Kain provinssi

Kain provinssi () on Japanin entinen provinssi Tōkaidōn alueella Honshūn saarella. Se käsitti nykyisen Yamanashin prefektuurin. Toiselta nimeltään provinssi oli Kōshū (甲州). Kain pääkaupunki ("kokufu") sijaitsi nykyisen Fuefukin kaupungin alueella. "Engishiki"-teoksessa Kai on luokiteltu ylempien provinssien (上国) joukkoon.
Maantiede ja hallinto.
Kain provinssi käsitti Kōfun allaslaakson ja sitä ympäröiviä vuoristoalueita. Korkeiden vuorten vuoksi Kai oli muusta Japanista eristäytynyt alue. Sinne johti useita tiereittejä, joista tärkein oli Edosta Kain läpi Shinanon provinssiin johtanut Kōshū-kaidō, yksi maan viidestä päätiestä ("gokaidō"). Muita reittejä olivat Fujivuoren ohitse etelään Tōkaidōlle johtaneet Kamakura-tie ja Nakamichi-tie. Matka Kaista Edoon kesti tyypillisesti kaksi yötä ja kolme päivää.
Kōfun allaslaaksossa maankäyttö oli tehokkainta. Erityisesti allaslaakson itäosassa kehitys oli Edo-kaudella voimakasta, ja sinne syntyi huomattava silkin tuotanto. Vuorilta virtaaville joille rakennettiin säännöstelypatoja. 1700-luvun alkupuolella Kain neljässä piirikunnassa oli noin 290 000 asukasta. Vuonna 1872 asukasluku oli noussut 360 000:een.
Kain alkuperäinen hallintokeskus eli "kokufu" sijaitsi entisen Kasugain maaseutukaupugin alueella, joka kuuluu nykyisin Fuefukin kaupunkiin. Se siirrettiin myöhemmin Misakan maaseutukaupungin alueelle. Kain provinssitemppeli ja provinssin nunnaluostari olivat entisen Ichinomiyan maaseutukaupungin alueella, joka on niin ikään osa Fuefukia. Provinssin pääpyhäkkönä ("ichinomiya") toimi Asama-jinja.
Historia.
Kain provinssin nimi on alun perin saattanut merkitä vuorten ympäröimää rotkoa. Muinoin seutu tunnettiin mustista hevosistaan, joita Yamato-kaudella Kaita hallinnut "kuni no miyatsuko" -virkamies lahjoitti Yamato-valtion hoville. Kain provinssin tarkkaa perustamisajankohtaa ei tunneta, mutta se tapahtui 600-luvun Taika-uudistusten jälkeen. Provinssi jaettiin neljään piirikuntaan, ja sen hallintokeskus sijoitettiin Kōfun allaslaakson itäosaan, joka toimi muutoinkin alueen talouden ja vallan ytimenä. 
900-luvulta lähtien myös Kain provinssiin alettiin perustaa "shōen"-kartanoita, joiden avulla valtaan nousi sittemmin Kai Genji -suku. Vuoden 1130 tienoilla Minamoto no Yoshimitsun kaksi poikaa pakenivat Hitachin alueelta Kaihin ja asettuivat Koman piirikuntaan. Heidän jälkeläisensä perustivat Kai Genjin lisäksi muita klaaneja, kuten Takeda-klaanin, jotka nousivat myöhemmin vaikutusvaltaisiin asemiin. Kai Genjillä oli tärkeä rooli vuoden 1180 Genpei-sodassa ja Kamakura-sotilashallinnon perustamisessa. Takeda-klaani sai vuorostaan haltuunsa Kain provinssin "shugo"-sotilaskuvernöörin viran.
Japanin keskiajalla Kain provinssilla oli myös kulttuurin osalla vahvat yhteydet Kamakuraan. Vuonna 1274 Nichiren perusti Kai Genji -klaanin kutsusta Minobuvuorelle Kuon-jin buddhalaisen temppelin. Provinssiin tuli myös Rinzai-zenbuddhalaisia munkkeja, kuten Musō Soseki, joka perusti vuonna 1330 Erin-jin luostarin Fuefukijoen yläjuoksulle. 1400-luvun Ōnin-sodan ajoista lähtien Kai kärsi paitsi shugo-kuvernöörien ja paikallisten vallanpitäjien myös shugo-sukujen välisistä valtakamppailuista. Provinssi joutui myös sotaherra Hōjō Sōunin valloittamaksi.
