tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Prienen teatteri

Prienen teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Se on säilynyt nykyaikaan suhteellisen hyvin.
Historia.
Prienen teatteri rakennettiin hellenistisen kauden alussa noin 300 eaa., ja on näin varhaisimpia tunnettuja hellenistisiä teattereita. Sen varhaisimman vaiheen tarkasta ajoituksesta on kuitenkin erilaisia näkemyksiä. Joidenkin mukaan se voidaan ajoittaa jo klassisen kauden lopulle noin vuoteen 330 eaa., kun taas joidenkin mukaan se olisi ollut olemassa vasta noin 300–250 eaa. Alkuvaiheessa teatterissa oli orkhestra ja ainakin katsomon alaosa sekä puinen skene- eli näyttämörakennus.
Teatterin katsomo rakennettiin uudelleen marmorista noin vuonna 200 eaa. Proskenion lisättiin 100-luvulla eaa., viimeistään vuonna 135 eaa., kun esitykset siirtyivät uuden komedian vaikutuksesta proskenionin katolle ("logeion"), joka korvasi orkhestran pääasiallisena esiintymispaikkana. Samalla skene-rakennus rakennettiin uudelleen kivestä, ja esitykset sijoittuivat logeionille skene-rakennuksen ylemmän kerroksen eli episkenionin eteen. Sen julkisivussa oli kolme ovea ("thyromata"). Katsomoa laajennettiin ylärinteeseen päin.
Rakennukseen tehtiin muutoksia vielä roomalaisella kaudella 100-luvulla jaa., jolloin sen skene-rakennus uusittiin kaksikerroksiseksi. Teatteri on saattanut olla myös oikeusistuinten käytössä.
Rakennus.
Teatteri sijaitsi Prienen alakaupungin pohjoisosassa akropoliin juurella, kaupungin pohjoisimman pääkadun eli niin kutsutun Teatterikadun varrella ja Ylemmän gymnasionin yläpuolella. Se oli tyypillinen kreikkalainen puolikaarenmuotoinen teatterirakennus, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Rakennuksen vaiheittaisen kehityshistorian vuoksi seuraavassa esitetään sen muoto viimeisessä vaiheessa, jonka rauniot ovat paikalla. Ne ovat säilyneet suhteellisen hyvin.
Teatterin orkhestran halkaisija oli noin 18,7 metriä. Orkhestralla oli marmorinen, suorakulmainen Dionysokselle omistettu alttari, joka oli koristeltu joonialaisella entablementilla. Alttari oli tehty siinä olevan piirtokirjoituksen perusteella 100-luvulla eaa.
Teatterin katsomo oli hieman puolikaarta pidempi. Kuusi pystysuuntaista käytävää jakoi katsomon viiteen sektoriin ("kerkides"). Pystysuunnassa katsomo oli jaettu vaakasuuntaisella "diazoma"-käytävällä ala- ja yläosaan, joista ensiksi mainitussa oli 22 penkkiriviä ja jälkimmäisessä 25 penkkiriviä. Katsomosta on paremmin säilynyt sen 15 alinta penkkiriviä. Eturivissä oli viisi marmorista selkänojilla varustettua istuinta kunniahenkilöille. Katsomoon on mahtunut suurimmillaan noin henkeä.
Skene- eli näyttömärakennus oli kaksikerroksinen. Sen pituus oli noin 18,4 metriä. Proskenion oli hieman skeneä pidempi, noin 21-metrinen, ja noin 2,7 metriä korkea ja 2,7 metriä leveä. Näyttämöä tuki 12 pilasteria, joista kymmenen keskimmäisen edessä, proskenionin julkisivussa, oli doorilaista tyyliä edustaneet puolipylväät. Pilasterit ja puolipylväät tukivat doorilaista friisiä metooppeineen ja triglyfeineen. Proskenion on säilynyt nykyaikaan poikkeuksellisen hyvin.
Prytaneion (Priene)

Prienen prytaneion oli antiikin aikainen prytaneion Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Historia.
Prytaneioniksi tulkittu rakennus tehtiin alun perin hellenistisellä kaudella noin vuonna 180 eaa. Se toimi kaupungin johtavien virkamiesten kókoontumispaikkana ja pitohuoneena. Rakennuksen länsiseinä on osaksi yhteinen Buleuterionin itäseinän kanssa, mikä ajoittaa rakennusten varhaisimman vaiheen samalle ajalle. Prytaneionin ajoitus noin vuoteen 180 eaa. perustuu siihen, että se arvioidaan hieman noin vuoteen 200 eaa. ajoitettua Buleuterionia nuoremmaksi. Prienessä on todennäköisesti ollut vielä varhaisempi prytaneion kuitenkin jo ennen sitä, sillä kaupungista löydetyt 300-luvulle eaa. ajoitetut piirtokirjoitukset mainitsevat sellaisen. Rakennus uusittiin Rooman keisarikaudella viimeistään noin vuonna 150 jaa.
Rakennus.
Prytaneion sijaitsi Prienen alakaupungin keskiosissa Pyhän stoan pohjoispuolella ja Buleuterionin itäpuolella. Rakennus on säilynyt nykyaikaan vain huonosti. Nykyiset rauniot ovat pääosin sen viimeisestä vaiheesta roomalaiselta kaudelta.
Rakennuksen pituus pohjois-eteläsuunnassa on ollut noin 24 metriä ja leveys itä-länsisuunnassa noin 17,5 metriä. Keskiössä oli roomalaisessa vaiheessa kivetty peristyylipiha, jonka koko oli noin 7 × 7 metriä. Ei ole varmuutta siitä, oliko se olemassa jo varhemmin. Pihan pohjois- ja eteläpuolella oli kummallakin kolme huonetta ja länsipuolella kaksi huonetta. Sisäänkäynti oli eteläsivulta eteläosan keskimmäisen huoneen kautta. Sen itäpuolisessa huoneessa eli rakennuksen kaakkoishuoneessa oli pyhän "hestia"-tulen liesi, joka oli ilmeisesti peräisin jo rakennuksen varhaisemmasta vaiheesta.
Rakennuksessa ei ole ilmeisiä prytaneioneille tyypillisiä pitotiloja, ja siinä on joitakin yksityistalon piirteitä. Tällä perusteella rakennuksen tulkinta prytaneioniksi on joskus myös kyseenalaistettu.
Pyhä stoa

Pyhä stoa () oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Historia.
Pyhä stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella, ja ajoitetaan yleensä noin vuosiin 160–150 eaa. Viimeistään se on ollut olemassa noin vuonna 130 eaa. Stoaan oletettavasti liittyvän piirtokirjoituksen mukaan sen lahjoittaja oli tekstin tulkinnasta riippuen joko Kappadokian kuningas Orofernes tai Ariarathes VI. Rakennuksen nimi tiedetään puolestaan toisesta, ensimmäiselle vuosisadalla eaa. ajoittuvasta piirtokirjoituksesta, joka mainitsee nimen Aulus Aemilius Zosimos ja viittaa kirjoituksen sijaintiin ilmaisulla ”Pyhässä stoassa agoralla” ().
Rakennusta käytettiin muun muassa kaupunginarkistona, ja sen seinien osista on löydetty lukuisia piirtokirjoituksia. Roomalaisella kaudella, mahdollisesti jo 100-luvulla eaa., yksi sen huoneista oli ilmeisesti omistettu keisarikultteille ja Roman eli Rooman kaupungin henkilöitymän kultille. Ennen stoan rakentamista sen paikalla oli mahdollisesti ollut varhaisempi, lyhyempi stoa.
Rakennus.
Stoa sijaitsi Prienen agoran pohjoispuolella ja avautui etelään eli agoralle päin. Stoan pituus oli noin 116,5 metriä ja syvyys noin 16,8 metriä, mistä pylväskäytävän syvyys oli noin 11,8 metriä. Stoa edusti julkisivultaan, jossa oli 49 pylvästä, doorilaista tyyliä. Pylväiden korkeus oli noin 5,2 metriä.
Sisäosissa 24 joonialaista pylvästä jakoi stoan kahteen laivaan. Takaosassa oli 15 huonetta, joiden kaikkien leveys oli noin 4,4 metriä ja syvyys noin 3,6 metriä. Kolme huoneista oli eksedran mallisia. Stoalle johti agoralta kuusi porrasaskelmaa.
Stoan pohjoispuolella eli agoralta katsottuna sen takana sijaitsivat Buleuterion ja Prytaneion.
Zeuksen temppeli (Priene)

