisin kuin Helin veljien Fenris-suden ja Jörmungandr-käärmeen tapauksessa, ei tiedetä, kuinka Hel kohtaa tuhonsa Vigrid-kentällä.