tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Guy de Maupassant

Henri-René-Albert-Guy de Maupassant (5. elokuuta 1850 Tourville-sur-Arques, Seine-Maritime, Ranska – 6. heinäkuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija. Guy de Maupassantia on pidetty eräänä maansa parhaista novellin taitajista, ja muutamat hänen novellinsa lukeutuvat maailman tunnetuimpiin. Monet Maupassantin novellit kuvaavat hänen nuoruudessaan kokemaansa Ranskan–Preussin sotaa ja sitä seurannutta preussilaismiehitystä. Osa hänen tuotannostaan voidaan laskea kauhukirjallisuuteen, joskin hänen kauhunovellinsa perustuvat enemmän psykologisille kauhukokemuksille kuin yliluonnollisille tapahtumille. Koruttomuudessaan, tehokkuudessaan ja lähes inhorealistisuudessaan Maupassantin tyyli tulee lähelle naturalismia.
Nuorena kuolleen kirjailijan tuotanto – noin 300 novellia, kuusi romaania ja kolme matkakirjaa – ilmestyi kokonaisuudessaan kymmenen vuoden aikana, vuosina 1880−1890. 
Elämäkerta.
Guy de Maupassant syntyi Château de Miromesnilin linnassa Tourville-sur-Arquesissa. Lapsuutensa hän vietti äitinsä kanssa kalliomuodostelmistaan tunnetussa Étretatin kylässä, jonka luonto kiehtoi häntä suuresti. Maupassant inhosi jo koulussa uskontoa mutta piti runoudesta ja teatterista. Hänen valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1870 syttyi Ranskan–Preussin sota, johon Maupassant osallistui vapaaehtoisena. Sodan päätyttyä vuonna 1871 hän muutti Pariisiin, jossa toimi kymmenen vuotta virkamiehenä, ensin meriministeriössä ja sen jälkeen opetusministeriössä. Virkojaan hän inhosi ja vietti sen sijaan runsaasti aikaa naisten ja huvitusten parissa.
Maupassantin kirjallinen ura edistyi, kun tunnettu kirjailija Gustave Flaubert otti hänet eräänlaiseksi suojatikseen. Flaubertin välityksellä Maupassant tapasi monia realistisen ja naturalistisen koulukunnan tunnettuja kirjailijoita, kuten Émile Zolan, Ivan Turgenevin sekä Henry Jamesin. Flaubertilta Maupassant oppi muun muassa havaintojen pikkutarkan kirjaamisen.
Vuonna 1880 Maupassant julkaisi debyyttirunokokoelmansa "Des Vers", ja samana vuonna julkaistiin hänen ehkä tunnetuin novellinsa "Boule de Suif" (suom. "Rasvapallo") antologiassa, jonka teemana oli Ranskan–Preussin sota. Päästyään uran alkuun Maupassant oli erittäin tuottelias. 
Maupassantia oli 20-vuotiaasta vaivannut syfilis, joka myöhemmin aiheutti pahenevia mielenterveysongelmia. Ne heijastuivat myös hänen tuotantoonsa, erityisesti kauhunovelleihin. Vuonna 1892 Maupassant yritti viiltää kurkkunsa auki ja joutui mielisairaalaan, jossa kuoli 1893.
Tuotannosta.
"Rasvapallo" kertoo lihavasta prostituoidusta, joka joutuu uhrautumaan preussilaisia pakenevan, raukkamaisen seurueensa puolesta Ranskan–Preussin sodan aikana. "Une vie", eli "Elämän tarina" tai "Naiskohtalo" kertoo yksinäisen naisen turhaumista, ja sen on filmannut myös Toivo Särkkä. 
Kauhutarinoista kaikkein tunnetuin, "Le Horla", on joko merkillinen vampyyritarina tai kuvaus hulluudesta. Tarinassa on yksi fiktion vaikuttavimmista unihalvauksen kuvauksista.
Orchestral Manoeuvres in the Dark

Orchestral Manoeuvres in the Dark eli OMD on brittiläinen syntikkapop-yhtye. Yhtyeen perustivat 1970-luvun lopulla Andy McCluskey ja Paul Humphreys, jotka muodostivat OMD:n rungon vuoteen 1989 asti, jolloin yhtyeen ensimmäisillä levyillä soittanut kokoonpano hajosi. McCluskey jatkoi myöhemmin OMD:n nimellä uuden kokoonpanon kanssa. OMD:n menestynein kappale on ollut "Enola Gay" vuodelta 1980.
Toistaiseksi viimeinen OMD-levy ilmestyi vuonna 2017. 1. tammikuuta 2006 Andy McCluskey ilmoitti suunnitelmista koota OMD uudelleen vanhalla 1980-luvun OMD-kokoonpanolla McCluskey, Humphreys, Malcolm Holmes ja Martin Cooper. Yhtyeen tarkoituksena oli lähteä kiertueelle soittaen materiaalia "Architecture &amp; Morality"-levyltä sekä muuta ennen 1983 julkaistua tuotantoa.
Reaktiomoottori

Reaktiomoottori on voiman ja vastavoiman laista tai tarkemmin liikemäärän säilymiseen perustuva moottorityyppi. Yleisimpiä reaktiomoottoreita ovat erilaiset suihkumoottorit tai rakettimoottorit, mutta käsitteen alle kuuluvat myös esimerkiksi ionimoottorit. Tyypillisimmässä kemiallisessa reaktiorakettimoottorissa palavan ajoaineen kuumat pakokaasut purkautuvat moottorin suuttimesta ja työntävät laitetta eteenpäin.
Historia.
Reaktiomoottoreita kehitellään eteenpäin. Nykyisin ilmaa hengittävien moottoreiden kehityksen kärkeä edustavat ylisoonisilla (äänen nopeutta nopeammilla) nopeuksilla toimiva SCRAMJET
, joka ei käytä turboahdinta ja polttaa vetyä.
Sotilaslentokoneissa suihkumoottori on kehittynyt s.e. ylisooninen lentonopeus voidaan ylläpitää vaakalennossa ilman jälkipoltinta.
Ilmaliikenteessä koneiden suihkumoottoreiden ohivirtaus on kasvanut 1970-luvulta lähtien ja moottorit ovat tulleet hiljaisemmiksi ja vähemmän polttoainetta kuluttaviksi.
Potkuriturbiini, jossa suihkumoottori (kaasuturbiini) tuottaa pääosan työntövoimasta on käytössä lyhyemmän matkan matkustajakoneissa ja helikoptereissa.
Rakettimoottori on ollut käytössä Messerschmitt 163 Komet -hävittäjässä toisen maailmansodan aikana ja koekoneissa 1940-60-luvulla. Sittemmin sen käyttö on rajoittunut vain ohjuksiin, kantoraketteihin ja avaruussukkuloihin.
Sysäysputkimoottori (engl. pulse jet), jollainen oli esimerkiksi V1-ohjuksessa, on eräs reaktiomoottori.
Scramjet

