tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Who We Are

Who We Are on maltalaisen laulajan Jessikan ja saksalaisen laulajan Jenifer Breningin esittämä kappale, jolla he edustivat San Marinoa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui seitsemänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Our Choice

Our Choice on islantilaisen laulajan Ari Ólafssonin esittämä kappale, jolla hän edusti Islantia vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui viimeiseksi ja karsiutui finaalista.
Benjamin Pasternack

Benjamin Pasternack on yhdysvaltalainen pianisti. Hän on kotoisin Philadelphiasta. Hän pääsi 13-vuotiaana Curtis Institute of Musiciin opiskelemaan Mieczyslaw Horswzowskin ja Rudolf Serkinin johdolla. Vuonna 1988 hän voitti Kansainvälisen Busoni-pianokilpailun ja vuonna 1989 Ranskassa World Music Masters Piano Competitionin. Vuonna 1983 Pasternack aloitti opettamisen Bostonin yliopistossa ja vuonna 1997 Peabody-musiikkikonservatoriossa. 
Pasternack on soittanut lukuisten orkestereiden, kuten Bostonin sinfoniaorkesterin, Ranskan kansallisorkesterin ja Düsseldorfin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on levyttänyt Naxos-levy-yhtiölle muun muassa Aaron Coplandin pianosonaatin. Hän on myös esittänyt muiden muassa Alfred Schnittken, Pierre Boulez'n, Peter Liebersonin, Frederic Rzewskin, Oliver Knussenin, Leonard Bernsteinin ja Toru Takemitsun teoksia.
X My Heart

X My Heart on azerbaidžanilaisen laulajan Aiselin esittämä kappale, jolla hän edusti Azerbaidžania vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa 8. toukokuuta, jossa se sai 94 pistettä, sijoittui sijalle 11 eikä päässyt finaaliin.
Issa Ber

Issa Ber (myös "Issa-Ber") on Nigerin päähaara joen sisämaasuistossa Malissa. Se haarautuu Débojärvestä Akkan luona länteen. Vähän ennen Diréä jokeen yhtyy sisämaasuiston pohjoisosan suurin sivuhaara Bara Issa. Issa Berin pituus Akkasta Bara Issan suuhun on 167 kilometriä. Joella on siihen uudelleen yhtyvä 60 kilometrin pituinen sivuhaara Kormou (Ambiri).
Issa Ber on sisämaasuiston ainoa koko vuoden ajan virtaava ja liikennöintikelpoinen haarajoki. Sen virtaus käsittää vuodenajasta riippuen 80–87 prosenttia Débojärvestä lähtevästä vesimäärästä. Akkassa vuosina 1992–1997 mitattu keskiarvo on 800 kuutiometriä sekunnissa. Tulva-aikaan joki ruokkii vasemman rannan järviä kuten Fatia ja Horoa.
Cecil Aronowitz

Cecil Aronowitz (4. maaliskuuta 1916 – 7. syyskuuta 1978) oli brittiläinen alttoviulisti. Hän syntyi Etelä-Afrikassa venäläiselle ja liettualaiselle vanhemmalle. Hän oli perheen kolmesta lapsesta nuorin; myös muut lapset olivat musikaalisia, ja kaikki heistä pääsi Englantiin opiskelemaan. Vuonna 1935 Aronowitz aloitti viulunsoiton opintonsa Achille Rivarden johdolla Royal College of Musicissa. Vuonna 1939 sota keskeytti opinnot. Palattuaan sodan jälkeen Royal College of Musiciin Aronowitz päätti omistautua alttoviululle. Vuonna 1947 hänelle myönnettiin Cobbett-palkinto kamarimusiikista.
Vuonna 1948 Aronowitz lähti opinahjostaan ja ryhtyi luomaan laajamittaista uraa kamarimusiikin parissa. Hän oli mukana perustamassa Musica da Cameraa, Melos Ensembleä ja Pro Arte -pianokvartettia. Lisäksi hän osallistui toisen alttoviulistin ominaisuudessa Amadeus Quartetin toimintaan ja esiintyi Yehudi Menuhinin kanssa. Hän teki pitkään yhteistyötä Benjamin Brittenin kanssa ja soitti English Chamber Orchestrassa sekä London Mozart Playersissa. Aronowitz toimi vuosikymmenten ajan opettajana Royal College of Musicissa. Hän kuoli 62-vuotiaana saatuaan aivoverenkiertohäiriön esiintymisen aikana. 
Brittiläiset järjestävät Aronowitzin mukaan nimettyä kansainvälistä alttoviulukilpailua.
Richard Overton

Richard Arvin Overton (11. toukokuuta 1906 Bastrop County, Texas – 27. joulukuuta 2018 Austin, Texas) oli 112-vuotiaaksi elänyt, Yhdysvaltain pisimpään elänyt toisen maailmansodan sotaveteraani. Hän työskenteli sodan jälkeen suurimman osan työurastaan huonekaluliikkeissä. Hän meni kahdesti naimisiin, mutta lapsia hänellä ei ole. Hän piti pitkäikäisyytensä salaisuuksina Jumalaa ja sikareita. Overton vietti elinikänsä Austinissa.
Overton palveli Yhdysvaltain joukoissa vuosina 1942–1945 Angaurissa, Peleliussa ja Iwo Jimassa. Hänen asuinkatunsa on nimetty myöhemmin hänen kunniakseen. Hän poltti 10–12 sikaria päivittäin. Hänen serkkunsa Volma Overton tuli tunnetuksi ihmisoikeusaktivistina.
Ralph Tresvant (albumi)

Ralph Tresvant on yhdysvaltalaisen R&amp;B-laulajan Ralph Tresvantin eponyymi esikoisalbumi, joka julkaistiin MCA Records -levy-yhtiöllä 20. marraskuuta 1990. RIAA myönsi albumille platinasertifikaatin. Albumi sijoittui "Billboard"-aikakauslehden Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listan 1. sijalle ja Billboard 200 -listan 17. sijalle. 
Lokakuussa 2004 albumin kappale ”Sensitivity” esiintyi suositussa videopelissä "", jossa se soi pelin fiktiivisellä new jack swing -radiokanavalla CSR 103.9.
Mohnin majakka

Mohnin majakka sijaitsee Suomenlahdessa Mohnin saarella Virossa. Saarella oli puinen majakka jo ennen kuin ensimmäinen tiilinen majakka rakennettiin vuonna 1852. 
Historia.
Mohnin saarelle rakennettiin puinen majakka vuonna 1806. Vuonna 1852 sen tilalle rakennettiin noin 20 metriä korkea tiilinen. Jo muutaman vuoden kuluttua kävi selväksi etteivät huonolaatuiset tiilet kestäneet kovaa ilmastoa. Vuonna 1871 majakkaa pidennettiin 7 metriä, ja koko rakennus vuorattiin ulkopuolelta uudella tiilikerroksella. Siihen tilattiin lyhtyhuone tehtaalta Latviaan Liepājasta ja linssistö Englannista "Chance Brothers &amp; Co" nimiseltä yritykseltä. Jatkuvan rapautumisen vuoksi majakka päällystettiin toisen maailmansodan jälkeen betonilla. Betonivuoraus kuitenkin poistettiin vuonna 1998. 
Majakan vieressä on erilaisia sivurakennuksia jotka liittyvät sen huoltoon, sekä silloisen henkilökunnan asuntoja jotka kaikki ovat nykyään kansallisia muistomerkkejä.
Mohnin saari kuuluu myös Lahemaan kansallispuistoon.
Ukrainan uudistettu kommunistinen puolue (KPUO)

