tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eugenio Monti

Eugenio Monti (23. tammikuuta 1928 Dobbiaco, Italia – 1. joulukuuta 2003) oli italialainen rattikelkkailija. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä kelkkailijoita kuudella olympia- ja 12 maailmanmestaruusmitalillaan. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan vuoden 1964 Innsbruckin olympialaisissa ensimmäisenä Pierre de Coubertinin mitalin saajana todellisen olympiahengen osoittajana.
Monti aloitti alppihiihtäjänä ja nousikin aina kansalliselle huipulle asti. Hän joutui kuitenkin lopettamaan hiihtouransa rikottuaan molemmat polvensa 1951. Monti siirtyi kelkkailun pariin ja nousi jo 1954 Italian mestariksi. Vuonna 1957 hän voitti ensimmäisen 11 maailmanmestaruudestaan.
Vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa Monti voitti sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa hopeaa. Neljä vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Monti ei pystynyt kirkastamaan mitaleitaan, sillä rattikelkkailu ei ollut olympialajina.
Monti muistetaan parhaiten 1964 Innsbruckin talviolympialaista, jossa hän osoitti todellista olympiahenkeä. Monti antoi omasta kelkastaan pultin brittiläisten Tony Nashin ja Robin Dixonille huomatessaan, että heiltä oli kyseinen osa rikki. Brittikaksikko voitti kisan ja Montin joukkue sijoittui pronssille. Kotimaassaan Italiassa lehdistö antoi Montille kritiikkiä toimistaan, mutta Monti vastasi: ”Nash ei voittanut, koska annoin hänelle pultin. Hän voitti, koska laski nopeammin.”
Lopulta vuoden 1968 talviolympialaisissa Grenoblessa 40-vuotiaana Monti voittaa olympiakultaa. Hänen joukkueensa oli ensimmäinen sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa. Monti lopetti uransa olympiakullan jälkeen. Montille myönnettiin kisojen jälkeen Italian korkein siviiliarvonimi.
Parkinsonin tautia sairastanut Monti teki itsemurhan 1. joulukuuta 2003.
Shemagh

Shemagh, oikealta nimeltään keffiyeh (), on neliönmuotoinen usein puuvillasta valmistettu huivi sekä perinteinen arabialainen päähine, joka yleensä sidotaan päähän erilaisilla tavoilla. Tavallisimmin shemagheja on käytetty suojaksi aurinkoa ja aavikon kuivuutta vastaan tai suojaamaan kasvoja hiekkaa puhaltavalta tuulelta. Useimmiten shemaghit ovat valkopohjaisia, ja niihin on kudottu musta tai punainen kuvio.
Poliittinen tausta.
Shemagh-huivi on viime aikoina assosioitu Lähi-itään, ja moni mieltää sellaisen käytön tuen osoitukseksi esimerkiksi palestiinalaisia tai libanonilaisia kohtaan. Suomessa etenkin Jasser Arafatin tunnetuksi tekemä huivi tunnetaan "palestiinalaishuivina" ja sen värillä tunnustetaan usein kuulumista tiettyyn poliittiseen ryhmään.
Armeijakäyttö.
Huivi on ollut pitkään Ison-Britannian ja Yhdysvaltain asevoimien käytössä, joiden shemaghit ovat yleensä khakinvärisiä tai oliivinvihreitä, joissa on musta, kudottu kuvio.
Shemagheja käyttävät useiden muidenkin maiden armeijat niiden monikäyttöisyyden sekä kylmältä ja kuumalta ilmalta tarjoamansa suojan ansiosta.
Hilde Gjermundshaug Pedersen

Hilde Gjermundshaug Pedersen (s. 8. marraskuuta 1964 Hamar, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä.
Pedersen hiihti ensimmäisen maailmancupin kisansa jo 3. maaliskuuta 1984. Hän harrasti pitkän aikaa hiihtosuunnistusta, missä voitti seitsemän Norjan mestaruutta ja maailmancupin vuonna 1997. Maastohiihdossa hän teki paluun maailmancupiin samana vuonna.
Lahden MM-hiihdoissa 2001 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Pedersen oli mukana Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-hiihdoissa 2003 hän saavutti jälleen hopeaa viestissä sekä lisäksi pronssia 10 kilometrin perinteisellä ja sprintissä. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 hän saavutti kultaa viestissä ja sprinttiviestissä.
Vuonna 2006 Pedersen voitti tyttäriensä Elin ja Idan kanssa Nybygda IL:n riveissä Norjan viestimestaruuden. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti samana vuonna tammikuussa Viron Otepäässä 10 kilometrin perinteisellä, 41-vuotiaana. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli samalla matkalla pronssilla.
Algebran peruslause

Matematiikassa algebran peruslause sanoo, että jokaisella yhden muuttujan polynomilla formula_1, jonka aste formula_2 ≥ formula_3 ja jonka kertoimet ovat reaali- tai kompleksilukuja, on ainakin yksi nollakohta kompleksilukujen joukossa. Toisin sanoen kompleksilukujen kunta on algebrallisesti suljettu kunta, ja siten yhtälöllä formula_4 on asteluvun mukainen määrä juuria. Juurista voi tosin olla joitakin keskenään samoja, joten juurten kertaluku täytyy ottaa huomioon juurten lukumäärää laskettaessa.
Algebran peruslausetta pohti ensimmäisenä Albert Girard vuonna 1629, mutta vasta Gauss antoi sille vuoden 1800 vaiheilla (useammankin) pätevän todistuksen. Yksinkertaisin todistus perustuu funktioteorian Liouvillen lauseeseen.
Lauseen nimi on monien matemaatikoiden mielestä harhaanjohtava, sillä nykyään algebra tutkii paljon muutakin kuin pelkkiä polynomeja.
Puna-armeijan kuoro ja orkesteri

Aleksandrovin yhtye (), koko nimeltään "Venäjän armeijan akateeminen A. V. Aleksandroville nimetty laulu- ja tanssiyhtye" (), tunnettu yleisesti nimellä Puna-armeijan kuoro, on Venäjän asevoimiin kuuluva erillinen ja itsehallinnollinen joukko-osasto. Yhtyeeseen kuuluvat laulu- ja tanssiryhmät, orkesteri sekä johto(upseeristo), yhteensä yli 200 henkilöä. Yhtyeen ohjelmisto vaihtelee kansanmusiikista marsseihin.
Aleksandrovin yhtye on Venäjän sisäministeriön kuoron lisäksi toinen venäläinen kuoro, joka nykyään esiintyy Puna-armeijan kuoron jatkajana. Aleksandrovin yhtye on kiistänyt sisäministeriön kuoron oikeuden esiintyä puna-armeijan kuoron jatkajana.
Historia.
Neuvostoliiton puna-armeijaan perustettiin 12 henkilön lauluryhmä viihdyttämään sotilaita 1928. Koska kyseessä oli vielä tuolloin pelkästään laulajista muodostunut kokoonpano, kutsumanimeksi tuli ”puna-armeijan kuoro”. Sen ensimmäinen johtaja oli Moskovan konservatorion musiikin professori Aleksandr Aleksandrov. Yhtyeeseen tuli laulun ohella myös tanssi 1935, joten kyse ei enää ollut vain kuorosta. Ensimmäinen kansainvölinen esiintyminen kokoonpanolla oli Pariisin vuoden 1937 maailmannäyttelyssä.
Aleksandrovin poika Boris Aleksandrov otti kuoron johtoonsa isänsä kuoleman jälkeen 1946. Boris johti yhtyettä neuvostoajalle poikkeuksellisesti jo usealle maailmankiertueelle. Koska puna-armeijan nimi oli muuttunut Neuvostoliiton asevoimiksi 1946, myös yhtyeen nimessä luovuttiin viittauksesta puna-armeijaan 1949.
Venäjän asevoimien osana yhtye on esiintynyt kuuluisille henkilöille ja niiden kanssa, kuten paavi Johannes Paavali II:lle Vatikaanissa. Muita virstanpylväitä yhtyeelle oli esiintyminen Tšetšeniassa kymmenien asteiden pakkasessa, esitys keskellä autiomaata Afganistanissa sekä esitys Moskovassa Elton Johnin kanssa. Yhtyeen johtaja oli toukokuusta 2016 Valeri Halilov.
Esiintymiset Suomessa.
Ensimmäisen kerran Suomessa yhtye esiintyi jo alkuvuodesta 1945 melko pian jatkosodan jälkeen. Yhtyeen tuotti 1960–1980-luvuilla useita kertoja Suomeen Suomi-Neuvostoliitto-Seura. 12. kesäkuuta 1993 yhtye esiintyi Leningrad Cowboysin kanssa Helsingin Senaatintorilla yli 70 000 ihmiselle "Total Balalaika Show" -nimisessä ilmaiskonsertissa. Kiertue Leningrad Cowboysin kanssa jatkui Berliinin Lustgarteniin, jossa yhtye jätti jäähyväiset Saksasta vetäytyville venäläisjoukoille. Toisen kerran yhtye esiintyi Senaatintorilla Leningrad Cowboysin ja UMO:n kanssa "Global Balalaika Show" -nimisessä ilmaiskonsertissa vuonna 2003.
Yhtyeen aikaisemmat viralliset nimet.
Yhtyeen nimi on muuttunut sen historian aikana. Aikaisemmat nimet olivat:
Lento-onnettomuus jouluna 2016.
Joulupäivänä 25. joulukuuta 2016 yhtyettä kuljettanut Venäjän asevoimien Tu-154 -kuljetuskone putosi Mustaanmereen Sotšin eteläpuolella, ja 64 yhtyeen jäsentä sai surmansa. Mukana oli yhtyeen johtaja Halilov. Yhtye oli menossa uudenvuoden konserttiin Syyriaan esiintymään venäläisille sotilaille.
Aleksandr Aleksandrov

Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov (; 13. huhtikuuta 1883 Plahino – 8. heinäkuuta 1946 Berliini) oli neuvostoliittolainen sotilas ja säveltäjä.
Vuonna 1909 Aleksandrov aloitti opinnot Moskovan konservatoriossa, mistä hän valmistui vuonna 1918. Myöhemmin hän toimi konservatoriossa opettajana ja myöhemmin Puna-armeijan kuoron johtajana. Puna-armeijan kuoron kanssa hän kiersi ympäri Neuvostoliittoa.
Aleksandrov pääsi Stalinin suosioon ja sävelsi tämän henkilökohtaisesta määräyksestä toisen maailmansodan aikana useita isänmaallisia marsseja. Hän sävelsi Stalinin kehotuksesta Neuvostoliitolle myös uuden kansallishymnin, Neuvostoliiton hymnin, johon sanat laati lastenkirjailija Sergei Mihalkov.
Elämä.
Aleksandr Vasiljevitš Aleksandrov, joka tunnetaan nimellä Saša, syntyi 13. huhtikuuta Plahinossa. Poikana hänen laulunsa oli niin vaikuttava, että hän matkusti Pietariin tullakseen kuoropojaksi Kazanin katedraalissa. Hän opiskeli sävellystä Pietarissa ja Moskovassa, jossa hänesta lopulta tuli musiikin professori vuonna 1918 ja kuoronjohtaja Kristus Vapahtajan katedraalissa Moskovassa. Hän oli kuoronjohtajana vuosina 1918-1922.
Aleksandrov perusti Puna-armeijan kuoron ja orkesterin ja hän oli useita vuosia sen johtajana. Hänen kuoronsa esiintyi menestyksekkäästi Pariisissa vuonna 1937 pidetyssä konsertissa, ja vuonna 1942 Stalin antoi hänelle ja sanoittajalle Sergei Mihalkoville tehtäväkseen kirjoittaa uuden kansallislaulun Neuvostoliitolle. Kansallislaulu hyväksyttiin virallisesti 1. tammikuuta 1944. Se oli erittäin suosittu ja sitä käytettiin vuoteen 1991 jolloin Neuvostoliitto hajosi. Siitä tuli myöhemmin vuonna 2000 Venäjän kansallislaulu johon Mihalkov kirjoitti uudet sanat.
Aleksandrov sävelsi kuuluisan kappaleen "Svjaštšennaja voina" josta tuli Neuvostoliiton ja Venäjän virallinen marssi.
Aleksandrov kuoli 8. heinäkuuta 1946 ollessaan kiertueella Berliinissä, jotkut lähteet sanovat, että hän oli palaamasta Saksasta.
Order of Canada

Order of Canada/L’Ordre du Canada on toiseksi korkein Kanadan kansalaiselle myönnettävä kunniamerkki. Se voidaan myöntää kanadalaiselle, joka merkittävällä tavalla toteuttaa kunniamerkin latinankielistä mottoa "Desiderantes meliorem patriam", ’parempaa isänmaata haluten’. Kunniamerkki lanseerattiin vuonna 1967 ja tuosta vuodesta lähtien se on myönnetty yli 5 000 henkilölle – joukossa muun muassa näyttelijöitä, muusikkoja, poliitikkoja, hyväntekijöitä ja urheilijoita.
Luokat.
Order of Canada -kunnianosoitukset jaetaan kolmeen eri alaluokkaan:
Companion/Compagnon (C.C.).
Tämän kunniamerkin saaneet ovat toimineet merkittävällä tavalla Kanadan tai koko ihmiskunnan hyväksi kansallisella tai kansainvälisellä tasolla. Korkeintaan 15 companionia voidaan nimittää vuosittain ja samanaikaisesti heitä voi olla elossa 165, ainoana poikkeuksena erityisen kunnia-arvon saaneet, "honorary Companions"/"compagnongs honorifiques". Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 166 companionia, joukossa mukana neljä em. kunnia-arvolla palkittua.
Officer/Officier (O.C.).
Officer-tason kunniamerkki on tunnustus poikkeuksellisesta kyvykkyydestä ja kanadalaisten hyväksi tehdystä työstä. Korkeintaan 64 officeria voidaan nimittää vuosittain. Ylärajaa sille, kuinka monta arvonimen saanutta voi kulloinkin olla elossa, ei ole. Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 1 006 O.C.-kunniamerkin saanutta.
Member/Membre (C.M.).
Tämä kunniamerkki on tunnustus Kanadan tai kanadalaisten hyväksi tehdystä työstä paikallisella tai alueellisella tasolla. Vuosittain korkeintaan 136 henkilölle voidaan myöntää Member-arvo. Ylärajaa samaan aikaan elossa oleville membereille ei ole. Syyskuun lopulla 2005 elossa oli 1 964 C.M.:ää.
Goldfinger

