tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kölsch

Kölsch on saksalainen kölniläinen oluttyyppi. Se on kirkkaan keltainen pintahiivaolut. Se on hyvin humaloitu mutta ei kuitenkaan ole yhtä "katkeroinen" kuin normaali saksalainen pilsner.
Toisin kuin pilsner, kölsch valmistetaan pintahiivamenetelmällä. Se tarkoittaa, että sen käyminen tapahtuu varsin nopeasti 15–20 asteen lämpötilassa; hiivan nouseminen pintaan prosessissa antaa nimen käymistavalle. Pohjahiivaoluet, kuten pilsner, valmistetaan hitaasti kylmemmissä lämpötiloissa.
Kölsch tarjoillaan tyypillisesti pitkästä sylinterinmuotoisesta 0,2 litran lasista, jota kutsutaan nimellä "Stange" (joskus myös leikkisästi nimellä "Reagenzglas", koeputki). 
Olutta sanotaan pannun Kölnissä vuodesta 874, mutta nimeä kölsch käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1918 kuvaamaan oluttyyppiä, jota Sünnerin panimo oli pannut vuodesta 1906. Tämä olut oli kehitetty samankaltaisesta, sameammasta suodattomasta "wiess"-oluttyypistä (termiä ei saa sekoittaa vehnäolueen eli weissbieriin). 
Kölsch löi itsensä läpi Kölnissä varsinaisesti 1960-luvulla, jolloin se alkoi nousta kaupungissa suosioon. Vuonna 1960 kölschin vuosituotanto oli 500 000 hehtolitraa saavuttaen huippunsa 3,7 miljoonaa hehtolitraa vuonna 1980. Nykyisin kölschiä tuotetaan noin kolme miljoonaa hehtolitraa vuodessa.
Vuonna 1986 määriteltiin, ettei kölschiä saa valmistaa Kölnin alueen ulkopuolella (lukuun ottamatta muutamia vanhoja panimoita, jotka olivat jo aiemmin panneet kölschiä). Yhdysvalloissa ja Japanissa jotkut pienpanimot kuitenkin markkinoivat oluitaan kölschinä. Jos samantyyppistä olutta pannaan muualla, lähimmin sopiva nimitys oluttyypille on "pale ale", joka on yleisnimi vaaleille pintahiivaoluille.
Tunnettuja kölsch-merkkejä ovat muun muassa Reissdorf, Gaffel, Früh ja Dom Kölsch.
Tarja Omenainen

Tarja Omenainen (s. 28. helmikuuta 1965 Lohja) on suomalainen näyttelijä ja toimittaja.
Omenainen valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta 1997. Hänellä oli rooleja Kansallisteatterissa ja Oulun kaupunginteatterissa, mutta kansansuosikki ja joka paikassa tunnistettu julkisuuden henkilö hänestä tuli, kun hän 1999–2003 näytteli saippuasarjassa "Salatut elämät" Hanna Salinia. Omenainen kuului sarjan alkuperäiseen näyttelijäkuntaan, mutta samankaltaisena pysyvä roolihahmo ei antanut erityistä tyydytystä. Sarjasta poisjäänti tapahtui lopulta luontevasti Omenaisen ilmoittaessa odottavansa esikoistytärtään.
Hän on näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa "Kuudesti laukeava", "Muuttolinnun aika", "Mestari", "Pimennys", "Hirveä juttu", "Minerva", "Pappia kyydissä", "Ristiaallokossa", "Nitrokabinetti", "Ihana mies" ja "Kylmäverisesti sinun".
Vuodesta 2006 lähtien Omenainen on asunut Vihdin Nummelassa ja ollut toimittajana Vihdissä ilmestyvässä Luoteis-Uusimaa-lehdessä ja "Vihdin Uutisissa". Hän on sittemmin eronnut aviomiehestään, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta.
Omenainen oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Vihreän liiton ehdokkaana Uudeltamaalta.
Uusekspressionismi

Uusekspressionismi tuli suosituksi suuntaukseksi 1980-luvun alussa sekä abstraktina että esittävänä, väkevänä maalauksellisuutena. Sen lähtölaukaus oli "The New Spirit in Painting" -näyttely Lontoossa vuonna 1981, jonka jälkeen uusekspressionistinen maalaus yleistyi lähes kaikissa länsimaissa. 
Saksassa uusekspressionisteja kutsuttiin sanoilla "Die NeueWilde" tai "Wilde Malerei" (villi maalaus) tai "Heftige Malerei" (kiivas maalaus) ja suuntaus oli samanaikainen ja verrattavissa italialaiseen transavantgardeen. Uusekspressionismi nosti (Länsi-)Saksan taiteen maailmankartalle ensimmäisen kerran sitten 1920-luvun. Saksan "villeistä" tunnettuja ovat Anselm Kiefer, Georg Baselitz, Markus Lüpertz, A. R. Penck ja Jörg Immendorff.
François Bozizé

François Bozizé Yangouvonda (s. 14. lokakuuta 1946) oli Keski-Afrikan tasavallan presidentti vuosina 2003–2013. Hän johti kapinaa sotilashallitsija André Kolingbaa vastaan 1980-luvulla ja oli ehdolla maan ensimmäisissä presidentinvaaleissa 1993. Bozizé oli asevoimien esikuntapäällikkö 1996–2001. Bozizé kaappasi vallan presidentti Ange-Félix Patassélta 15. maaliskuuta 2003, ja hänet valittiin uudelleen vaaleilla 2005.
Elämäkerta.
Bozizé syntyi Mouilassa, Gabonissa. Hän kuuluu Gbaya-kansaan. Hän lähti sotilasuralle ja kohosi prikaatikenraaliksi jo Jean-Bédel Bokassan aikana vuonna 1978. David Dackon syrjäytettyä Ranskan kommandojen tuella Bokassan 1979 hän nimitti Bozizén puolustusministeriksi. André Kolingban syrjäytettyä Dackon syyskuussa 1981 Bozizésta tuli viesti- ja kulttuuriministeri. Hän joutui kuitenkin maapakoon tuettuaan Patassén johtamaa vallankaappausyritystä maaliskuussa 1982.
Bozizé pidätettiin Cotonouissa Beninissä heinäkuussa 1989 ja hänet luovutettiin kotimaahansa, jossa häntä kidutettiin, mutta hänet vapautettiin joulukuussa 1991. Vuoden 1993 vaaleissa, joissa Bozizékin oli ehdokkaana, presidentiksi valittiin Ange-Félix Patassé. Patassén tukijana Bozizé auttoi tätä vuosien 1996 ja 1997 kapinoiden tukahduttamisessa ja kohosi asevoimien esikuntapäälliköksi.
28. toukokuuta 2001 Patasséa vastaan tehtiin vallankaappausyritys, jonka hän kukisti Libyan joukkojen ja maassa oleilevien Kongon vapautusliikkeen kapinallisten avulla. Tämän jälkeen Bozizén uskollisuutta alettiin epäillä ja hänet erotettiin asemistaan. Kun Bozizéa yritettiin pidättää syttyi kapina. Hallituksen joukot kukistivat kapinalliset Libyan joukkojen avulla, mutta Bozizé pääsi pakoon Tšadiin. Bozizén joukot jatkoivat vastarintaa ja uhkasivat vallata pääkaupungin lokakuussa 2002, minkä Patassé torjui kongolaisten tuella.
15. maaliskuuta 2003 Bozizén tukijat saivat haltuunsa pääkaupungin Banguin. Patassé oli tuolloin Nigerissa tapaamisessa, eikä voinut palata maahan Bozizén joukkojen hallittua lentokenttää. Hän pakeni ensin Kameruniin ja sitten Togoon.
Bozizé kumosi maan perustuslain voimassaolon, mutta uusi samankaltainen hyväksyttiin kansanäänestyksellä 5. joulukuuta 2004. Hän asettui myös ehdolle vuonna 2005 järjestettyihin presidentinvaaleihin, jotka voitti.
Bozizé on pitänyt presidentin aseman lisäksi hallussaan puolustusministerin virkaa. Hänen kerrotaan olevan syvästi uskonnollinen helluntailainen.
Alkuvuodesta 2010 oppositiopoliitikko Charles Massin vaimo on syyttänyt Bozizéa miehensä katoamisesta ja oletetusta surmaamisesta.
Maan itsenäisyyden 50-vuotispäivän kunniaksi Bozozé rehabilitoi entisen keisari Bokassan.
Kapinalliset hyökkäsivät 24. maaliskuuta 2013 maan pääkaupunkiin Banguihin ja valtasivat tärkeimmät hallintorakennukset ja presidentinpalatsin. Bozizé pakeni perheineen joen yli Kongon demokraattiseen tasavaltaan, josta hän jatkoi matkaa Kamerunin pääkaupunkiin Yaoundéen. Bozizé sai väliaikaisen turvapaikan Yaoundésta. Bozizé on pyytänyt Beninistä poliittista turvapaikkaa. Uudeksi presidentiksi nousi kapinallisjohtaja Michel Djotodia, ja maata alkoi hallita kapinallisten johtama sotilasjuntta.
Jämsän Kiekko-Sudet