Ukrainan uudistettu kommunistinen puolue (Комуністична партія України (оновлена), Komunistitšna partija Ukraini (onovlena), KPU(o)) on ukrainalainen sosialismia kannattava vasemmistolainen puolue. Puolue on perustettu vuonna 2000, kun se irtosi Ukrainan kommunistisesta puolueesta (KPU). KPUO:n puheenjohtajana toimii Mihailo Savenko. KPUO:n kannatus ei ole riittänyt kansanedustajien saamiseen parlamenttiin. Puolueen toiminta on ollut kiellettyä syyskuusta 2015 lähtien.
Historia.
Puolue on perustettu vuonna 2000, kun se irtosi Ukrainan kommunistisesta puolueesta (KPU). Uudistettu kommunistinen puolue osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2002. Se sai 362 712 ääntä eli 1,39 % äänistä, eikä yhtään kansanedustajaa. Suurimmat ääniosuudet se sai Krimin (2,5 % äänistä), Zaporižžjan (2,12 %) ja Odessan (2,09 %) vaalipiireissä.
Syyskuun 2007 parlamenttivaaleissa puolue sai 0,29 % äänistä. Puoluetta äänesti 68 127 ihmistä. KPUO ei osallistunut lokakuun 2012 eikä lokakuun 2014 parlamenttivaaleihin.
3. syyskuuta 2015 Kiovan hallinto-oikeus kielsi oikeusministeriön vaatimuksesta KPUO:n toiminnan ja Työläisten ja maanviljelijöiden kommunistisen puolueen toiminnan. Ukrainan kommunistinen puolue KPU sen sijaan valitti oikeusministeriön määräyksestä.
Michael Bivins

Michael Lamont Bivins (s. 10. elokuuta 1968) on yhdysvaltalainen laulaja, räppäri ja manageri. Hän on yksi yhtyeiden New Edition ja Bell Biv DeVoe perustajajäsenistä. Jälkimmäistä pidetään yhtenä new jack swing -musiikkityylin edelläkävijöistä ja heidän esikoisalbuminsa "Poison" sijoittui Billboard 200 -musiikkilistan viidennelle sijalle ja "Billboardin" Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listan 1. sijalle vuonna 1990.
Fuberidatsoli

Fuberidatsoli (C11H8N2O) on bentsimidatsolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa fuberidatsoli on väritöntä kiteistä ainetta. Se on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukenee kohtalaisesti asetoniin ja dikloorimetaaniin ja hyvin muun muassa dimetyyliformamidiin. Fuberidatsolin fungisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu sienten jakautumassa olevien solujen tubuliinin β-alayksiköihin ja estää mitoosin. Sillä on myös antiviraalisia ja eräitä matoja tappavia ominaisuuksia. 
Valmistus ja käyttö.
Fuberidatsolia valmistetaan o-fenyleenidiamiinin ja furfuraalin välisellä reaktiolla ja tätä reaktiota katalysoi kupariasetaatti. Fuberidatsolia käytetään fungisidina erityisesti torjuttaessa viljan punahomeita ("Fusarium"). Siemenet voidaan päällystää fuberidatsolilla. Lisäksi sitä voidaan levittää jauheena tai liuoksena. Fuberidatsoli on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella, mutta ei esimerkiksi Yhdysvalloissa.
Ronnie DeVoe

Ronald Boyd ”Ronnie” DeVoe Jr. (s. 17. marraskuuta 1967), joka tunnetaan myös taiteilijanimillä R.D., Ronnie D., Ron ja Big Ron, on yhdysvaltalainen muusikko, joka on yksi R&amp;B:tä ja popmusiikkia tuottavan yhtyeen New Editionin sekä R&amp;B:tä ja hip hopia tuottavan yhtyeen Bell Biv DeVoen jäsenistä. Hän syntyi Roxburyssa, Massachusettsissa.
Bell Biv DeVoe

Bell Biv DeVoe, joka tunnetaan myös nimellä BBD, on yhdysvaltalainen yhtye, jonka kolme New Editionin jäsentä perustivat vuonna 1989. Yhtye koostuu kolmesta jäsenestä: Ricky Bellistä, Michael Bivinsistä ja Ronnie DeVoesta. 
Bell, Bivins ja DeVoe perustivat yhtyeen tuottajien Jimmy Jamin ja Terry Lewisin ehdotuksesta. Hyväksyessään idean MCA Records kirjoitti nimen muodossa "Bell Bivins DeVoe", mutta Bivins ehdotti sukunimensä kolmen viimeisen kirjaimen poistamista, jolloin nimi tuli nykyiseen muotoonsa. Public Enemyn tuottajien Eric Sadlerin, Hank Shockleen ja Keith Shockleen ja monien muiden avulla Bell Biv DeVoe julkaisi esikoisalbuminsa "Poison" MCA Recordsilla vuonna 1990. Albumin kerrotaan olevan 1990-luvun alun new jack swing -musiikkityylin edelläkävijöistä, yhdistäen hip hopia, funkia, soulia ja popmusiikkia. "Poison" sijoittui "Billboardin" Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listan ensimmäiselle sijalle, ja albumin kappaleet ”Poison” sekä ”Do Me!” sijoittuivat molemmat Billboard Hot 100 -listan kolmannelle sijalle.
Vesa Heinonen (yleisurheilija)

Vesa Johannes Heinonen (s. 6. kesäkuuta 1948 Pyhäjärvi) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kymmenottelija ja aitajuoksija. Hän edusti Pyhäjärven Pohtia.
Kalevan kisoista Heinonen saavutti kymmenottelun hopeaa vuonna 1974 sekä samana vuonna pronssia 110 metrin aitajuoksusta. Ennätyksikseen hän otteli seitsenottelussa pisteet 4189 pistettä (1973) ja kymmenottelussa pisteet 7580 (1974). 60 metrin aidoissa Heinonen juoksi ennätyksekseen käsiajan 8,3 s (1975) ja 110 metrin aidoissa ajan 14,7 s (1975). Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1986 jälkeen.
Poison (albumi)

Poison on yhdysvaltalaisen rhythm and bluesin ja hip hopin yhtyeen Bell Biv DeVoen esikoisalbumi, joka julkaistiin MCA Records -levy-yhtiöllä 20. maaliskuuta 1990. 
Albumi sijoittui "Billboardin" Top R&amp;B/Hip-Hop Albums -listan ensimmäiselle sijalle ja Billboard 200 -listan viidennelle sijalle.
Elo Viiding

Elo Viiding, kirjailijanimi Elo Vee (s. 20. maaliskuuta 1974 Tallinna, Viro) on virolainen kirjailija.
Taiteilijaperheeseen syntyneen Elo Viidingin suvussa on runoilijaisän Juhan Viidingin ja musiikinopettajaäiti Riina Viidingin lisäksi isoisä kirjailija ja kääntäjä Paul Viiding (1904–1962) ja isoäiti kääntäjä Linda Viiding (1906–2003). Viidingin puoliso on kirjallisuudentutkija ja kriitikko Jaanus Adamson. Hän on ollut aikaisemmin avioliitossa suomalaisen runoilijan Tommi Parkon kanssa.
Viiding on luonut hahmon Rosalinda Triipla, joka hän runoissaan ilmoittaa olevansa. Jukka Koskelainen mukaan Viiding vertautuu 1960-luvun suureen nimeen Artur Alliksaariin, mutta hän hakee vertauskohtia myös 1900-luvun alkupuolen virolaisesta kubismista ja futurismista. Vaikka tekstit ovat monimutkaisia, ne ovat myös hauskoja.
Andres Vanapa

