tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Fowles

John Robert Fowles [faʊlz] (31. maaliskuuta 1926 Leigh-on-Sea, Essex, Englanti – 5. marraskuuta 2005 Lyme Regis, Dorset) oli brittiläinen kirjailija.
John Fowles syntyi Leigh-on-Seassä Essexissä. Hänen isänsä oli menestyvä sikarikauppias Robert J. Fowles, ja hänen äitinsä oli opettaja Gladys Richards. Opiskeltuaan Oxfordin yliopiston New Collegessa ranskaa ja saksaa hän työskenteli opettajana Ranskassa, Kreikassa ja Englannissa, kunnes hän saattoi romaaninsa "Neitoperhon" suosion ansiosta luopua opettamisesta ja keskittyä kirjalliseen uraan. 
Fowles oli 37-vuotias julkaistessaan esikoisromaaninsa "Neitoperhon", mutta hän oli jo pitkään harrastanut kirjoittamista ja tehnyt kymmenkunta romaaniluonnosta. Aluksi kriitikot pitivät "Neitoperhoa" vain eroottisena jännitysromaanina, mutta vähitellen sen monet tasot avautuivat. Siinä on sanan ja teon välistä peiteltyä ristiriitaisuutta. Teoksen juoneen kuuluu päähenkilön siirtyminen esineiden keräämisestä ihailemansa tytön kaappaamiseen. Kirjailija on pitänyt teosta ihmisen vapauden ja yksilöllisyyden allegoriana.
Vuonna 1968 Fowles muutti Lyme Regisiin Dorsetiin, jonne hän sijoitti teoksensa "Ranskalaisen luutnantin nainen" (1969) tapahtumat. Teos on kertomus kielletystä rakkaudesta ja samalla kuvaus viktoriaanisen ajan Englannista. Fowles käytti siinä parodioiden perinteisen viktoriaanisen romaanin melodramaattisia keinoja. Teos onkin kerrontatekninen taidonnäyte, jossa käytetään monia etäännyttäviä keinoja, kuten anakronismeja. Romaani luetaan Britannian sodanjälkeisen kirjallisuuden merkittävimpiin teoksiin.
Rönsyilevien romaanien vastapainoksi Fowles julkaisi vuonna 1982 tiiviin pikkuromaanin "Mantissa". Sen asetelma on kuin "Päiväperho" nurinpäin käännettynä: muistinmenetyksestä kärsivä mies on vankina sairaalahuoneessa. Teoksessa pohditaan postmodernin romaanin olemusta ja romaanin kuolemaa: “Vakavalla modernilla kirjallisuudella on vain yksi aihe: vakavan modernin kirjallisuuden kirjoittamisen vaikeus”. Fowlesin teokset ovatkin paljolti metakirjallisuutta eli kirjallisuutta kirjallisuudesta.
Fowlesin tunnetuin ei-fiktiivinen teos lienee "Aristos – käsityksiäni elämästä", joka on kokoelma filosofisia mietelmiä. Monet kriitikot pitävät häntä brittiläisen postmodernismin edelläkävijänä . "Ilmestys" (1985) sijoittuu 1700-luvulle ja käsittelee uskonnollisia aiheita. 
Elokuvasovituksia.
Vuonna 1969 Fowles teki elokuvasovituksen teoksestaan "Jumalten naamiot", joka perustuu hänen kokemuksiinsa Kreikassa ja jonka hän oli kirjoittanut jo ennen "Neitoperhoa". Elokuvasta ei tullut menestystä. 
Elokuvan "Neitoperho" ohjasi hänen teoksensa pohjalta William Wyler 1965. Karel Reisz ohjasi kirjan Ranskalaisen luutnantin nainen pohjalta tehdyn samannimisen elokuvan vuonna 1981. Käsikirjoituksen siihen teki brittiläinen näytelmäkirjailija Harold Pinter (2005), joka oli myös ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Mats Huldén

Lars Mats Olof Huldén (s. 17. lokakuuta 1949 Kokkola) on suomalainen basisti, tuottaja, sanoittaja ja kääntäjä. Hänet tunnetaan Wigwam-yhtyeen alkuperäisenä basistina, mutta pisimmän päivätyönsä hän on tehnyt Kauko Röyhkän yhtyeissä Kauko Röyhkä &amp; Narttu ja Kauko Röyhkä, ja on tuottanutkin useita näiden levyjä. Muita hänen tuottamiaan artisteja ovat muun muassa Don Huonot, Liisa Akimof, Neljä Ruusua ja YUP.
Kääntäjänä Huldén on osallistunut ruotsinkieliseen Kalevala-käännökseen (2000), jonka hän teki yhteistyössä isänsä Lars Huldénin kanssa. William Shakespearen tuotannosta hän on kokonaan tai osittain ruotsintanut ainakin näytelmät "Macbeth", "Othello", "Miten haluatte" ja "Titus Andronicus". 
Laulujen sanoittajana Huldén on toiminut enimmäkseen ruotsin ja englannin kielillä, mutta on tehnyt myös joitakin suomenkielisiä tekstejä. Käännöksiä hän on tehnyt muun muassa Wigwamille, Jussi &amp; The Boysille, Kalevalalle ja M. A. Nummiselle. Hän on säveltänyt joitain kappaleita Wigwamille ja Kauko Röyhkälle, joista tunnetuin lienee Röyhkän kanssa sävelletty "Lauralle". 
Huldénin ainoa oma levytys on vuonna 1983 "Loop Garoo" -nimellä julkaistu maxi-single "Ghost Riders (In The Sky)" / "Le Baron Criminel". Levy oli yhteishanke toisen Wigwam-basistin, tuottaja/äänittäjä Måns Groundstroemin, kanssa.
Huldénille myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2016.
Dao (kiinalainen filosofia)

Dao (道 pinyin: dào; Wade-Giles: tao) on kiinalainen käsite. Se on kungfutselaisuuden ja taolaisuuden peruskäsite. Sana on mandariinikiinaa ja tarkoittaa tietä tai polkua. Dao käsitetään kaiken luojaksi, vaikkei sitä voikaan sanoin kuvata. Se ei ole luojajumala, vaan kaiken takana oleva alkusyy, josta kaikki lähtee ja siihen palaa, ja on yhtä sen kanssa. Daosta puhui tällä tavoin muun muassa Laozi, jonka kirjoittamaksi väitetyssä kirjassa ”Daodejing” daon olemusta kuvaillaan. Näin ollen taolaisuus ei ole alun perin jumaluskonto vaan pikemmin maailmanselitys, mutta sen erilaisissa tulkinnoissa esiintyy jumalia kuten keisarijumalia. 
Dao on monistinen käsite. Dao on kaikkialla ja kaikessa oleva maailmaa ylläpitävä ja johtava voima. Laozi sanoi sen kattavan samalla kaiken ja ei mitään. Se on hänen mukaansa ollut olemassa aina ja on vanhempi kuin jumalat. Daosta voi ammentaa voimaa pohdiskeluun ja oikealla tiellä pysymiseen eli daon seuraamiseen.
Toisaalta dao sisältää tietylaisen dualismin. Esimerkkinä taolaisesta dualismista käytetään savesta valmistettua kuppia: ”Astia muovataan savesta, mutta tyhjä tila tekee astian hyödylliseksi. Ovet ja ikkunat veistetään huonetta tehdessä, mutta tyhjästä tilasta johtuu huoneen hyödyllisyys. Sen vuoksi käyttämällä sitä, mikä on, hyödytään siitä, mitä ei ole.” 
Kiinalaisen vanhan kansanuskon käsityksen mukaan maailmankaikkeuden perimmäinen sopusointu riippuu kahden vastakkaisen voiman, yinin ja yangin tasapainosta. Yinin ja yangin tasapainoinen kokonaisuus on dao, maailmankaikkeuden harmoninen kokonaisuus. Tämä kuvataan ympyränä, jonka kaareva viiva jakaa kohteen kahteen samankokoiseen osaan. Nykyään kansanusko elää sekoittuneena Kiinan muihin uskontoihin.
Palacio de la Zarzuela

