tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elisabeth Mohn

Elisabeth Mohn - usein muodossa Liz Mohn - (o.s. "Beckmann", s. , Wiedenbrück, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen yritysjohtaja, miljardööri ja hyväntekijä.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 372 rikkaimmaksi ihmiseksi tai 49.-50. rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen ja hänen kolmen lapsensa varallisuus oli noin 5,2 miljardia dollaria. Tämä oli peräisin hänen vuonna 2009 edesmenneen miehensä Reinhard Mohnin omistamasta osuudesta Bertelsmann-kustannusyhtiötä, jonka osakekannasta Liz Mohn perheineen omisti 19 prosenttia alkuvuonna 2018. Liz Mohn käyttää yhä valtaa yrityskonsernissa toimimalla muun muassa kustannusyhtiön enemmistöosakkuuden (81%) omistavan Bertelsmann-säätiön hallituksen puheenjohtajana.
Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantaja

Kansallisen turvallisuuden neuvonantaja () on Yhdysvaltain presidentin avustaja kansallista turvallisuutta koskevissa asioissa. Presidentti nimittää neuvonantajan ja nimitys ei vaadi senaatin hyväksyntää.
Kansallisella turvallisuuden neuvonantajalla on toimisto Valkoisen talon länsisiivessä.
Sandra Ortega Mera

 
Sandra Ortega Mera (s. 19. heinäkuuta 1968 A Coruña, Espanja) on espanjalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä. 
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet miljardöörilistallaan maailman 237. rikkaimmaksi ihmiseksi tai 23. rikkaimmaksi naiseksi. Tuolloin hänen varallisuutensa oli 6,9 miljardia dollaria. Tämä oli peräisin hänen isänsä Amancio Ortegan ja hänen äitinsä Rosalia Meran yhdessä perustamasta Inditex-tekstiilikonsernista, joka tunnetaan erityisesti vaateketju Zarasta. Sandra Ortega Mera peri 89 prosenttia yllättäen vuonna 2013 edesmenneen äitinsä sijoitusyhtiöstä Rosp Corunnasta, ja hallitsee nyt noin 4,5 prosentin osuutta Inditex-konsernista. Tällä omistuksella hän on Espanjan toiseksi rikkain ihminen isänsä jälkeen. 
Sandra Ortega Mera opiskeli Santiago de Compostelan yliopistossa ja suoritti siellä tutkinnon psykologiasta. Sittemmin hän on keskittynyt toimimaan äitinsä perustamassa, vammaisten ammattikoulutusta tukevassa säätiössä (Fundación Paideia). Hänen veljellään on synnynnäinen CP-oireyhtymä.
Teimei

Keisarinna Teimei (貞明皇后 "Teimei-kōgō", 25. kesäkuuta 1884 – 17. toukokuuta 1951) oli Japanin keisari Taishōn vaimo. Hänen alkuperäinen nimensä on Sadako Kujō (九条節子 "Kujō Sadako"), ja hän oli keisari Shōwan äiti. Hänen postuumi nimensä, "Teimei", tarkoittaa "valistunutta jatkuvuutta".
Elämäkerta.
Sadako Kujō syntyi 25. kesäkuuta 1884 Tokiossa Fujiwara-klaanin Kujō-haaran päämiehen herttua Michitaka Kujōn neljäntenä tyttärenä. Hänen äitinsä oli Ikuko Noma.
Hän meni naimisiin silloisen kruununprinssi Yoshihiton (tulevaisuudessa keisari Taishō) kanssa 10. toukokuuta 1900. Pari asui vastarakennetussa Tokiossa Akasakan palatsissa Tokion keisarillisen palatsin ulkopuolella. Kun Sadako synnytti pojan, prinssi Hirohiton (myöhemmin keisari Shōwa) vuonna 1901, hän oli sitten vuoden 1750 ensimmäinen kruununprinssin tai keisarin virallinen vaimo, joka synnytti virallisen kruununperijän.
Hänestä tuli keisarinna (kōgō), kun hänen aviomiehensä nousi valtaistuimelle 30. heinäkuuta 1912. Sadakolla oli paljon vaikutusvaltaa miehensä heikon fyysisen ja henkisen kunnon vuoksi. Hän oli Japanin Punaisen Ristin aktiivitukija. Keisarin ja keisarinnan välit olivat hyvät, mistä todistaa se, ettei keisari Taishōlla ollut kiinnostusta hankkia jalkavaimoja, mikä rikkoi satoja vuosia vanhan keisarillisen perinteen, sekä se, että Sadako synnytti neljä poikaa.
Keisari Taishōn kuoleman jälkeen 25. joulukuuta 1926 Sadakon titteliksi tuli leskikeisarinna (皇太后 "Kōtaigō") ("edellisen keisarin leski"). Hän vastusti avoimesti Japanin osallistumista toiseen maailmansotaan, mikä saattoi aiheuttaa riitaa hänen poikansa Hirohiton kanssa. Vuodesta 1943 Sadako työskenteli kulissien takana kolmannen poikansa prinssi Takamatsun kanssa syöstäkseen pääministeri Hideki Tōjōn vallasta.
Sadako oli buddhalainen. Hän uskoi lootussutraan ja rukoili šintolaisissa rituaaliseremonioissa Tokion keisarillisessa palatsissa.
Hän kuoli 17. toukokuuta 1951 Ōmiyan palatsissa Tokiossa 66-vuotiaana, ja hänet haudattiin miehensä lähelle Tama no higashi no misasagiin (多摩東陵) Musashin keisarilliselle hautausmaalle Tokiossa.
Kari Rentola

Kari Tapani Rentola (s. 13. marraskuuta 1952 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja, joka toimi Teatterikorkeakoulun rehtorina. 
Kari Rentola syntyi agronomi Antti Rentolan ja Hely Puron perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on koulutusjohtaja Marja Anitta Pankkonen. Rentola tuli ylioppilaaksi 1973 ja valmistui Suomen teatterikoulun ohjaajalinjalta 1979. Hän toimi Lahden kaupunginteatterin ohjaajana 1979–1983 ja johtajana 2001–2006. Helsingin kaupunginteatterin ohjaaja Rentola oli 1983–1990. Teatterin apulaisjohtaja hän oli vuodesta 2007 vuoteen 2017 asti. Teatterikorkeakoulun rehtorina Rentola työskenteli 1991–1997 ja freelanceohjaaja 1998–2001. Rentola on myös dramatisoinut näytelmiä ja julkaissut näytelmän "Oy Pelastakaa Miehet Ab" (1999).
Darrett Adkins

Darrett Adkins (s. Huron, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen sellisti. Hän valmistui maisteriksi Oberlin Collegesta, maisteriksi Ricen yliopistosta ja tohtoriksi Juilliard Schoolista. Hänen opettajiaan olivat Joel Krosnick, Norman Fischer ja Cordelia Wikarski-Miedel. Hän on itse kuulunut Juilliardin opettajakuntaan vuodesta 2003 ja opettanut lisäksi Baylorin yliopistossa, Encore School for Stringsissä sekä Oberlin Collegessa.
Su Lian Tan ja Philip Cashian ovat omistaneet Adkinsille konsertot, kuten myös Jeffrey Mumford. Hän piti Harrison Birtwhistlen teoksen "Meridian" ja Franco Donatonin teoksen "Le Ruisseau sur l'escalier" Yhdysvaltain-ensiesitykset. Juuri Adkinsin esittämänä kuultiin New Yorkissa ensimmäistä kertaa Rolf Wallinin "Grund", Arne Nordheimin "Tenebrae", Olivier Messiaenin "Konsertto neljälle soittimelle" ja Luciano Berion "Sequenza XIVa". Berion kappaleen Adkins myös levytti Naxokselle.
Adkins on paitsi esiintynyt lukuisien orkestereiden kanssa, myös toiminut ahkerasti kamarimuusikkona. Flux Quartetin kanssa hän esitti ensimmäistä kertaa Morton Feldmanin toisen kvarteton kokonaisuudessaan.
Pertti Ehrnrooth

