tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tyko Vanne

Tyko Erik Vanne (24. maaliskuuta 1918 Turku - 26. maaliskuuta 1943 Rautu) oli suomalainen pikajuoksija. Vannen uran paras vuosi oli 1940, jolloin hän edusti Suomea maaotteluissa ja juoksi 100 metrin ennätyksensä 10,8. 
Tyko Vannen ura ajoittuu 1930-luvun lopulle, jolloin hän voitti TUL:n mestaruuden 1938 400 metrillä, 100 ja 200 metrin mestaruudet 1939 ja 1940 sekä 4 x 100 metrin viestimestaruudet 1939 ja 1940 Turun Voiman riveissä. Hän osallistui näinä vuosina myös TUL:n edustajana liitto-otteluihin. Vuonna 1938 Vannen juoksema oma ennätys 22,0 oikeutti Suomen tilastoissa jaetulle kakkossijalle, mutta TUL:n edustajilla ei ollut silloin vielä mahdollisuutta päästä Suomen yleisurheilumaajoukkueeseen. Vuonna 1940 solmitun SVUL:n ja TUL:n yhteistyösopimuksen perusteella Vanne oli yksi viidestä TUL-urheilijasta, joka valittiin syyskuun 1940 Suomi-Ruotsi-Saksa - kolmimaaotteluun. Hän oli mukana myöhemmin syksyllä Budapestissä Suomen edustajana Unkari-Suomi-maaottelussa, jossa hän juoksi 100 metrillä ennätyksensä 10,8 sijoittuen neljänneksi.
Vanne kaatui Raudussa Karjalan kannaksella maaliskuussa 1943. Ennen kaatumistaan hän oli jo kertaalleen haavoittunut. Siviiliammatiltaan Vanne oli sähköasentaja.
Aaron Rosand

Aaron Rosand (15. maaliskuuta 1927 Hammond, Indiana – 9. heinäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen viulisti. Hän soitti vuodelta 1741 peräisin olevalla Guarneri del Jesù -instrumentilla, jonka hän myi vuonna 2009 kymmenellä miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Kyse oli siihen mennessä korkeimmasta koskaan viulusta maksetusta hinnasta.
Rosandin isä oli puolalainen cabaretlaulaja ja äiti venäläinen elokuvapianisti. Perhe muutti nuoren Rosandin opetuksen tason varmistaakseen Chicagoon, ja poika teki ensiesiintymisensä resitalistina vuonna 1936. Orkesteridebyyttinsä hän teki seuraavana vuonna Frederick Stockin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa. Esitetty teos oli Felix Mendelssohn-Bartholdyn viulukonsertto. Rosandin ura jatkui vuoteen 2009, jolloin hän teki jäähyväisesiintymisensä solistina Max Bruchin "Skottilaisen fantasian" esityksessä Greenwichin sinfoniaorkesterin kanssa.
Rosand opetti pitkään Curtisin musiikki-instituutissa ja sai sen kunniatohtorin arvon toukokuussa 2019. Hän kuoli seuraavassa heinäkuussa 92-vuotiaana keuhkokuumeeseen sairastuttuaan. Leskeksi jäi Christina Khimm-Rosand.
Husaarinapsija

Husaarinapsija ("Lutjanus adetii") on napsijoiden (Lutjanidae) heimoon kuuluva kalalaji. Francis de Laporte de Castelnau kuvasi lajin tieteelle vuonna 1873. Lajilla on keltaiset silmät ja vaaleanpunainen ruumis. Sen pyrstö on tummemman punainen. Lajin kalat ovat tavallisesti noin 30 senttimetrin mittaisia, korkeintaan 50-senttisiä. "L. adetii" on merikala, ja sitä tavataan korkeintaan 20 metrin syvyydessä. Se elää enintään 40-vuotiaaksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Casearia flexula

Casearia flexula on pajukasvien (Salicaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Laji on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokituksen mukaan puutteellisesti tunnettu. Lajia tavataan Länsi-Malesiassa.
Voittamaton Tarzan

Voittamaton Tarzan ("Tarzan the Invincible") on Edgar Rice Burroughsin romaani, joka julkaistiin vuonna 1931. Voittamaton Tarzan on Tarzan-kirjasarjan 14. osa.
Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1950.
Saat kaiken

Saat kaiken on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1971 julkaistu studioalbumi. Se koostuu Pertti Reposen suomeksi tekstittämistä käännöskappaleista, venäläisestä kansanlaulusta ”Kalinka” sekä Eero Koivistoisen sävelmistä ”Kaukainen valo” ja ”Saat kaiken”, jotka kuultiin Veli-Matti Saikkosen tv-sarjassa ja teatterielokuvassa "Takiaispallo". Niissä Kirka esitti myös merkittävää sivuroolia perheen pojan bändikaverina ja tyttären (Terhi Panula) poikaystävänä.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Sinipilkkukäärmeenpää

Sinipilkkukäärmeenpää ("Channa cyanospilos") on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Pieter Bleeker kuvaili lajin tieteelle vuonna 1853.
Ulkonäkö ja koko.
Lajin pohjaväritys on musta. Vatsa on vaaleampi. Pisin tavattu yksilö oli 17,6 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Laji elää trooppisissa olosuhteissa.
Pyhän Vladimirin ritarikunta

Pyhän Vladimirin ritarikunta () oli venäläinen keisarillinen ritarikunta, joka perustettiin keisarinna Katariina Suuren käskystä 3. lokakuuta 1782 apostolien vertaisena pidetyn ruhtinas Vladimir Suuren kunniaksi, joka oli 800 vuotta aikaisemmin kastanut Kiovan rusit. Venäjän keisarikunnan ritarikuntien keskenäisessä järjestyksessä Pyhän Vladimirin ritarikunta on 5. korkein.
Vuoteen 1900 asti nimitys ritarikuntaan oikeutti automaattisesti perinnölliseen aatelisarvoon, mutta keisarin määräyksestä tätä muutettiin siten, että vasta nousu 3. luokkaan oikeutti perinnölliseen aatelisarvoon ja 4. luokkaan kuuluminen henkilökohtaiseen aatelisarvoon.
Ritarikunta lakkautettiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Romanovin suku on kuitenkin jatkanut kunnianosoituksen jakamista. Vuonna 1957 Venäjän ortodoksinen kirkko perusti oman samannimisen ritarikunnan, jota jaettiin tunnustuksena kirkon alaisuudessa toimiville munkeille ja nunnille.
Myöntämisperusteet ja tunnukset.
Alkujaan ritarikunnalla palkittiin siviilejä, jotka olivat pelastaneet ihmishengen tai tehneet työtä nälänhädän helpottamiseksi. Krimin sodan aikana sillä palkittiin myös rintamalla ansioituneita sotilaita. Kaikki ritarikuntaan nimitettävät nimitettiin ensin alimpaan luokkaan ja uusi ritarikunnan sääntöjen mukainen ansio johti vastaisuudessa ylennykseen. Virkamiehet saattoivat saada nimityksen ritarikuntaan 35 vuoden uran jälkeen.
Ritarikunnassa on neljä luokkaa:
Kaikki ristit olivat kultapohjaisia ja päällystetyt molemmilta puolilta punaisella emalilla. Aleksanteri II:n aikana valmistettiin jonkin aikaa myös mustalla emalilla varustettuja kunniamerkkejä, mutta ne ovat harvinaisempia. I ja II luokan rintatähdet olivat hopeaa, osin kullattuja, ja niissä oli keskusmedaljongin ympärillä teksti: ”Hyöty Kunnia ja Maine” sekä keskellä kirjaimet "C.P.K.B". (Pyhä Apostolinvertainen Ruhtinas Vladimir).
Paul Renner

