tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pueblo

Pueblo on kaupunki Yhdysvaltain Kalliovuorten alueella sijaitsevassa Coloradon osavaltiossa. Sen pinta-ala on 117,5 km² (vettä 0,8 km²) ja asukasluku 104 877 (2009). Asukkaista 76 % on valkoisia, 44 % on latinoverta (). Kaupunki on perustettu vuonna 1842.
Taistelu Wesnothista

Taistelu Wesnothista () on vuoropohjainen strategiapeli. Pelissä ihmiset, haltiat, örkit, kääpiöt, draakit ja epäkuolleet taistelevat Wesnothin mantereen herruudesta eri aikakausilla.
Wesnoth on GPL-2.0-or-later -lisenssin alaista avointa lähdekoodia sekä vapaa ohjelmisto eli FOSS-peli. Wesnothia kehittää avoin kehittäjäyhteisö. Peli on myös perusasioiden ja virallisten kampanjoiden osalta lähes kokonaan käännetty suomeksi. Pelin versio 1.0 julkaistiin 2. lokakuuta 2005.
Kuvaus.
Peli tukee useita erilaisia pelimuotoja niin yksin- kuin moninpelinäkin. Yksinpelissä skenaarion tarkoitus vaihtelee, mutta on mahdollista pelata myös moninpeliä tietokonetta vastaan.
Moninpelissä kullakin pelaajalla on oma komentajahahmo. Kun komentaja on linnakkeessa, pelaaja voi värvätä lisää sotilaita linnaan. Sotilailla on erilaisia taistelutaitoja ja erityisominaisuuksia. Kun sotilas taistelee tarpeeksi, hän lopulta kehittyy seuraavalle kokemustasolle ja muuttuu usein erityyppiseksi yksiköksi. Moninpelin tarkoituksena on tuhota kaikki vastustajan sotilaat ennen kuin tietty kierrosmäärä kuluu loppuun; useimmiten riittää pelkkä komentajan tappaminen.
Kentältä löytyy yleensä kyliä, jotka voi vallata siirtämällä siihen yksikön. Vallatut kylät tuottavat joka vuorolla kultaa sotilaita varten ja ne parantavat haavoittuneita yksiköitä.
Muokattavuus.
Pelin mukana on karttaeditori, jonka avulla voi suunnitella uusia karttoja; karttoja voi käyttää sellaisenaan moninpelissä tai myös tallentaa osaksi yksinpelikampanjaa. Pelin kampanjat, hahmo- ja yksikkötiedot ja muu pelidata on määritelty pelin omalla WML (Wesnoth Markup Language) -ohjelmointikielellä. WML-kielellä voidaan määritellä erilaisiin herätteisiin pohjautuvia komentosarjoja, esimerkiksi ”kun vihollisen komentajayksikkö kuolee, esitetään keskustelu, ja pelaaja voittaa tehtävän”. Versiosta 1.7 alkaen WML:n ohella käytetään Lua-ohjelmointikieltä. Pelin grafiikat on tallennettu PNG-muodossa ja musiikki ja äänet WAV- tai Ogg Vorbis -muodoissa.
Versiosta 1.2 alkaen erilaisia laajennuksia on myös levitetty peliin sisäänrakennetun levityspalvelimen kautta: pelaajan tarvitsee vain valita asennettava laajennus, ja se imuroidaan ja asennetaan automaattisesti. Palvelimelle tallennetaan vain GNU GPL -lisenssin alla levitettäviä laajennuksia.
Jorma Kaukonen

Jorma Kaukonen ("Jorma Ludwik Kaukonen Jr.", s. 23. joulukuuta 1940 Washington D.C.) on yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. Hänen sukujuurensa ovat osittain Suomessa.
Ura.
Kaukonen nousi 1960-luvun jälkipuoliskolla maineeseen psykedeelisen rockin tunnetuimpiin yhtyeisiin kuuluneen Jefferson Airplanen kitaristina ja perustajajäsenenä. 
Erottuaan Airplanesta Kaukosella oli 1970- ja 1980-luvuilla Airplane-basisti Jack Casadyn kanssa yhtye nimeltä Hot Tuna. Kaukosen tunnetuin soololevy on "Quah" (1974). Hot Tunan levyistä on 1990-luvulla otettu uusintapainokset, vaikkeivät ne aikoinaan menestyneet kaupallisesti.
Kaukonen soittaa yleensä sormilla ilman plektraa. Hänen musiikissaan kuuluvat perinteisen rockin lisäksi blues ja country. Kaukonen valittiin "Rolling Stone" -lehden sadan parhaan kitaristin listalle 54. sijalle 2000-luvun alussa. Kaukosen nuorempi veli on niin ikään Jefferson Airplanen ja Hot Tunan sekä muun muassa Johnny Winterin kanssa yhteistyötä tehnyt kitaristi Peter Kaukonen (s. 1945).
Kaukonen kärsi pitkään pahasta päihderiippuvuudesta, joka oli ilmeistä mm. 1990-luvulla televisiossa esitetyssä dokumentista newyorkilaisesta Hotel Chelseasta, mutta hän raitistui, meni naimisiin Vanessa-nimisen naisen kanssa ja perusti tämän kanssa musiikkikoulun Appalakkien vuoristoon, old time -musiikin syntysijoille. Näihin aikoihin hän sai Grammy-ehdokkuuden levystään "Blue Country Heart".
Esiintymiset Suomessa.
Jefferson Airplane ei koskaan konsertoinut Suomessa, mutta vuonna 1968 yhtyeen ollessa vielä toiminnassa Jorma Kaukonen ja Jack Casady vierailivat PR-tarkoituksessa "Tunnussävel"-ohjelmassa. Myöhemmin Kaukonen on konsertoinut Suomessa sooloartistina ja Hot Tuna -yhtyeensä kanssa. Hän on esiintynyt muun muassa Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1976, Pori Jazzeilla vuonna 1992 ja Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla vuonna 2003. Loppusyksystä 2011 hän teki mandolinisti Barry Mitterhoffin kanssa lyhyen Suomi-kiertueen esiintyen Helsingissä, Vaasassa ja Turussa. Vuonna 2013 hän esiintyi Hot Tunan kanssa Helsingissä ja Tampereella.
Sukujuuret.
Kaukosen suomalaiset isovanhemmat muuttivat Amerikkaan 1800-luvun lopussa. Hänen isoisänsä oli kotoisin Ylistarosta ja isoäitinsä Hangosta. Hänen amerikansuomalainen isänsä syntyi vuonna 1910 Ironwoodissa Michiganissa. Hänen äitinsä on amerikanjuutalainen. Kaukonen ei itse puhu suomea kuin vain muutaman yksittäisen sanan verran, sen sijaan hänen Suomessa kesiään viettänyt poikansa puhuu kieltä sujuvasti. Kaukonen on todennut iloitsevansa suomalaisissa juurissaan siitä, että hänen suvussaan ei ole rikkaita ja kuninkaallisia, vaan kaikki ovat tavallisia maantallaajia, mikä on täydellistä bluesin soittamiselle.
Pausanias

Pausanias () on seuraavien antiikin kreikkalaisten henkilöiden nimi:
Malmin ilmailukerho

Malmin Ilmailukerho ry on Helsinki-Malmin lentoasemalla toimiva yli 400 jäsenen yhdistysmuotoinen moottorilentokerho, joka on samalla yksi Suomen suurimmista. Yhdistys on perustettu 1988, ja se kuuluu Suomen Ilmailuliittoon. Kerhon harrastuslento- ja koulutustoiminta on vilkasta ympäri vuoden.
Vuonna 2004 kerholle myönnettiin Kar-Airin kiertopalkinto tuloksellisesta moottorilentotoiminnasta.
__notoc__
Kerhon ilmailukalusto.
Kerho omistaa kaksi lentokonetta: lasiohjaamolla varustetun nelipaikkaisen Diamond DA40NG -tyyppisen lentokoneen (OH-STL), jossa on Austro Enginen dieselmoottori sekä kaksipaikkaisen Diamond DV20 -tyyppisen ilma-aluksen (OH-IHQ).
Lentosimulaattori.
Kerhossa on vuonna 2016 rakennettu vapaaehtoistyönä Diamond Star DA40 -lentosimulaattori. Simulaattoriohjelmistona käytetään Prepar 3D:tä. Simulaattori soveltuu VFR- ja IFR-lentämisen harjoitteluun.
Rio Branco

Rio Branco on 364 000 asukkaan kaupunki Länsi-Brasiliassa Acren osavaltiossa. Se toimii osavaltion pääkaupunkina ja sijaitsee Acrejoen varrella, lähellä Perun ja Bolivian vastaista rajaa. Kaupunki sai alkunsa vuonna 1882 perustetusta Emprezan kumiplantaasista, josta kehittyi jokilaivojen pysähdyspaikkana toimiva kylä. Boliviaa vastaan käydyn Acren sodan (1899–1903) jälkeen Acresta tuli virallisesti Brasilian osavaltio, jota hallittiin Rio Brancosta käsin.
Kaupunki on merkittävä talouden keskus ja rahtiliikenteen kulkupaikka, jonka kautta viedään ulkomaille kumia, metalleja, lääkekasveja, parapähkinöitä, puutavaraa ja huonekaluja. Kaupungissa tuotetaan myös maaöljyä ja alkoholipolttoainetta, ja siellä toimii Acren liittovaltionyliopisto (perustettu 1971). Sieltä on tie- ja lentoyhteys liittovaltion pääkaupunkiin Brasíliaan ja Amazonasin osavaltion pääkaupunkiin Manausiin, jonne pääsee myös jokea pitkin.
Kauko Karvonen

Kauko Karvonen (14. kesäkuuta 1895 Lappohja – 23. lokakuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi 1920–1930-luvuilla Suomen Palloliitossa ja 1920–1940-luvuilla Suomen Jääkiekkoliitossa. Hän oli Palloliiton varapuheenjohtajana, kun hän alkoi viedä eteenpäin myös jääkiekkoa. Karvosen aloitteesta Jääkiekkoliitto perustettiin 1929, ja hän toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi hänet ensimmäisenä Suomen Jääkiekkoleijonaksi.
Elämä.
Kauko Karvonen syntyi Lappohjassa vuonna 1895. Hän opiskeli diplomi-insinööriksi. Karvonen aloitti jo nuorena uransa urheilujärjestöissä. Vuonna 1923 hänet valittiin Suomen Palloliiton liittohallitukseen ja vuonna 1927 liiton varapuheenjohtajaksi. Palloliitossa hän toimi vuoteen 1938 asti. Berliinissä 1936 Karvonen oli jalkapallomaajoukkueen joukkueenjohtajana. Seuratasolla Karvonen oli Helsingin Palloseuran puheenjohtaja.
Karvonen alkoi jo Palloliiton alaisuudessa kehittää myös suomalaista jääkiekkoa. Hän olikin merkittävä vaikuttaja Suomen jääkiekkoliiton perustamisessa. Hän oli kutsunut kokoon perustamiskokouksen, joka järjestettiin 20. tammikuuta 1929. Kokoukseen osallistui edustajia 17:stä jääkiekkojoukkueesta, jotka olivat sitten perustamassa Suomen jäähockeyliittoa. Seuraavassa kokouksessa nimi kuitenkin muutettiin jo Jääkiekkoliitoksi.
Karvonen valittiin Jääkiekkoliiton perustamiskokouksessa myös sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1942. Tuona aikana vasta luotiin perusteita suomalaiselle jääkiekolle. Lajia levitettiin hiljalleen koko Suomeen. Karvosen aikana maajoukkueen toiminta ehti vakiintua, ja se otti vuonna 1937 ensimmäisen voittonsa, kun Viro kaatui 2–1. Suomi ei kuitenkaan vielä tavoitellut kansainvälistä menestystä, eikä Karvonen ollut lähettämässä maajoukkuetta kuin kerran arvokisoihin. Suomi hävisi Baselissa pidetyissä vuoden 1939 MM-kilpailuissa kaikki ottelunsa. Karvosen aikana Jääkiekko liittyi vuonna 1937 Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon.
Karvonen istui vuosina 1929–1931 myös Jääkiekkoliiton liittohallituksessa, ja hän edusti 1934–1938 Jääkiekkoliittoa Suomen Olympiakomitean hallituksessa.
Merkitys ja tunnustukset.
Karvonen teki uraauurtavaa työtä Suomen jääkiekon parissa ja rakensi Jääkiekkoliitolle sellaisen kivijalan, jonka pohjalle organisaatiota pystyi myöhemmin laajentamaan. Saavutustensa ansiosta Karvonen valittiin numerolla yksi sekä Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1985 että Jääkiekkoliiton kunniajäseneksi.
Toiminta urheilun ulkopuolella.
Valmistutuaan diplomi-insinööriksi Karvonen toimi suunnittelijana ja työpäällikkönä useilla vesivoimalaitos-, tehdasrakennus- ja talonrakennustyömailla. Sotien jälkeen hän toimi Lapin rakennusvaurioiden arvioimistyössä.
Tilley-lamppu

Tilley-lamppu on Tilley International PLC:n valmistama valopetrolikäyttöinen voimavalolyhty, jossa valopetroli kaasuuntuu ja palaa hehkusukassa. Lamppu perustuu englantilaisen John Tilleyn keksintöön vuodelta 1813.
Käyttö.
Lamppu sytytetään hehkuttamalla ensin polttoainesäiliöstä nouseva ja hehkusukan läpi kulkeva kaasutinputki kuumaksi lampun varusteisiin kuuluvia, spriihin kostutettavia sytytyspihtejä käyttäen. 2–3 minuuttia kestävän esilämmityksen jälkeen kaasutinputki on riittävän kuuma muuttaakseen sen läpi kulkevan valopetrolin kaasumaiseksi. Nyt Tilley-lampun öljysäiliöön voidaan pumpata lampun säiliössä olevalla pumpulla painetta. Kun sukka hehkuu, avataan säätöventtiili ja lamppu syttyy, jolloin sytytysliekin voi sammuttaa. 
Lampun valo on öljylampun valoa huomattavasti kirkkaampi ja vastaa teholtaan jopa sähkövaloa. Se pitää palaessaan pientä kohisevaa ääntä ja tuottaa runsaasti lämpöä. Hehkusukka on perinteisesti sisältänyt toriumdioksidia. Tämän aineen radioaktiivisuuden takia hehkusukat pyritään nykyään valmistamaan ilman toriumia.
Tilley ja muut voimavalolyhdyt.
Tilley-lampun lisäksi on olemassa muitakin samalla hehkusukkaan ja lampussa kaasutettavan valopetrolin käyttöön pohjautuvalla toimintaperiaatteella toimivia voimavalolyhtyjä (tunnettuja valmistajia mm. Petromax, Hasag, Primus, Optimus). Jonkinasteista sekaannusta aiheuttaa usein se, että puhekielessä kaikista voimavalolyhdyistä on saatettu käyttää merkistä riippumatta nimitystä "petromax" ("petromaksi"), "tilley" ("tillikka") tai "hasag" ("hasakki"). Useimpien voimavalolyhtyjen sytyttämiseen tarvitaan erillinen sytytysneste, jolla lampun varsinainen poltinosa esilämmitetään. Tilley-lampusta poiketen muissa lampuissa on useimmiten kuitenkin kiinteä esilämmitysnestekuppi sytytyspihtien sijasta. Sytytysnesteenä käytetään myös kiinteän kupin yhteydessä aina spriitä. Eräissä malleissa (esim. Petromax Rapid) saattaa kuitenkin olla myös pieni puhalluslampun tyyppinen yhdysrakenteinen esilämmitin, jolloin esilämmitys voidaan suorittaa paineistettua pääpolttoainetta käyttäen, eikä spriitä tarvita.
Frozen (Madonnan kappale)

Frozen on yhdysvaltalaisen poptähti Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen vuoden 1998 albumillaan "Ray of Light". Singlenä kappale julkaistiin helmikuussa 1998. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Patrick Leonard sekä tuottaneet heidän kahden ohella William Orbit.
Tekno- ja itäsävytteinen, mystiikkaan viittaava kappale oli radikaali muutos Madonnalta, sillä hänen aikaisemmat kappaleensa olivat tyystin erilaisia. Huolimatta muutoksesta kappale kuitenkin menestyi erinomaisesti niin kaupallisesti kuin arvosteluidenkin osalta, ja sitä pidetään laajalti yhtenä Madonnan parhaista kappaleista kautta aikojen. Kappaleeseen toi myös uutta hengellisyyttä kabbalalahko, johon Madonna oli pari vuotta aikaisemmin liittynyt.
18. marraskuuta 2005 belgialainen tuomari päätti, että ”Frozen” oli plagioitu kappale, sillä neljä sen tahdeista on identtisiä Salvatore Acquavivan teoksen ”Ma vie fout le campin” sisältämien tahtien kanssa. Päätöksen vuoksi ”Frozen” vedettiin Belgiassa pois kaikilta markkinoilta, eikä sitä saa esittää maan televisiossa tai radiossa. Tuomiosta huolimatta Madonnan ura ei kärsinyt millään merkittävällä tavalla.
Kappaleen musiikkivideolla mustissa vaatteissa oleva Madonna vääntyy mahdottomiin liikkeisiin erämaassa. Videon on ohjannut Chris Cunningham, ja se palkittiin Grammyllä parhaista erikoistehosteista.
Listamenestys.
Frozen oli maailmanlaajuinen listamenestys, vaikka saavutti listaykköspaikan vain Suomessa, Isossa-Britanniassa, Espanjassa ja Italiassa. Muualla Frozen nousi listoilla korkeintaan sijalle 2 Celine Dionin "My Heart Will Go On" -kappaleen ollessa listaykkönen. Yhdysvalloissa single pääsi sijalle 2.
Bernard Werber

Bernard Werber (s. 18. syyskuuta 1961 Toulousessa) on ranskalainen tieteiskirjailija. Werber on julkaissut useita romaaneja, joista kaksi on suomennettu. 
Werber syntyi Haute-Garonnen departementissä. Päätettyään opiskelunsa hän toimi tieteistoimittajana kymmenkunta vuotta. Hänen toistaiseksi tunnetuin teoksensa on muurahaistrilogia. Hän on myös kirjoittanut näytelmän ja tuottanut elokuvan.
Music (kappale)

Music on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan kappale, joka ilmestyi hänen samannimisellä albumillaan, "Musicilla". Singlenä se julkaistiin elokuussa 2000. Kappaleen ovat sanoittaneet Madonna ja Mirwais Ahmadzaï, jotka ovat myös molemmat tuottaneet sen. Se nousi muiden muassa niin Yhdysvaltain, Britannian kuin Kanadankin singlelistojen kärkipaikalle. Se oli Madonnan 12. listaykkönen Yhdysvaltain singlelistalla ja yhä 2007 viimeisin laulajan listaykkönen maassa.
Musiikkivideo.
Kappaleen musiikkivideon kuvasi Los Angelesissa ruotsalainen Jonas Åkerlund. Videolla turkikseen ja cowboy-hattuun pukeutunut Madonna matkustaa koomikko Ali G:n ajamalla limusiinilla ystäviensä Niki Harisin ja Debi Mazarin kanssa diskoon, jossa he katselevat naisten strippaamista ja juovat alkoholia. MTV halusi sensuroida strippauskohdan videosta pois. Kesken kappaleen video muuttuukin hetkeksi aikaa animaatioksi ja Madonna esitetään piirrettynä supersankarina, joka lentää taivaalla ja tuhoaa mainoskylttejä, joissa on hänen vanhempien kappaleidensa nimiä. Madonna oli videota tehtäessä viidennellä kuulla raskaana Guy Ritchielle. Hän odotti parin esikoislasta Roccoa.
Kyynärvarsi

Kyynärvarsi ("antebrachium") on kyynärpäästä ranteeseen asti ulottuva osa ihmisen käsivarresta. Termiä käytetään anatomiassa erottamaan se olkavarresta. Kyynärvarressa on kaksi pitkää luuta: kyynärluu ("ulna") ja värttinäluu ("radius"). Luut on yhdistetty luidenvälisellä kalvolla. Kyynärvarressa on useita lihaksia, jotka osallistuvat sormien, ranteen ja kyynärnivelen liikuttamiseen. Kyynärvarsi on ihon peitossa ja posteriorisesti karvaisempi kuin anteriorisesti. Historiallinen pituuden mittayksikkö kyynärä perustuu kyynärvarren käyttämiselle mittana.
Anatomia.
Mitat.
Kanadalaisilla koululaisilla tehtyjen mittausten mukaan tyttöjen ja poikien kyynärvarren keskipituus (cm) on seuraavan taulukon mukainen.
Lihakset.
Kyynärvarren lihakset voidaan jakaa niiden aiheuttaman liikkeen (lihasten funktion) tai sijainnin mukaan. Funktion mukaan kyynärvarren lihakset voi jakaa esimerkiksi ranteen koukistajiin (fleksorit) ja ojentajiin (ekstensorit), sormien koukistajiin ja ojentajiin ja kyynärvarren rotaattoreihin (pronaattorit ja supinaattorit). Lihaksilla on kuitenkin päätehtävänsä lisäksi muita tehtäviä.
Muuta.
Kyynärvarressa kulkee kolme hermoa: värttinähermo ("n. radialis"), keskihermo ("n. medianus") ja kyynärhermo ("n. ulnaris"). Karkeasti ajatellen ojentajalihaksia hermottaa värttinähermo ja koukistajia keskihermo. Kyynärhermo menee koko kyynärvarren läpi ja hermottaa kämmenen lihaksia.
Värttinä- ja kyynärvaltimo ja niiden haarat toimittavat veren kyynärvarteen. Nämä yleensä kulkevat kyynär- ja värttinäluun edessä koko kyynärvarren matkan.
Läntinen maanpuolustusalue

Läntinen maanpuolustusalue (lyhenne LMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt alueellinen yhtymä, jonka toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan ja Keski-Suomen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat panssariprikaati, tykistöprikaati, Kaartin jääkärirykmentti, viestirykmentti, Hämeen rykmentti, pioneerirykmentti ja Porin prikaati.
Läntinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Etelä-Suomen, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, mikä liitettiin kokonaisuudessan maanpuolustusalueen osaksi 1. syyskuuta 1997. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.
Komentajat.
Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Läntisen maanpuolustusalueen esikunta (LMPAE) oli Hämeenlinnassa Suomen kasarmeilla.
Maanpuolustusalueen komentajina olivat:
Focke-Wulf Fw 58 Weihe

Focke-Wulf Fw 58 Weihe oli Focke-Wulf-tehtaan pääsuunnittelijan Kurt Tankin Saksan ilmailuministeriön vaatimusten pohjalta suunnittelema koulu- ja yhteyslentokone. Tavoitteena olivat mahdollisimmat turvalliset lento-ominaisuudet. Koneen prototyyppi V-1 lensi ensilentonsa kesäkuussa 1935.
Kone oli yksi + kolmepaikkainen sekarakenteinen kaksimoottorikone. Siivet ja peräsimet olivat kevytmetallia, runko hitsattua teräsputkea puisine muotokaarineen ja rimoineen. Verhoilu oli kangasta.
Luftwaffe käytti konetta eri tehtävissä, kuten koulukoneena lentäjille, konekivääriampujille, tähtääjille ja radisteille. Konetta rakennettiin eri käyttötarkoituksiin, kuten kuljetuskoneeksi, yhteyskoneeksi, ambulanssiksi, tiedustelu- ja valokuvauskoneeksi, sääkoneeksi ja siviiliversiota tavalliseksi matkustajakoneeksi, yhteensä ainakin viittä eri versiota B, C, K, S ja W. Versio B oli tarkoitettu muun muassa pommituskoneen miehistön koulutukseen, joten siinä oli tähtäysharjoituksia varten läpinäkyvä nokka, kun taas C-versiossa se oli umpinainen. Kone oli Saksan lisäksi käytössä useissa maissa, muun muassa Argentiinassa, Brasiliassa, Bulgariassa, Alankomaissa, Itävallassa, Kiinassa, Kroatiassa, Romaniassa, Ruotsissa, Turkissa ja Unkarissa.
Focke-Wulf Fw 58 Weihe -konetta valmistettiin yhteensä noin 2 000 kappaletta, joista lisenssillä muun muassa Brasiliassa 25 B-2 -versiota ja Unkarissa joitakin kymmeniä.
Käyttö Suomessa.
Erillinen pataljoona 4 sai vuoden 1943 lopussa saksalaisilta käyttöönsä yhden Fw 58 B -koneen, jonka saksalainen tunnus oli NH+OI. Sen nouti Saksasta lentomestari Martti Paasonen. Kone oli pataljoonankomentajan yhteyskoneena sijoituspaikkanaan Mikkeli ja Rissala. Valtion lentokonetehdas asensi koneeseen talvella 1943–1944 sukset. Aselevon tultua kone jäi ilmavoimien käyttöön valvontakomission harhauttamiseksi siviilitunnuksella OH-PMS, luetteloissa se oli FH-1. Venäläissotilaat tuhosivat koneen Malmilla todennäköisesti talven 1944–1945 aikana.
Itäinen maanpuolustusalue

Itäinen maanpuolustusalue (IMpA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen yhtymä, joka käsitti kutakuinkin Kymenlaakson, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan, Etelä-Savon ja Pohjois-Savon maakunnat. Itäisellä maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Mikkelin, Kuopion, Pohjois-Karjalan ja Kymen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat Karjalan ja Pohjois-Karjalan prikaatit sekä reserviupseerikoulu.
Itäinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Kaakkois-Suomen ja Savo-Karjalan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, jonka alue siirrettiin 1. syyskuuta 1997 läntiseen maanpuolustusalueeseen. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.
Komentajat.
Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Itäisen maanpuolustusalueen esikunta oli Mikkelissä Karkialammella.
Maanpuolustusalueen komentajina olivat:
Pohjoinen maanpuolustusalue

Pohjoinen maanpuolustusalue (PMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras, jonka tehtävänä oli maanpuolustuksen suunnittelu, valmistelu ja johtaminen sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittaminen eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa. Sen toiminta-alueena olivat Kainuun, Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnat. Maanpuolustusalueen komentajan alaisuudessa olivat Oulun ja Lapin sotilasläänit sekä Jääkäriprikaati, Kainuun prikaati, Pohjan prikaati ja Lapin ilmatorjuntarykmentti.
Maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 Pohjois-Suomen sotilasläänistä ja se lakkautettiin 31. joulukuuta 2007, jolloin maanpuolustusalueen tehtävät siirrettiin perustetulle Pohjois-Suomen sotilasläänille.
Komentajat.
Pohjoisen maanpuolustusalueen esikunta Oulussa oli komentajien johtamisen tukena. Komentajina olivat:
Maunu VI Lainparantaja

Maunu VI Lainparantaja (Magnus Lagabøte) ;(1238–1280) oli Norjan kuningas vuosina 1257–1280. 
Suku.
Maunu oli Haakon Haakoninpojan ja Margareta Skulesdotterin nuorempi poika.
Kuningas.
Maunu teki skottien kanssa rauhan myymällä Skotlannille Hebridit ja Mansaaren. Maunu oli myös huomattava hallinnon uudistaja. Hän kokosi vuonna 1274 kaikki lait yhteen ja teki niihin korjauksia. Maunu toi lakiin muun muassa näkemyksen siitä, että lain rikkominen oli aina rikos valtiota vastaan eikä yksilöä vastaan, pyrkien näin kitkemään verikoston perinteen. Uudet lait vahvistivat kuninkaan asemaa ylimpänä lainsäätäjänä. Maunu perusti myös kuninkaankanslian ja valtakunnanneuvoston.
M/S Hälsingland

M/S Hälsingland (nyk. Farah K) on saksalainen vuonna 1990 rakennettu kuivarahtialus. Alus nousi otsikoihin Kalajoen edustalla Perämerellä 14. elokuuta 1997 tapahtuneen karilleajon jälkeen, jonka seurauksena laajahko alue Perämeren rannikkoa Lohtajan edustalla tahriintui öljyyn.
Karilleajo 14.8.1997.
Karilleajoa edelsi lastin purkaminen Raahen satamassa 13. elokuuta 1997, minkä jälkeen alus lähti tyhjänä rannikkoa seurailleen kohti Rahjan satamaa 14. heinäkuuta kello 01.45. Luotsi saapui alukselle hieman ennen lähtöaikaa ja sopi päällikön kanssa aluksen reitin Rahjan satamaan. Tällöin luotsi ehdotti ajan säästämiseksi rannikon lähellä kulkevaa väylää, jolloin aluksen ei tarvitsisi kiertää Maakallan ja Merikallan saaria.
Matkalla sekä luotsi että päällikkö käyttivät kahta eri tutkanäyttöä sijainnin määrittelemiseen. Luotsin käyttämässä tutkanäytössä oli mahdollisuus säätää näyttöaluetta siten, että näytettävän alueen säde oli 2, 6 tai 12 meripeninkulmaa. Hieman ennen karilleajoa luotsin tutkanäyttö oli ollut säädettynä 6 meripeninkulman näyttöalueelle, kun taas luotsi luuli sen olleen 12 meripeninkulman näyttöalueella. Tämän vuoksi luotsi teki tutkan avulla virheellisiä etäisyysmittauksia.
Luotsi huomasi virheensä juuri ennen karilleajoa ja yritti kääntää alusta vasemmalle. Tällöin alus ajoi karille paikassa 64°16.5' N 23°36.3' E, kello oli tuolloin 04.00. Alus juuttui karille kiinni lähes rungon keskikohdalta, ja merenkäynti käänsi aluksen lähes tulosuuntaansa.
Luotsi hälytti paikalle apua tekemällä kymmenen minuuttia myöhemmin ilmoituksen tapahtuneesta Raahen luotsiasemalle. Samaan aikaan laivan miehistö totesi, että aluksesta vuotaa mereen öljyä, joka muodosti noin 0,7 km² suuruisen lautan. Osa lautasta ajautui rantaan Lohtajalla.
Alus saatiin irti karilta 16. elokuuta iltapäivällä, ja se hinattiin kahdella hinaajalla Rahjan satamaan, jossa se ympäröitiin puomeilla öljyvahinkojen rajaamiseksi. Öljyntorjunta-alukset "Letto" ja "Vanadis" saattoivat aluksia, ja "Oili" keräsi öljyä karilleajopaikalta. "Hälsingland" lähti 21. elokuuta hinattuna Rahjasta Hampuriin telakalle korjattavaksi.
Ašanti

Ašanti oli nykyisen Ghanan alueella Länsi-Afrikassa noin vuosina 1570–1900 sijainnut voimakas valtio. Ašantin vauraus perustui alueen runsaisiin kultaesiintymiin. Alueen hallitseva etninen ryhmä, ašantit, puhuu nigeriläis-kongolaisiin kieliin kuuluvan akanin murretta. 
Ašantin alue on nykyisin Ghanan maakunta, mutta ašantit kunnioittavat omaa itsenäisen valtion ajoilta periytyvää kruununperimysjärjestystään ja ylimystöään virallisen valtionjohdon rinnalla seremoniallisina johtajina. 
Historia.
Oyoko-suku yhdisti Guineanlahden metsäseudun päällikkökunnista muodostuneen löyhän valtioliiton kuningaskunnaksi. Suvusta tuli ašantien hallitsijadynastia, ja ensimmäinen Oyoko-sukuun kuulunut kuningas oli nimeltään Osei Turu. Hän siirsi pääkaupungin Kumasiin nykyisen Ghanan alueelle ja aloitti laajamittaiset valloitukset, jotka vuonna 1701 avasivat tien merelle. 
Ašantit osallistuivat Atlantin orjakauppaan ennen vuotta 1827, jolloin valtio kielsi orjakaupan. Sen jälkeenkin ašantit toisinaan sieppasivat naapurimaista ihmisiä ja myivät nämä eurooppalaisille orjiksi 1800-luvun puoliväliin asti. Ašanti kävi kauppaa myös kullalla ja siitä valmistetuilla esineillä. Kultaa saatiin runsaasti joista ja kalliolouhoksista. 
Ašanti oli yksi niistä Afrikan valtioista, jotka vastustivat siirtomaavaltojen tuloa maanosaan. Britit taistelivat Ašantin kuninkaita vastaan neljässä sodassa vuosien 1826 ja 1896 välisenä aikana. Vuonna 1900 britit valloittivat lopulta Ašantin ja liittivät sen hallinnoimaansa Kultarannikkoon.
Maanpuolustusalue

Maanpuolustusalue (lyh. MpA, , ) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kykenevä alueellinen johtoporras. Suomi oli jaettu 1993–2007 kolmeen maanpuolustusalueeseen: Läntiseen, Itäiseen ja Pohjoiseen maanpuolustusalueeseen. Maanpuolustusalueet vastasivat alueensa sotilaallisen maanpuolustuksen suunnittelusta, valmisteluista ja johtamisesta sekä puolustusvalmistelujen yhteensovittamisesta eri puolustushaarojen ja viranomaisten kanssa.
Vuoden 2008 alusta maanpuolustusalueet korvattiin uudella organisaatiolla, johon kuuluu esikunta, neljä operatiivista sotilaslääniä, maavoimien materiaalilaitos, Utin jääkärirykmentti ja maasotakoulu. Perustetuilla sotilaslääneillä ei ollut samankaltaista itsenäistä toimintakykyä kuin entisillä maanpuolustusalueilla, mutta niitä tuettiin maanlaajuisesti keskitetyillä toiminnoilla.
Merijalkaväki

Merijalkaväki on erityisesti maihinnousuihin koulutettu ja tarkoitettu asevoimien joukko. Merijalkaväkeen voi kuulua myös raskasta kalustoa, tykistöä ja ilma-aluksia. Merijalkaväki kuuluu yleensä joko merivoimiin tai maavoimiin, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa se on erillinen puolustushaara.
Merijalkaväki luetaan monissa asevoimissa eliittijoukoiksi, joiden sotilaat käyvät läpi pidemmän ja vaativamman koulutuksen.
Ison-Britannian merijalkaväki, "Royal Marines", jonka pääasiallinen organisaatio on 3 Commando Brigade, otti lordi Mountbattenin ehdotuksesta päähineekseen vihreän baretin vuonna 1942. Sitä käyttävät nyttemmin monien eri maiden merijalkaväen sotilaat, vaikka päähine tunnetaan myös Yhdysvaltain maavoimien erikoisjoukkojen ("Green Berets") käyttämänä.
Suomessa merijalkaväkeen verrattavia joukkoja ovat rannikkojääkärit ja rannikkojalkaväki.
Häpyluu

Häpyluu () on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen "(symphysis pubica)" välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.
Rakenne.
Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.
Häpyluun runko "(corpus ossis pubis)" muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta "(acetabulum)". Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta "(facies lunata acetabuli)" että lonkkamaljan kuopasta "(fossa acetabuli)". Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta "(m. obturatorius internus)".
Häpyluun ylähaara "(ramus superior ossis pubis)" lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen mediaaliseen ja lateraaliseen osaan. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon "(foramen obturatum)" harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle "(ligamentum pubofemorale)". Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta "(pecten ossis pubis)". Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen "(m. pectineus)" peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion "(pelvis minor)" etureunasta.
Häpyluun alahaara "(ramus inferior ossis pubis)" on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta "(m. gracilis)", osa ulommasta peittäjälihaksesta "(m. obturatorius externus)", reiden lyhyt lähentäjälihas "(m. adductor brevis)" ja reiden pitkä lähentäjälihas "(m. adductor longus)". Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan "(perineum)" pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan "(diaphragma urogenitale)" laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle "(membrana obturatoria)".
Heckler &amp; Koch VP70

Heckler &amp; Koch VP70 eli Volkspistole 70 ("Kansanpistooli 70") on saksalaisen asetehtaan Heckler &amp; Kochin vuonna 1973 tuotantoon ottama ensimmäinen polymeerirunkoinen itselataava pistooli; aseen suunnittelivat Helmut Weldle, Tilo Moller ja Alex Seidel vuosien 1968–1970 välillä. Sitä valmistettiin kahtena versiona: VP70M "(Volkspistole 70 Militär)" oli kerta- ja kolmen laukauksen pursketulta ampuva sotilas- ja poliisikäyttöön tarkoitettu malli, kun taas vain kertatulta ampuva VP70Z "(Volkspistole 70 Zivil)" oli tarkoitettu siviilikäyttöön. Varhaisimmissa valmistuserissä pistoolin kahvaan oli muotoiltu peukalotuki ja kahvan etureunaan sormiurat, mutta myöhemmissä valmistuserissä muotoilua yksinkertaistettiin jättämällä ne pois. 
VP70 on massasulkuinen ja siinä on iskuvasaraton, ainoastaan liipaisimesta vetämällä virittyvä laukaisukoneisto. Varmistimena on liipaisimen takana poikittain liikkuva tappi, joka lukitsee sen. Pistoolin ruostumattomasta teräksestä tehty piippu on kiinteä ja aseen palautinjousi on sijoitettu massasulkuisissa pistooleissa tavanomaiseen tapaan piipun ympärille. 
Sotilasversio VP70M:ään on mahdollista asentaa aseen kotelona toimiva, kahdesta kohdasta aseeseen kiinnittyvä erillinen Thermoplast-muovinen tukkikotelo, johon asennettu vaihdinmekanismi mahdollistaa kertatulen lisäksi kolmen laukauksen purskeiden ampumisen, jolloin aseen teoreettinen tulinopeus on noin 2 200 laukausta minuutissa. Siviiliversioon tukkikoteloa ei voi asentaa, joskin tehdas valmisti M-version valmistuksen loputtua ylijääneistä osista 54 kappaletta tukkikotelolla varustettua ZH ("Zivil Holster") kertatulimallia.
VP70 käyttää 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa, mutta sitä valmistettiin myös 400 kappaleen erä kaliiperissa 9x21 mm IMI, mikä mahdollisti aseen myynnin niissäkin maissa (esimerkiksi Italia), missä 9×19 mm Parabellum/Luger patruunaa käyttävien aseiden myynti siviileille on kielletty. Heckler &amp; Koch lopetti sotilasmallin valmistuksen muutamassa vuodessa 3 231 kappaleen jälkeen ja siviilimallin valmistuksen elokuussa 1989 23 008 kappaleeseen.
Tuomo Suomalainen

Tuomo Oskari Suomalainen (29. marraskuuta 1931 Suursaari – 1. marraskuuta 1988) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli yhdessä veljensä Timo Suomalaisen kanssa. Arkkitehtitoimisto Timo ja Tuomo Suomalaisen tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1969 valmistunut Temppeliaukion kirkko Helsingissä.
Koulutus- ja työhistoria.
Tuomo Suomalaisen vanhemmat olivat majakkamestari Oskar Juho Suomalainen ja sairaanhoitaja Laina Suomalainen (o.s. Esko). Hänen puolisonsa oli Eine Eva Helena Söderman.
Suomalainen valmistui ylioppilaaksi Haminan Lyseosta 1951 ja arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta 1960. Hän työskenteli arkkitehtitoimistoissa Hytönen &amp; Luukkonen 1953 ja Eliel Muoniovaara 1954–56 sekä 1958–60. Vuonna 1956 hän sai arkkitehtiveljensä Timo Suomalaisen kanssa 1. palkinnon yleisessä suunnittelukilpailussa Lappeenrantaan rakennettavasta Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksesta. Veljekset saivat myös suunniteltavakseen tämän mittavan kohteen ja perustivat syksyllä 1956 oman toimiston, jota he johtivat yhdessä Tuomon kuolemaan asti. Tuomo Suomalainen oli sivutoimisesti assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa 1960–63 (aine arkkitehtuuri 1).
Arkkitehtonisesta ilmaisusta.
Tuomo Suomalainen on yhdessä veljensä kanssa suunnitellut useita julkisia rakennuksia, joista moni vapaiden muotojen, korostetun materiaalintunnun ja rakenteiden visualisoinnin aktiivisuudessa poikkeaa aikakautensa suomalaisen arkkitehtuurin rationaalisesta valtalinjasta, jota vastaan vain muutama arkkitehti kapinoi. Töistä tunnetuin on kallioon louhittu Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva Temppeliaukion kirkko (1960–69).
Kirjassa Temppeliaukio – kirkko Suursaaresta länteen (Maila Mehtälä, WSOY 2003) Timo Suomalainen kertoo, kuinka arkkitehtiveljekset ensimmäisen oman työn, puhdaslinjaisen Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksen valmistuttua 1960 alkoivat kaivata töissään pääsyä ehdottomuudesta vapauteen, vaistonvaraisuuteen ja inhimilliseen moni-ilmeisyyteen. Rakennustaiteellisessa mielessä he pyrkivät nyt järkipohjaisesta suunnittelusta edelleenkään tinkimättä saattamaan kaikki, myös toiminnalliset ratkaisut alitajuntaa luotaamalla kohti toteutusta. He kunnioittivat rakennuspaikkaa antaen sen erityispiirteiden - usein luonnon - osallistua suunniteluun. 
Vuonna 2000 Amerikan arkkitehtiliiton (AIA) kunniajäseneksi kutsutun Timo Suomalaisen varsinaiseksi ansioksi amerikkalaisen arkkitehdin Gerald Moorheadin kokoamassa materiaalissa katsotaan veljesten yhteinen ja Timo Suomalaisen myöhempi edelleen ilman trendejä ja visuaalista pakkopaitaa toteutettu arkkitehtuuri; sen laaja-alaisuus, esimerkillisyys ja runollisuus.
Suomen Arkkitehtuurimuseo vastaanotti keväällä 2020 kokoelman, joka on kattava läpileikkaus Tuomo Suomalaisen ja hänen veljensä Timo Suomalaisen työskentelystä. 
Poimintoja työluettelosta.
Toteutettuja töitä on yhteensä noin 140 (suunnitelmat yhteisiä Timo Suomalaisen kanssa):
Kappelit:
Palkinnot yleisissä arkkitehtuurikilpailuissa.
Vuoden 1967 jälkeen ei osallistumista yleisiin kilpailuihin.
Varmistuslukko- ja opastinturvalaitos

Varmistuslukko- ja opastinturvalaitos eli niin sanottu "köyhänmiehen releasetinlaite" on rautatieliikenteen turvalaite. Turvalaitos muodostuu rautatieliikennepaikkaa suojaavista valo-opastimista, paikallisesti käsin käännettävistä ja varmistusavaimella lukittavista vaihteista sekä vaihteiden asennon tarkastuslaitteista. Varsinaisesti turvalaitos ei kuitenkaan ole asetinlaite. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitoksia rakennettiin pääosin 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Turvalaitokset olivat täydellisiä asetinlaitteita huomattavasti edullisempia, joten niitä voitiin asentaa useille vailla opastimia olleille liikennepaikoille. Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset suunniteltiin ja rakennettiin Suomessa Siemensin valmistamista komponenteista.
Varmistuslukko- ja opastinturvalaitoksessa vaihteiden kääntäminen tapahtuu paikallisesti käsin, ja lukitus tapahtuu varmistuslukoilla. Liikennepaikan tulosuunnissa olevien valo-opastimien opasteet ovat riippuvaisia vaihteiden asennoista ja lukituksesta. Opastimien asettaminen tapahtuu joko asematoimistossa olevalta ohjaustaululta tai ratapihan molemmissa päissä vaihdekopeissa olevilta ohjaustauluilta käsin.
Varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset ovat kadonneet rataverkolta kauko-ohjauksen laajennuttua. Alun perin köyhän miehen releasetinlaitteita asennettiin ensisijaisesti vaarallisina pidetyille liikennepaikoille, mutta myöhemmin niitä asennettiin useille liikennepaikoille. Kun ELSA-rataa suunniteltiin ensimmäisiä kertoja, radan liikennepaikat suunniteltiin varustettaviksi näillä turvalaitteilla.
Viimeiset liikennepaikkoja suojanneet varmistuslukko- ja opastinturvalaitokset olivat käytössä rataosalla Hyvinkää–Karjaa, mistä ne poistettiin käytöstä vuoden 2009 lopulla uuden kauko-ohjausjärjestelmän valmistuttua.
Oslon kuninkaallinen linna

Kuninkaallinen linna () on Norjan pääkaupungissa Oslossa sijaitseva hallitsevan monarkin virallinen residenssi ja valtiollinen edustustila. Linna rakennettiin vuosina 1825–1848 Ruotsin ja Norjan kuningasta, Kaarle XIV Juhanaa varten, joskaan hän ei koskaan ehtinyt nähdä linnaa valmiina. Rakennuksen valmistuttua sen otti käyttöönsä kuningas Oskar I.
Linnan suunnittelusta vastasi tanskalaissyntyinen arkkitehti Hans Ditlev Franciscus Linstow, ja se edustaa uusklassista tyylisuuntaa. Kerroksia rakennuksessa on kolme, siipiä kaksi ja huoneita 173, joista tunnetuimmat ovat edustustilaisuuksissa käytettävät suuri sali/tanssisalonki, lintuhuone/vastaanottosali ja suuri ruokasali valtiovierailuja varten. Linna on yksi Oslon suosituimmista nähtävyyksistä, ja se on auki turisteille kesäkuukausina.
Linnaa ympäröi Linnanpuisto (norj. "Slottsparken"). Linnan takana oleva Linnanpuisto on nimeltään Kuningattarenpuisto ("Dronningparken").
José Manuel Abascal

José Manuel Abascal (s. 17. maaliskuuta 1958) on espanjalainen entinen 1 500 metrin juoksija, joka voitti pronssia vuoden 1984 kesäolympialaisissa. Vuonna 1986 hän juoksi ennätysaikansa 3.31,13. Vuoden 1987 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailussa hän saavutti hopeaa.
Abascal voitti Espanjan mestaruuden 1 500 metrillä vuosina 1978, 1981, 1982, 1984 ja 1985.
Friisia

Friisinmaa, myös Friisia tai Friislanti (, ) on historiallinen maakunta Luoteis-Saksassa ja Alankomaiden koillisosassa rannikkoalueella Pohjanmeren kaakkoisosassa. Friisinmaa on friisien perinteistä asuma-aluetta. Friisinmaa ulottuu nykyisen Hollannin luoteisosasta Tanskan rajalle saakka.
Friisinmaa jaetaan yleensä kolmeen alueeseen:
Friisinmaan edustalla sijaitsevat pitkänä saariketjuna Friiseinsaaret.
Historia.
Friisit rupesivat asuttamaan Friisinmaata noin 200 eaa. 600–700-luvuilta on ensimmäiset maininnat Friisinmaan kuningaskunnasta. Friisinmaan keskus oli tuolloin Utrechtissä Hollannissa. Alueen länsiosat liitettiin Hollannin maakuntaan 1100-luvulla. Lukuisat tulvat loivat alueelle Zuiderzeen. 1400-luvulla Bremen, Hampuri ja Tanska valloittivat suurimman osan itsenäisestä Friisinmaasta. Pier Gerlofs Donian johtama itsenäisyystaistelu epäonnistui. Hollannin Friesland oli itsenäinen 1581–1795.
Ljubljanan yliopisto

Ljubljanan yliopisto () on yliopisto Ljubljanassa, Sloveniassa. Yliopisto on maansa vanhin ja suurin. Vuonna 2020 siellä opiskeli noin 41 000 henkilöä. Yliopistossa on 23 tiedekuntaa ja niiden lisäksi kolme taideakatemiaa. 
Ljubljanan yliopisto perustettiin vuonna 1919, ja ensimmäisenä toimintavuotenaan yliopistossa oli 942 opiskelijaa.
Felipe VI

Felipe VI, koko nimi Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia (s. 30. tammikuuta 1968 Madrid, Espanja) on ollut Espanjan kuningas vuodesta 2014. Hän on edellisen kuninkaan Juan Carlos I:n ja kuningatar Sofían kolmas lapsi. Felipe on nimetty Espanjan ensimmäisen Bourbon-sukuisen kuninkaan Filip V:n mukaan. Hänellä on kaksi sisarta, Elena ja Cristina. Felipe VI edustaa Bourbon-sukua, joka puolestaan polveutuu kapetingien hallitsijasuvusta.
Felipe kihlautui espanjalaisen uutistoimittaja Letizia Ortiz Rocasolanon kanssa 1. marraskuuta 2003, ja pari meni naimisiin 22. toukokuuta 2004. Heillä on kaksi lasta, Leonor (s. 31. lokakuuta 2005) ja Sofía (s. 29. huhtikuuta 2007).
Felipe kilpaili vuonna 1992 Barcelonan kesäolympialaisten purjehduskilpailujen Soling-luokassa ja sijoittui kuudenneksi.
Kuninkaana.
Espanjan pääministeri Mariano Rajoy kertoi kesäkuussa 2014 kuningas Juan Carlosin päätöksestä luopua kruunustaan Felipen hyväksi. Vallanvaihdon toteutuminen vaati kuitenkin lakimuutoksen, sillä Espanjan perustuslaki ei tuntenut kruunusta luopumista. Espanjan hallitus valmisteli lakimuutoksen pikavauhtia ja parlamentti hyväksyi lain 11. kesäkuuta.
Felipen valtaanastumisseremonia järjestettiin 19. kesäkuuta 2014. Kuninkaana hänestä tuli Felipe VI. Edellisistä samannimisistä kuninkaista on suomen kielessä käytetty nimeä Filip, mutta nykykäytännön mukaan uusien hallitsijoiden nimiä ei suomalaisteta. 
Katalonian itsenäisyysäänestyksen jälkeen lokakuussa 2017 pitämässään puheessa Felipe tuomitsi voimakkaasti Katalonian aluehallinnon ajaman äänestyksen, jota hän kuvaili laittomaksi ja epädemokraattiseksi. Felipe sanoi olevansa sitoutunut Espanjan yhtenäisyyteen ja perustuslakiin. Valtion tuli hänen mukaansa varmistaa Kataloniassa perustuslain mukainen järjestys. Felipen katsottiin puheessaan puolustavan Mariano Rajoyn hallituksen toimia. Kuninkaan jouluaattona 2017 pitämän joulupuheen sävy oli sovittelevampi hänen kehottaessaan katalonialaisia poliitikkoja välttämään vastakkainasettelua ja vasta valittua alueparlamenttia ottamaan huomioon kaikki Katalonian asukkaat.
Felipeä oli pyydetty ottamaan etäisyyttä korruptioepäilyissä ryvettyneeseen isäänsä Juan Carlosiin. Juan Carlos ilmoitti elokuun alussa 2020 lähtevänsä vapaaehtoiseen maanpakoon. Hänen toimiaan on tarkoitus alkaa tutkia, sillä hallitsijan syytesuoja ei enää koske häntä. Espanjan lehdistö arvelee hänen lähteneen Karibialle, kahden televisiokanavan mukaan hän olisi Portugalissa Lissabonin lähellä sijaitsevassa Cascaisin rantakohteessa.
Varjohallitus

Varjohallitus () on enemmistöparlamentarismiin kuuluva opposition muodostama ryhmä kansanedustajia, jotka jakavat keskenään hallituksen valvontaan liittyviä tehtäviä hallituksen ministereitä vastaavin tehtäväjaoin. Näin oppositiopolitiikka kattaa mahdollisimman hyvin hallituspolitiikan, ja opposition voitettua vaalit varjohallituksen ministeristä voi tulla valvomansa ministerin seuraaja.
Järjestelmä sopii hyvin kaksipuoluejärjestelmään, jossa seuraavan hallituksen kokoonpano on paljolti pääoppositiopuolueen määriteltävissä ja näin ollen hallituksenvaihdoksen jälkeinen ministeri on tiedossa. Britanniassa varjohallitus on vakiintunutta poliittista käytäntöä.
Arte povera

Arte povera () on italialaisen taidekriitikon Germano Celantin vuonna 1967 lanseeraama nimitys tuon ajan italialaisen nuoren taiteen uudelle taidesuunnnalle.
Arte poveran voimakkain esiintymisaika oli 1960- ja 1970-luvuilla. Taidesuunnalle oli tyypillistä ei-traditionaalinen ja poliittisesti latautunut taide. Arte poveran taiteilijat tekivät usein lyhytaikaista taidetta, performansseja, installaatioita ja assemblaaseja, joista tuli myöhemmin taiteen yleisiä ilmaisuvälineitä. 
Muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa samanhenkisistä teoksista puhutaan usein minimalismina. Siihen verrattuna arte povera -teokset ovat useammin installaatioita ja lähenevät joskus käsitetaidetta. Tyypillisiä arte poverassa käytettäviä materiaaleja ovat lasi, valo, hiekka, puu ja heinä. Arte povera on usein suurikokoista. Mario Merz igluineen on 1960-luvulta alkaen ollut arte poveran tunnetuin tekijä. Ryhmän taiteilijat asuivat Torinossa, Milanossa, Genovassa ja Roomassa.
Calatravan ritarikunta

Calatravan ritarikunta oli ensimmäinen Espanjaan perustetuista hengellisistä ritarikunnista. Se perustettiin vuonna 1158. Se lakkautettiin 1931, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1980.
Ritarikunta taisteli reconquistan aikana islamilaisia maureja vastaan ja lähetti 1200-luvulla joukkojaan Puolan Preussiin asti auttamaan herttua Konrad Masovialaista pakanallisten preussilaisten kukistamisessa, vaikka ei saanut paljoa aikaan. Calatravan ritarikunta osallistui muiden espanjalaisten ritarikuntien tavoin 12. heinäkuuta 1212 Las Navas de Tolosan taisteluun, jossa kristityt espanjalaiset kuningaskunnat yhdessä löivät islamilaisen almohadien armeijan.
1400-luvulle tultaessa ritarikunnalla oli jäseniä noin 200 000 ja melko suuri omaisuus. Vuonna 1489 kuningaspari Ferdinand ja Isabella ottivat ritarikunnan hallinnon kruunun alaisuuteen paavin antaman valtuutuksen turvin. Tarkoituksena oli estää sen muodostumista uhaksia kruunua vastaan. Tämän jälkeen ritarikunnasta tuli lähinnä vain symbolinen kunnianosoitus Espanjan aatelistolle.
Nykyään ritarikunta toimii yhdistyksenä, jonka tehtävä on suojella ja edistää katolista kirkkoa esim. noudattamalla uskonnollisia velvoitteita ja pyrkimällä hengelliseen kasvuun. Espanjan hallitsija on ritarikunnan suurmestari.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
Mark Wahlberg

Mark Robert Michael Wahlberg (s. 5. kesäkuuta 1971 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja.
Elämäkerta.
Lapsuus ja nuoruus.
Wahlberg syntyi yhdeksänlapsiseen perheeseen. Hänen syntyperänsä on enimmäkseen irlantilaista, mutta hänellä on myös sekä kanadanranskalaisia, englantilaisia että ruotsalaisia sukujuuria. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 11-vuotias.
Wahlberg varttui Dorchesterin kaupunginosassa Bostonissa. Teini-ikäisenä hän sekaantui rikoksiin ja huumeiden käyttöön, ja hänen opintonsa high schoolissa keskeytyivät. 16-vuotiaana hän joutui yli kuukaudeksi vankilaan pahoinpitelystä.
Ura.
Wahlberg nousi kuuluisuuteen New Kids on the Block -poikabändissä vaikuttaneen isoveljensä, Donnie Wahlbergin siivellä. Hän ryhtyi kuitenkin pian luomaan myös omaa musiikkiuraansa taiteilijanimellä Marky Mark. Hän luotsasi yhtyettä Marky Mark and the Funky Bunch, jolla oli useita hittejä. 
Musiikkiuransa jälkeen Wahlberg keskittyi näyttelemiseen. Sen ohella hän toimi mallina, poseeraten muun muassa Calvin Kleinille, pääasiassa alusvaatemainoksissa. Wahlbergin debyyttielokuva oli "Päätään pidempi" (1994), jonka pääosaa näytteli Danny DeVito. Wahlbergin varsinainen läpimurtoelokuva oli Paul Thomas Andersonin ohjaama "Boogie Nights" (1997), jossa Walberg esittää pääosassa 1970-luvun amerikkalaista pornotähteä. Sen jälkeen hän esitti pääosaa monissa elokuvissa, joista menestyneimpiä oli "Apinoiden planeetan" uudelleenfilmatisointi vuodelta 2001.
Martin Scorsesen elokuvasta "The Departed" (2006) Wahlberg nimettiin ensimmäistä kertaa ehdokkaaksi merkittäviin elokuva-alan palkintoihin. Hän oli ehdolla roolistaan etsivä Dignamina sekä Oscarin että Golden Globen saajaksi.
2000-luvulla Wahlberg on esiintynyt useissa toimintaelokuvissa, kuten "Shooter" (2007) ja "Max Payne" (2008). 2010-luvulla Wahlbergilla on ollut rooleja myös hyvin menestyneissä komediaelokuvissa, kuten elokuvissa "Katastrofikytät" (2010) ja "Ted" (2012).
Näyttelijän työn ohella Wahlberg on toiminut myös tuottajana. Hän on ollut tuottamassa muun muassa "Entourage"-ohjelmaa, joka perustuu löyhästi Wahlbergin uran alkuajoille. 
Yksityiselämä.
Wahlberg on naimisissa malli Rhea Durhamin kanssa. Heillä on neljä yhteistä lasta: vuosina 2003 ja 2010 syntyneet tyttäret sekä 2006 ja 2008 syntyneet pojat. Esikoistyttären syntymää varjosti Wahlbergin sisaren Debbien kuolema samana päivänä.
Wahlberg on katolilainen ja kertonut käyvänsä päivittäin kirkossa.
Marcus Schenkenberg

Marcus Lodewijk Schenkenberg van Mierop ("Marcus Schenkenberg"; s. 4. elokuuta 1968 Solna) on ruotsalainen näyttelijä, televisioesiintyjä ja malli.
Schenkenbergin mallinura alkoi vuonna 1987. Hänet muistetaan parhaiten Calvin Kleinin mallina, vaikka hän on poseerannut myös useiden muiden muotitalojen kasvona. Schenkenberg on seurustellut muun muassa Pamela Andersonin kanssa. Nykyisin hän asuu New Yorkissa, Yhdysvalloissa.