tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lillekülan rautatieseisake

Lillekülan rautatieseisake (viroksi "Lilleküla raudteepeatus") on rautatieseisake Tallinnassa, Virossa. Se sijaitsee Tallinna–Paldiski-radan varrella kahden kilometrin päässä Baltian rautatieasemasta. Asema sijaitsee paikassa, jossa Tallinnan keskustasta tuleva rata haarautuu länteen Keilan suuntaan ja itään Tapan suuntaan. 
Lillekülan ohi kulkeva rata valmistui vuonna 1870. Pieni puinen asemarakennus purettiin syksyllä 1998. Asemalla tehtiin lähes miljoonan Viron kruunun kunnostus vuonna 2003, jolloin jalankulkijoita varten rakennettiin kunnolliset portaat ja kaiteet sekä liikuntavammaisia varten invaluiskat.
Asema palvelee toistaiseksi vain länteen suuntautuvan radan matkustajia, sillä itään suuntautuvan radan varrella ei ole asemalaitureita. Vuonna 2005 alkoivat Lilleküla 2 -rautatieaseman rakennustyöt ja ne on määrä saada päätökseen vuoteen 2007 mennessä. Tällöin itään liikennöiville junille tulee uusi pysähdys ja samalla Lillekülaan muodostuu vaihtoyhteys länteen liikennöiviin juniin, eikä matkustajien tarvitse enää ajaa Baltian asemalle junanvaihtoa varten. Aseman henkilöliikennettä hoitaa Elron.
Ampex

Ampex Corporation on yhdysvaltalainen elektroniikkavalmistaja, joka on erikoistunut erityisesti magneettiseen nauhatallennustekniikkaan. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Kalifornian osavaltiossa Redwood Cityssä.
Historia.
Ampexin perusti venäläissyntyinen keksijä Alexander M. Poniatoff (1892–1980) vuonna 1944. Yrityksen nimen alku on hänen nimikirjaimistaan. Yritys valmisti Bing Crosbyn rahoittamana ja John T. Mullinin (1913–1999) suunnittelemana vuonna 1948 ääninauhureita tuotenimellä Ampex 200/200A. Yrityksen menestys alkoi näistä nauhureista.
John T. Mullin oli Yhdysvaltain armeijan viestijoukkojen majuri, joka osallistui Normandian maihinnousuun. Hän kuunteli yövuoroissa saksalaisten radioasemien nauhoitettuja musiikkilähetyksiä ja huomasi niiden äänenlaadun olevan paljon parempi kuin yhdysvaltalaisten tai englantilaisten nauhoitusten. Saksan antautumisen jälkeen Mullin lähetettiin Saksaan tutkimaan Saksan armeijan salaista elektroniikkaa. Tällä matkalla hän kävi Frankfurtin lähellä radioasemalla ja näki saksalaisia magnetofoneja. Mullin hankki neljä tällaista magnetofonia, joista kaksi tuli Yhdysvaltain valtiolle ja kaksi hänelle itselleen. Kaliforniassa Mullin kokosi laitteet ja teki niihin parannuksia ja alkoi esitellä niitä vuonna 1946. Vuonna 1947 hän esitteli laitteita Bing Crosbylle. Crosby oli stressaantunut suorista radiolähetyksistä ja hän innostui uudesta laitteesta. Crosby palkkasi Mullinin kaudeksi 1947–1948 nauhoittamaan ja edistämään Crosbyn esityksiä. Myöhemmin Crosby sijoitti 50 000 dollaria ensimmäisen yhdysvaltalaisen kelanauhurin kehittämiseen. Vuosina 1946–1948 Mullin käytti nauhureissa saksalaista IG Farbenin rautaoksidinauhaa, mutta vuodesta 1948 alkaen Ampex-nauhureissa käytettiin yhdysvaltalaisen 3M-yhtiön valmistamaa gamma-rautaoksidipäällystettyä asetaattinauhaa Scotch 111.
Kuvanauhuritekniikka.
Yhtiö valmisti toimintansa alkuaikoina ääninauhureita koti-, radio- ja levytysstudiokäyttöön ja jatkaa niiden valmistusta nykyäänkin. Eniten mainetta Ampex niitti maailmalla ottamalla kuvanauhoitustekniikkaan pyörivät magneettipäät (kuvarumpu). Kuvanauhoitustekniikka onkin ollut yhtiön suurin toimiala. Siihen on kuulunut myös muitakin tuotteita, kuten televisiovastaanottimia ja magneettinauhoihin perustuvia tietokoneiden massamuistitallentimia.
Ampexin merkitys televisiokuvan tallennustekniikan kehitystyössä on ollut maailmalla hyvin merkittävä. Yhtiö on kehittänyt kuvarummun lisäksi alalla useita muitakin erinomaisia ratkaisuja, esimerkiksi magneettilevylle tallentavan videotallentimen, jonka avulla urheilulähetyksissä käytettävät hidastukset tulivat mahdollisiksi jo ennen kuin se tuli mahdolliseksi videonauhuritekniikalla.
Parhaiten Ampex tunnetaan ensimmäisestä televisiokäyttöön suunnitellusta videonauhuriformaatistaan Quadruplexista, joka oli kiistattomana markkinajohtajana noin kolme vuosikymmentä, ja tähän tallennusmenetelmään perustuvista studionauhureista, joita ainoastaan Ampex itse valmisti.
Osman II

Osman II (3. marraskuuta 1604 − 20. maaliskuuta 1622) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1618 kuolemaansa asti.
Osman II syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed I:n ja tämän vaimon Mâhfirûze Sultanin vanhimmaksi pojaksi. Hänen äitinsä halusi pojastaan mahdollisimman sivistyneen, joten nuori Osman II joutui opiskelemaan runoutta ja vieraita kieliä. Hän osasi puhua ainakin arabiaa, persiaa, kreikkaa, latinaa ja italiaa. Hänestä tuli sulttaani setäänsä Mustafa I:tä vastaan tehdyn vallankaappauksen ansiosta. Nuoruudestaan huolimatta 14-vuotias Osman II halusi osoittaa olevansa kyvykäs hallitsija ja solmi rauhan safavidien Persian kanssa. Häntä alettiinkin nopeasti pitämään älykkäänä ja ankarana hallitsijana.
Osman II yritti uudistaa Osmanien valtakunnan sotavoimia ja suunnitteli uskollisten upseeriensa kanssa muodostavansa uudenlaisen armeijan, johon kuuluisi turkkilaisia, egyptiläisiä, syyrialaisia ja turkmeeneja. Hän yritti myös rajoittaa armeijaa komentavien janitsaarien valtaoikeuksia. Janitsaarit eivät pitäneet Osman II:n tekemistä uudistuksista, ja alkoivat juonitella häntä vastaan.
Vuonna 1622 Osman II ilmoitti lähtevänsä pyhiinvaellukselle Mekkaan, mutta pian levisi huhuja, joiden mukaan sulttaani yrittikin paeta mukanaan palatsinsa aarteet. Tästä raivostuneet janitsaarit alkoivat avoimesti kapinoimaan ja tunkeutuvat sulttaanin palatsiin. Tarinan mukaan miekalla aseistautunut Osman II onnistui surmaamaan kuusi janitsaaria, ennen kuin hänet otettiin vangiksi. Hänet teloitettiin kuristamalla hengiltä ja uudeksi hallitsijaksi tuli Mustafa I.
Self Destruction Blues

Self Destruction Blues oli Hanoi Rocksin kolmas studioalbumi sekä ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin Englannissa elokuussa 1982 ja kaksi kuukautta myöhemmin Suomessa. Levy on koottu julkaistujen singlejen LP:llä ennen julkaisemattomista raidoista. Suurimman osan kappaleista kirjoitti Andy McCoy. Levyn kannessa poseeraa jo uusi rumpali Razzle, mutta itse levyllä soittaa vanha rumpali Gyp Casino. Kaikki kappaleet on julkaistu singleinä jo vuonna 1981, paitsi ensimmäinen kappale "Love's an Injection" on nauhoitettu toukokuussa 1982. Albumilla julkaistu Café Avenue on erilainen versio kuin vuonna 1981 julkaistu alkuperäiskappale. 
Kappaleet on nauhoitettu "Decibel"-studiossa Tukholmassa, "Farmyard"-studiossa Lontoossa, "Finnvox"-studiossa Helsingissä, "Park"-studiossa Tukholmassa, "Photosonic"-studiossa Helsingissä ja "Wessex"-studiossa Lontoossa. Kannen kuvan on ottanut Kari Riipinen.
Mustafa I