Paul Renner (9. elokuuta 1878 Wernigerode – 25. huhtikuuta 1956 Hödingen) oli saksalainen graafikko, taidemaalari, kirjainmuotoilija, kirjailija ja opettaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suositun Futura-kirjasinperheen suunnittelijana sekä useista typografiaa käsittelevistä kirjoistaan.
Renner sai nuorena perinteisen ja ankaran protestanttisen kasvatuksen. Hän suhtautui epäillen abstraktiin taiteeseen ja moniin modernin kulttuurin ilmiöihin kuten jazziin, mutta ihaili toisaalta funktionalismia. 
Renner opiskeli arkkitehtuuria ja kuvataidetta Berliinissä, Münchenissä ja Karlsruhessa. Opintojen jälkeen hän toimi Münchenissä taidemaalarina ja vuosina 1907–17 Georg Müllerin kirjapainon tuotantoassistenttina. Hän oli myös vuonna 1911 perustamassa yksityistä kuvittajien koulua Müncheniin. Vuosina 1925–26 Renner oli Frankfurter Kunstschulen käyttötaiteen ja typografian osaston johtaja sekä 1926 myös Münchenin Grafische Berufsschulen johtaja ja vuodesta 1927 Meisterschule für Deutschlands Buchdruckerin johtaja. Vuonna 1933 Renner vastasi Saksan osaston suunnittelusta Milanon triennaaliissa ja sai triennaalin pääpalkinnon, Grand Prixin. 
Renner suhtautui kriittisesti natsien ideologiaan ja julkaisi vuonna 1932 esseen "Kulturbolschewismus?", jossa hän syytti natsien kampanjaa modernia taidetta ja arkkitehtuuria vastaan vääristeleväksi, rasistiseksi ja vaaralliseksi. Hitlerin noustua valtaan vuonna 1933 Renner pidätettiin ja hän joutui eroamaan virastaan. Sen jälkeen hän jatkoi uraansa taidemaalarina ja kirjailijana. Gestapo vainosi Renneriä Hitlerin murhayrityksen jälkeen vuonna 1944, sillä eräitä Rennerin sukulaisia oli epäiltynä salahankkeen suunnittelusta.
Paul Renner kirjoitti useita kirjoja typografiasta, graafisesta suunnittelusta ja väriteoriasta, mm. "Die Kunst der Typographie", "Typographie als Kunst" ja "Das moderne Buch".
Merirasti-kappeli

Merirasti-kappeli oli Helsingin Meri-Rastilassa sijaitseva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kappeli, joka valmistui vuonna 1993. Kappelin on suunnitellut arkkitehti Kaarlo Leppänen yhdessä rakenteiden suunnittelijan Lauri Mehton kanssa. Alttaritauluna oli Leppäsen suunnittelema ikkunataideteos Elämänpuu ja kyyhkynen. Kirkkotekstiilit olivat tekstiilitaiteilija Päikki Prihan. Kappelissa oli sähköurut. Kappeli oli Vuosaaren seurakunnan käytössä.
Kappeli sijaitsi omassa rakennuksessa, mutta se kuuluu niin sanottuun korttelitalo-kokonaisuuteen, jonka toisessa rakennuksessa on koulu, päiväkoti ja nuorisotalo.
Käytön päättyminen.
Vuosaaren seurakuntaneuvosto päätti helmikuussa 2022 luopua Merirasti-kappelin käytöstä vuoden 2022 lopussa. Helsingin seurakuntien jäsenmäärän vähenemisestä johtuva tulojen pienentyminen johti tarpeeseen vähentää henkilöstöä ja luopua osasta toimitiloista. Toinen syy oli kappelissa 2017 tehty kuntotutkimus, jossa ilmeni sisäilma- ja kosteusteknisiä ongelmia, joiden korjaamisen arvioitiin maksavan paljon. Kolmantena syynä luopumiseen vaikutti kappelin ympäristöön suunnitellut muutokset. Helsingin kaupunginvaltuusto päätti helmikuussa 2021 Meri-Rastilan asemakaavan muutoksesta, joka tulee johtamaan Meri-Rastilan torin ilmeen muuttumiseen ja monen rakennuksen purkamiseen. Kappelin käytöstä luopuminen mahdollistaa sen vuokratontin liittämisen mukaan alueen arkkitehtuurikilpailuun. Vuonna 2023 kappeli vuokrattiin kulttuurikäyttöön. Myöhemmin kappeli vuokrattiin Helsingin kaupungille. Vuonna 2024 kaupunki osti rakennuksen yhdellä eurolla.
Bohumil Němeček

Bohumil Němeček (2. tammikuuta 1938 Tabor, Tšekkoslovakia – 2. toukokuuta 2010 Usti nad Labem, Tšekki) oli tšekkiläinen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Nuoruudessaan Bohumil Němeček oli aktiivi jääkiekkoilija, mutta vuonna 1955 hän keskittyi nyrkkeilyyn. Rooman 1960-luvun olympialaiset olivat ensimmäinen suuri nyrkkeilyturnaus hänelle. Kaikkien yllätykseksi Němeček eteni finaaliin voittamalla neljännesfinaalissa Italian Piero Brandin, välierässä Yhdysvaltain Quincey Danielsin. Loppuotteluun hän sai vastaansa Ghanan edustajan Clement Quarteyn pistein 5-0.
Seuraavan vuoden Belgradin EM-kisoissa ei kuitenkaan tullut menestystä, sillä sarjaa ylemmäsä alle 67 kg nousseena hä hävisi heti ensimmäisen ottelunsa Ranskan Jean Josselinille. Vuoden 1963 EM-kisat Moskovassa olivat sitten Němečekille menestyksellisemmät, sillä hän saavutti pronssia voittamalla ensin saksalaioset vastustajansa, ensin länsisaksalaisen Heinrich Dieterin ja sitten itäsaksalaisen Bruno Gusen, mutta koki sitten välierässä tappion Neuvostoliiton liettualaiselle Ričardas Tamulisille. 
Vuoden 1964 Tokion olympialaisissa ei tullut samanlaista menestystä kuin Roomassa. Tällä kertaa puolivälierässä suomalainen Pertti Purhonen otti Němečekistä voiton keskeytyksellä 3. erässä.
Němeček nousi vielä kerran nyrkkeilyn turnauksen huipulle. Tämä tapahtui touko-kesäkuun taitteessa 1967 Rooman EM-kisoissa, joissa hän sarjassa alle 67 kg eteni Euroopan mestaruuteen voittamalla ensin Länsi-Saksan Dieter Kottyschin, sitten Turkin Celal Sandalin, välierässä Romanian Ion Hodosanin ja loppuottelussa Itä-Saksan Manfred Wolken.
Urheilun uransa lopettamisen jälkeen hänestä tuli vuonna 1968 nyrkkeilyvalmentaja kotiseudullaan Usti nad Labemissa. Hän työskenteli aina vuoteen 2000, jolloin hän sai sydänkokohtauksen, jonka jälkeen hän pitkään sairastettuaan kuoli vuonna 2010.
Balls to the Wall (kappale)

