tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Devanagari

Devanāgarī (, ’jumalten kaupunki’) on Intiassa ja muualla Aasiassa tavattava kirjoitusjärjestelmä, joka on tyypiltään abugida. Devanagari on alueen klassisen sivistyskielen sanskritin pääasiallinen kirjoitusmerkistö, mutta sillä on kirjoitettu myös paalia. Devanagari on kehittynyt brahmi-kirjoituksesta. Ensimmäiset merkit devanagarista on jäljitetty 600-luvulla ja nykyiseen muotoonsa se kehittyi 1000-luvulla.
Nykyisin devanagaria tai sen johdannaista käyttävät useat pohjoisintialaiset kielet. Se on myös Intian valtakielen hindin omaksuma merkistö. Marathia, kašmiria, biharia, sindhiä, nepalia ja monia muita kirjoitetaan devanagarilla yksinomaisena tai vaihtoehtoisena kirjoitusjärjestelmänä.
Devanagari on Intiassa maan perustuslain mukaan virallinen hindin kielen kirjoitusmuoto. 
Devanagari on abugida-kirjaimisto, eli konsonanttimerkki sisältää jo vokaalin; esimerkiksi kirjain प lausutaan pa. Mikäli jonkun toisen vokaalin halutaan seuraavan konsonanttia, käytetään vokaalidiakriittejä, esimerkiksi pu kirjoitetaan पु. Jos kaksi tai useampi konsonantti on peräkkäin ilman välissä olevaa vokaalia, konsonanttikirjaimet yhdistetään ligatuuriksi, joka käyttäytyy kuin yksittäinen konsonanttikirjain; esimerkiksi ska kirjoitetaan स्क, joka on kirjainten स ja क ligatuuri.
Hindulaisuuden pyhä tavu ॐ [om] kuuluu myös devanagariin. 
Merkistö.
Taulukoiden transkriptio seuraa ISO 15919 -standardia. Ääntämys (merkitty IPA:lla) mukailee klassista sanskritia, mutta nykyintialaisissa kielissä ääntämys voi vaihdella. Konsonanttitaulukoissa mukana oletuksena seuraavaa vokaalia ei ole merkitty. Vokaalin puuttuminen on merkitty muutoin "halantilla/viramalla" (katso erikoismerkit alempana).
Translitterointi.
Devanagarin latinalaistamiseksi on olemassa useita eri systeemejä. Tunnetuin ja monien tutkijoiden käyttämä järjestelmä on IAST (International Alphabet of Sanskrit Transliteration), joka on peräisin vuodelta 1894.
Muita siirtokirjoitusjärjestelmiä ovat ISO 15919 (joka perustuu IAST:aan), ITRANS, Havard-Kyoto, NKL ja hunturialainen systeemi.
Durga

Durga on eräs hindulaisuuden suosituimmista ja tunnetuimmista jumalattarista, Shivan puolison Parvatin sotaisa neitseellinen muoto. Kirjaimellisesti käännettynä nimi tarkoittaa "vaikeasti lähestyttävää", viitaten jumalattaren mahtiin jumalten suojelijana sekä Parvatin syntyperään Himalajan vuoristossa. Durga kuvataan usein kahdeksankätisenä, kahdeksassa kädessään kaikkien jumalten aseita pitäen ja tiikerillä tai leijonalla ratsastaen.
Devi-Mahatmya, Markandeya-puranan osio, kertoo Durgan syntyneen eri jumalten yhdistäessä voimansa, shaktinsa yhdeksi jumalattareksi taistelussa demonien armeijaa vastaan. Durga ja hänen raivostaan syntynyt vieläkin hurjempi jumalattaren ilmentymä, Kali, taltuttivat demonit joiden edessä miespuoliset jumalat olivat voimattomia. Suosituimpiin Durgan ikoneihin kuuluu kuva jumalattaresta kukistamassa puhvelidemoni Mahishaa (kuva tunnetaan nimellä Mahisasur tai Mahisasur-Mardini, Mahishan Surmaaja).
Hindujen syksyinen valojen juhla, Diwali symboloi etenkin Länsi-Bengalissa Durgan voittoa demoneista, sekä juhlistaa Devin eri ilmenemismuotoja. Siihen sisältyy kolmesta neljään päivään kestävä Durgan palvontaseremonia, Durga Puja. Juhlan päätteeksi valtaisat Gangesin savesta valmistetut, ylellisesti koristellut jumalattaren kuvat upotetaan takaisin jokiin jotta jumalatar voi palata takaisin perheensä luokse Himalajalle.
Vahtimestari

Vahtimestari on henkilö, joka työskentelee esimerkiksi viraston, laitoksen tai yrityksen palveluksessa ja huolehtii tehtävistä kuten postin jakelusta, monistuksesta, kulunvalvonnasta ja vierailijoiden opastuksesta.
Ammattinimikkeenä vahtimestari tarkoittaa henkilöä, joka suorittaa erilaisten tilojen vartiointia, vieraiden vastaanottoa ja järjestyksen ylläpitoa, ja joka ei ole vartija tai järjestyksenvalvoja.
Vahtimestari voi työskennellä esimerkiksi sairaalassa tai terveyskeskuksessa, jolloin hänen työtehtävänsä koostuvat pääasiassa asiakaspalvelusta (puhelimitse ja työpisteen äärellä) ja mahdollisesti myös potilaskuljetuksista eri osastojen välillä. Turvallisuudesta vastaavat yleensä vartijat. Vahtimestarille saattaa kuulua myös postitus sekä saapuvan postin jakaminen laitoksessa eri osastoille, puhelinvaihteen hoito sekä esimerkiksi toimistoteknisten laitteiden kunnossapitoon liittyvät asiat, kuten huoltotilaukset. Sairaaloissa ja terveyskeskuksissa vahtimestari ei myöskään yleensä huolehdi kiinteistön hoidosta, vaan sen hoitavat talonmiehet. Ne vahtimestarit, jotka työskentelevät muualla kuin laitoksissa saattavat huolehtia myös talonmiehen tehtävistä, sekä pintapuolisesta siisteydestä tiloissa. Kyseisiä tehtäviä hoitavasta henkilöstä voidaan joissain yhteyksissä käyttää myös nimikettä "virastomestari". Ravintoloissa toimivat "portsarit" (ransk. "portier") eli eteisvahtimestarit.
Nykyään vahtimestarin tehtäviä yhä useammissa yrityksissä hoitaa vartija, esimerkiksi sairaaloissa, hotelleissa, ja teollisuusyrityksissä vartijat ovat korvanneet vahtimestarit useissa paikoissa.
Vahtimestareita kutsutaan julkisen sektorin hallinnossa usein virastomestareiksi. Myös alan koulutusta annetaan nimellä virastomestarin ammattitutkinto. Muita nimityksiä ovat aulapalveluhenkilö tai toimistoisäntä tai -emäntä.
Rehupiikles

