tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rem Koolhaas

Remment Koolhaas, koko nimeltään Remment Lucas Koolhaas (s. 17. marraskuuta 1944 Rotterdam, Alankomaat) on alankomaalainen Pritzker-palkittu arkkitehti, arkkitehtuurin teoreetikko ja kaupunkisuunnittelija.
Nuorena Koolhaas opiskeli käsikirjoittamista Alankomaiden elokuva-akatemiassa. Hän työskenteli sen jälkeen toimittajana Haagse Post -lehdessä. Vuonna 1968 Koolhaas alkoi opiskella arkkitehtuuria Lontoon Architectural Association School of Architecturessa. Valmistuttuaan sieltä hän jatkoi opintojaan Cornellin yliopistossa O.M. Ungersin johdolla.
Koolhaas perusti Office for Metropolitan Architecture -arkkitehtitoimiston (OMA) Lontoossa vuonna 1975 vaimonsa Madelon Vriesendorpin sekä Elia ja Zoe Zenghelisin kanssa. Myöhemmin toimistoon liittyi myös Koolhaasin oppilas Zaha Hadid, joka perusti sittemmin oman arkkitehtitoimistonsa.
OMA:n ensimmäinen suuri tilaus oli Rotterdamin Kunsthal, joka valmistui vuonna 1992. Siihen mennessä Koolhaas oli jo saavuttanut mainetta tuotteliaana kirjoittajana ja arkkitehtuurikriitikkona. Kunsthaalin toteutuksessa Koolhaas pyrki soveltamaan käytännössä kirjassaan "Delirious New York" (1978) esittämiään huomioita. Tuossa kirjassa hän ihannoi kaupunkielämän ”sattumallista” luonnetta. Kaupunki on kuin riippuvuutta aiheuttava kone, josta ei voi paeta. Uran alussa Koolhaasin kirjoitukset toivat hänelle tunnustusta visionäärinä. Myöhemmin vankka käytännön arkkitehtuurin, kaupunkisuunnittelun, tutkimuksen ja kirjoittamisen yhdistelmä vakiinnutti Koolhaasin maineen.
Koolhaasilla ei ole helposti tunnistettavaa tyyliä. Hän itse pitää tätä hyvänä asiana, sillä hänen suunnittelemansa rakennukset on tehty hyvin erilaisiin ympäristöihin ja olosuhteisiin, eivätkä lopputulokset voi silloin olla samanlaisia. Koolhaasia on kutsuttu sekä modernistiksi että dekonstruktivistiksi, mutta hän ei pidä luokittelusta.
Koolhaas on vuodesta 1995 toiminut professorina Harvardissa, jossa hän johtaa opiskelijoiden tutkimusryhmää, joka tutkii erilaisia kaupunkitilaan vaikuttavia asioita. Tutkimusryhmä on muun muassa tutkinut eri kaupunkeja, kuten Kiinan Pearl River Deltaa, antiikin Roomaa ja Lagosia sekä analysoinut vähittäiskaupan ja kulutuksen merkitystä nykyisissä kaupungeissa.
Nykyisin Koolhaas johtaa sekä OMA:n että sen tutkimuspainotteisen sivuhaaran AMO:n toimintaa. AMO toimii sosiaalisten, taloudellisten ja teknologisten kysymysten ajatushautomona. Rem Koolhaasin ja OMA:n työt ovat saaneet useita palkintoja, kuten Pritzker-palkinnon vuonna 2000 sekä RIBA–kutamitalin vuonna 2004.
Ekstrapyramidaalijärjestelmä

Ekstrapyramidaalijärjestelmä on ihmisillä aivoissa sijaitseva keskushermoston osa, joka säätelee ihmisen tiedostomatonta liikkeiden sujuvuutta eli motoriikkaa. Siihen kuuluvat muun muassa tyvitumakkeet eli basaaligangliot. Anatomisesti ekstrapyramidaalijärjestelmä on aivojen motoristen hermojen muodostaman pyramidiradan ulkopuolelle jäävä osa. Ekstrapyramidaalirata kontrolloi lihastonusta ja tasapainoheijasteita. Järjestelmään kuuluu monimutkainen neuronien takaisinkytkentäjärjestelmä. Ei-tahdonalaiseen motoriikkaan kuuluvat myös pikkuaivot, joiden tehtävänä on enemmän liikkeiden koordinaatiota. Ekstrapyramidaaliradat lähtevät tyvitumakkeista ja talamuksesta.
Ekstrapyramidaalijärjestelmän häiriöitä kutsutaan usein ekstrapyramidaalioireiksi, joista esimerkkinä parkinsonismi. Parkinsonismi saattaa aiheutua Parkinsonin taudista tai psyykenlääkkeiden sivuvaikutuksista mutta myös psyykkisistä sairauksista, kuten skitsofrenia, kaksisuuntainen mielialahäiriö ja depressio. Häiriöitä aiheuttavat lääkkeet ovat yleensä ihmisen aivoihin vaikuttavia voimakkaita lääkkeitä, esimerkiksi antipsykootteja, Alzheimer-lääkkeitä tai litiumia.
Häiriöt ilmenevät esimerkiksi lihasten nykimisenä tahdonvastaisesti ihmisen liikkuessa tai puhuessa tai vaikkapa käsien tärinänä. Häiriön voivat aiheuttaa myös psyykenlääkkeet.
Keijo Komppa

Keijo Kalervo Emil Komppa (10. huhtikuuta 1928 Helsinki – 22. kesäkuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi televisiosarjassa "Sodan ja rauhan miehet" J. K. Paasikivenä sekä televisiosarjassa "Naapurilähiö". Hän toimi Suomen Kansallisteatterissa 1982–1995 ja sitä ennen monissa muissa teattereissa.
Komppa valmistui Teatterikoulun korkeakouluosastolta 1967 suoritettuaan ohjaaja-dramaturgitutkinnon.
Komppa esiintyi jo 1930-luvulla lapsinäyttelijänä, mutta varsinaisesti ura alkoi Helsingin teiniteatterista 1940-luvun lopulla ja Ylioppilasteatterista, jonka johtaja hän oli 1952–1954. 1950-luvulta alkaen hän näytteli elokuvissa ja toimi radioteatterissa ohjaajana ja näyttelijänä, elokuvassa, sittemmin televisiossa ja teki pitkän uransa aikana myös valistusfilmejä ja lyhytelokuvia. Hän lainasi äänensä useihin piirroselokuviin ja esiintyi "Knalli ja sateenvarjo" -radiokuunnelmissa. 1980-luvun alkupuolella hän ohjasi MTV:lle perhesarjaa "Tavataan Karppisilla".
Komppa sai Pro Finlandia -mitalin 1991 ja teatterineuvoksen arvonimen 1997. Hänelle myönnettiin ylimääräinen taiteilijaeläke.
Vieno Orre

Vieno Anselm Orre (19. marraskuuta 1920 Hanko – 2. kesäkuuta 1984 Turku) oli erityisesti seinämaalauksistaan tunnettu suomalainen taidemaalari. Hän kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1947–1950. Ensimmäisen kerran hänen töitään oli esillä 1950. Vuosien varrella hän osallistui lukuisiin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Orre toimi Turun piirustuskoulun opettajana 1971–1972 ja rehtorina 1974–1981. Orren maalauksia on monen taidemuseon kokoelmissa.
Orre voitti 1960-luvun alussa Turun kaupungin monumentaalimaalausten kilpailussa mahdollisuuden toteuttaa Pääskyvuoren koulun juhlasaliin 18 metriä pitkä ja puolitoista metriä korkea maalaus "Väri ja rytmi". Yhä paikoillaan oleva teos kuvaa nuoria eri liikuntalajien parissa. Vaikutteita työhönsä Orre sai ruotsalaisen Norrköpingin kaupungin Klingsborgin koulun samantapaisesta maalauksesta, jonka aiheena on juhlakulkue.
Sōke