Andres Vanapa, oik. Viktor Mellov (2. huhtikuuta 1924 – 25. lokakuuta 2004, Viro) oli virolainen toimittaja ja asianajaja, runoilija ja prosaisti.
Vanapa opiskeli Tallinnan juristikoulussa 1945–1947. Vanapa palveli Saksan laivastossa 1943–1944. Hän pakeni Suomeen 1944 ja pyrki edelleen Ruotsiin, mutta jäi kiinni. Sotilastuomioistuimessa hänet tuomittiin vankeusrangaistukseen, ja hän joutui Tallinnan keskusvankilaan, josta hän vapautui sodan päätyttyä. Hän toimi Rahva Häälin kirjeenvaihtajana, vuodesta 1948 asianajajana, 1949 tehdastyöläisenä Voltassa, 1950–1952 Tallinnan Draamateatterissa, 1952–1956 Tallinnan musiikkikoulun historianopettajana. Hän siirtyi sitten vapaaksi kirjailijaksi.
Theodore Andrea Cook

Theodore Andrea Cook (28. maaliskuuta 1867 – 16. syyskuuta 1928) oli brittiläinen kirjailija ja olympiamitalisti.
Cook harrasti yliopisto-opintojensa aikana jalkapalloa, soutamista ja miekkailua. Järjestötoiminnan osalta hän toimi Britannian Olympiajärjestössä () vuosina 1905–20 sekä Kansainvälisessä olympiakomiteassa () vuosina 1909–15. Cook erosi järjestötehtävistään, koska hänen mielestään saksalaiset eivät saaneet osallistua olympiatoimintaan ensimmäisen maailmansodan tapahtumien vuoksi. 
Cook itse osallistui vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kirjallisuudesta runoteoksellaan "Antwerpenin olympialaiset".
Cook työskenteli päätoimittajana 1900–luvun alussa muun muassa "St. James' Gazettessa", "Daily Telegraphissa" ja "The Fieldissä". Hän kirjoitti myös paljon kirjoja, kuten
Lilla Lonoks

Lilla Lonoks on noin 18 hehtaarin laajuinen arvokas lintujärvi Kirkkonummen ja Siuntion rajalla. Järvi on erittäin matala, soistuva ja runsasravinteinen. Sen vedet laskevat Karhujärven, Tjusträskin ja Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Lilla Lonoksin itäinen naapurijärvi on Storträsk-Bakträsk, koillisessa on Stora Lonoks ja pohjoisessa Karhujärvi. Lilla Lonoksin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin yksitoista kilometriä luoteeseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä länteen.
Lilla Lonoksiin kohdistuu sekä luonnonkuormitusta että maanviljelyksen ja asutuksen aiheuttamaa kuormitusta. Sen kaisloittuneet rannat sopivat huonosti virkistyskäyttöön.
Panathenaia-amfora

Panathenaia-amfora eli panateenalainen amfora on antiikin Ateenassa valmistettu attikalaisen keramiikan amforatyyppi, jota jaettiin palkintoina Panathenaia-kisojen voittajille. Panateenalaiset amforat koristeltiin aina mustakuviotekniikalla.
"Pseudo-Panathenaia-amfora" ("pseudo-panateenalainen amfora") on amfora, joka jäljittelee tyyliltään Panathenaia-amforoita, mutta ei kuitenkaan ole toiminut Panathenaia-juhlan palkintona.
Historia.
Panathenaia-amforoita jaettiin palkintoina Ateenan tärkeimpään juhlaan eli Panathenaia-juhlaan kuuluneiden kisojen voittajille. Palkintona annettaessa amforat olivat täynnä attikalaista oliiviöljyä. Kisat perustettiin 560-luvulla eaa., ja samalta ajalta tunnetaan varhaisimmat esimerkit Panathenaia-amforoista. 500-luvun eaa. lopulla Panathenaia-amforoita koristelivat monet kuuluisat vaasimaalarit, kuten Eksekias ja Lydos.
Amforoita valmistettiin pitkään, ja ne kehittyivät ajan kuluessa yhä hienostuneemmiksi. 300-luvulla eaa. amforoihin alettiin kirjata eponyymiarkontin nimi, mikä on hyödyllinen tieto vaasien ajoittamisen kannalta. Viimeiset ajoitetut Panathenaia-amforat tehtiin hellenistisen kauden alussa vuonna 312/311 eaa. Amforoita kuitenkin arvioidaan valmistetun aina 100-luvulla eaa. saakka.
Muoto ja koristelu.
Panathenaia-amforat ovat eräs kaula-amforoiden muoto, ja muistuttavat ulkoisesti jossakin määrin myös kuljetusamforaa. Amforat ovat suhteellisen suurikokoisia, ovaalivatsaisia, pienijalkaisia ja kapeakaulaisia. Ne kapenevat alaosastaan, ja niissä on pieni jalkalevy. Amforoiden korkeus on noin 60–70 cm.
Panathenaia-amforat koristeltiin aina mustakuviotekniikalla, joka jäi muutoin käytöstä attikalaisessa keramiikassa 400-luvun eaa. alkupuolella. Tämä mustakuviokeramiikan muoto on ainoa, joka säilyi käytössä vielä senkin jälkeen, kun muu mustakuviotekniikka ja myös punakuviotekniikka oli jäänyt käytöstä.
Varsinaiset Panathenaia-amforat
Varsinaisten Panathenaia-amforoiden yhdellä sivulla on aina kuvattuna Athene Promakhos, jolle kisat oli omistettu. Jumalatar esitetään sotisovassa kahden pylvään välissä. Samalla puolella on myös piirtokirjoitus , ”Kisoista Ateenassa”, sekä 300-luvulla eaa. myös eponyymiarkontin nimen sisältänyt piirtokirjoitus. Toisella puolella on aina kuva, joka esittää voiton tuonutta urheilulajia. Varhaisvaiheessa maalaukset kuvaavat juoksu- ja hevoslajeja sekä nyrkkeilyä. 500-luvun eaa. lopulta alkavat esiintyä myös viisiottelun lajit ja paini. Erikoislajit, kuten hoplitodromos, tulevat mukaan kuvitukseen 400-luvulla eaa.
Ajan myötä amforoiden muodoissa ja koristelussa ja erityisesti Athenen esityksessä tapahtui muutoksia, jotka auttavat osaltaan vaasien ajoittamisessa.
Pseudo-Panathenaia-amforat
Pseudo-Panathenaia-amforat ovat muutoin samanlaisia kuin varsinaiset Panathenaia-amforat, mutta ne tunnistaa erityisesti kisapalkintona toimimista osoittaneen piirtokirjoituksen puuttumisesta. Joskus niiden kuvitus esittää muita aiheita kuin kisavaaseissa, ja niissä esiintyy myös punakuviotekniikkaa. Panathenaia-amforoista tehtiin myös pienoisversioita, mahdollisesti matkamuistoiksi.
Karhujärvi (Siuntio)

