Interstadiaali

Interstadiaali on saman jääkauden aikana oleva jäätön välivaihe.. Tällöin jäätiköt pienenevät ja ilmasto lämpenee ja kostuu.
Jäätiköt kutistuvat, ja joillain alueilla metsä korvaa aron tai arotundran. Kuiva-aro saattaa korvautua kosteammalla preerialla. Pohjoisen pallonpuoliskon eläimistö ja kasvillisuus siirtyvät pohjoiseen: esimerkiksi mammutti vaeltaa niille alueille, joilta se oli hävinnyt kylmän stadiaalin aikana. Monilla alueilla kerrostumiin ilmestyy routajälkien ja lössin sijasta kosteasta, lämpimähköstä ilmastosta kertova maannos.
Tyypillinen interstadiaali oli jääkauden keskivaiheen lämmin kausi, jonka alussa lämpötila kohosi jopa 20 astetta melko nopeasti, minkä jälkeen alkoi hidas viileneminen. Näin kävi Hengelon interstadiaalissa. Jos interstadiaali oli hyvin lämmin, mannerjäätikkö saattoi kadota miltei täysin niin kuin Brörup-kaudella. Suurten Brörupin tyyppisten interstadiaalien syynä olivat maan radan ja akselin muutokset, pienten Hengelon tyyppisten syinä termohaliinikierron muutokset. Interstadiaalin aikana metsät lisääntyivät ja ilmasto kostui ja lämpeni jäättömillä alueilla Keski- ja Etelä-Euroopassa. 
Viime jääkauden niin sanotun Keski-Veiksel-vaiheen interstadiaalisena aikana Pohjois-Euroopassa kasvoi tundraa, vaivaiskoivua, pajua ja katajaa jäättömillä alueilla. Keski-Veikselin interstadiaalit saattoivat olla arktiksessa yhtä lämpimiä tai nykyistä lämpimämpiä muun muassa Maan suuremman akselikallistuman takia.
Interstadiaalinkin aikana ilmasto saattoi olla pohjoisilla leveysasteilla melko kylmä. Viime jääkaudella Skandeja peitti suuri jäätikkö monen interstadiaalinkin aikana. Ilmasto saattoi joskus viiletä huomattavasti muutamaksi sadaksi vuodeksi kesken lämmintä interstadiaalia. Jääkauden aikainen ilmasto vaikuttaa olleen häiriöalttiimpi kuin nykyinen. Kylmiä, lyhyitä interstadiaaleja sanotaan joskus myös intervalleiksi, väleiksi. Pieniä interstadiaaleja sanotaan usein myös oskillaatioiksi, värähdyksiksi.
Toisaalta jääkauden keskellä esiintynyt interstadiaali saattoi olla hyvinkin lämmin. Kun Keski-Veikselin alun suurjäätiköityminen päättyi noin 50 000 vuotta sitten, pohjoinen pallonpuolisko lämpeni kesällä yhtä lämpimäksi kuin nyt tai jopa nykyistä lämpimämmäksi, koska Maan akseli oli enemmän kallellaan. Tämän takia Aurinko nousi kesällä korkeammalle. Tämä synnytti Pohjois-Siperiaan suotuisan ympäristön aroeläimille, kun ilmasto pysytteli nykyistä kuivempana. Monet Siperian mamuteista ajoittuvat Keski-Veikselin alun ja keskivaiheen lämpimiin kausiin. Grönlannista poratuista jäänäytteistä on tunnistettu noin 24 interstadiaalia.
Interstadiaali näkyy kerrostumissa monesti maannoksena, joka on syntynyt stadiaalia lämpimämmässä ja kosteammassa olossa. Interstadiaalien kerrostumista puuttuu yleensä lössi niin kuin Molodova V:n kerrostumasta 10 noin 30000 BP ja 10 a noin 39000 BP.
Syy.
Jotkin suuret interstadiaalit, kuten Brörup ja Odderade, johtuivat Auringon suorasta säteilyvaikutuksesta. Monien interstadiaalien syynä pidetään jäätiköiden ja merivirtojen vuorovaikutusta. Jääkauden kylmässä stadiaalivaiheessa Pohjois-Eurooppaan kosteutta ja lämpöä kuljettava Golf-virta ei kulje pohjoiseen, ja termohaliinikierto on joko heikkoa tai pysähdyksissä. Silloin merivirta painuu alas keskisille leveysasteille, eikä painu alas synnyttämään uutta Pohjois-Atlantin syvävettä.
Jääkauden kylmässä vaiheessa ympärivuotisen merijään raja on linjalla Labradorin niemimaa–Islanti–Irlanti. Meren polaaririntama on linjalla Newfoundland–Espanja. Normaalia etelämpänä olevien jäisten, kylmien merialueiden kautta eivät matalapaineet yleensä kulje, vaan etelämpää Välimeren tienoilta.
Pysähdys kestää noin tuhat vuotta, sitten termohaliinikierto normalisoituu. Kun termohaliinikierto palautuu normaaliksi, se alkaa kuljettaa lämpöä pitkälle Norjan rannikolle. Ympärivuotinen merijää sulaa noin 75 leveyspiirin eteläpuolelta, myös Grönlannin ja Kanadan arktisten saarten välistä pohjoisosia lukuun ottamatta. Meren polaaririntama heilahtaa oven tavoin linjalla Newfoundland–Islanti–Keski-Norjan rannikko. Grönlannin ja Kanadan ja Grönlannin ja Norjan välissä olevat kylmän syväveden tuottopisteet alkavat taas toimia.
Lämpötilan kehitys Bölling-Alleröd-interstadiaalina ja kylmänä dryaskautena.
Interstadiaali alkoi nopeana lämpötilan nousuna, joka viileni hitaammin kylmäksi stadiaaliksi. Britanniassa on tutkittu lämpötilan kehitystä koppakuoriaislajien avulla. Hyönteislajistot riippuvat herkästi lämpötilasta. Lämpötila nousi Yorkshiressä dramaattisesti noin 13 000 vuotta sitten heinäkuussa 12–14 °C ja 19–21 °C tammikuussa, kesämaksimiin 20 °C ja talviminimiin 5 °C. Jyrkän nousun alussa huomataan ensin nopea 5 °C nousu, nopea 2,5 °C lasku ja sitten ensin nopea, sitten hieman hitaampi 15 °C nousu. Lämpötila laski tämän jälkeen noin 5 °C/1 000 vaihdellen jopa 2,5 °C. Lämpötila kääntyi uudelleen jyrkkään nousuun noin 10 100 vuotta sitten.
Suuret interstadiaalit viime jääkaudella.
Interstadiaalien ajoituksissa on ongelmia, lämpötila vaihteli melko nopeasti jääkaudella ja hiili-14-ajoitus, termoluminesenssimenetelmä ja jääkairausnäytteiden ajoitus ovat epätarkkoja. Näin ollen eri menetelmällä saadut ajoitukset vaihtelevat eri lähteissä. Osa interstadiaaleista on päällekkäisiä, joitain interstadiaaleja vastaa kaksiosainen lämpeneminen. 
Muita tunnettuja interstadiaaleja.
Interstadiaalien nimistö on kirjavaa ja ajoitukset ovat epätarkkoja.