tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carl Hamppe

Carl Hamppe (1814 Sveitsi – 17. toukokuuta 1876 Gersau, Schwyz) oli sveitsiläis-itävaltalainen shakkimestari ja -teoreetikko.
Hamppe syntyi Sveitsissä ja työskenteli valtion virkamiehenä Wienissä. Hän otteli Johan Löwenthalin kanssa 1846 häviten ottelun 4–5, Ernst Falkbeerin kanssa 1850 voittaen 16–15 ja Daniel Harrwitzin kanssa tuloksella 2–5 sekä myöhemmin ½-3½.
Hamppe voitti kahdesti Wienin mestaruuden vuosina 1859 sekä 1860. Molemmilla kerroilla turnauksessa oli mukana Wilhelm Steinitz.
Hamppen kuuluisin peli on hänen "kuolematon tasapelinsä" Philipp Meitnerin kanssa.
Hamppen mukaan on nimetty kaksi wieniläisen pelin muunnelmaa:
Fuldan piirikunta

Fuldan piirikunta () on piirikunta Hessenin osavaltion koillisosassa Saksassa. Sen keskus on Fuldan kaupunki. Piirikunnan pinta-ala on 1 380,41 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 23 kuntaa. Vuoden 2020 lopussa piirikunnan asukasluku oli 223 023.
Kaupungit ja kunnat.
Piirikuntaan kuuluu neljä kaupunkia ja 19 kuntaa. Asukasluvut 31. joulukuuta 2020.
Kaupungit
Kunnat
Chessmetrics

Chessmetrics on järjestelmä, jolla mitataan shakinpelaajien vahvuutta. Sen on perustanut Jeff Sonas.
Chessmetrics ottaa painotetun keskiarvon pelaajan viimeisimmistä suorituksista. Se huomioi, kuinka vahvoja vastustajat ovat olleet ja kuinka kauan pelaajan viimeisimmästä ottelusta on kulunut. Pelien painotus laskee tasaisesti 100 %:sta nollaan, kun pelistä kulunut aika muuttuu nollasta vuorokaudesta kahteen vuoteen.
Chessmetricsin kannattajien mukaan se ei, toisin kuin ELO-järjestelmä, kärsi inflaatiosta ja deflaatiosta. Heidän mukaansa systeemillä voi myös arvioida luotettavasti myös menneiden aikojen pelaajien vahvuutta.
CD Logroñés

Club Deportivo Logroñés oli espanjalainen jalkapalloseura Logroñon kaupungista La Riojan alueelta. Se perustettiin vuonna 1940, ja sen edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan yhdeksän kautta Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa.
Historia.
Vanhin nykyisen seuran edeltäjä on vuonna 1910 perustettu Sociedad Deportiva Logroñesa, joka vaihtoi myöhemmin nimekseen Agrupación Deportiva del Gran Casino. Vuonna 1912 perustettiin Logroñés Recreation Club, jonka lopetettua toimintansa kymmenen vuotta myöhemmin syntyi Club Deportivo Logroño. Tämä seura toimi vuoteen 1935 asti, jonka jälkeen joukko pelaajia jatkoi nimen käyttämistä ystävyys- ja hyväntekeväisyysotteluissa vuosina 1935–1939. Vuonna 1939 perustettiin useita joukkueita, jotka lopulta yhdistyivät nykyiseksi seuraksi 30. toukokuuta 1940. Uusi seura otti käyttöön CD Logroñon tunnuksen ja punavalkomustat värit.
Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa CD Logroñés pelasi yhteensä yhdeksän kautta vuosina 1987–1995 ja 1996–1997. Paras sijoitus oli seitsemäs kaudelta 1989–1990. Se on lariojalaisseuroista ainoa, joka on pelannut korkeimmalla sarjatasolla. Tunnettuja CD Logroñésin entisiä pelaajia ovat muun muassa argentiinalainen Oscar Ruggeri, uruguaylainen Antonio Alzamendi, espanjalainen Julen Lopetegui ja venäläinen Oleg Salenko, jotka kuuluivat myös maajoukkueidensa kokoonpanoihin edustaessaan seuraa.
2000-luvulla CD Logroñés ajautui talousvaikeuksiin, joiden vuoksi se pudotettiin kolmesti hallinnollisella päätöksellä alemmalle sarjatasolle huolimatta tyydyttävästä urheilullisesta menestyksestä. Seura suljettiin kesken kauden 2008–2009 Tercera Divisiónista pelaajien kieltäydyttyä pelaamasta maksamattomien saatavien vuoksi ja ennen kauden 2009–2010 alkua myös La Riojan aluesarjasta. Seuran kannattajat reagoivat tähän perustamalla kesäkuussa 2009 uuden seuran Sociedad Deportiva Logroñésin. Korkeimmalla sarjatasolla pelaava logroñolaisseura on kuitenkin Unión Deportiva Logroñés.
Stadion.
CD Logroñés pelasi kotiottelunsa arkkitehti Antonio Lamelan suunnittelemalla ja Logroñon kaupungin omistamalla Las Gaunasin stadionilla, jonka se jakoi sittemmin myös lakkautetun Logroñés Club de Fútbolin kanssa. Stadion otettiin käyttöön 28. helmikuuta 2002 ja sillä on noin 16 000 istumapaikkaa. Las Gaunasin vanha stadion, jolla seura pelasi vuosina 1940–2002, sijaitsi nykyisen stadionin lähettyvillä.
Roman Amojan

Roman Amojan (, s. 3. syyskuuta 1983 Jerevan) on armenialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hän on saavuttanut aikuisten tasolla tärkeimmät saavutuksensa 55 kilon sarjassa vuosina 2003–2013 ja 59-kiloisissa vuodesta 2014.
Amojan saavutti 50 kilon sarjassa juniorien maailmanmestaruuden vuonna 2001 ja vuotta myöhemmin saman sarjan Euroopan mestaruuden junioreissa. Aikuisten arvokilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Belgradin EM-kisoissa 2003, jossa hän saavutti heti mitalin voitettuaan hopeaa.
Vuonna 2005 Amojan saavutti EM-hopeaa Varnasta ja sijoittui yhdeksänneksi Budapestin MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän saavutti uransa ensimmäisen arvokisavoiton voittamalla Euroopan-mestaruuden Moskovassa: hän kukisti finaalissa bulgarialaisen Venelin Venkovin. Samana vuonna hän sijoittui samassa sarjassa MM-kilpailuissa kahdenneksitoista.
Tampereen EM-kilpailuissa huhtikuussa 2008 Amojan sai hopeaa. Pekingissä 2008 Amojan voitti olympiapronssia kaadettuaan pronssiottelussa kuubalaisen Yagnier Hernándezin. Vilnan EM-kilpailuissa 2009 hän oli seitsemäs. Herningin MM-kilpailuissa 2009 hän sai hopeaa ja seuraavan vuoden Moskovan MM-kilpailuista pronssia. Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 Amojan otti uransa toisen arvokisavoiton. Istanbulin MM-kilpailuissa 2011 hän oli yhdeksäs. Budapestin MM-kilpailuissa 2013 hän sai pronssia.
Amojan sai ensimmäisen arvokisamitalinsa 59 kg:n painoluokassa oltuaan toinen Riian EM-kilpailuissa 2016.
William Browder

William Browder (6. tammikuuta 1934 – 4. helmikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen matemaatikko. Hän oli poliitikko Earl Browderin poika ja matemaatikko Felix Browderin veli.
Browder valmistui Massachusetts Institute of Technologystä ja sai vuonna 1958 tohtorinarvon Princetonin yliopistosta. Hän työskenteli pitkään Princetonissa. 
Browder toimi American Mathematical Societyn puheenjohtajana vuosina 1989–1991. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1980 lähtien.
Jack Benny