Pertti Oskar Ehrnrooth (25. huhtikuuta 1934 Kurkijoki – 5. syyskuuta 2023) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Ehrnroothin vanhemmat olivat Eino Ehrnrooth ja Sylvi Ehrnrooth o.s. Äikäs. Hän joutui perheineen talvisodan aikana evakkoon ja vietti sitten lapsuus- ja nuoruusvuotensa Riihimäellä ja kävi siellä oppikoulun. Hän valmistui 1957 opettajaksi Heinolan opettajaseminaarista ja toimi luokanopettajana Ilomantsin Kivilahden koululla 36 vuoden ajan aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka vuonna 1994. Sittemmin Ehrnrooth asui Joensuussa.
Ehrnrooth on harrastanut kalastusta, metsästystä ja kanoottimelontaa. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja, pakinoita, lastennäytelmiä, kirjallisuusarvosteluja, satuja sekä erä-, kalastus-ja matkakertomuksia joita on julkaistu lehdissä, antologioissa (muun muassa "Erämaailma"), ja hänen näytelmiään on esitetty radiossa ja televisiossa. Hän voitti 1973 Nuoren Voiman Liiton valtakunnallisen novellikilpailun.
Ehrnrooth oli naimisissa Katriina Suvannon kanssa, ja hänellä on kaksi lasta. Kirjailija ja tutkija Jari Ehrnrooth on hänen edellisestä avioliitostaan.
Sierra Leonen erikoistuomioistuin

Sierra Leonen erikoistuomioistuin (Special Court for Sierra Leone, SCSL) oli Sierra Leonessa toiminut erikoistuomioistuin, joka toimi vuosina 2002–2013. Se käsitteli Sierra Leonen sisällissodan aikana tehtyjä julmuuksia ja tuomitsi muun muassa Liberian presidentin Charles Taylorin. Tuomioistuinta kritisoitiin myös esimerkiksi budjettinsa ylittämisestä.
Perustaminen.
Sierra Leonen erikoistuomioistuin SCL perustettiin vuonna 2002, kun Sierra Leone ja YK sopivat asiasta. Sen tarkoituksena oli käsitella Sierra Leonen sisällissodassa tapahtuneita julmuuksia. Sisällissotaa kuvasti poikkeukselliset raakuudet. Erityisesti kapinallisarmeija RUF tunnettiin siviileihin kohdistuneista silpomisista ja amputaatioiden käyttämisestä pelotteena. Sodassa pakotettiin myös tuhansia lapsia sotilaiksi ja seksiorjiksi.
Tuomioistuin sijaitsi Sierra Leonen pääkaupungissa Freetownissa, ja sen toimivaltaan kuuluivat sotarikokset, rikokset ihmisyyttä vastaan ja Sierra Leonen lain vastaiset rikokset. Vaikka sisällissota oli alkanut jo vuonna 1991, tuomioistuin päätti, että se käsittelee vain vuonna 1996 tehdyn Abidjanin rauhansopimuksen jälkeisiä tekoja.
Toiminta.
Kevyt tuomioistuin sai alkuun paljon kiitosta, mutta sitä alettiin pian kritisoida sen ylitettyä budjettinsa. Tuomioistuimen toiminta oli pitkälti vapaaehtoisten rahoitusten varassa. Tuomiostuimen piti alkujaan toimia vain kolme vuotta, mutta se suljettiin virallisesti vasta yli 11 vuotta perustamisen jälkeen joulukuussa 2013. Tuomiostuin kulutti toiminta-aikanaan noin 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, vaikka alkuperäinen budjetti oli 75 miljoonaa dollaria. Kriitikot huomauttivat muun muassa tuomioistuimen tuomareiden palkoista. He saivat palkkaa verovapaasti 240 000 Yhdysvaltain dollaria vuodessa eli moninkertaisesti, mitä esimerkiksi Sierra Leonen presidentti.
Tuomioistuimessa oli syytettyinä yhteensä 13 henkilöä. Heistä yhdeksän tuomittiin. RUF:n johtaja Foday Sankoh ja sotapäällikkö Sam Bockarie kuolivat ennen oikeudenkäynnin alkua ja siviilipuolustusvoimien epäilty johtaja Samuel Hinga Norman oikeudenkäynnin aikana. Tuomiostuimessa tuomittiin muun muassa Liberian presidentti Charles Taylor, joka oli ensimmäinen valtionpäämies sitten Nürnbergin oikeudenkäynneissä tuomitun Karl Dönitzin, joka tuomittiin kansainvälisessä oikeudessa sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Gustaf Sohlström

Gustaf Adolf Sohlström (4. elokuuta 1821 Pori – 1. syyskuuta 1907 Pori) oli suomalainen Porissa vaikuttanut kauppaneuvos, kunnallisneuvos, kauppias, laivanvarustaja ja teollisuudenharjoittaja.
Sohlströmin vanhemmat olivat porilainen porvari Otto Jakob Sohlström ja Anna Greta Sohlström. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja Turun kauppakoulun ja opiskeli sitten Ranskassa, Englannissa ja Saksassa kieliä ja liikealaa.
Sohlström perusti 1845 kauppaliikkeen Poriin. Liikkeen yhteyteen hän liitti myöhemmin asioimis- ja huolinta-alan liikkeen, laivakonttorin ja purje- ja höyrylaivoja omistaneen varustamon. Hänellä oli myös fajanssi-, olut- ja nappitehtaat Porissa. Laivanvarustajana Sohlström omisti yksin kuunari "Ukon", puoliksi fregatti "Fjäderneslandetin", kuunari "Gustafin" ja priki "Henrietten" sekä neljäsosalla höyrylaiva "Neckenin" ja parkkilaiva "Activen". Hän oli myös osakkaana höyrypursissa "Sowinto", "Joetar" ja "Björneborg". Sohlström harjoitti lisäksi puutavaran ja viljan vientiä ja omisti Mouhijärvellä puolet Taipaleen ja Putajan sahoista. Hän oli osakkaana 1872 perustetussa Reposaaren höyrysahassa. Sohlström sai kauppaneuvoksen arvon vuonna 1900.
Sohlström oli Porin satamakonttorin esimiehenä, kunnallisneuvosmiehenä Porin maistraatissa ja raastuvanoikeudessa ja hoiti lukuisia muita luottamustehtäviä. Hn oli Tanskan varakonsuli vuodesta 1868, ja hän toimi Porin Kauppiasyhdistyksen ja Porin Kauppaklubin puheenjohtajana.
Gustaf Sohlström oli naimisissa Maria Wilhelmina Lindeqvistin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Muntra Musikanter -mieskuoron johtaja, varatuomari Gustaf Maximilian (Gösta) Sohlström (1849–1925) ja kirjailija Edith Sohlström (1870–1934).
Sohlström oli myös Suomen ensimmäisen purjehdusseuran Börneborgs segelförening perustajia.
Lautapeliopas

Lautapeliopas.fi on suomalainen lautapeleihin keskittyvä verkkosivusto, jonka perusti sen päätoimittaja Mikko Saari vuonna 2009. Sivuston tavoitteena on esitellä kaikki olennaisimmat suomeksi julkaistut lautapelit sekä tärkeimmät suomentamattomat. Sivustolle kirjoittaa Saaren lisäksi muutama avustaja.
Sivusto pohjautuu Saaren vuonna 2000 perustamaan Lautapelaaja.net-sivustoon sekä vuonna 2007 kirjoittamaan "Uudet lautapelit" -kirjaan. Aiemmalta sivustolta on peräisin vuodesta 2003 asti järjestetty vuosiäänestys parhaista lautapeleistä. Listan kärjessä vuonna 2017 olivat "Dominion – Valtakunta", "Eclipse" ja "Carcassonne".
Saari palkittiin Kultaisella lohikäärmeellä Ropeconissa 2015 pitkäjänteisestä työstään lautapelien parissa. Palkintoperusteissa Lautapeliopasta kutsuttiin laajaksi ja ammattimaiseksi sivustoksi, joka tekee ”harrastukseen tarttumisen ja sen kehittämisen helpoksi”.
Honor 7 Lite