Rehupiikles on huumorimusiikkisävytteinen, juuriltaan jalasjärveläinen, Joose Tammelinin luoma ja luotsaama yhtye. Sen musiikille on ominaista ulkomaisten musiikkiklassikoiden muokkaaminen yhtyeen omaan maanläheiseen tyyliin sopivaksi. Kappaleiden sanoitukset kertovat eloisasti eteläpohjalaisesta elämänmenosta ja -tavoista seudun omalla murteella. Rehupiikles-nimi viittaa yhtyeen alkuaikojen The Beatles -covereihin, joiden levyttäminen silloin ei tullut kysymykseen tekijänoikeussyistä. Yhtyeen nimen "rehu" liittyy maalaisuuteen ja "piikles" on väännös Etelä-Pohjanmaan murteella The Beatlesin nimestä. Rehupiiklesin tunnetuin kappale on "Ylihärmä", joka on yhtyeen ensimmäiseltä albumilta "Noiruttu Pohojam'maa" (1995). Kappaleen pohjana on Scott McKenzien tunnetuksi tekemä "San Francisco (Be Sure to Wear Some Flowers in Your Hair)", jonka on suomeksi levyttänyt myös Kari Tapio nimellä "Kukka hiuksissaan".
Yhtye saavutti läpimurtonsa lähinnä Etelä-Pohjanmaalla heti ensimmäisen levynsä julkaisun jälkeen ja on sen jälkeen nauttinut maakuntalaisten suosiota. Vaikka yhtyeen jäsenet ovat vuosien varrella vaihtuneet, keikkailee yhtye edelleen pääasiassa Länsi-Suomen alueella. Vuonna 2011 Rehupiikles esiintyi yhdessä Pohjan Miehet -nimisen mieskuoron kanssa.
Entisiä ja nykyisiä jäseniä.
Kaikki Rehupiiklesin jäsenten nimet ovat peite- tai taiteilijanimiä. Esimerkiksi Joose Tammelinin peitenimi on Tapani Antero Mettoomäki. Tavallaan voitaisiin tulkita soittajien olevan enemmänkin hahmoja. Ensimmäisen levyn kansivihosta selviää, että kaikki yhtyeen jäsenet ovat jalasjärveläisiä, mutta nykyiseen kokoonpanoon kuuluu jäseniä myös muualta Etelä-Pohjanmaalta.
Kenraalieversti

Kenraalieversti () on esimerkiksi Neuvostoliiton ja Saksan armeijassa sekä SS:ssä käytössä ollut kenraalinarvo. Saksassa se oli korkein kenraalin arvo, jonka yläpuolella oli kuitenkin sotamarsalkan arvo. Neuvostoliitossa kenraalieversti oli kenraaliluutnanttia ylempi mutta armeijakenraalia alempi.
Kenraalieverstejä.
Suomalaisille tunnetuin kenraalieversti lienee Suomessa sodan jälkeen toimineen liittoutuneiden valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov. Toinen tunnettu Suomessa vaikuttanut kenraalieversti oli Lapissa olleiden saksalaisjoukkojen pidetty komentaja Eduard Dietl. Myös hänen seuraajansa Lothar Rendulicin sotilasarvo oli sama. Saksan Norjan-armeijan, AOK Norwegenin, komentaja Nikolaus von Falkenhorst oli niin ikään sotilasarvoltaan kenraalieversti.
Etelä-Ossetiasta 2008 käytyjen taistelujen aikana Venäjän federaation asevoimien tiedottajana toimi pääesikunnan apulaispäällikkö, kenraalieversti Anatoli Nogovitsyn.
Venäläinen kenraalieversti Leonid Ivašov vaati helmikuussa 2022 Vladimir Putinin eroa poliittisessa kriisissä, jonka keskipisteenä on Ukraina.
Marsalkka

Marsalkka on sotilasarvo tai arvonimi, joka tarkoittaa seuraavia asioita:
Kreikkalainen kulttuuri

Kreikan kulttuuri on kehittynyt tuhansien vuosien aikana. Se on saanut alkunsa antiikin Kreikan arkaaiselta ajalta. Myöhemmin se vaikutti suuresti Rooman, Bysantin ja Ottomaanien valtakuntien kulttuuriin.
Kulttuurihistoria.
Antiikin Kreikan kulttuurilla (700 eaa. – 400 jaa.) on ollut suuri vaikutus Euroopan historiassa. Antiikin Kreikkaa kutsutaan usein länsimaisen sivistyksen kehdoksi. Bysanttilainen kulttuuri (n. 400–1453) tarkoittaa Bysantin valtakunnassa eli Itä-Roomassa kukoistanutta kulttuuria. Siinä yhtyy itämaisia ja hellenistisiä aineksia.
Kuvataiteet.
Antiikin kuvanveisto kuvasi ennen kaikkea alastonta ihmisvartaloa. Veistokset eivät pyrkineet yksilölliseen näköisyyteen, vaan esittivät ihannetyyppejä, kuvasivat he sitten ihmisiä tai jumalia. Varhaisia maalauksia on säilynyt lähinnä keramiikkavaaseissa.
Kreikan nykytaiteilijoista Theodoros Stamos maalasi abstraktiin ekspressionismiin luokiteltavia teoksia, joita on monien suurten museoiden kokoelmissa. Takis ja Chrysa tekivät kineettistä taidetta. Jannis Kounellis luo "arte povera"-tyylistä taidetta löytämistään esineistä.
Arkkitehtuuri.
Rakennustaide oli korkealla tasolla jo esihistoriallisella ajalla, kuten Troijan, Kreetan, Tirynsin ja Mykenen valtavat linnan- ja palatsinrauniot toiselta tuhatluvulta eaa. osoittavat. Bysantin ajan rakennustaiteen suurimmat monumentit ovat Kreikan nykyrajojen ulkopuolella, mutta esimerkiksi mosaiikkeja on myös Kreikan monissa kirkoissa.
Maailmanperintökohteet.
Kreikassa on 19 Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta:
Esittävät taiteet.
Musiikki.
Antiikin aikana kithara ja aulos olivat yleisimmät ja arvostetuimmat soittimet.
Rebetikot olivat kreikkalaisen alamaailman lauluja, joita on verrattu amerikkalaiseen bluesiin. Suuri osa rebetiko-lauluista on tarkoitettu tanssittaviksi, ja niihin on yhdistetty erilaisia tansseja.
Vuonna 2005 Kreikka voitti Eurovision laulukilpailun Helena Paparizoun kappaleella "My number one".
Elokuva.
Elokuvaohjaaja Mihalis Kakogiannis on ollut viidesti Oscar-ehdokkaana. Hänen tunnetuin työnsä on "Kerro minulle, Zorbas" vuodelta 1964.
Media.
Kreikan käytetyin uutismedia on televisio. Vuonna 2009 se oli pääasiallinen uutiskanava 78 prosentille kreikkalaisista. Se oli aiemmin valtion monopoli, mutta 1980-luvun loppupuolen jälkeen kaupalliset asemat ovat vieneet suuren markkinaosuuden. Radiotoiminnan sääntely on vähäistä. Päivittäin ilmestyviä sanomalehtiä ovat Eleftherotypia, Ta Nea ja Kathimerini.
Kirjallisuus.
Antiikin aikana kirjallisuudessa oli hallitsevana eepillinen runous, jota edusti muun muassa "Iliaan" ja "Odyseeian" kirjoittaja Homeros. Kreikkalaisen tragedian suuret nimet ovat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides, komedian puolestaan Aristofanes.
Kreikkalaisista kirjailijoista kaksi on saanut Nobelin kirjallisuuspalkinnon: Giorgos Seferis vuonna 1963 ja Odysseas Elytis vuonna 1979.
Keittiö.
Kreikkalainen keittiö on maantieteellisistä ja historiallisista syistä tyypillisen välimerellinen. Se käyttää perinteisesti alueen raaka-aineita: tuoreita yrttejä, oliiviöljyä, tomaatteja ja sitruunoita sekä kalaa. Kreikkalainen salaatti, "horiatiki", sisältää kasvisten lisäksi fetaa.
Radha

Radha, myös "Radhika" tai "Radharani", on hindulaisuuden jumalatar ja Krishnan rakastettu. Krishna oli Radhan ensirakkaus, mutta hänen kerrotaan olleen naimisissa toisen kanssa. Hänen aviomiehensä henkilöllisyys on kiistanalainen. Krishnan ajatellaan olevan "shaktiman", kaiken energian omistaja, ja Radhan olevan shakti, alkuperäinen korkeimman energian ilmentymä. Kuvissa Rahdha esiintyy usein Krishnan rinnalla, taikka suorastaan Krishnaan sulautuneena.
Radhan yhteyttä Krishnaan kuvataan usein kahdella tapaa: ikuisella rakkaudella ja avioliitolla. Toisaalta, Radha ei koskaan virallisesti ole ollut naimisissa Krishnan kanssa, vaikka jotkut kertomukset viittaavatkin salaisiin seremonioihin. Radhaa pidetään Lakshmin ruumiillistumana, eli Radha on Lakshmin avataar.
Krishnan seuraajat usein kunnioittavat myös Radhaa, koska hänen armollisuutensa takia he voivat edistyä hyvin Krishnan tuntemuksessaan.
Sairaalabakteeri

