tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alaskanseiti

Alaskanseiti eli mintai ("Gadus chalcogrammus", synonyymi "Theragra chalcogramma") on Tyynenmeren pohjoisosissa elävä turskakala, joka kuuluu maailman tärkeimpiin talouskaloihin.
Koko, levinneisyys ja elintavat.
Alaskanseiti kasvaa 55–75 cm:n mittaan, pohjoisessa suuremmaksi kuin etelässä. Sen levinneisyys kattaa Pohjoisen Tyynenmeren rannikot Japaninmereltä Alaskan kautta Kaliforniaan. Norjasta harvinaisena kuvattu "Theragra finnmarchica" kuuluu ilmeisesti samaan lajiin.
Alaskanseiti elää enimmäkseen 100–300 metrin syvyydessä, joskus 700 metriin saakka. Se tulee sukukypsäksi 3–4-vuotiaana ja lisääntyy rannan läheisyydessä 50–100 metrin syvyydessä. Munat kelluvat vapaasti avovedessä. Nuoret yksilöt syövät planktonia, vanhemmat pikkukaloja, kuten kuoretta ja villakuoretta.
Taloudellinen merkitys.
Alaskanseidistä on viime vuosikymmeninä tullut tärkeä talouskala, ja siihen on viitattu merkittävimpänä jäljellä olevana ruokakalavarantona maailmassa. Pyynti on lähinnä troolikalastusta, ja vuotuiset pyyntimäärät ovat olleet 2000-luvulla 3 miljoonan tonnin luokkaa. Suurimpia pyytäjiä ovat Venäjä ja Yhdysvallat, joiden saaliit ovat kuitenkin laskeneet viime vuosina. Yhdysvallat pyytää alaskanseitiä vuosittain noin 1,5 miljoonaa tonnia, siis enemmän kuin mitään muuta kalaa.
Pakastettuja tuotteita tuodaan suuria määriä Venäjältä, Kiinasta ja Yhdysvalloista Eurooppaan, etenkin Saksaan, Ranskaan ja Isoon-Britanniaan. Saksassa noin 25 % kalankulutuksesta vuonna 2008 oli alaskanseitiä.
Alaskanseidin liha on miedon makuista, vaaleaa ja vähärasvaista, Atlantin seitiinkin verrattuna. Se myydään ensisijaisesti eri tasoisina pakastetuotteina. Sitä käytetään muun muassa leivitetyissä kalapuikoissa, fish-and-chips -fileinä, samoin suurten pikaruokaketjujen kala-annoksissa (esimerkiksi Burger King, McDonalds). Se on myös tärkeä surimi-kalatahnan raaka-aine; surimista valmistetut äyriäisenlihajäljitelmät ("crab sticks", surimipuikot) ovat yleensä alaskanseitiä. Myös alaskanseidin mäti on tärkeä markkinatuote.
Kalakannan hoito.
Beringinmeren ja Alaskanlahden kalastuksen on katsottu täyttävän kestävän käytön kriteerit, vaikka vuosina 2006–2008 alaskanseidin populaatio on laskenut merkittävästi. Vuonna 2008 kannan lasku oli 38 prosenttia. Greenpeace on kritisoinut alaskanseidin kannan hoitoa vuosien ajan ja vaatinut kalastuksen rajoittamista puoleen vuonna 2009, jotta elinkelpoinen kalakanta voitaisiin varmasti säilyttää. Esimerkki suuren kalakannan romahtamisesta ryöstökalastuksen seurauksena on Luoteis-Atlantin turskakannan nopea romahtaminen 90-luvulla.
Jarmo Mäkinen