Mustafa I (1591 – 20. tammikuuta 1639) (arabiaksi: مصطفى الأول) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuosina 1617–1618 ja 1622–1623.
Mustafa I oli sulttaani Mehmed III:n ja tämän vaimon Handan Sultanan poika. Hän vietti suurimman osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan isoveljensä Ahmed I:n vankina. Veljensä kuoleman jälkeen Mustafa I:stä tuli sulttaani, mutta pian ilmeni, että oli ilmeisesti henkisesti häiriintynyt. Hänen kerrottiin olleen vainoharhainen ja käyttäytyneen omituisesti. Hän myös pelkäsi niin suuresti vallankaappausta, että hän teloitti jopa omia lapsiaan. Lisäksi Mustafa I oli erittäin uskonnollinen ja vietti vapaa-aikaansa lukien jatkuvasti Koraania. Hän myös väitti olevansa pyhä mies ja nähneensä Allahin lähettämiä näkyjä. Hänen alamaisensa lopulta kyllästyivät häneen ja syöksivät hänet vallasta. Mustafa I vangittiin ja uudeksi sulttaaniksi valittiin hänen veljenpoikansa Osman II.
Osman II yritti epäonnistuneesti rajoittaa janitsaarien valtaoikeuksia, minkä seurauksena raivostuneet janitsaarit teloittivat hänet ja nostivat Mustafa I:n takaisin valtaan. Hänen valtakautensa ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä kansalaiset eivät hyväksyneet hallitsijakseen mielenvikaista ihmistä. Mustafa I vapautettiin tehtävistään ja hänet otettiin jälleen vangiksi. Hänen veljenpojastaan Murat IV:stä tuli uusi sulttaani, ja Mustafa I menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen vuonna 1639.
Keisarin uudet kuviot

Keisarin uudet kuviot () on vuonna 2000 valmistunut piirroselokuva. Se on lapsille suunnattu pitkä animaatioelokuva. Elokuvan on ohjannut Mark Dindal. Suomeksi dubatun version äänirooleissa ovat muun muassa Seela Sella, Jarkko Tamminen, Eero Saarinen ja Santeri Kinnunen. Elokuvasta on tehty myös samanniminen peli. Elokuvan jatko-osa on nimeltään "".
Tarina.
Päähenkilö on nuori ja itseriittoinen inkakeisari Kuzco, joka asuu hienossa palatsissa ja jota kiinnostaa vain hauskanpito. Hän aikoo rakentaa itselleen Kuzcotopia-nimisen huvittelupaikan. Talonpoika Pacha vastustaa hanketta, sillä hänen kotikylänsä jouduttaisiin purkamaan sen tieltä. Samaan aikaan vallanhimoinen neuvonantaja Yzma suunnittelee myrkyttävänsä keisarin saatuaan potkut. Hänen tohelo apurinsa Kronk kuitenkin sekoittaa myrkyt ja Kuzco muuttuu laamaksi. Kronk vie tajuttomaksi lyödyn Kuzcon pois palatsista ja hän päätyy Pachan luo. Tämä suostuu opastamaan Kuzcon takaisin, mutta matka on pitkä ja kaikkea muuta kuin helppo.
Ääninäyttelijät.
Listassa mainitaan vain osa hahmoista.
Suomenkielisen version sivuäänistä vastaavat Aarre Karén, Maija-Liisa Peuhu, Janne Virtanen, Päivi Hilska, Matti Holi, Esa Saario, Jarmo Koski, Päivi Granström, Ulla Renko, Pekka Kuorikoski, Pasi Piispanen, Paula Goméz Goméz, Heikki Lehtosaari, Ralf Öhberg, Miika Karppinen, Mikael Nieminen, Hannele Karppinen, Telma Tuomisto, Kari Tamminen, Miia Karppinen, Saana Kauhanen sekä Sara Salomaa.
Vastaanotto.
Palkinnot.
Elokuva oli ehdolla Parhaan laulun Oscar-palkintoon laulusta ”My Funny Friend and Me”.
Sander Westerveld

Sander Westerveld (s. 23. lokakuuta 1974 Enschede) on alankomaalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi maalivahdin pelipaikalla.
Westerveld edusti pääsarjatasolla Alankomaiden Eredivisien Twenteä, Vitesseä ja Sparta Rotterdamia, Englannin Valioliigan Liverpoolia, Portsmouthia ja Evertonia, Espanjan Primera Divisiónin Real Sociedadia, Mallorcaa ja Almeríaa sekä eteläafrikkalaista Ajax Cape Townia.
Alankomaiden maajoukkueessa Westerveld pelasi kuusi ottelua vuosina 1999–2001.
Saavutukset.
Liverpool:
Dimítrios Vikélas

Dimítrios Vikélas (, joskus "Demetrius Vikelas" tai "Bikelas"; 15. helmikuuta 1835 Ermoúpoli, Sýros, Kreikka – 20. heinäkuuta 1908 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija, kääntäjä, historioitsija, liikemies ja Kansainvälisen olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1894–1896.
Vikélas lähti kotimaastaan jo 17-vuotiaana, ja päätyi Lontooseen, jossa hänen setänsä työskenteli. Hänestä tuli setänsä yrityksen kirjanpitäjä ja myöhemmin yhtiökumppani. Lontoossa Vikélas tapasi Charílaos Trikoúpiksen, Kreikan Lontoon suurlähettilään pojan, josta tuli myöhemmin Kreikan pääministeri. 
Vikelas edusti Pan-helleeniläistä urheilukerhoa vuonna 1894 Pariisissa järjestetyssä kongressissa, jota johti Pierre de Coubertin. Tässä kongressissa nykyaikaiset olympialaiset päätettiin perustaa. Alun perin de Coubertinilla oli tarkoitus järjestää ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset Pariisissa vuonna 1900, mutta Vikélas ehdotti, että ne pitäisi järjestää vuonna 1896 Ateenassa.
Ateenan olympiakisojen jälkeen Vikélas erosi olympiakomiteasta vuonna 1897 ja keskittyi muualle. Hän kuoli 73-vuotiaana Ateenassa. Vikélaksen seuraaja oli Pierre de Coubertin.
Vikélaksen mukaan on nimetty Sýroksen lentoasema.
Henri de Baillet-Latour

Henri de Baillet-Latour (1. maaliskuuta 1876 – 6. tammikuuta 1942) oli belgialainen kreivi ja Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja vuosina 1924−1941. 
De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen vuonna 1903. De Baillet-Latour oli edustamassa Antwerpenia vuoden 1920 kesäolympialaisen äänestämisessä. Olympialaisista tuli menestys Belgialle, maa oli ensimmäisen maailmansodan suurimpia kärsijöitä ja olympialaisista tuli symboli rauhan kisoista. 
Nykyaikaisten olympialaisten perustaja ja Kansainvälisen olympiakomitean toinen puheenjohtaja Pierre de Coubertin erosi vuonna 1925 ja De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean uusi puheenjohtaja. Baillet-Latour johti Kansainvälistä olympiakomiteaa aina kuolemaansa asti vuoteen 1942. De Baillet-Latourin tilalle tuli ruotsalainen Sigfrid Edström.
Pierre Womé

Pierre Nlend Womé (s. 26. maaliskuuta 1979 Douala, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija, jonka pelipaikka oli puolustaja. Hän pelasi muun muassa Italiassa, Englannissa, Espanjassa ja Saksassa.
Ura.
Uransa aikana Womé on pelannut monissa eri seuroissa ympäri Eurooppaa, erityisesti Italiassa. Hän aloitti uransa pienessä Fogapen joukkueessa Kamerunin liigassa. Sieltä hän siirtyi pian maan suurimpaan seuraan, Canon Yaoundéen. Jo vuonna 1996 Womé teki ensimmäisen sopimuksensa Eurooppaan, Italian Serie A:ssa pelanneen Vicenzan kanssa. Läpimurto jäi tekemättä, ja nuori afrikkalainen lähti Serie B:hen kokemusta hankkimaan. Jo seuraavalla kaudella hän kuitenkin palasi takaisin korkeimmalle sarjatasolle, tällä kertaa AS Roman riveihin. Womé ei kuitenkin murtautunut Romankaan ykköskokoonpanoon, vaan siirtyi Bologna FC:n joukkueeseen, jossa hän pelasi kolme kautta. Sitä pidempään hän ei ole vieläkään pelannut missään seurassa.
Kiertolainen jatkoi matkaansa vuonna 2002 Englannin Valioliigaan ja Fulham FC:n joukkueeseen. Sekin visiitti jäi lyhyeksi ja seuraavien kausien aikana hän edusti Espanyolia Espanjassa ja Bresciaa Italiassa ennen siirtoa Interiin.
19 maaottelua Kamerunin maajoukkueessa pelannut Womé oli voittamassa mestaruutta Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002 ja olympialaisissa Sydneyssä 2000. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi Kamerunin kaikki kolme ottelua avauskokoonpanossa. Lokakuussa 2005 hän pelasi kisapaikan kohtalon ratkaisseessa MM-karsintaottelussa Egyptiä vastaan. Womé epäonnistui ottelun viimeisellä minuutilla rangaistuspotkussa ampumalla pallon tolppaan, ja niin Kamerun jäi yllättäen pois kisoista. Womé kommentoi pelin jälkeisessä lehdistötilaisuudessa näin: ""Kukaan ei halunnut mennä potkaisemaan rankkaria. Ei kukaan. Eivät edes (Samuel) Eto'o tai kapteenimme (Rigobert Song), koska he tiesivät mitä tapahtuisi, jos he epäonnistuisivat. Minulla on aina ollut rohkeutta ja siksi menin laukomaan"."
Tilastot.
"(kausi, seura, ottelut/maalit)"
Walter Hohmann

Walter Hohmann (18. maaliskuuta 1880 – 11. maaliskuuta 1945) oli saksalainen rakennusinsinööri, joka kehitti satelliittien ratamekaniikkaa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Elämäkerta.
Hohmann syntyi 18. maaliskuuta 1880 Hardheimissa lääkärin poikana. Hänen lapsuutensa ajan perhe asui Port Elizabethissä Etelä-Afrikassa. Hän opiskeli Münchenin teknillisessä korkeakoulussa valmistuen vuonna 1904. Hän työskenteli Wienin, Hannoverin ja Breslaun kaupunkien palveluksessa kunnes sai viran Essenistä. Siellä hän toimi lopulta alueen pääsuunnittelijana.
Vuosien 1911 ja 1915 välisenä aikana Hohmann paneutui planeettojen väliseen avaruuslentoon laskien, miten paljon energiaa tarvitaan luotainten lähettämiseen Maasta eri planeetoille. Hän kirjoitti kirjan "Die Erreichbarkeit der Himmelskörper", joka julkaistiin vuonna 1920. Siinä hän määrittää vähiten ajoainetta käyttävät siirtoradat planeetalta toiselle. Tätä kutsutaan Hohmannin siirtoradaksi edelleen; tosin edullisempiakin ratoja on löydetty.
Hohmannista tuli merkittävä hahmo Saksan amatöörirakettiliikkeessä (muun muassa Verein für Raumschiffahrt eli VfR) 1920-luvun lopulla. Kun Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan Hohmann vetäytyi rakettiharrastuksestaan, koska hän ei halunnut kehittää raketista asetta.
Hän kuoli esseniläisessä sairaalassa 11. maaliskuuta 1945. Kuolinsyynä on pidetty liittoutuneiden lentopommitusten aiheuttamaa stressiä.
Ernst Baier

 
Ernst Baier (27. syyskuuta 1905 Zittau – 8. heinäkuuta 2001 Garmisch-Partenkirchen) oli saksalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja. Hän on ainoa miestaitoluistelija, joka on voittanut olympiamitalin sekä yksin- että pariluistelussa.
Baier aloitti uransa yksinluistelijana ja osallistui Lake Placidin vuoden 1932 kisoihin, jolloin hän sijoittui viidenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuista hän otti neljä mitalia. Vuoden 1934 MM-kisoihin Baier osallistui ensimmäistä kertaa myös pariluisteluun yhdessä Maxi Herberin kanssa. Tuloksena oli pronssimitali.
Vuoden 1936 talviolympialaisissa Baier oli mukana sekä yksin- että pariluistelussa. Pariluistelussa Baier ja Herber voittivat helposti kultaa, sillä seitsemän yhdeksästä tuomarista äänesti heidät ykköseksi. Yksinluistelusta Baier voitti hopeaa heti Itävallan Karl Schäferin jälkeen. Baier ja Herber olivat ensimmäiset, jotka tekivät hyppyjä rinnakkain.
Luistelu-uransa jälkeen vuonna 1940 Baier ja Herber menivät naimisiin. He saivat kolme lasta, mutta erosivat vuonna 1964. Muutaman vuoden kuluttua he menivät uudelleen naimisiin, mutta erosivat jälleen.
Dinosaurus Stereophonicus

Dinosaurus Stereophonicus on CMX-yhtyeen studioalbumi vuodelta 2000. Sitä äänitettiin toukokuusta elokuuhun 2000 ja se julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi on kaksoislevy. Se edustaa tyylillisesti progressiivista rockia, kuten yhtye ilmoitti jo ennen levyn nauhoituksia. Yhtye on ilmaissut albumin olevan perinteisiltä progeartisteilta vaikutteita ottavaa musiikkia ilman varsinaista uutta kokeilua. Albumi julkaistiin yhtyeen kahden vuoden keikkatauon aikana, eikä yhtye keikkaillut levyn julkaisun tiimoilta.
Kappaleet.
CD 2.
Kaikki laulut on säveltänyt CMX ja sanoitukset on kirjoittanut A. W. Yrjänä.
Hohmannin siirtorata

Hohmannin siirtorata määrittää ratamekaniikassa nopeudenmuutoksen ja sitä kautta ajoaineen määrän, joka teoriassa tarvitaan planeetalta toiselle matkaamiseen. Siirtoradan teorian kehitti saksalainen Walter Hohmann vuoteen 1916 mennessä. 
Hohmannin siirtorata on puolikas siitä ellipsistä, joka koskettaa rataa, jolta lähdetään, ja rataa, jolle halutaan päästä. Radan muuttaminen vaatii kaksi luotaimen rakettimoottorin polttoa, joilla lisätään tai vähennetään ratanopeutta. Oletuksena on nopea, pulssimainen ratanopeuden lisääminen. Todellisuudessa rakettimoottorin poltot kestävät kymmeniä sekunteja, mutta oletus toteutuu suhteellisen tarkkaan.
Hohmann-ratoja on käytetty eniten satelliittien siirtoon Maata kiertävältä matalalta radalta (LEO) geosynkroniselle kiertoradalle (GEO). Rata määrittää myös siirtoon kuluvan ajan. Esimerkiksi LEO-radalta GEO-radalle kuluu viisi tuntia ja LEO-radalta Kuuhun viisi päivää.
Vaikka Hohmannin siirtoradat olisivat nopeimpia reittejä, kaukaisille planeetoille ei yleensä voida lentää Hohmannin ratoja pitkin, sillä luotaimeen ei ole mahdollista lastata nopeudenmuutosten tekemiseen vaadittavia ajoainemääriä. Tällöin luotain ohjataan lentämään eri planeettojen ohi ottaen niiden painovoimasta lisänopeutta luotaimelle painovoimalinko-periaatteella. Painovoimalingolla säästetään merkittävä määrä ajoainetta, mutta luotaimen lentoaika pitenee huomattavasti.
Yksinkertaisen ratasiirroksen matematiikkaa.
Luotaimen nopeus millä tahansa ellipsiradalla on
formula_1
jossa:
Hohmannin siirron vaatima lisänopeus, "Δv" (delta-V), on 
formula_6, vaadittava nopeuslisä periapsiksessa (2)
formula_7, vaadittava nopeuslisä apoapsiksessa (3).
jossa:
Keplerin lakien mukaan matka siirtorataa pitkin radalta toiselle kestää: 
formula_10
jossa:
Eddie Eagan

 
 
Edward Patrick Francis ”Eddie” Eagan (26. huhtikuuta 1897 Denver, Colorado – 14. kesäkuuta 1967 Rye, New York) oli yhdysvaltalainen urheilija. Hän on ainoa urheilija, joka on voittanut kultaa sekä talvi- että kesäolympialaisissa.
Eagan syntyi köyhään denveriläiseen perheeseen. Hän onnistui silti päästä opiskelemaan lakia Yalen yliopistoon ja myöhemmin Oxfordin yliopistoon. Vuoden 1920 kesäolympialaisiin Eagan osallistui nyrkkeilijänä ja voitti kultaa raskaassa keskisarjassa. Hän kilpaili myös neljä vuotta myöhemmin Pariisin kisoissa, mutta jäi mitalisijojen ulkopuolelle.
Eagan palasi olympiakisoihin kahdeksan vuoden päästä. Hän oli yksi Billy Fisken neljän hengen rattikelkkajoukkueen jäsen. Joukkue laski kultaan ja Eaganista tuli ensimmäinen urheilija, joka on voittanut kultaa sekä talvi- että kesäkisoissa. Vuoden 2012 Lontoon olympialaisten jälkeen hän on edelleen ainoa, joka on onnistunut tuossa tuplassa.
Urheilijauransa jälkeen Eaganista tuli lakimies. Toisessa maailmansodassa hän palveli everstinä. Eagan kuoli 70-vuotiaana Ryessä New Yorkin osavaltiossa.
Natsi-Saksan lentokonetyyppien tunnukset

Natsi-Saksan Ilmailuministeriöllä (Reichsluftfahrtministerium eli RLM) oli vuosina 1933–1945 oma saksalaisten lentokoneiden luokitusjärjestelmä. 
Se oli versio vuosina 1929–1930 armeijan Heereswaffenamtin kehittämästä aseluokituksesta. 1920-luvun lopussa sen kyky luokitella lentokoneet oli puutteellinen: esimerkiksi numerolla 33 oli koodattu kuusi eri lentokonetta (Caspar C 33, Focke-Wulf A 33, Heinkel HD 33, Junkers W 33, Klemm L 33 ja BFW M 33.)
RLM:n määrittelemä lentokoneen tunnus oli 8-alkuinen koodisarja. Purjelentokoneen tunnus oli 108-alkuinen. Moottorin tunnus oli 9-alkuinen numerosarja. 
Valmistaja koodattiin kahdella kirjaimella: esimerkiksi Dornier ("Do"), Rohrbach ("Ro"). Tämä seurasi tehtaiden omaa käytäntöä. Ensimmäinen merkki kirjoitettiin aina isolla ja toinen pienellä: esimerkiksi "Fw" merkitsi Focke-Wulfia ja "Bf" Bayerische Flugzeugwerkeä. Poikkeukseksi tuli Blohm &amp; Voss, jonka tunnus oli BV. 
RLM:n sisäisessä dokumentaatiossa esimerkiksi Me 262 kulki tunnuksella 8-262. 
Valmistajatunnukset.
Suurimpien valmistajien tunnukset olivat
Lisämerkintöjä.
Prototyypeille annettiin V-tunnus (Versuch), esimerkiksi Me 262-koneen järjestyksessä kolmas prototyyppi oli tunnukseltaan Me 262 V3. V-koodi tuli käyttöön helmikuussa 1935. 
Kun Lufthansa tai Luftwaffe oli vahvistanut tilauksen, koneen eri versiot koodattiin versiokirjaimilla A, B, C jne., esimerkiksi Me 262 A. Ennen varsinaisen sarjavalmistuksen aloittamista valmistettiin niin sanottu esisarja, jonka aikana koneeseen tehtiin vähäisempiä muutoksia. Esisarjaversio koodattiin 0-liitteellä, Me 262:n sarjatuotantoon valmistava esisarja oli siis Me 262 A-0. Varsinaisen tuotantoversion eri alatyypit nimettiin juoksevalla numeroinnilla, esimerkiksi Me 262 A-1, Me 262 A-2 ja niin edelleen. Näiden alatyyppien joukossa oli usein prototyyppiasteelle jääneitä koneita, joille oli kuitenkin varattu oma alatyyppinumeronsa. 
Alatyyppien eri versiot koodattiin pienillä kirjaimilla, esimerkiksi Me 262 A-1a oli moottorityypin vaihdon jälkeen Me 262 A-1b. 
Koneisiin asennettavat muunnossarjat koodattiin merkinnällä /U (Umbausatz, tehdasmuunnos) tai merkinnällä /R (Rüstsatz, kenttämuunnos). Esim. Me 262 A-1a/U3. Merkintä Trop (trooppinen) koski Pohjois-Afrikassa ja Välimerellä toimivia koneita, esimerkiksi Messerschmitt Bf 109 F-4/Trop.
Konetyypin kehittyessä merkittävästi sen uusi koodi sisälsi tiedon perustyypistä, esimerkiksi 
Junkers Ju 88:sta kehitetty koneet olivat Junkers Ju 188, Junkers Ju 288, Junkers Ju 388 ja Junkers Ju 488. 
Sodan puolivälissä koodiin tehtiin muutoksia. Tällöin Messerschmittin koneet saivat tunnuksen Me eikä enää Bf. Ensimmäinen näin koodattu kone oli Me 210. Bf 108, 109 ja 110 -koodit säilyivät loppuun asti. Luftwaffe ja RLM käyttivät kuitenkin uusia ja vanhoja koodeja osittain rinnakkain. Focke-Wulfin Fw 190:n viimeinen versio sai koodin Ta 152 sen suunnittelijan Kurt Tankin mukaan.
Ahmed I

Ahmed I () (arabiaksi أحمد الأول) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1603 kuolemaansa asti.
Ahmed I syntyi sulttaani Mehmed III:n ja tämän vaimon Handan Sultanan vanhimmaksi pojaksi. Hyvän koulutuksensa ansiosta Ahmed I oli hyvin sivistynyt ja osasi puhua sujuvasti monia kieliä, kuten arabiaa ja persiaa. Häntä pidettiin myös hyvänä miekkamiehenä ja ratsastajana. Isänsä kuoltua 14-vuotiaasta Ahmed I:stä tuli sulttaani, ja hän vangitutti mielenvikaisen pikkuveljensä Mustafan. Hän oli hyvin suosittu kansan keskuudessa, koska hän oli lahjakas poliitikko ja pani alulle suuria rakennushankkeita, kuten Istanbulin kuuluisan Sinisen moskeijan. Tosin samaan aikaan korruptio alkoi rehottaa Osmanien valtakunnan armeijassa.
Ahmed I menehtyi kuumeeseen vuonna 1617. Uudeksi sulttaaniksi nousi hänen veljensä Mustafa I.
Lepidoliitti

Lepidoliitti (K(Li,Al)2–3(AlSi3O10)(F,OH)2) on litiumpitoinen kiillemineraali. Lepidoliitti kuuluu verkkosilikaatteihin. 
Lepidoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Se esiintyy suomuina tai suomukasautumina. Väriltään lepidoliitti vaihtelee vaaleanpunaisesta purppuraan. Myös voi olla väritön, valkea, harmahtava tai kellertävä. Viiru on valkoinen. Kiilto on helmiäiskiilto. Lepidoliitin kovuus on 2,5–4 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,8–2,9 g/cm³. Litiumpitoista lepidoliittiä käytetään litiumin lähteenä sekä tulenkestävän lasin valmistukseen.
Lepidoliitin kanssa esiintyy usein muita litiummineraaleja, kuten berylliä ja kassiteriittia. Esiintyy myös yhdessä kvartsin, turmaliinin ja maasälpien kanssa.
Rauno Korpi

Rauno Korpi (s. 25. kesäkuuta 1951 Tampere) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Korpi valmensi Suomen jääkiekkomaajoukkuetta vuosina 1986–1987. Lisäksi hän on valmentanut Suomen naisten maajoukkuetta (1996 – 1998) ja nuorten maajoukkueita.
Korpi on toiminut Tapparan päävalmentaja jääkiekon SM-liigassa vuosina 1979–1982, 1985–1991 ja 1997–1998. Hän valmensi joukkueensa muun muassa kolmeen peräkkäiseen mestaruuteen 1986–1988. Kaiken kaikkiaan Korvella on SM-liigasta valmentajana neljä mestaruutta, yksi hopea ja yksi pronssi. Tapparan lisäksi Rauno Korpi on valmentanut seuratasolla TuToa, EC KACia (Itävalta) ja EV Zugia (Sveitsi). Korpi on ollut päävalmentajana kaikkiaan 444 SM-liigaottelussa.
Suomen miesten maajoukkueen päävalmentajana Korven paras saavutus oli Moskovan kisojen 4. sija vuonna 1986. Naismaajoukkueen valmentajana hän voitti maailmanmestaruuskisoissa pronssia vuonna 1997 ja olympiapronssin vuonna 1998. Rauno Korpi on valittu vuoden valmentajaksi vuosina 1982, 1986 ja 1987 sekä Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 167.
Korpi on toiminut myös Suomen Jääkiekkoliitossa valmennuksen ja koulutuksen ohjaajana sekä yritysvalmentajana. Rauno Korpi on taitoluistelija Kiira Korven isä.
Freedom House

Freedom House on yhdysvaltalainen laitos, joka sanoo työskentelevänsä demokratian ja vapauden puolesta. Järjestön perustivat lukuisat henkilöt vuonna 1941, perustajien joukossa oli muun muassa Eleanor Roosevelt.
Freedom House julkaisee raportissaan vuosittain luettelon, jossa arvioidaan maailman maat vapaiksi, osittain vapaiksi ja ei-vapaiksi. Luokittelussa otetaan huomioon niin poliittinen kuin ihmistenkin vapaus. Freedom House on muun muassa pudottanut Vladimir Putinin aikana Venäjän osittain vapaasta ei-vapaaksi maaksi. Esimerkiksi Kuuba on mainittu koko sosialistisen historiansa ajan ei-vapaaksi huonoimmilla mahdollisilla arvosanoilla. Samaan arvosanaan pääsevät muun muassa Pohjois-Korea, Sudan, Turkmenistan, Uzbekistan, Libya, Syyria ja Tiibet.
Freedom House ei anna objektiivisia perusteluja luokitteluilleen, vaan pisteyttää maita pistein 1–7 erilaisten kysymysten perusteella, esimerkiksi: ”Kohdellaanko väestöä yhdenvertaisesti lain edessä?” niin, että 7 on heikoin tilanne ja 1 on paras tilanne.
Rahoitus.
Freedom Housea rahoittavat lukuiset säätiöt, kuten Lynde and Harry Bradley Foundation, Sarah Scaife Foundation ja Soros Foundation. Se saa 2/3 tuloistaan Yhdysvaltain hallitukselta, National Endowment for Democracyn, Yhdysvaltain kehitysyhteistyöviraston ja sisäministeriön kautta. 
Kritiikki.
Koska Freedom Housella on läheiset yhteydet Yhdysvaltain hallintoon, muun muassa Noam Chomsky ja Edward S. Herman kritisoivat kirjassaan "Manufacturing Consent" sen suhtautuvan arvioitaviin maihin sen mukaan, ovatko ne hyödyksi Yhdysvaltojen intresseille. Räikeimpänä esimerkkinä Chomsky ja Herman pitävät sitä, kun Freedom House kuvaili El Salvadoria 1980-luvulla hallinneen ja omia kansalaisiaan murhanneen hallinnon järjestämiä vaaleja ”ihailtavaksi”.
Magnetiitti

Magnetiitti () on spinelliryhmään kuuluva oksidimineraali ja tärkeä rautamalmimineraali. Kemiallisesti se on rauta(II,III)oksidia. Puhdas magnetiitti sisältää 72 % rautaa. Magnetiitti voi myös sisältää prosentin verran vanadiinia tai titaania. Nimensä mukaisesti magnetiitti on vahvasti magneettinen materiaali, tarkemmin sanottuna ferrimagneetti.
Kidejärjestelmältään magnetiitti on kuutiollinen. Kiteet ovat usein oktaedreja tai rakeisia aggregaatteja. Magnetiitin väri on raudanmusta tai harmaanmusta. Viirun väri on musta. Kiilto on himmeä metallinkiilto. Magnetiitin kovuus on 5,5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,9–5,2 g/cm³. Se ei sula kaasuliekissä, mutta liukenee suolahappoon.
Magnetiittimalmeja esiintyy magmakivissä ja metamorfiiteissa. Esiintymiä on muun muassa Kolarin ja Kemijärven alueilla. Myös Ruotsissa, Intiassa ja Yhdysvalloissa on suurehkoja esiintymiä.
Myös eliöiden aivoissa esiintyy magnetiittia, ja sitä löytyy ihmisellä etenkin aivokalvosta. Monet eläimet suunnistavat magnetiittihiukkasten fysikaalisiin ominaisuuksiin perustuvan magneettikompassinsa avulla.
Sampo Karpo

Sampo Karpo (s. 1976) on suomalainen luovan työn ja markkinointiteknologian yrittäjä sekä toimittaja. 
Sampo teki isänsä Hannu Karpon kanssa Karpolla on asiaa -televisio-ohjelmaa vuosina 2002–2007. Hänen äitinsä oli laulajatar Raita Karpo ja vaimo elokuvatuottaja Liisa Karpo. Karpo on myös ohjannut, käsikirjoittanut sekä kuvannut lyhytelokuvia kuten Beavi - Aurinko. Karpo tunnetaan Formula-Neppis -autojen ja neppiksen lähettiläänä. Hän on tuottanut neppisaiheista taidetta ja -tapahtumia useissa maissa. Aikaisemmin hän on työskennellyt kehitystehtävissä Dentsu Aegiksella, luovana johtajana Digitoimisto Kuubissa sekä sisältömarkkinointijohtajana Omnicom Media Groupissa sekä toiminut muotoilun, luovan työn ja markkinointiteknologian yrittäjänä. Nykyään Karpo työskentelee digitoimisto Tulos Helsingin luovana johtajana ja tehnyt palvelunkehitystyötä muun muassa taksiyhtiö Menevälle. Hän toimii myös neuvonantajana suomalaisissa kasvuyrityksissä.
Shaanxin maanjäristys

Shaanxin maanjäristys on kaikkien aikojen tuhoisin maanjäristys. Siinä kuoli noin 830 000 ihmistä. Se tapahtui 23. tammikuuta 1556 Shaanxissa, Kiinassa. Maanjäristys vaikutti 1 000 kilometrin säteellä: Shaanxin, Shanxin, Henanin, Gansun, Hebein, Shandongin, Hubein, Hunanin, Jiangsun ja Anhuin maakuntiin. Tuohon aikaan suuri osa alueen ihmisistä asui lössikerrostumiin kaivetuissa luolissa, jotka sortuivat maanjäristyksen aikana. Maanjäristyksessä kuoli noin 60 prosenttia alueen väestöstä.
Maanjäristys.
Nykyisten arvioiden mukaan maanjäristyksen voimakkuus oli noin 8 momenttimagnitudiasteikolla. Vaikka se oli historian tuhoisin maanjäristys, se ei kuitenkaan ollut voimakkain. Jälkijäristykset jatkuivat puolen vuoden ajan, useita kertoja kuussa. Episentrumi oli Shaanxin maakunnan Huan piirikunnassa (Huaxianissa), lähellä Huavuorta (34°05' pohjoista leveyttä, 109°07' itäistä pituutta).
Keisarillinen oppinut Qin Keda selvisi maanjäristyksestä ja kirjasi tapahtumia. Hän päätteli että "maanjäristyksen alkaessa sisällä olevien ihmisten ei kannata lähteä heti ulos, vaan kyyristyä alas ja odottaa sopivaa tilaisuutta. Vaikka pesä putoaa, muutama muna voi silti säilyä ehjänä."
Kiinan historiassa maanjäristystä kuvataan seuraavasti:
Xi’anin kaupungissa sijaitseva Pieni villihanhipagodi (vanha korkea torni) selvisi myös järistyksestä, mutta lyheni 45 metristä 43,4 metriin.
Murad IV

Murat IV (27. heinäkuuta 1612 – 9. helmikuuta 1640) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1623 kuolemaansa asti. Hän oli yksi aikansa voimakkaimmista hallitsijoista.
Murat IV syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed I:n ja Kösem Sultanin pojaksi. Hän oli epätavallisen suuri ja voimakas mies. Hän harrasti jousiammuntaa ja painia. Hänen sanotaan olleen niin vahva, että hän kykeni painissa päihittämään vastustajansa pelkästään yhdellä kädellä. Hän myös käytti taistelussa aseinaan raskasta nuijaa sekä suurta miekkaa, jotka molemmat painoivat kertomusten mukaan vähintään 50 kilogrammaa. Murat IV:stä tuli sulttaani 11-vuotiaana, kun hänen mielisairas setänsä, sulttaani Mustafa I, syöstiin vallasta ja otettiin vangiksi. Valtakautensa alkuvuosina Murat IV oli pelkkä nukkehallitsija, ja todellinen valta oli hänen äidillään. Samaan aikaan Osmanien valtakunta alkoi rappioitua: persialaiset valloittivat suuria alueita, Anatoliassa syntyi kapinoita ja janitsaarit hyökkäsivät sulttaanin palatsiin.
Murat IV päätti ratkaista valtakuntansa ongelmat ja otti vallan käsiinsä. Hän halusi välttää isoveljensä Osman II:n kokeman kohtalon, ja niinpä hän teloitutti maansa vaikutusvaltaisimmat poliitikot että sotilasjohtajat, mukaan lukien useimmat veljistään, suurvisiirin sekä satoja upseereja. Hän myös teloitutti noin 20 000 anatolialaista kapinallista. Hartaana muslimina hän kielsi tupakoinnin ja alkoholin nautiskelun, vaikka hänen itse huhuttiin olevan alkoholisti. Hän myös määräsi, ettei kukaan saanut liikkua valtakunnan kaupungeissa öisin. Sulttaani yritti saattaa maahan järjestyksen varkaiden ja ryöstäjien joukkosurmaamisilla, hän saattoi itsekin vaellella kaupungin kaduilla surmaamassa pahantekijöitä.
Sotilaallisesti Murat IV:n suurin saavutus oli sotaretki Persiaa vastaan. Sotaretken aikana osmanit valloittivat muiden muassa Azerbaidžanin ja suuria alueita Mesopotamiasta. Hän myös onnistui palauttamaan valtakuntansa uudelle kukoistuskaudelle. Hieman ennen kuolemaansa Murat IV solmi rauhan safavidien kanssa.
Murat IV kuoli vain 27-vuotiaana maksakirroosiin vuonna 1640. Kuolinvuoteellaan hän määräsi veljensä Ibrahimin teloitettavaksi, sillä hän ei halunnut itselleen seuraajia. Määräystä ei kuitenkaan ikinä toteutettu, ja Ibrahimista tuli uusi sulttaani.
Aron Winter

Aron Mohamed Winter (s. 1. maaliskuuta 1967 Paramaribo, Suriname) on alankomaalainen maajoukkuejalkapalloilija, jonka pelipaikka oli keskikentällä. Vaikka hän syntyi Surinamessa, hän edusti Alankomaita, jonka siirtomaa Suriname aikaisemmin oli.
Seurajoukkueura.
Winter aloitti uransa SV Lelystadin joukkueessa, josta hän siirtyi jo 19-vuotiaana maineikkaaseen Ajax Amsterdamiin. Hän debytoi Ajaxissa 6. huhtikuuta 1987 pelatussa ottelussa FC Utrechtia vastaan. Ajax voitti ottelun 3-0. Winter pelasi seurassa monta menestyksekästä kautta voittaen Hollannin Cupin 1987 ja 1988, Eredivisien 1990 (Alankomaiden mestaruus), Cup-voittajien Cupin 1987 ja UEFA Cupin vuonna 1992, kunnes siirtyi Italiaan, SS Lazion riveihin.
Laziossa hän pelasi keskikentällä puolustavassa roolissa korvaten englantilaisen Paul Gascoignen. Hän kuului Serie A:n parhaisiin pelaajiin yhdessä maanmiehiensä Ruud Gullitin, Marco van Bastenin ja Frank Rijkaardin kanssa. Vaikka henkilökohtaiset esitykset olivat mainioita, ei Winter voittanut Laziossa ainoatakaan titteliä. Vuonna 1996 hän siirtyikin Internazionaleen, ja voitti toisen kerran UEFA Cupin vuonna 1998. Interissä hän pelasi monien aikansa suurten pelaajien, kuten Roberto Baggion, Giuseppe Bergomin ja Gianluca Pagliucan kanssa. Vähitellen Winterin tähti alkoi kuitenkin himmetä, ja vuonna 1999 hän palasi takaisin Ajaxiin, jossa hän lopetti uransa 2001 käytyään ensin lainalla Sparta Rotterdamissa.
Maajoukkueura.
Alankomaiden maajoukkueessa Winter pelasi ensimmäisen kerran 25. maaliskuuta 1987 Kreikkaa vastaan 1-1 -tasapeliin päättyneessä ottelussa. Hän oli tärkeässä roolissa monissa arvokisoissa, MM-kisoissa 1994 ja 1998 sekä EM-kisoissa 1996 ja 2000. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 84 ottelua ja teki kuusi maalia, joista tärkeimmän MM-kisojen 1994 puolivälierissä Brasiliaa vastaan.
Magnesiitti

Magnesiitti (MgCO3, magnesiumkarbonaatti) on kalsiitin ja dolomiitin kaltainen, mutta on karbonaattimineraaleista kaikkein kovin.
Magnesiitti on kidejärjestelmältään trigonaalinen. Kiteet ovat romboedrejä tai sauvamaisia. Magnesiitti on väriltään valkea, kellanvalkoinen, sinertävänharmaa tai ruskehtava. Viirun väri on valkoinen. Kiilto on lasikiilto, mutta mineraali voi olla myös kiilloton. Kovuus on 4–4,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,9–3,1 g/cm³.
Magnesiittia käytetään tulenkestävien tiilien sekä erikoissementtien valmistukseen. Myös sulatusuuneja vuorataan magnesiitilla. Magnesiitti on magnesiummalmimineraali. Magnesiittia esiintyy monissa paikoissa Itä-Suomessa.
Laila Schou Nilsen

Laila Schou Nilsen (18. maaliskuuta 1919 – 30. heinäkuuta 1998) oli norjalainen pikaluistelija, alppihiihtäjä, tennispelaaja ja käsipalloilija.
Schou Nilsen voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Lisäksi epävirallisen maailmanmestaruuden 1935. Davosin MM-kisoissa 1937 Schou Nilsen voitti jokaisen matkan ja teki neljä maailmanennätystä (500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metrin matkalla). Näistä 500 metrin ennätys 46,4 kesti aina vuoteen 1955.
Schou Nilsenin epäonneksi olympialaisten ohjelmaan naisten pikaluistelu tuli vasta 1960. Hän osallistui kuitenkin Garmisch-Partenkirchenin 1936 kisoihin alppihiihdossa, jossa hänen päälajinsa oli syöksylasku. Alppiyhdistetty oli ainoa alppilaji kisoissa. Schou Nilsen oli syöksyn ykkönen, mutta pujottelun viides sija pudotti hänet lopputilastoissa pronssille.
Schou Nilsen on myös tenniksen Norjan mestari, käsipallossa maajoukkuepelaaja. Lisäksi hän osallistui vuonna 1963 Monte Carlon ralliin kartanlukijanaan suomalainen Anneli Lindqvist.
Svjatopolk I

