tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kitarō

Kitarō (), oikealta nimeltään Masanori Takahashi (, syntynyt 4. helmikuuta 1953 Toyohashi, Aichi, Japani), on japanilainen muusikko. Kitarō yhdistelee New Age -musiikissaan perinteisiä aasialaisia soittimia ja syntetisaattoria. Hän aloitti soolouransa vuonna 1977 ja tuli Japanissa kuuluisaksi vuonna 1980 tehtyään musiikin televisiosarjaan "Silkkitie". Vuonna 1987 hän saavutti laajaa kansainvälistä suosiota Yhdysvalloissa tehdyn "The Light of the Spirit" -levyn myötä.
Elämä ja ura.
Masanori Takahashi syntyi 4. helmikuuta 1953 Toyohashissa maanviljelijäperheeseen. Hän sai lempinimen Kitarō ("ilon ja rakkauden mies") ystäviltään television animepiirroshahmon mukaan, ja hän otti sen myöhemmin käyttöönsä taiteilijanimenään. Kitarō alkoi tehdä musiikkia lukiossa ja muutti valmistumisensa jälkeen Tokioon, missä hän liittyi Far East Family Band -yhtyeeseen vuonna 1972. Yhtye teki viisi albumia sekä ulkomaankiertueita ja hajosi 1976.
Vuonna 1977 Kitarō muutti Fujivuoren lähistölle ja aloitti soolouransa. Hän alkoi yhdistellä syntetisaattorin ääntä perinteisiin aasialaisiin soittimiin kuten kiinalaiseen erhu-jousisoittimeen sekä japanilaiseen taiko-rumpuun ja shakuhachi-huiluun, ja keskittyi musiikissaan henkisiin teemoihin. Hän sai vaikutteita etenkin saksalaiselta säveltäjältä Klaus Schulzelta, joka opetti hänelle syntetisaattorin käytön. Kitarōn uudenlainen New Age -musiikkityyli toi hänelle suosiota Japanissa. Vuonna 1980 hänet pyydettiin tekemään musiikki japanilaiseen "Silkkitie"-televisiosarjaan, sillä sarjan tekijöiden mielestä Kitarōn eteerinen musiikki sopi hyvin menneisyyden salaisuuksista kertovaan sarjaan. Kitarō teki vuosien 1980–1983 välillä neljä Silkkitie-albumia, jotka tekivät hänestä Japanissa laajalti kuuluisan. Neljännellä Silkkitie-albumilla julkaistu kappale ”Caravansary” on tunnettu Suomessa Katri Helenan esittämänä lauluna ”Unten erämaa” (san. Juha Vainio).
Vuonna 1986 Kitarō teki levytyssopimuksen yhdysvaltalaisen Geffen Recordsin kanssa ja levytti San Franciscossa 1987 albumin "The Light of the Spirit". Levy myi hyvin ja Kitarō lähti ensimmäiselle Yhdysvaltain-kiertueelleen, joka oli myös menestyksekäs. Harmonista ja rauhallista musiikkia esittäneen Kitarōn ansiosta myös New Age -musiikin suosio kasvoi. Hänen vuoden 1990 albuminsa "Kojiki" nimettiin vuoden New Age -albumiksi.
Kitarō teki vuonna 1993 musiikin Oliver Stonen elokuvaan "Taivas ja maa", mistä hän sai Golden Globe -palkinnon parhaasta alkuperäisestä musiikista. Hän sai parhaan New Age -albumin Grammyn albumistaan "Thinking of You" (1999). New Yorkin terroristihyökkäyksen 2001 vaikutuksesta Kitarō otti musiikkinsa teemaksi maailmanrauhan.
Yksityiselämä.
Kitarō meni ensimmäisen kerran naimisiin vuonna 1983 ja pari sai seuraavana vuonna pojan. Pari erosi vuonna 1990. Hän meni 1995 uudelleen naimisiin muusikko Keiko Matsubaran kanssa, ja he alkoivat myös esiintyä yhdessä. He muuttivat Wardiin, Coloradoon Yhdysvaltoihin, ja heillä on kodit myös San Franciscossa ja Japanin Naganossa.
The Rembrandts

The Rembrandts on yhdysvaltalainen rockmusiikkia esittävä duo, jonka perustivat Danny Wilde ja Phil Solem vuonna 1990.
Wilde ja Solem olivat ennen The Rembrandtsin perustamista vaikuttaneet yhdessä Great Buildings -yhtyeessä ja toimineet sessiomuusikkoina, ja Wilde oli myös levyttänyt kolme albumia sooloartistina. Vuonna 1990 he äänittivät yhdessä Wilden kotistudiolla Kaliforniassa demokappaleita, joista levy-yhtiö Atco Records kiinnostui tarjoten The Rembrandtsille levytyssopimusta. Wilde ja Solem äänittivät ensimmäisen albuminsa "The Rembrandts" sessiorumpali Pat Mastelotton kanssa Wilden kotistudiolla. Albumi julkaistiin vuoden 1990 syyskuussa ja se sisälsi muun muassa hitin “Just the Way It Is, Baby“. The Rembrandtsin toinen albumi "Untitled" julkaistiin vuonna 1992, ja sen singlejulkaisu “Johnny, Have You Seen Her?“ oli Yhdysvalloissa Top 40-hitti.
Vuonna 1995, ennen kolmannen albuminsa "LP" julkaisemista, The Rembrandts äänitti kappaleen “I’ll Be There for You“ televisiosarja "Frendien" tunnusmusiikiksi. "Frendien" valtavan, maailmanlaajuisen suosion myötä The Rembrandtsin levy-yhtiö East West Records halusi, että kappale levytettäisiin myös "LP:lle". Kappale lisättiin albumille piiloraidaksi juuri ennen julkaisua, ja siitä tuli The Rembrandtsin uran suurin hitti.
Phil Solem halusi keskittyä uuden yhtyeensä Thrush toimintaan, ja tämän vuoksi The Rembrandts hajosi vuonna 1997. Danny Wilde julkaisi vuoden 1998 huhtikuussa yhtyeen hajoamisesta huolimatta sooloalbuminsa "Spin This" nimellä Danny Wilde + The Rembrandts. Kaksi vuotta albumin julkaisemisen jälkeen The Rembrandts teki comebackin, ja julkaisi vuonna 2001 viidennen studioalbuminsa "Lost Together". Vuonna 2005 Wilde ja Solem äänittivät The Rembrandtsin vanhaa tuotantoa uudelleen ja julkaisivat uudelleenäänitetyt kappaleensa kokoelma-albumina "Choice Picks". Albumista julkaistiin kaksi eri painosta, joista toinen sisälsi uuden kappaleen “Don’t Give Me Up“. Vuotta myöhemmin levy-yhtiö Rhino Entertainment julkaisi uuden kokoelma-albumin "Greatest Hits".
The Rembrandtsin viimeisin studioalbumi on "Lost Together", eikä yhtye ole kyseisen albumin jälkeen toistaiseksi julkaissut uutta studioalbumia. Vuoden 2014 toukokuussa yhtye vieraili "The Today Show'ssa" ja kertoi työstävänsä uutta kappalemateriaalia mahdollista, kuudetta studioalbumiaan varten.
Steely Dan