Zeuksen temppeli oli antiikin aikainen Zeus Olympiokselle omistettu kreikkalainen temppeli Prienessä Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
Historia.
Zeuksen temppeli rakennettiin hellenistisen kauden alussa 300-luvun ja 200-luvun eaa. taitteessa. Sen arkkitehdiksi oletetaan Pytheos (tai Pythios), koska rakennus muistuttaa paljon hänen suunnittelemaansa Prienen Athenen temppeliä. Zeuksen temppelin myöhemmästä historiasta ei tiedetä juuri mitään. Rakennus tulkittiin tutkimuksen alkuvaiheessa virheellisesti Asklepieioniksi eli Asklepioksen temppeliksi läheltä löytyneen piirtokirjoituksen vuoksi.
Rakennus.
Temppeli pyhäkköalueineen sijaitsi Prienen agoran itäpuolella ja kytkeytyi sen rakennuksiin. Temppeliä ympäröineen temenos-alueen koko oli noin 30 × 29,7 metriä. Sen sisäänkäynti oli itäsivulta. 
Temppeli edusti joonialaista tyyliä ja oli monin tavoin Athenen temppelin pienempi versio. Se oli malliltaan tetrastyyli prostyyli, toisin sanoen sen edessä oli neljä pylvästä. Temppelin koko oli noin 11,8 × 8,5 metriä. Sen sisäosan naoksen eli cellan koko oli noin 6 × 5,2 metriä. Temppelissä ei ollut takaosan opisthodomosta. Erityisesti temppelin pylväiden kapiteelit olivat samanlaiset kuin Athenen temppelissä. Entablementissa oli kolmesta fascia-nauhasta koostunut arkkitraavi, mutta ei friisiä. Temppelin koristeosat ovat nykyisin Pergamon-museossa Berliinissä.
Temppelin alttari sijaitsi tavan mukaan sen itäpuolella. Sen koko oli noin 4,8 × 3,6 metriä. Temenos oli ympäröity doorilaista tyyliä edustaneilla stoilla eli pylväshalleilla. 
Pyhäkköalueen paikalla on myös myöhempiä, bysanttilaisaikaisen linnoituksen ja kirkon raunioita.
Purppurakotilo

Purppurakotilo ("Nucella lapillus") on Muricidae-heimoon kuuluva kotilolaji. Se voi kasvaa yli 4 senttimetrin mittaiseksi ja elää 6-vuotiaaksi. Sukukypsyyden se saavuttaa noin 3-vuotiaana. Purppurakotilo elää pohjoisella Atlantin valtamerellä ja arktisella alueella. Purppurakotiloa ja värikotiloa on käytetty purppuravärin valmistukseen.
Mustalampi (Kirkkonummi)

Mustalampi () on noin yhdeksän hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummella. Järvi sijaitsee Upinniemellä, ja se on lievästi rehevä. Mustalammen ympäristö on kallioista ja metsäistä. Mustalammen etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin yksitoista kilometriä etelälounaaseen; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 35 kilometriä lounaaseen.
Mustalammella on ollut useita nimiä. Vanhin tunnettu muoto on Hakipää Träsk, joka on johdettu Haukipää-nimisestä niemestä. Myös nimeä Tunturijärvi on käytetty.
Marteilia maurini

Marteilia maurini on Paramyxida-lahkoon ja Marteiliidae-heimoon kuuluva aitotumainen eliölaji. Se on atlantinsinisimpukalle ("Mytilus edulis") loisiva tai kommensalistinen laji.
Steinhausia mytilovum

Steinhausia mytilovum on Pseudopleistophoridae-heimoon kuuluva harppuunasienilaji. Se on välimerensinisimpukan ("Mytilus galloprovincialis") loinen ja atlantinsinisimpukan ("Mytilus edulis") loinen tai sille kommensalistinen laji.
Sommarvägsträsket

Sommarvägsträsket on noin 8,5 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummella Porkkalanniemellä. Järveä ympäröivät kalliorinteet ovat maankohoamisen seurauksena erottaneet sen Suomenlahdesta rautakauden aikana. Sommarvägsträsketin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kymmenen kilometriä etelään; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 29 kilometriä lounaaseen.
Sommarvägsträsket on saanut nimensä sen länsipuolitse kulkevalta maantieltä. Järven lounaisena naapurina Vintervägsträsket.
Vintervägsträsket

Vintervägsträsket on noin 6,5 hehtaarin laajuinen järvi Kirkkonummella Porkkalanniemellä. Järvet rannat ovat alavat, mutta ympäristö on kallioista. Vintervägsträsketin etäisyys Kirkkonummen keskustasta on noin kymmenen kilometriä etelään; etäisyys Helsingin keskustasta on noin 30 kilometriä lounaaseen.
Vintervägsträsket on saanut nimensä sen itäpuolitse kulkevalta maantieltä. Järven koillisena naapurina Sommarvägsträsket.
Vintervägsträsketin eteläosa rantoineen on luonnonsuojelualuetta.
Stanisław Haller

Stanisław Haller (26. huhtikuuta 1872 – huhtikuu 1940) oli puolalainen kenraali. Haller otti osaa esimerkiksi Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan. Sodan jälkeen hän ajautui välirikkoon Józef Piłsudskin kanssa ja erosi tehtävistään armeijassa. Toisen maailmansodan aikana hän jäi neuvostojoukkojen vangiksi ja tuli NKVD:n teloituttamaksi.
Elämäkerta.
Stanisław Haller syntyi vauraaseen maanomistajien sukuun Polanka Hallerassa 26. huhtikuuta 1872. Hänen serkkunsa oli Józef Haller. Stanisław kävi lukion Bielskossa ja liittyi ensin vuonna 1894 vapaaehtoisena ja myöhemmin vuonna 1894 vakinaisena sotilaana Itävalta-Unkarin armeijaan. Hän valmistui sotilasopistosta Wienissä vuonna 1901, minkä jälkeen hänestä tuli pataljoonan komentaja ja esikuntaupseeri Krakovasa.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Hallerista tuli armeijakunnan varapäällikkö, sekä tykistörykmentin komentaja. Toukokuussa 1918 hän oli ylennyt everstiksi ja komensi tykistörykmenttiään Italian vastaisella rintamalla. Marraskuussa 1918 Haller liittyi uuteen Puolan armeijaan toimien Krekovan armeijapiirin esikuntapäällikkönä. 1. tammikuuta 1920 hän sai ylennyksen kenraaliksi ja hänestä tuli Puolan armeijan esikuntapäällikkö. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aikana huhtikuussa 1920 toteutettiin Hallerin ja Józef Piłsudskin suunnittelema hyökkäys Kiovaan. Puolalaiset joukot joutuivat kuitenkin myöhemmin vetäytymään Ukrainasta. Haller komensi vetäytymisen aikana ensin 13. jalkaväkidivisioonaa ja myöhemmin 6. armeijaa. Sodan jälkeen hänestä tuli sotilastarkastaja Lwówissa ja uudestaan yleisesikuntapäällikkö vuonna 1923. 
Haller oli pitänyt yllä hyviä suhteita Piłsudskin kanssa. Suhteet alkoivat kuitenkin rakoilla Piłsudskin alettua suunnitella toukokuun vallankaappausta. Haller oli saanut tietää vallankaappauksesta etukäteen, ja hän erosi tehtävistään joulukuussa 1925. Vallankaappaus seurasi toukokuussa seuraavana vuonna. Haller pidätettiin vallankaappauksen jälkimainingeissa yhteistyön tekemisestä edellisen hallituksen kanssa. Hänen vapauduttuaan myöhemmin Haller asettui asumaan Polankaan, jossa hän julkaisi vallankaappausta käsittelevän kirjan "Wypadki warszawskie" ja Piłsudskia kritisoineen kirjan "Naród i armia".
Toinen maailmansota alkoi natsi-Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939. Haller yritti saada asemaa armeijassa sodan sytyttyä, ja tätä varten hän matkusti kohti itää. Myös Neuvostoliitto oli hyökännyt Puolaan, ja Haller jäi neuvostojoukkojen vangiksi. Häntä pidettiin vankileirillä Starobilskissä, ja huhtikuussa 1940 NKVD teloitutti hänet Harkovassa.
T. M. Krishna