Svjatopolk I Kirottu, kastettuna "Pjotr" (ven. Святополк Окаянный, muinaisitäslaavi: Свѧтоплъкъ) ; (n. 980–1019) oli Kiovan ruhtinas vuosina 1015–1019. Svjatopolk nousi valtaan isänsä Vladimir Suuren kuoleman jälkeen. Hänen veljensä Jaroslav Viisas syrjäytti Svjatopolkin vallasta vuonna 1019.
Suku.
Svjatopolkin äiti oli kreikkalainen nunna, jonka Svjatopolkin isoisä Svjatoslav I oli vanginnut Bulgariassa ja tuonut vaimoksi pojalleen Jaropolk I:lle, Svjatopolkin sedälle. Vladimir Suuren tapatettua veljensä raiskasi hän tämän vaimon, joka myöhemmin synnytti Svjatopolkin. Svjatopolk syntyi kuitenkin ennen laskettua aikaa, mistä syystä on epäselvää, kuka lopulta oli hänen isänsä. Svjatopolkia onkin kutsuttu "Kahden isän pojaksi".
Ruhtinas.
Vladimir Suuren kuoltua vuonna 1015 Svjatopolk peri Kiovan valtaistuimen. Kiovalaiset eivät pitäneet uudesta hallitsijasta. Tästä syystä voittaakseen kansan sympatiat puolelleen, Svjatopolk surmasi suositun veljensä Boriksen ja myöhemmin vielä kaksi muuta veljeään Glebin ja Svjatoslavin. Svjatopolkin velisurmat antoivat hänelle lisänimen "Kirottu".
Uutiset murhista kantautuivat myös nuoremman veljen Jaroslavin korviin. Jaroslav lähti sotaan veljeään vastaan ja onnistui voittamaan tämän. Svjatopolk pakeni tappionsa jälkeen appensa Bolesław I:n luo Puolaan. Bolesławin avulla Svjatopolk palasi takaisin Kiovaan ja onnistui voittamaan Jaroslavin vuonna 1018. Bolesław joutui kuitenkin palaamaan armeijoineen takaisin Puolaan ja Svjatopolk joutui vetäytymään Kiovasta. Svjatopolk taisteli vielä kahdesti veljeään Jaroslavia vastaan, mutta jälkimmäisen taistelun jälkeen, paluumatkalla Puolaan hän menehtyi.
Avioliitto.
Hän avioitui vuosien 1005–1012 välisenä aikana Puolan suurherttua Bolesław I:n ja tämän kolmannen puolison Enmildan nimeltä tuntemattoman nuorimman tyttären (mahd. Amelia?) (s. 995) kanssa.
Top of the Pops

Top of the Pops oli pitkäikäinen BBC2-televisiokanavan viikoittainen populaarimusiikin listaohjelma. Sen ensimmäinen lähetys nähtiin uudenvuodenpäivänä 1964. Puolituntisen ohjelma-ajan puitteissa esiintyivät viikon parhaiten myyneet populaarimusiikin artistit (ensi alkuun Top 20 -listan ja vuodesta 1984 alkaen Top 40 -listan mukaan). Ohjelman luonteeseen kuului taustanauhojen kera esiintyminen, minkä vuoksi moni listasijoittunut artisti jätti "Top of the Popsin" kokonaan väliin. Muutamat, muun muassa Oasis sekä Nirvana, ovat tehneet vuorollaan pilaa taustanauhalta esiintymisestä. Vuodesta 1972 vuoteen 1980 ohjelmassa ei esitetty ainoatakaan live-esiintymistä, kunnes vuonna 1980 Iron Maiden kieltäytyi esittämästä "Running Free" -kappalettaan taustanauhalta. Kesäkuussa 2006 ilmoitettiin ohjelman lopettamisesta, ja viimeinen esityspäivä oli 30. heinäkuuta 2006.
"Top of the Popsin" 1960-lukulainen kilpailija "Ready Steady Go" oli rajatummin lähinnä mod-nuorisolle omistettu ohjelma.
Helmikuusta 1995 alkaen on julkaistu lehteä, joka kulkee myös nimellä "Top of the Pops". Se sisältää enimmäkseen listatietoa ja sen hetken suosituimpien pop-tähtien haastatteluita.
Jeannette Altwegg

Jeannette Altwegg (8. syyskuuta 1930 Coimbatore, Brittiläinen Intia – 18. kesäkuuta 2021 Bern, Sveitsi) oli brittiläinen taitoluistelija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Altwegg osallistui 18-vuotiaana ensimmäisiin talviolympialaisiinsa Sankt Moritzissa 1948 ja sijoittui yksinluistelussa pronssille. Neljä vuotta myöhemmin Oslossa Altwegg voitti kultaa vaikka epäonnistui hieman vapaaohjelmassaan. MM-kilpailuista hän voitti kolme ja EM-kilpailuista neljä mitalia, kirkkaimpina vuoden 1951 maailman- ja euroopanmestaruudet sekä vuoden 1952 euroopanmestaruus. Altweggille tarjottiin olympiavoiton jälkeen huomattava määrä rahaa, jotta hän siirtyisi ammattilaisjäille. Hän kieltäytyi kuitenkin kaikista tarjouksista ja lopetti urheilu-uransa. Altwegg muutti Sveitsiin ja alkoi työskennellä sotaorpojen kanssa. Hänen lapsistaan tytär Cristina Lestander voitti maailmanmestaruuden curlingissa. Altwegg kuoli Bernissä 90-vuotiaana 18. kesäkuuta 2021.
Tukinheitto

Tukinheitto on perinteinen skotlantilainen urheilulaji, jossa heitetään suurta tukkia ("caber") ja annetaan heitosta pisteitä tukin loppuasennon mukaan.
Tukin heittäminen.
Kilpailija aloittaa nostamalla tukin pystyyn kämmentensä päälle. Tämän jälkeen hän yrittää pitää tukin hetken tasapainossa samalla valmistautuen juoksemaan eteenpäin. Sopivan matkan juostuaan kilpailija heittää tukin ilmaan. Heitto yritetään tehdä niin, että aluksi ilmassa ollut tukin pää osuu ensimmäisenä maahan, niin että aluksi käsissä ollut pää tekee 180 asteen pyörähdyksen.
Perinteisillä säännöillä tarkoituksena ei ole heittää tukkia mahdollisimman kauas, vaan tehdä tyylipuhdas heitto niin, että maahan putoamisen jälkeen tukki kaatuu suoraan heittäjästä poispäin. Mahdollisia lopputuloksia on kolme:
1) Heitto onnistuu täydellisesti, kun heittäjä ja tukin molemmat päät ovat samalla kuvitellulla viivalla.
2) Jos näin ei käy, heitto arvostellaan vertaamalla sitä tähän kuviteltuun viivaan: mitä pienempi kulma, sitä parempi. Tukin asennon voi näin ajatella kuten kellon viisarin; täydellinen olisi kello 12.00, ja esimerkiksi 11.00 asentoon heitetty tukki olisi paremmin onnistunut kuin 10.30 asentoon jäänyt.
3) Tukki osuu maahan mutta kaatuukin takaisin heittäjää kohti eikä hänestä poispäin. Heitto arvostellaan tukin suurimmalla saavutetulla kulmalla maahan nähden; 85 asteen kulmassa käynyt tukki on näin paremmin heitetty kuin 75 asteesta takaisin kaatunut.
Joskus heittoja saatetaan kuitenkin pisteyttää heiton pituudella, mutta tämä ei ole alkuperäisen kilpailun hengen mukaista.
Tukki.
Perinteinen tukki on 5-6 metriä pitkä ja painaa 35-60 kg. Tukin koon vuoksi sen tasapainottelemiseen ja etenkin heittämiseen tarvitaan paljon voimaa. Joissakin vähemmän harjaantuneiden kilpailuissa käytetään lyhyempää ja kevyempää tukkia. Ei ole harvinaista että tukki joskus hajoaa kesken kilpailun.
Kilpailun alkuperä.
Kilpailu sai alkuunsa Skotlannissa satoja vuosia sitten, ja on perinne usein järjestettävissä Ylämaan kisoissa. Sen historia ei ole enää selvässä muistissa, mutta nykyisessä muodossaan se on ollut ainakin 1600-luvulla. Monet uskovat, että tukkeja heitettiin alun perin sodankäynnissä tai siltojen teossa.
Aiheesta muualla.
Kilpailulaji esiintyi 80-luvun tietokonepelissä "World Games". Peli perustui Kansainvälinen olympiakomitean tunnustamiin World Games -kilpailuihin, joissa ei kuitenkaan joka kerta nähdä tukinheittokisaa.
Beitbridge

