Fred McDowell

”Mississippi” Fred McDowell (12. tammikuuta 1904 Rossville, Tennessee – 3. heinäkuuta 1972 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen blues-muusikko, laulaja ja slidekitaristi. McDowell oli myös maanviljelijä ja paikallinen viihdyttäjä vuonna 1959, kun hän teki ensimmäiset äänityksensä kodissaan farmilla Mississippissä, Comon pohjoispuolella, tunnetun kansanperinteen kerääjän Alan Lomaxin kanssa. 
Fred McDowellista tuli keskeinen hahmo Mississippi hill country -bluesin kentällä ja yksi 1960-luvun blues-herätyksen suosituimmista esiintyjistä. Hänen musiikilla oli valtava vaikutus esimerkiksi Rolling Stones -yhtyeen musiikkiin. McDowellin tunnetuimpia kappaleita olivat ”Shake ’Em On Down” sekä bluesin klassikoksi noussut ”You Gotta Move,” joka nousi vuonna 1971 kansainväliseen tietoisuuteen Rolling Stones -yhtyeen esittämänä 
Elämä ja ura.
”Mississippi” Fred McDowell syntyi lähellä Memphisiä ja jäi orvoksi nuoruudessaan. McDowell ei koskaan tiennyt tarkkaa syntymäaikaansa – usein mainitaan 12. tammikuuta 1904, vaikka väestönlaskenta- ja sosiaaliturvadokumentit viittaavat vuosiin 1906 tai 1907. Hän alkoi soittaa kitaraa noin 14-vuotiaana ja esiintyi tansseissa ympäri Rossvillea. 
Soittotyyli.
Hänen soittotyylinsä perustui sorminäppäryyteen, metalliseen slide putkeen ja bassokieliin. McDowell oppi painamaan kitaran kieliä pullonkaulalla tai metallisella slide putkella nähtyään isänsä serkun soittavan pihviveitsellä. Hän kehitti taitojaan pitkän ajan ystävänsä ja naapurinsa Eli Greenin ohjauksessa. Greenin kirjoittama kappale ”Write Me a Few Lines” tuli yhdeksi McDowellin tunnuskappaleista ja sen levytti myöhemmin yksi hänen suurimmista ihailijoistaan, Bonnie Raitt. 
McDowell tunnettiin myös hyvin rytmisestä voimannäytteestään kappaleessa ”Shake ’Em On Down”, että hänelle annettiin lempinimi ”Shake ’Em”. Hänen musiikkinsa loi pohjan tuleville hill country -muusikkosukupolville, erityisesti R. L. Burnsidelle, joka aloitti uransa ottamalla soittotunteja suoraan McDowellilta.
Vuonna 1940, hakiessaan sosiaaliturvakorttia, hän työskenteli Memphisissä Hotel Peabodyssa. Viisikymmentäyksi vuotta myöhemmin samainen Peabody oli paikkana McDowellin postuumille nimitykselle Blues Hall of Fameen. McDowell asettui vuonna 1940 tai 1941 Comoon, Mississippiin, reilut 60 kilometriä Memphisistä etelään ja työskenteli maanviljelijänä. Hän ansaitsi elantoaan usein myös katusoittajana. McDowell eli tätä elämäänsä, kunnes folkloristi Alan Lomax löysi hänet vuonna 1959. Alan Lomax kuvaili McDowellia "bluesmieheksi, joka on täysin Son Housen ja Muddy Watersin veroinen – ja musiikillisesti heidän isoisänsä".
McDowellin levytysura (1959–1971).
Alan Lomax äänitti McDowellia ja nämä äänitykset julkaistiin Atlanta-levymerkin kokoelmilla vuonna 1960. Debyyttialbuminsa "Delta Bluesin" McDowell levytti 60-vuotissyntymäpäivänsä aattona. McDowellin varhaiset äänitykset todistivat, että jotkut kaikkein suurimmista country blues -säveltäjistä olivat jääneet levy-yhtiöiltä täysin huomaamatta, vaikka ne etsivät lahjakkuuksia Etelästä 1920- ja 1930-luvuilla. 
Vaikka vuosien saatossa McDowellista tuli kysytty esiintyjä folk- ja bluesklubeilla sekä festivaaleilla, mutta hän piti silti työnsä huoltoasemalla Stuckey’s-karkkikaupassa ja -huoltoasemalla Interstate 55:n varrella vielä viimeisinä vuosinaan – jopa silloin, kun hän viimein kykeni elättämään itsensä muusikkona. 
Stuckey’s toimi hänen sosiaalisena kokoontumispaikkanaan ja toimistonaan, missä hän vastaanotti puheluita keikkajärjestäjiltä ja levytuottajilta. Aiemmissa elämänvaiheissaan McDowell työskenteli monenlaisissa tehtävissä, kuten puuvillanpoimijana, traktorinkuljettajana sekä öljytehtaalla, meijerissä ja metsätöissä. Levytyksistä huolimatta McDowell jatkoi elämäänsä normaaliin tapaan: viljellen maata ja toimien katusoittajana Stuckeyn karkkikaupan edessä Comossa. 
Folk- ja blues-entusiasti sekä nuoren Arhoolie-levymerkin omistaja Chris Strachwitz nauhoitti McDowellia 1960-luvulla. Kaksi albumia, "Fred McDowell, Vol. 1" ja "Vol. 2", julkaistiin Arhooliella, ja ne herättivät valtavaa huomiota folk-blues-yhteisössä. McDowellin musiikin syvyys ja omaperäisyys toivat hänelle maailmanlaajuista mainetta, ja hän kykeni äänittämään ja kiertämään ahkerasti viimeisinä elinvuosinaan. Hänen kenties tunnetuin kappaleensa ”You Gotta Move”, jonka McDowell äänitti vuonna 1965, nousi kansainväliseen tietoisuuteen kun Rolling Stones -yhtye levytti sen vuoden 1971 "Sticky Fingers" albumilleen. Kappaletta pidetään nykyään yleisesti merkittävänä blues klassikkona. 
Kuolema.
McDowell kuoli syöpään Baptist Hospital -sairaalassa Memphisissä 3. heinäkuuta 1972. Hänet on haudattu Hammond Hill M. B. Churchin hautausmaahan Comon pohjoispuolelle.. Hautapaikalle rakennettiin vuonna 1993 Bonnie Raittin maksama muistomerkki.