tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heikki Savolainen (urheilija)

Heikki Ilmari Savolainen () oli lääkäri ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä suomalaisista telinevoimistelijoista, kaksinkertainen olympiavoittaja. Olympiauransa aikana Savolainen voitti yhdeksän mitalia: kaksi kultamitalia, yhden hopean ja kuusi pronssia. Hän oli myös voimistelun epävirallinen maailmanmestari vuodelta 1931.
Henkilöhistoria.
Savolaisen vanhemmat olivat Otto Savolainen ja Hilja Sofia Kaskinen ja puoliso vuodesta 1933 Aune Mirja Karhumäki. Maanviljelysneuvos Vilho V. Savolainen oli hänen veljensä. Heikki Savolainen pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1927 ja valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta vuonna 1931. Lääketieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1939. Savolainen asui 1930-luvulla muun muassa Helsingissä, Hyvinkäällä, Vaasassa ja Vierumäellä. Hän palveli talvisodassa pataljoonanlääkärinä ja jatkosodassa lääkintämajurin (1941) arvoisena kenttäsairaalan päällikkölääkärinä. Savolaiselle myönnettiin sota-ansioista VR 3 tl.k. vuonna 1943 ja reservin lääkintäeverstiluutnantin arvo vuonna 1966. 
Sotien jälkeen hän aloitti kaupunginlääkärinä Kajaanissa, jossa hän toimi eläkkeelle siirtymisensä saakka. Savolainen oli lääkintöneuvos ja hänet vihittiin Jyväskylän yliopiston liikuntatieteiden kunniatohtoriksi 1982. Hänelle on myönnetty lisäksi Suomen urheilun suuri ansioristi. Savolainen on haudattu perhehautaan Kajaanin hautausmaalle. Hänelle pystytettiin 28. syyskuuta 2007 muistomerkki Kajaanin Rantapuistoon. Kajaanin varuskunnan urheilutalo- ja uimahallirakennus Hoikankankaalla on nimetty hänen etunimensä mukaan Heikinhalliksi.
Urheilu-ura.
Savolaisen kilpailu-ura huipulla kesti kuusi olympiadia, kaikkiaan 24 vuotta eli vuodet 1928–1952. Amsterdamissa 1928 hän voitti pronssia hevosella, mikä oli Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen henkilökohtainen voimistelumitali. Samoin hänen viimeinen mitalinsa oli pronssinen kotikisojen joukkuekilpailussa kaikkien aikojen vanhimpana voimistelumitalistina (44-vuotiaana) voitettu. Savolainen vannoi myös olympiavalan Helsingin olympialaisten avajaisissa 1952. Yhdessä Harri Kirvesniemen, Merlene Otteyn, Aleksei Nemovin ja Franziska van Almsickin kanssa Savolaisella on ennätykselliset kuusi olympiakisojen pronssimitalia.
Saavutuksia.
Los Angelesin kisoissa 1932 Savolainen ja Einari Teräsvirta sijoittuivat rekillä samoilla pisteillä toiseksi. Suomen joukkue päätti antaa hopeamitalin Savolaiselle ja pronssin Teräsvirralle. Lontoossa 1948 Savolainen jakoi hevosella kullan tasapistein Veikko Huhtasen ja Paavo Aaltosen kanssa.
Häpy

Häpy eli vulva tai ulkosynnyttimet tarkoittaa naisen ulkoisia sukupuolielimiä, joihin kuuluvat isot ja pienet häpyhuulet, häpykieli eli klitoris, emättimen aukko ja emättimen eteinen sekä eteisrauhaset ja häpykukkula eli häpykumpu.
Hävyllä on keskeinen rooli seksuaalisuudessa ja seksuaalisessa kanssakäymisessä. Häpy liittyy lisääntymiseen sekä yhdynnän että synnytyksen osalta.
Anatomiaa.
Häpy on naisen vartalon alaosassa, etupuolella sijaitseva ulkoiset sukupuolielimet käsittävä alue, jonka näkyvin osa ovat isot häpyhuulet. Ne muodostavat veneen muotoa muistuttavan alueen, niiden välissä on häpyrako. Pehmeästä ja joustavasta kudoksesta muodostuvat isot häpyhuulet peittävät kokonaan tai osittain pienet häpyhuulet. Häpyhuulien välissä sijaitsevat ylhäältä alaspäin terska eli klitoriksen pää, virtsaputken suu sekä emätinaukko. Häpyhuulissa ja terskassa on paisuvaiskudosta, ne paisuvat hieman seksuaalisen kiihottumisen myötä. Häpyhuulien iho on hieman ryppyistä.
Häpykielen näkyvä osa on noin herneen kokoinen, tuntoherkkä elin, jota osittain peittää esinahka. Emätinaukko ja emättimen eteinen muodostavat emättimen etummaisen, tuntoherkän osan. Häpykukkula on häpyliitoksen kohdalla, häpyhuulien yläpuolella sijaitseva ihonalaisen rasvakudoksen muodostama kohouma.
Murrosiän jälkeen hävyn seutua luontaisesti verhoaa häpykarvoitus.
Hävyn merkitys.
Hävyllä on keskeinen merkitys seksuaalisuudessa, sen näkyminen voi jo sinällään olla seksuaalinen kiihoke. Hävyn tärkeimmät osat, häpyhuulet, häpykieli ja emättimen etuosa (aukko ja eteinen) ovat tuntoherkkää aluetta, ja niiden hyväileminen seksuaalisessa kanssakäymisessä tai itsetyydytyksessä tuottaa mielihyvää. Yhdynnässä jäykistynyt siitin työnnetään emätinaukosta sisään. Emätinaukko on myös synnytyskanavan osa. Virtsaputken suu ei kuulu naisen sukupuolielimiin, mutta sijaitsee hävyn alueella.
Variksenmarja

Variksenmarja eli mustavariksenmarja ("Empetrum nigrum"), jota kutsutaan myös "kaarnikaksi", on matala ainavihanta varpukasvi, joka kuuluu kanervakasvien (Ericaceae) heimoon. Sitä käytetään ravinnoksi etenkin Pohjois-Suomessa. Variksenmarjasta on olemassa kaksi eri alalajia, joista pohjanvariksenmarja ("Empetrum nigrum" subsp. "hermaphroditum") on yleisempi Suomen pohjoisosissa ja etelänvariksenmarja eli variksenmarja ("Empetrum nigrum" subsp. "nigrum") puolestaan etelämpänä.
Ulkonäkö ja koko.
Variksenmarjalla on tiheä versosto, ja neulasmaiset reunoilta kiertyneet pienet lehdet sietävät kuivuutta ja selviävät talvesta vähäisenkin lumipeitteen turvin paleltumatta. Lehtihankoihin muodostuvat vaaleanpunaiset pienet kukat, joista kehittyvät kiiltävän mustat mehevät luumarjat. Marjojen keskusta on painunut sisäänpäin. Tuulipölytteisyys varmistaa lähes säännöllisen runsaan sadon joka vuosi.
Pohjanvariksenmarja on tavallisimmin yksikotinen (heteet ja emit ovat samassa kasvissa), ja sen tunnistaakin siitä, että marjojen tyvellä on kuihtuneiden heteiden jäänteitä. Se marjoo runsaammin kuin eteläisempi kaksikotinen lajitoverinsa, jolla vain emiyksilöt tuottavat marjoja. 
Levinneisyys.
Laji on yleinen koko pohjoisella pallonpuoliskolla, niin Euraasiassa kuin Pohjois-Amerikassa. Hyvin yleinen myös koko Suomessa.
Kasvuympäristö.
Variksenmarja kasvaa sekä kankailla että rämeillä koko Suomessa. Lapissa se kasvaa myös tuoreissa ja lehtomaisissa metsissä sekä tuntureilla.
Käyttö ravintona.
Variksenmarjan maku on mieto, eikä siitä saada paljoa mehua, mutta yhdessä mustikan, juolukan tai mustaherukan kanssa se sopii hyvin mehuihin, marjaviineihin, marmeladeihin ja muihin marjaruokiin. Variksenmarja sisältää runsaasti vitamiineja ja kuituja, ja sen kokonaisflavonoidimäärä on suurempi kuin millään muulla kotimaisella marjallamme. Pohjoisen kansoille variksenmarja on ollut kautta aikojen tärkeä C-vitamiinin (11 mg/100 g) lähde ja mauste.
Nimestä huolimatta varis ei syö variksenmarjoja, mutta kanalinnuille marjat kyllä kelpaavat.
Muu käyttö.
Variksenmarjan varvuista on perinteisesti tehty luutia, joita kutsutaan nimillä kraakuvartine luuta tai juuriluuta. Variksenmarjan varvut ovat koivuvarpuja ohuempia ja joustavampia, joten niistä tehdyllä luudalla on lakaistu mielellään etenkin sisätiloja. Varvuista voi tehdä myös pienempiä harjoja, kuten patahuiskuja.
Marjoista saadaan violettia väriä lankojen värjäykseen.
Kansanomaisia nimiä.
Variksenmarjalla on paljon kansanomaisia nimiä. Etenkin Länsi-Lapissa se tunnetaan kaarnikkana. Lounais-Suomessa sen nimiä ovat kraakku, kraakunmarja ja kraakunvarsi. Sekä Itä- että Länsi-Suomesta tunnetaan nimitys harakanmarja.
Luettelo Suomen rautaruukeista