 
 Sōke () on japanilainen arvonimi, joka tarkoittaa perinteen (nykyisin useimmiten perinteisen kamppailutyylin) päämiestä. Sōke ei välttämättä aina ole perimänsä taidon taitaja, vaan hän voi olla myös sukuperimyksen muodollinen säilyttäjä. Tällöin perinteen pääopettajana toimii sōken valtuuttama pääopettaja, jota joissain perinteissä kutsutaan nimellä shihanke.
Sōke on yleensä perinteensä suurin auktoriteetti, joka päättää oppiarvojen ja sertifikaattien myöntämisestä sekä opetusluvista. Esimerkiksi täyden perimyksen lisenssin (menkyo kaiden) ja opetusluvan myöntäminen on usein vain sōken vallassa. Vaikka puhutaan sukuperimyksestä, ei sōke-linja ole välttämättä samalla sukulaislinja biologisessa merkityksessä. Japanissa aikuisten ihmisten adoptointi oli kulttuurinomaista ja adoptoitu saattoi olla suvun ulkopuoleltakin. Sōke saattoi esimerkiksi adoptoida sukuunsa seuraajakseen jonkun lahjakkaan oppilaan.
Jaakko Summanen

Jaakko Ilmari Summanen (1. syyskuuta 1922 Nilsiä – 25. lokakuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen sotakirjailija.
Summanen lähti jatkosotaan vapaaehtoisena vuonna 1942. Kesäkuussa 1944 hän jäi Kannaksen suurhyökkäyksen yhteydessä venäläisten sotavangiksi ja vietti kuukausia vankileirillä, kunnes pääsi marraskuussa takaisin Suomeen. Hän työskenteli 1948 lähtien viisi vuotta myymäläapulaisena Rautavaaralla ja perusti sitten oman kauppansa kotikylälleen Nilsiän Palonurmelle. Hän oli naimisissa Katri Hellin Väätäisen kanssa vuodesta 1949 lähtien.
Summasen esikoisromaani oli vuonna 1979 julkaistu omaelämäkerrallinen "Sotavanki", ja seuraavan vuosikymmenen aikana hän kirjoitti seitsemän muutakin sotaromaania.
Videopeliklooni

Videopeliklooni viittaa videopeleihin, joita pidetään vahvasti matkittuina jostain aiemmasta pelistä. Klooni on usein kielteisessä sävyssä käytetty käsite. Kloonia voidaan pitää idean varastamisena, mutta toisaalta se voi olla myös kunnianosoitus matkitulle pelille.
Joskus kloonien myötä syntyy uusi lajityyppi ja jäljitellystä pelistä tulee lajityypin kantamuoto. Esimerkiksi "Lunar Lander" on muodostunut omaksi lajityypiksi.
Kloonauksen suosituimpia kohteita ovat olleet varhaiset, yksinkertaiset pelit, joita ei-kaupalliset harrastelijaohjelmoijat ovat pystyneet helposti ”kloonaamaan” omilla tuotoksillaan. Ei-kaupalliset kloonit voivat olla hyvinkin suoria kopioita alkuperäisestä pelistä.
Tekijänoikeudet.
Kloonien tekijät ovat toisinaan joutuneet oikeuskiistaan pelin muistuttaessa liikaa toista peliä.
Konamin "Scramble" oli vuonna 1982 oikeuskiistan aiheena. Oikeuden päätöksessä todettiin Omni Video Gamesin yrittäneen tahallisesti hyötyä pelistä, johon Stern Electronicsilla oli yksinoikeus Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Päätöksessä myös todettiin videopelin audiovisuaalisen työn olevan tekijänoikeuden alaisesti suojattavaa.
George Beverly Shea

George Beverly Shea (1. helmikuuta 1909 Winchester, Ontario, Kanada – 16. huhtikuuta 2013 Asheville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli gospel-musiikin alalla vaikuttanut laulaja-lauluntekijä. Hän syntyi Kanadassa, mutta loi työuransa Yhdysvalloissa.
Shea aloitti laulamisen kirkkokuorossa Ontariossa. Hän julkaisi kymmeniä albumeja, ja vuonna 1978 hän pääsi Gospel Music Hall of Fameen. Hänellä oli lukuisia Grammy-ehdokkuuksia, ja hänelle myönnettiinkin kyseinen palkinto 1966.
Shea asui vaimonsa Karlenen kanssa Pohjois-Carolinassa. Billy Graham on nimennyt hänet suosikkilaulajakseen.
Varhainen elämä.
Shea syntyi Winchesterissä, Ontariossa helmikuussa 1909, jossa hänen isänsä A. J. Shea toimi wesleyanilaisena metodistipastorina. Ensimmäisen kerran Shea esiintyi julkisesti isänsä kirkon kuorossa. Myöhemmin Shea lauloi Houghton Collegen Glee Clubissa. Shea valmistui Houghton Collegesta vuonna 1929. Vuosina 1929–1938 hän työskenteli vakuutusyhtiön virkailijana ja lauloi harrastuksenaan WMCA:n ja WHN:n radiokanavilla.
Laulajan ura.
Vuosina 1938–1944 Shea toimi juontajana ja laulajana WMBI:n radiokanavalla Chicagossa. Ensimmäisen kerran Shea esiintyi Billy Grahamin mukana vuonna 1944. Graham toimi tuolloin Western Springissä pastorina ja oli muistanut Shean radio-laulantaa WCFL:n radio-ohjelmassa. Graham kutsui Shean auttamaan lähetyksessä, mistä alkoi pitkä yhteistyö herrojen välillä. Shea vastasi musiikista Grahamin kokoussarjakiertueilla ympäri maailman.
Shea kuului kokoussarjakiertueiden musiikkityön ytimeen alusta lähtien yhdessä Cliff Barrowsin kanssa. Vuodesta 1952 lähtien Sheaa kuultiin säännöllisesti radiossa.
Shea toimi aktiivisesti Billy Graham Evangelistic Association -järjestön työssä aina 1990-luvun lopulle saakka.
Teokset.
Shea julkaisi neljä teosta:
Pedro de Córdoba

Pedro de Córdoba (1460–1525) oli dominikaanimunkki, joka laati hartauskirjan intiaaneille.
Vuoden 1510 syyskuussa Hispaniolan saarelle (nyk. Haiti) Espanjasta saapuneet dominikaanit laativat provinsiaalinsa, Pedro de Córdoban johdolla intiaanien käännyttämiseksi ja sivistämiseksi kattavan ohjelman. Ohjelma ilmestyi kirjana Meksikon piispan Juan de Zumárragan rahoittamana vuonna 1544 nimellä "Doctrina Cristiana para instrucción e información de los indios por manera de historia". Teoksen käsikirjoitus oli valmistunut Hispaniolassa ennen vuotta 1525, jolloin Pedro de Córdoba kuoli 38-vuotiaana. Oletetaan dominikaani Domingo de Betanzosin tuoneen käsikirjoituksen kopion Meksikoon vuonna 1526, hänen saapuessaan sinne ensimmäisten dominikaanien johdossa. 
Pedro de Córdoba, joka oli vuonna 1512 Espanjassa puolustamassa alaistaan Antonio de Montesinosia tämän Santo Domingossa pitämän, espanjalaisten julmuudet tuomitsevan rohkean saarnan vuoksi, toi Espanjasta palatessaan Santo Domingoon viimeiset tiedot uskonopetuksen merkityksestä ja siihen liittyvistä eriävistä mielipiteistä. Hispaniolan dominikaanit päättivät keskittää kristinopin opettamisen sunnuntai-iltapäivien saarnojen yhteyteen, ja samalla kehitellä menetelmiä intiaanien opettamiseksi. Oletettavasti Bartolomé de las Casas käytti "Doctrina Cristiania" apunaan sunnuntai-iltapäivien saarnoissaan, liityttyään Santo Domingon dominikaaneihin vuonna 1520, oletettavasti dominikaanien provinsaalin Domingo de Betanzosin suostuttelemana. 
Doctrina Cristiana.
Pedro de Córdoban ja hänen dominikaaniveljiensä laatiman Doctrina Cristiana on eräs ensimmäisiä Amerikan mantereella julkaistuja teoksia, ja mitä ilmeisimmin ensimmäinen Uudessa Maailmassa kirjoitettu kirja. Teoksen hyväksyivät käyttöönsä kaikki kolme Uudessa Espanjassa toimivaa sääntökuntaa, dominikaanit, fransiskaanit ja augustiinit. Vuonna 1548 ilmestyi Doctrina Cristianan nahuatlinkielinen painos, jota voidaan pitää Uuden Espanjan hengellisen ja henkisen valloituksen todellisena kulmakivenä, ja josta otettiin nopeasti uusia painoksia "doctrinerojen", uskonopettajien käyttöön. 
Pedro de Córdoban Doctrina Cristiana perustelee hyvin perusteellisesti, huolellisesti ja kouriintuntuvalla tavalla kirkon opinkappaleita. Alkuperäiseen, dominikaanien Hispaniolassa käyttämään tekstiin, tehtiin sen Meksikossa julkaistuun painokseen joitakin välttämättömiä muutoksia. Meksikolaisille, jotka pitivät aurinkoa jumalanaan, oli selvitettävä auringon todellinen luonne. Että aurinko ja kuu olivat vain kappaleita, jotka liikkuivat maapallon ympärillä, saaden aikaan vuorokaudenaikojen vaihtelut.
Thomas C. Jerdon

