tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stolitšnaja

Stolitšnaja () on yksi tunnetuimmista venäläisistä votkamerkeistä. Stolitšnajan tuotanto alkoi todennäköisesti toisen maailmansodan jälkivuosina Neuvostoliitossa, jossa Stolitšnajasta tuli viedyin viinamerkki. Pullon etiketissä on moskovalainen hotelli Moskva. Nimi tarkoittaa "pääkaupunkilaista".
Stolitšnajan alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Sitä valmistetaan myös useilla eri aromeilla maustettuna.
Historia.
Stolitšnajan valmistuksen aloittamisen ajankohdasta on epäselvyyttä. Suurin osa lähteistä ajoittaa sen vuosien 1938 ja 1953 välille. Joissain tarinoissa vodkan valmistus aloitettiin toisen maailmansodan Leningradissa kaupungin piirityksen aikana. Tarinaa on kuitenkin pidetty epätodennäköisenä. Neuvostoliiton kauppaministeriön asiakirjojen perusteella vodka on ollut markkinoilla viimeistään vuodesta 1950. Samoissa asiakirjoissa se mainitaan kalleimpana viidestä erikseen nimetyistä vodkamerkistä. Stolitšnajan etiketissä esiintyy puolestaan 1930-luvun hotelli Moskva, sekä kauppaministeriön nimi muodossa ennen Neuvostoliiton virastojen uudelleennimeämistä vuonna 1946. Stolitšnaja saattaakin liittyä Neuvostoliiton pyrkimyksiin nykyaikaistaa vodkantuotantoa maailmansodan jälkivuosina. Stolitšnajan kehittäjänä mainitaan yksimielisemmin neuvostoliittolainen insinööri Viktor Grigorjevitš Svirida (s. 1907 - k. noin 1995).
Stolitšnajan valmistukseen liittyi tuolloisessa Neuvostoliitossa uusia keksintöjä. Perinteisen hiilisuodatuksen sijaan käytettiin kvartsihiekkasuodatusta. Lisäksi vodkaan lisättiin litraa kohden 2 grammaa sokeria kärkevyyden pehmentämiseksi. Valmistuksessa käytettiin pääosin vehnää, hieman lisättyä ruista ja tislaamatonta eli niin sanottua "elävää" vettä. Stolitšnajaa alettiin viedä ulkomaille 1950-luvun lopulla. Myyntiluvut nousivat etenkin 1970-luvulla, kun Stolitšnaja teki viimein pitkän yrittämisen jälkeen läpimurroon Yhdysvaltojen markkinoilla. PepsiCo sai Stolitšnajan tuontioikeudet ja se osti vodkaa vaihtokauppana vieden Neuvostoliittoon vastineeksi Pepsi-Colaa. Stolitšnaja sai mainetta markkinoiden paraslaatuisena vodkana ja sen tuotanto nousi lähes nollasta 600 000 laatikkoon vuodessa.
Stolitšnajan vientikauppa kärsi 1970-luvun jälkeen ulkopolitiikan ja sen aiheuttamien boikottien takia. Neuvostoliitto oli esimerkiksi hyökännyt Afganistaniin ja ampunut alas Korean Airin lento 007:n. Samaan aikaan sen asemasta alkoi kilpailla vodkamerkki Absolut. Neuvostoliiton luhistuminen vuonna 1991 aiheutti vielä enemmän vaikeuksia. Lakiteknisessä kaaoksessa Stolitšnajan omistajasta oli yhtäkkiä epäselvyyttä, jota seurasi oikeustaistelu oikeuksista tuotemerkkiin. Venäjällä kotimaantuotanto päädyttiin kansallistamaan valtionyhtiölle Sojuzplodoimport. Vientiä hallitsi lopulta puolestaan Juri Šeflerin ulkomaalainen SPI Group.
Maaliskuussa 2022 Šefler ilmoitti vodkan nimen lyhentyvän muotoon Stoli osana pesäeroa Venäjän valtioon Ukrainan sodan myötä.
The Little White Horse

The Little White Horse on Elizabeth Goudgen vuonna 1946 julkaistu lastenkirja. Romaani palkittiin arvostetulla Carnegie-lastenkirjallisuuspalkinnolla. 
Harry Potterin luoja J. K. Rowling on maininnut "The Little White Horsen" yhdeksi lapsuuden lempikirjoistaan. 
Gábor Csupó on ohjannut kirjasta vuonna 2008 valmistuneen elokuvasovituksen nimellä "Kuuprinsessa" ("The Secret of Moonacre").
Kalle Sievänen

Kalle Emil Sievänen (9. maaliskuuta 1911 Loppi – 1. joulukuuta 1996 Varkaus) oli suomalainen pistooliampuja.
Kalle Sievänen edusti Suomea kolmissa olympialaisissa Melbournessa 1956, Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964. Hänen paras saavutuksensa oli Melbournessa saavutettu 25 metrin olympiapistoolin seitsemäs sija tuloksella 576.
Gunnar Sund

Gunnar Rafael Sund () oli suomalainen jääkärivääpeli ja Viron armeijan kapteeni sekä keilailun maailmanmestari. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan merivoimissa.
Perhe ja opinnot.
Sundin vanhennat olivat postinkantaja Anders Sund ja Johanna Jansson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Ellen Johanna Lönnqvistin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Helsingin yksityisen kauppakoulun iltakurssit.
Jääkärikausi.
Sund työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 4. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Myöhemmin hän osallistui elokuussa vuonna 1916 Berliinissä pidettyihin erikoiskursseihin. Kurssien jälkeen hänet komennettiin erikoistehtäviin Suomeen. Suomessa santarmit pidättivät hänet Helsingissä 20. lokakuuta 1916, ja hänet toimitettiin Katajanokan lääninvankilaan, josta hän vapautui 23. marraskuuta 1917. 
Suomen sisällissota.
Sund liittyi 25. huhtikuuta 1918 Merikuntaan, josta muodostettiin myöhemmin Meripataljoona. Edellä mainituissa joukoissa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana ja myöhemmin tilapäisesti 3. komppanian päällikkönä.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sund siirrettiin sisällissodan jälkeen 14. elokuuta 1918 alkaen laivastoon, jossa hän palveli torpeedovene S 2:n 2. upseerina. Hän erosi armeijasta 17. joulukuuta 1918 ja lähti Viron vapaussotaan, jossa hän liittyi 28. joulukuuta 1918 alkaen Ensimmäiseen suomalaiseen vapaajoukkoon (Ekströmin rykmentti). Vapaajoukossa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. pataljoonan 3. komppaniassa ja myöhemmin 5. komppanian päällikkönä. Hän osallistui Viron vapaussodan taisteluihin Merikylässä, Loksassa, Kundassa, Laagnassa ja Narvassa. Viron armeijasta hän erosi 14. huhtikuuta 1919. Suomeen palattuaan hän työskenteli liikemiehenä vuosina 1920–1921, jonka jälkeen hän siirtyi toimistoapulaiseksi Helsingin poliisilaitokselle, jossa hän palveli vuoteen 1931 saakka. Myöhemmin hän toimi isännöitsijänä ja ravintoloitsijana ravintola Kairossa Helsingissä.
Talvi- ja jatkosota.
Sund osallistui talvisotaan sotapoliisina ja jatkosotaan Helsingin ilmasuojelukeskuksessa vuoteen 1943 saakka. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Urheilu-ura.
Gunnar Sund voitti Lauri Virtasen kanssa keilailun parikilpailun maailmanmestaruuden Tukholmassa vuonna 1926. Tämä oli Suomen ensimmäinen keilailun maailmanmestaruus. Toiseksi sijoittunut yhdysvaltalaispari Jarret – Fliger hävisi suomalaisille kymmenen pistettä (1562–1552). Vuoden 1929 MM-kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa Sund sijoittui 16:nneksi.
Keilaajana Sund edusti Helsingin IFK:ta. Suomalaisen Pursiseuran riveissä hän harrasti kilpapurjehdusta 1930-luvun lopulta 1950-luvulle. Nyrkkeilyssä ja yleisurheilussa hän toimi tuomarina 1930-luvulta alkaen ja oli ajanottajana Helsingin 1952 olympialaisissa.
Joutsenprinsessa ja taikavuoren salaisuus

