tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hugo Blankett

Hugo Frithiof Blankett, ent. Blanquette (5. kesäkuuta 1872 Hämeenlinna – 22. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen vuori-insinööri ja teollisuusneuvos, joka toimi kauppa- ja teollisuushallituksen ylijohtajana. 
Blankettin vanhemmat olivat Johann Heinrich Christoffer Blanquette ja Marie Louise Salin ja puoliso vuodesta 1898 Bertha Augusta Jung. Blankett valmistui diplomi-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1894, filosofian kandidaatin ja vuoritutkinnon hän suoritti 1895 ja vuori-insinöörin tutkinnon Tukholmassa 1897. Blankett teki useita opintomatkoja ennen vuosisadan vaihetta ja toimi Putilovin tehtaan teknillisenä johtajana Vitelessä 1898–1900. Suomen Kiviteollisuus -yhtiön johtajana hän työskenteli 1900–1914. Blankett oli vuori-intendentin konttorin vuori-intendentti vuodesta 1914 ja vuodesta 1918 kauppa- ja teollisuushallituksen teollisuusneuvos. Keskusviraston vt. ylijohtajana Blankett toimi 1922–1926. Hän osallistui myös kunnalliselämään Espoossa ja Kauniaisissa. Blankett oli Virkamiesyhdistysten keskusliiton perustajia 1917 ja yhdistyksen hallituksen jäsen 1917–1924, toimien hallituksen varapuheenjohtajana 1923–1924.
Ernst Borenius

Ernst Theodor Borenius (14. toukokuuta 1858 Porvoo – 23. helmikuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen juristi ja pankinjohtaja. 
Ernst Boreniuksen vanhemmat olivat rovasti, tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius ja Anna Lovisa Gustava Ehrström ja puoliso vuodesta 1889 Ida Sofia Pesonius (k. 1909). Borenius tuli ylioppilaaksi 1874 Porvoon lyseosta. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lakitieteen kandidaatiksi 1887 ja sai varatuomarin arvon 1889. Borenius toimi asianajajana Helsingissä 1889–1890 ja Tampereella 1898. KOP:n johtokunnan jäsen Borenius oli 1891–1898 ja Tampereen Osake-Pankin pääjohtaja 1898–1918. Helsingin Osakepankin Hyvinkään konttorin johtajaksi Borenius tuli vielä 1920, jäätyään jo eläkkeelle pääjohtajana työstään ja muutettuaan Tampereelta kotikaupunkiinsa Porvooseen.
Borenius oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1900–1902 ja 1907–1913. Hän oli Tampereen kauppaoppilaitoksen johtokunnan puheenjohtajana ja Tampereen tyttökoulun johtokunnan puheenjohtajana monet vuodet. Borenius oli varsinkin musiikinharrastajana ja musiikkielämän kehittäjänä Tampereella tunnettu.
Unitarian Universalist Church of Arlington

Unitarian Universalist Church of Arlington on unitaariseurakunta Arlingtonin piirikunnassa Virginiassa. Kansalaisoikeusliikkeen aikana UUCA oli ainoa kirkko Virginiassa, joka kannatti rotuerottelun lopettamista.
Brutalistista tyylisuuntausta edustavan kirkkorakennuksen suunnitteli arkkitehti Charles M. Goodman, joka uransa aikana piirsi vain kolme kirkkoa, joista UUCA on ainoa Virginiassa. Kirkko lisättiin historiallisten rakennusten Virginia Landmarks Register -luetteloon vuonna 2014. Kirkko kuuluu myös National Register of Historic Places -rekisteriin.
Korkeimman oikeuden kiellettyä rotuerottelun julkisissa kouluissa, osavaltion kuvernööri kysyi virginialaisten mielipiteitä ja UUCA oli ainoa kirkko Virginiassa, joka kannatti rotujen integraatiota. 2000-luvulla kirkko on tehnyt yhteistyötä seksuaalivähemmistöjen kanssa.
Suomen New Delhin -suurlähetystö

Suomen New Delhin -suurlähetystö on Suomen edustusto New Delhissä Intiassa. Se kuuluu ulkoministeriön luokituksessa keskisuuriin suurlähetystöihin. Se sijaitsee New Delhin Chanakyapurin kaupunginosassa. Suurlähettiläs on Nina Vaskunlahti.
Suomella on Intiassa lisäksi neljä kunniakonsulia, jotka toimivat Mumbaissa, Chennaissa, Kolkatassa ja Bengalurussa. Suurlähettiläs on sivuakkreditoitu Bangladeshiin, jossa Suomella on kunniapääkonsuli. 
Lähetystön kaikki rakennukset ovat Raili ja Reima Pietilän suunnittelemia, ja ne valmistuivat 1985 ja vihittiin 5. joulukuuta 1986. Rakennukset peruskorjattiin vuosina 2013–2018.
Historia.
Suomen ja Intian väliset diplomaattisuhteet solmittiin 1. lokakuuta 1949, ja samana vuonna saapui maahan Suomen ensimmäinen lähettiläs Hugo Valvanne. Suurlähetystö toimi ensin kahdessa hotellissa, suurlähettiläs perheineen yhdessä huoneessa hotelli Cecilissä, kanslia-apulainen ja kanslia Maiden’s-hotellin kaksoishuoneessa. Näissä tiloissa suurlähetystö toimi vuoteen 1951. Suomi osti Intian hallitukselta tontin vuonna 1954 diplomaattikaupunginosa Chanakyapurista, Sveitsin ja Ruotsin suurlähetystöjen naapurista, mutta rahapulan vuoksi rakentaminen lykkääntyi. Vuosina 1951–1958 lähetystö sijaitsi Humayun Roadilla 1942 rakennetussa parakissa ja vuosina 1958–1967 Prithviraj Roadilla. Vuonna 1967 lähetystö muutti Golf Links -alueelle, ensin taloon numero 42 (1967–1979) ja lopulta numeroon 25 (1979–1986).
1960-luvun alussa järjestetyn arkkitehtikilpailun voittivat Reima Pietilä ja Raili Paatelainen (myöh. Pietilä). Ulkomaanedustuksen virkatalolautakunta päätyi kuitenkin kakkossijalle tulleeseen ehdotukseen, mistä syntyi laaja polemiikki. Rakentaminen lykkääntyi eri syistä vielä 1980-luvulle, jolloin rakennus valmistui Pietilöiden suunnitelman pohjalta.
Rakennus.
Pietilöiden kilpailuehdotuksen nimi oli "Snow speaks on the mountains", mutta myöhemmin sitä luonnehdittiin: ”Delhin suurlähetystö on itse asiassa suomalainen saari, joka kelluu keskellä Intian niemimaata”, eikä siinä ole haettu paikallisia esikuvia. Sen keskeisen arkkitehtonisen elementin katon muoto kuitenkin yhdistää Suomea ja Intiaa. ”Talven taiteena” se toimii niin Himalajan rinteillä kuin Pohjolassakin. Rakennusta on usein sanottu yhdeksi Delhin kauneimmista suurlähetystöistä.
Denson Seamount

Denson Seamount on yksi Kodiak-Bowie Seamount -ketjun vedenalaisista tulivuorista, jonka arvioitu ikä on 18 miljoonaa vuotta. Se sijaitsee ketjun eteläpäässä Kanadan ja Yhdysvaltojen välisellä rajalla. Vuonna 2004 Gulf of Alaska Seamount Expedition tutki sen vedenalaisia purkauksia.
6. elokuuta 2004 DSV Alvin laskeutui lähellä Denson Seamountia ja keräsi basalttikalliota yrittäen määrittää Seamountin iän. Haku oli vaikeaa, koska suolainen vesi oli muuttanut vulkaanista kiviä ajan mittaan, mutta he määrittivät laboratoriokokeissa, että Denson Seamount oli noin 18 miljoonaa vuotta vanha.
Sevrier

