tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Huoltamokasetit

Huoltamokasetit olivat etenkin 1970–1980-luvulla myynnissä olleita C-kasetteja, joilla tunnettujen esittäjien hittikappaleista esittävät coverversioita tuntemattomat, usein jopa nimeämättömät artistit.
Ensimmäisiä alan toimijoita Suomessa oli Jukka Kuoppamäen levy-yhtiö Satsanga vuodesta 1974 alkaen. JP-Musiikki toimi vuosina 1979–1987. Kansainvälisiä esikuvia oli Pickwick-yhtiön Hallmark-levymerkillä vuosina 1968–1985 julkaisema Top of the Pops -sarja.
Jäljitelmä-äänityksistä muusikoille ja laulajille maksettiin kertakorvaukset. Solisteiksi pyrittiin saamaan henkilöitä, joiden ääni muistuttaa tunnettua artistia. Sovitukset olivat usein alkuperäistä yksinkertaisempia. Huoltamokasetteja julkaisivat etenkin pienet tuotantoyhtiöt. Musiikki-Fazer julkaisi tosin Manhattan-halpamerkillään tulkintoja muiden yhtiöiden kappaleista sekä myös omista julkaisuistaan eri solistien esittämiä versioita. 
Kasettien jakelusta vastasivat itsenäiset myyntiedustajat. Kasettien kansikuvissa oli usein vähäpukeisia naisia. Kasetteja saattoi tilata myös haluamillaan kansilla. Esittäjien nimet oli kirjoitettu kasetteihin pienellä, jos ollenkaan. Kokoelmien nimiä olivat "Jokamiehen Laserhitit", "Lomadisco", "Hankirallit" ja "Lomahitit". 
Kansalliskirjasto on tiedottanut digitoivansa vapaakappaleina vuodesta 1981 asti saamansa suomalaiset kasettijulkaisut, myös huoltamokasetit. Rocket Records on julkaissut useita CD-kokoelmia eri levy-yhtiöiden huoltoasemakasettien jäljitelmähiteistä. JP-Musiikin cover-tuotannosta on julkaistu neljän CD:n boksit "Disco City", "Turbo Disco" ja "Super Turbo". Satsangan jäljitelmähittituotannosta on julkaistu neljä 2CD-julkaisua otsikolla "Mitä Suomi soittaa". TopHits-FinnHitsin jäljitelmähiteistä on julkaistu tupla-cd "Helianderin huoltamokasetit".
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 10 000 m

Miesten 10 000 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta 2021. 10 000 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
10 000 metrin juoksuun osallistuu 27 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 27.28,00. Jos 27 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
10 000 metrillä ei ole erillistä karsintakierrosta. Loppukilpailu juostaan 30. heinäkuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 1. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 10 000 m

Naisten 10 000 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 7. elokuuta 2021. 10 000 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
5 000 metrin juoksuun osallistuu 27 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 31.25,00. Jos 27 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
10 000 metrillä ei ole erillistä karsintakierrosta. Loppukilpailu juostaan 7. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 7. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 3 000 m estejuoksu

Naisten 3 000 metrin estejuoksu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 1.–4. elokuuta 2021. Estejuoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
3 000 metrin estejuoksuun osallistuu 45 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 9.30,00. Jos 45 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 1. elokuuta. Loppukilpailu juostaan 4. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 4. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 3 000 m estejuoksu

Miesten 3 000 metrin estejuoksu Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 2. elokuuta 2021. Estejuoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
3 000 metrin estejuoksuun osallistuu 45 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saavat osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 8.22,00. Jos karsintarajan rikkoneiden yhteismäärä ei lopulta ole 45 urheilijaa huomioiden maarajoitteet, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 30. heinäkuuta. Loppukilpailu juostaan 2. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 4. elokuuta.
Määttälän koulu

Määttälän koulu on Kuusamosta noin 28 kilometrin päässä sijaitseva, nykyisin lakkautettu alakoulu. Koulu tarjosi 1-6 luokkalaisille perusopetusta. 
Koulun koulunjohtaja oli Elina Määttä.
Haureuden valtatiel

Haureuden valtatiel on suomalaislaulaja Mira Luodin 13. syyskuuta 2019 julkaistu toinen studioalbumi sooloartistina.
Kappaleet.
Albumin neljällä kappaleella mukana ollut Pyry Pohjanpalo on Jori Sjöroosin salanimi.
Pallelude

Pallelude ("Coreus marginatus") on luteiden ("Heteroptera") alalahkoon kuuluva palleludelaji. Pallelude on 12–14 mm pitkä ja rakenteeltaan litteä sekä leveä lude. Lajin tuntosarvien kärkijaoke on tumma. Pallelude on väritykseltään tummanruskea. Palleluteen ravintokasveja ovat tatarkasvit, asterit, ruusut ja vadelma, joista se imee kasvunesteitä. Kasvunesteiden imennät ovat harvoin haitallisia kasveille. Palleluteen imemiin vadelmiin jää paha maku. Laji pyydystää myös hyönteisiä. Pallelude talvehtii aikuisena.
Pallelude on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Palleludetta esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa.
480p

480p on lyhenne, joka viittaa ryhmään näytön kuvatarkkuuksia. Kirjain p tarkoittaa peräkkäispyyhkäisyä eli lomittamatonta kuvaa. 480 kertoo pystysuuntaisen kuvatarkkuuden olevan 480 kuvapistettä; vaakasuuntainen kuvatarkkuus on yleensä 640 kuvapistettä 4:3-kuvasuhteella (480 × 4/3 = 640 tai 854 kuvapistettä tai hieman vähemmän (mod16-yhteensopiva 848) 16:9-kuvasuhteella (480 × ​16⁄9 = 853,3). Kuvapisteiden määrän on oltava kokonaisluku, ja se pyöristetään laajakuva VGA-näytöissä yleensä 854 kuvapisteeseen, jolla taataan koko kuvan mahtuminen näytölle. Kuvat näytetään lomittamattomina vastakohtana 480i:n lomitetulle kuvalle. 480p-kuvatarkkuutta käytettiin monissa ensimmäisissä plasmatelevisioissa. Vakiopiirto on aina ollut 4:3-kuvasuhteella 640 × 480 kuvapistettä. 
PAL-alueilla, kuten Euroopassa ja Australiassa, pystysuuntainen kuvatarkkuus on 576 kuvapistettä ja kuvataajuus 25 kuvaa sekunnissa (50 lomitettua kuvaa sekunnissa).
480p24 ja 480p30.
ATCS:n digitaalitelevisiostandardi määrittelee 480p:n peräkkäispyyhkäisyä käyttäväksi eli lomittamattomaksi kuvaksi 640×480p kuvatarkkuudella ja 24:n, 30:n tai 60:n hertsin kuvataajuudella. 
Sekä 480p24 että 480p30 ovat yleisempiä maissa, joissa käytetään tai on käytetty lomittamatonta NTSC-järjestelmää, kuten Pohjois-Amerikassa ja Japanissa (nämä lähetysmuodot ovat kuitenkin yhteensopivia järjestelmän kanssa, kun niitä käytetään lomittamattoman elokuvasisällön lähettämiseen).
Kuorikoski

