tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Daniel Erlandsson

Daniel John Erlandsson (s. 22. toukokuuta 1976 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen rumpali, joka soittaa melodista death metallia soittavassa Arch Enemy -yhtyeessä. 
Aikaisemmin Daniel on soittanut muissakin yhtyeissä kuten In Flames (albumi Subterranean), Eucharist, Liers in Wait, Diabolique, Armageddon ja The End. Danielin isoveli Adrian Erlandsson soittaa At The Gatesissa ja on entinen Cradle of Filthin rumpali. Molemmat syntyivät ja varttuivat yhdessä Ruotsissa ja aloittivat rumpujen soiton aikaisessa iässä. Danielin kommentti Arch Enemyn kotisivuilta: "Meillä oli tapana jammailla vanhempiemme kellarissa, ensin Adrian, ja sitten vähän myöhemmin minä. Ilman häntä en varmaan edes soittaisi nykyään."
Daniel on maininnut esikuvikseen mm. Bill Cobhamin, Mikael Lahden, Clive Burrin, Vinny Appicen, Dave Lombardon ja Scott Travisin.
Bertha Lindberg

Bertha Karolina Lindberg (10. marraskuuta 1882 Viipuri – 31. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteripedagogi ja -ohjaaja.
Hän oli alkuun näyttelijänä paroni Alexander Uexküll-Gyllenbandin Ida Aalberg -teatterissa ja Elli Tompurin Vapaalla näyttämöllä. Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu teatteripedagogi ja hän toimi Suomen teatterikoulussa plastiikan opettajana. Lindberg esiintyi Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938).
Lindberg kävi koulunsa Viipurissa. Hän valmistui alun perin piirustuksen, käsitöiden ja kaunokirjoituksen opettajaksi ja hän opiskeli piirustusta vuoden ajan Tukholmassa. Hän meni sitten Helsingissä Ruotsalaisen teatterin teatterikouluun ja oli sitten kahden vuoden ajan näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa. Vuonna 1912 Lindberg siirtyi Tampereen Teatteriin ja vuonna 1914 hän perusti yhdessä Paavo Jänneksen, Aku Käyhkön ja Valle Sorsakosken kanssa Comoedia-teatterin. Kun tämä teatteri lopetti toimintansa vuonna 1916 Lindberg siirtyi Kansan Näyttämölle. Hän opiskeli vuonna 1917 Moskovan taiteellisessa teatterissa ja oli sen jälkeen mukana Ida Aalberg-teatterissa ja vuonna 1920 Tampereen Teatterin apulaisjohtajana.
Lindberg oli sitten näyttelijänä ja ohjaajana Turun Teatterissa, vuosina 1925–1926 Kotkan Näyttämön johtajana ja 1927 Ylioppilasteatterin johtajana. Hän oli myös Työväen Näyttämöliiton palveluksessa kiertävänä näyttämöohjaajana ja ohjaajakurssien opettajana. Lindberg toimi myös vierailevana ohjaajana eri teattereissa. Vuodesta 1929 alkaen hän oli Opistolan johdossa opettaen siellä näyttämötaiteellisia aineita.
Lindbergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1947.
Catwoman

Catwoman on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, joka perustuu löyhästi samannimiseen sarjakuvaan. Elokuvan ohjasi Pitof ja pääosissa ovat Halle Berry sekä Benjamin Bratt. Elokuva sai neljä Razzie-palkintoa.
Batman-seikkailuissa Kissanaisen henkilöllisyys on Selina Kyle, mutta tämä elokuva kertoo Patience Phillipsistä, joka työskentelee suuressa kosmetiikkayrityksessä. Eräänä päivänä Patience saa tietää yrityksen sisällä tapahtuvista salaisuuksista ja hänet tapetaan sen seurauksena. Mutta Patience herää henkiin ja pian huomaa omaavansa kissan aisteja ja eleitä.
Piispan virkaan vihkiminen

 
Piispanvala on joidenkin kristillisten kirkkojen käyttämä osa piispan virkaan vihkimisen kaavaa.
Kaava on hyvin samankaltainen kaikissa kristillisissä kirkoissa. Piispaehdokas esitellään jumalanpalveluksen yhteydessä, minkä jälkeen hän lausuu uskontunnustuksen, johon kuuluu myös laajennettu piispallinen osuus, ja lukee piispanvalan, jossa hän sitoutuu tottelemaan kyselemättä niin kirkollista kuin maallistakin esivaltaa. 
Ortodoksinen kirkko.
Ortodoksisessa, roomalaiskatolisessa ja anglikaanisessa kirkossa nämä toimitetaan kahdessa vaiheessa: toimitus alkaa yleensä juhlapyhän aattona iltajumalanpalveluksen lopuksi, jolloin vihittävä esitellään seurakunnalle. Sen jälkeen vanhin läsnä oleva piispa lausuu virkaan asettamissanat. Sitten vihittävä pitää erillisen saarnan, jossa hän käsittelee kehityskulkua, joka on tuonut hänet tähän paikkaan. Saarnan jälkeen vanhin piispoista siunaa vihittävän pyhällä vedellä vihmoen. 
Ortodoksisessa kirkossa varsinainen piispaksi vihkiminen toimitetaan seuraavana aamuna liturgian yhteydessä. Se alkaa kaksiosaisella uskontunnustuksella: yleisen uskontunnustuksen jälkeen vihittävä lausuu laajennetun piispallisen uskontunnustuksen ja piispanvalan. Kättenpäällepaneminen toimitetaan Pyhän Kolminaisuuden virren jälkeen. 
Ortodoksiseen piispanvalaan kuuluu myös anateema: 
Tämän jälkeen toimitetaan virkaan asettaminen ja lopuksi varsinainen piispaksi vihkiminen. Palveluksen lopuksi uusi piispa saa sauvan opetuspuheen kera. 
Ortodoksinen piispakandidaatti on litanian aikana polvillaan alttaripöydän edessä otsa pöytään kiinni painettuna. 
Piispanvalastaan johtuen Suomen ortodoksisen kirkon viimeinen venäläinen arkkipiispa Serafim joutui niin hankalaan tilanteeseen kuin joutui ja lopulta lakkautuspalkalle.
Ylempään piispanvirkaan asetettaessa luetaan vain uskontunnustus, piispanvalan vahvistus sekä toimitetaan varsinainen virkaan asettaminen, johon viimeisenä osana kuuluu virallisten tunnusten luovuttaminen.
Tärkeä näkökohta tässä toimituksessa - kuten kaikissa kirkollisissa - on se, että vihittävä lukee kaiken käsikirjasta. Tämä siksi, että toimituskaavojen ulkoa opetteleminen katsotaan papiston jäsenelle sopimattomaksi ylpeilyksi, ja nöyryyden näytteenä kaikki luetaan kirjasta. Siksi diakoniksi ja papiksi vihkimisen lopuksi piispa ojentaa vihitylle avoimen papin käsikirjan.
Roomalaiskatolinen kirkko.
Roomalaiskatolisessa kirkossa vihkimiseen sisältyvän kaikkien pyhien litanian ajan vihittävä piispa, (samoin kuin pappisvihkimyksessä vihittävät papit tai diakonin vihkimyksessä vihittävät diakonit), makaa kasvot lattiaan päin matolla alttarin edessä kuvaamassa sitä kuinka nöyrästi hän asettaa itsensä kirkon ja Pyhän Kolminaisuuden palvelijaksi. 
Evankelisluterilaiset kirkot: Suomi ja Ruotsi.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Ruotsin kirkossa piispanvalaa ei ole enää. Suomessa se jäi pois vuoden 1869 kirkkolaista. Ruotsin kirkossa se jäi pois vuoden 1886 kirkkolaista.
Niklas Herlin

Niklas Kustaa Harald Herlin (18. marraskuuta 1963 Kirkkonummi – 8. lokakuuta 2017 Nizza) oli suomalainen miljardööri, suursijoittaja, toimittaja, kirjankustantaja ja tietokirjailija. Herlinillä oli oma kustannusyhtiö Nikotiimi, ja hän toimi perustamansa kirjankustantamon Teoksen hallituksen puheenjohtajana. Hän oli yksi hissejä valmistavan Kone Oyj:n suurimmista omistajista, kunnes yhtiö jaettiin Herlinien perintöriidan jälkeen kahtia ja Herlin keskitti sijoitusyhtiönsä Mariatorp Oy:n kautta osakevarallisuutensa Cargotec Oyj:hin.
Ura.
Herlin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1982 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja suoritti Bentley Collegessa Walthamissa Yhdysvalloissa Bachelor of Science -tutkinnon vuonna 1986. Herlin työskenteli toimittajana ja uutispäällikkönä "Kauppalehdessä" vuosina 1987–1996 sekä toimittajana "Suomen Kuvalehdessä" ja "Ilta-Sanomissa" vuosina 1997–2001. Vuodesta 2001 hän toimi vapaana toimittajana ja tietokirjailijana. Ennen journalistin uraa Herlin työskenteli yritystutkijana Teollistamisrahasto Oy:ssä vuosina 1986–1987.
Herlin osti vuonna 2007 oikeudet "Uusi Suomi" -lehden nimeen. Uutta "Uusi Suomi" -nimistä verkkolehteä alettiin julkaista internetissä syksyllä 2007. "Uuden Suomen" hallituksen puheenjohtajana ja pääomistajana hän toimi vuosina 2007–2016. Herlin oli myös vuonna 2003 toimintansa aloittaneen kirjankustantamo Teoksen perustaja, hallituksen puheenjohtaja ja keskeinen omistaja. Herlin valittiin Alma Median hallitukseen maaliskuussa 2013, ja kesäkuussa 2012 hän osti sen osakkeista 10,07 prosenttia Mariatorp Oy:n kautta.
"Forbes" -lehden mukaan Herlinin varallisuus oli lokakuussa 2017 arvoltaan 1,4 miljardia dollaria, ja hän oli tuona vuonna Suomen neljänneksi ja maailman 1468. rikkain henkilö.
Yksityiselämä.
Niklas Herlinin isä oli Koneen hallituksen pitkäaikainen puheenjohtaja Pekka Herlin. Hänen sisaruksiaan ovat Hanna Nurminen, Antti Herlin, Ilkka Herlin ja Ilona Herlin. Akateemikko Kustaa Vilkuna oli Niklas Herlinin äidinisä. Niklas Herlin on kutsunut isäänsä Pekka Herliniä siaksi, hulluksi ja ihmishirviöksi, jonka ei olisi pitänyt levittää eteenpäin "sairaita geenejään".
Herlin oli naimisissa juristi Tuuli Herlinin (o.s. Hämäläinen) kanssa 1986–2002. Heillä on kaksi lasta, tytär Riikka (s. 1986) ja poika Heikki (s. 1990). Herlinin tyttärellä on Downin oireyhtymä. Herlin oli kehitysvammatyön merkittävä tukija, ja hänet palkittiin helsinkiläisen Kehitysvammatuki 57:n mitalilla numero 37 vuonna 2001.
Herlinillä oli kaksi asuntoa Töölössä ja mökki Porkkalanniemessä. Hän kertoi olevansa porvari ja liberaali, joka uskoo markkinatalouteen. Hän mainitsi intohimokseen kirjoittamisen ja suosikkijuomakseen keskioluen.
Herlin kuoli lokakuussa 2017 sairauskohtaukseen Nizzassa 53-vuotiaana.
Yngve Ingman

Carl Gustaf Yngve Ingman (4. maaliskuuta 1895 Helsinki – 19. heinäkuuta 1971) oli suomalainen teatterikapellimestari ja pianisti, Oskar Merikannon ja Erkki Melartinin oppilas. Ingman toimi Koiton Näyttämön (1918–1933) ja Helsingin Kansanteatterin kapellimestarina (1935–) sekä pianonsoitonopettajana Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja Sibelius-Akatemiassa sekä vuodesta 1924 myös Malmin hautausmaan siunauskappelin urkurina. Ingmanille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1947.
Ingman sävelsi näytelmämusiikkia sekä operetit "Loulou" ja "Kolme kosijaa".
Älä nuolase...

Älä nuolase... on Aarne Tarkaksen ohjaama suomalainen komediaelokuva. Sen tuotti Suomen Filmiteollisuus Oy, ja se sai ensi-iltansa 9. helmikuuta 1962.
Elokuvassa huoltoaseman työntekijät Jaska (Leo Jokela) ja Timo (Tommi Rinne) voittavat veikkauksesta pienen summan rahaa, jonka avulla he päättävät päästä rikkaisiin naimisiin. He sijoittavat rahat vaatteisiin, autoon ja huvilaan ja tekeytyvät teksasilaisiksi öljymiljonääreiksi päästäkseen seurapiireihin. Suunnitelma mutkistuu, kun oikea amerikkalainen Bill Patton (Helge Herala) uhkaa paljastaa koko juonen.
Vastaanotto.
Aikalaiskriitikot suhtautuivat elokuvaan nuivasti, mutta yleisömenestykseltään se oli kuitenkin ensi-iltavuotensa parhaita. Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on luonnehdittu vapautuneeksi veijarikomediaksi.
Kemialliset Ystävät

Kemialliset Ystävät on tamperelainen Jan Anderzénin ympärille keskittyvä kokeellista ja psykedeellistä folkia soittava yhtye. 
Kemiallisiin Ystäviin kuuluu jäseniä monista toisiinsa liittyvistä yhtyeistä, kuten Tomutonttu, Avarus, Islaja, Hertta Lussu Ässä, Lau Nau ja Es. Yhtyeen levy-yhtiö on Fonal Records.
Mercedes-Benz CLS-sarja

Mercedes-Benz CLS (W219 ja W218) on neliovinen viistoperäinen coupé. Ensimmäinen sukupolvi esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2004.
Auton kilpailijoita ovat muun muassa Audi A7 Sportback ja BMW 6-sarjan Gran Coupé. Auto perustuu Mercedes-Benz W211 -malliin ja se tuli myyntiin vuonna 2004. Valmistus tapahtuu Saksan Sindelfingenissä sijaitsevalla tehtaalla. Kooltaan auto sijoittuu Mercedeksen mallistossa E- ja S-sarjan väliin.
Kehitys.
Vuonna 2007 CLS 55 AMG -malli korvattiin uudella, suuremmalla moottorilla varustetulla CLS 63 AMG -mallilla. Autosta esiteltiin facelift-versio vuonna 2008. 
Vuonna 2011 esiteltiin CLS-mallisarjan toinen sukupolvi (Mallitunnus W218). Se oli ensimmäinen Mercedes-Benz malli, jossa oli LED-tekniikalla toteutetut ajovalot.
Mercedes-Benz W219.
Ensimmäisen sukupolven CLS, eli W219 perustui 152 millimetriä pidempään viidennen sukupolven E-sarjaan. Auton ulkomuodot on otettu lähes kokonaan "Vision CLS"-konseptiautosta vuodelta 2003.
Auton tuotantoversio CLS 500 esiteltiin 2004 New Yorkin ja Bolognan autonäyttelyissä. Malli ehti tulla myyntiin Eurooppaan jo vuoden 2004 puolella. Yhdysvaltoihin malli tuli tammikuussa 2005.
Auton suunnitteli Michael Fink.
Mercedes-Benz W218.
Tekniikka.
Vaihteisto on seitsemänvaihteinen automaattivaihteisto 350- ja 500-malleissa. 55AMG-mallissa on viisivaihteinen vaihteisto, jota voidaan käyttää sekä automaattisena että manuaalisena. CLS-sarjaan on saatavana joihinkin malleihin myös älykäs 4Matic-neliveto
Suorituskyky.
Huippunopeuksissa ei ole mallien välillä suuria eroja johtuen siitä, että autojen nopeus on rajoitettu elektronisesti 250 kilometriin tunnissa.
Shooting Brake.
Mercedes-Benz esitteli ajatuksiaan seuraavasta CLS-sarjasta vuoden 2010 Beijing Motor Showssa CLS Shooting Brake -konseptiauto, jonka korimalli on farmari. Shooting Brake perustuu CLS-sarjaan ja se lisättäneen osaksi CLS-mallistoa.
Mitsubishi Pajero (2006)

Mitsubishi Pajero mk4 on Mitsubishi Motorsin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 2006 esittelemä maastoauto. Vaikka kyseessä onkin kokonaan uusi malli, on se kuitenkin helposti tunnistettavissa edellisen korimallin seuraajaksi. Tuotanto tapahtuu Gifussa, Japanissa.
Suomessa Pajerona tunnettu maastoauto on muun muassa Britanniassa nimeltään Mitsubishi Shogun. Amerikassa ja Espanjassa Pajero tunnetaan nimellä Montero. 3-ovisessa mallissa on takaovien puuttumisen vuoksi lyhyempi akseliväli. Pitkäakseliväliseen saa Mitsubishin "Hide&amp;Seat"-järjestelmää avuksikäyttäen kolmannenkin penkkirivin. Turvallisuusvarusteita on muun muassa Mitsubishin patentoima RISE-turvakori.
Tekniikkaa.
Uudella Pajerolla voi ajaa 700 mm syvyydessä vedessä. Nelivetotapoja on neljä; 1) nopea takaveto (2H), 2) nopea neliveto (4H), jolloin voimanjako vaihtelee tarpeen mukaan etu- ja taka-akselien välillä aina 50:50 asti sekä 3) nopea neliveto (4HLC) jolloin keskitasauspyörästö on lukittu ja voimanjako menee tasan etu- ja taka-akselien välillä. Lisäksi on vielä vaikeaan maaston hidas neliveto (4LLC), jolloin keskitasauspyörästö on lukittu ja voimanjako menee tasan etu ja taka-akselin välillä. Normaalitilanteessa nopeaneliveto kytkettynä voimanjakautuu etu- ja taka-akseleille suhteessa 33/67.
Moottorit.
Moottorivaihtoehtoja on alkuun kolme: 2,5-litrainen turbodiesel (R4) 3,2-litrainen turboahdettu sekä ahtoilman välijäähdytyksellä varustettu CRD-turbodieselmoottori (R4) ja 3,8-litrainen MIVEC-bensiinimoottori (V6).
Varusteet.
Pajeroa ei myydä Suomessa. Britanniassa Shogunia myydään neljällä varustetasolla: Equippe, Warrior, Elegance ja ylellisimpänä vaihtoehtona Diamond.
Mitsubishi Pajero (1999)

Mitsubishi Pajero mk3 on Mitsubishi Motorsin valmistama maastoauto, joka on kolmatta sukupolvea. Mallia valmistetaan pitkänä 7-paikkaisena ja lyhyenä mallina 4- tai 5-paikkaisena. Suomeen tuodaan vain pitkää 7-paikkaista mallia.
Maantiellä Pajero liikkuu takavetoisena. Kun keli huononee ja tulee liukasta voidaan siirtyä nopeaan nelivetoon alle 100 km/h nopeudessa. Pajerossa myös nopean nelivedon voi lukita. Kun mennään kunnon maastoon, laitetaan hidas lukittu neliveto päälle. Silloin auto täytyy pysäyttää kytkemisen ajaksi. Hidas neliveto mahdollistaa suuremman väännön ja tehon jo pienillä nopeuksilla. Elektroninen ajonvakauden ja pidonhallintajärjestelmä toimii kaikissa olosuhteissa. Pidonhallinta siirtää jarrutustehoa luistaviin ja voimaa pitäviin pyöriin. Jarruassistentti hidastaa maastossa vauhtia alamäessä valvomalla moottorijarrutusta ja pyöräkohtaista jarrupainetta. Pajerossa on taka-akselilla 100 % tasauspyörästön lukko, jonka kuljettaja kytkee kojelaudasta. Tätä lukkoa voidaan käyttää alle 12 km/h nopeudessa.
Pajero sopii hyvin perävaunun vetoon suuren väännön vuoksi. Sillä saa vetää 750 kg jarrutonta ja 3300 kg jarrullista peräkärryä.
Ruslan Žbankov

Ruslan Žbankov (; s. 21. helmikuuta 1970) on venäläinen lentopalloilija ja lentopallovalmentaja. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden sekä pelaajana että valmentajana. Žbankov on valmentanut Suomessa Raision Loimua, Vaasan Kiistoa, Pielaveden Sampoa ja kaudeksi 2021–2022 Mestaruusliigaan noussutta Tuto Volleyta. Sammon hän valmensi kaudella 2008–2009 Suomen-mestariksi. Lisäksi Žbankov on saavuttanut valmentajana SM-pronssia ja Suomen Cupin mestaruuden. Pelaajana hän voitti Suomen-mestaruuden Loimun joukkueessa kaudella 2000–2001.
Pelaajaura.
Žbankov on Pietarin Automobilistin kasvatti. Hän tuli Suomeen syksyllä 1999 ja pelasi SM-liigaa Raision Loimussa sekä East Volleyssa. Hän on pelannut Suomen lisäksi myös Venäjän, Ranskan ja Turkin pääsarjoissa. Koulutukseltaan Žbankov on liikunnanopettaja. Hän edusti pelaajaurallaan Venäjän maajoukkuetta.
Žbankov valittiin SM-liigan tähdistökuusikkoon kaudella 2000–2001.
Valmentajaura.
Žbankov valmensi Raision Loimua SM-liigassa kausilla 2004–2007 noustuaan kesken kauden 2004–2005 kakkosvalmentajan paikalta päävalmentajaksi Eero Alatalon tilalle. Raisiossa Žbankov teki koko valmennuskautensa ajan hyvää työtä nuorten pelaajien kanssa. Hänen valmennuksessaan Raisiossa olivat muun muassa myöhemmät miesten maajoukkueen tähdet Mikko ja Matti Oivanen sekä Simo-Pekka Olli. Kaudella 2007–2008 Žbankov valmensi Vaasan Kiistoa, joka kärsi lopulta niin pahoista talousvaikeuksista, että Žbankov oli toivottoman tehtävän edessä saada joukkue pysymään SM-liigassa. Joukkueesta lähti kesken kauden pois jo neljä avauskuusikon pelaajaa. Kiisto putosi liigasta kauden päätteeksi. Kaudeksi 2008–2009 Zhbankov siirtyi valmentamaan huippujoukkue Pielaveden Sampoa, joka voitti hänen alaisuudessaan Suomen Cupin ja SM-kultaa. Žbankov palasi Raision Loimun valmentajaksi ja valmensi välillä myös Liedon Parman 2-sarjajoukkuetta sekä Aurajoen urheilulukion opiskelijoita.
Ennen kauden 2011–2012 alkua Žbankov sai rahakkaan sopimustarjouksen Venäjän Superliigasta mutta ei tarttunut siihen vaan jatkoi Loimun päävalmentajana. Tappioputken myötä hän joutui väistymään tehtävästään kesken kauden. Sittemmin hän valmensi kuusi vuotta Venäjällä ja Kazakstanissa, seuroina venäläinen Fakel Novy Urengoy, jossa hän oli ensin edustusjoukkueen apuvalmentaja ja sitten 21-vuotiaiden joukkueen päävalmentaja, kazakstanilainen Atyrau VC ja Venäjän Superliigassa pelaava Gazprom-Ugra Surgut, jossa hän oli apuvalmentajana. Vuonna 2018 Žbankov alkoi valmentaa turkulaista 1-sarjassa pelaavaa Tuto Volleyta, joka kuului kahden kauden ajan sarjansa kärkijoukkueisiin ja sai kaudeksi 2021–2022 paikan Mestaruusliigaan.
Muuta.
Ruslan Žbankovin poika Aleksei Žbankov pelaa myös lentopalloa Suomen Mestaruusliigassa.
Hizb al-Tahrir

Hizb al-Tahrir (, "Vapautuspuolue"; kirjoitetaan usein myös "Hizb ut-Tahrir") on kansainvälinen panislamilainen puolue, jonka tavoitteena on yhdistää islamilainen maailma ja luoda kalifaatti niiden alueelle. Hizb al-Tahrir toimii aktiivisimmin Keski-Aasiassa. Yhteensä sillä on noin miljoona jäsentä 40 maassa.
Organisaation maailmanlaajuinen johtaja on jordanian-palestiinalainen šeikki Abu Yasin Ata ibn Khalil Abu Rašta, joka asuu luultavasti Beirutissa, Libanonissa.
Hizb ut-Tahrir on kielletty Bangladeshissä, Kiinassa, Venäjällä, Pakistanissa, Saksassa, Turkissa, Britanniassa, Kazakstanissa sekä Keski-Aasiassa, Indonesiassa, sekä arabimaissa paitsi Libanonissa, Jemenissä ja Arabiemiraateissa. 
Taqiyyuldin al-Nabhani perusti puolueen Itä-Jerusalemissa vuonna 1953. Se aloitti toimintansa 1950-luvulla Jordaniassa ja Saudi-Arabiassa. Se laajeni Keski-Aasiaan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla. Keski-Aasiassa se vaikutti aluksi Uzbekistanissa, josta se laajeni Tadžikistaniin, Kazakstaniin ja Kirgisiaan. Kazakstanin salainen poliisi neutralisoi järjestön, ja suurin osa sen jäsenistä Kazakstanissa on etnisiä uzbekkeja tai islamiin kääntyneitä venäläisiä. Keski-Aasiassa järjestöä on pyritty tukahduttamaan raskaalla kädellä ja se onkin siirtynyt pääasiassa maan alle. Iran on tarjonnut turvapaikkoja sen jäsenille ja avustanut ihmisoikeusjärjestöjä, jotka ovat protestoineet aktivistien vangitsemisia.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolenvälin jälkeen Hizb al-Tahrir on laajentanut toimintaansa Lähi-idässä, Libanonissa, Jordaniassa ja palestiinalaisalueilla. Israelin turvallisuuspalvelun mukaan sillä on Itä-Jerusalemissa noin 1000 aktivistia. He järjestävät mielenosoituksia ja kokouksia ja kilpailevat Hamasin kanssa. Hizb al-Tahrir kehotti boikotoimaan palestiinalaishallinnon vaaleja, joihin Hamas osallistui.
Yhdysvallat tai muut länsimaat eivät ole löytäneet todisteita järjestön yhteyksistä terrorismiin ja se saa toimia vapaasti. Suurin osa sen varoista tulee tukijoilta länsimaista.
Sitä on yritetty kieltää Tanskassa useita kertoja, mutta kiellolle ei ole löytynyt laillisia perusteita. Loppuvuodesta 2010 oikeusministeri Lars Barfoed selvitti kieltoa järjestön julkaistua rukouskutsun, jossa ylistettiin taistelua tanskalaisia sotilaita vastaan Afganistanissa.
Vuonna 2007 Kööpenhamina lakkautti järjestön hallitseman päiväkodin.
Maserati Bora

Maserati Bora (Tipo 117) on Maseratin vuosina 1971-1980 valmistama kaksipaikkainen coupé. Pian yhtiön omistuksen siirryttyä Citroënille vuonna 1968, Maseratin toimitusjohtaja Guy Malleret esitti ehdotuksen kaksipaikkaisesta keskimoottorisesta superautosta. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1969 ja valmis malli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä 1971. Auton muotoili Giorgetto Giugiaro. Sitä valmistettiin 4,7-litraisella moottorilla 289 kappaletta ja 4,9-litraisella 235 kappaletta.
Boran sisarmalli Maserati Merak käyttää pienempää V6-moottoria, joka on käytössä myös Citroën SM:ssa.
Varustelu.
Autossa on nahkaiset kuppipenkit, kojelauta, oviverhoilut ja keskikonsoli. Sähköikkunat ovat vakiovaruste, mutta ilmastointi lisävaruste. Kuljettajan penkissä on korkeussäätö, ei etäisyyssäätöä koska polkimet ja ohjauspyörä saadaan säädettyä haluttuun asentoon.
Tekniikka.
Autossa on itsekantava teräskori ja teräsputkirunko. Ensimmäisenä maantieajoon tarkoitettuna Maseratina sen joka pyörä on erillisjousitettu kierrejousin ja teleskooppi-iskunvaimentimin. Citroënin korkeapainehydrauliikkaa käytettiin jarruissa, ohjauksen tehostamisessa, läppävaloissa, ohjauspyörän säätämisessä, kytkimessä ja säädettävissä polkimissa.
Kehitys.
Autolle tehtiin tuotantokauden aikana vain hyvin pieniä muutoksia, joten eri vuosimallien erottaminen toisistaan on hankalaa.
Ferrari 365 GT4 BB

Ferrari 365 GT4 BB esiteltiin vuonna 1971 Torinon autonäyttelyssä. Auto oli suunniteltu Lamborghini Miuran kilpailijaksi ja se tuli myyntiin vuonna 1973 Pariisin autonäyttelyssä. Auto oli "Berlinetta Boxer" -sarjan ensimmäinen.
Auto jakoi osan rakenteestaan Ferrari Daytonan kanssa , mutta moottori oli kuitenkin erilainen. Auto oli keskimoottorinen kuten Ferrari Dino ja moottori oli sijoitettu pitkittäin. Moottori oli mittojen puolesta yhteneväinen Daytonan kanssa, mutta se oli levitetty 180 asteen kulmaan kuten Ferrarin F1-autossa. Moottori tuotti tehoa 380 hevosvoimaa (283 kW) ja oli sijoitettu 5-vaihteisen vaihdelaatikon yläpuolelle. Moottorissa käytettiin nokkahihnoja (Daytonan) ketjujen sijasta. Pininfarinan muotoilemassa autossa oli nousevat ajovalot ja ulkonäkö oli aika moderni . Autoa valmistettiin 387 kappaletta.
Ferrari 512 BB

Ferrari 512 BB eli "Berlinetta Boxer" esiteltiin yleisölle Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1979. Auton tekniikka oli valtaosin tuttua jo vuonna 1971 esitellystä 365 GT4 BB:stä mutta kori oli kokonaan uudelleen muotoiltu. Korin muotoilusta vastasi Pininfarina. 
Ferrari käytti 70-luvun lopun kilpa-autoissaan lähes poikkeuksetta 12-sylinteristä moottoria, jonka sylinteriryhmät olivat toisiinsa nähden 180 asteen kulmassa. Joidenkin lähteiden mukaan Ferrarin moottorit eivät olisi varsinaisesti Boxer-koneita kuten mm. Porschessa, vaan paremminkin pitäisi puhua 180-asteen kulmassa olevasta V12-moottorista. Lähes viisilitrainen 12-sylinterinen moottori on kuitenkin varsin runsaasti tilaa vievä konstruktio, joten tilan säästämiseksi Ferrarin insinöörit keksivät sijoittaa vaihdelaatikon suoraan sylinteriryhmän alle. Vaikka tilansäästömielessä idea kuulostikin hyvältä, se kuitenkin osoittautui huonoksi ratkaisuksi. Auton painonjakaumasta tuli liian takapainoinen (n. 40/60) ja sylinteriryhmän noustessa akselilinjan yläpuolelle myös auton kokonaispainopiste kohosi. Tämä puolestaan aiheutti huomattavaa epävakautta auton kaarrekäyttäytymiseen. Siviiliajossa asia ei suuremmin vaivannut, mutta se oli merkittävä syy siihen, miksi 512 BB ei koskaan saavuttanut mitään mainittavaa menestystä kilparadoilla.
Neljän tuotantovuoden aikana valmistettiin yhteensä 929 Ferrari 512 BB autoa.
Ferrari 512BBi (1981–1984).
Vuonna 1981 esiteltiin 512BBi-malli, jossa oli Bosch K-Jetronic polttoaineenruiskutus. Tehot pysyivät samana mutta päästöt alenivat. 512BBi-autoja valmistettiin yhteensä 1.007 kpl.
Petri Rajala

Petri Kimmo Juhani Rajala (s. 22. joulukuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa saippuasarjassa "Salatut elämät" Henrik Lammin roolissa vuosina 2002–2003.
Rajala on näytellyt Turun kaupunginteatterissa vuodesta 1975 alkaen. Lisäksi hän on esiintynyt Vartiovuoren ja Samppalinnan kesäteattereissa.
Maserati Ghibli

Maserati Ghibli on 2-ovinen ja 2-paikkainen coupe, jonka Maserati esitteli vuonna 1966 Torinon autonäyttelyssä. V8-moottorinen Ghibli oli suosituin Maserati sen jälkeen kun yritys vetäytyi kilvanajosta 1950-luvulla. Ghibliä myytiin enemmän kuin kahta sen suurimpaa kilpailijaa Ferrari Daytonaa ja Lamborghini Miuraa. Ghiblin teräskorin muotoili Giorgetto Giugiaro. Giugiaro, joka nykyään johtaa omaa ItalDesign yritystään, oli tuolloin Ghian palveluksessa.
Ghibli I.
330 hevosvoimainen V8-moottori oli sijoitettu eteen. Auto kiihtyi 0–96 km/h 7,5 sekunnissa ja huippunopeus oli 246 km/h. Autossa oli joko 5-vaihteinen manuaalivaihteisto tai 3-vaihteinen automaatti. Ghiblissä oli kaksi erillistä bensiinitankkia, jotka voitiin täyttää auton molempien puolien kattopilareissa sijainneista täyttöaukoista. Autossa oli myös konepellistä nousevat ajovalot, nahkasisusta ja alumiinivanteet.
Ghibli Spyder.
Avoauto Ghibli Spyder tuli tuotantoon vuonna 1969. Spyder-mallit olivat suhteellisen harvinaisia ja coupéta myytiin lähes kymmenen kertaa enemmän.
Tehokkaampi Ghibli SS (340 hv) julkaistiin vuonna 1970. Ghiblin tuotanto päättyi vuonna 1973 ja sen seuraajaksi tuli seuraavana vuonna Bertonen Khamsin.
Ghibli II.
Ghibli herätettiin uudelleen henkiin vuonna 1992, jolloin julkaistiin Ghibli II (Tipo 336). Ghibli II:ssa oli päivitetyt Maserati Biturbo moottorit: 2,0-litrainen V6, ja a 2,8-litrainen V6. 
Vuonna 1994 mallia uudistettiin; Ghibli II sai uuden sisustuksen, vanteet ja säädettävän jousituksen sekä lukkiutumattomat jarrut. Ghibli II:sen viimeinen tuotantovuosi oli 1997, jonka jälkeen se korvattiin 3200 GT:lla.
Ghibli 2013.
Maserati Ghibli julkaistiin jälleen uudelleen vuonna 2013. Se on ensimmäinen Maserati, johon saa diesel-moottorin (3,0-litrainen 177 kW). Bensiinimoottorivaihtoehdot ovat kaksi ahdettua 3,0-litraista V6-moottoria, joista tehokkaampi on käytössä myös Maserati Quattroporte:ssa. Vaihteisto on 8-vaihteinen automaatti, perusversio on takavetoinen, ja nelivedon saa lisävarusteena.
Maserati Khamsin

Maserati Khamsin esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1973 korvaamaan Maserati Indy. Auto perustui Bertone konseptiin, jonka Bertone esitteli vuonna 1972 Torinon autonäyttelyssä. Tuotantomallin muotoilusta vastasi Marcello Gandini (Bertone). Kuten Indy myös Khamsin oli tarkoitettu 2+2-paikkaiseksi, takapenkit olivat kuitenkin sopivat vain tilapäiskäyttöön. Khamsinissa oli 4,9-litrainen vapaastihengittävä V8. Autoa sai joko manuaali- tai automaattivaihteisena. Auton paino rajoitti suorituskykyä, ja huippunopeus oli nyt 250 km/h.
Khamsinissa oli useita epätavallisia yksityiskohtia (monet lainattu Citroënilta) kuten nopeuden mukaan muuttuva DIRAVI ohjaustehostin, hydraulisesti vaimennetut penkit, konepellistä nousevat ajovalot ja toinen takaikkuna varsinaisen takaikkunan alapuolella joka mahdollisti poikkeuksellisen hyvän näkyvyyden taaksepäin. Khamsinin tuotanto päättyi vuonna 1982, kun autoja oli valmistunut 421 kappaletta.
Barloworld

Barloworld (UCI-tunnus BAR) oli englantilainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka osallistui pääasiassa UCI Continental -sarjan kilpailuihin. Talli sai kuitenkin toisinaan osallistumisoikeuden ns. villillä kortilla joihinkin UCI ProTour-sarjan kilpailuihin. Tallin sponsorina toimi eteläafrikkalainen monialayhtiö Barloworld. Kun talli perustettiin vuonna 2003 se oli rekisteröitynä Etelä-Afrikkaan. Vuonna 2004 talli oli rekisteröitynä Italiaan ja tallissa olikin aina paljon italialaisia ajajia sekä joukkueenjohtoa. Vuodesta 2005 alkaen talli oli rekisteröitynä Isoon-Britanniaan. Tallissa ajoivat vuosina 2007–2009 Geraint Thomas sekä 2008–2009 Chris Froome, jotka molemmat ajoivat myöhemmin menestyksekkäässä Team Sky -tallissa, jossa kumpikin heistä onnistui voittamaan Ranskan ympäriajon; Geraint Thomas kerran ja Chris Froome neljästi. Menetyksekkäitä eteläafrikkalaisia jotka ovat ajaneet tallissa ovat muun muassa Daryl Impey ja Robert Hunter.
Historia.
Talli osallistui vuoden 2007 Ranskan ympäriajoon ja se on ensimmäinen Ranskan ympäriajoon osallistunut brittitalli vuoden 1987 jälkeen, jolloin ANC-Halfords-talli osallistui kilpailuun. Tallin ajajista kolumbialainen Mauricio Soler ja eteläafrikkalainen Robert Hunter saavuttivat kumpikin etappivoiton ympäriajossa. Soler voitti lisäksi mäkikilpailun, oli toiseksi nopein nuori kuljettaja ja sijoittui kokonaiskilpailun 11. sijalle. Hunter puolestaan sijoittui toiseksi pistekilpailussa.
Barloworld sai kutsun myös vuoden 2008 Ranskan ympäriajoon, mutta se ei onnistunut toistamaan edellisen vuoden hienoa saavutustaan. Hyvää kokonaiskilpailun tulosta hakemaan lähtenyt Mauricio Soler loukkaantui jo ensimmäisen etapin kaatumisessa ja joutui lopulta jättämään kilpailun kesken viidennellä etapilla. Ennen 11. etapin alkua tuli tieto, että joukkueen ajaja Moisés Dueñas oli antanut EPO-hormonia sisältäneen dopingnäytteen. Lisäksi kolme muuta joukkueen ajajaa joutui keskeyttämään kilpailun loukkaantumisten takia, joten yhdeksästä kilpailuun lähteneestä ajajasta vain neljä pääsi Pariisiin asti.
Dueñasin dopingkäryn jälkeen Barloworld ilmoitti, että se lopettaa tallin tukemisen heti Ranskan ympäriajon jälkeen. Barloworld-nimen piti hävitä joukkueen paidoista ja ajoneuvoista Ranskan ympäriajon jälkeen, mutta joukkue kuitenkin jatkoi kilpailemista Barloworldin väreissä normaalisti. Syyskuussa tallin johtaja Corti ilmoitti, että Barloworld on pyörtänyt päätöksensä ja jatkaa joukkueen tukijana ainakin kauden 2009 loppuun.
Barloworld-tallin toiminta päättyi kauden 2009 jälkeen, kun sen sponsori päätti lopettaa tallin tukemisen.
Pseudomanga

Pseudomanga on nimitys sarjakuvalle, joka noudattaa japanilaisen sarjakuvan, mangan, kerrontatapaa, mutta joka ei ole "aidon" mangan tavoin japanilaisperäinen. Myös piirrostyyli mukailee mangassa käytettyjä hahmonluontitapoja ja sarjakuvan tehosteita.
Termiä on käytetty mangaa käsittelevässä kirjallisuudessa. Nimikkeestä riippuen pseudomangasarjat voivat olla japanilaisen piirros- ja kerrontatyylin tarkkoja kopioita tai perustua niin täysin länsimaiseen sarjakuvailmaisuun, että niiden nimittäminen mangaksi on vaikeasti perusteltavissa.
Länsimaisen manga-tyylin alkuperä on osaksi Italiassa. 1980-luvulla alun perin Kyoko Mizukin ja Yumiko Igarashin shōjo-manga Candy Candyn kysyntä kasvoi maassa niin suureksi, että sitä ryhtyi piirtämään huolellisen tyylin tutkimisen jälkeen studio Immagini &amp; Fumetti, IF. Disney-yhtiön W.I.T.C.H on niin ikään italialainen shōjo- tyylin manga.
Englannin kielessä on termi "original english language manga" alkuperäiselle englanninkieliselle tyylin sarjakuvalle. On myös luotu termit "world manga" sekä "global manga" joilla tarkoitetaan yleisesti muuta kuin japanilaista alkuperää olevaa mutta maan kerrontatyyliä käyttävää sarjakuvaa. "Global manga" ilmaisun teki tunnetuksi yhdysvaltalainen Tokyopop-kustantamo alkaessaan markkinoida lajityypin sarjakuvaa.
Suomessa julkaistuja pseudomangoja ovat muun muassa Dirty Pair, Dramacon, Bizenghast, Teiniagentti Luna, Fool's Gold ja Peach Fuzz.
Suomalainen "Vartijat" alkoi ilmestyä vuonna 2008. Sen kuvittajina ovat olleet Elli Puukangas, Pauliina Högman ja Heidi Haataja. Kirjoittajana on Heikki Valkama.
Koirankeksit

 
Koirankeksit ("Animal Crackers") on Marxin veljesten toinen elokuva vuodelta 1930. Komedian pääosissa ovat Groucho, Harpo, Chico ja Zeppo Marx. Heidän lisäkseen elokuvassa esiintyvät muun muassa Lillian Roth ja Margaret Dumont. Elokuvan on ohjannut Victor Heerman ja käsikirjoituksesta vastasi Morrie Ryskind. Elokuva perustuu Ryskindin, George S. Kaufmanin, Bert Kalmarin ja Harry Rubyn Broadway-näytelmään, jonka pääosissa Marx-veljekset olivat myös esiintyneet.
Sarezzo

Sarezzo on kunta Italiassa Brescian maakunnassa, 13 kilometriä Brescian kaupungista. Kunnan asukasluku on 13 553 (31.12.2015) ja pinta-ala on noin 18&amp; neliökilometriä.
Paavi Paavali VI syntyi Sarezzossa.
Tero Seppälä (lentopalloilija)

Tero Seppälä (s. 15. toukokuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa kaudella 2013–2014 Jyväskylän Hukissa 1-sarjassa. Aiemmin hän pelasi kaudet 2010–2013 Muuramen Lentopallossa.
Ura.
Seppälän ura alkoi juniorina hänen kotikunnassaan Hollolassa yhdessä hänen vuotta vanhemman veljensä Teemun kanssa. 16-vuotiaana Seppälä lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon. Kuortaneella Seppälä pelasi 2-sarjaa kaudella 2004-2005 nuorten maajoukkueen kanssa. Kaudella 2005-2006 Seppälä pelasi Kuortaneen valmennuskeskuksen pelaajien kanssa 1-sarjaa. 
Kahden vuoden Kuortaneella opiskelun jälkeen Seppälä teki sopimuksen Keski-Savon Paterin kanssa SM-liigaan. Paterissa hän pelasi kauden 2007 ykköspassarina ollen joukkueen runkopelaaja. Seppälä valittiin kauden päätteeksi vuoden miesjunioriksi. Kaudeksi 2008 Seppälä siirtyi pelaamaan Muuramen Lentopalloon.
Yrjö Matsi

Yrjö Matsi (s. 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka on pelannut Muuramen Lentopallossa ja Pielaveden Sammossa. Kaikkiaan hän on lentopallon SM-liigassa pelannut 72 ottelua.
Ura.
Matsi on Pielaveden Sammon kasvatteja. Hän harjoitteli Sammon vahvuudessa kaudella vuosina 2005–2006 ja pelasi 1-sarjaa samalla. Pielavedeltä Matsi siirtyi 2006 Muuramen Lentopallon riveihin, jossa hän jatkaa myös kaudella 2007–2008 yksivuotisella sopimuksella. Matsi kehittyi Muuramessa ensimmäisellä kaudellaan hurjasti ja oli joukkueessa tärkeä lenkki kun Muuramen Lentopallo selvitti historiansa ensimmäisen kerran tiensä Play-Off-peleihin sijoittumalla liigassa lopulta 9. sijalle.
Muuta.
Matsi opiskeli Humanistisessa ammattikorkeakoulussa Äänekosken kampuksella Suolahdessa yhteisöpedagogiksi. Hän valmistui vuonna 2009.
Lisäksi Matsi toimii laulajana Katutaiteilija -bändissä ja hänellä on akustinen duo nimeltään DuoDa.
Timo Keisala

Timo Keisala (s. 23. toukokuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä useita kausia lentopallon SM-liigassa. Hän on pelannut A-maajoukkueessa 20 A-maaottelua.
Ura.
Keisala aloitti sarjatasolla uransa Kauhavan Wisan riveissä, kunnes siirtyi SM-liigaan kaudeksi 2000. Seura oli Savonlinnan East Volley, jossa hän pelasi lopulta kolme kautta siirtyen lopulta Perungan Poikien riveihin. Perungan Pojissa Keisala voitti uransa toistaiseksi ainoan suomenmestaruuden kauden 2003 päätteeksi. Perungan Pojista Keisala suuntasi Isku-Volleyhin Tampereelle yhden kauden ajaksi. Hän pelasi Iskussa kauden 2004−2005, jonka jälkeen hän siirtyi Keski-Savon Pateriin vaihtaen samalla roolia keskitorjujasta yleispelaajaksi.
Keski-Savon Paterissa Keisala pelasi kaudet 2005−2007. Samalla hän palasi myös yleispelaajan roolista takaisin keskitorjujaksi. Kauden 2007−2008 Keisala pelasi Muuramen Lentopallossa, minkä jälkeen hän palasi Paterin riveihin kaudeksi 2008−2009. Hän pelasi urallaan 293 SM-liigaottelua .
A-maajoukkue.
Keisala on pelannut myös Suomen A-maajoukkueessa; A-maaotteluita hänellä on takanaan 20 kappaletta. Keisala pelasi maajoukkueen kanssa muun muassa kauden 2003 Euroopan Liigassa hyvin ottein.
Burhanuddin Rabbani

Burhanuddin Rabbani (1940 – 20. syyskuuta 2011) oli Afganistanin presidentti. Hän hallitsi nimellisesti kommunistien Afganistanin demokraattisen tasavallan kaatumisen jälkeen 1992–1998, ennen kuin talibanit karkottivat hänet Kabulista. Rabbani oli kuitenkin kansainvälisesti tunnustettu Afganistanin presidentti vuoteen 2001. Hänen seuraajakseen tuli ISAF:n tukema Hamid Karzai.
Etnisesti Rabbani oli tadžikki, persiaa puhuva sunni. Hän opiskeli šariaa Kabulin ja Kairon yliopistoissa.
Rabbani oli 1970-luvulla Kabulin yliopiston šarian luennoitsija ja oli tuolloin 1968 perustetun Jamiat-i Islami-yi Afghanistanin ('islamilainen yhteiskunta') -nimisen mujahideen-uskonsoturien ryhmittymän johdossa. Ryhmä on aika ajoin ollut myös poliittinen puolue. Rabbani oli sen nimellinen johtaja, mutta sen todellinen voimamies oli tuolloin asevoimien komentaja Ahmad Shah Massoud. Hän pysyi sen johdossa kuolemaansa saakka.
Mujahideen-joukot valtasivat 15. huhtikuuta 1992 Kabulin kommunistihallitukselta. Kahden kuukauden kuluttua Rabbani nimitettiin maan väliaikaiseksi presidentiksi. Gulbuddin Hikmatyar ei hyväksynyt sopimusta vaan jatkoi pääkaupungin pommitusta raketein kolmen vuoden ajan, kunnes hänet ajettiin sen läheltä helmikuussa 1995. Kun suurin osa puolueista boikotoi presidentinvaalia, Rabbani valitutti itsensä uudelleen presidentiksi šurassa joulukuussa 1992. Se vain kiihdytti vastarintaa, ja Hikmatyar ja Abdul Rashid Dostum liittoutuivat syrjäyttämään Rabbanin ja Massoudin vallasta. Kolmannes kaupunkia raunioitui vuoden 1994 taisteluissa, joissa kuoli noin 25 000.
Rabbani joutui pakenemaan Kabulista Talibanin valloittaessa sen 1996, mutta hän oli edelleen kansainvälisesti tunnustettu presidentti, kunnes Hamid Karzai valittiin marraskuussa 2001.
Rabbani kuoli Kabulissa tehdyssä pommi-iskussa 20. syyskuuta 2011. Rabbania tuli tapaamaan kaksi Talibanin edustajiksi esittäytynyttä miestä, joita pidetään syyllisinä iskuun.. Kun Esmatullah-niminen mies halasi Rabbania, hänen turbaanissaan ollut pommi räjähti.
Gulbuddin Hikmatyar

Gulbuddin Hikmatyar (), englanninkielissä lähteissä usein Hekmatyar, s. 1946, 1947 tai 1948, Imam Saheb, Kunduzin maakunta, Dasht Archin piirikunta, Afganistan) on afganistanilainen sotaherra. Hän oli pääministerinä 1993–1994 ja 1996 Afganistanin demokraattisen kansantasavallan kaatumisen jälkeen ja ennen talibanhallintoa. Myöhemmin hän on jatkanut taistelua yhdysvaltalaisjoukkoja vastaan.
Hikmatyar on pataani Pohjois-Afganistanista, jossa pataanit ovat vähemmistö. Hän opiskeli sotilasakatemiassa ja vuodesta 1968 Kabulin yliopistossa insinööritieteitä, muttei ilmeisesti suorittanut mitään virallista tutkintoa. Hän ryhtyi sen sijaan ammattivallankumoukselliseksi ja liittyi kommunistien Afganistanin kansandemokraattisen puolueen Parcham-siipeen. Keskinäisissä välienselvittelyissä hänet tuomittiin 1972 maolaisen opiskelijatoverinsa surmasta. Hikmatyar istui kuitenkin vankilassa vain puolitoista vuotta ja pakeni Pakistaniin, jossa hän perusti oman Afganistanin islamilaisen puolueensa Hizb-i Islami-yi Afghanistan. Vuonna 1975 Hikmatyarin väitetään johtaneen Daounin vastaista kapinaa Panjshirissa.
Afganistanin sodassa Gulbuddin Hikmatyar taisteli Neuvostoliiton miehitysjoukkoja vastaan. Pääasiassa hänen ja Abdul Rasul Sayyaffin joukkoihin kuuluivat vapaaehtoisina Afganistaniin saapuneet jihadistit. Yhdysvallat ja Saudi-Arabia tukivat kumpikin Afganistanin mujahideen-taistelijoita yli kolmella miljardilla dollarilla. Pääosa avusta kanavoitiin Pakistanin ISI-tiedustelupalvelun kautta.
Neuvostoliiton vetäydyttyä Afganistanista sen valtaan nostama kommunistihallinto kukistui. Sotatila jatkui nyt käytännössä sisällissotana. Hikmatyar solmi rauhan Ahmed Shah Massoudin kanssa, jonka mukaan hänestä tulisi pääministeri. Hikmatyar kuitenkin kieltäytyi tai sopimus ratkesi muuten. Hikmatyar kävi vuosina 1992–1995 tuhoisaa sotaa Burhanuddin Rabbanin hallitusta vastaan, etenkin pommittamalla Kabulia raketein. Massoudin joukot kuitenkin pitivät hänet poissa Kabulista.
Hikmatyar tuli pääministeriksi 17. kesäkuuta 1993, jolloin koalitiohallitus vannoi virkavalan.
Tammikuussa 1995 taliban eteni lähelle Kabulia ja puristi Hikmatyarin joukkojensa ja Islamilaisen emiraatin puolustusministeri Massoudin väliin. Helmikuussa Hikmatyar hylkäsi asemansa Charasyabissa ja jätti jälkeensä suuren varaston aseita, jotka taliban sai haltuunsa. Hikmatyar nimitettiin nimellisesti Rabbanin hallituksen pääministeriksi kesäkuussa 1996, vähän ennen kuin talibanjoukot ajoivat Rabbanin Kabulista, mutta Hikmatyar jatkoi taistelua Massoudia vastaan. Kesällä 2001 hänellä oli hyvin vähän joukkoja tai aseita. Pakistanin tuen loputtua hän joutui lähtemään maanpakoon Iraniin.
9. marraskuuta 2001 Hikmatyar kehotti talibania muodostamaan laajan liiton Yhdysvaltoja vastaan ja lupasi sille tukensa Teheranista käsin. Helmikuussa 2002 Hizb-i Islami-yin toimistot suljettiin Iranissa ja Hikmatyar karkotettiin maasta. CIA yritti tappaa hänet ohjuksilla lähellä Kabulia toukokuussa 2002, mutta epäonnistui. Hän on kehottanut taistelemaan Yhdysvaltain joukkoja vastaan Afganistanissa ja yrittänyt ilmeisesti päästä al-Qaidan jäseneksi.
Heikki Reivilä

Heikki Reivilä (s. 1955) on suomalainen prosaisti, runoilija, näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja.
Reivilän painettu tuotanto koostuu proosasta ja lyriikasta, jota hän vuodesta 1981 lähtien on julkaissut kaikkiaan neljän kirjan verran. Reivilä voitti 1981 J. H. Erkon kirjoituskilpailun. Hän oli tuolloin 26-vuotias. Reivilän muita runokirjoja ovat "Kadonneet muistiinpanot" (1983), "Itseään suurempi kivi" (1985) ja "Maa on tähtien taivas" (1989). Runoilijana Reivilää pidetään modernistina. Runojen lisäksi Reivilä on kirjoittanut myös novellikokoelmat "Yksinäinen ja alaston" (1996) ja "Minän paino" (2010). Hänen ensimmäinen romaaninsa "Toinen Runeberg" ilmestyi vuonna 2004 ja toinen romaani "Ryöstö" vuonna 2014.
Reivilä on toiminut Matti Ijäksen käsikirjoittajakumppanina tämän ohjaamissa elokuvissa "Pilkkuja ja pikkuhousuja" (1993), "Pieniä valheita" (1994), "Haaveiden kehä" (2002) ja "Puolin ja toisin" (2013). Lyriikan ja proosan lisäksi Reivilältä on ilmestynyt myös näytelmiä ja kuunnelmia.
Reivilä on opettanut luovaa kirjoittamista Pekkas-akatemiassa ja Kriittisessä korkeakoulussa.
Reivilä voitti runokirjasta "Rienaaja" (1981) J. H. Erkon kirjoituskilpailun vuonna 1981.
All of Us (yhtye)

