Hausruckviertel

Hausruckviertel (1800-luvulle saakka "Landl", myös "Hausruckkreis", kirjaimellisesti: Hausruckneljännes) on perinteinen hallinto- ja erillinen kulttuurialue Itävallan luoteisessa Ylä-Itävallan osavaltion sydämessä.
Alppien juurella Hausruck-vuorten ja Trauntal-laakson välimaastossa sijaitsevan historiallisen maakunnan nykyinen laajuus virallistettiin vasta 1800-luvulla. Schönbrunnin rauhasopimuksen mukaan 14. lokakuuta 1809 puolet Hausruckviertelistä määrättiin Baijerille ja vasta kesäkuussa 1814 Pariisissa sovittiin luovutettujen Länsi-Hausruckviertelin ja Innviertelin palauttamisesta. Alueen nimi on perinteinen ja kansankielinen ja sen vuoksi sen rajat vastaavat vain karkeasti poliittisten tai hallinnollisten yksiköiden rajoja.
Hausruck-vuorten mukaan nimetty Hausruckviertel on yksi Ylä-Itävallan neljästä historiallisesta Viertelistä eli neljänneksestä, joihon kuuluvat lisäksi Innviertel, Traunviertel ja Mühlviertel. Lännessä Hausruckalue rajautuu Innvierteliin ja pohjoisessa Tonavaan. Alueen raja kulkee Salzburgin ja Innviertelin rajaa pitkin sekä länteen että luoteeseen, ulottuu Ylä-Itävallan pääkaupungin Linzin lähistöille ja seuraa Traunviertelin rajan kulkua itään. Historiallisesti rajana oli Traun, joka nykyisin on alueen tärkein joki. Hausruckviertel on Tonavan ja Atterseen välinen sydänmaa, johon kuuluvat nykyään Welsin, Eferdingin ja Grieskirchenin kaupungit Ylä-Itävallan keskustassa, Vöcklabruckin alue lounaassa ja Linz-Landin ja Wels-Landin osa-alueita Traunin vasemmalla puolella. Eteläinen Hausruckviertel pitää sisällään Salzkammergutin laidat, mukaan lukien Mondsee- ja Attersee-järvet rantakylämaisemineen. Useimmat itävaltalaiset katsovat kuitenkin Salzkammergutin itsenäiseksi yksiköksi, joka ulottuu maakuntien ulkopuolelle ja joka ei välttämättä kuulu mihinkään Vierteliin. Hausruckviertel on ilman korkeita vuorenhuippuja ja vesiputouksia, mutta täällä on lukemattomia viljelysmetsiä ja hedelmäpuiden lehtoja. Suurin osa Hausruckviertelin kaupungeista kasvoi ja kehittyi toisen maailmansodan jälkeen ja alueella on nykyisin auto- ja energiateollisuutta. Kulttuurishistoriallisia harvinaisuuksia ovat Itävallan vanhimmat romaaniset freskot Lambachin luostarissa ja Parzin linna lähellä Grieskircheniä.
Hausruckviertelin historia on läheisessä yhteydessä Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneen Schaunbergin kreivikunnan historian kanssa. Tämä keskiaikainen hallintoalue vastasi suunnilleen nykyaikaista vierteliä ja saavutti melkein erillisen ja Itävallasta lähes riippumattoman maan aseman vuoteen 1380 mennessä. Kreivikunnan pääpaikka oli silloin Schaunbergin linnassa Hartkirchenissä ja sen raunioissa säilynyt torni on edelleen Eferdingerin piirin maamerkkinä. Vuonna 1478 Ennsin yläpuolelle jääneet kreivit ja kartanot hakivat keisarilta maanjakoa neljään alueeseen estääkseen Babenbergin aatelissuvun laajojen omistusmaiden etääntymisen muusta Itävallan herttuakunnasta ja luodakseen yhtenäisemmän kansallispuolustuksen. Silloinen jako pysyi samana vuoteen 1779 saakka ja sen mukaan neljännesosa Traunista länteen tunnettiin 1800-luvulle saakka protestanttiselta nimellä "Landl". Vuosina 1625–1626 Hausruckviertelissä puhkesi suuri talonpoikassota, kun talonpojat vastustivat Baijerin miehitysvallan ankaruutta ja Habsburgien keisarin tilaamaa protestanttisen väestön katolista reformaatiota. Myöhemmin 1770-luvulla protestanttien tultua karkotetuiksi muun muassa Steiermarkista nimi "Landl" poistui käytöstä.
Hausruckviertel on mäkinen ja metsäinen harjanne, jonka läntiset maatalousmaat kohti itäistä vierteliä muuttuvat teollisuusalueiksi. Hausruckviertel on tiheästi asuttu ja sisältää Grieskirchenin, Welsin, Vöcklabruckin, Eferdingin ja Wels-Landin alueet (piirit). Alueen keskus on Wels, ja suurimpiin kaupunkeihin kuuluvat Marchtrenk Wels-Landin ja Vöcklabruck samannimiseltä hallinnolliselta alueelta.