Sevrier on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Kunta sijaitsee Lac d’Annecy -järven rannalla, noin 5 kilometriä Annecyn kaupungista etelään.
Historia.
Sevrier tunnettiin jo Rooman valtakunnan aikaan, sillä Annecyn ja Favergesin välinen tie kulki sen läpi. Sevrierissä on kuitenkin ollut asutusta jo paljon tätä aikemminkin, sillä sen alueella on kaksi UNESCOn maailmanperintökohteeksi valittua esihistoriallista Alppien paalutaloa, joita on listattu kaikkiaan 111 kappaletta. 
Vuonna 1796 Quintalin kunnassa perustettu Paccard-kellovalimo siirrettiin vuonna 1989 Sevrieriin. Vuosittain valimossa valmistetaan satoja kelloja, ja niistä menee noin 70 % vientiin. Kaikkiaan Paccard-kellovalimo on valmistanut 120 000 kelloa. 
Kaupungintalon aukiolla on iso graniittipallo, joka painaa lähes 40 tonnia ja on halkaisijaltaan kolme metriä. Graniittipallo valmistettiin vuosien 1965 ja 1968 välisenä aikana.
Esmeralda Bank

Esmeralda Bank on merenalainen tulivuori noin 37 kilometriä länteen Tinianiresta Pohjois-Mariaanien saarilta. Se sijaitsee Mariaanien kaaren eteläpäässä. Korkein huippu on noin 43 metriä merenpinnan alapuolella.
Viimeinen tunnettu aktiivisuus.
26. toukokuuta 1987 lentäjä havaitsi voimakasta kuplimista ja värjäytyneen veden Esmeralda Bankista.
Babylon Berlin

Babylon Berlin on saksalainen historiallinen rikosdraamasarja, joka perustuu Volker Kutscherin romaaneihin. Kansainväliseksi menestyssarjaksi noussut, vuonna 2017 alkanut "Babylon Berlin" on Saksan historian kallein televisiosarja. Sarjan tapahtumat alkavat vuoden 1929 huhtikuusta Weimarin tasavallasta, ja etenevät kolmen ensimmäisen tuotantokauden aikana lokakuun loppulle vuonna 1929. Neljäs kausi kuvaa vuoden 1931 tapahtumia ja viides kausi tullee kuvaamaa vuoden 1933 tapahtumia, jolloin natsit nousivat valtaan.
Sarja alkoi lokakuussa 2017 Sky Onella ja Das Erstella Saksassa ja Itävallassa. Sky Atlantic on näyttänyt sarjaa Isossa-Britanniassa ja Irlannissa. Keväällä 2018 Netflix hankki oikeudet sarjaan. Suomessa sarjaa esittävät Yle TV1 ja Yle Areena marraskuusta 2018 lähtien.
Saksan lisäksi "Babylon Berlin" on Manner-Euroopan kallein televisiosarja sekä kallein ei-englanninkielinen televisiosarja. Sarjan budjetti oli lähes 40 miljoonaa euroa. Rahalla on tehty suuria joukkokohtauksia ja todella realistisia lavasteita, jotka esittävät lähes sadan vuoden takaista Berliiniä. Sarjan ulkokohtausten kuvaamista varten Babelsbergin studioille rakennettiin 15 000 neliömetriä katuja ja rakennusten julkisivuja.
"Babylon Berlinin" päähenkilöitä ovat sodassa traumatisoitunut rikoskomisario Gereon Rath (Volker Bruch) ja köyhistä oloista tuleva Charlotte Ritter (Liv Lisa Fries), joka työskentelee poliisin sihteerinä ja yöllä prostituoituna. Sarjan kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella Rath tutkii berliiniläisestä kanavasta löytyneen ruumiin murhaa, mihin sekoittuu niin venäläisiä emigrantteja, trotskilaisia kuin Reichswehrkin. Kolmannella kaudella Rath tutkii näyttelijän murhaa.
Sarjan kaksi ensimmäistä tuotantokautta perustuvat Kutscherin romaaniin "Babylon Berlin" ja kolmas tuotantokausi romaaniin "Mykkä kuolema". Sarjan neljäs tuotantokausi julkaistiin Netflix-suoratoistopavelussa lokakuussa 2022, ja YLE TV1 esittää sitä heinäkuusta 2023 alkaen. Neljäs tuotantokausi perustuu Kutscherin romaaniin "Goldstein".
SnatchBot

SnatchBot-ohjelmisto on ilmainen, pilvipalveluperusteinen chatbottien luomistyökalu, joka on suunniteltu sosiaalisille verkostoille.
Historia.
Henri Ben Ezran ja Avi Ben Ezran vuonna 2015 perustama SnatchBot on yksi Israelin Herzliyasta tulevista uusista teknologiayrityksistä.
Heinäkuussa 2017 SnatchBot sponsoroi Saksan Berliinissä pidettyä Chatbot Summit-tapahtumaa. Joulukuussa 2017 yli 30 miljoonaa loppukäyttäjää oli ollut vuorovaikutuksessa SnatchBot-alustalla luotujen chatbottien kanssa. 
Palvelut.
SnatchBot auttaa käyttäjiä rakentamaan botteja Facebookin Messengeriin, Skypeen, Slackiin, tekstiviesteihin, Twitteriin ja muihin sosiaalisiin verkostoihin. SnatchBot tarjoaa myös ilmaisia luonnollisen kielen käsittelyn malleja. Yrityksen koneoppimistyökaluihin yhdistettynä alustalla voi luoda chatbotteja, jotka voivat analysoida käyttäjän tarkoitusperiä.
Doctor Sleep (elokuva)

Doctor Sleep on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut Mike Flanaganin ohjaama ja käsikirjoittama kauhuelokuva. Se perustuu Stephen Kingin romaaniin "Tohtori Uni". Kirjan tavoin elokuva on Kingin kirjoittaman "Hohdon" jatko-osa, mutta samalla se on Stanley Kubrickin ohjaaman samannimisen elokuvasovituksen (1980) jatko-osa. Elokuvassa seurataan aikuiseksi kasvanutta Danny Torrancea, joka yrittäessään päästä yli Overlook-hotellissa kokemistaan kauhuista päätyy tekemisiin nuoren ”hohtavan” Abra Stonen kanssa. Danny ottaa tavoitteekseen suojella Abraa. Dannya näyttelee Ewan McGregor.
Elokuvan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 8. marraskuuta 2019, Suomessa sitä ennen 1. marraskuuta. Yhdysvalloissa avausviikonlopun lipputulot olivat vain 14 miljoonaa dollaria. Arvioijat pääasiassa kehuivat elokuvan tunnelmaa ja näyttelemistä (etenkin Rebecca Fergusonia), mutta elokuvaa pidettiin liian pitkänä. "Me Naiset" -lehden Martta Kaukonen piti Kubrickin elokuvan kohtausten kierrättämistä mauttomana.
Suunnitelmissa oli myös kolmas elokuva, joka keskittyisi Overlook-hotellin entisen kokin Dick Hallorannin ympärille, mutta "Doctor Sleepin" huonon lipputuloavauksen vuoksi projektin tulevaisuus on epävarma. Ohjaaja Flanagan on ilmaissut kiinnostuksensa jatkaa Abra Stoneen keskittyvää tarinaa.
Ford Fiesta (1976)