Palacio de la Zarzuela on Espanjan kuningasperheen asuinpaikka. Se sijaitsee maan pääkaupungin Madridin laitamilla, El Pardon kaupunginosassa keskustasta luoteeseen.
Palatsi rakennettiin 1600-luvulla kuningas Filip IV:n määräyksestä loma-asunnoksi paikkaan nimeltä La Zarzuela. Nimi tulee espanjan kielen karhunvatukkaa tarkoittavasta sanasta "zarza". Filipin hovisuunnittelijat Gómez de Mora ja Carbonell suunnittelivat palatsin varhaisbarokin tyyliin. Siihen kuului suorakaiteen muotoinen tasakattoinen rakennus, jonka molemmilla sivuilla oli holvikäytävä, sekä italialainen puutarha. Kaarle IV muunsi rakennuksen 1700-luvun lopun tyylin mukaiseksi, ja sisusti sen kuvakudoksilla, posliinilla, huonekaluilla ja kellokokoelmallaan. Palatsi vaurioitui pahasti Espanjan sisällissodassa (1936–1939) ja se jouduttiin rakentamaan lähes kokonaan uudestaan, noudattaen kuitenkin alkuperäistä pohjapiirustusta.
Palatsissa on 11 makuuhuonetta ja yhdeksän kylpyhuonetta, juhlahuoneita joissa kuningas vastaanottaa vieraitaan, kirjasto ja ruokasali.
Espanjan kuninkaan virallinen virka-asunto on Madridin kuninkaallinen palatsi. Nykyinen kuningaspari Felipe VI ja Letizia perheineen asuu linnan maille rakennetussa pienemmässä rakennuksessa. Zarzuelassa on kuninkaan työhuone ja entisen kuningaspari Juan Carlos ja Sofían asunto. Juan Carlos ja Sofia ovat asuneet palatsissa avioliittonsa solmimisesta vuodesta 1962 lähtien. Francisco Francon kuoltua El Pardon kuninkaallinen palatsi jäi valtiovieraiden käyttöön, ja Madridin kuninkaallinen palatsi toimii lähinnä valtiollisten juhlatilaisuuksien pitopaikkana.
Palatsin teatterissa sai alkunsa espanjalainen operettityyli "zarzuela".
How to Dismantle an Atomic Bomb

How to Dismantle an Atomic Bomb on irlantilaisen rock-yhtye U2:n yhdestoista studioalbumi. Albumin pääasiallisena tuottajana työskenteli Steve Lillywhite, mutta sen tuottamiseen osallistuivat myös Chris Thomas, Jacknife Lee, Nellee Hooper, Mark ”Flood” Ellis, Daniel Lanois, Brian Eno ja Carl Glanville. Albumi julkaistiin kansainvälisesti 22. marraskuuta 2004 Island Records -levymerkillä. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Interscope Records. Musiikillisesti "How to Dismantle an Atomic Bomb" jatkoi valtavirran rock-soundilla, johon yhtye oli siirtynyt 1990-luvun kokeellisemman tuotantonsa jälkeen edellisellä albumillaan "All That You Can’t Leave Behind".
U2:n laulaja Bono on kuvannut "How to Dismantle an Atomic Bombin" olevan yhtyeen uran ensimmäinen todellinen rock-albumi. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ””, ””, ”Sometimes You Can't Make It on Your Own”, ”City of Blinding Lights” ja ”Original of the Species”. "How to Dismantle an Atomic Bomb" palkittiin yhteensä kahdeksalla Grammy-palkinnolla eri kategorioissa, ja lisäksi tuottaja Steve Lillywhite voitti työstään albumin parissa vuoden tuottajan Grammyn.
"How to Dismantle an Atomic Bomb" sai edeltäjänsä tavoin hyvin lämpimän vastaanoton. Bono on sanonut sen olevan ”vahva haastaja yhtyeen kolmelle parhaalle albumille.” Albumi nousi listaykköseksi 34 maassa, ja kansainvälisesti sitä on myyty yli 10 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2009 "Rolling Stone" listasi "How to Dismantle an Atomic Bombin" 68. sijalle listallaan 2000-vuosikymmenen parhaista albumeista.
Tausta.
Kun U2:n vuoden 1997 vaihtoehtorockia ja elektronista tanssimusiikkia yhdistellyt albumi "Pop" ja PopMart -kiertue saivat yleisön ja kriitikoiden keskuudessa ristiriitaisen vastaanoton, yhtye kokoontui yhteen säveltäkseen kokeellisen kappalemateriaalin sijasta perinteisestä kitaran, basson ja rumpujen kokonaisuudesta koostuvia rock-kappaleita. Tuottajinaan tutut yhteistyökumppanit Daniel Lanois ja Brian Eno yhtye levytti vuonna 2000 julkaistun kymmenennen albuminsa "All That You Can’t Leave Behind", joka oli paluu yhtyeelle ominaisempaan soundiin ja sai kansainvälisesti positiivisen vastaanoton. 
Vuonna 2003 U2 alkoi työstää seuraavaa albumiaan tuottajanaan Steve Lillywhite, joka oli tuottanut yhtyeen esikoisalbumin "Boy" (1980) ja työskennellyt yhtyeen kanssa aktiivisesti läpi 1980- ja 1990-lukujen. Yhtyeen tavoitteena oli jatkaa musiikillisesti "All That You Can’t Leave Behindin" aloittamalla ja toimivaksi todetulla kaavalla.
REM-uni

REM-uni ("vilkeuni, aktiiviuni, paradoksinen uni", ’nopea silmien liikkuminen’) on yksi nukkumisen vaihe, jonka aikana tapahtuu suurin osa unien näkemisestä. REM-unen aikana kehon lämpötila, pulssi ja hengitys ovat epäsäännöllisiä ja autonominen hermosto aktivoituu muutenkin.
REM-unesta voidaan erottaa faasinen vaihe ja tooninen perustila, jolloin lihakset ovat rentoja, kun taas faasisen vaiheen silmänliikkeistä tulee REM-unen nimitys, jolloin voi nähdä silmien liikkuvan silmäluomien alla. REM-unesta herättäessä ihminen muistaa viimeksi näkemänsä unen, aamulla uni useimmiten unohtuu. Ensimmäinen REM-vaihe alkaa noin 90 minuuttia nukahtamisen jälkeen.
Nukahtaessaan ihminen vaipuu ensiksi "kevyeen uneen". Yleensä vajaan puolen tunnin kuluttua seuraa "syvän unen" vaihe, josta siirrytään REM-uneen. REM-unesta siirrytään taas kevyen unen kautta syvään uneen. Tämä ketju toistuu noin puolentoista tunnin sykleissä keskimäärin viisi kertaa tavallisesti nukutun yön aikana. REM-unen ja kevyen unen määrä lisääntyy aamua kohti.
REM-unen aikana aivojen tunteisiin liittyvä mantelitumake sekä assosiaatioalueet ovat erityisen aktiivisia, kun taas työmuistin, tarkkaavaisuuden suuntaamisen ja itsehillinnän kannalta tärkeät aivoalueet ovat hyvin passiivisia. Tämä sopii yhteen unien järjettömän kulun ja tunnepohjaisen sisällön kanssa.
Unien kulku on usein vahvan assosiatiivista ja erikoista, niinpä hermoimpulssit kulkevat aivoissa harvinaisia reittejä hermosolujen välillä ja vahvistavat vähän käytettyjä synapseja. Tästä on päätelty unien tärkeys muistin ja oppimisen kannalta.
Vastasyntyneiden vauvojen unesta noin puolet, joidenkin mielestä jopa yli 80 % on REM-unta. Keskosia tutkimalla on päätelty, että noin 30-viikkoinen sikiö on lähes koko ajan REM-unen kaltaisessa tilassa. REM-uni onkin tärkeää yksilökehityksen kannalta, sillä se stimuloi kehittyviä aivoja.
Usein REM-unesta, kuten syvästäkin unesta, on hankala herätä tai toisen herättää.
Transkonduktanssivahvistin