Jämsän Kiekko-Sudet oli jämsäläinen vuodesta 1987 vuoteen 2011 toiminut jääkiekkoseura. Seuran edeltäjä oli Jämsän Pallo (JämPa), joka toimi myös monessa muussa lajissa. Parhaimmillaan Kiekko-Sudet pelasi entisessä II-divisioonassa, joka vastaa nykyään Suomi-sarjaa, Suomen kolmanneksi korkeimmalla tasolla.
Kiekko-Susien junioritoiminta oli aktiivista koko seuran historian ajan. Kiekko-Susien juniorijoukkue oli Jokilaakson Lätkä-Sudet. Se syntyi Kiekko-Susien, Lätkä ST:n (Jämsänkoski) ja Lätkä Teamin (Längelmäki) junioreiden yhdistyessä. Syynä yhdistymiselle oli pelaajapula.
Kiekko-Sudet pelasi kotiottelunsa Jämsän jäähallissa, urheilupuisto Paunussa.
Berliner Weiße

Berliner Weiße (Berliner Weisse) on erityinen vehnäoluttyyppi, jota valmistetaan ainoastaan Berliinin alueella Saksassa.
Berliner Weiße on maultaan hapan, matala-alkoholinen (tyypillisesti noin 2,8 %, kantavierre tyypillisesti 7-8 °P) pintahiivaolut. Happaman maun takia siihen sekoitetaan usein vadelma- ("Himbeere") tai tuoksumatarasiirappia ("Waldmeister"), jolloin sitä kutsutaan Saksassa nimellä "Weiße mit Schuss". Tätä juomasekoitusta nautitaan Berliinissä erityisesti kesäisin laajasta maljamaisesta lasista pillillä juoden. "Weiße mit Strippe" on versio, jossa weisseen on sekoitettu Kümmel- tai Korn-schnappsia.
Art Ross Trophy

Art Ross Trophy on palkinto, jonka NHL myöntää kauden päätteeksi pelaajalle, joka teki NHL:n runkosarjassa eniten tehopisteitä. Palkintoa on jaettu kaudesta 1947–1948 lähtien.
Palkinto on nimetty Arthur Howie ”Art” Rossin mukaan. Hän oli jääkiekkoilija, tuomari, valmentaja ja manageri. Ross pelasi 14 vuotta puolustajana ja voitti kaksi Stanley Cupia. Peliuransa jälkeen hänestä tuli tuomari ja lopulta Boston Bruinsin valmentaja, kun joukkue liittyi NHL:ään. Ross valmensi Bostonin kahteen Stanley Cup -mestaruuteen. Eniten Art Ross Trophy -voittoja on Wayne Gretzkyllä (10) sekä Gordie Howella ja Mario Lemieuxilla (6). Gretzkyn vuoden 1986 pistemäärä 215 on voimassa oleva NHL-ennätys.
Jaromir Jagr on eniten Art Ross Trophy -voittoja saavuttanut ei-kanadalainen pelaaja, minkä lisäksi hän on ensimmäinen kyseisen palkinnon voittanut eurooppalainen pelaaja. 
Kahden vuosikymmenen ajan vuodesta 1981 aina vuoteen 2001 palkinnolla oli vain kolme voittajaa; Wayne Gretzky, Mario Lemieux ja Jaromir Jagr, kunnes Jarome Iginla katkaisi kolmen pistekuninkaan valtakauden voittaessaan pistepörssin NHL-kaudella 2001–2002. 
Mikäli pistepörssin kärkitila on jaettu useamman pelaajan kesken, otetaan seuraavaksi huomioon järjestyksessä se, kumpi teki enemmän maaleja (1), kumpi pelasi vähemmän otteluita (2) ja kumpi teki kauden ensimmäisen maalin (3).
Eniten voittoja.
"Listassa ei ole huomioitu ennen vuotta 1948 saavutettuja pistepörssivoittoja"
Palkitut.
Voittajat maittain: (1948-2025)
Zucchetto

Zucchetto (monikossa "zucchetti", italiaa: pieni kurpitsa) tai pileolus on katolisen kirkon latinalaisen papiston sekä eräiden anglikaanisten kirkkojen papiston käyttämä pieni kalotti.
Alun perin zucchetto otettiin käyttöön pappien tonsuroitujen päälakien suojaamiseksi kylmältä, ja on jäänyt osaksi pappien perinteistä asua kirkkojen lämmettyä ja hiusmuodin muututtuakin. Se koostuu kahdeksasta yhteen ommellusta osasta, ja huipulla on pieni antenni. Päähineen nimi saattaa juontaa juurensa kurpitsan kannallista yläosaa muistuttavasta ulkonäöstään tai siitä, että se antenneineen saa kantajan pään muistuttamaan kurpitsaa. Vain piispat, paavi ja kardinaalit saavat käyttää zucchettoa messun aikanakin.
Zucchettoa saavat käyttää kaikki latinalaisen riituksen papeiksi vihityt katolisen kirkon jäsenet. Sen väri kertoo kantajan arvon: paavin zucchetto on valkoinen, kardinaalien punainen ja piispojen violetti. Papit ja diakonit voivat käyttää mustaa zucchettoa. Musta zucchetto punaisella antennilla oli aiemmin monsignorin merkki, mutta nykyään käytäntö on harvinainen.
Paavi Johannes Paavali II:lla oli tapana antaa vierailijalle käyttämänsä zucchetto, jos hänelle tuotiin lahjaksi uusi. Monet muutkin paavit ovat noudattaneet käytäntöä.
Zucchettoa käyttävät toisinaan myös anglikaanit, esimerkiksi eteläafrikkalainen arkkipiispa Desmond Tutu.
Bill Masterton Memorial Trophy

Bill Masterton Memorial Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto. Tämä myönnetään pelaajalle, joka osoittaa parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja omistautumista jääkiekolle. Täten myöntämiseen voivat vaikuttaa vahvasti niin sanotut kaukalon ulkopuoliset tekijät. Palkinnon saajan valitsevat Professional Hockey Writers' Associationin paikallisosastot äänestyksellä NHL:n runkosarjan lopuksi.
Palkinto on nimetty Minnesota North Starsin pelaajan Bill Mastertonin kunniaksi. Masterton edusti urallaan ominaisuuksia, jotka on liitetty palkintoon. Hän kuoli 15. tammikuuta 1968 NHL-ottelussa taklauksen yhteydessä saamiinsa vammoihin.
Bill Masterton Memorial Trophy -voittajat.
Voittajat maittain: (1968-2024)
Suomalaiset.
Saku Koivu ja Teemu Selänne ovat ainoat suomalaiset palkinnon voittajat. Koivu sai Bill Masterton Memorial Trophyn kauden 2001–2002 päätteeksi palattuaan nopeasti pelikuntoon sairastuttuaan Non-Hodgkinin lymfoomaan (syöpä) ja Selänne 2005–2006 päätteeksi palattuaan polvivammasta huolimatta takaisin NHL:n parhaiden pelaajien joukkoon tehden 80 runkosarjaottelussa tehopisteet 40+50=90. Yksikään pelaaja ei ole voittanut palkintoa kahdesti, mutta joukkueittain eniten voittoja on Montréal Canadiensilla ja New York Rangersilla, kummallakin viisi.
Implisiittinen persoonallisuusteoria

Implisiittinen persoonallisuusteoria on sosiaalipsykologiassa käytetty termi, joka viittaa luonteenpiirteiden niputtamiseen. Teoria kuvaa tilannetta, jossa luodaan yksittäisiin luonteenpiirteisiin perustuvia piilo-oletuksia muista ihmisistä.
Implisiittinen persoonallisuusteoria on henkilökohtainen: jokainen määrittelee itse, mitkä piirteet esiintyvät yhdessä, mitkä ovat toistensa vastakohtia ja mitkä toisistaan riippumattomia. Esimerkiksi jos yksilö pitää puheliaisuutta negatiivisena piirteenä, voi hän pitää puheliasta ihmistä myös itsekkäänä ja töykeänä. Jos puheliaisuutta pidetään positiivisena piirteenä, voidaan siihen liittää esimerkiksi aktiivisuus ja osallistuminen.
Yksilön tekemät yhdistelmät riippuvat esimerkiksi yksilön omista piirteistä, vallitsevasta kulttuurista ja normeista. 
Implisiittinen persoonallisuusteoria liittyy läheisesti haloefektiin ja stigma-ilmiöön.
Windir

Windir (suomeksi ”soturi”) oli black metal -yhtye Sogndalista, Norjasta. Yhtye yhdisteli musiikissaan black metallia, folk-musiikkia ja paikallista mytologiaa. Yhtye perustettiin vuonna 1994, ja sen ensimmäinen albumi "Sóknarldalr" julkaistiin vuonna 1997. Yhtye oli alun perin multi-instrumentalistin ja laulaja Terje ”Valfar” Bakkenin sooloprojekti, mutta laajeni täyteen kokoonpanoon albumin "Arntor" jälkeen.
Windir tuotti neljä studioalbumia kymmenvuotisen taipaleensa aikana. Yhtye hajosi Valfarin kuoltua hypotermiaan eksyttyään lumimyrskyssä vuonna 2004. Windir inspiroi useita paikallisia yhtyeitä Sognin ja Fjordanen läänissä ja joiden kokoonpanoissa on entisiä Windirin jäseniä. Näitä yhtyeitä ovat Vreid, Cor Scorpii, Mistur, Sigtyr ja Feigd. Niiden musiikista käytetään yhteisesti nimitystä Sognametal.
Inno Nazionale

Inno Nazionale on San Marinon kansallislaulu. Sen sävelsi sanmarinolainen säveltäjä ja viulisti Federico Consolo. Hymni kohotettiin kansallislauluksi 1894. San Marinon kansallislaululla ei ole virallisesti sanoja, vaikka italialainen runoilija Giosuè Carducci on sellaiset kirjoittanutkin. San Marino ei ole koskaan virallistanut Carduccin sanoitusta, minkä takia virallisissa yhteyksissä sanoja ei koskaan lauleta.
Vuoteen 1894 San Marinon kansallislauluna oli Giubilanti d'amore fraterno.
Epäviralliset sanat.
Lähde:
Optimi (matematiikka)

Optimi tarkoittaa matemaattisessa optimoinnissa optimointitehtävän ratkaisua. Optimi on piste, jossa rajoitusehdot toteutuvat ja optimoitava funktio saa parhaimman arvonsa. Tilanteesta riippuen voidaan etsiä funktion minimiä tai maksimia. 
Optimilla voidaan kuvata esimerkiksi tuotannon suurinta arvoa tai kustannusten pienintä arvoa.
Yhtenäisyyden ja demokratian liitto

Yhtenäisyyden ja demokratian liitto ("Coalition for Unity and Democracy", CUD tai CDU) on neljän puolueen liitto Etiopiassa. Sen johtaja on Hailu Shawul. 15. toukokuuta 2005 pidetyissä parlamenttivaaleissa puolueliitto sai 89 paikkaa 527:stä.
Neljä liiton muodostavaa puoluetta ovat Etiopian demokraattinen puolue ("Ethiopian Democratic League"), Etiopian yhtenäisyyspuolue ("All Ethiopian Unity Party"), Medhin-puolue ("United Ethiopian Democratic Party-Medhin Party") ja demokratia- ja oikeudenmukaisuusliike ("Rainbow Ethiopia: Movement for Democracy and Social Justice").
Girma Wolde-Giorgis

Girma Wolde-Giorgis Lucha (28. joulukuuta 1924 – 15. joulukuuta 2018) oli Etiopian presidentti kahden kauden ajan vuosina 2001–2013. Hänet valittiin presidentiksi 8. lokakuuta 2001 ja uudelleen 9. lokakuuta 2007 alkaen. Etiopian presidenttiys on lähinnä symbolinen virka, jossa on hyvin vähän valtaa. Yksi kausi presidenttinä kestää kuusi vuotta, eikä sama henkilö voi olla presidenttinä kahta kautta pitempään.
Hän palveli armeijassa sekä poliitikkona hallitsija Haile Selassien aikana. Ensin hän palveli parlamentissa, jossa hänet valittiin alahuoneen puhemieheksi. Hallitsijan kukistamisen jälkeen vuonna 1974 hän työskenteli armeijan hallinnossa etenkin Eritreassa paikallisen Punaisen Ristin vastaavana. Sen jälkeen hän työskenteli liike-elämässä, ja palasi parlamenttiin sitoutumattomana edustajana. Tullessaan valituksi presidentiksi hän oli parlamentin puhemies.
Iveta Melzer

Iveta Melzer (o.s. Benešová, s. 1. helmikuuta 1983 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja. Hän aloitti tenniksen peluun 7-vuotiaana ja siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1998. Hänellä on kaksi turnausvoittoa WTA-kiertueen kaksinpelissä, Acapulcon turnauksesta vuodelta 2004 ja Monacon turnauksesta vuodelta 2010. Nelinpelissä hän on voittanut neljätoista turnausta. Melzer on vasenkätinen ja käyttää rystylyönnissään kahta kättä. Korkeimmillaan Melzer on ollut WTA:n kaksinpelirankingissa sijalla 17 tammikuussa 2011.
Vuoden 2006 Australian avoimissa Melzer ylsi ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksen kolmannelle kierrokselle lyömällä viidenneksi sijoitetun Mary Piercen 6-3, 7-5. Myös Ranskan avoimissa 2008 hän pääsi kolmannelle kierrokselle pudotettuaan ensin 15:nneksi sijoitetun Nicole Vaidišován ja sitten Peng Shuain, mutta kolmannella kierroksella hän hävisi Petra Cetkovskálle. Ranskan avoimissa 2009 hän hävisi kolmannella kierroksella Ana Ivanovićille. Australian avoimissa 2011 hän pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan mm. Marija Kirilenkon ja Anastasija Pavljutšenkovan. Neljännellä kierroksella hän hävisi toiseksi sijoitetulle Vera Zvonarjovalle.
Melzer meni naimisiin miestennispelaaja Jürgen Melzerin kanssa syksyllä 2012 ja otti hänen sukunimen käyttöönsä.
Luettelo Suomen partiolippukunnista

Tämä on luettelo Suomen partiolippukunnista, joita on yhteensä noin 750.
Etelä-Karjalan Partiolaiset.
Etelä-Karjalan Partiolaisiin kuuluu 19 lippukuntaa seitsemältä paikkakunnalta.
Finlands Svenska Scouter.
Finlands Svenska Scouteriin kuuluu 63 lippukuntaa 27 paikkakunnalta.
Järvi-Suomi.
Järvi-Suomen Partiolaiset ry on vuonna 2007 perustettu Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry:n piirijärjestö, joka otti 1.1.2008 vastuun partiopiiritoiminnasta Etelä-Savon, Kainuun, Keski-Suomen, Pohjois-Karjalan sekä Pohjois-Savon alueella.
Katso tarkemmin Järvi-Suomen Partiolaisten kotisivut
Pohjanmaa.
Pohjanmaan Partiolaiset on perustettu syksyllä 2007 ja on toiminut vuoden 2008 alusta Etelä-Pohjanmaan Partiolaisten, Keski-Pohjanmaan Partiolaisten ja Pohjois-Pohjanmaan Partiopiirin alueella.
Henrik Renqvist

Henrik Renqvist (alk. Heikki Kukkonen, 1. elokuuta 1789 Ilomantsi – 5. marraskuuta 1866 Sortavala) oli suomalainen kirkonmies ja herätysjohtaja, Karjalan rukoilevaisliikkeen perustaja, uskonnollinen kirjailija ja kirjankustantaja. Hän myös suomensi hartauskirjoja ja arkkiveisuja.
Lapsuus ja opinnot.
Renqvist oli syntynyt talonpoika Henrik Kukkosen poikana Ilomantsissa. Köyhyyden vuoksi koulunkäynti myöhästyi, ja sotaisat ajat ja uskonnolliset mietiskelyt sitä vielä hidastivat. Ensin Kuopiossa hän sai vaikutuksia herätysliikkeistä ja taloudellista tukea kirjakauppias Pietari Väänäseltä, sitten Turussa herrnhutilaisuudesta. Uskonnollinen murros kehittyi niin rajuksi, että hän joutui mielenhäiriöön mutta toipui siitä, pääsi ylioppilaaksi 1816 ja seuraavana vuonna papiksi.
Pappina ja raittiusmiehenä.
Liperin laajassa, huonosti hoidetussa seurakunnassa toimiessaan hän osoitti erinomaista intoa, mutta hänen aiheuttamansa hengellinen levottomuus loukkasi esimiehiä, ja seurauksena oli pitkällinen oikeusjuttu, vuoden virkaero ja sakot. Samalla tarkastusmatkan tehnyt Porvoon piispa Johan Molander siirsi hänet 1826 Svartholman vankilalinnoituksen papiksi, mikä käytännössä tarkoitti vankeutta.
Vankeusaika merkitsi Renqvistille mahdollisuutta syventää ajatuksiaan. Hän julkaisi ensimmäiset raittiusaiheiset kirjoituksensa. 1835 painettiin Renqvistin tunnetuin teos "Viinan kauhistus" ja samana vuonna hänet määrättiin kappalaiseksi Sortavalaan, missä toimessa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Kustantajana.
Renqvist on myös myöhemmin Kustannusosakeyhtiö Otavaa johtaneen Reenpään suvun kantaisä. Suvun kustannustoiminta alkaa kuitenkin jo Henrik Renqvististä, joka oli 1830–1840-luvuilla Suomen suurin suomenkielisen kirjallisuuden julkaisija. Kaikkiaan Renqvist painatti noin 60 kirjaa, joista kymmenkunta alkuperäisinä.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2006

25. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut käytiin Egyptissä 20. tammikuuta – 10. helmikuuta 2006. Turnauksessa ratkaistiin Afrikan jalkapalloliiton CAF:in mestari. Vuoden 2006 MM-kilpailujen karsintalohkot toimivat myös Afrikan mestaruusturnauksen karsintalohkoina. Vaikka kustakin ryhmästä vain lohkovoittaja selviytyi MM-kilpailuihin, Afrikan-mestaruusturnaukseen selvisi kunkin lohkon kolme parasta. Mikäli isäntämaa Egypti olisi lohkonsa kolmen parhaan joukossa, tuon lohkon neljänneksi sijoittunut selviäisi mestaruusturnaukseen.
Finaali.
Finaalissa kohtasivat Egypti ja Norsunluurannikko. Varsinainen peliaika ja jatkoaika päättyivät 0–0. Egypti voitti Afrikan-mestaruuden voitettuaan rangaistuspotkukilpailun 4–2. 
Maalipörssi.
5 maalia
4 maalia
3 maalia
2 maalia
Tähdistöjoukkue.
Ahmed Hassan valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Euphoria (Def Leppardin albumi)

Euphoria on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppard -yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
"Euphoria" merkitsi Def Leppardille paluuta yhtyeen musiikillisesti klassisempaan tyyliin. Yhtyeen edellinen studioalbumi, vuoden 1996 "Slang", oli lähennellyt alternative rockin piirteitä, mutta "Euphorialla" yhtye teki paluun ominaisempaan, menestysalbumeidensa "Pyromanian" ja "Hysterian" tapaiseen musiikkiin. Albumi ylitti ilmestyessään kultalevyrajan sekä Yhdysvalloissa että Kanadassa. Albumilta julkaistiin yhteensä kuusi singleä: ”Promises”, ”Paper Sun”, ”Goodbye”, ”Day After Day” ja ”21st Century Sha La La La Girl” sekä ainoastaan Euroopassa julkaistu ”Promises/Back in Your Face”.
"Slangin" tapaan albumin tuottajana toimi jälleen Pete Woodroffe. Yhtyeen 1980-luvulla menestykseen nostanut tuottaja Robert John ”Mutt” Lange palasi yhteistyöhön yhtyeen kanssa tällä kertaa säveltäjänä, ja hän osallistui kappaleiden ”Promises”, ”All Night” ja ”It’s Only Love” säveltämiseen. Myös vuoden 1996 Formula 1 -maailmanmestari Damon Hill, yhtyeen basistin Rick Savagen naapuri ja hyvä ystävä, vieraili albumilla soittaen kitarasoolon kappaleeseen ”Demolition Man”.
"Euphoriaa" myytiin avausviikollaan Yhdysvalloissa yli 98 000 kappaletta ja se nousi Billboardin albumilistalla sijalle 11. Albumin singleistä suurimman listamenestyksen saavutti ”Promises”, joka nousi Billboardin Mainstream Rock -listalla kärkipaikalle.
Lockerbie

Lockerbie (['lɒkərbi], ) on pieni kaupunki Lounais-Skotlannissa, Dumfries and Gallowayn alueella, noin 120 kilometrin päässä Glasgow'sta ja noin 32 kilometrin päässä Englannin ja Skotlannin rajalta. Kaupungin väkiluku oli 4 009 vuonna 2001.
Lockerbien julkinen liikennejärjestelmä on hyvin kehittynyt kaupungin kokoon nähden. Kaupunki sijaitsee lähellä A74(M) -moottoritietä, ja siellä on myös rautatieasema. Paikallisesta punaisesta hiekkakivestä rakennettu kaupungintalo on keskustan hallitsevin maamerkki. Kaupungintalon läheisyydessä on toisen maailmansodan pronssinen muistomerkki.
Lockerbie on historiansa aikana toiminut sekä lampaiden että karjan kauppapaikkana. Rajan läheisyyden vuoksi karjakauppa oli alueen tärkein elinkeino vuosisatojen ajan. Kaupungissa järjestetään yhä lammashuutokauppoja.
Lockerbien pommi-isku.
Kansainvälisesti Lockerbie muistetaan paikkana, mihin Pan Amin lento 103 syöksyi terroristien pommi-iskun takia 21. joulukuuta 1988. Suomessa tapaus tunnetaan yleisesti nimellä "Lockerbien pommi-isku", mutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapaus tunnetaan nimellä "Lockerbie Disaster ("Lockerbien katastrofi")" tai pelkästään "Lockerbie". Yksitoista Lockerbien asukasta kuoli koneen kappaleiden syöksyessä kaupunkiin Sherwood Crescentin alueelle. Putoamispaikalle muodostui suurehko kraatteri.
Lockerbie Academy.
Lockerbie Academy on kaupungin julkinen lukio, josta tuli Lockerbien pommi-iskujen pelastustoiminnan päämaja. Akatemia perusti yhdessä newyorkilaisen Syracusen yliopiston kanssa stipendin, joka annetaan kahdelle ansioituneimmalle opiskelijalle. Pommi-iskussa kuoli kaikkiaan 35 Syracusen yliopiston opiskelijaa. Stipendin saajat viettävät Syracusen yliopistossa stipendin turvin yhden vuoden ennen kuin aloittavat varsinaiset yliopisto-opintonsa. Lockerbien akatemian rehtori Graham Herbert palkittiin marraskuussa 2003 Syracusen yliopiston "Chancellor's Medal" -palkinnolla erinomaisen opettajanuransa ansioista.
Akatemiassa Lockerbien pommi-iskun aikana opiskellut Helen Jones kuoli Lontoon pommi-iskuissa 7. heinäkuuta 2005.
Pionit