1500-luvulla sengoku-kaudella eli sotivien valtioiden kaudella Kain provinssi yhdistyi jälleen Takeda-klaanin hallitsijoiden Takeda Nobutoran, Takeda Shingenin ja Takeda Katsuyorin johdolla. Nobutora siirsi residenssinsä Kōfuun, josta tuli nyt Kain pääkaupunki, ja hyökkäsi Shinanon provinssiin. Erityisen edistyksellisenä ja aikaansaavana johtajana muistetaan kuitenkin Takeda Shingen, joka valloitti laajan, yhdeksän provinssia käsittäneen alueen. Shingen teki monia laki-, talous- ja hallinnollisia uudistuksia, mutta sai surmansa taistelussa vuonna 1573. Hänen seuraajansa Katsuyori kamppaili sekä Oda Nobunagaa että Tokugawa Ieyasua vastaan, mutta vuonna 1581 Takeda-klaani kohtasi traagisen lopun, kun molempien armeijat hyökkäsivät Kaihin samanaikaisesti.
1500- ja 1600-lukujen vaihteessa Kōfu kehittyi linnanaluskaupunkina Ieyasun liittolaisten, kuten Hiraiwa Chikayoshin hallinnassa. Sekigaharan taistelun jälkeen vuonna 1607 Kain provinssi otettiin joksikin aikaa uuden Tokugawa-sotilashallinnon suoraan valtaan. Koska Kai oli strateginen alue lähellä pääkaupunkia Edoa, Edo-kaudella alueen daimiokuntia ja hallintoa järjesteltiin uudelleen useita kertoja. Vuonna 1724 provinssin hallintoon nimitettiin "Kōfu kinban"- ja "daikan"-virkamiehet. Vuoden 1756 maanmittauksessa Kain provinssin laskettiin tuottavan vuodessa 306 000 "kokua" riisiä, ja provinssissa oli 775 kylää. Riisin lisäksi provinssissa viljeltiin puuvillaa, silkkiä, tupakkaa ja viinirypäleitä. Seutu tunnettiin myös paperin valmistuksesta. Kuljetusyhteydet muualle Japaniin paranivat Keichō-kaudella 1600-luvun vaihteessa, kun Fujijoki avattiin vesiliikenteelle.
Vaikka Edo-kausi merkitsi pitkää rauhan aikaa, alueen vallanpitäjien ja lääninherrojen harjoittama raaka maa- ja veropolitiikka aiheuttivat monia talonpoikaiskapinoita. Vuoden 1835 levottomuudet levisivät 109 kylään Kuninakan alueella, ja Kain provinssi päätyi anarkian valtaan. Koulutuksen ja kulttuurin tila paranivat Edo-kauden loppupuolella: vuonna 1796 sotilashallinto perusti Kōfuun Kitenkan-nimisen oppilaitoksen, ja 1800-luvun alkupuolella provinssiin perustettiin useita muitakin kouluja. Hallinnon käskystä kirjoitettiin myös historiateos "Kai kokushi", joka valmistui vuonna 1814. Kaista olivat lähtöisin muun muassa kungfutselaisoppinut Yamagata Daini ja kuvanveistäjä Mokujiki.
Vuoden 1868 Meiji-restauraation jälkeen daimiokunnat lakkautettiin ja maahan perustettiin prefektuurihallinto. Syntyi Kain prefektuuri, joka kuitenkin käsitti vain osan Kain provinssin alueesta. Prefektuuri nimettiin ensin Kōfun prefektuuriksi, minkä jälkeen siihen liitettiin Tayasun Tokugawa-suvun läänitys ja lopulta vuonna 1871 siitä tehtiin Yamanashin prefektuuri.