Thodur Madabusi Krishna (s. 1976 Chennai) on intialainen karnaattisen musiikin laulaja ja musiikkikirjailija. Hän sai vuonna 2016 Ramon Magsaysayn rauhanpalkinnon työstään sosiaalisen inklusiivisuuden hyväksi kulttuurissa.
Vuonna 2014 Krishna sai Tata-kirjallisuuspalkinnon "parhaan ensimmäisen tietokirjan" kategoriassa teoksestaan "A Southern Music – The Karnatik Story" (Harper Collins, 2013). Teoksessa karnaattista musiikkia tarkastellaan filosofisesta, esteettisestä ja sosiopoliittisesta näkökulmasta.
Krishna on tehnyt yhteistyötä tamilinkielisen runoilija Perumal Muruganin kanssa.
Luis Lacalle Pou

Luis Alberto Lacalle Pou (s. 11. elokuuta 1973) on uruguaylainen poliitikko. Hän edustaa keskustaoikeistolaista kansallispuoluetta.
Lacalle Pou oli 16-vuotias, kun hänen isänsä Luis Alberto Lacalle valittiin Uruguayn presidentiksi. Hänet valittiin kongressiin 26-vuotiaana, ja hän piti paikkansa 15 vuoden ajan kunnes nousi senaattiin. Hän oli presidenttiehdokkaana vuosina 2014 ja 2019.
Lacalle Pou voitti vuoden 2019 presidentinvaalien toisella kierroksella niukasti hallitsevan vasemmistoliittouman Frente Amplion ehdokkaan ja hänen astuttua virkaansa maaliskuun alussa 2020 päättyi Uruguayssa vasemmiston 15 vuotta kestänyt yhtäjaksoinen valtakausi.
Helsinki Foundation

Helsinki Foundation (säätiörekisterissä Helsinki-säätiö) on kansainvälisesti toimiva suomalainen luonnonsuojelusäätiö. Voittoa tavoittelematon hyväntekeväisyyssäätiö hankkii lahjoitusvaroilla maata ja perustaa näihin kohteisiin yksityisiä luonnonsuojelualueita. Säätiön on perustanut 2015 suomenaustralialainen pariskunta Viivu ja Dom Padden.
Helsinki Foundationin ideana on tehdä luonnonsuojelu kaikille mahdolliseksi ja säilyttää arvokkaita luontokohteita tuleville sukupolville. Lahjoittaja voi valita säätiön www-sivuilta löytyviltä kartoilta mieleisensä suojelulohkon (greenspace) ja nimetä sen persoonallisesti. Lahjoittaja saa tarkat koordinaatit nimikkosuojelualueensa sijainnista sekä tiedot kohteen koosta, ja lahjoittaja voi halutessaan myös vierailla luontokohteessa itse. 
Helsinki Foundation etsii aktiivisesti uusia suojelukohteita ympäri maailmaa. Suojeltava alue voi olla esimerkiksi metsää, kosteikkoa tai luonnonniittyä. Säätiöllä on omat luonnonsuojelualueet jo kolmessa eri maassa: Suomessa, Australiassa ja Virossa. Suomen Lapissa, Sallassa sijaitseva Arctic Taiga Reserve rajoittuu kirkasvetiseen Näsmäjärveen. Lapin kohde olikin säätiön ensimmäinen suojelukohde. 
Australian Tasmaniassa säätiö suojelee 120 hehtaaria luontoa. Kohde on saanut nimekseen Green Tier Creek . Tasmanian luonto on hyvin poikkeuksellinen ja alueella asuu erittäin harvinaisia eläimiä, kuten uhanalaiseksi luokiteltuja kotkia (muun muassa "Aquila audax fleayi") ja äärimmäisen uhanalaisia papukaijoja (tasmaniankaija, engl. Swift parrot). Suurin maailmassa jäljellä oleva pussipeto eli pussiahma on myös erittäin uhanalainen, vain Tasmaniassa tavattava eläin. 
Kesällä 2019 säätiö julkisti uusimman luonnonsuojelualueen Virosta. Vainio Bird Reserve sijaitsee Muhun saarella, mikä on erityisesti muuttolinnuille suotuisa levähdysalue. Saarenmaan maakuntaan kuuluva Muhu eli Muhumaa on säilynyt hyvin vähäisen maatalouden ja suojelun vuoksi. Lintujen ja muiden eläinten lisäksi Muhussa on runsaasti hyönteisiä ja kämmekkäkasveja.
Helsinki Foundation toimii vapaaehtoisvoimin.
Lumisadenäkö