Joutsenprinsessa ja taikavuoren salaisuus ("The Swan Princess II: Escape from Castle Mountain") on yhdysvaltalainen animaatioelokuva vuodelta 1997. Se on jatko-osa vuonna 1994 julkaistulle "Joutsenprinsessa"-elokuvalle. Elokuvan ohjasi Richard Rich, joka ohjasi myös elokuvasarjan ensimmäisen osan.
Elokuva on "Joutsenprinsessa"-elokuvan ensimmäinen jatko-osa. Elokuvasarjaan tehtiin vielä kolme jatko-osaa: "Joutsenprinsessa ja lumottu valtakunta" (1998), "Joutsenprinsessan joulu" (2012) ja "" (2014).
Juoni.
Ensimmäisen elokuvan tapahtumista on kulunut vuosi. Prinsessa Odette ja prinssi Derek juhlivat häidensä vuosipäivää Joutsenlammen linnassa, mutta juhlallisuudet keskeytyvät ulkona tapahtuneeseen tulipaloon, jonka on sytyttänyt Clavisin apuri. Ilkeä Clavis haluaa itselleen maagisen kuulan, jolla hän voisi hallita kuningaskuntaa. Clavis kaappaa Derekin äidin, kuningatar Albertan, ja houkuttelee Derekin pelastamaan tätä. Kyseessä on kuitenkin ansa.
Taisto Oksanen

Taisto Oksanen (s. 2. tammikuuta 1964 Kotka) on suomalainen näyttelijä.
Elämä.
Oksanen kirjoitti ylioppilaaksi kirkkonummelaisesta Porkkalan lukiosta. Vuonna 1989 hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1993.
Teatterirooleja Oksanen on tehnyt eniten Q-teatterissa, mutta on vieraillut myös Helsingin, Turun ja Espoon kaupunginteattereissa, Ryhmäteatterissa ja Teatteri Takomossa. Hän on toiminut myös tanssijana Zodiakin ja Kekäläinen &amp; Co:n tuotannoissa.
Valmistuttuaan Teatterikorkeakoulusta Oksanen esiintyi säännöllisesti kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Elokuva- ja televisiorooliensa lisäksi hän on esiintynyt äänellään kuunnelmissa ja animaatioelokuvissa sekä äänikirjatuotannossa.
Oksanen on ollut mukana EDERED-nuortenteatterijärjestön toiminnassa.
Johnsons Air

Johnsons Air oli ghanalainen rahtilentoyhtiö, joka on perustettiin vuonna 1996. Yhtiöllä oli Boeing- ja Douglas DC-8 -koneita.
Lentoyhtiön päälentokenttä oli Kotokan kansainvälinen lentoasema Ghanan pääkaupungissa Accrassa. 
Laivasto.
"maaliskuussa 2007"
"aiemmin käytössä olleita"
James Weaver (kilpa-autoilija)

James Weaver (s. 4. maaliskuuta 1955 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen jo uransa lopettanut autourheilija.
Weaver ajoi Euroopan Formula 3 -sarjassa vuosina 1981–1984 ja Britannian F3:ssa 1981–1982. Hän ajoi muutamana kautena Formula 3000 -sarjassa muutamassa kilpailussa, mutta ei saavuttanut yhtään pistettä. Vuonna 1989 Weaver debytoi British Touring Car Championship -sarjassa Oulton Parkin radalla. Hän sijoittui kauden päätteeksi kokonaispisteissä toiseksi John Clelandin taakse. Weaver osallistui useana vuotena Le Mansin 24 tunnin ajoon, jossa hän ajoi muun muassa Jyrki Järvilehdon ajoparina vuosina 1990 ja 1996. Uransa viimeiset vuodet Weaver vietti American Le Mans Series -sarjassa, jossa hänen autokuntansa ylsi voittoihin asti. Hän lopetti uransa kauden 2006 päätteeksi.
Anssi Hirvonen

Anssi Hirvonen (s. 21. tammikuuta 1948 Tampere) on suomalainen ooppera- ja oratoriolaulaja sekä Sibelius-Akatemian emeritus laulutaiteen lehtori ja vs. professori.
Hirvonen on suorittanut Sibelius-Akatemiassa kanttori-urkurin-, yleisen osaston päästö-, yksinlaulunopettajan- ja laulun diplomitutkinnot. 
Hirvonen on toiminut suurten kirkkomusiikkiteosten tenorisolistina 1972 lähtien. Hän on esittänyt yli 60 suurta, orkesterisäestyksellistä kirkkomusiikkiteosta, lähes 700 konsertissa muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Virossa, Latviassa ja Färsaarilla. Hän on laulanut J. S. Bachin Johannes-passion evankelistan osan yli 100 kertaa. Muita keskeisiä teoksia ovat olleet muun muassa J. S. Bachin Matteus-passio, Joulu-oratorio, H-molli messu, Händelin Messias, Mozartin Requiem, Haydnin Luominen, Rossinin Messe Solennelle ja Verdin Requiem. 
Hänen oopperadebyyttinsä oli 1975 Tampereen Oopperan Rigolettossa Mantovan herttuana. Savonlinnan Oopperajuhlien vierailijana hän on toiminut 1978–1994, Heidelbergin Oopperan solistina 1979–1980, Suomen Kansallisoopperan vierailijana 1980–1997 ja vakituisena solistina 1990–1993. Hän on vieraillut solistina myös Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa ja Estonia-teatterissa. Lisäksi Hirvonen on vieraillut eri maakuntaoopperoissa. 
Hirvonen on saanut tunnustusta erityisesti sekä bel canto- että koomisista rooleistaan. Hän on esittänyt yli 40 oopperaroolia yli 50 eri produktiossa yli 700 esityksessä ja tehnyt lukuisia levytyksiä sekä tv- ja radiotaltiointeja.
Hirvonen toimi Sibelius-Akatemian opettajana 1981–1985, lehtorina 1985–2013, vs. professorina 1995, 1996–1997 ja 2008–2011 sekä laulumusiikin osaston johtajana 2000–2002 ja varajohtajana 2002–2008. Hän toimi myös kirkkomuusikkona Helsingissä ja Tampereella 1970–1981.
Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1998.
Sacha Pitoëff

Sacha Pitoëff (11. maaliskuuta 1920 Geneve – 21. heinäkuuta 1990 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi roolissa muun muassa Alain Resnais’n elokuvassa "Viime vuonna Marienbadissa" (1961). 
Valikoitu filmografia.
Lähde:
René Clément