Balls to the Wall on saksalaisen heavy metal -yhtyeen Acceptin kappale, joka avaa yhtyeen vuonna 1983 ilmestyneen viidennen albumin "Balls to the Wall." Kappaleesta julkaistiin single ensimmäisen kerran huhtikuussa 1984. Singlen toisella puolella on kappale ”Losing More Than You’ve Ever Had”. 
Kappale on yhtyeen tunnetuimpia ja arvostetuimpia, ja yhtye on soittanut sitä ilmestymisestään lähtien kaikissa konserteissa, tyypillisesti se päättää konsertin. 
Kappale.
Kappaleen on sanoittanut yhtyeen manageri Gaby Hauke nimimerkillä Deaffy. Sanoitukset käsittelevät ihmisoikeuksia ja Hauke halusi tehdä siitä sortoa vastustavan hymnin, jonka sanomana on se, että jonain päivänä kidutetut ja sorretut nousevat sortajiaan vastaan. 
Kappale syntyi nopeasti lausahduksen ”Balls to the wall” ympärille. Kitaristi Wolf Hoffmann sävelsi riffin ja kertosäkeen viidessä minuutissa ja esitteli luonnoksen yhtyeelle, joka viimeisteli sen 15-30 minuutissa. Kauffmann kertoo muistavansa hyvin sen hetken kun Hofmann esitteli yhtyeelle riffin ja kertosäkeen balls to the wall. Basisti Peter Baltes rakensi tähän nopeasti bassokuviot ja Kauffmann viimeisteli rytmiin ja tempon. Studiossa he lisäsivät melodian ja keskimmäiset osat. Kappaleessa oleva luun murskautumiselta kuulostava ääni syntyy laulaja Udo Dirkschneiderin narskauttaessa hampaitaan. 
Kappale nauhoitettiin Dieter Dierksin studiolla Kölnissä kesällä 1983. Nauhoitusten aikaan studio oli vielä keskeneräinen, mikä rumpali Stefan Kaufmannin mukaan vaikuttaa osaltaan kappaleen soundiin. Muu yhtye työskenteli studiolla päivisin mutta kitaristi Wolf Hoffmann pääsi soittamaan studiolle vasta yöllä muiden jo lähdettyä studiolta suorittaessaan päivisin siviilipalvelusta sairaalassa.
Video.
Kappaleesta on tehty video, jonka on ohjannut Julien Temple. Video kuvattiin kylmänä ja sateisena päivänä Heathrow'n lentokentällä purettavassa vanhassa Black &amp; Decker -tehdasrakennuksessa. 
Cover-versiot ja käyttö populaarikulttuurissa.
Kappaleesta ovat tehneet omat versionsa muun muassa Sinner (1999), Amon Amarth (2011) sekä Doro Udo Dirkschnederin kanssa (2016). 
Kappale soi vuoden 1993 Beavis ja Butthead-jaksoissa. Lisäksi kappale on mukana peleissä , sekä .
Amiloridi

Amiloridi (C6H8N7ClO) on kloorattuihin ja aromaattisiin guanidiinin amidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä nesteenpoistolääkkeenä yhdessä muiden lääkkeiden kanssa kohonneen verenpaineen hoitoon. Amiloridi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Amiloridi vaikuttaa munuaisten distaalisissa tubuluksissa ja kokoojaputkissa. Se estää natriumioneja kuljettavien ionikanavien toimintaa, jolloin natriumionien takaisinimeytyminen ja kaliumionien erittyminen estyy. Tämä johtaa elektrolyyttien epätasapainoon ja nesteen erittyminen lisääntyy. Amiloridia käytetään usein yhdessä tiatsidien kuten hydroklooritiatsidi tai niin kutsuttujen loop-diureettien esimerkiksi furosemidin kanssa.
Haittavaikutukset.
Merkittävin amiloridin haittavaikutus on kaliumionien tavallista korkeampi pitoisuus elimistössä. Muita haittavaikutuksia voivat olla vatsakivut, huonovointisuus ja anoreksia.
Valmistus.
Amiloridin synteesin ensimmäisessä vaiheessa 5,6-diaminourasiili kondensoituu glyoksaalin kanssa. Tuotteen hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa muodostaa 3-aminopyratsiini-2-karboksyylihappoa. Karboksyyliryhmä esteröidään metyyliesteriksi ja seuraavat vaiheet ovat klooraus sulfuryylikloridin avulla ja reaktio ammoniakin kanssa. Viimeinen vaihe on reaktio guanidiinin kanssa ja tuotteena muodostuu amiloridia.
Ventotenen manifesti

Ventotenen manifesti (), jota kutsutaan myös vapaan ja yhdistyneen Euroopan manifestiksi. 
Altiero Spinellin laatima poliittinen julkilausuma (Per un'Europa libera e unita. Progetto d'un manifesto), jonka hän kirjoitti toisen maailmansodan aikana ollessaan vankina Italian Ventotenen saarella. 
Lopullisessa muodossaan kesäkuussa 1941 valmistunutta manifestia levitettiin italialaisessa vastarintaliikkeessä, ja siitä tuli pian Movimento Federalista Europeon ohjelma. Manifesti vaatii Euroopan ja maailman yhdentymistä, eli federalismiä. Tekstissä Euroopan federalismi ja maailman federalismi nähdään keinona estää tulevat sodat. 
Vayssière toteaa, että manifestia pidetään laajalti eurooppalaisen federalismin syntymänä. Entisestä kommunistista, Spinellistä (1907–86) tuli liittovaltion liikkeen johtaja, sen perusteella että hän oli Manifestin ensisijainen kirjoittaja, sekä myös hänen sodanjälkeinen toimintansa. 
Manifesti kehotti katkaisemaan siteet Euroopan menneisyyteen ja muodostamaan uudenlaisen poliittisen järjestelmän. Tämä tehdään muokkaamalla politiikkaa uudelleen, ja tekemällä laaja-alaisia yhteiskunnallisia uudistuksia. 
Sitä ei pidetty ihanteellisena, mutta kuitenkin parhaana vaihtoehtona Euroopan sodanjälkeiseen tilanteeseen.
Franz Anton Ries

Franz Anton Ries (1755 Bonn – 1846 Godesberg) oli saksalainen viulisti. Hän johti Bonnissa hoviorkesteria vuosina 1779–94. Hän oli Ludwig van Beethovenin ystävä sekä opettaja ja osallistui Beethovenin patsaan paljastamiseen Bonnissa vuonna 1845.
Säveltäjä Ferdinand Ries ja viulisti Hubert Ries olivat Franz Anton Riesin poikia.
Mikkelin kaupungintalo

Mikkelin kaupungintalo sijaitsee Mikkelin torin etelälaidalla, osoitteessa Raatihuoneenkatu 8–10, Mikkelin seutukirjaston vieressä. Vuonna 1912 valmistuneen rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Selim A. Lindqvist.
Torin etelälaidan tontti varattiin kaupungintalolle jo kaupungin perustamisen yhteydessä. Mikkeliin puuhattiin kaupungintaloa ensi kerran 1840-luvulla ja uudelleen 1880-luvulla, mutta nämä hankkeet eivät toteutuneet. Vuonna 1907 suunnitelmat tilattiin Selim Lindqvistiltä. Piirustukset on päivätty heinäkuussa 1911, samaan aikaan Lindqvistin Mikkeliin suunnitteleman Naisvuoren vesitornin kanssa. Kaupungintalon peruskivi laskettiin elokuussa 1911 ja se valmistui seuraavana vuonna. Talon arkkitehtuuria on luonnehdittu jälkijugendiksi ja wieniläisjugendiksi. Myös vaikutteita skotlantilaisesta arkkitehtuurista on nähtävissä. Lindqvist suunnitteli taloon sekä kiinteän että irtaimen sisustuksen. Valtuuston ohella rakennuksessa toimivat alun perin muun muassa maistraatti, raastuvanoikeus, rahatoimikamari, tullikamari, rakennuskonttori, kirjasto lukusaleineen sekä terveyshallituksen rokotushuone.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana kaupungintalossa toimi valkoisten Savon rintaman esikunta. Talo vaurioitui talvisodan pommituksissa vuonna 1940, ja sodan jälkeisten korjaustöiden yhteydessä sitä korotettiin vuonna 1947 kolmannella kerroksella. Pihasiipeen tehtiin vastaava korotus vuonna 1977. Kaupungintaloa laajennettiin sen taakse vuonna 1986 valmistuneella kaupungin virastotalolla, jonka suunnitteli kilpailuvoiton pohjalta Hannele Storgårds.
I’m Looking Through You