Lumisadenäkö () on huonosti tunnettu oireyhtymä, jota sairastava näkee lakkaamatta pieniä, väriseviä valkoisia tai harvemmin mustia pisteitä näkökentässään analogisen television kohinan eli ”lumisateen” tavoin. Potilaat kärsivät usein myös monista muista näköhäiriöistä, kuten valoyliherkkyydestä, hämäränäön heikkoudesta, jälkikuvista, lasiaissamentumista ja silmiä kiinni pidettäessä näkyvistä liikkuvista väripilvistä. 
Monet potilaat eivät huomaa tilassaan mitään poikkeuksellista, koska he ovat aina nähneet maailman lumisateen läpi ja sen vuoksi ajattelevat muidenkin näkevän samoin. Tästä syystä on vaikea arvioida häiriön yleisyyttä.
Nykykäsityksen mukaan oireyhtymä on synnynnäinen ja jatkuu läpi elämän. Virallista hoitokeinoa ei ole löydetty, mutta lamotrigiinista, asetatsolamidista ja verapamiilista on ollut apua osalle potilaista.
Oireet.
Lumisadenäön keskeisin oire on analogisen television ”lumisateen” kaltainen jatkuva näön häiriötila, jossa pienet, vilkkuvat pisteet peittävät koko näkökenttää kauttaaltaan mutta eivät kuitenkaan estä näkemistä niin, ettei potilas voisi toimia normaalisti elämässä. Lumisade näkyy molemmissa silmissä ja usein myös silloin, kun ne ovat suljettuina.
Muita näköaistiin liittyviä oireita ovat valoyliherkkyys, kuvan tai värin viipyminen usein vastaväreinä sen jälkeen, kun se on poistunut näkökentästä, heikko hämäränäkö, liikkuvien kohteiden ”hännät”, lasiaissamentumat, jälkikuvat, valkoisten pintojen värinä, silmiä kiinni pidettäessä näkyvät liikkuvat väripilvet, näkökentän äkillinen välähtäminen valkoisena salaman tavoin, valonlähteistä lähtevät pitkät valopylväät ja hetkittäisesti maailman näkeminen ikään kuin harmaan sumuverhon läpi eli käytännössä kontrastin väheneminen.
Näköaistiin liittymättömiä oireita ovat migreeni, tinnitus, korvanpaineongelmat, huimaus ja tasapaino-ongelmat, derealisaatio, puhe- ja keskittymisvaikeudet, ahdistus, masennus ja paniikkituntemukset.
Oireiden havaitaan pahenevan usein aivojen ja silmien rasittuessa esimerkiksi tietokoneen ruutua katsoessa tai stressin vuoksi.
Syyt.
Oireyhtymän syytä ei tunneta. Tutkijat ovat arvelleet, että perimmäisenä syynä saattaisi olla näköaivokuoren neuronien yliaktiivisuus aivojen takaraivolohkossa. 
Lumisadenäkö saattaa olla yksi lakkaamattoman ja infarktittoman migreeniauran oireista tai seurauksista. 
Hallusinogeenien rooli oireyhtymän synnyssä on epäselvä. Hallusinogeenien käytöstä johtuva aistivääristymien jäännöstila (HPPD) yhdistetään usein oireyhtymään, sillä joillakin oireet ovat alkaneet niiden käytön jälkeen.
Moni neuro-oftalmologi uskoo, ettei oireyhtymä ole lääketieteellinen sairaus vaan jonkin muun sairauden huonosti ymmärretty oire.
Hoitokeinot.
Oireyhtymään ei ole tunnettua hoitokeinoa. Mikään tutkittu hoitokeino ei ole kyennyt parantamaan oireita, mutta osalle potilaista oireiden lievittäminen on ollut mahdollista lamotrigiinilla, asetatsolamidilla tai verapamiililla.
Oliver McBurnie

Oliver McBurnie (s. 4. kesäkuuta 1996 Leeds) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Hull Cityä.
McBurnie aloitti liigauransa Englannin ykkösliigassa Bradford Cityn joukkueessa kaudella 2013–2014. Hän pelasi myös lainalla Chesterissä. Kaudet 2015–2019 hän kuului Swansea Cityn omistukseen mutta pelasi myös lainalla Newport Countyssa, Bristol Roversissa ja Barnsleyssa. Swanseassa hän pelasi Valioliigaa viisi ottelua kaudella 2016–2017 ja 11 ottelua kaudella 2017–2018. Elokuussa 2019 McBurnie siirtyi Valioliigaan nousseeseen Sheffield Unitediin. Hän teki ensimmäiset valioliigamaalinsa elokuussa 2019 Leicester Cityä ja marraskuussa 2019 Manchester Unitedia vastaan. Ennen joulua hän teki maalin Brightonia ja tammikuussa 2020 West Hamia vastaan. Koronaviruspandemian aiheuttaman ottelutauon jälkeen hän teki heinäkuussa maalin voitto-otteluissa Tottenham Hotspuria ja Chelseaa vastaan, joten hänen koko kauden liigamaalimääräkseen tuli kuusi, millä hän oli Lys Moussetin kanssa joukkueensa paras maalintekijä. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 36 ottelua, joista 24 ottelua avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Valioliigassa 23 ottelua, joista 12 avauksessa. Ainoan maalinsa hän teki lokakuussa Leicesteriä vastaan. Heinäkuussa 2024 McBurnie siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Primera Divisiónissa pelaavaan UD Las Palmasiin. Hän pelasi kauden aikana 34 liigaottelua, joista avauskokoonpanossa 20, ja teki kolme maalia. Kesällä 2025 hän siirtyi Englannin mestaruussarjan Hulliin. Hän on pelannut mestaruussarjassa kaikkiaan 129 ottelua ja tehnyt 45 maalia. Englannin ykkösliigassa hän on pelannut 15 ottelua ilman maaleja, kakkosliigan kahdeksassa ottelussa hän on tehnyt kolme maalia.
McBurnie on pelannut Skotlannin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Skotlannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän on pelannut yhteensä 17 maaottelua, joista toistaiseksi viimeisen maaliskuussa 2021. Hän on pelannut kaksi MM- ja viisi EM-karsintaottelua.
Zorro (vuoden 2009 televisiosarja)

Zorro on filippiiniläinen draamasarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. 98-osaisen sarjan tuotti GMA Network, jota esitettiin vuonna 2009. Sarjan nimikkosankaria esitti Richard Gutierrez.
Juoni.
Sarja kertoo nuoresta Antoniosta, joka joutuu äitinsä Marcelan hylkäämäksi ja kasvaa rikkaan puutarhurin Don Roberto Pelaezin ja hänen vaimonsa Donya Chiquita Pelaez luona. Vartuttuaan vanhemmaksi Antonio viettää paljon aikaa intiaanien seurassa ja tuntee sympatiaa heitä kohtaan, kun Angelesin hallitus kohtelee heitä kaltoin. Kauan kadoksissa ollut setänsä Diego de la Vega saapuu Antonion luokse Kaliforniasta. Hän ryhtyy opettamaan nuorelle pojalle miekkailua ja muita tärkeitä asioita, joita Zorro tarvitsee aloittaakseen sorrettujen puolustamisen.
Teketeke

Teketeke () on japanilainen kaupunkitarina naisesta tai koulutytöstä, joka jäi junan alle ja meni kahtia. Legendan mukaan tyttö vainoaa ihmisiä juna-asemilla yöllä ja surmaa heidät kahtia viikatteella, jota hän raahaa mukanaan. "Teke Tekestä" on tehty vuonna 2009 kauhuelokuva "Teketeke".
Italia Viva

Italia Viva ("Elävä Italia", lyh. IV) on italialainen keskustalainen puolue. Sen perusti Italian entinen pääministeri Matteo Renzi erottuaan Demokraattisesta puolueesta. Puolueen ainoa meppi, Nicola Danti, istuu Demokraattisen puolueen kanssa S&amp;D-ryhmässä. 
Italia Vivalla on paikallisosastoja niin Italiassa kuin ulkomaillakin. 
Historia.
Renzi ilmoitti 16. syyskuuta "La Repubblican" haastattelussa jättävänsä Demokraattisen puolueen. Hän totesi, että "se olisi hyvä kaikille. Myös Contelle". Sama iltana hän ilmoitti virallisesti uuden puolueen perustamisesta "Porta a Porta" -keskusteluohjelmassa. 
Puolueensa perustamisen jälkeen Renzi soitti pääministeri Contelle ja tarjoutui hallituskumppaniksi niin sanottuun keltapunaiseen hallitukseen (ital. "governo giallo-rosso"), jossa suurimmat puolueet olivat Viiden tähden liike ja Demokraattinen puolue. Hänen mukaansa uuteen ryhmään liittyi parisenkymmentä alahuoneen edustajaa ja tusinan verran senaattoreita.. Puolueeseen loikattiin myös muista puolueista: muun muassa Donatella Conzatti Forza Italiasta ja Gelsomina Vono Viiden tähden liikkeestä.
Ideologia ja näkemyksiä.
Renzi itse on kuvaillut Italia Viva -puoluetta "nuoreksi, innovatiiviseksi ja feministiseksi taloksi". Hänen sanotaan hakeneen inspiraatiota Ranskan presidentiltä Emmanuel Macronilta.
Lisäksi puolue kannattaa mm.:
Italia Viva kerää myös aktiivisesti nimiä erilaisiin adresseihin sekä paikallisella että kansallisella tasolla. Kansallisilla adresseilla vaaditaan mm. ympäristökasvatuksen tekemistä pakolliseksi ja nimettömien some-profiilien kieltämistä.
Teketeke (elokuva)