Honor 7 Lite on Huawein valmistama älypuhelin.
Ominaisuudet.
Honor 7 Litessä on Android 7.0 Huawein omalla Emotion UI 5.0.2 -käyttöliittymällä. Siinä on sisäistä muistia 16 gigatavua ja 2 gigatavua keskusmuistia. Puhelimessa on kaksi paikkaa nano-SIM-korteille, mutta jos kaksi SIM-korttia on käytössä, toinen niistä varaa microSD-muistikortin paikan.
Kamera.
Honor 7 Litessä on 13 megapikselin f/2.0 aukolla varustettu takakamera LED-salamalla. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Honor 7 Litellä voi kuvata videoita korkeintaan 1080p-laadulla ja 30 fps:n nopeudella.
Prosessori.
Honor 7 Litessä on HiSilicon Kirin 650 kahdeksanydinprosessori (4 × 1,7 GHz &amp; 4 × 2,0 GHz).
Gösta Sohlström

Gustaf Maximilian (Gösta) Sohlström (1. lokakuuta 1849 Pori – 18. marraskuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen filosofian kandidaatti, varatuomari ja kuoronjohtaja. Sohlström oli perustamassa 1878 Muntra Musikanter -mieskuoroa ja toimi sen johtajana.
Sohlströmin vanhemmat olivat porilainen kauppaneuvos Gustaf Adolf Sohlström ja Maria Lindqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1869 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1885. Sohlström sai varatuomarin arvon 1893.
Sohlström oli Suomen senaatissa aluksi ylimääräisenä kopistina ja sitten raha-asiain toimituskunnan ekspeditöörinä vuodesta 1887 sekä luotsi- ja majakkalaitoksen ylihallituksen kamreerina 1894–1905. Sohlström oli tänä aikana myös sihteerinä useissa komiteoissa. Hän toimi asianajajana Helsingissä 1900–1917 ja oli Suomen itsenäistyttyä sotaministeriön insinööriosaston etappitoimiston ja vuodesta 1919 alkaen sen kanslian päällikkönä.
Sohlström oli perustamassa 1878 Muntra Musikanter -mieskuoroa ja toimi kuoron johtajana. Kuoro piti Suomessa useita konsertteja ja teki Sohlströmin johdolla monia konserttimatkoja ulkomaille, kuten Pietariin, Tukholmaan, Kööpenhaminaan, Saksaan ja Pariisiin, herättäen suurta huomiota. Hän oli myöhemmin jätettyään Muntra Musikanter-kuoron johdon toisiin käsiin Akademiska sångföreningenin ja Vapauden veljien kuorojen johtajana. Sohlström julkaisi Akademiska sångföreningenin historian sekä omat laulajamuistelmansa.
Gustaf Sohlström oli naimisissa 1894–1895 Elin Maria Wikbergin, o.s. Lönnholz (k. 1895) kanssa ja vuodesta 1905 Berta Matilda Konsinin kanssa. Sohlströmin nuorempi sisar oli kirjailija Edith Sohlström (1870–1934).
Honor 8 Lite

Honor 8 Lite on Huawein 17. helmikuuta 2017 julkaisema älypuhelin.
Ominaisuudet.
Honor 8 Liten prosessorina on kahdeksanydinprosessori (4 × 2,1 GHz Cortex-A53 &amp; 4 × 1,7 GHz Cortex-A53). Honor 8 Litessä on sisäistä muistia 16 gigatavua ja kolme gigatavua keskusmuistia. Puhelimessa on paikka kahdelle nano-SIM-kortille. Toinen SIM-kottipaikoista on jaettu muistikortin kanssa. Laite tukee enintään 128 gigatavun microSD-korttia.
Kamera.
Honor 8 Litessä on 12 megapikselin takakamera LED-salamalla. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Honor 8 Litellä voi ottaa videoita korkeintaan 1080p-laadulla ja 30 fps:n nopeudella.
Käyttöjärjestelmä.
Honor 8 Litessä on Android 7.0 Nougat -käyttöjärjestelmä Huawein omalla Emotion UI 5.0 -käyttöliittymällä.
Karl Johan Lönegren

Karl Johan Lönegren (26. tammikuuta 1823 Pori – 2. heinäkuuta 1895 Pori) oli suomalainen teollisuudenharjoittaja ja liikemies, arvoltaan varatuomari. 
Lönegrenin vanhemmat olivat Porin kaupunginlääkäri Fredrik Isak Lönegren ja Charlotta Lovisin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1841 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1850. Lönegren sai varatuomarin arvon 1854.
Lönegren osti vuonna 1858 Leineperin ruukin laamanni Falckilta, ja vähän myöhemmin 1860-luvulla hän osti Noormarkun ruukin. Lönegrenin aikana Leineperin ruukin raudanvalmistuksessa otettiin käyttöön uusia menetelmiä, ja useita rakennuksia korjattiin tai rakennettiin uudelleen. Leineperissä panostettiin yhä enenevässä määrin maatalouteen, karjasuojat rakennettiin uudelleen ja ruukille valmistui oma meijeri. Lönegren rakennutti Leineperiin myös uuden ruukinkartanon. Vuonna 1853 hän perusti Poriin Baijerilaisen olutpanimon liikekumppaniensa Carl Anton Björnbergin ja Isaac Carströmin kanssa. Vuonna 1858 he perustivat Porin konepajan, jonka tarkoituksena oli erikoistua rautatievaunujen rakentamiseen. Lönegren vaikutti myös siihen, että Pohjanmaan Höyrylaivaosakeyhtiön toiminta siirrettiin Turusta Poriin. Lainoilla liiketoimensa rahoittanut Lönegren joutui kuitenkin talousvaikeuksiin 1860-luvun katovuosien aikana. Hän joutui myymään Leineperin ruukin ja teki konkurssin 1869. Porin konepajan tulipalo 1870 vei lopullisesti pohjan hänen liiketoimiltaan, ja myös Noormarkun ruukki myytiin samana vuonna Antti Ahlströmille. 
Karl Johan Lönegren oli naimisissa vuodesta 1855 Anna Helena Björnbergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat Kymi-yhtiön yli-insinööri Werner Lönegren (1869–1918) ja liikemies Arvid Lönegren (1871–1947).
Vaikeasti velkaantuneet köyhät maat

Vaikeasti velkaantuneet köyhät maat tai raskaasti velkaantuneet köyhät maat (Heavily Indebted Poor Countries, HIPC) on 37 valtion ryhmä, johon kuuluvilla mailla on korkea köyhyysaste ja jotka ovat vaikeasti velkaantuneita. 
Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki käynnistivät 1996 vaikeasti velkaantuneiden köyhien maiden HIPC-projektin. Sen tarkoituksena on taata, ettei yksikään köyhä maa ajaudu velkataakkaan, josta se ei pysty selviytymään. saavuttamiseksi HIPC-aloitteen rinnalle kehitettiin vuonna 2005 vielä monenkeskinen velkahelpotusaloite, jonka avulla voi saada kaikki velkansa anteeksi.
HIPC-ohjelman tarkoituksena on mahdollistaa köyhien maiden omat toimet köyhyytensä poistamiseksi. Velkahelpotuksen ehtona on, että maa käyttää veloista vapautuneita varoja taisteluun köyhyyttä vastaan. Velkahelpotukset onkin yhdistetty rakennemuutokseen ja sosiaalipoliittisiin uudistuksiin.
HIPC-ohjelmaan hyväksyttiin 39 maata, ja niistä 36 oli lokakuuhun 2017 mennessä saavuttaneet ohjelman päätepisteen.
Martín Vizcarra

Martín Alberto Vizcarra Cornejo (22. maaliskuuta 1963 Lima, Peru) on perulainen poliitikko, joka toimi Perun presidenttinä 2018–2020. Hän oli sitä ennen ollut Perun varapresidentti ja Kanadan-suurlähettiläs.
Vizcarra nimitettiin presidentiksi sen jälkeen kun hänen edeltäjänsä, korruptiosyytteiden kohteeksi joutunut Pedro Pablo Kuczynski erosi. Vizcarra puolestaan pantiin viralta marraskuussa 2020. Hänen syytettiin ottaneen kuvernöörinä lahjuksia yhtiöiltä, joille hän antoi julkisia urakoita. Vizcarra hyväksyi kongressin päätöksen eikä lähde taistelemaan sitä vastaan. Vizcarran seuraajaksi tuli kongressin puhemies Manuel Merino. Vuonna 2025 Vizcarra tuomittiin 14 vuodeksi vankeuteen korruptiosta.
Vizcarra on koulutukseltaan insinööri ja oli toiminut hallintoviroissa vasta neljä vuotta ennen presidentiksi nimittämistä.
Maths + English

Maths + English on brittiläisen grime-laulaja Dizzee Rascalin kolmas studioalbumi, jonka julkaisi XL Recordings 4. heinäkuuta 2007. Albumi myi kultaa kotimaassaan, Isossa-Britanniassa.
Tauno Tarna

Tauno Tarna (s. 24. helmikuuta 1944 Eurajoki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja teollinen muotoilija. Hänet tunnetaan erityisesti tamperelaiselle Sarvis-yhtiölle suunnittelemistaan muoviesineistä, kuten 1970-luvulla tuotetusta "Katrilli"-astiastosta.
Tauno Tarna valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1967. Hän työskenteli Sarvis Oy:ssä vuosina 1967–1985, Oy Hackman Ab:ssa 1985–1995 ja Oy Metos Ab:ssa 1995–2007. Eläkkeelle jäätyään Tarna on työskennellyt Japanissa, jossa hän on suunnitellut palkitun esinesarjan perinteisellä valurautatekniikalla toteutettavaksi.
Tarna opiskeli muotoilua Kaj Franckin johdolla, ja heistä tuli myöhemmin hyviä ystäviä. Tarna on kerännyt yli tuhannen esineen kokoelman Franckin töitä, joista osan hän on lahjoittanut Pariisin Louvren Musée des Arts Décoratifs -kokoelmiin. Keväällä 2018 kokoelman esineitä on näytteillä Suomen Lasimuseossa Riihimäellä teemalla "Geometrian kauneus". 
Tampereen-vuosinaan 1970-luvulla Tarna perusti yhdistyksen vastustamaan silloista vanhojen kaupunkitalojen purkuvimmaa. Hän on kerännyt talteen purettujen rakennusten taidokasta käsityöläisyyttä edustavia rakennusosia. Alkuvuodesta 2018 kokoelman esineitä on näytteillä Tampereen Vapriikin näyttelyssä "Kadonneet kaunottaret".
Tauno Tarna sai valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1980. Vuonna 2016 hänet palkittiin elämäntyöstään Muoto 2016 -tapahtumassa. Hän asuu Porvoossa. Hänen puolisonsa on keraamikko ja kuvataideopettaja Liisa Tarna. Heillä on vuonna 1971 syntyneet tytär ja poika.
Tarna on kirjoittanut artikkeleita keramiikasta ja muista antiikkiesineistä muun muassa kirjasarjaan "Suomen antiikkiesineet" (Weilin+Göös, 2006).
Pyhän Marian kirkko (Whitby)

Pyhän Marian kirkko () on anglikaaninen seurakuntakirkko, joka on alun perin rakennettu noin vuonna 1110. Whitbyssä North Yorkshiressa sijaitsevan kirkon vanhin osa on torni, joka on normanniaikaista arkkitehtuuria. Sisäosat ovat 1700-luvulta ja yksi parhaiten säilyneitä esimerkkejä viktoriaanista aikakautta edeltävästä sisustuksesta. Sivukappelissa on Cholmleyn suvun haudat.
Bram Stokerin romaanissa "Dracula" eräs tärkeä kohtaus tapahtuu kirkon hautausmaalla. Maanvyöry aiheutti vahinkoja hautausmaalle alkuvuodesta 2013, ja luita nousi maan pintaan.
Rauno Ronkainen

Rauno Ronkainen (s. 4. elokuuta 1964) on suomalainen elokuvaaja ja Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun professori.
Ronkainen on voittanut parhaan kuvauksen Jussi-palkinnon kolme kertaa: vuonna 2009 elokuvasta "Käsky", vuonna 2013 elokuvasta "Puhdistus" ja vuonna 2018 elokuvasta "Ikitie". Vuonna 2005 hänelle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto yhdessä Aku Louhimiehen ja Samu Heikkilän kanssa tv-sarjasta "Irtiottoja" ja elokuvasta "Paha maa".
Ronkainen on palkittu myös kansainvälisesti: vuonna 2006 Kodak Vision Award Göteborgin elokuvafestivaaleilla elokuvasta "Paha maa" ja 2020 Silver Frog -palkinnolla elokuvasta "Helene".
Lauri Holappa

Lauri Holappa (s. 1982) on valtiotieteiden tohtori ja Uuden talousajattelun keskus -ajatushautomon toiminnanjohtaja. Hän on toiminut useiden vuosien ajan poliittiseen talouteen, rahoitusmarkkinoihin ja EU:n talouskysymyksiin erikoistuneena tutkijana Helsingin yliopistossa, sekä opettanut näihin aiheisiin liittyviä kursseja Helsingin ja Turun yliopistoissa. Hän on toiminut myös Demos Helsingin vanhempana tutkijana sekä vasemmistoliiton ministeriryhmän talouspoliittisena erityisavustajana. 
Uuden talousajattelun keskus.
Vuonna 2023 perustettiin uusi ajatuspaja Uuden talousajattelun keskus, jonka toiminnanjohtajana aloitti Holappa. Se kuuluu European Macro Policy Network -verkostoon, jota rahoittaa sen vuonna 2021 perustanut saksalainen Dezernat Zukunft -ajatushautomo.
Väitöskirja.
Holappa on väitellyt tohtoriksi vuonna 2020. Väitöskirjassaan "The Bond-Market-Power Fallacy" hän toteaa, että globaaleiden luottomarkkinoiden oletetaan usein asettavan valtioiden finanssipolitiikalle tiukkoja reunaehtoja, jotka täyttämällä valtio voi pitää lainojensa korot kohtuullisina. Holapan mukaan eräissä tapauksissa valtio voisi kuitenkin ohittaa luottomarkkinat kokonaan ja rahoittaa julkisia menojaan keskuspankkin rahoitusinstrumenttien avulla. Holapan tutkimus käsittelee valtioiden suvereniteetin vahvistamista suhteessa globaaleihin luottomarkkinoihin ja julkisen velan käsittelyä talouskriiseissä. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori Teivo Teivainen.
Jälkikeynesiläisyys.
Holappa on tullut tunnetuksi ennen kaikkea jälkikeynesiläisyyden tuomisesta suomalaiseen keskusteluun. Hän on ollut usein kommentaattorina ja asiantuntijana julkisuudessa euroalueen talouspolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä.
Holappa piti yhdessä Jussi Ahokkaan kanssa vuosina 2010–2016 Suomen suosituimmaksi talousblogiksi noussutta Raha ja talous -blogia, jossa esiteltiin laajasti jälkikeynesiläisen talousteorian perusteita sekä analysoitiin kotimaista talouspolitiikkaa ja kritisoitiin uusklassista taloustiedettä. Holappa ja Ahokas julkaisivat vuonna 2014 myös jälkikeynesiläistä talousteoriaa esittelevän Rahatalous haltuun -kirjan.
Holapan artikkeleita on julkaistu Politiikka-lehdessä, Tiede ja Edistyksessä, Poliittisessa taloudessa sekä monissa muissa kotimaisissa yhteiskuntatieteellisissä aikakauskirjoissa. Lisäksi hän on toiminut kolumnistina muun muassa Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä, Ylioppilaslehdessä ja Peruste-lehdessä. Holappa piti yhdessä viestinnän tutkija Timo Harjuniemen kanssa talouden ja politiikan asioita käsittelevää Poliittinen talous -podcastia.
Mohuat