Thomas Claverhill Jerdon (1811–1872 Norwood) oli englantilainen luonnontieteilijä: lääkäri sekä eläin- ja kasvitieteilijä.
Jerdon opiskeli Edinburghin yliopistossa. Hän sai apulaiskirurgin viran Itä-Intian komppaniassa Intiassa, ja myöhemmin pääkirurgin viran Madrasin alueella.
Hän alkoi kerätä lintuja kohta saavuttuaan Intiaan, ja lähetti kokoelmansa William Jardinelle määritettäväksi, mutta kun lähetys lopulta saapui Jardinelle Skotlantiin, olivat koit tuhonneet kokoelman. Sen jälkeen Jerdon luotti omiin määrityksiinsä, ja julkaisi "Madras Journal of Literature and Science" julkaisussa luettelonsa Intian linnuista "A Catalogue of the Birds of the Indian Peninsula" vuosina 1839–1840. Luettelo käsitti 420 lajia eli lähes kaksi kertaa niin monta kuin aikaisemmin W. H. Sykesin julkaisema lista.
1852 hänet promovoitiin kirurgiksi ja hän sai siirron 4. kevyeen ratsuväkiosastoon, joka majaili Intian keskiosissa. Jerdon palveli Narmadassa ja Saugorissa vuoden 1857 kapinan aikana. Rauhan palattua hän matkusti Darjeelingiin. Myöhemmin hänet siirrettiin Intian kuvernementtiin, missä hän sai rauhassa kirjoittaa käsikirjoituksensa Intian selkärankaisista. 1868 julkaistiin osat linnuista ja nisäkkäistä, ja matelijoita käsittelevä käsikirjoitus lähti kustantajalle. 28. helmikuuta 1868 hän erosi palveluksesta ja matkusti lomalle Assamiin. Toukokuussa 1868 hän palasi Englantiin. Hänen kuoltuaan koevedokset matelijoista vedettiin pois. 1874 Sotheby's, Wilkinson ja Hodge huutokauppasivat useita näistä koevedoksista ja niiden mukana Jerdonin alkuperäisiä maalauksia matelijoista.
Jerdonin päätyö oli "The Birds of India" (1862–1864), missä hän esittelee yli 1 000 lajia kahdessa osassa, joista toinen osa oli vielä jaettu kahteen niteeseen. Tämä työ oli omistettu lordi Canningille ja lordi Elginille, jotka avustivat epävarmassa julkaisuhankkeessa. Hän kirjoitti myös teokset "Illustrations of Indian Ornithology" (1844), "The Game Birds and Wildfowl of India" (1864) ja "Mammals of India" (1874). Jerdon oli laajasti kiinnostunut luonnosta, ja hänen kirjoituksensa käsittelivät niin kasveja, muurahaisia, sammakkoeläimiä, matelijoita, lintuja kuin nisäkkäitä.
Jerdon kuvaili ja nimesi suuren määrän lintuja, muun muassa kenttäkerttusen.
Akhaian ruhtinaskunta

Akhaian ruhtinaskunta oli yksi Latinalaisen keisarikunnan vasallivaltioista, jotka perustettiin Bysantin valtakunnan tilalle, kun Konstantinopoli oli vallattu neljännellä ristiretkellä.
Ristiretkeen osallistunut ritari Vilhelm Champlitte perusti Akhaian vuonna 1205. Siitä tuli Thessalonikan kuningaskunnan vasalli yhdessä Ateenan herttuakunnan kanssa. Akhaiasta tuli Kreikan johtava valtio vuonna 1224, kun Epeiroksen despotaatti valtasi Thessalonikin.
Akhaia oli melko pieni koostuen vain Peloponnesoksen niemimaan, joka tunnettiin ristiretkeläisten keskuudessa nimellä Morea, sisäosista ja muutamasta satamakaupungista. Se oli Epeiroksen ja Venetsian Egeanmeren aluiden ympäröimä. Se oli kuitenkin varakas valtio ja se auttoi Latinalaista keisarikuntaa bysanttilaista Nikaian keisarikuntaa vastaan.
Alkujaan Akhaian pääkaupunki oli Andravida. Vilhelm II Villehardouin siirrätti pääkaupungin Mystraan vuonna 1249. Vilhelm II oli runoilija ja trubaduuri. Ruhtinaskunnalla oli oma raha, kirjallinen kulttuuri ja puhutun ranskan muoto. Ruhtinaskunnassa kirjoitettiin myös Morean kronikka, joka antaa merkittävää historiallista tietoa Kreikan ristiretkeläisvaltioista.
Vilhelm II aloitti vuonna 1255 sodan Venetsian Egeanmeren alueita vastaan ja vuonna 1259 hän liittoutui Epeiroksen despootin Mikael II Dukaan kanssa Nikaian hallitsijaa Mikael VIII Palaiologosta vastaan. Mikael II hylkäsi Vilhelmin ja tämä vangittiin Pelagonian taistelussa. Kun Mikael VIII oli vallannut Konstantinopolin vuonna 1262 takaisin Vilhelm vapautettiin vaihdossa Moreaan, josta tuli Bysantin despotaatti.
Vilhelmin jälkeen ruhtinaskunta siirtyi Sisilian Kaarle I:lle, joka oli saanut alueen Latinalaisen keisarikunnan viimeiseltä hallitsijalta Balduin II:lta siinä toivossa, että Kaarle voisi palauttaa keisarikunnan mahdin. Kaarle ja hänen perillisensä eivät henkilökohtaisesti hallinneet Akhaiassa, mutta he lähettivät rahaa ja sotilaita tukemaan ruhtinaskuntaa taistelussa bysanttilaisia vastaan. Katalonialainen komppania sai Ateenan herttuakunnan haltuunsa vuonna 1311, minkä ansiosta Akhaian alue rauhoittui. Akhaia oli italialaisten aatelisten hallussa runsaan vuosisadan, kunnes bysanttilaisen Morean despootti Tuomas Palaiologos valloitti alueen 1432. Akhaia siirtyi Osmanien valtakunnalle vuonna 1460.
Meerssen

Meerssen on kunta Limburgin provinssissa, Alankomaiden kaakkoisosassa. Asukkaita kunnassa on 19 776 (1.2.2008) ja pinta-alaa 27,71 neliökilometriä, josta vettä on 0,56 km². 
Meerssenin sopimus allekirjoitettiin täällä vuonna 870.
Asutuskeskukset ja niiden väkiluvut.
Meerssenin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut 1. tammikuuta 2005:
Pulssisuhde

Pulssisuhde on yleisesti sähkötekniikan käsite, joka ilmaisee jaksollisten aaltomuotojen puolijaksojen suhteen jaksoon. Pulssisuhdetta käytetään yleensä puhuttaessa pulssileveysmodulaatiosta ja kanttiaallosta, mutta sitä voidaan soveltaa myös muihin aaltomuotoihin, mikäli puolijaksot voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi negatiiviseksi ja positiiviseksi puolijaksoksi.
Pulssisuhde kertoo puolijaksojen suhteen kokonaisjaksoaikaan.
Suhde, jolloin signaali on 1
formula_1
Suhde, jolloin signaali on 0 
formula_2
Pulssisuhteella tarkoitetaan yleensä arvoa formula_3 eli osuutta ajasta, jonka signaali on "päällä" (tai positiivinen), ellei erikseen puhuta negatiivisesta pulssisuhteesta. Pulssisuhdetta ilmaistaan monesti prosenteissa. Esimerkiksi 50 %:n suhde tarkoittaa yllä, että signaalitaso on puolet jaksosta 1 ja puolet jaksosta 0.
Pulssisuhteesta käytetään myös seuraavia nimityksiä: hyötyaika, toimintajakso, käyttöjakso, käyttösuhde. "Hyötyaika" on siitä yksikäsitteisempi termi kuin pulssisuhde, että joskus pulssisuhteella tarkoitetaan hyötyajan (engl. "duty cycle") sijaan positiivisen puolijakson suhdetta negatiiviseen puolijaksoon ("formula_4" eli "formula_5", engl. "pulse ratio"). Esimerkiksi pulssisuhde "1 : 1" tarkoittaa hyötyaikaa 50 % ja pulssisuhde "1 : 3" hyötyaikaa 25 %.
Kertomalla hyötyajan formula_3 tai formula_7 jaksonajalla formula_8 saadaan puolijakson pituus formula_9 tai formula_10.
Marie Glory

Marie Glory (oik. Raymonde Louise Marcelle Toully, 3. maaliskuuta 1905 Mortagne-au-Perche, Ranska – 24. tammikuuta 2009 Cannes, Ranska) oli ranskalainen mykkäelokuvien näyttelijä. Hän oli yksi viimeisistä elossa olevista aikuisrooleja mykkäelokuvissa näytelleistä näyttelijöistä. Glory teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1924 Raymond Bernardin elokuvassa "Le Miracle des Loups" taiteilijanimellä Arlette Genny, jota hän käytti vuoteen 1927.
Vuonna 1928 Glory näytteli Line Hamelinin roolin miltei kolmetuntisessa ranskalais-saksalaisessa tuotannossa "Raha" ("L’Argent"). Seuraavana vuonna hän oli mukana Géza von Bolváryn saksalaiselokuvassa "Vater und Sohn".
1930-luvulla Glory esitti naispääosaa useissa elokuvissa. Hänen ensimmäinen puheroolinsa oli vuonna 1930 Leo Mittlerin elokuvassa "Le Roi de Paris", jossa Gloryn vastanäyttelijänä toimi venäläisemigrantti Iván Petrovich. Hänen viimeinen pääosansa oli vuonna 1939. 1940-luvulla Glory näytteli vain yhdessä elokuvassa (vuoden 1943 "Dagli Appennini alle Ande"). 1950-luvulla Glory näytteli italialaisissa elokuvissa sivurooleissa. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1960 ja tv-sarjassa vuonna 1964.
Klaveeri

Klaveeri tarkoittaa yleisesti kosketinsoitinta. Nykyisin termiä käytetään lähinnä joidenkin tiettyjen sävellysten, kuten Johann Sebastian Bachin "Hyvin viritetyn klaveerin", nimessä. Klaveereihin kuuluvat muun muassa:
Anna-Liisa Kasurinen

Anna-Liisa Kasurinen (o.s. Oksanen, ent. Piipari, s. 8. toukokuuta 1940 Kivijärvi) on suomalainen kaupunkineuvos, entinen SDP:n kansanedustaja ja kaksinkertainen ministeri. Kymen läänin vaalipiiriä 1979–1995 edustanut Kasurinen oli kulttuuriministeri 1987–1991 ja ministeri liikenneministeriössä 1990–1991. Presidentin valitsijamies Anna-Liisa Kasurinen oli 1978, 1982 ja 1988. Hän putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa. 
Kunnallispolitiikassa Kasurinen oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–2008 ja kaupunginhallituksen puheenjohtaja 2001–2008. Vuonna 2003 Kasurinen sai kaupunkineuvoksen arvonimen.
Koulutukseltaan Kasurinen on sairaanhoitaja.
Jonathan Rhys Meyers

Jonathan Rhys Meyers (kirjoitetaan usein myös Jonathan Rhys-Meyers), syntyjään Jonathan Michael Francis O'Keeffe (s. 27. heinäkuuta 1977) on irlantilainen näyttelijä ja Golden Globe -voittaja.
Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa "Viattomuuden loppu", "Parempi kuin Beckham", "Turhuuden turuilla", "Aleksanteri", "Match Point" ja "Vaarallinen tehtävä III". Hän näytteli pääosaa televisiosarjassa Tudors.
Joulukuussa 2020 Meyers pidätettiin rattijuopumuksesta hänen kolaroituaan autonsa Malibussa Kaliforniassa.
Vilhelm II Villehardouin

Vilhelm II Villehardouin (k. 1. toukokuuta 1278) oli Akhaian ruhtinaskunnan viimeinen Villehardouin-suvun hallitsija. Hänen aikanaan Akhaia oli voimansa huipulla.
Vilhelm nousi Akhaian hallitsijaksi vuonna 1246 veljensä Geoffrey II:n kuoltua. Prinssinä Vilhelm valloitti Peloponnesoksen niemimaan loppuosan ja rakennutti linnoituksen Mystraan. Vuonna 1249 hän liittyi Ranskan Ludvig IX:n mukaan seitsemännelle ristiretkelle Kyproksella. Ludvig antoi Vilhelmille luvan ranskalaistyylisten rahojen painamiseen.
Vuonna 1259 Vilhelm liittoutui Epeiroksen despootin Mikael II:n kanssa Nikaian keisarikuntaa vastaan. Saman vuoden syyskuussa Vilhelm johdatti joukkonsa Pelagonian taisteluun. Epeiroslaiset kuitenkin hylkäsivät hänet ja Nikaian armeija löi Vilhelmin joukot. Tämä joutui itse vangiksi ja kuljetettiin Nikaiaan, josta pääsi vapaaksi vasta vuonna 1262 alueluovutuksia vastaan. Vilhelm joutui tunnustamaan Sisilian Kaarle I:n Akhaian hallitsijaksi.
Dorothy Malone

Dorothy Malone (30. tammikuuta 1924 Chicago – 19. tammikuuta 2018 Dallas) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänelle myönnettiin Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto roolistaan elokuvassa "Tuuleen kirjoitettu" (1956). Hänet muistetaan kuitenkin erityisesti televisiosarjasta "Peyton Place", jossa hän esiintyi Constance MacKenzien pääroolissa vuosina 1964–1968.
Malone oli naimisissa kolmesti, ja kaikki kolme avioliittoa päättyivät eroon. Ensimmäisestä avioliitosta ranskalaisnäyttelijä Jacques Bergeracin kanssa syntyi kaksi tytärtä.
Dorothy Malone sai nimeään kantavan tähtensä Hollywood Walk of Famelle vuonna 1960. 
Malone kuoli 93-vuotiaana Dallasissa 19. tammikuuta 2018.
Cesare Siepi

Cesare Siepi (10. helmikuuta 1923 Milano, Italia – 5. heinäkuuta 2010) oli italialainen oopperalaulaja. Hän oli äänialaltaan basso.
Siepi syntyi ja opiskeli Milanossa. Hän debytoi 18-vuotiaana, jolloin hänellä oli rooli Giuseppe Verdin oopperassa "Rigoletto".
Siepi loi sittemmin huomattavan kansainvälisen uran. Hän tulkitsi muun muassa Verdin, Donizettin, Puccinin ja Mozartin tuotantoa.
Aku, Juha, Martti ja Mikko² – soolot

