David Bohm

David Bohm (20. joulukuuta 1917 Wilkes-Barre, Pennsylvania, Yhdysvallat – 27. lokakuuta 1992 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli yhdysvaltalainen, mutta pääasiassa Isossa-Britanniassa vaikuttanut kvanttifyysikko ja filosofi. Hän opiskeli muun muassa Robert Oppenheimerin ja Albert Einsteinin johdolla ja työskenteli tutkijana muun muassa Manhattan-projektissa toisessa maailmansodassa.
Bohm valittiin Royal Societyn jäseneksi vuonna 1990 fysiikantutkimuksistaan, jotka liittyivät kvanttimekaniikkaan, alkeishiukkasiin, metallien teoriaan ja plasmailmiöihin.
Kvanttimekaniikkaa tulkitsevista fyysikoista Bohm päätyi kvanttimekaniikan pohjalta hylkäämään mekanismin ja korostamaan holismia, kaikkeuden jakamatonta ykseyttä ja laadullista äärettömyyttä ("Qualitative infinity"). Bohmin ontologia kannattaa läheisesti "neutraalia monismia", jonka lähtökohtana on, että todellisuuden perustavanlaatuinen substanssi ei ole henkeä (idealismi) eikä ainetta (materialismi) eikä näitä molempia yhdessäkään (dualismi), vaan eräänlaista "neutraalia" perustaa samanaikaisesti sekä aineen että hengen takana. 
Bohm esitti niin kutsutun aktiivinen informaatio -teoreeman, jota sittemmin ovat jatkaneet muun muassa David Peat sekä Basil Hiley. Bohmin "organistinen" (ks. myös panteismi sekä panpsykismi) "todellisuusmalli" korostaa moniulotteista, "maailman jakamatonta kokonaisuutta". Kvanttimekaniikassa Bohm tuli lisäksi tunnetuksi niin sanotusta piilomuuttujatulkinnastaan, joka monien fyysikoiden mielestä pyrki poistamaan kvanttimekaniikkaan liitetyn indeterminismin eli satunnaisuuden.
Piilojärjestys ja ilmijärjestys.
Bohmin metafysiikassa keskeisiä käsitteitä ovat piilojärjestys ("Implicate Order") ja ilmijärjestys ("Explicate Order"). Tämä erottelu tarkoittaa, että kvanttimekaaninen systeemi voi esiintyä periaatteessakin ei-havaittavissa tiloissa, toisinaan taas havaittavissa, stabiileissa tiloissa. Ilmijärjestys näyttäytyy esineellisessä, makrofysikaalisessa maailmassa, jota voidaan havainnoida ja mitata. Piilojärjestys ekspressoituu ilmijärjestykseksi systeemin joutuessa stabiiliin tilaan. Siinä missä mekanistisessa maailmankuvassa oletetaan, että näkyvä ilmijärjestys on kaikki, mitä ontologisesti on olemassa, Bohmin mallissa fyysinen materia nähdään poikkeuksena niiden lukemattomien mahdollisuuksien joukossa, joita kvanttimaailmaan sisältyy. Bohmin mukaan ilmijärjestys on pikemminkin suhteellisen autonominen järjestys, jolla on perustansa piilojärjestyksessä. Piilojärjestys on automaattisesti aktiivinen, samalla kun ilmijärjestys noudattaa piilojärjestyksen lakia, niin että ilmijärjestys on vain sekundaarinen, piilojärjestyksestä johdettavissa ja sopii ainoastaan tiettyihin rajoitettuihin yhteyksiin.
Bohm esittää, että informaatiorakenne sellaisenaan vaikuttaa todellisuuteen ohjatessaan kvanttievoluutiota mahdollisuudesta toiseen. Tällä tavalla vaikuttavaa informaatiota Bohm kutsuu termillä "aktiivinen informaatio". Bohmin mukaan perustavinta olevaisessa ei suinkaan ole aine (tai energia), eikä myöskään aineellisten olioiden ulospäin suuntautuvat vaikutukset, vaan "holomovement", kokonaisliike. Bohm esittää, että kaikki, mikä esiintyy kehkeytyneenä ilmijärjestyksen tilaan, tulee esiin systeemin kokonaisliikkeessä, jossa nämä esiintymät ovat olleet kätkettyinä mahdollisuuksina ja lopulta palaavat siihen. Bohmin mukaan "holomovement" on todellisuuden perustavanlaatuinen piirre – samoin kuin piilojärjestys – ei suinkaan aine eli ilmijärjestys, kuten klassisessa fysiikassa ajatellaan. Tämä todellisuuden perusta ei siis ole mitenkään sidottu aineen ilmiöihin vaan on perustavanlaatuisempi kuin se.