 
Mohuat (Mohouidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajien taksonominen asema on osin epäselvä ja ne on aikaisemmin luokiteltu vaihtelevasti esimerkiksi malurien, tiaismalurien tai viheltäjien heimoihin. BirdLife Suomen luokituksen mukaan heimoon kuuluu 2 lajia, jotka ovat mohua ("Mohoua ochrocephala") ja pipipi ("Finschia novaeseelandiae"). Eräissä lähteissä on heimoon luokiteltu kolmaskin laji "Mohoua albicilla".
Mohualajeja tavataan Uuden-Seelannin metsistä.
Alexander Stephens

Alexander Hamilton Stephens (11. helmikuuta 1812 Taliaferron piirikunta, Georgia – 4. maaliskuuta 1883 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko, Georgian osavaltion 50. kuvernööri. Ennen tätä hän toimi edustajainhuoneen jäsenenä. Yhdysvaltain sisällissodan aikana hän oli Amerikan konfederaation varapresidentti.
Stephens tunnetaann myös muutamaa viikkoa ennen sisällissodan alkamista pitämästään kulmakivipuheesta.
Pispalan vanha kirkko

Pispalan vanha kirkko (alkujaan Pispalan rukoushuone) oli Tampereen Pispalassa sijainnut alun perin kansallisromanttista tyyliä edustanut puukirkko, jonka suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn vuonna 1908. Se rakennettiin alun perin yksityisen rukousyhdistyksen toimesta rukoushuoneeksi, ja kirkoksi se muutettiin vasta myöhemmin. 
Historia.
Rukoushuoneena.
Pispalan rukoushuoneyhdistyksen kokouksessa helmikuussa 1906 esitettiin ajatus rukoushuoneen rakentamisesta. Opettaja Salomon Liljalle annettiin tehtäväksi selvittää rakennuksen tarkoituksenmukainen koko ja Fanny Thunebergille ottaa yhteyttä arkkitehti Wivi Lönniin, joka otti vastaan tehtävän rukoushuoneen suunnittelusta.
Rukoushuoneyhdistyksen johtokunta hyväksyi toukokuussa 1907 Lönnin suunnitelmat. Taloudellisesti 456-paikkaisen rukoushuoneen rakentaminen oli pienelle yhdistykselle iso ponnistus. Työt alkoivat syksyllä 1907, ja piispa Herman Råbergh vihki sen joulukuussa 1908 käyttöön.
Rukoushuonetta uudistettiin vuonna 1930. Lönn johti uudistustöitä. Hän piirsi kuorin uudestaan, ja sisätilojen värit suunnitteli koristetaiteilija Antti Salmenlinna. Alttari siirrettiin syvennykseen entisen sakastin paikalle ja uusi sakasti tehtiin entisen sakastin porraskäytävän tilalle. Saarnatuoli siirrettiin myös sivulle. Kirkkoon asennettiin kamiinoiden tilalle keskuslämmityslaitteet ja valaistuslaitteet uusittiin. Uudistetun rukoushuoneen avajaisjuhla pidettiin 18. toukokuuta 1930.
Kirkoksi.
Harjun seurakunta perustettiin vuonna 1937, kun läntiset esikaupunkialueet oli liitetty Tampereeseen. Rukoushuone vuokrattiin seurakunnalle kirkoksi. Pispalan kirkko sai alttaritaulun vuonna 1939. Taiteilija Väinö Hervon maalaaman taulun aiheena oli Vapahtajan ottaminen ristiltä.
 Rukoushuoneyhdistys lahjoitti kirkon tontteineen Tampereen seurakunnille vuonna 1950.
Kirkossa tehtiin 1951–1952 muutostyöt, jotka suunnitteli arkkitehti Bertel Strömmer. Uusitun kirkon vihki 21. syyskuuta 1952 piispa Eelis Gulin. Kirkon vanha tapuliosa purettiin pois ja sen paikalle tehtiin 31 metriä korkea kellotapuli, mikä muutti selvästi Lönnin suunnitteleman rakennuksen ilmettä. Tapuliin sijoitettiin kaksi Lokomon valamaa kirkonkelloa. Kirkosta poistettiin koristeaiheita ja uusittiin lämmitys ja sähköistys. Kirkkosalissa oli muutosten jälkeen 400 istumapaikkaa, ja lisäksi rakennuksessa oli 50 istumapaikan seurakuntasali, tarjoiluhuone ja keittiö.
Tuhoutuminen tulipalossa.
Kirkko tuhoutui tulipalossa vuonna 1968. Samaan aikaan kirkon alapuolelle rakennettiin Pispalan uittotunnelia, ja tulipalon arveltiin saaneen alkunsa rakennuksen sähköistä tunnelin rakennustöiden vahingoitettua kirkon perustuksia. Tätä ei kuitenkaan voitu varmasti osoittaa. Vanhan kirkon tuhouduttua päätettiin laajentaa Pispalan seurakuntataloa, josta tuli vuonna 1971 Pispalan uusi kirkko.
Vuonna 2014 Pispalan uittotunnelin kattoon maalattiin risti siihen kohtaan, jonka yläpuolella Pispalan vanha kirkko oli sijainnut. Kirkon entisellä sijaintipaikalla on nykyisin Pispalan vanhan kirkon puisto.
Francesco Scarlatti

Francesco Scarlatti (1666 – 1741 tai myöhemmin) oli italialainen säveltäjä. Alessandro Scarlatti oli hänen veljensä ja Domenico Scarlatti siten veljenpoikansa.
Scarlatti oli lähtöisin Palermosta, Sisiliasta. Hänet lähetettiin opiskelemaan Napoliin, ja hänet nimitettiin kuninkaallisen kapellin viulistiksi vuonna 1684; tässä tehtävässä hän toimi seitsemän vuoden ajan. Mentyään naimisiin vuonna 1691 hän palasi Palermoon. Vuonna 1715 Scarlatti haki varakapellimestarin paikkaa hovista Wienissä. Hän lähetti todisteina kyvyistään teoksensa "Miserere" sekä serenatan. Hän ei kuitenkaan saanut paikkaa. Myöhemmin hän esiintyi Lontoossa, ja vuonna 1733 hänen tiedetään olleen Dublinissa. Hän myös meni uusiin naimisiin. Vuonna 1741 hänen on kerrottu kärsineen pitkällisestä sairaudesta; tätä myöhempää tietoa hänestä ei ole säilynyt.
Kaduna (joki)

Kaduna on Nigerin sivujoki Nigeriassa. Sen pituus on 550 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 65 500 neliökilometriä.
Krokotiileista nimensä saanut joki virtaa Josin ylängöltä luoteeseen ja kääntyy Kadunan kaupungin luona lounaaseen ja sitten etelään. Se laskee Nigeriin Pategin kaupungin luona. Joen vesimäärä vaihtelee suuresti vuodenaikojen mukaan. Keskimääräinen virtaus on 600 kuutiometriä sekunnissa.
Kadunajoen tulvatasangoilla viljellään riisiä ja sokeriruokoa. Joella harjoitetaan kalastusta ja se on liikennöintikelpoinen Zungeruun saakka heinäkuusta lokakuuhun.
Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1922

Yleisluistelun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut järjestettiin neljännen kerran Norjan Trondheimissa 25. -26. helmikuuta 1922. Maailman- ja Euroopanmestaruuskilpailut palasivat ohjelmistoon samalla kaudella, oltuaan maailmansodan johdosta keskeytyksissä. Näin ollen Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut lakkautettiin tällä erää, seuraavan kerran niitä järjestettiin vasta 1950-luvulla.
Miesten yleismestaruus.
Epäviralliset loppupisteet
1 vain kaikki matkat luistelleet huomioitu.
Shetlannin lippu

Shetlannin lippu on Shetlandinsaarten kansallistunnus. Shetlannin lippu on valkoinen tai hopeinen pohjoismainen risti sinisellä taustalla. Lippu käyttää Skotlannin lipun värejä pohjoismaisen ristilipun muodossa kuvaten shetlantilaisten skandinaavisia juuria. Lipun loivat Roy Grønneberg ja Bill Adams vuonna 1969.
Shetlantilaiset käyttävät lippua yleensä yksityisesti maalla ja merellä, ja se nähdään nykyään Shetlannin identiteetin symbolina. Vuonna 2007 Shetlannin neuvosto otti käyttöön Shetlannin lipun päivän. Neuvosto toivoi, että päivää käytettäisiin ”Shetlannin kaikkien asioiden juhlimiseen”. Melkein 40:n vuoden epävirallisen käytön jälkeen Skotlannin heraldiikan viranomaiset hyväksyivät lipun vuonna 2005.
Lippu on käytännossä identtinen Islannin entisen epävirallisen lipun kanssa, jota islantilaiset kansallisaktivistit käyttivät vuosina 1897–1915.
Silkkitilhet

 
Silkkitilhet (Ptiliogonatidae, myös Ptiliogonidae tai Ptilogonatidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on aikaisemmin luokiteltu tilhiin. Silkkitilhiin kuuluu 3 sukua ja 4 lajia.
Silkkitilhiä tavataan Yhdysvalloista ja Väli- ja Keski-Amerikasta. Ne elävät metsissä ja pensaikkomailla ja niiden ravintoa ovat hyönteiset ja hedelmät.
Giacobbe Cervetto

Giacobbe Basevi Cervetto (1682 Livorno – 14. tammikuuta 1783 Livorno) oli italialainen säveltäjä. Hän toimi Englannissa sekä sellistinä että sellolle tehdyn barokkimusiikin säveltäjänä.
Cervetto syntyi juutalaiseen perheeseen ja muutti Lontooseen vuonna 1739. Hän oli johtava hahmo paikallisessa musiikkielämässä vuosikymmenten ajan. Muiden toimiensa ohella hän myi soittimia ja jousia. Hän esiintyi säännöllisesti Händelin orkesterissa. Myös hänen pojastaan James Cervettosta tuli merkittävä sellisti. Giacobbe Cervetto kääntyi lopulta anglikaaniksi. Häneltä säilyneeseen tuotantoon kuuluu muun muassa sonaatteja sellolle.
Juovahernekärsäkäs

Juovahernekärsäkäs ("Sitona lineatus") on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva hernekärsäkäslaji.
Hernekärsäkkäiden suvussa on monia toisiaan muistuttavia lajeja. Aikuinen juovahernekärsäkäs on väriltään ruskea, harmaanvihreä tai kellanruskea ja sen kärsä on tylppä ja lyhyt. Silmät ovat ulkonevat. Etuselässä on kolme vaaleaa pitkittäistä raitaa ja peitinsiivissä lukuisia pitkittäisiä raitoja. Se on kooltaan noin 5 millimetriä pitkä. Juovahernekärsäkkäät elävät herneillä, apiloilla ja mailasilla. Aikuiset juovahernekärsäkkäät nakertelevat puolikuun muotoisia koloja sirkkalehtien ja ensimmäisten kasvulehtien reunoihin. Toukat elävät juuristossa vioittaen typpeä sitovia juurinystyröitä ja heikentäen siten kasvin kasvua. Juovahernekärsäkkään toukka on vaaleahko ja eripituisten punaruskeiden karvojen peittämä. Juovahernekärsäkkäät talvehtivat aikuisina pientareilla ja muissa monivuotisissa heinäkasvustoissa. Vuodessa kehittyy yksi sukupolvi. Juovahernekärsäkästä esiintyy laajasti eri puolilla maailmaa.
Juovahernekärsäkkäiden aiheuttamaa tuhoa voidaan rajoittaa heti kylvön jälkeen laitettavilla harsoilla tai verkoilla. Kemiallisessa torjunnassa tehoaineina voidaan käyttää esimerkiksi esfenvaleraattia, tau-fluvalinaattia ja alfa-sypermetriinia sisältäviä torjunta-aineita.
Juovahernekärsäkkään saalistajia luonnossa ovat ainakin seuraavat maakiitäjäislajit: peltokurekiitäjäinen ("Anchomenus dorsalis" syn. "Agonum dorsale"), karvakiitäjäinen ("Harpalus rufipes"), tarhasysikiitäjäinen ("Pterostichus madidus") ja aitosysikiitäjäinen ("Pterostichus melanarius").
Luettelo Lapin kansakouluista

Tämä artikkeli on luettelo Lapin kansakouluista.
Peruskarttojen ohella Lapin kansakoulujen paikkoja on etsitty myös Puolustusvoimien laatimista topografikartoista. Kyseisiä karttoja käytettäessä on mainittava "Copyright Puolustusvoimat 2013, lupanro 75/2013".
Luettelo Kainuun kansakouluista

Tämä artikkeli on luettelo Kainuun kansakouluista.
Peruskarttojen ohella Kainuun kansakoulujen paikkoja on etsitty myös Puolustusvoimien laatimista topografikartoista. Kyseisiä karttoja käytettäessä on mainittava "Copyright Puolustusvoimat 2013, lupanro 75/2013".
Henri Kotavuo