Aku, Juha, Martti ja Mikko² – soolot on vuonna 1987 julkaistu kokoelma-albumi, jolla on mukana kaikkien Eppu Normaalin silloisten jäsenten syksyllä 1980 yhtä aikaa julkaistujen soolosinglejen sisältö. Soolosinglejen julkaisuun vaikutti KISSin kaksi vuotta aikaisempi projekti, jolloin kaikilta yhtyeen jäseniltä tuli yhtä aikaa sooloalbumit.
Levy julkaistiin myöhemmin CD:nä, jossa oli mukana myös kokoelma "Hatullinen paskaa". CD:n nimi on "Hatullinen paskaa / Soolot".
PartyGaming

PartyGaming Plc () on internetkasino, jolla on nettipokerihuone PartyPoker.com. Yhtiön päämaja on Gibraltarilla, ja se on listautuneena Lontoon pörssiin. Yritys on perustettu vuonna 1997.
Ennen Yhdysvaltain kongressin internetuhkapelejä rajoittavia lakimuutoksia vuonna 2006 PartyPoker oli maailman suurin nettipokerihuone. Lakimuutosten jälkeen yritys ei enää hyväksynyt yhdysvaltalaisia pelaajia sivustolleen. PartyPoker oli tuolloin käyttäjämääriltään maailman kolmanneksi suurin nettipokerihuone
Pokerisivuston lisäksi PartyGamingillä on verkossa kasino PartyCasino.com, bingo PartyBingo.com, backgammon PartyGammon.com sekä urheiluvedonlyöntisivustot PartyBets.co ja Gamebookers.com. 
Historia.
Ruth Parasol perusti Karibialle vuonna 1997 uhkapeliyritysverkon iGlobalMedia, joka muutti nimensä PartyGamingiksi. Vuonna 1998 Parasol palkkasi intialaisen Anurag Dikshitin kirjoittamaan yhtiölle ohjelmiston pokeria varten. Myöhemmin yhtiöön liittyi myös Dikshitin opiskelijatoveri Vikrant Bhargavar. Kesällä 2001 yhtiö lanseerasi nettipokerihuone PartyPokerin,jonka avauskampanjassa järjestettiin valtameriristeilijällä pelattu miljoonan dollarin turnaus PartyPoker Million. Nettipokerin suosion myötä yhtiön omistajista Parasolista ja tämän aviomiehestä Russ DeLeonista, Dikshitistä ja Bhargavarista tuli miljonäärejä. Yhtiö listautui Lontoon pörssiin kesäkuussa 2005.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2005

Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2005 11. kertaa. Kilpailut käytiin Kanadan Montrealissa 16.–31. heinäkuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat uinti, avovesiuinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo. Kilpailut järjestettiin Pyhän Helenan saarella, Parc Jean-Drapeaulla, jossa oli aikaisemmin järjestetty muun muassa Expo 67.
Mitalistit.
Avovesiuinti.
Avovesiuinti uitiin 1976 kesäolympialaisia varten rakennetun soutustadionin altaassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun MM-avovesiuinnit uitiin altaassa. 
Mitalitaulukko.
      Isäntämaa
Poko klassikot

Poko klassikot oli 2. marraskuuta 1987 julkaistu Poko Rekordsin artistien kokoelmalevyjen sarja. Kukin levy oli tavallisen albumin kokoinen, mutta kullakin oli vain 4-6 musiikkikappaletta. Kaikki levyjen kappaleet olivat aikaisemmin julkaistua materiaalia.
Levyjä ilmestyi 13 kappaletta ja niitä myytiin 38 markan kappalehintaan. 
Ajatuksena oli markkinoida vähemmän tunnettuja artisteja tunnetumpien rinnalla. Sarjaa mainostettiin näkyvästi, mutta se tuotti runsaat tappiot.
The Nights of Iguana

The Nights of Iguana oli helsinkiläinen Poko Rekordsille levyttänyt rockyhtye. Yhtyeen perustivat Pin Upsin hajottua Delay (Dile Kolanen) ja Floyd Superstar. 
1980-luvulla Floyd oli yksi näkyvimpiä hahmoja Lepakkoluolan ja uusien klubien ympärille syntyneissä rockpiireissä. Hänen perustamansa The Nights of Iguana -yhtye sai ensimmäisellä keikallaan levytyssopimuksen ja seuraavalta keikalta se kutsuttiin televisioon. Yhtyeen suurin hitti oli ”Dry Nancy”. The Nights of Iguana julkaisi kaksi albumia, "The Gift" (1986) ja "Grapefruit Tree" (1987). Molemmat albumit valittiin "Rumbassa" vuoden levyksi. Yhtyeen ensimmäinen albumi päätyi myöhemmin "Soundi"-lehden kriitikoiden ”50 parasta suomalaista albumia” -listalle vuonna 2005. 
The Nights of Iguanasta tuli yksi niistä 1980-luvun suomalaisista rockyhtyeistä, joiden mahdollisella maailmanvalloituksella musiikkilehdistö spekuloi. Vuonna 1989 yhtye lähti keikoille Los Angelesiin, mutta esiintymispaikat olivat pieniä ja yleisömäärät vaatimattomia. Lopulta alkuperäinen kokoonpano hajosi, ja kitaristi Puka Oinonen palasi Suomeen Lapinlahden Lintujen rivimieheksi. 
Vuonna 1990 Poko julkaisi yhtyeen Kaliforniassa tekemän EP:n. Tämän jälkeen The Nights of Iguana esiintyi vielä muutaman kerran Suomessa, minkä jälkeen yhtye hajosi motivaation puutteeseen ja Floyd Superstarin henkilökohtaisiin ongelmiin. Floyd, oikealta nimeltään Tero Isohanni, kuoli pitkään sairastettuaan 1. toukokuuta 2006 syntymäkaupungissaan Helsingissä. Hän oli 43-vuotias, syntynyt 1962. 
Vuonna 2010 yhtye soitti muutamia keikkoja.
Pierre Harmel

Pierre Charles José Marie Harmel (16. maaliskuuta 1911 – 15. marraskuuta 2009) oli belgialainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Belgian pääministerinä vuosina 1965–1966. Hän toimi myös pitkään Belgian ulkoministerinä.
Harmel edusti Belgian katolisia. Tämä tuli esille erityisesti hänen ollessaan opetusministerinä vuosina 1950–1954. Hän auttoi Belgian katolisten yksityiskoulujen opettajien palkkojen korottamisessa julkisten koulujen kustannuksella. Seuraava opetusministeri Leo Collard perui tämän. Tapahtumasarjaa sanotaan "toiseksi koulusodaksi", joka päättyi kompromissiin vuonna 1958.
Kuningas Baudouin I korotti Harmelin vuonna 1991 perinnölliseen aatelisarvoon, Harmelin kreiviksi.
The Heart of Everything

The Heart of Everything on hollantilaisen Within Temptation -yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin 12. maaliskuuta 2007. Albumin musiikki on sinfonista metallia sekä balladeja. Albumista on julkaistu useampi eri painos, tavallisen painoksen lisäksi mm. digipak-versio sekä bonus-DVD:n sisältävä erikoispainos. Digipak-painokselta löytyy bonusraitana toinen versio kappaleesta "What Have You Done". Muilta erikoispainoksilta löytyy bonusraitoina akustisia versioita eri kappaleista.
Ensimmäinen single albumilta on duetto "What Have You Done", jossa on mukana yhdysvaltalaisen Life of Agony -yhtyeen laulaja Keith Caputo. Toinen single on "Frozen", jonka tuoton yhtye lahjoittaa hyväntekeväisyyteen lastensuojelutyöhön. Kappale "The Howling" esiintyy myös Spellborn-tietokonepelin soundtrackillä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Täältä tullaan, elämä!