SCRAMJET ("Supersonic Air Combustion Ramjet") eli yliäänipatoputkimoottori on 
pitkälle kehittynyt suihkumoottorityyppi, joka polttaa nestemäistä vetyä tai muuta helposti höyrystyvää polttoainetta yliääninopeudella moottorin läpi liikkuvassa ilmavirrassa.
Moottorin perusrakenne on hyvin yksinkertainen putki, jonka toisesta päästä ilma virtaa sisään. Putki on muotoiltu niin, että ilma puristuu pieneen tilaan, jossa siihen suihkutetaan polttoainetta. Polttoaine syttyy ja ilma laajenee voimakkaasti jolloin sen virtausnopeus kasvaa. Lopuksi ilmavirta ohjataan ulos moottorin takaa. Ilmavirta ei missään vaiheessa hidastu alle äänennopeuden, minkä vuoksi scramjet-moottoroidulla koneella on merkittävästi pienempi ilmanvastus kuin vastaavalla patoputki- tai suihkumoottorikoneella. 
Scramjet-moottorissa ei patoputkimoottorin tapaan ole lainkaan pyöriviä osia. Laitteen rakenne on mekaanisesti yksinkertainen ja aerodynaamisesti tarkka. Jotta polttoaine ehtisi palaa moottorin sisällä ilman virtauksen scramjet-moottoriin on pysyttävä mahdollisimman muuttumattomana. Käytännössä tämä tarkoittaa lentämistä valitulla korkeudella aina tietyllä nopeudella.
Scramjet on vielä hyvin pitkälle kehitteillä oleva moottorityyppi. Sitä ei ole käytetty kaupallisiin tarkoituksiin mutta ohjusten moottorina kyllä. Scramjetin käyttöä moottorina hankaloittaa se, että se toimii ainoastaan yliäänennopeuksilla. Tätä rajoitetta voidaan kuitenkin kiertää käyttämällä tavallista patoputkimoottoria, joka on suunniteltu niin, että se muuttuu scramjetiksi kun äänennopeus ylitetään. Ei tiedetä, kuinka suuriin nopeuksiin scramjetillä on mahdollista päästä, mutta rajan arvellaan olevan lähellä 15 Machin nopeutta.
Luettelo ilma-alusten maatunnuksista

Tämä on luettelo siviili-ilma-alusten kansallisuustunnuksista ICAO:n mukaan. Nykyinen tunnusjärjestelmä on otettu käyttöön alkaen vuodesta 1928.
Monimos

Monimos (, ; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Syrakusasta.
Monimos oli kyynikko Diogeneen oppilas. Diogenes Laertios kertoo, että hän esitti hullua päästäkseen tämän oppilaaksi. Hän kertoo Monimoksen kirjoittaneen kaksi kirjaa, "Pyrkimyksistä" ja "Kehotus", sekä satiireja Krateen ja Menippoksen tyyliin.
Hiilihappo

Hiilihappo on veden ja hiilidioksidin muodostama yhdiste. Se on heikko happo, jonka kemiallinen kaava on H2CO3. Hiilihappo ei ole sama asia kuin hiilidioksidi, vaikkakin hiilidioksidia on aiemmin kutsuttu myös hiilihapoksi.
Kuplittamalla hiilidioksidia veteen tai virvoitusjuomaan syntyy tasapainotila, jossa veteen on liuennut hiilidioksidia ja hiilihappoa. Heikkona happona se protolysoituu osittain vetykarbonaatiksi ja vetyioneiksi ja edelleen osittain karbonaatiksi. Hiilihappo tunnettiin pitkään vain vesiliuoksena, jossa se on melko pysymätön yhdiste ja hajoaa veden katalysoimalla dekarboksylaatiolla hiilidioksidiksi ja vedeksi. Lämpö nopeuttaa hajoamista. Uudempien tutkimusten mukaan hiilihappo puhtaana on kuitenkin melko vakaa yhdiste ja on teoreettisesti laskettu, että vedettömänä se säilyy jopa 180 000 vuotta, mutta jo yksikin vesimolekyyli riittää käynnistämään hajoamisen. Liuoksessa on tasapainotilassa hiilihappoa vain 0,003 prosenttia hiilidioksidin määrästä. 
Vaikka hiilihappo on heikko happo, se on happamampi kuin esimerkiksi muurahaishappo tai etikkahappo. Koska yhdiste kuitenkin esiintyy vain tasapainokonsentraatiossa hiilidioksidin vesiliuoksessa, sitä ei saa niin väkeväksi kuin muita karboksyylihappoja, joten käytännössä hiilihappoliuokset eivät ole kovin happamia. Hiilihapolla on kahdenlaisia suoloja, vetykarbonaatteja ja karbonaatteja. Vetykarbonaatit ovat lievästi happamia, karbonaatit emäksisiä.
Ilmakehän lisääntyneistä hiilidioksidipitoisuuksista seuraa, että meriveteen imeytyy yhä enemmän hiilidioksidia. Hiilidioksidin ja veden reagoidessa syntyvä hiilihappo muodostaa edelleen bikarbonaatti- (HCO3−) ja karbonaatti-ioneja (CO32−) vapauttaen happamoittavia vetyioneja, mistä aiheutuu merien happamoitumista.
Virvoitusjuomien sisältämistä hapoista hiilihappo ei aiheuta haittavaikutuksia hampaistolle.
Le Havre

Le Havre on noin 170 000 asukkaan kaupunki Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian alueella Ranskassa. Se sijaitsee Ranskan luoteisosassa Englannin kanaalin rannalla Seinejoen suulla, 216 kilometriä Pariisista luoteeseen. Le Havren keskusta kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Kaupungissa toimii yliopisto. Kaupungin väkiluku on laskenut 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa yli 215 000:sta 170 000:een.
Aki Kaurismäen elokuva "Le Havre" on kuvattu Le Havressa. 
Ilmasto.
Le Havressa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 11 °C ja keskimääräinen sademäärä 690 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 17 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 4 °C. Sateisin kuukausi on marraskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 80 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 45 millimetriä.
Historia.
Le Havre perustettiin vuonna 1517, jota ennen paikalla oli sijainnut vain pieni kalastuskylä. Aluksi kaupungin nimi oli Franciscopolis kuningas Frans I:n mukaan. Myöhemmin kaupungin nimeksi tuli Le Havre-de-Grâce. Nimi Le Havre on ranskaa ja tarkoittaa satamaa. Kaupungin oli tarkoitus korvata vanhat Honfleurin ja Harfleurin satamat. 1600-luvulla kaupunki alkoi laajenemaan ja linnoittautumaan, ja kaupungin kehittyminen jatkui 1700- ja 1800-luvuilla. Tällöin satamaa esimerkiksi laajennettiin suurempia aluksia varten.
Le Havren lähellä upposi vuonna 1916 SS Galeka -niminen pieni sairaalalaiva. Onnettomuudessa kuoli 19 ihmistä.
Toisen maailmansodan aikana Belgian hallitus siirtyi hetkellisesti Le Havreen Saksan vallattua Belgian. Liittoutuneet pommittivat Le Havren toisen maailmansodan lopussa Normandian maihinnousun aikana lähes täysin, kun kolme neljäsosaa rakennuksista tuhoutui. Useita historiallisesti merkittäviä rakennuksia tuhoutui, vaikka osa onkin jälleenrakennettu sodan jälkeen. Ihmisten evakuointi jäi puolinaiseksi, ja kaupungissa kuoli tuhansia. Kaupungin keskusta rakennettiin uudelleen modernilla tyylillä Auguste Perret’n suunnittelemana. Vuonna 2005 Perret’n suunnittelema keskusta liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Nähtävyydet.
Kirkot:
Museot: 
Muita nähtävyyksiä:
Talous.
Le Havressa on Marseillen jälkeen Ranskan toiseksi suurin satama. Suurin osa laivaliikenteestä on öljyn maahantuontia. Sataman toimintoihin kuuluvat myös laivojen korjaaminen sekä lauttaliikenne Britteinsaarille. Kalasataman toiminta on supistunut, aiempien 40 kalastusaluksen sijasta siellä on enää 20 alusta.
Le Havren teollisuus on suhteellisen laajaa. Kaupungissa teollisuustuotteisiin kuuluvat esimerkiksi öljyjalosteet, kemikaalit ja autot. Kaupungin palvelut ovat myös kehittyneet, ja siellä sijaitsee yliopisto.¨Myös turismin merkitys on kasvanut. 
Urheilu.
Kaupungin urheiluseuroihin lukeutuu jalkapallojoukkue Le Havre AC.
Le Havre on isännöinyt olympialaisten purjehduskilpailuja kahdesti, vuosina 1900 ja 1924.
Tangshan

