Robert Schuman

Robert Schuman, koko nimeltään Jean-Baptiste Nicolas Robert Schuman, (29. kesäkuuta 1886 Luxemburg – 4. syyskuuta 1963 Scy-Chazelles, Moselle, Ranska) oli syntyperältään luxemburgilais-ranskalainen poliitikko. Hän oli Ranskan pääministeri 1947–1948. Häntä pidetään yhtenä Euroopan unionin perustajista.
Tausta ja yksityiselämä.
Schuman syntyi Luxemburgissa mutta oli kuitenkin syntyperäinen Saksan kansalainen. Hänen isänsä oli alkujaan Lothringenista mutta Saksan otettua alueen haltuunsa paennut vuonna 1870 Luxemburgiin, vain parin kilometrin päähän kotikylästään Evrangesta. Äiti oli luxemburgilainen. Schumanin äidinkieli oli luxemburgin kieli ja toinen kieli saksa, joka oli hänen varhaisempien kouluvuosiensa opetuskieli. Ranskaa hän oppi myöhemmin koulussa, jossa opetettiin sekä saksaksi että ranskaksi.
Schuman suoritti 1910 oikeustieteellisen tutkinnon Humboldtin yliopistossa Berliinissä. Äidin kuoleman jälkeen Schuman harkitsi hetkellisesti papin uraa mutta päätyi jatkamaan lakiopintoja. Valmistuttuaan vuonna 1912 Schuman alkoi työskennellä asianajajana Metzissa.
Maailmansotien aika.
Schuman vapautui asepalveluksesta terveyssyistä eikä osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan.
Ensimmäisen maailmansodan seurauksena Ranska otti takaisin Elsass-Lothringenin alueen, jolloin Schumanin kansalaisuus vaihtui Saksasta Ranskaan vuonna 1919, ja hän alkoi osallistua Ranskan politiikkaan. Vuonna 1919 hänet valittiin Thionvillesta parlamenttiin, jossa hän toimi vuoteen 1940 asti. Hän osallistui merkittävästi "Lex Schumanin" työstämiseen ja läpimenoon. Schuman tutki ja paljasti Lothringenin terästeollisuuden sodanjälkeisen korruption.
Toisen maailmansodan sytyttyä Schuman ei monien muiden Ranskan johtajien tavoin, kuten esimerkiksi Charles de Gaulle, paennut maasta. Sen sijaan Schuman liittyi Ranskan vastarintaliikkeeseen. Vuonna 1940 Gestapo pidätti Schumanin, mutta hän pakeni 1942 ja jatkoi tämän jälkeen vastarintaliikkeessä aina Ranskan vapauttamiseen saakka.
Sodan loppua kohden Schuman toimi lyhyen aikaa Philippe Pétainin alaisuudessa, mutta tämä ei aiheuttanut merkittävää mainehaittaa hänen tulevalle poliittiselle uralleen.
Poliittinen ura maailmansotien jälkeen.
Ranskassa.
Toisen maailmansodan jälkeen Schuman oli mukana neuvottelemassa kaikkia merkittäviä sopimuksia ja perustamassa muun muassa Euroopan neuvostoa ja Natoa.
Schuman oli keskustalaisen Mouvement Républicain Populaire -puolueen perustajia. Vuonna 1946 hänestä tuli Ranskan valtiovarainministeri ja seuraavana vuonna pääministeri marraskuusta 1947 syyskuuhun 1948 ja myös ulkoministeri alkaen toisesta hallituksestaan 1948–1953. Vuonna 1955 Schuman nimitettiin sinettien vartijaksi () eli oikeusministeriksi.
Euroopassa.
Schuman kutsui 9. toukokuuta 1950 pitämässään puheessa Jean Monnet'n kehotuksesta saksalaiset hallitsemaan yhteisesti maiden hiilivaroja ja terästeollisuutta. Tämä muodosti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustan, josta kehittyi nykyinen Euroopan unioni. Puhe tunnetaan "Schumanin julistuksena" ja 9. toukokuuta Eurooppa-päivänä.
Vuonna 1958 Schuman nousi Euroopan parlamentin puhemieheksi.
Vierailu Suomessa.
Schuman vieraili Suomessa huhtikuussa 1953 Ulkomaankauppaliiton tilaisuuden puhujana. Paikalla oli kuuntelemassa muun muassa presidentti J. K. Paasikivi. Puheessaan Schuman lupaili Suomelle jäsenyyttä yhdentyvässä Euroopassa. Kommunistit Ville Pessistä alkaen suhtautuivat vierailuun kielteisesti. "Työkansan Sanomat" julkaisi uutisessaan neuvostotutkimuksen, jonka mukaan "Schuman-suunnitelma on sodanjälkeisen Amerikan imperialismin synnyttämä." Neuvostoliittolainen "Pravda" hyökkäsi vierailua vastaan vielä viikkoa myöhemmin. Äärivasemmiston kirjoituksiin vastasi vain "Helsingin Sanomat", muu lehdistö raportoi ainoastaan vierailun tapahtumista.
Viimeiset vuodet ja kuolema.
Schuman kuoli 4. syyskuuta 1963. Hänen viimeinen asuntonsa Scy-Chazelles'ssa on sittemmin muutettu museoksi.
Kunnianosoituksia ja muistaminen.
Lähde:
Vuonna 1958 Schuman sai Kaarle Suuren palkinnon Aachenin kaupungin myöntämänä Euroopan idean ja rauhan edistämisestä. Brysselissä hänen mukaansa on nimetty metroasema, tori ja rautatieasema (ransk. "Bruxelles-Schuman", hollanniksi: "Brussel-Schuman"). Luxemburgin kaupunki nimitti Schumanin vuonna 1949 kaupungin kunniakansalaiseksi.
Tavoitteena katolinen pyhimys.
Vuosituhannen vaihteessa joukko yksityishenkilöitä alkoi kerätä aineistoa Schumanin julistamiseksi katolisen kirkon autuaaksi (beatifikaatio), mikä olisi ensimmäinen askel kohti julistamista katoliseksi pyhimykseksi. Aiheesta keskusteltiin julkisuudessa vuonna 2004, mutta Vatikaanin kanta ei ollut kovin myönteinen. Schuman oli sitä mieltä, että kristinusko on demokratian pohja. Vuonna 2021 paavi Franciscus julisti Schumanin kunnianarvoisaksi. Tämä on ensimmäinen askel kohti pyhimykseksi julistamista.