Steely Dan on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Vuonna 1972 perustettu Steely Dan oli suosionsa huipulla 1970-luvun loppupuolella. Silloin sen musiikissa oli kuultavissa vaikutteita muun muassa jazzista, rockista, bluesista, popista ja funkista. Vuonna 1981 yhtye hajosi, mutta se teki come-backin 1990-luvun alkupuolella. Yhtyeen nimi on peräisin William Burroughsin romaanista "Alaston lounas", jossa on "Steely Dan" -niminen strap-on-seksilelu. 
Koko olemassaolonsa ajan yhtyeen kantavat voimat ovat olleet Donald Fagen ja syyskuussa 2017 kuollut Walter Becker. 1970-luvun puolenvälin jälkeen yhtyeessä ei oikeastaan muita vakiojäseniä ole ollutkaan, vaan levytyksissä on käytetty Yhdysvaltain johtavia studiomuusikoita, joita on kutsuttu nauhoittamaan osuutensa usein vain yhteen albumin kappaleeseen. Fagen ja Becker ovat tunnettuja perfektionismistaan, ja joskus yhden raidan yhden instrumenttiosuuden tallentamiseksi on studiossa vieraillut useampia huippuammattilaisia ennen kuin on päästy tyydyttävään lopputulokseen. Konsertteja ja kiertueita Steely Dan teki vuosina 1972–74 ja uudelleen vasta comeback-vaiheessaan 1993 alkaen; noina vuosina se oli siis lähinnä Fagenin ja Beckerin eräänlainen ”levytyskonsepti”. Studiolevytystenkin teko oli 20 vuotta tauolla albumien "Gaucho" (1980) ja "Two Against Nature" (2000) välillä. Levyillä vierailleita muusikoita ovat muiden muassa rumpalit Steve Gadd, Bernard Purdie ja Jeff Porcaro, trumpetisti Randy Brecker, saksofonisti Wayne Shorter sekä kitaristit Larry Carlton, Lee Ritenour ja Mark Knopfler.
Fagenin ja Beckerin alkuperäinen idea oli perustaa yhtye sen jälkeen, kun olisivat ensin keränneet rahaa popkappaleiden kirjoittamisella muille. Newyorkilaiskaverukset onnistuivat saamaan lauluntekijän paikat Kalifornian ABC Records -yhtiöstä, jonka tallissa oli heikkotasoisia popyhtyeitä. Walter Becker kertoo hittitehtailun sujuneen huonosti, koska heidän kirjoittamansa kappaleet olivat aina joko liian vaikeita tai liian helppoja. He pysyivät palkkalistoilla niin kauan, kun ABC suostui kustantamaan heidän kokoamansa yhtyeen ensimmäisen albumin "Can't Buy a Thrill". Sen avausraidasta ”Do It Again” tuli iso hitti, joka myi singlenä toista miljoonaa kappaletta.
Steely Danin levyjä oli vuonna 1994 myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen tunnetuimpia hittejä ovat mm. ”Do It Again”, ”Reeling in the Years”, ”Rikki Don't Lose That Number”, ”Peg” ja ”Hey Nineteen”. Yhtyeen 1970-luvun tuotanto koki renessanssin CD-julkaisujen myötä 1980-luvulta alkaen niin, että "Helsingin Sanomien" haastattelussa 1994 Walter Becker sanoi pelastaneensa oman taloutensa CD-julkaisujen ansiosta.
Yhtye esiintyi aktiivisesti Walter Beckerin kuolemaan 2017 saakka. Yhtye on esiintynyt Suomessa kaksi kertaa, Helsingissä vuonna 2000 ja Porissa vuonna 2007.
Neljä Steely Danin albumia valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään". Ne ovat "Can’t Buy a Thrill" (1972), "Countdown to Ecstasy" (1973), "Pretzel Logic" (1974) ja "Aja" (1977)..
Canterburyn arkkipiispa

Canterburyn arkkipiispa on Englannin kirkon tärkein johtaja. Arkkipiispan virka on ollut täyttämättä tammikuusta 2025 lähtien, kun Justin Welby ilmoitti erostaan. Lokakuussa 2025 uudeksi arkkipiispaksi nimitettiin Sarah Mullally, josta tulee virkaan astuessaan kirkon 1400-vuotisen historian ensimmäinen virkaan nimitetty nainen. Virkaanastujaiset pidetään maaliskuussa 2026.
Historia.
Keskiajasta 1100-lukuun.
Englannin kaakkoiskulmassa sijaitsevaa Canterburyn tuomiokirkkoa voi hyvin kutsua koko anglikaanisen kirkkokunnan pääkirkoksi. Se oli keskiajalla vilkkaan pyhiinvaelluksen kohde, koska siellä lepäsi pyhimykseksi julistetun, murhatun Canterburyn arkkipiispan, Thomas Becketin ruumis.
Arkkipiispa Thomas Becket riitautui Englannin kuninkaan Henrik II:n kanssa. Neljä kuninkaan ritaria luulivat, ainakin omasta mielestään, olevansa kuninkaan asialla, kun he tappoivat arkkipiispan vuonna 1170. Becketin haudasta tuli pyhiinvaelluskohde, kun alettiin kertoa, että siellä tapahtui ihmeellisiä parantumisia. Paavi Aleksanteri III julisti Thomas Becketin pyhimykseksi vuonna 1173. Myös Henrik II kävi Canterburyssä pyhiinvaelluksella Thomas Beckettin haudalla.
Englannin reformaatiossa Canterburyn merkitys pyhiinvaelluksien kohteena loppui. Kuningas Henrik VIII tuhosi pyhän Thomasin pyhäkön ja siirrätti pyhäkön aarteet Lontooseen.
Englannin reformaatiosta 1500-lukuun.
Mahdollisesti kuuluisin Canterburyn arkkipiispa oli Thomas Cranmer 1500-luvulla. Kuningas Henrik VIII:n aloitettua Englannissa reformaation Canterburyn arkkipiispa sai osan paavin valtuuksista. Englannin reformaatio suoritettiin varsinaisesti vasta seuraavien hallitsijoiden aikana arkkipiispa Thomas Cranmerin johdolla. Anglikaanisen kirkon oppi ja elämä muotoutuivat silloin. Thomas Cranmer laati anglikaanikirkon jumalanpalveluskirjan nimeltä "The Book of Common Prayer" (Yhteinen rukouskirja).
Toimenkuva ja palkkio.
Canterburyn arkkipiispa on Lambeth-konferenssin, maailman kaikkien anglikaanisten kirkkojen yhteisen neuvottelukunnan puheenjohtaja ja siten koko anglikaanisen kirkkokunnan symbolinen päämies. Lisäksi hän on Canterburyn kirkkoprovinssin metropoliitta ja Englannin anglikaanisten kirkkojen priimas. Canterburyn arkkipiispa toimittaa Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaallisen perheen julkiset kirkolliset toimitukset, kuten häät ja hautajaiset. Hallitsija nimittää arkkipiispan siinä missä muutkin Englannin kirkon piispat.
Arkkipiispan virallinen asunto on Lambethin palatsi. Vuonna 2019 arkkipiispan vuosipalkka oli 83 400 puntaa.
Arvojärjestys ja luottamustoimet.
Englannin ja Walesin sisäisissä arvojärjestyksissä Canterburyn arkkipiispalla on paikkansa heti kuninkaallisen perheen jälkeen. Hänen jälkeensä seuraava kirkollinen hahmo on Yorkin arkkipiispa.
Varsinaisen arkkipiispan virkansa lisäksi hänellä on useita muita virkoja ja luottamustoimia. Virkansa puolesta arkkipiispa toimii seuraavissa viroissa:
Lähde:
Teollisuusyhteiskunta

Teollisuusyhteiskunta on yhteiskunta, jonka käytettävissä oleva teknologia mahdollistaa hyödykkeiden massatuotannon tehtaissa, ja jossa teollinen massatuotanto on pääasiallinen tuotantotapa ja ihmisten arkea määrittävä ilmiö. Teollisuusyhteiskunnan rakenne on suunniteltu mahdollistamaan tehtaissa tapahtuva laajamittainen tuotanto. Teollisuusyhteiskuntaa on luonnehtinut myös väestön jakautuminen tehdastyöläisiin sekä tehtaiden omistajiin.
Teollisuusyhteiskunta sai alkunsa teollisesta vallankumouksesta, kun kasvanut kivihiilen hyödyntäminen tarjosi aivan uuden energiamäärän ihmisen avuksi. James Wattin vuonna 1769 keksimä höyrykone mahdollisti kivihiilen tuottaman lämpöenergian muuntamisen liikkeeksi, mikä lisäsi sen käyttötarkoituksia ja kysyntää. Ensimmäisinä teollistuivat Eurooppa ja Yhdysvallat. Siirtymä maatalousvaltaisesta elämäntavasta teolliseen johti suuriin yhteisöllisiin mullistuksiin. Ihmiset siirtyivät maaseudulta teollisuuskeskuksiin, mikä johti nopeaan kaupungistumiseen. Teknologian kehitys mahdollisti elintarviketuotannon ylläpitämisen, vaikka maatalouden työvoima väheni. Työnjako erikoistui, ja yhteiskuntaluokkien eroista muodostui suuria.
1900-luvun jälkipuoliskolta alkaen monet länsimaat ovat siirtyneet jälkiteolliseen yhteiskuntaan. Siinä aineettomien hyödykkeiden eli palvelujen tuotanto ja kulutus muodostavat teollisuutta ja maataloutta suuremman osan kansantaloudesta. Jälkiteollisen yhteiskunnan työnjako on teollista yhteiskuntaa löyhempi. Samalla teollisuustuotantoa on siirtynyt länsimaista kehittyviin maihin, kuten Kiinaan.
Eurooppatie E75