Tangshan (, pinyin: Tángshān Shì)) on prefektuuritason kaupunki Hebein maakunnassa Pohjois-Kiinassa. Kaupungin keskusta sijaitsee noin 105 kilometriä Tianjinistä koilliseen ja 160 kilometriä Pekingistä itään. Kaupungin väkiluku on 7,577 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 13 206 neliökilometriä. 
Kaupunki rajoittuu etelässä Bohainmereen, lännessä Tianjinin suurkaupunkiin. Pohjoisessa naapurina on Chengden ja idässä Qinhuangdaon prefektuuritason kaupunki. 
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu 14 osaan seuraavasti (2010): 
Ilmasto.
Tangshanissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan kuumakesäinen mannerilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivaa ja kylmää. Vuoden keskilämpötila on noin 11 °C ja keskimääräinen sademäärä 630 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin –5 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 210 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 4 millimetriä.
Historia.
Tangashanin seutu on ollut arkeologisten löydösten perusteella asuttu jo 45 000 vuotta sitten.
28. heinäkuuta 1976 Tangshanissa sattui yksi historian tuhoisimmista maanjäristyksistä, voimakkuudeltaan 7,8-8,2 Richterin asteikolla. Maanjäristyksen uhrien määräksi on virallisissa lähteissä ilmoitettu 255 000, mutta todellinen luku saattaa olla huomattavasti suurempi. Useimmissa asiantuntija-arvioissa puhutaan vähintään puolesta miljoonasta tai jopa miljoonasta kuolonuhrista. Järistys herätti pelkoa myös Pekingissä, ja se on haluttu yhdistää Kiinan politiikan saman kesän merkittäviin tapahtumiin. Mao Zedong kuoli noin kuukautta myöhemmin, 2. syyskuuta 1976. Perinteisesti Kiinassa on uskottu, että suuret luonnonmullistukset ovat merkkejä Taivaan mandaatin vaihtumisesta ja hallitsijan kauden päättymisestä.
Talous.
Tangshan on vanhastaan Kiinan posliiniteollisuuden keskuksia. 1900-luvulla Tangshan oli Kiinan nopeimmin teollistuvia kaupunkeja. Kaupungin lähistöllä avattiin suuria hiilikaivoksia ja Kiinan suurin sementtitehdas. Vuoden 1976 maanjäristyksen jälkeen niin asuinrakennukset kuin teollisuuslaitokset on jouduttu rakentamaan uudelleen. Kaupunki on edelleen merkittävä metalli- ja keramiikkateollisuuden keskus.
Tangshanin satama kuuluu rahtimäärältään Kiinan kymmenen ja maailman viidentoista suurimman sataman joukkoon.
AGM-65 Maverick

AGM-65 Maverick on taktinen, lyhyen kantaman, ilmasta maahan ammuttava ohjus. Se soveltuu taktisten maa- ja merikohteiden, esimerkiksi panssarivaunujen tai merimaalina, kevyiden partioveneiden tuhoamiseen. Ohjusta valmistaa yhdysvaltalainen Raytheon. Niitä on valmistettu yli 70 000 kappaletta vuodesta 1972 lähtien. Maverick on laajassa käytössä ympäri maailman, arviolta 30 eri valtiolla. Yhdysvaltain ja Nato-maiden lisäksi käyttäjiin kuuluvat muun muassa Israel, Oman, Ruotsi, Uusi-Seelanti ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat.
AGM-65 Maverick korvataan Yhdysvalloissa AGM-179 JAGM -ohjuksella, joka pääsi täysimääräiseen sarjatuotantoon vuonna 2022.
Historia.
Maverickin ensimmäinen kehitysversio AGM-65A hyväksyttiin Yhdysvaltain ilmavoimien käyttöön elokuussa 1972. AGM-65A käytti kohteeseen hakeutumiseen optista, valo-kontrastista tekniikkaa. Seuraava huomattava kehitysaskel oli infrapunatekniikan käyttäminen AGM-65D-mallissa, joka mahdollisti toiminnan myös huonommissa sääolosuhteissa sekä hämärässä ja otettiin käyttöön 1983. AGM-65F on merimaalien ampumiseen suunniteltu malli. AGM-65G puolestaan käyttää raskaampaa taistelukärkeä, joka läpäisee kohteen puolustusta massansa avulla ennen räjähdystä. Maverick-ohjuksia on modernisoitu käyttämällä CCD-sensoreita maaliin hakeutumisen parantamiseksi, tämä malli tunnetaan merkinnällä AGM-65K.
Mahdollinen käyttö Suomessa.
Maverick-ohjus on ajoittain noussut esille keskusteluissa Suomen ilmavoimien Hornet-hävittäjien maataistelu-aseistuksen mahdollisesta hankinnasta. Yhdysvallat kuitenkin suostui vuonna 2008 myymään Suomelle niiden sijaan AGM-154 JSOW -liitopommeja. Myöhemmin tuli myös myyntilupa kehittyneille JASSM-risteilyohjuksille.
Tekniikka.
Maverick-ohjus painaa mallista riippuen 208–302 kg. Ohjus on modulaarinen ja siinä voidaan käyttää kahta erilaista taistelukärkeä, joiden osuus painosta on 56 tai 135 kg. Kantama on parhaimmillaan 27 kilometriä, joka saavutetaan laukaisemalla ohjus korkealta. Maverick-ohjuksia voidaan yleensä kantaa useampia kappaleita. 
Ohjus käyttää mallista riippuen maaliin hakeutumiseen erilaisia ohjautumistapoja, mutta se ei pysty lukitsemaan kohdettaan itse, vaan tarvitsee siihen lentäjän lukituksen.
Laukaisualustat.
Maverick voidaan laukaista yli 25:stä hävittäjä- ja helikopterityypistä, kuten:
Pippurilimopuu

Pippurilimopuu eli pippuriruutapuu ("Zanthoxylum piperitum") on Itä-Aasiasta kotoisin oleva ruutakasvien heimoon kuuluva puu.
Kiinassa ja Itä-Aasiassa kasvava piikikäs pippurilimopuu tekee ruosteenpunaisia pieniä marjoja, joiden sisällä on pieni musta siemen. Siemeniä ei yleensä käytetä, joten ne poistetaan myytävistä marjoista. Mausteen maku on sitruunainen, sen polte on melko terävä ja se aiheuttaa kielessä lievää tunnottomuutta. Paahtamalla maku pyöristyy huomattavasti. Mauste on suosittu muun muassa Sichuanin, Bhutanin, Tiibetin, Nepalin ja Japanin keittiöissä. Pippurilimopuun marjoja myydään muun muassa nimillä "anispippuri", "kiinanpippuri", "japaninpippuri", "sichuaninpippuri" ja "fagara".
Myös puun lehtiä käytetään mausteena ja koristeena, erityisesti japanilaisessa keittiössä.
Nimestään huolimatta puu ei ole läheistä sukua pippurille.
Comptonin ilmiö