Karhujärvi () on 1,9 neliökilometrin laajuinen järvi Siuntion koillisosassa. Järvi on rannoiltaan polveileva ja etelä–pohjoissuuntaisesti pitkänomainen. Karhujärven vedet laskevat Siuntionjokea pitkin Tjusträskin ja Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Karhujärven eteläisiä naapurijärviä ovat Stora Lonoks ja Lilla Lonoks. Lännessä on useita pieniä vakavesiä, kuten Lauklampi.
Karhujärvi sijaitsee Helsingin keskustasta noin 37 kilometriä länteen. Sen pituus on noin 3,7 kilometriä ja leveys 900 metriä. Karhujärvellä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 10,6 kilometriä pitkä, ja rannat ovat pääosin peltoa ja metsämaata. Karhujärven pohjoisrannoilla kasvaa ruovikkoa. Järven syvin kohta on 4,9 metriä ja keskisyvyys 2,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa. Karhujärven tilavuus on noin neljä miljoonaa kuutiometriä eli 0,004 kuutiokilometriä.
Karhujärveä ympäröi arvokas kulttuurimaisema, ja sen vesistöalue on rehevää. Karhujärven ekologinen tila on välttävä ja kemiallinen tila hyvä. Siuntionjoki saa alkunsa järven luoteiskolkasta. Karhujärven pohjoisoaan laskee Palojoki ja Risupakanjoki.
Karhujärvi on pinta-alaltaan Siuntion suurin ja tilavuudeltaan Siuntion toiseksi suurin järvi. Karhujärven rantaviiva on Siuntion järvistä pisin.
Pinakion

Pinakion (, ’pieni taulu’ &lt; dem., , ’taulu’) oli antiikin Kreikassa ja erityisesti Ateenassa pieni pronssilevy, jota käytettiin virkojen, erityisesti tuomarinvirkojen, arpomisessa "kleroterion"-arvontalaitteella sekä eräänlaisina virkamerkkeinä.
Pinakioneihin oli yleensä kirjoitettu henkilön nimi ja joskus myös patronyymi eli isännimi sekä demonyymi eli demokseen perustunut nimi. Lisäksi niissä oli virallinen leima. Henkilön tuli esittää pinakioninsa, kun halusi tulla valituksi tuomariksi. Pinakion ripustettiin joskus kaulaan narulla, ja se haudattiin usein henkilön mukana.
Pinaks voi tarkoittaa myös levyä, johon tuomarit kirjoittivat tuomionsa.
Pinaks

Pinaks () on antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa keraaminen, metallinen tai puinen levy, jossa on kirjoitusta, maalaus tai reliefi.
Pinakseja ripustettiin votiivilahjoina kulttipaikoille sekä käytettiin seinämaalauslevyinä erityisesti pyhäköissä ja haudoissa. Termiä "pinaks" käytettiin myös kirjoituslevyistä yleensä sekä keramiikassa lautasista.
Lisäksi termi "pinaks" viittasi Kreikassa erilaisiin kirjoitettuihin luetteloihin. Tällaisia olivat muun muassa Ateenan poliksen viralliset kansalaisluettelot () ekklesian kokouksiin osallistumista varten, näytelmäkilpailuiden voittajaluettelot sekä Kallimakhoksen tekemät Aleksandrian kirjaston teosluettelot.
Teganon

Teganon (, myös ) on antiikin aikainen yleensä keraaminen pannu. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Teganon on muodoltaan pyöreä ja matala. Sana käännetään usein paistinpannuksi, jolta vaasimuoto näyttää ulkoisesti. Sen kaikkia käyttötarkoituksia ei kuitenkaan tunneta. Paistamisen lisäksi sitä voitiin käyttää myös muussa ruoanlaitossa. Paistettaessa teganon asetettiin suoraan tulen päälle. Öljyä käytettiin vain vähän. Lisäksi teganonissa voitiin pitää tulikuumia hiiliä, joiden päällä ruoka valmistettiin.
Thymiaterion

Thymiaterion (, ) on antiikin aikainen keraaminen suitsukeastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Thymiaterionia käytettiin suitsutukseen jumalten kulttimenoissa, hautajaisissa sekä hallitsijakultin yhteydessä. Sen nimi perustuu kreikan sanaan "thymiaō" (), ’suitsuttaa’. Roomassa thymiaterionia vastasi "turibulum".
Thymiaterionissa on joko avoin tai rei'itetyllä kannella varustettu säiliö suitsukeainetta varten ja joskus korkea jalka. Thymiaterionit tehtiin savesta, pronssista tai jalometalleista.
Koivunmantokuoriainen

Koivunmantokuoriainen ("Scolytus ratzeburgi") on kaarnakuoriaisten alaheimoon kuuluva mantokuoriaislaji. Koivunmantokuoriainen on kooltaan suuri ja kulmikas kuoriainen, jonka peitinsiivet ovat kiiltävät ja väriltään mustat tai punertavat. Aikuisena sen pituus on 4,5-6,5 mm. Koivunmantokuoriainen elää koivuissa useimmiten puun latvaosien kuoren alla. Parveilun ja muninnan aikaan kesäkuussa - heinäkuussa naaraat alkavat kaivamaan noin 10 cm pituisen emokäytävän puuhun, johon laskevat munansa. Toukat kuoriutuvat loppukesästä ja alkavat kaivaa emokäytävästä lähteviä toukkakäytäviä. Koivunmantokuoriaiset talvehtivat toukkana. Aikuiset kuoriutuvat koteloista kesä- heinäkuussa ja ovat sukukypsiä muutamassa päivässä kuoriutumisesta.
Koivunmantokuoriaisen emo- ja toukkakäytävät estävät koivun nilan nestevirtauksia aiheuttaen koivun kuivumista latvasta lähtien. Kuoriainen suosii erityisesti pihojen, puistojen ja koivukujanteiden raudus- ja hieskoivuja. Laji elää myös tuoreessa koivupuutavarassa. 
Koivunmantokuoriainen on Suomessa yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa ja sitä on tavattu myös Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle saakka.
Anniina Kivimäki

Anniina Kivimäki (s. 3. maaliskuuta 1999 Lapua) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Lapuan Virkiää. Hänen valmentajansa on Marko Kivimäki.
Kivimäki voitti vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa kultaa 10 000 metrin kävelyssä. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 hän voitti Suomen-mestaruuden 10 kilometrin kävelyssä. Lahden Kalevan kisoissa 2023 hän saavutti pronssia 10 kilometrin kävelyssä. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Kivimäki on saanut kultaa 3 000 metrin kävelyssä vuosina 2020, 2021 ja 2022. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä kultaa vuonna 2021 sekä hopeaa vuosina 2018, 2019 ja 2020. Kivimäki teki 22. helmikuuta 2020 hallissa Helsingissä 3 000 metrin kävelyssä alle 23-vuotiaiden Suomen ennätyksen kävelemällä ajan 13.00,22 minuuttia. Hän rikkoi sillä Sari Essayahin 32 vuotta vanhan ennätyksen. Hän paransi seuraavan talven SM-hallikisoissa ikäluokan Suomen ennätyksen aikaan 12.57,35.
Kivimäki sijoittui 10 000 metrin kävelyssä 22:nneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Hän oli 20 kilometrin kävelyssä viidestoista alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja yhdeksäs saman ikäluokan EM-kilpailuissa Tallinnassa 2021.
Jean Hilliard

Jean Hilliard (syn. 1961) on minnesotalainen nainen, joka selviytyi 6 tunnin pituisesta paleltumisesta pakkasessa auto-onnettomuuden jälkeen. Toimittajat ja lääkärit kuvailivat hänen selviytymistään "ihmeeksi".
Selviytyminen ja paraneminen.
20. joulukuuta 1980 Jean joutui onnettomuuteen pakkassäällä. Hän käveli ystävänsä luokse 3,2 kilometriä, mutta lyyhistyi 4,6 metrin päähän ovesta. Pakkanen laski -30 °C, ja hänet löydettiin "jäisen jähmeänä" klo 7 aikoihin aamulla. Hän oli ollut pakkasessa kuusi tuntia. Hänet vietiin Fosstonin sairaalaan, jossa sairaanhoitajat sanoivat että hänen ihonsa oli liian kova pistettäväksi kanyylillä ja hänen ruumiinlämpönsä liian matala mitattavaksi lämpömittarilla. Hänen kasvonsa olivat kalpeat eivätkä silmät reagoineet valoon. Hänen pulssinsa laskettiin 12 lyöntiin minuutissa. Lääkärit arvelivat, etteivät hänen sisäelimensä olleet jäätyneet siksi, että hänellä oli alkoholia elimistössään. Tämä esti pysyvän vahingon.
Sairaalaan päästyään hänet käärittiin sähköiseen lämpöpeittoon. Kaksi tuntia myöhemmin hän sai kohtauksia ja hänen tajuntansa palasi. Hänen ainoat vammansa olivat pakkasenpuremat, jotka hoidettiin siirtämällä ihoa muualta kehosta.
Kärsimys ja kunnia

Kärsimys ja kunnia ("Dolor y gloria") on espanjalainen elokuva vuodelta 2019. Sen ohjasi Pedro Almodóvar. Elokuva kertoo tulevan elokuvaohjaajan lapsuudesta ja nuoruudesta. Sen teemana ovat luovuus ja kutsumus taiteelliseen työhön.
Antonio Banderas sai miespääosasta Cannesin elokuvajuhlien parhaan miespääosan palkinnon, sekä Oscar-ehdokkuuden.
Näyttelijät.
Lähde:
Heta Veikkola

Heta Lyyli Veikkola (s. 23. toukokuuta 2003 Lapua) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Vasa Idrottssällskapia ja häntä valmentaa Mikko Kuivinen. Aikaisemmin häntä on valmentanut Marko Kivimäki (2015–2021) ja Jani Lehtinen (2022). Vuoteen 2023 asti hän edusti Lapuan Virkiää.
Kalevan kisoista Veikkola on saavuttanut kultaa 10 kilometrin kävelyssä vuonna 2023 ajalla 48.46. Samalta matkalta hän otti hopeaa vuonna 2021 silloisella ennätyksellään 46.57.
Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Veikkola on saanut pronssia 3 000 metrin kävelyssä vuosina 2020 ja 2021. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä kultaa vuonna 2021 sekä hopeaa vuosina 2018, 2019 ja 2020.
Veikkola on edustanut Suomea Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Bakussa Azerbaidžanissa 2019 sijoittuen 5 000 metrin kävelyssä kahdeksanneksi. Vuonna 2021 Veikkola edusti Suomea alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa sijoittuen 10 000 metrin kävelyssä kahdenneksitoista. Vuonna 2022 hän sijoittui Muscatin MM-joukkuekilpailuissa alle 20-vuotiaiden 10 kilometrin kävelyssä kolmanneksi ajalla 48.11 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Calissa 10 000 metrin kävelyssä 33:nneksi. Alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa Espoossa vuonna 2023 Veikkola sijoittui 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi parantaen kilpailussa ennätystään reilulla minuutilla aikaan 1.37.12.
Kawkaban

Kawkaban on kaupunki Jemenissä Al Mahwitin maakunnassa.
Maantiede.
Kawkaban sijaitsee Jemenin pääkaupunki Sanaan luoteispuolella. Kaupunki on rakennettu harjanteelle, joka alkaa hieman kaupungin kaakkoispuolella ja kulkee kohti luodetta. Paikallinen nimi harjanteelle on Jabal Dula.
Historia.
Kawkaban mainitaan kaiverruksissa jo muinaisen Himyarin ajoilta. Myös Al-Hamadani mainitsee paikan. Islamin saapumisen jälkeen Kawkaban oli saman nimisen ruhtinaskunnan pääkaupunki ja sen sijainti teki siitä hyvän pakjopaikan väkivaltaisuuksien uahtessa. Esimerkiksi osmanit piirittivät sitä epäonnistuen vuonna 1569. Itse ruhtinaskuntaa hallitsivat imaamit, joiden onnistui pysytellä piktään itsenäisinä niin osmaneista, kuin Sanaan imaameistakin. Vuonna 1872 osmanien onnistui kuitenkin vallata kaupunki seitsemän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen. Kawkabanin viimeinen hallitsija Sayyid Ahmad bin Abd al-Rahman eli sittemmni eläkkeellä Sanaassa. 1900-luvun alussa kaupunki oli hylätty lähes kokonaan ja siellä asui vain noin 100 asukasta.
Jemenin sisällissodan aikana Saudi-Arabian johtama huthien vastainen liittouma on tehnyt ilma-iskuja kaupunkiin ja sen historialliset rakennukset ovat kärsineet vahinkoja.
Kaupunkikuva.
Kawkabanin kaupunginmuuri on nykyisin suurimmaksi osaksi sortunut. Muurin portti eli Bab al-Hadid on edelleen pystyssä. Kaupungin talot on rakennettu punaisesta kivestä. Niiden ovia koristavat usein rautaiset koristekuvioinnit. Kaupungin pääasiallisen moskeijan lisäksi muita moskeijoita on seitsemän. Imaamien aikanaan loistokkaasti rakennetut rakennusket ovat sittemmin kärsineet vaurioita. Kaupungin itä- tai luonaisosassa on vanha juutalainen kaupunginosa.
Ken Wregget

Kenneth Wregget (s. 25. maaliskuuta 1964 Brandon, Manitoba) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Wregget pelasi urallaan 575 NHL-ottelua Toronto Maple Leafsissa, Philadelphia Flyersissa, Pittsburgh Penguinsissa, Calgary Flamesissa ja Detroit Red Wingsissä.
Wregget saavutti urallaan yhden Stanley Cupin Pittsburgh Penguinsin joukkueessa kaudella 1991–1992. Wregget pelasi urallaan myös 30 AHL-ottelua. Hän pelasi myös yhden A-maaottelun joka päättyi nollapeliin MM-kilpailuissa 1990.
Judy (elokuva)

Judy on vuonna 2019 valmistunut elämäkerrallinen draamaelokuva laulaja ja näyttelijä Judy Garlandista. Elokuvan on ohjannut Rupert Goold. Judy -elokuva on sovitus Peter Quilterin West Endissä ja Broadwaylla nähdystä näytelmästä "End of the Rainbow". Judyn pääosassa Judy Garlandia esittää Renée Zellweger, joka myös itse laulaa elokuvassa. Zellweger palkittiin roolisuorituksestaan Oscar-, SAG-, BAFTA- ja Golden Globe -palkinnoilla.
Juoni.
Elokuva kertoo Judy Garlandin elämästä vuonna 1969. Elokuva kuvaa Garlandin köyhtyneenä alkoholistina, joka esiintyy Lontoon yökerhoissa vaihtelevalla menestyksellä.
Elokuvassa näytetään jaksoja myös 15-vuotiaan Garlandin elämästä elokuvastudiolla. Siellä hänelle valitetaan painosta sekä tarjotaan rauhoittavia ja piristäviä lääkkeitä, jotka johtavat väärinkäytön kierteeseen.
Klaus K