Goldfinger on yhdysvaltalainen vuonna 1994 perustettu ska punk -yhtye, jonka keulakuvana toimii bändin laulaja-kitaristi John Feldmann. Bändin muut jäsenet ovat kitaristi Charlie Paulson, basisti Kelly LeMieux sekä rumpali Darrin "Dangerous Darrin" Pfeiffer. Bändin perustivat John ja bändin alkuperäinen basisti Simon Williams. Yhtyeeseen liittyi tuolloin myös rumpali Darrin Pfeiffer sekä kitaristi Charlie Paulson, joka korvasi bändin alkuperäisen, vaikkakin lyhytaikaisen kitaristin, joka siirtyi ammattilaissurffariksi Costa Ricaan. Kesällä 1998 bändin basisti Simon Williams poistui musikaalisten erimielisyyksien vuoksi ja hänen tilalleen tuli nykyinen basisti Kelly LeMieux. Bändin kokoonpano koki vielä kolauksen, kun kitaristi Charlie Paulson syyskuussa 2001 lähti bändistä. Hänen paikkansa otti Brian Arthur, joka siirtyi texasilaisesta Unloco-bändistä Goldfingeriin. Charlie Paulson palasi kuitenkin bändiin vuonna 2005 ja on mukana uudella Hello Destiny -levyllä.
Bändin perustamisesta lähtien John Feldmann on ollut vegaani ja puolustanut eläinten oikeuksia. Hän on tehnyt sanoituksia ja toiminut monissa muissakin bändeissä, kuten Mest, The Used, Story of the year sekä Good Charlotte. Guinnesin ennätysten kirjaan 36-vuotias Feldmann on päässyt esittämällä eniten keikkoja vuoden aikana. Vuonna 1996 John Feldmannilla oli 385 show’ta eli enemmän keikkoja kuin vuodessa on päiviä.
Rumpali Dangerous Darrin eli Darrin Pfeiffer on tunnettu oudoista keikkarituaaleistaan sekä kanadalaisen jääkiekkoilun ihailijana. Keikoilla hän laittaa "twinkeen" takapuoleensa ja pyytää yleisöstä fanin puraisemaan siitä palan. Hän on myös tehnyt kappaleen jääkiekkolegenda Wayne Gretzkystä. Laulu kertoo millaista olisi seksi The Great Onen kanssa.
Shania Twain

Shania Twain, oikealta nimeltään Eilleen Regina Edwards, myöhemmin Eilleen Twain (s. 28. elokuuta 1965 Windsor, Ontario, Kanada) on kanadalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen vuonna 1997 ilmestynyt "Come On Over" -albuminsa on myydyin naisartistin levy (vuoteen 2016 mennessä 43 miljoonaa kappaletta) ja samalla myydyin kantrialbumi. Twain on ainoa artisti, joka on Yhdysvalloissa myynyt kolmella levyllä timanttilevyyn oikeuttavan määrän, yli 10 miljoonaa levyä. Twain määritellään kantriartistiksi ja hänen musiikistaan suuren osan muodostaa kantripop.
Varhainen elämä.
Twainin vanhemmat ovat Sharon ja Clarence Edwards. He erosivat lapsen ollessa kaksivuotias. Tuleva laulaja kasvoi Eilleen Twain -nimisenä pohjoisemmassa ja pienemmässä Timminsin kaupungissa äitinsä muutettua sinne uuden miehensä Jerry Twainin (täysverinen ojibwaintiaani) kanssa. Twainien perhe oli köyhä ja talvella he joutuivat polttamaan talonsa lautoja pysyäkseen lämpiminä.
13-vuotiaana Eilleen Twain kutsuttiin esiintymään CBC:n "Tommy Hunter Show’hun". Lukioaikoinaan hän lauloi Longshot-nimisessä yhtyeessä, joka esitti cover-versioita ajankohtaisista kappaleista. Sharon ja Jerry Twain kuolivat 1. marraskuuta 1987 auto-onnettomuudessa, jonka jälkeen Eilleen muutti kahden nuoremman veljensä ja sisarensa kanssa Huntsvilleen. Siellä hän elätti uusperhettä esiintymällä paikallisessa lomakohteessa Deerhurst Resortissa. Kuultuaan Twainin esityksen vuonna 1991 nashvilleläinen Dick Frank kutsui hänet nauhoittamaan demon.
Ura.
Ensimmäisen levytyssopimuksen tultua ajankohtaiseksi 1991 Twain muutti etunimensä Shaniaksi (). Shanian ojibwe-heimoon kuulunut isäpuoli pysyi hänelle tärkeänä vaikuttimena. Timminsin kaupunki nimesi myöhemmin kadun hänen mukaansa, perusti museon ja antoi hänelle kaupungin avaimet.
Twainista tuli yksi maailman parhaiten menestyneistä laulajista 1990-luvulla ja 2000-luvulla. Hänen albumeistaan kolme on myynyt Yhdysvalloissa 43 miljoonaa kappaletta. Twain lopetti laulajanuransa ja esitti vetäytymisen syyksi heikentyneen äänen. Vuonna 2017 Twain vieraili Yhdysvaltojen "The Voice" -televisio-ohjelmassa.
Yksityiselämä.
Twain erosi vuonna 2008 pitkäaikaisesta aviomiehestään, tuottaja Robert John ”Mutt” Langesta . Heillä on yksi lapsi, vuonna 2001 syntynyt Eja. Uutena vuotena 2011 Twain avioitui Frederic Thiebaudin kanssa. Twain asuu Sveitsissä.
CBC

CBC eli Canadian Broadcasting Corporation (ransk. La Société Radio-Canada) on Kanadan kansallinen julkisen palvelun televisio- ja radioyhtiö. Se lähettää radio-ohjelmia kuulijoilleen AM-, FM- ja lyhytaaltolähetyksinä sekä televisio-ohjelmia katselijoilleen niin englannin kuin ranskan kielellä. Sillä on kaksi kansallista kaapelitv-kanavaa. Myös internet, satelliitti- ja digitaaliradio kuuluvat yhtiön välitystapoihin. Yhtiö tunnetaan erityisesti korkeatasoisista uutisistaan ja julkisia asioita käsittelevistä ohjelmistaan. Yhtiön pääkonttori on Ottawassa. 
Yhtiö rahoittaa toimintaansa Kanadan parlamentin antamin budjettivaroin ja mainosmyynnillä. Yhtiön lähetystoimintaa käytetään kansallisen kulttuurin välittämiseen ja kansallisen yhtenäisyyden välineenä. Etenkin Yhdysvalloista tulevat lähetykset vaikeuttavat yhtiön kansallisten tavoitteiden saavuttamista. Vastapainona CBC:n lähetyksistä tietty osuus tulee olla tuotettu Kanadassa. 
Yksityiset kanadalaiset radiolähetykset alkoivat vuonna 1922, tosin monet kuuntelivat jo tuolloin yhdysvaltalaisia radiokanavia. Vuonna 1929 kansallinen rautatieyhtiö käynnisti ensimmäisen kansallisen radion; kansallinen komitea suositti kansallisen rannikolta rannikolle ulottuvan radioyhtiön perustamista ja yksityisten radioasemien sulkemista. Canadian Broadcasting Corporation perustettiin vuonna 1936, ja se aloitti radiolähetykset englanniksi ja ranskaksi. Ohjelma sisälsi uutisia, dokumentteja, draamaa, klassista musiikkia, viihdettä, ja opetusohjelmia. Jääkiekkolähetysten radiointi aloitettiin 1939. Televisiolähetykset käynnistettiin 1952 ensin Montrealissa ja Torontossa. Vuonna 1955 CBC:n televisiolähetysten alueellinen kattavuus oli 66 prosenttia Kanadan väestöstä. Vuonna 1972 laukaistu Anik A-1 -satelliitti toi tv-signaalin saataville myös Kanadan pohjoisosiin. Suosituimpia tv-ohjelmia oli viikoittaisia NHL-pelejä esittänyt "Hockey Night in Canada" (”Kanadan jääkiekkoilta”).
Ranskankielisen ohjelmatoiminnan pääpaikka on Montreal ja englanninkielisen Toronto. Englanninkielisiä ohjelmia tuotetaan myös Vancouverissa ja Winnipegissä. Ottawassa tuotetaan ohjelmia molemmilla pääkielillä. Kansallisen kaapelikanavan lisäksi CBC:llä on ympärivuorokautinen uutiskanava. Kanadan puolustusministeriön kanssa yhtiö operoi asevoimien lähetystoimintaa. Yhtiöllä on myös kansainvälinen lyhytaaltopalvelu. Yhtiön mikroaaltolinkkiverkko on yksi maailman laajimmista, noin 6 400 kilometriä pitkä. Yhtiön Northern Service (”Pohjoiset palvelut”) lähettävät ohjelmaa kauemmille syrjäseuduille ja maan pohjoisosiin. CBC:n paikalliset radioasemat tuottavat uutisia ja julkisen palvelun ohjelmia ja aluekeskukset lähettävät opetusohjelmia.
Emirates Stadium

Emirates Stadium on jalkapalloseura Arsenalin stadion Islingtonissa, Pohjois-Lontoossa. Sen nimeksi suunniteltiin "Ashburton Grovea" ja "New Highburya", mutta sen nimioikeudet myytiin Emirates-lentoyhtiölle ja näin stadionin nimeksi tuli Emirates Stadium. 60 000 katsojaa vetävän Lontoon kolmanneksi suurimman stadionin rakennustyöt valmistuivat heinäkuussa 2006. Projektin rakennuskustannukset, muu infrastruktuuri mukaan lukien, olivat 390 miljoonaa puntaa. Emirates Stadium on viidenneksi suurin Valioliiga-joukkueen stadion, Old Trafford Tottenham Hotspur Stadion, London Stadium ja Anfield ovat sitä suurempia
Sihteeri

Sihteeri (lyhenne siht.) on toimistotyön ammattilainen, joka työskentelee toimistopalvelu-, tietohallinto- ja viestintätyössä erilaisissa organisaatioissa muun muassa yrityksissä, järjestöissä ja virastoissa. Ammattinimike voi olla myös "assistentti".
Virtuaalisihteeri on henkilö, joka tekee ostopalveluna sihteeri- tai assistenttitehtäviä hyödyntäen tietotekniikkaa ja etäyhteyksiä. Virtuaalisihteeristä käytetään myös nimitystä virtuaaliassistentti.
Sihteerin tehtäviin kuuluu muun muassa tilaisuuksien ja matkojen järjestäminen, kirjeenvaihto, käännöstyöt, kokoussihteerinä toimiminen, tiedottaminen, hankintojen ja tilausten tekeminen, esimiehen avustaminen ja juoksevien asioiden hoitaminen organisaation sisäisissä ja ulkoisissa yhteyksissä. Työn sisältöön vaikuttavat esimiehen asema, tehtävät sekä yrityksen tai organisaation toimiala ja koko.
Sihteerin tehtäviin koulutetaan esimerkiksi kauppaoppilaitoksissa (merkonomi), ammattikorkeakouluissa (tradenomi), aikuisopistoissa, aikuiskoulutuskeskuksissa ja instituuteissa (ammatti-/näyttötutkinto).
Yhteisöjen tai yrityksien kokouksien ajaksi valitaan sihteeri pitämään pöytäkirjaa. Yleensä sihteerinä toimii toimitusjohtaja tai asunto-osakeyhtiöissä isännöitsijä.
Sybotan taistelu

Sybotan taistelu käytiin vuonna 433 eaa. Korkyran ja Korintin laivastojen välillä. Se oli yksi tapahtumista joka johti peloponnesolaissodan alkamiseen. 
Korkyra tai Kerkyra (nykyinen Korfu) oli vanha Korinttin kolonia, joka halusi päästä eroon Korinttin alaisuudesta. Korkyralla oli kreikkalaisen maailman suurin laivasto ja se oli liittoutunut Ateenan kanssa. Korintti oli puolestaan liitossa Spartan kanssa. Ateenalaiset lähettivät kymmenen laivaa Korkyran avuksi, mutta laivastolle annettiin määräys hyökätä vain, jos korinttilaiset yrittivät nousta maihin Korkyralle. Ateenalaisia komensivat Lakedaimonios (Kimonin poika), Diotimos ja Proteas. Samalla korinttilaiset lähettivät Korkyraa vastaan 150 laivaa käsittäneen laivaston, joka koostui korinttilaisista ja heidän liittolaistensa laivoista.
Korkyralaiset lähettivät korinttilaisia vastaan 110 laivaa, joita johtivat Mikiades, Aisimides ja Eurybatos. He tekivät Sybotan saaresta laivastonsa tukikohdan. Kun korinttilainen laivasto saapui Sybotan edustalle pistivät korkyralaiset laivastonsa taisteluvalmiuteen. 
Ateenalaiset eivät aluksi ottaneet osaa taisteluun, vaikka olivatkin korkyralaisen laivaston oikealla siivellä. Kummallakin puolella oli laivoissaan jousimiehiä ja hopliittejä. Thukydides kertoo, että taistelu käytiin "vanhanaikaiseen tyyliin". Kumpikaan osapuoli ei yrittänyt upottaa vastustajiaan törmäämällä keula edellä vihollisen sivustaan, kuten myöhemmissä taisteluissa. Taistelu muistutti enemmän maataistelua merellä. 
Korkyralaiset mursivat korinttilaisten oikean siiven ja ajoivat heidät pakosalle. Korinttilaisten vasen siipi pärjäsi paremmin ja pian ateenalaiset päättivät, että oli pakko avustaa heidän liittolaisiian. Lopulta korinttilaiset voittivat kuitenkin taistelun ja ottivat 1250 vihollisen sotilasta vangiksi. 
Korkyralaiset ja ateenalaiset pakenivat nyt kohti Korkyraa puolustamaan itse saarta. Kun korinttilaien laivasto pääsi Korkyran edustalle, lähti se kuitenkin heti perääntymään, koska paikalle saapui uusi 20 laivaa käsittänyt ateenalainen laivasto. Seuraavana päivänä ateenalaiset ja korkyralaiset olivat valmiita uudelleen puolustamaan saarta vihollista vastaan. Korinttilaiset olivat kuitenkin saaneet tarpeekseen ja purjehtivat kotiin. Kumpikin osapuoli julisti voittaneensa. Korinttilaiset voittivat taistelun, mutta korkyralaiset estivät heitä valtaamasta saartaan.
Jo seuraavana vuonna Ateena ja Korintti ottivat yhteen Poteidaian taistelussa joka lopullisesti veti Spartan mukaan sotaan.
Seututie 888

Seututie 888 on Suomen tieverkon osuus Kainuussa. Se haarautuu kantatieltä 76 Sotkamon keskustasta ja kulkee Revonkannan, Ristijärven ja Uvan kautta Puolangan Kantolan kylään, jossa se liittyy kantatiehen 78.
Kantatie 89

Kantatie 89 on Kainuussa kulkeva kantatie. Tie alkaa valtatieltä 22 Paltamon Mieslahdessa ja kulkee Kontiomäen pohjoispuolitse Revonkannan ja Härmänkylän kautta Kuhmossa sijaitsevalle Vartiuksen raja-asemalle, josta se jatkuu Venäjän puolelle Kostamukseen. Tien pituus on 104 kilometriä. Tie kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Reitti.
Tie kulkee seuraavien kuntien alueella:
Historiaa.
Tie Paltamon Mieslahdesta Kuhmon Iivantiiraan on rakennettu 1950- ja 1960-luvuilla osana Mieslahden ja Lentiiran välistä maantietä. Osa kantatiestä 89 kuuluu niin sanottuihin Kekkosteihin. Tietä jatkettiin Iivantiirasta Vartiukseen 1970-luvulla. Tuolloin koko Mieslahden ja Vartiuksen välinen tie numeroitiin maantieksi 909. Kostamuksen kaupungin ja kaivoskombinaatin rakennustöiden aikaan vuosina 1977–1985 oli tien liikenne ajoittain hyvinkin vilkasta. Sittemmin tie on kuitenkin hiljentynyt. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Mieslahden ja Vartiuksen välisestä tiestä tuli kantatie 89. Vuosina 2005–2006 tien siltoja levennettiin.
Uraeus

Uraeus tai ureus (, "hännällään") oli muinaisessa Egyptissä stilisoitu egyptinkobra, joka symboloi faaraon valtaa ja kuninkuutta. Se kuvattiin hyökkäykseen valmistuvana kobrana.
Alun perin Uraeus oli Ala-Egyptin suojelija Wadjet ja myöhemmin se yhdistettiin Nekhbetin kanssa ja niistä tuli yhdessä Nebty, "kaksi naista", jotka suojelivat yhdistynyttä Egyptiä. Faaraot käyttivät diadeemiä, jossa oli kuvattuna Nekhbet sekä Wadjet uraeus-käärmeen muodossa. Faaraoon läheisesti liittyvät Horus- ja Seth-jumalat kuvattiin myös usein uraeuksella koristetuin päähinein. Uraeuksen sanottiin sylkevän tulta faaraon vihollisten päälle. Faaraon nebty-nimen esittelyssä Wadjet kuvattiin korin päällä olevana uraeuksena.
Steela

Steela (kreik. "στήλη") tarkoittaa vapaasti pystyssä seisovaa monumenttia. Steeloja tunnetaan muun muassa muinaisesta Egyptistä, Etiopiasta ja mayakulttuurin parista. 
Muinaisen Egyptin steelat olivat litteitä, suorakulmion muotoisia kivilevyjä, joiden yläpään kulmat oli pyöristetty. Kivilevyyn kaiverrettiin uskonnollisia kaavoja ja kuvia, ja niitä aseteltiin alttareille ja hautakammioiden eteen pareittain.
Etiopiassa steeloja on Aksumissa, mutta niiden käyttötarkoitus on hämärän peitossa. Niiden arvellaan kuitenkin olevan hautamuistomerkkejä. 
Steeloja on pystytetty kaikkialla korkeakulttuureissa ja myöhemmin Euroopassa muistomerkeiksi voitoista ja merkittävistä tapahtumista ja haudoille.
Robert Rousseau

Robert ”Bobby” Rousseau (s. 26. heinäkuuta 1940 Montreal) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Rousseau oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1960 talviolympialaisissa. Joukkue voitti turnauksessa hopeaa. Hän aloitti NHL-uransa kaudella 1960–1961 Montreal Canadiensin paidassa. Ensimmäisellä kaudella pelejä kertyi vain 15, mutta seuraavalla kaudella hän oli mukana jo 70 ottelussa tehden 40 tehopistettä. Kauden päätteeksi hänet sai vuoden tulokkaalle annettavan Calder Trophyn. Rousseau pelasi Canadiensissa vuoteen 1970 saakka. Sinä aikana hän voitti Stanley Cupin neljästi: 1965, 1966, 1968 ja 1969. Hänet valittiin NHL:n toiseen tähdistökentälliseen kauden 1965–1966 päätteeksi. Kauden 1970–1971 Rousseau pelasi Minnesota North Starsissa sekä kaudet 1971–1975 New York Rangersissa, kunnes lopetti uransa.
Topo Leistelä

Topo Leistelä (myös nimellä Leistilä, alk. Arthur Torsten Leistén, vuodesta 1935 Leistelä; s. 12. heinäkuuta 1893 Alavus – 20. marraskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Leistelä kävi Ruotsalaisen Teatterin oppilaskoulua vuosina 1913–1915, minkä jälkeen hän toimi Viipurin, Savon ja Lahden näyttämöillä teatterinjohtajana. Leistelä toimi Suomi-Filmissä apulaistuotantopäällikkönä ja näyttelijänä vuosina 1933–1939 ja tämän jälkeen Oy Suomen Filmiteollisuudessa propagandaelokuvaosaston päällikkönä vuosina 1940–1948. Hän toimi sitten kuolemaansa saakka työväenliiketaustaisessa tuotantoyhtiössä Kansan Elokuva Oy:ssä . 
Leistelä oli naimisissa kahdesti, ensin Hertta Jackin ja sitten laulaja Alila Sederströmin kanssa. Leistelä kirjoitti myös näytelmiä, joista tunnetuin on "Kotityranni" (1934), josta on tehty elokuva nimellä "Minä ja ministeri".
Topo Leistelä näytteli muun muassa elokuvissa "Minä ja ministeri" (1934), "Juurakon Hulda" (1937), "Sysmäläinen" (1938), "Vihreä kulta" (1938), "Suviyön salaisuus" (1945), "En ole kreivitär" (1945), "”Minä elän”" (1946) ja "Tapahtui kaukana" (1950). Leistelä näytteli rehtoria monissa Suomisen Olli -elokuvissa. Leistelän ohjauksia ovat "Minä ja ministeri" (1934, apulaisohjaaja) sekä "Suomi maksaa" (1951).
Topo Leistelän veli oli arkkitehti Veikko Leistén.
Kirjallista tuotantoa.
Nimellä "Topo Leistelä":
Nimellä "Topo Leistilä":
Nimimerkillä "Toni" (Niilo (Nisse) Hirnin ja Topo Leistelän yhteinen salanimi):
Suomennoksia.
Nimellä "Topo Leistelä":
Nimellä "Topo Leistilä":
Brian Glennie

Brian Glennie (29. elokuuta 1946 Toronto – 7. helmikuuta 2020) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Glennie oli mukana Kanadan olympiajoukkueessa 1968 talviolympialaisissa. Joukkue sai turnauksesta pronssia. Hän aloitti NHL-uransa syksyllä 1969 Toronto Maple Leafsin paidassa. Glennie pelasi Torontossa yhdeksän kautta kevääseen 1978 saakka. Hän pelasi tämän jälkeen vielä yhden kauden Los Angeles Kingsissä. Yhteensä Glennie keräsi NHL:n runkosarjassa 572 ottelua, joissa syntyi 14 maalia, 100 maalisyöttöä ja 621 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä saldo oli 32 ottelua, 1 syöttö ja 66 jäähyminuuttia. Hän tappeli urallaan 14 kertaa.
Glennie nimettiin maajoukkueeseen myös 1972 Neuvostoliittoa vastaan pelattuun Summit Series -tapahtumaan. Hän ei kuitenkaan pelannut yhdessäkään ottelussa.
Lysandros

Lysandros (kuoli 395 eaa.) oli spartalainen laivaston komentaja, joka kukisti ateenalaiset peloponnesolaissodan aikana käydyssä Aigospotamoin taistelussa vuonna 405 eaa. 
Lysandroksen urasta ei tiedetä mitään ennen vuotta 407 eaa., jolloin hänet määrättiin johtamaan Spartan laivastoa niin sanottuna navarkkina. Laivaston päämaja sijaitsi tuolloin Jooniassa Efesokessa. Ateenalaiset lähettivät Lysandrosta vastaa Alkibiadeen. Jooniassa Lysandros tapasi uuden persialaisen satraapin Kyyroksen, joka oli kuningas Dareios II:n poika. Lysandros ja Kyyros tulivat hyvin keskenään toimeen, ja Kyyros lupasi maksaa spartalaisen laivaston soutajien palkat. Lysandroksen johtama laivasto kukisti vuonna 408 eaa. ateenalaiset Notionin taistelussa. Ateenalaiset komentaja Alkibiades ei ollut itse paikalla ja oli jättänyt laivastonsa kokemattoman avustajansa huostaan. 
Kukistettuaan ateenalaiset Lysandros yllytti Joonian kaupunkeja kapinoimaan Ateenaa vastaan. Monissa kaupungeissa valtaan nousi Lysandroksen tuella hänelle itselleen uskollisia oligarkkisia ryhmiä. Näitä kutsuttiin dekarkkeiksi, koska heitä oli aina kymmenen.
Spartan lain mukaan kukaan ei saanut olla navarkkina kuin korkeintaan vuoden. Siksi Lysandroksen oli palattava Spartaan virkakautensa päätyttyä. Vuonna 405 eaa. hänet lähetettiin kuitenkin uudestaan johtamaan laivastoa, tällä kertaa nimellisesti vain sen varakomentajana, mutta käytännössä hän oli laivaston todellinen komentaja. Aigospotamoin taistelussa Lysandros kukisti ateenalaiset perusteellisesti ja tuhosi heidän laivastonsa. Ateena antautui sen jälkeen vuonna 404 eaa.
Peloponnesolaissodan jälkeen Lysandros joutui riitaan Spartan kuninkaiden kanssa. Vuonna 399 eaa. kuningas Agis II:n kuoltua Agesilaios II:sta tuli kuningas ehkä Lysandroksen ansiosta. Kun Agesilaios hyökkäsi Persiaa vastaan, hän ja Lysandros riitaantuivat, ja Lysandroksen oli palattava Spartaan. Korintin sodan aikana Lysandros johti armeijaa Boiotiassa, mutta hän kaatui, kun thebalaiset yllättivät hänet Haliartoksen taistelussa.
Stade Rennais FC