Henri Kotavuo (14. lokakuuta 1993 – 16. maaliskuuta 2018) oli suomalainen koripalloilija. Takamies–laiturina pelannut Kotavuo edusti koko uransa ajan kasvattajaseuraansa Forssan Koripoikia jossa pelasi Korisliigaa kauden 2012–2013 ja seitsemän kautta I-divisioonassa. Vuonna 2012 hän voitti FoKoPossa I-divisioonan mestaruuden.
Pelaajaura.
Forssan Koripoikien kasvatti Kotavuo aloitti koripallon pelaamisen isoveljensä perässä FoKoPon koripalloleikkikoulussa. Vuosina 2010–2012 hän pelasi yhtä aikaa 19-vuotiaiden poikien I-divisioonassa ja seuran miesten I-divisioonaa pelanneessa edustusjoukkueessa. Kaudella 2011–2012 Kotavuo edusti FoKoPoa myös Suomen cupissa. Keväällä 2012 FoKoPo voitti miesten I-divisioonan runkosarjan, välieränsä ja lopulta myös Lapuan Korikobria vastaan käydyt loppuottelut nousten näin Korisliigaan.
Kaudella 2012–2013 Kotavuo pelasi Korisliigassa 12 ottelussa hajaminuutteja. Pisteitä Kotavuo teki kolmessa ottelussa, ja runkosarjan viimeisessä ottelussa Salon Vilpasta vastaan hän kirjautti pääsarjauransa ennätykset 13 peliminuuttia, kuusi pistettä ja kolme levypalloa. FoKoPo sijoittui runkosarjassa viimeiseksi ja putosi takaisin I-divisioonaan.
Vuodet 2013–2018 Kotavuo jatkoi FoKoPossa miesten I-divisioonassa pelaamista nostaen kausi kaudelta peliaikaansa ja teholukemaansa. Kausi 2017–2018 oli Kotavuon paras: hän kuului joukkueen runkopelaajiin ja pelasi noin 26 minuuttia ottelua kohden kirjauttaen tilastokeskiarvoikseen 7,2 pistettä, 3,2 levypalloa ja 1,7 korisyöttöä. Näiden lisäksi hän teki ennätyksensä myös vastustajalle hankituissa virheissä ja riistoissa. Yhteensä Kotavuo pelasi FoKoPossa 178 miesten valtakunnallista sarjaottelua tehden 603 pistettä.
Pelityyli ja ominaisuudet.
Takamies–laiturina pelannutta Kotavuota luonnehdittiin periksiantamattomaksi pelaajaksi joka korvasi fyysisellä kunnollaan ja asenteellaan jonkin verran pienen kokonsa pienenä laitahyökkääjänä.
Yksityiselämä.
Kotavuota luonnehdittiin tunnolliseksi ja mukavaksi. Hänen veljistään myös pikkuveli Johan Kotavuo on pelannut FoKoPon edustusjoukkueessa valtakunnallisissa sarjoissa. Veljekset keskittyivät koripalloon perheensä tukemana. Kotavuon Arja-äiti on toiminut FoKoPon puheenjohtajana ja miesten edustusjoukkueen joukkueenjohtajana.
Kotavuo löydettiin kuolleena kotoaan vain 24-vuotiaana 16. maaliskuuta 2018. Hänen kuolemaansa luonnehdittiin mediassa äkilliseksi ja yllättäväksi, ja kuolinsyyksi todettiin myöhemmin laaja lukinkalvonalainen verenvuoto. Kotavuo oli suunnitellut pelaavansa vielä otteluita ja turnauksia kevään 2018 aikana FoKoPon M1DA-kauden päätyttyä. Hänen kuolemansa johdosta pidettiin miesten ja naisten pääsarjaotteluissa hiljainen hetki.
Aune Ylppö

Aune Anna-Liisa Ylppö (21. tammikuuta 1900 Akaa – 12. helmikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen hammaslääketieteen tutkija ja professori. Hän oli arkkiatri Arvo Ylpön sisar. Aune Ylppö syntyi Akaassa 12-lapsiseen maanviljelijäperheeseen. 
Hän kirjoitti ylioppilaaksi ja muutti Helsinkiin opiskelemaan vuonna 1918. Hän valmistui hammaslääketieteen kandidaatiksi vuonna 1922, lisensiaatiksi vuonna 1924 ja tohtoriksi vuonna 1934. Hammaslääketieteestä oli hänen opiskeluaikanaan tulossa naisten oppiaine. Hammaslääkäreistä oli jo 1930-luvulla kaksi kolmasosaa naisia, mutta tutkijoina heitä oli vähän. Aune Ylppö oli vasta toinen hammaslääketieteessä väitellyt naispuolinen vuonna 1934. Tämän vuoksi Ylppö perusti 1940-luvulla Naishammaslääkäriyhdistyksen naisten keskinäiseksi verkostoksi ja jatkokoulutusorganisaatioksi. Hän toimi sen puheenjohtajana kymmenen vuotta.
Aune Ylppö oli ensimmäisiä hammaslääketieteen tutkijoita, joka hyödynsi röntgenkuvausta jo väitöskirjassaan. Hän erikoistui suu- ja kitalakihalkioisten potilaiden proteesioppiin. Jatkosodan aikana hän alkoi ensimmäisenä Suomessa kiinnittää huomiota hammasproteesin aiheuttamiin puheongelmiin ja niiden lievittämiseen.
Aune Ylppö työskenteli Helsingin yliopiston hammaslääketieteen laitoksella aluksi assistenttina, vuosina 1934–1945 proteesiopin apulaisopettajana ja vuosina 1944–1968 dosenttina. Hän myös luennoi kesäkursseilla ja antoi historiallis-kielitieteellisessä osastossa opetusta fonetiikan opiskelijoille.
Aune Ylppö osallistui lukuisiin kansainvälisiin konferensseihin, ja hänet kutsuttiin niihin pitämään esitelmiä ja opettamaan muun muassa Tanskaan. Hänelle tarjottiin mahdollisuutta siirtyä tutkijaksi ulkomaisiin tutkimuskeskuksiin, mutta hän ei veljensä Arvo Ylpön tapaan halunnut jättää kotimaataan. Ylppö kirjoitti aikakauslehtiin hammashoidosta lukuisia yleistajuisia artikkeleita, jotka käsittelivät muun muassa veden fluoraamista reikiintymisen ehkäisemiseksi.
Aune Ylppö sai professorin arvonimen vuonna 1964. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat öljyvärimaalaus, kaukomatkat ja kaitafilmaus. Ylppö kuoli 80-vuotiaana vuonna 1980 ja lahjoitti testamentillaan omaisuutensa Lääkäriseura Duodecimille ja Suomen Hammaslääketieteen Seuralle.
Baselin kantoni

Baselin kantoni oli kantoni Sveitsissä vuosina 1501–1833. Vuosina 1798–1803 Basel oli osa Helvetian tasavaltaa. Baselin kantoni jakaantui Basel-Landschaftin ja Basel-Stadtin puolikantoneiksi vuonna 1833. Jakautumisen takana oli kiista vallasta: Baselin kaupungilla oli ylivalta muun muassa kantonin päätöksenteossa, vaikka kaupungin väkiluku oli kolmannes koko kantonin väkimäärästä. 
Kantonien jälleenyhdistyminen on ollut jatkuvasti esillä ja äänestyksiäkin on järjestetty, viimeksi vuonna 2014. Tällöin Basel-Landschaftin asukkaista enemmistö (68 %) vastusti yhdistymistä, kun taas Basel-Stadtin asukkaista enemmistö (55 %) kannatti yhdistymistä.
Jouko Räsänen

Jouko Kalervo Räsänen (s. 20. lokakuuta 1949 Kaavi) on kunnallismies, joka toimi Viitasaaren kaupunginjohtajana. 
Jouko Räsänen syntyi maanviljelijä Tuomas Räsäsen ja emäntä Hedvig Ålanderin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1975 on työterveyshoitaja Leena Liinamaa. Räsänen tuli ylioppilaaksi 1969 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1974. Hän toimi Kaavin suunnittelu- ja elinkeinolautakunnan sihteerinä 1973 ja kunnanjohtajana 1990–2003. Varpaisjärven suunnittelusihteeri Räsänen oli 1974 ja kunnanjohtaja 1976–1990. Ammattikasvatushallituksen suunnittelijana hän työskenteli 1975–1976. Räsänen valittiin Viitasaaren kaupunginjohtajaksi vuonna 2003. Kun hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2013, seuraajaksi valittiin Janne Kinnunen.
Wuppertalin riippurata

Wuppertalin riippurata () on Wuppertalin kaupungissa Saksassa osana julkista liikennettä käytössä oleva yksikiskoinen riippurata. Rata avattiin vuonna 1901. Omaleimaisuutensa takia se on saavuttanut kaupunkikuvallisesti ikonisen aseman, ja 26. toukokuuta 1997 rata päätettiin ottaa suojelukohteeksi.
Seppo Aho

Seppo Kalervo Aho (20. elokuuta 1942 Hattula – 6. marraskuuta 2017 Alavus) oli kunnallisneuvos, joka toimi Alavuden kaupunginjohtajana.
Seppo Aho syntyi kunnansihteeri Frans Vilho Ahon ja Ida Rauha Aholan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 oli Liisa Helena Tattari. Aho valmistui merkonomiksi 1963, sosionomiksi 1967 ja hallintotieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta 1988. Hän toimi Hattulan toimistosihteerinä 1967 ja kunnanjohtajana 1968–1972. Alavuden kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajana Aho toimi 1972–1991. Hän oli valitsijamies Suomen presidentinvaalissa vuonna 1982 ja 1988. Diabetesliiton kunniapuheenjohtaja Aho oli vuodesta 1992, kunnallisneuvoksen arvon hän sai vuonna 1993.
Orkneyn lippu

Orkneyn lippu on Orkneysaarten lippu. Nykyinen lippu voitti vuonna 2007 järjestetyn julkisen lippuäänestyksen. Äänestyksessä Orkneysaarten asukkaiden annettiin valita viiden lipun joukosta miellyttävin. Kaikki ehdolla olleet liput olivat Lord Lyonin tuomioistuimen hyväksymiä. Äänestyksen voittanut lippu sai 53 % äänistä. Lipun oli suunnitellut Orkneylainen postimies Duncan Tullock.
Keltainen ja punainen ovat värit Norjan ja Skotlannin vaakunoista, jotka kummatkin käyttävät keltaista ja sinistä. Lippu kuvaa saarien skotlantilaisia ja norjalaisia juuria. Sininen on otettu Skotlannin lipusta ja kuvaa myös merta ja saarten merenkulun perintöä. Lippu on pohjoismainen ristilippu.
Kuokkalan kartano

Kuokkalan kartano on kauppaneuvos Julius Johnsonin rakennuttama ja arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema kivitalo, joka valmistui vuonna 1904. Se kuuluu pihapiirinsä kanssa Keski-Suomen maakunnallisesti arvokkaisiin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kauppaneuvos Julius Johnson omisti Kuokkalan sahan, jonka viereen hän rakennutti perheelleen asuintalon. Vuonna 1904 valmistuneen jugendia edustavan kivisen talon suunnitteli Wivi Lönn. Se sijaitsee Äijälänsalmen ja Päijänteen vesistömaisemassa.
Talo oli alkujaan asuinrakennus, mutta vuosina 1948–1967 se toimi Jyväskylän maalaiskunnan synnytyssairaalana. Kauko Sorjosen säätiö hankki talon vuonna 1998, ja se on sen jälkeen entisöity. Säätiö myi Kuokkalan kartanon joulukuussa 2020 yhteensä 1,2 miljoonalla eurolla perustettavalle yhtiölle. 
Syyskuussa 2021 kartano avattiin uudelleen sisustettuna ravintola- ja tapahtumakäyttöön. 
Aiheesta muualla.
Kuokkalan kartanon verkkosivut
Kalevi Alén

Jorma Kalevi Alén (16. marraskuuta 1930 Helsinki – 14. tammikuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen tullivirkailija ja kunnallisneuvos, joka toimi Vantaalla sekä pitkään kunnallispoliitikkona että useita vuosia apulaiskaupunginjohtajana. 
Kalevi Alén syntyi myymälänhoitaja Emil Alénin ja siivooja Lyyli Johanna Vileniuksen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli Kirsi Johanna Angelin. Alén oli tullimestari, joka toimi Tullin palveluksessa 1951–1987. Vantaan apulaiskaupunginjohtaja hän oli 1987–1993. Apulaiskaupunginjohtajana Alén vastasi kaavoitus- ja kiinteistöäasioista. Alén oli SDP:n puoluetoimikunnan jäsen 1984–1987. Kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1993. Alén oli Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen 1974–1987, kaupunginhallitukseen hänet valittiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1967 ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän toimi yli kymmenen vuotta, 1974–1987.
Mega Man (vuoden 1994 televisiosarja)

Mega Man on japanilais-amerikkalais-kanadalainen animaatiosarja, joka perustuu Capcomin samannimiseen videopelihahmoon. Sarja on tuotettu yhteistyössä Capcomin, Ruby-Spearsin, Ashi Productionsin ja Ocean Productionsin kanssa. Sarja alkoi Yhdysvalloissa 11. syyskuuta 1994 ja päättyi vuotta myöhemmin 10. joulukuuta 1995. Sarjaan on tuotettu kaksi tuotantokautta, josta oli myös suunnitteilla kolmas kausi, mutta budjettileikkauksien takia sarja lopetettiin.
Suomen hauskin mies

Suomen hauskin mies on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut mustan huumorin sävyttämä draamaelokuva, jonka on ohjannut Heikki Kujanpää. Se kertoo Suomen sisällissodan aikaisesta Isosaaren punavankileiristä, jonne tuodut vangitut punaiset teatterinäyttelijät saavat jäädä teloittamatta, mikäli kehittävät saksalaista komentajaa hauskuuttavan näytelmän. "Suomen hauskin mies" sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2018.
Elokuva pohjautuu Kujanpään kirjoittamaan samannimiseen näytelmään, jonka ensi-ilta oli Helsingin Kaupunginteatterissa vuonna 2017. Näytelmä puolestaan on saanut innoituksensa toimittaja Vihtori Huhdan johdolla Suomenlinnan vankileirillä tehdystä pilkkanäytelmästä, jossa käsiteltiin Suomen kuningaskuntahanketta. Elokuvan päähenkilö on Martti Suosalon esittämä näyttelijä Toivo Parikka, jonka henkilöhahmoon on Huhdan ohella otettu piirteitä Jalmari Parikasta ja Aarne Orjatsalosta.
Karanojan jätteenkäsittelyalue

Karanojan jätteenkäsittelyalue on Hämeenlinnassa, Hattelmalan kaupunginosassa sijaitseva Kiertokapula Oy:n jätteenkäsittelyalue ja kaatopaikka. Alue sijaitsee Moreenin teollisuusalueen eteläpuolella.
Aukioloajat.
Kaatopaikka on auki maanantaista perjantaihin kello 7-19. Touko- ja lokakuussa jätteenkäsittelyalue on avoinna myös lauantaisin kello 9-14.
Vastaanotettavat jätteet.
Hinnaston mukaisesti kaatopaikalla otetaan vastaan seuraavia tuotteita.
* jatkokäsiteltävä yhdyskunta- tai rakennusjäte
Keijo Pitkänen

Keijo Pitkänen (28. heinäkuuta 1951 – 1. maaliskuuta 2018) oli suomalainen koripalloilija. Pitkänen edusti 
Suomen maajoukkuetta 1970-luvulla ja saavutti seuraurallaan Helsingin Kisa-Tovereita ja Helsingin NMKY:tä edustaen kaksi SM-mitalia ja kolme Suomen cupin hopeaa.
Elämä ja urheilu-ura.
Salon Vilppaan kasvatti Pitkänen tunnettiin fyysisenä korinaluspelaajana joka kykeni korintekoon vastustajien estelyistä huolimattakin. Hän edusti SM-sarjaurallaan Helsingin Kisa-Tovereita ja Helsingin NMKY:tä yhteensä 11 kauden ajan vuosina 1971–1982. HKT:ssa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1973 ja SM-pronssia vuonna 1972. Suomen cupissa Pitkänen oli kolmesti hopealla, HKT:n kanssa vuonna 1972 ja HNMKY:ssä vuosina 1978 ja 1979.
Suomen maajoukkueessa Pitkänen pelasi vuosina 1970–1977 73 ottelua 5,4 pisteen keskiarvolla. Hän pelasi olympia- ja EM-karsinnoissa sekä Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa. Lisäksi Pitkäselle kertyi nuorisomaaotteluita. Miesten maajoukkueen piste-ennätyksensä (22) Pitkänen heitti vuonna 1972 Ruotsia vastaan.
Pitkänen työskenteli pelaajauransa jälkeen Koripalloliiton Eteläisen alueen aluepäällikkönä. Hän kuoli sairasteltuaan 66-vuotiaana 1. maaliskuuta 2018.