Transkonduktanssivahvistin on vahvistin, josta lähtevä virran suuruus on verrannollinen vahvistimen tulojännitteeseen. Sen vahvistus määritellään transkonduktanssina, joka on lähtövirran ja tulojännitteen suhde. Transkonduktanssivahvistimista käytetään myös nimityksiä "operational transconductance amplifier" (OTA) ja "voltage controlled current source" (VCIS; verkkoanalyysissä). Transkonduktanssivahvistinta voidaan käyttää sellaisenaan esimerkiksi LEDin ohjaukseen.
Kanavatransistori eli FET on toimintaperiaatteeltaan transkonduktanssivahvistin, eli sen läpi kulkeva virta on verrannollinen tulon (hilan) jännitteeseen.
"Katso myös:" Norton-vahvistin
Rähinä Records

Rähinä Records Oy on suomalainen rap-musiikkiin keskittynyt levy-yhtiö.
Yhtiön toimitusjohtajana toimi syyskuuhun 2015 asti yksi sen perustajajäsenistä, rap-artisti Kimmo Laiho eli Elastinen. Lokakuusta 2015 lähtien yhtiön toimitusjohtajaksi ja osakkaaksi valittiin Essi Kivitie.
Rähinä Records -ryhmä perustettiin vuonna 1998, ja sen muodostivat Elastisen lisäksi Iso H, Andu, Tasis, Uniikki, Asa ja Jussi Valuutta. Myöhemmin mukaan otettiin lisää jäseniä. Aluksi Rähinä Records oli vain kaveriporukka, mutta vuonna 2003 siitä tuli virallisesti levy-yhtiö. Rähinän alaisuudessa on toiminut myös Alarm Entertainment -levymerkki, joka on jätetty toistaiseksi telakalle.
Rähinä Recordsin alle kuuluu myös musiikkivideoita tuottava Rähinä Films. Rähinä Films teki vuonna 2005 Rähinän artisteista DVD:n nimeltä "Löysä muna, kova meininki". Rähinä Records järjestää myös erilaisia tapahtumia ja klubeja, kuten "Sikamaanantai" ja kaupunkien tanssikulttuurille omistettu "Top Rocks". Vuosittain järjestetään myös "Rähinä Live", jossa Rähinän artistit esiintyvät yhdessä.
Rähinä teki tappiota vuodesta 2016.
Vuonna 2018 levy-yhtiön kaikki uusi julkaisutoiminta siirrettiin Kaiku Entertainmentin hoidettavaksi.
Loppuvuodesta 2018 Sanoma-konserni osti osan Kaiusta ja kaikki entiset Rähinän artistit ovat käytännössä Nelonen Median alaisuudessa.
Rähinä Recordsin artistit.
Aiemmin Rähinälle levyttäneitä ovat:
Arto Pajukallio

Arto Pajukallio (s. 16. joulukuuta 1958 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja ja muusikko. Päätyökseen hän on toiminut kriitikkona. Hän on kirjoittanut populaarikulttuurista, varsinkin musiikista, elokuvasta ja televisiosta. Muusikkona hän on Freud Marx Engels &amp; Jungin (1984–2016) perustajajäsen, kitaristi ja lauluntekijä, ja toiminut monissa muissa kokoonpanoissa ja yhtyeissä.
Pajukallio aloitti säännöllisen musiikkikritiikin kirjoittamisen "Länsiväylään" vuonna 1974 ja siirtyi samana vuonna "Kansan Uutisten" rockkriitikoksi. Musiikkiaiheisia juttuja hän on kirjoittanut "Aksenttiin", "Blues Newsiin", "Rumbaan", "Rytmiin", "Uuteen Lauluun" ja "Soundiin" ja on avustanut muitakin medioita.
Vuonna 1983 Pajukallio siirtyi A-Lehtiin "Katson" ja myöhemmin myös "Avun" elokuvakriitikoksi ja tv-sivujen toimittajaksi. Vuoden 2005 joulukuussa A-Lehtien TV-toimitus myytiin Allerille ja kevään 2006 YT-neuvotteluissa valtaosa uusista työntekijöistä irtisanottiin, myös Pajukallio.
Toukokuussa 2006 Pajukallio aloitti freelancerina "Helsingin Sanomien" ja "Nytin" avustamisen elokuva-, televisio- ja musiikkikriitikkona. Syksyllä 2013 hän alkoi kirjoittaa myös "TV-maailmaan". Radio-ohjelmia Pajukallio teki runsaan vuosikymmenen ajan ennen kaikkea Yleen Radiomafialle. 
Suomen arvostelijain liitto (SARV) nimitti Pajukallion kunniajäsenekseen 2017.
Pajukallion muita yhtyeitä ovat olleet muun muassa Let´s Mennään, Blue Band, Smokey Joe's Café (säesti Rauli Somerjokea), Kalle Kiwes Blues Band, Armadillo, Cross-Tie Walkers, Cellophane Flowers, Kevyet Mullat, Fuckin’ Hippies ja FMEJ Tribute. 
Duona hän esiintyy edelleen muun muassa Suonna Konosen kanssa. Pajukallio on tehnyt lukuisia levytyksiä eri kokoonpanojen kanssa.
Cocktaillasi

Cocktaillasi kehitettiin 1900-luvun alkupuolella. Sen kartiomainen muoto ja suuri ilman kanssa tekemisissä oleva pinta-ala mahdollistavat eri ainesosien havaitsemisen. Cocktaillasit ovat vetoisuudeltaan pieniä, yleensä noin 8–18 senttilitran laseja. Niiden ominaispiirteisiin kuuluvat kartiomainen, poikkileikkaukseltaan ylöspäin levenevä maljamainen lasiosa sekä korkea jalka. Korkea jalka on välttämätön, jottei kädessään lasia pitelevä juoja lämmittäisi kätensä lämmöllä jäätöntä juomaa. Perusmuodoltaan cocktaillasi on pyöreä.
Lentomäen maailmanmestaruuskilpailut

Lentomäen maailmanmestaruuskilpailut käydään joka toinen vuosi Euroopan eri lentomäissä.
Ensimmäisen kerran ne järjestettiin vuonna 1972. Vuosina 1973–1985 ne järjestettiin parittomina vuosina. Vuodesta 1986 lähtien kilpailut on järjestetty parillisina vuosina. Vuodesta 2004 lähtien on kilpailtu myös lentomäen joukkuemaailmanmestaruudesta lukuun ottamatta vuotta 2014, jolloin kilpailu jouduttiin perumaan.
Mitalitaulukko.
Tilanne vuoden 2024 MM-kilpailuiden jälkeen.
Roxette

Roxette on ruotsalainen Halmstadista kotoisin oleva pop-duo, jonka jäsenet olivat laulaja Marie Fredriksson ja säveltäjä-sanoittaja Per Gessle. Duo perustettiin 1986. Kulta-aikanaan 1990-luvun alussa se oli yksi maailman suosituimmista yhtyeistä.
Roxette lopetti konsertoinnin vuonna 2016, ja Fredriksson kuoli kolme vuotta myöhemmin. Per Gessle on jatkanut Roxetten tyylisen musiikin levyttämistä ja duon vanhojen hittien esittämistä vuonna 2022 perustamassaan yhtyeessä PG Roxette, mutta päätti palata vanhaan nimeen 2024.
Historia.
Per Gessle ja Marie Fredriksson tapasivat 1970-luvun lopulla, kun Fredriksson lauloi Strul &amp; Ma Mas Barn -yhtyeessä ja Gessle soitti Ruotsissa suositussa Gyllene Tider -yhtyeessä. Fredriksson liittyi Gyllene Tideriin taustalaulajaksi 1981. Hän julkaisi 1984 soololevyn, jolle Gessle oli kirjoittanut yhden kappaleen. Gyllene Tiderin yhdysvaltalainen levy-yhtiö sai yhtyeen vaihtamaan nimensä Roxetteksi vuonna 1984 kun se julkaisi englanninkielisen EP:n nimeltä "Heartland". Yhtye kuitenkin hajosi, ja Gessle ja Fredriksson jatkoivat Roxettea duona. He julkaisivat singlen "Neverending Love", josta tuli hitti Ruotsissa. Duon ensimmäinen yhteinen Roxette-albumi "Pearls of Passion" julkaistiin 1986. Albumia ei kuitenkaan julkaistu Yhdysvalloissa. Vuoden 1988 albumi "Look Sharp!" jäi myös aluksi julkaisematta Yhdysvalloissa, kunnes yhdysvaltalainen vaihto-oppilas toi levyn Ruotsista Minneapolisiin ja sai paikallisen radioaseman soittamaan kappaletta "The Look". Levy-yhtiö julkaisi albumin, ja "The Look" ja "It Must Have Been Love" nousivat Yhdysvaltain singlelistan kärkeen ja albumi myi platinaa. Myös seuraava albumi "Joyride" myi Yhdysvalloissa platinaa. Sitä seuranneet albumit menestyivät hyvin vielä Ruotsissa ja Euroopassa.
Vuonna 2002 Roxette jäi tauolle Fredrikssonille diagnosoidun aivokasvaimen takia. Duo palasi lavoille 2008 ja julkaisi uuden albumin "Charm School" vuonna 2011. Roxette ilmoitti vuonna 2016 lopettavansa konsertoinnin, sillä Fredrikssonin terveys ei sitä enää kestänyt. Fredriksson kuoli joulukuussa 2019.
Per Gessle teki Fredrikssonin kuoleman jälkeen pienen kokeilumuotoisen kiertueen nimellä Per Gessle's Roxette ja kävi muun muassa Suomessa. Sen jälkeen hän kokosi alkuperäisen Roxetten mukana soittaneet muusikot kokoon ja perusti ”uuden Roxetten” nimellä PG Roxette. Yhtye esittää Roxetten tyylistä uutta musiikkia ja konserteissaan myös Roxetten vanhoja hittejä. Se julkaisi lokakuussa 2022 albumin "Pop-up Dynamo".
Vuonna 2024 Gessle päätti muuttaa nimeksi taas Roxette. Uudeksi laulajaksi otettiin Lena Philipsson. Yhtye alkaa konsertoida alkuvuodesta 2025. Heidän on määrä konsertoida Suomessa Helsingin Veikkaus Arenassa 9. marraskuuta 2025.
Pierre Plantard

Pierre Athanase Marie Plantard (8. maaliskuuta 1920 – 3. helmikuuta 2000) oli ranskalainen harrastelijatoimittaja ja piirtäjä, itseoppinut hermetisti, Siionin luostaria koskevien tarinoiden keksijä. Hän perusti ja rekisteröi ”järjestön” Ranskassa, Annemassessa 1956. Perustettaessa järjestö julkaisi lehteä ”C.I.R.C.U.I.T.”, jossa kuvattiin tavoitteet: paikallisten vuokra-asuntojen ja niiden asukkaiden olosuhteiden parantaminen. 1960-luvulla Plantard loi upouuden historian samalle nimelle, ja tuolloin järjestö esiintyi merovingien sukujuurten ylläpitäjänä. Plantard itse kuvitteli olevansa Dagobert II:n jälkeläinen, laati väärennetyt sukutaulut ja vaihtoi sukunimekseen Plantard de Saint Clair.
Hän sai mainetta englanninkielisessä maailmassa vuonna 1982 julkaistun Baigentin, Leighin ja Lincolnin teoksen "The Holy Blood and the Holy Grail" myötä. Teos suomennettiin vuonna 2005 nimellä "Pyhä veri, pyhä Graal".
Alamaailman Vasarat

Alamaailman Vasarat oli vuosina 1997–2014 toiminut suomalainen soitinmusiikkiyhtye. Yhtyeen musiikki sisältää muun muassa jazz-, rock-, punk- ja heavy-vaikutteita. Musiikkia on verrattu myös klezmer-musiikkiin. 
Historia.
Alamaailman Vasarat perustettiin vuonna 1997, kun Höyry-kone-yhtyeen basisti Jarno Sarkula osti sopraanosaksofonin ja perusti rumpali Teemu Hännisen kanssa yhtyeen. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät Miikka Huttunen (piano ja kosketinsoittimet), Marko Manninen (sello) ja Erno Haukkala (puhallinsoittimet). Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti helmikuussa 1999. 
Ensimmäinen albumi "Vasaraasia" julkaistiin syyskuussa 2000. Vuonna 2002 yhtyeeseen liittyi toinen sellisti Tuukka Helminen, joka oli aluksi toiminut Marko Mannisen sijaisena yhtyeen keikoilla. Maaliskuussa 2003 julkaistiin yhtyeen toinen albumi "Käärmelautakunta".
Kesällä 2003 yhtye aloitti yhteistyön Tuomari Nurmion kanssa. Yhteistyö huipentui maaliskuussa 2005 julkaistuun yhteislevyyn "Kinaporin Kalifaatti", joka voitti myöhemmin samana vuonna Teosto-palkinnon. Mukana Tuomari Nurmion ja Alamaailman Vasaroiden yhteiskeikoilla sekä levyllä oli myös muun muassa Nurmion yhtyeissä soittanut rumpali Markku Hillilä. Yhtye teki keikkoja Nurmion kanssa syyskuuhun 2005 asti. 
Yhtye julkaisi albumin "Maahan" maaliskuussa 2007. ja konseptialbumin "Huuro Kolkko" huhtikuussa 2009. Toukokuussa 2010 yhtyeeltä ilmestyi DVD "Haudasta lomilla", joka sisältää livetallenteita, musiikkivideoita ja lyhytdokumentin "Huuro Kolkko" -albumin teosta.
Yhtyeen toinen perustajajäsen rumpali Teemu Hänninen jätti yhtyeen loppuvuodesta 2010 ja uusi rumpali Santeri Saksala liittyi kokoonpanoon. Pasunisti Erno Haukkala jätti yhtyeen vuotta myöhemmin ja hänen tilalleen liittyi trumpetisti Jarkko Niemelä. 
Alamaailman Vasarat julkaisi viimeiseksi jääneen albuminsa "Valta" huhtikuussa 2012. Se soitti viimeiset keikkansa kesällä 2014 Ranskassa ja Lapin kiertueella, joissa rumpalina toimi Ilmari Heikinheimo. Suunnitelmissa oli soittaa vielä lokakuussa 2014 Espoossa, mutta konserttia ei lopulta järjestetty. 
Yhtyeen toiminta lakkasi sen pääasiallisen säveltäjän ja yhtyejohtajan Jarno Sarkulan muutettua Berliiniin ja alettua työstää soolomateriaalia. Sarkula kuoli heinäkuussa 2020. 
Alamaailman Vasarat on konsertoinut paljon ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Japanissa ja useissa Euroopan maissa.
Kenelle kellot soivat

Kenelle kellot soivat ("For Whom the Bell Tolls") on Ernest Hemingwayn vuonna 1940 julkaistu romaani. Se kertoo yhdysvaltalaisen miehen tarinan Espanjan sisällissodan (1936–1939) aikana.
Teoksen nimi on peräisin John Donnen kirjoituksesta "Rukouksia sairasvuoteelta" ("Devotions upon Emergent Occasions", 1624, suom. Paavo Rissanen):
”Yksikään ihminen ei ole saari, täydellinen itsestään [...] Älä siis koskaan lähetä kysymään, kenelle kellot soivat, ne soivat sinulle.”
"Kenelle kellot soivat" on Hemingwayn merkittävimpiä teoksia. Se perustuu kirjailijan kokemuksiin kirjeenvaihtajana Espanjassa sisällissodan aikaan. Teos kertoo amerikkalaisesta Robert Jordanista, joka toimii tasavaltalaisten puolella räjähdeasiantuntijana. Saatuaan tehtäväkseen erään sillan räjäyttämisen hän liittyy fasistien alueella toimivaan sissijoukkoon.
Elokuva.
Sam Wood on ohjannut Hemingwayn kirjaan perustuvan elokuvan "Kenelle kellot soivat".
EOS-Aqua

Aqua (EOS PM-1) on Nasan monikansallinen Maata kiertävä tieteellinen tutkimussatelliitti. Sen tehtävänä on tutkia sadetta, haihtumista ja veden kiertokulkua. Satelliitti laukaistiin Vandenbergin ilmavoimien tukikohdasta 4. toukokuuta 2002 Boeing Delta II -raketilla . Nimi Aqua tarkoittaa latinan kielellä vettä. Satelliitissa on kuusi veden tutkimuslaitetta.
Aqua-satelliitti on toinen merkittävä komponentti Maan maaperää, biosfääriä, meriä ja ilmakehää tutkivaa Earth Observing Systemiä (EOS). Sitä edelsi Terra-satelliitti (laukaistu 1999) ja seurasi Aura-satelliitti (laukaistu 2004). Aqua painaa 2 850 kg, lisäksi laukaisussa oli noin 230 kg polttoainetta. Kuljetusasennossa satelliitin koko oli 2,68 × 2,49 × 6,49 m, kiertoradalla aukilevitettynä 4,81 × 16,70 × 8,04 m.
Aqua on sääsatelliittien tapaan sijoitettu aurinkosynkroniselle radalle. Sen nouseva solmu (ekvaattorin ylitys pohjoiseen) tapahtuu (ylityksen sattuessa kohdalle) kullakin pituuspiirillä paikallista aikaa noin klo 13:30, ja vastaavasti laskeva solmu noin klo 01:30. Satelliitin radan korkeus on 705 km, inklinaatio 98 astetta ja periodi 99 minuuttia .
Viinilasi

Viinilaseja on kolmea perussarjaa: punaviinille, valkoviinille ja samppanjalle. Väkevälle viinille on lisäksi oma lasinsa.
Väkevä viinilasi.
Viinilaseista pienin, väkevä viinilasi, on vetoisuudeltaan noin 12–16 senttilitran kokoinen lasi. Aivan kuten cocktaillasissakin, väkevän viinilasin perusominaisuuksiin kuuluu jalallinen, maljamainen, ei kuitenkaan voimakkaasti ylöspäin levenevä lasi. 
Punaviinilasi.
Punaviinille tarkoitetun viinilasin perusominaisuuksiin kuuluu muihin lasityyppeihin verrattuna pyöreämpi ja leveämpi maljaosa, mikä auttaa viiniä hapettumaan paremmin. Viinin päästessä hapen kanssa kosketuksiin maku, haju ja niiden aromit vahvistuvat. Tämä on erityisen olennaista punaviineille niiden monimutkaisten ja kehittyneiden makujensa vuoksi. Lisäksi hapen uskotaan pehmentävän viinin makua, etenkin iältään nuoremmissa -tyylisissä punaviineissä, joissa tanniinit ovat usein vähemmän kehittyneitä ja siksi maultaan kuivempia, karvaampia ja suuta kiristävämpiä. Joissakin tapauksissa tietyt valko-, tai jopa kuohuviinit, hyötyvät hapettumisesta.
Yleisesti normaalikokoisen punaviinilasin vetoisuus on 30-50 senttilitraa (cl). On kuitenkin olemassa viinilaseja, jotka ovat vetoisuudeltaan ja kooltaan vieläkin suurempia. Mittavan vetoisuuden lisäksi isomman maljaosan on todettu parantavan hapettumista, helpottaa ja auttaa viinin pyörittämistä (swirling) lasissa.
Useat tunnetut alan lasivalmistajat ovat jo useampia vuosikymmeniä valmistaneet eri rypälelajikkeille ja viinityyleille suunnattuja viinilaseja. Tunnetuimpia brändejä ovat Riedel, Spiegelau (nykyään Riedelin linjasto) ja Schott Zwiesel. Näitä erityisiä punaviinilaseja ovat esimerkiksi
Valkoviinilasi.
Aivan kuten punaviinilasissa, myös valkoviinilasin yleinen vetoisuus on 15–19 senttilitraa, jopa 28 senttilitraa. Profiililtaan valkoviinilasi muistuttaa väkevää viinilasia mutta on hieman isompi.
Samppanjalasi.
Samppanjalasi on vetoisuudeltaan noin 15–23 senttilitran kokoinen lasi. Samppanjalasin ominaispiirteisiin kuuluu lyhyt kaula ja huilumainen lasi, joka hyvin usein levenee ylöspäin.
Aiheesta muualla.
Murderdolls

Murderdolls oli yhdysvaltalainen horror punk/glam metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2002 Hollywoodissa, Kaliforniassa. Sen viimeiseen kokoonpanoon kuuluivat Wednesday 13 ja Joey Jordison. Siihen ovat aiemmin kuuluneet myös Ben Graves, Acey Slade, Eric Griffin ja Tripp Eisen.
Yhtye julkaisi kaksi albumia, vuonna 2002 julkaistun "Beyond the Valley of Murderdollsin" ja vuonna 2010 julkaistun "Women and Children Lastin". Wednesday 13 ilmoitti haastattelussa 2013, että Murderdolls tuskin palaa enää yhteen..
Historia.
Alkuvuodet.
Murderdolls otti ensiaskeleensa vuonna 1994 Des Moinesissa, Iowassa. Joey Jordison soitti tuolloin yhtyeessä The Rejects, jonka laulajana toimi Dizzy Draztik. Musiikkityyli oli samantapaista kuin Murderdollsilla, mutta sanoituksissa ei ollut kauhuelementtejä.
The Rejects oli Joey Jordisonin ”kakkosyhtye”. Jordison tapasi Tripp Eisenin vuonna 1999 Ozzfest-festivaalilla. Eisen suostui Jordisonin ehdottamaan projektiin, ja hänen ystävänsä Racci Shay aloitti rumpalina. Myös Ian-niminen basisti soitti heidän kanssaan keikoilla. 
Ensimmäinen albumi ja maailmankiertue.
Murderdollsin kokoonpano oli vuonna 2002 muuttunut lähes täysin. Racci Shayn tilalle palkattiin myöhemmin muun muassa Davey Suiciden rumpalina toiminut Ben Graves ja basistiksi liitettiin Synical-yhtyeen kitaristi Eric Griffin. Tripp Eisen erotettiin yhtyeestä, tilalle tuli Acey Slade, joka myös erotettiin hieman ennen yhtyeen ensimmäistä hajoamista. Vokalistiksi oli tullut Frankenstein Drag Queensin laulaja Joseph Poole alias Wednesday 13.
Murderdollsin ensimmäinen albumi menestyi kohtuullisesti, ja yhtye teki 2002–2003 maailmankiertueen, joka ulottui myös Suomeen.
Toinen albumi ja hajoaminen.
Murderdolls lopetti ensimmäisen kerran vuonna 2004. Yhtye kuitenkin palasi vuonna 2010 muutetulla kokoonpanolla, johon kuuluivat nyt Jordisonin ja Wednestay 13:n lisäksi soolokitaristi Roman Surman, basisti Jack Tankersley ja yhtyeeseen palannut Racci Shay, joka korvattiin kuitenkin seuraavan vuoden aikana Jason ”Shakes” Westillä. Yhtyeen kakkosalbumi "Women and Children Last" julkaistiin kesällä 2010, ja yhtye kiersi Yhdysvaltoja ja Eurooppaa noin vuoden verran.
Vuonna 2013 Wednesday 13 paljasti kiertueen olleen hänelle henkisesti raskas, koska ei enää tullut toimeen Jordisonin kanssa. Hänen mukaansa yhtye hajosi myös samoista syistä ja oletettavasti hänen sooloyhtyeensä kappale ”Fuck You (In memory of...)” kertoo myös samasta aiheesta.
Tyyli.
Murderdollsin tyyli muistuttaa varhaista punk rockia ja 1970-luvun rockia, kuten Kissiä ja Alice Cooperia. Yhtye on ottanut vaikutteita myös kauhuelokuvista. Konserteissa yhtyeen tyyliin kuuluu muun muassa käyttää mustia vaatteita, synkkää rekvisiittaa ja meikkiä.
Buena Vista Social Club

