Jaakko Hämeen-Anttila

Jaakko Markus Hämeen-Anttila (26. helmikuuta 1963 Oulu – 18. joulukuuta 2023) oli suomalainen arabian kielen ja islamin tutkimuksen professori. Hän toimi 1990-luvulla Suomen Akatemian tutkijana. Hämeen-Anttila oli vuodesta 2000 Helsingin yliopiston professori, kunnes siirtyi vuonna 2017 Edinburghin yliopistoon.
Hämeen-Anttila tunnettiin Suomessa yleistajuisista islamia koskevista kirjoista sekä itämaisen kirjallisuuden tuotteliaana suomentajana. Hänen laajasta suomennostuotannostaan tunnetuimpia ovat "Koraanin" ja "Gilgamešin" uudet suomennokset sekä alkukielestä käännetyt "Tuhannen ja yhden yön" tarinat. 2000-luvun alusta alkaen Hämeen-Anttila esiintyi tiedotusvälineissä asiantuntijana alaansa liittyvissä kysymyksissä.
Elämä.
Jaakko Hämeen-Anttila syntyi Oulussa tähtitieteen professori Antero Hämeen-Anttilan ja Saara Hannosen toisena lapsena. Antero Hämeen-Anttilan isä oli kirjankustantaja, kirjailija ja suomentaja Väinö Hämeen-Anttila. Hämeen-Anttila kiinnostui varhain eksoottisista kielistä isänsä kieliharrastuksen ansiosta, aluksi muinaisesta Egyptistä ja myöhemmin arabiasta.
Jaakko Hämeen-Anttila tapasi yliopistossa Virpi Hämeen-Anttilan ja avioitui tämän kanssa vuonna 1984. He saivat kaksi lasta. Tytär Maria Hämeen-Anttila (s. 1990) on teoreettisen filosofian tutkija. 
Hän harrasti runojen kirjoittamista ja julkaisi kaksi kokoelmaa omaa runoutta (Gummerus 2005 ja 2007). Virpi Hämeen-Anttilan kanssa hän kirjoitti kaksi rikosromaania (Otava 2018, 2019) yhteisellä kirjailijanimellä Markus Falk. Hämeen-Anttila kannatti Vasemmistoliittoa. Hän oli kristitty, mutta katsoi, että Koraanilla on jumalallinen luonne.
Jaakko Hämeen-Anttila kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 18. joulukuuta 2023.
Tutkimustyö ja tieteellinen ura.
Hämeen-Anttila suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1980 ja opiskeli Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla. Aluksi hän keskittyi assyriologiaan professori Simo Parpolan johdolla mutta opiskeli myös arabiaa, persiaa ja kreikkaa. Hämeen-Anttila osasi lukea 20 kieltä ja puhui sujuvasti muutamaa. Hämeen-Anttilan tohtorinväitöskirja "Lexical Ibdāl, Part I: Introduction: Source studies: With a reconstruction of Abu Turāb’s K. al-Iʿtiqāb" (1994) käsitteli keskiaikaista arabialaista äänteenmuutoskirjallisuutta, ja siinä rekonstruoitiin erästä kadonnutta teosta. 
Hämeen-Anttila oli tuntiopettaja Helsingin yliopistossa 1984–1991, Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1991–1997 ja vanhempi tutkija 1997–2000. Hän oli arabian kielen ja kirjallisuuden dosentti Helsingin yliopistossa vuosina 1994–2000 ja oppiaineen professori 2000–2016. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005. Hämeen-Anttilaa pyydettiin professoriksi Princetonin yliopistoon vuonna 2012, mutta hän hylkäsi tarjouksen ja jäi Eurooppaan. Vuosina 2016–2023 Hämeen-Anttila toimi Edinburghin yliopistoon arabian kielen ja islamin tutkimuksen professorina. Lähtiessään Britanniaan hän toi esille pettymyksensä Sipilän hallituksen koulutusleikkauksiin, jotka hänen mukaansa vaikeuttavat korkeatasoisen tieteen tekemistä Suomessa.
Hämeen-Anttilan tieteellisiä artikkeleja julkaistiin suomalaisessa "Studia Orientaliassa" ja monissa kansainvälisissä tieteellisissä aikakauslehdissä. Pro gradu -tutkielmansa pohjalta hän laati uusassyrian ensimmäisen kieliopin "A Sketch of Neo-Assyrian Grammar" vuonna 2000. Hämeen-Anttilan merkittävimmät tieteelliset monografiat ovat "maqāma"-kirjallisuudenlajia käsittelevä "Maqama. A History of a Genre" (2002),"The Last Pagans of Iraq. Ibn Waḥshiyya and His Nabatean Agriculture" (2006), tutkimus pakanallisista piirteistä Ibn Waḥšiyyan teoksessa "Nabatealainen maanviljelys", "Khwadāynāmag. The Middle Persian Book of Kings (2018) ja "Portrait of an Eighth-Century Gentleman. Khālid ibn Safwān in History and Literature" (2020)..