Kuorikoski on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Georg Korte

Georg Engelbert Korte, sukunimi vuoteen 1897 "Karlsson" (4. lokakuuta 1879 Turku – 1954) oli suomalainen eläinlääkäri ja eläinlääkintöasessori.
Kortteen vanhemmat olivat konemestari Edvard Engelbert Karlsson ja Johanna Wilhelmina Stenvall. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta vuonna 1900 ja valmistui eläinlääketieteen kandidaatiksi 1903 ja eläinlääketieteen tohtoriksi 1905 Hannoverin eläinlääkärikorkeakoulusta. 
Korte oli Kemiön ym. kuntien vt. kunnaneläinlääkärinä 1906–1908 ja vakinaisena kunnaneläinlääkärinä 1908–1910. Hän oli sitten Tampereen kaupungin teurastamon ja lihantarkastamon johtajana 1910–1919. Korte oli osallistunut Tampereen teurastamon suunnitteluun ja laitos oli valmistuessaan Suomen nykyaikaisin alallaan. Tämän jälkeen Korte oli Suomen Karjakeskuskunnassa teknillisenä johtajana 1919–1943 ja johtokunnan jäsenenä 1922–1943, lääkintöhallituksen eläinlääkintöosaston asessorin apulaisena 1922–1928 sekä maatalousministeriön eläinlääkintöosaston ylimääräisenä eläinlääkärinä vuodesta 1943 ja Valtion lihantarkastamon vt. johtajana 1948–1949. Eläinlääkintöasessori hänestä tuli 1941.
Korte oli 1913 lihantarkastusta Suomessa yhtenäistäneen komitean puheenjohtajana ja myöhemmin hän oli valmistelemassa lihantarkastusta koskevaa lainsäädäntöä. Korte oli Suomen eläinlääkäriyhdistyksen sihteerinä 1922–1925, varapuheenjohtajana 1926 ja puheenjohtajana 1929–1930. Hänestä tuli yhdistyksen kunniajäsen 1940. 
Korte oli naimisissa vuodesta 1908 Ellen Augusta Danielssonin kanssa.
Tathagata Roy

Tathagata Roy (s. 14. syyskuuta 1945) on intialainen poliitikko, joka toimi Meghalayan kuvernöörinä vuosina 2018–2020. Hän oli myös Tripuran (2015–2018) ja Arunachal Pradeshin kuvernööri (2016). Toimittuaan viisi vuotta kuvernöörinä Meghalayassa ja Tripurassa Roy vapautettiin tehtävästä ja hänen seuraajaksensa Meghalayaan nimitettiin Satya Pal Malik.
Roy on hindunationalistisen Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestön jäsen vuodesta 1986, Intian kansanpuolueeseen hän liittyi 1990. Vuosina 2002–2006 hän sai tehtäväkseen johtaa kansanpuoluetta Länsi-Bengalin osavaltiossa. RSS:n jäsenyyden aikana hän ystävystyi Narendra Modin kanssa. Kun vuonna 2002 Gujaratin väkivaltaisuudet alkoivat, hän oli ensimmäisiä tuolloin Gujaratin pääministerinä toimineen Modin puolustajia. 
Roy on työskennellyt rakennussuunnittelijana ja osallistunut Kalkutan metron suunnitteluun. Myöhemmin hän siirtyi Kalkutassa sijaitsevan Jadavpur Universityn professoriksi ja toimi perustamansa rakennusteknillisen laitoksen johdossa. Hän on kirjoittanut viisi kirjaa englanniksi ja bengaliksi.
Roy tunnetaan aktiivisena sosiaalisen median käyttäjänä, jonka radikaalit näkemykset ovat herättäneet useita kohuja. 
Perhe- ja yksityiselämä.
Roy syntyi bengalilaiseen sukuun Kalkutassa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi Yhdysvalloissa asuvaa tytärtä. Hänen veljensä Saugata Roy on All India Trinamool Congress -puolueessa vaikuttava poliitikko ja Intian parlamentin jäsen.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten maraton

Naisten maraton Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 7. elokuuta 2021. Maraton kilpaillaan Uuden kansallisen stadionin läheisyydessä.
Karsinnat.
Maratoniin osallistuu 80 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2000 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 2.20.30. Jos 80 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten maraton

Miesten maraton Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpailtiin 8. elokuuta 2021. Maraton juostiin kisakaupunki Tokion sijasta Sapporossa ylenpalttisen helteen välttämiseksi.
Karsinnat.
Maratoniin osallistui 106 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan sai osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan sai osallistua vain vuonna 2000 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja oli 2.11.30. Jos 80 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistiin 1. heinäkuuta 2021.
Mauna Kean observatoriot

Mauna Kean observatoriot ovat joukko tähtitieteellisiä havaintoasemia, jotka sijaitsevat Havaijin pääsaarella, Mauna Kea -vuoren rinteillä. Paikka on ihanteellinen avaruuden havainnointiin, koska se sijaitsee lähellä päiväntasaajaa, ilma on kuivaa ja taivas on pimeä. Vuonna 2014 siellä toimi 12 laitosta. Laitteistoihin kuuluvat Havaijin yliopiston 2,2-metrinen teleskooppi, Nasan kolmemetrinen infrapunateleskooppi, Kanadan, Ranskan ja Havaijin yhteinen 3,6 metrin teleskooppi, brittien 3,8-metrinen ja Subarun yli yhdeksänmetrinen teleskooppi.
Alueelle on suunniteltu todella isoja teleskooppeja, mutta paikalliset asukkaat vastustavat niiden rakentamista, sillä ne vahingoittaisivat perinteisiä pyhiä paikkoja.
Nagu IF

Nagu IF tai Nagu idrottsförening "(NIF)" on urheiluseura Nauvossa, Suomessa. Seuran toimintaan kuuluu jalkapallo, yleisurheilu, voimistelu, salibandy, lentopallo ja suunnistus. Seuran lempinimi on Niffen. 
Nagu idrottsföreningin menestyksekkäin tällä hetkellä aktiivinen urheilija on kestävyysjuoksija Anne-Mari Hyryläinen, joka on osallistunut moniin kansainvälisiin kisoihin, muun muassa Dohan MM-kisojen maratonjuoksuun 2019. Hyryläinen nimettiin 2017 vuoden Niffeniläiseksi (Årets Niffare). 
Urheiluseura Nagu IF järjestää joka vuosi, perinteisesti heinäkuun ensimmäisenä lauantaina juoksukilpailun "Möviken runt" (11 km). Kisaan voi osallistua sekä harrastajaluokassa (ilman ajanottoa) että kilpailuluokassa. Yksitoistavuotiaille ja nuoremmille järjestetään MiniMöviken-juoksu.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 200 m