Tämä on luettelo Suomen rautaruukeista.
Ruukkiluettelo.
Seuraavat huomautukset koskevat alla olevaa luetteloa:
Mick Taylor

Michael Kevin Taylor (17. tammikuuta 1949 Welwyn Garden City, Hertfordshire) on brittiläinen muusikko. Taylorin yhtyeitä ovat olleet muun muassa John Mayall &amp; the Bluesbreakers (1966–69) ja The Rolling Stones, jossa hän soitti toista kitaraa Brian Jonesin jälkeen vuodesta 1969 vuoteen 1974. Hän joutui ensimmäiseen tulikokeeseen Rolling Stonesin kanssa kaksi päivää Brian Jonesin kuoleman jälkeen, soittaessaan Lontoon Hyde Parkissa 250 000 ihmiselle ilmaiskonsertissa. Keith Richardsin sanojen mukaan Taylor oli virtuoosimainen kitaristi, mutta aina yhtä haluton pelleilemään, toisin kuin seuraajansa Ron Wood. Hän liittyi yhtyeeseen terveysintoilijana ja lähti heroiinikoukussa. Hänen viimeiseksi levytyksekseen Rolling Stonesin kanssa jäi albumi "It´s Only Rock´n Roll". 
The Rolling Stonesin jälkeen Taylor on tehnyt sooloalbumeja ja soittanut muun muassa Bob Dylanin levyillä.
Taylor käyttää usein Gibson Les Paul -kitaroita. Hän on käyttänyt myös Gibson SG, Gibson ES-335, Gibson Firebird, Fender Stratocaster ja Fender Telecaster -kitaroita.
Taylor palasi The Rolling Stonesin keikoille vuonna 2012 yhtyeen viettäessä 50-vuotisjuhlaa maailmankiertueen merkeissä. Taylor jatkoi keikkavierailuja Stonesien riveissä myös seuraavana vuonna.
Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita

Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita () on Jukka Heiskasen, Riku Perälän ja Elina Topparin toimittama kuudes Suomessa julkaistu kovakantinen Don Rosa -kokoelmakirja. Sen julkaisi Sanoma Magazines Finland 25. lokakuuta 2005.
Kirja on 176-sivuinen ja sisältää seitsemän sarjakuvan lisäksi Don Rosan kommentit kustakin tarinasta, sekä "Hyvää vuosipäivää!" -esipuheen. Kokoelman erityisenä teemana ovat juhlavuositarinat, sillä se sisältää Roope Ankan ja Hannu Hanhen ensiesiintymisten 50-vuotisjuhlatarinat sekä Tupun, Hupun ja Lupun ensiesiintymisen 60-vuotisjuhlatarinan. Rosa piirsi kokoelmalle kannen erityisesti tätä julkaisua varten.
Kokoelmaa on moitittu siitä, ettei se sisällä yhtään Suomessa aikaisemmin julkaisematonta tarinaa. Kirjasta ei myöskään julkaistu nahkakantista erikoispainosta, kuten neljästä ensimmäisestä kokoelmasta.
Peugeot 106

Peugeot 106 on Peugeot’n vuosina 1991–2003 valmistama pieni henkilöautomalli. Se jakaa suuren osan tekniikastaan sisarmallinsa Citroën Saxon kanssa. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 107. 
Peugeot’n pikkuautojen eli 100-sarjan ensimmäinen malli oli vuonna 1972 esitelty 104. Sen korvaajaksi esiteltiin vuonna 1983 Peugeot 205, mutta malli pysyi tuotannossa vuoteen 1988 saakka. Pienempi 106 esiteltiin 205:n alapuolelle vuonna 1991.
Luokitusta varten Peugeot toi markkinoille urheilullisen 106 Rallye -mallin, jossa oli 1,3-litrainen (100 hv) moottori. Auton tunnusmerkkinä oli valkoisiksi maalatut Michelinin 14-tuumaiset peltivanteet. Varustelu oli Rallyessa niukka.
Vuonna 1996 malli sai uudet puskurit, ajovalot ja etusäleikön. Muotoilu oli aiempaa pyöreämpää. Turvallisuutta parannettiin oviin asennetuilla sivutörmäyssuojilla ja kuljettajan turvatyyny tuli vakiovarusteeksi.
106 Rallye uudistui muuta mallistoa myöhemmin vuonna 1998, ja tällä kertaa siinä oli moottorina kahdeksanventtiilinen 1,6-litrainen (103 hv). Rallye sijoittui mallistossa kalliimman 16-venttiilisen GTI:n alapuolelle, mutta etuna siihen verrattuna oli alhaisempi paino.
Peugeot 1007

Peugeot 1007 on Peugeot’n vuosina 2005–2009 valmistama pieni henkilöautomalli. Se oli valmistajansa ensimmäinen auto, jonka mallinimeen sisältyi kaksi nollaa.
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Peugeot 1007 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Mallin erityispiirteisiin kuuluvat sähkökäyttöiset liukuovet ja sisustuksen 18 vaihdettavaa osaa, joiden avulla sisustusilmettä on mahdollista muuttaa. Sisustussarjoja on 12 erilaista. Takana on kaksi erillistä istuinta, joita on mahdollista siirtää 23 senttimetrin verran pituussuunnassa.
Iines (lehti)

Iines oli Sanoma Magazines Finlandin julkaisema sarjakuvalehti, jonka tarinoissa seikkailtiin Disneyn eläinmaailmassa. Lehden päähenkilöinä seikkailivat yleensä Disneyn eläinmaailman naishenkilöt – kuten Iines Ankka, Mummo Ankka, Milla Magia, Heluna Ammu, Minni Hiiri, sekä Leenu, Liinu ja Tiinu – ja se syntyikin vastapainoksi muille Disney-julkaisuille, joissa naishahmoja esiintyy vähän. Kuitenkin "Iineksessä" esiintyy myös muista lehdistä tuttuja mieshahmoja.
Lehti ilmestyi syyskuusta 2003 lähtien joka toinen kuukausi vuoteen 2009 asti, jolloin lehti lopetettiin. Lehti oli 52-sivuinen ja sisälsi yleensä yhden tai kaksi pitkää tarinaa, ja useita lyhyempiä. Lehden mukana tuli usein myös oheistuotteita, kuten tarroja.
Useimmat lehden tarinoista on julkaistu "Iinestä" vastaavassa hollantilaisessa "Katrien"-lehdessä, jota varten monet tarinoista on luotu.
Peugeot 107