E75 eli eurooppatie 75 on 5 639 kilometrin pituinen eurooppatie, joka alkaa Vuoreijasta Norjassa ja loppuu Siteíaan Kreetalla Kreikassa. Suomessa valtatie 4 on kokonaisuudessaan osa sitä, lukuun ottamatta lyhyttä osuutta Unioninkadulta Erottajalle Helsingissä.
Reitti.
Vuoreija – Vesisaari – Uuniemi – Varangerbotn – Teno – Utsjoki – Inari – Ivalo – Sodankylä – Rovaniemi – Kemi – Oulu – Jyväskylä – Heinola – Lahti – Helsinki – "(lautta)" – Gdańsk – Gliwice – Krolniewice – Łódź – Piotrków Trybunalski – Katowice – Žilina – Bratislava – Györ – Budapest – Szeged – Subotica – Novi Sad – Belgrad – Niš – Kumanovo – Skopje – Gevgelija – Évzonoi – Thessaloniki – Lárisa – Almyrós – Lamía – Ateena – "(lautta)" – Chaniá – Iraklion – Ágios Nikólaos – Siteía.
E75 oli Helsingin ja Gdańskin väliltä 1990-luvun jälkeen "poikki" säännöllisen lauttayhteyden puuttumisen vuoksi, kunnes Finnlines aloitti liikennöinnin Helsingistä Gdyniaan kesäkuussa 2009, tosin vuonna 2016 matkustajaliikenne reitillä oli jälleen keskeytyksissä. Reitti poikkeaa hieman virallisesta viitoituksesta, sillä Helsingissä lautat lähtivät Vuosaaren satamasta (yhteys E75:lle teiden 50 ja 103 kautta) ja Gdynia sijaitsee noin 15 kilometriä Gdańskista luoteeseen (yhteys Eurooppatie E28:n kautta). Puolaan vievän lautan sijasta on käytettävissä Via Baltica (E67), joka virallisesti alkaa Helsingistä ja risteää E75-tietä Puolan Piotrków Trybunalskissa.
Metro-tytöt

Metro-tytöt oli vuosina 1947–1948 perustettu lauluyhtye, jonka alkuperäiset jäsenet olivat kiteeläiset sisarukset Anna-Liisa (myöh. Heinonen) ja Hertta Väkeväinen (myöh. Louhivuori) sekä heidän serkkunsa Annikki Väkeväinen (myöh. Kuisman). Annikin tilalle tuli kuitenkin pian Muolaasta Karjalankannakselta kotoisin ollut Tamara Hramova (myöh. Dernjatin).
Aluksi kansanlauluja esittäneiden Metro-tyttöjen ura lähti nousuun pianisti ja kapellimestari Harry Bergströmin kuultua heitä Helsingin messuhallissa pidetyssä konsertissa vuonna 1948. Bergström antoi myös nimen aluksi nimettömänä esiintyneelle triolle ja sävelsi yhtyeen ensimmäisen menestysiskelmän "Ethän minua unhoita". Harry Bergströmin siirryttyä johtamaan vuonna 1950 perustettua Kipparikvartettia Metro-tytöt puolestaan siirtyivät Fazerille, jossa Toivo Kärki ja Reino Helismaa – joiden yhteistyö oli juuri alkanut – ryhtyivät kirjoittamaan yhtyeelle uutta ohjelmistoa kuten tangot tai beguinet "Odotin pitkän illan", "Hiljainen kylätie", "Muista minua" (1953), "Sininen hetki" (1956), valssi "Äidin syntymäpäivä" (1954) ja foxtrot "Muistojen maa" (1956) . Kärkeä miellytti Metro-tyttöjen perinteinen ja koreilematon laulutapa ja erityisesti venäläiset sukujuuret omanneen Tamara Hramovan slaavilaistyylinen äänenkäyttö. 
Yhtyeen muita tunnettuja levytyksiä ovat muun muassa trad-kappaleet "Taikayö", "Äiti, sytytä lamppu" ja "Leskiäidin tyttäret" sekä käännösiskelmät "Vanha riimu" ja "Jussista saan miehen armaan". Metro-tytöt levyttivät lisäksi myös Olavi Virran, Henry Theelin, Sulo Salan, Matti Louhivuoren, Eero Väreen ja Juha Eirron kanssa. Heidän säestäjänään toimi ensin Harry Bergströmin yhtye, sitten Toivo Kärjen ja Jorma Juseliuksen yhtyeet. Hertta Väkeväinen avioitui erään kiertueen aikana laulaja ja muusikko Matti Louhivuoren kanssa; Louhivuori toimi basistina Juseliuksen yhtyeessä. Anna-Liisa Väkeväinen puolestaan avioitui manageri Leo Heinosen kanssa, joka järjesti kaikki Metro-tyttöjen kiertueet 1950-luvun puolivälistä lähtien. Tamara Hramova osallistui yhtyeen levytyksiin loppuun saakka, mutta viimeisillä kiertueilla hän ei ollut perhesyiden vuoksi enää mukana; hänen tilalleen kolmanneksi jäseneksi tuli Helvi Nurmi, joka avioitui myöhemmin harmonikkataiteilija Kalevi Nyqvistin kanssa. 
Vaikka Metro-tyttöjen ohjelmiston runkona olivat mollivoittoiset suomalaiset iskelmät, joista kuultaa suru vanhan maatalousvaltaisen elämänmenon vähittäisestä katoamisesta ("Hiljainen kylätie" ja "Muistojen maa"), heidän ainoa myyntitilastojen kärkeen yltänyt levynsä oli alun perin amerikkalainen "Surujen kitara" (Johnny Guitar) vuodelta 1955. Metro-tytöt levyttivät kaikkiaan parisataa kappaletta. 
Metro-tytöt lopettivat esiintymisensä vuonna 1959. Heidän viimeinen levytyksensä oli "Pyynikki-valssi" vuodelta 1960. Kukaan yhtyeen jäsenistä ei enää koskaan myöhemmin palannut esiintymislavoille. 
hänen tilalleen tuli
Matteus (evankelista)

Pyhä Matteus oli synoptisten evankeliumien mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta ja apostolista. 
Markuksen ja Luukkaan evankeliumeissa sekä Apostolien teoissa Matteus mainitaan apostolien nimiluettelossa. Johanneksen evankeliumissa häntä ei mainita. 
Publikaanista Jeesuksen opetuslapseksi.
Matteuksen evankeliumin mukaan Matteus asui Kapernaumissa ja toimi alun perin Rooman valtakunnan veronkerääjänä eli publikaanina. Tarinan mukaan Jeesus kutsui Matteuksen opetuslapsekseen työpaikaltaan tulliasemalta, ja tämän jälkeen Matteus järjesti kodissaan juhlat, johon hän oli kutsunut Jeesuksen ja opetuslasten lisäksi ystävänsä ja tuttavansa. Koska Markuksen evankeliumissa kerrotaan Leevi Alfeuksenpoika -nimisestä publikaanista aivan samoin, ovat raamatuntutkijat yleisesti päätelleet kyseessä olevan saman henkilön toinen nimi, vaikkei Raamatussa missään niin suoraan sanotakaan. 
Evankeliumi Matteuksen mukaan.
Kristinuskon piirissä apostoli Matteuksen uskottiin pitkään kirjoittaneen Evankeliumin Matteuksen mukaan. Käsitys perustui Eusebios Kesarealaisen nykyisin virheellisenä pidettävään tulkintaan Papiaan tekstistä.
Matteuksen muistopäivä.
Matteuksen muistopäivä on katolisessa pyhimyskalenterissa 21. syyskuuta. Aikaisemmin sitä vietettiin myös protestanttisissa kirkoissa, ja Suomessakin se oli ennen vuotta 1774 pyhäpäivä.
Jaakob Alfeuksen poika

Pyhä Jaakob Alfeuksen poika oli synoptisten evankeliumien ja Apostolien tekojen mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta ja apostoleista, mutta Johanneksen evankeliumissa häntä ei mainita lainkaan. Kirkollisessa perinteessä Jaakob Alfeuksen poikaa kutsutaan myös Jaakob nuoremmaksi. Tällä hänet ilmeisesti halutaan erottaa Jaakob Sebedeuksen pojasta, jota kirkollisessa perinteessä kutsutaan Jaakob vanhemmaksi, sekä Jaakobista, Jeesuksen veljestä (eli ”Herran veljestä”). Kirkollisen perinteen mukaan Jaakob Alfeuksen poikaa pidetään Leevi Alfeuksen pojan veljenä (ks. Matteus). Raamatussa Jaakob Alfeuksen poika mainitaan tällä nimellä ainoastaan apostolien nimiluetteloissa
Kiisteltyjä samastuksia.
Jaakob Alfeuksen poika ja Jaakob nuorempi.
Markuksen evankeliumissa mainitaan, että Jeesuksen haudalla seisoi muun muassa ”Maria, Jaakob nuoremman ja Jooseen äiti”. Myöhemmin Markuksen evankeliumissa taas mainitaan yhtenä Jeesuksen haudalle ”Jaakobin äiti Maria”, kun taas Matteuksen evankeliumissa mainitaan samassa yhteydessä ”Jaakobin ja Joosefin äiti Maria”.
Muualla evankeliumeissa mainitaan vain kolme Jaakob-nimistä henkilöä: Sebedeuksen poika, Alfeuksen poika ja Jeesuksen veli. Ei ole selvää, kuka Markuksen mainitsema ”Jaakob nuorempi” oli, mutta kirkollisessa perinteessä on vanhastaan yleensä oletettu, että kyseessä on sama henkilö kuin apostolien nimiluetteloissa mainittu Jaakob Alfeuksen poika. Vastaavasti Jaakob Sebedeuksen poika tunnetaan myös nimellä Jaakob vanhempi. Tämä kaikki johti siihen, että Jaakob Alfeuksen pojan äidin nimeksi tuli Maria ja veljeksi Joosef. Kirkollisen perinteen harjoittama harmonisointi liitti mukaan vielä Johanneksen evankeliumista vastaavan tilanteen kuvauksen, jossa oli maininta ”Maria, Kloopaan vaimo”. Näin Jaakob Alfeuksen pojan isän nimeksi tuli Alfeuksen lisäksi myös Kloopas. Nämä samastukset ovat kuitenkin erittäin kiistanalaisia.
Esimerkiksi John Paul Meier pitää sitä epätodennäköisenä Sen sijaan "The New Bible Dictionary" samastaa nämä Jaakobit keskenään, kun taas esimerkiksi Don Carson ja Darrell Bock pitävät samastusta mahdollisena, mutta eivät varmana.
Jaakob Alfeuksen poika ja Jaakob, Jeesuksen veli.
Eusebius mainitsee varhaiskristillisen perimätiedon, jonka mukaan Jaakob Alfeuksen poika olisi ollut sama henkilö kuin Raamatussa useita kertoja mainittu Jaakob ”Herran veli”, joka oli Jerusalem alkuseurakunnan johtajia. Myös kirkkoisä Hieronymus piti heitä samana henkilönä. Heidän vaikutuksestaan tämä samastus on laajalti hyväksytty katolisen kirkon piirissä, kun taas useimmat ortodoksiset ja protestanttiset teologit ovat pitäneet heitä kahtena eri henkilönä.
Jaakob vanhempi

Pyhä Jaakob vanhempi eli Jaakob Sebedeuksen poika, suomeksi usein Pyhä Jaakko, oli Uuden Testamentin mukaan yksi Jeesuksen opetuslapsista ja apostoleista. Häntä kutsutaan vanhemmaksi erotuksena Jaakob nuoremmasta, joka kiistanalaisesti yhdistetään usein Jaakob Alfeuksen poikaan ja Jaakobista, Jeesuksen veljestä (eli "Herran veljestä").
Elämä.
Jaakob oli evankelista Johanneksen veli. Yhdessä heitä kutsuttiin Sebedeuksen pojiksi, ja Markuksen evankeliumin mukaan Jeesus antoi heille nimen "Boanerges", "ukkosenjylinän pojat". Synoptisten evankeliumien mukaan veljekset olivat kalastajia ennen kuin heistä tuli Jeesuksen opetuslapsia. Johanneksen evankeliumissa heidät mainitaan vain kerran, silloinkin ilman etunimiä, muodossa Sebedeuksen pojat
Marttyyrikuolema.
Apostolien tekojen mukaan Herodes Agrippa mestautti Jaakobin, joka täten ensimmäisenä apostoleista kärsi marttyyrikuoleman.
Muistopäivä.
Jaakob Vanhemman muistopäivä on katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa 25. heinäkuuta. Sama päivä on Suomessakin Jaakobin ja Jaakon nimipäivä, Jaakonpäivä. Ennen vuotta 1774 päivä oli myös pyhäpäivä..
Nicko McBrain

Michael Henry "Nicko" McBrain (s. 5. kesäkuuta 1952) on brittiläinen heavy metal -muusikko. Vuonna 1983 hän korvasi Clive Burrin Iron Maidenin rumpalina. Sitä ennen Nicko McBrain oli soittanut heavy metal -yhtyeessä nimeltä Trust. Hän käyttää British Drum Companyn rumpuja sekä Paisten symbaaleja.
Ura ja elämäkerta.
Lempinimensä "Nicko" hän on saanut lapsuutensa leikkikalulta, Nicholas-nallekarhulta. Hän sai ensimmäisen rumpusettinsä vanhemmiltaan joululahjaksi 11-vuotiaana vuonna 1963. Aluksi McBrain hakkasi vain rumpusetin mukana tulleilla kapuloilla aggressiivisesti erilaisia komppeja, mutta hänen isänsä opetti nuoren Nickon soittamaan vispilöillä, koska hänen mukaansa oli parempi soittaa monipuolisesti rumpuja eri tyyleillä. 
McBrain kierteli 1960- ja 1970-luvun aikana eri yhtyeissä ja liittyi vähäksi aikaa muun muassa Family-yhtyeen kahden ex-jäsenen laulaja Roger Chapman ja kitaristi Charlie Whitney Streetwalkers -yhtyeeseen, kunnes se hajosi. McBrain sai jo noina vuosina mainetta aggressiivisista ja kekseliäistä rumpukompeistaan. 
McBrainia pyydettiin Iron Maideniin vuonna 1983. Aiemmin rumpalina toiminut Clive Burr kärsi muun muassa alkoholiongelmista ja yhtye halusi korvaajan. Yhtyeen seuraava albumi "Piece of Mind" julkaistiin samana vuonna.
McBrain oli myös ennen liittymistään Iron Maideniin esiintynyt piruna Maidenin lavashowssa joka oli osa "The Number of the Beast" -albumin kiertuetta. Nicko McBrain esiintyi myös Maidenin "Flight of the Icarus" -videossa huppuun piiloutuneena miehenä.
Nicko McBrain julkaisee konserttipäiväkirjaa Iron Maidenin kotisivuilla sekä "kulissien takana" -videoita. Nicko McBrain ei ollut säveltänyt yhtään Maidenin kappaletta ennen vuonna 2003 julkaistua "Dance of Death" -albumia, jolle hän sävelsi Adrian Smithin ja Bruce Dickinsonin kanssa kappaleen "New Frontier".
McBrain tunnetaan innokkaana golfin harrastajana. Hän on ollut toukokuusta 1989 asti naimisissa Rebecca McBrainin kanssa, ja parilla on pojat Nicolas ja Justin.
Vuonna 2024 McBrain ilmoitti lopettavansa kiertueet. Vuonna 2023 hänellä oli aivoinfarkti, joka jätti hänen oikean puolensa halvaantuneeksi, mutta korjautui terapiassa. Viimeinen keikka Iron Maidenin kanssa oli Sao Paulossa 7. joulukuuta 2024.
Hammaskeiju

Hammaskeiju on kuvitteellinen keiju, joka keräilee lasten hampaita. Kun lapselta irtoaa maitohammas, häntä kehotetaan laittamaan se tyynynsä alle, jotta keiju voi vaihtaa sen esimerkiksi kolikkoon. Todellisuudessa aikuinen (yleensä lapsen vanhempi) vie hampaan ja laittaa kolikon sen tilalle. Uskomus lienee syntynyt tarpeesta lievittää maitohampaiden lähtemiseen liittyviä pelkoja liittämällä siihen positiivinen elämys. 
Myytti on tunnettu useissa länsimaisissa kulttuureissa. Espanjassa keijun tilalla on hiiri, jonka nimi on "Ratoncito Pérez" (syntynyt Argentiinassa). Myös Ranskassa ja monissa ranskankielisissä maissa lasten hampaita keräilee pieni hiiri ().
Kauhuelokuvassa "Älä pelkää pimeää" ("Don't Be Afraid of the Dark", ohj. Troy Nixey 2010) väitettiin paavi Sylvester II:n tehneen vuonna 999 keijujen kuninkaan kanssa sopimuksen, jonka mukaan keijut jättävät ihmiset rauhaan, jos saavat aika ajoin palkkioksi lapsen hampaan. Elokuvassa hammaskeijut oli kuvattu hirviömäisinä ja hengenvaarallisina.
Vuonna 2010 talouslehti "Forbes" arvioi hammaskeijun omaisuudeksi 3,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria, minkä johdosta hammaskeiju oli 8. rikkain lehden kuvitteellisten hahmojen listauksessa.
Fibonaccin lukujono

Fibonaccin lukujono määritellään rekursiivisesti seuraavasti:
formula_1
Toisin sanoen Fibonaccin lukujonon ajatuksena on laskea yhteen kaksi edellistä lukua, ja näin saada seuraavan luvun arvo. Fibonaccin lukujonon ensimmäiset yksitoista lukua järjestyksessä ovat 0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, 34, 55. Joskus on myös tapana määritellä Fibonaccin lukujonon alkavan ykkösestä eikä nollasta. 
Keskiaikainen italialainen matemaatikko Leonardo Pisano eli Fibonacci kirjoitti luvuista vuoden 1202 kirjassaan Liber abaci. 
Fibonaccin jono on kiinnostava, koska sen kahden perättäisen luvun suhde lähestyy kultaista leikkausta. Koska Fibonacci-tyyppisesti eteneviä korkoa korolle -summautuvia prosesseja löytyy paljon biologisesta luonnosta, löytyy sieltä myös paljon kultaista leikkausta vastaavia suhteita. Monissa kukissa terälehtien määrä vastaa jotakin Fibonaccin lukujonon lukua, kuten päivänkakkarassa 34.
Fibonaccin luvut ovat Fibonaccin polynomien erikoistapaus.
Analyyttinen muoto.
Fibonaccin lukujono voidaan esittää myös analyyttisessä muodossa. Fibonaccin lukujonon yleisen termin lauseke on
formula_2, jossa formula_3 on kultainen leikkaus formula_4, eli kaavaan sijoitettuna:
formula_5.
Identiteettejä.
Fibonaccin luvuista on muodostettu erilaisia identiteettejä.
Catalanin identiteetti: 
formula_6
D'Ocagnen identiteetti:
formula_7
Gelin-Cesàro -identiteetti:
formula_8
Cassinin identiteetti:
formula_9
Tribonaccin luvut.
Fibonaccin luvuista väännettyä muotoa, jossa lasketaan kahden sijaan yhteen kolme perättäistä lukua, kutsutaan ”Tribonaccin luvuiksi”. Sen ensimmäiset luvut ovat 0, 0, 1, 1, 2, 4, 7, 13, 24, 44, 81 ja 149.
Tribonaccin lukuja seuraavat korkeamman asteen lukujonot ovat ”tetranacci”, ”pentanacci”, ”heksanacci”, ”heptanacci”, ”octanacci” ja ”enneanacci”. Näissä lasketaan neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan tai yhdeksän perättäistä lukua yhteen.
Tetranaccin ensimmäiset luvut ovat 0, 0, 0, 1, 1, 2, 4, 8, 15, 29, 56, 108, 208 ja 401.
Yleinen kaava, josta voidaan selvittää mikä hyvänsä luku, jossa on laskettu yhteen "n" peräkkäistä lukua, on
formula_10, missä formula_11 ja formula_12 ovat polynomin formula_13 juuret.
3-Fibonaccin lukujonossa lasketaan aina yhteen edellinen luku kerrottuna kolmella ja sitä edeltävä luku sellaisenaan. Ensimmäiset luvut ovat 0, 1, 3, 10, 33, 109, 360, 1189, 3927 ja 12 970.
Ohjelmallinen toteutus.
Fibonaccin luvut ovat laskettavissa JavaScriptillä rekursiolla seuraavalla funktiolla:
function fibonacci(n) {
 if (n == 0) {
 return 0;
 } else if (n == 1) {
 return 1;
 } else if (n &gt; 1) {
 return fibonacci(n-1) + fibonacci(n-2);
Historiaa.
Fibonacci julkaisi lukujonon idean teoksessaan "Liber abaci" vuonna 1202. Hän esitteli nimellään kulkevien lukujen syntymekanismia kertoen maatilan pihalla kasvatettavien kanien lisääntymistä. Ensin oli kanipari. Se tuli sukukypsäksi ja sai kaksi poikasta. Seuraavassa vaiheessa kanipari sai uudelleen kaksi poikasta ja edelliset vain varttuivat sukukypsiksi. Sitten, kun ensimmäinen pari sai kolmannet poikasensa, saivat ensimmäiset poikaset poikasparin, ja toinen poikue varttui sukukypsäksi. Näin jatkuen kanit lisääntyivät varsin rivakasti.
Dani Filth

Dani Filth, (ent. Daniel Lloyd Davey, s. 25. heinäkuuta 1973 Hertford, Englanti) on englantilainen Cradle of Filth -yhtyeen laulaja, sanoittaja, perustaja ja ainoa pysyvä jäsen vuodesta 1991. 
Ura.
Dani Filthin ensimmäinen yhtye oli nimeltään The Lemon Grove Kids, mutta ennen Cradle of Filthin perustamista vuonna 1991 hän esiintyi myös yhtyeissä PDA, Carnival Fruitcake ja Feast On Excrement.
Filth on näytellyt elokuvassa "Cradle of Fear" vuonna 2000 silloisen yhtyeensä kanssa.
Yksityiselämä.
Filthin perheeseen kuuluu vaimo Toni ja tytär Luna. Hän asuu Suffolkissa.
Aaria

Aaria () tarkoitti musiikissa alun perin mitä tahansa laulavaa melodiaa, jonka useimmiten esitti laulusolisti. Nykyisin aaria tarkoittaa pääsääntöisesti kokonaisteokseen kuuluvaa, itsenäistä, piirteiltään laajahkoa, yhden laulajan esittämää lauluosuutta, tai melodista soitinkappaletta. Arietta on yksin esitetty pikkulaulu, laulunpätkä tai laulelma.
Konserttiaaria on ooppera-aarian tapaan sävelletty konserttilaulukappale, jota orkesteri säestää. Eräs tunnetuimmista aarioista on Mozartin säveltämä ”Yön kuningattaren aaria”.
Tony Kakko