Miesten 200 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 29. syyskuuta – 1. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kolme nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 1. lokakuuta 2019 kello 22.40.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 200 m

Naisten 200 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 30. syyskuuta – 2. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 2. lokakuuta 2019 kello 22.35.
Paulo Londra

Paulo Ezequiel Londra Farías eli Paulo Londra (s. 12. huhtikuuta 1998 Córdoba, Argentiina) on argentiinalainen rap-artisti, laulaja-lauluntekijä ja muusikko.
Elämäkerta.
Paulo Londran musiikkiura alkoi tammikuussa 2017 hänen julkaistessaan ensimmäisen singlensä "Relax", joka muutaman kuukauden kuluttua nousi vuoden argentiinalaiseksi hittiksi.
Vuonna 2019 muusikko Ed Sheeran teki yhteistyössä Paulo Londran kanssa kappaleen ​​"Nothing on you", joka julkaistiin huhtikuussa Sheeranin uudella albumilla "No.6 Collaborations Project".
Kurt Lundquist

Kurt Anders Valdemar Lundquist (27. marraskuuta 1925 Kila – 12. heinäkuuta 2011 Simrishamn) oli ruotsalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Lundquist voitti 4×400 metrin viestijuoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948. Hän osallistui Lontoossa myös 400 metrin juoksuun. Lundquist voitti urallaan yhden Ruotsin mestaruuden, 200 metrillä, vuonna 1947.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 400 m

Miesten 400 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 1.–4. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Emil Taipale

Adolf Emil Taipale (4. lokakuuta 1869 Jyväskylä – 27. syyskuuta 1945) oli suomalainen musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja.
Taipaleen vanhemmat olivat kauppias Adolf Taipale ja Karoliina Vilhelmiina Sonel. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1892 ja opiskeli filharmoonisen seuran orkesterikoulussa.
Taipale oli laulunopettajana Porin kansakouluissa 1893–1905 ja Satakunta-lehden toimittajana 1893–1899. Hän oli Rauman opettajaseminaarissa musiikin kollegana 1901–1902 ja Kajaanin opettajaseminaarissa musiikin kollegana 1905–1913 ja musiikin lehtorina 1913–1937. Taipale oli laulunopettajana Porin ruotsalaisessa yhteiskoulussa 1900–1905, Kajaanin yhteiskoulussa 1905–1910 ja Seppälän maamieskoulussa 1910–1913. Hän oli Kainuun suojeluskuntapiirin piirikapellimestarina 1928–1944, Kajaanin sotilasalueen kansliapäällikkönä 1918 ja Kajaanin suojeluskunnan esikunnan jäsenenä ja kansliapäällikkönä 1918–1931.
Taipale toimi kuorojen ja soittokuntien johtajana eri puolilla Suomea. Hän toimi myös urkurina ja toimitti useita laulukokoelmia.
Adolf Emil Taipale oli naimisissa 1902–1944 Emmy Maria Mathilda Lagergrenin 8k. 1944) kanssa.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 400 m

Naisten 400 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 30. syyskuuta – 3. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 3. lokakuuta kello 23.50.
Anthony Zambrano

Anthony José Zambrano (s. 17. tammikuuta 1998) on kolumbialainen pikajuoksija. Hän saavutti 400 metrin juoksussa hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019 Etelä-Amerikan ennätysajalla 44,15. Aiemmin samana vuonna hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa ja ylsi kahteen kultamitaliin myös Pan-Amerikan kisoissa. Edellisvuonna hän voitti kolme Etelä-Amerikan mestaruutta. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui 400 metrillä kuudenneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän kilpaili 4 × 400 m viestijuoksussa.
Zambrano alitti 400 metrillä 46 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 2016. Yhden heikomman vuoden jälkeen hän paransi ennätyksekseen 45,19 vuonna 2018. Kesäkuussa 2019 Sveitsin La Chaux-de-Fondsissa hän juoksi ensi kerran alle 45 sekunnin ajallaan 44,68. Pan-Amerikan kisoissa elokuussa Perun Limassa hän juoksi loppukilpailussa ajan 44,83. Dohan MM-kilpailuissa lokakuussa hän paransi välierissä ennätyksekseen 44,55 ja juoksi loppukilpailussa vielä nopeammin aikaan 44,15.
Zambrano saavutti vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hopeaa 400 metrillä ajalla 44,08. Välierissä hän oli juossut Etelä-Amerikan ennätyksen 43,93. Hän voitti 2023 Etelä-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ja 4 × 400 metrin sekaviestissä. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hänet hylättiin 400 metrin alkueräjuoksussa. Pariisin olympialaisissa 2024 hän ei osallistunut keräilyeräjuoksuun.
Kaavaeditori

Kaavaeditori on tietokoneohjelma matemaattisen kaavan muokkaamiseen.
Kaavaeditorilla on tyypillisesti kaksi pääasiallista tehtävää:
Kaavat voidaan tyypillisesti esittää merkintäkielen avulla kuten MathML ja TeX tai ne voidaan syöttää graafisen käyttöliittymän avulla tai tietokoneen tuottamina ohjelmistoista kuten Mathematica.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 800 m

Miesten 800 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 28. syyskuuta – 1. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien kolme parasta (Q) ja seuraavat kuusi nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 1. lokakuuta kello 22.14.
Lars-Erik Wolfbrandt

Lars-Erik Ragnar Wolfbrandt (8. joulukuuta 1928 Forshem – 23. maaliskuuta 1991 Örebro) oli ruotsalainen pika- ja keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Wolfbrandt voitti 4×400 metrin viestijuoksussa olympiapronssia Lontoossa 1948. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaissa 1952 4×400 metrin viestijuoksussa, 400 metrillä ja 800 metrillä joista jälkimmäisessä sijoittui kahdeksanneksi. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Wolfbrandt voitti pronssia 400 metrillä ja 4×400 metrin viestissä. Ruotsin-mestaruuskilpailuista Wolfbrandt voitti kolme mestaruutta 400 metrillä ja kaksi mestaruutta 200 metrillä.
Seitsemän miestä jäljellä