René Clément (18. maaliskuuta 1913 – 17. maaliskuuta 1996) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän voitti uransa aikana lukuisia kansainvälisesti merkittäviä palkintoja, kuten parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarit vuosina 1950 ja 1953.
Clémentin töitä ovat muiden muassa "Taistelu rautateistä" (1946), "Kielletyt leikit" (1952), "Ansa" (1956), "Kuuma aurinko" (1960) ja "Palaako Pariisi?" (1966). 
Clément aloitti elokuvaohjaajana vuonna 1936, kun hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa, 20 minuutin lyhytelokuvan, jonka käsikirjoitti Jacques Tati. Sen jälkeen hän teki dokumenttifilmejä. Vasta toisen maailmansodan jälkeen hän sai mahdollisuuden pitkien elokuvien tekoon. Filmeillään hän sai menestystä kotimaansa lisäksi erityisesti Yhdysvalloissa.
Pekka Pietilä

Pekka Johannes Pietilä (3. syyskuuta 1930 Tampere – 8. syyskuuta 2015) oli suomalainen keilaaja, joka menestyi 1950-luvun MM-kilpailuissa.
Pekka Pietilä voitti Essenissä vuonna 1955 maailmanmestaruuden kahdeksan hengen joukkuekilpailussa (eurooppalainen kilpailumuoto). Amerikkalaisittain kisatussa viisimiehiskisassa hän saavutti hopeaa. Helsingborgin MM-kilpailuissa 1958 menestys oli päinvastainen eli kultaa viisimiehiskisassa ja hopeaa kahdeksanmiehiskisassa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Pietilä oli Essenissä neljäs ja Helsingborgissa yhdestoista.
Tamperelaista keilaseura Nastaa edustanut Pietilä voitti vuonna 1954 Suomen mestaruuden joukkuekilpailussa ja Matti Niemisen kanssa parikilpailussa. Samana vuonna hän heitti kahdeksan sarjan Suomen ennätyksen 1797 pistettä, ja hänet valittiin vuoden parhaaksi keilaajaksi. Hänen uransa paras kahdeksan sarjan tulos oli lopulta 1816 pistettä, neljällä sarjalla hän sai kokoon 917 pistettä, ja paras yksittäinen sarja tuotti 290 pistettä.
Pietilän aikaisemmat seurat olivat Tampereen Pyrintö ja Tampereen Ilves. Pietilä on kuulunut Tampereen Keilailuliiton kilpailutoimikuntaan ja toiminut Nastan sihteerinä. Aikaisemmin hän kilpaili ST-ajossa ja suunnistuksessa. Ammatiltaan Pietilä oli varastonhoitaja ja tullaaja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin luutnantti.
Frank Beard

Frank Lee Beard (s. 11. kesäkuuta 1949 Frankston, Teksas) on yhdysvaltalainen rumpali, joka soittaa rockyhtyeessä ZZ Top.
Beard syntyi Frankstonissa, Teksasissa ja kävi koulua Irving High Schoolissa Irvingissa. Ennen liittymistään ZZ Topiin hän soitti yhtyeissä The Cellar Dwellers, The Hustlers, The Warlocks ja The American Blues.
Sukunimestään (”parta”) huolimatta Beard oli pitkään ZZ Topin ainoa jäsen, jolla ei ollut partaa, mikä oli suosittu vitsien aihe. Vuoden 2013 tienoilla Beard kasvatti viimein parran, joka tosin on muiden jäsenten muhkeita partoja huomattavasti pienempi, mutta hän on sittemmin leikannut sen pois.
Välimeren kilpailut

Välimeren kilpailut on neljän vuoden välein järjestettävä monilajinen urheilutapahtuma, johon osallistuvat pääasiassa Välimeren rannikon valtiot.
Idean tapahtumasta esitti Egyptin olympiakomitean puheenjohtaja Muhammed Taher Pasha vuoden 1948 kesäolympialaisten yhteydessä, ja ensimmäiset kilpailut järjestettiin Aleksandriassa vuonna 1951. Vuoteen 1991 asti tapahtuma järjestettiin aina vuosi ennen olympialaisia, mutta vuodesta 1993 lähtien se on järjestetty vuosi olympialaisten jälkeen.
Välimeren kilpailuja hallinnoi Välimeren kilpailujen kansainvälinen komitea (, ). Tapahtuman symboli on kolme meren huuhtomaa rengasta, mikä kuvaa Välimerta sekä sitä reunustavia maanosia Aasiaa, Afrikkaa ja Eurooppaa.
Osallistujat.
Kilpailuihin otti vuonna 2013 osaa 24 valtiota:
Aikaisemmin myös Jugoslavia, Serbia ja Montenegro ja Yhdistynyt arabitasavalta ovat osallistuneet. Israel on ainoa Välimeren rannikkovaltio, joka ei ole osallistunut kilpailuihin.
Lajit.
Vuoden 2005 tapahtumassa kilpailtiin 28 lajissa:
Kirsi Ahonen

Kirsi Marika Ahonen (s. 8. huhtikuuta 1976 Jurva) on suomalainen keihäänheittäjä. Aktiiviurallaan hän edusti Vaasan Vasamaa, Lapuan Virkiää ja Turun Weikkoja. Häntä valmensi uransa aikana Kari Häkkilä, Tapio Korjus, Ari Weckström ja Mia Strömmer.
Ahonen on edustanut Suomea kerran aikuisten arvokilpailuissa: Göteborgin EM-kilpailuissa 2006, jossa hän sijoittui karsinnassa 24:nneksi heitettyään tuloksen 53,33.
Kalevan kisoista Ahosella on neljä mitalia. Tampereella 2008 hän voitti kultaa, Espoossa 2009 ja Turussa 2011 hopeaa ja Turussa 2001 oli pronssilla. Keihäänheiton talvimestaruuden hän on voittanut vuosina 2000, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 ja 2009. Suomi–Ruotsi-maaotteluun Ahonen osallistui viidesti, parhaana sijoituksenaan toinen.
Ahosen ennätys keihäänheitossa on 60,98, jonka hän heitti vuoden 2006 heinäkuussa Helsingissä. Hän on kilpaillut myös kuulantyönnössä ja kiekonheitossa. 
Ahonen lopetti kilpauransa olkapäävamman vuoksi vuonna 2008 ja opiskeli tämän jälkeen Kuortaneella ammattivalmentajatutkinnon. Joulukuussa 2017 Ahonen aloitti Espoon Tapioiden valmennuspäällikkönä.
Aktiiviurallaan Ahonen oli 170 cm pitkä ja painoi 70 kg.
Lähde: Tilastopaja
Maire Rautakoski

Maire Rautakoski (o.s. Strömberg, s. 6. helmikuuta 1927 Helsinki) on suomalainen kilpauransa päättänyt keilaaja, joka saavutti 1960-luvulla useita arvokisavoittoja.
Vuonna 1960 naiset kilpailivat keilailun MM-kisoissa vielä epävirallisesti. Maire Rautakoski sijoittui tuolloin Kyllikki Vuorion kanssa parikilpailussa toiseksi. Vuonna 1962 naiset olivat jo virallisesti mukana keilailun ensimmäisissä EM-kilpailuissa Besançonissa, ja Rautakoski oli kisojen menestynein keilaaja: hän voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa, Eija Krogeruksen kanssa parikilpailussa sekä molemmissa joukkuekilpailuissa (4 × 3 + 3 sarjaa amerikkalaisittain ja 4 × 6 sarjaa eurooppalaisittain).
Méxicon MM-kilpailuissa 1963 Rautakoski saavutti pronssia molemmissa joukkuekilpailuissa. Birminghamin EM-kilpailuissa 1965 hän voitti kultaa parikilpailussa jälleen Eija Krogeruksen kanssa ja eurooppalaisittain keilatussa joukkuekilpailussa. Amerikkalaisittain käydyssä 5 × 3 + 3 sarjan joukkuekilpailussa Suomi sai pronssia. Viimeiset arvokisamitalinsa, kaksi joukkuekultaa Rautakoski voitti Malmön MM-kisoissa 1967.
Kuopiolaista Kolausta edustanut Rautakoski voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuosina 1962 ja 1965. Hänet valittiin Suomessa Vuoden naisurheilijaksi 1962. Hänet valittiin syksyllä 1972 ensimmäisenä naisena Suomen Keilailuliiton hallitukseen.
Rautakoski kilpaili myös muissa urheilulajeissa. Vuonna 1944 hän kuului Helsingin Uimarien viestijoukkueeseen, joka voitti Suomen mestaruuden 4 × 100 metrin vapaauinnissa. Käsipallossa hän edusti Karhun Poikia ja pelasi maajoukkueessa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa.
Rautakosken aviomies Aarre Rautakoski sekä pojat Jere ja Jyrki Rautakoski olivat myös aikanaan menestyneitä keilaajia.
François Périer