Peugeot 107 on Peugeot’n vuosina 2005–2014 valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Peugeot 106:n. Se on kehitetty PSA-konsernin ja Toyotan välisessä yhteistyössä. Autoa valmistettiin yhdessä sisarmalliensa Citroën C1:n ja Toyota Aygon kanssa Tšekin Kolínissa PSA-konsernin ja Toyotan puoliksi omistamalla tehtaalla. Mallin seuraajaksi tuli Peugeot 108.
Vuonna 2005 testattu Citroën C1 sai Euro NCAP -kolaritestistä tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Peugeot 107 esiteltiin vuonna 2005 kolmi- ja viisiovisina hatchbackeina. Mallin kolmesylinterinen 1,0-litrainen (68 hv) bensiinimoottori on peräisin Toyotalta ja 1,4-litrainen (54 hv) dieselmoottori PSA-konsernilta.
Vuonna 2009 malli sai uuden etupuskurin, joka uudistettiin taas vuonna 2012 ja varustettiin LED-päiväajovaloilla.
Königstedtin kartano

Königstedtin kartano (ruots. "Königstedt") on valtioneuvoston edustuskartano. Königstedtin kartano sijaitsee Vantaan Seutulassa, Vantaanjoen muodostaman mutkan sisäpuolella.
Historia.
Kartanon ensimmäiseksi omistajaksi mainitaan vuonna 1511 silloisen Helsingin pitäjän nimismies Olav Nilsson. Ruotsin Kristiina-kuningattaren holhoojahallitus lahjoitti Königstedtin kartanon vuonna 1633 Matts Tönnesson Creutzhammerille.
Vuosina 1660–1669 kartano kuului kenraaliluutnantti Fredrik Löwelle. Nykyisen nimensä kartano sai kapteeni Johan Köhnnin mukaan, kun hänet aateloitiin nimellä Köhnningstedt. 
Nykyisen kartanon päärakennuksen valmistuttua vuonna 1816 siinä asui todellinen valtioneuvos Jacob Wilhelm Hisinger vuoteen 1831. Valtoneuvos Hisingerin jälkeen kartanoa isännöi hänen vävynsä, kapteeni Ullner. Tila siirtyi vuonna 1879 eversti, valtiopäivämies Lars Emil von Haartmanille ollen Hartman-suvun hallussa vuoteen 1901. 
1900-luvulla kartanon ovat omistaneet mm. eversti Mikael Gripenberg vuodesta 1916 ja vapaaherra Gustaf Wrede vuodesta 1950. Suomen valtio osti Köningstedtin vuonna 1961 vapaaherratar Asta Wredeltä. Kartano muutettiin valtion edustustilaksi.
Kartanon arkkitehtuuri.
Kartanon nykyisen päärakennuksen rakennutti vuonna 1816 todellinen valtioneuvos Jacob Wilhelm Hisinger. Rakennuksen arkkitehti oli perimätiedon mukaan Carl Ludvig Engel, mutta todennäköisesti Königstedtin suunnitteli Engelin apulainen Pehr Granstedt. Nykyisen uusklassisen asunsa kartano sai vasta 1930-luvulla, arkkitehti Jarl Eklundin suunnittelemissa uudistustöissä, jolloin siihen lisättiin pylväiden kannattelema päätykolmio. 
Kartanon sisätilojen empiretyyli kärsi 1950–60-lukujen modernisointitöissä, mutta viimeisessä 1990-luvun peruskorjauksessa se pyrittiin palauttamaan takaisin alkuperäiseen asuunsa museoalan ammattilaisten johdolla. 
Päärakennusta ympäröi puisto, jossa sijaitsee ruohokattoinen rantasauna.
Königstedt nykyaikana.
Königstedtin kartano toimi heinäkuussa 1994 uudelleenitsenäistyneen Viron ja Venäjän federaation kaksipäiväisten neuvottelujen paikkana, joista Neuvostoliiton aikaisen sotilastukikohdan Paldiskin purkamiskysymys oli pääaiheena.
Königstedtin kartanossa pidettiin Vapaa Aceh -liikkeen ja Indonesian hallituksen väliset Acehin rauhanneuvottelut, joita isännöi presidentti Martti Ahtisaari.
Königstedtin kartano oli yksi Matti Kassilan elokuvan "Vodkaa, komisario Palmu" kuvauspaikoista.
Gustaf Nyström

Carl Gustaf Nyström (21. tammikuuta 1856 Helsinki – 30. joulukuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti sekä Teknillisen korkeakoulun rehtori ja arkkitehtuurin professori.
Ura.
Nyström valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä koulusta vuonna 1876. Hän oli yksi ensimmäisistä oppilaitoksen kouluttamista arkkitehdeista. Talven 1878–1879 hän opiskeli tehtaanjohtokunnan stipendiaattina arkkitehtuuria Wienissä. Nyström harjoitteli opettajansa Frans Sjöströmin arkkitehtitoimistossa ja tämän kuoleman 1885 jälkeen Nyströmistä tuli opettaja kouluun, joka oli 1879 vaihtanut nimensä Polyteknilliseksi opistoksi. Hän opetti aluksi rakennuskonstruktiota ja vuodesta 1885 hän oli rakennustaiteen vanhempi opettaja. Nyströmistä tuli professori 1896, ja hänen virkansa oli Suomen ensimmäinen arkkitehtuurin professuuri. Polyteknillisestä opistosta tuli 1908 Teknillinen korkeakoulu Nyströmin toimiessa oppilaitoksen rehtorina. Tyyliltään hän edusti uusrenessanssia. Turun taidemuseo on tosin selvästi kansallisromanttinen.
Nyströmin suunnittelemia rakennuksia.
Lisäksi muun muassa Suomen Pankin konttorit Viipurissa, Kotkassa (nykyinen Kotkan Oikeustalo 1909), Porissa ja Turussa.
Chad Kroeger

Chad Kroeger (s. 15. marraskuuta 1974) on kanadalaisen Nickelback-yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi. Hän perusti Nickelbackin Hannan kaupungissa Albertassa vuonna 1995. Hänen velipuolensa Mike Kroeger toimii yhtyeen basistina.
Vuonna 2002 Kroeger perusti levy-yhtiön nimeltä 604 Records. Kroeger on esiintynyt Santanan kappaleessa ”Why Don’t You and I”, joka julkaistiin Santanan albumilla "Shaman" vuonna 2002. Hän esiintyi myös Santanan kappaleessa ”Into the Night” (2007). Kroeger suosii eniten PRS Guitars -kitaroita.
Kroeger oli naimisissa laulaja Avril Lavignen kanssa. He tapasivat tehdessään yhdessä kappaletta, ja kaveruus johti ajallaan seurusteluun. Puolen vuoden seurustelun jälkeen he kihlautuivat elokuussa 2012 ja menivät naimisiin kesällä 2013. Syyskuun 2015 alussa pariskunta ilmoitti eroavansa.
John Polidori