Pionit ("Paeonia") on pionikasvien (Paeoniaceae) heimon ainoa suku. Lajeja esiintyy luonnonvaraisena Aasiassa, Etelä-Euroopassa ja Pohjois-Amerikan länsiosissa. Useimmat lajit ovat monivuotisia ja ruohovartisia kasveja, pituudeltaan 0,5–1,5 metriä, mutta jotkin lajit ovat puuvartisia, 2–3 metriä korkeaksi kasvavia pensaita. Kukat ovat suuria ja tuoksuvia, väri vaihtelee punaisista valkoisiin ja keltaisiin. Keltaiset lajikkeet ovat hybrideitä, paitsi kiinanpionien Huang Jin Lun -lajike.
Pioneja jalostettiin Kiinassa koristekasvikäyttöön jo useita vuosisatoja sitten.
Tuntomerkit.
Pionit ovat monivuotisia ja lyhytjuurakkoisia ruohoja tai pieniä pensaita, jotka sisältävät eteerisiä öljyjä, flavoneja ja oksalaattikiteitä. Lehdet ovat kierteisesti, kerrannaisia, periaatteessa kolmilehdykkäisiä, leveäkantaisia ja korvakkeettomia. Kukinto on varsipäätteinen, yksi- tai muutamakukkainen. Kukat ovat kookkaita, ja niissä on kierteisesti järjestyneitä kehälehtiä, joista verholehtimäisiä 3–7 ja terälehtimäisiä 5–13; verhiö ja teriö eivät ole jyrkästi erotettavissa. Heteitä on paljon, ja ne ovat ryhmittyneet viideksi kimpuksi, jotka jatkavat kehälehtispiraalia. Erillisiä emejä on 2–15, ne ovat vartalottomia ja luotti on laajentunut. Kussakin emissä on tavallisesti paljon siemenaiheita. Hedelmä on tuppilo, ja siinä on verhiö jäljellä. Siemenissä on tavallisesti vaippamainen muodostuma, ja siemenkuori on mehevä. Endospermi, siemenen ravintovarasto, on amyloidipitoinen. Siemen on aluksi monialkioinen, mutta vain yksi alkio kehittyy taimeksi.
Lajeja, risteymiä ja lajiryhmiä.
Ruohovartisia:
Puuvartisia:
Nieminen

Nieminen tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt.
Sukunimi "Nieminen" kuuluu ns. Virtanen-tyyppiin, 1800-luvun lopulla nopeasti yleistyneisiin länsisuomalaisiin sukunimiin, joihin päädyttiin, kun liitettiin johonkin luontoaiheiseen sanaan vanhojen itäsuomalaisten sukunimien mallista omaksuttu johdin-"nen". Nykyään "Nieminen" on Suomen neljänneksi yleisin sukunimi, , mutta aikaisemmin se oli Suomen toiseksi yleisin sukunimi (yleisin oli Virtanen).
Nieminen on muun muassa seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:
Kari Palaste

Kari Palaste (s. 12. huhtikuuta 1950 Kajaani) on suomalainen arkkitehti. 
Kari Palaste on VPL-Arkkitehdit Oy:n (aiemmin nimellä Virta Palaste Leinonen Arkkitehdit Oy) osakas ja toimitusjohtaja. Kari Palasteen isä oli talvi- ja jatkosodan veteraani Onni Palaste.
Kari Palaste opiskeli arkkitehtuuria Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtuurin osastossa. Palaste valmistui arkkitehdiksi vuonna 1986. 
Hän on suunnitellut yhteistyössä nykyisen toimiston muun henkilökunnan kanssa viime vuosina muun muassa Työterveyslaitoksen laajennuksen Helsinkiin, Myllypuron terveysaseman Helsinkiin, Lintulaakson koulun Espooseen, VTT/ Rakennus- ja yhdyskuntatekniikan laajennuksen Espooseen, Naistenklinikan laajennusosan Helsinkiin vuonna 2017 sekä monia muita julkisia uudisrakennuksia ja/tai niiden peruskorjauksia.
Eija-Liisa Ahtila

Eija-Liisa Ahtila (s. 6. elokuuta 1959 Hattula) on suomalainen videotaiteilija, ohjaaja ja valokuvaaja sekä taiteen akateemikko vuodesta 2009. Hän oli Kuvataideakatemian tila-aikataiteiden koulutusohjelman professori 2007–2010.
Ahtila tunnetaan erityisesti videoteoksista ja installaatioista. Häntä on pidetty liikkuvan kuvan kehittäjänä ja uudistajana, jonka teokset sijoittuvat elokuvan ja kuvataiteen välimaastoon. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin Suomen suurin kuvataidepalkinto, Ars Fennica.
Opinnot.
Ennen taideopintojaan ja niiden rinnalla Ahtila opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa 1980–1985. Hän opiskeli Vapaassa taidekoulussa Helsingissä 1981–1984 ja London College of Printingissä 1990–1991.
Vuosina 1994–1995 Ahtila opiskeli Yhdysvalloissa Los Angelesissa UCLA:ssa (Certificate Program, Film, TV, Theater and Multimedia Studies) ja American Film Institutessa (Advanced Technology Program).
Näyttelyitä.
Suomessa.
Ahtilan ensimmäinen yksityisnäyttely oli Kluuvin galleriassa vuonna 1991. Vuonna 1996 hänellä oli yksityisnäyttely Kaapelin galleriassa. Keväällä 2002 Kiasmassa oli esillä Ahtilan suuri yksityisnäyttely "Kuviteltuja henkilöitä ja nauhoitettuja keskusteluja". Sama näyttely nähtiin myöhemmin muun muassa Lontoon Tate Modernissa. Vuonna 2010 Ahtilan töitä oli esillä Galleria Heinossa Helsingissä. Huhtikuusta syyskuuhun 2013 hänen töitään oli esillä laajassa "Rinnakkaiset maailmat" -yksityisnäyttelyssä Kiasmassa.
Ahtilan näyttelyitä on ollut Suomessa melko harvoin. Hämeenlinnan taidemuseossa oli syyskuusta 2015 tammikuuhun 2016 esillä näyttely, joka sisälsi Ahtilan teoksia 1990-luvulta alkaen.
Ulkomailla.
Ahtilan ensimmäinen yksityisnäyttely ulkomailla oli Tukholman Index-galleriassa vuonna 1995. Vuodesta 1997 hänellä on ollut näyttelyitä monissa Euroopan maissa, Pohjois-Amerikassa, Japanissa, Uudessa-Seelannissa ja Meksikossa.
Syksyllä 2006 Ahtilalla oli yksityisnäyttely New Yorkin modernin taiteen museossa MoMA:ssa. Hänen yksityisnäyttelyitään on järjestetty muun muassa myös Berliinin Neue Nationalgaleriessa (2000), Lontoon Tate Modernissa (2002) ja Pariisin Jeu de Paumessa (2008). Vuonna 2006 British Film Institute julkaisi Ahtilan kaikki elokuvat ja niiden käsikirjoitukset DVD-kokoelmana "The Cinematic Works of Eija-Liisa Ahtila".
Keväällä 2012 Ahtilalla oli näyttely "Parallela världar" Tukholman Moderna museetissa. Näyttely sai ylistäviä arvioita. Esimerkiksi Dagens Nyheterin kriitikon mukaan Ahtila kehittyy koko ajan paremmaksi, ja hänen Algerian sodan aikaisia tapahtumia käsittelevä teoksensa "Missä on missä?" teki erityisen voimakkaan vaikutuksen.
Tunnustuksia.
Ahtilalle on myönnetty useita kotimaisia ja ulkomaisia taidepalkintoja ja apurahoja. 
Yksityiselämä.
Ahtila asuu ja työskentelee Helsingissä.
Teoksia.
Elokuvia.
Lähde:
Edvin Hevonkoski

Edvin Jalmari Hevonkoski (10. syyskuuta 1923 Alavus – 8. syyskuuta 2009 Vaasa) oli suomalainen ITE-taiteilija, joka loi Vaasan Asevelikylään Edvininpolku-nimisen taideympäristön.
Henkilöhistoria.
Hevonkosken vanhemmat olivat Valentin Hevonkoski ja Anna Kalin ja puoliso Elli Puranen. Hevonkoski toimi muun muassa hitsarina ja levyseppänä, eläkkeelle hän jäi 1973 Oy Strömberg Ab:lta ja aloitti varsinaisesti vasta tämän jälkeen taiteellisen tuotantonsa.
Taiteellinen tuotanto.
Kun Vaasan asevelikyläläiset vuonna 1980-luvun alussa alkoivat talkoilla raivata kuntopolkua metsään, Hevonkoski päätti tehdä veistoksen yhdestä juurineen polun tieltä nostetusta puunrungosta. Ensimmäiset sittemmin Edvininpoluksi nimetyn reitin varren teoksista valmistuivat 1983. Kun teoksia alkoi syntyä lisää, pururadan varrelle pysytettiin taidetyöskentelyä varten verstas, jossa Hevonkoski teki veistoksia ensin puusta ja myöhemmin romumetallista sekä kierrätysmateriaaleista. Hevonkoski kustansi aluksi taidetyönsä itse, mutta sai materiaalia myöhemmin lahjoituksina paikallisilta metalliliikkeiltä. Lisäksi Hevonkosken taidetyöskentely sai sekä taloudellista tukea että talkooapua vuonna 1994 perustetulta Edvininpolun perinneseuralta.
Valtaosa polun teoksista syntyi kymmenen ensimmäisen työskentelyvuoden aikana. Yli kaksikymmentä vuotta jatkuneen luomistyön tuloksena 1,3 kilometrin pituisen ulkoilureitin varrelle muodostui taideympäristö, johon kuuluu noin 150 veistoskokonaisuutta ja sotahistoriasta kertova korsukylä. Siihen kuuluu useita rakennuksia, kuten kahdenkymmenen hengen miehistökorsu, savusauna, juoksuhauta ja huoltokorsu "Töpinä" sekä "Vapaudenristin kappeli", joka valmistui Suomen itsenäisyyden 80-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1997. Korsukylään kuuluu myös 50 hengen "Emma"-tupakahvila. Sota-ajan tunnelmaa tuovat aidot, rintamalla käytetyt tykit. Edvininpolun teokset ovat olleet tuhoutumisvaarassa 2000-luvulla. Osa puusta tehdyt patsaista on jo osin hajonnut. Talkoiden ansiosta suuri osa Edvininpolun teoksista on kuitenkin saatu säilytettyä.
Muutamia Hevonkosken teoksia on myös muualla Vaasassa, kuten Wasalandiassa. Jukolanpuistossa sijaitsee hänen vuonna 1991 talkooväen avustuksella rakentamansa "Rauhan silta", jonka kaiteet muodostuvat alaspäin suunnatuista kiväärinpiipuista. Teoksia on lisäksi Karviassa, Jalasjärvellä ja Helsingin Oulunkylän kuntoutussairaalassa.
Hevonkoski löysi usein humoristisen naivistisiin teoksiinsa aiheensa sekä ajankohtaisista asioista että suomalaisista klassikkoromaaneista, saduista ja lauluista. Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä" sekä Väinö Linnan pääteokset ovat olleet innoituksen lähteenä useissa teoksissa. Monet patsaista ovat yhteiskunnallisia ja esittävät suomalaisia poliitikkoja. Hevonkosken tunnetuin teos lienee presidentti Tarja Halosta esittävä suuri muotokuvapää, joka oli esillä Kiasman edustalla "Omissa maailmoissa" -näyttelyn yhteydessä vuonna 2005. Patsaan erikoisuus on autopesulan harjoista tehdyt hiukset. Yksityisnäyttelyn Hevonkoski piti Vaasan Taidehallissa vuonna 1991.
Helena Hietanen

Helena Hietanen (s. 1963) on suomalainen valo- ja tilateoksia tekevä kuvanveistäjä sekä taideaktivisti. Hietanen on opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa ja Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella. 
Taiteellinen tuotanto ja tunnustukset.
Helena Hietanen on tehnyt teoksia moninaisista materiaaleista, kuten hiuksista ja kumista. Hän tuli tunnetuksi optista kuitua soveltavista teoksistaan, kuten "Teknopitsiä" ) ja "Valoseinä". Hietasta kiinnostaa keinovalo, luonnonvalon vaihtelu ja kuinka materiaalit heijastavat valoa. Hietasen teoksia oli esillä Venetsian biennaalissa vuonna 1997 ja hän on muutenkin ollut runsaasti esillä ulkomailla eri taidemuseoissa ja yhteisnäyttelyissä.
Helena Hietanen sai Kuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 1999. Kuvasto myönsi vuonna 2008 Hietaselle Erik Ehnroth -palkinnon toiminnasta kuvataiteilijoiden oikeuksien parantamiseksi. Hän sai myös William Thuringin säätiön pääpalkinnon 14 000 euroa vuonna 2007. Hietanen on lisäksi suunnitellut vuonna 2004 Millennium-teknologiapalkinnon palkintoteoksen "Huipun". 
Yksityiselämä.
Hietanen asuu Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä kuvanveistäjämiehensä Jaakko Niemelän kanssa. Hietanen on sairastanut rintasyöpää vuodesta 1998. Sairaus on uusiutunut viisi kertaa. Hietanen on ollut valtion taiteilijaeläkkeellä vuodesta 2007 alkaen.
Lämmön siirtyminen

Lämmön siirtyminen tapahtuu spontaanisti aina korkeammasta lämpötilasta matalampaan eli lämpimästä kylmään. Tämän ilmaisee termodynamiikan toinen pääsääntö, jonka mukaan lämpötilaerot pyrkivät tasoittumaan.
Lämpö voi siirtyä kolmella eri mekanismilla, jotka ovat johtuminen, säteily ja kuljetus eli konvektio.
Yhtenä erikoistapauksena on nesteen tai kaasun olomuodon muutos kosketuksissa kiinteän aineen pintaan. Tällöin lämmönsiirto pinnan ja kaasun/nesteen välillä on erikoisen tehokas.
Anke Feuchtenberger

Anke Feuchtenberger (s. 1963 Itä-Berliinissä) on saksalainen sarjakuvataiteilija. Hän on toiminut vuodesta 1997 professorina Hampurissa, missä hän myös asuu. 
Feuchtenberger on vieraillut Suomessa usein, mm. Helsingin sarjakuvafestivaaleilla 1995 ja 2006.
Erik Bruun

Rolf Erik von Bruun (s. 7. huhtikuuta 1926 Viipuri) on suomalainen graafikko.
Elämä ja ura.
Bruun vietti lapsuutensa Viipurin maalaiskunnan Säiniöllä. Sodan aikana perhe muutti Helsinkiin. Helsingissä Bruun opiskeli grafiikkaa. Hän valmistui graafikoksi vuonna 1950. Valmistumisensa jälkeen Bruun työskenteli kolme vuotta näyttelyiden mainosjulisteiden suunnittelijana. Vuonna 1953 hän perusti grafiikkayrityksen. 
Bruun suunnitteli postikortteja, julisteita, postimerkkejä ja vuoden 1986 markka-arvoisten setelien taustapuolet. Hän myös osallistui yhtenä kutsuttuna taiteilijana vuonna 1996 euroseteleiden suunnittelukilpailuun, mutta sen voitti itävaltalainen Robert Kalina.
Bruunin suunnittelemat postikortit ja postimerkit kuvaavat suomalaista luontoa. Hän on suunnitellut Suomen luonnonsuojeluliiton Saimaannorppa-logon. Myös Korkeasaaren eläintarhan 1990-luvulta vuoteen 2017 käyttämä lumileopardilogo oli Bruunin suunnittelema, ja zoo-elementti siitä on säilytetty myös uudistettuun logoon. 
Bruun palkittiin vuonna 1974 valtion taideteollisuuspalkinnolla ja vuonna 2007 Pro Finlandia -mitalilla, ja hänelle on myönnetty professorin arvonimi. — Bruun asuu Helsingin Suomenlinnassa.
Kaskuna Bruunista kerrotaan, että kun vuoden 1986 setelit olivat olleet liikkeellä vain vähän aikaa, Bruun ja tämän vaimo olivat käymässä Tukholmassa. He olivat vaihtamassa Suomen markkoja Ruotsin kruunuiksi, ja setelit olivat uutta mallia. Kassanhoitaja ei ollut ikinä nähnyt uusia markkaseteleitä ja kysyi Bruunin vaimolta, ovatko ne aitoja. Tähän Bruunin vaimo: ”Totta kai, mieheni on ne itse piirtänyt.”
Oskar Hainari

Oskar Adolf (O. A.) Hainari (vuoteen 1906 Forsström; 7. maaliskuuta 1856 Tohmajärvi – 23. tammikuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, valtiopäivämies ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Elämäkerta.
Oskar Hainarin vanhemmat olivat postimestari Gustaf Adolf Forsström ja Lovisa Augusta Polviander. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1876 ja suoritti voimistelunopettajan tutkinnon 1880 ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1882. Hainari valmistui filosofian lisensiaatiksi 1890 ja väitteli tohtoriksi samana vuonna. Opiskeluaikanaan hän sai vahvoja vaikutteita Yrjö Koskiselta ja J. R. Aspelinilta.
Hainari oli voimistelun lehtorina Jyväskylän seminaarissa 1878–1879 ja 1880–1881 sekä Sortavalan seminaarissa 1881–1893. Hän toimi myös Sortavalan seminaarin kreikkalaiskatolisten kiertokoulunopettajien valmistuslaitoksen johtajana vuosina 1887–1893. Jyväskylän lyseossa Hainari oli historian lehtorina 1893–1900 ja rehtorina 1896–1900. 1900-luvun puolella Hainari oli Sortavalan reaalilyseon historian, suomen kielen ja maantiedon lehtorina ja rehtorina 1900–1904, Helsingin ruotsalaisen reaalilyseon historian lehtorina 1905–1908 sekä viimeksi Helsingin suomalaisen normaalilyseon historian lehtorina 1908–1910. Hänen kirjoittamansa historian ja maantiedon oppikirjat olivat yleisesti käytössä suomalaisissa kansa- ja oppikouluissa 1900-luvun ensimmäisillä vuosikymmenillä. 
Hainari valittiin yksikamariseen eduskuntaan Viipurin läänin itäisen vaalipiirin edustajaksi vuosina 1908 ja 1909. Hän oli eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana vuoden 1908 II valtiopäivillä. Vuonna 1907 hänet oli kutsuttu jäseneksi hallituksen asettamaan komiteaan, joka tutki Viipurin läänin oloja ja ajoi paikallisten talonpoikien etuja. Aikaisemmin Hainari oli koulunopettajien valitsemana edustajana pappissäädyssä valtiopäivillä 1899, 1900 ja 1904. Hän oli myös jäsen Jyväskylän ja Sortavalan kaupunginvaltuustoissa.
Hainari julkaisi muun muassa teokset "Raja-Karjalasta" vuonna 1894 ja "Suomen keskiajan historia" vuonna 1898. Hänen väitöskirjansa nimi vuodelta 1890 oli "Inkerinmaan oloista Ruotsin vallan aikana". Hainari laati myös useita oppikirjoja historiasta, maantiedosta, yhteiskuntaopista ja terveysopista. Hänen postuumisti vuonna 1922 julkaistua teostaan Ruotsin vallan aikaisen Suomen historiasta täydensi Kustavi Grotenfelt. 
Oskar Hainarin puoliso vuodesta 1883 oli Tilma Hainari (o.s. Hagan).
Varsinaissuomalainen osakunta

Varsinaissuomalainen osakunta (VSO) on yksi Helsingin yliopiston osakunnista. Osakunta aloitti toimintansa 1.7.1906. Vuosipäiväänsä osakunta kuitenkin viettää maaliskuun 26. päivänä, jona päivänä vuonna 1640 annettiin Turun Akatemian perustamiskirja.
Kanta-alue.
Varsinaissuomalaisen osakunnan kanta-alue käsittää Varsinais-Suomen maakunnan.
3DMark

3DMark on Futuremark Corporationin kehittämä tietokoneille tarkoitettu laitteiston suorituskyvyn mittausohjelma. Ohjelmalla testataan lähinnä pelikäyttöön tarkoitettujen tietokoneiden DirectX-grafiikkakiihdyttimien suorituskykyä sekä suorittimen tehoja. Ohjelmaa on ladattu maailmanlaajuisesti yli 11 miljoonaa kertaa.
UL:n ostettua Futuremarkin ohjelma jatkoi usean vuoden ajan entisellä brändäyksellä huhtikuuhun 2018, jolloin viittaukset Futuremarkiin korvattiin.
Musiikki.
3DMark05:n lopputeksteissä käytettiin Poets of the Fall -yhtyeen ensimmäisen albumin "Lift"-kappaletta.
Emmy Rossum

Emmanuelle Grey ”Emmy” Rossum (s. 12. syyskuuta 1986 Manhattan, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja-lauluntekijä ja malli. 
Rossumin tunnetuimmat elokuvat ovat "The Day After Tomorrow" (2004), "Oopperan kummitus" (2004) ja "Lumoava kirous" (2013). Roolistaan "Oopperan kummituksessa" hänet palkittiin useilla nuoren näyttelijän palkinnoilla, mm. Young Artistilla. Rossum oli elokuvan koekuvausten aikaan vasta 16-vuotias. Hän on näytellyt merkittäviä rooleja myös elokuvissa kuten "Poseidon" (2006) ja "Dragonball Evolution" (2009). Nykyään Rossum näyttelee Fiona Gallagheria suositussa tv-sarjassa "Hävyttömät" ("Shameless").
Rossum on laulanut seitsemänvuotiaasta asti New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän aloitti näyttelemisen jo lapsena, minkä lisäksi hän on nykyisin myös malli ja laulaja. Rossumin debyyttialbumin nimi on "Inside Out". Hän on myös tehnyt joululevyn "Carol of the Bells". Rossum näytteli ensimmäisen ison roolinsa vuonna 1999 amerikkalaisessa saippuasarjassa "As the World Turns". Laajaa huomiota hän sai kuolevan tyttären roolista Clint Eastwoodin elokuvassa "Menneisyyden ote" (2003).
Dublinin kreivikunta

Dublinin kreivikunta (, ) on historiallinen kreivikunta Irlannin tasavallan itärannikolla Leinsterin provinssissa. Siihen kuuluu maan pääkaupunki Dublin, jolta se on saanut nimensä. Kreivikunnan alueella on 1 345 402 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 923,78 neliökilometriä.
Dublinin kreivikunnalla ei ole enää hallinnollista merkitystä, sillä se lakkautettiin vuonna 1994. Siitä lähtien sen alue on jaettu neljään osaan: Dublinin kaupunkiin sekä Dún Laoghaire–Rathdownin, Fingalin ja Etelä-Dublinin kreivikuntiin.
The Soundhouse Tapes