 
Klaus K on Helsingissä Erottajalla, Bulevardin ja Erottajankadun kulmassa sijaitseva hotelli.
Hotelli on osa Nordic Choice Hotels -konsernia. Hotellikiinteistön omistaa kuitenkin Rake Real Estate Oy. 
Nykyisin hotellina toimiva rakennus muodostuu kahdesta osasta. Erottajankadun puolella on vuonna 1883 valmistunut Frans Sjöströmin suunnittelema rakennus. Bulevardin puolella oleva rakennus on Lars Sonckin käsialaa vuodelta 1912. Rakennuksen omistaa Rake Real Estate Oy. Hotellin lisäksi talossa toimi pitkään myös Raken rauta- ja rakennustarvikeliike.
Hotelli avattiin rakennusryhmässä vuonna 1938. Alun perin sen nimi oli "Klaus Kurki". Se sai nimensä Elias Lönnrotin muistiinmerkitsemän ikivanhan "Elinan surma" -balladin mukaan, jossa päähenkilönä oli Klaus Kurki. Omistajan vaihdoksen yhteydessä vuonna 2005 hotellin nimi lyhennettiin nykyiseen muotoon "Klaus K".
Jangtsenbaraali

Jangtsenbaraali ("Pseudois schaeferi") on keskiaasialainen, Kiinassa elävä vuohien alaheimon sorkkaeläinlaji. Sitä pidetään erittäin uhanalaisena lajina.
Taksonomia.
Jangtsenbaraali on luokiteltu vaihdellen joko omaksi lajikseen tai baraalin alalajiksi ("P. nayaur schaeferi"). Esimerkiksi Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee sen baraalin alalajiksi molekyyligeneettisten tutkimusten perusteella.
Koko ja ulkonäkö.
Jangtsenbaraali on tavallista baraalia pienempi. Urokset painavat 28–35 kg ja naaraat 25 kg. Ruumiin pituus on 106–140 cm ja säkäkorkeus 50–80 cm. Lajin turkki on talvisin hopeanharmaa ja kesäisin ruskeanharmaa. Vatsan ja ruumiin karvoitusta erottaa ohut musta raita. Ruumiin alapuoli ja jalkojen sisäosat ovat valkoisia. Uroksilla ja naarailla kasvaa sarvet, jotka ovat tavallisen baraalin sarvia paljon pienemmät. Uroksen sarvet ovat suhteessa naaraisiin paksummat ja ne kaartuvat sen sivuille. Naarailla on pienet suorat sarvet.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Jangtsenbaraalia tavataan Kiinassa osissa Sichuanin ja Yunnanin maakuntia sekä Tiibetin autonomisella alueella. Levinneisyysalue käsittää melko kapean alueen Jinshajiangin laaksossa Jangtsen yläjuoksulla. 
Lajin elinympäristö on vaikeakulkuista maastoa jyrkillä kalloilla 2 700 – 3 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Kasvillisuus seudulla on harvaa. Lajia erottaa sen sukulaisen baraalin elinalueesta tammimetsävyöhyke, jota yksilöt eivät ilmeisesti ylitä. Niitä saattaa kuitenkin ajoittain esiintyä lähimetsissä ja metsäaukeilla.
Elintavat.
Jangtsenbaraalit esiintyvät nykyisin tavallisesti alle 15 yksilön laumoissa. Aiemmin yleisiä olivat 10–36 yksilön laumat. Urokset voivat muodostaa pelkästään uroksia käsittäviä ryhmiä tai liikkua naaraiden kanssa samassa ryhmässä. Jangtsenbaraalit ovat yleensä aktiivisimmillaan aamuisin ja myöhään iltapäivällä. Keskipäivän ne viettävät lepäillen.
Jangtsenbaraali syö pääasiassa ruohoja, mutta myös muita kasveja. Kaikkiaan sen ruokavalioon on todettu kuuluvan yli 20 eri kasvilajia, joihin lukeutuvat heinät, esimerkiksi harjasheinälaji "Cenchrus flaccidus" ja "Setarica glauca", sekä mähkälaji nuoramähkä ("Selaginella sanguinolenta").
Lajia saalistavat leopardi, vuorisusi, susi ja suuret petolinnut. Luonteeltaan jangtsenbaraalit ovat hyvin varovaisia, ja niitä on vaikea havaita luonnossa.
Uhat ja suojelu.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut jangtsenbaraalin erittäin uhanalaiseksi (ala)lajiksi. Kannan oli arvioitu vähentyneen 50 % 21 vuoden aikana. Kannan koosta on kuitenkin toisistaan poikkeavia arvioita, joiden mukaan kannan koko olisi 7 000 tai vain muutama sata yksilöä. Huomattavia uhkia lajille ovat elinympäristön tuhoutuminen ja metsästys.
S. C. Jamir

S. C. Jamir (s. 17. lokakuuta 1931) on intialainen kongressipuoluetta edustava poliitikko, joka on toiminut viisi kautta Nagalandin osavaltion pääministerinä. Sen lisäksi hän on ollut kuvernöörinä Goassa, Maharashtrassa, Gujaratissa ja Odishassa. Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Intian kolmanneksi korkein kunniamerkki Padma Bhushan.
Jamir aloitti poliittisen uransa osallistumalla opiskelijapolitiikkaan. Hän liittyi Students' Christian Movement -opiskelijajärjestöön lukiessaan lakia Allahabadin yliopistossa vuosina 1954–1957. Hänet äänestettiin Lok Sabhaan ensimmäisen kerran vuonna 1961. Tuolloin hän aloitti silloisen ulkoministeri Jawaharlal Nehrun parlamentaarisena valtiosihteerinä. Vuonna 1967 hänestä tuli rautateistä vastaava apulaisministeri. Hän vaikutti parlamentissa yhtämittaisesti vuoteen 1970, jolloin neljännen Lok Sabhan virkakausi päättyi.
Lok Sabhasta Jamir siirtyi Nagalandin osavaltiopolitiikkaan. Hänet valittiin Nagalandin osavaltioparlamenttiin ministeriksi 1974. Kolme vuotta myöhemmin hän oli osavaltion varapääministeri. Vuonna 1980 hänestä tuli alle kaksi kuukautta kestäneen osavaltiohallituksen pääministeri. Hän onnistui pääsemään pääministeriksi uudestaan vuoden 1982 osavaltiovaalien jälkeen. Hänen toinen kautensa pääministerinä kesti vuoteen 1986, jolloin hänen hallituksensa kohtasi kaksi kriisiä. Maaliskuussa kaksi mieltään osoittanutta opiskelijaa kuoli poliisin ampumina, mikä johti kahdeksan hänen hallituksensa 22:sta ministeristä eroamaan. Marraskuussa hän ajautui keskelle väitettyä korruptioskandaalia, jonka lisäksi hänellä epäiltiin olevan yhteyksiä kiinalaismieliseen National Socialist Council of Nagaland -järjestöön. Kongressipuolue halusi parantaa vaurioitunutta mainettaan ennen Nagalandin vuoden 1987 osavaltiovaaleja, minkä vuoksi Jamir suostuteltiin eroamaan. Pääministeri Rajiv Gandhi pakotti hänet eroamaan tehtävästään, kun useat Nagalandin lainsäätäjät syyttivät häntä korruptiosta.
Seuranneet osavaltiovaalit olivat kongressipuolueelle tappio, jonka vuoksi Hokishe Semasta tuli seuraava Nagalandin pääministeri. Tappionsa jälkeen Jamir valittiin Rajya Sabhaan, jossa hän toimi kaksi vuotta. Hänet valittiin Nagalandin pääministeriksi uudelleen vuonna 1989, kun puolue koki hänen onnistuneen kaatamaan Seman osavaltiohallituksen. Vuonna 1993 hänet valittiin taas pääministeriksi, jonka jälkeen hän onnistui voittamaan toisen peräkkäisen kauden vuonna 1998. Näiden kausiensa aikana hän joutui useita kertoja murhayritysten kohteeksi. Vuonna 1993 hänen autosaattuettaan kohti ammuttiin mörssärillä. Vuonna 1999 joukko aseistautuneita miehiä yritti hyökätä hänen autosaattueensa kimppuun. Toimiessaan Goan kuvernöörinä vuonna 2007 häneen kohdistui neljäs murhayritys.
Palosuon rautatieasema

