Lawrence Alma-Tadema

Lawrence Alma-Tadema (8. tammikuuta 1836 Dronrijp, Alankomaat – 25. kesäkuuta 1912 Wiesbaden, Saksa) oli hollantilaissyntyinen taidemaalari. Vuonna 1873 hänelle kuitenkin myönnettiin Britannian kansalaisuus.
Alma-Tadema kuului kuningatar Viktorian aikalaisiin ja hänet tunnetaan parhaiten loisteliaista muotokuvista, jotka on sijoitettu antiikin maailmaan.
Elämäkerta.
Lawrence Alma-Tadema oli alkuperäiseltä nimeltään Lourens Alma Tedema ja hän syntyi varakkaaseen alankomaalaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli ammatiltaan notaari, mutta kuoli pojan ollessa vielä nuori, vasta neljän vuoden ikäinen.
Jo hyvin varhain poika osoitti merkittäviä taiteellisia kykyjä, joita hän kehitti piirrelleen ja maalaten. Näin hän maalasi vuonna 1851 muotokuvan sisarestaan, jonka hän numeroi "Op. [Opus] i", tätä numerointimenetelmää hän sovelsi koko tuotantoonsa ja niin hänen viimeiseksi jäänyt maalauksensa on numeroltaan "Op. CCCCVIII".
Vuonna 1852 hänestä tuli Antwerpenin taideakatemian oppilas. Hän sai opettajikseen Gustave Wappersin sekä myöhemmin Naicaise de Kayserin. Kumpainenkin opettajista oli lähellä romanttista taidesuuntausta, ja etenkin de Kayser rohkaisi oppilastaan maalaamaan historiallisia aiheita. Vuonna 1856 hän jätti taakseen akatemian ja ryhtyi taidemaalari Hendryk Leysin oppilaaksi. Lisäksi hän asettui taloksi arkeologi Louis de Tayen luokse ja samalla hän kiinnostui entistä syvällisemmin historiasta ja arkeologiasta.
Lawrence vieraili Lontoossa vuoden 1862 Suuren maailmannäyttelyn aikana. Käydessään British Museumissa häneen teki suuren vaikutuksen museon egyptiläisen taiteen kokoelma ja eritoten Antiikin Kreikasta peräisin oleva Parthenonin friisi, joka vaikutti voimakkaasta hänen tämän kohtaamisen jälkeiseen tuotantoonsa.
Vuonna 1863 Alma-Tadema avioitui ranskattaren, Marie Pauline Gressin de Boisgirardin kanssa. He tekivät häämatkansa Italiaan ja tällä matkalla Lawrence ”löysi” Italian. Hän oli ajatellut opiskelevansa varhaisten kristillisten kirkkojen arkkitehtuuria, mutta kohtasikin Pompejin raunioiden kauneuden. Italiasta hän toi mukanaan merkittävän kokoelman Pompeijia ja antiikkia esittäviä valokuvia. Tämä valokuvakokoelma toimi Alma-Tademan tulevien maalausten pohja-aineistona. Useat valokuvat esittivät antiikin aikaista jokapäiväistä elämänmenoa. Myöhemmissä elämänvaiheissa hänen hienostunut kykynsä kuvata antiikin arkkitehtuuria toi hänelle nimityksen ”marmorin maalari”. 
Palattuaan Italiasta Alma-Tadema asettui asumaan Pariisiin, jossa hän kohtasi tunnetun taidekauppiaan Ernest Gambartin, joka kehotti häntä jatkamaan valitulla taiteen tiellä ja samalla tilasi parikymmentä taulua Lontoossa olevaan galleriaansa. Teokset olivat välitön menestys. Kuitenkin vuonna 1865 hänen poikansa kuoli isorokkoon ja vuonna 1869 kuoli vuorostaan hänen puolisonsa Marie Pauline Gressin de Boisgirardin. Näin hän jäi kahden pienen tyttölapsen, Annan ja Laurencen yksinhuoltajaksi.
Peläten preussilaisten hyökkäystä hän lähti Ranskasta, kuten Claude Monet ja Camille Pissarro myös tekivät. Alma-Tadema asettui Lontooseen vuonna 1870. Hän myös avioitui 17-vuotiaan oppilaansa Laura Eppsin kanssa. Vuonna 1873 hänestä tuli Britannian kansalainen. 
Taiteilijan uralla näyttelyt seurasivat toisiaan ja takasivat hänelle suunnattoman suosion, niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissa ja Australiassakin. Australiassa hänelle myönnettiin lukuisia taidepalkintoja.
Vuonna 1876 hänestä tuli Kuninkaallisen taideakatemian jäsen ja vuonna 1899 kuningatar Viktoria aateloi hänet.
Alma-Tademan toisen puolison kuolema vuonna 1909 toi syvän surun hänen elämäänsä, mutta ei kuitenkaan vaikuttanut hänen luomiskykyynsä. Hän jatkoi maalaamista ja eräiden asiantuntijoiden mukaan hän maalasi tämän jälkeen eräät parhaista teoksistaan.
Hänen yli kuusikymmentä vuotta kestänyt uransa päättyi Wiesbadenin kylpylässä 25. kesäkuuta 1912. Taiteilijan maalliset jäännökset on sijoitettu Saint-Paulin katedraaliin Lontoossa.