The Soundhouse Tapes on Iron Maidenin EP vuodelta 1979. Levy on yksi yhtyeen ensimmäisistä levytyksistä. EP nauhoitettiin uudenvuodenaattona 1978–1979 ja se sisältää kolme kappaletta demonauhalta "Spaceward". Kappaleet ”Prowler”, ”Invasion” ja ”Iron Maiden”. Yhtye esitti myös kappaleen ”Strange World” mutta sitä ei julkaistu EP:llä, koska se oli yhtyeen mielestä ääneltään huonolaatuinen. EP:tä painettiin vain 5 000 kappaletta.
Ruotsalainen death metal -yhtye Opeth julkaisi vuonna 2007 live-albumin "The Roundhouse Tapes", joka viitannee "The Soundhouse Tapesin" nimeen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Steve Harris.
Leinster

Leinster ( tai "Laigin") on yksi Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Leinster sijaitsee Irlannin itäosassa ja on saaren provinsseista runsasväkisin. Siellä on arviolta 2 630 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 19 590,75 neliökilometriä. Leinsterin perinteisessä lipussa on kultainen harppu vihreällä taustalla.
Historia.
Muinaisina aikoina Leinsteria asutti viisi Fir Bolg -heimoa, joista hallitseva heimo, Laigin, antoi Leinsterille sen nimen. Fir Bolg oli mahdollisesti sukua belgeille, vaikka tätä ei ole pystytty todistamaan. Leinsterin heimot yhdisti Úgaine Mor, joka rakensi Ailinnen kumpulinnoituksen Kilcullen lähelle Kildaren kreivikunnassa. Úgaine Morea pidetäänkin Leinsterin ensimmäisenä kuninkaana 600-luvulla eaa. ”Ster”-osa tulee nimeen pohjoismaalaisesta sanasta, joka tarkoittaa valtakuntaa. Viikingit hallitsivatkin muun muassa Dublinia ja Waterfordia.
Laiginin kuningaskunnan perusti uudelleen kuuluisa Cathair Mor noin 175–185 jaa. Irlannin varhaisten sisällissotien aikana. 300- ja 400-luvuilla jaa. Magnus Maximus lähti Britanniasta jättäen peräänsä merkittävän tyhjiön, siirtolaiset Laiginista lähtivätkin Walesin pohjoisosiin; erityisesti Angelseyhin, Carnaronshireen ja Denbigshireen.
700-luvulla Laigin oli jakautunut kahden hallitsijasuvun kesken: pohjoisen Leinster-hallitsijasuvun Murhad mac Brain (kuoli 727) oli Uí Dúnlaingen kuningas, eteläisen Leinster-hallitsijasuvun Áed mac Colggen (kuoli 738) oli Uí Cheinnselaigin kuningas.
Nykyinen Leinster käsittää historiallisen Leinsterin lisäksi myös historiallisen Meathin provinssin. Vanhan Meathin provinssin alueella on nykyään kaksi kreivikuntaa, Meath ja Westmeath.
Kaupungit.
Leinsterin suurin kaupunki on provinssin ja koko Irlannin tasavallan pääkaupunki Dublin. Suur-Dublinin alueella asuu 1 661 185 (2006) asukasta. Muita mainittavia kaupunkeja Suur-Dublinin alueella on Tallaght (64 282), Blanchardstown (60 000), Cloandalkin (43 929) ja Lucan (37 622). Kilkennyssä ja sen lähiympäristössä asuu 23 967 (2006) ihmistä.
Muita merkittäviä kaupunkeja:
Kreivikunnat.
Ensin on mainittu englanninkieliset nimet, sitten iirinkieliset suluissa.
Maria Alice

Maria Alice (Maria Alice de Fátima Rocha Silvas s. 23. lokakuuta 1961 Ilha do Sal, Kap Verde) on kapverdeläinen maailmanmusiikkilaulaja. Hänen musiikkityylinsä on fuusiota, ja se ammentaa innoitusta kapverdeläisistä rytmeistä.
Maria Alice aloitti laulamisen vuonna 1985. Vuonna 1991 hän muutti Portugaliin, jossa aloitti uransa tehden musiikkia yhdessä tunnettujen nimien, kuten klarinetisti Luís Moraisin kanssa. Vuonna 1994 hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Ilha d..Sal", ja sai sillä portugalilaisen lehdistön huomion. Toisen levynsä julkaisemisen jälkeen Maria Alice keikkaili jo festivaaleilla ympäri Eurooppaa, ja sen jälkeen hän on esiintynyt muun muassa Kap Verdessä, Portugalissa, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, San Marinossa, Sveitsissä ja Moskovassa yhdessä Cesária Évoran rinnalla, ja kiertänyt Englantia Lura ja Nancy Vieiran kanssa "Kap Verden naiset" -projektissa. Vuonna 2017 Kap Verden hallitus palkitsi hänet ansiomitalilla.
400 metrin juoksu

400 metrin juoksu on yleisurheilulaji, jossa juostaan ulkoradoilla yksi täysi kierros. Kukin juoksija juoksee koko matkan omaa rataansa. 400 metrin juoksu on pisin juoksumatka, joka luokitellaan pikajuoksuksi. Olympialaisissa 400 metrin juoksu on ollut vuodesta 1900.
400 metrin juoksua pidetään erittäin vaativana juoksumatkana, sillä ihminen kykenee juoksemaan täyttä vauhtia vain 30–35 sekuntia, kunnes lihakset menettävät suurimman osan energiastaan. Ennen luultiin, että väsymyksen aiheuttaa maitohappo, mutta uusimpien tutkimusten mukaan maitohappo pyrkiikin auttamaan lihaksia ja korjaaman juoksun aiheuttamat pienrepeämät.
400 metrin juoksu arvokilpailuissa.
400 metrin juoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa nykyaikaisen olympiahistorian alusta alkaen, vuodesta 1896. Naisten 400 metrin juoksu tuli mukaan olympiaohjelmaan vuonna 1964. Yleisurheilun MM-kilpailuissa 400 metrin juoksu on ollut kisahistorian alusta alkaen, vuodesta 1983. Juoksumatkan menestynein urheilija arvokisoissa on Yhdysvaltain Michael Johnson.
Kuuluisia juoksijoita.
400 metrin juoksun tunnetuin urheilija on uransa jo lopettanut moninkertainen arvokisamitalisti ja maailmanennätyksen (43,18) juossut Michael Johnson. Johnson on ainoa kahteen matkan olympiakultaan pystynyt miesjuoksija. Hänen lisäkseen tunnettuja 400 metrillä menestyneitä ovat muun muassa kuubalainen Alberto Juantorena, skotti Eric Liddell ja vuoden 1968 olympiavoittaja Lee Evans (Yhdysvallat). Juantorena oli ensimmäinen, joka voitti olympialaisissa sekä 400:n että 800 metrin juoksun, jos Ateenan 1906 välikisoja ei lasketa mukaan. Juantorena lopetti arvokisoissa kilpailemisen vuoden 1983 yleisurheilun MM-kilpailuihin. 
Naisjuoksijoista menestyneimpiä ovat Ranskan Marie-José Perec ja Bahaman Shaunae Miller-Uibo. He ovat molemmat voittaneet matkan kahdesti olympialaisissa ja ovat molemmat myös matkan maailmanmestareita. DDR:ää edustanut Marita Koch on matkan maailmanennätysnainen. Koch voitti myös 400 metrillä olympiakultaa Moskovassa 1980 ja on matkan kolminkertainen Euroopan mestari.
Suomalaisia juoksijoita.
Suomalaisista 400 metrin juoksijoista menestyneimpiä ovat Erik ”Erkka” Wilén, Voitto Hellstén, Riitta Salin ja Markku Kukkoaho. Kukkoahon Münchenin olympialaisissa vuonna 1972 juoksema SE-aika 45,49 on vieläkin voimassa.