Beitbridge eli Beit Bridge on kaupunki Zimbabwessa. Se sijaitsee juuri Limpopo-joen pohjoispuolella ja noin kilometrin päässä Etelä-Afrikan tasavallan rajalta. Vuonna 2012 Beitbridgen väkiluku oli noin 42 000.
Kaupunki on perustettu vuonna 1929. Se oli monta vuotta Pretorian radan päätepiste, ja se toimii edelleen rajanylityspaikkana. Kaupunki on saanut nimensä sillasta, joka puolestaan sai nimensä brittiläiseltä pankkiirilta Alfred Beitiltä.
Claudio Merulo

Claudio Merulo (8. huhtikuuta 1533, Correggio – 4. toukokuuta 1604, Parma) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa kosketinsoitinmusiikkia. 
Merulo syntyi Correggiossa, jossa hän opiskeli musiikkia säveltäjä Tuttovale Menonin johdolla. Myöhemmin hänen arvellaan opiskelleen myös Venetsiassa. Vuonna 1556 Merulo pääsi urkuriksi katedraaliin Bresciassa. Vuodesta 1557 lähtien hän soitti urkuja San Marco di Veneziassa. 1580-luvulla hän erosi virastaan ja siirtyi Parmaan, jossa hän kuoli vuonna 1604.
Kanadan Arktinen saaristo

Kanadan Arktinen saaristo () tai Arktinen saaristo () on Kanadan pohjoisosassa sijaitseva runsaslukuinen ja kylmä saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Nunavutiin ja Luoteisterritorioihin. Saariston suurimpia saaria ovat Baffininsaari, Ellesmerensaari ja Victoriansaari. Alue on enimmäkseen tundraa ja sen alkuasukkaat ovat inuiitteja.
Alueeseen kuuluu 94 suurempaa saarta (suurempia kuin 130 km²), mukaan lukien kolme maailman kymmenestä suurimmasta saaresta, sekä 36 469 pienempää saarta. Pitkän Baffininsaaren eteläpuolella on Hudsoninlahti. Länsipuolella saaret erottaa Grönlannista Baffininlahti ja Davisinsalmi, jonne Golfvirta virtaa pitäen salmea suureksi osaksi jäättömänä. Kanadan arktiset saaret ovat kylmiä, koska varsinkin saarten pohjoisosia ympäröi yhtenäinen merijää ja kylmä merivirta jäähdyttää ilmastoa.
Saaret löysi 1570 brittiläinen tutkimusmatkailija Martin Frobisher. Kanadassa on arktisia saaria 62–83 leveysasteiden välillä. Alue on kylmyyden takia harvaan asuttua, ja asukkaat ovat pääasiallisesti inuiitteja. Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsee arktisten saarten alueella, mutta liikkuu noin 40 km vuodessa luoteeseen, ja oli viimeisen arvion mukaan vuonna 2005 Ellesmerensaaren luoteispuolella ().
Saariston saaria.
Saariston pohjoisosalla on nimi Kuningatar Elisabetin saaret (aikaisemmin Parrysaaret). Ryhmään kuuluvat yhtenä osana Sverdrupinsaaret: Axel Heibergin saari, Amund Ringnesin saari ja Ellef Ringnesin saari.
Koko saariston suurimmat saaret ovat:
Dagda (jumala)

Dagda (, ”hyvä jumala”) oli merkittävä jumala Irlannin kelttiläisessä mytologiassa. ”Hyvä” tarkoitti, että hän oli hyvä kaikessa. Dagdaa kutsuttiin joskus myös nimillä ”Kaikkien isä” (Eochaid Ollathair) ja ”Suuri ja mahtava tietäjä” (In Ruad Ro-fhessa). Hän muistuttaa gallialaisten jumalaa Sucellusta.
Dagda oli jumalatar Danun poika ja jumalten heimon Tuatha Dé Danannin kuningas, joka johti heidät taisteluun fomoreja vastaan. Dagda käytti taistelussa suurta taikanuijaa, jonka toinen pää tappoi ja toinen pää herätti henkiin. Hänellä oli myös suuri kattila, eräänlainen runsaudensarvi, jolla saattoi ruokkia kokonaisen armeijan. Lisäksi Dagda omisti hedelmäpuita, jotka kantoivat koko ajan hedelmiä sekä kaksi sikaa, toinen elävä ja toinen jatkuvasti paistumassa. Dagdan harppu soi itsestään, ja sen avulla hän kutsui vuodenajat. Dagdan puoliso oli sodanjumala Morrigán. Dagda oli myös Brigitin ja Aenguksen isä.
Kalotti (geometria)

Kalotti on geometriassa pallon pinnan osa, joka syntyy, kun pallo leikataan tasolla. Vastaava pallon osa on pallosegmentti. Kalotti on siis pallosegmentin ulkopinta.
Joissain lähteissä kalotti kuitenkin tarkoittaa pallosegmenttiä.
Kaksiulotteisessa geometriassa pallon kalottia vastaa ympyrän segmentti. Kalotti onkin pallosegmentti.
Pallosegmentin muodostuminen: Sijoitetaan pallon halkaisijalle, jonka pituus on formula_1, piste b. Pisteen b kohdalle ajatellaan taso, joka on kohtisuorassa halkaisijaan. Pallosegmentti on tason rajaama pallon osa. Pallosegmentin korkeus formula_2 on etäisyys pisteestä b pallon ulkopinnalle halkaisijaa pitkin.
Pallosegmentin voidaan myös ajatella olevan pienempi osa niistä kahdesta osasta, jotka syntyvät, kun pallo "leikataan veitsellä" kahteen osaan.
Kalotin pinta-ala saadaan kaavasta
formula_3, missä formula_4 on pallon säde.
Vastaavan pallosegmentin tilavuus saadaan kaavasta
formula_5.
Francesco Guami

Francesco Guami (n. 1544 – 1602) oli italialainen säveltäjä ja pasunisti. Myös hänen veljensä, Gioseffo Guami oli säveltäjä. 
Guami syntyi Italiassa ja opiskeli Venetsiassa. Hän soitti vuosina 1568–1580 pasuunaa Münchenissä. Myöhemmässä elämässään Guami työskenteli "maestro di cappellana" Udinessa, Venetsiassa ja Luccassa.
Francesco Guami julkaisi kaikkiaan kolme kirjaa madrigaaleja ja yhden ricercareja.
Gioseffo Guami

Gioseffo Guami (n. 1540 – n. 1612) oli italialainen säveltäjä ja urkuri. Myös hänen veljensä, Francesco Guami oli muusikko. 
Gioseffo Guami syntyi Italiassa ja opiskeli mahdollisesti Adrian Willaertin johdolla. Hän toimi vuosina 1568–1579 Münchenissä ja myöhemmin urkurina Venetsiassa ja Luccassa. Guami sävelsi motetteja, canzoneita ja madrigaaleja.