Jack Benny (synt. Benjamin Kubelsky 14. helmikuuta 1894 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 26. joulukuuta 1974 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Benny aloitti koomikonuransa vaudeville-esiintyjänä. Laajemmin tunnetuksi hahmoksi hän tuli viikoittaisen radio-ohjelmansa ansiosta. "The Jack Benny Program" oli radion kuunnelluimpia ohjelmia koko olemassaoloaikansa eli vuodet 1932–1955.
Oma televisio-ohjelmansa Bennyllä oli vuosina 1951–1964.
Benny sai kaksi Emmy-palkintoa 1958 ja 1959 ja Golden Globe -palkinnon 1958. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Viron kylmä sota

Viron kylmä sota on suomalaisen freelance-toimittajan Leena Hietasen pamfletti, joka aiheutti keväällä 2008 kohun Suomessa ja Virossa. 
Keskeiset argumentit.
Kirjan pääaiheena on Viron ilman kansalaisoikeuksia jäänyt venäläisvähemmistö. Vaikka Viro lupasi huolehtia vähemmistöjen oikeuksista jo ennen Euroopan unioniin liittymistä, maassa eli yhä vuoden 2008 keväällä yli 100 000 venäläistä ilman kansalaisuutta. 
Hietasen mukaan Viron hallitus toimii harkitusti, koska se suhtautuu vähemmistöönsä kuten Israel palestiinalaisiin ja Etelä-Afrikan apartheidhallitus mustiin. Virolla on matkaa demokratiaan, koska kansallinen enemmistö johtaa maata yksipuolisesti.
Venäläisten sortamista hallitus perustelee Hietasen mukaan "miehitysmyytillä". Hietanen ei hyväksy Viron Neuvostoliiton-kauden nimittämistä miehitykseksi.
Kirjassa myös selitetään sitä, miksi Venäjän federaatio asetti Virolle ennen sen liittymistä Euroopan unioniin 100 % korkeammat tullit kuin esimerkiksi Suomelle. Hietasen mukaan syynä on se, että virolaiset presidentti Lennart Meren johdolla pyrkivät saamaan Viron ortodoksisen kirkon kiinteistöt sen pääasiassa venäjänkielisilta seurakunnilta, missä myös Suomen ortodoksisen kirkon johto toimi tukena ryhtymällä johtamaan kilpailevaa virolaista kansallismielistä "pöytälaatikkokirkkoa".
Kritiikki.
Pamfletti on saanut osakseen runsaasti kritiikkiä Virossa ja Suomessa. Virolaisen poliitikon Mart Nuttin mukaan teos edustaa Venäjän näkemystä. Virolaissuomalainen kirjailija Sofi Oksanen on verrannut pamfletin väitteitä Viron miehityksen kieltämisestä holokaustin kieltämiseen .
Hünfeld

Hünfeld on kaupunki Fildan piirikunnassa Hessenin osavaltion koillisosassa Saksassa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä koilliseen piirikuntansa keskuksesta Fuldasta. Kesäkuussa 2021 kaupungissa oli 16 610 asukasta. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat vuodelta 781.
Hünfeld on tietotekniikka-alan pioneerin Konrad Zusen kuolinpaikka. Kaupunki mainostaakin itseään maininnalla Konrad Zusen kaupunki (). Vuodesta 2006 lähtien maininta on ollut virallinen.
Ystävyyskaupungit.
Lähde:
Challenge of the GoBots

Challenge of the GoBots on yhdysvaltalainen Hanna-Barberan tuottama animaatiosarja, joka perustuu Tonkan julkaisemaan GoBots lelusarjaan. Sarjasta tuotettiin yhteensä 66 jaksoa, jotka esitettiin Yhdysvalloissa vuoden 1984 aikana. Gobotseja on usein sanottu Transformers kopioksi, mutta todellisuudessa Gobotsit tulivat ennen Transformersia.
Sarjasta julkaistiin myös elokuva vuonna 1986.
Juoni.
Sarjassa keskitytään muuntautuviin robotteihin, jotka ovat kotoisin Gobotron planeetalta. Se muistuttaa hyvin paljon The Transformers -sarjaa. Challenge of the GoBotsissa hyviä Guardianseja (vartijat) johtaa Leader-1. Hänellä on apunaan muun muassa Turbo ja Scooter. Heitä vastaan taistelevat The Renegades (kapinalliset), joita johtaa Cy-Kill, apunaan Crasher ja Cop-Tur. Robotit käyttivät useimmiten aseinaan laserpohjaisia aseita, joita he yleensä ampuivat nyrkeistään. Sarjassa on myös mukana ihmishahmoja.
Richard Lerner

Richard A. Lerner (28. elokuuta 1938 – 2. joulukuuta 2021) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän voitti vuonna 1994 Wolfin palkinnon.
Lerner istui Kansallisen tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1991. Hän johti Scrippsin tutkimusinstituuttia (The Scripps Research Institute).
Agnolo Gaddi

Agnolo Gaddi (n. 1350 – 16. lokakuuta 1396) oli italialainen taidemaalari. Hän kuului myöhäiskeskiajan/varhaisrenessanssin kuuluisaan taiteilijasukuun; isä oli taidemaalari Taddeo Gaddi ja isoisä Gaddo Gaddi. Hän oli viimeinen suurista firenzeläismaalareista, ja hänen töissään näkyy selvästi Agnolo Gaddin isän opettajan Giotto di Bondonen vaikutus.
Agnolo Gaddin taiteellinen ura alkoi freskoilla, jotka hän maalasi Roomaan veljensä kanssa paavi Urbanus V:n tilauksesta. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat Firenzeen Pyhän ristin basilikaan (" Basilica di Santa Croce") maalatut freskot. Samassa kirkossa on myös hänen isänsä ja Giotton töitä. Giorgio Vasari kirjoitti Gaddista elämäkertakokoelmassaan.
Gaddo Gaddi

Gaddo Gaddi (n. 1260 – n. 1333) oli italialainen taidemaalari ja mosaikisti. Hän vaikutti ensin Firenzessä, mistä hänet kutsuttiin Roomaan viimeistelemään kesken jääneitä mosaiikkeja. Myöhemmin hän palasi Toscanaan.
Gaddilta itseltään on säilynyt vain vähän teoksia. Santa Maria Maggioren kirkon julkisivussa on edelleen jäljellä suuri mosaikkityö.
Gaddo Gaddi oli Taddeo Gaddin isä ja Agnolo Gaddin isoisä.
Lippo Memmi

Lippo Memmi (noin 1291 Siena – 1356 Siena) oli italialainen taidemaalari. Hän oli Simone Martinin lanko, oppilas ja yhteistyökumppani. Pyhimystä Martinin teoksen "Ilmestys"-kohtauksessa vuodelta 1333 pidetään Memmin työnä. Memmi maalasi freskoja San Gimignanossa ja piirsi upean kellotornin "Torre del Mangiaan" Sienaan.
Bonar Colleano

Bonar Colleano (14. maaliskuuta 1924 – 18. elokuuta 1958) oli yhdysvaltalaissyntyinen, Britanniaan asettunut näyttelijä. Hän menestyi uransa aikana niin näyttämöllä kuin elokuvissakin.
Colleano oli kahdesti naimisissa. Puolisot, Tamera Lees ja Susan Shaw, olivat itsekin näyttelijöitä. Myös vuonna 1955 syntynyt poika Mark menestyi kyseisellä alalla.
Colleano kuoli liikenneonnettomuudessa.
Jacques Sernas

Jurgis Šernas, paremmin tunnettu ranskalaisella nimellään "Jacques Sernas" (30. heinäkuuta 1925 – 3. heinäkuuta 2015) oli liettualaissyntyinen, ranskalaistunut näyttelijä. Hän esiintyi esimerkiksi elokuvassa "Troijan Helena" (1956).
Sernas syntyi Kaunasissa, Liettuassa; hänen isänsä Jokūbas Šernas oli yksi Liettuan itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän kasvoi Ranskassa ja joutui toisessa maailmansodassa saksalaisten vangitsemaksi.
Debyyttinsä vuonna 1947 tehnyt Sernas jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka.
Osmo Valtonen

