Andrei III

Andrei III Aleksandrovitš () ; (n. 1255 – 27. heinäkuuta 1304) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1293–1304. 
Hän oli myös Gorodetsin ruhtinas vuosina 1264–1304, Kostroman ruhtinas vuosina 1276–1293, 1296–1304 sekä Novgorodin ruhtinas vuosina 1281–1285, 1292–1304.
Suku.
Hän oli Aleksanteri Nevskin ja Polotskin ruhtinatar Aleksandra Brjatšislavnan kolmanneksi vanhin poika. Hänellä oli kolme veljeä ja sisar. Hänen vanhemmat veljensä olivat Novgorodin ruhtinas Vasili (1245–1271) sekä Novgorodin ja Pereslavlin ruhtinas, Vladimirin suuriruhtinas Dmitri (1250–1294); hänen nuorempi veljensä oli Moskovan ruhtinas Daniel.
Hän sai Suzdalista erotetun Gorodetsin ruhtinaskunnan isältään noin 9-vuotiaana vuonna 1264.
Ruhtinas.
Vuonna 1277 Andrei Aleksandrovitš osallistui venäläisten joukkojen Kultaisen ordan puolesta tehtyyn sotaretkeen Djadjakovin (Pohjois-Ossetia - Vladikavkaz) Jass-kaupunkia vastaan, joka vallattiin 8. helmikuuta 1278. Sotaretki oli erittäin onnistunut, ruhtinaat saivat Kultaisen ordan suuren suosion ja palasivat kotiin. Jasseja (alaaneja) vastaan ​​aloitetusta sotaretkestä tuli "Venäjän joukkojen merkittävin osallistuminen Kultaisen ordan kaanien sotaretkiin". 
Gorodetskin ruhtinas Andrei aloitti taistelun suuriruhtinaan valtaistuimesta vuonna 1281 hyödyntäen vanhemman veljensä Dmitri Aleksandrovitšin ja novgorodilaisten välistä kiistaa. Hän kiirehti Kultaiseen ordaan ja vastineeksi rikkaista lahjoista sai kaani Mengu-Timurilta hyväksynnän Vladimirin suuriruhtinaaksi sekä mongoliarmeijan. Mutta Perejaslavskin ruhtinas Dmitri ei halunnut luopua vallasta, teki matkan Nogai-kaanin leiriin ja vannoi tälle uskollisuudenvalan. Nogai, joka vastusti suur-kaania, vahvisti Dmitrin auktoriteetin Vladimiriin ja antoi tälle vahvan soturijoukon vahvistukseksi. Vuonna 1281 ruhtinas Andrei ja kaani Mengu-Timurin mongolijoukot hyökkäsivät Muromin, Vladimirin, Jurjevin, Suzdalin, Perejaslavlin, Rostovin ja Tverin ruhtinaskuntien maille, mutta epäonnistuttuaan voittamaan Perejaslavin ruhtinas Dmitriä, hän meni novgorodilaisten kutsusta hallitsemaan Novgorodia.
Hän liittyi vuonna 1281 mongolien armeijaan ja karkotti vanhemman veljensä Dmitrin Vladimirista. Juhlittuaan mongolien kanssa voittoa Vladimirissa Andrei meni ruhtinaaksi Novgorodiin vuonna 1281, missä väki toivotti hänet sydämellisesti tervetulleeksi. Tällä välin hänen veljensä liittoutui voimakkaan mongolikenraali Nogai-kaanin kanssa, joka palautti Dmitrin Vladimirin suuriruhtinaaksi vuonna 1283.
Seuraavan vuosikymmenen aikana Andrei toi kolmesti mongolien joukot Venäjälle riistääkseen Vladimirin ruhtinaskunnan veljeltään. Vuoden 1292/1293 sotaretken aikana he ryöstivät 14 venäläistä kaupunkia, valloittivat Vladimirin, jossa ryöstivät Ylösnousemuksen katedraalin, ja tuhosivat koko ruhtinaskunnan. Dmitrin oli lopulta luovuttava kruunusta.