Palosuon rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Mikkelissä. Se perustettiin 1. kesäkuuta 1948 liikenteenhoidollisista syistä junakohtauspaikaksi. Liikennepaikalle rakennettiin pieni rakennus, joka purettiin 1980-luvulla. Miehitys lopetettiin 1. toukokuuta 1962 ja henkilöliikenne lakkautettiin 22. toukokuuta 1977. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan vuonna 2002.
Demokraattinen puolue (Hongkong)

Demokraattinen puolue (; ; lyh. DP) on Hongkongissa toimiva liberaali puolue. Se kuuluu ns. demokratiamyönteiseen blokkiin ja tällä hetkellä blokin isoin yksittäinen puolue. 
Demokraattinen puolue syntyi 1994, kun kaksi puoluetta ("United Democrats of Hong Kong" ja "Meeting Point") yhdistyivät.
Demokraattista puoluetta edustava ja sen entinen parlamentaarikko Martin Lee on Liberal Internationalin henkilökohtainen jäsen.
Marraskuussa 2020 puolueen edustajat Hongkongin lainsäädäntöneuvostossa (LegCo) erosivat yhdessä muiden demokratiamyönteisten puolueiden kanssa. Ero oli protesti neljän edustajan, joiden kaupunginhallitus katsoi olevan epälojaaleja ja epäisänmaallisia, erottamiselle. 
Ideologia ja näkemyksiä.
Demokraattisen puolueen mielestä yksi maa, kaksi järjestelmää -systeemi, jossa Hongkongille taataan laaja autonomia, on alueen kannalta paras vaihtoehto. Hongkongin katsotaan olevan erottamaton osa Kiinan kansantasavaltaa.. Kiinan ja englannin tulisi jatkossakin olla alueen virallisia kieliä. 
Ulkopolitiikassa puolue haluaa Hongkongin kehittävän kansainvälistä asemaansa kaupan ja talouden keskuksena.
Sisäpolitiikassa DP kannattaa vallan kolmijako-opin ja oikeuslaitoksen riippumattomuuden säilyttämistä. Virkamiesten tulisi olla hongkonglaisia.
Hiekkasärkät Areena

Hiekkasärkät Areena (ent. "Event Park Arena") sijaitsee Kalajoen matkailukeskuksen yhteydessä. Areenan pinta-ala on yli 3 000 m², ja sinne mahtuu noin 2 500 ihmistä. 
Hiekkasärkät Areenalla järjestetään konsertteja, kokouksia, yritystilaisuuksia, juhlia, messuja, sekä viihdetapahtumia. Keväällä 2020 areenalla järjestettiin muun muassa Tubetour ja Piha, puutarha ja kädentaito -messut. Hallin vieressä sijaitsee Kalajoen lentokenttä.
Areenan tapahtumajärjestäjäksi tuli vuonna 2020 KPK Events.
Johann Rist

Johann Rist (s. 8. maaliskuuta 1607 Ottensen, nyk. Hampurin kaupunginosa, Saksa – 31. elokuuta 1667 Wedel, Holstein) oli saksalainen runoilija ja evankelisluterilainen pappi.
Elämä ja työ.
Johann Rist oli papin poika, ja siten oli luonnollista, että hän lähti opiskelemaan samaan ammattiin. Hän kävi lukiota Hampurissa ja Bremenissä ja 21-vuotiaana aloitti opiskelunsa Rintelnin yliopistossa sekä Rostockin yliopistossa. Siellä teologi ja laulurunoilija Josua Stegmann herätti hänen kiinnostuksensa saksalaiseen kirjallisuuteen. Hän opiskeli teologian lisäksi myös luonnontieteitä ja lääketiedettä, etenkin farmasiaa. Vuodesta 1633 hän työskenteli yksityisopettajana kunnes hänet nimitettiin papiksi Wedeliin vuonna 1635, missä hän hoiti myös lääkärin ja apteekkarin tehtäviä sekä suoritti tieteellistä tutkimusta.Hän joutui myös 30-vuotisen sodan jalkoihin, Lennart Torstensonin ruotsalaiset sotajoukot ryöstivät 1643 hänen pappilansa. Sama toistui myöhemmin Ruotsin ja Tanskan välisen sodan aikana. 
Hän oli tuottelias runoilija, hän julkaisi kaksitoista runokokoelmaa ja 30 näytelmää, joista vain neljä on säilynyt. Hän oli yksi barokkikauden tuottavimmista runoilijoista. Maallisen runouden lisäksi kirjoitti yli 650 hengellistä laulua, jotka oli tarkoitettu ennen muuta kotihartauteen mutta niitä julkaistiin myös laulukirjoissa. Vuosien kuluessa hän sai yhä enemmän huomiota. Keisari Ferdinand III antoi hänelle ”seppelöidyn runoilijan” (poeta laureatus) arvon 1644 ja aateloi hänet 1653. Hänet nimitettiin kirkkoneuvostoksi ja konsistorineuvokseksi.
Ristin virsiä on käytetty paljon etenkin Saksassa, mutta nykyään vain muutama on enää käytössä. Rist julkaisi omia virsiään kokoelmina kuten "Himlische Lieder, 1641/42, 1976." Hänen aikalais-säveltäjät, etenkin Johann Schop oli paljon yhteistyössä Ristin kanssa. Johann Sebastian Bach on käyttänyt lukuisia hänen virsiään kantaateissaan, esimerkiksi koraali "O Ewigkeit, du Donnerwort" on pohjana kahdelle Bachin kantaatille, koraalikantaatti BWV 20 ja soolokantaatti BWV 60. Hän on käyttänyt myös Jouluoratoriossaan BWV 248 Uudenvuodenpäivän kantaatissa Ristin virren "Hilf, Herr Jessu, lass gelingen" säkeistöä "Jesus richte mein Beginnen" kantaatin loppukuorona.
Ristin virsiä suomenkielisissä virsikirjoissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Rudolf Christian Böttger

Rudolf Christian Böttger (28. huhtikuuta 1806 Aschersleben – 29. huhtikuuta 1881 Frankfurt/Main) oli saksalainen kemisti, jonka monilla kemiallisilla keksinnöillä on ollut käytännöllistä arvoa. 
Böttger aloitti teologian opinnot 1824 Hallessa mutta siirtyi lyhyen opettajakauden jälkeen 1831 luonnontieteisiin ja erikoistui kemiaan. Hän oli perustamansa lehden "Polytechnische Notizblatt" päätoimittaja 35 vuotta.
Böttger on keksinyt muun muassa, miten valmistetaan galvanoplastisia kopioita (niin sanottu galvanoksia) graveeratuista painovalmiista kuparilevyistä. 1842 Böttger keksi yhdessä August Bromeisin kanssa hyalografian eli lasilevyjen etsauksen ja 1846 Christian Friedrich Schönbeinistä riippumatta pumpuliruudin ja kollodiumin. Muita Böttgerin keksintöjä ovat lasin hopeointi, helposti hapettuvien metallien nikkelöinti, ja hän kehitti uusia menetelmiä harvinaisten metallien eristämiseksi.
Ceolwulf

Ceolwulf voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Alfred Ost

Alfred Ost (1884–1945) oli belgialainen taidemaalari ja olympiamitalisti.
Ost osallistui vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa sai olympiapronssia maalaustaiteessa teoksellaan "Joueur de Football".
Piia Paemurru

Piia Paemurru (s. 23. syyskuuta 1962 Tallinna) on virolainen pianisti.
Paemurru valmistui Tallinnan valtionkonservatoriosta (myöhemmin Viron musiikki- ja teatteriakatemia) vuonna 1986, jolloin aloitti työskentelyn siellä laulajien säestäjänä. Vuonna 1999 hän sai taiteiden maisterin arvonsa pianistina. Hän on toiminut konservatorion laulun laitoksen varajohtajana. Hän on sekä konsertoinut soolopianistina että esiintynyt monien tunnettujen virolaisten ja ulkomaalaisten laulajien ja instrumentalistien kanssa. Paemurrua on kuultu esimerkiksi Musica Sacra -konserttisarjassa 
Anna Samsonovan, Enno Lepnurmin ja Pirjo Jonasin kanssa. Hänen muiden yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Niina Murdvee, Kristina Kriit, Pille Lill, Maria Veretenina ja Oliver Kuusik.
Paemurru on voittanut useaan otteeseen parhaan säestäjän erikoispalkinnon Pärnun Kansainvälisessä Klaudia Taev -laulukilpailussa. Hän on julkaissut useita levytyksiä laulajien ja soitinsolistien kanssa.
Paemurrun elämänkumppani on sellisti Peeter Paemurru.
Suutarkylä

Suutarkylä () on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee Isoluodon pohjoisrannalla Norrbyn ja Särkisalon kirkonkylän välissä.
Suutarkylä on harvaan asuttu kylä. Sen keskiössä on Suutarkylän maatila, joka sijaitsee pienellä kumpareella peltojen keskellä. Kylän muu harva asutus on hajallaan eri puolilla kyläaluetta. Kylän maisemaa leimaavat useat metsäiset mäet, joiden väliset laaksot ovat viljelykäytössä. Naapurikylistä poiketen Suutarkylän rannoille ei ole laajemmin rakennettu kesämökkejä.
Suutarkylä on ollut kahden kantatilan muodostama kylä. Tilat yhdistyivät 1900-luvun alussa. Tilasta itsenäistyi kolme torppaa 1920-luvun aikana.
Lähteet.
Cynegils

Cynegils (k. 641 tai 643) oli Wessexin kuningas 611–643. Anglosaksien kronikan mukaan hän nousi valtaistuimella vuonna 611. On epäselvää, oliko hän kuningas Ceolin poika vai kuningas Ceawlinin pojan Cuthwinen poika. Anglosaksien kronikassa olevan lisäyksen mukaan hän olisi ollut Ceolin poika, mutta ei tiedetä, onko tämä alkuperäinen korjaus vai myöhempinä aikoina tehty lisäys. Kronikan toisessa kohdassa Cynegils nimittäin mainitaan Cuthwinen pojaksi.
William Malmesburylaisen mukaan Cynegils hallitsi kautensa alussa yhdessä kuningas Cwichelmin kanssa, joka saattoi olla Cynegilsin veli. Anglosaksien kronikka kertoo Cynegilsin ja Cwichelmin taisteluista. Kronikan mukaan Cynegils ja Cwichelm löivät walesilaiset Beandumin taistelussa vuonna 614 ja tappoivat 2065 vihollista. Kronikka kertoo myös, että he taistelivat Mercian kuningasta Pendaa vastaan vuonna 628 ja pääsivät sen jälkeen sopimukseen. Ilmeisesti sopimus viittasi Cynegilsin pojan Cenwalhin ja Pendan sisaren Cyneburgan välillä solmittuun avioliittoon. Cynegils pyrki nostamaan Wessexin johtavaksi anglosaksivaltioksi, mutta epäonnistui pyrkimyksissään. Hän hävisi lopulta kamppailun Hwiccen hallinnasta ja joutui hyväksymään sen liittämisen Merciaan.
Beda Venerabiliksen mukaan Birinus, sittemmin Wessexin ensimmäinen piispa, kastoi Cynegilsin kristityksi Northumbrian kuninkaan Oswaldin toimiessa kummina. Cynegilsin kääntyminen tapahtui joskus vuoden 635 jälkeen. Cynegils kuoli joko vuonna 641 tai 643.
Alphons de Cuyper

Alfons ”Alphons/Alphonse” Josef De Cuyper (1887 Heverlee, Leuven – 1950 Gent) oli belgialainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja olympiamitalisti.
De Cuyper osallistui vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa voitti pronssia kuvanveistossa teoksellaan "Lanceur de Poids et Coureur". Olympiateos on kadonnut.
Jüri Alperten

Jüri Alperten (16. kesäkuuta 1957 – 26. elokuuta 2020) oli virolainen kapellimestari.
Alperten valmistui Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta (silloisesta Tallinnan konservatoriosta) Bruno Lukkin pianoluokalta vuonna 1979. Tämän jälkeen hän opiskeli orkesterinjohtoa Ilja Musinin johdolla Pietarin konservatoriossa. Hän johti Viron kansallisoopperaa ensi kerran vuonna 1985 ja toimi sen pääkapellimestarina vuosina 2002–2004. Vuosina 1994–2000 hän toimi Viron musiikki- ja teatteriakatemian sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina, ja vuonna 1998 hänestä tuli Pärnun kaupunginorkesterin pääkapellimestari. 
Alperten on käynyt ulkomailla johtamassa esimerkiksi Latvian kansallista sinfoniaorkesteria, Latvian kansallisoopperaa, Göteborgin oopperaa, Budapestin sinfoniaorkesteria ja useita suomalaisia orkestereita. Alperten sai vuonna 2012 Harjumaan teatteripalkinnon sekä vuonna 2014 Johann Voldemar Jannsen -palkinnon ja Viron musiikkineuvoston tulkintapalkinnon.
Alperten aloitti opettamisen Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa vuonna 1993.
Simon Goossens

Simon Goossens (15. kesäkuuta 1893 Sint–Lenaarts, Brecht – 10. lokakuuta 1964) oli belgialainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Goossens osallistui vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kuvanveistossa teoksellaan "Les Patineurs".
Albéric Collin

Albéric Collin (1886 Antwerpen – 1962 Antwerpen) oli belgialainen kuvanveistäjä ja olympiavoittaja. 
Collinin teosten aiheet liittyivät usein luontoon, ja työskentely italialaisen oppi-isänsä sekä kollegansa Rembrandt Bugattin kanssa antoi hänelle vaikutteita eläinpatsaiden veistämisestä. Collinin tunnetuimpia teoksia ovat "Lionne et Lionnceaux" ja "Kongolaisen paviljongin elefanttipatsas". 
Hän osallistui myös vuoden 1920 Antwerpenin olympialaisiin, joissa voitti kultaa kuvanveistossa teoksellaan "La Force". Olympiateos on kadonnut.