Osmo Kalervo Valtonen (30. tammikuuta 1929 Kuusankoski – 3. toukokuuta 2002 Espoo) oli suomalainen taiteilija, joka tunnetaan parhaiten kineettisistä taiteesta eli liikkuvista taideteoksistaan.
Valtonen opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1946–1948 ja 1951–1955 sekä Taideteollisessa ammattikoulussa 1955–1958 ja toimi samalla mainosmiehenä. Hänen teoksiaan oli ensi kertaa julkisesti näytteillä vuonna 1968. Vuodesta 1972 Valtonen toimi Dimensio-ryhmässä, jota hän oli myös perustamassa. Valtonen oli sen puheenjohtaja vuosina 1976–1979. Ryhmä keskittyi kineettiseen taiteeseen, jonka keskiössä on liikkeen tutkiminen optisesti ja mekaanisesti.
Valtosen ensimmäinen julkinen teos oli Puotilan vanhainkotiin 1972 valmistunut akryylisauvoista tehty valoreliefi "Elämä". Valtosen tuotannosta suosittuja ovat olleet myös hiekkapiirturiteokset, jollainen oli esillä muun muassa Tiedekeskus Heurekan ulkopuistossa vuonna 2007. Hän on tehnyt myös laservaloteoksia. EMMA-taidemuseossa on varsin laaja taidekokoelma Valtosen teoksia, ja Oulun taidemuseossa sijaitsee taiteilijan valoteos "Tuli-maa-ilma" (1988). Helsingissä Valtiokonttorin toimitalon aulassa on Valtosen suurikokoinen mobile-teos.
Valtonen sai Valtion taidepalkinnon 1969, 1970 ja 1982, Espoon kaupungin taidepalkinnon 1973 sekä pohjoismaisen Prinssi Eugenin mitalin vuonna 1998.
Paul Müller

Paul Müller (1. maaliskuuta 1923 – 2. syyskuuta 2016) oli sveitsiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa Jesús Francon espanjalaisissa elokuvissa sekä Riccardo Fredan "I vampirissa" (1957). 
Müller jatkoi uraansa 1940-luvulta 2000-luvulle saakka.
Tinto Brass

Giovanni "Tinto" Brass (s. 26. maaliskuuta 1933) on italialainen elokuvaohjaaja, joka on tullut tunnetuksi eroottissävytteisistä elokuvistaan. Hän oli vuonna 1970 ehdolla Kultaisen karhun saajaksi Berliinin elokuvajuhlilla. Brass oli tuomariston jäsen Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1972.
Elokuvia.
Brassin teosten joukossa ovat muiden muassa seuraavat elokuvat:
David S. Goyer

David Samuel Goyer (s. 22. joulukuuta 1965 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä sekä Saturn-palkittu elokuvakäsikirjoittaja, -ohjaaja ja -tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista "Blade" ja "Batman Begins".
Goyer kasvoi Michiganissa, jossa hän myös opiskeli Huron High Schoolissa ja myöhemmin Etelä-Kalifornian yliopistossa, josta Goyer valmistui vuonna 1988 elokuva- ja televisioalalle.
Heinz Wossipiwo

Heinz Wossipiwo (s. 25. tammikuuta 1951) on entinen itä-saksalainen mäkihyppääjä.
Wossipiwon uran kirkkain saavutus on suurmäen MM-hopea Falunista 1974. Hän hävisi kilpailun voittaneelle maanmiehelleen Hans-Georg Aschenbachille 17,1 pistettä - pronssia sai Rudolf Höhnl. Kahta vuotta aikaisemmin hän saavutti Walter Steinerin jälkeen ensimmäisisistä lentomäen MM-kilpailuista hopeaa.
Tonino Ricci

Teodoro ”Tonino” Ricci (23. lokakuuta 1927 Rooma – 9. maaliskuuta 2014 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töidensä joukossa ovat "Bermudan kolmion salaisuus" (1979), "Codename Rush" (1983), "Tuhon päivät" (1986) ja "Saalistajien yö" (1987).
Ricci käytti muutaman elokuvan yhteydessä anglisoitua taiteilijanimeä Anthony Richmond.
Koiratanssi

Koiratanssi on koiran kanssa musiikin tahdissa suoritettu tottelevaisuusohjelma. Se on liikkeiltään ja muodoiltaan vapaata.
Koiratanssi kehittyi 1990-luvulla Englannissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Suomessa se on uusi laji, mutta sen suosio on kasvanut voimakkaasti viime aikoina.
Koiratanssi on usein showmaista, ja sitä onkin esitetty esimerkiksi Hurtta ja stara -ohjelman finaalissa. Myös Helsingin juhlaviikoilla 2007 oli koiratanssiopetusta.
USA:ssa lajilla on kaksi suurta järjestöä:
Gavin Newsom

Gavin Christopher Newsom (s. 10. lokakuuta 1967) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hänet valittiin Kalifornian kuvernööriksi marraskuun 2018 vaaleissa ja uudelleen vuoden 2022 vaaleissa. Newsom toimi Kalifornian varakuvernöörinä vuosina 2011–2019. Tähän tehtävään hänet valittiin marraskuussa 2010, jolloin hän voitti vaaleissa republikaani Abel Maldonadon. Ennen varakuvernöörin tehtävää Newsom toimi San Franciscon pormestarina. Hänet valittiin pormestariksi vuoden 2003 vaaleissa, jolloin hänestä tuli San Franciscon nuorin pormestari sataan vuoteen.
Vuoden 2023 lopulla Newsomia pidettiin yhtenä mahdollisena demokraattipuolueen presidenttiehdokkaana vuoden 2024 vaaleissa, mikäli presidentti Joe Biden joutuisi terveydellisistä tai muista syistä luopumaan ehdokkuudestaan.
Newsom on ollut vuodesta 2008 naimisissa näyttelijä Jennifer Siebelin kanssa, ja heillä on kaksi lasta, vuonna 2009 syntynyt tytär ja vuonna 2011 syntynyt poika. Hän oli aiemmin naimisissa Kimberly Guilfoylen kanssa 2001–2006.
Newsomin ja presidentti Donald Trumpin välit kylmenivät, kun Trump määräsi kesäkuussa 2025 Los Angelesin kaduilla Trumpin karkotuspolitiikkaa vastustavia vastaan kansalliskaartin joukot, mistä Newsom tuohtui. Trumpin maahanmuuttoviranomainen Tom Homan sanoi, että Newsom pitäisi pidättää, ja Trump tuki Homania, mutta tilanne ei kuitenkaan johtanut mihinkään. Newsomille se oli "point of no return", kuten hän sanoi, ja suhde Trumpiin rikkoutui lopullisesti.
Newsomin ilmastotavoitteet ovat liittyneet puhtaan energian käyttöön. Hän on tukenut Kalifornian uusien bensiiniautojen kieltoa, jonka tavoitteena on siirtää kuluttajat kokonaan sähköautoihin vuoteen 2035 mennessä. Vuonna 2022 hän päätti pidentää Diablo Canyonin ydinvoimalan käyttöikää. Newsomin on kuitenkin myös nähty myötäilevän öljy-yhtiöitä sallimalla lisää öljynporausta Central Valleyssa, omien sanojensa mukaan pitääkseen bensiinin hinnat alhaalla.
Newsom osallistui Belémin ilmastokokoukseen 2025 korkeimmassa asemassa olevana yhdysvaltalaisena, vaikka hänellä ei ollut siellä virallista valtiollista tehtävää. Hän moitti äänekkäästi Donald Trumpin ilmastopolitiikkaa.
Pietro Tordi