Noustuaan Vladimirin suuriruhtinaaksi Andrei asui edelleen Gorodetsissa. Hallituskautensa viimeisen vuosikymmenen aikana hän kamppaili veljensä Moskovan ruhtinas Danielin, serkkunsa Tverin ruhtinas Mihail Jaroslavitšin ja veljenpoikansa Pereslavlin ruhtinas Ivan Dmitrijevitšin muodostaman liittoutuman kanssa, joka oli lähellä sotaa vuonna 1296. 
Vuoden 1283 jälkeen Andrei sovitti välinsä veljensä Dmitrin kanssa, jolle tämä luovutti suuriruhtinaskuntansa, minkä jälkeen he marssivat yhdessä Novgorodiin pakottaen sen alistumaan Vladimirin suuriruhtinaalle vuonna 1284. Mutta vuonna 1285 Andrei marssi jälleen Venäjälle mongoliarmeijan kanssa. Dmitri johti rykmenttinsä ulos tapaamaan heitä, "ruhtinas pakeni Kultaiseen ordaan", ja monet Andrein pajareista vangittiin.
Vuonna 1293 Kultaisen ordan uusi kaani Tokhta lähetti jälleen veljensä Tudanin ("Djuden") johtamia joukkoja Dmitriä vastaan. Vladimir ja Moskova ryöstettiin ja niitä ympäröivät kylät tuhottiin. Tokhta-Timurin ("Takhtamir") johtama erillinen osasto ryösti Dmitrin liittolaisen Mihail Jaroslavitšin Tverin ruhtinaskunnan. Andrei vakiinnutti asemansa Vladimirin suuriruhtinaana, Dmitri pakeni Pihkovaan, mutta palasi pian Tveriin, jossa hän kuoli vuonna 1294.
Sota Karjalasta.
Ruhtinas Andrei lähetti talvella 1294 sotajoukon kukistamaan rakenteilla olleen Viipurin linnan, jonka hän katsoi uhkaavan valtaansa. Andrein joukot piirittivät Viipuria, mutta eivät onnistuneet valtaamaan linnaa. Seuraavana vuonna novgorodilaiset piirittivät Käkisalmea, surmasivat linnoituksen puolustajat ja polttivat puiset rakennelmat. Keväällä 1301 Andrei komensi valittien johtamaa novgorodilaisten, karjalaisten ja suzdalilaisten yhdistynyttä armeijaa, joka valtasi piirityksen jälkeen Maankruunun kahdeksantornisen kivi- ja puulinnoituksen, joka oli rakennettu vuotta aikaisemmin italialaisten linnoittajien avustuksella Nevan suulle, surmasi sen puolustajat ja poltti linnoituksen. Osa asukkaista otettiin vangeiksi. 
Viimeiset vuodet.
Vuonna 1302 Andrein veljenpoika, Perejaslavin ruhtinas Ivan Dmitrijevitš kuoli. Hän testamenttasi ruhtinaskuntansa sedälleen Moskovan ruhtinas Danielille. Andrei ei halunnut antaa Danielin hyötyä veljenpoikansa testamentista ja lähetti heti Ivanin kuoleman jälkeen käskynhaltijansa Perejaslavliin. Daniel ajoi heidät ulos ja toi tilalle omansa. Andrei meni Kultaiseen ordaan valittamaan asiasta kaanille. Daniel kuoli tällä välin, ja hänen poikansa Moskovan ruhtinas Juri Danilovitš valloitti Perejaslavlin. 
Andrei kuoli vahvistamatta oikeuksiaan Perejaslavliin. Hänet haudattiin Gorodetsiin, Pyhän Mikaelin kirkkoon.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Andrei avioitui Rostovin ruhtinas Dmitri Borisovitšin tyttären Vasilisa Dmitrievnan kanssa vuonna 1294.
Heille syntyivät lapset:
Perintö.
Andrei III haudattiin Gorodetsiin arkkienkeli Mikaelin kirkkoon.
Historioitsija Nikolai M. Karamzinin sanoin: "Yksikään Monomah-suvun ruhtinaista ei tehnyt isänmaalle enempää vahinkoa kuin tämä arvoton Aleksanteri Nevskin poika."