Stade Rennais on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1901. Seuran kotipaikka on Rennes, ja sen virallinen nimi on "Stade Rennais Football Club".
"Päivitetty 21. heinäkuuta 2024."
Toulouse FC

Toulouse FC on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1970. Joukkueen koko nimi on "Toulouse Football Club". 
Jo vuosina 1937–1967 oli olemassa samanniminen ammattilaisseura Toulouse FC, joka oli kuitenkin eri seura kuin nykyinen Toulouse FC. Vuosina 1952–1960 aikaisempaa seuraa edusti yksi Suomen ensimmäisistä ammattilaisjalkapalloilijoista, Aulis Rytkönen. Alkuperäisen organisaation toiminta päättyi sarjapaikan ja pelaajiston siirtyessä pariisilaisen Red Star -seuran haltuun.
URN

URN-tunnus () on verkkojulkaisulle annettava ainutkertainen ja pysyvä tunniste. Pysyvyydellä tarkoitetaan sitä, että dokumentille annettu URN-tunnus ei muutu, kunhan julkaisun identiteetti ja nimi pysyvät samana.
Suomessa Kansalliskirjasto ylläpitää URN-rekisteriä yliopistoille ja muille pysyväluonteisille organisaatioille, kuten tutkimuslaitoksille.
IETF:n keskuudessa laadittiin ensimmäinen luonnos URN-tunnisteesta 1994 ja Suomen Kansalliskirjasto otti sen käyttöön 1997. Vuoteen 2024 mennessä sen on ottanut käyttöön 13 kansalliskirjastoa, mutta eri maissa hyödynnetään muunkinlaisia tunnisteita. Esimerkiksi Ranska ja Luxemburg käyttävät ARK-tunnisteita (Archival Resource Key).
ESTAC Troyes

ESTAC Troyes on ranskalainen jalkapalloseura Troyesista. Seura pelaa kaudella 2024–25 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa. Seura on perustettu vuonna 1900. Seuran kotikenttä on Stade de l'Aube.
FC Sète

FC Sète on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu tammikuussa vuonna 1914. Se oli 1930-luvulla Ranskan menestyneimpiä joukkueita, mutta nykyään se pelaa neljänneksi ylimmällä sarjatasolla Championnat National 2:ssa.
Jeremy Wotherspoon

 
Jeremy Lee Wotherspoon (s. 26. lokakuuta 1976 Humboldt, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen pikaluistelija.
Wotherspoon ajautui pikaluistelun pariin aluksi vain, koska ajatteli siitä olevan hyötyä hänen jääkiekkoilu-uralleen. Hän kilpaili sekä pitkän radan että lyhyen radan pikaluistelussa ja valitsi lopulta perinteisen pikaluistelun lajikseen. 17-vuotiaana hän siirtyi Kanadan maajoukkueen kanssa Calgaryyn.
Vuonna 1997 Wotherspoon voitti ensimmäiset maailmancupin kilpailunsa. 1998 Naganon olympialaisissa hän sijoittui hopealle 500 metrillä. 2002 Salt Lake Cityn olympialaiset olivat ennakkosuosikki Wotherspoonille pettymys, kun hän kaatui heti 500 metrin lähdössä. Hän on voittanut sprintterien maailmanmestaruuden neljästi (1999, 2000, 2002, 2003), saanut hopeaa neljästi (1998, 2004, 2005, 2008) ja pronssia kerran (2001). Matkakohtaisissa MM-kisoissa Wotherspoon on voittanut kultaa 500 metrillä vuosina 2003, 2004 ja 2008, hopeaa 2001 ja pronssia 1998, 2000 ja 2005. 1000 metrillä hän on saavuttanut kultaa vuonna 2001 ja hopeaa vuosina 1998 ja 2004. Maailmancupin kokonaiskilpailun hän on voittanut 500 metrillä kahdeksan ja 1 000 metrillä viisi kertaa. Maailmanennätyksiä hän on tehnyt uransa aikana 16.
Wotherspoon lopetti luistelu-uransa kauden 2009–2010 jälkeen. Vuonna 2013 hän ilmoitti tekevänsä paluun ja haluavansa kilpailla Sotšin olympialaisissa 2014.
Tomas Jonsson

Tomas Jonsson (s. 12. huhtikuuta 1960 Falun) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Jonsson oli Håkan Loobin ja Mats Näslundin kanssa ensimmäinen pelaaja, joka saavutti olympiavoiton, maailmanmestaruuden sekä Stanley Cupin voiton.
Jonsson aloitti uransa MoDo AIK:n riveissä, jossa hän pelasi kaudet 1977–1981. New York Islanders varasi Jonssonin 1979 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 25. Hän siirtyi Islandersiin kaudella 1981–1982. Kauden päätteeksi Islanders voitti Stanley Cupin. Voitto toistui myös seuraavalla kaudella. Jonsson siirtyi Edmonton Oilersiin kesken kauden 1988–1989. Hän pelasi kauden loppuun Oilersissa, jonka jälkeen siirtyi Ruotsiin Leksand IF:ään, jossa pelasi vuoteen 1998 saakka.
Jonsson oli Ruotsin maajoukkueessa pronssia 1980 talviolympialaisissa voittaneessa joukkueessa sekä voittamassa olympiakultaa 1994. Jonsson osallistui myös vuoden 1987 Canada Cupiin.
Vaalan rautatieasema

Vaalan rautatieasema () rataosalla sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Vaalan kirkonkylässä, heti Oulujoen ylittävän Vaalankurkun rautatiesillan itäpuolella Oulujärven luoteiskulmassa. Rautatie Vaalaan valmistui vuonna 1929 ja aikataulunmukainen junaliikenne Oulun ja Vaalan välillä alkoi 16. lokakuuta 1929.
Asemalla pysähtyvät kaikki reitillä Helsinki-Kuopio-Oulu liikennöivät VR:n henkilöjunat. Laituriraiteita on kaksi. Nykyisin Vaalassa on ainoastaan henkilöliikennettä, tavaraliikenteen palveluita ei ole. Asemalla tapahtuu päivittäin kaksi junakohtausta. Toinen junista kulkee raiteelta 1 ja toinen raiteelta 2, muulloin käytössä on raide 1.
Liikennepaikka on nykyisin miehittämätön, eikä asemalla ole lipunmyyntiä. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Oulussa sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Liikennepaikka sijaitsee käytännössä keskellä Oulun ja Kontiomäen välistä 166 kilometrin pituista rataosaa.
Asema-alueen rakennukset.
Asemarakennus.
Asemarakennus on rakennettu vuonna 1929, ja se on muista Oulu–Kontiomäki-radan asemista poikkeava. Asemarakennus on myös valtakunnallisesti arvokas kulttuurihistoriallinen kohde.
Veturitalli.
Vaalaan rakennettiin rautatien valmistumisen yhteydessä yksipilttuinen veturitalli kääntöpöytineen ja vesitorneineen. Rakennukset ja kääntöpöytä ovat yhä tallella, mutta raideyhteys kääntöpöydältä muuhun rataverkkoon on purettu. Kääntöpöydän vieressä on Vaalan muistomerkkiveturiksi taltioitu Tk3-sarjan höyryveturi numero 1112. Taivasalla seisovaa veturia hoitaa kylätoimikunta. Veturitallin kohdalla pääraiteen vieressä välissä seisoo edelleen vanha vesiviskuri.
Muut rakennukset.
Ratapihan etelälaidalla on ratatyömiesten asuinrakennuksia sekä pieni resiinavaja. Nämä rakennukset ovat joutuneet laajalti vandalismin kohteeksi.
Ratapiha.
Itäisen yhdysliikenteen tavarajunapituuksien kasvaessa Vaalan ratapihan raidetta 2 jatkettiin Kontiomäen suuntaan 1990-luvun puolivälissä noin 300 metriä. Nykyisin raiteen 2 pituus on noin 1 100 metriä. Tämän lisäksi junaliikenteen käytössä on noin 700 metrin mittainen raide 3. Muut raiteet ovat pistoraiteita.
Turvalaitteet.
Vuoteen 1998 saakka Vaalan asemalla oli käytössä niin sanottu "köyhänmiehen releasetinlaite" eli varmistuslukko- ja opastinturvalaitos. Tuolloin liikennepaikan vaihteet olivat paikallisesti käsin käännettäviä ja varmistuslukoilla lukittavia. Turvalaitemuutoksen yhteydessä varmistuslukko- ja opastinturvalaitos purettiin, ja korvattiin releasetinlaitteella. Myöhemmin releasetinlaite siirtyi kauko-ohjattavaksi Oulusta käsin, jolloin asema jäi lopullisesti miehittämättömäksi.
René Préval