François Périer, oikealta nimeltään François Pillu (10. marraskuuta 1919 – 28. kesäkuuta 2002) oli ranskalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1957 Baftan roolistaan René Clément’n elokuvassa "Ansa" (1956). 
Périer syntyi Pariisissa, jossa hän myös kuoli 82-vuotiaana. Hänet muistetaan paitsi elokuvista, myös teatterista ja televisiosta.
Brigitte Fossey

Brigitte Fossey (s. 15. kesäkuuta 1946 Tourcoing) on ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi jo varhain lapsuudessaan René Clément’n elokuvassa "Kielletyt leikit" (1952).
Fossey on menestyksellä jatkanut uraansa aikuisiälleen; hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Suuri seikkailu" (1967) ja "Kvintetti" (1979). Hän oli ehdolla César-palkinnon saajaksi vuosina 1977 ja 1978.
Ptuj

Ptuj (, ) on kaupunki Slovenian koillisosassa Štajerskan alueella. Ptuj’n kunnassa on 23 699 asukasta (2008) ja sen pinta-ala on 66,7 neliökilometriä.
Ptuj on Slovenian vanhin kaupunki. Sen alueella on ollut asutusta jo kivikaudella, ja sitä asuttivat keltit myöhäisrautakaudella. Roomalaiskaudella noin vuonna 103 Ptuj’sta tuli oma kaupunkinsa nimellä "Colonia Ulpia Traiana Poetovio", joka kukoisti seuraavien vuosisatojen aikana mutta joutui hunnien polttamaksi vuonna 450. Keskiajalla kaupunki oli Salzburgin arkkipiispojen hallussa. Kaupunkikuvaa hallitsee Dravajoen yläpuolella kohoava keskiaikainen Ptuj’n linna.
Ptuj’lla on kuusi sisarkaupunkia:
Strike Anywhere

Strike Anywhere on yhdysvaltalainen melodista hardcore punkia soittava yhtye. Se on perustettu Richmondissa Virginiassa vuonna 1999 Thomas Barnettin edellisen yhtyeen, Inquisitionin hajottua. Se otti nimensä Inquisitionin kappaleesta ”Strike Anywhere”. Yhtyeen musiikille on ominaista nopea tempo, tarttuvat melodiat ja tunnelatauksella laulettu ja huudettu laulu.
Yhtye on saanut erityisen paljon huomiota, kun niiden musiikkia oli mukana kolmessa Tony Hawk -videopelissä: "Tony Hawk's Underground" vuonna 2003 (”Refusal”), "Tony Hawk's American Wasteland" vuonna 2005 (”Question the Answer”) ja "Tony Hawk's Downhill Jam" (”The Promise”) vuonna 2006. He olivat myös mukana dokumenttielokuvassa "Wake Up Screaming" vuoden 2005 Vans Warped Tour'lta.
Strike Anywhere on esiintynyt Suomessa kahdesti, 20. toukokuuta 2008 Helsingin Nosturissa ja 2010 Lutakko Liekeissä -festivaalilla Jyväskylässä.
Poliittiset näkemykset.
Strike Anywhere on poliittinen yhtye, jonka sanoitukset käsittelevät muun muassa poliisin raakuutta, anti-kapitalismia, naisten oikeuksia, eläinten oikeuksia ja globalisaatiota. He ovat myös tukeneet kappaleillaan poliittisten liikkeiden albumeja, kuten liveversio ”Sunset on 32nd” -kappaleesta "1157 Wheeler Avenue: A Memorial for Amadou Diallo" -albumilla ja ”To the World” -kappale "Rock Against Bush, Vol. 1" -albumilla. Strike Anywheren "Change is a Sound" -albumin kansivihossa todetaan heidän tukevan ”vegetaristista elämäntapaa, minimipalkkaa ajavaa liikettä ja taistelua korporatiivista globalisaatiota vastaan”. Vuonna 2006 julkaistulla albumilla "Dead FM", bändi siirtyi poliittisista iskulauseista, osoittamaan ”enemmän sosiologisia ajatuksia siitä, miksi nämä (tapaukset) tapahtuvat.
Yhtyeen logo on "Antifascist Circle", ympyrä, jossa on kolme alaoikealle osoittavaa nuolta, joka on ”kansainvälinen tunnus vastarinnalle, tasa-arvolle ja solidaarisuudelle kaikkia sorrettuja kansoja kohtaan”. Tunnus on alun perin suunniteltu Iron Front -liitolle.
Strike Anywhere sallii yleisön nauhoittaa heidän live-esiintymisiään henkilökohtaiseen, epäkaupalliseen käyttöön, ja he ovat menneet niin pitkälle, että antoivat Internet Archivelle luvan luoda osion, jossa fanit voivat ladata ja jakaa tallenteitaan.
Nina van Pallandt

Nina Magdelene van Pallandt (o.s. "Møller-Hasselbalch"; s. 15. heinäkuuta 1932 Kööpenhamina) on tanskalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen puolisonaan oli vuosina 1960–1975 paroni Frederik van Pallandt, jonka kanssa hän muodosti lauluduon Nina &amp; Frederik.
Nina van Pallandtin ensimmäinen aviomies oli tanskalainen näyttelijä ja laulaja, kreivi Hugo Wessel (1930–2012). He avioituivat 1955. Vuonna 1960 Nina van Pallandt avioitui laulupartnerinsa, paroni Frederik van Pallandtin kanssa. Heidän tiensä erosivat 1960-luvun lopulla, kun Frederik alkoi seurustella ja sai lapsen tanskalaisen mallin Dot Holm Jensenin kanssa. Avioero tuli voimaan vasta 1976. Frederik van Pallandt kuoli Filippiineillä 1994 huumekauppaan liittyvän henkirikoksen uhrina. Nina van Pallandt tunnettiin 1970-luvulla Howard Hughesin muistelmat väärentäneen kirjailija Clifford Irvingin rakastajattarena ja jonkin aikaa eteläafrikkalaisen satiirikon Robert Kirbyn vaimona.
Van Pallandt esiintyi uransa aikana useissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Robert Altmanin "Pitkät jäähyväiset" (1973), "Mitkä häät!" (1978) ja "Kvintetti" (1979) sekä Paul Schraderin "American Gigolo" (1980). Julie Delpy esitti häntä Clifford Irvingin tapausta käsittelevässä elokuvassa "Vedätys" (2006).
Thomas Beatie

Thomas Beatie (s. 1973) on yhdysvaltalainen transmies, eli hänen sukupuolensa on korjattu naisesta mieheksi. Hän synnytti tyttövauvan 3. heinäkuuta 2008. Beatien uutisoitiin olevan maailman ensimmäinen lapsen synnyttänyt mies. 
Beatie syntyi naiseksi ja hänet valittiin Miss Havaijiksi Tracy Lagondino -nimisenä. Beatie on käynyt läpi osittaisen sukupuolenkorjausleikkauksen. Hänen rintansa leikattiin pois ja hän sai hormonihoitoa. Hänellä on naisen sukuelimet eli hän voi tulla raskaaksi toisin kuin hänen vaimonsa Nancy.
Hänen vaimonsa puolestaan pystyi hormoneilla imettämään lasta, koska Beatie ei siihen pystynyt.
Alkuvuonna 2008 uutinen Beatien raskaudesta aiheutti maailmalla kohua. Vuonna 2009 Beatie synnytti toisen lapsensa, terveen pojan. Hänen vaimonsa imetti lasta taas. Helmikuussa 2010 uutisoitiin, että Thomas ja Nancy odottavat kolmatta lastaan. 
Pariskunta erosi vuonna 2012. Beatie meni uusiin naimisiin vuonna 2016.
Nainen ja kärppä

Nainen ja kärppä on Leonardo da Vincin maalaus noin vuodelta 1488. Nainen on Milanon herttua Ludovico Sforzan rakastajatar, milanolaisen diplomaatti Fazio Galleranin ja Margherita Bustin teini-ikäinen tytär Cecilia Gallerani (1473–1536). 
Maalaus on tehty öljyväreillä 55 x 40,5 cm kokoiselle puupaneelille. Se on nykyisin Czartoryskin museossa Krakovassa. 
Maalauksessa näkyvä eläin ei ole kärppä vaan sitä kookkaampi lemmikkinä käytetty toinen näätäeläin, fretti. Kärppää pidettiin renessanssiaikana puhtauden vertauskuvana, koska kärpän uskottiin ennemmin kuolevan kuin likaantuvan. Cecilialle oli varattu herttuan palatsista asuinhuoneita. 
Naisen sylissä pitelemä eläin on kärppä, joka oli hyveen ja puhtauden symboli. Se voi olla myös leikittely Cecilia Galleranin nimellä, sillä kreikankielinen sana kärpälle on "galee", ja viittaus Ludovico Sforzaan, jonka Napolin kuningas Ferdinand I nimitti kärppäritarikunnan jäseneksi vuonna 1488 ja Sforzalle annettiin lempinimi "Ermellino Bianco" ("Valkoinen kärppä"). Ceciliaa on kerrottu kutsuttun myös nimellä "Ermellina". 
Kun Ludovico Sforza avioitui vuonna 1491 Beatrice d'Esten kanssa, Cecilian täytyi uuden vaimon vaatimuksesta lähteä palatsista, mutta hän otti muotokuvan mukaansa. Hän synnytti herttuan aviottoman pojan Cesare Sforza Viscontin 3. toukokuuta 1491. 'Il Moro' antoi hänelle myötäjäiset ja linnan Milanon ulkopuolella, jossa hän vietti loppuelämänsä aviomiehensä Pergaminon kreivi Ludovico Carminati de' Brambillan kanssa, jolle herttuatar Beatrice oli hänet naittanut vuonna 1492.
Maalaus on kuvattu vuonna 1493 julkaistussa sonetissa, jonka sävelsi hovirunoilija Bernardo Bellincioni, joka kuoli vuonna 1492. Se mainitaan myös Isabella d’Esten Cecilialle lähettämässä kirjeessä, jossa hän pyytää lainaamaan muotokuvaa voidakseen verrata sitä Giovanni Bellinin teokseen, joka oli tuolloin kuuluisin venetsialainen taidemaalari.
Herttua ei koskaan mennyt naimisiin rakastajattarensa kanssa, joka ei ollut aatelinen eikä tarpeeksi korkeasäätyinen, mutta tämä sai muotokuvan itselleen. Hänen veljentyttärensä ja perillisensä Camilla de Predis, avioitui varakkaaseen milanolaissukuun, ja maalaus pysyi suvun kokoelmassa vuosisatoja. Sen jälkeen sen olinpaikka on tuntematon vuoteen 1800 asti, jolloin puolalainen prinssi Adam Jerzy Czartoryski osti sen Italiasta. Hän osti maalauksen lahjaksi äidilleen Izabela Czartoryskalle, joka oli taiteen ja kirjallisuuden julkisuuden henkilö ja asui kartanossa Puławyssa.
Maalaus on muun muassa innoittanut kirjailija Philip Pullmania hänen keksiessään "Universumien tomu" -fantasiatrilogiassa keskeisessä osassa olevaa ajatusta ihmissielujen eläinhahmoisista ruumiillistumista, daimoneista. Maalauksesta on Pullmanin mukaan aistittavissa todellinen yhteys tytön ja hänen sylissään olevan eläimen välillä.
Nokia 6280

Nokia 6280 on Nokian valmistama matkapuhelin, joka esiteltiin kesäkuussa 2005. Nokia 6280 on identtinen Nokia 6288 kanssa, vain muotoilu ja mukana tulevan muistikortin koko eroaa.
Kuvausominaisuudet.
Pääkamera.
Sisäänrakennettu 2 megapikselin kamera, jolla voi kuvata vaakatasossa
Kuvaresoluutio:
Kuvatiedostomuoto: .jpg
8x digitaalinen zoomi
Videokuvan resoluutio
Videotiedostomuoto: ,3gp, .mp4
Etukannen kamera.
Sisäänrakennettu VGA-kamera.
Elizabeth Peña

Elizabeth Maria Peña (23. syyskuuta 1959 Elizabeth, New Jersey – 14. lokakuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli tuottaja Estella Margarita Peñan (o.s. Toirac) ja näyttelijä-ohjaaja Mario Peñan tytär. Hän valmistui New Yorkin High School of Performing Artsista vuonna 1977. Elokuvaroolien lisäksi hän esiintyi lukuisissa televisiosarjoissa.
Peña oli naimisissa Hans Rollan kanssa, he avioituivat vuonna 1994. Heille syntyi kaksi lasta.
Mäkelänrinteen uintikeskus

Mäkelänrinteen uintikeskus on Helsingin Vallilassa sijaitseva uimahalli.
Historia.
Mäkelänrinteen uintikeskus avattiin yleisölle 10. toukokuuta 1999 ja remontoitiin vuonna 2016. Uintikeskus on Marjatta Hara-Pietilän suunnittelema.
Palvelut.
Uintikeskuksessa on kymmenratainen 50 metrin allas; se on Suomen suurin ja ensimmäinen kansainvälisten arvokisojen vaatimukset täyttävä uimahalli. Lisäksi uintikeskuksessa on hyppytorni, monitoimiallas poreineen ja hierovine suihkuineen, opetusallas ja lasten kahluuallas. Arkikäytössä altaaseen mahtuu kerrallaan 600 uimaria. Katsomossa on 4 030 istumapaikkaa. Keskuksessa on uimahallin lisäksi palloiluhalli, kuntosali, solarium, aerobic-sali ja kahvila.
Omistus.
Mäkelänrinteen Uintikeskus Oy:n pääomistaja on Helsingin kaupunki 66,7 prosentin osuudella. Muita osakkaita ovat Suomen Uimaliitto ja Urheiluopistosäätiö. Mäkelänrinteen Uintikeskus Oy kuuluu kolmesta yhtiöstä koostuvaan UH &amp; FIX -toimintaan; kaksi muuta yhtiötä ovat Urheiluhallit Oy ja Vuosaaren Urheilutalo Oy.
Populaarikulttuurissa.
Mäkelänrinteen uimahalli on tullut tutuksi useasta suomalaisesta televisio- ja elokuvasarjasta, kuten elokuvasta "Suden vuosi".
Bhaskar Roy Chowdhury

Bhaskar Roy Chowdhury (11. helmikuuta 1930 – 4. elokuuta 2003) oli intialainen tanssija, koreografi ja näyttelijä. Hän syntyi kuvataiteilijan poikana Madrasissa.
Chowdhury muutti 1950-luvulla New Yorkiin, jossa hän perusti oman tanssiryhmänsä. Näyttelijänä hän esiintyi muun muassa David E. Durstonin elokuvassa "I Drink Your Blood" (1970).
Vammauduttuaan harjoituksessa lavalla 25. lokakuuta 1977 Chowdhury päätyi pyörätuoliin. Siitä pitäen hän keskittyi uraansa taidemaalarina. Hän kuoli New Yorkissa ollessaan 73-vuotias.
Cass Fox

Cassandra "Cass" Fox (s. 14. marraskuuta 1982) on brittiläinen laulaja. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Rui Da Silvan househitistä "Touch Me" (2000). 
Foxin ensimmäinen sooloalbumi oli vuonna 2005 Island Records -levymerkillä julkaistu "Come Here".
Kotiopettajattaren romaani

Kotiopettajattaren romaani () on englantilaisen Charlotte Brontën kirjoittama romaani vuodelta 1847. Alun perin se julkaistiin Currer Bellin salanimellä. "Kotiopettajattaren romaanista" tuli heti ensijulkaisunsa jälkeen sekä myynti- että arvostelumenestys. 
Nykyään se on yksi tunnetuimmista englantilaisista romaaneista ja kuuluu maan kirjallisuuden klassikoihin. "Kotiopettajattaren romaani" kertoo nuoresta kotiopettajasta Jane Eyresta, joka rakastuu oppilaansa ottoisään herra Rochesteriin. "Kotiopettajattaren romaanin" pohjalta on tehty muun muassa useita elokuvia ja televisiosarjoja. 
Päähenkilöt.
Päähenkilöt on lueteltu esiintymisjärjestyksessä.
Gabriel Loubier

Gabriel Loubier (27. syyskuuta 1932 – 1. lokakuuta 2025) oli kanadalainen poliitikko. Hän toimi quebeciläisen Union Nationale -puolueen johdossa vuosina 1971–1974.
Loubier istui Quebecin parlamentissa jäsenenä vuosina 1962–1973; vuodesta 1971 hän oli sen oppositiojohtajana.
Woodstock Racing

Woodstock Racing on F1 Powerboat Racing -joukkue, jonka kotipaikka on Italia ja jonka tiimipäällikkö on Michael Jenkins. Woodstock Racing toimii myös muissa kilpavenesarjoissa. 
Kuljettajat.
Lähde: 
Kilpailumenestys.
Joukkueen paras sijoitus on kolmas tila 1998 ja 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Viidennelle sijalle joukkue on sijoittunut 1995, 1996, 1999, 2000, kuudennelle sijalle 2001, kahdeksannelle sijalle 2004, yhdeksännelle sijalle 2005 ja kolmanneksitoista 2006.
Rahoittajat.
Joukkueen sponsoreina toimivat Red Devil, Mad Croc, UPO, Usag, Viking Line, Castrol, Exide, Bella-Veneet, Mercury (Brunswick Finland), Favari Trasmissioni, Sapin, Tecnitrail, Luhta, Sebaco, Sparco, Vuarnet, Honkatalot ja Mammuttihirsi
Aiheesta muualla.
Beryl Bainbridge

Beryl Bainbridge (21. marraskuuta 1934 Liverpool, Englanti – 2. heinäkuuta 2010 Lontoo, Englanti), dame, oli brittiläinen kirjailija, teatterikriitikko ja näyttelijä. Hänen on katsottu kuuluvan sukupolvensa prosaistien parhaimmistoon
Bainbridge kirjoitti 18 romaania, kaksi novellikokoelmaa, näytelmiä teatterille ja televisiolle sekä lehtikirjoituksia. Hänen tyylinsä on värikäs ja omaperäinen, tarinoiden henkilöhahmot latteita ja välinpitämättömiä, naapurukset eivät tunne toisiaan, naiset hutiluksia, miehet innottomia, mutta kaiken takana ryöppyää hillittömyyttä, väkivaltaista kuolemaa. Tarinat jäävät vaille loppuratkaisua. Teoksista "A Quiet Life" (1976) on omaelämäkerrallinen mutta toisaalta kaikki kirjat ovat tavallaan omaelämäkerrallisia ja henkilöhahmot ovat saaneet ominaisuutensa lähipiiristä. Useat romaanit ovat saaneet merkittäviä palkintoja.
Bainbridge yritti vuonna 1958 itsemurhaa. Hän kuoli syöpään heinäkuussa 2010.
Estadio Municipal de Riazor

Estadio Municipal de Riazor, lyhyemmin Riazor on jalkapallostadion A Coruñassa Espanjassa. Se toimii jalkapalloseura Deportivo de La Coruñan kotistadionina. Stadionin kapasiteetti on 34 600. Ensimmäinen ottelu pelattiin Deportivon ja Valencian välillä, ottelu päättyi Valencian 3–2-voittoon.
Stadionilla pelattiin myös vuoden 1982 maailmanmestaruuskilpailuiden otteluita.
1982 MM-kilpailuiden ottelut Riazorilla.
Riazorilla pelattiin vuoden 1982 maailmanmestaruuskilpailuiden alkulohkon yksi otteluita. Italian, Kamerunin, Perun ja Puolan välillä.
Koskenkorvan rautatieasema

Koskenkorvan rautatieasema () on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Thure Hellströmin suunnittelema jugendtyylinen asema sijaitsee Ilmajoen Koskenkorvalla. Aseman ratapihalta on rakennettu pistoraiteet viereiselle sorakuopalle, viinatehtaalle ja jo puretulle Koskenkorvan sahalle.
Asemarakennuksen omistaa nykyisin Matti Järviharju.
Historiaa.
Suupohjan rata rakennettiin kylän läpi 1910–12. Asema nimettiin Koskenkorvaksi, koska se rakennettiin samannimisen tilan maille. Tämä vaikutti siihen, että koko kylän nimeksi vakiintui Koskenkorva.
Suomen ensimmäinen kaivinkone.
Suupohjan rataa rakennettaessa tarvittiin paljon soraa, jota savisella Pohjanmaalla ei tahtonut löytyä kuin Koskenkorvan seudulta. Koskenkorvan aseman viereiseen hiekkaharjuun perustettiin sorakuoppa, jonne rakennettiin lastausraide. Aluksi soravaunut kuormattiin käsivoimin. Vuonna 1912 Tie- ja vesirakennusten Ylihallitus hankki soran lastaukseen Suomen ensimmäisen kaivinkoneen Bucyrus-yhtiöltä Wisconsinin osavaltion Milwaukeesta. Sittemmin Caterpillarin omistukseen siirtynyt amerikkalaistehdas toimitti höyrykäyttöisen kaivinkoneen Hangon satamaan ja luovutti sen kokoonpantuna. Mukana seurasi yhdysvaltalainen monttööri, joka ohjasi kokoonpanon sekä käyttöönoton. Esittelynäytös pidettiin Karjaalla. Koskenkorvan kokematon työporukka sai kuitenkin koneen kumoon melkein heti, kun se saapui työmaalle. Vauriot jäivät vähäisiksi, mutta nostoon meni lähes kolme viikkoa. Samanlaisia Bucyrus C70 -koneita kerrottiin käytetyn samoihin aikoihin Panaman kanavan kaivamisessa.
Kuvaus rautatieläisten elinoloista.
Näin kuvailtiin työ- ja asumisoloja Koskenkorvan asemalla rautatievirkamiesten kalenterissa vuonna 1930:
Slide Hampton

Locksley Wellington "Slide" Hampton (21. huhtikuuta 1932 – 18. marraskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen jazzpasunisti, -säveltäjä ja -sovittaja. Hän voitti Grammy-palkinnon.
Hampton kasvoi suuressa, musikaalisessa perheessä yhtenä kahdestatoista sisaruksesta. Hän työskenteli uransa aikana useiden maailman tunnetuimpiin lukeutuvien jazzvaikuttajien kanssa; heitä ovat muiden muassa Max Roach, Art Blakey, Buddy Johnson, Lionel Hampton, Freddie Hubbard ja Woody Herman.
God Is an Astronaut

God Is an Astronaut on irlantilainen, vuonna 2002 perustettu kolmihenkinen instrumentaalinen post-rockyhtye.
Historia.
Vuoteen 2010 mennessä yhtye on julkaissut viisi albumia.
Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa "The End of the Beginning" vuonna 2002 ja albumin kaksi musiikkivideota saivat näkyvyyttä MTV:llä. Myös toinen albumi "All is Violent, All is Bright" sai hyvin näkyvyyttä. Yhtye julkaisi kolmannen albuminsa "Far from Refuge" vuonna 2007.
Neljäs albumi kantaa yhtyeen nimeä. Viides albumi "Age of the Fifth Sun" ilmestyi 17. toukokuuta 2010.
Yhtye kiersi myös Suomessa syksyllä 2009.
Yhtyeen musiikkivideo "Reverse World" on kuvattu Kouvolassa. Videon on ohjannut Kari Salonen.
Ylistaron kirkko

Ylistaron kirkko Seinäjoen Ylistarossa rakennettiin vuosina 1847–1852. Se on seurakunnan todennäköisesti kolmas kirkkorakennus. Ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1658 ja toinen vajaat sata vuotta myöhemmin vuonna 1748. Nämä kirkot olivat puurakenteisia. Nykyisen kirkon suunnitteli valtionarkkitehti Ernst Lohrmann uusgoottilaiseen tyyliin. Kirkon rakennustöitä valvoi tunnettu kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski.
Ylistaron kirkko on istumapaikoiltaan Suomen kolmanneksi suurin kirkko. Sen pääristi kohoaa 52 metrin korkeuteen. Kirkkosalin pituus ovelta alttaritaululle on noin 50 m ja korkeus 16 m. Kirkkosaliin mahtuu noin 2 500 henkeä. Kirkkosalin sivustoilla on puurakenteiset kaksikerroksiset lehterit. Kirkkoa kutsutaankin kokonsa vuoksi Komiaksi kirkoksi.
Alttaritaulu ”Kirkastusvuorella” on vuodelta 1888 ja sen on maalannut Adolf von Becker. 
Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas kirkon satavuotisjuhlaan vuonna 1952. 4-sormioisissa uruissa on 55+1 äänikertaa. Ylimääräinen äänikerta on kellopelimäinen celeste-äänikerta.
Kellotornissa on kolme kelloa: vuosilta 1722 ja 1804 sekä 1990-luvulta.
Valtakunnankomissaari

Valtakunnankomissaari () tarkoittaa Saksan keisarikunnan ja natsi-Saksan asettamia käskynhaltijoita.
Saksan keisarikunnassa.
Saksassa.
Yhdistyneessä Saksan keisarikunnassa valtakunnankomissaareja nimitettiin valvomaan erilaisia tehtäviä. Esimerkiksi Hampurissa oli maastamuuton valtakunnankomissaari ()
Natsi-Saksassa.
Miehitetyt alueet.
Alankomaiden valtakunnankomissariaatti.
Alankomaiden valtakunnankomissaari ()
Norjan valtakunnankomissariaatti.
Norjan valtakunnankomissaari () 
Ukrainan valtakunnankomissariaatti.
Ukrainan valtakunnankomissaari ()
Ostlandin valtakunnankomissariaatti.
Ostlandin valtakunnankomissaari ()
Belgian ja Pohjois-Ranskan valtakunnankomissariaatti.
Belgian ja Pohjois-Ranskan valtakunnankomissaari ()
Itävalta.
Itävallan ja Saksan valtakunnan yhdistämisen valtakunnankomissaari ()
Saar.
Saarin alueen uudelleenjärjestelyn valtakunnankomissaari ()
Sudeettialueet.
Sudeetti-Saksan valtakunnankomissaari ()
Moskovan valtakunnankomissariaatti.
Moskovan valtakunnankomissariaatti oli suunniteltu Saksan siviilihallintojärjestely, joka ei koskaan toteutunut. Sille kuitenkin nimitettin valtakunnankomissaari () Siegfried Kasche.
Kaukasian valtakunnankomissariaatti.
Kaukasian valtakunnankomissariaatti oli suunniteltu Saksan siviilihallintojärjestely, joka ei koskaan toteutunut. Sille kuitenkin nimitettin valtakunnankomissaari () Arno Schickedanz.
M/S Moby Zaza

M/S Moby Zaza on Moby Linesin omistama matkustaja-autolautta, jonka on rakentanut vuonna 1982 Bremerhavenissa Schichau Unterweser. Se tunnettiin alun perin Olau Linen käytössä olevana M/S "Olau Britanniana". Sittemmin laiva liikennäi Color Line -yhtiön omistuksessa nimellä M/S "Christian IV" reitillä Larvik–Hirtshals. Elokuussa 2008 laiva siirtyi Stella Linen liikenteeseen Helsingin ja Pietarin välille. Stella Lines lopetti liikennöinnin reitillä vuonna 2008. Vuosina 2012–2015 sen omisti C-bed, ja se liikennöi nimellä M/S "Wind Perfection".
Laivan sisaralus on alun perin M/S "Olau Hollandia" -nimellä valmistunut M/S "Almariya".
Historia.
M/S "Olau Hollandian" (nyk. M/S "Almariya") nuorempi sisaralus M/S "Olau Britannia" toimitettiin omistajalleen 5. toukokuuta 1982. Aluksen kastoi kaksi päivää myöhemmin Sheernessissä Englannin prinsessa Margaret, ja alus aloitti liikennöinnin reitillä Sheerness–Vlissingen. Elokuussa 1984 laiva törmäsi Englannin kanaalissa rahtilaiva M/S "Mont Louisiin". 1980-luvun lopulla Olau Line tilasi kaksi suurempaa alusta korvaamaan "Olau Hollandia"- ja "Olau Britannia" -alukset (korvaajat saivat harhaanjohtavasti nimet M/S "Olau Hollandia" ja M/S "Olau Britannia"). Valmisteltaessa seuraavan "Olau Britannian" toimitusta ensimmäinen "Olau Britannia" myytiin 4. lokakuuta 1989 Nordström &amp; Thulin -varustamolle Ruotsiin. Toimituksen oli määrä tapahtua vuonna 1990. Nordström &amp; Thulin kuitenkin myi aluksen 11. lokakuuta 1989 Fred. Olsen Linesin varustamolle.
Alus toimitettiin uusille omistajilleen toukokuussa 1990 ja nimettiin uudelleen M/S "Bayardiksi". Blohm &amp; Vosslin telakalla Hampurissa suoritetun kunnostuksen jälkeen "Bayard" aloitti liikennöinnin reitillä Kristiansand–Hirtshals kesäkuussa 1990. Talvikaudeksi alus siirrettiin reitille Oslo–Hirtshals. Joulukuussa 1990 Fred. Olsen myi Skandinavian merenkulkutoimintansa Color Line -varustamolle, ja "Bayard" sai tammikuussa 1991 uuden nimen M/S "Christian IV". Alus liikennöi Oslo–Hirtshals-reitillä huhtikuuhun 1994, jolloin se siirtyi takaisin Kristiansand–Hirtshals-reitille. Maaliskuussa 1995 alus siirrettiin väliaikaisesti reitille Moss–Kiel. Alus korjattiin jälleen vuonna 1999 Fredericia Værftin telakalla Tanskassa, jolloin siihen rakennettiin lisää ravintoloita ja paremmat konferenssitilat. Alus kunnostettiin uudelleen vuonna 2005, tällä kertaa Remontowan telakalla Gdańskissa, Puolassa.
Alus aloitti liikennöinnin kesällä 2008 Stella Company Groupin omistuksessa reitillä Helsinki–Pietari nimellä M/S "Julia". Alus oli rekisteröity Suomeen.
Sittemmin alus siirrettiin Corkin satamaan Irlantiin. Se oli Fastnet Linen liikenteessä välillä Cork–Swansea vuoteen 2012, jolloin sen osti C-bed, joka nimesi sen uudelleen M/S "Wind Perfectioniksi". 
Vuodesta 2015 lähtien alus on ollut Moby Linesin omistuksessa ja rekisteröitynä Italiaan nimellä M/S "Moby Zaza".
Estadio José Zorrilla

Estadio José Zorrilla on jalkapallostadion Valladolidissa Espanjassa. Se toimii Real Valladolidin kotikenttänä. Stadionin kapasiteetti on 26 500 ja se on nimetty espanjalaisen kirjailija José Zorrillan mukaan. Stadionin ensimmäisessä ottelussa Real Valladolid voitti Athletic Bilbaon 1–0.
1982 MM-kilpailuiden ottelut Estadio José Zorrillalla.
Stadionilla pelattiin vuoden 1982 maailmanmestaruuskilpailuiden lohkon neljä otteluita Kuwaitin, Ranskan ja Tšekkoslovakian välillä.
Rautsalo

Rautsalo on Heinolan kaupunginosa keskustasta noin neljä kilometriä kaakkoon. 
Kymijoen rannalla, Maitiaislahden suulla sijaitsevassa Rautsalossa sijaitsee Stora Enson Heinolan Flutingtehdas ja kolme kerrostaloa. Talo C purettiin 2015, talot A ja B 2018. Kerrostalot olivat alun perin työvoimalle vuokrattavia. Alueella oli myös tehtaanjohtajan asunto sijaitsi myös alueella ja se on nykyisin ammattiosaston käytössä. Maantieyhteyden lisäksi Rautsaloon on pistoraideyhteys Loviisa-Lahti–Heinola-radalta. Rata kulkee siltaa pitkin Maitiaislahden ylitse, josta on myös jalankulun ja pyöräilyn väylä Vuorikadulle Sahanniemen ja Tommolan kaupunginosiin.
Seppo Polameri

Seppo Juhani Polameri (1. syyskuuta 1936 Helsinki – 17. tammikuuta 2017 Espoo) oli suomalainen kuvittaja, art director ja taidegraafikko.
Polameri kuvitti yli 70 kirjaa, suunnitteli kirjojen kansia ja ulkoasuja, toimi aikakauslehtien, muun muassa "Metsästys ja Kalastus" -lehden, taittajana ja art directorina mainostoimistossa. Hän maalasi vuonna 2008 peruskorjausten jälkeen avatun Helsingin Luonnontieteellisen museon näyttelyiden taustamaalaukset. Vapaaksi taiteilijaksi hän ryhtyi vuonna 1979. Hänet tunnetaan erityisesti metsästys- ja kalastusaiheisista töistä.
Polameri teki kansikuvat satoihin kirjoihin, muun muassa huomattavaan osaan Suuren Suomalaisen Kirjakerhon kuukauden kirjoista, sillä hän työskenteli kirjakerhon vakituisena kuvittajana. Kokonaan hän kuvitti noin 70 kirjaa, joukossa muun muassa Veikko Huovisen "Puukansan tarina" (1984), A. E. Järvisen "Valitut tarinat" (1978) ja Erkki Norellin "Perhokalastajan vuosi" (1997).
Juhani Jänne

Erkki Juhani Jänne (16. lokakuuta 1941 Kotka – 16. toukokuuta 2008 Kuopio) oli Kuopion yliopiston professori.
Kun bioteknologian opetus alkoi Kuopion yliopistossa syksyllä 1987, alan ensimmäiseen professorin virkaan kutsuttiin Juhani Jänne, joka toimi tuolloin Helsingin yliopiston vt. biokemian professorina. Hän toi ryhmineen Kuopioon huipputason geeniosaamista. Jänne toimi yliopistossa A. I. Virtanen -instituutin bioteknologian ja molekulaarisen lääketieteen laitoksen johtajana, jonka perustamisessa ja kehittämisessä hänellä oli myös merkittävä osa. Instituutin tutkimuskohteena olivat siirtogeeniset eläimet ja eläinbiotekniikka. 
Jänne yhdistetään usein 1993 syntyneeseen Huomen-vasikkaan, joka kuului muuntogeenisten tuotantoeläinten tutkimusohjelmaan. 
Jänteen veli on professori Olli Jänne.
Terttu Pajunen-Kivikäs

Terttu Pajunen-Kivikäs (27. marraskuuta 1898 Helsinki – 11. lokakuuta 1986) oli Jyväskylässä asunut suomalainen näyttelijä, lausuja, puheopettaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkeillä "Terttu Pajunen" ja "Paprika". Hän oli käynyt Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun ja toiminut näyttelijän uran lisäksi myös ohjaajana, teatterinjohtajana ja oman lapsiteatterin vetäjänä.
Pajunen-Kivikäs kirjoitti useita nuorisoromaaneja, joista tunnetuimpia on tytöille suunnattu "Tätien Anna-Mari" vuodelta 1946.
Vuosikello

Vuosikello on vuoden kuluessa tapahtuvien toimintojen aikataulu, joka voidaan esittää sanallisesti tai graafisena kuvauksena. Vuosikellojärjestelmää käytetään esimerkiksi yritysten ja julkisten yhteisöjen hallinnossa ja myös koulumaailmassa. Sen avulla nähdään pitemmän aikajakson tapahtumat kokonaisuutena, ja sitä voidaan vuoden aikana jatkuvasti tarkentaa.
The Fool Circle

The Fool Circle on Nazareth-yhtyeen albumi vuodelta 1981. Se nauhoitettiin George Martinin omistamalla AIR-studiolla Karibian Montserrat-saarella ja tuottajana toimi edellisen levyn tapaan Jeff "Skunk" Baxter. Yhtyeen jäsenten mukaan monet sen hetken maailmanpoliittiset tilanteet vaikuttivat albumin lyriikoihin. Musiikillisesti albumi edustaa edellisen albumin tyylistä kaupallisempaa suuntausta. "Cocaine" on nauhoitettu livenä 25. toukokuuta 1980 Michiganissa. 
Muusikot.
sekä: