tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jacob Regnart

Jacob Regnart (noin 1540/1545 – 16. lokakuuta 1599) oli alankomaalainen renessanssiajan säveltäjä, hovikapellimestari Prahassa ja Innsbruckissa. 
Elämänvaiheet ja työ.
Regnart oli kotoisin Alankomaista. Hän työskenteli kapellimestarina muun muassa Wienissä ja Innsbruckissa, arkkiherttuan hovissa, sekä lopuksi keisarin palveluksessa Prahassa. Hän tuli Habsburgien palvelukseen jo 1557, todennäköisesti poikakuorolaisena, mutta jo 1564 hänelle on maksettu aikuisen kuorolaisen palkka. Hän opiskeli Italiassa 1560-luvulla, mutta oli elämänsä loppuun saakka Habsburgien palveluksessa. Hän työskenteli keisari Maximilian II:n, Rudolf II:n ja arkkiherttua Ferdinandin palveluksessa.
Regnart on säveltänyt niin maallista kuin hengellistä musiikkia. Hänet tunnettiin ennen muuta maallista teoksistaan kuten kahdesta "Canzone italiane" -kirjasta, kahdesta teoksesta, joiden otsikko on "Threni Amorum", ja ennen muuta kokoelmista "Kurtzweilige teutsche Lieder nach Art der Neapolitanen oder welschen Villanellen" (1576–1591). Kokoelman ehkä tunnetuin sävelmä on ”Venus du und dein Kind”. Sävelmä oli suosittu ja se levisi muotisävelmänä ympäri Eurooppaa. Sitä käytettiin lemmenlaulujen lisäksi myös varoitusriimeissä ja pilkkalauluissa. Pian siihen liitettiin hengellinen teksti, jo 1578 hautajaislaulu "Hilf Gott wie ist zu Gross""". Sävelmän on liittänyt 1609 Melchior Vulpius tekstiin "Auf meinen lieben Gott," ja sitä kautta se on tullut tunnetuksi. Suomessa sävelmä Kangasalan käsikirjoituksessa 1624. Sävelmää on käytetty monien eri tekstien yhteydessä ja useat säveltäjät ovat käyttäneet sävelmää omissa teoksissaan, muun muassa Heinrich Schütz, Georg Philipp Telemann ja Johann Sebastian Bach useissa kantaateissaan esimerkiksi BWV 5, BWV 89 ja BWV 136.
Regnartin sävelmä lauluun "Venus du und dein Kind" tunnetaan myös Suomessa. Se on sävelmänä muun muassa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virressä 4 "Iloitse morsian". 
Regnartin sävelmä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Cantemus
Hengellinen laulukirja
Luettelo Edward Nortonin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Edward Nortonin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Baskimaan siideri

Baskimaan siideri (baskiksi "euskal sagardoa") on Baskimaalla tuotettua omenasiideriä. Paikkaa, jossa siideriä valmistetaan, kutsutaan baskiksi nimellä "sagardotegi". Siideriä myös yleensä nautitaan ja myydään samassa paikassa. Siiderin kanssa syödään usein mm. pihviä, turskaomelettia ja leipää. 
Tavallisesta siideristä poiketen Baskimaan siiderissä ei ole lisättyä sokeria eikä hiilihappoa, mikä tekee siitä verrattain happaman.
Spiramysiini

Spiramysiini (C43H74N2O14) eli spiramysiini I on makrolideihin kuuluvaa orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä alkueläinlääkkeenä ja antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö.
Spiramysiiniä tuottaa aktinobakteereihin kuuluva laji "Streptomyces ambofaciens". Se tuottaa myös spiramysiinin asetaatti- ja propionaattiestereitä, joita kutsutaan nimillä spiramysiini II ja spiramysiini III. Spiramysiini on rakenteeltaan tyydyttymätön makrolidi, jonka rengasrakenteeseen on liittynyt forosamiini ja mykaminoosin ja mykaroosin muodostama disakkaridi. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin. Spiramysiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky etanoliliuoksessa on –96. 
Spiramysiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin ja estää proteiinisynteesiä. Se tehoaa pääasiallisesti grampositiivisiin bakteereihin ja eräisiin gramnegatiivisiin kokkibakteereihin. Lääkeaine tehoaa myös eräisiin alkueläimiin kuten "Toxoplasma"- ja "Cryptosporidium"-lajeihin. Spiramysiiniä käytetään alkueläinlääkkeenä eritysisti raskausaikana toksoplasmoosin ja kryptosporidioosin hoidossa. Sitä voidaan käyttää myös antibioottina, mutta ihmisillä käytetetään sen sijaan useammin erytromysiiniä. Spiramysiini annostellaan tablettina tai ruiskeena suoneen.
Haittavaikutukset.
Spiramysiini on useimmiten hyvin siedetty. Tavallisimpia haittavaikutuksia ovat vatsakipu, huonovointisuus ja ihottuma. Harvinaisia haittavaikutuksia ovat maksatulehdus, sydämen QT-ajan pidentyminen ja trombosyyttien vähäinen määrä.
Galleria Rajatila

Galleria Rajatila on vuonna 1997 perustettu taidegalleria, joka sijaitsee Tampereella Hämeenpuistossa. Näyttelyt esittelevät uraansa aloittavia kuvataiteilijoita ja nykytaidetta. Gallerian yhteydessä on Laitapuoti-kirjakauppa, joka myy omakustanteita ja pienkustanteisia julkaisuja.
Galleria Rajatilaa ylläpitää Rajataide ry. Näyttelyt vaihtuvat kolmen viikon välein. Katutason näyttelytilan lisäksi alakerrassa on pieni ikkunaton mustaksi maalattu tila.
Binäärinen yhdiste

Binäärinen yhdiste tarkoittaa yhdistettä, joka on muodostunut kahdesta eri alkuaineesta. Esimerkiksi KCl eli kaliumkloridi ja N2O5 eli dityppipentaoksidi ovat binäärisiä yhdisteitä.
Raatteen Portti

Raatteen Portti on Suomussalmella sijaitseva sotahistoriallinen museoalue. Se sijaitsee alueella, jonka välittömässä läheisyydessä käytiin taisteluja talvisodassa. 60 hehtaarin museoalueella on muun muassa talvisotanäyttely, aitoja sota-aikaisia poteroita ja painanteita sekä kolmen hehtaarin kokoinen talvisodan monumentti, jonka rakentamiseen tarvittiin 17 000 kivenlohkaretta. Museossa vierailee vuosittain 30 000 kävijää.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 kasvatti mielenkiintoa museota kohtaan myös ulkomailla. Ukrainan sotaa on verrattu Suomen talvisotaan, ja yhteydenotoissa haluttiin kysyä museon näkemyksiä.
Ukrainan kansanterveyskeskus

Ukrainan terveysministeriön kansanterveyskeskus (, lyhennys TsHZ; ) on Ukrainan Kiovassa toimiva valtiollinen, kansanterveyteen keskittynyt tutkimuslaitos. Keskus perustettiin toukokuussa 2016.
Ukrainan kansanterveyskeskuksella on ollut ainakin kaksi johtajaa: syyskuussa 2016 johtajaksi valittiin Natalija Nizova () ja joulukuussa 2017 Volodymyr Kurpita (). 
Keväällä 2020 kansanterveyskeskus oli esillä ukrainalaisissa tiedotusvälineissä koronaviruspandemian vuoksi.
Braleva

Braleva Kiinteistöpalvelut Oy on suomalainen kiinteistöyritys. Se syntyi 30. syyskuuta 2019, kun Isännöintiverkko ja Soukan Huolto yhdistivät liiketoimintansa tytäryhtiösulautumisena.
Yrityksen juuret ulottuvat yli 50 vuoden taakse, jolloin alueellinen huoltoyhtiö Soukan Huolto perustettiin vuonna 1968. Nimi Braleva on ruotsia ja tarkoittaa hyvää asumista. Yrityksen nimi löytyi henkilökunnalle järjestetyn nimikilpailun tuloksena.
Braleva Kiinteistöpalvelut Oy toimii pääkaupunkiseudulla ja Kirkkonummella sekä Keski-Uudenmaan alueella. Bralevan palveluista (isännöinti, tekninen isännöinti, kiinteistöhuolto, siivous, remontointi, viherpalvelut) asiakkaat voivat valita tarpeidensa mukaan haluamansa kokonaisuuden. Yritys tarjoaa myös kotisiivous- ja remonttipalveluita kuluttajille.
Isännöintikohteita on noin 350 ja asiakassopimuksia on yhteensä noin 900. Yritys on läsnä noin 42 000 asukkaan arjessa. Yrityksen kotipaikka on Espoo. Yrityksen liikevaihto oli 6/2021 päättyneellä tilikaudella 12,18 miljoonaa euroa.
Bralevan toimitusjohtajana toimii Janne Keränen.
Yritys on asiakkaidensa, soukkalaisten taloyhtiöiden, omistama. Yrityksessä työskentelee noin 160 ihmistä.
Kauppakeskus Hansa

Hansa tai Hansakeskus on Kouvolan keskustassa, kauppatorin ja Kävelykatu Manskin välissä sijaitseva kauppakeskus. Siellä sijaitsee mm. Kouvolan keskustan S-market, Picnic, apteekki, Speden Saluuna ja muita liikkeitä. Kauppakeskus sijaitsee aivan Kouvolan torin vieressä, ja sieltä pääsee sisätiloissa käytävää pitkin suoraan kävelykatu Manskille ja Kauppakeskus Manskin ovelle. Hansakeskus rakennettiin vaiheittain vuosituhannen vaihteen molemmin puolin. Hansakeskuksen kaksi matalaa kerrostaloa valmistuivat vuonna 1998, ja kauppakeskus sekä 13-kerroksinen Hansatorni avattiin vuonna 2000.
Rakentaminen.
Nykyisen Hansakeskuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1999 ja se avattiin loppuvuonna 2000. Hansassa sijaitsee 2-kerroksisen kauppakeskuksen lisäksi kolme vuokra-asuntoja sisältävää kerrostaloa; 11-kerroksinen ns. Hansatorni sekä 5- ja 6-kerroksiset pienemmät talot. Kerrostalojen ja kauppakeskuksen julkisivu edustaa 2000-luvun lasi-arkkitehtuuria, joka tekee Hansakeskuksesta yhden Kouvolan ydinkeskustan moderneimmista rakennuksista. Maan alla, kauppakeskuksen alapuolella on 400-paikkainen autohalli.
Pommiuhka vuonna 1999.
Aamulla 9. heinäkuuta 1999 nykyistä Hansakeskusta edeltäneestä liikekeskuksesta löytyi palopommi, kun poliisit olivat tutkimassa edellisyönä tapahtunutta murtoa Hansassa sijainneessa ravintolassa. Tämän vuoksi Hansakeskus, Kävelykatu Manski sekä muutamia asuintaloja tyhjennettiin ja suuri osa Kouvolan keskustasta eristettiin.
Puolustusvoimat purki pommin saman päivän aikana ja se todettiin vaarattomaksi.
Jaclyn Linetsky

Jaclyn Michelle Linetsky (8. tammikuuta 1986 – 8. syyskuuta 2003) oli kanadalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän ääninäytteli muun muassa Kaapoa sarjassa "Kaapo" ja näytteli sarjassa "15/Love".
Linetsky kuoli liikenneonnettomuudessa 8. syyskuuta 2003. Onnettomuudessa kuoli myös 17-vuotias näyttelijä Vadim Schneider. He olivat olleet matkalla "15/Love"-sarjan kuvauksiin, kun heitä kuljettanut auto kulkeutui vastaantulijoiden kaistalle ja törmäsi kuorma-autoon.
Ida Vitale

Ida Vitale (s. 2. marraskuuta 1923 Montevideo) on Texasissa Yhdysvalloissa asuva uruguaylainen kirjailija. Hän on keskeinen henkilö uruguaylaisessa Sukupolvi 45 ("Generación del 45") -nimisessä taiteilijaryhmässä ja sen viimeinen elossa oleva jäsen. Hän sai vuonna 2016 Federico García Lorcan kansainvälisen runoilijapalkinnon ja vuonna 2018 Miguel de Cervantes -palkinnon. Jo aiemmin hän on saanut Uruguayn tasavallan yliopiston kunniatohtorin arvon sekä palkinnot Premio Octavio Paz (2009), Premio Alfonso Reyes (2014) ja Premio Reina Sofía de Poesía Iberoamericana (2015).
Vitalen teoksia ei ole suomennettu. Hänen teoksiaan ovat esimerkiksi "La luz de esta memoria" (1949), "Jardines imaginarios" (1996), "El ejemplo de Antonio Machado" (1940) ja "Dónde vuela el camaleón" (1996).
Ludvig Mathias Lindeman

Ludvig Mathias Lindeman (28. marraskuuta 1812 Trondheim, Norja – 23. toukokuuta 1889 Kristiania) oli norjalainen kirkkomuusikko, säveltäjä, opettaja ja kansanmusiikin kerääjä.
Elämänvaiheet ja työ.
Lindemanin suku oli alkuaan saksalaista, hänen isänsä Ole Andreas Lindeman oli myös kirkkomuusikko ja julkaissut oman koraalikirjan. Lindeman opiskeli aluksi teologiaa Kristianiassa (Oslossa) 1839 hän seurasi veljeään Jacob Andreas Lindemania Oslon tuomiokirkon, Vår Frelsers kirke, kanttorina ja urkurina ja tätä virkaa hän hoiti 48 vuotta kuolemaansa saakka. Hän soitti myös selloa Kristianian teatterin orkesterissa. Vuonna 1883 hän perusti poikansa Peterin kanssa Osloon urkurikoulun, joka muuttui vuonna 1894 Musiikkikonservatorioksi. Oman aikansa musikaaliset virtaukset vaikuttivat häneen ja niinpä hän mm. keräsi paljon kansanmusiikkia. Hänen norjalaisten kansanlaulujen sovitukset ovat tunnettuja, ja hän keräsi kaikkiaan yli 3000 kansansävelmää ja kansanlaulua. Hän julkaisi niitä kokoelmassa "Ældre og nyere norske fjeldmelodier. Samlede og bearbeidede for pianoforte" (1853-57). 
Lindeman alkoi säveltää jo nuorena. 1871 hän julkaisi koraalikirjan "Melodier til Landstads Salmebog" Magnus Brostrup Landstadin julkaisemaan virsikirjaan, ja se oli virallinen koraalikirja Norjassa aina 1920-luvulle. Hänen koraalikirjassaan ei kuteenkaan ollut yhtään hänen muokkaamaansa kansankoraalia eivätkä hänen omat koraalinsa liittyneet kansanmusiikkiin, vaan liittyivät perinteiseen saksalaistyyliseen koraaliperinteeseen. Nykyisessä Norjan kirkon virsikirjassa on 31 hänen sävelmäänsä, joista useita käytetään useamman virren sävelmänä.
1881 hän julkaisi kokoelman "36 fugerede Preludier i alle Tonearter" ja "54 smaa Preludier." Hän sävelsi myös tilapäisteoksia ja suuria kirkkomusiikkiteoksia. Hän kirjoitti musiikkia kuningas Oskar II:n ja kuningatar Sofian kruunajaisiin Trondheimissä 1873.
Hän oli myös taitava urkuri. Kun Lontoon Royal Albert Hallin uudet suuret urut vihittiin käyttöön 1871, oli Lindeman kutsuttu soittamaan yhdessä mm Anton Brucknerin ja Camille Saint-Saënsin kanssa. 1870 hänet nimitettiin ritariksi Ot. Olavin ritarikuntaan (St. Olavs Orden)
Tunnetuin hänen virsisävelmistään on tanskalaisen Nicolai F. S. Grundtvigin virteen "Kirken den er et gammelt hus""" 1837 kirjoitettu sävelmä. Sävelmä on nykyään liitetty myös muihin virsiteksteihin.
Lindemanin sävelmä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Seurakunta lauluaa
Hengellinen laulukirja 
Lähteet.
Keihäs (liturginen esine)

Keihäs on ortodoksiseen ehtoolliskalustoon kuuluva esine.
Keihäs on yleensä metallinen keihään muotoinen veitsi, jota käytetään ehtoollisleivän leikkaamiseen. Se symbolisioi sitä keihästä joka pistettiin Golgatalla Jeesuksen kylkeen ja sikai ehtoollisleipä lävistetään tällaisen kärjellä ja heti perään kaadetaan vedellä sekoitettu viini kalkkiin.
Keihäät ovat periaatteessa uniikkikappaleita ja niitä on siis niin monenlaisia kuin tekijöitäkin.
Niitä on kaikissa pyhäköissä missä ehtoolliskalustojakin ja Kirkkomuseon kokoelmissa huomattava määrä.
Keihäs on myös vain papiston käyttämä väline.
Leinfelden-Echterdingen

Leinfelden-Echterdingen on kaupunki Esslingenin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Sen pohjois- ja itäosa on verraten tiheään rakennettua esikaupunkialuetta, etelä- ja länsiosa puolestaan Schönbuchin metsää. Leinfeld-Echterdingen muodostettiin 1975 neljästä aiemmin itsenäisestä kunnasta. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 40 357 asukasta.
Maantiede.
Leinfelden-Echterdingen sijaitsee ylänkömaalla Baden-Württembergin keskiosassa kymmenisen kilometriä Stuttgartin keskustasta etelään. Leinfelden-Echterdingen ja koko Esslingenin piirikunta kuuluu Stuttgartin metropolialueeseen. Kaupunki on myös osa historiallista Filderin aluetta, joka on Esslingenin piirikunnan länsipuoliskon ja Stuttgartin eteläiset kaupunginosat kattava ylänkö.
Historia.
Leinfelden-Echterdingen perustettiin tammikuussa 1975, kun Leinfeldenin kaupunki ja maalaiskunnat Echterdingen, Musberg ja Stetten auf den Fildern liitettiin toisiinsa. Hedelmällinen Filderin ylänkö houkutteli ihmisiä jo kivikaudella, sen jälkeen siellä ovat eläneet keltit, roomalaiset, alemannit ja frankit. Echterdingen on frankkien perustama, ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1185. Musberg ja Stetten mainitaan ensi kerran 1229 ja Leinfelden 1269.
Leinfelden-Echterdingenin alue kuului jo varhain Württembergiin ja siellä toteutettiin uskonpuhdistus Ulrich von Württembergin johdolla 1535. Seutu oli siten protestanttista seuraavat vuosisadat. Katolista väestöä seudulla on asunut jälleen vasta 1900-luvulta lähtien.
Leinfelden-Echterdingenin historiallista arkkitehtuuria edustavat muun muassa Leinfelder Haus vuodelta 1570, evankelinen Stephanus-kirkko, jonka rakentaminen aloitettiin 1439 ja useat muut eri tyylisuuntauksia edustavat kirkkorakennukset. Echterdingenin kantakaupungissa sijaitsee vanha raatihuone, joka on rakennettu noin vuonna 1500.
Leinfelden-Echterdingenin kulinäärinen erikoisuus on filderkraut, joka on muodoltaan suippo keräkaali. Kaupungissa on pelikorttimuseo Deutsches Spielkartenmuseum.
Talous ja liikenne.
Leinfelden-Echterdingenin talouselämälle olennaista on sijainti keskellä vaurasta Baden-Württembergiä liikenteen solmukohtien tuntumassa. Kaupungin ostovoima ja elintaso on selvästi korkeampi kuin Saksassa keskimäärin. Suuria työllistäjiä ovat Stuttgartin lentoasema ja Stuttgartin messuhalli. Kaupungissa on myös muun muassa Robert Boschin tuotantolaitos, Konradin Mediengruppen pääkonttori ja suurbordelli Paradise eli Die Paradise Island Entertainment GmbH.
Leinfelden-Echterdingen kuuluu Stuttgartin paikallisliikenteen piiriin. Lähin rautatieasema on Stuttgartin päärautatieasema. Bundesautobahn 8 on reititetty kaupungin pohjoispuolitse ja Bundesautobahn 81 länsipuolitse. Stuttgartin lentoasema sijaitsee Leinfelden-Echterdingenin itäisimmässä osassa.
Ystävyyskaupungit.
Leinfelden-Echterdingenilla on neljä ystävyyskaupunkia:
Kirchheim unter Teck

Kirchheim unter Teck on kaupunki Esslingenin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 41 607 asukasta.
Maantiede.
Kirchheim unter Teck sijaitsee ylänkömaalla Baden-Württembergin keskiosassa noin 25 kilometriä Stuttgartin keskustasta kaakkoon. Kirchheim unter Teck ja koko Esslingenin piirikunta kuuluu Stuttgartin metropolialueeseen.
Historia.
Kirchheim unter Teckin alueella on eletty jo kivikaudella. Sen jälkeen alueelle jättivät jälkensä keltit ja roomalaiset. Alemannien asutuksesta on löydetty jälkiä, jotka alkavat 300-luvulta. Ensimmäinen kirjallinen maininta Kirchheimista on vuodelta 960, ja samalta ajalta on maininta myös Martinin kirkosta (Martinskirche).Paikkakunta siirtyi tuolloin Churin piispakunnalta Otto I Suuren läänityksiin. 900- ja 1000-luvuilla Kirchheim unter Teck kehittyi alueellisesti merkittäväksi markkinapaikaksi.
Zähringin suku alkoi saada jalansijaa Alppien etumaalla vuoden 1060 paikkeilla. Suvusta erkaantuneet Teckin herttuat määrittivät paikkakunnan historiaa 300 vuoden ajan. Herttuat kohottivat paikkakunnan kaupungiksi noin 1220–1230. Seuraavalla vuosisadalla he myivät kaupunkinsa vähitellen Württembergin kreiveille. 1500-luvulla kaupunki linnoitettiin. Kolmikymmenvuotinen sota miehityksineen, ryöstelyineen ja kulkutauteineen oli erityisen tuhoisa. Paikallishistoriallinen käännekohta oli vuoden 1690 kaupunginpalo, joka tuhosi lähes koko rakennuskannan.
Kirchheim unter Teckin teollistuminen alkoi 1700-luvulla ja kiihtyi 1800-luvulla. Syntyi muun muassa tekstiiliteollisuutta ja metalliteollisuutta. Rautatieyhteyden kaupunki sai 1864. Toisesta maailmansodasta Kirchheim unter Teck selvisi vähin vaurioin, joten sinne muutti peräti 7 000 pakolaista idästä. Sodan jälkeen alkoi nopean kehityksen vaihe: rakennettiin uusia teollisuusalueita, uusia asuinalueita ja parempia liikenneyhteyksiä. Myös vanhaa kantakaupunkia saneerattiin.
Kirchheimin unter Teckin vanhankaupungin ilmettä hallitsevat ristikkotalot, Martininkirkko, vanha raatihuone ja Schloss Kirchheim.
Kirchheim unter Teckiin liitettiin vuonna 1935 Ötlingen ja Lindorf ja vuonna 1974 Nabern ja Jesingen.
Talous ja liikenne.
Kirchheim unter Teck sijaitsee Sinisen banaanin vyöhykkeellä. Kaupungin teollinen rakenne on monipuolinen: siellä toimii muun muassa kolme Daimler AG:n tytäryhtiötä ja purjelentokoneita valmistava Schempp-Hirth Flugzeugbau.
Kircheim unter Teckissä on kaksi rautatieasemaa: Kirchheim (Teck)-Ötlingen ja Kirchheim (Teck). Bundesautobahn 8 on reititetty keskustan eteläpuolitse.
Christoffer Weiss

Christoffer Weiss (aik. Westerlund, s. 27. tammikuuta 1978 Karjaa) on suomalainen näyttelijä ja yrittäjä. Hän on työskennellyt ennen kaikkea tapahtuma-, media- ja koulutusalalla.
Ura.
Weiss opiskeli näyttelijän ammattiin Teatterikorkeakoulussa. Hän on näytellyt teatterissa, elokuvissa ja televisiosarjoissa. Ennen kaikkea Weiss on työskennellyt yrittäjänä: hän on muun muassa kehittänyt tanssipelilaitteita ja tuottanut tapahtumia. Lisäksi on omistanut kaksi verkkokauppaa. Weiss on niin ikään toiminut puhujana ja juontajana.
Weissin teatteritöihin kuuluu Tonyn rooli Viirus-teatterin näytelmässä "Trainers Island" vuonna 2006. Hän on näytellyt myös musiikkiteatterissa: hänellä oli rooli musikaalissa "Housut pois", joka esitettiin Raaseporin kesäteatterissa vuonna 2007. Samassa teatterissa hän on esittänyt mm. Aatua "Vaahteranmäen Eemelissä" (2015) ja Oberonia "Kesäyön unelmassa" (2014).
Christoffer on toiminut myös Raaseporin kesäteatterin tuottajana, vuonna 2023 Raaseporin teatterin esittäessä Monty Pythonin SPAMalot musikaalia.
Weiss on näytellyt sivuosia muun muassa elokuvissa "Leijat Helsingin yllä" (2001) ja "Etulinjan edessä" (2004). Televisiossa hän on näytellyt muun muassa sarjoissa "Kimmo" (2017) ja "Hotel Swan Helsinki" (2020). Hänellä on rooli "Vares" TV-sarjassa (2025).
Vapauden puolesta.
Christoffer järjesti koronarajoituksien aikana useita mielenosoituksia, sekä omissa että Vapauden puolesta ry:n nimissä. Weiss toimi yhdistyksen puheenjohtaja sen ensimmäisellä toimintakaudella 11.11.2021-31.12.2022. Hän on ollut mukana järjestämässä yhdistyksen tapahtumia ja verkkolähetyksiä, minkä lisäksi hän on tehnyt verkkolähetyksiä koronarajoituksia vastustavien ryhmien tapahtumista. 
Weiss käynnisti vuonna 2021 kansalaisaloitteen nimellä "Kansalaisaloite tartuntatautilain muuttamiseksi ja mielenosoitusoikeuden turvaamiseksi ulkotiloissa" joka keräsi 3 509 kannatusta.
Sinihuulikala

Sinihuulikala ("Labrus mixtus") on huulikalojen (Labridae) heimoon kuuluva subtrooppisissa merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sinihuulikala on tavallisesti 30 senttimetrin mittainen. Enimmilläään se voi kasvaa 40 senttimetrin mittaiseksi. Sen ruumis on pitkänomainen. Koiraat ovat väritykseltään sinisiä ja oransseja, naaraat oransseja tai kellertäviä. Lajin pää on pitkä ja suippenee terävää kuonoa kohti. Huulet ovat paksut. Selkäevä on pitkä ja matala. Sinihuulikalan etuosassa on 16–18 piikkiruotoa ja takaosassa 12–14 haarautunutta nivelruotoa. Peräevän kolme ensimmäistä ruotoa ovat piikkiruotoja ja loput 10–12 haarautuneita nivelruotoja. Sinihuulikalan etummainen kiduskansi on sahalaitainen vain nuorilla yksilöillä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinihuulikalaa tavataan Atlantin valtameren itärannikkoa pitkin Norjan keskiosista etelään Senegaliin asti. Sitä on havaittu usein myös Välimeressä. Tavallisesti laji elää kovilla vedenpohjilla levien seassa korkeintaan 80 metrin syvyydessä. Talvet se kuitenkin saattaa viettää syvemmissä vesissä.
Ravinto ja elintavat.
Sinihuulikalan ravintoa ovat pääasiassa äyriäiset, mutta myös muut kalat sekä nilviäiset. Sen kutu tapahtuu Pohjanmeressä touko-heinäkuun välisenä aikana. Koiras valtaa itselleen alueen ja kyhää sinne leväpesän, jota se sitten vartioi munien kuoriutumiseen saakka eli yleensä noin kymmenen vuorokautta. Sinihuulikala kykenee vaihtamaan sukupuoltaan 7–13-vuotiaana, minkä tapahtuessa myös sen väritys vaihtuu.
Tyrrhenansisilisko

Tyrrhenansisilisko (vanh. "bedriagansisilisko"; "Archaeolacerta bedriagae") on sisiliskojen (Lacertidae) heimoon kuuluva matelijalaji. Se on sukunsa tyrrhenansisiliskojen ("Archaeolacerta") ainoa laji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran italialainen Lorenzo Camerano vuonna 1885. Laji on saanut nimensä herpetologi Jacques von Bedriagan mukaan.
Koko ja ulkonäkö.
Tyrrhenansisilisko kasvaa yleensä alle 25 senttimetrin mittaiseksi, tosin uros saattaa olla joskus jopa 30 senttimetrin pituinen. Se on väriltään ruskea ja täplikäs. Naaras on tummempi kuin uros.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan ainoastaan Korsikasta ja Sardiniasta. Sen luontaiset elinympäristöt ovat lauhkean vyöhykkeen metsät sekä vedenrannat ja kivikot. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin silmälläpidettäväksi.
Luciana Aymar

Luciana Paula Aymar (10. elokuuta 1977 Rosario) on argentiinalainen entinen maahockeyn pelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hänet on äänestetty maailman parhaaksi naispelaajaksi kahdeksan kertaa (2001, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2012). Seuraurallaan hän edusti Rot Weiss Kölniä, Real Club de Barcelonaa, Quilmes Atlético Clubia ja GEBAa.
Aymar osallistui olympialaisiin neljä kertaa. Sydneyssä 2000 hän pelasi kahdeksan ottelua, joissa teki kolme maalia. Argentiina hävisi kuitenkin loppuottelun Australialle. Ateenassa 2004 Argentiina saavutti pronssia voitettuaan loppuottelussa Kiinan. Aymar teki turnauksessa neljä maalia kuudessa ottelussa. Pekingin olympialaisissa 2008 Argentiina uusi olympiapronssin. Aymar teki seitsemässä ottelussa yhden maalin. Viimeisen kerran Aymar pelasi olympialaisissa Lontoossa 2012, jolloin Argentiina eteni loppuotteluun. Loppuottelussa se hävisi kuitenkin Alankomaille. Aymar teki Lontoossa kolme maalia seitsemässä pelaamassaan ottelussa. Maailmanmestaruuden Aymar voitti vuosina 2002 ja 2010. Hänellä on myös MM-pronssia vuosilta 2006 ja 2014.
Piia Sormunen

Piia Sormunen (o.s. Lamberg, s. 1970) on suomalainen tekniikan tohtori. Hän on työskennellyt muun muassa tutkijana, opettajana ja konsulttina. Sormunen nimitettiin huhtikuussa 2020 Industry professorin tehtävään Tampereen yliopiston rakennetun ympäristön tiedekuntaan. Tehtävä on viisivuotinen, ja Sormunen aloitti siinä toukokuun 2020 alussa.
Piia Sormunen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1994 Lappeenrannan teknillisestä korkeakoulusta, pääaineenaan energiatalous. Sormunen työskenteli pari vuotta yksityisessä yrityksessä ja siirtyi vuonna 1997 Teknillisen korkeakoulun LVI-laboratorioon tutkimaan lämmön varastointia ja siihen liittyvää laskentaa. Hän väitteli tohtoriksi joulukuussa 2003, väitöskirjan nimi on "Mathematical modelling and experimental investigation of melting and solidification in a finned phase change material storage". Väitöstyössään Sormunen tutki teollisesti käytettäviä faasimuutosmateriaaleja mallintamalla matemaattisesti sulamista ja kiteytymistä ja tutkimalla lämmön siirtymistä. Väitöskirjan viimeistelyn loppuvaiheessa Sormunen siirtyi Insinööritoimisto Olof Granlundille. Sormunen oli välillä muutaman vuoden yliopettajana Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja palasi vuonna 2015 Granlundille sen tytäryhtiöön Granlund Consultingiin toimialajohtajaksi.
Vuonna 2008 perustettu LVI-alalla toimivien naisten yhteistyöverkosto LVI-naiset ry valitsi Sormusen vuoden 2015 LVI-naiseksi.
Liisa Pentti

Liisa Pentti (s. 22. elokuuta 1958) on suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi. Hän johtaa vuonna 2000 perustettua Liisa Pentti + Co -tanssiryhmää ja on ollut muun muassa Uuden tanssin keskuksen Zodiakin taiteellisessa toimikunnassa ja Sivuaskel-festivaalin johtoryhmässä.
Ura.
Pentti suoritti vuonna 1981 valtiotieteen kandidaatin tutkinnon. Hänen pääaineen oli kansantaloustiede. Amsterdamin teatterikoulusta hän valmistui vuonna 1986. Hän opiskeli siellä modernin tanssin linjalla. Pentti valmistui vuonna 2010 tanssitieteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta.
Pentti on Uuden tanssin keskuksen Zodiakin merkittävimpiä kehittäjähahmoja. Hän toimi sen taiteellisen toimikunnan ja hallituksen jäsenenä 1987–2012. Pentti oli myös perustamassa Sivuaskel-festivaalia, jonka johtoryhmässä hän vaikutti vuodet 1996–2009.
Pentti perusti vuonna 2000 Liisa Pentti + Co -nimisen tanssiryhmän. Se tuottaa tanssiesityksien lisäksi erilaisia tanssitaiteen sisältöihin, sen pohdintaan ja artikulaatioon liittyviä seminaareja ja tapahtumia. Pentti on toiminut tanssiryhmänsä taiteellisena johtajana sen perustamisesta saakka.
Skottipresbyteerien liitto

Skottipresbyteerien liitto () oli 1600-luvun Skotlannissa vaikuttanut kapinaliike, joka syntyi, kun Kaarle I yritti muuttaa Skotlannin presbyteeristä kirkkojärjestystä anglikaaniseksi.
Kapinan ensimmäisiä merkkejä oli suullisen perimätiedon mukaan välikohtaus St Gilesin katedraalissa, jossa torikauppias Jenny Geddes heitti pappia tuolilla, koska pappi luki ääneen anglikaanista rukouskirjaa. Skotit muodostivat National Covenant -liiton vuonna 1638 oman kirkkojärjestyksensä suojelemiseksi. Kaarle I vastasi aloittamalla piispojen sodat, jotka olivat kolmen kuningaskunnan sotien ensimmäinen vaihe. Kolmen kuningaskunnan sotien tuhoisin vaihe oli Englannin sisällissota, jonka yhteydessä Kaarle I mestattiin.
Presbyteerien johtajat muodostivat Skotlannin de facto hallituksen kolmentoista vuoden ajaksi (1638–1651). Englannin pitkä parlamentti pyysi heiltä sotilaallista apua, johon he suostuivat saatuaan vastineeksi juhlallisen vakuutuksen ("Solemn League and Covenant", 1643) uskonnollisten oikeuksiensa turvaamisesta. Skotit lähettivät armeijansa Englantiin parlamentin tueksi ja voittivat rojalistien joukot Marston Moorin taistelussa vuonna 1644. Presbyteerien joukkoja johti kolmikymmenvuotisen sodan veteraani ja Ruotsin entinen sotamarsalkka Alexander Leslie.
Presbyteerien liitolla oli kuitenkin monia vastustajia Skotlannissa, ja skotit kävivät keskenään sisällissotaa. Lisäksi heidän luottamuksensa Englannin parlamenttiin alkoi hiipua varsinkin kuninkaan mestauksen jälkeen, ja he liittoutuivat Kaarle II:n kanssa. Liittouma ei ollut sotilaallisesti riittävän vahva Oliver Cromwellin joukkoja vastaan, jotka valtasivat Ylämaiden eteläpuoliset alueet Englannin sisällissodan lopulla. Cromwellin tasavallan aikana Skotlannin kirkon poliittinen merkitys väheni ja presbyteerejä yritettiin käännyttää muiden protestanttisten suuntausten kannattajiksi.
National Covenant -asiakirjassa on samantyyppisiä sanamuotoja ja poliittisia päämääriä kuin Yhdysvaltain perustuslain esipuheessa.
Martina Müller

Martina Müller voidaan tarkoittaa seuraavia ihmisiä:
Spleiknieriä

Spleiknieiriä ("Salvelinus namaycush" × "fontinalis") on harmaanieriän ("Salvelinus namaycush") ja puronieriän ("Salvelinus fontinalis") välinen risteymä.
Spleiknieriän evät ovat kolmiväriset. Kalan kyljillä on vaaleita ja punaisia täpliä tummalla pohjalla. Se ei vivahda purotaimenen tapaan siniseen. Spleiknieriän pyrstö on lievästi haarautunut. Sen pituus on tavallisesti 25–46 senttimetriä ja paino 450 grammasta 1,35 kilogrammaan.
Spleiknieriä syntyi, kun harmaanieriän mätiä hedelmöitettiin puronieriän maidilla. Spleiknieriä on lisääntymiskykyinen, kasvaa nopeammin kuin harmaanieriä ja puronieriä sekä sen lisääntyminen tapahtuu syvässä vedessä. Lajia on istutettu Suomeen, mutta tulokset eivät vastanneet odotuksia ja istutukset lopetettiin.
Akeet

Akeet ("Blighia") on saippuamarjakasvien (Sapindaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, jonka kasveja kasvaa luontaisesti Afrikassa.
Lajit.
Sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Oddur Gottskálksson

Oddur Gottskálksson, (noin 1515 – 1556) oli islantilainen raamatunkääntäjä. Hänen Vulgatan mukaan tehty Uuden testamentin käännöksensä (1540) on ensimmäinen islannin kielellä painettu kirja. Hänen sanotaan tehneen käännöksensä tallissa saadakseen työskennellä rauhassa. Hän oli saanut paperia piispa Ögmunder Pálssonilta voidakseen kopioida muutamia vanhoja kirkon asiakirjoja. Luterilaiseen uskoon hän oli innostunut kuullessaan erään nuoren papin saarnaavan selibaattia ja pyhäinpalvelusta vastaan.
Albert Theodor Gellerstedt

