tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikkelä

Mikkelä on Muuralan kaupunginosaan kuuluva pientalo- ja pienteollisuusalue Espoossa. Alue sijoittuu rantaradan ja Kehä III:n väliin. Asutus on rivitalovaltaista. Teollinen toiminta on keskittynyt Kehä III:n varteen, ikään kuin matalaksi melumuuriksi.
Mikkelän palveluihin kuuluvat alakoulu, päiväkoti, ABC -huoltoasema, Snacky ja Burger King -pikaruokaravintolat ja Lidlin myymälä. Koulu, kirjasto ja muut kaupalliset palvelut löytyvät läheisestä Espoon keskuksesta.
Mikkelän kautta kulkevat arkisin Helsingin Seudun Liikenteen bussilinjat 
213 (Kamppi–Kauklahti). Alueen luoteisosaan on yhteys arkisin päiväsaikaan busseilla 241 (Espoon asema – Hirvisuo) ja 168 (Kauklahti – Espoontori, kulkee vain muutaman kerran päivässä, arkisin)e Mikkelää sivutekulkee n myös linja 243 (Espoon asema – Veikkola).
Mikkelän läpi Kauklahteen kulkevan Ison Maantien varrella sijaitsee historiallinen Muuralan hirttopaikka.
Takykardia

Tiheälyöntisyys eli takykardia tarkoittaa, että sydämen leposyke on terveellä aikuisella 100 lyöntiä minuutissa tai enemmän. Vastakkainen käsite on bradykardia, joka merkitsee harvalyöntisyyttä (alle 60 lyöntiä/minuutti).
Tiheälyöntisyyden haitalliset vaikutukset voivat näkyä kahdella tapaa. Sen lisäksi että sydän toimii tehottomasti lyödessään liian nopeasti, tämä nopeus lisää sydämen työtaakkaa. Tällöin hapen tarve sydämessä kasvaa, mutta veren virtaus sydänlihakseen vähenee, jolloin iskemian ja infarktin riskit kasvavat.
Tiheälyöntisyys on yleinen oirenimike, joka ei kerro tiheälyöntisyyden syytä. Sairaalloista tiheälyöntisyyttä saattavat aiheuttaa sairaudet tai mm. yliannostus, ja rytmihäiriön esiintyvyys kasvaa iän myötä. Esimerkiksi altistuminen ruumiilliselle rasitukselle kasvattaa sydämensykettä, mutta tällöin ei puhuta sairaalloisesta tiheälyöntisyydestä. 
Tiheälyöntisyystyypit.
Eteistakykardia.
Eteisvärinässä eteiset eivät supistu säännöllisesti, vaan eteisten eri kohdat supistelevat eri tahdissa. Jos eteistakykardian tiheys on yli 300 lyöntiä/min, sitä kutsutaan eteisvärinäksi eli flimmeri. Jos tiheys on alle 300 lyöntiä minuutissa, kyseessä on eteislepatus eli flutteri. Eteisvärinä heikentää sydämen pumppaustehoa jonkin verran.
Eteisperäiselle supraventrikulaariselle takykardialle (käytetään myös lyhennettä SVT) on ominaista ajoittain ilmaantuva hyvin tiheä syke, joka on tavallisesti 140–220 kertaa minuutissa. Tällöin sykettä ohjaavassa sähköisessä toiminnassa on häiriö. Sydämen eteisen jokin kohta alkaa tuottaa sähköimpulsseja tiheään tahtiin. Toinen mekanismi on kiertoaktivaatio, jolloin sähköimpulssi kiertää kehää eteisten ja kammioiden välillä.
Kammiotakykardia.
Kammioperäisessä tykytyksessä sydämen rytmi on tyypillisesti välillä 100–200 lyöntiä minuutissa. Useimmiten aiheuttajana on perinnöllinen alttius tai jokin sydänlihaksen sairaus, mutta tykytys voi alkaa myös terveessä sydämessä.
Kammiolepatuksen uskotaan olevan siirtymisvaihe kammiotakykardian ja kammiovärinän välillä. Kammioperäinen tykytys voi muuttua kammiovärinäksi, jossa sydämen pumppaustoiminta loppuu kokonaan. Kammiovärinän yleisin syy on kammiolihaksen verenkierron voimakas heikentyminen yleensä sydäninfarktin seurauksena.
Ulithi

Ulithi (myös Urushi, Mackenzie Island ) on Mikronesian liittovaltioon kuuluva koralliatolli Tyynen valtameren Karoliineilla. Se sijaitsee 100 kilometriä Yapista itään, ja sitä hallitaan osana Yapin osavaltiota. 
Ulithi koostuu 40 saaresta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 4,5 km². Sen laguuni (548 km²) on maailman neljänneksi suurin. Ulithin asukasluku vuonna 2010 oli 847. Saarista asuttuja ovat Falalop, Asor, Mogmog ja Fedarai. Falalopilla on muun muassa Ulithin lentokenttä ja yksi Yapin osavaltion kolmesta julkisesta high schoolista. 
Portugalilainen Diego da Rocha löysi Ulithin 1526. Britit saapuivat Ulithille vuonna 1791. Yhdysvaltain laivasto käytti atollia tukikohtanaan toisessa maailmansodassa. Ulithilla puhutaan ulithin kieltä.
Pingelapin kieli

Pingelapin kieli (omakielinen nimi: "Pingelap") on mikronesialainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Mikronesian liittovaltiossa, Pohnpein osavaltiossa. Kielellä on kaikkiaan noin 3 000 puhujaa. Heistä 2 500 asuu Mikronesian liittovaltiossa: noin 2 000 Ponapella ja 500 Pingelapilla. Kielen ei katsota olevan välittömässä vaarassa. Sen lähimpiä sukulaiskieliä on muun muassa pohnpei, eikä pingelapilla ole tunnettuja murteita. 
Pingalap on yleisessä käytössä muun muassa kotona ja kirkossa, kun taas kouluissa ja hallinnon saralla käytetään pohnpeita tai englantia. Suurin osa pingelapin puhujista on kaksikielisiä. Kirjallista materiaali pingelapiksi on julkaistu vain vähän. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vain yksittäisiä osia Raamatusta on käännetty pingelapiksi. 
Pingelapin sanastosta 81 % on samaa alkuperää kuin pohnpeissa ja 79 % samaa alkuperää kuin mokilissa. Kielen käyttö on varsin aktiivista, mutta puhujat osaavat myös pohnpeita.
Fonolofgia.
Konsonantit.
Lähde:
Vokaalit.
Vaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Reduplikaation lisäksi kielessä käytetään myös triplikaatiota, jossa sana toistetaan kolmesti uuden merkityksen luomiseksi. Mikäli nämä loisivat konsonanttiklusterin, konsonanttien väliin tulee vokaali:
Pingelapin lukusanat 1–9 riippuvat siitä, mitä lasketaan. Erilliset lukusanansa on esimerkiksi pitkille tai elollisille asioille.
Pingelap

 
Pingelap (MacAskill, Musgrave, Pelelap, Pingerappu To) on Pohnpein (Ponapen) osavaltioon kuuluva atolli Mikronesian liittovaltiossa. Sen kokonaispinta-ala on 1,75 neliökilometriä, josta laguunin koko on 1,2 neliökilometriä.
Väestö.
Saariryhmän kolmesta saaresta vain Pingelap on asutettu. Vuonna 2010 asukkaita oli 258.
Pingelapin tärkeimmät kielet ovat pingelap ja pohnpei. Pingelapin väestöstä huomattavan suuri osa kärsii värisokeudesta, jota pingelapin kielellä kutsutaan nimellä "maskun".
Lilla Teatern