Toni Kristian ”Tony” Kakko (s. 16. toukokuuta 1975 Kemi) on suomalainen muusikko. Hän on tullut tunnetuksi Sonata Arctican laulajana ja laulunkirjoittajana.
Nuorena Kakko opiskeli musiikkiopistossa koskettimien soittamista. Vuonna 1996 hänestä tuli yksi Sonata Arctican perustajajäsenistä. Yhtyeen alkuaikoina Kakko toimi myös kosketinsoittajana, mutta esikoisalbumi "Ecliptican" jälkeen hän on keskittynyt laulamiseen.
Kakko vieraili Nightwishin "Over the Hills and Far Away" -EP:llä, jolla hän laulaa kappaleessa ”Astral Romance” ja taustoja nimikappaleessa. Nightwishin "From Wishes to Eternity" -konsertti-DVD:llä hän laulaa Tarja Turusen kanssa duettona kappaleen ”Beauty and the Beast”. Kakko laulaa myös Timo Rautiaisen "Sarvivuori"-levyllä kappaleessa ”Hiljaisen talven lapsi”, Eternal Tears of Sorrow’n albumilla "Before the Bleeding Sun", Stratovariuksen albumilla "Polaris" ja Epican albumilla "Design Your Universe" kappaleessa ”White Waters”. Hän on mukana vuonna 2006 tehdyllä joululauluista koostuvalla "Raskaampaa joulua" -levyllä sekä 2007 perustetussa lauluyhtyeessä Northern Kingsissä. Kakko harrasti lapsena karatea, jääpalloa, ja jalkapalloa.
Sonata Arctican lisäksi Kakko on kirjoittanut musiikkia Agnes Pihlavan "When the Night Falls" -albumille ja Ari Koivusen "Fuel for the Fire" -albumille. Hän on kertonut pelaavansa tietokonepeli World of Warcraftia. 
Kakon sooloalbumi Himmelkraft ilmestyi maaliskuussa 2024.
Kuumola

Kuumola on muinainen Vanajan kylä nykyisen Janakkalan alueella. Kylästä on näkyvänä merkkinä junasta ohikulkijoille nimikyltti Kuumola entisen suojeluskuntatalon seinällä, Turengin aseman lähellä. Lähistöllä oleva harju on nimetty myös nimellä Kuumola. Kuumola on myös yksi Hämeen läänin kahdestatoista aatelissäteristä Suomen aatelia vuonna 1581 käsittelevässä luettelossa. Janakkalan Kuumola oli Klaus Michelsonin rälssisäteri. Sitä ennen Janakkalan Kuumolan omistaja oli hänen isänsä Mickel Kirjurin rälssisäterinä, jonka puolesta hän siis suoritti ratsupalvelusta v. 1562. Mickel Kirjuri toimi kirjurina maakuntakatselmuksessa, jossa Hämeen ja Savon raja käytiin vuonna 1553. Myöhemmin hän oli Hattulan kihlakunnan kirjuri ja vouti ja oli elossa vielä 2. maaliskuuta 1570.
Kuumola on myös Hausjärven vanhimman rälssitilan nimi. Historian ja sukututkijat ovat osoittaneet omistusyhteyksiä varhaishistoriallisena aikana Hausjärven Karhin kylän Kuumolan ja Janakkalan kylän välillä. 
Väinö Voionmaa kiinnostui Kuumolan muinaiskylästä niin paljon, että kirjoitti eripainoksen Historialliseen Aikakauskirjaan vuonna 1933 nimellä ”Kuumolasta Kuhmoisiin – Kappale Keski-Hämeen asutushistoriaa”. Väinö Voionmaa oli erityisen kiinnostunut Hämeen erähistoriasta ja asutuksen levittäytymisestä varhaisina aikoina nimistöyhdenmukaisuuksia ja talojen eräomistuksia seuraamalla. Tätä Voionmaan artikkelia kohtaan on myös suunnattu kritiikkiä. 
Sukunimenä Kuumola esiintyy perihämäläisen Hausjärven Karhin rälssitilan nykyisellä omistajasuvulla ensi kerran 1800-luvun alkupuolella Anders Kuumolalla kirkollisissa asiakirjoissa. 
Hausjärven kunnan Karhin kylän Kuumola esiintyy aikakirjoissa vuonna 1527, jolloin kuningas Kustaa Vaasa lahjoitti sen Björn Klaunpoika Lejon'ille ikuisella rälssioikeudella ja verovapaudella. Talo sijaitsee entisen Vanajasta etelään johtavan päätien varressa. Nykyinen Kuumolan omistajasuku tulee Mäntsälän Olkisten kylän Ylöstalosta ja suku on omistanut tilan vuodesta 1812. Talo on sijainnut sopivahkon ratsastusmatkan päässä Riihimäen kasarmeilta ja toiminut tsaarinajan upseerien hevosten juotto- ja lepopaikkana. Antti Aleksanterinpoika Ylöstalo Mäntsälän Olkisten kylästä muutti Karhin Kuumolaan vuoden 1812 tienoilla. Vuonna 1789 annetun yhdistys- ja vakuuskirjan nojalla myös talonpoikaissääty sai oikeuden omistaa rälssimaata. Olkisten Ylöstalo ja Alastalo olivat ensimmäiset ja ainoat Ruotsin vallan aikana ei-säätyläisille myydyt rälssitilat Mäntsälässä. Tiettyjen omistusvaihdosten jälkeen Olkisiin muodostuikin vanhan rälssimaalle Olkisten kartano, veljesten Antti ja Johan Aleksanterinpoika Ylöstalon muutettua sieltä Karhin Kuumolaan.
Rajapaikkana Kuumola esiintyy keskiajalla 1435 Vitikka Assarssonin vahvistuksessa Monikkalan ja Turengin rajoista, nykyisen Janakkalan alueella. Asiakirjassa mainitaan yhdeksi rajapaikaksi "Pelzin arina innom Cumola åker". Tämä hämäläinen rajavahvistus todistaa samalla, että suomenkieltä käytettiin ruotsin seassa. Suomen kieltä esiintyy siis satunnaisesti asiakirjoissa jo ennen varsinaista kirjakielemme luomista piispa Agricolan aikana.
Maitoseparaattori

Maitoseparaattori on laite, jolla maidosta erotetaan eli separoidaan kerma. Erottamista tapahtuu keskipakois- ja keskihakuvoiman avulla. Maidon separoinnissa syntyy kerman lisäksi kuorittua eli rasvatonta maitoa (kurria), jonka rasvaprosentti on alle 1. 
Myös juuston valmistuksen sivutuotteena syntyvästä maitoherasta voidaan separoida rasvakiteitä ja rasvaa. 
Kerman erottuminen maidosta perustuu siihen, että kerman partikkelikoko on suurempi kuin kurrin. Vain kurri pääsee sen vuoksi separaattorin sisällä olevien metallilevyjen pienimpien reikien läpi kerman valuessa eri astiaan.
Luettelo avaruusjärjestöistä

Avaruusjärjestö tai avaruushallinto on joko yhden maan tai useiden valtioiden yhteinen organisaatio, joka johtaa ja rahoittaa avaruustoimintaa. Avaruusjärjestöihin ei lasketa asevoimien avaruustoimintaa ja sotilaallisen avaruustoiminnan hallintoa. 
Osa avaruusjärjestöistä on valtion virastoja kuten Yhdysvaltain Nasa, valtion säätiöitä tai yhtiötä kuten Ranskan CNES. Toisinaan – esimerkiksi Saksan DLR:n tapauksessa – avaruusjärjestöt ovat tutkimuskeskuksia, jotka sekä ohjaavat ja rahoittavat että myös ovat itse satelliittien rakentajia. Nämäkin organisaatiot ovat valtion budjettitalouden sääntöjen ohjauksessa. Avaruustoiminnan ollessa vähäisempää sen hallinto on voitu delegoida vastuuministeriöiltä esimerkiksi yliopistoon, kuten Tanskan tapauksessa. Muun muassa Suomen, Espanjan ja Irlannin kohdalla avaruushallinto on delegoitu teknologian kehittämisen rahoitusorganisaatioon. 
Eri maiden avaruustoiminnan kapasiteetti.
Avaruusmaa-käsite syntyi 1950-luvulla. Sen kriteerit ovat tiukasti ottaen: Maa on laukaissut omalla kantoraketilla, oman satelliitin omasta laukaisukeskuksesta, joka voi olla ko. maassa tai sen hallinnassa muualla. Kyky toteuttaa miehitettyjä avaruuslentoja samoin ehdoin merkitsee vahvempaa avaruusmaata. Väljempi kriteeristö: Valtio on rakentanut oman satelliitin ja operoi sitä. Alla oleva taulukko peilaa eri maiden kyvykkyyttä toteuttaa itsenäisesti erilaisia avaruuslentoja.
Väri kuvaa järjestön toimintakapasiteettia seuraavasti:
Suurimmat siviiliavaruusjärjestöt.
Alla oleva taulukko listaa eri valtioiden rahallisen panostuksen avaruustoimintaan. Yhdysvaltain kohdalla Yhdysvaltain ilmavoimien ja CIAn yhteenlaskettu panostus on suurempi kuin listatan mainitsema Nasan panostus. Muiden maiden kohdalla sotilaallinen avaruustoiminta on ainakin osin mukana taulukon tiedoissa. Useiden maiden – etenkin Venäjä, Intia ja Kiina – listatut euro- tai dollarimääräiset luvut antavat harhaanjohtavan pienen volyymin verrattuna kyseisten maiden tekemiin avaruuslentojen määrään, alalla toimivien insinöörien ja tutkijoiden määrään ja niin edelleen verrattuina.
Walesin prinssi

Walesin prinssi (, ) on ollut Englannin ja myöhemmin koko Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan vanhimman pojan eli miespuolisen kruununperillisen virallinen arvonimi vuodesta 1301, jolloin kuningas Edvard I antoi arvonimen pojalleen Edvardille. 
Englanninkielinen nimitys "Prince of Wales" voitaisiin kääntää myös ”Walesin ruhtinaaksi”, sillä englannin sana "prince" tarkoittaa sekä prinssiä että ruhtinasta. Walesia hallitsivat paikalliset ruhtinaat jo ennen kuin Englanti valloitti sen vuonna 1282. Käännös ”Walesin prinssi” on kuitenkin vakiintunut suomen kieleen.
Huomionarvoista on, että Walesin prinsessaksi kutsutaan Walesin prinssin puolisoa, mutta ei naispuolista kruununperillistä.
Arvonimen asettaminen.
Vaikka Walesin prinssin arvo kuuluukin hallitsijan vanhimmalle pojalle, arvonimi ei siirry automaattisesti toisin kuin esimerkiksi Cornwallin herttuan arvo. Esimerkiksi nykyinen kuningas, Charles III, nimitettiin Walesin prinssiksi vasta 1958, kuusi vuotta äitinsä valtaantulon jälkeen. Lisäksi virallinen virkaanasettamisseremonia pidettiin vasta vuonna 1969. Jos Walesin prinssi kuolee ennen hallitsijaa, arvonimi ei myöskään periydy hänen pojalleen, mutta tästä voidaan kuitenkin tehdä Walesin prinssi. Esimerkiksi kun Walesin prinssi Fredrik kuoli ennen isäänsä Yrjö II:ta, hänen pojastaan prinssi Yrjöstä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin Walesin prinssi. Jos Walesin prinssi kuolee lapsettomana ennen hallitsijaa, arvonimi annetaan yleensä hänen vanhimmalle veljelleen.
Arvonimen kantajat.
Seuraavilla henkilöillä on ollut arvonimi Walesin prinssi:
Luettelo kapellimestareista

Tämä on luettelo tunnetuista kapellimestareista sukunimen mukaan aakkostettuna.
Siirry kirjaimeen → A B C D E 
F G H I J K L M 
N O P Q R S T U
V W X Y Z Å Ä Ö
Aabenraa

Aabenraa (tanskaksi myös muodossa "Åbenrå", ) on Tanskassa Etelä-Tanskan alueella sijaitsevan Aabenraan kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 15 744 asukasta.
Aabenraa on entinen kaupunki, mutta vuonna 1970 Tanskassa luovuttiin kaupunkikäsitteestä. Aabenraa sijaitsee Tanskan Slesvigissä Vähän-Beltin rannalla.
Aabenraa on Tanskan saksalaisvähemmistön tärkein keskus, ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen Slesvigin kansanäänestyksessä vuonna 1920 enemmistö kaupungin asukkaista äänesti Saksaan kuulumisen puolesta, mutta se liitettiin silti Tanskaan muun Pohjois-Slesvigin mukana.
Aakenustunturi

Aakenustunturi on kvartsiittihuippu Ounasselällä läntisessä Kittilässä lähellä Yllästä. Korkein huippu "Pallilaki" on noin 565 metriä korkea, muita huippuja mm. "Moloslaki" (530 m) ja "Vasalaki". Alue liitettiin Pallas-Yllästunturin kansallispuistoon joulukuussa 2004. Alueella sijaitsee myös Porokämppä-autiotupa. Aakenustunturin seudulla on maastopyöräilyreitti, joka on erittäin vaikea ja sopii kokeneille maastopyöräilijöille. Tämä reitti kulkee Vareslaelta Pallilaelle ja lopulta Pyhäjärven tuvalle. Totovaaran pysäköintipaikalta pääsee Totovaaran vaellusreitille, mistä voi jatkaa Vareslaen reittiä pitkin Pyhäjärven pysäköintialueelle. Talvisin Aakenustunturin ympäristössä on hiihtolatu.
"Katso myös: Aakenustunturin lento-onnettomuus"
Junkers JU 52:n hylky.
Toisen maailmansodan aikana 1. helmikuuta 1944 Luftwaffen Pontsalanjoelta Rovaniemelle matkalla ollut Junkers Ju 52 -kuljetuskone eksyi lumipyryn vuoksi ja törmäsi Moloslaen rinteeseen. Neljä koneessa ollutta saksalaista kuolivat. Suomalaiset räjäyttivät koneen myöhemmin. Lentokoneen osia sekä tarina on nähtävissä tunturin rinteellä. Hylyn löytää seuraamalla maastoon merkittyä Moloslaenkierrosta, jonka opasteet alkavat Totovaaran pysäköintialueelta. Luontopolku hylyn molemmin puolin on melko hidaskulkuista louhikkoa, ja nopein tapa saapua paikalle on kulkea reittiä myötäpäivään. Valtaosa putoamisen jälkeen räjäytetyn Junkersin jäänteistä löytyy koordinaateista .
Aakirkeby

Aakirkeby on kaupunki ja entinen kunta Tanskan Bornholmin saaren eteläosan keskellä Rønnen ja Nexøn välissä. Aakirkebyn entinen kunta on nykyään osa Bornholmin "regionskommunea", joka luotiin 1. tammikuuta 2003 yhdistämällä viisi entistä kuntaa (Allinge-Gudhjem, Hasle, Nexø, Rønne ja Aakirkeby) ja maakuntahallitus. Aakirkebyn kunnan pinta-ala oli 186 km² ja siellä oli 6 622 asukasta. 
Aakirkeby voitaisiin suomentaa ”jokikirkonkyläksi”. Aa tarkoittaa vanhassa tanskan kielessä jokea – jotkut haluaisivat korvata sen nykyaikaisella Å-muodolla, kuten Åkirkeby, mutta vanha kirjoitusmuoto on päätetty säilyttää sillä se on paikannimissä yleinen. Aakirkebyn kirkossa ("AA Kirke" erikseen kirjoitettuna) on kaksi kattoa ja joidenkin mielestä se on rakennettu muistuttamaan ulkonäöltään AA:ta. Kirkossa on hiekkakivinen kastemalja, jossa on kuvia ja riimukirjoituksia 1200-luvulta.
Aakirkebyssä on Tanskan television paikallisasema TV2/Bornholm.
Jeppe Aakjær

Jeppe Aakjær (synt. "Jensen", 10. syyskuuta 1866 Aakjær lähellä Skiveä, Tanska – 22. huhtikuuta 1930 Jenle lähellä Skiveä, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnettiin elinaikanaan erityisesti maalaiselämää käsittelevistä kirjoistaan. Myöhemmin hänet on muistettu erityisesti runoistaan.
Elämä ja ura.
Aakjær oli köyhän maatyöläisen poika. Hän pääsi kuitenkin opiskelemaan ja suoritti 1895 ylioppilastutkinnon ja 1896 filosofian kandidaatin tutkinnon. Kööpenhaminassa Aakjær tutustui Georg Brandesiin, jonka vaikutuksesta hänestä tuli ateisti, sosialisti ja sodanvastainen.
Aakjær toimi opettajana ja luennoitsijana 1886–1892. Hän työskenteli ensin toimittajana mutta asettui 1907 asumaan maatilalleen, jossa hän hoiti tilaa ja kirjoitti. Hän arvosteli alkuun maaseudun yhteiskunnallisia suhteita, mutta myöhemmin tilalle tuli ihannoiva talonpoikaiskuvaus. Teoksessa "Bonden søn" hän sanoutui irti kirkosta. Romaaneja ja näytelmiä leimaa vahva tendenssi. Hän kirjoitti myös omaelämäkerran.
1900-luvun alussa Aakjær oli kirjallisuudessa vaikuttaneen niin sanotun jyllantilaisen liikkeen puheenjohtaja. Hänen teoksistaan on suomennettu romaanit "Kuohuvia voimia" ja "Vihan lapset". Hänen läpimurtoteoksiaan olivat runokokoelma "Fri felt" (1905) ja "Rugens sange" (1906)
Ålesund

Ålesund on kunta ja kaupunki Norjan länsirannikolla Møren ja Romsdalin läänissä. Vuoden 2020 alussa siihen liitettiin Haramin, Sandøyn, Skodjen ja Ørskogin kunnat. Ålesundissa oli 67 520 asukasta vuoden 2023 alussa.
Ålesund tunnetaan jugend-kaupunkina. Se tuhoutui tulipalossa aamuyöstä 23. tammikuuta 1904 lähes täysin, 800 asuntoa paloi ja 11 000 asukasta jäi asunnottomaksi. Uusien rakennusten suunnitteluun osallistui yli 50 arkkitehtia ympäri Norjaa. He ottivat vaikutteita sen aikaisesta rakennusmuodista: uusi Ålesund rakennettiin kivestä ja tiilestä jugend-tyyliin. Se onkin yksi yhtenäisimmistä jugend-kaupungeista maailmassa.
Ålesund on Lahden ystävyyskaupunki.
Ålesund toimi 1980-luvun puolivälissä brittiläisen TV-jännityssarjan "Hiidenvirta" ("Maelstrom") kuvauspaikkana. Suomea vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa edustanut Geir Rönning on kotoisin Ålesundista.
Ålesundin lentoasema sijaitsee Vigran saarella noin 10 kilometriä Ålesundin keskustasta pohjoiseen.
Aallonmurtaja

Aallonmurtaja on vesialueen rannalla sijaitsevan sataman, majakan tai vastaavan suojaksi rakennettu täytepenger, johon aallot pysähtyvät eli murtuvat.
Tarkoitus.
Aallonmurtaja estää suurien aaltojen pääsyn satamaan, sen suojaamana aallokko ei nouse haitallisiin mittoihin myrskylläkään. Aallonmurtajat rakennetaan pääasiallisesti suojaamaan satamia ja venelaitureita, sillä aaltojen armoille jäävä laiva voi vaurioitua pahoin ja jopa upota törmäillessään laituriin kovassa merenkäynnissä.
Rakentamisperiaatteet.
Aallonmurtaja voi olla satamaa suojaava luonnon niemeke tai erikseen tehty kiviaineksista koottu pengerrys, jonka merenkäynnille altis puoli on vahvistettu suurin kivi- tai betonilohkarein. Näiden lohkareiden tarkoitus on sekä pysäyttää aallon voima että kestää aaltojen kuluttava vaikutus. 
Aallonmurtaja voi myös olla kokonaan kivestä muodostuva penger, joka sulkee sataman sisäänsä siten, että laiturialueet ovat vain rannalla. Kulku satamaan tapahtuu kapean väylän kautta. Sen suulla saattaa olla vielä pienempiä aallonmurtajia, joiden tarkoitus on viedä aallon liikevoima ennen kuin se saavuttaa varsinaisen aallonmurtajan. Kalasatamissa sekä venesatamissa tällaiset sataman sisäänsä sulkevat aallonmurtajat ovat yleisiä. Suuremmissa satamissa itse satamalaiturit saattavat toimia aallonmurtajina. Tällöin satama on joko rakennettu luonnon muovaamaan lahteen tai joensuuhun, tai satamalaituri ja aallonmurtaja muodostavat keinotekoisen niemen, jonka taakse jää varsinainen satama-allas. Niemen merenpuoleinen osa toimii tällöin aallonmurtajana. Joskus aallonmurtaja voidaan rakentaa muistakin tarpeista, kuten esimerkiksi laivojen hylyistä tai niiden osista.
Antti Andelin

Antti (Anders) Andelin (23. marraskuuta tai 25. marraskuuta 1809 Vanaja — 2. tammikuuta 1882 Paltamo) oli suomalainen rovasti ja kielitieteilijä.
Henkilöhistoria.
Andelinin vanhemmat olivat pitäjänräätäli Kustaa Andelin (Antela) ja Hedvig Anttila. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1829. Andelin vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1835, minkä jälkeen hän toimi pappina Vöyrillä ja opettajana Vaasassa, saarnaajana Honkajoella 1837-1853, kirkkoherrana Utsjoella 1853-1859 ja samalla ajoittain Inarin kappalaisena, sekä vuodesta 1860 Paltamon kirkkoherrana. Andelin sai varapastorin arvon 1851 ja rovastin arvon 1860. Hänestä tuli lääninrovasti 1870.
Honkajoella Andelin johti valtion ojitustöitä, Lapissa pappina ollessaan hän taas opiskeli saamen kielen eri murteita ja käänsi joukon uskonnollisia kirjoja saameksi sekä julkaisi kielioppeja Suomen saamelaiskielistä.
Näihin kirjoihin kuuluivat muun muassa kaksi 1858 ilmestynyttä raittiuskirjaa, aapinen vuodelta 1859, vuonna 1860 julkaistut kaksi katekismusta, joissa toisessa oli teksti suomeksi ja saameksi sekä kaksikielinen raamatun historia ja evankeliumikirja, samoin kuin Aslak Laitin kanssa toimitettu Martti Lutherin lyhyt evankeliumi- ja epistolapostilla vuonna 1863. Yhteensä näissä kirjoissa oli painettuja sivuja noin 1700.
Andelin julkaisi myös ruotsiksi Utsjoen murteen kieliopin 1856, suomeksi kertomuksen Utsjoen pitäjästä 1858 sekä inarinsaamen kielinäytteitä ruotsalaisine sanastoineen 1861. Sen sijaan suomalais-utsjokelais-inarinsaamelainen sanakirja jäi käsikirjoitukseksi. Andelin oli silti merkittävä edelläkävijä saamen kielten julkaisijana, hänen kuolemansa jälkeen ei uusia saamenkielisiä kirjoja julkaistu Suomessa neljäänkymmeneen vuoteen.
Andelinin puoliso vuodesta 1853 oli Jemima Kantinkoski (k. 1911).
Hanna Andersin

Johanna Ottiliana ”Hanna” Andersin (30. elokuuta 1861 Turku – 7. huhtikuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen rehtori, suomentaja ja oppikirjojen julkaisija. Hän toimi rehtorina Suomen ensimmäisessä tyttölukiossa, jonka nimi oli aluksi Helsingin yliopistoon johtavat tyttökoulun jatkoluokat ja myöhemmin Helsingin tyttölukio. Andersin oli koulun ensimmäinen rehtori sen perustamisesta 1906 aina kuolemaansa saakka.
Hanna Andersinin isä oli muun muassa Postihallituksen pääjohtajana toiminut Fredrik Alexander Andersin ja veli merenkulkuneuvos Ernst Andersin.