Sairaalabakteeri tarkoittaa kansanomaisesti mikrobia, joka aiheuttaa sairaalaympäristöstä saadun infektion eli niin sanotun sairaalainfektion. Usein sairaalabakteerilla tarkoitetaan myös bakteeria, joka on vastustuskykyinen eli resistentti joillekin antibiooteille. 
Sairaalabakteerit aiheuttavat lähinnä huonokuntoisille potilaille tulehduksia. Sairaalabakteerit ovat syntyneet, kun monia potilaita on hoidettu antibiooteilla ja bakteerit ovat mutaatioiden avuilla kehittyneet vastustuskykyisiksi lääkkeille (lääkeresistenssi). Bakteerit voivat luovuttaa toisilleen myös vastustusgeenejä plasmidien avulla, tai kun toinen bakteeri on ottanut sisäänsä kuolleen bakteerin osia, tai vektorien ja virusten avulla. Sairaalabakteerit voidaan saada kuriin parantamalla hygieniaa ja eristämällä bakteerin saanut potilas muista potilaista. Turhien lääkekuurien välttäminen ehkäisee myös tällaisten kantojen syntymistä.
Tunnetuin sairaalabakteeri on MRSA, joka on vastustuskykyinen monille lääkkeille. On olemassa lääkkeitä, jotka tehoavat MRSA-bakteeriin, mutta ne eivät ole yhtä tehokkaita kuin tavalliset antibiootit. Ne ovat myös kalliita ja niillä on vaikeampia sivuvaikutuksia. Tapauksien määrä on Suomessa jatkuvasti lisääntynyt, ja niitä tilastoitiin Suomessa vuonna 2008 ennätysmäiset 1 740.
Muita resistenttejä sairaalabakteereja ovat ESBL, TRPA, VRE ja CPE
Northeastern Universityn tutkijat ovat tammikuussa 2014 julkaistun tiedon mukaan kehittäneet antibiootin, jonka he uskovat vaikuttavan tehokkaasti antibioottiresistentteihin mikrobeihin. Uusi antibiootti teiksobaktiini tehosi esimerkiksi MRSA:han mutta ei ollut haitallista nisäkkäiden kudoksille, eikä se näytä kehittävän resistenssiä. Ihmiskokeet ovat vuorossa seuraavaksi.
Vrindavan

Vrindavan (, ) on kaupunki Uttar Pradeshin osavaltiossa Pohjois-Intiassa. Seudulla sijaitsee metsä, jossa Krishnan uskotaan viettäneen lapsuutensa ja nuoruutensa, ja se on nykyisen Krishna-bhaktin tärkeimpiä keskuksia. Seudulla on runsaasti temppeleitä ja muita pyhiä paikkoja.
Termiä käytetään usein synonyyminä Vrajalle, koko 84 kroshaa eli 168 neliökilometriä kattavalle alueelle.
Bhakti

Bhakti () johdetaan juuresta "bhaj", "palvoa", ja sen mukaisesti viittaa antaumuksellisiin hindulaisuuden traditioihin. Bhakti-traditioihin lukeutuvat muun muassa Krishnan, Vishnun ja Shivan palvojat.
Antaumusta harjoitetaan muun muassa laulamalla erilaisia lauluja ja hymnejä, lausumalla mantroja ja rukouksia, kuulemalla pyhiä kirjoituksia, jotka kuvailevat antaumuksen kohdetta, tarjoamalla jumaluuden patsaalle tai kuvalle suitsukkeita, kukkia ja muita vastaavia artikkeleita, ja mietiskelemällä palvottavaa jumaluutta.
Bhakti nousi suureen suosioon hindulaisten keskuudessa keskiajalla.
Boylen laki

Boylen laki on erikoistapaus yleisestä ideaalikaasujen tilanyhtälön laista. Boylen lain todisti ja julkaisi vuonna 1662 irlantilainen kemisti ja fyysikko Robert Boyle. Laki tunnetaan Ranskassa ja Saksassa myös nimellä "Boylen–Mariotten laki" ranskalaisen fyysikon Edme Mariotten mukaan. Mariotte keksi lain itsenäisesti parikymmentä vuotta Boylen jälkeen.
Boylen lain mukaan vakiolämpötilassa kaasun paineen formula_1 ja tilavuuden formula_2 tulo on vakio:
formula_3.
Vakio on sama eri paineissa, joten isotermisissä prosesseissa alkutilan (1) ja lopputilan (2) paine ja tilavuus toteuttavat yhtälön
formula_4.
Tästä seuraa että paineen muutos vaikuttaa käänteisesti kaasun tilavuuteen. Jos tarkasteltavan kaasun tilavuus on alussa 10 l ja sen paine on 4 bar, ja se puristetaan kokoon 5 l tilavuuteen lämpötilan pysyessä vakiona, on sen paine lopputilassa 8 bar.
Goswami

Goswami, usein hindujen hengelliseen johtajaan viittaava nimike, johdetaan sanoista ”go” - ”aistit”, ja ”swami” - valtias, viitaten henkilöön, joka hallitsee aistinsa henkisen harjoituksensa turvin.
Tunnettuja goswameita olivat muiden muassa Sri Chaitanya Mahaprabhun kuusi tärkeintä oppilasta, Rupa Goswami, Sanatana Goswami, Raghunath Bhatta Goswami, Gopal Bhatta Goswami, Raghunath Das Goswami ja Jiva Goswami. Nimikettä käytetään yleisesti myös Vallabhan Vaishnava-perinteessä.
Tehosekoitin

Tehosekoitin on kodinkone, jota käytetään ruoka-aineiden sekoittamiseen tai soseuttamiseen. Tehosekoitin on usein pystymallinen laite, joka koostuu astiasta, johon sekoitettavat aineet laitetaan, pohjalla olevasta sekoittavasta terästä sekä sitä pyörittävästä koneistosta. Astiassa on yleensä kansi, joka estää astian sisältöä roiskumasta koneen ollessa käynnissä. Varsinainen koneisto on yleensä erillisessä alustassa, josta sekoitusastian telineen saa irrotettua, kun sen sisältö halutaan kaataa muuhun astiaan. Ensimmäisen pienen nykyaikaisen tehosekoittimen keksi Stephen Poplawski 1922.
Ominaisuudet.
Tehosekoittimissa käytetään 1–2-litraisia sekoitusastioita, jotka on tehty lasista, muovista tai ruostumattomasta teräksestä. Lasiset tehosekoittimet ovat raskaampia ja vakaampia. Sekoitetut ruoka-aineet voivat naarmuttaa muovitehosekoitinta ja muovi voi imeä ainesten hajua. Ruostumatonta terästä käytetään ulkonäön vuoksi, mutta se rajoittaa tehosekoittimen sisälle näkemistä.
Tehosekoittimissa on yleensä kolmesta 16:een nopeusasetusta, mutta kaikki käyttäjät eivät hyödy suuremmasta nopeusvaihtoehtojen määrästä.
Jos tehosekoittimessa on irrotettavat terät, sekoitusastiassa pitää olla o-rengas tai muunlainen tiiviste laitteen alaosan ja astian välillä vuotojen välttämiseksi. Sekoitusastia pyritään muotoilemaan siten, että se lisää ainesten kulkemista terien läpi sen sijaan, että ainekset vain pyörisivät ympyrää.
Tehosekoittimen alaosassa on teriä pyörittävä sähkömoottori, ja sen pinnalla on säätimet. Nykyaikaisissa tehosekoittimissa on useita nopeusvaihtoehtoja. Pienitehoisissa tehosekoittimissa tarvitaan lisäksi nestettä, jotta laite toimii oikein. Neste auttaa kiinteitä aineksia liikkumaan sekoitusastiassa siten, että ne pääsevät kosketuksiin terien kanssa. Terät luovat vesipyörteen, joka siirtää aineksia ylhäältä alas, jolloin ne pääsevät kosketuksiin terien kanssa. Tällöin syntyy homogeeninen seos. Suuritehoisilla tehosekoittimilla voidaan murskata jyviä ja jäätä myös nesteettä.
Käyttökohteita.
Tehosekoittimet on suunniteltu ruoka-aineiden ja juomien sekoittamiseen, soseuttamiseen ja hienontamiseen. Ne ovat yleensä niin tehokkaita, että niillä voi murskata myös jäätä.
Tehosekoittimia on sekä koti- että yrityskäytössä. Niitä käytetään keittiöissä moniin tarkoituksiin, muun muassa:
Tehosekoittimia käytetään myös mikrobiologiassa ja elintarviketieteessä. Tavallisten keittiötyylisten tehosekoitinten lisäksi on olemassa monia toisenlaisia tehosekoittimia laboratoriokäyttöön.
Suomalainen Lääkäriseura Duodecim

Duodecim (latinaa, ), koko nimeltään Suomalainen Lääkäriseura Duodecim ry, on alkujaan lääketieteen kansantajuistamistyöhön 18. marraskuuta 1881 perustettu suomalainen järjestö. Järjestön nimi viittaa perustajajäsenten määrään; nimen keksi Werner Lindman. Perustajista tunnetuin ja seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Suomen hammaslääketieteen isäksi mainittu Matti Äyräpää. Seura perustettiin kehittämään lääkäreiden ammattitaitoa ja levittämään terveydenhoitovalistusta sekä parantamaan suomen kielen asemaa lääketieteessä.
Vuodesta 1885 seura on julkaissut kuukausittain ilmestyvää lääketieteellistä lehteä "Aikakauskirja Duodecimia" ja vuodesta 1889 yleistajuista "Terveydenhoitolehteä". Terveydenhoitolehden perillinen on "Kotilääkäri"-lehti, jota Duodecim ei kuitenkaan pidä oikeana jatkajana. Duodecim perusti vuonna 1984 "Hyvä Terveys" -lehden
Seura osallistuu aktiivisesti terveydenhoitojärjestelmän sisällölliseen kehittämiseen muun muassa laatimalla kansallisia Käypä hoito -suosituksia ja järjestämällä konsensuskokouksia. Duodecim pyrkii toimimaan luotettavan lääketieteellisen tiedon lähteenä myös ylläpitämällä sähköistä uutispalvelua ja verkkosivuja.
Vuonna 2012 seuraan kuuluu yli 20 000 lääkäriä ja lääketieteen opiskelijaa sekä sata jäsenyhdistystä.
Duodecim myöntää vuosittain lääketieteelliset tunnustukset Matti Äyräpään palkinnon ja Konrad ReijoWaaran palkinnon ja joka toinen vuosi nuoren tutkijan palkinnon. Muita seuran jakamia palkintoja ovat muun muassa Laimi Leideniuksen palkinto sekä tiedottajapalkinto.
Uskonopin kongregaatio

Uskonopin kongregaatio on Vatikaanissa toimiva katolisen kirkon kollegio ("Congregatio pro doctrina fidei"), jonka tehtävänä on vaalia ja vastata kirkon opin puhtaudesta. Kongregaatio perustettiin 1542 nimellä "Congregatio Romanae et universalis inquisitionis" suojelemaan kirkkoa harhaopeilta. 
Joseph Ratzingerin tultua valituksi 2005 paaviksi, on kongregaation johdossa toiminut arkkipiispa William Joseph Levada. Kongregaatiolla on 25 jäsentä, jotka ovat kardinaaleja, arkkipiispoja sekä piispoja. Kongregaatio kokoontuu vuosittain täysistuntoihin.
Wigwam

Wigwam, myös vigvami tai intiaanimaja, on kupolimainen maja, jota käyttivät yleensä Pohjois-Amerikan puolipaimentolaiset intiaanit, jotka asuivat Yhdysvaltain koillisosissa. Wickiup (tai wikiup) on wigwamille sukua oleva kupolimainen rakennelma lähinnä alueen lounais- ja länsiosissa.
Rakenne.
Wigwamit rakennettiin usein kaarevista puupaaluista, jotka peitettiin kattomateriaalilla, esimerkiksi ruoholla, harjaksilla, kaarnalla, matoilla, kaisloilla, ruo'oilla tai kankaalla.
Wigwamit ovat yleensä, mutta eivät aina, tilapäisiä asumuksia. Niiden rakentaminen on yleensä hitaampaa kuin tiipiin rakentaminen. Tiipiitä tekivät lähinnä tasankointiaanit.
Rabat

Rabat () on Marokon pääkaupunki. Vuonna 2014 siellä oli noin 578 000 asukasta, ja se oli Marokon kuudenneksi suurin kaupunki.
Maantiede ja ilmasto.
Rabat sijaitsee Atlantin valtameren rannalla, Bou Regreg -joen suulla. Rabat sijaitsee joen lounaispuolella ja vastarannalla sijaitsee Salén kaupunki. Kaupungin pohjoisosassa on 1600-luvulla rakennettu Oudaïan linnoitus, jossa on Almohadien aikainen portti, andalusialaistyyppinen puutarha ja museoksi muutettu koraanikoulu. Jokisuu on madaltunut sedimentin kertymisen myötä, eikä kaupungilla ole enää merkitystä satamakaupunkina.
Rabatissa vallitsee välimerenilmasto. Kesällä on lämmintä ja kuivaa ja talvella viileämpää ja sateisempaa. Elokuu on lämpimin kuukausi, jolloin keskilämpötila on noin 18–28 °C. Viileintä on tammikuussa, jolloin keskilämpötila on noin 7–17 °C. Vuosittainen sadanta on noin 520 millimetriä.
Historia ja nähtävyydet.
Alueen historia alkaa Salén puolelta, missä oli antiikin roomalaisten siirtokunta. Varsinaisen Rabatin perusti Almohadien dynastian ensimmäinen kalifi Abd al-Mu'min tukikohdaksi Espanjan valloitusretkilleen. Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur antoi kaupungille nimen Ribāṭ al-Fatḥ, rakennutti kaupungin muurin ja aloitti valtavan moskeijan rakennustyöt. Moskeijasta on jäljellä kesken jäänyt minareetti, jota kutsutaan Hassanin torniksi.
Ennen Marokon itsenäistymistä 1956 Rabat oli Ranskan Marokon protektoraatin pääkaupunki.
Rabatissa sijaitsee Marokon kuninkaan Muhammad VI:n kuninkaallinen palatsi ja entisten kuninkaiden mausoleumit.
Rabat liitettiin historiaan ja kulttuuriin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Liikenne.
Kaupunkia palvelee Rabat–Salén lentoasema ja kaksi rautatieasemaa. Lentoasema sijaitsee noin kahdekan kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen.
Rabatin ja Salén välinen raitiotie avattiin 23. toukokuuta 2011. Raitiotiellä on kaksi linjaa. Linjan 2 laajennus avattiin 16. helmikuuta 2022. Raitiotien kokonaispituus on 27 kilometriä, ja sillä on 43 pysäkkiä.
Väestö.
Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan Rabatissa oli 578 000 asukasta. Asukkaista 2,2 prosenttia oli ulkomaalaisia. Vuoden 1994 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli noin 623 000 asukasta ja vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan noin 628 000 asukasta.
Koulutus ja urheilu.
Kaupungissa toimii ja ESSEC Business School.
Rabatissa toimii kaksi pääsarjan jalkapalloseuraa, Association Sportive des Forces Armées Royales (AS.FAR) ja FUS de Rabat.
A Perfect Circle