Buena Vista Social Club oli kuubalainen musiikkiyhtye (1996–2015). Yhtye on nimetty Havannan Marianaon kaupunginosassa Kuubassa 1940-luvulla toimineen musiikkiklubin mukaan.
1990-luvun lopulla kitaristi Ry Cooder kutsuttiin Kuubaan levyttämään afrikasta kutsuttujen muusikoiden kanssa, jotka eivät kuitenkaan saaneet viisumia, joten yhtye koottiin kuubalaismuusikoista. Hän kokosi muusikot, joista tuolloin useimmat olivat jo yli 90 vuoden iässä, yhteen nauhoittamaan uutta "Buena Vista Social Club" albumia. Levy myi puolessa vuodessa viisi miljoonaa kappaletta ja sai Grammyn vuoden 1998 parhaana levynä. Saksalainen Wim Wenders ohjasi heistä vuonna 1998 samannimisen elokuvan. Sekä levy että elokuva olivat huippumenestyksiä, ja aiheuttivat sekä Pohjois-Amerikassa että Euroopassa kuubalaisen musiikin uuden suosion nousun.
Yhtye on esiintynyt Suomessa useita kertoja, viimeksi se konsertoi Lahdessa 4.11.2012.
Useat jäsenet ovat levyttäneet myös soololevyjä.
Vuonna 2011 ryhmään otettiin uusi jäsen Idania Valdes.
Ristinmerkki

 
Ristinmerkki on ortodoksisessa sekä katolisessa sekä uudelleen myös enenevässä määrin luterilaisessa kirkossa käytettävä rukouksen muoto. 
Ristinmerkkiä käyttävät ortodoksisessa sekä katolisessa ja luterilaisessa kirkossa niin papit kuin kirkkokansakin rukouksena.
Ristinmerkillä kuvataan ihmisen eteen risti, kristillisyyden symboli. Ortodoksit ja katolisen kirkon kreikkalaiskatoliset jäsenet tekevät ristinmerkin koskettamalla otsaa ja rintaa sekä sen jälkeen ensin oikeaa sitten vasenta olkaa ja katolisen kirkon roomalaiskatoliset jäsenet loppuosassa toisin päin: ensin vasen sitten oikea olkapää. Luterilaiset tekevät ristinmerkin läntisen perinteen mukaisesti samoin kuin roomalaiskatoliset.
Ortodokseilla ja kreikkalaiskatolisilla on ristinmerkkiä tehdessä yhdistetty kolme sormea, roomalaiskatolisilla merkki tehdään usein koko kämmenellä. Itäisessä tavassa käytetään yhteen puristettuja peukaloa, etusormea ja keskisormea, jotka symboloivat Jumalan kolmea persoonaa. Erillään ovat kämmentä vasten puristetut pikkusormi ja nimetön, jotka symboloivat Jeesuksen inhimillistä ja jumalallista olemusta. Venäjän vanhauskoiset tekevät kuitenkin ristinmerkin kahdella sormella. 
Kolmen sormen käyttö on venäläinen tapa ja peräisin patriarkka Nikonin liturgisista uudistuksista, joiden seurauksena syntyi niin sanottu vanhauskoisuus.
Varhaisin maininta ristinmerkistä on kirkkoisä Tertullianukselta, jolloin kyseessä oli ristinmerkin ilmeisesti kaikkein vanhin muoto, otsaan tehtävä niin sanottu pieni ristinmerkki.
Luterilainen kirkko.
Martti Luther neuvoi Vähässä katekismuksessaan aloittamaan päivän ristinmerkillä: ”Noustessasi aamulla vuoteesta siunaa itsesi pyhällä ristinmerkillä ja lausu: Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen haltuun. Aamen.” Samat sanat tuli lausua illalla nukkumaan mentäessä. Ristinmerkin käyttöön aamuin illoin neuvoi myös Mikael Agricolan Abc kiria sekä monet muut 1500- ja 1600-lukujen ruotsalaiset ja suomalaiset katekismukset. 
1664 ilmestyneessä saarnakirjassaan Loimaan kirkkoherra Laurentius Petri esitti neljä syytä, miksi ristinmerkki tehdään: "1. Pyhä risti muistuttaa Jeesuksen kärsimyksestä ja kuolemasta. 2. Se muistuttaa myös Kristuksen antamasta esikuvasta sekä kristityn halusta eritä tästä maailmasta ja olla Kristuksen kanssa (Fil. 1:23) 3. Risti kuvaa uskon asettamista perkeleen kiusauksia, helvettiä ja kuolemaa vastaan ja niiden voittamista. 4. Ristinmerkki erottaa kristityn pakanoista. Sillä me tunnustamme uskomme Kolmiyhteiseen Jumalaan ja annamme itsemme Hänen haltuunsa". Kun ristinmerkki myöhemmin hävisi messusta luterilaisessa kirkossa, pieni ristinmerkki säilyi Suomessa edelleen osana kasteliturgiaa.
Jumalanpalveluksen alku- ja päätössiunauksessa liturgi tekee ristinmerkin lausuessaan: I"sän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimee"n. Myös seurakuntalainen voi tällöin tehdä ristinmerkin Messun aikana seurakuntalainen voi tehdä ristinmerkin alkusiunauksen yhteydessä, vastaanottaessaan synninpäästön, evankeliumin lukemisen alkaessa, vastaanottaessaan ehtoollisen sakramentin ja kiittäessään siitä sekä Herran siunauksen yhteydessä.
Frakki

Frakki eli hännystakki (saksan sanasta "Frack", joka tulee muinaissaksan sanasta "frok", lieve) on länsimaisessa kulttuurissa juhlallisin ja muodollisin käytössä oleva miesten juhlapuku. Frakki oli alkujaan 1700-luvun lopulla miesten arkipuku ja muusikot käyttivät frakkia työasunaan. Nykyään frakkia käytetään akateemisissa tilaisuuksissa ja toimituksissa (esimerkiksi karonkka), muodollisissa valtiollisissa tilaisuuksissa, arvokkaiden vierailujen yhteydessä ja häissä. Iltaan painottuvissa tanssiaisissa frakki voi olla väriltään yönsininen.
Frakkiin kuuluvat musta, edestä avoin hännystakki ja mustat housut, valkea liivi ja valkea frakkipaita sekä valkea rusetti. Mustaa rusettia frakin kanssa käyttävät perinteisesti vain tarjoilijat ja muu henkilökunta. Frakkipaitaan kuuluvat yleensä valkeat helmiäisnapit sekä kultaiset kalvosinnapit. Takin rintataskussa tulee olla valkoinen, taiteltu liina, paitsi käytettäessä suuria kunniamerkkejä. Kengät ovat mustat ja mielellään lakeriset. Päällysvaatteina käytetään pitkää mustaa takkia tai viittaa, valkoista kaulaliinaa ja valkeita käsineitä sekä silinterihattua. Etiketin mukaan frakin kanssa ei käytetä rannekelloa, vaan taskukelloa, jonka ketjun pää on liivin taskussa.
Juhlapukeutuminen.
Frakkia käytetään pääasiassa arvokkaissa iltajuhlissa ja tanssiaisissa sekä virallisilla vastaanotoilla. Myös kouluratsastuskilpailuissa ratsastaja voi käyttää Vaativa A -tasolta lähtien frakkia, kuten myös kilpatanssin vakiotanssiosuuksilla D- ja sitä ylemmissä taitoluokissa. Suomessa tunnetuin frakkijuhla on epäilemättä Itsenäisyyspäivän vastaanotto. Frakkia käytetään pukuna akateemisissa seremonioissa, kuten promootioissa ja väitöstilaisuuksissa, joissa päivällä käytetään poikkeuksellisesti valkeiden sijasta mustia liivejä. Juhlallisissa häissä sulhanen ja virallisen asemansa vuoksi morsiamen isä (appi) ja bestman voivat käyttää frakkia. Frakkia käyttävät esiintymisasunaan klassisen musiikin soittajat, mieskuorojen laulajat ja kapellimestarit. Frakki on myös yleinen miesten puku lukion vanhojen tansseissa.
Kun kutsussa lukee juhlapuku, se tarkoittaa tummaa pukua tai frakkia, ei esimerkiksi smokkia. Juhlapuvun voi korvata tumman puvun lisäksi myös kansallispuvulla tai juhlaunivormulla. Tämä tarkoittaa klo 18.00 jälkeisiä tilaisuuksia, esim. juhlatanssiaiset, suuret päivälliset, häät, juhlakonsertit, juhlanäytännöt ja Suomessa tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotot. Kun pukukoodina on frakki, nainen pukeutuu täysipitkään juhlapukuun; vain kengän kärjet saavat näkyä puvun alta.
Ratanopeus

Ratanopeus on keskuskappaletta kiertävän satelliitin nopeus radallaan. Kaukana kappaleesta ratanopeus on alhainen ja lähellä kappaletta suurempi. Ratanopeus riippuu keskuskappaleen massasta ja etäisyydestä siten, että lähellä olevaa suurimassaista kappaletta kiertolainen kiertää nopeasti, kaukana oleva kiertolainen hitaasti.
Kulmanopeus on ratanopeus kulmayksikössä.
Ratanopeuden yhtälö.
Jos satelliitin omaa massaa ja muita kuin keskuskappaleen massoja ei oteta huomioon,
keskiratanopeus on:
formula_1
 m = massa
 G = gravitaatiovakio
 r = kappaleiden välinen etäisyys
Tarkemmassa yhtälössä halutaan tietää m1-massaisen satelliitin ratanopeus, kun m2 on keskuskappale.
formula_2
Ellipsiradalle ratanopeus on
formula_3
missä
Saija-Reetta Kotirinta

Saija-Reetta Kotirinta (s. 13. syyskuuta 1975 Halikko) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja laulaja.
Ura.
Kotirinta näytteli Inka Haapalan roolissa vuosina 2001–2004 saippuasarjassa "Salatut elämät". Sen jälkeen Kotirinta on näytellyt teatterissa ja sivuroolissa muun muassa elokuvassa "Onnen varjot" (2005). Kotirinta on myös antanut äänensä Hannah Montana -sarjassa Amber Addisonille. Kesällä 2011 Kotirinta näytteli Särkänniemessä Peter Pan-musikaalissa. Vuonna 2008 Kotirinta juonsi Sub-kanavalla esitettävää paranormaaleja ilmiöitä tutkivaa sarjaa "Piiriä"..
Kotirinta työstää myös omaa musiikkia taiteilijanimellä "Sare". Debyyttisingle "Auki ja rikki" julkaistiin toukokuussa 2012 ja sen musiikkivideo sai ensinäyttönsä Iltalehden verkkosivuilla 4. kesäkuuta 2012. Kotirinta osallistui vuonna 2011 Tangomarkkinoille, mutta karsiutui kisasta juuri ennen semifinaaleja. Kotirinta on osallistunut myös The Voice of Finland -ohjelman toiselle tuotantokaudelle, jossa hän ei kuitenkaan edennyt kaksintaisteluvaiheeseen.
Yksityiselämä.
Kotirinta oli naimisissa juontaja Ivan Puopolon kanssa ja heillä on vuonna 2010 syntynyt tytär. Pariskunta erosi tammikuussa 2013. Kotirinta oli Vihreän liiton ehdokkaana kuntavaaleissa 2017 ja sai 78 ääntä eikä tullut valituksi.
Miinanraivaus

Miinanraivaus tarkoittaa meri- tai maamiinojen vaarattomaksi tekemistä. Ensin miinat on tarkalleen paikannettava ja sen jälkeen joko purettava, ammuttava tai räjäytettävä hallitusti. Miinanraivauksesta vastaa usein pioneeriaselaji.
Miinanraivaus on tärkeä vaihe sodan jälkeisen yhteiskunnan rakentamisessa. Ennen kuin laajamittainen jälleenrakennus voidaan aloittaa, on maa- ja merialueet saatettava turvallisiksi siviileille puhdistamalla ne miinoista. Miinanraivauksesta on tullut yksi YK:n rauhanturvaajien avaintehtävistä konfliktien jälkeisessä rauhanrakentamisessa. 
Maamiinojen raivaus.
Maamiinoja voidaan etsiä ja tehdä vaarattomaksi henkilövoimin, jolloin oletetulta miinakentältä etsitään miinoja metallinpaljastimen eli miinaharavan avulla tai mekaanisella koettimella. Paljastin antaa hälytyksen mahdollisesta kohteesta. Jos kyseessä on miina, koulutuksen saanut raivaaja tekee sen vaarattomaksi.
Toinen vaihtoehto on koneellinen miinanravausajoneuvo, joka laukaisee miinat mekaanisesti pyörivän "varstan" ("raivausroottorin") avulla. Tällainen toiminta on parhaimmillaan tunnetuilla miinakentillä. Eräs tunnettu ja YK-tehtävissäkin käytetty raivausajoneuvo on suomalainen Raisu.
Merimiinojen raivaus.
Merimiinojen raivaustapa riippuu niiden aktivointitavasta, jonka mukaan miinat jaetaan kosketusmiinoihin ja herätemiinoihin. Pinnan alla ankkurinsa pitelemänä odottava kosketusmiina laukeaa kohteen koskettaessa sen "sarvia". Pohjassa makaava herätemiina puolestaan toimii monimutkaisemmin reagoiden läheltä kulkevan aluksen potkuriääniin, rungon magneettikenttään tai näiden yhdistelmiin.
Kosketusmiina voidaan tehdä vaarattomaksi räjäyttämällä, purkamalla tai upottamalla. Sodan jälkeisessä laajamittaisessa miinanraivauksessa käytettiin usein tykkitulella upottamista. Räjäyttäminen ja etenkin purkaminen tulivat kysymykseen lähinnä erityisolosuhteissa.
Herätemiinat raivataan aiheuttamalla raivauskalustolla tarvittava sähköinen tai akustinen ärsyke miinan räjäyttämiseksi turvallisen etäisyyden päässä raivaaja-aluksesta.
Nykyään tarkoitukseen käytetään myös ohjattavia vedenalaisia robotteja eli ROVeja.
Miinanraivaus Suomenlahdella toisen maailmansodan jälkeen.
Toisen maailmansodan rauhanehtojen mukaisesti Suomen tehtäväksi tuli suorittaa merimiinakenttien raivaus Suomenlahdella. Nämä miinat olivat Suomen, Saksan ja Neuvostoliiton laskemia. Vuosina 1944–1948 yli 2 000 miehen ja 200 aluksen voimin raivattiin laaja merialue Suomenlahden perukasta Ahvenanmaalle asti puhtaaksi sodan aikana lasketuista miinoista. Tässä työssä menetti henkensä 28 miestä. Kotkan Haapasaaressa sijaitsee raivaajamuistomerkki. Yksittäisiä miinoja on löytynyt Suomenlahden saaristoista vielä 2000-luvullakin.
1990-luvulla Turussa paljastettiin toinen raivaajamuistomerkki; se on alustalle asennettu tähysmiinan kuori. Paljastuspuheen piti jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth, joka sanoi puheessaan, että kauan unohdetuille ja ilman veteraanien tammenlehvää jääneille miinanraivaajille kuuluisi ehdottomasti huomattava osa hänen henkilökohtaisesta tammenlehvästään.
Vuonna 2002 pystytettiin Kalajoelle Miinanraivaajaveteraanien muistomerkki.
Mikä-Mikä-Maa

Mikä-Mikä-Maa (vuoden 2002 "Peter Pan" -käännöksessä Kaukamaa; ) on kirjailija J. M. Barrien luoma mielikuvitusmaailma, jossa satuhenkilö Peter Pan asuu ystäviensä Helinä-keijun ja Kadonneiden Poikien kanssa.
Mikä-Mikä-Maassa kaikki neljä vuodenaikaa mahtuvat yhteen vuorokauteen ja siellä unohdus on äärimmäisen helppoa. Mikä-Mikä-Maassa ei tarvitse eikä voi kasvaa isoksi/aikuiseksi, eivätkä kaikki asukkaat vanhene lainkaan. Mikä-Mikä-Maahan pääsee vain lentämällä, osoitteena "toinen oikealle ja suoraan aamuun saakka". Alkuperäistarinassa Mikä-Mikä-Maa on ”enemmän tai vähemmän saari” täällä maapallolla, ja Peter Pan antaa aina edellä mainitun osoitteen. Disneyn elokuvassa Mikä-Mikä-Maan osoite oli "toisesta tähdestä oikealle ja suoraan aamuun saakka". Siellä asuu Peterin ja kumppaneiden lisäksi myös keijuja, merenneitoja, intiaaneja ja merirosvoja, mukaan lukien merirosvokapteeni Koukku. 
Michael Jackson nimesi Neverland-tilansa Mikä-Mikä-Maan mukaan.
Viivakoodi

Viivakoodi on informaation esitysmuoto, jossa tietoalkiot koodataan optiseen koneellisesti luettavaan muotoon. Viivakoodeissa jokaista merkkiä vastaa tietynlainen mustien ja valkoisten raitojen tai pisteiden yhdistelmä. Viivakoodien sisältämä informaatio voidaan lukea laitteille digitaaliseen muotoon tarkoitusta varten kehitetyillä viivakoodinlukijoilla tai laitteilla, joissa on kamera ja jotka pystyvät tunnistamaan ja lukemaan kuvasta viivakoodin. Tällainen laite voi olla esimerkiksi älypuhelin. Viivakoodin keksivät Norman Joseph Woodland ja Bernard Silver Yhdysvalloissa (patentti v. 1952). Keksinnössä morseaakkosia venytettiin ohuiksi ja paksuiksi viivoiksi. Viivakoodi tuli tuotteissa käyttöön 1970-luvulla kaupallisten lukulaitteiden tultua markkinoille.
Viivakoodeja käytetään yleisesti tuotepakkauksissa ja yritysten välisessä logistiikassa. Tuote voidaan tunnistaa viivakoodinlukijalla esimerkiksi kaupan kassalla. Viivakoodistandardeihin, kuten EAN, sisältyy viivakoodin tyypin lisäksi sopimus tietosisällöstä. Esimerkiksi laskuissa on usein viivakoodi, joka sisältää tiedot maksettavasta rahasummasta, tilistä, jolle se on maksettava, eräpäivästä ja laskun viitenumeron. 
Viivakoodimuodot.
Perinteinen viivakoodi on lineaarinen: se koostuu yhdessä suunnassa peräkkäin olevista vaihtelevan paksuisista mustista raidoista ja valkeista raitojen väleistä.
Lineaarisen viivakoodin rinnalle on kehitetty useita kaksiulotteisia (2D) koodeja, joissa pienelle alueelle saadaan mahtumaan enemmän tietoa. 2D-viivakoodit muistuttavat kuvioltaan shakkilautaa. Esimerkkejä 2D-koodeista ovat Datamatrix ja QR-koodi. 
Viivakoodien muunnelmia on useita. Muunnelman tyyppi määrittää esitettävät merkit (pelkät numerot tai esimerkiksi sekä numerot että kirjaimet), mahdollisesti lukusuunnan ja viivakoodin sisäisen tarkistusmerkin. 
Viivakoodimuotoja ovat esimerkiksi: 
Suomessa käytettävät viivakoodit.
Suomessa yleisin tavaroiden tunnistamiseen käytetty viivakoodistandardi on EAN. Kassojen järjestelmät käyttävät Suomessa yleisesti EAN/UCC 13 -koodia. Koodi koostuu yleensä kaksinumeroisesta maa- tai aluetunnuksesta (Suomi=64), viisinumeroisesta valmistajan tunnuksesta ja viisinumeroisesta vapaasti valittavasta tuotekoodista. Maa- tai aluetunnus kertoo missä maassa tuotteelle on annettu EAN-koodi. Se ei siis välttämättä kerro tuotteen valmistusmaata. Valmistajan tunnuksen ja tuotekoodin välissä on lyhyt, usein alku- ja lopputunnisteen tavoin hieman korkeammilla viivoilla merkitty välitunniste. Maatunnus voi olla myös kolminumeroinen, jolloin valmistajan tunnus jää nelinumeroiseksi.
Suomessa EAN-viivakoodien koodipankin ylläpitäjänä ja keskuselimenä toimii Keskuskauppakamarin tytäryhtiö GS1 Finland.
Monet suomalaiset kirjastot käyttävät CODE 39 -koodeja kirjatunnisteissa ja kirjastokorteissa.
Kela-korteissa ja Kelan sairausvakuutustiedot sisältävissä henkilökorteissa henkilötunnus on koodattu CODE 39 -muodossa.
VR-Yhtymä käyttää Aztec Codea kaikissa muissa kuin junissa myytävissä matkalipuissa.
Grateful Dead

Grateful Dead oli vuonna 1965 perustettu sanfranciscolainen rock-yhtye. Yhtye tunnettiin uniikista tyylistään, jossa yhdistyivät rock, folk, bluegrass, blues, reggae, country, jazz, psykedelia, space rock ja gospel sekä konserteissa pitkät improvisaatiot.
Historia.
Grateful Dead aloitti vuonna 1965 nimellä The Warlocks. Kun selvisi, että sen niminen yhtye oli jo olemassa, yhtyeen jäsen Jerry Garcia näki sanakirjassa hakusanan Grateful Dead (suom. 'kiitolliset vainajat') ja ehdotti sitä yhtyeen nimeksi. "Kiitollinen vainaja" on kansanperinteessä vainajan sielu tai enkeli, joka osoittaa kiitollisuutta sille, joka järjestää sen ruumiille hautajaiset.
Vuonna 1967 Grateful Dead esiintyi Monterey Pop Festivalilla ja Woodstockin Festivaaleilla vuonna 1969. 
Psykedeelisen rockin tunnetumpiin edustajiin lukeutuva yhtye säilyi varsinkin Yhdysvalloissa hyvin suosittuna hippinostalgian ikonina, kunnes hajosi vuonna 1995 kitaristi Jerry Garcian kuoltua. 
Grateful Deadin jäsenistä Bob Weir, Mickey Hart sekä Bill Kreutzmann ovat jatkaneet esiintymistä Dead &amp; Company -yhtyeessä, jossa kitaraa soittaa John Mayer.
Diskografia.
Studioalbumit ja livealbumit.
Grateful Dead julkaisi säännöllisesti livealbumeita, jotka ovat olennainen osa yhtyeen kehitystä. Nämä ”alkuperäiset” livealbumit, jotka usein sisältävät studioalbumeilla julkaisematonta materiaalia, on lueteltu tässä.
Samppanjalasi

Samppanjalasi on vetoisuudeltaan noin 15–23 senttilitran kokoinen lasi. Samppanjalaseista on olemassa useita eri malleja, joista yleisimmät ovat kapea huilumainen lasi (ransk. "flûte") sekä laakeampi ja matalamaljaisempi lasi (ransk. "coupe"). Näistä "coupe" lienee varhaisempi, ja se saavutti erityistä suosiota noin 1920-luvulla. Kapeampi "flûte" puolestaan yleistyi vasta noin 1950-luvun puolivälistä alkaen. "Flûten" etuna pidetään erityisesti sitä, että lasi pitää viinin aromit laakeaa "coupea" paremmin kasassa, minkä ansiosta se mahdollistaa viinin ominaisuuksien paremman arvioinnin ja sopii erityisen hyvin viininmaisteluun. "Flûte" myös säilyttää kuohuviinin kuplat "coupea" pidempään. "Coupea" puolestaan suositaan sen klassisena, eleganttina ja ylellisenä pidetyn ulkonäön vuoksi. 
Samppanjalasin muodon vuoksi se on erittäin soveltuva kupliviin juomiin ja näyttäviin, kerrostettuihin drinkkeihin.
Lähteet.