Hämeen-Anttilan tutkimusteemoja olivat klassinen arabialainen kirjallisuus, arabialais-islamilainen kulttuurihistoria sekä kulttuurien vuorovaikutus Lähi-idässä erityisesti käännösten kautta. 2010-luvulla hän johti Suomen Akatemian hanketta The Intellectual Heritage of the Ancient Near East, jossa tutkittiin kulttuurivirtauksia Mesopotamian kulttuurin, arabialais-islamilaisen kulttuurin ja Kreikan välillä. Viimeisimmissä tutkimuksissaan Hämeen-Anttila keskittyi esi-islamilaisen Persian ja arabikulttuurin vuorovaikutukseen erityisesti kirjallisuudessa ja historiankirjoituksessa vuosina 500–1000.
Hämeen-Anttila oli päätoimittaja sarjoissa "Humaniora" (Suomen Tiedeakatemia) ja "The Intellectual Heritage of the Ancient and Mediaeval Near East" (Ugarit Verlag). Hän oli myös useiden tieteellisten aikakauslehtien toimituskunnan jäsen. Hämeen-Anttilan luottamustehtäviin kuuluivat muun muassa toimiminen Helsingin humanistisen tiedekunnan johtoryhmissä, Italian opetusministeriön nimittämänä komissaarina 2013–2015 ja Union Européenne des Arabisants et Islamisants -järjestön presidenttinä 2014–2018. Humanistisen tiedekunnan 1. varadekaanina hän toimi vuosina 2007–2009. Hämeen-Anttila toimi myös Suomen Lähi-idän instituutin hallituksessa, Suomen kulttuurirahaston hallintoneuvostossa ja Suomalais-arabialaisessa yhdistyksessä. Hän toimi pitkään Suomen evankelis-luterilaisen kirkon islam-työryhmän varapuheenjohtajana.
Islamin tutkija ja tietokirjailija.
Hämeen-Anttila käänsi suomeksi islamin klassisia tekstejä, kuten Koraanin (1995) sekä ibn Hishamin "Profeetta Muhammadin elämäkerran" (1999). Hän julkaisi useita populaareja teoksia, joissa suomalaiselle yleisölle tehdään tunnetuksi islamia ja sen historiaa. Niihin kuuluvat "Johdatus Koraaniin" (1997), "Islamin monimuotoisuus" (1999), "Islam. Taskusanakirja" (2001), "Islamin käsikirja" (2004, useita laitoksia), "Jeesus, islamin profeetta" (2006) ja monet muut. Hämeen-Anttila sai muun muassa valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 2005. Hämeen-Anttilan oma suosikkiteos tuotannossaan oli kirja runoilija Omar Khaijamista. "Mare nostrum. Länsimaisen kulttuurin juurilla" (2006) levisi Maria Pakkalan käännöksenä myös arabiankieliseen maailmaan. Hämeen-Anttila yleistajuisti tutkimusalaansa myös artikkelien ja esitelmien kautta sekä esiintymällä tiedotusvälineissä asiantuntijana.
Hämeen-Anttilan Koraani-käännöstä on luonnehdittu selkeäksi ja kirjalliseksi tyylikkääksi. Hämeen-Anttilan tutkijakollegoiden mukaan käännöksestä on muodostunut Koraanin suomenkielinen standardilaitos. Koraania Hämeen-Anttila on kommentoinut sanoen, että häntä viehättää sen loppupuolen runollisuus ja yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden sanoma. ”Profeetta Muhammad aloitti köyhien ja sorrettujen puolustajana. Hän korosti, että rikkaiden ja vahvojen on huolehdittava köyhistä ja heikoista.”
Hämeen-Anttila pyrki tuomaan islamia koskevassa keskustelussa esille asioiden myönteiset puolet. Vuonna 2002 hän lausui: ”Islamin myönteisistä puolista kertominen on tärkeää, sillä kielteiset puolet tulevat esiin omalla painollaan. Islamilaista kulttuuria tuntevilla on siksi velvollisuus tuoda esille sitä, että islam on paljon laajempi asia kuin se kuva, joka meille välittyy uutisia katselemalla”. Hämeen-Anttila arvosteli sitä, että julkisuudessa islamista nostettiin esiin usein vain väkivalta ja naisen asema. Hän totesi, että suomalainen keskustelu naisten asemasta ei vaikuttaisi tilanteeseen islamilaisessa maailmassa. Sen sijaan kielteisten puolien toistaminen lisää islamvihaa, joka heijastuu Suomessa oleviin muslimeihin. Hämeen-Anttila suosittelikin, ettei islamilaisen terrorismin uutisoinnissa nostettaisi näkyvästi esiin tekijöiden uskontoa. 
Islamin väkivallasta Hämeen-Anttila kirjoitti kirjan "Islamin miekka" (2012). Hämeen-Anttilan mukaan islamin ja väkivallan välillä ei ole välttämätöntä yhteyttä, mutta 2000-luvulla osa islamilaista maailmaa elää vaikeaa aikaa. Hämeen-Anttilan mukaan fundamentalistiseen islamin, mutta myös kristinuskon tulkintoihin liittyy asioita, jotka ovat ristiriidassa länsimaisen yhteiskunnan ja demokratian kanssa.
Hämeen-Anttila kirjoitti tietokirjoja myös muista aiheista, esimerkiksi "Trippi ihmemaahan. Huumeiden kulttuurihistoria" (2013). Osan hän kirjoitti vaimonsa Virpi Hämeen-Anttilan kanssa. Jaakko ja Virpi Hämeen-Anttila vastaanottivat vuonna 2002 Eino Leinon palkinnon.