tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Phil Woods

Philip Wells "Phil" Woods (2. marraskuuta 1931 Springfield, Massachusetts – 29. syyskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen alttosaksofonisti, klarinetisti ja säveltäjä. 
Woods opiskeli muun muassa Lennie Tristanon johdolla, Manhattan School of Musicissa ja Juilliard Schoolissa. 
Woods johti omia yhtyeitään ja teki yhteistyötä muun muassa Charlie Barnetin, Jimmy Raneyn, George Wallingtonin, Gene Quillin, Dizzy Gillespien, Buddy Richin, Quincy Jonesin, Benny Goodmanin, Sonny Rollinsin, Benny Carterin, Thelonious Monkin, Billy Joelin, Paul Simonin, Stephane Grappellin, Louis Bellsonin, Steely Danin ja Michel Legrandin kanssa. Hän muutti vuonna 1968 Ranskaan, mutta palasi Yhdysvaltoihin 1972. 
Woods voitti levytyksillään neljä Grammy-palkintoa. 
Diskografia.
Billy Joel.
With Quincy Jones
Jeff Berlin

Jeff Berlin (s. 17. tammikuuta 1953) on yhdysvaltalainen basisti. 
Berlin syntyi musikaaliseen perheeseen, jossa äiti soitti pianoa ja isä lauloi oopperaa. Hän itse oli lapsena lahjakas viulisti, mutta siirtyi 14-vuotiaana bassokitaraan. Hän opiskeli Berklee College of Musicissa. 
Berlin on toiminut 1970-luvun alusta alkaen basistina lähinnä tunnetummille artisteille, mutta julkaissut myös omia albumeita. Hän teki yhteistyötä mm. Bill Brufordin kanssa ja torjui tarjouksen liittyä Van Haleniin. 
Berlin tunnetaan virtuoosisena fuusiojazzin ja progressiivisen rockin tulkitsijana.
Diskografia.
Sessiomuusikko.
Patrick Moraz
Esther Phillips
Patti Austin
David Matthews with Whirlwind
Ray Barretto
David Liebman
Ernie Krivda
Bruford
Don Pullen
David Sancious
Passport
Joe Diorio
Herbie Mann
Allan Holdsworth
Janis Ian
Clare Fischer and Salsa Picante
Shumate-Reno Jazz Quintet
T Lavitz
Henderson-Berlin-Smith-Lavitz
Kazumi Watanabe
k.d. lang
Anderson Bruford Wakeman Howe
Nathan Cavaleri Band
Richie Kotzen 
Michael Zentner
Novecento
Chambers-Berlin-Fiuczynski-Lavitz
Henderson-Berlin-Chambers
Resorsinoli

Resorsinoli on orgaaninen yhdiste (fenoli) muodostuen bentseenirenkaasta ja siihen liittyneestä kahdesta hydroksyyliryhmästä (OH). Resorsinoli on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, valkoisia kiteitä, jotka muuttuvat vaaleanpunaisiksi ilman tai valon vaikutuksesta tai kosketuksesta raudan kanssa. Sen kemiallinen kaava on C6H6O2 ja rakennekaava on C6H4(OH)2. Resorsinolista käytetään myös nimityksiä "1,3-bentseenidioli", "m-bentseenidioli", "1,3-dihydroksibentseeni", "m-dihydroksibentseeni", "3-hydroksifenoli", "m-hydroksifenoli", "m-hydrokinoni", "resorsini" ja "resorsiini". Resorsinoli on bentseenidiolin isomeerinen muoto katekolin (1,2-bentseenidioli) ja hydrokinonin (1,4-bentseenidioli) kanssa.
Resorsinolin moolimassa on 110,11 g/mol, sulamispiste 110 °C, kiehumispiste 280 °C, tiheys 1,28 g/cm3, leimahduspiste 127 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 607 °C sekä CAS-numero 108-46-3. Resorsinoli liukenee veteen 140 g/ 100 ml.
Resorsinolia käytetään formaldehydin kanssa hartseissa, nahan parkitsemisessa, kumi­kemikaalina, kosmetiikassa, lääkevoiteissa, valokuvauksessa ja väreissä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata myös vaikutuksia veressä, johtaen methemoglobiinin muodostumiseen veressä eli methemoglobinemiaan. Toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.
Marcus Miller

William Henry Marcus Miller, Jr. (s. 14. kesäkuuta 1959, New York) on yhdysvaltalainen jazz-säveltäjä, -sovittaja ja -multi-instrumentalisti. Miller on tullut tunnetuksi bassonsoitostaan, ja hänet tunnetaan erityisesti slap-soittotekniikan uranuurtajana. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. Miles Davisin, Herbie Hancockin, Luther Vandrossin, Eric Claptonin sekä David Sanbornin kanssa ja levyttänyt myös useita omia albumeita. 
Miller on palkittu useilla Grammyillä.
Antilas

Antilas on karjalaisen kansanperinteen nimitys morsiamelle ennen häitä, kun hän on vielä äitinsä ja sukunsa ”oma”. Antilas on johdos sanasta "antaa". Häissä äiti ”antaa” omansa toiselle suvulle.
Antilaan itkuvirsi esitetään häissä tai ennen häitä. Siinä surraan antilaan kovaa kohtaloa tai sitä, että äiti ”menettää” lapsensa. Itkuvirsissä antilasta myös neuvotaan ja opastetaan miehelään. Antilaan itkuvirren esittämiseen osallistuu usein antilas itse.
Tommy Shannon

Tommy Shannon (s. 1946) on yhdysvaltalainen basisti. 
Shannon syntyi Tucsonissa, Arizonassa, ja muutti 9-vuotiaana Länsi-Teksasiin. Hän tapasi Johnny Winterin 1960-luvun lopulla ja teki hänen kanssaan lyhyesti yhteistyötä.
Shannon soitti kymmenisen vuotta bassoa Stevie Ray Vaughan &amp; Double Trouble -yhtyeessä. Hedelmällinen yhteistyö päättyi vasta Stevie Ray Vaughanin kuolemaan lento-onnettomuudessa 1990. 
Shannon on jatkanut muusikonuraansa turman jälkeen.
Chris Squire

Christopher Russell Edward ”Chris” Squire (4. maaliskuuta 1948 Lontoo, Britannia – 27. kesäkuuta 2015 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat) oli englantilainen muusikko. Hän oli Yesin basisti ja taustalaulaja. Hän esiintyi yhtyeen jokaisella hänen elinaikanaan julkaistulla albumilla.
Musiikkiin varhaisiällä.
Chris Squire syntyi Pohjois-Lontoossa Queensburyn lähiössä ja vietti lapsuutensa Kingsbury-nimisellä alueella. Musiikkiin hän tutustui kuusivuotiaasta laulaessaan St. Andrewin kirkkokuorossa. Kuoroa johti Barry Rose, joka oli myös kirkkourkuri ja hänen varhainen esikuvansa. Squire kutsuikin hänet soittamaan "Fish Out Of Water" - sooloalbumille pilliurkuosuudet. 
Kuoron aikana Squire ystävystyi Andrew Pryce Jackmanin kanssa, joka myöhemmin teki orkesterisovitukset Squiren "Fish Out Of Water" sooloalbumille sekä Yesin Tormato-albumille. Squire liittyi 12-vuotiaana Guildfordin katedraalikuoroon. Squiren koulukaveri ehdotti hänelle bassokitaraa. Squiren ensimmäinen basso oli äidin ostama Futurama. Hän perusti Pryce Jackmanin kanssa ensimmäisen yhtyeensä The Selfs. Basistina esikuvana oli The Whon John Entwistle.
Yhtyeisiin.
Squire käytti 1960-luvulla LSD:tä, kunnes kerran koki huonon LSD-”matkan”. Hän kertoo, että vietti sen seurauksena kuukausia tyttöystävänsä asunnossa ja kehitti tänä aikana omalaatuisen soittotyylinsä. Squire toipui eikä enää käyttänyt LSD:tä. 
Ensimmäinen tunnetumpi yhtye oli The Syn. Sen rinnalle muodostui kokoonpano Mabel Greer’s Toyshop, johon liittyi The Syn -yhtyeessä ollut kitaristi Peter Banks. Kokoonpanoon tulivat myös Jon Anderson, Tony Kaye ja Bill Bruford. Kokoonpanon ja musiikillisten muutosten myötä yhtyeen nimeksi keksittiin Yes.
Yes-yhtyeessä Squire soitti siitä lähtien kun se oerustettiin 1968. Hän sävelsi sen materiaalia sekä yksin että yhdessä muiden jäsenten kanssa. Hänen sävellystuotantoaan ovat muun muassa The Yes Albumin "Your's Is No Discrage", "I've Seen All Good People" sekä Fragile- albumin "Heart of The Sunrise". 
Squire oli Yesin kokoonpanossa, kunnes vetäytyi 2015 sairastuttuaan. Hänellä todettiin toukokuussa 2015 akuutti leukemia, johon hän kuoli. Yhtyeessä aiemmin ollut Billy Sherwood korvasi Squiren jo sovituissa konserteissa tämän jouduttua vetäytymään.
Kari Lehtomäki