Lilla Teatern on helsinkiläinen, pääosin ruotsinkielinen teatteri, joka vuodesta 2005 on osa Helsingin kaupunginteatteria mutta joka aiemmin toimi itsenäisenä ammattiteatterina.
Historia.
Lilla Teaternin perustivat vuonna 1940 näyttelijät Eja ja Oscar Tengström. Teatterin pitkäaikainen omistaja oli Vivica Bandler (von Frenckell) vuosina 1955–1967, minkä jälkeen teatterin omistivat ja sitä johtivat Lasse Pöysti ja Birgitta Ulfsson vuoteen 1974. Asko Sarkola oli seuraava pitkäaikainen johtaja. Vapaan Lillanin viimeiseksi taiteelliseksi johtajaksi jäi Laura Jäntti.
Alkuaikoina teatteri toimi pikkuruisessa takahuoneessa ruotsinkielisen kauppakillan tiloissa sisäpihalla Kasarmikadulla. Näytelmävalikoima keskittyi enimmäkseen hupipuoleen, mutta nuorilla näyttelijöillä oli raikas ote ja usein odottamattomia ideoita, joten menestys oli turvattu. Bandlerin johdolla mukaan tuli myös vakavampaa, taiteellisesti korkeatasoista tuotantoa. Vuonna 1962 teatteri sai uudet, sille itselleen räätälöidyt tilat Tekniska Föreningenin (TFiF:n) uudessa talossa Yrjönkadun ja Eerikinkadun kulmassa.
Menestyksen runkona olivat muutaman vuoden välein esitetyt Benedict Zilliacuksen kirjoittamat ajankohtaiset revyyt, jotka sopivan pisteliäästi esittivät ajankohtaiset ja menneet tapahtumat Suomenmaassa pehmentävä pilke silmänkulmassa. Revyitä vauhdittivat pitkäaikaisen talomuusikon, Erna Tauron säveltämät ja pianolla soittamat sävelmät ja laulelmat. Samaan aikaan vanhoissa tiloissa, nimellä Pikku-lillan, esitettiin vakavampaa aineistoa ”kapeammalle” yleisölle. Pyrittiin myös esittämään mahdollisimman paljon uusia suomenruotsalaisia näytelmiä ja käännöksiä suomen kielestä. Vakituiseen henkilöstöön kuului monia kaksikielisiä näyttelijöitä kuten Lasse Pöysti, Elina Salo ja Asko Sarkola, joten samojen näytelmien esittäminen myös suomeksi ei ollut vaikeaa. Teatteriin tuli myös alkujaan suomenkielisiä näyttelijöitä näyttelemään ruotsiksi, muun muassa Ritva Valkama ja Sinikka Sokka. Kaisa Korhonen oli jonkin aikaa mukana teatterin johdossa, minkä jälkeen tuli perinteeksi esittää ohjelmistoa molemmilla kielellä.
2000–.
Lilla Teaternin taloudellinen tulevaisuus ratkaistiin liittämällä se Helsingin Kaupunginteatteriin elokuussa 2005. Teatterin johtajana on sittemmin toiminut Pekka Strang. Vuoden 2014 alusta uudeksi taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Raila Leppäkoski. Vuoden 2017 alusta taiteellisena johtajana toimi Marina Meinander ja marraskuusta 2019 tehtävässä aloitti Jakob Höglund.
Peippola (Kotka)

Peippola on kylä Kotkassa. Se sijaitsee Kotkan keskustaajaman pohjoispuolella seututien 357 varrella. Asukasluku on 522 (31.12.2012). Peippola kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka. 
Peippola on pääosin toisen maailmansodan jälkeen rakennettua omakotitaloaluetta. Kylän kautta on tieyhteys Kymin lentokentälle.
Walter Houser Brattain

Walter Houser Brattain (10. helmikuuta 1902 – 13. lokakuuta 1987) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka työskenteli Bell Telephone Laboratoryssa. Hän kehitti transistorin yhdessä John Bardeenin kanssa. Hän sai 1956 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä William B. Shockleyn ja John Bardeenin kanssa transistorin keksimisestä ja tutkimisesta.
Bell Labsissa Brattain ja John Bardeen keksivät kärkitransistorin, jota he esittelivät vuonna 1947.
Tämän jälkeen William Shockley kehitti liitostransistorin.
Shockley, Bardeen ja Brattain saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1956 "tutkimuksesta puolijohteisiin ja transistori-ilmiöön".
Haistilan rautatieasema

Haistilan rautatieasema oli Haistilan kylässä sijainnut rautatieasema rataosalla , Nakkilan ja Friitalan välissä Ulvilan silloisessa pitäjässä. Haistilan pysäkki avattiin radan valmistumisen yhteydessä 1895. Asemaksi se laajennettiin vuonna 1900. Haistilan rautatieasema palveli lähinnä tavaraliikennettä ja Haistilan kylää. Lisäksi sen alaisuudessa toimi Friitalan seisake. 
Haistilan aseman merkitys rautatiehistoriassa on lähinnä sen toiminnassa radan alkuaikoina. Haistilan kohdalla rata kulkee noin sadan metrin päässä Kokemäenjoesta, välittömästi aseman yläpuolella se muuttuu purjehduskelvottomaksi Ruskilan kosken vuoksi. Ennen Mäntyluodon satamaan vievän radan valmistumista suurin osa sinne kulkeneesta rahdista siirrettiin junista jokilotjiin Haistilan asemalla. Ratapihan länsiosasta johti pistoraide jokirantaan.
Mäntyluodon radan valmistuttua vuonna 1900 Haistilan aseman merkitys väheni. Asema aleni lopulta miehittämättömäksi seisakkeeksi vuonna 1954. Tavaraliikenne asemalta lopetettiin vuonna 1956. Vaihteet ja pistoraiteet purettiin vielä samana vuonna. Lopullisesti Haistilan asema lakkautettiin vuonna 1973, kun henkilöliikenne lopetettiin. 
Asemarakennus on edelleen paikallaan. Se muutettiin asunnoiksi jo vuonna 1962.
Ulvilan rautatieasema

Ulvilan rautatieasema sijaitsi -radalla Ulvilan keskustaajamassa Friitalassa. Asema aloitti toimintansa seisakkeena, mutta se laajennettiin myöhemmin rautatieasemaksi. Teollisuusyritysten ja hyvien liikenneyhteyksien ansiosta Friitalasta kehittyi Ulvilan suurin taajama. 1. kesäkuuta 1932 asti aseman nimi oli "Friitalan rautatieasema". Ulvilan rautatieasema palveli lähinnä ympäröivän kylän henkilöliikennettä. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1970, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1974, henkilöliikenne vuonna 1983 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1984. Tilausjunia paikalla pysähtyi satunnaisesti vielä 1990-luvulla. 
Asemalta rakennettiin 1930-luvulla teollisuusraide Friitala Oy:n tehtaalle. Teollisuusraide purettiin tehtaan toiminnan supistuttua 1990-luvulla. Suojeltavaksi määrätty huonokuntoinen asemarakennus paloi vuonna 2003. Rakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Thure Hellström ja se oli siirretty paikalle Kontiolahden Jakokoskelta Joensuu–Kontiomäki-radan varrelta vuonna 1932. Nykyään asemasta on jäljellä asemapäällikön talo ja laiturin jäännökset.
Servo