Teketeke (テケテケ) on japanilainen kauhuelokuva vuodelta 2009, joka kertoo nuoresta naisesta, joka on kuullut kaupunkitarinaan "Teke Teke" sen jälkeen kun hänen ystävänsä kuoli julmalla tavalla. Jalaton Teketeke ajaa takaa ihmisiä, jotka tulevat rautatien ylikäytävälle, ja uhkaa katkaista heiltä raajat, jos he katsovat taakseen. Elokuvan on ohjannut Kōji Shiraishi. Elokuvalle on tehty jatkoa "Teketeke 2".
Orleanistit

Orleanistit olivat Ranskassa 1800-luvulla toiminut rojalistinen puolue. Se kannatti Orléansin suvun, erityisesti “porvarikuningas” Ludvig Filipin ja hänen jälkeläistensä oikeutta Ranskan kuninkuuteen. Liike oli toiminnassa vuosina 1848–1883. Sen vastustajia olivat legitimistit, jotka kannattivat Bourbon-suvun Henrik V:n nostamista maan kuninkaaksi sekä bonapartistit, jotka kannattivat Bonaparte-sukua.
Valkolampi

Valkolampi-nimisiä järviä ja lampia ovat:
Viron nykytaiteen museo

Viron nykytaiteen museo ("Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseum", EKKM) on Tallinnassa sijaitseva nykytaidemuseo. Sen toimitusjohtaja on Marten Esko. Näyttelyiden lisäksi museo järjestää kulttuuritapahtumia, ja tiloissa on kahvila ja kirjakauppa.
Museo on profiloitunut uuden ja kokeellisen virolaisen taiteen esittelijänä. Se jakaa Köler-palkintoa. Museo saa tukea Viron kulttuuriministeriöltä, mutta Tallinnan kaupunki ei juuri ole tukenut museon toimintaa muuten kuin vuokraamalla tilan.
Museorakennus on 1900-luvun alusta peräisin oleva teollisuusrakennus, jossa on aiemmin toiminut muun muassa lämpövoimalan hiilivarasto ja konttoritiloja. Syksyllä 2019 tehdyssä kuntotarkastuksessa todettiin joitakin ongelmia. Tallinnan kaupungin Tallinn Creative Hub on vuokrannut kaupungin omistamia tiloja museolle, mutta irtisanoi vuokrasopimuksen kuntotarkastuksen valmistuttua. Museo haluaisi jatkaa toimintaa ja on sitä mieltä, että kaupunki haluaa purkaa rakennuksen ja myydä arvokkaalla paikalla keskustassa olevan tontin.
Tilanne on herättänyt Virossa vastalauseita, pian julkaistaan muun muassa museon toimintaa tukeva avoin kirje.
Vinopillikääpä

Vinopillikääpä ("Antrodia serpens", aikaisemmin "Antrodia albida", joka on nyt jaettu kolmeen eli "Antrodia heteromorpha", "Antrodia serpens" ja "Antrodia tanakai") on eteläinen kääpälaji, jota ei ole tavattu Suomesta, vaan lähin havainto on Ruotsin etelärannikolta. Vinopillikääpä on kuitenkin rivikääpien sukujaon kannalta tärkeä, sillä se lienee suppean "Antrodia" -suvun uusi nimilaji. Vinopillikäävän isäntäpuita ovat ainakin tammi, euroopanpähkinäpensas, saarni, euroopanpyökki ja valkopyökki. Käävän aiheuttama ruskolaho on kovaa.
Vinopillikäävän itiöemä on yksivuotinen, pienikokoinen ja tyypiltään resupinaattinen, joskus itiöemän reunaan voi kehittyä muutaman millin ulkoneva lakki. Itiöemän on pehmeän korkkimainen ja kaikki sen osat ovat valkoisia. Pillit ovat pyöreitä tai kulmikkaita, usein pitkulaisia mutteivät sokkeloisia ja voivat muistuttaa helttoja. Pillejä mahtuu 12-17 senttimetrille, mutta vinopillikääpä on hennompi verrattuna muihin isopillisiin suvun lajeihin väljäpillikääpään ja tanakkakääpään. Vinopillikääpä on varsin tuoksuton ja mauton, mikä erottaa sen värin ohella mesipillikäävästä.
Kelokääpä

Kelokääpä ("Antrodia sinuosa") on koko Suomessa yleinen kääpälaji. Se on tehokas ruskolahottaja, joka voi elää niin vanhoissa kuin talousmetsissä ja voi vahingoittaa puurakennuksiakin. Isäntäpuita ovat mänty ja kuusi, harvemmin lehtipuut.
Kelokäävän itiöemä on yhden tai muutaman vuoden elävä ja tyypiltään resupinaattinen. Vanha itiöemä voi kasvattaa nykerömäisiä pseudopileuksia ja varsinkin pystypinnalla käävän pinta portaittainen. Tuoreena kääpä on karhean korkkimainen ja kuivuessaan se muuttuu kovaksi. Alkujaan väriltään valkoinen itiöemä muuttuu ikääntyessään kermanvalkean kautta harmahtavan pihkanruskeaksi. Kasvunsa lopettanut itiöemä on samean ruskea ja muistuttaa hiilikääpää. Pillit ovat aluksi nuorella kelokäävällä kulmikkaita, vanhetessaan ne muuttuvat epäsäännöllisen sokkeloisiksi ja hammassuisiksi. Pillejä mahtuu 1-3 millimetrille. Pohjamalto on hyvin ohut ja kokonaispaksuuskin 2-4 mm, nykeröissä paksuus voi olla yli 1 cm. Maultaan kelokääpä on mieto, mutta varsinkin kuivahtaneissa itiöemissä on lakritsin tai märän villan tuoksua. Tuoksu ja pillien muoto ovat hyviä tuntomerkkejä verrattaessa samantapaiseen rivikääpään.
Laidunkivikyyhky

Laidunkivikyyhky ("Geophaps scripta") on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australian koillisosista.
Koko ja ulkonäkö.
Laidunkivikyyhky voi kasvaa 26–32 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laidunkivikyyhkyn päälaki ja ylärinta ovat väriltään ruskeat. Naama on valkoinen ja siinä on kaksi mustaa juovaa, joista toinen on silmäkulman ja toinen nokan kohdalla. Nimialalajilla "G. s. scripta" silmien iho on sinertävän harmaa ja alalajilla "G. s. peninsulae" se on punainen. Siivet ja selkä ovat ruskeat ja siivissä on muutamia vihreitä sulkia. Linnun alarinta on harmaa ja vatsa ja kyljet valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Laidunkivikyyhkyä tavataan Australiasta Queenslandista Uuden Etelä-Walesin pohjoisosiin. Alalajeista "G. s. peninsulae" on pohjoisempi ja nimialalaji eteläisempi. Lajin elinympäristöä ovat kuivat avoimet metsät, metsien reunamaiden pensaikot ja eukapyptussavannit. Useimmiten laidunkivikyyhky viihtyy vesialueiden läheisyydessä. Se elää tyypillisesti pieninä ryhminä. Laidunkivikyyhkyn ravintoa ovat pääasiassa kasvien siemenet, mutta se syö myös pieniä selkärangattomia eläimiä erityisesti kostean kauden aikana. Laidunkivikyyhky pesii ympäri vuoden, mutta pesintähuippu on syys-lokakuussa. Laji pesii maahan ja vuoraa pesän lehdillä ja ruohoilla. Naaras munii kaksi munaa. Australian ympäristö- ja energiaministeriö luokittelee alalajin "G. s. scripta" vaarantuneeksi.
Tanakkakääpä

Tanakkakääpä ("Antrodia tanakai") on Japanissa kuvattu, Suomessa vain muutaman kerran tavattu kääpälaji. Se viihtyy korvissa, lehto- ja lehtomaisissa kangasmetsissä, isäntäpuinaan haapa, raita ja mahdollisesti myös muut rungolliset pajut.
Tanakkakäävän yksivuotiset itiöemät ovat kasvutyypiltään vaihtelevia. Resupinaattinen muoto on 1–3 mm paksu, harvoin halkaisijaltaan yli 5 cm ja sen selvärajainen reuna on pullea. Pileaattiset lakit taas kasvavat yleensä yksittäin tai muutaman lakin ryhminä ja niiden tanakka reunus on terävähkö ja pyöristymätön. Lakin kokonaispaksuus on 2,5–5 mm. Käävän pinnat ovat perusväriltään valkoisia ja ne kellastuvat kuivuessaan. Kulmikkaita tai sokkeloisia pillejä mahtuu 11–17 senttimetrille. Verrattaessa väljäpillikääpään kannattaa kiinnittää huomiota isäntäpuuhun ja siihen ettei tanakkakäävälle kehity harmaata sävyä.
Karel Janoušek

Karel Janoušek (30. lokakuuta 1893 – 27. lokakuuta 1971) oli tšekkoslovakialainen kenraali, joka vaikutti etenkin maansa ilmavoimissa. Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian ja toisen maailmansodan alettua hän komensi Tšekkoslovakian liittoutuneiden puolella toimineita ilmavoimia. Sodan jälkeen Janoušek joutui kommunistiviranomaisten pidättämäksi ja hän sai pitkän vankeustuomion vapautuen vuonna 1960.
Elämäkerta.
Karel Janoušek syntyi Přerovissa 30. lokakuuta 1893. Hän valmistui lukiosta ja ensimmäisen maailmansodan syttyä hänet lähetettiin Venäjän vastaiselle rintamalle vuonna 1914. Janoušek jäi sotavangiksi, jonka jälkeen hän liittyi Venäjällä muodostettuun Tšekkoslovakian legioonaan. Legioonan sotilaana Janoušek osallistui esimerkiksi Zborivin taisteluun ja myöhemmin legioonan taisteluihin Siperiassa. Lopulta hän palasi tällä välin itsenäistyneeseen Tšekkoslovakiaan vuonna 1920.
Palaamisensa jälkeen Janoušek aloitti opinnot sotilaskoululla Prahassa, josta hän valmistui vuonna 1923. Hän toimi sittemmin upseerina yleisesikunnassa, jossa hänellä oli huomattava vaikutus etenkin Tšekkoslovakian ilmavoimien kehittämiseen. Hän toimi ilmavoimien komentajana vuodesta 1934 vuoteen 1939 saaden vuonna 1937 ylennyksenkenraalimajuriksi. 
Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian Janoušek toimi ensin jonkin aikaa maanalaisessa liikkessä, mutta toisen maailmansodan alettua hän matkusti Ranskaan marraskuussa 1939. Ranskassa hän liittyi liittoutuneiden maaperällä toimineisiin Tšekkoslovakian ilmavoimiin. Saksan vallattua Ranskan Janoušek siirtyi edelleen Isoon-Britanniaan, jossa hänestä tuli jälleen Tšekkoslovakian ilmavoimien komentaja vuonna 1940 brittiläisellä ilmamarsalkkana. Hänellä oli myös varailmamarsalkan arvo kuninkaallisissa ilmavoimissa.
Maailmansodan jälkeen Janoušek toimi Tšekkoslovakian yleisesikunnan varapäällikkönä ja jonkin aikaa myös ilmatorjuntajoukkojen tarkastajana. Kommunistit kaappasivat vallan Tšekkoslovakiassa huhtikuussa 1948 ja Janoušek yritti paeta ulkomaille. Hän jäi kuitenkin kiinni ja hän sai 19-vuoden vankeustuomion. Kaksi vuotta tuomion langettamisen jälkeen hänen tuomiotaan korotettiin elinikäiseksi vankeudeksi. Lopulta vuonna 1960 hänet vapautettiin viimein armahdettuna. Janoušek rehabilitoitiin vuonna 1968 ja hän kuoli Prahassa 27. lokakuuta 1971. Hän sai virallisesti takaisin kenraaliluutnantin sotilasarvonsa kuolemansa jälkeen vuonna 1990 ja vuonna 1991 hänet ylennettiin vielä postyymisti kenraaliksi.
Vili Välimäki

Vili Valtteri Välimäki (s. 26. kesäkuuta 1994) eli SilliS on suomalainen animaattori, ääninäyttelijä, käsikirjoittaja ja tubettaja. Välimäki tunnetaan muun muassa Youtube-videoistaan ja luomastaan nettianimaatiosarjasta "Bruno ja Pjarta". Hän opetteli komedian käsikirjoittamista ja videotaiteen tekemistä julkaisemalla Youtubessa useita SinäTuubaPaska-huumorivideoita, joista suosituinta on katsottu vuonna 2025 melkein miljoona kertaa.
Välimäki on toiminut 3D-animaattorina elokuvassa "Risto Räppääjä ja yöhaukka" sekä näytellyt lyhyessä sivuroolissa vuoden 2009 elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla". Hänet palkittiin Vuoden tekijä-palkinnolla Shortland-palkintogaalassa syksyllä 2019.
Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokivet

Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokivet ovat kokoelma regaaleja, joita säilytetään Lontoon Towerissa. Kruununjalokiviin kuuluu monarkin kruunajaisissa edelleen käytettäviä kruunajaisregaaleja sekä muita kruunuja, lautasia, kunniamerkkejä, arvomerkkejä, viittoja, mitaleja ja kuninkaallinen kastemalja.
Yhdistyneen kuningaskunnan kruununjalokivet ovat maailman täydellisin kruununkalleuksien kokoelma. Yhdistynyt kuningaskunta on ainoa maa, jossa kruunajaisissa edelleen käytetään kruununkalleuksia.
Historia.
Nykyiset kruununjalokivet eivät enimmäkseen ole alkuperäisiä. Kun kuningasvalta väliaikaisesti lakkautettiin ja Kaarle I teloitettiin vuonna 1649, parlamentti hajotti alkuperäiset esineet. Jalokivet irrotettiin ja myytiin ja kullasta sulatettiin kolikoita. Kun monarkki palasi valtaistuimelleen vuonna 1660, hänelle tehtiin uudet kruununjalokivet. Nykyiset kruununjalokivet ovat pääasiassa näitä Kaarle II:n kruunajaisia varten tehtyjä esineitä sekä myöhemmin lisättyjä esineitä.
Kruununjalokiviä säilytetään Lontoon Towerin Waterloo Barracks -rakennuksessa, missä ne ovat olleet vuodesta 1934.
Pseudomyicola spinosus

Pseudomyicola spinosus on Myicolidae-heimoon kuuluva merivesissä elävä äyriäislaji. Se on sukunsa Pseudomyicola ainoa hyväksytty laji. Sillä on 2 alalajia. Se loisii atlantinsinisimpukassa ("Mytilus edulis") tai on sille kommensalistinen laji.
Polydora ciliata