I’m Looking Through You on brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1965 albumilta "Rubber Soul". Kappaleen teki Paul McCartney. Hän teki kappaleen, kun hänen tyttöstävänsä Jane Asher lähti teatterikiertueelle kotiin jäämiseen sijaan. 
The Beatlesin varhaimpina aikoina Abbey Road -studiolla työskentely oli kallista, joten kappaleen uudelleennauhoittamisen sijaan pienet virheet jätettiin huomioitta. Tämän takia esimerkiksi kappaleen kohdassa 1.20 kuullaan, kuinka McCartney tiputtaa tamburiininsa, mikä on jätetty kappaleeseen.
Skuukanvaara

Skuukanvaara eli Skoganvarre (, , kveeniksi "Skuukanvaara") on kylä Porsangin kunnassa Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Vuonna 2019 Skuukanvaaran osa-alueella ("grunnkrets") asui 56 henkeä.
Kylä sijaitsee Øvrevann-järven rannalla Luostijoen tuntumassa E6-tien varrella. Maanteitse Skuukanvaarasta Suomeen Karigasniemelle on noin 67 kilometrin matka ja Porsangin kunnan keskustaajamaan Lemmijoelle noin 26 kilometriä. 
Skuukanvaaraa voidaan sanoa saamelaisasutukseksi, sillä siellä asuu useita porojen vaelluksen mukana muuttavia saamelaisperheitä ja poronhoito on alueen pääelinkeino. Øvrevann-järven saaressa sijaitsee myös saamelaisten esi-kristillinen uhripaikka. Kylän saamelainen nimi tarkoittaa ilmeisesti humisevaa tai suhisevaa tunturia.
Skuukanvaarassa toimii "Skoganvarre Villmark" –niminen matkailukeskus. Koiravaljakoilla kisattava Finnmarksløpet kulkee Skuukanvaaran kautta.
Cube Entertainment

Cube Entertainment Inc. (kor. 큐브엔터테인먼트) on eteläkorealainen tuotantoyhtiö. Yhtiö toimii levy-yhtiönä, tapahtumatuottajana sekä manageripalveluna.
Yhtiö edustaa tällä hetkellä useita k-pop-artisteja ja -yhtyeitä, kuten CLC:tä, BtoB:ia, Pentagon:ia, (G)I-dle:ä.
Yhtiö toimi aikaisemmin kotina myös k-pop-ryhmä 4Minutelle, joka on sittemmin hajonnut.
Vuonna 2017 Cube Entertainment solmi yhteistyösopimuksen Kakao M -tuotantoyhtiön kanssa, jonka jälkeen Kakao M on levittänyt suuren osan Cube Entertainmentin musiikkituotannosta.
Omar Sharmarke

Omar Abdirashid Ali Sharmarke on somalialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 2009 –2010 ja 2014–2017. Hän oli ehdokkaana vuoden 2017 presidentinvaaleissa.
Mikkelin lääninhallituksen talo

Mikkelin lääninhallituksen talo on Mikkelin torin länsilaidalla sijaitseva entinen Mikkelin läänin ja sittemmin Itä-Suomen läänin lääninhallituksen hallintorakennus. Myöhemmin rakennuksessa on toiminut Itä-Suomen aluehallintovirasto. Vuonna 1843 valmistuneen talon on suunnitellut arkkitehti Carl Ludvig Engel. Talon osoite on Maaherrankatu 16.
Lääninhallituksen piirustukset tilattiin Carl Ludvig Engeliltä kaupungin perustamisvuonna 1838, samassa yhteydessä Mikkelin lääninsairaalan ja lääninvankilan piirustusten kanssa. Piirustukset valmistuivat vuonna 1839, mutta talo valmistui vasta Engelin kuoltua vuonna 1843. Engel lienee käyttänyt empiretyylisen suunnitelman pohjana Hämeenlinnaan hieman aiemmin suunnittelemaansa Hämeen lääninhallituksen taloa. Myös Mikkelin keskustan asemakaava on Engelin laatima. Lääninhallitus toimi talon alakerrassa, yläkerrassa oli maaherran virka-asunto. Kaksikerroksiseen rakennukseen lisättiin 1890-luvulla arkistotiloiksi tarkoitetut pienet yksikerroksiset siipiosat.
Lääninhallituksen taloon on kytketty Raatihuoneenkadun ja Hallituskadun kulmissa symmetrisesti sijaitsevat yksikerroksiset rakennukset, joista pohjoisempi on E. B. Lohrmannin suunnittelema läänin maanmittauskonttorin talo vuodelta 1849 ja eteläisempi on Martti Välikankaan suunnittelema, tyyliltään ensimmäisen kanssa yhdenmukainen lisärakennus vuodelta 1938. Kulmatalot yhdistettiin lääninhallituksen taloon Maaherrankadun varteen 1960-luvulla rakennetuilla betonisilla yhdyskäytävillä, jotka korvattiin vuonna 1993 lasiseinäisillä rakennelmilla. Lääninhallituksen talon pääovi siirrettiin vuoden 1938 muutostöissä pihan puolelta keskelle torinpuoleista julkisivua, mutta vuoden 1993 saneerauksessa tämä ovi suljettiin ja pääsisäänkäynti sijoitettiin lasisiin käytävärakennuksiin.
Läänien lakkauttamisen jälkeen rakennusta käytti Itä-Suomen aluehallintovirasto maaliskuuhun 2021 saakka, jolloin se muutti samassa korttelissa olevaan uudempaan valtion virastotaloon. Lääninhallituksen talon tulevaa käyttöä ei ole päätetty.
Marsalkka Mannerheimia esittävä "Päämajapatsas" on vuodesta 2003 sijainnut torin laidalla suoraan lääninhallituksen talon edessä.
Abdiweli Sheikh Ahmed

Abdiweli Sheikh Ahmed (s. 1959, Bardera, Somalia) on somalialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2013–2014. Hänen kaudellaan maan turvallisuustilanne parani jonkun verran, mutta erilaiset sotilaalliset ryhmät toimivat edelleen aika vapaasti. Ahmed hävisi parlamentissa luottamusäänestyksen joulukuussa 2014.
Suzi Quatro (albumi)

Suzi Quatro (tunnus SRAK 505) on yhdysvaltalaisen Suzi Quatron ensimmäinen albumi. Levy julkaistiin lokakuussa 1973 suurimmassa osassa maailmaa RAK-levymerkillä. Yhdysvalloissa ja Kanadassa se julkaistiin Bell Records levymerkillä, Japanissa EMI-levymerkillä ja joissain Euroopan maissa Columbia-levymerkillä. Australiassa albumi julkaistiin nimellä "Can the Can".
Levy oli heti kaupallinen menestys ja ylsi monissa maissa TOP-50 listasijoituksiin. Parhaiten levy myi Australiassa, Saksassa ja Alankomaissa, joissa kaikissa se ylsi jopa TOP-5 listasijoituksiin.
Suurin osa albumin kappaleista on tuottaja kaksikko Chapman &amp; Chinnin tai Suzi Quatron itsensä käsialaa, mutta joukkoon mahtuu myös kolme cover-versiota. A-puolen toiseksi viimeinen kappale "I Wanna Be Your Man" on lainattu Beatlesilta, B-puolen ensimmäinen kappale "All Shook Up" on puolestaan Elvikseltä ja B-puolen viimeinen "Shakin' All Over" on Johnny Kiddin tuotantoa.
Kappaleet.
Huomioita.
Suurin osa Britannian ulkopuolella julkaistuista versioista sisälsi myös kappaleen "Can the Can", joka sisällytettiin myös myöhempiin brittipainoksiin. USA:n ja Kanadan versioilla Can the Can korvasi kappaleet "Rockin' Moonbeam" ja "Get Back Mama"
Luettelo suomenkielisistä yliopistomatematiikan oppikirjoista

Tämä artikkeli on epätäydellinen luettelo suomenkielisistä yliopistomatematiikan oppikirjoista.
Humo Taškent

Humo Taškent on uzbekistanilainen jääkiekkoseura Taškentin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 2019 ja se pelaa Kazakstanin pääsarjassa. 
Humo Taškent perustettiin alkuvuodesta 2019 ja se pelasi keväällä uudistetussa Uzbekistanin jääkiekkosarjassa. Humo sijoittui neljän joukkueen sarjassa kolmanneksi. Kesällä 2019 ilmoitettiin, että Humo siirtyy seuraavaksi kaudeksi venäläiseen VHL-sarjaan.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 29. elokuuta 2025)"
Mikkelin pitäjän vanha kirkko

Mikkelin pitäjän vanha kirkko oli silloisen Savilahden pitäjän kirkko, joka sijaitsi vuosina 1754–1806 nykyisen Mikkelin Kirkkopuiston paikalla.
Mikkelin vanhan pitäjänkirkon suunnitteli kirkonrakentaja August Sorsa ja se sijaitsi keskeisellä paikalla, Hämeestä ja Loviisasta tulevien maanteiden risteyksen eteläpuolella. Vuonna 1754 valmistunut kirkko korvasi läheisen Savilahden kivisakastin yhteydessä sijainneen aiemman kirkon. Kirkon viereinen kellotapuli oli mahdollisesti rakennettu jo aiemmin. Punamullalla maalattu kirkko oli aikaansa nähden suurikokoinen ja tiettävästi Suomen ensimmäinen pohjakaavaltaan kahdennettu eli kaksoisristikirkko. Kirkkoon hankittiin 1770-luvulla aikaa näyttävä kello, joka kuitenkin pian myytiin pois huonolaatuisena. Vuonna 1800 hankittiin myös uudenaikaiset urut. Kirkko ja kellotapuli paloivat maan tasalle salaman sytyttämässä tulipalossa 7. elokuuta 1806. Kirkon ympärillä toimi hautausmaa 1760-luvulta 1800-luvun alkukymmenille.
Tuhoutuneen kirkon korvaajaksi rakennettiin aluksi silloisen kirkkoherran Henrik Forsiuksen aloitteesta vuonna 1807 valmistunut tilapäinen rukoushuone. Sen korvasi nykyinen Mikkelin pitäjänkirkko, joka rakennettiin vuosina 1816–1817 jonkin matkaa silloisen kirkonkylän ulkopuolelle, Kangasniemelle johtavan maantien risteykseen. Kun Mikkelin kaupunki perustettiin vuonna 1838, entisen pitäjänkirkon paikalle sijoitettiin Kirkkopuisto, johon myös kaupungin kirkkoa alkujaan kaavailtiin, mutta se rakennettiin myöhemmin toiseen kortteliin. Hautausmaan hautakivet ja ympärysmuuri poistettiin vuonna 1841, mutta joukko hautoja ja pätkä muuria löydettiin puiston alta viemäritöiden yhteydessä vuonna 2003.
Kirkkopuistoon pystytettiin vuonna 1953 kuvanveistäjä Eino Räsäsen toteuttama Mikkelin pitäjän vanhan kirkon muistomerkki.
Kasvot peilissä

Kasvot peilissä on suomalaislaulaja Kirkan 16. studioalbumi vuodelta 1991. Albumin kenties tunnetuin kappale on avausraita ja levyn nimikkokappale ”Kasvot peilissä”, joka julkaistiin singlenä yhdessä A-puolen päätöskappaleen ”Kauneimmat lauseet” kanssa.
Albumi menestyi suhteellisen hyvin nousten parhaimmillaan Suomen levylistojen viidennelle sijalle ja nimikkokappale oli parhaimmillaan radioiden kolmanneksi soitetuin single. Kultalevyraja ylittyi jo julkaisuvuonna ja vuoteen 2013 mennessä albumia on myyty 60 094 kappaletta.
Albumi julkaistiin Flamingo-levymerkillä LP- ja CD-levyinä sekä C-kasettina. Vuonna 2007 Sony BMG Music Entertainment julkaisi levystä uuden painoksen CD-levynä.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltäneet K. Halonen ja K. Jernström, sanoittanut Vexi Salmi ja sovittanut Kassu Halonen, ellei toisin mainita.
Ratsastus kesäolympialaisissa 2020

Ratsastuksessa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 26. kertaa. Ratsastuksessa kilpailtiin 24. heinäkuuta – 7. elokuuta 2021. Ratsastuksessa kilpailtiin kuudessa eri kilpailumuodossa.
Menestynein maa oli Saksa, jonka urheilijat voittivat kuudesta tapahtumasta kolme ja yhteensä neljä mitalia. Brittiläiset ratsastajat saavuttivat viisi mitalia. 
Aikataulu.
Mitalikilpailut on merkitty vaaleansinisellä taustavärillä.
Mäntän musiikkijuhlat

Mäntän musiikkijuhlat on vuonna 1999 aloittanut kansainvälinen pianofestivaali. Festivaalilla esiintyy vuosittain kansainvälisesti tunnettuja pianisteja. Esiintyjinä ovat olleet muun muassa Marc-André Hamelin, Sergey Babayan, Angela Hewitt, Elisabeth Leonskaja, Denis Kozhukin, Richard Goode, Boris Berman, Olli Mustonen, Antti Siirala ja Laura Mikkola. Mäntän musiikkijuhlat edistää myös nuorten pianistilupausten asiaa. Festivaalin pääkonserttipaikkoja ovat Serlachius-museo Göstan Kivijärvi-sali ja Mäntän Klubi . Taiteellisena johtajana vuodesta 1999 on toiminut pianotaiteilija Niklas Pokki.
Jollibee

Jollibee on filippiinislähtöinen vuonna 1978 perustettu pikaruokaketju. Filippiinien lisäksi ketjulla on ravintoloita Yhdysvalloissa, Kanadassa, Kiinassa, Bruneissa, Vietnamissa, Singaporessa, Malesiassa, Saudi-Arabiassa, Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa, Qatarissa, Omanissa, Kuwaitissa, Bahrainissa, Italiassa, Espanjassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Ketjun yksi tunnetuimpia tuotteita on friteerattua kanaa sisältävä Chickenjoy.
Kevin Coyne

Kevin Coyne (1944–2004) oli brittiläinen laulaja-lauluntekijä­, joka tunnettiin monesta musiikkityylistä vaikutteita ottaneesta rock-musiikistaan, läpitunkevasta lauluäänestään ja kömpelöistä peukalo-otteista kitaransoitossaan. Hänen sanoituksiinsa toi syvyyttä työskentely sosiaalityöntekijänä psykiatristen potilaiden parissa. Coyne levytti nelisenkymmentä albumia, joilla hän yhdisti musiikissaan rockia, bluesia, folkia ja englantilaista music hall -perinnettä.
Coyne vieraili 1970-luvun loppupuoliskolla ja 1980-luvun alussa Suomessa suunnilleen vuosittain, esiintyen joskus yksin, joskus yhtyeen kera. Ensiesiintyminen tapahtui vuoden 1974 Helsingin juhlaviikoilla, ja vuoden 1976 alussa hän kiersi Suomea kaksi viikkoa yhtyeineen, jossa soitti sittemmin The Police-yhtyeestä tunnettu kitaristi Andy Summers.
Svetlana Maraš

Svetlana Maraš (s. 1985) on serbialainen säveltäjä. Hän yhdistelee työssään kokeellista musiikkia, äänitaidetta ja uutta mediaa.
Maraš valmistui Aalto-yliopistosta, jossa työskenteli tutkimusassistenttina, ja sai koulutusta myös monissa muissa opinahjoissa eri maissa. Hän on saanut Belgradin radion Vitomir Bogić -palkinnon (2013), ja hänen teoksensa "Dirty Thoughts" sai Wrocławin Kansainvälisen säveltäjärostrumin suosituksen (2016). ORF:in Marašilta tilaama teos "Jezik" oli ehdolla Prix Italia -palkituksi teokseksi. Maraš on toiminut Belgradin radion elektronisen studion nimikkosäveltäjänä ja taiteellisena johtajana.
RMS Germanic

RMS Germanic oli White Star Line- laivayhtiön höyrylaiva. Se rakennettiin 1874 Harland &amp; Wolffin telakalla Belfastissa. Sen vesillelasku toteutettiin 1875. Se oli käytössä White Star Linella vuoteen 1903. 1903 sen osti American Line- laiuvayhtiö, Joka omisti sen vuoteen 1905. 1905 se myytiin Dominion Linelle, joka muutti sen nimeksi RMS Ottawa. 1911 se myytiin Turkkiin, Jossa sen nimeksi muutettiin Gul Djemal. 1915 eräs sukellusvene torpeedoi sen Marmaranmerellä, Mutta se pelastettiin ja kunnostettiin. 1928 sen nimeksi muuttui RMS Gulcemal. Vuoteen 1949 se oli varastosäiliö, ja vuonna 1950 se muutettiin kelluvaksi hotelliksi. Lopulta laiva kuljetettiin Messinaan romutettavaksi vuonna 1950.
Valkoisen Kotkan ritarikunta

Valkoisen Kotkan ritarikunta () on puolalainen ritarikunta, jonka perusti Puolan kuningas August II Väkevä vuonna 1705. Mitalia jaetaan perinteisesti 3. toukokuuta.
Puolan jaon jälkeen ritarikunnan tunnusmerkkien myöntäminen loppui. Kun Venäjän keisari Nikolai I liitti Puolan oman hallintonsa alaiseksi, otti hän suojelukseensa Valkoisen Kotkan ritarikunnan. Vuonna 1831 ritarikunta liitettiin venäläisten ritarikuntien yhteyteen. Valkoisen Kotkan ritarikunnan kunniamerkkiäkin on valmistettu ja myönnetty lisäksi briljanttikoristein korkea-arvoisille ulkomaalaisille henkilöille (sekä toisuskoisille).
Nykymuodossaan ritarikunta otettiin käyttöön 16. lokakuuta 1992. Sitä jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista valtion tai kansalaisten hyväksi niin siviileille kuin sotilashenkilöillekin. Vuodesta 1921 lähtien ritarikunta on ollut Puolan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Saajan ei tarvitse olla Puolan kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan vain yhdessä luokassa:
Rugby kesäolympialaisissa 2020

Rugbyssa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 6. kertaa. Miesten turnaus pelattiin 26. – 28. heinäkuuta ja naisten turnaus 29. – 31. heinäkuuta. Kumpaankin turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Rubgy pelattiin Rugby-7-muodossa.
Menestyinen maa oli Uusi-Seelanti, joka voitti naisten turnauksen ja oli toinen miesten turnauksessa. Miesten turnauksen voitti Fidži, joka oli kolmas naisten turnauksessa. 
Aikataulu.
Lähde:
Pyhän Yrjön ritarikunta

Pyhän Yrjön ritarikunta () on Venäjän keisarinna Katariina II vuonna 1769 perustama slaavien soturipyhimykselle, Pyhälle Yrjölle omistettu sotaritarikunta. Ritarikunta on perustettu sotilashenkilöiden tunnustamista varten, ja sillä palkittiin henkilöitä, jotka olivat palvelleet ansioituneesti sotilasurallaan tai osoittaneet urheutta taistelukentällä.
Historia.
Tunnus on kultainen, merkkiä on myönnetty I ja II luokan risteillä siihen kuului myös nelikulmainen rintatähti, jossa lukee teksti "palveluksesta ja urhoollisuudesta ()". Nauha on musta-oranssi-raidallinen yrjönnauha. Pyhän Yrjön ristit ovat olleet erittäin arvostettuja. I luokan tunnusta on jaettu vain 25 kpl. Mukana on joitakin Venäjän keisareita, kaikkein suurimpia sotapäälliköitä ja joitakin ulkomaisia merkkihenkilöitä.
II luokan ristiä on jaettu hieman reilut 120 ja III luokan tunnustakin vain noin 650 kpl. IV luokankin jakomäärä on jäänyt noin 3 500 kappaleeseen. Vaikka neljännen luokan ristin saaminen oli riippumatonta upseerin arvoista, edellytti kolmannen luokan tunnus "käytännössä" jo kenraalin arvoa. Kolmannen luokan saamiseksi upseerin tuli yksikkönsä johtajana osoittaa erityistä henkilökohtaista urheutta. Toinen luokka vaati jo komentavalta upseerilta strategisia kunniakkaita saavutuksia.
Ritarikunnan myöntämistä jatkettiin nyky-Venäjällä vuonna 1992 tehdyn päätöksen nojalla.
Ritarikunnan luokat ja ansiomerkin kanto-ohje.
Ritarikunnassa on neljä luokkaa:
Suomalaisia tai suomenmaalaisia Pyhän Yrjön ritarikunnan ritareita.
Venäläisten ritarikuntien arvojärjestys.
Korkein on Pyhän Andreaksen, sitten 2. Pyhän Aleksanteri Nevskin, 3. Valkoisen Kotkan, 4. Pyhän Vladimirin, 5. Pyhän Annan ja 6. Pyhän Stanislauksen ritarikunnat. Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.
Hierarkian ulkopuolella olivat vain korkea-arvoisille naisille tarkoitettu Pyhän Katariinan ritarikunta sekä Pyhän Yrjön ritarikunta, jonka kunniamerkeillä palkittiin upseerien pääasiassa sodanaikaisia sotilasansioita.
It Won’t Be Long

It Won’t Be Long on brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1963 albumilta "With the Beatles". Se on albumin ensimmäinen kappale. Kappaleen kirjoitti pääasiassa John Lennon, Paul McCartneyn avustuksella.
Kokoonpano.
Lähde:
All I’ve Got to Do

All I’ve Got to Do on brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1963 albumilta "With the Beatles". John Lennon sai inspiraation kappaleeseen Smokey Robinsonilta.
Kokoonpano.
Lähde:
Markku Peltoniemi

Markku Peltoniemi tarkoittaa muun muassa seuraavia henkilöitä:
Markku Peltoniemi (professori)

Markku Pellervo Peltoniemi (1. tammikuuta 1943 Kauhava) on suomalainen professori emeritus ja tekniikan tohtori. Hän jäi eläkkeelle Aalto-yliopiston Geoympäristötekniikan tutkimusryhmän esimiehen ja geofysiikan professorin virasta 31. heinäkuuta 2009 alkaen.
Peltoniemi on European Association of Geoscientists and Engineersin (EAGE) kunniajäsen. Hän on toiminut pitkään EAGE:n eri luottamus- ja johtotehtävissä ja oli ensimmäinen tunnustuksen saanut suomalainen. Hän on myös Espoon kaupungin kunnia-ambassador.
Aki Roukala

Aki Roukala (s. 15. heinäkuuta 1978 Oulu) on suomalainen media-alan vaikuttaja ja manageri. Hän toimii muun muassa Maustetyttöjen, Miki Liukkosen, Yonan ja Mirel Wagnerin managerina. Lisäksi hän on ollut perustamassa hailuotolaista Bättre Folk -musiikkifestivaalia. 
Roukala on syntynyt Oulussa, mutta asui pitkään Helsingissä. Asuessaan Helsingissä hän toimi muun muassa Image-lehden valokuvaajana. Vuonna 2011 Roukala muutti Helsingistä Hailuotoon, ja perusti oman levy-yhtiönsä "Is This Art!" vuonna 2014. Hän kertoo oppineensa Imagen-aikanaan brändäämään, mistä on ollut hyötyä managerin uralla.
Protomelas dejunctus

Protomelas dejunctus on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. "P. dejunctus" elää trooppisissa olosuhteissa, ja sitä tavataan korkeintaan 10 metrin syvyydessä. Se saattaa kasvaa lähes 14 senttimetrin mittaiseksi. Lajia on tavattu Malawista Afrikasta.
Schirmeck

Schirmeck on kunta Pohjois-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen Bruchejoen varrella.
Kunnan nähtävyyksiä on Alsace-Moselle -muistomerkki ("Mémorial de l'Alsace-Moselle"). Se avattiin vuonna 2005, ja siellä voi tutustua alueen historiaan vuosina 1871–1945. Tuona ajanjaksona Alsacen ja Mosellen asukkaiden kansalaisuus vaihtui neljästi. Toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1945 nämä departementit olivat ainoat osat Ranskaa, jotka Kolmas Valtakunta liitti osakseen. Schirmeckissä oli tuolloin natsien ylläpitämä leiri "Sicherungslager Vorbruck-Schirmeck". Siellä oli noin kymmenen tuhatta poliittista vankia.
Bœrsch

Bœrsch on kunta Pohjois-Ranskassa Bas-Rhinin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Strasbourgin kaupungista lounaaseen.
Bœrsch on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki, jossa on yhä jäljellä kaupungin valleja ja portteja. Lisäksi kaupungissa on 1500-luvulta peräisin oleva kaupungintalo, jonka tornissa on näyttävät kierreportaat. Torilla oleva Kuuden ämpärin kaivo ("Puits à six seaux") on vuodelta 1617. Saksalaisen ritarikunnan talo on vuodelta 1499. Lisäksi kaupungissa on useita puurakenteisia ristikkotaloja.
Ogilala

Ogilala on yhdysvaltalaisen muusikon Billy Corganin (levy on julkaistu nimellä WPC) soololevy. Albumi julkaistiin 13. lokakuuta 2017 maailmanlaajuisesti. Ogilala on Corganin ensimmäinen musiikillinen sooloalbumi vuoden 2005 debyyttisooloalbuminsa "TheFutureEmbracen jälkeen" . Levyn tuottajana toimi Rick Rubin. Levyltä julkaistiin kaksi singleä, "Aeronaut" sekä "The Spaniards". 
Verrattuna Corganin aikaisempaan tuotantoon, Ogilalan kappaleet ovat akustisia, ja ne ovat esitetty pääasiassa akustisella kitaralla, pianolla ja jousilla . Kappaleella "Processional" Corgan tekee ensimmäistä kertaa The Smashing Pumpkinsin vuoden 2000 hajoamisen jälkeen yhteistyötä bändin alkuperäiskitaristin James Ihan kanssa tämän soittaessa akustista kitaraa kappaleella.
Tornimusiikki

Tornimusiikki tarkoittaa muusikoiden aiemmin säännöllisesti kirkkojen ja raatihuoneiden torneista esittämää kirkollista puhallinmusiikkia. Esitettävät sävellykset olivat koraaleja ja muita lyhyehköjä kappaleita. Tällaisia sävellyksiä on säilynyt 1600-luvulta, esimerkiksi tornisonaateiksi kutsuttuja kappaleita. Tornimusiikin esittämistä on elvytetty 1900-luvun jälkipuoliskolla ja Saksassa tämä musiikin laji tunnetaan nimellä "Turmblasen".
Protostegidae

Protostegidae on sukupuuttoon kuollut meressä eläneiden kilpikonnien heimo, joka eli liitukaudella. Se sisältää joitakin suurimmista koskaan eläneistä kilpikonnista, muun muassa "Archelonin", joka saattoi kasvaa kokonaispituudeltaan 4,6 metriä pitkäksi. Protostegidae-lajien selkäkilpi oli kehikkomainen rakenne, mikä teki eläimestä kevyemmän ja ketterämmän. Kallo oli suuri, "Archelonin" tapauksessa jopa metrin pitkä, ja siinä oli pitkälle kehittynyt nokka, joka joillakin lajeilla oli voimakkaasti taipunut.
Fylogenia.
Evers et al. (2019):
Yuban piirikunta

Yuban piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 81 575 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 1 670 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Marysville on myös sen suurin kaupunki.
Piirikunta perustettiin 18. helmikuuta 1850.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 56,3 prosenttia on valkoisia, 27,4 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 6,3 prosenttia aasialaisia. 24,1 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 93,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 32,4 vuotta.
Sami Huovila

Sami Huovila (s. 5. heinäkuuta 1977 Jyväskylän maalaiskunta), on suomalainen palomies, tubettaja ja televisiopersoona. Huovila on perustanut kaksi kanavaa Youtubeeen, Palomies Sami -kanavan vuonna 2013 ja FaijaRektaa -kanavan vuonna 2019. Hänen poikansa on tubettaja Tixtuu eli Tito Huovila.
Ura.
Huovila on työskennellyt Keski-Suomen pelastuslaitoksella paloesimiehenä. Hän on ollut vuonna 2013 kolme kuukautta kansainvälisessä henkilövaihdossa Yhdysvalloissa, Floridassa, Jacksonvillessä.
Vuonna 2018 Huovila osallistui kilpailuun Suomen paras palomies -ohjelmassa, mutta hän reväytti takareitensä ja joutui keskeyttämään kilpailun. Huovila osallistui vuoden 2017 joulukuussa hyväntekeväisyyteen Jussi Sintosen, Anton Khreliatsen, Brother Christmasin ja Kristoffer Ignatiuksen kanssa Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Suomen paras palomies -ohjelman kautta he pääsivät lahjoittamaan 3 000 euroa hematologian ja onkologian osastolle, jossa hoidetaan syöpää sairastavia lapsia. 
Huovila on ollut poikansa Tito ”Tixtuu” Huovilan kanssa striimaajana suomalaisessa e-urheiluorganisaatiossa KOVA Esportsissa. 
Youtube-kanavat.
Vuonna 2013 Huovila perusti Palomies Sami -kanavan Youtubeen. Kanavalleen hän kuvasi videoita harjoituksista ja työtehtävistä. Kanavalla on syyskuussa 2025 yli 40 000 tilaajaa ja noin 2,9 miljoonaa katselukertaa. 
Vuonna 2019 Huovila perusti hänen toisen Youtube-kanavan, koska pelivideot poikkesivat liikaa palomies-aiheisista videoista. Kanavan nimi on FaijaRektaa. Kanavalle Huovila on kuvannut kanavalleen enimmäkseen videoita pelistä "". Kanavalla on syyskuussa 2025 yli 35 000 tilaajaa ja yli 1,9 miljoonaa katselukertaa. Molemmille kanaville Huovila ei ole kuitenkaan julkaissut videoita 2022 vuoden jälkeen.
Rose Royce

Rose Royce on yhdysvaltalainen yhtye, joka yhdisti diskoa, funkia ja soulia keskenään. Yhtyeen vuoden 1976 kappale ”Car Wash”. sijoittui myyntilistojen kärkeen.
Matti O. Huttunen

Matti Olavi Huttunen (s. 30. lokakuuta 1943 Helsinki) on suomalainen psykiatri, psykoterapeutti ja kirjailija. Psykiatrian professorinakin toiminut Huttunen on kirjoittanut lääkkeellisestä ja psykoterapeuttisesta psykiatrisesta hoidosta useita kirjoja sekä lukuisia tieteellisiä artikkeleja. Hän on korostanut, etteivät kyseiset hoitomuodot ole toisiaan poissulkevia, vaan ne pitäisi nähdä toisiaan täydentävinä.
Nikolai von Etter

Nikolai von Etter () (25. elokuuta 1865, Pietari, Venäjän keisarikunta - 31. lokakuuta 1935, Porvoon maalaiskunta ) oli Venäjän keisarikunnan suomalaistaustainen diplomaatti ja arvoltaan Todellinen valtioneuvos, joka vallankumoukselliselta Venäjältä muutettuaan asui sukunsa omistamassa Haikon kartanossa.
Nikolai von Etter syntyi kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etterin ja Emilia von Jacobsonin kolmantena lapsena 25. elokuuta 1865. Nikolai von Etter valmistui Keisarin paašikoulusta. Sen jälkeen hän vuonna 1886 hän valmistui lakikoulutuksesta Page Corpsista, jonka jälkeen hän työskenteli maakuntasihteerinä. 
Vuodesta 1892 lähtien Nikolai von Etter toimi Venäjän keisarikunnan ulkoministeriön palveluksessa. Vuosina 1892–1893 hän toimi ulkoministeriössä sihteerinä ja 1893–1897 Kööpenhaminan lähetystön 2. sihteerinä. Vuodesta 1897–1899 hänet nimitettiin Pariisin 2. lähetystösihteeriksi ja 1899–1904 Bulgarian diplomaattitoimiston sihteeriksi. Vuosina 1904-1906 hän toimi Venäjän valtakunnan suurlähetystön Madridissa sihteerinä. Vuosina 1906-1915 hän toimi Lontoon suurlähetystön neuvonantajana. 
Nikolai von Etter nimitettiin keisarillisen Venäjän lähettilääksi Iraniin vuonna 1915, jossa hän toimi aina vuoteen 1917. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet siirrettiin lähettilääksi Portugaliin. Lokakuun vallankumouksen jälkeen von Etter luopui tehtävistään. Virallisesti hän sai eron Portugalin lähettilästehtävästä, vaikka hän oli vielä Iranissa Teheranissa edellisessä asemapaikassaan.
Hän oli keisarivallan aikaan saanut kamarijunkkarin arvonimen vuonna 1895 ja maaliskuussa 1912 todellisen valtioneuvoksen arvonimen.
Sukulaissuhteista.
Nikolai von Etterin vanhempia veljiä olivat kenraalimajurit Paul ja Johan Emil von Etter. Nuorempi veli Alexander von Etter palasi vallankumousten jälkeen, kuten vanhemmat veljensäkin Paul, Johan Emil ja Nikolai, takaisin Suomeen. 
Nikolai von Etter avioitui Stephanie Viktorovna Spetzinskajan (1870-1957) kanssa. Kenraalimajuri Nikolai von Etter kuoli 70-vuotiaana lokakuussa 1935 sukunsa Haikon kartanossa, jonne hän siirtyi asumaan Venäjän diplomaattiuran jälkeen.
Kupariluoti

Kupariluoti ("Bite the Bullet") on Richard Brooksin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1975. Sen pääosia näyttelevät Gene Hackman, Candice Bergen ja James Coburn.
Elokuva tuotti Oscar-ehdokkuudet musiikistaan (Alex North) ja äänityksestään.
Juoni.
Tarina sijoittuu 1900-luvun alkuun, jossa valmistaudutaan sanomalehden järjestämään 700 mailin ratsastuskilpailuun. Siihen ilmoittautuu Espanjaa vastaan taistelleita sotaveteraaneja (Hackman ja Coburn), englantilaismies (Ian Bannen), entinen ilotyttö (Bergen) ja viisi muuta värikästä tyyppiä, jotka kisan kestäessä oppivat reilun pelin sääntöjä.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Pertti Avola kirjoitti elokuvan videojulkaisun esittelyssä 1985, että vuosikymmen aiemmin julkaistu "Kupariluoti" on Brooksin parhaita töitä, ylipitkä mutta nautittava, leppoisan humoristinen western. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla vuonna 2002 sen kestäneen hyvin aikaa: ”Kirkkaat värit lämmittävät katsojan mieltä. Raikas ja railakas tunnelma vetoaa edelleen. Loppukohtauksiin sisältyy kaunista eleettömyyttä ja voittamisen jakamisen hurmaa.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Markku Salmi luonnehti "Kupariluotia" vähälle huomiolle jääneeksi lännenelokuvaksi, jossa on erityisen upea kuvaus. Hän antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Yhdystie 6090

Yhdystie 6090 on yhdystie, joka johtaa Muuramesta Jyväskylän Säynätsaloon. Tie alkaa valtatien 9 risteyksestä.
Vasili Barmin

Vasili Aleksandrovitš Barmin (; 6. toukokuuta 1878 Pietarin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. heinäkuuta 1932 Tallinna, Viro) oli venäläinen insinööriupseeri, joka toimi Suomen Rakennushallituksen pääjohtajana vuosina 1913–1917.
Barmin kävi kadettikoulun Tiflisissä Georgiassa ja suoritti vuosina 1895–1898 Nikolain sotilasinsinöörikoulun. Hän valmistui Nikolain insinööriakatemiasta vuonna 1903 ja siirtyi esikuntaupseeriksi insinöörijoukkoihin. Hänet siirrettiin samana vuonna Kaukoitään Kwantungin alueelle ja hän oli Venäjän–Japanin sodan aikana vuonna 1904 Port Arthurin linnoituksen insinööripäällikön apulaisena. Vuosina 1905–1913 Barmin oli Helsingissä Viaporin linnoituksen insinöörikunnan jäsenenä ja myöhemmin yliupseerina. Hän osallistui Pietari Suuren merilinnoituksen rakennustöiden johtoon Tallinnassa. Barmin nimitettiin toisen sortokauden aikana vuonna 1913 Suomen yleisten rakennusten ylihallituksen ylitirehtööriksi. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1914 ja everstiksi huhtikuussa 1917.
Barminin roolia Rakennushallituksen johdossa on luonnehdittu lähinnä virkamiesmäiseksi ja hän oli epäsuosittu suomalaisten alaistensa keskuudessa. Hän puhui hieman ruotsia, mutta ei lainkaan suomea. Häntä pidetään Helsingin Aleksanterinkatu 6–10:ssä sijaitsevan valtion virastotalon (nykyinen Työ- ja elinkeinoministeriö) vuosina 1915–1917 toteutetun yhtenäisen julkisivun toisena suunnittelijana, sillä Magnus Schjerfbeckin signeeraamissa piirustuksissa on myös Barminin hyväksyntä. Barmin joutui eroamaan helmikuun vallankumouksen seurauksena keväällä 1917.
Barmin palveli vielä jonkin aikaa Mäkiluodon rannikkolinnoituksessa. Hän eli myöhemmin emigranttina Virossa. Vuodesta 1920 hän oli Viron puolustusvoimien palveluksessa ja osallistui rannikkolinnoitusten kunnossapitoon. Barmin sai Viron kansalaisuuden 1928. Hän kuoli vuonna 1932 ja hänet haudattiin ortodoksiselle Aleksanteri Nevskin hautausmaalle Tallinnaan.