Servo on asemointiin tarkoitettu toimilaitteen ohjauspiiri, jossa on takaisinkytkentä asema-anturiin. Mitä kauempana servo-ohjattu laite on tavoiteasemasta, sitä suuremmalla voimalla se pyrkii siihen. Servo-ohjattuja toimilaitteita voidaan toteuttaa pneumaattisesti, hydraulisesti ja sähköisesti. Hydraulisia servoventtiilejä käytetään liikkuvissa työkoneissa. Sähköiset servot ovat tyypillisiä työstökoneissa, teollisuusroboteissa, muissa roboteissa ja radio-ohjatuissa laitteissa. Servokytkentä on eräänlainen voiman vahvistin, joka mahdollistaa sen, että kevyellä ohjaussauvan liikkeellä pystytään ohjaamaan esimerkiksi kaivinkoneen kauhaa tai saadaan ohjaustehostin toimimaan. 
Servomoottori.
Servomoottorissa on itse moottorin kanssa samaan pakettiin sijoitettu yleensä pulssityyppinen anturi akselin kulman mittaamiseksi ja pyörimiskertojen laskemiseksi. 
Servomoottoria ohjataan elektronisen servo-ohjaimen avulla. Servo-ohjain ohjaa servomoottoria vastaanottamalla servomoottorin asematiedon ja vertaamalla sitä haluttuun asematietoon. Tämän tiedon perusteella se ohjaa servomoottorin pyörimistä. 
Servomoottoreita on monilla periaatteilla toimivia: mm. DC-servomoottori, harjaton DC-servomoottori ja AC-servomoottori. 
Servomoottoreita käytetään liikkeenohjaimissa monissa tarkkuutta vaativissa kohteissa, kuten NC-työstökoneiden akseleissa, autojen ohjaustehostimissa ja vakionopeudensäätimissä, lentokoneiden fly-by-wire -ohjausjärjestelmissä, radio-ohjattavissa laitteissa yms.
Petsamon piiri

Petsamon piiri () on kunnallinen itsehallintoalue Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä, Norjan rajalla. Piiri rajoittuu pohjoisessa Jäämereen, luoteessa Norjaan, lounaassa Suomen Inariin sekä etelässä ja idässä Murmanskin alueen Kuolan piiriin. Piirin hallintokeskus on Nikkelin kaupunkityyppinen taajama.
Vuoden 2024 alussa piirissä oli arviolta 29 632 asukasta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaita oli 38 980.
Petsamon piiri sijaitsee pääosin Suomen 1940 ja 1944 Neuvostoliitolle luovuttamilla Petsamon kunnan alueilla. Kuitenkin piirin läntisin kohta, 1947 liitetty Jäniskosken–Niskakosken alue oli Suomeen kuuluessaan osa Inarin kuntaa. Titovkan rautatieaseman alue siirtyi Poljarnyin piiristä Petsamon piiriin 1959. Kun seuraavana vuonna lakkautettiin Poljarnyin piiri, siihen kuulunut Vaalesjoen länsipuolinen alue (lukuun ottamatta Vanhan Vaalesjoen asutuspaikkaa) mukanaan Keskisaarento ja Kalastajasaarento liitettiin Petsamon piiriin. Linjan Akmenjaur-Kontospää (Suomen raja) eteläpuolinen alue eli Svetlyin asutuspaikka siirrettiin Petsamon piirin Nikkelin kaupunkitaajamasta Kuolan piirin Ylä-Tuuloman kaupunkitaajamaan 1984.
Hallinnollinen jako.
Vuonna 2020 kaikki Petsamon piirin kunnat yhdistettiin yhdeksi hallintoalueeksi (), joka kattaa koko piirin alueen. Ennen uudistusta piiri koostui Zapoljarnyin, Nikkelin ("Nikel") ja Petsamon ("Petšenga") kaupunkikunnista sekä Korzunovon maalaiskunnasta.
Piirissä on 17 asutuskeskusta:
Marjukka Riihimäki

Riitta Marjukka Riihimäki (o.s. Hartikainen; s. 2. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen kuoronjohtaja. Hän on toiminut vuonna 1984 perustetun Philomelan ja vuonna 1991 perustetun Grex Musicus -kuoron taiteellisena johtajana kuorojen perustamisesta lähtien. Lisäksi hän johtaa Klemetti-Opiston Naiskuoroa.
Marjukka Riihimäen puoliso on kuoronjohtaja Ilmo Riihimäki. Heidän poikansa Antti Riihimäki tunnetaan rapmusiikin tuottajana, ja toinen poika Jarkko Riihimäki toimii pianistina, säveltäjänä ja sovittajana Berliinissä.
Palkintoja.
Marjukka Riihimäelle on myönnetty Klemetti-palkinto vuonna 1993, Linnankoski-mitali vuonna 2003 ja Kekrinpäivän tunnustuspalkinto vuonna 2005. Suomen Kuoronjohtajayhdistys ry on valinnut Marjukka Riihimäen "Vuoden kuoronjohtajaksi" vuonna 2006. Tasavallan Presidentti Tarja Halonen antoi Riihimäelle musiikkineuvoksen arvonimen marraskuussa 2009. Vuonna 2014 Marjukka Riihimäki sai Helsinki-mitalin. Pro Finlandia -mitalin hän sai 2022.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto

Hämeenlinnan kaupunginkirjastoon kuuluvat pääkirjasto sekä Hauhon, Kalvolan (Iittala), Lammin, Nummen, Rengon ja Tuuloksen lähikirjastot. Lisäksi kirjastolla on kaksi kirjastoautoa. Ne käyvät päivisin kouluilla ja päiväkodeissa sekä iltaisin lähiöissä ja haja-asutusalueilla. Lisätietoja löytyy Vanamo-verkkokirjastosta.
Kirjasto ylläpitää myös vapaasti muokattavaa tietopankkia Häme-Wikiä ja digitoitua Hämeenlinna-aineistoa sisältävää Lydiaa. 
Historia.
Kirjasto perustettiin 1. toukokuuta 1861, ja aluksi se toimi Rouvasseuran omistamassa sunnuntaikoulun talossa. Sen jälkeen kirjasto on sijainnut muun muassa vanhassa sotilaskirkossa 1920–1980-luvuilla. Nykyinen pääkirjasto valmistui Lukiokadulle vuonna 1983. 
Pääkirjasto.
Nykyisen pääkirjastorakennuksen suunnitteli kaupunginarkkitehti Heikki Aitola. Kirjaston sijoituspaikasta tehtiin alun perin kolme vaihtoehtoista ehdotusta lähinnä suhteessa keskustan liikennejärjestelyihin. Kirjasto päätettiin lopulta sijoittaa Koilliskulman kaupunginosaan Vanajaveden rannan läheisyyteen nykyiselle paikalleen.
Pääkirjasto peruskorjattiin 2018–2020. Peruskorjauksessa uusittiin talotekniikka ja kalusteet.
Matti Johannes Koivu

Matti Johannes Koivu (s. 13. elokuuta 1981 Helsinki) on suomalainen Hämeenlinnassa varttunut muusikko ja historioitsija. Hän julkaisi ensimmäisen soololevynsä vuonna 2006. Sitä ennen hän on laulanut Ultramariini-yhtyeessä. Vuoden 2012 keväällä Koivu on kierrellyt esiintymässä Egotripin jäsenen Knipin kanssa. Parivaljakkoa kutsutaan nimellä Koivu ja Tähti. Koivun musiikissa on kuultavissa vaikutteita muun muassa folkista ja beatmusiikista.
Suuren yleisön tietoon Koivu tuli cover-versioista, joita hän teki Irwin Goodmanin esittämistä kappaleista.
Oman soolotuotannon lisäksi Matti Johannes Koivu on tehnyt kappaleita myös muille artisteille kuten Lassi Valtoselle ja Juha Metsäperälle.
Koivu valmistui 2012 Oulun yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineenaan kulttuuri- ja aatehistoria. Historian ja yhteiskuntaopin opettajan pätevyyden hän sai 2020 Helsingin yliopistosta. Hän työskentelee historian ja yhteiskuntaopin opettajana Vantaan seudun steinerkoulussa.
Hän asuu Helsingissä, ja hänen perheeseensä kuuluvat vaimo ja lapsia.
Radiosarjat.
Koivu on kirjoittanut ja lukenut Yleisradiolle nelituntiset radioesseiden sarjat:
Härdelli

Härdelli oli 1990-luvulla Radiomafian (nyk. YleX) ohjelma, jota juonsivat Pertti Salovaara sekä Kari Kaivola. Ohjelmaa lähetettiin perjantai-iltaisin kello 19.00 alkaen.
Ohjelmassa soitettiin suurimmaksi osaksi sen ajan listoilla olevaa musiikkia kuten eurodancea, ja välissä oli Salovaaran ja Kaivolan humoristisia spiikkauksia.
Vuonna 2017 Kaivola perusti Kaippa FM -radioaseman, ja ilmoitti "Härdelli"-ohjelman tekevän paluun. Kaivola kertoi pyytäneensä Salovaaraa juontajaksi, mutta Salovaara kieltäytyi. Ensimmäinen 2010-luvun "Härdelli"-ohjelma lähetettiin 6. lokakuuta 2017. Ohjelmaa tehtiin 20 jaksoa, jotka juonsi DJ Tony. Viimeinen Kaippa FM -aseman jakso lähetettiin 16. helmikuuta 2018. 
Ohjelmaa alettiin tehdä uudestaan tammikuussa 2020 nimellä "Härdelli 2.0" ja sen juontajaksi palasi Pertti Salovaara. Ohjelmaa voi kuunnella "Härdellin" internet-sivuilla. 
Julkaisut.
Radio-ohjelmasta julkaistiin kolme kokoelma-CD:tä, joista ainakin kaksi ensimmäistä myös c-kasetteina, jotka sisälsivät sen ajan hittilistoilla olevia musiikkikappaleita sekä sketsejä.
Vuosina 2017–2018 tehdyt jaksot julkaistiin ensiesitysten jälkeen MixCloud-palvelussa. Jaksot on koottu "Härdelli"-soittolistaksi.
Korsholman linna

Korsholman linna oli Mustasaareen (nyk. Vaasaan) 1300-luvun puolivälin jälkeen rakennettu linna, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1384 Bo Joninpojan testamentissa nimellä "Krytzeborg". 
Historia.
Korsholman linna lienee perustettu 1360-luvulla, ja se oli Suomen pohjoisin aseellinen tukikohta. Linna rakennettiin alkujaan pienelle saarelle, jota korotettiin soralla ja kivillä. Noin puolen hehtaarin kokoista tasannetta ympäröi kaksi vallia ja veden täyttämä vallihauta. Kummankin vallin päällä oli ilmeisesti hirsinen paaluvarustus. Varsinaisen linnan rakennusmateriaali on kuitenkin tuntematon. C. J. Cardbergin mukaan on todennäköisintä, että kyseessä oli niin sanottu puulinna; tähän viittaa hänen mielestään muun muassa vuodelta 1398 säilynyt teksti, jossa Krytzeborgin linnasta puhuttaessa ei käytetä ruotsinkielistä ilmaisua "hus". Tätä sanaa käytettiin joissain yhteyksissä keskiajalla kivirakennuksista puhuttaessa. Myös vuodelta 1557 ja 1564 säilyneet tilikirjat mainitsevat ainoastaan hirsisiä rakennuksia; ainoat tuolloin muuratut osat linnassa olivat uunit ja savupiiput.
Keskiajalla linna oli läänitetty useille aatelisille. Tunnetuimpia heistä on Sten Sture vanhempi. Linna raunioitui vuosisatojen kuluessa täysin. Vuonna 1748 linnan vallien päälle rakennettiin maaherran uusi virka-asunto, jonka rakennustöiden yhteydessä keskiaikaisen linnan yksityiskohdat hävitettiin. Vuonna 1851 samalle paikalle ryhdyttiin rakentamaan jälleen uutta virka-asuntoa, joka vuotta myöhemmin paloi Vaasan palossa. Rakennustöiden aluksi linnan kumpua madallettiin useita metrejä, minkä seurauksena keskiaikaiset kulttuurikerrokset katosivat lopullisesti. Linnan paikalla on tätä nykyä enää muistomerkki vuodelta 1894.
Kun paikkaa tutkittiin vuonna 2023 selvisi, että linnakummulla on säilynyt metrin syvyydessä linnan perustamisen aikaista puuainesta, mäntyä, 1300-luvulta ja 1400-luvulta. Ei voida kuitenkaan päätellä onko löytynyt linnan rakenne yhtä vanha kuin löytynyt puu vai onko rakentamisessa käytetty vanhaa puuta, kun linnaan on myöhemmin rakennettu uusia rakenteita. Ottaen kuitenkin huomioon muut alueelta tehdyt löydöt, vaikuttaa siltä, että rakenne on 1400-luvulta. Arkeologit siis lienevät päässeet kaivauksissa Korsholman linnan aikaiseen koskemattomaan löytökerrokseen tai sen pintaan. Puuaineksen yhteydestä löytyi myös ihmisen käsittelemää savea, jota oli myös käytetty hirsiperustuksien raaka-aineena. Kaikki löydöt ja muut todisteet viittaavat löydön olevan varsinaisen rakennuksen perustuksen alla ollutta rakennetta. Paikalta löydettiin myös keskiaikaisia 1300-luvulle ajoittuvia ruukunpalasia.
Sven Nykvist

Sven Nykvist (3. joulukuuta 1922 Moheda, Ruotsi – 20. syyskuuta 2006 Ruotsi) oli kaksi Oscar-palkintoa saanut ruotsalainen elokuvaaja, joka tunnetaan etenkin ohjaaja Ingmar Bergmanin hovikuvaajana. 
Nykvistin ura kesti vuodesta 1945 vuoteen 1998, jolloin hän sai afasiadiagnoosin. Hän työskenteli paitsi Bergmanin myös Woody Allenin, Andrei Tarkovskin, Philip Kaufmanin, Nora Ephronin ja Lasse Hallströmin kanssa. Nykvistiä pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä kuvaajista. Hän ohjasi myös itse muutaman elokuvan.
Nykvist on kirjoittanut omaelämäkerran "Vördnad för ljuset – om film och människor" (Albert Bonnier, 1997).
Nykvistin poika Carl-Gustav Nykvist on myös elokuvantekijä.
Ainolan rautatieasema

Ainolan rautatieasema (, ent. "Kyrölän rautatieasema") on rautatieliikennepaikka Helsinki–Riihimäki-pääradalla Järvenpään Kyrölän kaupunginosassa, joka sijaitsee ratakilometrillä 35 mitattuna Helsingin päärautatieasemalta. Siellä pysähtyvät R-junat kaksi kertaa tunnissa suuntaansa sekä öisin T-junat. Seisakkeen pohjoispuolella on Lustikullan raiteenvaihtopaikka, josta alkaa kolmas raide Järvenpään suuntaan. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäelle raiteelta 2.
Aseman nimi muutettiin Kyrölästä Ainolaksi aikataulujen vaihtuessa 1. heinäkuuta 2015 läheisen Jean Sibeliuksen ja hänen puolisonsa Ainon kotitalon Ainolan mukaan Sibeliuksen 150-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Asema sijoittuu henkilöliikenneasemien aakkosjärjestyksessä ensimmäiseksi.
Asema peruskorjataan samalla kun pääradalle tulee 4 raidetta välille Kerava-Riihimäki.
Ardatov

Ardatov (, mord. Орданьбуе, "Ordan'buje") on kaupunki Venäjällä Mordvan tasavallassa, 114 kilometriä tasavalla pääkaupungista Saranskista koilliseen. 
Alatyrjoen varrella sijaitseva Ardatov on Ardatovin piirin hallinnollinen keskus (vuodesta 1928). Aseutuksen perustaja ja ensimmäinen asukas oli mordvalainen esikristilliseltä nimeltään Ardat.
Asukasluvun kehitys:
Historia.
Ardatov mainitaan Ardatovo-nimisenä kylänä vuonna 1671. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1780. Venäjän keisarikunnan hallintorakenteen puitteissa Ardatov toimi Simbirskin kuvernementin Ardatovin kihlakunnan hallintokeskuksena.
Nikunau

Nikunau on Kiribatin Gilbertsaariin kuuluva atolli Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee 37 kilometriä Berusta itään. 
Nikunaun pinta-ala on noin 19 km² ja väkiluku oli 1 789 vuonna 2015. Britit saapuivat atollille ensimmäistä kertaa vuonna 1765, kun kommodori John Byron löysi sen. 
Nikunaulla ei ole laguunia. 
Lähteet.
Alfametyylitryptamiini

Alfametyylitryptamiini eli AMT tai αMT on synteettinen tryptamiini, joka voidaan luokitella psykedeeliksi, stimulantiksi ja empatogeeniksi. Upjohn-lääketehdas kehitti sen 1960-luvulla alun perin käytettäväksi antidepressanttina. Sitä myytiin 1960-luvulla Neuvostoliitossa kauppanimellä Indopan 5 ja 10 milligramman vahvuisena.
Farmakologia.
Alfametyylitryptamiini lisää serotoniinin, noradrenaliinin ja dopamiinin vapautumista. Sen lisäksi se on epäselektiivinen serotoniiniagonisti ja heikko monoamiinioksidaasi-inhibiittori. Monien serotoniinia vapauttavien yhdisteiden tavoin alfametyylitryptamiinin läheisen analogin alfaetyylitryptamiinin on todettu aiheuttavan pitkäkestoista vahinkoa serotonergisiin hermosoluihin suurilla annoksilla.
Annostus ja vaikutusten kesto.
Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 20–40 mg suun kautta ja vaikutusaika 10–14 tuntia. AMT:n täydet vaikutukset ilmenevät vasta noin 2 tunnin jälkeen annoksen ottamisesta. TiHKAL-kirjan mukaan annostus on 15–30 mg suun kautta, 5–20 mg poltettuna ja kesto 12–16 tuntia.
Laki.
AMT on luokiteltu huumausaineeksi Suomessa.
Nonouti

Nonouti on atolli Kiribatin Gilbertsaarilla, Tyynellä valtamerellä. Sen pinta-ala on 29,2 km² ja asukasluku oli 2 743 vuonna 2015.
Nonouti on 35 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 15 kilometriä leveä, joten se on Gilbertsaarten kolmanneksi suurin atolli. Se sijaitsee eteläisillä Gilbertsaarilla 38 kilometrin päässä Tabiteueasta.
Shikotsun–Tōyan kansallispuisto

Shikotsun–Tōyan kansallispuisto () on 16. toukokuuta 1949 perustettu kansallispuisto Hokkaidōn lounaisosissa, Japanissa. Se koostuu kolmesta erillisestä alueesta, joiden yhteispinta-ala on 993,02 neliökilometriä.
Shikotsun–Tōyan kansallispuisto muodostuu Yōtei-vuoresta, Tōya-järvestä ja Shikotsu-järvestä sekä näitä ympäröivistä alueista, jotka eivät kuitenkaan ole kosketuksissa toisiinsa. Yōtei-vuorta kutsutaan usein Ezo-Fuji-vuoreksi, sillä se muistuttaa Fuji-vuorta. Tōya on kraatterijärvi, jota ympäröivät tulivuoret Usu ja Shōwa-shinzan, jotka ovat muodostuneet vuoden 1944 jälkeisissä purkauksissa. Shikotsu-järveä ympäröivät muun muassa tulivuoret Enima ja Tarumae.
Ali G

Ali G eli "Alistair Leslie Graham" on brittikoomikko Sacha Baron Cohenin luoma ja esittämä satiirinen ja täysin fiktiivinen hahmo. Ali G -hahmo oli Sacha Baron Cohenin läpilyönti tunnettuna koomikkona, ja hahmoon perustuva "Da Ali G Show" sai Emmy-palkinnon. Ali G-hahmon pohjalta tehtiin myös elokuva "Ali G InDaHouse," jossa hahmon koko nimi Alistair Leslie Graham paljastettiin.
Ali G-hahmo.
Cohenin esittämällä "gangsta rap" -nuorella on suuri suu ja elkeet, mutta hyvin pieni yleissivistys. Fiktiivisessä maailmassa Ali G kuuluu "West Staines Massiv" -jengiin ja väittää asuvansa isoäitinsä kanssa hajoamistilassa olevassa talossa "Stainesin gheton sydämessä". Staines on aidosti olemassa oleva keskiluokkainen kaupunginosa Lontoossa, ja Ali G:n ghettous onkin vain hahmon fiktiivistä uhoamista. Ali G on saanut koulutuksensa "da Matthew Arnold Skoolissa", joka on myös aidosti olemassa oleva koulu. 
Hahmon historia.
Ali G -hahmo debytoi Channel 4:n "The Eleven O'Clock Show'ssa" "nuorison äänenä". Ali G haastatteli tunnettuja ihmisiä, jotka pelkäsivät leimautuvansa poliittisesti epäkorrekteiksi ja nuorisokulttuuria ymmärtämättömiksi. Asetelman huumori perustui siihen, että haastatellut eivät tienneet kohtaavansa täysin fiktiivisen henkilön, jonka kysymykset olivat absurdeja ja pöyristyttäviä. Baron Cohen esitti tyhmää ja haastateltavat ajautuivat koomisiin tilanteisiin pyrkiessään ottamaan Ali G:n vakavasti. 
Kun hahmon suosio lisääntyi, sen ympärille rakennettiin "Da Ali G Show", jossa Ali G jatkoi tunnettujen ihmisten haastattelemista. Kun sarja alkoi olla Britanniassa suosittu, Ali G siirtyi haastattelemaan kuuluisuuksia Yhdysvaltoihin pystyäkseen pitämään haastatteluasetelman ennallaan. Esimerkiksi astronautti Buzz Aldrinilta Ali G kysyi, onko tämä vihainen Michael Jacksonille, koska tämä oli ottanut käyttöön ”moonwalk”-tanssiliikkeen ilman astronauttien lupaa.
Insar

Insar () on kaupunki, kaupunkikunta ja Insarin piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Issajokeen laskevan Insarkan suussa 77 kilometriä Saranskista lounaaseen. Kaupungissa ja kunnassa on 8 400 asukasta (vuonna 2015).
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1647 perustetusta rajalinnoituksesta. Sen kautta kulkivat Kaspianmeren aroilta Temnikoviin ja Moskovaan sekä Mustaltamereltä Kazaniin johtavat tiet. Vuodesta 1708 Insar kuului Azovin, vuodesta 1725 Voronežin ja 1700-luvun lopusta lähtien Penzan kuvernementtiin. Jemeljan Pugatšovin joukot hävittivät sen vuonna 1774.
Insar sai kaupunginoikeudet vuonna 1780. Se oli pieni kihlakunnan keskus, jossa järjestettiin vuosittain kahdet markkinat. Insar alennettiin kyläksi vuonna 1926, mutta vuonna 1958 siitä tuli jälleen kaupunki.
Kaupungissa toimii kutomo, elintarvike- ja laiteteollisuutta. Palveluihin kuuluvat kolme yleissivistävää koulua, ammattikoulu, musiikki- ja taidekoulut, joukko kulttuurilaitoksia ja piirisairaala. Kaupungissa on kotiseutumuseo. Nähtävyyksiä ovat vanha kauppahalli, 1800-luvun lopun asuintalot ja vuonna 1914 rakennettu venäläistyylinen naisluostari.
Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuisto

Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuisto () on 20. syyskuuta 1974 perustettu kansallispuisto Hokkaidōn luoteisosissa Japanissa. Sen pinta-ala on 212,22 neliökilometriä.
Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuisto koostuu Rishirin ja Rebunin saarista, Wakkanain ja Wakkasakanain rannikoista sekä Sarobetsun tasangosta. Pyöreän Rishirin saaren keskellä kohoaa 1 721 metriä korkea Rishiri-tulivuori. Saari sijaitsee Japaninmeressä, noin 20 kilometriä Hokkaidōlta. Rishirin saaresta 10 kilometriä luoteeseen sijaitsee Rebunin saari, jonka korkein kohta on 490-metrinen Rebun-vuori. Molempien saarien tunnusomainen piirre ovat alppikasvit.
Wakkanain ja Wakkasakanain rannikoilla on pitkiä hiekkadyynejä, soita ja lampia. Sarobetsun kosteikko on yksi Japanin suurimmista kosteikoista.
Theaitetos

Theaitetos (, n. 417–369 eaa.) oli antiikin kreikkalainen geometriaan erikoistunut matemaatikko. Hän oli Eufronioksen poika ja kotoisin Ateenasta Sunionin demoksesta. Hänet tunnetaan erityisesti Platonin hänelle omistetusta dialogista "Theaitetos".
Theaitetoksen suurin panos matematiikkaan koski irrationaalisia pituuksia, jota koskevat teoriat liitettiin osaksi Eukleideen "Alkeiden" kymmenettä kirjaa. Hän myös todisti, että Platonin kappaleita oli tasan viisi.
"Theaitetos"-dialogin mukaan Theaitetos muistutti Sokratesta ulkonäöltään tylpän nenänsä ja ulkonevien silmiensä ansiosta. Dialogin mukaan hän haavoittui pahasti taistelussa Korintissa, ja kuoli todennäköisesti saamiinsa vammoihin ja punatautiin palattuaan taistelusta. Tämän uskotaan tapahtuneen vuonna 369 eaa.
Theaitetoksen mukaan on nimetty kraatteri Kuussa.
Kovylkino

Kovylkino (, ) on kaupunki Mordvassa Venäjällä. Kaupunki on Kovylkinon piirin hallinnollinen keskus. Kovylkinosta piirin hallinnollinen keskus 1928 ja kaupunki vuonna 1963. Kaupunki sijaitsee Okan sivujoen Mokšan varrella, 116 kilometriä tasavallan pääkaupungista Saranskista lounaaseen.
Asukasluvun kehitys:
Viides vuodenaika

Viides vuodenaika on Mokoman toinen EP, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2006.
EP sisältää kolme "Kuoleman laulukunnaat" -albumilta poisjäänyttä kappaletta, uusitun version alun perin "Valu"-albumilla julkaistusta "Viholliset"-kappaleesta ja suomenkielisen cover-version Deathin "Open Casket" -kappaleesta, "Avoin hauta". Yhtye lahjoittaa osan EP:n tuotoista Death-yhtyeen edesmenneen keulakuvan Chuck Schuldinerin äidin Jane Schuldinerin osoittamalle syöpäjärjestölle.
EP nousi julkaisunsa jälkeisellä viikolla Suomen singlelistan ensimmäiseksi ja palkittiin kultalevyllä kesällä 2008.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Annala ja sovittanut Mokoma.
Billundin lentoasema

Billundin lentoasema () on kansainvälinen lentoasema Billundin kunnassa Tanskan Jyllannissa. Lentoasema on avattu vuonna 1964.
Vuonna 2017 aseman kautta kulki lähes 3,4 miljoonaa matkustajaa, joista lähes kolme neljäsosaa lensi ulkomaan reittilennoilla ja hieman yli neljännes charterlennoilla. Yhteensä yli 95 prosenttia lentoaseman lennoista on ulkomaanlentoja. Vuonna 2017 lentoasemalla tehtiin 54 271 lentoonlähtöä ja laskeutumista. Rahtia sen kautta kulki 72 470 tonnia. Matkustajaterminaali on 40 000 neliömetrin kokoinen ja sen kapasiteetti on 3,5 miljoonaa matkustajaa vuodessa. Lentoasemalla on kymmenen lähtöporttia, joiden lisäksi kenttäalueella on 16 paikkaa.
Billundin lentoaseman välittömässä läheisyydessä sijaitsee Legoland Billund, joka on Tanskan suurin turistikohde pääkaupunki Kööpenhaminan ulkopuolella.
Formula One 04

Formula One 04 oli Sonyn ensimmäinen Formula 1 -peli, joka sisältää uratilan. Siinä pelaaja käy läpi viiden vuoden F1 -uran (seuraavien vuosien pelit ovat käyttäneet samaa tapaa). Pelaaja aloittaa testaamalla F1 -autoa (joka ei ole minkään tallin väreissä). Jos testisuoritukset ovat hyviä, pelaaja pääsee Minardin tapaiseen pikkutalliin. Sieltä pelaaja yrittää nousta isompien tallien riveihin suoriutumalla hyvin sekä testeissä että kisoissa. Ensimmäistä kertaa peliä pystyi pelaamaan myös internetissä. Peli sisältää kaikki kauden 2004 -kuljettajat, tallit ja radat sekä uuden Bahrain International Circuit -radan Bahrainissa ja Shanghai International Circuit -radan Kiinassa.
Peli oli sarjan ainoa, jonka pelillisiä ominaisuuksia muutettiin pelin ilmestymisen jälkeen. Alkuperäisessä versiossa olleen bugin takia varikkokäynneillä oli todennäköistä, että tekoälyn ohjaama auto kiihdyttää yhtäkkiä pelaajan auton perään päättäen tämän kisan. Studio Liverpool poisti kyseisen vian pelin Platinum -versiosta lukuisten puhelinsoittojen takia. Pelin suomenkielisinä selostajina toimivat Oskari Saari ja Erkki Mustakari.
"Formula One 04" julkaistiin Euroopassa (PAL) ja Japanissa (NTSC).
ZDF

ZDF (Zweites Deutsches Fernsehen, ) on saksalainen julkinen televisiokanava, jonka pääkonttori sijaitsee Mainzissa. Ensimmäinen tv-lähetys ZDF:llä esitettiin 1. huhtikuuta 1963. Sen toiminta rahoitetaan lupamaksulla ja vähäisessä määrin mainoksilla – mainoksia saa olla korkeintaan 20 minuuttia vuorokaudessa. ZDF on yksi Euroopan suurimmista tv-kanavista.
Numero 3

Numero 3 on suomalaisen rock-yhtye Jussi &amp; The Boysin studioalbumi vuodelta 1986.
Billund

Billund on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevaan Billundin kuntaan kuuluva taajama. Vuonna 2024 taajamassa oli 7 307 asukasta.
Billund sijaitsee Jyllannin niemimaalla.
Ensimmäinen Lego-aiheinen teemapuisto Legoland, joka avattiin 1968, sijaitsee Billundissa. Billundissa sijaitsee Legon tehdas ja pääkonttori, sekä vuonna 1964 rakennettu lentokenttä. Legolandin ja lentokentän vuoksi Billundin kunnassa tai sen kautta matkustaa vuosittain noin 3 000 000 matkailijaa.
Angerfist