Polydora ciliata on monisukasmatojen (Polychaeta) luokkaan ja Spionidae-heimoon kuuluva meri- ja makeassa vedessä elävä nivelmatolaji. Sitä tavataan Australiassa, Indo-Kiinassa, Intiassa, Punaisessameressä, Atlantin valtamerellä, Välimerellä ja Falklandinsaarilla.
Unkarin viinit

Unkarilaisen viinin historia ulottuu Unkarin kuningaskuntaan. Unkarin tunnetuimpia viinejä ovat valkoinen jälkiruokaviini Tokaji aszú sekä punaviini, jota kutsutaan Egerin häränveriksi (Egri Bikavér). 
Etymologia.
Ainoastaan kolmella eurooppalaisella kielellä on viinejä koskevia sanoja, jotka eivät ole peräisin latinasta: kreikalla, baskilla sekä unkarilla . Unkarilaisten sana viinille on "bor" joka peräisin Keski-persiasta.
Historia.
Roomalaiset toivat viiniköynnöksiä Pannoniaan, ja jo 400-luvulta on olemassa todisteita laajoista viinitarhoista nykyisessä Unkarissa. Unkarilaiset toivat viininvalmistustietonsa idästä. Ibn Rustahin mukaan unkarilaiset heimot tunsivat viininvalmistuksen jo kauan ennen kuin unkarilaiset valloittivat karpaattien altaan. 
Uusia rypälelajikkeita tuotiin seuraavien vuosisatojen aikana Italiasta sekä Ranskasta. Suurin osa tämän ajanjakson tuotannosta oli valkoviinejä. 
Unkarin ottomaanien miehityksen aikana vanhasta viinirypälelajikkeesta valmistettiin vankka punaviini-sekoitus, joka tunnetaan nimellä Bikavér (härän veri). Viinissä uskottiin olevan salainen ainesosa, joka vahvisti Egerin puolustajia vuonna 1552. 
Tokajin alue tunnettiin jo Turkin miehityksen aikana jälkiruokaviineistä, joiden rypäleet korjattiin myöhään viinin jalostuksen edistämiseksi. Tokaji aszú mainitaan myös asiakirjassa vuodelta 1571 ja Ranskan Ludvig XIV (1638-1715) on kastanut sen "Kuninkaiden viiniksi". 
Kun Ottomaanien valtakunta luovutti Unkarin itävaltalaisille vuonna 1699, otettiin käyttöön uusia rypälelajikkeita kuten Blauer Portugieser. 
Kun viinikirvaepidemia saapui Unkariin vuonna 1882, korvattiin monet perinteiset sekoitukset uusilla lajikkeilla. Egerin punaisia lajikkeita korvattiin Blaufränkischillä sekä Bordeauxin lajikkeilla. Tokajin alue tuotiin Furmint, Muscat sekä Hárslevelü. 2000-luvulla otettiin käyttöön uusia moderneja lajikkeita kuten Zweigelt. Niitä oli helpompi kasvattaa sekä viiniyttää kuin Kadarkaa. Kommunismin aikana laatu jätettiin huomioimatta ylikuormituksen, pästoroinnin sekä teollisuustuotannon hyväksi. Vuodesta 1989 lähtien kiinnostus perinteisiin lajikkeisiin sekä uusiin investointeihin on lisääntynyt etenkin Tokajin alueella.
Unkarin viinialueet.
Viinialueiden virallinen luettelo on määritelty ministeriön asetuksella. Nykyiseen luetteloon sisältyy 22 viinialuetta, jotka yleensä ryhmitellään viidestä seitsemään suurempaan alueeseen. 
Alueen päälajike on Olaszrizling . 
Lähinnä tuoreita ja kevyitä viinejä, joissa on paljon lajikkeita.
Bucephalidae

Bucephalidae on tiehytmatoihin kuuluva merivesissä elävien laakamatojen heimo. Siihen kuuluu 27 sukua, jotka jaetaan neljän alaheimon kesken.
Samsung Galaxy A80

Samsung Galaxy A80 on Samsungin 29. toukokuuta 2019 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.
Tekniset tiedot.
Muotoilu.
Samsung Galaxy A80 -älypuhelimessa on 6,7-tuumainen näyttö Full HD+ -resoluutiolla.
Fyysiset osat.
Laitteesta löytyy 2,2 Gigahertsin 8-ydin prosessori. Laitteessa on 8 Gigatavua RAM-muistia ja 128 Gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia.
Laitteessa on kolme takakameraa, pääkameran tarkkuus on 48 megapikseliä, toinen kamera on 8 megapikseliä ja kolmas 240x160 pikseliä.
Takakamera on käännettävä, ja sitä voidaan käyttää myös etukamerana.
Videokuvaus voidaan tehdä 2160p (4K) -resoluutiolla 30fps, 1080p (Full HD) -resoluutiolla 60fps ja 1080p (HD) -resoluutiolla 480fps.
Ohjelmisto.
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 (Pie) Samsungin One UI-käyttöliittymällä.
Nick Seeler

Nick Seeler (s. 3. kesäkuuta 1993) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Philadelphia Flyersin riveissä.
Minnesota Wild Seelerin vuonna 2011, ja hän teki NHL-debyyttinsä helmikuussa 2018. Aiemmin Seeler pelasi University of Nebraska Omahan ja Minnesotan yliopiston joukkeissa sekä Iowa Wildissa.
Helmikuussa 2020 Seeler siirtyi waiwers-listan kautta Chicago Blackhawksiin.
Maaliskuussa 2024 Seeler teki Flyersin kanssa nelivuotisen ja yhteensä 10,8 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Carson Soucy

Carson Soucy (s. 27. heinäkuuta 1994, Viking, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue New York Rangersissä.
Minnesota Wild Soucyn vuonna 2013, ja hän teki NHL-debyyttinsä huhtikuussa 2018. Lokakuussa 2020 Soucy teki Wildin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2023 Soucy teki vapaana agenttina Vancouver Canucksin kanssa kolmen vuoden ja yhteensä 9,75 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Canucks kauppasi Soucyn New York Rangersiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2025 varaustilaisuudessa.
Alankomaat (alue)

Alankomaat (hol. "de Lage Landen"; ransk. "les Pays-Bas"), on historiallinen alue Luoteis-Euroopassa. Alueeseen kuuluvat Alankomaat, Belgia, Luxemburg (Benelux-maat), osa Pohjois-Ranskaa, Reininmaa ja osa Pohjois-Saksaa. Maantieteellisesti ja historiallisesti alueeseen kuuluvat myös Ranskan Flanderi ja saksalaiset alueet Itä-Friisia ja Kleve. Keskiaikana alankomaat oli jaettu useisiin puoli-itsenäisiin ruhtinaskuntiin.
Brij Bhushan Kabra

Brij Bhushan Kabra (1937 Jodhpur – 12. huhtikuuta 2018) oli intialainen kitaristi. Hän toi kitaran perinteiseen intialaismusiikkiin ja oli ensimmäinen ragoja kitaralla soittanut muusikko.
Kabra oli Ali Akbar Khanin oppilas. Hän tutustui Kalkutassa kitaran ääniin ja osti Höfnerin kitaran, jolla aloitti harjoittelun. Hän pääsi soittamaan Shivkumar Sharman kanssa; yhteistyössä Hariprasad Chaurasian kanssa kaksikko teki menestysalbumin "Call of the Valley" (1968). Se valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Kabra on esiintynyt eri puolilla maailmaa ja levyttänyt kymmeniä pitkäsoittoja.
Kabra tutki nada-joogaa (äänen jooga) ja kirjoitti musiikin käytöstä lasten opetuksessa. Hänen oppilaidensa joukossa oli Debashish Bhattacharya. Hänelle myönnettiin vuonna 2005 kansallinen Sangeet Natak Akademin palkinto. Hän kuoli sydäninfarktiin.
Johannes Dale-Skjevdal