All of Us on vuonna 2006 perustettu suomalainen yhtye. Yhtye itse luokittelee tyylinsä melankoliseksi pop-rockiksi, johon on sekoitettu klassisen musiikin ja hiphopin elementtejä. Yhtye on keikkaillut Suomessa ja Saksassa.
Jäsenet.
Yhtyeen kokoonpanoon kuuluvat solistit Juulia Vuojala ja Jan Quilitzsch sekä sellisti Jarkko Lanonen. Yhtyeen niin sanottuun "keikka-kokoonpanoon" kuuluu myös toinen sellisti sekä satunnaisesti vierailevat kuorot, solistit ja orkesterit.
Levytykset.
All of Us:n ensimmäinen single "A Kingdom for Me" julkaistiin maaliskuussa 2007 ja debyyttialbumi "So Far So Good" saman vuoden toukokuussa. Pitkäsoitolla vierailevat mm. Samu Haber (kappaleessa "White Rider") ja Mikko Leppilampi ("Still waters are Deep", "My home/My own/Something Beautiful", "One Star", "Chaos In My Bed", "Dive!" ), Killville-yhtyeestä tuttu Ville Parkkonen ("If I Had a Child") sekä Suomen vanhimpiin aikuiskuoroihin lukeutuva Chorus Sanctae Ceciliae ("Let Freedom Ring"). Musiikkivideoita edellä mainittujen lisäksi yhtyeen kanssa ovat olleet tekemässä Iina Kuustonen sekä Amira Khalifa.
EP "White Rider / Black Rider" julkaistiin rajoitettuna painoksena marraskuussa 2007 ja se on levityksessä vain Internetin välityksellä.
Jalasjärven seurakunta

Jalasjärven seurakunta () on nykyisin Kurikan seurakuntaan kuuluva kappeliseurakunta, joka kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Lapuan hiippakunnan Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan. Seurakunnan jäsenmäärä vuoden 2013 alussa oli 7518 henkeä. Lukuun ei sisälly seurakunnan poissaolevassa väestössä olevat (eli ulkomailla oleskelevat) henkilöt.
Historiaa.
Jalasjärven seurakunnan historia alkaa vuodesta 1689, jolloin Ilmajoen seurakunta perusti alueelle oman rukoushuonekunnan. Oman kirkon jalasjärveläiset saivat viimeistään vuonna 1725, luultavasti jo aikaisemmin. Vuonna 1728 Ilmajoen pitäjänapulainen määrättiin asumaan Jalasjärvelle ja kaksi vuotta tästä Jalasjärvestä muodostettiin Ilmajoen kappeliseurakunta. Vuonna 1793 jalasjärveläiset anoivat tuomiokapitulilta seurakunnalle itsenäistä asemaa, mutta kapitulissa ei ajatukselle lämmetty. Toinen vastaava anomus tehtiin vuonna 1858 ja se sai lopulta kapitulin hyväksynnän vuonna 1882. Ensimmäinen oma kirkkoherra astui virkaansa vuonna 1894 sinetöiden lopullisesti seurakunnan itsenäistymisen Ilmajoesta. Vuonna 1912 Jalasjärven Koskuen kylälle perustettiin oma rukoushunekunta. Seurakunta lunasti kiinteistön vuonna 1934 ja rukoushuone muuttui siten Koskuen kyläkirkoksi. Jalasjärvi sai kolmannen pappinsa vuonna 1941 ja hänet määrättiin Koskuen kyläkirkon papiksi.
Jalasjärven seurakunta yhdistyi Kurikan seurakuntaan vuoden 2016 alussa tapahtuneen kuntaliitoksen myötä.
Herätysliikkeet.
Jalasjärven seurakunta kuuluu muun Seinäjoen eteläisen ja läntisen alueen tavoin yhtenäiseen evankelisen herätysliikkeen tukialueeseen. Jalasjärvi ei ole kuitenkaan liikkeen voimakkain paikkakunta. Jalasjärven alueella on kannatusta myös vanhoillislestadiolaiselle suunnalle, herännäisyydelle ja kansanlähetykselle.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Jalasjärven kappeliseurakunnan kappalaisina ja Jalasjärven seurakunnan kirkkoherroina:
Vuoden 1865 kunnallisasetus

Vuoden 1865 kunnallisasetus eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus kunnallis­hallituksesta maalla (AsK 4/1865) määräsi, että Suomessa maaseudun kirkkopitäjien vastuulla olleet maalliset asiat siirrettiin maalaiskuntien tehtäväksi ja hengelliset asiat luterilaisten seurakuntien vastuulle. Kirkolle jäi maallisista tehtävistä väestökirjanpito ja se sai pitää koko omaisuutensa. Ruotsissa astui voimaan samanlaiset kunnallislait pari vuotta aiemmin, vuonna 1863.
Kunnallishallintoon siirtymisessä oli kolmen ja enimmillään kymmenen vuoden määräaika, joka päättyi vuonna 1875. Säädös tuli voimaan 6. helmikuuta 1865, ja sen kumosi Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus maalaiskuntain kunnallishallinnosta, joka tuli voimaan vuoden 1899 alussa.
Uudistuksen tarkoituksena oli siirtää valtion tehtäviä portaittain hierarkkisesti alaspäin. Keisari oli siirtänyt valtaa itseltään Suomen senaatille ja tämän seurauksena valtion tehtävät alkoivat lisääntyä, jonka takia oli tarkoituksenmukaista siirtää tehtäviä paikallisemmalle tasolle.
Kaupungeissa maallinen hallinto oli kuulunut jo vuosisatoja porvarissäädyn raadille. Niissä oli kuitenkin kirkko perinteisesti vastannut koulutoimesta ja köyhäinhoidosta. Vuonna 1873 säädetyssä ja vuoden 1875 alusta voimaan astuneessa asetuksessa nämä tehtävät siirrettiin kaupungille.
Alkutaival.
Asetuksessa päättäväksi elimeksi säädettiin kuntakokous, jossa äänioikeutta ei ollut palkollisilla, naisilla eikä veroa maksamattomilla. Kuntakokous oli pidettävä vähintään kolme kertaa vuodessa, sen oli toimeenpanoa ja hallintoa varten valittava seitsemän henkinen kunnallislautakunta.
Asetus mahdollisti myös kunnanvaltuuston perustamisen, mutta siihen edellytettiin puolta äänestysalueen äänimäärästä, joista ⅔ tuli kannattaa sen perustamista. Valtuustoja perustettiin vain muutamia 1800-luvulla. Kunnanvaltuustossa varakkaimmilla oli suurin vaikutusvalta, koska jokainen veroäyri antoi yhden äänen, kuitenkin siten ettei kenellekään voinut olla kuudesosaa suurempaa äänimäärää läsnä olevista.
Ihmisten oli aluksi vaikea erottaa seurakuntaa ja kuntaa toisistaan koska niiden alue oli usein sama.
Kunnan ensimmäisiä virkamiehiä olivat "ryöstövoudit" eli ulosottomies ja sairaanhoitoa varten asetetut kaitsijamiehet.
Kunnallisuudistus aiheutti paikoitellen vastustusta uuden rakenteen aiheuttaman taloudellisen rasitteen takia.
Lautakunnissa papiston edustus jäi vähäiseksi, mutta torppareita suosittiin, jotta nämä saataisiin suosiollisemmiksi kasvavalle veronmaksulle kunnalle.
Kokous- ja yöpymispaikoiksi alettiin rakentaa kunnantaloja ja tupia.
Ahmon koulu

Ahmon koulu (aiempi Siilinjärven yläaste) on Siilinjärven keskustan tuntumassa Ahmon asuinalueella toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Koulussa opiskelee noin 550 yläkoululaista. Samassa rakennuskokonaisuudessa toimii myös Siilinjärven lukio. Kiinteistön eteläpuolitse kulkee Nilsiäntie (kantatie 75).
Siilinjärven toinen yläkoulu, Suininlahden koulu, sijaitsee Toivalassa.
Nykyisen, homehtuneen ja sen vuoksi osittain käyttökelvottoman päärakennuksen tilalle kaavaillaan uutta koulua, joka tullaan rakentamaan kahdessa osassa. Ensimmäisen osan tulisi olla valmis vuoteen 2025 mennessä ja koko koulun vuoden 2027 marraskuuhun mennessä.
Historia.
Koulun juuret ovat melko kaukana nykyiseltä paikaltaan. Koulun alkuperä löytyy Karjalasta Laatokan koillisrannalta, Salmin pitäjästä. Sodan seurauksena Salmin keskikoulu siirtyi Siilinjärvelle vuonna 1944. Myöhempinä vuosina koulu tunnettiin nimillä Siilinjärven keskikoulu sekä Siilinjärven yhteislyseo.