Danny Masseling (s. 20. kesäkuuta 1981 Almere, Hollanti), taiteilijanimeltään Angerfist, on hardcore-artisti, tuottaja ja DJ. Angerfist esiintyy aina jääkiekkoilijanmaski yllään.
Angerfist esiintyi Suomessa ensimmäisen kerran 8. maaliskuuta 2008 Mindcore Presents Angerfist -tapahtumassa Kulttuurikeskus Gloriassa. Täydellä live-kokoonpanollaan Angerfist esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa 14. maaliskuuta 2009 Mindcore Presents Angerfist Live -tapahtumassa. Sen jälkeen hän esiintyi 7. elokuuta 2015 Weekend festivaaleilla Helsingin Kalasatamassa ja 5. elokuuta 2016 Weekend festivaaleilla Helsingin Kyläsaaressa.
Calcio Catania

Calcio Catania on vuonna 1946 perustettu italialainen jalkapallojoukkue Cataniasta Sisiliasta. Seura pelasi kahdeksan peräkkäistä kautta 2006–2014 Italian pääsarjassa Serie A:ssa. Catanian lempinimiä ovat mm. "Rossazzurri" (punasiniset), "Gli Elefanti" ja "Etnei".
Catanian paras sijoitus Serie A:ssa on kahdeksas sija kausina 1960–1961, 1964–1965 ja 2012–2013. Seuran olemassaolo oli vaakalaudalla vuonna 1993, kun Italian jalkapalloliitto (FIGC) sulki sen kilpailutoiminnan ulkopuolelle talousvaikeuksien vuoksi. Pitkän oikeustaistelun jälkeen Catania sai jatkaa toimintaansa "Eccellenzassa" eli 6. divisioonassa ja nousi sieltä takaisin pääsarjatasolle.
Tuulastus

Tuulastus (eli tuohestus eli pistokalastus) on kalastuslaji, jota harrastetaan yleisesti pimeinä syysöinä. Tuulastaminen tapahtuu soutuveneellä, jossa tuulastaja seisoo tai on polvillaan veneen kokassa ja koettaa iskeä tehokkaalla lampulla valaistulla alueella näkyviä kaloja pitkävartisella atraimella. 
Tuulastuksessa tuulastaja sauvoo venettä atraimen varren avulla matalassa rantavedessä ja koettaa löytää näkökenttään iskettäviä kaloja. Venettä voi kuljettaa myös avustaja soutamalla tai melomalla. Tyypillisimpiä tuulastuksen saaliskaloja ovat Suomessa hauki, lahna, särkikalat ja ahven.
Lahnaa on syytä iskeä hieman viistossa paremman iskupinta-alan saavuttamiseksi. Ahventa taas kannattaa iskeä kalan suuntaisesti, sillä se nokkeluuttaan kääntyy välittömästi oikealle tai vasemmalle.
Paras tuulastuskeli on tyyni, pimeä syysilta ja -yö. Pilvinen sää on eduksi etenkin kuun loistaessa, sillä se vähentää heijastuksia veden pinnalla.
Historia.
Tuulastus on lähtöisin ikiaikojen takaa, jolloin esi-isämme keksivät keihään. Alkujaan tuulastus saattoi merkitä kutukalojen pyydystämistä rantamatalikossa. Nykyisin tuulastuksella ymmärretään nimenomaan pistokalastusta veneen ja apuvalaistuksen avuin. Yksikärkinen keihäs muuttui kehitysvaiheiden kautta monipiikkiseksi atraimeksi.
Tullastettaessa kalat havaitaan kirkkaan tuulastusvalon avulla, joka on kiinnitetty veneen kokkaan. Perinteisesti tuulastusvalona käytettiin veneen kokassa olevaa koussikasta (kopra), jossa paloi tervaksia. Seuraava kehitysaskel oli petroolilamppu (voimavalolyhty). Nykyään tuulastuksessa käytetään usein sähkövaloa, joka voi olla tuulastajan kädessä tai kiinnitetty päähän kuten suunnistusvalot.
Suomessa tuulastus kiellettiin lailla vuonna 1902, koska tehokkaana kalastuskeinona sen luultiin heikentävän kalakantoja liikaa. Lisäksi innokkain tuulastusaika osui juuri haukien ja lahnojen aktiivisimpaan kutuaikaan. Vuodesta 1951 alkaen tuulastus on jälleen ollut sallittua. Tuulastus on edelleen kiellettyä 15. huhtikuuta – 31. toukokuuta välisenä aikana (SDK 379/2015, 46 §). Tuulastus on kiellettyä myös lohi- ja siikapitoisissa virtapaikoissa ja joissa.
Suomen ennätyskalarekisterin mukaan tuulastamalla on saatu Suomen 2000-luvun suurin karppi, jonka tuulasti Karim Messaoud 24. huhtikuuta 2004. Karpin massa oli 21,44 kg, pituus 105 cm ja pyyntipaikka Lohjan Hormajärvi. Havainto oli A-luokan havainto.
Pömiö

Pömiö on kylä Simon kunnassa Lapin maakunnan eteläosassa. Se sijaitsee linnuntietä noin 16 kilometrin päässä Simon keskustaajamasta pohjoiseen Viantienjoen varrella. Harvaanasuttu kylä on levittäytynyt laajalle alueelle jokivarteen Viantien kylän pohjoispuolelle. Kylä kuuluu Maksniemen koulupiiriin. Pömiön koulu on lakkautettu vuonna 1993, ja entiset koulun tilat ovat nykyisin metsästysseuran käytössä.
Kylän pohjoispuolella sijaitsi Puolustusvoimien tutka-asema. Asema lakkautettiin vuoden 2007 aikana.
Psysex

Psysex on israelilainen psytrance-duo jonka jäsenet ovat Udi Shternberg ja Yoni Oshrat.
He aloittivat yhteistyön vuonna 1998 Children of the Doc -nimen alla. Vuonna 1999 he ottivat käyttöön nykyisen nimensä.
Heidän ensimmäinen albuminsa oli "Expressions of Rage". Sen jälkeen yhtye on julkaissut kaksi albumia. "Hardcore Blastoff" ilmestyi vuonna 2001 ja "Come in Peace" vuonna 2003.
Psysexin tyyli yhdistää "venkoilevaa" psytrancea breakbeateihin, jotka tuovat vaihtelua rakenteisiin.
Viantien seisake

Viantien seisake () oli rautatieliikennepaikka Suomen rataverkolla rataosalla . Pysäkki sijaitsi Viantienjoen varrella sijaitsevassa Simon kunnan Viantien kylässä joen itärannalla Kemin ja Simon rautatieasemien välillä. Liikennepaikka avattiin liikenteelle laiturivaihteena yhtä aikaa Tornion radan kanssa, ja lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä, lopullisesti kuitenkin vuonna 1988.
Viantien liikennepaikkarakennus oli rautatiehallituksen arkkitehdin Bruno Granholmin suunnittelema platformskjul-tyyppinen rakennus, jossa oli kaksi poikkipäätyä, odotushuone ja pieni makasiiniosa. Rakennus tuhoutui Lapin sodassa.
Viantien pysäkkialueen rakennuksista ovat edelleen olemassa ratavartijan asunto piharakennuksineen.
Izumo-taisha