Täältä tullaan, elämä! on Tapio Suomisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1980. Elokuva oli vuoden 1980 katsotuin kotimainen elokuva 382 024 katsojallaan. Kriitikot äänestivät sen vuoden parhaaksi suomalaiselokuvaksi.
Lähiönuorten elämästä kertova elokuva kuvattiin suurelta osin Kontulassa Helsingissä. Kuvauspaikkoina toimivat muun muassa Kontulankaari, ostoskeskus ja Vesalan yläaste. Elokuva alkaa aidolla synnytyksellä. Synnyttäjä on ohjaaja Tapio Suomisen vaimo Anja Suominen. Tarina kuvaa kolmea tarkkailuluokkaa käyvää nuorta, joista jokaisella on risainen perhetausta. Pojat joutuvat alati kasvavaan alamäkeen sekoilemalla, koulusta pinnaamalla ja alkoholijuomia nautittuaan.
Päänäyttelijät ovat amatöörejä. Elokuvassa nähdään Kati Outinen ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Elokuvan soundtrackissa on muun muassa muusikot Pelle Miljoona ja Maukka Perusjätkä.
"Täältä tullaan, elämä!" oli Sateenkaarifilmi Oy:n ensimmäinen elokuva ja Tapio Suomisen järjestyksessä toinen pitkä elokuva. Suomisen esikoisohjauksen "Narrien illat" (1970) huono menestys oli katkaissut hänen uransa useaksi vuodeksi, mutta hänen vuonna 1977 ohjaamansa lyhytelokuva "Tahdomme elää" oli voittanut pääpalkinnon lyhytelokuvien sarjassa Miamissa Yhdysvalloissa vuonna 1978.
"Täältä tullaan, elämä!" -elokuvan käsikirjoitti lahtelainen kirjailija, teatterintekijä ja entinen tarkkailuluokan opettaja Yrjö Juhani Renvall yhdessä kuvaaja Pekka Aineen kanssa. Tarkkailuluokan opettajan roolissa ollut Pertti V. Reponen toimi oikeastikin samassa tehtävässä Naulakallion koulussa Helsingissä. Varsinaisia ammattinäyttelijöitä elokuvassa oli vain muutamia. Lissun osassa olleesta Kati Outisesta tuli ammattinäyttelijä, ja Jussin osan tulkinnut Esa Niemelä esiintyi samana vuonna vielä Rauni Mollbergin elokuvassa "Milka", mutta on sittemmin työskennellyt televisiossa kuvaajana.
Elokuvassa esiintyvä ”Kill City” oli Helsingin Kalliossa osoitteessa Wallininkatu 2–4 sijainnut nuorten valtaama puutalokortteli, jonka tienoilla vaikutti 1970-luvun lopulla suomalaisen punk-rockin näkyvimpiä hahmoja. Korttelin rakennukset purettiin loppuvuonna 1979, ja niiden tilalle rakennettiin nykyinen Kaupunkien talo.
Vastaanotto.
Aikalaiskriitikoiden kommentit elokuvasta olivat yleisesti myönteisiä, ja he äänestivät "Projektio"-lehdessä elokuvan vuoden parhaaksi kotimaiseksi. Elokuvaa pidettiin aitona, ajankohtaisena ja pätevänä. Ensi-illasta parinkymmenen vuoden kuluttua elokuvaa arvioineen Helena Yläsen mukaan "Täältä tullaan, elämä!" on osuva kuvaus peruskoulua käyvistä helsinkiläisistä lähiönuorista. Hänen mukaansa elokuva on ”eleettömän naturalistisesti toteutettu, mutta lasten puolesta selvästi kantaa ottava aikalaisdraama, jonka kevyt dokumentaarisuus takaa hyvin aikaa kestäneen totuudellisuuden.”
Televisioesityksen aikaan 2013 julkaistussa kritiikissä mainitaan, että "Täältä tullaan, elämä!" on ensimmäinen aidolla tavalla kaupunkilaisnuorten arkea kuvaava elokuva.
Elizabeth Stefan

Elizabeth Stefan (13. toukokuuta 1895 – 9. huhtikuuta 2008) oli huomattavan pitkäikäinen Yhdysvalloissa asunut unkarilainen. Hän oli kuolemansa hetkellä maailman seitsemänneksi iäkkäin elossa ollut henkilö.
Stefan syntyi Itävalta-Unkariin kuuluneessa Transilvanian alueella, mutta muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Hänen uskotaan olleen kaikkien aikojen pitkäikäisin unkarilainen. 
Stefan vietti 112-vuotispäiväänsä hoitokodissa Connecticutin Norwalkissa toukokuussa 2007 ja kuoli vajaata vuotta myöhemmin.
Ferry Corsten

Ferry Bostoven Corsten (s. 4. joulukuuta 1973, Rotterdam, Alankomaat) on saksalais-alankomaalainen trance-artisti ja DJ. Hänet tunnetaan myös nimellä System F.
Ura.
Ferry aloitti työnsä muusikkona 1991 tuottamalla hardcore/gabber -kappaleita, mutta myöhemmin laajensi tuotantoaan kevyempään klubimusiikkiin, kuten houseen ja tranceen. 1990-luvun loppuun mennessä hän oli yksi suosituimmista trance-DJ:stä ja -artisteista. Vuonna 2001 hän julkaisi trance-kappaleen "Out of the Blue" nimellä "System F", joka soi tanssilattioilla ympäri maailmaa.
Vuonna 1999 Ferry valittiin vuoden tuottajaksi Ericsson Muzik -gaalassa, Lontoossa. Hänet on myös valittu parhaaksi remixaajaksi William Ørbitin kappaleesta Barber's Adagio For Strings Dancestar 2000 -gaalassa.
Vuonna 1997 Ferry Corsten ja Robert Smit perustivat Tsunami Recordsin yhdessä saksalaisen viihdealan yrityksen Purple Eye Entertainmentin kanssa.
Vuonna 2006 hänen kappaleensa "Fire" musiikkivideo valittiin parhaaksi trance-videoksi Trance Awards -gaalassa.
Ferry Corsten on perustanut hiljattain uuden levy-yhtiön nimeltään Flashover Recordings.
Muut nimet.
Ferry Corsten tunnetaan myös seuraavilla nimillä:
Artistinimet.
4x4, A Jolly Good Fellow, Albion, Bypass, Cyber F, Dance Therapy, Digital Control, Eon, Exiter, Ferr, Firmly Underground, Free Inside,
Funk Einsatz, Kinky Toys, Moonman, Party Cruiser, Ransom, Pulp Victim, Raya Shaku, Sidewinder, System F, The Nutter, Zenithal.
Yhteistyönimet.
Alter Native, Blade Racer, Discodroids, Double Dutch, DrN, Elektrika, Energiya, FB, Fernick, Gouryella, Mind To Mind, Nixieland, Penetrator, Project Aurora, Roef, S.O.A, Scum, Selected Worx, Sons Of Aliens, Soundcheck, Spirit Of Adventure, Starparty, The Tellurians, Veracocha, Vimana
Hannes Autere

Hannes Autere (ent. "Piesanen", käyttänyt myös nimiä Peura ja Pajupuro; 10. lokakuuta 1888 Saarijärvi – 27. heinäkuuta 1967 Saarijärvi) oli suomalainen kuvanveistäjä, jonka lempimateriaali oli puu. Maanviljelijän poika Autere opiskeli Ateneumin taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1909–1913, jonka jälkeen siirtyi vuonna 1913 kuvataiteilija Gunnar Finnen ateljeeapulaiseksi. Tuolloin Autere aloitti vesivärimaalauksen, öljyvärikokeilunsa sekä pienten tinaveistosten valamisen, joista on myöhemmin tullut tunnuksenomaisia hänen alkutuotannolleen. Ratkaisevasti Autereen tuotannon laajenemiseen vaikutti vuonna 1927 vuorineuvos Gösta Serlachiuksen kanssa alkanut yhteistyö, joka myös antoi ”lähtölaukauksen” hänen tunnetuksi tulemiselleen.
Autere teki humoristisia reliefejä ja pienoisveistoksia, joiden lisäksi hän teki myös huonekaluja. Eduskuntatalossa J. S. Sirénin suunnittelemien suuren valiokunnan entisessä kokoushuoneessa olevien asiakirjakaappien ovia koristavat Autereen veistämät eri perinneammatteja kuvaavat figuurit. Autereen vanhetessa puuveistosten teko kävi liian raskaaksi, jolloin hän siirtyi tekemään muun muassa maalauksia sekä keramiikka- ja muovailumassatöitä. Maalauksissaan hän usein ammensi kylällä kuulemiaan hauskoja sattumuksia sekä tarinoita ja kuvasi niitä humoristiseen sävyyn. Omimmillaan Autereen työt kuvasivat leppoisesti kansanelämää, mutta myös uskonnolliset aiheet olivat keskeinen osa hänen tuotantoaan.
Autere on tehnyt lukuisia raamatullisia veistoksia muun muassa Iisalmen, Riihimäen, Saarijärven, Kannonkosken ja Pylkönmäen kirkkoihin. Hänen kuuluisimmat työnsä ovat kuitenkin Mäntän kirkon alttarin, saarnastuolin ja lehterin koristelut sekä Helsingin Kallion kirkon alttarireliefi ja ristiinnaulitun kuva. Autere teki myös "Seitsemään veljekseen" pohjautuvan kohokuvien sarjan. Kirkon reliefien lisäksi on Mäntässä sijaitsevassa Serlachiuksen kartanossa esillä muutamia Autereen veistoksia.
Autere teki myös sankaripatsaita:
Autereelle on myönnetty kultamitali Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 sekä Pro Finlandia -mitali vuonna 1954.
John Campbell Ross

John Campbell Ross (11. maaliskuuta 1899 – 3. kesäkuuta 2009) oli viimeinen elossa ollut australialainen ensimmäisen maailmansodan veteraani. 
Ross liittyi armeijaan helmikuussa 1918, mutta hän ei koskaan joutunut suorittamaan aktiivista palvelusta, eikä hän sodan aikana poistunut Australian ulkopuolelle. 
Ross asui Bendigossa, Victoriassa. Hän vietti 110-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2009. Kesäkuussa 2007 hänestä tuli Australian vanhin elossa oleva mies.
Neuropeptidi

Neuropeptidit ovat peptidirakenteisia hermokudoksissa esiintyviä neuroregulaattoreita eli hermoston toimintaan vaikuttavia viestimolekyylejä. Niiden vaikutukset neurotransmissioon ovat lähinnä moduloivia eli ne hienosäätävät muiden neurotransmittereiden eli hermoston välittäjäaineiden vaikutuksia. Ne voivat joko vahvistaa tai heikentää hermoimpulsseja. Neuropeptidejä tunnetaan nykyisin toistasataa erilaista.
Synteesi ja varastointi.
Neuropeptidejä valmistetaan hermosolujen soomaosien eli soluruumiiden ribosomeissa syntetisoituja proteiineja eli prepro- ja prohormoneita entsymaattisesti pilkkomalla. Pienemmät neurotransmitterit, kuten esimerkiksi γ-aminovoihappo, dopamiini ja serotoniini, puolestaan valmistetaan aminohappoja entsymaattisesti muokaten. Soomaosasta neurotransmitterit sitten kuljetetaan hermosolun ulokkeisiin eli tuojahaarakkeisiin ja viejähaarakkeeseen ja varastoidaan synapsi- eli varastorakkuloihin. 
Kotransmissio ja toiminta.
Neuropeptidit esiintyvät usein samoissa hermosoluissa pienempien välittäjäaineiden kanssa. Ne voivat vapautua synapsirakoon samasta varastorakkulasta. Esimerkki eksitoivasta pienimolekyylisen neurotransmitterin ja neuropeptidin yhteisvälityksestä eli kotransmissiosta ovat postganglionaaristen sympaattisten hermopäätteiden noradrenaliini ja neuropeptidi Y (NPY). Kun sympaattisen hermoston aktiivisuus on vähäinen, hermopäätteestä vapautuu vain noradrenaliinia. Kun aktiivisuus lisääntyy, NPY:tä vapautuu voimistamaan noradrenaliinin postsynaptisia vaikutuksia, esimerkiksi verisuonia supistavaa vaikutusta. Inhibitorisesta kotransmissiosta on esimerkkinä asetyylikoliinin ja galaniini nimisen neuropeptidin yhteistoiminta Meynertin tumakkeessa. Kyseisen tumakkeen ärsytyksessä vapautuu asetyylikoliinia. Kun ärsytys voimistuu, alkaa vapautua galaniinia, joka estää asetyylikoliinin vapautumista.
Neuropeptidit välittävät vaikutuksensa suurimmaksi osaksi G-proteiinikytkentäisten reseptorien kautta. Muille neurotransmittereille kuuluvat inaktivointikeinot ja takaisinotto soluun usein puuttuvat neuropeptideiltä. 
Lääkekehityksen kohteena.
Vaikka neuropeptidivälittäjäaineita on runsaasti ja ne ovat elimistön toiminnoille tärkeitä, niiden kaltaisia lääkkeitä on varsin vähän. Syynä ovat imeytymis- ja stabiilisuusongelmat sekä peptidirakenteiden syntetisoinnin kalleus. Peptidit hajoavat nopeasti niin suolessa kuin verenkierrossakin ja suurina molekyyleinä ne eivät imeydy helposti elimistön kalvojen saatikka veri-aivoesteen läpi. Kalleutta voisi helpottaa yhdistelmä-DNA-teknologia. Lääkekehityksessä onkin peptidirakenteiden sijasta ei-peptidirakenteisia neuropeptidien reseptorinsalpaajia. Esimerkki kehitetystä neuropeptidisalpaajasta on aprepitantti, joka salpaa substanssi P:n NK1-reseptoreita.
Neuropeptidejä.
Neuropeptidejä tunnetaan tällä hetkellä toista sataa erilaista. Ne muodostavat perheitä rakenteellisen samankaltaisuuden perusteella. Biologinen aktiivisuus voi poiketa perheenjäsenten välillä.
Helsingin Siion-seurakunta

Helsingin Siion-seurakunta on helluntaiherätykseen kuuluva seurakunta Helsingin Töölössä. Sillä on noin 500 jäsentä. Siion seurakunta perustuu Jeesukseen uskovista, jotka uskovat Raamattuun sellaisenaan ja pyrkivät toteuttamaan sitä elämässään.
Seurakunnan talous toimii seurakuntalaisten vapaaehtoisilla lahjoituksilla.
Vuosina 2005–2010 seurakunnassa tuotettiin "Elämän sykkeessä"-ohjelmaa yhdessä muiden pääkaupunkiseudun helluntaiseurakuntien kanssa. Ohjelmaa lähetetään TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Historia.
Seurakunta rekisteröityi vuonna 1945, jolloin nimeksi tuli Siion-seurakunta/Siion Lähetys ry. Vuonna 1958 seurakunnan saarnaajaksi tuli Vilho Soininen, joka toimi virassa kuolemaansa, vuoteen 1976 saakka. Työtä jatkoi Soinisen poika Rauno Soininen. Nykyään seurakunnan johtaja on vuonna 2006 lähtien Mikko Hursti, joka on Veikko Hurstin poika. 
Vuonna 1960 osa jäsenistä erkaantui Siionista ja perusti Lähetysseurakunnan. Siion oli tuolloin jäsenenä varsinaisen helluntaiherätyksen ulkopuolisessa Suomen Vapaa Helluntaiherätys -nimisessä liikkeessä, jossa oli noin 3 000 jäsentä. Vuonna 1984 Helsingin Siion siirtyi varsinaiseen helluntaiherätykseen.
Toiminta.
Helsingin Siion-seurakunnassa on jumalanpalveluksia suomeksi ja ranskaksi, rukousiltoja, nuorten aikuisten iltoja sekä rukouskokouksia.
Seurakunta kuuluu karismaattiseen liikkeeseen.
Seurakunta toimii suurimmalta osaltaan vapaaehtoistyöntekijöiden kautta.
Seurakunnassa panostetaan ylistysmusiikkiin, jossa mukana on ammattimuusikkoja muun muassa kitaristi Jukka Tolonen ja Helsingin oopperassa soittava viulisti Soila Saaristo.
Lähetystyö.
Siionilla on ulkolähetystyötä muun muassa Egyptissä, Sudanissa, Keniassa, Malesiassa, Israelissa ja Thaimaassa. 
Sisälähetystyöhön kuuluvat seurakunnassa vakituisten kokousten lisäksi esimerkiksi katutyö ja lingalan kielisten kokoukset.
Nuorten aikuisten illat.
Seurakunta panostaa nuorisotyöhön ja tukee sitä ylläpitämällä nuorten aikuisten iltoja lähes joka perjantai. Niitä pyörittää seurakunnan hyväksyttämä "nuorten tiimi" johon kuuluu kahdeksan jäsentä, jotka kaikki tekevät iltoja vapaaehtoisesti.
Schiermonnikoog

Schiermonnikoog on kunta ja saari Friisinmaan provinssissa, Alankomaissa. Myös kunnan ainoa kylä on nimeltään Schiermonnikoog. Saari sijaitsee Länsifriiseinsaarilla, Pohjanmeressä. Asukkaita kunnassa on 949 (1.2.2008) ja maa-alueen pinta-ala 40,54 km². Vesialaa on 158,53 km², ja yhteispinta-ala on 199,07 neliökilometriä.
Historia.
Ensimmäiset saaren omistajat olivat sisterssiläisluostarin munkit.
Nykyisin tuulen ja meren vuoksi saari "liikkuu" hitaasti etelään ja itään. Vuonna 1250 saari sijaitsi noin kaksi kilometriä nykyistä sijaintia pohjoisempana. Vuosina 1717 ja 1720 myrskyjen nostattamat vedet hautasivat Westerburenin kylän, joka oli syntynyt munkkien rakennusten läheisyyteen. Tulvien vuoksi kylä hylättiin. Vuonna 1756 uusi kylä, nimeltään Oosterburen, rakennettiin vanhasta kylästä itään. Nykyään tämä toinen kylä tunnetaan saaren nimen mukaan nimellä Schiermonnikoog.
Vuonna 1978 saarella oli asukkaita 900.
Matkailu.
Matkailu on tärkein tulonlähde Schiermonnikoogille. Saarella on leirintäalueita, noin 15 hotellia ja satoja loma-asuntoja. Saaren itäosassa on tärkeäksi muodostunut luonnonsuojelualue, jonne pääsy on rajoitettua lintujen pesimisaikana. 
Matkustus.
Ainoa julkinen kulkuväline saarelle on lautta Lauwersoogin satamasta. Jopa talvikuukausina lautta kulkee useamman kuin yhden vuoron päivässä. Matkailijoiden ei sallita tuoda autoa lautalle. Yleisin kulkuväline onkin polkupyörä ja pyöräilyreittejä on saarella ristiin rastiin.
Mikko Mäenpää (jääkiekkoilija)

Mikko Mäenpää (s. 19. huhtikuuta 1983 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Nykyisin hän toimii apuvalmentajana Viron jääkiekkomaajoukkueessa.
Ura.
Pelaajaura.
Mäenpää on Tampereen Tapparan kasvatti. Tampereella hän ei kuitenkaan pelannut kuin juniorisarjoissa. Kaudella 2002–2003 Mäenpää pelasi ensimmäiset SM-liigapelinsä JYPissä. Seuraavalla kaudella Mäenpää vakiinnutti paikkansa JYPin joukkueessa, vaikka olikin lainapelaajana Mestiksessä pelanneessa Vaasan Sportissa. Kaudella 2004–2005 Mäenpää ei ehtinyt pelata JYPissä kuin 14 ottelua ennen siirtymistään Lahden Pelicansiin vahvistamaan joukkueen loukkaantumisista kärsinyttä puolustusta. Kesällä 2005 Mäenpää teki sopimuksen Mestikseen Jukureihin, jossa oli ollut lainalla edellisellä kaudella neljän pelin ajan.
Kaudeksi 2006–2007 Mäenpää siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, johon hän pääsi koeajan jälkeen. Kaudella 2006–2007 Mäenpää oli puolustajien pistepörssin toinen tehtyään 52 ottelussa 14 maalia ja annettuaan 26 maalisyöttöä. Näin hän oli myös joukkueensa pistepörssin toinen . Kausi oli Mäenpäälle muutenkin hyvä, sillä hän vakiinnutti paikkansa liigatasolla, voitti pronssia HPK:ssa ja kauden päätteeksi Mäenpää valittiin vielä Liigan All Stars -joukkueeseen. Mäenpää teki myös kesken kauden uuden kolmivuotisen sopimuksen HPK:n kanssa. Hän siirtyi kuitenkin seuraavaksi kaudeksi NHL:ään, kun Columbus Blue Jackets teki pelaajan kanssa yhden vuoden sopimuksen. Hän jäi kuitenkin vähälle peliajalle ja palasi AHL-joukkue Syracuse Crunchin kautta takaisin Hämeenlinnan Pallokerhoon.. Mäenpää pääsi vuonna 2008 pelaamaan Suomen maajoukkueeseen Euro Hockey Tourille Antti-Jussi Niemen tilalle.
Kauden 2009–2010 jälkeen Mäenpää siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin Elitserien-liigan Frölunda HC -seuraan. Frölundassa Mäenpää pelasi kuitenkin vain yhden kauden, jonka aikana teki 18 tehopistettä. Hän siirtyi kauden jälkeen KHL-sarjaan Amur Habarovskiin. Amurissa Mäenpää pelasi erinomaisen kauden ja teki yhteensä 39 tehopistettä runkosarjan ja pudotuspelien aikana. Hän oli KHL:n toiseksi tehokkain puolustaja.
Mäenpää jätti Amurin kesällä 2012 ja teki sopimuksen TsSKA Moskovan kanssa.
Elokuussa 2014 palasi takaisin JYPiin yhden vuoden sopimuksella. Sopimuksessa oli pykälä, joka mahdollisti Mäenpään siirtymisen ulkomaille kauden aikana. Kaudella 2014–2015 hän kärsi JYPissä loukkaantumisista ja pääsi pelaamaan ainoastaan 19 ottelua tehopistein 3+12=15. Mäenpää pelasi kaudella 2015–2016 Sveitsin NLA-liigan HC Ambrì-Piottassa, samoin seuraavan kauden. Mäenpää palasi vielä kolmeksi kaudeksi JyP:iin, jossa hän lopetti uransa kaudella 2019–2020.
Charles Greeley Abbot

Charles Greeley Abbot (31. toukokuuta 1872 – 17. joulukuuta 1973) oli yhdysvaltalainen astrofyysikko ja astronomi.
Abbotin uskotaan olleen ensimmäinen tutkija, joka havaitsi auringon radiosäteilyn jatkuvan vaihtelevuuden. Hän sai mainetta myös "aurinkoenergian käytön isänä".
Abbot toimi vuosina 1928–1944 Smithsonian-instituutin sihteerinä. Hänelle myönnettiin Henry Draper -mitali 1910 ja Rumford-palkinto 1915. 
Abbott kuoli Washington (DC):ssä 101 vuoden ikäisenä. Abbotin kraatteri kuussa on nimetty hänen mukaansa.
Peitinsiipi

Peitinsiivet (elytra) ovat monilla hyönteisillä tavattavat etusiivet, jotka suojaavat allaan olevia lenninsiipiä. Elytra tulee kreikankielisestä tuppea tarkoittavasta "elytron"-sanasta. Peitinsiipi on kilpimäinen ja kova. Peitinsiivet esiintyvät yleisesti kovakuoriaisilla ("Coleoptera") ja nivelkärsäisten ("Hemiptera")-lahkossa, johon kuuluvat muun muassa seuraavat nivelkärsäiset kuten luteet, kaskaat, kempit, kirvat, jauhiaiset ja kilpikirvat. Joillakin "Carabidae"-heimon kovakuoriaisilla peitinsiivet ovat kasvaneet yhteen, jolloin laji on lentokyvytön.
Kovakuoriaisissa loisivat punkit matkustavat usein elytraan kiinnittyneinä.