A Perfect Circle (usein myös APC) on kitaristi Billy Howerdelin perustama yhdysvaltalainen rock-yhtye. Howerdel on toiminut kitarateknikkona mm. yhtyeille Nine Inch Nails, The Smashing Pumpkins, Fishbone, Guns N' Roses sekä Tool. Laulaja-sanoittaja Maynard James Keenan on tunnettu poliittisesti kantaa ottavista sanoituksistaan.
Historia.
Yhtye sai alkunsa, kun Howerdel soitti tekemäänsä musiikkia ystävälleen, Tool-yhtyeen laulajalle Maynard James Keenanille. Tämä tarjosi itseään laulajaksi, jos Howerdel perustaisi yhtyeen. Alkujaan Howerdel oli empivä tarjoukselle, koska halusi naissolistin, mutta lopulta yhtye perustettiin.
Vuonna 2000 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Mer De Noms". Levyn jälkeen Paz Lenchantin ja Troy van Leeuwen jättivät yhtyeen. Lenchantin liittyi Billy Corganin Zwan-yhtyeeseen, ja aikaisemmin myös Failure-nimisessä yhtyeessä soittanut Troy van Leeuwen siirtyi Queens of the Stone Agen riveihin. Lenchantin kuitenkin soitti vuonna 2004 ilmestyneellä "Emotive"-levyllä pianoa ja jousisoittimia.
"Thirteenth Step" -albumi julkaistiin vuonna 2003.
Vuonna 2004 julkaistun "Emotive"-albumin jälkeen A Perfect Circle siirtyi tauolle jäsenten keskittyessä muihin projekteihin: laulaja Maynard James Keenan työsti Tool-yhtyeen kanssa albumia ja Jeordie White (Twiggy Ramirez, Marilyn Mansonin basisti) toimii nykyisin Nine Inch Nailsin kiertuebasistina.
Keenan kertoi ranskalaisen "Rock Hard" -lehden haastattelussa APC:n lopettamisesta. Toukokuussa 2006 MTV:n haastattelussa myös Howerdel kertoi yhtyeen olevan lähes lopettamispisteessä.
A Perfect Circlen kappale "Judith" löytyy Neversoftin konsolipelisarjan Guitar Heron viidennestä osasta.
MP-40

MP-40 (Maschinenpistole 40) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum (Luger) -kaliiperinen konepistooli. Se suunniteltiin pääasiallisesti ryhmänjohtajien, vaunu- ja kuljetusmiehistöjen sekä laskuvarjojääkärien käytettäväksi. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja sodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta.
MP-40 oli sodanaikainen versio MP-38:sta, ja se oli rakenteeltaan edeltäjäänsä yksinkertaisempi soveltuen näin paremmin sodanaikaiseen massatuotantoon. Lukkokehys valmistettiin aiemman koneistamisen sijaan puristamalla teräslevystä. 
Asetta kutsutaan usein virheellisesti nimellä ”Schmeisser”, mutta asetta ei kuitenkaan suunnitellut tunnettu Hugo Schmeisser vaan Erma-yhtiön insinööri Heinrich Vollmer.
Historia.
Wehrmachtin aseistuksesta vastannut Heereswaffenamt (HWA) totesi 1930-luvun puolivälissä panssariajoneuvojen miehistöjen ja laskuvarjojoukkojen tarvitsevan kompaktia konepistoolia. Erfurter Maschinenfabrik Gmbh (Erma) aloitti HWA:n hankintaerittelyä vastaavan aseen kehittelyn saman yhtiön Erma MP-36 -prototyypin pohjalta. MP-36 oli metallisella taittotukilla ja aseen alle kiinnittyvällä lippaalla varustettu versio puutukkisesta Erma EMP:stä. Aseen lipaskuilu sijaitsi aseen vasemmassa kyljessä Schmeisser MP18- ja MP28-konepistoolien mallin mukaisesti. MP-36 oli kerta- ja sarjatulta ampuva. Edellisen pohjalta muutamassa kuukaudessa kehitetty, rakenteeltaan yksinkertaistettu MP-38, ampui sen sijaan vain sarjatulta. MP-38:n sarjatuotanto alkoi vuoden 1938 kesällä, ensin Erman, myöhemmin myös C.G. Haenelin tehtaalla.
Kaksi vuotta myöhemmin MP-38:n korvasi valmistusteknisesti yksinkertaistettu MP-40. Merkittävä osa aiemmalle mallille tyypillisistä koneistetuista osista valmistettiin nyt teräslevystä prässäämällä, näkyvimpänä osana aseen runko. Suunnilleen neljä vuotta kestäneen valmistuksen aikana MP-40:n osia edelleen yksinkertaistettiin, sekä kustannusten säästämiseksi että valmistuksen nopeuttamiseksi.
MP-41.
Vuonna 1941 Haenel alkoi valmistaa Hugo Schmeisserin suunnittelemaa MP-41-mallia. Siinä MP-40:n alarunko ja taittotukki oli vaihdettu MP28/II:n laukaisukoneistoon ja puutukkiin.
Ylivääpeli

Ylivääpeli (lyhenne yliv.; ruots. "överfältväbel") on Suomen puolustusvoimien maa- ja ilmavoimien aliupseerien sotilasarvo. Myös Rajavartiolaitoksessa on käytössä ylivääpelin sotilasarvo. Merivoimissa vastaava arvo on ylipursimies.
Ylivääpelin arvo sijoittuu vääpelin ja sotilasmestarin arvojen väliin.
Ylivääpelin arvomerkissä on yksi paksu ja yksi ohut kaluunakulma.
Pääesikunta ilmoitti 28. joulukuuta 2006 perustavansa aliupseeriston vuoden 2007 alusta. Uudistuksen yhteydessä palautettiin käyttöön ylivääpelin sotilasarvo.
Ylivääpelit toimivat esimerkiksi joukkoyksikön toimistoupseerin tehtävissä ja kouluttajina sotilasopetuslaitoksissa. 
Reserviläinen, joka on koulutettu ja sijoitettu sodan ajan puolustusvoimien ylimpiin aliupseerin tehtäviin (esimerkiksi perusyksikön vääpeli, aluetoimiston vanhemman toimistoaliupseerin tehtävä), voidaan ylentää ylivääpeliksi.
Butaritari

Butaritari on kymmenestä saaresta koostuva, Kiribatille kuuluva atolli Tyynellä valtamerellä.
Aiemmin Butaritari tunnettiin nimellä Makin. Nykyään se on kuitenkin erään Butaritarin lähellä sijaitsevan pienemmän atollin nimi. Makin tunnettiin aiemmin nimellä "Makin Meang" tai "Pieni Makin".
Butaritarin pinta-ala on 13,6 neliökilometriä ja asukasluku oli noin 3 200 vuonna 2015. Atollin suurin kylä on noin 2 000 asukkaan Butaritari, joka on myös Kiribatin suurin asutuskeskus Tarawan ulkopuolella 
Butaritari sijaitsee pohjoisilla Gilbertsaarilla 100 kilometriä Tarawasta luoteeseen. Atollilla on pituutta idästä länteen miltei 30 kilometriä. Saarella on lentokenttä , ja lisäksi sinne pääsee laivalla Betiolta tai Tarawalta. Kuuluisa kirjailija Robert Louis Stevenson eli saarella hetken 1800-luvun lopulla.
Japanilaiset miehittivät Butaritarin ja Makinin toisessa maailmansodassa 9. joulukuuta 1941.
Makin

Makin on Kiribatille kuuluva atolli Tyynellämerellä. Se tunnettiin aiemmin nimellä "Makin Meang" tai "Pieni Makin", koska lähistöllä sijaitsevaa Butaritaria kutsuttiin Makiniksi. Makin koostuu vain viidestä saaresta ja niiden pinta-ala yhteensä on 7,9 neliökilometriä. Asukasluku saarilla oli 1 990 vuonna 2015.
Aiheesta muualla.
Sandhi