René Garcia Préval (17. tammikuuta 1943 Port-au-Prince – 3. maaliskuuta 2017 Port-au-Prince) oli haitilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1996–2001 ja uudelleen 2006–2011.
Préval valmistui agronomiksi Gembloux’n yliopistosta Belgiasta. Hänen perheensä pakotettiin maanpakoon 1963 diktaattori François ”Papa Doc” Duvalier'n aikana. Hänen isänsä toimi maatalousministeriössä ennen Duvalierin valtaannousua. Perhe asui muun muassa Belgian Kongossa YK:n tehtävissä.
René Préval vietti viisi vuotta New Yorkissa Yhdysvalloissa. Palattuaan Haitiin hän sai viran mineraalivarojen instituutista. Hän toimi pääministerinä läheisen ystävänsä presidentti Jean-Bertrand Aristiden hallituksessa helmikuusta 1991 lokakuun vallankaappaukseen asti ja lähti maanpakoon syyskuussa 1991 yhdessä tämän kanssa. Préval ja Aristide palasivat Haitiin 1994, ja Aristide valittiin presidentiksi.
Préval valittiin joulukuussa 1995 Aristiden seuraajaksi presidenttinä viisivuotiskaudelle. Tuolloin hän sai 89 % äänistä, kun pääoppositiopuolueet boikotoivat vaaleja. Prévalista tuli maan toinen demokraattisesti valittu presidentti sen kaksisataavuotisen historian aikana ja vuonna 2001 ensimmäinen presidentti, joka hallitsi kautensa loppuun. Préval teki kautenaan lukuisia talousuudistuksia, pääasiassa valtion yhtiöiden yksityistämisiä ja tuki poliisin ja armeijan suorittamien ihmisoikeusrikkomusten tutkimuksia.
Aristide oli Prévalin seuraaja presidentinvirassa vuoden 2004 vallankaappaukseen asti.
Préval asettui ehdolle uudelle kaudelle vuoden 2006 presidentinvaaleihin. Jo äänestyksen aloittamisen viivästyminen johti väkivaltaisuuksiin ja kolmen kuolemaan. Vaaleja tarkkaili 350 kansainvälistä tarkkailijaa. Helmikuun 9. etukäteen julkaistujen tulosten mukaan hän sai noin 60 % äänistä, mutta virallisissa tuloksissa vain 48,7 %, mikä johti toisen kierroksen järjestämiseen. Tulosta seurasi monipäiväisiä mielenosoituksia Port-au-Princessa ja muualla Haitissa. Helmikuun 14. Préval väitti tulosta väärennetyksi ja vaati julistamistaan voittajaksi ensimmäiselle kierroksella. Helmikuun 16. vaalilautakunta julisti Prévalin voittajaksi 51,5 %:lla äänistä, kun ”tyhjät” äänet jätettiin laskennasta. Toiseksi tullut ehdokas Leslie Manigat sai vajaat 12 % äänistä. Vaalit johtivat laajoihin mielenosoituksiin.
Alcoa

Alcoa (lyhenne sanoista Aluminum Company of America) on alumiinin ja alumiinituotteiden tekijä. Yritys palvelee avaruus-, ilmailu-, pakkaus-, rakennus- sekä kuljetusteollisuutta.
Alcoa tekee myös kiinnitys-, sulkemis-, autojen sähkönjakelu- ja kulutustarvikkeita.
Yrityksellä on 129 000 työntekijää 42 maassa.
Yritys kuului Dow Jones Industrial Average -indeksiin ja oli heinäkuussa 2020 Fortune 500 -listassa sijalla 236.
Alcoa oli vuonna 2012 maailman 58. suurin autoteollisuuden osatoimittajayritys.
Pelle Lindbergh

Göran Per-Eric ”Pelle” Lindbergh (24. toukokuuta 1959 Tukholma – 11. marraskuuta 1985 Somerdale, New Jersey, Yhdysvallat) oli ruotsalainen jääkiekkomaalivahti.
Philadelphia Flyers varasi Lindberghin NHL-liigaan 1979 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 35. Hän nousi kuuluisuuteen oltuaan Ruotsin maajoukkueen maalivahtina olympiapronssia voittaneessa joukkueessa 1980 talviolympialaisissa. Olympiaturnauksen jälkeen hän siirtyi pelaamaan Pohjois-Amerikkaan Maine Mariners -joukkueeseen, joka pelasi AHL:ssä. NHL:ään Lindbergh nousi kaudella 1981–1982. Seuraavan kauden jälkeen hänet nimitettiin tulokastähdistökentälliseen. Kaudella 1984–1985 hän keräsi 40 voittoa, mikä oli maalivahdeista eniten. Hänet palkittiin kauden jälkeen parhaana maalivahtina Vezina Trophyllä sekä nimitettiin tähdistökentälliseen. 
Lindbergh kuoli auto-onnettomuudessa marraskuussa 1985. Hän suistui Porsche 930 -autollaan jyrkässä kaarteessa päin kiviseinää lähes 130 kilometrin tuntinopeudella ja kuoli saamiinsa aivo- ja selkäydinvammoihin muutamaa tuntia myöhemmin sairaalassa. Ennen onnettomuutta Lindbergh oli nauttinut alkoholia ja hänen verensä alkoholipitoisuudeksi todettiin 2,4 promillea. Lindberghin kyydissä olleet kaksi matkustajaa saivat vakavia vammoja, mutta selvisivät hengissä. Lindbergh on haudattu Skogskyrkogårdenin hautausmaalle Tukholmaan.
Lindberghin kuolemaa edeltäneenä päivänä Philadelphia Flyers oli pelannut kotijäällään voitokkaan ottelun Boston Bruinsia vastaan maalein 5–3. Voitto oli ollut Philadelphia Flyersille kymmenes peräkkäinen. Philadelphia Flyers ei ole virallisesti jäädyttänyt Lindberghin pelinumeroa, mutta yksikään pelaaja ei ole käyttänyt Lindberghin numeroa hänen kuolemansa jälkeen.
Jens Arne Svartedal