Ford Fiesta I on Ford Fiestan ensimmäinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1976–1983.
Ford Fiesta I (1976–1983).
Ensimmäisen sukupolven Fiestan suunnittelu oli aloitettu Saksassa jo 1970-luvun alussa työnimellä ”Bobcat”. Malli päätettiin hyväksyä otettavaksi tuotantoon vuoden 1973 joulukuussa. Ford arvioi vuosittaisen tuotantomäärän olevan noin 500 000 kappaletta ja rakennutti Fiestaa varten uuden tehtaan Espanjan Valenciaan, mutta autoa valmistettiin myös Dagenhamissa Englannissa sekä Saksassa Saarlouisissa. Kölnin tehtaalla Fiestan tuotanto aloitettiin vuonna 1979.
Moottoreina Fiestassa olivat uudentyyppiset 1,0- (40 hv) ja 1,1-litraiset (52 hv) versiot "Kent"-työntötankomoottorista. Niitä kutsuttiin valmistuspaikkansa mukaan nimellä "Valencia". Voimansiirtona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto. Useista kilpailijoistaan poiketen Fiestassa käytettiin kierrejousia vääntösauvajousituksen sijaan. Pyörät olivat 12-tuumaiset, edessä oli levy- ja takana rumpujarrut. 
Fiestaa vietiin myös Yhdysvaltoihin tehokkaammalla läpihengittävällä 1,6-litraisella "Crossflow"-moottorilla. Autoissa oli eurooppalaisesta mallista poiketen pyöreät ajovalot, katalysaattori ja suuremmat muovipuskurit. 
Vuonna 1980 tarjolle tuli 1,3-litraisella (74 hv) "Kent"-moottorilla varustettu Supersport. Seuraavana vuonna esiteltiin 1,6-litrainen (84 hv) XR2-versio, jossa oli muovipuskurit ja pyöreät ajovalot perusmallista poiketen. Vilkut oli siirretty ajovalojen yhteydestä puskuriin. 
Vuonna 1981 Fiesta sai suuremmat puskurit ja muutamia muita pienempiä uudistuksia.
Ford Fiesta (1983)

Ford Fiesta II on Ford Fiestan toinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1983–1989.
Ford Fiesta II (1983–1989).
Toisen sukupolven Fiesta esiteltiin kesällä 1983, ja uudistukset olivat hyvin maltillisia. Malli oli oikeastaan vain perusteellisen kasvojenkohotuksen kokenut versio edeltäjästään, sillä pohjalevy ja kori olivat ennallaan. Ulkonäköä oli kuitenkin nykyaikaistettu. Voimanlähteeksi oli aluksi saatavana vain edellisestä sukupolvesta periytyvä 1,1-litrainen "Valencia"-moottori. Vuonna 1984 mallistoa täydensi myös uusi 1,3-litrainen CVH (68 hv) viisivaihteisella vaihteistolla. Samaan aikaan markkinoille tuli XR2-malli uudella 1,6 litran (96 hv) moottorilla, jota oli käytetty aiemmin Escort XR3:ssa. Siinä oli myös muista malleista poiketen 40-litrainen polttoainesäiliö. XR2:n tunnisti puskurin punaisesta raidasta. 
Fiestaan oli nyt ensimmäistä kertaa saatavana 1,6-litrainen (53 hv) dieselmoottori. Se oli bensiinimoottoreita taloudellisempi, mutta varsin karkeakäyntinen. Helmikuussa 1986 kaikki mallit saivat 40 litran polttoainesäiliön.
Marraskuussa 1986 XR2:n 1,6-litrainen moottori sai uuden sylinterikannen ja kaasuttimen. Uudistukset vähensivät päästöjä, mutta teho putosi 94 hevosvoimaan. Samalla 1,1-litraisen yhteyteen tuli saataville viisivaihteinen manuaalivaihteisto. 1,3-litrainen CVH korvattiin uudella 1,4-litraisella (74 hv) mallilla ja kaikki moottorit muokattiin käymään lyijyttömällä bensiinillä.
Toukokuusta 1987 alkaen 1,1-litraisen yhteyteen sai myös portaattoman CVT-automaattivaihteiston, joka kuitenkin jäi melko harvinaiseksi.
Ford Fiesta (1989)

Ford Fiesta III on Ford Fiestan kolmas sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1989–1997.
Ford Fiesta III (1989–1997).
Kolmannen sukupolven Fiesta esiteltiin loppuvuonna 1988. CVH-moottorit oli otettu suoraan edeltäjästä. Lisäksi uutuutena olivat 1,0-, 1,1- ja 1,3-litraiset HCS-versiot aikaisemmasta "Valencia"-tyyppisestä moottorista. Dieselmoottori kasvoi 1,8-litraiseksi. Ensimmäistä kertaa Fiesta oli nyt saatavana myös viisiovisena mallina. Kilpailevia malleja Opel Corsaa, Fiat Unoa ja Peugeot 205:tä oli saanut viisiovisina jo aikaisemmin, minkä vuoksi kyseisen korimallin puuttuminen oli ollut Fiestan heikkous. Vuodesta 1991 lähtien valmistettiin Fiestaan perustuvaa Courier-pakettiautoa, jossa oli korotettu takaosa. 
Uudessa XR2i:ssä oli kahdeksanventtiilinen 104-hevosvoimainen CVH-moottori. Vuonna 1992 moottoriksi vaihtui uusi 1,6-litrainen 16-venttiilinen Zetec. XR2i jätettiin pois mallistosta vuonna 1994, jolloin tilalle tuli Si-malli 1,4-litraisella CVH:lla tai 1,6 litran Zetecillä. Suorituskykyisin malli, RS Turbo, esiteltiin huhtikuussa 1990. Erot XR2i:hin olivat 14 tuuman kevytmetallivanteet, korinvärinen takaspoileri, konepellin ilmanottoaukot ja vihreäsävyiset ikkunalasit. Sisustukseen kuului Recaron urheiluistuimet, kolmepuolainen urheiluohjauspyörä RS-logolla ja nahkaverhoiltu vaihteenvalitsimen nuppi. Moottorina oli sama 1,6-litrainen CVH kuin XR2i:ssä, mutta siinä oli Garretin turboahdin, joka nosti tehon 104:stä 133 hevosvoimaan. 
Vuonna 1992 RS Turbo korvattiin RS 1800 -mallilla. Siinä oli 1,8-litrainen (130 hv) "Zetec"-moottori 1,6-litraisen turboahdetun sijaan. 
Moottorit muuttuivat suihkutustyyppisiksi vuonna 1991. Pienen kasvojenkohotuksen malli sai vuonna 1994, jolloin korirakennetta jäykistettiin paremman turvallisuuden takaamiseksi. Samalla myös kuljettajan turvatyyny tuli vakiovarusteeksi. Ulkonäköön tehtiin pieniä uudistuksia sen nykyaikaistamiseksi, muun muassa vilkut muuttuivat kirkaslasisiksi. 
Vaikka neljäs sukupolvi tuli markkinoille vuonna 1995, jäi vanha malli myyntiin sen rinnalle Fiesta Classic -nimisenä. Kolmannen sukupolven valmistus päättyi lopulta vuonna 1997.
Ford Fiesta (1995)

Ford Fiesta IV on Ford Fiestan neljäs sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1995–2002.
Ford Fiesta IV (1995–2002).
Neljännen sukupolven Fiesta esiteltiin vuonna 1995. Perusrakenne oli sama kuin edellisessä mallissa, mutta suurin osa komponenteista, kuten jousitus, olivat täysin uusia. Fiestan ajo-ominaisuudet ja turvallisuus olivat luokkansa huippua. Euro NCAP -kolaritestissä vuonna 1997 Fiesta ylsi kolmen tähden tulokseen, jonka samassa kokoluokassa saavutti sen lisäksi vain Volkswagen Polo.
Neljännen sukupolven Fiestaan perustui myös pieni coupé, Ford Puma, jota rakennettiin Saksan Kölnissä. Samoin ensimmäisen sukupolven Ford Ka:n tekniikka oli suurilta osin peräisin Fiestasta. Myös neljännestä sukupolvesta tuli korotetulla takaosalla varustettu pakettiautoversio, Courier.
1,25- ja 1,4-litraiset bensiinimoottorit olivat osa uutta "Zetec SE" -perhettä. Dieselmoottori oli sama 1,8-litrainen kuin edellisessä sukupolvessa, mutta siihen oli tehty pieniä uudistuksia. 
Vuonna 1999 Fiesta sai uudet ajovalot, puskurit ja etusäleikön. Uusi ulkoasu noudatteli New Edge Design -muotokieltä. Uutena moottorina oli 16-venttiilinen 1,6-litrainen (103 hv) "Zetec S".
Samalla tuotantolinjalla Fiestan kanssa valmistettiin vuosina 1996–2002 myös sen sisarmallia, jonka nimi oli Mazda 121. Se on käytännössä täysin sama auto kuin neljännen sukupolven Fiesta pieniä kosmeettisia eroja lukuun ottamatta. Neljännen sukupolven Ford Fiesta oli viimeinen automalli, jota valmistettiin Englannissa Dagenhamin tehtaalla ennen sen sulkemista vuonna 2002.
Ford Fiesta (2002)

Ford Fiesta V on Ford Fiestan viides sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2002–2008.
Ford Fiesta V (2002–2008).
Täysin uudistunut viidennen sukupolven Fiesta esiteltiin keväällä 2002. Sisustusmateriaalien laatuun ja viimeistelyyn oli kiinnitetty edellisiä sukupolvia enemmän huomiota. Fiesta oli jälleen turvallisuuden osalta luokkansa kärkeä, saavuttaen vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestissä hyvän neljän tähden tuloksen. 
Viidennen sukupolven Fiestan alustaan ja tekniikkaan perustui myös pieni tila-automalli Ford Fusion. Lisäksi Intiassa vuosina 2010–2015 valmistettu Ford Figo oli kevyesti uudistettu viidennen sukupolven Fiesta.
Moottorivalikoima koostui aluksi 1,3- (70 hv), 1,4- (80 hv) ja 1,6-litraisista (100 hv) bensiinimoottoreista sekä yhteispaineruiskutteisesta 1,4 litran (70 hv) TDCi-dieselistä. Lokakuussa 2004 markkinoille tuli myös 1,6-litrainen (90 hv) TDCi. Ensimmäistä kertaa saatavana olivat perinteinen nelivaihteinen automaattivaihteisto sekä viisivaihteinen "Durashift"-robottivaihteisto.Geneven autonäyttelyssä 2004 esiteltiin urheilullinen Fiesta ST, jossa on 2,0-litrainen 150 hevosvoimaa tehoa tuottava Duratec-bensiinimoottori. Auton huippunopeus on 208 km/h. Alusta on säädetty urheilullisemmaksi, ja ST on aina kolmiovinen. Tavallisesta Fiestasta ST:n erottaa aggressiivisemmista puskureista ja sivuhelmoista, takaspoilerista ja 17 tuuman kevytmetallivanteista. Ovenkahvat ja kylkilistat ovat muista malleista poiketen korinväriset. ST-mallissa on osittain nahkaverhoillut urheiluistuimet ja urheilullinen ohjauspyörä ST-logoilla. Valinnaisvarusteena sai konepellin, katon ja takaluukun raidat (kuvassa).
Varustetasot olivat Suomessa Ambiente, Trend ja Ghia.
Perusmalli Ambienteen kuului muun muassa neljä turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, takaistuimen pääntuet ja keskipaikan kolmipisteturvavyö, 14 tuuman teräsvanteet pölykapselein, lämmitettävät etuistuimet, keskuslukitus ja sähköikkunat edessä.
Trendissä oli Ambienten lisäksi Ford 4500 -radio/CD-soitin, etusumuvalot, kauko-ohjattu keskuslukitus, korinväriset puskurit ja nahkaverhoiltu ohjauspyörä.
Ylellisimmässä Ghiassa oli kromattu etusäleikön kehys, korinvärinen takaluukun lista, kevytmetallivanteet, sähköpeilit, lukuvalot ja manuaali-ilmastointi.
Vuonna 2006 Fiesta sai uudet puskurit, etusäleikön, etu- ja takavalot sekä suuremmat sivupeilit. Sisällä kojelauta ja keskikonsoli saivat pieniä muutoksia, kuten uuden mittariston. Myös värivalikoima ja verhoilukankaat uudistettiin. Kaikissa malleissa oli nyt Ford 6000 -radio/CD-soitin vakiovarusteena.
Vuonna 2007 uudeksi varustetasoksi tuli Limited, jossa oli muun muassa korinväriset ovenkahvat ja kylkilistat, ilmastointi, sähköpeilit ja alumiinikoristeltu ohjauspyörä.
Ford Fiesta (2017)

Ford Fiesta VII on Ford Fiestan seitsemäs sukupolvi, jota on valmistettu vuosina 2017–2023. Se ei ole täysin uusi malli, vaan perustuu edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä.
Ford Fiesta VII (2017–2023).
Seitsemännen sukupolven Fiesta esiteltiin Kölnissä marraskuussa 2016 Fordin Go Further -tapahtumassa. Malli tuli markkinoille keväällä 2017. Auto on edeltäjäänsä kokonaispituudeltaan 71 millimetriä pidempi, 12 millimetriä leveämpi ja akseliväliltään neljä millimetriä pidempi. Valmistajan mukaan takaistuimella on 16 millimetriä enemmän polvitilaa. Ulkonäköä enemmän muutoksia on tehty sisätiloihin, jossa fyysisten painikkeiden määrää on vähennetty. Käytetyt materiaalit ovat myös valmistajan mukaan aikaisempaa korkeatasoisempia. Mallistossa ovat perusmallien lisäksi ylellinen Vignale ja katumaasturimainen Active.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Fiesta sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottoriksi Fiestaan on valittavissa turboahdettu 1,0-litrainen EcoBoost (100/125/140 hv) tai 1,1-litrainen (70/85 hv) vapaasti hengittävä moottori. Dieselmoottori on 1,5-litrainen TDCi (85/120 hv).
Ford Fiesta ST esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2017. Sen voimanlähteenä on kolmisylinterinen turboahdettu 1,5-litrainen bensiinimoottori, jonka teho on 197 hevosvoimaa. Kiihtyvyys nollasta sataan on 6,5 sekuntia, joka on neljä sekunnin kymmenesosaa edellistä ST-mallia nopeampi. Malli on saatavana sekä kolmi- että viisiovisina versioina.
Syksyllä 2021 Fiesta sai muun muassa aiempaa suuremman etusäleikön. Fordin logo siirtyi myös konepellin reunasta säleikön yhteyteen. LED-ajovalot tulivat vakiovarusteeksi kaikkiin malleihin, lisäksi saataville tuli myös mukautuvat LED-matriisiajovalot, jotka ovat vakiona ST:ssä.
Monologi (albumi)