Johannes Dale-Skjevdal (o.s. Dale, s. 23. toukokuuta 1997 Lørenskog) on norjalainen ampumahiihtäjä. Dale-Skjevdal edustaa seuratasolla Fet SSK:ta.
Ura.
Johannes Dale-Skjevdal on saavuttanut nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa kaksi hopeaa ja yhden pronssin vuosina 2017–2018. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän hiihti toisen osuuden norjan hopeaa saaneessa viestijoukkueessa. Yhteislähdössä hän oli kahdeksas ja normaalimatkalla yhdeksäs. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa yhteislähdössä ja pronssia normaalimatkalla sekä sijoittui pikakilpailussa neljänneksi ja takaa-ajossa 11:nneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui pikakilpailussa neljänneksi, takaa-ajossa seitsemänneksi ja yhteislähdössä 11:nneksi. Nové Měston MM-kilpailuissa 2024 hän oli takaa-ajossa neljäs ja pikakilpailussa seitsemäs.
Kaudella 2018–2019 Dale-Skjevdal debytoi IBU-Cupissa voittaen sekä Val Ridannan pikakilpailun että takaa-ajon. Tämän seurauksena hän pääsi nopeasti debytoimaan myös maailmancupissa. Hänet valittiin Norjan joukkueeseen Nové Měston maailmancupin kilpailuihin joulukuussa 2018. Siellä hän sijoittui 15:nneksi pikakilpailussa ja 28:nneksi takaa-ajossa. Tämän jälkeen Dale-Skjevdal palasi loppukaudeksi IBU-Cupiin lukuun ottamatta Pohjois-Amerikan maailmancupin kilpailuita helmikuussa 2019, joissa hän saavutti sijat 70, 10 ja 11 ja kauden päätösviikonloppua Oslossa, jossa hän sijoittui 63:nneksi pikakilpailussa. Dale-Skjevdal voitti IBU-Cupissa kaudella 2018–2019 yhteensä kolme kilpailua ja sijoittui kokonaiskilpailussa sijalle viisi.
Kaudella 2019–2020 Dale-Skjevdal saavutti uransa siihen mennessä parhaan maailmancupin sijoituksen sijoittumalla 7:nneksi kauden avanneessa pikakilpailussa Östersundissa. Oberhofin yhteislähdössä hän oli samalla kaudella neljäs. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi ja yhteislähtöcupissa neljänneksi.
Joulukuussa 2020 Dale-Skjevdal saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa voittamalla Hochfilzenin pikakilpailun. Sitä seuranneessa takaa-ajokilpailussa hän oli kolmas. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui Hochfilzenin toisessa pikakilpailussa toiseksi. Dale-Skjevdal sijoittui toiseksi Oberhofin ensimmäisessä takaa-ajokilpailussa. Hän oli viides sekä maailmancupin kokonaiskilpailussa että pikakilpailucupissa.
Kaudella 2022–2023 hän voitti Le Grand-Bornardin yhteislähdön. ÖStersundin yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi ja yhteislähtöcupissa neljänneksi.
Kaudella 2023–2024 hän oli toinen Hochfilzenin takaa-ajossa. Hän oli toinen Lenzerheiden yhteislähtökilpailussa. Hän oli kolmas Oberhofin takaa-ajossa. Hän voitti Ruhpoldingin takaa-ajon. Hän sijoittui Anterselvan yhteislähdössä toiseksi. Hän sijoittui toiseksi Canmoren yhteislähdössä. Hän oli kolmas maailmancupin kokonaiskilpailussa sekä toinen takaa-ajo- ja yhteislähtöcupeissa.
Kaudella 2024–2025 hän sijoittui kolmanneksi Oslon pikakilpailussa.
Johannes Dale otti yhdistelmänimen Dale-Skjevdal käyttöön avioiduttuaan Kristina Skjevdalin kanssa kesällä 2023..
Stanisław Maczek

Stanisław Maczek (31. maaliskuuta 1892 – 11. joulukuuta 1994) oli puolalainen kenraali. Hänet tunnetaan etenkin 1. puolalaisen panssaridivisioonan komentajana toisessa maailmansodassa. Puolan miehityksen jälkeen divisioona taisteli esimerkiksi Normandiassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Sodan jälkeen Maczek asettui Skotlantiin.
Elämäkerta.
Stanisław Maczek syntyi Szczerzecissä Galitsian alueella 31. maaliskuuta 1892. Hän opiskeli nuoruudessaan Lembergin eli nykyisen Lvivin yliopiston filosofian ja filologian laitoksella. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän palveli itävalta-Unkarin armeijassa upseerina. Maczek otti osaa taisteluihin ensin Venäjän ja sittemmin Italian vastaisella rintamalla. Syksyllä 1918 hän liittyi vastaperustettuun Puolan armeijaan.
Puolan armeijassa Maczek komensi 4. jalkaväkidivisioonaan kuulunutta komppaniaa Puolan Neuvosto-Venäjän vastsaisen sodan aikana. Sota åäättyi vuonna 1920 ja sen jälkeen Maczek kouluttautui sotilasopistossa. Vuonna 1937 Maczek alkoi koota 10. panssaroitua ratsuväkiprikaatia, jonka muodostamisen jälkeen hänestä tuli yksikön komentaja vuonna 1938. Prikaati osallistui taisteluihin Saksan hyökätessä Puolaan ja toisen maailmansodanalkaessa syyskuussa 1939. Myös neuvostojoukkojen alkaessa edetä Puolaan Maczek pakeni muutamien alaistensa sotilaiden kanssa Unkariin.
Maczek oli jonkin aikaa internoituna Unkarissa, mutta lopulta lokakuussa 1939 hänen onnistui matkustaa Ranskaan. Ranskassa Maczek jälleenkokosi 10. panssaroidun ratsuväkiprikaatin. Ranska kukistui saksalaisten hyökätessä heinäkuussa 1940 Maczek joutui siirtymään edelleen Isoon-Britanniaan, jossa 10 panssaroitu ratsuväkiprikaati koottiin jälleen kerran. Syyskuussa Maczek ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1942 Maczek alkoi koota uutta puolalaista 1. panssaridivisioona. Mukana yksikössä oli hänen alaisuudessaan rpuolassa ja ranskassa palvelleita puolalaissotilaita. Maczek johti divisioonaa sen osallistuessa Normandian maihinnousuun 1. elokuuta 1944. Divisioona jatkoi taisteluita Belgiassa ja Alankomaissa kunnostautuen etenkin Bredan taistelussa. Maailmansodan päättyessä divisioona oli saavuttanut Wilhelmshavenin kaupungin Saksan maaperällä.
Maailmansodan jälkeen Maczek komensi vuoteen 1947 saakka Skotlantiinsijoitettua 1. puolalaista armeijakuntaa. Puolassa valtaan nousseet kommunistit olivat riistäneet hänen kansalaisuutensa, joten Maczek jäi loppuelämäkseen asumaan Skotlannin Edinburghiin. Skotlannissa Maczek julkaisi muistelmansa "Od podwody do czołga: Wspomnienia wojenne, 1918–1945"'. Puolan vapauduttua kommunistihallinnosta hän yleni vielä vuonna 1990 kenraaliluutnantiksi ja sai Valkoisen Kotkan ritarikunnan ansiomerkin vuonna 1994. Maczek kuoli Edinburghissa 11. joulukuuta 1994 ja hänet haudattiin toiveensa mukaisesti Bredaan Alankomaissa.