Jens Arne Svartedal (s. 14. helmikuuta 1976) on norjalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Svartedal on pärjännyt erityisesti sprinttihiihdossa. Hän on voittanut 12 maailmancupin henkilökohtaista osakilpailua, joista 11 sprinttikilpailuja. 5. helmikuuta 2006 hän voitti Davosissa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan osakilpailun. Kaudella 2006–2007 hän voitti sprintticupin ja oli kokonaiskilpailussa kahdeksas. Kaudella 2005–2006 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa toinen.
2003 Val di Fiemmen MM-hiihdoissa Svartedal oli sprintissä 11:s ja 15 kilometrin perinteisellä 15:s. 2006 Torinon olympiakisoista hän saavutti yhdessä Tor Arne Hetlandin kanssa sprintin parikilpailussa hopeaa. Vuoden 2007 Sapporon MM-hiihdoissa Svartedal voitti sprintin maailmanmestaruuden perinteisellä tyylillä. 
Svartedal lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.
SM Caen

SM Caen on ranskalainen jalkapalloseura Caenista Seura pelaa kaudella 2024–25 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ligue 2:ssa. Seura on perustettu vuonna 1897. Seuran kotikenttä on Stade Michel-d'Ornano.
Vladimir Myškin

Vladimir Myškin (ven. "Владимир Семенович Мышкин", s. 19. kesäkuuta 1955 Kirovo-Tšepetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jääkiekkomaalivahti.
Myškin toimi 1970- ja 1980-luvuilla Vladislav Tretjakin varamaalivahtina Neuvostoliiton maajoukkueessa. Hän oli kuitenkin maalivahtina Neuvostoliiton voittaessa NHL:n tähdistöjoukkueen Challenge Cupissa 1979. 1980 talviolympialaisten ratkaisevassa ottelussa Yhdysvaltoja vastaan Myškin vaihdettiin kentälle Tretjakin päästettyä kaksi maalia. Kolmannessa erässä hän kuitenkin päästi molemmat maalia kohti ammutut laukaukset ja Yhdysvallat voitti ottelun ja lopulta olympiakultaa. Neuvostoliitto sai turnauksessa hopeaa. Myškin oli myös 1984 olympiavoiton ottaneessa joukkueessa. Myškin on kuusinkertainen Maailman ja Euroopan mestari 1979, 1981-83, 1989,1990. Myškin voitti Canadacupin Neuvostoliiton maajoukkueessa 1981.
Seuraurallaan Myškin edusti 1978–1980 Krylja Sovetovia ja 1980–1990 Moskovan Dynamoa. Viimeisen kautensa 1990–1991 hän pelasi Rauman Lukon paidassa.
Pelaajauransa jälkeen hän toimi maalivahtivalmentajana Dynamo Moskovassa, HC Davosissa, EV Zugissa, ZSKA Moskovassa, Vitjatz Chekhovissa sekä Venäjän nuorisomaajoukkueissa aina vuoteen 2014 asti.
Espinho

Espinho on Portugalin kaupunki Aveiron piirissä Norten hallintoalueella. Se kuuluu Porton metropolialueeseen. Kaupungin pinta-ala on noin 21 neliökilometriä ja asukasluku 31 662 (vuonna 2022). Sen väestötiheys on siten 1 503,4 asukasta neliökilometrillä.
Espinhon pormestari on sosialistisen puolueen Maria Manuel Cruz.
James Marsters

James Wesley Marsters (s. 20. elokuuta 1962 Greenville, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko ja lauluntekijä.
Biografia.
Hän opiskeli teatterialaa maineikkaassa Juilliard-teatterikorkeakoulussa sekä Pacific Conservatory of the Performing Artsissa ja American Conservatory Theatressa. 10 vuoden teatterityön jälkeen Marsters muutti Los Angelesiin tavoittelemaan uraa televisiossa ja elokuvissa. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli vampyyri Spike sarjoissa "Buffy, vampyyrintappaja" ja "Angel". Buffy, vampyyrintappajassa Spiken oli määrä kuolla lopullisesti muutaman jakson jälkeen, mutta hahmosta tuli niin suosittu, että se jäi sarjaan loppuun asti.
Marsters on myös muusikko ja perusti vuonna 2002 yhtyeen Ghost of the Robot, jonka kanssa hän levytti vuonna 2003 albumin "Mad Brilliant". Marsters on julkaissut myös kaksi sooloalbumia, "Civilized Man" (2005) ja "Like A Waterfall" (2007).
Virpiniemi

Virpiniemi on kylä Oulussa, entisessä Haukiputaan kunnassa Perämeren rannalla Kellon kaupunginosassa. Virpiniemi muodostuu Virpiniemen, Mustakarin, Ritalinnokan, Meriniemen ja Vehkaperän kulmakunnista sekä Rytisuon alueesta. Kylä on vanhan kalastajakylän ympärille rakentunut uudehko omakotitaloalue. 
Parhaiten Virpiniemi tunnetaan hiihtomaastoista ja golf­kentästä. Alueella sijaitsee myös liikuntaopisto, leirintäalue, ravirata sekä koirakilpailukeskus. Virpiniemen uloimmassa kärjessä Mustakarissa sijaitsee Virpiniemen merivartioasema. Aiemmin Meriniemen alueella sijaitsi myös Esson käytössä ollut Virpiniemen öljysatama. Perämeren rannalla on myös useita kesäasuntoja.
Arttu Lappi

Arttu Ville Eemeli Lappi (s. 11. toukokuuta 1984 Kuopio) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja maailmanmestari.
Seuratasolla Lappi edusti Puijon Hiihtoseuraa ja hänen valmentajanaan toimi Jarkko Saapunki. Aikaisemmin Lapin valmentajana toimi Ari-Pekka Nikkola.
Maailmanmestaruuden Lappi voitti 2003 Val di Fiemmessä suurmäen joukkuekilpailussa ollessaan mukana kultaa voittaneessa Suomen joukkueessa. Samoissa kilpailuissa hän oli normaalimäessä 6:s ja suurmäessä 12:s.
Syksyllä 2004 Lappi katkaisi jalkansa ja kausi 2004–2005 jäi häneltä kokonaan väliin.
Maailmancupin henkilökohtaisissa osakilpailuissa Lappi sijoittui kymmenen kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Näistä seitsemän tuli kaudella 2006–2007, jolloin hän otti myös ainoaksi jääneen voittonsa maailmancupissa voittaessaan kauden avauskilpailun Kuusamossa. Lappi voitti normaalimäen Suomen mestaruuden 17. marraskuuta 2006.
Lappi sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikolla 2006–2007 kuudenneksi. Hän oli 6. Oberstdorfissa, 5. Garmisch-Partenkirchenissa, 4. Innsbruckissa ja 12. Bischofshofenissa. Hän oli ennen viimeistä osakilpailua mäkiviikon kokonaispisteissä toisena. Hänen loppupisteensä mäkiviikolla olivat 908,3.
Lappi lopetti aktiiviuransa keväällä 2010. Samana vuonna hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta.
Tanja Frieden

Tanja Frieden (s. 6. helmikuuta 1976 Thun, Sveitsi) on sveitsiläinen lumilautailija, jonka paras laji on lumilautakrossi. Friedenin paras saavutus on olympiakulta lumilautakrossista Torinon talviolympialaisista 2006. 
Lumilautakrossin finaalissa Torinon olympialaisissa Frieden oli reilusti yhdysvaltalaista Lindsey Jacobellista jäljessä toiseksi viimeiselle hypylle tultaessa. Jacobellis epäonnistui kuitenkin hypyssään ja kaatui. Frieden ohitti hänet ja tuli ensimmäisenä maaliin.
Frieden seurusteli kilpauransa aikana yhdysvaltalaisen, Torinossa miesten lumilautakrossin olympiakultaa voittaneen Seth Wescottin kanssa. Frieden avioitui leijalautailuammattilaisena kilpailleen Marc Ramseierin kanssa vuonna 2020.