Monologi (tyyliteltynä MONOLOGI) on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jenni Vartiaisen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2018. Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Albumi pysyi listalla 31 viikkoa.
Julkaisu ja vastaanotto.
7. elokuuta 2018 Vartiainen julkisti sosiaalisen median kanavillaan tulevan "Monologi"-albuminsa julkaisupäivämäärän ja kansitaiteen. Albumi julkaistiin fyysisesti ja digitaalisesti 7. syyskuuta ja se sisältää yhdeksän kappaletta. "Monologi" nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle ja oli listalla 31 viikon ajan. Fyysisellä albumilistalla se oli seitsemän viikkoa ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi. Albumi on ylittänyt platinalevyrajan. 
Singlet.
Albumin ensimmäinen single ”Turvasana” julkaistiin 28. tammikuuta 2017. Se nousi ylimmillään sekä lataus- että radiolistan sijalle kaksi ja vietti radiolistalla yhteensä 64 viikkoa. Stream- ja singlelistoilla kappale sijottui parhaimmillaan neljännelle sijalle. Kappale ylitti platinarajan elokuussa 2017.
Toinen single ”Se oikea” julkaistiin 5. heinäkuuta 2017. Se nousi ensimmäisellä viikollaan latauslistan ensimmäiselle sijalle. Radiolistalla kappale nousi kolmannelle sijalle. Kolmas single ”Väärään suuntaan” julkaistiin 1. helmikuuta 2018. Se nousi radiolistan kärkeen kaksi kertaa ja pysyi listalla 73 viikkoa. Singlelistalla kappale nousi sijalle neljä.
Neljäs single ”Voulez-vous” julkaistiin 8. kesäkuuta 2018. Radiolistalla kappale sijottui ylimmillään sijalle 18 ja singlelistalla sijalle 12. Viides ja viimeinen single ”Made in Heaven” julkaistiin "Monologi"-albumin julkaisun yhteydessä 7. syyskuuta 2018. Kappale sijottui ensimmäisellä listaviikollaan singlelistan kolmannelle sijalle. Radiolistalla kappale oli yhteensä 65 viikkoa ja nousi listan kärkeen.
Edward Vesterinen

Edward Gabriel Vesterinen (s. 31. lokakuuta 2000 Helsinki) on suomalais-latvialainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän edustaa Länsi-Virginian yliopistoa Yhdysvaltojen yliopistosarjassa.
Suomessa Vesterinen on edustanut Helsinki Roostersia. SAJL valitsi vuonna 2017 Vesterisen Vuoden Nuoreksi. Hänet valittiin kaudella 2019 vuoden linjamieheksi.
Vesterinen sai vuoden 2020 kesällä neljän vuoden stipendin Länsi-Virginian yliopistoon, jossa lukuvuosi maksaa normaalisti noin 40 000 dollaria. Stipendi tarkoittaa ilmaista opiskelupaikkaa, ilmaista asumista, ruokailua sekä rahallista tukea, joka on noin 500 dollaria kuukaudessa.
Heikki Vaiste

Heikki Tapani Vaiste (s. 1946) on suomalainen liikemies ja kiinteistösijoittaja. Hän perusti Turkuun vuonna 1976 painepesuun ja imutöihin erikoistuneen Pesutekniikka Oy:n, joka laajeni kymmenessä vuodessa valtakunnalliseksi 60 auton ja sadan hengen yritykseksi ja alansa markkinajohtajaksi. Vuonna 1987 Vaiste myi Pesutekniikan ServiSystems Oy:lle ja alkoi 1990-luvun alussa sijoittaa teollisuus- ja liikekiinteistöihin Turun seudulla. Hän on saanut kunniatohtorin ja kiinteistöneuvoksen arvonimet.
2010-luvun keskivaiheilla Vaisteen omistuksiin kuului muun muassa Turun linja-autoaseman vieressä sijaitseva, poliisiasemanakin toimineeseen entiseen huoltamorakennukseen saneerattu Hotelli Helmi, enemmistö Pitkänmäen Manhattanin liikekiinteistöstä sekä viereinen Pukkilan entinen kaakelitehdas, jonne Vaiste aikoo rakentaa asuntoja. Yhteensä omistuksia oli puolensadassa kohteessa arviolta 200 000 neliömetriä.
Rotaritoimintaa, maanpuolustustyötä ja golfia harrastava Vaiste toimi aiemmin Kaarinan Kokoomuksen puheenjohtajana, mutta pitää nykyistä kokoomuspuoluetta liian vasemmistolaisena. Vaiste on ollut Turun Toriparkin aktiivinen puolestapuhuja.
Vaalirahoitus.
Heikki Vaiste on kerännyt Alexander Stubbille rahoitusta presidentinvaaleissa 2024 yhdessä turkulaisen liikemiesten porukan kanssa. Vaalirahoitusta keräävää porukkaa on yhdistänyt yrittäjähenkisyys ja kokoomuslainen ideologia.
Kiertohapsikka

Kiertohapsikka ("Ruppia cirrhosa", syn. "Ruppia spiralis") on hapsikkakasvien (Ruppiaceae) heimoon ja hapsikoiden ("Ruppia") sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa paljolti merihapsikkaa ("Ruppia maritima") sekä jonkin verran myös hapsivitaa ("Stuckenia pectinata") ja merivitaa ("Stuckenia filiformis"). Näistä vitalajeista kiertohapsikan voi kuitenkin erottaa kukintojen muodon, lehtien ulkonäön sekä kielekemäisen rakenteen perusteella. Merihapsikasta kiertohapsikan voi erottaa lehtituppien sekä kukintojen ulkonäön perusteella.
Kiertohapsikka on monivuotinen uposkasvi, joka kasvaa koko ajan vedenpinnan alapuolella. Sen varsi on tyveltä sivulle päin kaartuva ja kiertynyt, mutta kärkeä kohti ylöspäin kaartuva. Varret ovat rentoja sekä neulamaisen ohuita. Lehdet ovat hyvin kapeita, tylppäkärkisiä ja hienosahalaitaisia. Lehtien tyvillä on pitkät lehtitupet, mutta ei kielekemäistä rakennetta, joka taas löytyy hapsividalta ja jouhividalta. Kiertohapsikan kukat sijaitsevat pareittain ylimpien lehtien lehtitupissa. Kukinnan aikaan kukat ovat lähes näkymättömissä, mutta kukinnan jälkeen lehtitupista kasvaa useita kymmeniä senttimetrejä pitkä spiraalimaisesti kiertynyt varsi, jossa kukat ovat sarjankaltaisissa rykelmissä.
Kiertohapsikka kasvaa sekä suolaisessa vedessä että murtovedessä pehmeäpohjaisilla kasvupaikoilla. Kiertohapsikka suosii hiekkapohjaisia ja suojaisia paikkoja. Suomessa kiertohapsikkaa tavataan lounaisilla rannikkoalueilla sekä Ahvenanmaalla, joskin monilta paikoilta viimeisimmät havainnot ovat yli 30–50 vuoden takaa.
USS PC-812

USS PC-812 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Commercial Iron Worksiltä Portlandista Oregonista, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 11. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 4. toukokuuta 1945.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian sotatoimien päätyttyä ja se luovutettiin Portugalille.
NRP Príncipe.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP Príncipe". Alus on poistettu palveluksesta.
USS PC-811

USS PC-811 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 27. helmikuuta 1942 Commercial Iron Worksiltä Portlandista Oregonista, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 17. huhtikuuta 1945.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian sotatoimien päätyttyä ja se luovutettiin Portugalille.
NRP Madeira.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP Madeira". Alus on poistettu palveluksesta.
USS PC-818

USS PC-818 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 10. elokuuta 1942 Albina Engine and Machine Worksiltä Portlandista Oregonista, missä köli laskettiin 4. maaliskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta ja otettiin palvelukseen 3. elokuuta.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta 8. toukokuuta 1946. Alus luovutettiin Portugalille.
NRP Madeira.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP Sal". Alus on poistettu palveluksesta.
Kupariftalosyaniini

Kupariftalosyaniini (C38H16N8Cu) on kuparin ja ftalosyaniinin muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään pigmenttinä esimerkiksi maaleissa.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kupariftalosyaniini on väriltään sinistä kiteistä ainetta. Se on polymorfista eli sillä on useita eri kidemuotoja. Siitä tunnetaan muun muassa α-, β-, γ-, δ- ja ε-muodot. Näistä yleisimmät ovat sävyltään punertava α-muoto ja vihertävä β-muoto. Värisävy riippuu kidemuodon lisäksi myös aineen hienojakoisuudesta. Kupariftalosyaniini ei liukene veteen eikä orgaanisiin liuottimiin. Happo- tai emäsliuoksiin se sen sijaan on liukoista. Kupariftalosyaniini kestää hyvin korkeitakin lämpötiloja ja on myös kemiallisesti stabiili.
Valmistus ja käyttö.
Kupariftalosyaniinin valmistamiseen on kaksi menetelmää. Yhdistettä voidaan valmistaa kuparisuolan ja ftaalianhydridin ja urean tai kuparisuolan ja ftalonitriilin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä voidaan käyttää molybdaattisuoloja. Lähtöaineita kuumennetaan joko liuoksessa tai reaktio suoritetaan ilman liuotinta sulattamalla lähtöaineet. Tuote voidaan puhdistaa tarvittaessa sublimoimalla inertin suojakaasun läsnä ollessa. Väriainekäyttöä varten tuote jauhetaan haluttuun partikkelikokoon.
Kupariftalosyaniinia käytetään runsaasti sinisenä pigmenttinä. Sen käyttökohteita ovat muun muassa maalien, pinnoitteiden ja musteiden valmistus sekä muovien värjäys. Yhdisteen hyviä ominaisuuksia väriaineena ovat muun muassa kirkkaus ja hyvä stabiilius.
Finto

Finto on Kansalliskirjaston ylläpitämä verkkopalvelu, joka toimii julkaisu- ja kehitysalustana suomenkielisille ontologiolle ja sanastoille. Sen tarkoituksena on edistää julkisen sektorin tietovarantojen semanttista yhteentoimivuutta. Finton perustana ovat Helsingin yliopiston ja Aalto-yliopiston vuosina 2003–2012 käynnissä olleet FinnONTO-hankkeet, joissa kehitettiin Suomeen kansallisen tason semanttisen webin tietoinfrastruktuuri. Hankkeiden tuloksena syntyi vuonna 2008 ONKI-ontologiakirjasto, jonka pohjalta Finto avattiin vuonna 2014. Fintoa rahoittavat valtiovarainministeriö sekä opetus- ja kulttuuriministeriö.
Fintosta löytyy Yleisen suomalaisen asiasanaston (YSA) ja Yleisen suomalaisen ontologian (YSO) lisäksi monia erikoisalojen sanastoja ja ontologioita.
Vivi Wahlström

Vivi Lilja Wahlström (s. 19. marraskuuta 2001 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan "Salatut elämät" -televisiosarjasta Viola Angervuon roolista, jota hän on esittänyt vuodesta 2016 alkaen, jolloin hän korvasi hahmoa aiemmin esittäneen Annalisa Tyrväisen. Hän lähti Salatuista elämistä vuonna 2024.
Yksityiselämä.
Wahlströmin isä on näyttelijä-ohjaaja Toni Wahlström ja isoisä näyttelijä Raimo Wahlström.
Wahlström osallistui Selviytyjät Suomen kymmenennelle tuotantokaudelle, jonka esittäminen televisiossa alkoi syksyllä 2025. Hänet pudotettiin ohjelmasta ensimmäisenä kilpailijana pois.
USS PC-1257

USS PC-1257 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 18. toukokuuta 1942 Luders Marine Construction Companyltä Stamfordista Connecticutista, missä köli laskettiin 24. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 21. joulukuuta.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian toisen maailmansodan jälkeen ja se luovutettiin Portugalille.
NRP Santiago.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP Santiago". Alus on poistettu palveluksesta.
USS PC-1256

USS PC-1256 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 18. toukokuuta 1942 Luders Marine Construction Companyltä Stamfordista Connecticutista, missä köli laskettiin 28. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 21. toukokuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 27. lokakuuta.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian toisen maailmansodan jälkeen ja se luovutettiin Portugalille.
NRP São Tome.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP São Tome". Alus on poistettu palveluksesta.
USS PC-1259

USS PC-1259 oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1944 vesillelaskettu PC-461-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 18. toukokuuta 1942 Luders Marine Construction Companyltä Stamfordista Connecticutista, missä köli laskettiin 28. tammikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 7. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 6. maaliskuuta 1945.
Palvelus.
Yhdysvaltain laivasto poisti aluksen palveluksesta pian toisen maailmansodan jälkeen ja se luovutettiin Portugalille.
NRP São Vicente.
Portugalin laivasto otti 1948 aluksen palvelukseen nimellä "NRP São Vicente". Alus on poistettu palveluksesta joko vuonna 1968 tai 1969.
Mutainen

Mutainen () on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Halikonlahden rannalla ja kuuluu lähikylineen Teijon alueeseen. Mutaisilla asuu vakituisesti noin 60 ihmistä.
Mutaisista on tehty useita kivikautisia löytöjä. Mutaistenlahdella on ollut purjelaivojen ankkuripaikka ja telakka. Alkujaan Mutainen on kuulunut naapuripitäjään Uskelaan, josta se on siirretty osaksi Perniötä vuonna 1873. Mutaisten kantatilat ovat olleet augmenttitiloja, jotka ostettiin perintötiloiksi 1700-luvun aikana. Kantatilat yhdistyivät Anttilaa lukuun ottamatta Mutaisten kartanoksi 1800-luvun aikana. Kylässä oli yhdeksän torppaa, jotka ovat itsenäistyneet 1920-luvun aikana. Sotien jälkeen Mutaisiin perustettiin yhdeksän uutta pientilaa. Merikulmantie rakennettiin kylän halki 1950-luvulla.
Teijon alueen kylät, Mutainen mukaan luettuna, valittiin vuoden kyläksi vuonna 2011.
Aroostook-sota

Aroostook -sota oli veretön rajakahakka Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä vuosina 1838–1839. Maat kiistelivät raja-alueesta Yhdysvaltain Mainen ja brittien hallitseman New Brunswickin välillä. Molemmilta puolilta saapuneiden siirtolaisten alkaessa kahakoida keskenään britit ja amerikkalaiset keskittivät alueelle joukkojaan. Tilanne päättyi kuitenkin lopulta aselepoon maaliskuussa 1839 ja rajan sopineeseen Websterin ja Ashburtonin sopimukseen 9. elokuuta 1842.
Tausta.
Yhdysvalloilla ja Isolla-Britannialla oli 1800-luvun alussa useita rajakiistoja. Rajaseudut tunnettiin usein huonosti, tehdyt kartat olivat heikkolaatuisia ja halua kattavaan rajasopimuksen tekemiselle ei ollut. Etenkin Yhdysvalloissa rajakiistat ratkaistiin mieluummin yksi kerrallaan.
Vuonna 1798 New Brunswickin ja tuolloisen Massachusettsin raja määriteltiin kulkevan St. Croix -joella. Oli kuitenkin epäselvää, missä alueen pohjoisraja kulki. Kiistellyn alueen rajanvedosta oli neuvoteltu Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen välillä ilman lopputulosta. Tilanne alkoi kärjistyä, kun Maine erosi Massachusettsista omaksi osavaltiokseen vuonna 1820. Alankomaiden kuningas teki vuonna 1831 välitysratkaisun, mutta ratkaisu hylättiin Yhdysvaltain senaatissa mainelaisten vastustuksen takia. Samaan aikaan kiistellylle alueelle muutti siirtolaisia sekä Kanadasta, että Yhdysvalloista.
Sota.
Tilanne kärjistyi vuonna 1838, kun siirtolaiset molemmilta puolilta alkoivat muodostaa omia ryhmittymiään pidättäen vastapuolen siirtolaisia tunkeilijoina. Britit olivat lisäksi suunnitelleet 1830-luvulla rautatien rakentamista kiistellyllä alueella sijanneen Aroostookjoen kautta. Konflikti alueella sai nimensä joen mukaan. Maaliskuussa 1839 Mainen itselleen kuuluvana pitämälle alueelle Madawaskassa saapui brittijoukkoja. Mainessa alettiin kerätä kokoon 10 000:n miehen vapaaehtoisjoukkoa. Presidentti Martin Van Buren ja Yhdysvaltain kongressi päättivät puolestaan lähettää alueelle 50 000 miestä rauhanturvaajiksi kenraali Winfield Scottin johdolla. Lopulta uhkaava tilanne päättyi ilman verenvuodatusta solmittuun aselepoon 31. maaliskuuta 1839. Osapuolten välillä sovittiin kiistellyn alueen yhteishallinnasta, kunnes rajan kulusta löydettäisiin ratkaisu myöhemmin.
Ratkaisu.
Yhdysvaltain uuden presidentin William Henry Harrisonin ulkoministeri Daniel Webster aloitti neuvottelut brittien neuvottelija Ashburtonin paroni Alexander Baringin kanssa vuonna 1841. Seuraavan vuoden puolella 9. elokuuta 1842 saatiin aikaan niin sanottu Websterin ja Ashburtonin sopimus, joka määritteli rajan paitsi Mainessa, mutta myös Suurilla järvillä, sekä Yläjärven ja Metsäjärven välillä.
Litteävita

Litteävita ("Potamogeton compressus") on vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon, vitojen ("Potamogeton") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen vesikasvi, joka kasvaa koko ajan täysin vedenpinnan alapuolella. Koko kasvi on yleensä ruskehtavanvihreänvärinen tai hieman punertava. Litteävita on erotettavissa hyvin muista vitalajeista suhteellisen leveiden lehtiensä sekä litistyneen ja siipipalteisen vartensa perusteella. Litteävita muistuttaa suippuvitaa ("Potamogeton acutifolius"), mutta lajit eroavat toisistaan varren siipipalteisuudessa, lehtisuonituksessa ja kukintotähkän pituudessa.
Litteävidan varret ovat noin metrinpituisia, 5 mm leveitä, siipipalteisia sekä selvästi litistyneitä. Litteävidalla ei ole kelluslehtiä, vaan sen kaikki lehdet ovat kapeita uposlehtiä. Lehdet ovat korkeintaan 20 cm pitkiä, 5 mm leveitä, sileitä ja teräväkärkisiä. Lehdissä on viisi pääsuonta ja niiden lisäksi pienempiä suonia. Lehtien tyvillä ei ole missään vaiheessa lehtituppia, mutta siellä on kielekekorvakkeet, jotka tosin kuihtuvat aikaisin. Litteävidan kukinto on reilun senttimetrin pituinen tiiviskukkainen tähkä, joka on noin 10 cm pitkän varren päässä. Hedelmät ovat köliselkäisiä sekä lyhytotaisia.
Litteävita kasvaa melko syvällä runsasravinteisissa järvissä ja joissa. Suomessa litteävitaa on tavattu sieltä täältä eri puolilta maata.
Viljo Porkola

Viljo Henrik Porkola (vuoteen 1943 Pahikainen, 6. elokuuta 1914 Chicago – 8. huhtikuuta 2010 Kiuruvesi) oli suomalainen pappi ja kristillinen tietokirjailija.
Perhetaustat.
Viljo Porkola syntyi Chicagossa Yhdysvalloissa työnjohtaja Oskari Pahikaisen ja Vilma Tiilikaisen perheeseen. Porkola avioitui 1938 kotitalousopettaja Martta Sofia Tiihosen kanssa. Nuorta perhettä kosketti suru, kun seuraavana vuonna 1939 puoliso ja toinen kaksospojista kuolivat synnytyksen yhteydessä. Eloon jäi Kalle-poika. Vuonna 1940 Porkola vihittiin kotitalousopettaja Anna Stiina Tiihosen kanssa. Tästä avioliitosta syntyivät Heikki ja Eeva. Vuonna 1968 kuolema kohtasi toisen puolison Anna Stiinan. Vuonna 1970 Porkola avioitui sairaanhoitaja Aura Laukkasen kanssa.
Opinnot.
Viljo Porkola pääsi ylioppilaaksi 1934 Viipurin suomalaisesta kaksoislukiosta. Opiskelu jatkui Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Vuonna 1937 hän valmistui sacri ministerii kandidaatiksi, jona vuonna hänet myös vihittiin papiksi Oulussa. Pastoraalitutkinnon Porkola suoritti 1943.
Työ.
Porkolan ensimmäinen virkapaikka avautui Nilsiässä vt. kappalaisena 1937 ja jatkui armovuoden saarnaajana sekä ylimääräisenä pappina vuoteen 1944. Sodan aikana hän toimi sotilaspappina jatkosodassa ja Lapin sodassa. Varsinaiseksi virkapaikkakunnaksi tuli Kiuruvesi, jonne hän tuli 1944 viralliseksi apulaiseksi. Vuonna 1957 hänet valittiin Kiuruveden kappalaiseksi, josta virasta hän siirtyi eläkkeelle 1977. Sivutoimenaan Porkola toimi Kiuruveden yhteiskoulun (myöhemmin yhteislyseon) uskonnonopettajana 1945–1965. 
Rovastin arvon Porkola sai 1965 sekä kunniamerkkejä VR 4 kaksi kappaletta.
Käännöstyö.
Porkolalla oli tiiviit yhteydet inarinsaamelaisiin. Hän käänsi inarinsaameksi virsiä, kirkkokäsikirjaa sekä osia Raamatusta. Käännöstyössä häntä auttoi tietokone, jonka käytön hän opetteli vanhoilla päivillään. Jaakko Elenius arvosti suuresti Porkolan luterilaisuuden löytöjä tämän teoksissa.
Herännäisyys.
Herännäisyyden historioissa mainitaan useassa yhteydessä Kiuruvesi herännäispaikkakuntana. Kiuruveden herännäispappien ketjuun kuului myös kappalainen Viljo Porkola. Porkola koki maallikkopuhujien roolin tärkeäksi. Niinpä hän oli suunnittelemassa 1970-luvun puolivälissä Herättäjä-Yhdistyksen maallikkopäiviä seurapuhujien rohkaisemiseksi ja saamiseksi lisääntyneeseen seuratoimintaan.
Kiuruvedellä ovat vaikuttaneet muun muassa Malmivaaran ja Simelius-Simojoen pappissuvut sekä maallikkosaarnaaja Aku Räty.
Henrietta Moon

Pia Henrietta Moon (o.s. Kekäläinen, s. 1988 Espoo) on suomalainen yrittäjä ja entinen Yleiselektroniikka Oyj:n hallituksen jäsen.
Wienissä ja Aalto-yliopistossa kauppatieteitä opiskellut Moon on ollut mukana Rails Girls -yhteisössä, joka kannustaa naisia koodauksen pariin. Vuonna 2014 hän perusti koululaisille robotiikan ja luovan teknologian kursseja järjestävän Mehackit-mediataideyrityksen Otso Havannon (os. Sorvettula) ja Charlotta Liukkaan kanssa. Vuonna 2016 Moon perusti Yhdysvalloissa ja Euroopassa toimivan Carbo Culture -yrityksen, jonka tavoitteena on poistaa gigatonni hiilidioksidia ilmakehästä. Carbo Culture tekee CO2-poistoa teknologian avulla, joka muuntaa antropogeenistä ja metsäjätebiomassaa stabiiliksi biohiileksi, jota voidaan käyttää muun muassa maaperän parannukseen. Moon tapasi yrityksen muut perustajat osallistuessaan vuonna 2013 NASA:lla järjestettyyn Singularity Universityn Global Solutions -ohjelmaan.
Moon on ollut Yleiselektroniikka Oyj:n hallituksen jäsen ja samalla Suomen nuorin pörssiyhtiön hallituksen jäsen omistajasuvun ulkopuolelta. Moon on yksi MySpeakerin puhujista, ja hän ollut puhujana muun muassa TedX:ssä ja Slushissa. Vuonna 2017 hän oli yksi Image-lehden "Imagen sankarit 2017" -listatuista.
Pontus Purokuru

Pontus Purokuru (s. 1987 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija, esseisti ja aktivisti. Hän on työskennellyt toimittajana ja julkaissut blogeja ja podcasteja. Purokuru pitää yhdessä Veikka Lahtisen kanssa Mikä meitä vaivaa -podcastia, joka käsittelee yhteiskuntaa esimerkiksi kapitalismikritiikin, feminismin ja ilmastonmuutoksen näkökulmista. Hänellä on myös Selitä mulle -niminen podcast, joka käsittelee filosofian historiaa erityisesti Gilles Deleuzen teosten valossa. 
Tunnustuksia.
Vuonna 2019 Purokuru sai Kalevi Jäntin palkinnon esikoisromaanistaan "Römaani".
Elisha Otis

Elisha Graves Otis (3. elokuuta 1811 Halifax, Vermont – 8. elokuuta 1861 Yonkers, New York) oli yhdysvaltalainen keksijä ja yrittäjä, joka perusti hissejä valmistavan Otis-yrityksen. Hän keksi niin sanotun turvahissin, joka lisäsi hissien luotettavuutta niin paljon, että niitä saatettiin ryhtyä käyttämään myös ihmisten kuljettamiseen pelkkien tavaroiden sijasta.
Otisin suku saapui Englannista Amerikkaan vuonna 1631. Hänen isänsä Stephen Otis Jr. oli rauhantuomari ja Vermontin edustajainhuoneen jäsen. Otis työskenteli nuoruudessaan eri ammateissa asuen välillä Vermontissa ja välillä New Yorkin Troyssa. Vuosina 1838–1845 hän asui Vermontin Brattleborossa ja toimi muun muassa vaununtekijänä. Sen jälkeen hän työskenteli päämekaanikkona sängynpohjatehtaalla Albanyssa ja vuodesta 1851 New Jerseyn Bergenissä. Otis kehitti tehtaille tehokkuutta lisänneitä uusia työkoneita. Ansaitsemillaan rahoilla hän yritti useasti ryhtyä itsenäiseksi tehtailijaksi, mutta hänen perustamansa valssimylly, saha ja jarrutehdas eivät menestyneet, ja huono terveys pakotti hänet monesti vaihtamaan ammattia.
Vuonna 1852 Bergenin sängynpohjatehdas lähetti Otisin asentamaan laitteita uuteen tehtaaseen Yonkersissa. Tuolloin hän kehitti turvahissin, nostolaitteen, jonka turvamekanismi esti sitä putoamasta vapaasti alas, vaikka hissiköysi olisi katkennut. Hissilavan vieressä oli kaksi hampaallista kiskoa, joihin jousella toiminut tarrain tarttui ja pysäytti putoamisliikkeen, jos köysi ei kannatellut lavaa. Seuraavana vuonna Otis erosi työnantajansa palveluksesta ja perusti Yonkersiin Union Elevator Works -nimisen hissitehtaan. Otis ponnahti kuuluisuuteen esiteltyään turvahissinsä toukokuussa 1854 New Yorkin maailmannäyttelyn Kristallipalatsissa. Hän seisoi itse korkealle nousseella hissilavalla ja määräsi köyden katkaistavaksi kirveellä, jolloin hissi yleisön hämmästykseksi putosi vain muutamia senttejä ennen pysähtymistä. Ensimmäisen ihmisten kuljettamiseen tarkoitetun turvahissin Otis asensi maaliskuussa 1857 E. V. Haughwout &amp; Co. -liikkeen myymälään New Yorkissa. Höyrykäyttöinen hissi kykeni nousemaan viidenteen kerrokseen alle minuutissa.
Hissien ohella Otis patentoi vuonna 1852 kehittämänsä junavaunun telin ja jarrun, vuonna 1857 höyryauran ja 1858 uunin. Tammikuussa 1861 hän sai patentin uudentyyppiselle höyryhissille, joka tosin saatiin valmiiksi vasta hänen kuolemansa jälkeen seuraavana vuonna. Hän kuoli 50-vuotiaana kurkkumätään. Elisha Otisin pojat Charles ja Norton Otis jatkoivat hissien valmistamista ja perustivat nykyisen Otis Elevator Company -yrityksen, joka kohosi suureen menestykseen joitain vuosia myöhemmin.
Boeing 367-80

Boeing 367-80, lempinimeltään Dash 80, oli yhdysvaltalaisen Boeingin valmistama suihkumoottorikäyttöisen kuljetus- ja matkustajalentokoneen prototyyppi. Salassa suunniteltu kone esiteltiin yleisölle 14. toukokuuta 1954, ja se lensi ensilentonsa 15. heinäkuuta samana vuonna. Koneen kehitystyö maksoi Boeingille 16 miljoonaa dollaria, mikä vastasi kahta kolmasosaa sen voitoista toisen maailmansodan jälkeen ja yhtä neljäsosaa yhtiön arvosta. Riskin ottaminen osoittautui lopulta kannattavaksi, sillä 367-80:n pohjalta suunniteltiin menestyksekkäät KC-135 Stratotanker ja Boeing 707.
Ainoa valmistettu 367-80 toimi myöhemmin koealustana uusia järjestelmiä ja konetyyppejä suunniteltaessa. Sen siipiin tehtiin muutoksia, joiden avulla tutkittiin erilaisten siipiprofiilien vaikutuksia, ja siipiin asennettiin erilaisia laskusiivekkeitä. Nelimoottorisessa koneessa oli parhaimmillaan käytössä kolmen eri tyypin moottoreita samaan aikaan, ja se jopa muutettiin viisimoottoriseksi asentamalla pyrstöön yksi lisämoottori kolmimoottorisen Boeing 727:n koelentoja varten. Kone poistettiin käytöstä vuonna 1972 ja lahjoitettiin Smithsonian-instituutille. Se lensi viimeisen kerran 27. elokuuta 2003, kun se siirrettiin uudelle sijoituspaikalleen Washingtonin National Air and Space Museumiin.
Etyleenipropyleenidieenikumi

Etyleenipropyleenidieenikumi on (EPDM) on elastomeeri, tyypiltään synteettinen kumi. 
EPDM on hyvin monikäyttöinen. Se kestää säätä ja otsonia. Se kestää kuumaa vettä ja höyryä sekä heikkoja happoja ja emäksiä mutta ei juurikaan hiilivetyjä.