Comptonin ilmiö eli Comptonin sironta on korkeataajuuksisen sähkömagneettisen säteilyn epäelastista siroamista väliaineen elektronista. Ilmiössä sähkömagneettisen säteilyn aallonpituus kasvaa, kun fotoni luovuttaa törmäyksessä osan energiastaan elektronille. Ilmiö osoittaa että valolla on hiukkasluonne: klassisen teorian mukaan aallonpituuden ei pitäisi muuttua vuorovaikutuksessa. Ilmiön havaitsi Arthur H. Compton vuonna 1922. Hänelle myönnettiin ilmiön löytämisestä Nobelin palkinto viisi vuotta myöhemmin 1927.
Fotonin aallonpituuden muutos Comptonin ilmiössä on
 formula_1
missä formula_2 on Planckin vakio, formula_3 valon nopeus tyhjiössä, formula_4 elektronin lepomassa, ja formula_5 sirontakulma eli säteen suunnan muutos.
Käänteinen Comptonin sironta tarkoittaa tilannetta, jossa energiaa siirtyy nopeasti liikkuvalta elektronilta pienienergiaiselle fotonille. Ilmiö on havaittu galaksijoukkojen kuumassa kaasussa, joka vähentää kosmisen mikroaaltotaustan kirkkautta: kuuman kaasun nopeat elektronit nostavat mikroaallon energiaa niin, että tavallisesti tarkasteltavalla aallonpituuskaistalla kirkkaus vähenee. Tämä tunnetaan myös nimellä Sunyaevin-Zeldovichin -ilmiö.
Annatto

Annatto eli väriannatto ("Bixa orellana") on Karibianmeren saarilta kotoisin oleva pensas, jonka piikikäs hedelmä on sydämenmuotoinen. Hedelmän sisällä on noin 50 kartiomaista tiilenpunaista siementä. Mayaintiaanit ovat käyttäneet annatton siemeniä värjäykseen jo varhain, ja etenkin sotamaalaus tehtiin usein juuri tällä ”tulen värillä”. Siemenet maistuvat hieman pippurilta, joskin jälkimaussa on muskottimainen aromi.
Espanjalaiset veivät mausteen Filippiineille, missä sitä käytetään runsaasti erilaisissa paikallisissa ruoissa. Annattopensaan hedelmän kuoresta tehdään oranssia väriä, jota käytetään erilaisten juustojen värjäämiseen. Esimerkiksi Munster, punainen Leicester ja punainen Cheshire on värjätty annaton kuoresta saadulla värillä. Siementen punainen väri tarttuu öljyyn tai veteen helposti, kun annattoa haudutetaan jonkin aikaa nesteessä. Pigmentin tartuttua öljyyn tai veteen siemenet siivilöidään pois. Väriä voidaan käyttää monien eri ruokien värjäämiseen. Esimerkiksi osa riisistä voidaan valmistaa niin, että se keitetään värjätyssä vedessä. Sekoittamalla valkoinen ja punainen riisi keskenään saadaan näyttävä ”juhlariisi”.
Annatto on myös annattopensaan siementen päällysteessä olevan pigmentin nimi. Annatto koostuu pääasiassa karotenoideihin kuuluvasta rasvaliukoisesta biksiinista (C25H30O4) ja vesiliukoisesta norbiksiinistä (C24H28O4).
Annaton elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E160b ja sen hyväksyttävä päivittäinen enimmäissaanti (ADI) on 0,065 mg/kg/vrk.
Gustave Flaubert

Gustave Flaubert (12. joulukuuta 1821 Rouen – 8. toukokuuta 1880 Croisset) oli ranskalainen realistisen suunnan kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1857 ilmestyneestä romaanista "Madame Bovary" (suom. "Rouva Bovary", 1994).
Henkilöhistoria.
Flaubert syntyi lääkäriperheeseen. Hän aloitti lakiopinnot Pariisissa vuonna 1841, mutta jätti opinnot epilepsiaksi epäiltyjen terveysongelmien vuoksi ja keskittyi kirjoittamiseen.
Kirjoittajana Flaubert oli hidas ja pikkutarkka. Vuonna 1856 hän julkaisi viisi vuotta työstämänsä pääteoksensa "Rouva Bovary". Romaanista tuli nopeasti tunnettu. Se poiki siveettömyydestä oikeusjutun, jonka Flaubert kuitenkin voitti, ja teoksen painaminen sallittiin.
1860-luvulta alkaen Flaubert oli tunnettu kirjoittaja ja intellektuelli. Hänen lähipiiriinsä kuuluivat useat realismin ja naturalismin suuret nimet, kuten Émile Zola, George Sand ja venäläinen Ivan Turgenev, joka ajoittain asui Flaubertin luona. 1870-luvulla hän edesauttoi Guy de Maupassantin uraa. Flaubert oli perusluonteeltaan melankolinen, ja hänen taipumuksensa perfektionismiin kirjoittamisessa teki elämästä entistä vaikeampaa.
Tuotannosta.
Flaubertin tuotanto on realistista, todellisuuden viileään havainnointiin perustuvaa, romantisointia ja kantaaottavuutta kaihtavaa. Hänen tunnetuin teoksensa "Rouva Bovary" luetaan maailmankirjallisuuden klassikoihin. Se kertoo Emma Bovarysta, jonka romanttinen kirjallisuus on saanut pauloihinsa. Hän päätyy naimisiin tavanomaisen, porvarillisen lääkärin kanssa, eikä elämä vastaa romanttisia haavekuvia. Emma päätyy pettämään miestään seikkailijan kanssa, ja ajautuu yhä uusiin pettymyksiin. Kirja kuvaa ranskalaista maaseutumiljöötä erittäin pikkutarkasti.
"Rouva Bovary" syntyi tavoitteesta kirjoittaa mahdollisimman tyhjänpäiväisestä aiheesta ja henkilöstä. Se on usein nähty romanttisen haihattelun satiirina. Kirjan valmistuttua Flaubert kuitenkin totesi: ”minä itse olen rouva Bovary”, mikä viittaa aiheen yleismaailmallisuuteen: ihmisen ylisuuret haaveet on tuomittu raukeamaan.
Laamanni

Laamanni on käräjäoikeudessa viraston päälliköstä käytetty nimitys. Laamannin on oltava oikeustieteen kandidaatin tai maisterin tutkinnon suorittanut henkilö, jolla on tehtävän hoitamiseen tarvittava taito ja kokemusta tuomarin tehtävän hoitamisesta.
Historia.
Aikoinaan laamanni-nimitystä on käytetty suurvalta-ajan Ruotsissa toimineesta korkeasta virkamiehestä, joka toimi maakunnan luottamusmiehenä. Sana "laamanni" tulee muinaisruotsin sanasta "laghman", joka tarkoitti kirjaimellisesti lakimiestä. Laamannin tehtävänä oli esittää, selittää ja kehittää lakia sekä toimia maakuntakäräjien puheenjohtajana. Myöhemmin laamanni oli vain virkapiirinsä tuomari. 
Suomessa laamannin toiminnasta ensimmäinen merkintä on vuodelta 1324. Vuonna 1435 Suomen laamannikunta jaettiin kahteen pienempään laamannikuntaan, Etelä- ja Pohja-Suomeen. Laamannikuntien raja kulki Aurajokea pitkin. Laamanninvirkoja hoitivat usein käytännössä alilaamannit.
Laamannien toimet ja laamanninoikeudet lakkautettiin vuonna 1868. Tämän jälkeen nimitys oli käytössä ainoastaan ansioituneelle lakimiehelle anomuksesta myönnettynä laamannin arvonimenä.
Vuoden 1993 alioikeusuudistuksessa laamanni tuli jälleen käyttöön myös virkanimikkeenä. Laamanni korvasi alioikeuden päällikkötuomarin virkanimekkeenä vanhojen kihlakunnanoikeuksien kihlakunnantuomarit sekä raastuvanoikeuksien pormestarit. 
Hovioikeudenlaamanni on hovioikeuden osaston päällikkö.
Karjalan laamanni.
Vaikka maa jaettiin 1435 kahteen laamannikuntaan, Karjalaan syntyi lisäksi oma, ja laamannikunnan laamannin asetti todennäköisesti Viipurin linnanpäällikkö. Laamannin valta ei ollut rinnastettavissa kahteen muuhun laamanniin, sillä hänellä ei ollut tuomiovaltaa Turun maanoikeudessa. Ensimmäinen Karjalan laamannin tuomio on vuodelta 1447. Ensimmäinen laamanni Viipurissa oli linnanvouti Martti Djekn, toinen Pietari Djekn. Myöhemmin mainitaan Dufva-sukuinen Niilo Pentinpoika ja Mikael Pentinpoika, joka on saattanut olla tehtävässä tilapäisesti tai olla sama kuin Niilo. Vuodelta 1508 on maininta Klaus Åkenpojasta laamannina. Keskiajan viimeiset laamannit Viipurissa olivat Arvid Eerikinpoika Stålarm (vanhempi) ja Olavi Eerikinpoika Stålarm. 
Karjalan laamannien virkakaudet 1500-luvulta vuoteen 1680:
Metamorfoosi (geologia)

Metamorfoosilla käsitetään pääosin kiinteässä tilassa tapahtuvaa kiven mineraalien, rakenteen tai molempien muutosta vastaamaan uusia fysikaalisia ja kemiallisia olosuhteita, kuitenkin niin, että ne poikkeavat kiven synty- tai kerrostumisajankohtana vallinneista olosuhteista.
Metamorfoosin lajit ja prosessit.
Geologisen ympäristön ja prosessin esiintymisalueen laajuuden mukaan voidaan puhua "paikallisesta metamorfoosista" ja alueellisesta eli "aluemetamorfoosista".
Konrad Lorenz

Konrad Zacharias Lorenz (7. marraskuuta 1903 − 27. helmikuuta 1989) oli itävaltalainen lääkäri ja biologi, etologian uranuurtaja ja nobelisti; hän keksi muun muassa leimautumisilmiön. Hän sai tunnustukseksi työstään yhdessä Karl von Frischin ja Nikolaas Tinbergenin kanssa 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon yksilöiden järjestäytymistä ja esille tuloa sekä eläinten sosiaalisen käyttäytymisen malleja koskevista tutkimuksistaan. Lorenz kirjoitti eläinten käyttäytymisestä myös useita kansantajuisia kirjoja.
Adolf Hitlerin liitettyä Itävallan Saksaan vuonna 1938 Lorenz liittyi välittömästi natsipuolueen jäseneksi - asia, jonka hän myönsi julkisesti vasta vuosia myöhemmin, kun jäsenhakemus tuli tietoon. Hän työskenteli toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 miehitetyssä Puolassa Poznanissa (Posen) Rudolph Hippiuksen tutkimuksen tutkimuspsykologina nimikkeellä Ehrenametlicher Mitarbeiter tutkimassa "saksalais-puolalaisten hybridien" rodullista lisääntymiskelpoisuutta, ja niiden perusteella pääteltiin että hybridit menettivät kummankin "rodun" parhaat puolet. Lorenzin osallistumisen laajuutta tutkimuksessa ei ole tullut tietoon. Tutkimuksen perusteella rodullisesti alempiarvoisiksi tai psykologisesti asosiaalisiksi luokitellut kuljetettiin keskitysleireille Sodan loppuvaiheessa Lorenz siirrettiin rintamalle, ja hän joutui neljäksi vuodeksi sotavankeuteen Neuvostoliittoon.
Natsismi-kytkösten takia Lorenzin Nobelia vastustettiin, mutta palkinto kuitenkin myönnettiin. Salzburgin yliopisto peruutti kunniatohtoruuden natsikytkösten takia Lorenzin kuoleman jälkeen.
Ariston Khioslainen

Ariston (, n. 320–250 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Khioksesta.
Ariston oli Zenonin oppilas. Hän kuitenkin kehitti filosofiaansa hyvin erilaiseen suuntaan. Hän oli kiinnostunut pelkästään etiikasta, ja hylkäsi fysiikan ja logiikan tutkimuksen täysin.
Ariston sai Zenonilta kyynisiä vaikutteita ja opetti myös itse kyynikoiden koulussa Kynosargeessa. Tällä tavoin hänessä kiteytyy stoalaisuuden kyyninen pohjavire. Hän oli skeptikoiden ja erityisesti Akatemialaista skeptisyyttä edustaneen Arkesilaoksen vastustaja.
Stoalaisesta hyvekysymyksestä hän oli sitä mieltä, että hyveitä on vain yksi hyve täydellisessä ykseydessä, päinvastoin kuin Zenon, joka oli sitä mieltä, että hyveitä on monta, ja megaralaiset, joiden mielestä hyveitä oli kyllä yksi, mutta sillä oli monta nimeä. Asiat jotka eivät olleet hyveitä olivat yhdentekeviä eikä niissä ollut mitään kartettavaa tai tavoiteltavaa.
Mikserivahvistin

Mikserivahvistin on miksauslaite, joka sisältää myös vahvistimen. Käytettäessä mikserivahvistinta ei tarvita erillisiä päätevahvistimia, vaan kaiuttimet voidaan liittää suoraan mikserivahvistimeen. 
Mikserivahvistimia käytetään vain joissakin pienissä äänentoistolaitteistoissa. Etuja ovat kuitenkin helpompi siirtely ja vähäisempi tarve laitteiden välisiin johdotuksiin.
Jos mikseri ja päätevahvistin ovat erillisiä, on mahdollista valita mikseri miksaustarpeen ja päätevahvistimet laitteiston tehon tarpeen mukaan. Toisaalta suuria vahvistimia olisi käytännössä mahdotonta sisällyttää miksereihin mm. painon vuoksi.
Pornokratia

Pornokratia eli ”Porttovalta” () on 900-luvun Kirkkovaltiolle 1500-luvulla niin sanotun vastauskonpuhdistuksen aikana annettu ivallinen nimitys.
Huonomaineisten ylimystönaisten väitetään 900-luvulla saaneen suuren vaikutusvallan Kirkkovaltiossa, paavien hallinnossa. Kertomusten historiallinen paikkansapitävyys voidaan kyseenalaistaa, joskin useissa lähteissä ne esitetään varauksettomasti. Suurin osa kertomuksista perustuu luotettavuudeltaan kyseenalaisen Liutprand Cremonalaisen laatimaan historiankirjoitukseen.
Halveksivaksi tarkoitettu ilmaisu pornokratia tulee kreikankielisestä ilmauksesta, joka tarkoittaa prostituoitujen valtaa. Aikakauden paavit olivat varsin vähämerkityksisiä ja kuuluivat roomalaiseen ylimystöön. Kauden aloitti paavi Sergius III. Hän toimi paavina vuosina 904–911, jolloin hänen rakastajattarenaan ollut Marusia sekä tämän äiti Theodora junailivat paavien aviottomille pojille kirkon merkittävimpiä virkoja. Theodora myös teki omasta rakastajastaan paavin (Johannes X, 914–928). Marusia ei pitänyt tästä paavista, vaan tappoi hänet.
Johannes X:n jälkeiset paavit olivat Marusian virkaan asettamia. Näihin kuuluivat Leo VI (928), Stefanus VII (929–931) ja Johannes XI (931–936), joka oli Marusian poika. Sitä seuraavat neljä paavia vuosina 936–955 (Leo VII, Stefanus VIII Marinus II ja Agapetus I) olivat Marusian toisen pojan Alberik II:n valtaan asettamia. Näiden jälkeen paaviksi nousi Marusian pojanpoika, Johannes XII (955–963), jonka kerrotaan raiskanneen monia neitoja ja leskiä. Saksalaisten kuningas, Otto I Suuri (936–973), antoi tukensa Johannes XII:lle, ja tämän yhteistyön pohjalta perustettiin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta.
Jarkko

Jarkko on suomalainen miehen etunimi. Se on alkujaan ollut hellittelymuoto Jarmo-nimestä, joka taas on muunnos Jorma-nimestä. Kaikki nämä käsitetään Jeremia-nimen muodoiksi, ja kaikkien niiden nimipäivä on 26. kesäkuuta. Jarkkoja oli ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 13 517, joista yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä.
Sethian

Sethian on vuonna 1998 perustettu suomalainen metalliyhtye.
Historia.
Yhtyeen perustivat hajonneen Nattvindens Gråtin laulaja Tapio Wilska ja kitaristi Jussi Koponen vuonna 1998. Ensimmäiset vuodet yhtye vietti hiljaiseloa, kun kaksikko sävelsi materiaalia ja etsi sopivia jäseniä täydentämään kokoonpanoa. Ensimmäisen demonsa yhtye äänitti Nightwishin kosketinsoittajan Tuomas Holopaisen ja myöhemmin Discossa rumpuja soittaneen Sami Karttusen avustuksella. Kappale ”Altered States” julkaistiin italialaisen Black Widow Recordsin "Not of This Earth" -kokoelmalla.
Wilska ja Koponen soittivat 1990-luvun lopussa myös kahdella Wizzardin albumilla sekä yhtyeen kiertueilla, joiden jälkeen kaksikolla oli taas aikaa keskittyä Sethianiin. Yhtyeen kokoonpano oli kasvanut basisti Juuso Jalasmäellä ja kitaristi Marco Kautosella, mutta vakinaista rumpalia yhtyeellä ei vielä ollut. Vuoden 2001 lopussa yhtye äänitti promolevyn "Dream Domain" jälleen Holopaisen ja Karttusen avustuksella. Yhtyeen verkkosivustolla MP3-muodossa julkaistu levy herätti kiinnostusta ympäri maailman ja toi yhtyeelle myös levytyssopimuksen suomalaisen Spinefarm Recordsin kanssa. Ennen debyyttialbumin äänitystä Nightwishin rumpalia Jukka Nevalaista pyydettiin liittymään yhtyeeseen ja tämä suostui mieluusti. 
Sethianin debyyttialbumi "Into the Silence" ilmestyi 28. huhtikuuta 2003. Sen äänitti Tuomo Valtonen Savonlinnan Sundi Coop -studiolla syys–lokakuussa 2002 ja miksasi Mikko Karmila Helsingin Finnvox-studiolla tammi–helmikuussa 2003. Suurimman osan sävellyksista albumille tekivät Koponen ja Jalasmäki, ja sanoituksista vastasi Wilska. Holopainen toimi jälleen vierailevana kosketinsoittajana. Ennen albumin julkaisua yhtye totesi tarvitsevansa kolmannen kitaristin live-esiintymisiä varten, joten Jalasmäki siirtyi kitaran varteen ja basistiksi värvättiin Sam Silvennoinen. Sethianin live-esiintymisissä koskettimia on soittanut paremmin Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukauksen basistina tunnettu Nils Ursin.
Yhtye on parhaillaan kestoltaan määrittelemättömän pituisella ”luovalla tauolla”.
Sukusolu

Sukusolu eli gameetti on suvullisesti lisääntyvien eliöiden suvunjatkamiseen erikoistunut solu. Sukusolut syntyvät sukurauhasissa sijaitsevista ituradan soluista meioottisten solunjakautumisten kautta, ja läpikäyvät meioosin yhteydessä lisääntymiseen tarvittavan erilaistumisprosessin.
Naaraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi oogeneesin ja meioosin ja lopputuloksena on haploidi munasolu. Oogeneesissa munasoluun varastoituu suuri määrä vararavintoa alkion alkukehityksen turvaamiseksi. Meioosin tuottamista haploideista tumista vain yksi kehittyy munasolun tumaksi, muut kolme tumaa surkastuvat.
Koiraalla ituradan solut käyvät kehittyessään läpi meioosin ja spermatogeneesin ja lopputuloksena ovat haploidit siittiöt. Meioosin jälkeen haploidit meioosituotteet läpikäyvät voimakkaan rakenteellisen muuntumisen. Tuma tiivistyy hyvin tiukaksi paketiksi ja siittiön siima ja sille energiaa tuottavat elimet kehittyvät.
Hedelmöityksessä vain siittiön haploidi tuma tunkeutuu munasoluun ja hedelmöittää haploidin munasolun (n + n → 2n). Syntyy diploidi tsygootti, josta uusi yksilö saa alkunsa.
Kasveilla naaraspuoliset sukusolut kehittyvät alkiorakon emosolusta (), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen muutaman mitoosin. Monitumaisessa alkiorakossa yksi tuma on haploidi munasolun tuma, muut ovat avustavia tumia.
Kasveilla koiraspuoliset sukusolut kehittyvät siitepölyhiukkasen emosolusta (), läpikäyvät meioosin ja sen jälkeen pari mitoosia. Siitepölyhiukkanen sisältää kolme haploidia tumaa.
Koppisiemenisillä kasveilla hedelmöityksessä siitepölyhiukkasen tumista yksi kasvattaa siiteputken, yksi hedelmöittää munasolun (n+n → 2n) ja yksi hedelmöittää kaksitumaisen keskustuman (n+n+n → 3n). Hedelmöitetystä munasolusta kehittyy diploidi yksilö (alkio), hedelmöitetystä keskustumasta syntyy siemenen triploidi ravintosolukko.
Munasolu

Munasolu () on naaraan sukusolu. Se on ihmisen suurimpia soluja.
Munasolu on läpimitaltaan noin 0,1 millimetriä. Sitä ympäröi suojaava munasolun kettokerros zona pellucida. Ympärillään munasolulla on granuloosasolujen eli follikulaarisolujen muodostama solurykelmä korona radiata.
Munasolu syntyy meioosissa. Toisin kuin siittiöiden muodostumisessa, yhdestä kantasolusta tulee vain yksi munasolu ja muut kolme surkastuvat pois.
Munasolut kypsyvät munasarjan munarakkuloissa. Ne alkavat kypsyä jo sikiökaudella. Sen jälkeen kypsyminen pysähtyy vuosiksi tai vuosikymmeniksi, ja lopullisesti munasolu kypsyy ovulaation yhteydessä.
Tytön munasarjoissa on syntymän hetkellä yhdestä kahteen miljoonaa alkumunarakkulaa. Ne alkavat vähentyä solukuoleman kautta, ja murrosiän alkaessa niitä on jäljellä vielä noin 400 000. Sen jälkeen joka kuukausi niistä tuhoutuu aina pieni osa.
Munasolu poistuu kuukautisten yhteydessä elimistöstä, ellei siittiö ehdi hedelmöittää sitä. Hedelmöityneestä munasolusta tulee tsygootti.
Munasoluja muodostuu myös syntymän jälkeen, sillä munasarjoissa on kantasoluja, jotka voivat kehittyä munasoluiksi. Kantasoluja odotetaan voitavan tulevaisuudessa käyttää hedelmättömyyshoidoissa.
Lintujen ja muiden eläinten munimat munat ovat munasoluja. Esimerkiksi kanan munasolu kehittyy valmiiksi munaksi noin yhdessä vuorokaudessa.
Aroniat

Aroniat ("Aronia") on ruusukasvisuku, johon kuuluu kaksi Pohjois-Amerikan itäosissa luonnonvaraisena kasvavaa pensasta. Kumpikaan ei ole ollut kiinnostava hyötykasvina, koska marjat ovat luonnonvaraisessa kasvissa varsin pienet. Toisen maailmansodan jälkeen aronian siemeniä kulkeutui Saksasta Venäjälle, jossa venäläiset kasvitieteilijät jalostivat hyötykasvilajikkeen, jonka marjat ovat isoja ja mehukkaita. Myös koristekasvikäyttöön on jalostettu useita lajikkeita. Aroniat ovat levinneet Venäjälle ja Eurooppaan sekä Intiaan.
Marjoja käytetään mausteena ja raaka-aineena marjaviineissä, ja niistä valmistetaan hilloja ja hyytelöitä. Marjat ovat halkaisijaltaan noin 1,5 senttimetriä ja väriltään tumman sinivioletteja. Maku on yleensä karvas ja pensaasta riippuen joko makea tai hapan.
Aroniat ovat terveitä ja helppohoitoisia koriste- tai marjapensaita, joiden koristearvo perustuu toisaalta valkeaan kukintaan, kauniisiin ja syksyllä kauan säilyviin hedelmiin ja toisaalta kiiltävään, tummanvihreään lehdistöön, joka saa loistavanpunaisen syysvärin.
Leikkausvuonna aroniat eivät kuki eivätkä tuota marjoja.
Aroniat - sekä lajit että lajikkeet - ovat hyvin talvenkestäviä. Suomessa aronioitten menestymisvyöhyke pohjoisessa ulottuu vyöhykkeelle VI eli Rovaniemelle.
Lajeja ja lajikkeita.
Marja-aronian uusi nimi on marjapihlonia (×"Sorbaronia mitschurinii"), sillä uusimman taksonomian mukaan se on siirretty aronioista hybridisukuun pihloniat (×"Sorbaronia"), johon on risteytetty aronian lisäksi pihlajia.
Etelä-Suomen Sanomat

Etelä-Suomen Sanomat (lyh. ESS) on suomalainen linjaltaan liberaali alueellinen sanomalehti. Etelä-Suomen Sanomien kotipaikka on Lahdessa ja lehti kattaa Päijät-Hämeen alueen. Etelä-Suomen Sanomien vastaavana päätoimittajana on toiminut vuodesta 2019 lähtien Markus Pirttijoki. Lehti ilmestyy seitsemänä päivänä viikossa.
Etelä-Suomen Sanomat perustettiin vuonna 1914. Lehden edeltäjiä olivat vuonna 1900 perustettu "Lahden Lehti" ja sen seuraaja "Lahden Sanomat", joka vuoden 1914 alusta yhdistettiin "Uusmaalaisen" kanssa "Etelä-Suomen Sanomiksi". Vuosina 1914–1950 lehti oli puoluekannaltaan nuorsuomalaisten ja tämän seuraajan edistyspuolueen linjalla. 1940-luvun lopulla lehden linja liukui yleisporvarilliseksi ja konservatiivisemmaksi. Vuoden 1951 jälkeen lehti on ollut puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Pitkään perinteisen maakuntalehden linja muuttui kosmopoliittisemmaksi ja modernimmaksi päätoimittaja Heikki Hakalan kaudella vuosina 1997–2014. Lehteä kustantaa Lahdessa Päijänne Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Päijänne Media syntyi 1. huhtikuuta 2025, kun Keskisuomalainen järjesteli tytäryhtiöitään uudelleen. Aiemmin lehteä kustansi Hämeen Media Oy. Keskisuomalainen-konserni osti enemmistöosuuden lehteä aikaisemmin julkaisseesta Mediatalo ESA Oy:sta vuonna 2016. Lehti on tehnyt tiivistä yhteistyötä alueellisten lehtien kuten "Keskisuomalaisen", "Savon Sanomien" ja "Karjalaisen" kanssa.
Lehti oli aluksi vuoteen 1939 asti kolmipäiväinen. Sen jälkeen lehti muuttui kuusipäiväiseksi, ja vuoden 1954 joulukuusta lähtien se on ilmestynyt seitsemänä päivänä viikossa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016. 
Levikki.
"Etelä-Suomen Sanomat" on Lahden markkina-alueen luetuin lehti. Sen kokonaislevikki vuonna 2019 oli 38 713 kpl, josta painettujen lehtien osuus oli 33 881 kpl. Vuodesta 2018 kokonaislevikki putosi 3,9 prosenttia.
Lukijamäärältään "Etelä-Suomen Sanomat" on maan seitsemänneksi suurin joka päivä ilmestyvä sanomalehti. Verkkopalvelu ess.fi tavoittaa viikoittain yli 130 000 eri kävijää.
Yhteistyö muiden lehtien kanssa.
"Etelä-Suomen Sanomat" tekee yhteistyötä kolmen muun maakuntalehden kanssa. Se kuuluu "Keskisuomalaisen", "Savon Sanomien" ja "Karjalaisen" yhteistyökoalitioon. Yhteistyö perustuu juttujen ja kokonaisten sivujen vaihtoon. "Etelä-Suomen Sanomat" julkaisee myös Väli-Suomen Mediat Oy:n kustantamaa "Sunnuntaisuomalaista".
Hämeen Media

Hämeen Media Oy (tammikuuhun 2022 Mediatalo Esa Oy) oli Hämeessä toiminut mediayhtiö, joka erikoistui painettujen ja digitaalisten sisältöjen sekä mediapalvelujen tuottamiseen. Se fuusioitui uudeksi Päijänne Media Oy:ksi vuonna 2025.
Historia.
Syyskuussa 2016 Keskisuomalainen osti Mediatalo ESA:n, joka siihen asti omisti Hämeen Median.
Hämeen Sanomat Oy fuusioitui syyskuussa 2022 Hämeen Media Osakeyhtiöön, mikä tekee Hämeen Mediasta koko Hämettä palvelevan mediayhtiön. Fuusion jälkeen Hämeen Median päätoimipaikka sijaitsi Ilmarisentiellä Lahdessa.
Hämeen Media yhdistyi 1. huhtikuuta 2025 Keski-Suomen Median kanssa Päijänne Mediaksi. Uuteen yhtiöön liitettiin myös osa Kaakon Viestinnän toiminnoista. 
Mediat.
Vuonna 2025 Hämeen Median lehtiä olivat:
Wikijunior

Wikijunior on Wikimedian hanke, jonka tavoitteena on kerätä ilmaisia lasten kirjoja eri kielten Wikibooks-projekteihin. Wikijunioria rahoittaa Beck Foundation.
Hankkeen historia.
Beck Foundation otti yhteyttä Wikimediaan, esitti ajatuksen ja tarjosi suuren rahasumman hankkeen kehittämiseen. Wikimedia Foundationin hallitus hyväksyi esityksen 16. lokakuuta 2004. Sisällön kehittäminen alkoi Wikikirjastossa 7. marraskuuta 2004.
Magyar Fehér Bor