John Polidori (7. syyskuuta 1795 – 24. elokuuta 1821) oli englanninitalialainen lääkäri ja kirjailija, jonka jälkimaine perustuu kauhukirjallisuudelle uraa luoneeseen pieneen tarinaan ”Vampyyri” (1819).
Lapsuus ja nuoruus.
Polidori syntyi italialaiseen perheeseen, jossa harrastettiin kirjallisuutta, myös kauhua – hänen isänsä Gaetano Polidori käänsi Horace Walpolen kauhuromaanin "Otranton linna" (1764) italian kielelle. John Polidori opiskeli Edinburghin yliopistossa ja valmistui lääkäriksi vain 19-vuotiaana.
”Vampyyrin” synty.
Runoilija George Gordon Byron palkkasi Polidorin henkilökohtaiseksi lääkärikseen Euroopan-matkalleen 1816. Kun Byronin seurue, johon kuuluivat myös runoilija Percy Bysshe Shelley ja tämän rakastajatar Mary Godwin Wollstonecraft, asettui asumaan Genevenjärven rannalla sijaitsevaan kartanoon, järjestettiin kauhutarinoiden kirjoituskilpailu. Polidori osallistui siihen lyhyellä vampyyritarinalla, jonka hän oli laatinut Byronin perusidean pohjalta.
Tarina.
”Vampyyri” on ainoastaan parikymmensivuinen pieni kertomus. Sen päähenkilöt ovat viaton herrasmies Aubrey ja lordi Ruthven, joka on Lontoon seurapiirien kunnioitettu keskipiste. Aubrey lankeaa tyylikkään lordin lumoihin, millä on kohtalokkaat seurauksensa, kun tämä osoittautuu vampyyriksi. Lordin yhtäläisyyksiä Byronin persoonallisuuteen pidetään ilmeisinä.
Vastaanotto.
”Vampyyri” julkaistiin Englannissa "New Monthley Magazinessa" vuonna 1819. Novelli yhdistettiin oikean kirjoittajansa sijaan Byroniin ilmeisesti myynnin edistämiseksi, ja oikaisuyrityksistä huolimatta väärä tieto kirjoittajasta jäi aikalaistietoisuuteen. ”Vampyyrista” tuli hyvin suosittu muun muassa Saksassa ja Ranskassa. Esimerkiksi kirjoittajasta väärän tiedon saanut Goethe arvioi novellin Byronin parhaaksi teokseksi. Novellista sovitettiin näytelmäversioita ja sille kirjoitettiin jatko-osia.
Novellin merkitys myöhemmälle vampyyrikirjallisuudelle on suunnaton, niin esimerkiksi Bram Stokerin "Draculalle" kuin Anne Ricen "Vampyyrikronikoillekin". Suomeksi ”Vampyyri” julkaistiin vuonna 2005 Faroksen kustantamana.
Federico Andahazi esittää romaanissaan "Hurskaat sisaret" (1998) fiktiivisen ja fantasioidun kuvan Polidorista ja ”Vampyyri”-novellin syntyhistoriasta.
Viimeiset vuodet.
Polidori ei menestynyt lääkärinä eikä kirjailijana. Hän teki itsemurhan myrkyttämällä itsensä muutamaa viikkoa ennen 26-vuotispäiväänsä.
Teemu Lehtilä

Teemu Aleksi Lehtilä (s. 27. marraskuuta 1966 Kokemäki) on suomalainen näyttelijä.
Ura.
Lehtilä on valmistunut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1989 teatteritaiteen maisteriksi. Hän on näytellyt Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Tampereen Teatterissa. 
Tunnetuksi hän on tullut roolistaan "Häjyt" -elokuvassa (1999) sekä sittemmin saippuasarjasta "Salatut elämät". Siinä hän näytteli ensin vuosina 2004–2006 narsisti Aaro Vaalannetta ja myöhemmin tämän kaksoisveljeä Eero Vanalaa tammikuusta 2007 elokuuhun 2009 asti. Hän palasi Aaron rooliin vuosina 2007, 2009, 2012, 2015 sekä vuodesta 2017 alkaen uudestaan.
Kaksoisrooli "Salatuissa elämissä".
Lehtilällä on ollut kaksoisrooli MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät". Ensin hän näytteli narsisti Aaro Vaalannetta vuosina 2004–2006. Myöhemmin Lehtilä esitti Aaron kaksoisveljeä Eero Vanalaa tammikuusta 2007 elokuuhun 2009. Keväällä ja syksyllä 2007 sekä keväällä 2009 Lehtilä esitti sekä Aaroa että Eeroa yhtä aikaa. Keväällä 2009 hän esitti Eeron takaumissa Eeron ja Aaron isää, eli Lehtilällä oli kolmoisrooli. Kolmen vuoden tauon jälkeen Lehtilä palasi sarjaan Aaro Vaalanteena 7. syyskuuta 2012 esitetyssä jaksossa ja poistui jälleen 22. marraskuuta 2012. Vielä joulukuussa 2012 Aaro kuitenkin esiintyi Paulan ja Lauran harhanäkynä. Aaro Vaalanteena hän palasi sarjaan jälleen 2. maaliskuuta 2015 ja poistui 13. huhtikuuta 2015. Aaro palasi sarjaan uudelleen 26. tammikuuta 2017.
Yksityiselämä.
Lehtilä on naimisissa Nina Viinikan kanssa ja heillä on viisi lasta. He asuvat Lempäälässä.
Seututie 387

Seututie 387 on Lappeenrannasta Virolahden Vaalimaalle johtava seututie. Tien pituus on 59 kilometriä.
Tie alkaa Lappeenrannan keskustasta. Se kulkee etelään ja risteää keskustan eteläpuolella eritasoliittymässä valtatien 6 kanssa. Tie kulkee Raipon ja Ylämaan sekä Miehikkälän kunnan itäosien kautta Vaalimaalle, jossa se päättyy ja risteää eritasoliittymässä valtatien 7 kanssa.
Tietä voidaan käyttää vaihtoehtoisena yhteytenä Helsingistä Lappeenrannan suuntaan; matka on 10 kilometriä pidempi kuin valtatien 6 kautta.
Seututie 387 muodostaa eteläisimmän osan Suomenlahden rannalta Sallaan ulottuvasta matkailureitistä, Runon ja Rajan tiestä.
Tien vilkkain osuus on tien alkupää Lappeenrannassa. Vuonna 2021 valtatien 6 liittymän eteläpuoleisella noin kahden kilometrin pituisella osuudella liikennemäärät olivat noin 6 200 ajoneuvoa vuorokaudessa. Muualla liikennemäärät olivat 1 300–3 400 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Henna Tanskanen

Henna Tanskanen (o.s. Vänninen, s. 1983) on suomalainen näyttelijä ja kuvataiteilija. Hän esitti Aamu Korhosta MTV3:n draamasarjassa "Salatut elämät" vuosina 2001–2004.
Tanskanen valmistui ylioppilaaksi Helsingin Kallion lukiosta keväällä 2003 ja teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta keväällä 2009. Tanskanen valmistui Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuoden 2015 syksyllä.
Vuonna 2009 Tanskanen sai Ida Aalberg-säätiön stipendin.
Tanskanen voitti ”Ihana meri” -esityksellä Pieksämäen Teatterimaratonin monologikilpailun 28. maaliskuuta 2010.
Hän on naimisissa näyttelijä Lauri Tanskasen kanssa ja heillä on kaksi lasta.
Korundi

Korundi on mineraali, joka on alumiinioksidin (Al2O3) kiteinen muoto. Se on puhtaana väritön, mutta sisältää usein epäpuhtauksia, joiden seurauksena sen väri voi olla lähes mikä tahansa. Jalossa muodossaan läpinäkyvänä korundi on arvostettu jalokivi; karmiininpunaista muunnosta kutsutaan rubiiniksi ja muunvärisiä kiviä safiireiksi. Vihreä synteettinen korundi on kauppanimeltään amarylli. Läpinäkymättömät korundit sisältävät joskus tiheään määrättyihin suuntiin kulkevia rutiilin muodostamia pieniä sulkeumia, joista taittuva valo saa aikaan pyöröhiotun kiven pinnalla valonlähteen mukaan liukuvan kuusisakaraisen tähden muotoisen valoilmiön. Tällaisia kiviä kutsutaan tähtirubiineiksi ja -safiireiksi, ja ne ovat samoin erittäin arvostettuja. Korundin kovuus Mohsin asteikolla on 9 – mineraaleista vain timantti on sitä kovempaa. Niinpä epäjalo korundi eli smirgeli on merkittävä ainesosa hiontajauheissa.
Korundin kidejärjestelmä on trigoninen. Se muodostaa usein mineraalille tyypillisiä tynnyrimäisiä tai sukkulamaisia, läpileikkaukseltaan kuusikulmaisia kiteitä. Korundia esiintyy lähinnä metamorfisissa kivilajeissa, kuten marmorissa ja gneississä. Esiintymisalueita on Myanmarissa, Sri Lankassa, Madagaskarilla, Etelä-Afrikassa ja Uralin vuoristossa. 
Irrallisia kiteitä ja kappaleita löydetään usein myös rikastuneina jokien pohjista. Lapin kultahuuhtomoissa tavataan usein korundia, ja Lapissa on nykyisin jopa erikseen korundin huuhdontaan erikoistuneita huuhtomoita. Siksi Rovaniemelle valmistuneen taiteiden talon nimeksi valittiin Korundi.
Esko Hukkanen