Sandhi (sanskritia; devanagari: संधि; IAST: "saṃdhi", yhteen laittaminen, yhdistäminen, synteesi) on yleisnimitys morfeemirajoilla tapahtuville äänneilmiöille. Esimerkkejä sandhi-ilmiöistä ovat äänteiden yhteensulautuminen sanarajoilla sekä äänteiden muuntuminen ympäröivien äänteiden vaikutuksesta tai vierekkäisten sanojen kieliopillisen funktion takia. Suomen kielessä sandhi-ilmiöitä ovat esimerkiksi rajakahdennus sekä erilaiset äänteiden katoamiset. Sandhi-ilmiöitä on erityisen paljon sanskritissa, jonka eräästä sanasta nimi ilmiöille on saatu, mutta vastaavia ilmiöitä esiintyy useimmissa maailman kielissä.
"Sisäiseksi sandhiksi" kutsutaan äänteenmuutoksia morfeemirajoilla, kuten n-äänteen sulautuminen m:ksi sanassa "soitanpa" ("soitan" + "pa", ääntyy "soitampa"), joskin tällaisessa tapauksessa puhutaan yleensä yksinkertaisesti "assimilaatiosta".
"Ulkoiseksi sandhiksi" kutsutaan muutoksia sanarajoilla, kuten sanaparissa "viikon päästä" (ääntyy "viikom päästä") tai "ota se" (ääntyy "otasse"). Ulkoiset sandhi-ilmiöt voivat morfologisoitua, jolloin ne pätevät vain tietyissä morfologisissa ja syntaktisissa ympäristöissä. Ajan kuluessa sandhi-ilmiöt voivat muuttua konsonanttimutaatioiksi.
Useimmissa tonaalisissa kielissä on "toonisandhi", jolloin sanojen toonit mukautuvat toisiinsa. Esimerkiksi mandariinikiinassa on neljä toonia: korkea monotooni, nouseva tooni, laskeva-nouseva tooni ja laskeva tooni. Yleisessä tervehdyksessä "ní hǎo" molemmissa sanoissa olisi normaalisti laskeva-nouseva tooni. Tämä on kuitenkin käytännössä vaikea ääntää, joten "nǐ"-sanan tooni muuntuu muotoon "ní".
Alokas

Alokas on Suomen puolustusvoimissa ja Rajavartiolaitoksessa nimitys, jota käytetään sellaisesta sotamiehen arvoisesta varusmiehestä, joka ei ole vielä vannonut sotilasvalaa tai antanut sotilasvakuutusta; sotilasarvoksi "alokasta" ei lueta. Kun vala on vannottu tai vakuutus annettu, alokas nimitetään (ei siis ylennetä) jääkäriksi, tykkimieheksi tai vastaavaksi. Ennen valan vannomista ja nimitystä alokkaan tulee osoittaa eri sotilastaitojen (esimerkiksi aseiden käsittely, ensiapu, vartiomiehenä toimiminen) osaaminen sotilaan perustutkinnossa. Tutkintoon voi liittyä valamarssi. 
Semanttisesti suomen kielen sana "alokas" viittaa varusmiespalveluksen aloittamiseen samoin kuin sen vastine ruotsiksi, "nybörjare". Eräissä muissa kielissä samassa yhteydessä viitataan palvelukseen ottamiseen, rekrytointiin, kuten saksassa sanalla "Rekrut" ja englannissa sanalla "recruit".
Sotilasslangin sanakirja (1984) tuntee 86 synonyymia termille alokas.
Alokasaikaa nimitetään nykyään virallisesti "peruskoulutuskaudeksi" eli niin kutsutuksi P-kaudeksi. Vala vannotaan useimmiten P-kauden 6. viikolla.
Pukapuka

Pukapuka on atolli Tyynellämerellä. Se kuuluu Cookinsaariin ja on sen asutetuista atolleista sijainniltaan syrjäisimpiä. Pinta-alaa saarella on 1,3 km² ja asukkaita oli 425 vuoden 2016 väestönlaskennassa..
Historia.
Pukapukan saaren ovat asuttaneet noin 2 000 vuotta sitten Samoalta ja Tongalta tulleet merenkävijät. Perimätiedon mukaan asukkaat tulivat joko länteen suuntautuneiden matkojen aikana, tai toisten tietojen mukaan saarella oli jo asukkaita sen kohotessa vedestä. Perimätiedossa tunnetaan myös tarina noin 400 vuotta sitten saarelle iskeytyneestä hyökyaallosta, joka jätti henkiin vain 15 miestä ja kaksi naista. Ensimmäinen eurooppalainen saarella oli espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira, joka tuli Perusta vuonna 1595 ja nimesi saaren San Bernandoksi. Seuraavat eurooppalaiset olivat brittejä, ja he kävivät saaren lähettyvillä 150 vuotta espanjalaisten jälkeen. Nousuveden takia he eivät kuitenkaan nousseet maihin saarelle. Pukapukan syrjäisen sijainnin vuoksi kristinusko saapui paikalle myöhemmin kuin muille Cookinsaarille. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat tulivat vuonna 1857, mutta saarten asukkaiden käännyttäminen tapahtui nopeasti. Heidän jälkeensä tulivat orjakauppiaat, jotka veivät noin 150 saaren silloisista 450 asukkaasta orjuuteen Peruun. Vuonna 1924 saarelle asettui kirjailija Robert Dean Frisbie, jonka maantieteellisiin kuvauksiin saaren nykyisetkin kartat perustuvat. Pukapukan syrjäisyys väheni lentokentän rakentamisen myötä vuonna 1994 ja puhelimien tulon myötä vuonna 1999. Vuonna 2005 sykloni teki pahaa tuhoa saarella, ja vain 10 taloa säilyi ehjänä. Tuhoutuneisiin rakennuksiin kuuluivat saaren koulu ja osa sairaalaa. Myös saaren taroviljelmät tuhoutuivat.
Maantiede.
Pukapuka koostuu kolmesta suuremmasta luodosta ja muutamasta pienemmästä. Pohjoisinta "Wale"-nimistä luotoa kutsutaan myös pelkästään Pukapukaksi. Luodolla sijaitsee saaren ainoa rantautumispaikka. Walella on kolme kylää; Ngake, Roto ja Yato. Eteläisin luoto on nimeltään Motu Ko ja sillä sijaitsee saaren pieni lentokenttä. Motu Kosta ja Walesta nähtynä keskellä sijaitsee Motu Kotowan luoto. Siitä länteen sijaitsee pieni Tokan hiekkasärkkä. 
Kulttuuri.
Kulttuuriltaan Pukapuka on lähempänä Samoaa kuin muita Cookinsaaria. Samoalaiset tavat, kuten esimerkiksi kriketin "kilikiti"-nimellä tunnettu muoto ovat saarella yleisiä. Saarella puhuttu pukapukan kieli on läheistä sukua samoalle. Eristäytyneisyyden vuoksi perinteet ovat säilyneet monia muita paikkoja paremmin. Paikallisia tapoja voidaan pitää erityisen liberaaleina esimerkiksi ihmissuhteiden taholla. Saaren asukkaat elävät kalastuksella ja maanviljelyllä. Tärkeimpiä viljeltäviä kasveja ovat taro, kookospähkinä, banaani ja papaija. Suurin osa sadosta käytetään saarella, mutta osa viedään esimerkiksi Rarotongaan.
Puka-Puka

Puka-Puka on kuudesta saaresta koostuva atolli Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Tuamotu-saariin, ja muodostaa oman kuntansa. Saarista yksi on asuttu.
Puka-Pukan saaret ovat kuivia korallisaaria. Puka-Puka oli alun perin asumaton, mutta sittemmin Tahitilta on muuttanut sinne väestöä. Vuonna 2017 Puka-Pukan asukasluku oli 163. Atollin ainoa kylä on sen pääsaaren länsirannikolla sijaitseva Teonemahina, jossa on noin 110 asukasta. Vuonna 1996 taifuuni tuhosi kylän, mutta se rakennettiin uudelleen ranskalaisten avustuksella. 
Ennen saaren vakituista asuttamista siellä kävivät toisinaan Fakahinan saaren asukkaat.
Puka-Puka oli ensimmäinen Tuamotun atolleista, jonka Fernão de Magalhães löysi vuonna 1521.
Puka-Pukalla ei ole satamaa eikä lentokenttää. Sinne on mahdollista päästä ainoastaan pienellä veneellä tyynellä säällä. Puka-Puka on sijainniltaan Tuamotun atolleista syrjäisin.
Rationaalisen valinnan teoria

Rationaalisen valinnan teoria eli niin kutsuttu taloustieteellinen politiikan teoria kehittyi poliittisen sosiologian rinnalle taloustieteestä.
Englantilainen taloustieteilijä Anthony Downs pyrki ensimmäisenä soveltamaan taloustieteen lähtökohtia politiikan tutkimukseen ja esitteli politiikkaan ajatuksen, että politiikka on taloudellista vaihtoa muistuttava tapahtuma - Downsin ajatusta voidaan havainnollistaa politiikan ja taloustieteen ”perusyksiköillä”, jolloin yksi ääni vastaa yhtä euroa. 
Rationaalisen valinnan teoria on konfliktiteoria, eli teoria painottaa ryhmien ristiriitaisia intressejä eikä ole niinkään kiinnostunut yhteiskunnan yhtenäisyyttä ylläpitävistä mekanismeista. Rationaalisen valinnan teoria voidaan myös laskea behavioraaliseen politiikan tutkimukseen, sillä rationaalisen valinnan teoreetikot tekevät ennakko-oletuksia ihmisen asenteista ja tavoitteista ja pyrkivät niistä loogisesti muodostamaan yleisen teorian. 
Rationaalisen valinnan teorian historialliset juuret ovat englantilaisen filosofin Jeremy Benthamin ajattelussa. Bentham esitti, että ihminen toimii rationaalisesti pyrkiessään päämääriinsä. Yksilöiden tavallisesti tärkeimmät päämäärät ovat valta, status ja taloudelliset hyödykkeet, joita tavoitellessaan yksilöä eivät ohjaa hänen sisäistämänsä arvot vaan häneen ulkopuolelta mahdollisesti kohdistuvat negatiiviset sanktiot. Poliittisten toimijoiden rationaalisen itsekkyyden vuoksi yhteiskunta tulisi Benthamin mielestä järjestää tavalla, joka estää yksilöitä liiaksi sortamasta ja alistamasta muita ihmisiä.
Buddy Miles

Buddy Miles (alkuperäinen nimi George Miles, 5. syyskuuta 1947 Omaha, Nebraska – 26. helmikuuta 2008 Austin, Texas) oli yhdysvaltalainen rock- ja R&amp;B-rumpali, joka muistetaan parhaiten yhteistyöstään Jimi Hendrixin kanssa.
Buddy Milesin soittotyyli on helposti tunnistettavissa. Useimmiten hän soitti vain peruskomppia läpi koko kappaleen musiikkityylistä riippumatta. Milesin kompissa keskeistä oli tietynlainen terävyys. Esimerkiksi virveli oli hänellä säädetty erittäin kireälle, ja virveliniskut olivat teräviä. Milesin tavoitteena oli mitä ilmeisimmin luoda yksinkertaisen kompin avulla intensiivinen rytmi.
Ura lyhyesti.
Buddy Miles sai ensi kertaa mainetta valkoisen blueskitaristi Michael Bloomfieldin johtaman Electric Flag -yhtyeen rumpalina vuosina 1966–1967. Myöhemmin Miles johti omaa The Buddy Miles Express -yhtyettään, jonka tekemän levyn tuottajana toimi Jimi Hendrix. Vuoden 1969 lopulla Hendrix ja Miles muodostivat basisti Billy Coxin kanssa Band of Gypsys -nimisen orkesterin, jonka ohjelmistoon kuului sekä Milesin että Hendrixin säveltämiä kappaleita. Milesin kuuluisin sävellys on ehkä "Them Changes", jonka sekä The Buddy Miles Express että Band of Gypsys versioivat.
Funkia ja rockia fuusioinut Band of Gypsys toimi vain muutaman kuukauden. Eri lähteet kertovat ristiriitaisia tietoja siitä, saiko Hendrix tarpeekseen Milesista vai päinvastoin. Band of Gypsys ehti kuitenkin konsertoida uutena vuonna 1970 New Yorkissa Fillmore East -konserttitalossa. Näistä konserteista on koostettu kaksi live-levyä, "Band of Gypsys" (1970) ja "Live at the Fillmore East" (1999). 
Band of Gypsys teki lyhyestä urastaan huolimatta suuren vaikutuksen myöhempiin funk-muusikoihin. Milesin soittoa kuullaan myös muutamilla Hendrixin viimeisen studioalbumin "First Rays of the New Rising Sunin" kappaleilla.
Vuonna 1972 Miles teki yhteisen levyn toisen kitaravirtuoosin, Carlos Santanan, kanssa. Miles jatkoi soolouraansa matalalla profiililla vieraillen myös Pori Jazzissa 1990-luvun lopulla.
Henry Bacon

George Henry Aslak Bacon (4. joulukuuta 1957 Helsinki – 25. marraskuuta 2022 Yhdysvallat) oli suomalainen elokuvan- ja televisiontutkija, joka toimi Helsingin yliopiston professorina vuoteen 2022 asti.
Ura.
Bacon kirjoitti ylioppilaaksi Pirkanmaan yhteiskoulusta vuonna 1976. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi sekä lisensiaatiksi vuonna 1990 ja väitteli filosofian tohtoriksi teatteritieteestä vuonna 1994 Helsingin yliopistossa. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1996.
Vuosina 1990–2004 Bacon oli sivutoiminen tuntiopettaja Helsingin yliopistossa. Vuonna 1994 hän oli TV- ja elokuvatutkimuksen määräaikainen yliassistentti ja vuosina 1995–1998 määräaikainen apulaisprofessori Oulun yliopiston taideaineiden ja antropologian laitoksessa. Vuosina 1999–2003 Bacon työskenteli Suomen elokuva-arkistossa tutkijana ja 2003–2004 projektipäällikkönä.
Baconin tutkimusaloja olivat elokuvan luonne taiteellisen ilmaisun välineenä, taiteiden väliset suhteet sekä taiteiden rooli maailman hahmottamisessa. Hän luennoi oopperasta Sibelius-Akatemiassa ja Helsingin yliopistossa ja työskenteli myös vapaana toimittajana.
Bacon oli Suomen elokuvatutkimuksen seuran hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja vuosina 1992–2002 sekä puheenjohtaja vuosina 2003–2005. Vuonna 2006 Bacon sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksestaan "Seitsemäs taide: Elokuva ja muut taiteet". Vuonna 2007 hän sai Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin. Hän oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2008.
Yksityiselämä.
Baconin isä oli brittiläissyntyinen englannin kielen lehtori Walter Bacon ja äiti hammaslääkäri Arja Aromaa.
Filosofian kandidaatti

Filosofian kandidaatti (FK) on vanha suomalainen ylemmän korkeakoulututkinnon nimi, jota käytettiin ennen vuotta 1992 niin humanistisella kuin luonnontieteellisellä alalla. Uusia filosofian kandidaatin tutkintoja ei voi enää suorittaa.
Oppiarvon nimi on seuraus siitä, että nykyiset Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen ja humanistinen tiedekunta muodostivat aikaisemmin yhdessä "filosofisen tiedekunnan", joka oli kuitenkin jo kauan jakautunut kahteen käytännössä eri tiedekuntien tavoin toimivaan osastoon. Helsingin yliopistosta oppiarvon nimi omaksuttiin Suomen muihinkin yliopistoihin. Vuonna 1951 otettiin molemmissa osastoissa käyttöön alemmat yliopistotutkinnot, jotka saivat nimet luonnontieteiden kandidaatti ja humanististen tieteiden kandidaatti. Tästä huolimatta filosofian kandidaatti säilytettiin molemmissa osastoissa ylemmän tutkinnon nimenä. 
Vuosien 1972–1994 välisenä aikana filosofian kandidaatille myönnettiin pyynnöstä maksua vastaan filosofian maisterin arvonimi joko promootion yhteydessä tai ilman sitä. Nykyisen käytännön mukaan filosofian maisteri on tutkinnon nimi ja maisterin arvo saadaan suorittamalla se. 
Tutkinnon nimi perustuu historiallisesti filosofia-tieteeseen ja siinä saavutettuun alustavaan edistykseen, jota osoittaa ehdokkuuteen viittaava käsite kandidaatti (&lt; lat. "candidatus", ’valkoisiin puettu’, alkujaan julkisen viran hakija Rooman valtakunnassa).
Bob Kane

Robert ”Bob” Kane (alk. Kahn; 24. lokakuuta 1915 – 3. marraskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä, joka loi tunnetun supersankarihahmon Batmanin eli Lepakkomiehen.
Elämäkerta.
Kane syntyi New Yorkin Bronxissa aškenasijuutalaisperheeseen. Hän aloitti ammattinsa sarjakuvapiirtäjänä Jerry Igerin toimittamassa "WOW What a Magazine!" -lehdessä vuonna 1936. Kane aloitti 1930-luvun puolivälissä työskentelyn Eisner-Iger-studiolla, missä hän toimi studiopiirtäjänä () vuoteen 1939 saakka. Hän piirsi vitsisarjakuvia ("gag cartoons") ja komediallista seikkailusarjakuvaa "Peter Pupp". Floyd Gottfredsonin Mikki Hiiri -strippien innoittama Peter Pupp saattoi taistella lentokoneella mielipuolisen keksijän jättiläisrobotteja vastaan. Myöhemmin samanlaiset juonenkäänteet ilmenivät sävyltään vakavampina Batman-sarjakuvassa. Vuonna 1938 Kane aloitti työt National Comicsille (myöhempi DC Comics), jossa hänen ensimmäiset sarjakuvansa olivat humoristisia yhden tai kahden sivun mittaisia täytesarjoja ("fillers").
Kane kehitti lepakkoasuun pukeutuneen kostajan hahmon, Batmanin, yhdessä Bill Fingerin kanssa. ”The Bat-Man” (alkuperäinen kirjoitusasu) ilmestyi ensimmäisen kerran "Detective Comics" -sarjakuvalehden numerossa 27 vuonna 1939. Batman oli siitä erikoinen supersankari, että hänellä ei ollut supervoimia kuten Teräsmiehellä. Kane on kertonut, että hän sai inspiraation Batmanin hahmoon Chester Gouldin sarjakuvasta "Dick Tracy". Kaksi ensimmäistä Batman-tarinaansa Kane signeerasi nimellä Robert Kane. Pian se muuttui muotoon Bob Kane, josta tuli ikään kuin Batmanin tavaramerkki. Vaikka Batmania piirsivät myös monet muut taiteilijat, piirtäjän signeerauksena oli aina Bob Kane vuoteen 1964 saakka. 
1960-luvun lopulla Kane alkoi pitää taidenäyttelyjä eri puolilla Yhdysvaltoja. Lisäksi hän oli mukana kehittämässä televisioon animaatiohahmoja Courageous Cat ja Cool McCool.
Kane kirjoitti omaelämäkerran "Batman &amp; Me".
Ksylofoni

 
Ksylofoni on eripituisten puukapuloiden muodostama idiofoninen lyömäsoitin, jota soitetaan muovi-, kumi- tai puupäisillä malleteilla. Kapuloiden eli "kielien" koko on viritetty sellaiseksi, että kustakin tulee haluttu sävel. Tyypillisesti ääniala on kolme ja puoli oktaavia, kirjoitetusta f:stä c4:ään. Ksylofoni soi oktaavin kirjoitettua korkeammalta. Fysikaalisesti voidaan sanoa, että sen ominaisvärähtely on viritetty halutulle taajuudelle. Ksylofonin kielet järjestetään pianon koskettimien tapaan, "mustat koskettimet" omaan riviinsä "valkoisten" taakse. Ksylofonilla on kielien alla kaikuputkien rivi.
Ksylofonissa on kirkkaampi ääni kuin sen sukulaissoittimessa marimbassa. Moderneissa ksylofoneissa on kielten alla resonanssiputket, jotka toimivat passiivisina äänenvahvistimina.
Klassisessa musiikissa ksylofonia ovat käyttäneet mm. Dmitri Šostakovitš, Camille Saint-Saëns, Giacomo Puccini ja Gustav Mahler. Konserttoja soittimelle ovat säveltäneet Toshiro Mayuzumi ja Daniel Bukvich. Muuta nimenomaan ksylofonille sävellettyä musiikkia ovat tehneet Alan Hovhaness, Thomas Pitfield (ksylofonisonaatti) ja Patrick Moore, joka tunnetaan myös tähtitieteen alalta.
Camille Saint-Saëns

Charles-Camille Saint-Saëns [ʃaʁl kamij sɛ̃sɑ̃(s)] (9. lokakuuta 1835 Pariisi – 16. joulukuuta 1921 Alger) oli ranskalainen romantiikan ajan säveltäjä. 
Saint-Saëns oli Mozartiin ja Mendelssohniin verrattava aikansa lapsitähti. Hänen isotätinsä Charlotte – Camillen biologisen äidin adoptioäiti – alkoi opettaa 2,5-vuotiaalle pojalle pianonsoittoa huomattuaan tämän erityisen kiinnostuksen pianon ääntä kohtaan. Pojalla todettiin varsin pian olevan myös absoluuttinen sävelkorva. Ensimmäisen sävellyksensä hän teki jo paria vuotta myöhemmin ja esiintyi pianokonserteissa alle kouluikäisenä. Ensimmäisen sinfoniansa hän kirjoitti 16-vuotiaana. Saint-Saëns jatkoi pianovirtuoosina säveltäjänurastaan huolimatta, ja hänen suuri esikuvansa, Franz Liszt, piti Saint-Saënsia itsensä ohella taitavimpana urkurina. Saint-Saëns opiskeli musiikkia Pariisin konservatoriossa ja yksityisesti Charles Gounod’n johdolla. Hän toimi vuosina 1855–1877 urkurina ja kirkkomusiikin opettajana Pariisissa.
Tuotanto.
Saint-Saëns sävelsi dramaattista musiikkia: oopperoita ja sinfonisia runoja sekä mykkäelokuvien taustaksi tarkoitettua musiikkia. Kaikkiaan teoslistalla on yli kolmesataa teosta, joista tunnetuimpia ovat kolmas sinfonia (niin sanottu "Urkusinfonia"), toinen pianokonsertto, ooppera "Simson ja Delila" ("Samson et Dalila"), sinfoninen runo "Kalmantanssi" ("Danse Macabre") sekä orkesterisarja "Eläinten karnevaali" ("Le carnaval des animaux"). "Eläinten karnevaalin" esittämisen säveltäjä kielsi kantaesityksen jälkeen elinajakseen, vain osaa "Joutsen" sai soittaa. Säveltäjän kuoleman jälkeen teoksesta on tullut suosittu. Koreografi Mihail Fokin teki siihen kuuluisan soolotanssin "Kuoleva joutsen" alun perin Anna Pavlovalle.
Saint-Saëns julkaisi suuren määrän musiikillisia tutkielmia ja kirjoituksia. Teksteissään hän käsitteli myös filosofiaa, uskontoa, biologiaa ja tähtitiedettä. Saint-Saënsiä pidettiin vuoteen 1895 asti ranskalaisen säveltaiteen arvostettuna perikuvana, kunnes hän alkoi jyrkästi arvostella taide-elämään tullutta impressionismia. Niinpä hän teilasi lausunnoillaan tätä tyylisuuntaa toteuttavat säveltäjät kuten Claude Debussyn, Maurice Ravelin ja Igor Stravinskin. Hän perusteli asiaa toteamalla: “Soinnuilla, rytmillä ja melodisilla muodoilla on merkityksensä, ja ellei niitä noudateta, syntyy vain alinomaisia järjettömyyksiä.”