Albert Theodor Gellerstedt (6. lokakuuta 1836 Säterbo – 7. huhtikuuta 1914 Tukholma) oli ruotsalainen arkkitehti, runoilija ja akvarellisti sekä Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1901. Hän oli vuodesta 1877 Tukholman teknillisen korkeakoulun arkkitehtuurin professori, vuodesta 1882 intendentti ja vuodesta 1897 yli-intendentinviraston yli-intendentti. Hän julkaisi "Arkitektoniska fragmenter" (1865–1877), toimitti "Mönster för konstindustri och slöjd, utgifna af Svenska slöjdföreningen" (1875–1876). Hän julkaisi myös muun muassa kaksi kokoelmaa runoja nimellä "Dikter" (1871 ja 1881) ja kokoelmat "Eftersommar" (1891), "Gamla visor" (1900) sekä "Från hult och täppor" (1906). Hän maalasi muun muassa vanhaa Tukholmaa esittäviä akvarelleja.
Aleksandr Golovnin

Aleksandr Vasiljevitš Golovnin (; 6. huhtikuuta 1821 – 15. marraskuuta 1886) oli venäläinen valtiomies. Hän kirjoitti laajan esityksen Suomen kaupunkien historiasta ja silloisesta asemasta. Hän osallistui valmisteluihin maaorjuuden poistamiseksi, tuli 1861 kansanvalistusministeriksi, pani 1863 toimeen käänteentekevän yliopistouudistuksen, joka muun muassa antoi yliopistoille itsehallinnon, tuomiovallan ylioppilaihin nähden, lisäsi professorinvirkoja ja niin edelleen. Golovnin perusti uusia kimnaaseja ja laati kansanopetuksen järjestämiseksi laajan suunnitelman, joka vain osaksi toteutui. Hänen toimestaan valmistettiin myös uusi painolaki, joka julkaistiin 1865. Hän luopui ministerinvirastaan 1866. Golovnin oli Aleksanteri II:n alkukauden voimakkaiden uudistuspyrintöjen huomattavimpia edustajia.
Golovninin isä oli venäläinen meriupseeri ja löytöretkeilijä Vasili Golovnin.
Bartholomaeus Ghotan

Bartholomaeus Ghotan tai Gothan (k. noin 1495) oli saksalainen kirjanpainaja, jota on sanottu maisteriksi. Hän tuli 1482 tai 1483 Tukholmaan ja painatti siellä hagiografian "Vita Katarine", joka luultavasti on ensimmäinen Ruotsissa painettu kirja. Sittemmin hän asettui Lyypekkiin, jossa painatti runsaasti teoksia, muun muassa ensimmäisen Suomea varten painetun kirjan "Missale aboensen" (1488) ja Pyhän Birgitan näyt "Revelationes S. Birgitte" (1492). Ghotanin mainitaan myöskin Iivana III:n kutsusta käyneen Venäjällä aikeissa perustaa kirjapaino sinne mutta aikeen menneen tyhjäksi venäläisten epäluulon takia, vieläpä Ghotanin tulleen ryöstetyksi ja surmatuksi, mutta tieto on epävarma. Ghotan oli matkalla luultavasti 1493, jolloin eräästä kirjeestä päätellään hänen käyneen Suomessa.
Ghotania pidetään Ruotsin vanhimpana kirjanpainajana. Hänellä oli suuri vaikutus Ruotsin keskiajan typografiaan. Ainoa, jonka voi ajatella kyseenalaistavan hänen ensimmäisyytensä, on Johann Snell, joka hänkin harjoitti kirjanpainantaa 1483 Tukholmassa, sillä hän painoi teoksen "Dialogus creaturarum moralizatus". Ghotan painoi Magdeburgissa muun muassa kauniin "Missale magdeburgensen" (1480) Lucas Brandisin Lyypekissä valmistamilla kirjasimilla. Sieltä hänet kutsuttiin Tukholmaan, jossa hänet eräässä julkisessa asiakirjassa mainitaan 1483. Tukholmassa hän todennäköisesti painoi Gustaf Edvard Klemmingin löytämän "Missale upsalensen", josta tunnetaan ainoastaan yksi kappale, joka ei ole aivan täydellinen. On osoitettu, että juuri Ghotan painoi Tukholmassa "Vita Katerinen", joka on todennäköisesti Ruotsin ensimmäinen painettu kirja (1482 tai 1483). Hän asettui 1484 Lyypekkiin, jossa hänen toimintansa oli aikaansa nähden melko merkittävää . Hän painoi muun muassa useita rukouskirjoja latinaksi sekä kirjoja alasaksaksi, kuten "Speygel der dogede" (1485). Tässä kirjassa, jossa on Ghotanin nimi, esiintyvät jälleen samat kirjasimet, joita hän aiemmin käytti "Vita Katerinessa". Ruotsista tulleesta tilauksesta hän julkaisi "Missale strengnensen" (1487) ja "Missale aboensen" (1488), jotka molemmat ovat typografisesti erittäin hienoja. On mahdollista, että Ghotan on painanut myös Klemmingin löytämän suuren "Gradualen" (kirkkokuoron laulukirja), joka sisältönsä perusteella näyttää olevan julkaistu Ruotsia varten. Tämä valitettavasti pahasti vahingoittunut pergamentille painettu loistopainos on siinä tapauksessa Ghotanin taidon ja tarmon komein muistomerkki. Sen avulla Ruotsin viimeiset katoliset prelaatit yrittivät vahvistaa kirkkoa. Ajoitettu ja yhtä loistava Ghotanin työ on 1492 Lyypekissä painettu kokoelma "Revelationes S. Birgitte", jonka Vadstenan luostari julkaisi verrattain suurena painoksena, josta 800 kappaletta painettiin paperille ja 16 pergamentille. Ghotanin kirjapainosta on aivan varmasti peräisin myös pieni kirjoitus "Vita beati Brynolphi" (noin 1490). Ghotan kuoli todennäköisesti noin 1495.
Dulce María Loynaz

Dulce María Loynaz (loka-joulukuu 1902 Havanna – 27. huhtikuuta 1997 Havanna) oli kuubalainen runoilija, jota pidetään yhtenä maan runouden johtohahmoista. Hän sai Miguel de Cervantes -palkinnon vuonna 1992.
Loynaz syntyi varakkaaseen sotilas- ja kulttuuriperheeseen, jonka isä Enrique Loynaz del Castillo oli vuoden 1902 Kuuban vapaussodan sankari. Perheen lapset eivät lainkaan käyneet julkisia tai yksityisiä kouluja, vaan heillä oli kotiopettajat. Hän julkaisi ensimmäiset runonsa La Nación -lehdessä huhtikuussa 1920. Sen jälkeen hän teki useita matkoja Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen matkoihinsa kuului vierailuja myös Turkkiin, Egyptiin ja Lähi-itään. Erityisesti muinainen Egypti tuli sittemmin esille hänen runoudessaan. 1930–1940-luvuilla hän matkusteli Etelä- ja Keski-Amerikassa sekä Kanariansaarilla vuonna 1947 ja 1951. Hän hankki juristikoulutuksen, vaikkakaan ei juuri toiminut lakimiehenä. Sen sijaan hänen kotinsa täyttyi sosiaalisesta elämästä: siellä vierailivat kirjailijat Federico García Lorca sekä Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat Gabriela Mistral ja Juan Ramón Jiménez.
Kuuban sosialistinen vallankumous oli Loynazille järkytys. Hän erakoitui kotiinsa, mutta ei halunnut poistua maasta, koska hänen isänsä oli maan vapaussankari. Parinkymmenen vaikenemisen vuoden jälkeen hän kuitenkin jatkoi runojen ja muiden teosten julkaisua.
Pinkkipesu

Pinkkipesu () tai sateenkaaripesu on termi, jolla kuvataan valtioiden tai yritysten tapaa esittää itsensä LGBT-ystävällisinä vain omaa imagoaan kohottaakseen. Pehmeän vaikuttamisen on tarkoitus esittää tahot suvaitsevina ja nykyaikaisina, vaikka teot jäisivät vain mainonnan ja retoriikan tasolle.
Maittain.
Yhdysvallat.
Yhdysvalloissa Obaman hallintoa on syytetty pinkkipesusta. Kriitikoiden mukaan pinkkipesun varjolla pyrittiin viemään huomio pois politiikan ongelmakohdista, kuten miljoonien paperittomien maahanmuuttajien karkottamisesta sekä siitä, ettei terrorismin vastaisen sodan varjolla tehtyjä ihmisoikeusrikkomuksia tuomittu.
Israel.
Israelin on kritisoitu julkisuusdiplomatiassaan hyödyntävän pinkkipesua edistääkseen imagoaan "uudenaikaisena demokratiana", "turvallisena ja varmana sijoituskohteena" sekä "auringon ja hiekkarantojen turistikohteena". Ulkoministeriön on uutisoitu tukeneen erilaisia LGBT-kampanjoita torjuakseen kielteisiä stereotypioita, joita monilla liberaaleilla amerikkalaisilla ja eurooppalaisilla on Israelista. Pinkkipesun avulla Israel on pyrkinyt oikeuttamaan miehitystään, hallituksen korostaessa LGBT-oikeuksien toteutuvan paremmin Israelissa kuin miehitetyssä Palestinassa. Israelin retoriikka jättääkin yleensä mainitsematta palestiinalaiset sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajavat järjestöt. Suvaitsevaisuuttaan korostamalla Israelin on nähty pyrkivän vetämään huomio pois sen palestiinalaisia kohtaan tekemistään ihmisoikeusrikkomuksista.
Suomi.
Suomessa Pride-viikon aikana monet yritykset liputtavat sateenkaarilippua, mutta eivät tee konkreettisia tekoja sateenkaari-ihmisten, oikeuksien ja yhteisöjen eteen. Pinkkipesusta on syytetty myös esimerkiksi Helsinki Priden yhteistyökumppaneita, kuten kokoomusta, kirkkoa ja poliisia.
Edmund Gosse

Edmund Gosse (1849–1928) oli englantilainen runoilija ja kirjallisuushistorioitsija. Hänen runoteoksiaan ovat muun muassa "Madrigals, songs and sonnets" (1870), "New poems" (1879) ja "English odes" (1881). Gosse on Englannin 1600- ja 1700-lukujen kirjallisuuden etevimpiä tuntijoita, hänen kritiikkinsä on hienoa ja loistavatyylistä.
Gossen vanhemmat olivat englantilainen luonnontieteilijä Philip Henry Gosse ja kuvittaja ja kirjailija Emily Bowes.
Emanuel Geibel

Franz Emanuel August Geibel, vuodesta 1852 von Geibel (1815–1884) oli saksalainen runoilija ja prosaisti. Hän oleskeli 1838–1839 Ateenassa kasvattajana venäläisessä lähettilään perheessä ja käänsi saksaksi Ernst Curtiuksen kanssa kreikkalaisia runoja, jotka ilmestyivät nimellä "Klassische Studien" (1840). Geibel julkaisi ensimmäiset lyyriset runonsa "Gedichte" 1840. Runot "Zeitstimmen" (1841) ovat yhteiskunnallisia. Taiteellista edistystä todistavat Geibelin "Zwölf Sonette für Schleswig-Holstein" (1846) ja eepos "König Sigurds Brautfahrt" (1846). Toinen runokokoelma "Juniuslieder" (1848) on taiteelliselta muodoltaan ensimmäistä paljon taidokkaampi.
Kuningas Maksimilian II kutsui 1851 Geibelin Münchenin yliopistoon estetiikan kunniaprofessoriksi. Geibel luopui 1869 kaikista julkisista toimista ja vetäytyi yksityisyyteen synnyinkaupunkiinsa Lyypekkiin.
Münchenin aika on Geibelin tuotannon kukoistuskausi. Tältä ajalta ovat huvinäytelmä "Meister Andrea" (1855), murhenäytelmä "Brunhild" (1858) ja runokokoelma "Neue Gedichte" (1856). Kokoelmassa Geibel osoittautuu aidoksi lyyrikoksi, syvätunteiseksi muodontaitajaksi. Geibelin viimeinen runokokoelma "Spätherbstblätter" ilmaisee jo vanhuudenheikkouden merkkejä. Münchenissä ollessaan Geibel käänsi saksaksi espanjan- ja portugalinkielistä runoutta kokoelmat "Spanisches Liederbuch" (1852) yhdessä Paul Heysen kanssa ja "Romanzero der Spanier und Portugiesen" (1860) Adolf Friedrich von Schackin kanssa ja ranskalaista runoutta kokoelman "Fünf Bücher französischer Lyrik" (1862) Heinrich Leutholdin kanssa. Geibelin kootut teokset ilmestyivät 1883.
Kirsten Aagaard Hansen

Kirsten Dorothea Aagaard Hansen (18. tammikuuta 1850 Moss, Norja – 20. joulukuuta 1902 Kristiania) oli norjalainen opettaja, kirjailija ja virsirunoilija.
Hansen oli papintytär. Häntä ja hänen sisartaan opetti kotiopettaja, jolta hän sai syviä hengellisiä vaikutuksia. 18-vuotiaana hän pääsi opiskelemaan kieliä Englantiin ja Ranskaan. Hänen ollessaan ulkomailla, hänen kotiseudullaan vaikutti julistajana pappi Lars Oftetal, jonka toiminta sai aikaan suuria herätyksiä. Kotiin palattuaan Hansen liittyi mukaan liikkeeseen. Vuodesta 1876 hän työskenteli opettajana ja kääntäjänä Kristianiassa. Hän käänsi ennen muuta teologista kirjallisuutta ja elämäkertoja. Isänsä kuoleman jälkeen 1895 häntä vaivasi ajoittainen raskasmielisyys ja hän joutui sen takia sairaalahoitoon. 
Hänen virsituotannostaan tunnetaan vain kaksi virttä. Niiden syntyyn ja sisältöön ovat vaikuttaneet kokemukset, joita hän sai Lars Oftetalin vaikutteesta syntyneestä liikkeestä. 
Hansenin virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa
Suomen ev. lut.kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Hengellisiä lauluja ja virsiä 
Siionin matkalaulut
Seurakunta laulaa
Friedrich Gerstäcker

Friedrich Gerstäcker (1816–1872) oli saksalainen kirjailija, joka kirjoitti romaaneja ja matkakertomuksia. Hän teki laajoja vaellusmatkoja muun muassa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa ja kirjoitti niistä lukuisia kuvauksia, esimerkiksi "Die Regulatoren in Arkansas" (1845), "Mississippibilder" (1847), "Amerikanische Wald- und Strombilder" (1849), samoin viihderomaaneja, kuten "Der Wahnsinnige" (1853), "Tahiti, Roman aus der Südsee" (1877), "Gold" (1878), "Die beiden Sträflinge" (1881) ynnä muita. Gerstäckerin kootut teokset ilmestyivät koottuna 44 nidoksena (1872–1879).
Georg Gezelius

Georg Gezelius (5. lokakuuta 1735 Jönköping, Ruotsi – 24. toukokuuta 1789 Lillkyrka, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja pappi. Hän valmistui maisteriksi Turussa 1757, sai 1765 kirkkoherran viran Ruotsin Kydistä Koslagenista mutta ei astunut virkaan. Hänestä tuli 1766 kirkkoherra Lillkyrkaan Närkeen ja 1780 kontrahtirovasti. Hän sai 1779 hovisaarnaajan arvon. Hän julkaisi 1778–1787 neliosaisen "Försök til et Biographiskt Lexicon öfver namnkunnige och lärde svenske män".
Fleet Innovation

Fleet Innovation Oy on yritysautoilun palveluyritys, joka tarjoaa autoilun konsultointi- ja hallinnointipalveluita. Fleet Innovation on perustettu vuonna 2007 ja sillä on hallinnossaan yli 6500 yritysautoa .
Fleet Innovationin liikevaihto vuonna 2020 oli n. 50 miljoonaa euroa ja se työllisti 23 henkilöä . Fleet Innovation oli vuonna 2019 Kauppalehden Sata nopeinta kasvajaa -listalla sijalla 27 .
Toimintatapa.
Fleet Innovation suosii rahoitusleasingia eli osamaksutyyppistä toimintatapaa. 20 % Fleet Innovationin kautta hankituista autoista on huoltoleasingilla eli ne on vuokrattu määräaikaisesti.
Vastuullisuus.
Fleet Innovation tekee tutkimusta yritysautoilun ympäristövaikutuksista sekä panostaa ympäristöystävällisiin vaihtoehtoihin. Fleet Innovation on muun muassa tehnyt testejä hybridiautojen sähkökantaman paikkaansapitävyydestä ja kyselyitä kuluttajien päätöksiä ohjaavista tekijöistä, sekä tarjoaa asiakkailleen litraperusteista päästöjen kompensointia . Vuonna 2020 Fleet Innovation tutki erityisesti hybridi- ja sähköautojen määriä sekä autoilun hiilidioksidipäästöjä . 
Hallitus.
Fleet Innovationin toimitusjohtaja toimii Sakari Viitanen, hallituksen puheenjohtajana on Tommi Vekka ja jäsenenä Marko Kauppi sekä asiantuntijana Marko Parkkinen .
Yhdystie 2603

Yhdystie 2603 on tie, joka kulkee Jämijärven keskustasta saman kunnan alueella sijaitsevalle Sydänmaalle. Tien pituus on 10 kilometriä. 
Tien osoitenimi on koko reitillä "Tykkööntie". Tie on asvaltoitua Jämijärven keskustasta Pori-Haapamäki-radan tasoristeykselle saakka, josta eteenpäin se on päällystämätöntä soratietä koko loppumatkan.
Keltakulmatikka

Keltakulmatikka ("Piculus aurulentus") on tikkoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta. 
Koko ja ulkonäkö.
Keltakulmatikka voi kasvaa 21–22 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Keltakulmatikka on päästään, selästään ja siivistään ruskehtavan oliivinvihreä. Lajin pyrstö on musta. Päässä on kaksi keltaista juovaa, jotka lähtevät silmäkulmasta ja nokasta. Nokan tyven pilkku on punainen ja kurkku keltainen. Keltakulmatikkakoiraan päälaki on punainen, mutta naaraalla on vain niskassa punainen laikku. Linnun rinta ja vatsa ovat valkoiset ja niissä on tiheästi vihreitä raitoja. Keltakulmatikkakoiratikan nokka on pitkä ja väriltään harmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltakulmatikan levinneisyysalue ulottuu eteläisestä Brasiliasta Paraguayhin ja Argentiinaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat trooppiset vuoristometsät. Metsien kaataminen maanviljelysmaaksi uhkaa lajin elinympäristöä ja keltakulmatikka on silmälläpidettävä laji. Lintu liikkuu yksin tai pareittain. Sen ravintoa ovat hyönteiset, erityisesti muurahaiset ja niiden toukat. Keltakulmatikan pesimäkausi on elokuulta lokakuulle ja laji tekee pesänsä korkealle puuhun.
Yhdystie 6761

Yhdystie 6761 kulkee Närpiössä Svedanin kaupunginosasta Pjelaxin ja Skrattnäsin kautta kaupungin keskustaan. Tien pituus on 13 kilometriä.
Tien osoitenimenä on koko matkalta "Kristinestadsvägen" (Kristiinankaupungintie).
Ajastaika (albumi)

Ajastaika on suomalaisen pakanametalliyhtye Vornan ensimmäinen albumi. Levy julkaistiin 16. elokuuta 2013 levymerkillä Inverse Records.
Kokoonpano.
Tuotanto.
Kaikki kappaleet sävelletty, tuotettu ja esitetty Vornan toimesta
Vierailevat muusikot:
Seututie 467

Seututie 467 on tie, joka johtaa Rantasalmella Hiismäen kunnanosasta asemanseudun kautta kunnan keskustan etelälaidalla sijaitsevaan Susimäen kunnanosaan. Tien pituus on kymmenen kilometriä.
Tien osoitenimenä on koko matkalta "Hiismäentie".
Ole Theodor Moe

Ole Theodor Moe (2. toukokuuta 1863 Åmot, Østerdalen, Norja – 8. syyskuuta 1922 Oslo) oli norjalainen opettaja, luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Moe valmistui ylioppilaaksi 1888 ja teologian kandidaatiksi 1893. Hän toimi opettajana Kristianiassa (Oslossa) ja Bærumissa. Vuodesta 1897 alkaen hän toimi pappina mm. Ålesundissa, Rødenesissa vuodesta 1905 ja Aremarkissa vuodesta 1915 sekä vuosina 1902-07 Kristianian Kaupunkilähetyksen palveluksessa. 1919 hän sai halvauskohtauksen ja joutui luopumaan papin viran hoidosta. 
Moen aloitteesta alkoi 1906 kansainvälisen Sinisen ristin toiminta Norjassa. 1915 hän sai apurahan, jotta hän voisi tutkia vanhempaa norjalaista virsirunoutta. Hän käänsikin latinan- ja englanninkielisiä virsiä norjaksi ja julkaisi virsihistoriallisia tutkimuksia niin lehdissä kuin kirjoina. 1907 hän julkaisi runokokoelman "Hvile paa veien". Moen kuoltua hänen leskenä julkaisi Moen runoja ja käännöksiä antologiassa "Salmer og sange" 1923.
Hänen kirjoittamista virsistään tunnetaan yleisesti vain yksi, virsi ”Jesus, det eneste”, vuodelta 1904. Virren sävelmänä on Caroline W. Sørlien n. 1910 kirjoittama sävelmä.
Moen virsi Jesus, det eneste suomenkielisissä virsi-ja laulukirjoissa
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja 
Seurakunta laulaa
Hengellinen laulukirja
Hengellisiä lauluja ja virsiä
Siionin kannel
Lähteet.
Roottori (konetekniikka)

Roottori (myös pyörijä, ankkuri) on sähkömagneettisen koneen liikkuva osa, jota käytetään muun muassa sähkömoottoreissa ja sähkögeneraattoreissa. Roottorin liike perustuu sähkömagnetismiin, joka aiheuttaa roottorille momentin.
Häkkikäämitty roottori.
Häkkikäämityn roottorin roottori koostuu uritetuista rautalevyistä, joiden läpi kulkevat kuparista tai alumiinista tehdyt johteet eli käämit. Johteet on kytketty toisiinsa metallirenkailla. Häkkikäämitykseen indusoituu sähkövirta, joka magnetoi roottorin. Nimi tulee käämityksestä, joka muistuttaa oravanpyörää.
Yhdystie 7161

Yhdystie 7161 on tie joka kulkee Mustasaaren kunnassa Marasbackenin kunnanosasta saman kunnan alueella sijaitsevaan Martoisten kunnanosaan. Tien pituus on 8 kilometriä.
Tien osoitenimenä toimii koko matkalla "Tuovilantie".
Seututie 715

Seututie 715 on Mustasaaren Helsingbystä Vaasassa sijaitsevaan Vanhan Vaasan kaupunginosaan kulkeva seututie. Tien pituus on seitsemän kilometriä, ja se kulkee pääosin vanhaa valtatien 3 linjausta pitkin.
Tien osoitenimenä toimii Mustasaaren alueella "Laihiantie" ja Vaasan alueella "Latokartanontie".