Esko Ferdinand Hukkanen () oli suomalainen näyttelijä.
Ura.
Hukkanen näytteli Oulun, Imatran, Kouvolan, Joensuun, Lappeen­rannan ja Mikkelin teattereissa. Hän jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 1991, mutta jatkoi näyttelemistä. Hänet muistetaan muun muassa elo­kuvista "Simpauttaja" ja "Painija", sekä televisio­sarjoista "Velipuolikuu", "Elämän suola" ja "Team Ahma". Hänen viimeiseksi roolikseen jäi Kullervo Väkeväisen rooli televisio­sarjassa "Lehmän vuosi".
Yksityiselämä.
Viimeiset vuotensa Esko Hukkanen asui Lahdessa. Hukkanen kuoli 88-vuotiaana 22. heinä­kuuta 2016 sairastettuaan pitkään. Hukkasen puoliso oli Seija Hukkanen ja heillä on kaksi lasta.
Poikkimaantie

Poikkimaantie on tie Oulussa kaupungin keskustan eteläpuolella. Tie alkaa Oritkarin satamasta Nuottasaaren kaupunginosasta, kulkee Äimäraution, Kaukovainion, Knuutilan ja Oulunsuun kaupunginosia sivuten Oulujoen yli Hiukkavaaran kaupunginosaan. Seututien 847 ja valtatien 22 välillä Poikkimaantien tunnus on yhdystie 8155. Nimen "Poikkimaantie" sanotaan tulevan siitä, että aiemmin tie todellakin oli "poikki": ennen marraskuuta 2016 Oulujoen ylittävä silta puuttui, mutta joen itärannalla oli lyhyt samanniminen tienpätkä.
Poikkimaantie mielletään usein "Oulun eteläiseksi kehätieksi". Tien tarkoitus on nimenomaan siirtää liikenne pois keskustasta ja helpottaa raskaan liikenteen pääsyä Nuottasaaren ja Oritkarin satama-, terminaali- ja teollisuusalueille.
Poikkimaantie yhdistää valtatien 4 ja valtatien 22 Oulun satamaan ja terminaalialueeseen siten, että raskas liikenne voi kiertää tukkoisen, ahtaan ja ruuhkaisen kaupungin keskustan.
Syyskuussa 2018 Poikkimaantiestä tuli osa Oulun yhtenäistä kehätietä, kun Raitotien jatko Hiukkavaarassa Poikkimaantien päätepisteeseen valmistui.
Poikkimaantien silta.
Vuosina 2014–2016 Poikkimaantietä jatkettiin Saarelan kaupunginosaan Vaalantielle. Hankkeeseen sisältyi 255 metriä pitkä vesistösilta Oulujoen yli. Hankkeen kustannusarvio oli noin 21,2 miljoonaa euroa, mutta lopulliset kustannukset jäivät alle 20 miljoonan euron, josta sillan osuus oli noin 6,5 miljoonaa euroa. Hankkeen yleissuunnitelmassa arvioitiin, että vuonna 2020 sillan liikennemäärä olisi noin 15 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Pohjois-Suomen aluehallintovirasto myönsi 7. helmikuuta 2011 vesitalousluvan sillan rakentamista varten. Sillan rakennustyöt alkoivat vuonna 2015, ja uusi tie avattiin liikenteelle 22. marraskuuta 2016.
 Lopullisesti rakennustöiden oli määrä valmistua vuonna 2017.
Shaukat Aziz

Shaukat Aziz (شوکت عزیز ,s. 6. maaliskuuta 1949 Karachi) on Pakistanin entinen pää- ja valtiovarainministeri. Hänestä tuli valtiovarainministeri marraskuussa 1999. Pääministeri hänestä tuli 28. elokuuta 2004 presidentti Pervez Musharrafin erotettua Zafarullah Khan Jamalin 6. kesäkuuta 2004. Väliaikaisena pääministerinä toimi Chaudhry Shujaat Hussain.
Aziz joutui heinäkuussa 2004 murhayrityksen kohteeksi Punjabin maakunnassa Pakistanissa. Tulevan pääministerin autonkuljettaja ja kahdeksan sivullista kuoli, mutta Aziz selvisi.
Trollhättan

Trollhättan on entinen Ruotsin kaupunki ja nykyinen Trollhättanin kunnan keskustaajama. Trollhättan sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götajoen varrella Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan maakunnassa. Kaupunkitaajamassa oli vuoden 2010 lopussa 46 457 asukasta. Trollhättan on lääninsä kolmanneksi suurin taajama Göteborgin ja Boråsin jälkeen. Ennen vuoden 1998 lääniuudistusta alue kuului Älvsborgin lääniin ja oli sen toiseksi suurin taajama.
Historia.
Jo 7 000 vuotta sitten ihmisiä asettui asumaan seudulle, lähinnä Stallbackanin lähisaarille. Trollhättania kutsuttiin ennen muinoin nimellä "Stora Edet". Nimi Trollhättan tulee luultavasti sanoista "troll" (peikko) ja "hätta" (hilkka). Alueella sijaitsee useita vesiputouksia, joissa uskottiin asuvan peikkoja. Joessa olevien luotojen uskottiin olevan peikkojen päälaella olevia hilkkoja.
Ensimmäisen kerran paikka mainittiin vuonna 1413. 1800-luvulla valmistui ensimmäinen Trollhättanin sulkuväylä, ja vesivoima kehittyi. Pohjoismaiden suurin energiayhtiö Vattenfall on saanut vesiputousta tarkoittavan nimensä Trollhättanin koskista.
Kaupunkioikeudet Trollhättan sai vuonna 1916. Vesivoiman käyttö auttoi kaupungin teollistumisessa. Nykyään kaupungin alueella on kaksi voimalaitosta, Olidan ja Håjum.
Trollhättan on Ruotsin keskusrikospoliisin lokakuussa 2014 julkaistun raportin mukaan yksi Ruotsin 55 alueesta, jonka paikalliset rikolliset ovat ottaneet hallintaansa ja alueilla tapahtuu avoimia välienselvittelyitä, huumekauppaa ja kiristystä. Paikallisia asukkaita ei saada uhkausten vuoksi mukaan oikeuslaitoksen toimintaan eikä poliisi voi toimia hyökkäysten vuoksi. 
Trollhättanissa tapahtui 22. lokakuuta 2015 kouluisku, jossa kuoli useita ihmisiä, mukaan lukien teräaseita käyttänyt tekijä.
Elinkeinot.
Trollhättanissa on ollut paljon raskasta teollisuutta, kuten vuosina 1913–1986 toiminut ja saasteistaankin tunnettu metallisulatto AB Ferrolegeringar ja Saabin autotehtaat. Kaupungissa on valmistettu myös Nohabin höyryvetureita, muun muassa 500 veturin toimitus vuonna 1920 vasta perustettuun Neuvostoliittoon, joka maksoi veturit 56 tonnin kultaharkkoeränä. Nykyisin Nohabin veturitehtaan tiloissa on tiedekeskus Innovatum. Saabilla, Nohabilla ja Volvo Aerolla on ollut kaupungissa myös ilmailutekniikkaan liittyvää tuotekehitystä ja valmistusta.
Sittemmin alue on tullut tunnetuksi myös ruotsalaisen elokuvan tuotantopaikkana "Trollywoodina". Elokuvat "Fucking Åmål", "Dancer in the Dark" ja "Dogville" on kuvattu siellä.
Urheilu.
Trollhättanilaisia urheiluseuroja ovat mm. jääpalloseura Gripen Trollhättan BK ja jalkapalloseura FC Trollhättan.
Media.
Sanomalehti TTELA ilmestyy kuudesti viikossa.
E-Bow

E-Bow eli sähköjousi (E-Bow on tavaramerkki) on yleensä sähkökitaran kanssa käytettävä paristokäyttöinen, kädessäpidettävä laite, joka saa kitaran kielen värähtelemään jatkuvasti, jolloin kielen sointi ei keskeydy. E-Bow tuottaa sähkömagneettisen kentän, ja kun laite asetetaan kitaran kielen lähelle, kieli alkaa magneettikentän vaikutuksesta värähdellä. Laitteen avulla tuotettua ääntä voidaan kuvailla aavemaiseksi, hallituksi äänen kiertämiseksi. Ääntä voidaan muokata lisää erilaisin efektilaittein kuten normaalisti sähkökitaran ääntä. Sähkökitaran lisäksi E-Bow’ta on käytetty muun muassa basso- ja akustisen kitaran, banjon, flyygelin sekä sähkökanteleen kanssa.
E-Bow’ta ovat käyttäneet muun muassa CMX:n kitaristi Janne Halmkrona, Nightwish -yhtyeen multi-instrumentalisti Troy Donockley, Bill Nelson, Big Country -yhtyeen kitaristit Stuart Adamson ja Bruce Watson, Leviathan -yhtyeen Wrest, David Bowie, Blondie, Tom Petty, Porcupine Tree, Blue Öyster Cult, Paul Stanley soololevyllään, Jimmy Page, Michael Manring (bassokitaralla), Sigur Rósin basisti Georg Hólm sekä Linkin Park kappaleessa ”No More Sorrow”. R.E.M:llä on kappale nimeltään ”E-Bow the Letter”, jossa käytetään E-Bow’ta.
Tordesillasin sopimus

Tordesillasin sopimus (, ) oli Espanjan ja Portugalin välillä 7. kesäkuuta 1494 tehty sopimus, jolla maat jakoivat keskenään Euroopan ulkopuolisen maailman. Sopimuksessa määriteltiin etelä–pohjoissuuntainen jakolinja, joka kulki noin 1 800 kilometriä länteen Kap Verden saarista. Tämä jakolinja vastaa noin pituuspiiriä 47° W. Espanja sai jakolinjan länsipuoliset, Portugali puolestaan kaikki itäpuoliset alueet. Nimensä sopimus sai siitä, että se tehtiin Valladolidin lähellä sijaitsevassa Tordesillasin kylässä. Sen allekirjoittivat Portugalin kuningas Juhana III ja Espanjan kuningas Ferdinand II.
Edellisenä vuonna 1493 espanjalaissyntyinen paavi Aleksanteri VI oli antanut Tordesillasin sopimusta muistuttavan päätöksen, jossa jakolinja kulki noin 500 kilometriä länteen Kap Verden saarista. Paavin päätös oli siten ollut Espanjalle edullisempi kuin Tordesillasin sopimus.
Tordesillasin sopimus johti käytännössä siihen, että Portugali sai oikeuden Afrikasta ja Aasiasta löytyviin alueisiin sekä Brasilian itäosiin. Portugali sai Brasilian vahingossa, sillä sopimusta tehtäessä ei tiedetty Amerikan ulottuvan sovitun linjan itäpuolelle. Espanjalle jäi Brasilian itäosaa lukuun ottamatta koko Amerikka. Sopimuksen merkitystä vähensi kuitenkin se, että Ranska ja Englanti eivät olleet mukana sopimusneuvotteluissa. Sopimus näytti menettävän kokonaan merkityksensä vuonna 1580, kun Portugali liitettiin Espanjaan, mutta tämä jäi lyhytaikaiseksi. Sopimuksella voidaan sanoa olevan huomattava vaikutus vielä nykyäänkin, sillä Portugalille sopimuksen mukaan kuuluneessa Brasiliassa on portugalin kieli edelleen valtakielenä, kun taas lähes koko muussa Etelä-Amerikassa se on espanja.
Zaragozan sopimus 1529.
Zaragozan sopimus (, ) oli vastaava päätös itäisellä pallonpuoliskolla. Se solmittiin vuonna 1529. Sen mukaan nykyisen Indonesian seudut (silloiset Maustesaaret) samoin kuin juuri löydetyt Filippiinit kuuluivat Espanjalle. Sopimus oli tappio Portugalille, jonka alue alkoi vasta noin 1 500 km Maustesaarista itään päin.
Sekametsä (sarjakuva)

Sekametsä on piirtäjä Jukka Tilsan ja käsikirjoittaja Pauli Kallion sarjakuva. Sarja on ilmestynyt "Helsingin Sanomien" sunnuntainumerossa 4. heinäkuuta 2004 alkaen. Sarjaa levittää suomalainen Royal Comics Syndicate ja se ilmestyy myös kolmessa muussa lehdessä.
Akseli Olli Väänänen

Akseli Olli Väänänen, kirjailijanimimerkiltään Uula Aapa (20. lokakuuta 1900 Kuopio – 3. joulukuuta 1987 Kotka) oli suomalainen upseeri ja sotakirjailija. Useassa kirjassaan Väänänen kuvaa Lapin kaukopartiotoimintaa.
Ura sotilaana.
Akseli Olli Väänäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Väänänen ja Hilma Alina Väänänen (o.s. Parjanen). Ennen upseerin uraa hän kävi seitsemän luokkaa Kuopion lyseota sekä kauppakoulun Kuopiossa. Hän osallistui kansalaissotaan valkoisten puolella ja haavoittui Heinolassa. Kadettikoulun Väänänen kävi 1927–1929. Hän toimi Lapin Rajavartiostossa nuorempana upseerina vuosina 1929–1935 ja komppanianpäällikkönä vuodesta 1935. 
Talvisotaan kapteeni Väänänen osallistui Sallan komppanian eli Erillinen pataljoona 17:n (ErP17) komppanianpäällikkönä ja majuri Roinisen seuraajana ErP17:n komentajana joulukuun alkupäivistä sodan loppuun. Hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1941, jolloin hän toimi Yhteysesikunta Roissa Rovaniemellä. Kesällä 1941 hän toimi väliaikaisena Petsamon erillisosaston komentajana. Vuosina 1949–1955 hän työskenteli esikuntapäällikkönä Kainuun Rajavartiostossa, minkä jälkeen hän erosi palveluksesta.
Ura sotakirjailijana.
Ensimmäiset kaukopartioromaaninsa hän kirjoitti 1950-luvun alussa. Tämä näkyy varhaisimmissa teoksissa siten, etteivät henkilöt esiinny oikeilla nimillä eikä edes vihollisvaltiota nimetä. 
Viisi ensimmäistä kirjaa ilmestyivät myös nuortenkirjapainoksina sarjassa "Seikkailujen maailma" (Otava). Teos "Yhteyspartio yllättää" ilmestyi uusittuna painoksena vuonna 1969. Uusinnassa on muutamia nimiä vaihdettu, mm. joukkueenjohtaja luutnantti Kärki on saanut ilmeisesti alkuperäisen nimen Nyberg ja korkein johtaja, kapteeni Terä on muuttunut majuri Loheksi. Samoin vihollisesta käytetään nimitystä "partisaanit" eikä enää pelkkää "vihollinen" -ilmaisua - joskin venäläisistä ei vieläkään puhuta. Samoin takalinjan tukikohta, nuorten kirjassa Peskikylä, on vaihdettu alkuperäiseksi Savukoskeksi. 
Samoin nuortenkirjasta poiketen partisaani-iskujen motiiviksi määritellään vihollisen pyrkimykset mahdollistaa iskut syvemmälle Suomeen, mikä olisi voinut merkitä joukkojen heikentämistä varsinaisella rintamalla. 
Uusintapainoksen loppuun on liitetty – nuorisokirjasta poiketen – kuvaus vuonna 1943 sattuneesta sotilaskotisisarten ja heidän kuljettajiensa surmasta Kainuun rajakorvessa: heidän autonsa ajoi partisaanien asettamaan maamiinaan ja tulitus väijytyksistä surmasi räjähdyksestä selvinneet.
Teos "Jälkipartio varmistaa" on vapaamuotoinen kuvaus Mannerheim-ristin ritari Olli Remeksen sotatoimien varhaisvaiheista Lapin ja Kainuun rintamalla, silloin vielä rajavartioston kersanttina. Ritarinarvoon johtaneet sotatoimet jäävät maininnan varaan. 
Teos "Kaukopartio kierroksessa" on uusittu ja laajennettu versio nuortenkirjasta "Kaukopartion seikkailuja".
Väänäsen ensimmäinen puoliso oli Aino Tellervo (o.s. Uotinen) vuosina 1922–1969 puolison kuolemaan asti. Toinen puoliso oli Kaisu Elina (o.s. Perähuhta) vuodesta 1969.
Chris Hülsbeck