Kari "Kunu" Juhani Lehtomäki (s. 14. helmikuuta 1955 Rauma) on raumalainen muusikko ja näyttelijä. Hän on osana suositussa suomalaisessa iskelmäyhtyeessä Finlandersissa, jossa hän soittaa puhaltimia ja laulaa. Musiikkiin Lehtomäki hakeutui jo kansakoulussa, soittaen Rauman Poikasoittokunnassa mm. trumpettia. Ansiotyössä hän oli jonkin aikaa 1970-luvun aikana Rauman Seudun Puhelin Oy:ssä puhelinasentajana. Lehtomäki on työskennellyt uransa aikana muun muassa Uudessa Iloisessa Teatterissa sekä Seitsemän seinähullua veljestä ja Hariolax -yhtyeissä. Nuoruudessaan Lehtomäki soitti Nervous Breakdownissa ja Sonora Swingissä, mutta ammattilaiseksi hän lähti vasta Seitsemään seinähulluun veljekseen. Hän on myös toiminut Kanal Big Bandissa ja Pori Big Bandissa ykköstrumpetistina sekä Rauman kaupungin Puhallinorkesterin kapellimestarina. Lehtomäki opetti vuoteen 2008 saakka Rauman musiikkiopistossa trumpetinsoittoa, mutta jätti opetustyön keskittyäkseen muusikonuraansa. Lehtomäki on toiminut Rauman Muusikot ry:n puheenjohtajana. 
Yksityiselämä.
Lehtomäki asuu Raumalla ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Hänen vaimonsa menehtyi vakavaan sairauteen hoitovirheen vuoksi kesällä 2008. Lehtomäki on nykyisin toista kertaa naimisissa.
The Joulukalenteri.
Kari Lehtomäki näytteli vuonna 1997 valmistuneessa The Joulukalenterissa Toivo-tonttua ja Pentti Niekseniä. Lehtomäen omien sanojen mukaan Jukka Virtanen näki hänet "Näsänä", ja näin ollen hän sai roolin. Lehtomäki on saanut runsaasti kiitosta roolisuorituksistaan. The Joulukalenteri -rooleistaan monet saattavat muistaa hänet jopa paremmin kuin itse musiikistaan.
Punainen viiva (politiikka)

Punainen viiva viittaa Suomen eduskuntavaaleissa vuosina 1907–1935 käytettyyn merkintätapaan. Listavaali toteutettiin tuolloin siten, että vaalilippuun oli painettu valmiiksi kaikkien ehdokaslistojen nimet ja äänestäjä merkitsi kynällä punaisen viivan sen listan nimen kohdalle, jolle halusi antaa äänensä.
Vuonna 1906 säädetyn Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilain 45 §:n mukaan: ”"Jos valitsija tahtoo antaa äänensä jonkun valitsijayhdistyksen ehdokaslistan hyväksi, joka on otettu vaalilippuun, merkitköön tämän listan punaisella viivalla."” Vaalilain valmistellut Hermansonin komitea oli päätynyt punaiseen väriin sen erottuvuuden vuoksi, mikä helpottaisi ääntenlaskentaa. Komiteaan kuulunut Emil Schybergson oli pitänyt myös punaiseen väriin liittyvää poliittista symboliikkaa yhteensopivana eduskuntauudistuksen radikaaliuden kanssa. Määräys punaisen värin käytöstä poistui laista vuonna 1935.
Käsite ”punainen viiva” on tullut tutuksi Ilmari Kiannon vuonna 1909 julkaisemasta romaanista "Punainen viiva". Romaani kertoo Kainuun syrjäseutujen köyhistä asukkaista, jotka valmistautuvat vuoden 1907 ensimmäisiin eduskuntavaaleihin ja odottavat ”punaisen viivan vetämisen” muuttavan koko yhteiskunnan hetkessä paremmaksi. Romaaniin perustuvat Matti Kassilan vuonna 1959 valmistunut elokuva "Punainen viiva" ja Aulis Sallisen säveltämä ooppera "Punainen viiva", jonka kantaesitys oli vuonna 1978. Suomessa käytetään edelleen ilmaisua ”punaisen viivan vetäminen” tarkoitettaessa vaaleissa äänestämistä, erityisesti vaaliagitaation mukaista tietyn listan kannattamista.
Jeff Ament

Jeffrey Allen "Jeff" Ament (s. 10. maaliskuuta 1963) on yhdysvaltalainen rock-basisti. Hänet tunnetaan yhtyeestä Pearl Jam, jonka jäsenenä hän on ollut sen historian alusta alkaen. 
Ament kasvoi Big Sandy -nimisessä pikkukaupungissa Montanassa. Hän tuli Seattleen 1980-luvun alussa ja oli mukana perustamassa Green River -yhtyettä. Sen hajottua vuonna 1987 Ament kuului Mother Love Bonen perustajajäseniin. Yhtyeen ura päättyi Andrew Woodin kuoltua heroiinin yliannostukseen maaliskuussa 1990. 
Ament ja hänen vanha yhtyetoverinsa Stone Gossard ovat toimineet vuodesta 1990 lähtien Pearl Jamissa, jonka menestyksekäs ura jatkuu yhä. Amentilla on ollut sivuprojektina yhtye Three Fish.
Satiini

Satiini eli pomsi tai atlas on yksi kudotun kankaan perussidoksista. Muita perussidoksia ovat palttina ja toimikas. Toimikas ja satiini erotetaan toisistaan siten, että satiinissa kankaan sidospisteet eivät kosketa toisiaan. 
Satiinikankaan kiilto johtuu kankaan pinnassa olevista loimi- tai kudelankajuoksuista, jotka heijastavat valoa. Satiinista puhuttaessa tarkoitetaan usein kiiltävää, juhlapuvuissa käytettävää polyesterikangasta tai silkkikangasta. Satiinikangas voi kuitenkin olla mitä tahansa materiaalia, sillä nimityksen perusteena on kankaan rakenne, ei materiaali.
Satiini keksittiin keskiajalla Kiinassa, jossa sitä tehtiin yksinomaan silkistä. Satiinia tuotiin Eurooppaan Silkkitietä pitkin Quanzhoun kaupungista, jonka silloinen arabiankielinen nimi oli Zaitun, josta nimi "satiini" juontaa juurensa.
Chaffeen piirikunta

Chaffee () on piirikunta Yhdysvalloissa Coloradon osavaltiossa. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Salida. Chaffeen pinta-ala on 2 625 neliökilometriä ja vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 20 356 asukasta. Vuosina 2010–2019 piirikunnan asukasluku kasvoi 14,3 prosenttia. Chaffee on saanut nimensä Coloradon ensimmäisen senaattorin Jerome B. Chaffeen mukaan.
Paul d’Amour

Paul d'Amour (s. 12. toukokuuta 1967 Spokane) on yhdysvaltalaisen Tool-yhtyeen entinen ja alkuperäinen basisti.
D'Amour soitti alun perin kitaraa ja liittyi Toolin basistiksi Adam Jonesin esiteltyä hänet yhtyeelle. D'Amour soitti yhtyeen vuonna 1993 ilmestyneellä debyyttialbumilla "Undertow", mutta hän erosi yhtyeestä vuonna 1995. Hän kertoi myöhemmin eroamisen syyksi sen, että hän koki roolinsa bändissä liian rajatuksi. Hän perusti yhtyeen Lusk, jolta ilmestyi vuonna 1997 psykedeelinen albumi "Free Mars". Hänellä on ollut myös muita projekteja musiikin parissa ja vuodesta 2019 lähtien hän on soittanut bassoa Ministry-yhtyeessä.
Peter Sallis

Peter John Sallis (1. helmikuuta 1921 Twickenham, Middlesex – 2. kesäkuuta 2017 Northwood, Lontoo) oli englantilainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia rooleja ovat muun muassa Norman Clegg englantilaisessa komediasarjassa "Vielä virtaa", Wallacen ääni Wallace ja Gromit -animaatioelokuvissa sekä vesirotan ääni nukkeanimaatiosarjassa "Kaislikossa suhisee".
Nuoruus.
Peter Sallis syntyi Twickenhamissa 1. helmikuuta 1921 Harry ja Dorothy Sallisille. Sallis kävi Michendenin oppikoulun Southgatessa, minkä jälkeen hän päätti seurata isäänsä pankkialalle. Toisen maailmansodan aikaan Sallis liittyi Britannian kuninkaallisiin ilmavoimiin (RAF). Sallisia ei hyväksytty ilmajoukkoihin johtuen sairaudesta, joka saattoi saada hänet menettämään tajuntansa suurilla korkeuksilla, joten hän ryhtyi radiomekaanikoksi ja opetti radiotoimintojen käyttöä RAF Cranwellissa.
Ura.
Sallis aloitti näyttelijänuransa ollessaan Kuninkaallisissa ilmavoimissa, kun yksi hänen oppilaistaan tarjosi hänelle pääroolia Noël Cowardin "Heinäkuumeseen" perustuvassa amatöörinäytelmässä. Sodan jälkeen hänet valittiin Royal Academy of Dramatic Artsiin. Sallis teki ensiesiintymisensä ammattinäyttelijänä Richard Brinsley Sheridanin "The Scheming Lieutenant" -näytelmässä vuonna 1946.
Sallis aloitti televisiouransa BBC:n Samuel Pepysistä kertovassa sarjassa vuonna 1958. Tämän jälkeen hän esiintyi muun muassa televisiosarjoissa "Doctor Who" ja "Veijareita ja pyhimyksiä", kunnes vuonna 1973 hän aloitti Norman Cleggin roolissa komediasarjassa "Vielä virtaa". Sallis esiintyi sarjassa sen loppuun saakka, ja oli ainoa näyttelijä joka esiintyi sarjan jokaisessa jaksossa.
Vuonna 1983 Sallisille tarjottiin Wallacen ääniroolia Aardman Animationsin Wallace ja Gromit -animaatiossa "Suurenmoinen huviretki". Sallis otti roolin vastaan, ja animaatio julkaistiin lopulta vuonna 1989. Hän jatkoi Wallacen roolissa vuoteen 2010 saakka. Vuonna 2006 hän sai Annie-palkinnon ääniroolistaan elokuvassa "".
Sallis jäi eläkkeelle "Vielä virtaa" -sarjan päätyttyä vuonna 2010.
Yksityiselämä.
Sallis avioitui näyttelijä Elaine Usherin kanssa vuonna 1957. He erosivat vuonna 1965, mutta asuivat yhdessä vuoteen 1999 saakka. Parin poika Crispian työskentelee lavastussuunnittelijana.
Sallis nimettiin brittiläisen imperiumin ritarikuntaan vuonna 2007. Hän kuoli 96-vuotiaana näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa 2. kesäkuuta 2017. Sallis on haudattu "Vielä virtaa" -kollegansa Bill Owenin viereen Upperthongissa sijaitsevan St Johnin kirkon hautausmaalle, lähelle Holmfirthin kylää, jossa sarja kuvattiin.
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1994

 
Salibandyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1994 oli ensimmäinen salibandyn kansainvälinen arvoturnaus. Ne järjestettiin Suomessa Helsingissä. Osallistujamaita oli kahdeksan, jotka jaettiin kahteen neljän joukkueen alkulohkoon, joista kaksi parasta pääsi välieriin. Mestaruuden vei Ruotsi voittamalla loppuottelussa Suomen. Sveitsi otti pronssia voitettuaan pronssiottelussa Norjan.
Sijoitus- ja mitaliottelut.
Sijat 7–8
Sijat 5–6
Välierät
Pronssiottelu
Loppuottelu
Juuso Walden

Juuso Walfrid Walden (5. huhtikuuta 1907 Pietari – 19. marraskuuta 1972 Valkeakoski) oli suomalainen vuorineuvos. Hän toimi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1940–1969. Yhtiön oli perustanut hänen isänsä Rudolf Walden.
Ura.
Juuso Walden valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1929. Hän työskenteli Walkiakoski Oy:n konttoripäällikkönä vuosina 1932–1934, Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n myyntipäällikkönä Valkeakoskella vuosina 1935–1938 ja Myllykoskella vuosina 1938–1940 sekä Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1940–1969. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1948. Työuransa ohella Walden oli jäsenenä tai puheenjohtajana useiden puunjalostusyritysten hallintoelimissä. Walden siirsi Yhtyneiden Paperitehtaiden pääkonttorin Valkeakoskelle vuonna 1952.
Juuso Walden rakennutti edustusasunnokseen Valkeakosken keskustan tuntumassa sijaitsevan Antinkärjen vuonna 1952. Talon suunnitteli arkkitehti Pekka Saarema. Waldenilla oli hyvät henkilökohtaiset suhteet presidentti Urho Kekkoseen ja muuhun Suomen valtiojohtoon. Kekkonen ohjasi monet Suomessa vierailleet valtionpäämiehet Waldenin kestittäviksi Valkeakoskelle, ja Antinkärjessä vierailivat muiden muassa Jugoslavian presidentti Josip Broz Tito, Neuvostoliiton presidentti Kliment Vorošilov, Yhdysvaltain myöhempi presidentti Richard Nixon ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Harold Macmillan.
Yhtyneiden Paperitehtaiden jouduttua 1960-luvun loppupuolella pahoihin talousvaikeuksiin Kansallis-Osake-Pankki otti määräysvallan yhtiössä, ja Walden joutui jättämään toimitusjohtajan paikan. KOP nimitti Yhtyneiden uudeksi pääjohtajaksi diplomi-insinööri Niilo Hakkaraisen, jonka kanssa Walden ei tullut toimeen. 1960-luvun lopulla myös Waldenin terveys alkoi heiketä. Vuonna 1970 Walden muutti perheineen pois Antinkärjestä, joka muutettiin Yhtyneiden vieraskerhoksi.
Jalkapallo.
Juuso Walden kuului vuonna 1932 perustetun urheiluseura Valkeakosken Hakan perustajajäseniin ja oli seuran jalkapallojaoston merkittävä taustavaikuttaja ja taloudellinen tukija. Myöhemmin 1990-luvulla FC Haka erosi vanhasta Valkeakosken Haka ry:stä omaksi yhdistyksekseen.
Walden perusti jalkapallon Suomen Cupin 1950-luvulla. Hän lahjoitti myös cupin kiertopokaalin, Antero Nymanin muistopalkinnon, Suomen Palloliitolle vuonna 1954. Walden toimi myös Palloliiton puheenjohtajana vuodet 1953–1963. Waldenin vahvalla taustatuella perustettiin vuonna 1953 urheiluseura Kaipolan Vire.
Yksityiselämä.
Juuso Waldenin puoliso vuodesta 1932 oli filosofian maisteri Tellervo Arvola. Heillä oli kaksi tytärtä ja kolme poikaa.
Sotilasarvoltaan Walden oli reservin majuri. Hän kuoli 65-vuotiaana.
Cecil Powell

Cecil Frank Powell (5. joulukuuta 1903 – 9. elokuuta 1969) oli brittiläinen ydinfyysikko. Hänelle myönnettiin vuonna 1950 Nobelin fysiikanpalkinto ydinreaktion valokuvausmenetelmän kehittämisestä sekä mesonien (pioni) havaitsemisesta menetelmänsä avulla. Vuotta aiemmin Hideki Yukawa sai Nobelin fysiikanpalkinnon mesonien ennustamisesta. Powell sai vuonna 1967 Lomonosov-kultamitalin ja allekirjoitti Russellin–Einsteinin manifestin vuonna 1955.
Elämäkerta.
Powell syntyi vuonna 1903 Tornbridgen kaupungissa, joka sijaitsee Kentin kreivikunnassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen isänsä Frank Powell oli paikallinen aseseppä ja George Bisacren poika. Bisacren oli perustanut aiemmin läheiseen Southboroughin kaupunkiin yksityiskoulun. Perhesiteittensä takia Powellille korostettiin opiskelun tärkeyttä.
Powell kävi peruskoulua Tornbridgessä, mutta ollessaan 11 vuoden ikäinen, hän sai stipendin, jonka turvin hän aloitti koulunkäynnin samassa kauoungissa sijainneessa Judd Schoolissa. Uudessa koulussa hän voitti jälleen stipendin, joka antoi mahdollisuuden aloittaa opinnot Sidney Sussex Collegessa, Cambridgessa. Collegesta hän valmistui ikäryhmänsä parhaimpiin kuuluvana.
Jatko-opiskelijana hän sai työpaikan Cavendish Laboratorysta, jossa pääsi työskentelemään Lordi Rayleigh’n ja C. T. R. Wilsonin kanssa. Powell pysyi Cavendish Laboratoryssä vuoteen 1927 saakka, jolloin hän väitteli tohtoriksi. Tohtoriksi väiteltyään hän aloitti työt Bristolin yliopistossa Arthur Tyndallin ja Henry Herbert Willsin apulaistutkijana. 
Powell vieraili Länsi-Intiassa vuonna 1936. Siellä hän tutki erityisesti vulkaanista toimintaa.
Powell solmi avioliiton Isobel Therese Artnerin kanssa vuonna 1932 ja suhteeseen syntyi kaksi tytärtä. Artner oli hänen apulainen. Powellin harrasti vapaa-aikanaan squashin ja tennikseen pelaamista. Powell kuoli ollessaan matkalla Italiassa vuonna 1969.
Meretojan tauti

Meretojan tauti on autosomin kautta vallitsevasti periytyvä amyloidoosisairaus, josta kärsii Suomessa noin tuhat ihmistä. Täten se on Suomessa selvästi yleisempi kuin muualla, missä sitä kuitenkin esiintyy yhä enenevässä määrin. Meretojan tauti kuuluu suomalaiseen tautiperintöön. Sairauden aiheuttaa kromosomissa 9 oleva geenivirhe. Potilaan elimistössä gelsoliinin aineenvaihduntahäiriö saa aikaan amyloidikertymiä. 
Meretojan taudin oireisiin kuuluu muun muassa silmän sarveiskalvon verkkomaista rappeutumista, joka heikentää näköä ja altistaa silmän kuivumiselle, silmätulehdukselle, glaukoomalle ja harmaakaihille. Usein esiintyy myös iho-oireita, kuten ihon kutinaa, kuivumista, vähittäistä löystymistä, ohentumista ja haurastumista. Neurologisiin oireisiin voi kuulua muun muassa kasvolihasten riippumista ja sormitunnon heikkoutta. Toisinaan Meretojan tautiin liittyy lisäoireina häiriöitä munuaisten ja sydämen toiminnassa. Sairauteen ei tunneta parantavaa hoitoa. Tauti on dominoivasti periytyvä.
Meretojan tauti on nimetty silmälääkäri Jouko Meretojan mukaan. Hän löysi taudin ensimmäisenä 1969. Muilla kuin suomalaisilla sairaus on äärimmäisen harvinainen.
Mennään bussilla

Mennään bussilla () oli brittiläinen tilannekomediasarja, jota tehtiin vuodesta 1969 vuoteen 1973. Sarjan loi käsikirjoittajapari Ronald Wolfe ja Ronald Chesley ja sen tuotti London Weekend Television.
Sarjaa näytettiin myös Suomessa tuoreeltaan 1970-luvulla ja uusintana 1990-luvulla. Kolmannen tuotantokauden eli ensimmäiset värilliset jaksot on julkaistu dvd:nä Suomessa.
Juoni.
Sarjan päähenkilö on bussinkuljettaja Stan Butler (Reg Varney), joka ajaa Luxton &amp; District Traction Companyn kaksikerrosbussia. Stanin läheisin ystävä, naapuri ja työpari on rahastaja Jack Harper (Bob Grant), pahin vihollinen puolestaan bussiyhtiön hitlerviiksinen tarkastaja Cyril ”Blakey” Blake (Stephen Lewis). Stan asuu kotona leskiäitinsä (Cicely Courtneidge / Doris Hare), Olive-siskonsa (Anna Karen) sekä tämän miehen Arthurin (Michael Robbins) kanssa. Sarjan vakituisia teemoja ovat Stanin ja Jackin kahnaukset esimiehensä Blakeyn kanssa töiden hoitamisesta, Stanin ja Jackin yritykset menestyä naismaailmassa, hömppämäisen Oliven ja jäykkäniskaisen Arthurin liitoksissaan natiseva avioliitto sekä Stanin ja Arthurin väliset erimielisyydet.
Suosio.
"Mennään bussilla" ei ollut kriitikoiden arvostama, mutta brittiläiset televisionkatsojat ottivat oitis sen omakseen. Sarjaa tehtiin seitsemän tuotantokautta ja kaiken kaikkiaan 74 jaksoa. Sarjan suosio poiki myös kolme elokuvaa: "On the Buses" (1971), "Mutiny on the Buses" (1972) ja "Holiday on the Buses" (1973). Ensimmäinen elokuvista oli vuoden suurin katsojamenestys Britanniassa ja voitti jopa James Bond -elokuvan "Timantit ovat ikuisia" (1971).
Syksyllä 1971 "Mennään bussilla" oli "Katso"-lehden lukijaäänestyksessä toiseksi suosituin televisio-ohjelma "Naapurilähiön" jälkeen. Katsojia se sai Suomessa yli kaksi miljoonaa.
Alvin ja pikkuoravat (animaatiosarja)

Alvin ja pikkuoravat () on yhdysvaltalainen vuosina 1983–1990 valmistunut animaatiosarja. Sarja perustuu vuonna 1958 kehitetyn virtuaaliyhtye Alvin and the Chipmunks -hahmoihin. 
Sitä esitettiin Yhdysvalloissa NBC:n kanavalla 1983–1990 välisenä aikana. Suomessa piirrossarjaa esitettiin televisiokanava Nelosella vuosina 1999–2002 suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Sarjan jälkiäänitti Agapio Racing Team.
Matti Pulli

Matti Johannes Pulli (8. syyskuuta 1933 Terijoki – 24. syyskuuta 2016 Jyväskylä) oli suomalainen mäkihyppyvalmentaja. Hän valmensi muiden muassa Matti Nykästä. 
Pulli valittiin Vuoden valmentajaksi 1982. Hän sai liikuntaneuvoksen arvonimen vuonna 2000 ja Pro Urheilu -mitalin vuonna 2007. Hän on Suomen Hiihtoliiton kunniajäsen. Vuonna 2009 Pulli sai Hiihtoliiton Hannu Koskivuori -mitalin.
Pulli pelasi pesäpalloa HoNsUssa viisi kautta, muun muassa SM-sarjassa 1957, jolloin oli lyöjätilastossa kymmenes. Koripallossa hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 1951.
Matti Pullin elämäkerta "Voittohyppy" ilmestyi vuonna 1999 Antero Kujalan kirjoittamana. Samana vuonna hän oli ehdolla eduskuntaan kokoomuksen ehdokkaana.
Matti Pulli on myös "Matti"-elokuvassa esiintyvän Nykästä valmentavan Maisterin esikuva.
Pulli sairasti Parkinsonin tautia.
Laajavuoren hyppyrimäistä yksi on nimetty Matti Pullin mukaan.
Myyty maa

Myyty maa on Seppo Heikkisen maaliskuussa 2007 julkaistu romaani, jonka julkaisi Kustannusosakeyhtiö Tammi.
"Myyty maa" on kertomus lähitulevaisuuden Suomesta. Samalla se on myös Lapista Etelä-Suomeen muuttaneen Kärkkäisen perheen sukutarina.
"Myyty maa" edustaa Heikkisen mukaan tyylilajiltaan ”sce-fiä” eli scenario fictionia. Scefi kertoo tieteisfiktion tavoin tulevaisuudesta, mutta kirjailijan mielikuvitus ei scefissä laukkaa vapaasti, vaan siinä etsitään tässä ajassa olevia signaaleja ja trendejä, ja niiden avulla maalataan mahdollinen – jopa todennäköinen – skenaario tulevaisuudesta.
Raskaampaa joulua

Raskaampaa joulua on vuonna 2006 julkaistu Warner Musicin julkaisema kokoelma joululauluja. Se on Raskasta joulua -projektin toinen levy. Kuten levyn nimikin kertoo, sovituksista on tehty hevimpiä ja raskaampia versioita. Levyä on myyty marraskuuhun 2016 mennessä yli 16 000 kappaletta, mikä oikeuttaa kultalevyyn.
Levyllä soittavia muusikoita ovat Erkka Korhonen (kitarat ja taustalaulu), Lauri Porra (basso), Vili Ollila (koskettimet, ohjelmointi), Anssi Nykänen (rummut), Aleksi Parviainen (taustalaulu), Anssi Växby (kontrabasso), Peter Lerche (kitara), Esa Kotilainen (koskettimet), Alexi Laiho (kitara) ja Tero Kostermaa (koskettimet, ohjelmointi).
Lars Björkenheim

Edvard Lars Reguel Björkenheim (26. heinäkuuta 1901 Isokyrö – 24. toukokuuta 1965 Isokyrö) oli suomalainen poliitikko. Hän oli aluksi puoluetaustaltaan kokoomukselainen, myöhemmin maalaisliittolainen. Hän toimi puolustusministerinä ammattiministerinä Kuuskosken virkamieshallituksessa vuonna 1958 sekä Miettusen I hallituksessa vuosina 1961–1962. Ministeripäiviä hänen urallaan kertyi yhteensä 400.
Perhe.
Lars Björkenheimin isä oli tilanomistaja ja maatalousmies Adolf Edvard Björkenheim ja veli kirjallisuushistorioitsija Magnus Björkenheim. Hänen puolisonsa oli Hélène Björkenheim.
Opinnot ja ura.
Björkenheim opiskeli maatalouskorkeakoulussa Tanskassa vuosina 1919–1921 ja teki lisäksi opintomatkoja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Ranskaan ja Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1927 hän omisti Orisbergin kartanon Isossakyrössä. Vuodesta 1932 hän toimi myös Orismalan maatalouskoulun johtajana.
Björkenheimillä oli lukuisia kunnallisia, maakunnallisia ja valtakunnallisia luottamustehtäviä. Hän oli Isonkyrön kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1937 ja puheenjohtaja vuodesta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Björkenheim oli tilanomistaja ja Maanviljelysseuran puheenjohtaja vuodesta 1954. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon 1953.
Björkenheim valittiin 1937 kookoomuksen edustajana Isonkyrön kunnanvaltuustoon, mutta hän liittyi jatkosodan aikana tai sen päätyttyä Maalaisliittoon. Syytä puoluevaihdokseen ei hänestä ja hänen suhteestaan presidentti Urho Kekkoseen kirjan kirjoittanut Kari Hokkanen onnistunut selvittämään, mutta mahdollisesti taustalla oli se, että hän teki sodan aikana samanlaisen johtopäätöksen kuin Kekkonen, tai mahdollisesti se, että Maalaisliitto ajoi voimakkaammin maataloustuottajien asiaa. Hän kuului Kekkosen ystäväpiiriin ehkä vuoden 1945 eduskuntaaleista lähtien. Björkenheim ei tosin tullut valituksi sillon eikä myöhemminkään, mutta Kekkonen nosti hänet kahdesti puolustusministeriksi. Ura valtakunnanpolitiikassa päättyi, kun hän puhui ohi suunsa, mutta ystävyys Kekkoseen säilyi. Hänen kuolemansa jälkeen Kekkonen ja Hélène ("Lulu") Björkenheim tapailivat edelleen, ja Hokkasen mukaan he pysyivät vain hyvinä ystävinä
Ilmo Nurmela

Ilmo Olavi Nurmela (21. helmikuuta 1903 Virolahti – 1. tammikuuta 1974) oli suomalainen Kesko Oy:n pääjohtaja 1957–1968, vuorineuvos ja Suomen valtiovarainministeri Kuuskosken virkamieshallituksessa vuonna 1958.
Nurmelan kaudella Keskosta kehittyi keskusliike, joka tuki voimakkaasti osakasasiakaskuntaansa, kauppiaiden yhteistoimintaa sekä K-kauppiasryhmän muodostamista ja kehittämistä osakasasiakkaiden yhteiseksi markkinointiorganisaatioksi.
Ilmo Nurmelan veli oli akateemikko ja kielitieteilijä Tauno Nurmela ja poika oopperalaulaja Kari Nurmela.
Pauli Lehtosalo

Pauli Lehtosalo (18. joulukuuta 1910 Vehkalahti – 12. maaliskuuta 1989) oli suomalainen poliitikko ja moninkertainen Maalaisliiton ministeri kolmessa eri hallituksessa, hallitusneuvos ja maatalousministeriön kansliapäällikkö. Koulutukseltaan hän oli lakimies.
Lehtosalo oli myös vuosina 1961–1962 toimineen Suomen Keskustapuolueen puheenjohtaja.
Valdemar Liljeström

Vladimir (Valdemar) Liljeström (26. helmikuuta 1902 Pietari – 11. marraskuuta 1960 Geneve) oli suomalainen Metallityöväen Liiton puheenjohtaja, kansanedustaja (1955–1960) ja kolmessa hallituksessa ministeri. Liljeström erosi SDP:n eduskuntaryhmästä vuonna 1958 ja siirtyi Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liittoon.
Ammattiyhdistysjohtajana.
Liljeström oli voimakas johtaja joka noudatti Suomen Metallityöväen Liitossa 1950–1960-luvun puheenjohtajavaltaista linjaa. Toimissaan Liljeström oli erittäin itsenäinen, eikä häntä voinut sanoa minkään ryhmän varsinaiseksi edustajaksi vaikka hänet skogilaiseksi mainittiin. Vastustajien puheissa väitettiin, että hän olisi jopa etääntynyt itse jäsenistöstä. Liljeström toivoi ammattiyhdistysliikkeen eheytymistä ja kannatti Veikko Helteen sovintoehdotusta ammattiyhdistysliikkeen kilpailevien ryhmien välille.
Metallityöväen Liittoa puheenjohtaja Liljeström piti TPSL:n käsissä kommunistien valtausyrityksen aikana kylmän sodan ehkä kiivaimpina vuosina. Hän piti kommunistit poissa liiton päätöksenteosta joidenkin mielestä osin jopa epädemokraattisin keinoin. Liljeström oli poistanut kommunistit kokonaan muun muassa liiton työehtosopimusneuvottelukunnasta.
Liljeströmillä oli hyvät suhteet työnantajajärjestöjen johtoon, josta oli hyötyä työmarkkinaneuvotteluissa. Hän allekirjoitti työnantajaosapuolten kanssa metallin piirissä ensimmäisen kaksivuotisen indeksiin sidotun työehtosopimuksen vuonna 1960. Liljeström hoiti myös suhteita ulkomaihin ja teki tästä syystä lukuisia ulkomaanmatkoja. Neuvostoliiton matkan seurauksena Liljeström valittiin edustamaan SML:a Neuvostoliiton kauppavaltuuskunnan jäsenenä 1959.
Ollessaan Kansainvälisen Metallityöväen liiton kokouksessa Genevessä vuonna 1960 Liljeström sai hotelli huoneessa sydänkohtaukseen. Hänen siunaustilaisuuteensa saapui surunvalitteluja yhteiskunnan kaikista kerroksista. Onni Närvänen nostettiin hänen seuraajakseen Metallityöväenliiton johtoon Emil Skogin tuella, ohittaen Liljeströmin oman suosikin Esko Suikkasen.
Lauri Kivekäs (vuorineuvos)

Lauri Jaakko Jooseppi Kivekäs (vuoteen 1926 Stenbäck; 7. heinäkuuta 1903 Muuruvesi – 12. helmikuuta 1998) oli suomalainen varatuomari, yritysjohtaja, vuorineuvos ja Suomen Työnantajain Keskusliiton (nyk. Elinkeinoelämän keskusliitto) puheenjohtaja. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeri ammattiministerinä (1957–1958 (Von Fieandtin hallitus) ja 1958 (Kuuskosken hallitus).
Lauri J. Kivekäs valmistui varatuomariksi 1930 ja alkoi jo sitä ennen työskennellä appensa Emil Aaltosen yrityksissä. Hän toimi Aaltosen eri kenkätehtaiden isännöitsijänä, myyntipäällikkönä ja toimitusjohtajana vuosina 1926–1947 ja siitä eteenpäin Aaltosen kenkätehdas Oy:n toimitus- ja pääjohtajana 1947–1976 sekä Aaltosen Tehtaat Oy:n hallituksen puheenjohtajana 1976–1980. Kivekäs toimi myös Sarvis Oy:n toimitusjohtajana 1941–1966, Lokomon johtokunnassa 1938–1970 ja toimitusjohtajana 1948–1964 sekä Suomen Puunjalostustehdas Oy:n toimitusjohtajana 1929–1971. Kivekäs oli johtokunnan tai hallituksen jäsenenä tai puheenjohtajana myös Finlaysonissa, Suomen Kumitehdas Oy:ssä, Suomen Kaapelitehdas Oy:ssä ja Kansallis-Osake-Pankissa. Yrityselämän ulkopuolisisia luottamustoimia hänellä oli Juupajoen kunnanvaltuustossa, Tampereen kaupunginvaltuustossa ja -hallituksessa, Tampereen teatterissa, kenkäteollisuusjärjestöissä sekä Pro Musica- ja Emil Aaltosen säätiöissä.
Kivekäs oli Nokia Oyj:n hallituksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1966–1977. Hänen seuraajana puheenjohtajana jatkoi Björn Westerlund seuraavat kaksi vuotta.
Vuorineuvoksen arvon Kivekäs sai 1953.
Aiheesta muualla.
Amfiktyon

Amfiktyon () oli kreikkalaisessa mytologiassa Deukalionin ja Pyrrhan poika, tai joidenkin myyttien mukaan hän kuullui maasta syntyneisiin. Hänen sisaruksiaan olivat Hellen ja Protogeneia.
Amfiktyon oli alun perin Thermopylain kuningas, joka nai Kranaoksen, Ateenan kuninkaan, ja Pediaksen tyttären. Myöhemmin hän kuitenkin syrjäytti Kranaoksen vallasta julistaen itsensä Ateenan kuninkaaksi. Hänen valtakauttansa kesti 12 vuotta kunnes hänet karkotti Erikhthonios.
Legendan mukaan Delfoin Amfiktyoniliitto, jonka tehtävänä oli suojella ja ylläpitää Apollonin temppeliä Delfoissa ja Demeterin temppeliä Anthelassa Thermopylain lähellä, olisi ollut Amfiktyonin perustama. Liiton kaksitoista jäsentä kokoontuivat Thermopylaissa keväisin ja Delfoissa syksyisin.
Diabeettinen nefropatia

Diabeettinen nefropatia on diabeteksen komplikaationa aiheutuva munuaistauti. 
Munuaissairaus on diabeetikoilla varsin yleinen lisätauti. Tyypin 1 diabetesta potevista noin 33 % saa nefropatian 15–20 vuoden sisällä. Munuaisissa on jo ehtinyt tapahtua haitallisia muutoksia 20 prosentilla henkilöistä, joilla juuri todetaan tyypin 2 diabetes. 
Diabeettisen munuaistaudin merkki on lisääntyvä albumiinin erittyminen virtsan mukana. Tässä varhaisessa vaiheessa (mikroalbuminuria) oireita ei ilmene, ja taudin seulominen onkin tärkeää. Pahetessaan sairaus aiheuttaa munuaisten vajaatoimintaa. Vajaatoiminta kehittyy noin 10–15 %:lle henkilöistä, joilla mikroalbuminuriaa on jo ilmennyt. Sairastumisen riskiä kasvattaa pitkäaikainen huono sokeritasapaino. Sairauteen liittyy retinopatia, silmän verkkokalvon häiriö. 
Diabeettista nefropatiaa voidaan ennaltaehkäistä muutamilla tavoilla. Diabeetikon tulee noudattaa hyvää sokeritasapainoa ja pitää verenpaine normaalina. Myös tupakoinnista pidättäytyminen ehkäisee munuaistautia diabeetikoilla. Miehillä diabeettisten munuaismuutosten riski on suurempi kuin naisilla. Jos potilaalle on jo kehittynyt munuaistautia, sen eteneminen on varhaisessa vaiheessa mahdollista pysäyttää tai sitä voidaan hidastaa merkittävästi. Joissakin tapauksissa saatetaan joutua turvautumaan dialyysihoitoon tai munuaisensiirtoon. Diabetekseen liittyvä munuaistauti on tavallisin dialyysin ja munuaisensiirron aihe.
Jalo villi

Jalo villi () on hyvä, arvokas ja jalo “primitiivistä” kulttuuria edustava henkilöhahmo, jota sivistys ei ole vielä ehtinyt pilata. Kuvitelma jalosta villistä liittyy oletukseen, jonka mukaan "luonnontilassa" elävät ihmiset olisivat puhtaampia, viattomampia ja vapaampia kuin niin sanotuissa kehittyneissä yhteiskunnissa elävät.
Ajatus on varhaisessa muodossaan esillä jo Tacituksen teoksessa "Germania", mutta erityisen suosittu jalon villin käsite oli 1600-luvulta 1800-luvun alkupuolelle, ja se esiintyy muun muassa John Drydenin kirjassa "The Conquest of Granada" ja Jean-Jacques Rousseaun teoksessa "Émile".
Useimmin jalon villin roolissa ovat intiaanit, esimerkiksi Drydenin, Chateubriandin, Southeyn ja Longfellowin teoksissa. Monesti näissä teoksissa on kysymys reaktiosta materialismia, keinotekoisuutta, autoritääristä hallintojärjestelmää tai modernia elämää vastaan. Suomessa puolestaan karelianistit erottivat jalon villin piirteitä runonlaulaja Larin Paraskessa.
Kirjallisuudessa jaloja villejä ovat luoneet James Fenimore Cooper, Karl May ja Jean-Jacques Rousseau. Jalon villin piirteitä on myös vaikkapa Akira Kurosawan elokuvan "Dersu Uzala" nimihenkilössä. Yksi kuuluisimpia jaloja villejä on Edgar Rice Burroughs’n Tarzan-hahmo.
Jalon villin tunnusmerkkejä.
Tällaista ”villiä” on usein luonnehdittu seuraavilla määreillä:
Itäkeskuksen uimahalli