Magyar Fehér Bor () eli ”magis” on suomalainen tuotenimi Altian markkinoimalle, unkarilaisista rypälelajikkeista valmistetulle sekoitevalkoviinille, jonka valmistuksessa käytetään tyypillisesti 85 % Welschrieslingiä ja 15 % Müller-Thurgau-rypäleitä. Viini on ollut Alkon valikoimissa vuodesta 1935 alkaen. Alko myy viiniä 0,75 litran pulloissa.
Vuosina 2008–2011 Magyar Fehér Bor oli Alkon myydyin viini. Vuonna 2015 Magyar Fehér Boria myytiin Alkossa 624 434 litraa, ja se oli litramäärältään neljänneksi myydyin viini.
River Phoenix

River Jude Phoenix (synt. River Jude Bottom; 23. elokuuta 1970 – 31. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Phoenix näytteli lukuisissa elokuvissa ja televisio-ohjelmissa lapsesta aina varhaiseen kuolemaansa 23-vuotiaana. Hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Chris Chambers elokuvassa "Stand by Me – viimeinen kesä" (1986), Danny Pope elokuvassa "Elämänä pakotie" (1988, Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuus) ja Mike Waters elokuvassa "Matkalla Idahoon" (1991).
Elämä ja ura.
River Jude Bottom syntyi Madrasin kaupungissa Oregonin osavaltiossa. Phoenixin vanhemmat John Bottom Amram ja Arlyn Dunitz Jochebed olivat Children of God -liikkeen lähetyssaarnaajia, mutta alun perin hänen isänsä oli katolilainen ja hänen äitinsä juutalainen, jonka sukujuuret olivat Venäjällä ja Unkarissa. Phoenixin perhe asui Venezuelassa kun lapset olivat pieniä. Perhe oli hyvin köyhä. 1970-luvun loppupuolella se hylkäsi uskonlahkon, asettui asumaan pysyvästi Floridaan, perheenjäsenet ryhtyivät kasvissyöjiksi ja perheen yhteiseksi sukunimeksi otettiin Phoenix.
Phoenixin äiti alkoi työskennellä sihteerinä televisiokanava NBC:llä, ja hänen isästään tuli puutarhuri. Vanhemmat palkkasivat lapsilleen agentin, ja kaikki viisi – River, Joaquin, Rain, Summer ja Liberty Butterfly – alkoivat esiintyä mainoksissa. Phoenixin vanhemmat rohkaisivat lapsiaan esiintymään elokuvissa, ja 10-vuotiaasta River Phoenixista tuli amerikkalaisissa televisio-ohjelmissa ja elokuvissa esiintynyt näyttelijä. Hänen veljensä Joaquin Phoenix on myös tunnettu näyttelijä.
River Phoenixia pidettiin yhtenä sukupolvensa lupaavimmista näyttelijöistä, ja hänet muistetaan muun muassa elokuvasta "Stand by Me – viimeinen kesä" (1986), joka perustui Stephen Kingin kirjoittamaan pienoisromaaniin nimeltä "Ruumis" (). Muita tunnettuja roolisuorituksia oli elokuvassa "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki" (1989) sekä päärooli Gus Van Santin ohjaamassa "Matkalla Idahoon" -elokuvassa (1991), jossa mukana oli Keanu Reeves. River Phoenixin ”ensimmäinen kypsä rooli” elokuvassa "Sanovat sitä rakkaudeksi" (1993) jäi lahjakkaan näyttelijän viimeiseksi elokuvaksi. Elokuva on ainoa, jossa River laulaa itse ja myös vaati sitä. Elokuvassa näyttelivät hänen kanssaan muun muassa Dermot Mulroney, Samantha Mathis ja Sandra Bullock, joka syttyi täyteen tähteyteen vasta seuraavana vuonna.
Phoenix oli ehdokkaana parhaan miessivuosan Oscarin saajaksi vuonna 1988 suorituksestaan elokuvassa "Elämänä pakotie".
Phoenix kuoli 23-vuotiaana "lumipallon" (, heroiinin ja kokaiinin yhdistelmän) yliannostukseen The Viper Room -nimisessä yökerhossa, jonka yksi omistajista oli näyttelijä Johnny Depp. Phoenix polttohaudattiin, ja tuhka siroteltiin perheen maatilalle Floridassa.
Hänen kuolemansa aikoihin elokuvan "Dark Blood" kuvaukset olivat kesken. Elokuva julkaistiin viimein vuonna 2014.
Phoenix vihasi sitä, että hänet nähtiin seksisymbolina, ja hän kieltäytyi hymyilemästä valokuvissa. Hän myös inhosi lentämistä ja liikkui mieluummin autolla tai junalla.
Phoenix soitti ja lauloi Aleka's Attic -nimisessä yhtyeessä, jonka hän oli perustanut siskonsa Rain Phoenixin kanssa.
M249 SAW

 
M249 on Yhdysvaltain armeijan käyttämä, belgialaiseen FN Herstalin ”Minimi”-konekivääriin perustuva kevyt konekivääri (niin sanottu "SAW" eli "Squad Automatic Weapon"). Se on ilmajäähdytteinen, kaasutoiminen ja ammusvyötä tai lipasta käyttävä täysautomaattinen, vain sarjatulta ampuva tulitukiase. 
Yhdysvaltain armeija otti M249:n käyttöönsä samoihin aikoihin, kun FN aloitti mallin sarjatuotannon 1982. Siitä lähtien ase on kerännyt alkuvaikeuksien jälkeen hyvän maineen luotettavana ja tehokkaana tulitukiaseena. 
Aseen piippu on nopeasti vaihdettavissa ja vaihtoa helpottamassa on myös kantokahva. Jokaiselle piipulle voidaan antaa omat kohdistusarvot erikseen, jotta aseen tarkkuus ei kärsi piippujen vaihtuessa. Piipun alla sijaitsee kaasumäntä. M249 ampuu avoimella lukolla, jotta jäähdytys olisi mahdollisimman tehokas purskeiden välillä.
Lipasta käytettäessä aseen teoreettinen tulinopeus on erittäin nopea, 1 000 laukausta minuutissa. Tulinopeus laskee huomattavasti vyötä käytettäessä (~750 lks/min), sillä vyön syöttäminen vaatii lisää voimaa. Suositeltu tulinopeus vaihtelee kuitenkin käytön mukaan seuraavasti: 
Yhdysvaltain armeijan määrittelemä teoreettinen ampumaetäisyys M249:lle on 3 600 metriä. Tehokas ampumaetäisyys on kuitenkin huomattavasti lyhyempi: 1 000 metriä tulitukitehtävissä, 800 metriä aluemaaleille ja 600 metriä pistemaaleille. Aseella voi ampua myös valojuovia, joiden tehokas näyttömatka on 900 metriä.
M249 on osoittautunut kenttäkäytössä vuosien myötä varsin luotettavaksi. Silti aseen iästä johtuen viimeisimmät viat on havaittu Irakin sodassa – nykyiset Yhdysvaltain armeijan aseet ovat yleensä yli kymmenen vuotta vanhoja. Vaikka kymmenen vuoden ikä ei sinänsä ole M249:n tyyppiselle aseelle mitenkään merkittävä, aseeseen kohdistuva normaali kulutus kuitenkin vähentää luotettavuutta. 
Tyypillisimmät dokumentoidut iästä johtuvat viat ovat syöttöhäiriöt käytettäessä muovisia 200 ammuksen lippaita, joiden kiinnikkeet kuluvat käytössä. Lipas ei silloin välttämättä asetu oikein paikoilleen ja saattaa aiheuttaa vinosyöttöjä.