Rossby-aalto

Rossby-aallot eli planetaariset aallot ovat luonnollinen ilmiö planeettojen ilmakehässä ja valtamerissä. Niiden takana on planeetan pyörimisliike. Rossby-aallot ovat inertiaalisten aaltojen osajoukko. Niiden olemassaolon havaitsi ensimmäisenä Carl-Gustaf Arvid Rossby.
Maapallolla ilmakehän" Rossby-aallot ovat korkeiden tuulijärjestelmien mutkitteluita, jotka vaikuttavat säähän merkittävästi. Nämä aallot liittyvät ilmanpainejärjestelmiin ja suihkuvirtauksiin. Valtamerten" Rossby-aallot kulkevat lämpötilan harppauskerrosta eli termokliiniä pitkin, joka on rajapinta valtameren lämpimän pintakerroksen ja kylmän syvän osan välillä.
Rossby-aaltotyypit.
Ilmakehän aallot.
Ilmakehän Rossby-aallot aiheutuvat potentiaalipyörteisyyden säilymisestä, ja niihin vaikuttaa coriolisvoima ja painegradientti. Maapallon pyöriminen saa virtaavat nesteet ja kaasut kääntymään oikealle pohjoisella pallonpuoliskolla ja vasempaan eteläisellä. Esimerkiksi ilmapaketti, joka virtaa päiväntasaajalta pohjoiseen kohti pohjoisnapaa poikkeaa kurssiltaan itään päin; ilmapaketti, joka liikkuu kohti päiväntasaajaa pohjoisesta päin taas poikkeaa kurssiltaan länteen päin. Nämä poikkeamat aiheutuvat coriolisvoimasta ja potentiaalipyörteisyyden säilymisestä, mitkä johtavat suhteellisen pyörteisyyden muutoksiin. Ilmiö on analoginen pyörimismäärän säilymiseen mekaniikassa. Planeettojen kuten Maan ilmakehässä Rossby-aallot aiheutuvat coriolisvoiman vaihtelusta leveysasteen muuttuessa. Carl-Gustaf Rossby tunnisti ensimmäisenä vastaavat aallot Maan ilmakehästä vuonna 1939 ja selitti myöhemmin niiden liikkeen. 
Rossby-aallon tunnistaa sen vaihenopeuden perusteella, joka on sen aallonharjan etenemisnopeus. Vaihenopeudella on aina länsikomponentti. Sen sijaan joukko Rossby-aaltoja voi vaikuttaa liikkuvan itään tai länteen sen ryhmänopeudesta riippuen. Yleisesti ottaen lyhyemmillä aalloilla ryhmänopeus suuntautuu itään ja pitkillä aalloilla länteen. 
Käsitteitä "barotrooppinen" ja "barokliininen" käytetään erottamaan Rossby-aaltojen pystysuuntainen rakenne. Barotrooppiset Rossby-aallot eivät vaihtele pystysuorassa suunnassa ja niiden etenemisnopeus on suurin. Barokliiniset aaltotyypit sitä vastoin vaihtelevat pystysuorassa suunnassa. Ne ovat myös hitaampia, ja niiden etenemisnopeus voi olla vain muutama senttimetri sekunnissa tai vähemmän.
Useimmat Rossby-aaltoihin kohdistuneet tutkimukset on tehty Maan ilmakehässä. Rossby-aallot Maapallolla on helppo havaita suihkuvirtauksen isokokoisina mutkitteluina, joita on yleensä 4–6. Kun nämä mutkittelut voimistuvat, kylmiä tai lämpimiä ilmamassoja irtoaa ja niistä tulee heikkoja sykloneita tai antisykloneita, jotka aiheuttavat keskileveysasteiden päivittäisiä säävaihteluita. Rossby-aaltojen vaikutus selittää osittain, miksi pohjoisen pallonpuoliskon mantereiden itäosat (kuten Yhdysvaltain koillisosa ja Kanadan itäosa) ovat viileämpiä kuin Länsi-Eurooppa samoilla leveysasteilla.
Napaa kohti etenevät ilmakehän aallot.
Syvä konvektio (lämmön siirtyminen) troposfääriin on tehokasta lämpimän trooppisen merenpinnan yläpuolella, esimerkiksi El Niño-tapahtumien aikana. Tämä trooppinen pakote synnyttää ilmakehän Rossby-aaltoja, jotka liikkuvat kohti napaa ja itään päin.
Napaa kohti etenevät Rossby-aallot selittävät monet havaitut tilastolliset kytkennät alhaisen ja korkean leveysasteen ilmaston välillä. Eräs tällainen ilmiö on stratosfäärin äkillinen lämpeneminen. Napaa kohti etenevät Rossby-aallot ovat tärkeä ja kiistämätön osa pohjoisen pallonpuoliskon ilmastonvaihteluita. Samantyyppisiä mekanismeja on myös eteläisellä pallonpuoliskolla, ja ne voivat selittää Amundseninmeren alueen ilmastonvaihteluita lähellä Etelämannerta. Vuonna 2011 "Nature Geosciencessä" julkaistu tutkimus, jossa käytettiin yleisen kiertoliikkeen malleja, yhdisti Tyynenmeren Rossby-aallot Amundseninmeren lämpenemiseen, mikä aiheutti Ellsworthinmaan ja Marie Byrdin maan lämpenemistä talvi- ja kevätkaudella tehostuneen advektion vaikutuksesta.
Rossby-aaltoja muilla planeetoilla.
Ilmakehän Rossby-aaltoja kuten myös Kelvin-aaltoja voi esiintyä millä tahansa pyörivällä planeetalla, jolla on ilmakehä. Y:n muotoinen pilvimuodostuma Venuksessa selitetään Kelvin- ja Rossby-aalloilla.
Valtameren aallot.
Valtamerten Rossby-aallot ovat suurikokoisia aaltoja valtamerialtaissa. Niillä on pieni amplitudi kertaluokkaa senttimetrejä (merenpinnalla) tai metrejä (termokliinissä) suhteessa niiden erittäin suureen aallonpituuteen, joka on kertaluokkaa satoja kilometrejä. Niiltä voi kestää kuukausia päästä valtamerialtaiden päästä päähän. Ne saavat liikemääränsä tuulen leikkausjännityksestä valtameren pintaosassa. Barotrooppiset ja barokliiniset aallot aiheuttavat vaihteluita merenpinnan topografiassa, vaikkakin näiden aaltojen suuret aallonpituudet tekivät ne vaikeiksi havaita ennen kuin satelliittialtimetria tuli käyttöön. Sittemmin satelliittihavainnot ovat varmistaneet mereisten Rossby-aaltojen olemassaolon.
Barokliiniset aallot kuljettavat myös meren termokliiniä ylös ja alas, usein kymmenien metrien verran. Satelliittihavainnot ovat osoittaneet, että Rossby-aaltoja kulkee säännöllisesti kaikkien merialtaiden poikki, etenkin eteläisillä ja keskileveysasteilla. Näiltä aalloilta voi mennä kuukausia tai vuosia päästä Tyynenmeren kaltaisten altaiden poikki.
Rossby-aaltoja on ehdotettu tärkeäksi mekanismiksi, joka lämmittää Jupiterin Europa-kuulla sijaitsevaa valtamerta.
Matemaattiset määritelmät.
Vapaat barotrooppiset Rossby-aallot zonaalisessa virtauksessa linearisoidun pyörteisyysyhtälön avulla ilmaistuna.
Zonaalisen (itä-länsi-suuntainen) keskituulen ajatellaan muodostuvan vakio-osasta "U", johon kohdistuu pienet häiriöt "x"- ja "y"-suunnissa, "u′" ja "v′":
formula_1
Häiriöiden oletetaan olevan paljon heikompia kuin zonaalisen vakiovirtauksen: formula_2
Suhteellinen pyörteisyys "η" sekä nopeuden komponentit "u" ja "v" voidaan kirjoittaa virtafunktion formula_3 avulla seuraavasti (oletetaan lähteetön virtaus, joten virtafunktio kuvaa yksiselitteisesti virtausta):
formula_4
Tarkastellaan ilmapakettia, jolla ei ole suhteellista pyörteisyyttä ennen häiriön alkamista (keskituuleen "U" ei liity pyörteisyyttä), mutta joka saa osuutensa planetaarisesta pyörteisyydestä "f" leveysasteesta riippuen. Häiriö johtaa siihen, että paketin leveysaste muuttuu hieman, ja suhteellisen pyörteisyyden täytyy myös muuttua, jotta potentiaalipyörteisyys säilyisi. Oletus formula_5 takaa, että virtauksen häiriö-osa ei kuljeta (advektoi) suhteellista pyörteisyyttä merkittävästi.
formula_6
missäformula_7. Kun tämä sijoitetaan virtafunktion määritelmään, saadaan
formula_8
Käyttämällä määräämättömien kertoimien menetelmää saadaan kulkevan aallon ratkaisu, jolla on zonaalinen ja meridionaalinen aaltoluku "k" ja "ℓ" sekä taajuus formula_9:
formula_10
Tämän perusteella saadaan dispersiorelaatioksi formula_11
Rossby-aallon zonaalinen vaihenopeus ja ryhmänopeus saadaan näin ollen kaavoista
formula_12
missä "c" on vaihenopeus, "c"g on ryhmänopeus, "U" on keskimääräinen länsivirtaus, formula_13 on Rossby-parametri, "k" on zonaalinen aaltoluku ja "ℓ" on meridionaalinen aaltoluku. Tulee huomata, että Rossby-aaltojen zonaalinen vaihenopeus on aina länteen suhteessa keskivirtaukseen "U", mutta Rossby-aaltojen zonaalinen ryhmänopeus voi suuntautua itään tai länteen aaltoluvun suuruudesta riippuen.