Pietro Tordi (12. heinäkuuta 1906 – 14. joulukuuta 1990) oli italialainen näyttelijä. Hänellä oli rooli esimerkiksi Pietro Germin elokuvassa "Avioero italialaiseen tapaan" ("Divorzio all'italiana", 1961), jossa hän esitti asianajaja De Marzia.
Veden äärelle

Veden äärelle on suomalaisen metalliyhtye Saran viides studioalbumi, joka julkaistiin 21. toukokuuta 2008. Levyn ensimmäisestä singlestä ”Laine kerrallaan (maa oli tuolla jossain kun päivät muuttuivat vuosiksi)” sekä kappaleesta "Rauhan aika" on kuvattu myös musiikkivideo.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Backstage Rock Shop julkaisee albumin vinyylinä 31. maaliskuuta 2023.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Joa Korhonen, sovitukset Jyrki Tuovinen ja Sara.
John Owen

John Owen (1827–1901) oli englantilainen kirkkoherra ja amatöörishakinpelaaja.
Vuonna 1858 hän voitti pelin Paul Morphya vastaan, minkä seurauksena heti pelasivat ottelun. Vaikka Morphy pelasi ilman f-sotilasta ja aina mustilla, Owen ei voittanut ottelussa peliäkään. Ottelu päättyi 6–1 Morphylle.
Vuoden 1862 Lontoon kansainvälisessä turnauksessa Owen sijoittui kolmanneksi, tulevan maailmanmestari Wilhelm Steinitzin edelle. Hän oli myös ainoa pelaaja, joka voitti turnauksen voittajan, Adolf Anderssenin, pelissä.
Owenin puolustus alkaa siirroilla 1.e4 b6.
Luciano Emmer

Luciano Emmer (19. tammikuuta 1918 – 16. syyskuuta 2009) oli italialainen elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin vuonna 1952 erikois- Golden Globe; lisäksi hän oli ehdolla Kultaisen leijonan saajaksi Venetsian elokuvajuhlilla 1947. 
Emmerin töiden joukossa ovat "Elokuinen sunnuntai" (1950), "Pariisi on aina Pariisi" (1951), "Le ragazze di Piazza di Spagna" (1952) ja "Teinirakkautta" (1954). Hän perusti vuonna 1940 Enrico Grasin kanssa tuotantoyhtiön ja valmisti vaimonsa Tatiana Grandingin innoittamana useita lyhytelokuvia taiteesta ja taiteilijoista. Varsinkin "Picasso"-dokumenttia (1955) pidetään merkkiteoksena. Vuonna 1957 hän perusti televisioon uuden mainosformaatin, kymmenminuuttisen "Carosello"-lähetyksen, jonka esittäminen jatkui vuoteen 1977. Sensuurin puututtua vuonna 1961 valmistuneeseen elokuvaan "Ilotyttöjen kortteli" Emmer piti lähes 30 vuoden tauon teatterielokuvien tekemisessä.
George MacDonnell

George Alcock MacDonnell (16. elokuuta 1830 – 3. kesäkuuta 1899) oli irlantilainen shakkipelaaja ja kirjailija. Hän sijoittui kolmanneksi Dundeen vuoden 1867 turnauksessa sekä niin ikään kolmanneksi Lontoossa vuonna 1872. Hän piti myös shakkikolumnia "Illustrated Sporting and Dramatic News" -lehdessä.
Gangan Comics

Gangan Comics on Square Enixin omistama mangajulkaisija. Gangan Comicsiin lukeutuu 5 Japanissa ilmestyvää lehteä, joista kukin on suunnattu eri lukijaryhmille. 
Lehdet.
Vuonna 1991 Enix aloitti kuukausittain ilmestyvän "Gekkan Shōnen Gangan" julkaisemisen. Yleensä yli 600-sivuisen lehden sarjakuvat ovat toimi- scifi- ja fantasiatapainotteisia. "Shōnen Gangan" on nimensä mukaan suunnattu 8-14-vuotiaille pojille, kuten myös kolme muuta Gangan Comicsin lehteä: "Gangan Powered", "Gekkan Gangan Wing" ja "Gekkan GFantasy". Joulukuusta 2004 lähtien julkaistu "Young Gangan" puolestaan on suunnattu 15-20-vuotiaille pojille.
Square Enixin menestynein manga on "Gekkan Shōnen Ganganissa" ilmestyvä "Fullmetal Alchemist", jonka kokoomapokkareita oli lokakuussa 2007 myyty Japanissa yli 27 miljoonaa kappaletta. Osa sarjakuvista perustuu yhtiön videopelisarjoihin, kuten "Dragon Questiin" ja "Star Oceaniin".
Serafino Dubois

Serafino Dubois (10. lokakuuta 1817 – 15. tammikuuta 1899) oli 1800-luvun johtava italialainen shakinpelaaja.
Dubois oli erikoistunut avausteoriaan ja kirjoitti töitä aiheesta.
Skottilaisen gambiitin Dubois-Reti-gambiitti kantaa osittain Dubois'n nimeä.
Sarah Ramos

Sarah Emily Ramos (s. 21. toukokuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli vuosina 2002–2005 Patty Pryorin rooli televisiosarjassa "American Dreams".
Syksyllä 2006 Ramos pääsi Hannah Raderin rooliin televisiosarjassa "Runaway".
Ramos sai kolme Young Artist Award -ehdokkuutta "American Dreamsista".
Isidor Gunsberg

Isidor Arthur Gunsberg (2. marraskuuta 1854 – 2. huhtikuuta 1930) oli unkarilainen, ja myöhemmin brittiläinen, shakkiammattilainen.
Hän aloitti amatööripelaajana, mutta siirtyi ammattilaiseksi. Hän muutti Isoon-Britanniaan 1876 ja sai kansalaisuuden vuonna 1908.
1880-luvun lopulla ja 1890-luvun alussa Gunsberg oli yksi maailman parhaista pelaajista. Otteluissa hän voitti Joseph Henry Blackburnen vuonna 1887 sekä Henry Birdin vuonna 1889. Vuotta myöhemmin hän otteli tasan Mihail Tshigorinin kanssa. Myöhemmin samana vuonna Gunsberg haastoi hallitsevan maailmanmestarin, Wilhelm Steinitzin, otteluun maailmanmestarin tittelistä. Ottelu pidettiin New Yorkissa ja Gunsberg hävisi 4 voitolla, 6 tappiolla ja 9 tasapelillä.
Mika Terho

Mika Terho (s. 25. joulukuuta 1968 Uusikaupunki) on suomalainen prosaisti ja runoilija, joka on asunut Forssassa ja asuu Turussa. Kirjailijantyönsä ohessa Terho työskentelee mielenterveyshoitajana ja luovan kirjoittamisen opettajana.
Elämä ja ura.
Terhon esikoisrunokokoelma "Paradoksi" ilmestyi Pikku-idiksen kustantamana vuonna 1993. Terho on tehnyt runonlausuntakeikkoja vuodesta 1994, muun muassa Lahden kansainvälisessä kirjailijakokouksessa 1995. Hänen tekstejään on julkaistu omien teosten lisäksi useissa antologioissa ja muuan muassa Parnassossa, Tuli&amp;savu -lehdessä sekä Kulttuurivihkoissa. Monen nykykirjailijan tapaan Terho on uransa aikana vaihtanut kustantajia. Pikku-Idiksen jälkeen Terhon kirjoja kustansi Sammakko (2000–2001; 2004) ja Enostone (2003–2014). Viimeisimmät kolme kirjaa ovat kustantaneet Turbator (2016), Kovasana (2021) ja Käsite-kirjat (2022).
Toukokuussa 2014 kustantaja veti pois myynnistä maaliskuussa 2014 ilmestyneen Terhon romaanin "Niittyvilla-Pattaya All Night Long", kun nousi esiin, että Terho oli kuvannut autofiktiivisessä romaanissaan forssalaisen hoitokotityöpaikkansa asukkaita heidän oikeilla nimillään. Asukkaiden omaiset ottivat yhteyttä Forssan kaupunkiin, joka vei asian poliisille, jonka tehtäviin kuului arvioida, oliko kirjan julkaisemisessa tapahtunut rikos. Vuonan 2016 Terho julkaisi hitaasti etenevästä oikeusprosessista romaanin "Syytetty". Pian "Syytetyn" ilmestymisen jälkeen marraskuussa 2016 tuli syyttämättäjättämispäätös.
Kirjailija Timo Montonen on tehnyt "Syytetystä" seikkaperäisen analyysin, jossa hän erottaa kymmenen Terhon tyylille ominaista lausetyyppiä. Montonen on jatkanut ja syventänyt Terhon lauseiden analyysia romaanissaan "Julkaisemattomien kirjojen kirjasto" kuvitteellisen FM Ari Kallion tutkimussuunnitelmassa, jonka hypoteesina on, "että Terhon teokset ovat kehittyneet yksiäänisistä moniäänisiksi." Terhon tuottamalla kakofonialla testataan lukijaa, miten hän sietää erilaisia tekstin häiriötekijöitä, kohosteisuutta, lukemisen katkonaisuutta, esteitä eläytymiseen. Lisäksi tutkimussuunnitelmassa luvataan selvittää, onko Terho teoksessaan "Niittyvilla – Pattaya all night long" profetoinut "kärsimyksen tiensä" tai provosoinut sen, halunnut syytä tai toisesta tulla syytetyksi ja tuomituksi, se kun "sisältää kuvitelmia syytetyksi joutumisesta".
Terho julkaisi myynnistä vedetyn kirjansa uudelleen vuonna 2021 nimellä "Pattaya, rakastettuni". Juha Siro kirjoittaa kritiikissään: "Pattaya all night long [pitäisi olla: Pattya, rakastettuni] on inspiroiva, erottuva ja omaääninen romaani, jolle on vaikea hakea vertailukohtaa kotimaisesta kirjallisuudesta. Jos punaista lankaa hakisi, se on intohimoinen suhde itse kirjallisuuteen ja alati pakeneva täydellisen lauseen metsästys. Kirjan viimeisen luvun otsikkoa ja ainoaa lausetta lainatakseni: '41. Sano se vielä / Hän luki ja kirjoitti.'" Jälkisanat on kirjoittanut romaanin toimittanut Timo Montonen, joka myös hankki romaanille kustantajan. 
Terhon uusin kirja "Ajopuuna umpikujassa" ilmestyi vuonna 2022.
Connie Rasinski

Connie Rasinski (28. tammikuuta 1907 – 13. lokakuuta 1965) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän oli tuotteliaana 1930-luvun lopusta kuolemaansa saakka.
Rasinski oli ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi lyhytelokuvastaan "House of Hashimoto" (1960).
Harry Nelson Pillsbury

Harry Nelson Pillsbury (5. joulukuuta 1872 – 17. kesäkuuta 1906) oli yhdysvaltalainen shakkimestari. Hän voitti kaksikymmentäkaksivuotiaana yhden vahvimmista shakkiturnauksista, mutta ei voinut sairautensa ja varhaisen kuolemansa takia nousta maailmanmestaruustaistoon.
Pillsbury oli hyvin vahva sokkoshakin pelaaja ja pystyi pelaamaan tammea, korttia ja shakkia samanaikaisesti. Hän pelasi parhaimmillaan 22 peliä samanaikaisesti sokkona Moskovassa vuonna 1902.
Pillsbury voitti Yhdysvaltain shakkimestaruuden vuonna 1897, ja pysyi mestarina aina kuolemaansa asti.
Pillsbury kuoli kuppaan jo vuonna 1906.
Cloudy Bay Sauvignon Blanc

Cloudy Bay Sauvignon Blanc on uusiseelantilaisen Cloudy Bay Vineyardsin tuottama Sauvignon Blanc -lajikkeesta valmistettu valkoviini. Sen ensimmäinen vuosikerta tehtiin vuonna 1985 muualta ostetuista rypäleistä. Myöhemmin yhtiö istutti omat viinitarhansa. Vaikka viini on saanut nimensä Cloudy Bayn alueesta, joka on vuorostaan James Cookin vuonna 1770 nimeämä, tuotetaan rypäleet pääosin syvemmällä Eteläsaaren sisämaassa.
Cloudy Bay Sauvignon Blanc oli 1980-luvun lopussa erityisesti Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa valtaisa menestys, joka auttoi lopulta nostamaan Uuden maailman viinit maailmankartalle. Cloudy Bay ei ollut kuitenkaan ainoa, sillä Montana Wines oli jo aikaisemmin, 1980-luvun alussa saavuttanut menestystä Marlboroughn alueen ensimmäisellä Sauvignon Blancilla. Sen huomio jäi kuitenkin niin sanotun Cloudy Bay Phenomenon -aallon alle. 
Itse viinistä on esitetty monia mielipiteitä. Eräs viinikriitikko jopa vertasi Cloudy Bay Sauvignon Blancin juomista kokemuksena Glenn Gouldin esittämään Bachin Goldberg-muunnelmiin. Viinialan ykkösnimi Robert Parker piti myös tuotteesta. Eräiden kriitikoiden mukaan kyseinen viini on kuitenkin luonteeltaan liian aggressiivinen ja maku turhan yksipuolisen hedelmäinen. 
Maultaan Cloudy Bay Sauvignon Blanc on hapokas, voimakkaan herukanlehtimäinen, raparperimainen, yrttinen ja mineraalinen. Se poikkeaa selkeästi moniulotteisempina ja hienostuneempina pidetyistä, klassisista ranskalaisista Sauvignon Blanceista Sancerresta ja Pouilly-Fumésta. Molemmilla tyyleillä on oma laaja kannattajajoukkonsa.
Viinin imago on pysynyt erittäin vahvana, minkä myötä Cloudy Baysta on tullut maan tunnetuin viinitila ja itse viinin hinta on noussut korkeaksi. Uusiseelantilaisten viinien keskimääräinen pullohinta on nykyään maailman korkein, ja Sauvignon Blanc on noussut viinituotannon päärypäleeksi Chardonnayn tilalle.
Cloudy Bay Vineyardsin omistaa nykyään samppanjatalo Veuve Clicquot:n kautta kansainvälinen luksustuotejätti LVMH (Louis Vuitton Möet Hennessy). Sen muihin viinialan omistuksiin kuuluu muun muassa maailman parhaimpiin makeisiin viineihin kuuluva Château d'Yquem, maailman myydyin samppanjamerkki Moët &amp; Chandon sekä Dom Pérignon, maailman vanhin samppanjatalo Ruinart, sekä maailman kalleimpiin samppanjamerkkeihin kuuluva Krug.
Jorge Sanz

Jorge Sanz (s. 26. elokuuta 1969) on espanjalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Conan – barbaari", (1982), "Amantes" (1991) ja "Belle Époque – muutosten aika" (1992). 
Sanz voitti vuonna 1990 Goya-palkinnon ja on ollut ehdolla useiden muiden saajaksi.
Fernando Trueba

Fernando Trueba (s. 18. tammikuuta 1955) on espanjalainen elokuvaohjaaja. Hänen teostensa joukossa ovat "Belle Époque – muutosten aika" (1992) ja "Unelmiesi tyttö" (1998).
Trueba on voittanut ohjaustöineen useita huomattavia palkintoja eri maissa. Hän on David Trueban veli.
David Trueba

David Trueba (s. 10. syyskuuta 1969) on espanjalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä sekä romaanikirjailija. Hän on Fernando Trueban veli ja naimisissa näyttelijä Ariadna Gilin kanssa.
Trueba on ohjannut muiden muassa elokuvat "La buena vida" (1996) ja "Salaminan sotilaat" (2003).
Ariadna Gil

Ariadna Gil i Giner (s. 23. tammikuuta 1969) on espanjalainen näyttelijä, joka on esiintynyt uransa aikana kymmenissä elokuvissa. Hän sai parhaan naispääosan Goya-palkinnon vuoden 1992 elokuvasta "Belle Époque – muutosten aika".
Syntyjään barcelonalainen Gil on naimisissa David Trueban kanssa.
Urban Franc

Urban Franc (s. 5. kesäkuuta 1975) on slovenialainen mäkihyppääjä, lentomäen MM-mitalisti.
Franc saavutti hieman yllättäen pronssia Bad Mitterndorfin lentomäen MM-kisoissa 1996 Andreas Goldbergerin ja Janne Ahosen jälkeen. Arvokisoissa Franc ei lentomäen MM-pronssiaan lukuun ottamatta menestynyt kovinkaan hyvin - paras sijoitus oli Thunder Bayn MM-kisojen 1995 suurmäen 27:s sija.
Maailmancupissa Franc ylsi kerran palkintokorokkeelle: vuonna 1992 suurmäen kakkoseksi Falunissa. Samalla kaudella hän oli Planicassa mukana kolmanneksi sijoittuneessa Slovenian joukkueessa. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan sijalle 22 kaudella 1993–1994. Hän päätti uransa vuonna 1999.
Gabino Diego

Gabino Diego (s. 18. syyskuuta 1966) on espanjalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "¡Ay Carmela!" (1990) ja "Belle Époque – muutosten aika" (1992).
Diego on voittanut Goya-palkinnon ja ollut useita muita kertoja ehdolla sen saajaksi.
Maribel Verdú

María Isabel Verdú Rollán (s. 2. lokakuuta 1970) on espanjalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Belle Époque – muutosten aika" (1992), "Ja äitiäs kans" (2001) ja "Pan’s Labyrinth" (2006).
Vuonna 2008 Verdú palkittiin parhaan naisnäyttelijän Goya-palkinnolla roolistaan elokuvassa "Siete mesas de billar francés" (2007).
Emilio Martínez Lázaro

Emilio Martínez Lázaro (s. 1945) on espanjalainen elokuvaohjaaja. Hän voitti Berliinin elokuvajuhlilla Kultaisen karhun elokuvastaan "La Palabras de Max" (1978). 
Lázaron muiden elokuvien joukossa on "Las 13 rosas" (2007), jolla hän sai kolmannen parhaan ohjaajan Goya-ehdokkuutensa.
Tom Levorstad

Tom Levorstad (s. 5. heinäkuuta 1957) on norjalainen entinen mäkihyppääjä.
Levorstad saavutti lentomäen MM-pronssia Oberstdorfista 1981 Jari Puikkosen ja Armin Koglerin jälkeen. Tämä on hänen ainoa arvokisamitalinsa ja myös ainoa kerta, jolloin hän on osallistunut arvokisoihin.
Maailmancupissa Levorstad ylsi kerran palkintokorokkeelle: St. Nizierin suurmäkikilpailussa vuonna 1980. Hän sijoittui kauden loppupisteissä kahdenneksitoista. Uransa hän päätti vuonna 1982.
Johannes Zukertort

Johannes Hermann Zukertort (7. syyskuuta 1842 – 20. kesäkuuta 1888) oli johtava saksalais-puolalais-juutalainen shakkimestari. Hän oli maailman toiseksi paras heti Wilhelm Steinitzin jälkeen 1870- ja 1880-luvuilla. Hän otteli Steinitzin kanssa kahdesti (1872 ja 1886) ja hävisi molemmat ottelut. Heidän vuoden 1886 otteluaan pidetään ensimmäisenä virallisena shakin maailmanmestaruusotteluna.
Zukertort oli myös sotilas, muusikko, lingvisti, journalisti sekä poliittinen aktivisti.
Joseph Henry Blackburne

Joseph Henry Blackburne (10. joulukuuta 1841 – 1. syyskuuta 1924), lempinimeltään Musta Surma, dominoi brittiläistä kilpashakkia 1800-luvun loppupuolella. Hän oppi pelin suhteellisen myöhään, vasta 18 vuoden iässä, mutta kehittyi silti vahvaksi pelaajaksi ja ammattilaiseksi. Hän oli ammattilainen yli 50 vuotta.
Parhaassa vaiheessa Blackburne oli maailman toiseksi paras pelaaja. Hän oli erityisen tunnettu antamistaan sokko- sekä simultaaniesityksistä.
Blackburne kuoli 1. syyskuuta 1924 sydänkohtaukseen 82-vuotiaana.
Rudy Soedjarwo

Rudianto "Rudy" Soedjarwo (s. 9. marraskuuta 1971) on indonesialainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Bogorissa, Länsi-Jaavalla. 
Soedjarwo tunnetaan muun muassa elokuvasta "Ada Apa dengan Cinta?" (2002), jonka nimi on itse asiassa sanaleikki; indonesian yleisnimi "cinta" merkitsee rakkautta, mutta Cinta on elokuvan päähenkilön nimi.
Axel Zitzmann

Axel Zitzmann (s. 21. helmikuuta 1959) on itäsaksalainen mäkihyppääjä. Hänen uransa suurin saavutus on lentomäen MM-hopea Planicasta 1979 – kultaa voitti Armin Kogler ja pronssia Piotr Fijas. Maailmancupissa Zitzmann nousi kerran palkintokorokkeelle: Planican suurmäessä vuonna 1981.
Dian Sastrowardoyo

 
Diandra Paramitha "Dian" Sastrowardoyo (s. 16. maaliskuuta 1982 Jakarta, Indonesia) on indonesialainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muun muassa pääroolissa (Cinta) Rudy Soedjarwon elokuvassa "Ada Apa dengan Cinta?" (2002).
Toblerone

Toblerone on Mondelez Internationalin omistama suklaapatukoiden tuotemerkki, jonka keksivät Theodor Tobler ja Emil Baumann Bernissä, Sveitsissä vuonna 1908. Patukan nimi on yhdistelmä Toblerin sukunimestä ja eräänlaista nougat-makeista tarkoittavasta italiankielisestä sanasta "torrone". Patukan kolmionmuotoiset palaset viittaavat Sveitsin ja Italian rajalla sijaitsevaan Matterhorn-vuoreen. Kolmiomainen muoto ja murrettavien palojen välien suhteellisen suuri leveys vaikuttavat osaltaan mielikuvaan patukan koosta. Paketeissa on myös Matterhornin kuva. Kuvaan on piilotettu karhu symboloimaan Berniä, Tobleronen synnyinkaupunkia.
Tobleronea on tuotettu Bernissä vuodesta 1908. Amerikkalainen monikansallinen yhtiö Mondelez osti Tobleronen vuonna 2012. Yhtiö siirtää Tobleronen tuotannon Slovakiaan vuonna 2023. Sveitsiläisen lain mukaan sveitsiläistä kuvastoa ei saa käyttää tuotteissa, joita ei ole tuotettu Sveitsissä. Siksi Matterhorn-vuoren kuva korvataan geneerisemmällä vuorenhuipulla ja teksti ”of Switzerland” korvataan tekstillä ”established in Switzerland”.
Henry Glaß

Henry Glaß (s. 15. helmikuuta 1953 Rodewisch, Itä-Saksa) on itäsaksalainen uransa lopettenut mäkihyppääjä, olympia- ja MM-mitalisti.
Glaßin uran suurin saavutus on suurmäen olympiapronssi Innsbruckista 1976. MM-tasolla hänen ainoa mitali oli normaalimäen hopea Lahdesta 1978. Lentomäen MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa oli pronssimitali Vikersundista 1977.
Maailmancupissa Glaß sijoittui kaksi kertaa palkintokorokkeelle: hän oli toinen Bischofshofenissa tammikuussa 1980 ja paria päivää aikaisemmin kolmas Innsbruckissa. Hän päätti uransa vuonna 1981.
Henry Glaß toimi 1990-luvun puolivälistä alkaen Saksan mäkihyppääjien valmennuksessa, kunnes vuonna 2006 hänet erotettiin hänen DDR:n aikaisten Stasi-yhteyksien vuoksi.
Xie Jin

Xie Jin (; 21. marraskuuta 1923 – 18. lokakuuta 2008) oli kiinalainen elokuvaohjaaja. Hän oli Venetsian elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 1989.
Zhejiangissa syntynyt Xie työskenteli 1950-luvulta aina 2000-luvulle saakka.
Galaktion Tabidze

Galaktion Tabidze (, 17. marraskuuta 1891 – 17. maaliskuuta 1959) oli 1900-luvun johtava georgialainen runoilija. Hän selvisi Stalinin vainoista 1930-luvulla, mutta useita hänen kirjailijakollegoitaan, ystäviään ja sukulaisiaan menehtyi. Neuvostoviranomaiset kuitenkin painostivat häntä raskaasti, ja hän vajosi masennukseen ja alkoholismiin. Hänet vietiin lopulta psykiatriseen sairaalaan Tbilisissä, jossa hän teki itsemurhan.
Elämäkerta.
Galaktion Tabidze syntyi Tšqvišin kylässä lähellä Vania Länsi-Georgiassa (joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan). Hänen isänsä, paikallinen opettaja Vasil Tabidze, kuoli kaksi kuukautta ennen Galaktionin syntymää. Vuosina 1900–1910 hän opiskeli Kutaisin ja Tbilisin seminaareissa ja työskenteli myöhemmin opettajana. Vaikka hänen ensimmäistä symbolismivaikutteista kirjaansa ylistettiinkin vuonna 1914, hän ei saavuttanut tunnustusta yhtä nopeasti kuin muut Siniset sarvet -ryhmään kuuluneet georgialaiset symbolistit. Tämä johtui suureksi osaksi hänen mieltymyksestään yksinäisyyteen, ja hän saikin liikanimen "yksinäisyyden ritarikunnan ratsumies" serkultaan Titsian Tabidzelta. 
Hänen seuraava runokokoelmansa "Cráne aux fleurs artistiques" vuodelta 1919 teki hänestä georgialaisen runouden johtajan useaksi vuosikymmeneksi. Suurimpaa osaa hänen teoksistaan leimaavat yksinäisyyden, rakkaudettomuuden ja painajaismaisten ennenäkyjen teemat, joita voidaan löytää esimerkiksi teoksista ""Ilman rakkautta" ja "Minä ja yö" vuodelta 1913, "Taivaansiniset hevoset" vuodelta 1915 sekä "Tuuli puhaltaa"" vuodelta 1924. 
Stalinin vainojen aikaan vuonna 1937 Tabidzen vaino Olga Okudžava pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan, jossa hän menehtyi vuonna 1944. Galaktionin serkku ja runoilijakollega Titsian Tabidze, kuten useat runoilijan kumppanit, pidätettiin myös ja lopulta teloitettiin. Tabidze joutui itse Lavrenti Berijan kuulustelemaksi ja pahoinpitelemäksi. Tämä ajoi hänet masennukseen ja alkoholismiin. Hänen pitkä hiljaisuutensa ja yksinäisyytensä kuitenkin säästi hänet puhdistuksilta; hän sai edelleen titteleitä ja palkintoja sekä julkaisi uusia runoja, mutta hänen elämänsä oli suistunut täysin raiteiltaan. Vakavasti sairaana ja masentuneena hänet vietiin lopulta Tbilisin psykiatriseen sairaalaan, jossa hän päätti elämänsä hyppäämällä sairaalan ikkunasta Tšavtšavadze-kadulle Tbilisin keskustassa vuonna 1959. Hänet haudattiin Mtatsmindan Pantheoniin, jossa hänen hautajaisiinsa osallistui kymmeniä tuhansia henkilöitä. 
Tabidze laati tuhansia runoja. Hänellä oli valtava merkitys Georgian nykykirjallisuudelle. Hänen noin sadan tuhannen kappaleen arkistoaan Tbilisin kirjallisuusmuseossa ei ole vielä kunnolla tutkittu. Hänen tuotantoaan on käännetty venäjäksi, ranskaksi, englanniksi ja saksaksi.
Lähteet.
.jo

.jo on Jordanian Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Se laadittiin vuonna 1997. Sitä hallinnoi NITC.
Paineilmajarru (ajoneuvo)

Paineilmajarru on ajoneuvon, yleensä kuorma-auton tai linja-auton, jarrujärjestelmä, jossa jarruvaikutus aikaansaadaan ja jossa sitä säädellään paineilmalla.
Paineilmajarrujen huolto.
Paineilmajarrujen korjaaminen on luvanvaraista. Lupaa ei kuitenkaan edellytetä päivittäisten huoltotoimenpiteiden lisäksi
Paineilmasäiliöihin tiivistyvä vesi on merkki ilmankuivaimen vajaatoiminnasta. Ilmankuivaimen suodatin on vaihdettava vuosittain. Virheellisesti suoritettava vaihtotoimenpide saattaa kovan paineen purkautuessa tuottaa kuulovaurion.
Aarno Kalela

Aarno Kalela (vuoteen 1935 "Cajander"; 25. tammikuuta 1908 Lammi – 29. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuosina 1946–1973. Hän tutki kasvillisuutta, kasvisystematiikkaa ja kasvimaantiedettä ja oli ikäpolvensa huomattavimpia suomalaisia kasvitieteilijöitä. Hän ohjasi "Pohjolan kasvit" -teossarjan suomalaisen laitoksen valmisteluja.
Kalela väitteli tohtoriksi vuonna 1937. Hänet nimitettiin kasvimaantieteen ja kasvisystematiikan dosentiksi vuonna 1940. Kasvitieteen professorin virkaan hänet nimitettiin 1946 viran edellisen haltijan Kaarlo Linkolan kuoltua. Kalela jäi eläkkeelle vuonna 1973, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Jaakko Jalas.
Aarno Kalela oli pääministeri A. K. Cajanderin poika, metsäntutkimuslaitoksen johtaja Erkki Kalelan veli sekä professori Jorma Kalelan ja suurlähettiläs Jaakko Kalelan isä. Isä A. K. Cajander oli hänkin kasvitieteilijä ja Helsingin yliopiston metsätieteen professori.
Bill Cosby Show

Bill Cosby Show () on yhdysvaltalainen vuosina 1984–1992 valmistunut ja esitetty tilannekomediasarja. Stand up -koomikkona, televisionäyttelijänä ja laulajanakin tunnetuksi tulleen Bill Cosbyn ympärille rakennettu sarja kertoo hyvin toimeentulevan afroamerikkalaisen Huxtablen perheen tapahtumista. Huxtablen perheeseen kuuluu lääkäri-isä ja juristiäiti sekä viisi lasta.
Sarja oli erittäin suosittu Yhdysvalloissa, ja sen puolituntiset jaksot esitettiin torstai-iltaisin klo 20–20.30. Tv-kauden 1984–1985 katsotuimmaksi noussut sarja auttoi myös NBC-kanavan sen perään samaan iltaan sijoittamia muita sarjoja: "Cheers" nousi katsojatilastossa sijalta 54 sijalle kolme ja "Family Ties" kakkoseksi. "Bill Cosby Show’n" uusinnat esityskaudella 1985–1986 saivat enemmän katsojia kuin uusien sarjojen jaksojen ensiesitykset.
Sarjaa kuvattiin New Yorkin Brooklynissä neljän kameran monikameratuotantona. Ohjaustyylin loi Jay Sandrich, jonka meriitteihin kuuluivat jo menestyssarjat "Mary Tyler Moore Show", "Kupla", "Benson" ja "Tyttökullat".
Suomessa sarjaa esitettiin 1980- ja 1990-luvulla MTV:llä ja myöhemmin MTV3-kanavalla. Maksukanava MTV Sarja esitti sen uusintana vuonna 2009. 
NBC hyllytti sarjan marraskuussa 2014, kun Bill Cosbya alettiin epäillä monista raiskauksista.
Into the Everflow

Into the Everflow on toinen yhdysvaltalaisen Psychotic Waltz -yhtyeen neljästä albumista. Se julkaistiin vuonna 1992.
Metal Blade Records uudelleenjulkaisi "Into the Everflow’n" Psychotic Waltzin viimeisen "Bleeding"-albumin kanssa vuonna 2004.
Bob Holt

Bob Holt (28. joulukuuta 1928 – 2. elokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi animaatiosarja "Doctor Dolittlen" nimiroolista. Hän oli myös 1980-luvulla Hulkin äänenä "The Incredible Hulk" -animaatiosarjassa.
Ura.
Holt aloitti uransa teatterin parissa ja teki samalla kaksi pientä elokuvaroolia elokuvissa "Julius Caesar" ja "The Great St. Louis Bank Robbery". Vuonna 1968 hän siirtyi ääninäyttelijäksi tehden kaikki äänet lyhytanimaatioon "Johnny Learns His Manners".
Vuonna 1970 Holt sai ensimmäisen päärooliin animaatiosarjasta "Doctor Dolittle", jossa hän toimi sarjan päähahmon tohtori John Dolittlen äänenä. Hän teki 1970-luvulla useita rooleja lyhytanimaatioihin ja oli myös mukana Hanna-Barberan tuottamassa "The New Tom &amp; Jerry Show’ssa".
1980-luvulla Holt jatkoi useiden lyhytanimaatioiden parissa ja lainasi ääntään "Smurffeihin" vuosina 1982–1985. Samalla hän oli Hulkin äänenä "The Incredible Hulk" -animaatiosarjassa, johon hän teki myös sivuääniä. Holt oli mukana myös "Challenge of the GoBotsissa".
Holt kuoli sydänkohtaukseen Van Nuysissa, Kaliforniassa 56-vuotiaana.
Mosquito

Mosquito on kolmas yhdysvaltalaisen progressiivista metallia soittaneen Psychotic Waltz -yhtyeen neljästä albumista. Taktisten tyylien vaihtojen ansiosta se on fanien keskuudessa luultavasti yhtyeen albumeista suosituin.
Vuonna 2004 Metal Blade Records uudelleenjulkaisi "Mosquiton" yhdessä Psychotic Waltzin debyyttialbumin "A Social Gracen" kanssa. Paketti sisältää myös bonus-dvd:n.
Gerda Lerner

Gerda Lerner (30. huhtikuuta 1920 – 2. tammikuuta 2013) oli historioitsija, joka loi uransa pääasiassa naishistorian alalla. Hän julkaisi uransa aikana useita kirjoja, joiden joukossa on "The Creation of Patriarchy" (1986). 
Lerner, o.s. Kronstein, syntyi juutalaiseen perheeseen Wienissä, mutta pakeni natsiaikana Yhdysvaltoihin. Hän meni naimisiin teatteri-/elokuvaohjaaja Carl Lernerin kanssa ja liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Hän sai tohtorinarvonsa Columbian yliopistosta vuonna 1966.
1980-luvun alussa Lerner toimi OAH:n (Organization of American Historians) puheenjohtajana. Hän työskenteli muun muassa Wisconsinin–Madisonin yliopistossa.
Tarukeisarikala

Tarukeisarikala ("Pomacanthus navarchus") on keisarikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Tarukeisarikala vaihtaa väriään nuoresta aikuiseksi muuttuessaan. Nuorena se muistuttaa muita keisarikaloja ja on pääväriltään sininen, valkoisten raitojen koristama kala. Aikuisen yksilön keskivartaloon muodostuu appelsiininkeltainen alue, jota reunustavat vaaleansiniset raidat. Se kasvaa luonnossa noin 28 cm pitkäksi ja jää akvaariossa usein pienemmäksi.
Alkuperä.
Tarukeisarikala on kotoisin Indopasifiselta merialueelta.
Käyttäytyminen.
Tarukeisarikala on melko rauhallinen kala, ja toisin kuin monia muita keisarikalalajeja, sitä voi pitää samassa altaassa selkärangattomien ja pitkäpolyyppisten korallien kanssa. Se ei myöskään kiusaa itseään pienempiä kaloja.
Ravinto.
Tarukeisarikala syö luonnossa sienieläimiä ja muita rantavesien selkärangattomia. Akvaariossa ruokkiminen voi olla ongelma, sillä kaikki yksilöt eivät huoli valmisruokia.
Children of Mana

Children of Mana () on Nex Entertainmentin Nintendo DS:lle kehittämä toimintaroolipeli, joka ilmestyi vuonna 2006. Pelin julkaisi Japanissa Square Enix, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa taas Nintendo. "Children of Mana" on ensimmäinen osa "Seiken densetsu" -sarjaan kuuluvassa "World of Mana" -kokoelmassa.
Pelaaminen.
"Children of Manan" tarina etenee, kun pelaaja päihittää luolastoissa kohtaamiaan vihollisia. Luolastoon voidaan päästään valitsemalla se pelin maailmankartalta. Tämän jälkeen flammie-lohikäärme kuljettaa pelihahmot aloituspaikkana toimivasta Mana-kylästä valittuun päämäärään. Edetäkseen luolaston kerroksesta seuraavaan pelaajan on löydettävä hohdepisarana () tunnettu esine ja asetettava se hohdekaivoksi () kutsuttuun pylvääseen. Viimeisessä kerroksessa kohdataan kyseisen luolaston päävastus. Jo vierailtuihin luolastoihin voidaan palata suorittamaan NPC-hahmojen antamia sivutehtäviä. Niiden yhteydessä luolastot muuttuvat hieman erilaisiksi ensimmäisestä käyntikerrasta esimerkiksi kerrosten määrän ja vihollisten muodossa.
Pelin langattomaan moninpeliin voi osallistua kerralla enintään 4 pelaajaa. Pelikerran aloittanut pelaaja voi jatkaa pelin tarinaa moninpelissä saavuttamastaan kohdasta. Muut pelaajat taas aloittavat yksinpelin paikasta, jossa he olivat ennen moninpeliin liittymistä. Moninpelin aikana hankittu hahmokehitys ja pelin tarinaan liittymätön esineistö kuitenkin tallentuvat kaikkien pelaajien yksinpeliin.
Juoni.
Illusian saarella sijaitsee ihmisten hyvinvointiin vaikuttava Mana-puu. Vuosia sitten puu kohtasi monia uhreja vaatineen onnettomuuden, jolta maailma lopulta pelastui Mana-miekkaa käyttäneen tytön ja pojan ansiosta. Mana-kylässä asuvat Ferrik, Tamber, Poppen ja Wanderer jäivät orvoiksi tapahtuman seurauksena. Vartuttuaan he päättävät lähteä kylästään ottamaan selvää tapaturman taustoista.
Nicola Cabibbo

Nicola Cabibbo (10. huhtikuuta 1935 – 16. elokuuta 2010) oli italialainen fyysikko. Hän toimi vuodesta 1993 Paavillisen tiedeakatemian puheenjohtajana.
Cabibbo työskenteli muun muassa Rooman Sapienza-yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1982 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen. Vuosina 1983–1992 hän toimi Istituto Nazionale di Fisica Nuclearen johdossa.
Hän oli Academia Europæan jäsen vuodesta 2008.