Izumo-taisha (, ”Izumon suuri pyhäkkö”, myös "Izumo no ōyashiro") on avioliiton jumala Ōkuninushi-no-Mikotolle pyhitetty šintolainen pyhäkkö Japanissa. Se sijaitsee Taishan kylässä, Shimanen prefektuurin eteläosassa, Japanin pääsaarella Honshūlla. Izumo-taisha on vanhin ja Ise-jingūn jälkeen tärkein šintolainen pyhäkkö Japanissa. Sen nimi tulee vanhasta Izumon provinssista.
Ōkuninushi.
Legendan mukaan Izumon alue kasvoi Ōkuninushin, joka lopulta luovutti sen auringonjumala Amaterasulle, hallinnassa. Tästä hyvästä Amaterasu antoi Ōkuninushille Izumon pyhäkön kiitokseksi. Toisen legendan mukaan Ōkuninushin isä Susanoo asettui asumaan Izumoon sen jälkeen kun Amaterasu oli karkottanut hänet taivaista. Susanoo nai paikallisen tytön, ja heidän häänsä vietettiin Izumo-taishassa.
Perinteisesti pyhäkkö on kuitenkin ollut japanilaisten keskuudessa suosittu avioitumispaikka, ja ihmiset matkustavat sinne rukoilemaan onnea parisuhteelleen sekä etsimään sellaista. Šintolaisuudessa rukoilijoilla on tapana kutsua jumalia taputtamalla käsiään yhteen kahdesti, mutta Ōkuninushin pyhätössä taputuksia tehdään neljä. Näistä kaksi on tarkoitettu rukoilijalle itselleen ja kaksi tämän kumppanille tai toivotulle sellaiselle.
Pyhäkkö.
Izumo taishan nykyinen vuonna 1744 rakennettu päähalli on 24 metriä korkea. Vanhan japanilaisen kirjan "Kojikin" mukaan Izumon pyhäkkö oli ennen vuotta 1200 Japanin suurin rakennus, sen katon kohotessa 50 metrin korkeuteen. Tätä aikaisemmin sen uskotaan olleen jopa 97 metrin korkuinen. Tulipaloista johtuen pyhäkköä on kuitenkin jouduttu uusimaan useampaan otteeseen, eikä se enää ole yltänyt vanhoihin mittoihinsa. Pyhäkköalueen muut rakennukset on rakennettu pääasiassa vuonna 1668. Izumo taisha edustaa Japanin vanhinta pyhäkköjen arkkitehtuurityyliä nimeltään "taisha-zukuri". 
Nykyisin Japanin kansallisaarteeksi nimetyn pyhäkön kattoa tukee yhdeksän pilaria, joista keskimmäinen on nimeltään "shin-no-mihashira". Pilarit muodostavat keskenään neljä symmetristä neliötä. Pyhäkön kolmetoista metriä korkea ja yhdeksän metriä leveä torii eli portti on Japanin suurin. Pyhäkön rukoushallin ulko-oven yläpuolella roikkuu "shimenawa", eli šinto-pyhäköille tyypillinen punotuista oljista valmistettu seremoniaköysi. Izumon köysi on kooltaan kahdeksan metriä pitkä ja painoa sillä on 1500 kilogrammaa.
Uskonnollisia rituaaleja pyhäkössä järjestetään vuosittain 72, joista festivaaleja 15. Näistä ehkä tunnetuin on marraskuinen kami-arizuki (”jumalten kuukausi”), jolloin kaikkien Japanin kahdeksan miljoonan šintojumalan uskotaan kokoontuvan Izumo taishalle. Muualla Japanissa tätä kuukautta kutsutaankin nimellä kannazuki (”kuukausi ilman jumalia”). Izumo taishan johdossa on sen koko historian ajan ollut Senken suku, joka sanoo olevansa keisariperheen jälkeen Japanin vanhin suku.
GIGN

GIGN () on Ranskan sisäministeriön alaisen santarmien Gendarmerie Nationale alaisuudessa toimiva erikoisjoukko tai eliittijoukko, jonka toimiin kuuluvat muiden muassa panttivankitilanteiden ja vankilakapinoiden ratkaiseminen. Yksikkö perustettiin vuonna 1973 ja siihen kuuluu 400 jäsentä.
GIGN on osallistunut yli tuhanteen erikoisoperaatioon. GIGN on pidättänyt monia rikollisia sekä vapauttanut panttivankeja ja kaapattuja lentokoneita.
GIGN:n päämaja sijaitsee Satoryssa Versaillesissa. Ryhmä on koulutettu operaatioihin kaikenlaisissa ympäristöissä viidakoista aavikko-olosuhteisiin ja jopa talviolosuhteisiin.
Historia.
Münchenin verilöylyn jälkeen, kun palestiinalaisterroristit olivat surmanneet 11 israelilaista urheilijaa vuonna 1972 kesäolympialaisissa ja Clairvauxin vankilakapinan jälkeen vuonna 1973 Ranska perusti omat erikoisjoukot, jotka olisivat valmiina vastaavanlaisiin tilanteisiin. GIGN aloitti toimintansa vuonna 1974 15 miehellä. Vuonna 1984 siinä toimi 48 miestä ja vuonna 2018 vahvuudessa on jo 400 miestä jaettuna neljään ryhmään.
Tehtäväalueet.
Vaativimpia toiminta-alueita ovat muun muassa terrorismin torjunta ilmailun ja merenkulun sektorilla, panttivankitilanteet, erityisympäristöjen turvallisuus (ydinvoimalat, vankilat). Erikoisjoukot ovat mukana myös poliisin erikoisoperaatioissa. Joukkoihin kuuluvien ominaisuudet ovat vaativia, yksilöllistä ja kollektiivista osaamista. Joka osa-alueella korostuu vahva henkilökohtainen osaaminen eri osa-alueilla kuten aseenkäsittely, laskuvarjohypyt, sukeltaminen, soluttautuminen.
Organisaation rakenne.
GIGN:n rakenne koostuu kuudesta osa-alueesta:
Operaatiot.
Perustamisestaan lähtien GIGN on osallistunut noin tuhanteen operaatioon, vapauttanut yli 500 panttivankia, pidättänyt yli tuhat rikollista ja tappanut useita terroristeja. Kaksi GIGN:n miestä on kuollut operaatioissa.
Hopen

Hopen on yksi Huippuvuorten saarista. Se sijaitsee Barentsinmerellä noin 185 kilometriä Spitsbergenistä itään. Saarella on pituutta 33 kilometriä ja leveyttä enimmillään 2 kilometriä.
Hopenilla on norjalaisten käyttämä sääasema, jonka saksalaiset perustivat vuonna 1943 Operaatio Zitronellan ollessa käynnissä toisen maailmansodan aikana. Luftwaffe perustaman sääaseman miehet unohtuivat Hopenille saksalaisten vetäydyttyä ja pääsivät antautumaan vasta syyskuussa 1945.
Sääaseman henkilökunnan jäsenet ovat Hopenin ainoat vakituiset asukkaat. Todennäköisimmän teorian mukaan saaren löysi englantilainen Thomas Marmaduke vuonna 1613.
Hopenin pinta-ala on 47 km². Saaren korkein kohta, Iversenfjellet, kohoaa 370 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. 
Lähteet.
Třebíč

Třebíč () on kaupunki Tšekissä, Määrissä. Kaupungissa on 38 362 asukasta (2009) ja se sijaitsee Jihlavajoen varrella. Kaupungin juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika kuuluvat UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Historia.
Třebíč mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1101, kun määriläiset prinssit Oldřich Brněnský ja Litold Znojemský antoivat luvan benediktiiluostarin rakentamiselle. 1200-luvun lopussa kaupunkiin rakennettiin katolinen kirkko, joka pyhitettiin ensin Neitsyt Marialle ja myöhemmin pyhälle Prokopiokselle. Tämä basilika selviytyi myös luostarin kaatumisesta ja sitä pidetäänkin nykyään yhtenä tuon ajan merkittävimmistä rakennuksista.
Luostarin ympärillä kehittynyt Třebíč sai kaupunginoikeudet vuonna 1277. Vuonna 1355 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV ja Böömin kuningas Juhana Luxemburgilainen myönsivät luvan rakentaa kaupunginmuurit, jonka jäännökset ovat edelleen nähtävissä.
Matias Corvinus melkein tuhosi Třebíčin hussilaissodissa vuonna 1468. Myöhemmin kaupunki on joutunut muutamaan otteseen tulipalon kouriin. Tämän takia Třebíčistä ei löydy juurikaan rakennuksia gotiikan tai renessanssin ajalta.