Seitsemän miestä jäljellä () on vuonna 1956 valmistunut yhdysvaltalainen lännenelokuva, jonka on ohjannut Budd Boetticher. Elokuvan pääosissa esiintyvät Randolph Scott, Gail Russell ja Lee Marvin. Elokuvan on käsikirjoittanut Burt Kennedy ja sen on tuottanut John Waynen tuotantoyhtiö Batjac Productions. 
Keskisuomalaisen elokuva-arvostelun mukaan "Seitsemän miestä jäljellä" "oli ensimmäisiä lännenelokuvia, jotka asettivat tyylilajin perinteet kyseenalaiseksi sen omaa kuvastoa käyttäen". 
Juoni.
Entinen sheriffi Ben Stride (Randolph Scott) ajaa takaa seitsemää miestä, jotka ovat ryöstäneet Silver Springin asemalta 20 000 dollaria ja tappaneet ryöstön yhteydessä hänen vaimonsa. Stride lähtee jahtaamaan murhanhimoisia rikollisia. Jäljitysmatka vie erämaan halki Kansasista kohti Kaliforniaa. Matkallaan Stride kohtaa vaikeuksien keskellä olevan, Kaliforniaan suuntaavan uudisraivaajapariskunnan (Walter Reed ja Gail Russell) sekä vanhan vihollisensa Mastersin (Lee Marvin) ja tämän apulaisen Cleten (Don Barry). Tapahtumat saavat yllättäviä käänteitä, petokset kietoutuvat toisiinsa ja kaikki päättyy veriseen yhteenottoon, jossa kaikki ovat tulilinjalla. Scott nähdään itselleen ominaisessa roolissa stoalaisen jäyhänä lännensankarina. Scottin ja Russelin välillä voi aistia myös orastavaa romanssia.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 5 000 m

Miesten 5 000 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 27.–30. syyskuuta.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien viisi parasta (Q) ja seuraavat viisi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 30. syyskuuta kello 21.20.
Fred Warngård

Oskar Alfred Daniel ”Fred” Warngård (9. toukokuuta 1907 Vellige – 23. toukokuuta 1950 Lund) oli ruotsalainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Warngård saavutti olympiapronssia Berliinissä 1936 isäntämaa Saksan vietyä kilpailussa kaksoisvoiton. Warngårdin tulos 54,83 metriä oli lähes kolme metriä parempi kuin neljänneksi sijoittuneella Suomen Gustaf Koutosella. Warngård voitti urallaan neljä Ruotsin mestaruutta: kaksi moukarinheitossa ja kaksi painonheitossa.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten 400 m aj

Miesten 400 metrin aitajuoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 27.–30. syyskuuta.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien neljä parasta (Q) ja seuraavat neljä nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 30. syyskuuta kello 22.41.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 400 m aj

Naisten 400 metrin aitajuoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 1.–4. lokakuuta.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Alkuerät.
Erien neljä parasta (Q) ja seuraavat neljä nopeinta (q) etenivät välieriin.
Välierät.
Erien kaksi parasta (Q) ja seuraavat kaksi nopeinta (q) etenivät loppukilpailuun.
Stefano Scodanibbio

Stefano Scodanibbio (18. kesäkuuta 1956 Macerata, Italia – 8. tammikuuta 2012 Cuernavaca, Meksiko) oli italialainen kontrabasisti ja säveltäjä. Hän tuli 1980–1990-luvuilla tunnetuksi yhtenä kontrabasson renessanssin toteuttajista. Hän soitti eri maiden suurilla festivaaleilla teoksia, joita sävelsivät juuri häntä varten muiden muassa Sylvano Bussotti, Franco Donatoni, Julio Estrada, Brian Ferneyhough, Fred Frith, Vinko Globokar, Salvatore Sciarrino ja Iannis Xenakis. Scodanibbio teki pitkäaikaista yhteistyötä myös Luigi Nonon ja Giacinto Scelsin kanssa.
Scodanibbio kehitti uusia tekniikoita, jotka laajensivat kontrabasson sointiväriä ja äänialaa. Vuonna 1987 hän soitti esiintymisessään Roomassa taukoamatta neljän tunnin ajan 28 teosta 25:ltä säveltäjältä. Hän esiintyi usein duona kumppaneinaan Rohan de Saram ja Markus Stockhausen. Scodanibbio piti mestarikursseja mmonissa oppilaitoksissa ja opetti kontrabassonsoittoa vuonna 1996 Darmstadtin kesäkursseilla.
Säveltäjänä Scodanibbio teki kymmeniä teoksia ensisijaisesti jousisoittimille. Näihin kuuluvat "Sei studi" kontrabassolle, kolme jousikvartettoa, "Concertale" kontrabassolle, jousille ja lyömäsoittimille sekä kuusi duokappaletta kaikille mahdollisille neljän pääasiallisen jousisoittimen yhdistelmille. Hänen musiikkiteatterityönsä "Il cielo sulla terra" kantaesitettiin kesällä 2006. Scodanibbio oli teoksillaan neljästi edustettuna ISCM World Music Days -tapahtumassa. Kesäkuussa 2004 hän kantaesitti Luciano Berion sellolle säveltämästä "Sequenzasta" itse tekemänsä kontrabassoversion. 
Scodanibbio oli aktiivinen teatteri- ja tanssipiireissä. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kirjailijoita, koreografeja ja tanssijoita olivat muiden muassa Rodrigo García, Virgilio Sieni, Hervé Diasnas ja Patricia Kuypers. Erityisen tärkeässä asemassa hänen urallaan olivat myös yhteistyösuhteet Terry Rileyn ja Edoardo Sanguinetin kanssa. Vuonna 1983 Scodanibbio perusti Rassegna di Nuova Musica -festivaalin, joka on järjestetty vuosittain Maceratassa, Italiassa. Hän perusti kontrabasisti, säveltäjä Daniele Roccaton kanssa Ludus Gravis -kontrabassoyhtyeen.
Scodanibbio kuoli 55-vuotiaana sairastettuaan motoneuronitautia.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – naisten 20 km kävely

Naisten 20 kilometrin kävely yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Dohassa, Qatarissa 29. syyskuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Loppukilpailu alkoi kello 23.59.
Luhtasarannoki

Luhtasarannoki ("Anthracoidea subinclusa") on pullakkonokien ("Anthracoidea") sukuun kuuluva nokisienilaji, joka voi loisia usealla eri saralajilla. Luhtasarannoen tunnetaan loisineen ainakin 22 eri saralajilla. Näiden lajien joukossa on monia Suomessakin esiintyviä saralajeja, kuten vienansara ("Carex atherodes"), kiiltosara ("Carex saxatilis"), luhtasara ("Carex vesicaria"), pullosara ("Carex rostrata") ja kaislasara ("Carex rhynchophysa").
Luhtasarannokea tavataan lähes koko Euroopassa, Aasiassa Venäjällä, Georgiassa, Azerbaidžanissa, Kazakstanissa, Uzbekistanissa, Tadžikistanissa, Kiinassa ja Japanissa, Pohjois-Amerikassa Kanadassa ja Yhdysvalloissa sekä Etelä-Amerikassa Argentiinassa ja Uruguayssa.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten korkeushyppy