Itäkeskuksen uimahalli on yksi Helsingin liikuntapalvelujen neljästä omasta uimahallista. Se sijaitsee Helsingissä, mutta nimestään huolimatta Puotinharjussa eikä Itäkeskuksessa. Uimahalli on louhittu maan alle kallioon ja siinä on tiloja kahdessa kerroksessa. Kerrallaan sinne mahtuu noin tuhat kävijää. Uimahalli on myös muutettavissa 3 800 hengen väestönsuojaksi. Uimahallissa sijaitsee myös kahvio ja kuntosali. Itäkeskuksen uimahalli on avattu vuonna 1993.
Hallin iso allas on pituudeltaan 50 metriä, ja se on jaettavissa kahdeksi noin 25 metrin altaaksi. Altaan syvempää päätä käytetään iltaisin usein vesipalloiluun. Isossa altaassa on myös viiden metrin hyppytorni ja kolmen metrin ponnahduslauta, vesihierontapisteitä ja vesiliukumäki. Uimahallissa on kuusi saunaa, joista yksi on miesten ja naisten puoliin jaettu höyrysauna.
Uimahallissa on käytössä klooripuhdistus.
Brandy (viihdetaiteilija)

Brandy Rayana Norwood (s. 11. helmikuuta 1979 McComb, Mississippi), taiteilijanimeltään Brandy, on yhdysvaltalainen näyttelijä ja R&amp;B-laulaja. Hän on esiintynyt muun muassa tilannekomediasarjassa "Moesha". Räpätessään hän käyttää nimeä Bran’Nu.
Brandyn ensimmäinen albumi oli "Brandy" (1994), joka myi nelinkertaista platinaa. Myös seuraavat studioalbumit "Never Say Never" (1998), "Full Moon" (2002) ja "Afrodisiac" (2004) myivät vähintään kultaa. Brandy voitti laulullaan ”The Boy Is Mine” Grammyn, ja huhtikuussa 2005 julkaistiin "The Best of Brandy" -kokoelma. 
Auto-onnettomuus.
30. joulukuuta 2006 Norwood oli osallisena neljän auton ketjukolarissa, joka aiheutti marokkolaissyntyisen Awatef Aboudihajn kuoleman. Syyttäjä ei nostanut syytettä Norwoodia vastaan todisteiden puutteen vuoksi, mutta kuolonuhrin omaiset ja toiset kolarin osalliset nostivat häntä vastaan siviilikanteita. Aboudihajn kahdelle lapselle Norwood maksoi kullekin 300 000 dollaria.
Punatähdet

Punatähdet on vuonna 1995 perustettu "agit-rockia" soittava suomalainen yhtye. Kekkosen ajan Suomen vasemmistonostalgiaa ja savolaisuutta yhdistelevä kokoonpano sai alkunsa Helsingin yliopiston poliittisen historian opiskelijoiden yhtyeenä 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 2007 se julkaisi ensimmäisen pitkäsoittolevynsä "YYA". Yhtyeen keskushahmot ovat Jan Erola ja Jaakko Lyytinen.
Yhtye on esiintynyt kokoomuksen, SDP:n, Vasemmistoliiton ja vihreiden tilaisuuksissa sekä muun muassa Tarja Halosen presidentinvaalivalvojaisissa vuonna 2006, ajanut Suomeen rauhantahtoista neuvostovalmisteista atomivoimaa, puolustanut pätkätyöläisten asemaa ja nostanut esille unohdettua Suomen Interviisu-historiaa.
Kristianstadin korkeakoulu

Kristianstadin korkeakoulu () on korkeakoulu Kristianstadin kunnassa, Ruotsissa. Se perustettiin vuonna 1977, ollen yksi Ruotsin nuorimmista korkeakouluista. Korkeakoululla on noin 11 000 opiskelijaa. Nykyiseen pääkampukseensa korkeakoulu muutti vuonna 1995.
Linda McCartney

Linda Louise McCartney, o.s. Eastman (24. syyskuuta 1941 – 17. huhtikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, muusikko ja eläinoikeusaktivisti. Hän oli Paul McCartneyn vaimo ja kirjoitti useita kasvisruokakeittokirjoja. 
Elämä.
Linda syntyi New Yorkissa ja valmistui Scarsdale High Schoolista 1959. Eastman solmi ensimmäisen avioliittonsa Arizonan yliopistolla tapaamansa John Melvin Seen kanssa 18. kesäkuuta 1962. Heille syntyi joulukuussa tytär Heather Louise. Pariskunta kuitenkin erosi kesäkuussa 1965.
Ennen avioliittoaan Paul McCartneyn kanssa Eastman toimi ammattivalokuvaajana. Hän otti kuvia useista kuuluisista populaarimusiikin esittäjistä, kuten Aretha Franklinista, Jimi Hendrixistä, Bob Dylanista, Janis Joplinista, Eric Claptonista, Simon and Garfunkelista, The Whosta, The Doorsista ja The Rolling Stonesista. 
Linda tapasi Paul McCartneyn Lontoossa 15. toukokuuta 1967. Pari avioitui 12. maaliskuuta 1969. Paul adoptoi Heather Louisen, Lindan tyttären edellisestä avioliitosta. Lisäksi pari sai kolme yhteistä lasta, Mary Annan, Stella Ninan ja James Louisin. 
Linda McCartneyllä todettiin rintasyöpä vuonna 1995. Sairaus ehti levitä maksaan, ja McCartney kuoli Tucsonissa, Arizonassa vuonna 1998. Lindalla on lapsenlapsia, jotka kaikki ovat syntyneet hänen kuolemansa jälkeen:
Linda oli kasvissyöjä ja tuki muun muassa PETAn ja Viva!n toimintaa. PETA perusti McCartneyn kuoleman jälkeen hänen kunniakseen nimetyn Linda McCartney Memorial Awardin.
Muusikonura.
Paul McCartneyn The Beatles -yhtye lopetti toimintansa 1970. McCartney otti vaimonsa mukaan uuteen yhtyeeseensä Wingsiin. Yhtye pääsi listoille, ja McCartneyt vaikuttivat sen vaihtelevassa kokoonpanossa Wingsin hajoamiseen asti 1981. Linda McCartney on esiintynyt myös vierailevana artistina Ringo Starrin albumilla "Ringo". Postuumisti julkaistiin Lindan oma kokoelmalevy "Wide Prairie". Paul McCartneyn mukaan Lindan ensimmäinen itse säveltämä laulu oli "Seaside Woman".
Malmön yliopisto

Malmön yliopisto () on yliopisto Malmön kaupungissa, Etelä-Ruotsissa. Se muodostettiin 1. heinäkuuta vuonna 1998. Se on nykyisin Ruotsin kahdeksanneksi suurin oppilaitos, ja se koostuu kuudesta eri tiedekunnasta. Yliopistolla on noin 24 000 oppilasta, ja se työllistää noin 1 602 ihmistä.
Malmön korkeakoulu (Malmö högskola) -nimi muuttui 1. tammikuuta 2018 Malmön yliopistoksi (Malmö universitet).
Tukholman draamakorkeakoulu

Tukholman draamakorkeakoulu (, lyhenne StDH) on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitseva korkeakoulu, joka on erikoistunut elokuvaan, teatteriin, radioon ja televisioon. Sen päärakennus sijaitsee Östermalmilla.
Korkeakoulu syntyi vuonna 2011 entisten Dramatiska institutetin sekä Teaterhögskolan i Stockholmin yhdistyessä. Draamakorkeakoulu oli perustettu vuonna 1970, Teaterhögskolan i Stockholm juontaa puolestaan juurensa Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskouluun.
Liège–Bastogne–Liège

Liège–Bastogne–Liège on maantiepyöräilyn klassikkokilpailu. Kilpailu on vanhin pyöräilyn viidestä ”monumentista” ja sitä kutsutaan myös lempinimellä ”La Doyenne” eli ”vanhin nainen”. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1892, jolloin se oli tarkoitettu pelkästään amatööreille. Ensimmäinen ammattilaisille suunnattu kilpailu järjestettiin vuonna 1894 ja sen voitti Leon Houa, joka oli voittanut kilpailun amatöörinä vuonna 1892. Kilpailu järjestetään Ardenneilla Belgiassa ja sen reitti kulkee Liègen kaupungista Bastogneen ja takaisin. Kilpailu kuului aiemmin maantiepyöräilyn maailmancupiin, vuosina 2005–2007 UCI ProTouriin ja nykyisin UCI World Touriin. Vuodesta 2017 on ajettu myös naisten kilpailu, joka kuuluu UCI Women's World Touriin.
Historia.
Liège–Bastogne–Liège muodostaa toisen belgialaisen klassikon La Flèche Wallonnen kanssa Belgian Ardennien klassikkosarjan. Aikanaan kilpailut ajettiin peräkkäisinä päivinä. Tuolloin tapahtumaa kutsuttiin Ardennien viikonlopuksi ”Le Weekend Ardennais”. Vain seitsemän ajajaa on pystynyt voittamaan molemmat kilpailut samana vuonna: sveitsiläinen Ferdi Kübler (1951 ja 1952), belgialaiset Stan Ockers (1955) ja Eddy Merckx (1972), italialaiset Moreno Argentin (1991) ja Davide Rebellin (2004), espanjalainen Alejandro Valverde (2006),(2015),(2017) ja belgialainen Philippe Gilbert 2011.
Reitti.
Kilpailun reitti on menomatkalla Liègestä Bastogneen kohtalaisen suora, matkaa kertyy 95 km. Paluumatka sen sijaan mutkittelee enemmän ja sille matkaa kertyy 163 km. Kilpailun nousut ovat reitin jälkimmäisellä puoliskolla. Vuoden 2009 kilpailussa olivat käytössä seuraavat nousut:
I Don’t Play Guitar

I Don’t Play Guitar on malli Ninja Sarasalon esikoisalbumi. Albumi julkaistiin 31. tammikuuta 2007 Ninja-taiteilijanimellä. Albumi ei sijoittunut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle.
Albumin ensimmäinen single ”Fashion julkaistiin jo maaliskuussa 2006 ja se nousi parhaimmillaan Suomen singlelistan ensimmäiseksi. Syyskuussa 2006 julkaisu ”Hush Hush” -single ei sijoittunut Suomessa, mutta nousi Ruotsin singlelistan 11:nneksi lokakuussa 2007. Tammikuussa 2007 albumilta julkaistiin vielä singlenä kappale ”Champagne”.
Zugspitze

Zugspitze on Saksan korkein vuori, joka kohoaa 2 962 metrin korkeuteen. Se kuuluu Wettersteinin vuoristoon. Zugspitze sijaitsee Saksan (Garmisch-Partenkirchenin piirikunta, Baijerin osavaltio) ja Itävallan (Reutten piirikunta, Tirolin osavaltio) raja-alueella.
"G. Deutschl", "Maier" ja "J. Naus" tekivät ensimmäisen rekisteröidyn nousun vuoren huipulle 27. lokakuuta vuonna 1820.
Jäätiköt.
Kesäkuussa 2008 erään jäätikön ylle levitettiin erityinen suojapressu, jonka tuli peittää osa jäätiköstä auringonpaisteelta ja ehkäistä näin sen ylenpalttista sulamista. Peite tuli kattamaan 6 000 m² kokoisen alueen, mikä oli kuitenkin vain osa jäätikön peittämästä pinta-alasta. Paikallinen lomakeskus arvioi lasermittausten avulla, että jäätikkö oli menettänyt 40 metriä paksuudestaan viimeisten 40 vuoden aikana. Sijainniltaan jäätikkö on eräs Euroopan Alppien pohjoisimmista. Samanlainen toimenpide jäätikön sulamisen ehkäisemiseksi Zugspitzellä tehtiin myös sitä edeltävänä vuonna, jolloin onnistuttiin säilyttämään noin 30 000 m³ lunta, mikä vastaa noin jalkapallokentän kokoista aluetta, jonka paksuus on yhden asuinkerroksen luokkaa. Hiihtoalueen johtaja Manfred Haas sanoi:
Juna ja köysiradat.
Zugspitzelle pääsee Garmisch-Partenkirchenin kaupungista hammasratajunalla. Lähtöpaikka on 1000 metrin korkeudella olevalta Eibsee-järveltä. Vajaassa tunnissa se nousee 4,5 kilometrin matkan 2600 metrin korkeuteen Schneeferner-jäätikölle. Lähes koko matkan juna kulkee kallioon hakatussa tunnelissa, jonka nousukulma on 26 prosenttia. Schneeferner-jäätikkö on suosittu laskettelupaikka. Loivat rinteet suosivat erityisesti lumilautailijoita. Laskettelemaan siellä voi päästä jo lokakuun alussa. Jäätiköllä olevalta junan yläasemalta pääsee huipulle gondolihissillä.
Huipulle kulkee myös kaksi muuta ilmaköysirataa, Seilbahn Zugspitze Saksan ja Tiroler Zugspitzbahn Itävallan puolelta.
Kiipeily ja patikointi.
Huipulle tulee useita kiipeilyreittejä, joita saavat käyttää vain kokeneet kiipeilijät tai mukana on oltava alppikiipeilyn taitava opas. Reiteillä ylitetään muun muassa jäätikköjä rautaisista askelmista kiinni pitäen.
2600 metrin korkeudelle asti pääsee myös helppoja ja turvallisia reittejä pitkin. Matka Garmisch-Partenkirchenistä kestää 6-8 tuntia kunnosta riippuen. Reitin varrella voi myös yöpyä.
Muuta.
Zugspitzellä sijaitsee pieni kappeli Mariä Heimsuchung, joka on rakennettu Zugspitzellä 15. toukokuuta 1965 tapahtuneen lumivyöryn uhrien muistoksi.
Merry

Merry (メリー) on japanilainen yhtye, joka perustettiin lokakuussa vuonna 2001. Merry yhdistelee musiikissaan hardrockia, punkia, jazz- ja blues-vivahteita ja kauniita balladeja luoden omalaatuisen soundin. 
Jäsenet.
- 6.7, Gunma. Entinen bändi: After effect (nimellä Makoto)
- 2.4, Ehime. Entinen bändi: Shiver
- 14.7, Gunma. Entiset bändit: Crescent, Syndrome
- 21.11, Owari. Entinen bändi: ACiD
- 11.2, Saitama. Entiset bändit: Smoky flavor, After effect (nimellä Kuni)
Myöhään vuonna 2000 Merryn nykyinen vokalisti Gara ja kitaristi Yuu ottivat yhteyttä toisiinsa uuden bändin perustamisen merkeissä. Pian mukaan saatiin myös basisti, toinen kitaristi ja rumpali.
Gegiyaku records julkaisi Merryn ensimmäisen "virallisen" maxi-single Haikarasan ga tooru:n vuonna 2002. Kaikki levyn painokset myytiin loppuun ja keikat alkoivat lisääntyä. Maaliskuussa bändi piti ensimmäisen one-man livensä Meguro Rockmaykanissa. Myös seuraavat maxi-singlet myytiin loppuun.
Vuoden päästä julkaistiin ensimmäinen albumi Gendai stoic, jonka julkaisi Kiyoharun Fullfaces records -yhtiö. Yhteistyö Kiyoharun kanssa ei loppunut siihen, kesäkuussa Merry toimi SADS:in lämmitysbändinä.
Samana vuonna Merry alkoi työskennellä ensimmäisen musiikkivideonsa Violet harenchin parissa, joka julkaistiin vain Shibuya Koukaidou live-esiintymisen yhteydessä. Merry nähtiin myös vuoden Beautifool's festissä 03'.
Vuonna 2005 Merry julkaisi kokoelmalevyn indie-suosikeista nimeltään 'Koseiha Blend Classic ~ Oldies Tracks~'. 
Seuraava albumi Nu chemical rhetoric oli menestys.
Ulkomailla.
Ensimmäiset ja tällä hetkellä ainoat ulkomailla julkaistut albumit ovat Nu chemical Rhetoric ja PEEP SHOW. Joulukuussa 2006 bändi vieraili myös ensimmäistä kertaa ulkomailla keikalla Saksassa ja Ranskassa.
Paluu ulkomaille koitti vuonna 2007, kun Merry esiintyi J-rock revolution festivaaleilla Los Angelesissa.
CORE.
Bändin virallinen faniklubi, joka tällä hetkellä sallii vain kotimaiset jäsenet. Faniklubilaiset saavat jäsenlehden tietyn väliajoin, omia keikkoja ja muita etuja.