Chris Hülsbeck (s. 2. maaliskuuta 1968 Kassel) on saksalainen tietokonepelimusiikin säveltäjä.
Hülsbeck on säveltänyt musiikin yli seitsemäänkymmeneen peliin 1980-luvun puolivälistä lähtien. Useita hänen Commodore 64:lle ja myöhemmin Amigalle säveltämistään kappaleista pidetään klassikkoina harrastajien keskuudessa. Hülsbeckin tunnetuimpia sävellyksiä ovat "The Great Giana Sisters" -pelin sekä "Turrican"-pelisarjan musiikit. Hän tuli tunnetuksi jo 16-vuotiaana voittaessaan saksalaisen 64'er-lehden järjestämän sävellyskilpailun.
Hülsbeck kehitti Amigalle TFMX-tiedostomuodon (The Final Musicsystem eXtended), joka oli monessa mielessä edistyneempi verrattuna sen kilpailijaan, Soundtracker-moduuleihin. TFMX-formaatti mahdollisti muun muassa logaritmiset sävelkorkeuden vaihtelut, äänimakrot ja yksilöllisen tempon jokaiselle ääniraidalle.
Opaskoira

Opaskoira toimii apuna ja tukena sokeille tai vaikeasti heikkonäköisille. Koira on hyvä apuväline liikkumiseen, sillä koira pysyy opitulla reitillä, näkee vastaantulevat mahdolliset esteet ja kiertää ne. 
Opaskoira näyttää paikalleen pysähtymällä kadunreunat ja muut ylityspaikat liikenneväylissä ja myös sellaiset esteet, joita ei turvallisesti voi kiertää. Opaskoirankäyttäjä pystyy liikkumaan koiransa avulla itsenäisesti. Silloin kun opaskoira ei toimi oppaana, se on tavallinen perhekoira. Koiralla on myös tärkeä sosiaalinen merkitys käyttäjälleen ja hänen perheelleen.
Suomen lainsäädännössä on monessa kohdin annettu opaskoirille ja niiden käyttäjille erivapauksia. Liikuntavammaisen avustajakoiran tavoin opaskoiran kanssa saa mennä yleiselle uimarannalle, ravintoloihin, lasten leikkipaikalle, toriaikana torille, kunnostetulle ladulle ja urheilukentälle, vaikka järjestyslaki sen muilta koirilta kieltääkin. Opaskoiran kanssa saa mennä myös terveydensuojeluasetuksen tarkoittamaan elintarvikehuoneistoon. Opaskoirasta ei tarvitse suorittaa koiraveroa.
Opaskoirien koulutus.
Näkövammaisten liiton Vantaalla, Itä-Hakkilassa sijaitsevassa Opaskoirakoulussa kasvatetaan, koulutetaan ja luovutetaan käyttöön kaikki Suomessa toimivat opaskoirat. Nykyään lähes kaikki koulutettavat koirat ovat labradorinnoutajia. Jonkin verran opaskoirina käytetään myös kultaisianoutajia, labradorinnoutajan ja kultaisennoutajan risteytyksiä sekä saksanpaimenkoiria. Suomen Opaskoirakoulu Oy on aloittanut opaskoirien koulutuksen 1.9.2012 Opaskoirakoulu Viiksessä Kuopiossa kaikille Suomen näkövammaisille. Johtavana kouluttajana toimii Juha Herttuainen, joka on tehnyt mittavan työn opaskoirien kouluttajana. Ensimmäiset opaskoirat luovutetaan käyttäjille keväällä 2012.
Opaskoiratoiminnan tärkeänä perustana ovat vapaaehtoistyötä tekevät hoitoperheet. Lähes kaikki opaskoirapennut kasvatetaan Opaskoirakoulussa. Vuosittain pentuja syntyy 70–80. Pennut luovutetaan vapaaehtoisiin hoitokoteihin 7–8 viikon iässä. Soveltuvuustesteihin koirat tulevat noin 1,5-vuotiaana. Opaskoiran koulutus kestää 20 viikkoa. Koirat luovutetaan käyttäjilleen kolme viikkoa kestävällä yhteistoimintakurssilla.
Historia.
Ensimmäiset opaskoirat koulutettiin vuonna 1916 Saksassa. Suomessa opaskoiratoiminta käynnistyi sotamarsalkka Mannerheimin aloitteesta, kun hän toimi Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana. Mannerheim vetosi opaskoirien saamiseksi sodassa näkönsä menettäneille. Ensimmäiset opaskoirat luovutettiin käyttöön talvisodassa näkönsä menettäneille sotasokeille syksyllä 1940. Seitsemän vuotta myöhemmin vuonna 1947 perustettiin Opaskoirakoulu ja vuonna 1948 Opaskoirayhdistys, jonka tehtävänä oli hankkia opaskoiria siviilisokeille.
Tulenväki

Tulenväki on tulen haltijoiden väki suomalaisessa mytologiassa. Tulenväki elää tulessa ja tekee tulen ominaisuudet. Tuli siis polttaa ja liikkuu, koska tulen haltijat polttavat ja liikkuvat. Palovamma johtuu tulenväen vihasta, ja palovammoja jopa kutsutaan tulenvihoiksi.
Tulenvihan hoitoon käytetään muun muassa vettä tai lunta, jotka sisältävät veden väkeä, joka karkottaa tulenväen. Tulenväkeä voidaan myös loitsussa vaatia parantamaan aiheuttamansa vahingot. Usein lausuttiin tulen syntysanat, joiden mukaan jokin jumalainen olento on iskenyt ensimmäisen tulen taivaassa.
Tulenväkeä saatettiin käyttää muiden haltijoiden aiheuttamien vihojen parantamiseen siten, että ne aiheuttanut väki peloteltiin pois tulenväen avulla. Tulenväkeä oli erityisesti saunassa, jossa parannettavia usein hoidettiin.
Tulenväkeen ilmeisesti kuuluvat miespuolinen henkiolento Panu ja naispuoliset panuttaret. Erään panuttaren nimeksi mainitaan "Munnu". Munnua käsketään loitsussa tuomaan Pohjolasta jäätä tulenvihojen hoitoon.
Ilmeisesti jotkut kokivat olevansa tulenväen sukua. Kun eräältä raivon vallassa parantavalta noidalta eli intomieheltä kysyttiin, miten hän voi paljain käsin nostaa kuuman kiven kiukaalta, hän vastasi: "Tuli ei polta tuttuansa".
Tulen väen ottaminen.
Erään lappalaiselta opituksi sanotun perinteen mukaan tulenväkeä saattoi ottaa mukaansa, jos otti kolmesta metsäpalon polttamasta juurakosta puukon kärjellä tuhkaa puhtaaseen riepuun. Sitten kuului loitsia:
Sitten uhrataan kolme tippaa verta. Kun sitä riepua kantaa mukanaan punaisella nauhalla sidottuna, niin tulenväki tulee mukana. Ennen erityisiä tapauksia, jolloin tulenväen apua tarvitaan, näkee tulenväen läsnäolon salamoinnin tapaisena.
Sveebit

Sveebit tai sveevit () oli roomalaisten antama yhteisnimitys useille läntisille germaaniheimoille. Sveebit olivat yksi suurimmista ja sotaisimmista germaanien heimoryhmittymistä, ja heihin kuuluivat muun muassa semnonit, markomannit, kvadit, langobardit ja hermunduurit. Sveebit olivat luultavasti alun perin kotoisin Itämeren eteläisiltä rannoilta. 100-luvulla eaa. sveebit asuivat Elben, Mainin, Neckarin ja Reinin jokien ympäristössä. Tacituksen mukaan sveebit olivat hyvin suuri kansanryhmä, joka piti hallussaan suurinta osaa Germaniasta. Sveebien tunnus oli viistosti kammattu tukka, joka sidottiin solmuun. 
Gallialaiset arvernit ja sekveenit kutsuivat Ariovistuksen johtaman sveebijoukon Galliaan noin 71 eaa. avuksi naapuriheimo heeduja vastaan. Pian sveebit kuitenkin alistivat heedujen lisäksi myös arvernit ja sekveenit. Caesar puolestaan löi Galliaan asettuneet sveebit 58 eaa.
400-luvulla osa sveebeistä vaelsi Galliaan vandaalien ja alaanien mukana. Sveebit jatkoivat kuitenkin vaellustaan Espanjaan saakka, perustaen Galiciaan itsenäisen kuningaskunnan. Muut sveebit jäivät asumaan nykyisen Etelä-Saksan ja Sveitsin alueelle. Visigootit löivät Espanjassa sveebien kuninkaan Rechiarin vuonna 456, ja valloittivat lopulta Galician viimeistään vuonna 585, jolloin sveebien valtakunta lakkasi olemasta.
Pentti H. Tikkanen

Pentti Henrik Tikkanen (myös nimimerkki Närästyksiä; 9. maaliskuuta 1927 Kajaanin maalaiskunta – 13. joulukuuta 2006 Turku) oli suomalainen majuri evp. ja kirjailija. Hän palveli sekä Puolustusvoimissa että rajavartiolaitoksessa.
Tikkanen asui lapsuus- ja nuoruusvuotensa Kajaanissa. Sotilasuralle hän suuntautui jatkosodan jälkeisinä vuosina. Hän palveli upseerina puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa useissa eri tehtävissä ja eri puolilla Suomea, erityisesti Lapissa. Näinä vuosina hän kiintyi pohjoisen luontoon ja alkoi kirjoittaa eri julkaisuihin eräaiheisia kertomuksia. Hän julkaisi ensimmäisen eräkirjansa vuonna 1968. Kolme vuotta myöhemmin hän kirjoitti kuvauksen jatkosodan aikaisista partisaani-iskuista Pohjois-Suomen siviilikyliin, ja tästä alkoi hänen laaja sotakirjatuotantonsa.
Tikkanen jäi eläkkeelle kapteenina ja hän asettui asumaan Pelloon, missä hän vietti suurimman osan kirjailijanurastaan. Viimeiset elinvuotensa hän asui Turussa omaistensa lähellä. Tikkanen kirjoitti urallaan yli 60 teosta ja jatkoi kirjallista työtään elämänsä viimeisiin päiviin saakka.
Tikkanen tunnettiin sotakirjailijana, mutta myös eräkirjat ovat merkittävä osa hänen tuotantoaan. Hänen kirjailijanuransa alkoi lehtien eräpalstojen avustajana. Esikoisteos "Suuntana erämaat" ilmestyi vuonna 1968. Varhaisessa tuotannossa vuorottelivat tasaisesti erä- ja sotateemat. Tikkanen itse piti "Marskin kaukopartioritareita" pääteoksenaan. Hän käytti kaukopartiokirjoissa lähteinään kaukopartiomiesten kätkemiä asiakirjoja. Asiakirjat hän sai veteraaneilta.
Tikkanen pakinoi Tornionlaakso-lehdessä nimellä Närästyksiä. Hän toimi Kirjallinen yhdistys Vestäjien ja Pohjoisten kirjailijoiden puheenjohtajana.
Rustokudos

Rustokudos on eräs tukikudoksen tyyppi. Rustoa esiintyy muun muassa niveltyvien luiden päissä, kylkiluissa, henkitorvessa, selkänikamien välilevyissä, nenässä ja korvissa.
Rusto on puolijäykkää kudosta, eli se on taipuisaa mutta säilyttää muotonsa. Taipuisuutensa rusto saa kollageenista ja aggrekaanista.
Rustokudoksessa ei ole verisuonia, hermoja eikä imusuonia. Ravinteensa rusto saa muun muassa nivelnesteestä diffuusion kautta.
Rustosolut sijaitsevat ryppäittäin lakuunassa eli tiiviin kapselin sisässä. Rustosolut eivät juurikaan jakaannu, ja rustosolun kyky uudistua vaurioitumisen jälkeen on erittäin rajallinen.
Yksilönkehityksen aikana rustokudos muovaa kehittyvien luiden muodon muodostamalla mallin, joka sitten luutuu.
Ihmisen elimistön rustotyypit ovat lasirusto, kimmorusto ja syyrusto. Rustokudoksen tyyppi määräytyy sen perusteella, millaisia kuormitusvoimia rustoon kohdistuu.
Oi niitä aikoja

Oi niitä aikoja on alkuaan venäläinen iskelmä. Sen on säveltänyt Boris Fomin ja sanoittanut Konstantin Podrevski. Iskelmän venäjänkielinen nimi on "Dorogoi dlinnoju" ().
Englanniksi iskelmän sanoitti ja sovitti Gene Raskin ja sen levytti vuonna 1968 nuori aloitteleva laulajatar Mary Hopkin nimellä "Those were the days". Suomenkieliset sanat iskelmään teki Reino Bäckman. Lähinnä Neuvostoliiton aikaisista tekijänoikeussyistä laulu ilmoitetaan englanninkielisissä lähteissä yleensä tuntemattoman tekijän tekemäksi venäläiseksi kansanlauluksi.
Kappaleesta tuli suuri menestys ja se nousi Suomen levymyyntilistan ykköspaikalle loppuvuodesta 1968.
Trine Hattestad

Elsa Katrine ”Trine” Hattestad (o.s. Solberg, s. 18. huhtikuuta 1966 Lørenskog, Norja) on norjalainen keihäänheittäjä.
Juniorina Hattestad teki kansainvälisen debyyttinsä nuorten EM-kisoissa vuonna 1981 sijoittuen viidenneksi. Seuraavana vuonna hän osallistui jo aikuisten EM-kisoihin ja vuonna 1983 hän voitti hopeaa nuorten EM-kisoissa, mutta lopullinen läpimurto maailman huipulle tapahtui 1990-luvun alkupuolella. 1993 Stuttgartin MM-kilpailuissa hän voitti kultaa, samoin kuin 1994 EM-kilpailuissa. 1996 Atlantan olympialaisissa hän sai pronssia, ja 1997 Ateenan MM-kilpailuissa voitti uransa toisen maailmanmestaruuden. 1999 Sevillan MM-kilpailuissa hän sai pronssia, ja 2000 Sydneyn olympialaisista tuli olympialaisten kultamitali.
Uransa aikana Hattestad teki kolme maailmanennätystä. Nuorempana hän oli lupaava käsipalloilija ja pelasi Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Hattestad oli naimisissa Anders Hattestadin kanssa, mutta he erosivat 2017
Hattestadilla on avioliitosta kaksi lasta: Joachim (1990) ja Robin (1995).
Charlotte Perrelli

Anna Jenny Charlotte Perrelli (o.s. Nilsson, s. 7. lokakuuta 1974 Hovmantorp, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja ja televisionäyttelijä.
Nilsson voitti vuoden 1999 Eurovision laulukilpailun kappaleella "Take Me to Your Heaven". Vuonna 2008 hän pääsi jälleen Melodifestivaleniin, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2008 Eurovision laulukilpailuun. Hänet äänestettiin edustamaan Ruotsia 224 pisteellä kappaleella "Hero". Perrelli pääsi laulukilpailun finaaliin tuomariäänillä ja sijoittui 18:nneksi 47 pisteellä. Hän oli yksi kisan ennakkosuosikeista, joten huonoa menestystä ihmeteltiin paljon. Perrelli osallistui vielä Melodifestivaleniin vuonna 2012 kappaleella "The Girl" sekä vuonna 2017 kappaleella "Mitt liv", muttei selvinnyt edes Melodifestivalenin finaaliin. Perrelli osallistui Melodifestivaleniin 2021 kappaleella "Still young", pääsi finaaliin ja sijoittui finaalissa kahdeksanneksi.
Yksityiselämä.
Charlotte Perrelli erosi vuonna 2009 miehestään, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta. Nykyään hän tapailee Anders Jensen -nimistä miestä ja heillä on yhteinen poika, joka syntyi vuonna 2013.