Miesten korkeushyppy yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 1.–4. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 2,31 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 4. lokakuuta 2019 kello 20.15.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2019 – miesten seiväshyppy

Miesten seiväshyppy yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 järjestettiin Khalifa International Stadiumilla 28. syyskuuta – 1. lokakuuta 2019.
"Kaikki ajat paikallista aikaa (UTC+3)."
Tulokset.
Karsinta.
Karsinnasta loppukilpailuun eteni tuloksella 5,75 (Q) tai selviytymällä 12 parhaan joukkoon (q).
Loppukilpailu.
Loppukilpailu järjestettiin 1. lokakuuta kello 20.06.
Kaetlyn Osmond

Kaetlyn Osmond (s. 5. joulukuuta 1995 Marystown, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen taitoluistelija. Hän ilmoitti kilpauransa päättymisestä toukokuussa 2019 oltuaan kilpailematta koko edelliskauden. Osmond voitti urallaan muun muassa joukkuekilpailun olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 ja yksinluistelun maailmanmestaruuden Milanossa samana vuonna.
Ura.
Osmond alkoi luistella kaksivuotiaana. Ollessaan kahdeksanvuotias hän muutti perheensä kanssa synnyinpaikkakunnaltaan Marystownista Montrealiin, jossa häntä ja hänen siskoaan Natashaa valmensi Josée Picard. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti Edmontoniin, jossa valmentajaksi tuli Ravi Walia. Osmond alkoi kilpailla aikuisten sarjassa kaudella 2011–2012 ja voitti heti Kanadan-mestaruuspronssia. Edellisvuonna hän oli sijoittunut junioreiden mestaruuskilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 2012 hän osallistui junioreiden maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa sijoittui kymmenenneksi.
Kaudella 2012–2013 Osmond saavutti ensimmäisen Kanadan-mestaruutensa ja kilpaili ensimmäisen kerran kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän sijoittui tuolloin neljän maanosan mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi. Kaudella 2013–2014 hän voitti toisen peräkkäisen Kanadan-mestaruutensa ja kilpaili ensimmäisissä talviolympialaisissaan. Osmond sijoittui Sotšin olympialaisten yksinluistelussa kolmanneksitoista. Lisäksi hän kuului Kanadan hopeaa voittaneeseen joukkuekilpailujoukkueeseen. Saitaman maailmanmestaruuskilpailuissa myöhemmin samana vuonna hän sijoittui yhdenneksitoista.
Kausi 2014–2015 jäi Osmondilta kokonaan väliin loukkaantumisen vuoksi. Hän mursi oikean jalan pohjeluunsa kaaduttuaan harjoituksissa syyskuussa. Hän palasi kilpajäille kaudella 2015–2016. Osmond sijoittui tuolloin Kanadan-mestaruuskilpailuissa pronssille, eikä päässyt edustamaan maataan maailmanmestaruuskilpailuihin. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hän oli kuudes. 
Kaudella 2016–2017 Osmond voitti ensimmäisen arvokilpailumitalinsa yksinluistelussa, hopeaa Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänen maannaisensa Gabrielle Daleman sijoittui samassa kilpailussa pronssille. Osmond voitti kaudella myös kolmannen Kanadan-mestaruutensa ja sijoittui neljän maanosan mestaruuskilpailuissa neljänneksi. 
Kausi 2017–2018 oli Osmondin uran paras. Hän saavutti kaksi henkilökohtaista arvokilpailumitalia, kultaa Milanon maailmanmestaruuskilpailuissa ja pronssia Pyeongchangin olympialaisissa. Maailmanmestaruus oli Kanadan ensimmäinen naisten yksinluistelussa sitten vuoden 1973, jolloin mestaruuden voitti Karen Magnussen. Pyeongchangissa Osmond oli lisäksi osa Kanadan kultaa voittanutta joukkuekilpailujoukkuetta. Hän luisteli joukkuekilpailussa naisten lyhytohjelman.
Kauden 2018–2019 Osmond oli poissa kilpajäiltä ja oli sen sijaan mukana kiertävissä luistelunäytöksissä. Kilpailutauosta tuli lopulta pysyvä, hän ilmoitti kilpauransa päättymisestä toukokuussa 2019.
Ernst Therman

Ernst Arnold Therman (16. syyskuuta 1869 Kuopio – 1. heinäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen ylilääkäri ja lääkintöneuvos.
Ura.
Therman pääsi ylioppilaaksi 1887 Kuopion lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892, filosofian maisteriksi 1897, lääketieteen kandidaatiksi 1895, lääketieteen lisensiaatiksi 1899 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1907. Therman teki opintomatkoja Keski-Eurooppaan ja Ruotsiin 1902–1903, Saksaan 1911 sekä Tanskaan ja Ruotsiin 1932.
Therman oli Niuvanniemen keskuslaitoksen alilääkärinä 1899–1905, Lapinlahden keskuslaitoksen alilääkärinä 1905–1914, Pitkäniemen keskuslaitoksen ylilääkärinä 1914–1918, lääkintöhallituksen mielisairaanhoito-osaston lääkintöneuvoksena 1918–1936 sekä Veikkolan parantolan lääkärinä vuodesta 1930 alkaen. Therman siirtyi täysinpalvelleena eläkkeelle 1936. Hän oli Suomen psykiatrisen yhdistyksen puheenjohtajana 1922–1925, Sielunterveysseuran puheenjohtajana 1932–1936 ja Hildur Brummer – Christian Sibelius -säätiön valtuuskunnan puheenjohtajana vuodesta 1935 alkaen. Therman oli Duodecim-seuran julkaiseman "Suomen Terveydenhoitolehden" toimituksen jäsenenä, ja lehdessä julkaistiin myös hänen kirjoittamiaan artikkeleita. Therman oli Duodecimin kirjastonhoitajana 1895–1898, sihteerinä 1895–1896 ja rahastonhoitajana 1906–19l4. Suomen Psykiatris-neurologisen Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä Therman oli 1913–1922 ja puheenjohtajana 1922–1925. 
Yksityiselämä.
Ernst Thermanin vanhemmat olivat Kuopion yläalkeiskoulun rehtori ja matematiikan kollega Karl Arnold Therman (1823–1900) ja Jenny Vilhelmina Wenell. Ernst Therman oli naimisissa vuodesta 1898 Jenny Maria Viikin (k. 1948) kanssa. Eeva Therman-Patau oli heidän tyttärensä.
Clan Macfarlane (fregatti)

Clan Macfarlane oli suomalainen kolmimastoinen rautafregatti joka oli rakennettu 1881. Laivan omisti viipurilainen Laivaosakeyhtiö Sampo 1910-1913. Fregatti muutettiin 1913 proomuksi sen mentettyä myrskyssä rikinsä. 
Fregatti Clan Macfarlanen rakensi Russell &amp; Co. Greenockissa Skotlannissa 1881 glasgowlaiselle Thomas Dunlopille alun perin Itä-Intian liikenteeseen. Laivan vetoisuus oli 1 540 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 2 400 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 75,3 metriä, leveys 11,58 metriä ja syväys 7,0 metriä. 
Suomeen fregatti ostettiin Ernst Robergilta Göteborgista vuonna 1910. Laiva oli nikkelimalmilastissa matkalla Uuden-Kaledonian Bouemboutista Hampuriin, kun se menetti rikinsä myrskyssä 20. elokuuta 1913. Laiva pääsi hätärikin turvin Uuden-Seelannin Aucklandiin jossa se todettiin purjehduskelvottomaksi. Lastin purkamisen jälkeen fregatti myytiin ranskalaiselle yhtiölle Nouméaan ja se muutettiin proomuksi nimellä Pey Berland. Proomu upposi hirmumyrskyssä maaliskuussa 1934.
Yxpila

Yxpila oli suomalainen nelimastoinen puinen kuunari, joka oli rakennettu 1920. Laivan omistivat kokkolalaiset Gamlakarleby Rederi Ab ja Gamlakarleby Fartygs Ab vuoteen 1924 saakka, sen jälkeen raumalaiset laivanvarustajat 1924–1942 ja viimeksi helsinkiläiset Meriliito Oy ja Varustamo Munkkiniemen Laiva Oy 1942–1952. Kuunari jätettiin sitten hylyksi Paraisten Stormälön merivartioaseman rantaan. Yxpila oli viimeinen Atlantilla purjehtinut suomalainen rahtipurjelaiva.
Kuunari rakennettiin punahongasta Gamlakarleby Aktiebolagetin telakalla Kokkolassa 1919–1920 Herman Hillen johdolla. Laivan oli suunnitellut insinööri Gösta Kyntzell. Laivan vetoisuus oli 635 bruttorekisteritonnia ja kantavuus 1 050 kuollutpainotonnia. Laivan pituus oli 59,25 metriä, leveys 10,52 metriä ja syväys 4,80 metriä. Hyvänä purjehtijana kuunari saattoi saavuttaa jopa 20 solmun nopeuden.
Kuunari Yxpila liikennöi pääasiassa Itämeren ja Pohjanmeren satamiin, ja se kuljetti pääasiassa puutavaralasteja Englantiin, Tanskaan ja Saksaan. Se oli vähällä tuhoutua hirmumyrskyssä Biskajanlahdella tammikuussa 1925, kun se oli pikilastissa matkalla Liverpoolista Cadiziin. Vuonna 1927 kuunari ajautui suunnistusvirheen takia Gotlannin rannikkolla rantakiviin, ja se tuotiin Uudenkaupungin telakalle korjattavaksi. Toisen maailmansodan alkaessa 1939 Yxpila oli viemässä puutavaralastia Englantiin, ja se joutui palaamaan Suomeen kiertämällä Irlannin ja Skotlannin ympäri. Kotimatka kesti 39 päivää. Yxpila poistettiin laivarekisteristä 1943, ja Ensio Stenius hinasi kuunarin Helsinkiin muuttaakseen sen museolaivaksi. Hanke kuitenkin kariutui Steniuksen kuoltua yllättäen. Yxpilan takila vaurioitui 1948 Itämerellä, minkä jälkeen se oli riisuttuna Ruissalon selällä. Kuunari romutettiin Paraisilla talvella 1952–1953. Purettavaksi kelpaamaton hylky jätettiin Paraisten Stormälön merivartioaseman rantaan. 
Aukusti Pulli on rakentanut kuunari Yxpilan pienoismallin, jonka pituus on 200 senttimetriä ja korkeus 125 senttimetriä. Kuunarin sisarlaiva oli uusikaupunkilainen kuunari Baltic.
Risto Pyysalo

Risto Paavo Pyysalo (12. lokakuuta 1915 Vehmaa – 23. lokakuuta 2010 Järvenpää) oli suomalainen pappi, joka toimi opettajana ja koulunjohtaja ja julkaisi tutkimuksia herätysliikkeistä ja uskonnollisuuden heräämisestä. 
Henkilöhistoria.
Risto Pyysalon vanhemmat olivat opettaja, talousjohtaja Paavo Pyysalo ja Augusta Järvinen ja puoliso vuodesta 1945 Hilla Maria Kaipainen. Pyysalo tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti teologian erotutkinnon 1939. Kasvatustieteiden kandidaatiksi hän valmistui 1953, teologian kandidaatiksi 1953 ja teologian lisensiaatiksi 1957. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1964. Pyysalo oli Oulun kansalaisopiston perustaja ja johtaja 1946–1949, Tuiran keskikoulun perustaja ja rehtori Oulussa hän oli 1947–1949, Jyväskylän maaseurakunnan kappalainen 1949–1965, Kilpisen oppikoulun vanhempi lehtori 1965–1966 ja lehtori Jyväskylän yliopiston opettajankoulutuslaitoksella 1966–1978. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1948–1949. Pyysalo oli myös yleisen teologian dosentti Jyväskylän yliopistossa ja käytännöllisen teologian dosentti Helsingin yliopistossa.
Beatrice Chepkoech

Beatrice Chepkoech Sitonik (s. 6. heinäkuuta 1991 Kabarnet, Baringo, Kenia) on kenialainen 3 000 metrin estejuoksun maailmanmestari ja maailmanennätyksen haltija. Hän on menestynyt myös 1 500 metrin juoksussa.
Chepkoech saavutti Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015 pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.19,16. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi. Maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 Kampalassa hän voitti kultaa sekaviestissä. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui estejuoksussa neljänneksi, vaikka oli yhdellä kierroksella unohtaa vesiesteen, minkä seurauksena joutui juoksemaan ylimääräistä matkaa. Lisäksi hän kaatui kilpailun aikana.
Chepkoech paransi Kenian 1 500 metrin halliennätystä helmikuussa 2018 kahdesti juostuaan Düsseldorfissa ajan 4.04,21 ja Glasgow'ssa 4.02,21. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Hän saavutti samalla matkalla hopeaa Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa ajalla 4.03,39.
Chepkoech juoksi 3 000 metrin estejuoksun maailmanennätyksen 8.44,32 Monacossa 20. heinäkuussa 2018. Hän paransi Ruth Jebetin nimissä ollutta entistä maailmanennätystä 8.52,78 yli kahdeksan sekuntia. Hän voitti samana kesänä 3 000 metrin estejuoksun Afrikan-mestaruuden Asabassa ajalla 8.59,88. Lisäksi hän voitti estejuoksun maanosien cupissa.
Chepkoech sijoittui seitsemänneksi Århusin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2019. Joukkuekilpailussa Kenia sai hopeaa. Hän voitti samana vuonna 3 000 metrin estejuoksun maailmanmestaruuden Dohassa ajalla 8.57,84. Hän teki 1 500 metrin sisäratojen Kenian ennätyksen 4.02,09 Düseldorfissa helmikuussa 2020.
Chepkoech juoksi viiden kilometrin tiejuoksun maailmanennätyksen 14.43 Monacossa 14. helmikuuta 2021. Samana vuonna järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa seitsemänneksi. Hän saavutti Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hopeaa 3 000 metrin esteissä ajalla 8.58,98. Hän juoksi 2 000 metrin estejuoksun Afrikan ennätyksen 5.47,42 Zagrebissa syyskuussa 2023. Hän juoksi 1 500 metrin sisäratojen Kenian ennätyksen 4.01,17 Toruńissa helmikuussa 2024. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen MM-kilpailuissa 2024 pronssia 3 000 metrillä Kenian halliennätyksellä 8.22,68. Myöhemmin samassa kuussa hän voitti Accran Afrikan kisoissa kultaa 3 000 metrin estejuoksussa ja oli neljäs 5 000 metrillä. Pariisin olympialaisissa hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Sisäradat.
ME = maailmanennätys, NR = maan ennätys
Pekka Raittila

Pekka Samuli Raittila (28. syyskuuta 1923 Kannus – 25. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pappi, kirjastonhoitaja, opettaja ja lestadiolaisuuden tutkija. 
Henkilöhistoria.
Pekka Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Valdemar Raittila ja Kaisa Elina Jokinen ja puoliso vuodesta 1945 Saara Inkeri Havas, Väinö Havaksen tytär. Kirjailija ja virsirunoilija Anna-Maija Raittila oli Pekka Raittilan sisar ja taiteilija Tapani Raittila hänen veljensä. Pekka Raittila tuli ylioppilaaksi 1941 ja valmistui teologian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1959. Teologian tohtoriksi hän väitteli 1976. Hän oli Joensuun yhteiskoulun uskonnon- ja latinanopettaja 1950–1954, jääkäripataljoonan pastori 1953–1954, Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun kirjastonhoitaja 1954–1964 ja valtion humanistisen toimikunnan tutkimusassistentti 1962–1969. Helsingin yliopistossa Raittila opetti kirkkohistoriaa 1968–1986.
Richard Borshay Lee

Richard Borshay Lee (s. 20. syyskuuta 1937) on kanadalainen antropologi. 
Uransa alkupuolella Berkeleyn, Harvardin ja Rutgersin yliopistoissa Lee tutki ihmisen käyttäytymisen evoluutiota paneutumalla edelleen olemassa olevien metsästäjä-keräilijä -yhteisöjen elämään Botswanassa. 1970-luvulla hän siirtyi Toronton yliopistoon ja tutki perinteisten ei-länsimaisten yhteisöjen sosiaalisia ja poliittisia rakenteita ja uskontoja. 1980-luvulla hän puolusti alkuperäiskansojen oikeuksia etenkin eteläisessä Afrikassa. Kun AIDS-epidemia levisi Afrikassa, Lee alkoi tutkia lääketieteen antropologiaa ja kehittää koulutusohjelmia terveyskriisin ratkaisemiseksi.
Lee on Yhdysvaltojen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2011.
Baltic (kuunari)

Baltic oli suomalainen nelimastoinen puinen kuunari, joka oli rakennettu 1920. Laivan omisti 1924–1939 laivanvarustaja Gustaf Erikson, ja keväällä 1939 se myytiin Uuteenkaupunkiin. Kuunari haaksirikkoutui Kattegatissa 2. lokakuuta 1939 ja saksalainen sota-alus pelasti miehistön. 
Kuunari rakennettiin Lemlandissa Ahvenanmaalla vuonna 1920. Laivan vetoisuus oli 451 bruttorekisteritonnia ja 354 nettorekisteritonnia, pituus oli 52,2 metriä ja leveys 10,3 metriä. 
Kuunari Baltic oli 15 vuoden ajan Gustaf Eriksonin omistuksessa, kunnes se myytiin 1939 Uuteenkaupunkiin. Toisen maailmansodan alettua piikivilastia Ströbyn satamasta Tukholmaan kuljettanut kuunari haaksirikkoutui Kattegatissa 2. lokakuuta 1939, kun Juutinraumassa sijainnut saksalainen merimiinakenttä esti vapaan purjehduksen. Saksalainen sotalaiva pelasti kuunarin miehistön.
Aleksandr Muhanov

Aleksandr Aleksejevitš Muhanov (, 14. lokakuuta 1800 Moskova – 1. syyskuuta 1834) oli venäläinen eversti ja kirjailija, joka muistetaan Aurora Karamzinin ensimmäisenä sulhasena.
Aleksandr Muhanov syntyi aatelisperheeseen. Hänen nuorempi veljensä oli valtiomies Nikolai Muhanov. He aloittivat asepalveluksen yhdessä vuonna 1819. Vuosina 1823–1825 Aleksandr Muhanov toimi kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin adjutanttina Suomessa, jossa hän tutustui Jevgeni Baratynskiin ja Nikolai Putjataan. Myöhemmin Muhanov toimi Venäjän toisen armeijan komentajan Peter Wittgensteinin adjutanttina, osallistui Venäjän–Turkin sotaan vuosina 1828–1829 ja työskenteli Venäjän ulkoministeriössä.
Muhanov osallistui aikansa kirjallisuuselämään ja kuului Aleksei Homjakovin lähipiiriin. Vuonna 1825 Muhanov julkaisi artikkelin, jossa hän arvosteli Germaine de Staëlin muistelmateoksessan "Dix années d’exil" esittämiä räikeitä väitteitä Suomesta. Muhanovin epäkunnioittava hyökkäys vainajaa kohtaan sai kiukkuisen vastauksen hänen tuttavaltaan Aleksandr Puškinilta. Myöhemmin Muhanov julkaisi muun muassa kuvauksen matkalta Ukrainaan, mutta monet hänen kirjoituksistaan jäivät arkistoon.
Muhanov tutustui Aurora Stjernvalliin vuosina 1824–1825. Heidän oli määrä mennä naimisiin, mutta Muhanov kuoli yllättäen vähän ennen hääpäivää.
Daniele Roccato

Daniele Roccato (s. 1969) on kontrabasisti ja säveltäjä. Hän perusti Stefano Scodanibbion kanssa Ludus Gravis -kontrabassoyhtyeen, jonka solistina ja kapellimestarina on toiminut. Hän on kokoonpanon kanssa esiintynyt eräissä nykymusiikin keskeisissä festivaaleissa. Nykyohjelmiston esittämisen ohella Roccato on tehnyt omia sävellyksiä ja transkriptioita. Hän on tehnyt muusikkona yhteistyötä Vitaliano Trevisanin kanssa; tämän yhteistyön tuloksena ovat syntyneet teokset "Solo et pensoso", "Time Works", "Note sui Sillabari", "Madre con Cuscino", "Campo Marzo 9/10", "Burroughs in Cage" ja "I suicidi di Bernhard".
Roccato on tuonut kontrabasson soolosoittimena myös popmusiikin maailmaan triohankkeilla Lucio Dallan ja Roberto Vecchionin kanssa. Hän on toiminut kontrabassonsoiton professorina Conservatorio Santa Ceciliassa, Roomassa, ja pitänyt kutsuttuna seminaareja myös muissa musiikin instituutioissa ja yliopistoissa. Useat hänen konserteistaan ovat tulleet Rai Radio 3:n lähettämiksi. Hän on osallistunut usein tuomariston jäsenenä kansainvälisiin kilpailuihin.
A Serbian Film

A Serbian Film () on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut serbialainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja tuottanut Srđan Spasojević. Se kertoo uransa lopettaneesta pornonäyttelijästä, joka taloudellisten ongelmien takia pestautuu mukaan "taide-elokuvaan", joka onkin todellisuudessa pedofiili- ja nekrofiiliteemainen snuff-elokuva. Elokuvan pääosia esittää Srđan Todorović, Sergej Trifunović ja Jelena Gavrilović.
"A Serbian Film" on kokonaan kielletty Espanjassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Malesiassa sekä Norjassa.
Veikkolan parantola

Veikkolan parantola oli Kirkkonummen Veikkolan kylässä sijainnut, Suomen Mielenterveysseuran vuonna 1929 perustama psykiatrinen hoitolaitos, joka oli ensimmäinen hermosairaille tarkoitettu lepokoti Suomessa. Parantola oli alun perin tarkoitettu vain naisille, mutta myöhemmin siellä hoidettiin myös miehiä. Parantolan potilaat olivat lähinnä neuroottisia sekä väsymys-, masennus-, jännitys-, pelko- ja unettomuustiloista kärsiviä.
Suomen Mielenterveysseuran edeltäjä "Sielunterveysseura" osti vuonna 1928 vuorineuvos Arthur Lagerlöfin 1910 rakennuttaman jugendhuvila Weikkolan ja viereisen Nedergårdin tilan Torpaksi kutsutun päärakennuksen lepokodiksi lieviä hermosairauksia poteville naisille. Vuonna 1935 parantolan käyttöön tuli viereisen Sigurdsbergin tilan Siskolaksi nimetty päärakennus, ja vuonna 1961 kolmanneksi osastoksi tuli aikaisemmin parantolan ylihoitajan asuntona toiminut Solhällan rakennus. Suomen Mielenterveysseura hoiti parantolaa 46 vuoden ajan, kunnes parantola vuokrattiin vuonna 1975 Etelä-Suomen Mielisairaanhuoltopiirin kuntainliitolle. Parantolan yhteyteen oli vuonna 1969 valmistunut 50-paikkainen työkokeilu-, työhönvalmennus- ja teollisuusterapiaosasto. Se vuokrattiin vuonna 1980 kuntainliitolle, ja siitä tuli toimintakeskus. Parantola toimi sitten Tammiharjun sairaalan osastoryhmänä vuoteen 1990 ja sen jälkeen Jorvin sairaalan psykiatrisena yksikkönä aina vuoteen 1995. Sairaalatoiminnan päätyttyä rakennuksissa on toiminut yksityisiä ja kunnallisia päiväkoteja. Parantolan rakennuksista ovat säilyneet Weikkola, Torppa ja Siskola ja ne on suojeltu.
Veikkolan parantolan lääkäreinä ovat toimineet muun muassa Einar Anttinen, Ernst Therman ja vuosina 1969–1972 Claes Anderson.
Suuris

Suuris on pienehkö kauppakeskus Espoon Suurpellossa Henttaan kaupunginosassa. Se avattiin vuonna 2017. Suuriksessa on kaksi liikekerrosta. Alakerrassa on K-supermarket ja kauppakäytävä, jonka varrella on muutamia erikoisliikkeitä ja ravitsemusalan toimijoita. Yläkerrassa on kuntosali ja ravintola. Suuris on ympäristösertifioitu.
Suuris sijaitsee aivan Kehä II:n länsipuolella Kokinkylänsolmun ja Lukusolmun risteysalueiden välissä.
The Very Best of Supertramp

The Very Best of Supertramp on englantilaisen rock-yhtye Supertrampin kokoelma-albumi, jonka julkaisi alun perin A&amp;M Records kesäkuussa 1990. Sitä ei julkaistu Yhdysvalloissa.
Yleiskatsaus.
Kokoelma sisältää 15 kappaletta, aina albumista "Crime of the Century" (1974), albumiin "Brother Where You Bound" (1985). Kansikuvassa on "Crime of the Centuryn" ristikko, käsi ja lautanen, jonka päällä on lasi "Breakfast in America"-albumin kannesta sekä oranssi aurinkovarjo "Crisis? What Crisis?"-albumin kannesta.
Vastaanotto.
AllMusic totesi jälkeenpäin arvostelussa, että Supertrampin kokoelma-albumin tekeminen on mahdoton tehtävä, koska yhtye on niin albumiorientoitunut. AllMusic kuitenkin jossain määrin suositteli albumia koska "se soljuu hyvin" ja on "lähimpänä kattavaa yleiskatsausta tästä 70-luvun pop-prog -yhtyeestä".
Vaihtoehtoinen versio.
Hollantilainen julkaisu, jonka otsikko on myös "The Very Best of Supertramp", julkaistiin loppuvuodesta 1989 ja sisälsi samat kappaleet, mutta eri järjestyksessä. Sen on laatinut hollantilainen levy-yhtiö Arcade, vaikka myöhemmin se julkaistiin uudelleen A&amp;M Recordsilla. Albumi oli merkittävä menestys Hollannissa, ollen yhdeksän viikkoa listaykkösenä ja senkin jälkeen vielä 70 viikkoa. Menestyksensä vuoksi A&amp;M ei julkaissut virallisesti albumia Hollannissa, vaikka se on nyt korvannut Arcaden version.
Kokoonpano.
Tuotanto.
Alkuperäinen julkaisu: