tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
William Bast

William Bast (3. huhtikuuta 1931 – 4. toukokuuta 2015) oli yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija. 
Bast myötävaikutti monissa suosituissa televisiosarjoissa, kuten "Hawaii Five-O", "Perry Mason yllättää", "Alfred Hitchcock esittää", "Dr. Kildare" ja "Waltonin perhe". Vuonna 1985 hänestä tuli "Colbyt"-saippuasarjan luoja ja pääkäsikirjoittaja. 
Bast syntyi Wauwatosassa Wisconsinissa. Hän oli kahdeksanlapsisen perheen vanhin. Bast opiskeli Wisconsinin yliopistossa ja sen jälkeen teatteritaidetta Kalifornian yliopistossa (UCLA) Los Angelesissa, jossa hän tutustui James Deaniin. Hän seurasi James Deania New Yorkiin ja sai aluksi työtä CBS:n tiedotusosastolla. Pian hän alkoi tuottaa käsikirjoituksia "The Aldrich Family" -nimiseen tilannekomediaan. Bast palasi Los Angelesiin Deanin luokse, jossa tämä oli saanut mainetta elokuvassa "Eedenistä itään". 
James Deanin kuoleman jälkeen Bast lähti Pariisiin ja sitten Lontooseen. Hän työskenteli BBC:lle, ITV:lle ja Granada Televisionille. Hän kirjoitti useita jaksoja "Saarroksissa"-televisiosarjaan. Myöhemmin hän sai toimeksiannon kahteen kokoillan elokuvaan: "The Valley of Gwangi" ja "Hammerhead". Bastin merkityksellisin kokoillan elokuva oli "The Betsy" (1978). 
Vuonna 1962 Bast tapasi Lontoossa Paul Husonin. Huson oli Bastin elämänkumppani ja kanssakirjoittaja, joka usein jakoi tekijäluettelon Bastin kanssa. 
William Bast kirjoitti kaksi kirjaa James Deanista: "James Dean: a Biography" (1956) ja "Surviving James Dean" (2006), joista jälkimmäisessä hän kertoi intiimistä suhteestaan Deaniin. 
Bast sairasti Alzheimerin tautia.
Riittasisko Räike

Riittasisko Räike, aiemmin Riittasisko Jukkala-Benisch, on suomalainen televisiotoimittaja, jonka ura kattaa yli 50 vuotta 1960-luvun lopulta 2010-luvulle. Vuonna 1967 hän oli mukana aloittamassa Yleisradion "A-studiota" yhdessä muun muassa Hannu Karpon, Mirja Pyykön ja Arto Tuomisen kanssa. 1980-luvulta lähtien hänet on tunnettu kristillisistä keskusteluohjelmista.
Yleisradion ajankohtaisohjelmista Riittasisko Jukkala-Benisch siirtyi 1970-luvun alkupuolella Mainostelevisioon, jonne hänet kutsuttiin edistämään yhtiön yhteiskuntasuhteita, tavoitteena MTV:n oman uutistuotannon aloittaminen. 1980-luvun taitteessa hän toimi YK:n Lapsen vuoden komitean pääsihteerinä. Näihin aikoihin Jukkala-Benisch kiinnostui voimakkaasti kristinuskosta ja teki 1980-luvun alusta lähtien MTV:lle erikoistoimittajana hengellisiä sarjaohjelmia, kuten "Kuule! Sinua rakastetaan, Takaovi" ja "Aamupostia". Hän jäi eläkkeelle 2000-luvun puolessavälissä, mutta 2010-luvulla hän on tehnyt kristillisiä haastatteluohjelmia Taivas TV7 -kanavalle.
Vuonna 1999 Räikkeelle myönnettiin Kirkon tiedonvälityspalkinto.
Riittasisko Räike oli nuoruudessaan naimisissa saksalaisen insinööri Benischin kanssa. Heidän poikansa on yritysjohtaja Antti Tiitola, joka toimi 2000-luvun alkuvuosina Suomen Lidlin ensimmäisenä toimitusjohtajana.
Iinattivaaran kuparikaivos

Iinattivaaran kuparikaivos sijaitsi Pudasjärvellä Iinattivaarassa Iinattijärven pohjoisrannalla. Kupariesiintymä löydettiin 1685 ja paikalla tehtiin koekaivauksia 1720-luvulla mutta esiintymän emäkalliota ei silloin löydetty. Kaivostoiminta käynnistyi uudestaan kesällä 1767 mutta päättyi jo parin vuoden kuluttua.
Vuoden 1767 käynnityneen kaivoshankkeen osakkaina olivat oululainen kauppias Johan Waara, kupariseppämestari Gustaf Skogman, kirkkomaalari Mikael Toppelius ja pitäjänkirjuri Jacob Bergbom. Kaivokselta rakennettiin tie Iinattijärven rannassa olevalle laiturille josta malmi kuljetettiin proomulla Pintamo-ojan varrella sijainneeseen sulatushyttiin. Sulattoa varten oli rakennettu Pintamo-ojan Kuurnakoskeen (tai Kornankoski) pato ränneineen ja vesipyörineen. Valmiit tuotteet oli tarkoitus kuljettaa proomulla Iijokea pitkin Pohjanlahdelle. Kaivostoiminta päättyi kuitenkin jo muutaman vuoden kuluttua köyhän malmin ja vuorityötaitojen puutteen takia. Kupariesiintymää tutkittiin vielä 1800-luvun alkupuolella muutamaan otteeseen mutta nämä tutkimukset eivät enää johtaneet kaivostoiminnan aloittamiseen esiintymän mitättömyyden takia. 
Nykyisin kaivoksesta on jäljellä pari pientä louhosta Iinattivaaran rinteellä sekä sammaleen peittämiä sivukivikasoja.
Juhani Keto

Raimo Aarne Juhani ”Jussi” Keto (20. syyskuuta 1947 Helsinki – 26. elokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen koripalloilija.
Korinaluspelaajana pelannut Keto pelasi miesten SM-sarjassa yhteensä yhdeksän kautta edustaen Tapion Honkaa, Turun NMKY:tä ja Torpan Poikia. Hän voitti yhteensä kuusi Suomen mestaruutta, kolme Suomen cup-mestaruutta ja kahdesti SM-pronssia. Suomen miesten maajoukkueessa Keto pelasi 74 ottelua ja voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1968.
Pelaajaura.
Seurajoukkueet.
Helsingin Jyryn kasvatti Keto asui Kalliossa ja opiskeli Aleksis Kiven koulussa. Lapsuudessaan, vuonna 1954, Keto joutui auton yliajon uhriksi, ja hänen olkapäänsä murtui. Hän harrasti nuoruudessaan myös yleisurheilua, uintia ja jalkapalloa. Jyryssä Ketoa valmensi muun muassa Kalevi Sylander. Välillä Keto pelasi koripalloa kavereidensa kanssa jopa talvella ulkokentällä hanskat kädessä.
Kesällä 1968 Keto siirtyi Tapion Honkaan, missä hän voitti seuraavan neljän kauden aikana neljä Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen cup-mestaruutta. Vuosina 1972–1974 Keto edusti Turun NMKY:tä voittaen yhden Suomen mestaruuden ja Suomen cup-mestaruuden lisää sekä SM-pronssin. Kummassakin joukkueessa hän pelasi myös eurooppalaisissa seurajoukkuekilpailuissa.
Vuodesta 1974 Keto edusti helsinkiläistä Torpan Poikia, jossa vuonna 1977 tuli SM-pronssimitali. Toukokuussa 1975 Keto pelasi Suomen maajoukkueen mukana Kiinan-kiertueella. Hän sai eräässä Kiinaa vastaan pelatussa ottelussa korinalustilanteessa selkävamman, joka vaivasi häntä pelaajauran loppuun asti. Kuudennen ja viimeisen Suomen mestaruutensa Keto voitti vuonna 1978 pelattuaan kauden aikana vain kahdessa ottelussa.
Maajoukkue.
Keto pelasi Suomen miesten maajoukkueessa 74 ottelua 7,1 pisteen ottelukeskiarvolla. Hän pelasi muun muassa vuoden 1972 olympiakarsinnoissa ja voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 1968 sekä osallistui myös vuosien 1972 ja 1974 PM-turnauksiin. Miesten maajoukkueuransa piste-ennätyksen, 22, Keto heitti Viroa vastaan lokakuussa 1973.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Pelaajauransa aikoihin varsin isokokoinen, 196-senttinen Keto pelasi tavallisesti ison laitahyökkääjän ja sentterin pelipaikkoja. Hän luki peliä hyvin ja oli maan parhaita ponnistajia.
Yksityiselämä.
Keto seurasi koripalloa aktiivisesti koko loppuelämänsä ja muun muassa matkusti katsomaan Suomen historiallisia MM-kilpailuotteluita Bilbaoon vuonna 2014. Keto sairastui alkuvuodesta 2018 ja kuoli 70-vuotiaana helsinkiläisessä Suursuon sairaalassa 26. elokuuta 2018.
Kedon Susanna-tytär eli avioliitossa uinnin olympiamitalisti Jani Sievisen kanssa.
888poker

888poker aiemmin Pacific Poker, on kansainvälinen nettipokerin pelaamiseen tarkoitettu pelihuone ja verkosto, jonka omistaja on 888 Holdings. 888poker on perustettu vuonna 2002, ja sen pääpaikka on Gibraltarilla. Se on maailman toiseksi suurin nettipokerisivusto.
Historia.
Alun perin nimellä "Pacific Poker" vuonna 2002 perustettu sivusto muutti myöhemmin nimensä 888pokeriksi. Pacific Poker hyväksyi jäsenikseen pelaajia kaikkialta maaillmasta ja menestyi heti alusta lähtien, kun sille siirtyi pelaajia 888:n vakiintuneelta sivustolta, joka oli perustettu jo useita vuosia aiemmin vuonna 1997.
Kun Yhdysvaltojen 109. kongressi hyväksyi internet-pelaamista koskevan lain "Unlawful Internet Gambling Enforcement Act of 2006" (UIGEA), 888pokerin oli suljettava ovensa yhdysvaltalaisilta pelaajilta. 
888poker oli ensimmäinen nettipokerihuone, joka otti käyttöön webcam-pokeripöydät, mikä mahdollisti pelaajien paremman keskinäisen vuoropuhelun ja teki pelistä aiempaa sosiaalisemman kokemuksen.
888poker sponsoroi televisiosarjaa "German High Roller" Sport1-kanavalla.
Live-pokeriturnaukset.
888poker Live - ja XL Championships Series.
"888poker" isännöi useita kertoja vuodessa "888poker Live" -tapahtumia, jotka ovat useissa kaupungeissa ympäri maailmaa pidettäviä pokeriturnauksia. Lisäksi 888poker järjestää kolme legendaarista verkkotapahtumaa - "XL Inferno", "XL Eclipse" ja "XL Blizzard" – jotka tunnetaan yhdessä "XL Championships Series".
World Series of Poker.
888poker on vuodesta 2014 lähtien toiminut Las Vegasissa järjestettävän pokerin maailmansarjan World Series of Poker pääsponsorina ja karsintakierrosten ainoana järjestäjänä.
Super High Roller Bowl.
888poker toimi vuosina 2016, 2017 ja 2018 Las Vegasissa Aria Resort &amp; Casinolla järjestetyn Poker Centralin isännöimän Super High Roller Bowl -turnauksen pääsponsorina. Turnauksen osallistumismaksu oli 300 000 Yhdysvaltain dollaria, mikä teki siitä maailman toiseksi kalleimman ja vuonna 2017 maailman kalleimman pokeriturnauksen.
World Poker Tour.
Marraskuussa 2017 888poker ja World Poker Tour solmivat yhteystyösopimuksen, jonka ansiosta 888pokerin kaikki pelaajat ovat suoraan oikeutettuja osallistumaan WPT DeepStacks-turnaukseen Berlinissä.
888poker-brändilähettiläät.
Useat ammattimaiset pokerinpelaajat ja julkisuuden henkilöt toimivat 888pokerin brändilähettiläinä. Team 888pokeriin liittyneiden näkyvien henkilöiden joukossa ovat Dominik Nitsche, Martin Jacobson, Chris Moorman, Sofia Lövgren, Kara Scott, Natalie Hof, Parker Talbot, Vivian Saliba entinen australialainen kansainvälinen kriketinpelaaja (syöttäjä) Shane Warne, UFC -välisarjan mestari George St. Pierre, ja entinen jalkapalloilija Denílson. 
Myös uruguaylainen jalkapalloilija Luis Suárez allekirjoitti sopimuksen 888pokerin kanssa vuonna 2014. Kumppanuussopimus kuitenkin purettiin vuoden 2014 World Cupin tapahtumien vuoksi.
Henri Pouctal

Henri Pouctal (1856 La Ferté-sous-Jouarre, Seine-et-Marne – 3. helmikuuta 1922 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Näyttelijäkoulutuksen saanut Pouctal työskenteli Pariisin Odéonissa ja André Antoinen Théâtre Libressä. Paul Gavault palkkasi hänet vuonna 1908 näyttelijäksi Le Film d’Art -elokuvayhtiöön. Pouctal esiintyi muun muassa André Calmettesin ja Henri Desfontainesin ohjaamissa elokuvissa "Résurrection" (1910) ja "Jésus de Nazareth" (1911) sekä Calmettesin elokuvissa "L’Écharpe" (1910), "Le Chevalier d’Essex" (1911) ja "La Dame aux Camélias" (1912), joissa hän toimi myös toisena ohjaajana.
Vuoteen 1912 mennessä Pouctal keskittyi kokonaan elokuvien ohjaamiseen ja vuonna 1913 hänestä tuli Le Film d’Artin taiteellinen johtaja. Hän teki yli 70 elokuvaa kuten "Vitellius" (1911), "Werther" (1911), "Madame Sans-Gêne" (1911), "Camille Desmoulins" (1911), "Les Trois mousquetaires" (1912), "Le Saltimbanque" (1912), "Blanchette" (1912), "Le Trait d’union" (1913), "Frères ennemis" (1913), "Colette" (1913), "La Rose rouge" (1914), "Le Légionnaire" (1914), "L’Heure tragique" (1914), "Pêcheur d’islande" (1915), "L’Homme masqué" (1916), "Chantecoq" (1916), "Debout les morts!" (1916), "Le Roman d’un spahi" (1917), "Le Comte de Monte-Cristo" (1918), "Travail" (1920) ja "Gigolette" (1921). Niistä suurin osa on ranskalaisen kirjallisuuden klassikkoteosten sovituksia. Louis Delluc piti Pouctalia yhtenä Ranskan parhaista mykkäelokuvien ohjaajista.
Haapaluoman kaivos

Haapaluoman kaivos oli Peräseinäjoella vuosina 1962–1997 toiminut maasälpälouhos. Haapaluoman pegmatiittiesiintymä löytyi vuonna 1958, kun Paavo Iloniemi löysi maasälpälohkareita ojankaivuun yhteydessä.
Haapaluoman pegmatiittimalmi sisältää kalimaasälpää ja kvartsia. Malmissa on mukana myös turmaliinia suurina kiteinä ja kideryhminä. Kaivoksen maasälvän rautapitoisuus oli erittäinen alhainen. Maasälpää toimitettiin Suomessa Tammisaaren posliinille (nykyinen IDO Kylpyhuone) sekä Forssan ja Hyvinkään lasivillatehtaille. Kemiössä sijainneessa laitoksessa maasälpää jauhettiin myös hienoksi ja jauhetta toimitettiin Hackman-Arabialle. Ulkomaille sitä vietiin säkitettynä Puolaan ja Unkariin.
Haapaluoman käytöstä poistetulle louhokselle on nykyisin vapaa pääsy. Louhoksen kivikasoista löytyy edelleen erilaisia litiumpitoisia mineraaleja, kuten violetin väristä lepidoliittia, turmaliinia punaisena (rubeliitti) ja monivärisenä, punaista morganiittia, spodumeenin kirkkaan punertavaa muotoa kuntziittia sekä harvinaisena eykryptiittiä. Louhoksen lukitun portin luona on infotaulu, ja portin avain on saatavissa Peräseinäjoen matkailuinfosta, joka sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä louhokselta Kalajärven karavaanaripuiston vieressä. 
Viisitoista metriä syvä louhos on nykyisin veden täyttämä ja sitä käytetään sukelluskohteena. Louhoksen pohjalle on upotettu kesällä 2008 seitsemän metriä pitkä keskimoottorivene.
André Calmettes

André Calmettes (18. elokuuta 1861 Pariisi – 14. maaliskuuta 1942 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja tuottaja.
Calmettes aloitti näyttelijänuransa Pariisin Odéonissa vuonna 1885 ja työskenteli myöhemmin muun muassa Grand Théâtressa ja Sarah Bernhardtin teatterissa. Vuonna 1908 hänet palkattiin vasta perustetun Les Films d’Art -elokuvayhtiön tuotantopäälliköksi. Calmettes ohjasi kirjallisuusklassikoiden sekä historiallisten ja mytologisten tarinoiden sovituksia kuten "Un Duel sous Richelieu" (1908), "Guisen herttuan murha" (Charles LeBargyn kanssa, 1908), "Retour d’Ulysse" (1908), "Le Baiser de Judas" (Armand Bourin kanssa, 1909), "Macbeth" (1909), "La Dame aux camélias" (1912), "Madame sans gêne" (1911) ja useampikelainen "Les Trois mousquetaires" (1912). Calmettesin elokuvat perustuivat hänen taustansa ja tuotantoyhtiön tavoitteiden mukaisesti klassiseen ranskalaiseen teatteriperinteeseen. Elokuvataiteen arvostuksen kohottamiseksi hän toi valkokankaalle myös Sarah Bernhadtin kaltaisia kuuluisia näyttelijöitä.
Les Films d’Artin liityttyä Agence générale de cinématographie -yhtiöön vuonna 1913 Calmettes palasi teatteriin. Hän näytteli myöhemmin muutamissa elokuvissa kuten "Le Petit chose" (1923) ja "La Closerie des Genets" (1924).
Juan Kasari

Juan Kasari on suomalainen kuvataiteilija.
Kasari on syntynyt Helsingissä, mutta on Lappeenrantalaislähtöinen. Hän on asunut nuoruusvuodet Voisalmessa, Lappeenrannassa. Kasari on valmistunut Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 2012. 
Kasarin töitä on ollut esillä Sinne-galleriassa Helsingissä, Galleria Hippolytessäja MUU Galleriassa Helsingissä, valokuvakeskus Perissä Turussa ja Taidekeskus Mältinrannassa.
Kasarin teoksia on ollut myös esillä valotaiteen seuran näyttelyissä, kuten vuonna 2023 Hyvinkään taidemuseossa (Boisterios light) sekä vuonna 2024 LUXissa.
Hänen teoksissaan on suuria väripintoja ja päällekkäisiä videoprojisointeja, joissa käytetään perusvärejä ja niiden yhdistelmiä.. 
Kasari on tehnyt myös kokeellisen musiikin levytyksiä nimellä 80juan80. Kokoonpanoon kuului Kasarin ohella Lari Koppinen, rummut ja Ville Koppinen kitara. Kokoonpano keikkaili uosina 2005-2007. Kasari tekee musiikkia projektiluonteisesti.
Vuonna 2005 Kasari oli perustamassa Helsinkiin 00130Galleryä. Galleria sijaitsi Korkeavuorenkadulla Designmuseon vieressä ja kuului 2000-luvun alun vaihtoehtoisten gallerioiden liittymään Galleria Huudon ja Myymälä2:n ohella.. 00130Gallery joutui muuttamaan pois Korkeavuorenkadun tiloistaan talon remontin vuoksi vuonna 2014.
Kasari on osallistunut nykytaidetta koskeviin paneeleihin ja keskusteluihin ja hän on ollut mm. Kuvataideakamian maisteriohjelman opiskelijavalintalautakunnassa, MUU ry taidejärjestön hallituksessa sekä jäsenvalintalautakunnassa. 
Kasari on toiminut myös opettajana Helsingissä. 
Juan Kasarin isä oli muusikko, säveltäjä Olavi Kasari (1932-2019) ja Kasarin setä on tutkija ja muusikko Heikki Kasari. Juan Kasarin pikkuserkku on muusikko Pekka Kasari. 
Juan Kasari on ollut useamman vuoden Suomen kulttuurirahaston apurahansaaja.
257-kulmio

257-kulmio (kaksi­sataa­viisi­kymmentä­seitsen­kulmio, diakosi­penta­konta­heptagoni, diakosi­pente­konta­heptagoni) on monikulmio, jolla on 257 sivua. Kuperan 257-kulmion kulmien summa on 45 900°.
Säännöllinen 257-kulmio.
Jos säännöllisen 257-kulmion sivun pituus on "t", sen pinta-ala on
formula_1
Säännöllistä 257-kulmiota ei juuri voi visuaalisesti erottaa ympyrästä. Ympyrän sisään piirretyn säännöllisen 257-kulmion sivujen pituuksien summa eroaa ympyrän kehän pituudesta vain noin 24 miljoonasosaa. Sen sivujen keskipisteiden etäisyys ympyrän kehästä on vain
formula_2 eli noin 75 miljoonasosaa ympyrän säteestä.
Konstruointi.
Säännöllinen 257-kulmio on yksi harvoista tunnetuista konstruoituvista monikulmioista, joiden sivujen lukumäärä on pariton. Toisin sanoen se voidaan konstruoida geometrisesti, ainoastaan harppia ja merkitsemätöntä viivoitinta käyttämällä. Tämä perustuu siihen, että 257 on Fermat'n alkuluvuista eli muotoa 22"n" + 1 olevista alkuluvuista. Tästä seuraa, että formula_3 ja formula_4 ovat 128. asteen algebrallisia lukuja, ja kaikkien konstruoituvien lukujen tavoin ne voidaan esittää muodossa, jossa esiintyy neliöjuuria, mutta ei korkeampia juuria.
Carl Friedrich Gauss todisti jo vuonna 1801, että säännöllinen 257-kulmio on konstruoituva, mutta hän ei tuntenut keinoa, jolla se voitiin konstruoida. Eksplisiittisen konstruktion esitti ensimmäisenä Magnus Georg Paucker vuonna 1822 ja hänen jälkeensä Friedrich Julius Richelot vuonna 1832. Alla oleva animaatio esittää erästä myöhemmin esitettyä konstruktiota, jossa käytetään 150 ympyrää. Niistä 24 on Carlylen ympyröitä, joista yksi ratkaisee toisen asteen yhtälön "x"2 + "x" − 64 = 0. 
Symmetria.
Säännöllisellä 257-kulmiolla on diedrinen symmetria Dih257, kertalukua 514. Koska 257 on alkuluku, tällä symmetriaryhmällä on yksi aliryhmä, jolla myös on diedrinen symmetria: Dih1, ja kaksi syklisen ryhmän symmetriaa: Z257, ja Z1. 
257-grammi.
257-grammi on 257-sivuinen tähtimonikulmio. Koska 257 on alkuluku, on 127 säännöllistä muotoa, joiden Schälflin symbolit ovat {257/"n"} kaikilla kokonais­luvuilla 2 = "n" = 128, sillä formula_5.
Alla oleva kuva esittää 257-grammia {257/128}, jolla on 257 melkein säteittäistä sivua. Sen kärjissä kulmat ovat 180°/257 (~0.7°).
Ryytimaan kaivos

Ryytimaan kaivos on Vimpelissä toimiva Nordkalkin kalkkikivikaivos joka on avattu 1962. Kaivoksesta on louhittu vuoteen 2001 mennessä 5,49 miljoonaa tonnia karbonaattikivimalmia, jota on jauhettu maatalouden käyttöön maanparannusaineeksi.
Ryytimaan kaivoksen lounaispuolella on 1962 käytöstä poistunut Kotakankaan kaivos ja koillispuolella toiminnassa oleva Vesterbackan kaivos (avattu 1992), molemmat ovat tuottaneet maanparannuskalkkia. Vimpelin alueen kalkkiesiintymät löysi jo 1800-luvun puolivälissä Kalkki-Jaakkona tunnettu Lappajärven seurakunnan rovasti Jakob Fellman, joka käynnisti alueelle kalkkikiven louhinnan ja polton sekä aloitti kalkkiuunien rakennuttamisen. Vimpelin talonpojat harjoittivat sitten kalkkikiven polttoa, ja alueelta on löydetty yli 40 kalkkikiviuunin jäänteet. Teollinen kalkkikiven louhinta ja jauhatus alkoi Vimpelissä vuonna 1949. Nordkalkilla on Vimpelissä nykyisin kaksi kalkkikivikaivosta ja kalkkikiven jauhatuslaitos.
Tie 93 (Viro)

Kantatie 93 kulkee Koillis-Virossa Kohtla-Järven seudulla. Se alkaa Toilan kunnan Ontikan kylästä valtatieltä 1 ja mutkittelee Kohtla-Järven Järven ja Kukrusen kaupunginosien kautta Ahtmeen valtatielle 3. 
Tien kulku.
Kantatie 93 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Tie 95 (Viro)

Kantatie 95 kulkee Keski-Virossa Tarton kaupungin koillispuolella. Se alkaa Tarton kunnan Tilan kylästä valtatieltä 3 ja jatkuu 1,9 kilometrin matkan Tarton kaupungin rajan tuntumaan. Sitten tie muuttuu Narva maanteeksi.. 
Tien kulku.
Kantatie 95 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Kaapelinkulman kaivos

Kaapelinkulman kaivos on Valkeakosken Kaapelinkulman kylässä sijaitseva Dragon Miningin entinen kultakaivos, jonka toiminta päättyi huhtikuussa 2021. Kaivoksen arvioitu toiminta-aika on kaksi vuotta ja malmia on tarkoitus louhia miljoona tonnia. Malmissa on 4–5 grammaa kultaa tuhatta kiloa kohden ja saatavan kullan määräksi arvioidaan noin 300 kiloa. Malmi kuljetetaan autoilla rikastettavaksi Vammalan rikastamoon Sastamalaan. Avolouhoksen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja suunniteltu syvyys 50 metriä. Louhoksen ympärillä on kolme metriä korkea maavalli melua torjumassa. Dragon Minigilla on myös malminetsintävaraus toiseen 15 neliökilometrin alueeseen Kaapelinkulmalla. Kaapelikulman kultaesiintymä löytyi vuonna 1986 kansannäytteen perusteella. 
Kaivos avattiin vuonna 2019.
Kritiikki ympäristöhaitoista.
Alueella esiintyy paikoin runsaasti arseenia ja asukkaat pelkäävät että kaivostoiminnan myötä sitä liukenee pohjavesiin. Pitkäkorven Natura 2000-alue sijaitsee noin 200 metrin päässä kaivosalueelta. Dragon Mining on ilmoittanut käsittelevänsä kaivosalueen vedet kolmen laskeutusaltaan kautta ennen niiden pääsyä ympäristöön.
Joulukuun 25. päivä 2018 Iltalehti uutisoi, että Dragon Mining osoitti joulukuun 2018 alussa julkaistussa sijoittajille suunnatussa tiedotteessa että se aikoo "tyhjentää Valkeakosken kaivoksen kullasta ennen kuin suomalaiset viranomaiset kerkeävät käsitellä valitukset". Uutinen synnytti julkista keskustelua eduskuntaa myöten, ja tammikuun 13. päivä 2019 elinkeinoministeri Mika Lintilä ilmoitti, että työ- ja elinkeinoministeriö yhteistyössä ympäristöministeriön kanssa ovat käynnistelemässä selvitystä kaivoslain uudistustarpeista, ja että tästä saadaan tuloksia jo huhtikuun 2019 eduskuntavaaleja seuraavia hallitusneuvotteluja varten.
Kärmäläinen

Kärmäläinen on kahdeksan hehtaarin kokoinen saari Mynälahdella Livonsaaren pohjoispuolella Naantalin kaupungissa. Vuonna 2009 vakituisia asukkaita saarella oli yksi ja vapaa-ajan asuntoja kolme, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Kärmäläisen suurin pituus on noin 400 metriä. Saari on Naantalin pohjoisin maa-alue. Kärmäläinen kuului aikaisemmin Maskun kunnalle ja sitä aikaisemmin Askaisten kuntaan.
Saarta on asuttanut Saaristen kalastajasuku jo ainakin 1700-luvun alusta lähtien. Saari kuului pitkään Louhisaaren kartanolle, kunnes vuoden 1923 torpparilaissa kalastajasuvulle tuli mahdollisuus lunastaa saari omistukseensa. 1900-luvun puolivälissä saarella asui kolme perhettä ja kalastuksen lisäksi harjoitettiin vihannesten viljelyä ja pidettiin eläimiä. Sähköt saareen saatiin vuonna 1978. Saaren ainoa asukas (2016), Saaristen suvun kalastaja, on asunut saarella yksin vuodesta 1990 lähtien.
Kärmäläinen-nimen etymologia viittaa käärmeeseen. Saaren alkuperäinen nimi on ollut Käärmesaari, jonka rinnakkaismuoto on paikannimijohtimella -nen muodostettu Kärmäläinen, joka oli ”kansanomainen nimi”. Kotimaisten kielten keskuksen Nimiarkiston vuoden 1953 keruutietojen mukaan saaren virallinen nimi oli Käärmesaari ja kansanomainen nimi Kärmäläinen. Tuolloin saarella oli Kärmäläinen-niminen yksinäistila, joka ei ole enää peruskartoissa.
Trimesiinihappo

Trimesiinihappo (C9H6O6) on aromaattisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa trimesiinihappo on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetterin. Trimesiinihappo on heikko happo, jolla on kolme protonia, jotka se voi luovuttaa. Näiden reaktioiden pKa-arvot ovat pKa1 2,1, pKa2 3,9 ja pKa3 4,7. Trimesiinihappo kiteytyy vesiliuoksesta hydraattina. Hydraatti muodostaa vetysidosten välityksessä rakenteen, jonka aukkoihin voi sitoutua vierasmolekyylejä.
Trimesiinihappoa esiintyy hieman kivihiilitervassa ja ligniitissä. Sitä myös muodostuu hapetettaessa näitä. Tyypillisin tapa yhdisteen valmistamiseen on mesityleenin hapetus kaliumpermanganaatin avulla. Trimesiinihappoa käytetään ristiinsitojana valmistettaessa kiinteitä rakettipolttoaineita. Siitä valmistetaan myös muovinpehmentiminä käytettäviä estereitä, polymeerejä ja kromatografiakolonnien stationäärifaaseja.
Le Folgoët

 
Le Folgoët on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella.
Kunnan nähtävyyksiä on 1300- ja 1400-luvuilla rakennettu goottilainen Notre-Damen basilika. Sen torni on 53 metriä korkea. Kuisti ja alttari on tehty paikallisesta kersantite-laavakivestä. Apostolien kuisti on koristeltu 12 apostolin ja pyhän Paavalin patsailla.
Eriu

Ériu on Irlannin kelttiläisessä mytologiassa Irlannin henkilöitymä ja äitijumalatar. Hänen puolisonsa oli Mac Grené (Mac Gréine).
Kun milesialaiset eli gaelit olivat lyöneet jumalten heimon Tuatha Dé Danannin, näyttäytyi kelteille kolme Irlannin eponyymistä jumalatarta: Banbha, Fodla ja Eriu. Jokainen heistä vaati kelteiltä lupauksen, että Irlannin saari säilyttäisi hänen nimensä. Fili eli näkijä Amhairghin vakuutti Eriulle, että Irlannin päänimi annettaisiin jumalattaren mukaan. Vastalahjaksi Eriu ennusti, että Milin pojat saisivat saaren maat ikuisiksi ajoiksi.
Eriu on luultavasti ollut myös auringonjumalatar, sillä aurinko nähtiin menneinä aikoina kultaisena pikarina, joka oli täytetty punaviinillä. Tämän pikarin Eriu ojensi saaren suojelusjumalattaren ominaisuudessa jokaiselle Irlannin kuolevaiselle kuninkaalle merkkinä heidän avioliitostaan ja maan hedelmällisyydestä.
Surun risti

Surun risti (myös Murheen risti tai Kaksi äitiä, , ”Krest skorbi”) on Venäjällä Karjalan tasavallan Impilahdessa sijaitseva kuvanveistäjä Leo Lankisen veistos, joka paljastettiin vuonna 2000. Se on omistettu vuosina 1939–1940 käydyn talvisodan molempien osapuolten taistelijoille. Veistoksessa on kuvattuna suomalaiset ja venäläiset äitihahmot, jotka syleilevät toisiaan ristin eri puolilla.
27. kesäkuuta 2000 paljastettu muistomerkki sijaitsee Pitkärannan ja Suolijärven sekä Petroskoin ja Värtsilän välisten maanteiden risteyksen tuntumassa Impilahden Koirinojan kylässä. Alueella käytiin taisteluja joulukuusta 1939 aina sodan päättymiseen saakka. Paljastajina toimi neljä talvisodan veteraania, jotka edustivat sodan kumpaakin osapuolta. Valtiovallan edustajina tilaisuudessa olivat paikalla Suomen pääministeri Paavo Lipponen ja Venäjän varapääministeri Aleksei Kudrin.
Muistomerkkihanke sai alkunsa vuonna 1992, jolloin Suomi ja Venäjän sopivat kahden yhteisen talvisodan muistomerkin pystyttämisestä. Taustalla olivat molempien maiden veteraanijärjestöt. Ensimmäinen muistomerkki pystytettiin Suomussalmen Raatteentielle vielä samana vuonna. Venäjän puolelle sijoitettavasta muistomerkistä järjestettiin kansainvälinen kilpailu, johon saapui 14 ehdotusta. Voittajaksi selvisi Karjalan tasavallan merkittävimpiin kuvanveistäjiin lukeutunut Lankinen, joka kuitenkin sairastui vakavasti pian kilpailun ratkettua ja kuoli vuonna 1996. Veistoksen viimeisteli petroskoilainen kuvanveistäjä Eduard Akulov. Rahoituksesta vastasi Pitkärannan suomalainen ystävyyskaupunki Kuopio yhdessä Venäjän valtion ja Karjalan tasavallan kanssa.
Risto Räppääjä ja viimeinen tötterö

Risto Räppääjä ja viimeinen tötterö on vuonna 2007 julkaistu Risto Räppääjä -kirja.
Juoni.
Alakerran naapuri herra Lindberg on syönyt viimeisen keksijäätelötötterön koko maailmassa.
Kun Risto tulee kotiin häntä hermostuttaa asia ja hän lukittautuu huoneeseensa. 
Herra Lindberg keksii soittaa jäätelötehtaaseen ja saa kuulla että Höljäkässä on vielä 20 tötteröä.
Hetken kuluttua Rauha, Nelli, Herra Lindberg ja Risto lähtevät Höljäkkään ja saivat kuin saivatkin viimeisen tötterön.
Kaarina Alanen

Kaarina Alanen (1. syyskuuta 1945 Helsinki – 30. elokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja Yleisradion pitkäaikainen radiotoimittaja. Hän toimitti radiossa muun muassa "Sosiaalinen kirjelaatikko" -ohjelmaa, jossa vastattiin kuuntelijoiden lähettämiin sosiaaliturvaa koskeviin kysymyksiin. 
Alanen toimitti vuonna 1990 radiodokumentin "Sodan pitkät varjot – Sotasiirtolaiset Rauhan sairaalassa" joka käsittelee Karjalassa sijainneista hoitolaitoksista evakoituja ihmisiä jotka menettivät alueluovutuksessa kotinsa. Yksikään kunta ei halunnut ottaa heitä vastaan ja Rauhan sairaalasta tuli heidän kotinsa jossa he viettivät loppuelämänsä.
Kesä 68

Kesä 68, myöhemmin Kesä 69, ("The Wonder Years") on yhdysvaltalainen televisiosarja nuoren pojan ja hänen perheensä elämästä 1970-luvun taitteen amerikkalaislähiössä. Pääosaa Kevin Arnoldia näyttelee Fred Savage, joka oli sarjan alkaessa 11-vuotias. Daniel Stern esiintyy komediallisen sarjan kertojana, aikuistuneena Kevininä joka muistelee ja kommentoi nuoruuden kommelluksiaan 20 vuotta myöhemmin. Sarjan tunnusmusiikkina on Joe Cockerin tulkinta Beatles-kappaleesta ”With a Little Help from My Friends”.
Sarjaa tuotettiin vuodesta 1988 vuoteen 1993 ja esitettiin puolen tunnin viikoittaisina jaksoina, joita tehtiin kaikkiaan 115. Sarjan tapahtumat ulottuivat vuodesta 1968 vuoteen 1973, läpi päähenkilön varhaisteinivuosien. Jaksojen aiheina ovat tyypilliset nuoren ihmisen ”siirtymäriitit”, kuten ensisuudelma, kesäromanssi, high schoolin ensimmäinen koulupäivä, vanhempien suojeluhalu ja erilaisten tavaroiden inttäminen vanhemmilta.
Sarjan kohderyhmänä olivat sodanjälkeiset suuret ikäluokat, jotka ottivat omia nuoruusvuosiaan muistelevan sarjan omakseen Yhdysvalloissa ja ympäri maailmaa. Jokainen jakso alkoi jollakin tuon ajan uutistapahtumalla ja sen tv-uutismateriaalilla, ja muut henkilöhahmot joutuvat niiden pyörteisiin: naapurin poika ja Kevinin tyttöystävän isoveli kuolee Vietnamissa, ja Kevinin isosisko ryhtyy hipiksi.
Vastaanotto.
Sarja palkittiin parhaan komediasarjan Emmyllä vuonna 1988, vaikka siitä oli tuolloin nähty vasta kuusi jaksoa. Seuraavana vuonna "Kesä 68" sai parhaan musikaali- tai komediasarjan Golden Globe -palkinnon.
Sarjan alkupään jaksoja esitti Suomessa MTV television ykkösverkossa kesästä 1989 alkaen kymmenkunta jaksoa kesässä, ja sarja sai täälläkin hyviä arvosteluja. "Helsingin Sanomien" Jukka Kajava piti vuonna 1989 "Kesä 68"-uutuussarjaa nasevana ja kelpona komediana, joka välittää hyvin 1960-luvun lopun ajankuvaa.
BK Nižni Novgorod

BK Nižni Novgorod () on venäläinen koripalloseura Nižni Novgorodista. Se pelaa kotiottelunsa Nogornyin viihdekeskuksessa.
Seura tunnettiin esimmäisellä vuosikymmenellään nimellä NBA Nižni Novgorod. Nižni Novgorod on pelannut Itä-Euroopan pääsarja VTB United-liigassa 2010-luvulta lähtien. Se on osallistunut aktiivisesti myös kansainvälisiin seurajoukkuekilpailuihin kuten Mestarien liigaan. VTB-liigassa ja Venäjän cupissa seura on sijoittunut parhaimmillaan hopealle.
Jorma Molarius

Jorma Eino Juhani Molarius (12. joulukuuta 1941 Kesälahti – 28. helmikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tv-ohjaaja. 
Molarius oli yksi television alkuvuosien pioneereista Suomessa. Hän oli 1960-luvulla Mainos-TV:ssä ohjaajana ja tuottajana ja siirtyi sitten 1970 Yleisradion palvelukseen. 
Molariuksen tuottamiin ohjelmiin kuuluivat muun muassa Sirkus Pasila, Kansalaisen tietolaari, "Kolmas kerros", Aikapommi, "Kielletty kaupunki" sekä vuonna 1977 valmistunut presidentti Urho Kekkosesta kertonut "Presidentin päivä".
Molarius on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon.
Yhteiskunta-ampiaiset

Yhteiskunta-ampiaiset (Vespinae) on ampiaisten (Vespidae) alaheimo, johon kuuluvat lajit ovat kaikki aitososiaalisia. Yhteiskunta-ampiaiset eroavat erakkoampiaisista muun muassa suuremman kokonsa ja selvästi tukevamman ruuminrakenteensa perusteella.
Pesä.
Yhteiskunta-ampiaisten pesät ovat yksivuotisia. Nuori kuningatar sekoittaa kuivasta puusta irti jyrsimiään hitusia omaan sylkeensä ja valmistaa harmaata paperia muistuttavaa materiaalia. Aluksi se tekee paperista pylvään, johon se kiinnittää pesän alun. Pesänsä se voi ripustaa oksaan, talon puurakenteisiin, puunrunkoon tai maaonkaloon. Ampiaispesän ulkoseinässä on useita paperikerroksia. Pesään johtaa yksi pieni oviaukko. Sisällä on paperipylväillä toisiinsa yhdistettyjä kerroksia kuusikulmaisia, alaspäin aukeavia kennoja, joihin kuningatar munii munansa. Munista kuoriutuu toukka- ja kotelovaiheen jälkeen työläisiä, jotka jatkavat pesän rakentamista. Kesän lopussa työläiset valmistavat suuria kuninkaallisia kennoja, joissa uusia kuningattaria kasvatetaan.
Ravinto.
Keväällä ampiaiskuningatar kerää kukista sokeripitoista ravintoa pystyäkseen tuottamaan jälkeläisiä. Toukkiaan ampiaiset ruokkivat hyönteisillä. Syksyllä toukkien kasvatuksen jo päätyttyä ampiaiset etsivät makeaa ja sokeripitoista ruokaa.
Karkotus.
Yhteiskunta-ampiaisten karkottamista pihoilta on yritetty esimerkiksi valepesillä ja vesipusseilla, mutta niiden toimivuus on vailla perusteita.
Ampiaispesän voi hävittää leikkaamalla pesä illalla irti pussiin tai sumuttamalla pesä täyteen torjunta-aerosolia. Ampiaiset puolustavat pesäänsä pistämällä raivokkaasti, jos saavat tilaisuuden.
Suomessa tavatut yhteiskunta-ampiaislajit.
Suomessa on tavattu yhteensä 12 yhteiskunta-ampiaislajia:
Fribourg Olympic

Fribourg Olympic Basket on sveitsiläinen koripalloseura Fribourgista. Se pelaa kotiottelunsa Halle de Sainte-Croix’ssa.
Vuonna 1961 perustettu Olympic on Sveitsin menestynein koripalloseura muun muassa 17 mestaruudellaan. Se on osallistunut usein myös kansainvälisiin seurajoukkuekilpailuihin.
Son Na-eun

Son Na-eun (, s. ), lyhyesti Naeun, on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä, joka kuului Apink-yhtyeeseen. Hän on esiintynyt useissa korealaisissa draamasarjoissa sekä muun muassa PSYn musiikkivideolla "New Face". 
Hän jäi pois Apink-yhtyeestä kun hänen sopimuksensa IST Entertainmentin kanssa päättyi ja hän teki sopimuksen näyttelijänä YG Entertainmentin kanssa.
Fairfax (Virginia)

Fairfax on kaupunki Virginian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 22 565. Vuonna 2015 sen arvioitiin olleen 24 097. Se on osa Washington DC:n metropolialuetta.
Fairfaxin piirikunta ympäröi kaupunkia, mutta itse Fairfaxin kaupunki ei kuulu siihen vaan on "independent city"..
NRA:n päämaja sijaitsee Fairfaxissa.
Pipsa Hurmerinta

Pipsa Hurmerinta (s. 26. heinäkuuta 1978 Vaasa) on suomalainen juontaja, kokki ja malli.
Ura.
Hurmerinta aloitti mallinuransa 17-vuotiaana vuonna 1996, muutettuaan Vaasasta Helsinkiin. Hän muutti myöhemmin samana vuonna Pariisiin ja asui ulkomailla yhteensä yksitoista vuotta, Pariisin lisäksi myös lyhyen aikaa New Yorkissa. Hurmerinta teki mallintöitä 27-vuotiaaksi asti, esiintyen muun muassa Gapin, L’Oréalin ja Louis Vuittonin mainoksissa. Palattuaan Suomeen hän aloitti ravintolakokin opinnot Espoon Omniassa ja valmistui vuonna 2009.
Hurmerinta on esiintynyt monissa televisio-ohjelmissa. Ensimmäinen hänen juontamansa ohjelma oli MTV3:n "Mallikoulun" toinen tuotantokausi "Mallikoulu 2006". Vuosina 2011–2013 ja 2015 hän toimi Subin "Top Chef Suomen" juontajana ja tuomarina neljällä eri tuotantokaudella. Vuonna 2013 hän juonsi Avan "Erilaiset äidit" -ohjelman toista tuotantokautta ja vuosina 2014–2016 saman ohjelman uuden version "Erilaiset perheet" kahta tuotantokautta. Vuonna 2015 hän juonsi ohjelmaa "Grillikuume" MTV3:lla ja vuonna 2017 ohjelmaa "Paluu alttarille" samalla kanavalla. Vuonna 2017 Hurmerinta oli myös yksi "Kokkisodan" kokeista MTV3:n ohjelman palattua ruutuun yli vuosikymmenen tauon jälkeen. Vuonna 2018 hän juonsi yhdessä Meri-Tuuli Väntsin kanssa Avan "Samassa liemessä" -ohjelmaa, jonka pohjalta julkaistiin myös keittokirja "Pipsa &amp; Meri-Tuuli samassa liemessä".
"Samassa liemessä" -kirjan lisäksi Hurmerinnalta on julkaistu myös keittokirjat "Pipsan keittiössä" ja "Pipsan keittokirja pienille ihmisille". Hänen reseptejään on mukana myös kirjassa "Kokkisota : huippukokkien taistosta tutut reseptit".
Televisio-ohjelmien lisäksi Hurmerinta on juontanut myös Radio Helsingin ohjelmaa "Ruokatunti". Hänellä on myös oma ruoka-alan yritys. 
Yksityiselämä.
Pipsa Hurmerinnan äiti on näyttelijä-ohjaaja Kristiina Hurmerinta. Vanhemmat erosivat hänen ollessaan seitsemänvuotias.
Hurmerinta on avoliitossa muusikko Markus Nordenstrengin kanssa. Pari asuu Helsingissä ja heillä on poika ja tytär.
Henri Andréani

Henri Andréani (oikealta nimeltään "Gustave Sarrus", 10. huhtikuuta 1877 La Garde-Freinet, Var – 30. huhtikuuta 1936 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Korkintekijän perheeseen syntynyt Andréani aloitti elokuvauransa Charles Pathén sihteerinä ja työskenteli sitten Ferdinand Zeccan ja Gaston Vellen apuohjaajana. Hän ohjasi etupäässä historiallisia elokuvia kuten "Napoléon" (1909), "Cléopatre" (1910), "Siège de Calais" (1911) sekä moniosainen "Les Trois Mousquetaires (1921)". Andréani teki myös Eugène Creisselin käsikirjoituksiin perustuneen 15-osaisen raamattuelokuvien sarjan ja oli uransa lopussa mukana Abel Gancen "Napoléonin" (1927) kuvausryhmässä.
Karl Ehder

Karl Ehder (11. syyskuuta 1929 Viipuri – 17. marraskuuta 2006 Porvoo) oli suomalainen television tuotantopäällikkö. Televisioalan pioneereihin Suomessa kuulunut Ehder oli elokuva-alalla kuvaajana ja ohjaajana ennen kuin hänestä tuli Tesvision ohjelmapäällikkö. Hän ohjasi Mainos-TV:n vuosina 1959–1961 esittämän "Lasse Pöysti -show" -viihdesarjan.
Mallan kartano

Mallan kartano (, ) oli ratsutila Viru-Nigulan pitäjässä Vironmaalla. Nykyisin kartano sijaitsee Viru-Nigulan kunnassa Länsi-Virumaalla.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Mallan kartanosta ovat vuodelta 1443. Keskiajalla Mallan kartano oli vasallilinna. 
Kartano sai julkisuutta vuonna 2014, kun suomalainen Risto Pietilä osti sen bitcoineilla.
Kartanon päärakennus paloi 7. syyskuuta 2018. Siitä tuhoutui katto ja kolmas kerros kokonaan ja alemmat kerrokset osittain. Rakennuksessa oli tehty korjaustöitä ennen palon syttymistä. Viron kulttuurihistoriallisesti arvokkaiden rakennusten suojelusta vastaavan viranomaisen vähän ennen paloa tekemän arvion mukaan kartano oli huonossa kunnossa.
Rakennus on valmistunut 1880-luvulla. Se on 80 metriä pitkä, ja siinä on 50 huonetta.
Feminiinisyys

Feminiinisyys (joskus naisellisuus tai naismaisuus) on joukko ominaisuuksia, käyttäytymistä ja rooleja, jotka yleisesti liitetään naisiin. Naisellisuus on osittain sosiaalisesti rakennettu, eli siinä on sekä biologisesti että sosiaalisesti syntyneitä tekijöitä. Näin feminiinisyys on eri asia kuin biologinen naissukupuoli, koska sekä miehillä että naisilla voi esiintyä naisellisia piirteitä.
Käytös ja persoonallisuus.
Vaikka naisellisina pidetyt piirteet eivät ole täysin samat kaikkialla, tyypillisimmin niihin kuuluvat lempeys, empatia, sensitiivisyys, huolehtivuus, herttaisuus, myötätunto, suvaitsevaisuus, hoivaavuus, kunnioittavuus ja halu saada huolenpitoa.
Vaatteet ja ulkonäkö.
Länsimaisissa kulttuureissa ihanteelliseen naiselliseen ulkonäköön ovat perinteisesti kuuluneet pitkät, liehuvat hiukset, kirkas iho, kapea vyötärö ja vähäinen tai olematon kasvo- ja vartalokarvoitus. Muissa kulttuureissa odotukset ovat erilaisia. Esimerkiksi monissa osissa maailmaa kainalokarvoja ei pidetä epänaisellisina. Nykyään vaaleanpunainen yhdistetään naisellisuuteen, mutta 1900-luvun alussa vaaleanpunainen yhdistettiin poikiin ja sininen tyttöihin. Feministit ovat arvostelleet näitä naisellisia kauneusihanteita rajoittaviksi, epäterveellisiksi ja jopa rasistisiksi.
Monissa muslimimaissa naiset ovat velvollisia peittämään päänsä hijabilla. Se on naisellisen vaatimattomuuden ja moraalin symboli.
Julia Seranon transfeministinen arvostelu.
Kirjassaan "Whipping Girl: A Transsexual Woman on Sexism and the Scapegoating of Femininity "(2007) transsukupuolinen kirjailija ja biologi Julia Serano ei hyväksy feminiinisyyden kuvaamista "keinotekoisena" tai "performanssina". Hänen mukaansa tietyt feminiinisyyden ja maskuliinisuuden aspektit ovat biologisen sukupuolen luonnollisia seurauksia, jotka voivat edeltää sosialisaatiota. Tämän vuoksi feministit eivät saa keskittyä naisvartaloisiin, vaan kaikki feminiinisyyden muodot pitää voimauttaa. Ennen sitä minkäänlainen sukupuolten tasa-arvo ei hänestä ole aidosti saavutettavissa.
Animenz

Maik Guo, taiteilijanimeltään Animenz (s. 17. maaliskuuta 1991) on saksalaissyntyinen absoluuttisen sävelkorvan omaava pianisti, joka on tullut tunnetuksi klassisen musiikin elementtejä lainaavista virtuoosimaisista pianosovituksistaan.
Lapsuus.
Guo aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana, ja omien sanojensa mukaisesti hän oli ollut ”heti pianon valloittama, koska hän pystyi tuottamaan niin kauniitä ääniä painamalla sen koskettimia.” Vuotta myöhemmin hän piti ensimmäisen resitaalinsa ja otti osaa lapsille suunnattuu pianokilpailuun. Kahdeksanvuotiaana Guo huomasi omaavansa absoluuttisen sävelkorvan, kun hän pystyi soittamaan erään televisiosarjan tunnusmusiikin ilman nuotteja. Täkeänä asiana lapsuudessaan Guo mainitsee animen, joka auttoi muokkaamaan hänen nykyistä elämäänsä ja ammattia.
Aliaksen synty ja tie nykyhetkeen.
Ollessaan viisitoistavuotias, Guo sai tietää YouTubesta. Harmikseen hän kuitenkin huomasi, että kaikissa animepianovideoissa ei ollut tarjolla nuotteja, vaan ne olivat improvisoitu. Tuolloin Guo päätti, että hän tahtoo tehdä nuotteja animen musiikkiin liittyen. 11. marraskuuta 2009 Guo loi sivuston, jolle hän jakaisi tekemiään nuotteja ilmaiseksi. Samalla sai alkunsa hänen aliaksensa ”Animenz”. Guo kuitenkin huomasi, ettei hänen sivustonsa itsessään ollut tarpeeksi tehokas keino nuottien levittämiseen. Ratkaisuna tähän hän loi 13. tammikuuta 2010 YouTubeen kanavan, jolle hän latasi videoita hänestä itsestään soittamassa sovittamiaan kappaleita.
Ajan myötä Guo alkoi kerätä kasvavissa määrin seuraajia, ja ennen pitkää hän alkoikin konsertoimaan eri maissa. Tällä hetkellä Guo on pitänyt yli 60 yksittäistä konserttia ympäri maailmaa, hänen YouTube-kanavaansa on tilannut yli 1,4 miljoonaa ihmistä ja näyttökertoja tällä hetkellä on yli 267 miljoonaa kappaletta. 27. lokakuuta vuonna 2016 Guo ilmoitti, että hän jäisi vuodeksi tauolle aliaksensa Animenzin ylläpitämisestä, jotta hän voisi saattaa opintonsa loppuun. 
1. tammikuuta vuonna 2018 Guo ilmoitti jatkavansa toimintaansa Animenzina.
Kielletty intohimo

Kielletty intohimo ("Unlawful Entry") on Jonathan Kaplanin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1992. Sen 
pääosia näyttelevät Kurt Russell, Madeleine Stowe ja Ray Liotta.
Juoni.
Nuoren pariskunnan (Russell ja Stowe) asuntomurtoa tutkimaan tullut poliisimies (Liotta) ihastuu talon emäntään ja alkaa piinata pariskuntaa.
Vastaanotto.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano kutsui "Kiellettyä intohimoa" tarkaksi mutta tavanomaiseksi jännityskehitelmäksi, kehui Liottan roolityötä ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Elokuvakriitikko Roger Ebert arvosti myös Liottaa tälle tyypillisessä psykopaatin roolissa ja antoi elokuvalle kolme tähteä neljästä.
SHL-kausi 2016–2017

SHL-kausi 2016-17 oli SHL:n 42. kausi. Kausi alkoi syyskuussa 2016 ja päättyi maaliskuussa 2017. Pudotuspeleihin pääsi kymmenen parasta joukkuetta. Runkosarjan kaksi viimeistä karsivat joutumisesta HockeyAllsvenskaniin. 
Rögle BK ja Leksands IF joutuivat karsimaan, ja näistä Rögle voitti BIK Karlskogan suoraan neljässä pelissä, kun taas Leksands menetti paikkansa Mora IK:lle. 
Runkosarja.
Runkosarjan parhaat pistemiehet.
"O = Ottelut; M = Maalit; P = Pisteet +/– = Plus/Miinus; RM = Rangaistusminuutit."
Sara-Maria Heinonen

Sara-Maria Heinonen (s. 1989) on suomalainen näyttelijä. Heinonen oli yksi MTV3:n "Vedetään hatusta" -viihdeohjelman neljännen tuotantokauden vakioesiintyjistä. Hän on näytellyt myös muun muassa Oulun kaupunginteatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa. Heinonen on opiskellut näyttelijäntyötä Tampereen yliopiston Teatterityön tutkinto-ohjelmassa (Näty) sekä Lahden kansanopistossa. Hän on myös improvisaatioryhmä Kolinan jäsen.
Ossi Törrönen

Ossi Törrönen (2. huhtikuuta 1915 Helsinki – 19. tammikuuta 2009 Kirkkonummi) oli suomalainen merkonomi joka toimi Otaniemen Teekkarikylän johtajana 1952–1969.
Törrönen valmistui merkonomiksi 1937 Suomen liikemiesten kauppaopistosta. Hän oli aluksi Ilmapuolustusliiton Jämijärven-lentokoulutuskeskuksessa taloudenhoitajana ja lentopäiväkirjanpitäjänä sekä palveli sotavuosina ilmavoimissa. Sotien jälkeen Törrönen oli ensin Vierumäen urheiluopistolla talouspäällikkönä ja vuodesta 1952 alkaen Otaniemessä Teknillisen korkeakoulun teekkarikylän johtajana. Ota-Ossiksi kutsuttu Törrönen toimi konsulttina Dipolia rakennettaessa, oli mukana ensimmäisten tv-lähetysten aloittamisessa Tes-TV:llä ja juonsi myös itse tv-ohjelmia. Vuonna 1969 Törrönen siirtyi ravintolayhtiö Vuoriston palvelukseen kiinteistöasioita hoitamaan.
Kunniateekkarin arvon ensimmäisenä saanut Törrönen osallistui Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan tapahtumiin vielä eläkevuosinaankin ja julkaisi kolme muistelmateosta teekkarikylän ajoista. Vuonna 2005 Otaniemessä sijaitseva Otakaari 18:n asuintalo nimettiin Ossin linnaksi hänen mukaansa. Otaniemen Servin mökki-kerhotalon edessä on vuodesta 1990 ollut vanha resiina joka hankittiin Ossi Törrösen 75-vuotispäivän kunniaksi.
Rieker

Rieker on sveitsiläinen perheyritys, joka valmistaa kenkiä ja laukkuja naisille ja miehille. Riekerin tuotteita myy noin 9 000 vähittäiskauppiasta lähinnä Euroopassa. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sveitsin Schaffhausenin kantonin Thayngenissa. Yhtiö työllistää noin 20 000 ihmistä maailmanlaajuisesti myynnin, suunnittelun ja tuotannon työtehtävissä. Sillä on omia tehtaita Marokossa, Slovakiassa, Romaniassa, Tunisiassa ja Vietnamissa.
Yritys on perustettu vuonna 1874 Schwarzwaldin alueella Etelä-Saksassa. Rieker on viidennen sukupolven perheyritys. Se suunnittelee ja valmistaa itse lähes koko mallistonsa, johon kuuluu sekä muoti- että ulkoilujalkineita. Rieker on myös kehittänyt jalkineisiinsa omia teknologioita (esim. Rieker Antistress), jotka parantavat kengän istuvuutta, joustavuutta ja kestoa.
Aares Salli

Aares Eino Salli (21. elokuuta 1914 Vaasa – 14. kesäkuuta 2009 Espoo) oli suomalainen taidemaalari.
Aares Sallin vanhemmat olivat Vaasa-lehden toimittaja, kansakoulunopettaja Eino Salli ja liikkeenharjoittaja Anna Elin Skogberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja opiskeli Helsingissä Taideteollisessa keskuskoulussa 1938-1941. Talvisodan alettua hänet lähetettiin Niinisaloon upseerikouluun ja hän palveli sotien aikana vänrikkinä. Hän teki rintamalla piirustuksia ja maalauksia joita hän julkaisi 2004 kirjassa "Sallasta Karjalankannakselle – jatkosota tekstein ja piirroksin". Suurin osa töistä oli hiilipiirustuksia joiden pohjalta Salli maalasi öljyväriteoksia vuonna 1997.
Sotien jälkeen Salli opiskeli Suomen taideakatemian koulussa 1946–1949 ja sen jälkeen useampaan otteeseen Pariisissa Académie André Lhotessa 1950, 1952 ja 1954. Ensimmäisen näyttelynsä hän piti 1949. Salli valmistui kuvaamataidon opettajaksi ja toimi opettajana vuoteen 1975 saakka jolloin hän jäi eläkkeelle. 
Salli on kuvannut ekspressionismia edustavissa maalauksissaan usein lunta ja metsää, yksi suosittu aihe hänellä olivat lumen peittämät autovanhukset. Hän maalasi myös merimaisemia ja muotokuvia. Näyttelyitä Salli piti Suomen ohella Pariisissa ja Genevessä. Hänen ateljeensa sijaitsi Espoon Viherlaaksossa ja hän maalasi myös Sulkavalla ja huvilallaan Björköbyssä, Vaasan ulkosaaristossa.
Mesidiini

Mesidiini eli 2,4,6-trimetyylianiliini (C9H13N) on aniliinin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Huoneenlämpötilassa mesidiini on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta. Mesidiini on melko myrkyllistä ja aineelle altistuminen voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista vereen. Aine voi myös olla karsinogeenista eli syöpää aiheuttavaa.
Mesidiiniä valmistetaan nitraamalla mesityleeniä ja pelkistämällä muodostunut tuote vedyttämällä. Yhdisteestä valmistetaan väriaineita.
TimeSplitters (videopeli)

TimeSplitters on Free Radical Designin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna .
Peli on "TimeSplitters"-pelisarjan ensimmäinen osa.
Pelaaminen.
Pelissä on neljän pelaajan jaetun ruudun moninpeli. Kehittäjien mukaan pelin saaminen toimimaan riittävällä ruudunpäivitysnopeudella oli haastavaa ja kehityksessä asetettiin varhain realistisia rajoituksia. Pelin ohjaus suunniteltiin DualShock 2 -ohjaimen kahdelle analogiselle sauvalle, jossa toisella tikulla ohjataan liikkumista ("jalkoja") ja toisella katselusuuntaa ("päätä").
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 8.4/10 arvostelussaan. Arvostelussa kehuttiin tasosuunnittelua sekä ohjausmenetelmän asetuksia.