Jarmo Kalevi Mäkinen (s. 29. toukokuuta 1958 Karstula) on suomalainen näyttelijä. Mäkinen opiskeli Teatterikorkeakoulussa näyttelijälinjalla Jouko Turkan oppilaana. Tunnetuksi Mäkinen tuli Turkan ohjaamassa, vuonna 1989 ensiesitetyssä "Seitsemän veljeksen" televisiosovituksessa, jossa hän esitti Tuomasta. Sittemmin Mäkinen on ollut suosittu näyttelijä suomalaisissa ja ruotsalaisissa elokuvissa sekä televisiosarjoissa. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa "Jägarna" (Metsästäjät), "Kivenpyörittäjän kylä", "Poika ja ilves" sekä "Populäärimusiikkia Vittulajänkältä". Raamikas Mäkinen on saanut usein elokuvissa konnan roolin.
Näyttelijäntöidensä ohella Mäkinen on juontanut televisiossa esitettyjä sarjoja, muun muassa "Suomen Robinson" -sarjaa, "Rikostarinoita Suomesta" -sarjaa sekä "Eräkuksa"-sarjaa.
Mäkinen on myös ääninäytellyt animaatioelokuvissa.
Yksityiselämä.
Mäkinen oli naimisissa Ulla Laurion kanssa vuosina 1983–1991 ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Sen jälkeen Mäkinen oli avoliitossa näyttelijä Maria Kuusiluoman kanssa vuosina 1991–2005. Hänen nykyinen puolisonsa on Milla Vehviläinen, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa.
Saharausku

Saharausku ("Pristis pectinata") on noin viisimetrinen saharauskujen heimoon kuuluva kala, joka tunnetaan pitkästä, terävien hampaiden reunustamasta kuonostaan, jota sen uskotaan käyttävän pienten saaliskalojen haavoittamiseen ja tappamiseen. Vankeudessa elävien yksilöiden on nimittäin nähty heiluttavan kuonoaan sivusuunnassa ruokinta-aikaan. Sillä se myös tunnustelee merenpohjaa saalista etsiessään. 
Levinneisyys.
Saharauskua tavataan Atlantin trooppisissa ja lauhkeissa osissa. Ne viihtyvät matalikoilla ja tunnetaan hyvin Yhdysvaltain Atlantin puoleisella rannikolla ja Itä-Afrikassa. Niitä arvellaan olevan myös Välimerellä.
Marianne Heemskerk

Marianne Yvonne Heemskerk (s. 28. elokuuta 1944, Rotterdam, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen uimari, joka saavutti hopeamitalin 100 metrin perhosuinnissa kesäolympialaisissa 1960. Heemskerk rikkoi 200 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen 12. kesäkuuta 1960 Leipzigissa Itä-Saksassa ajalla 2.34,4.
Mårten Mickos

Mårten Gustaf Mickos (s. 6. marraskuuta 1962 Espoo) on Kalifornian Piilaaksossa toimiva suomalainen ohjelmistoalan yritysjohtaja ja hallitusammattilainen. 
Mickos saavutti maailmanlaajuista tunnettuutta toimiessaan tammikuusta 2001 helmikuuhun 2008 Sun Microsystemsille miljardilla dollarilla myydyn tietokantayritys MySQL AB:n toimitusjohtajana. 
Keväästä 2010 lähtien hän on työskennellyt pilviohjelmistoja kehittävän Eucalyptus Systemsin toimitusjohtajana ja vuodesta 2012 Nokian hallituksen jäsenenä. Vuonna 2014 Hewlett-Packard osti Eucalyptuksen, ja Mickos siirtyi HP:n palvelukseen.
Hän on aktiivinen bloggaaja ja puhuja erityisesti johtamisen, avoimen lähdekoodin liiketoimintamallien sekä pilviteknologian aihealueilla. 
Aiemmin hän on toiminut Electrosonicin hallituksessa (2009–2012) ja Mozilla Messagingin (2008–2011) ja RightScalen hallituksissa (2010–2011). 
Syyskuusta 2009 kevääseen 2010 hän oli vieraileva yrittäjä "Entrepreneur in Residence" piilaaksolaisessa pääomasijoitusyhtiö Benchmark Capitalissa. sekä keväällä 2010 Lontoolaisessa Index Ventures:ssa.
Helmikuusta 2008 maaliskuuhun 2009 Mickos oli Sun Microsystemsin Sun Microsystems tietokantaliiketoimintojen johtaja yhtiön ostettua MySQL:n. 
Tätä aiemmin hän toimi Matchon Sports -yrityksen toimitusjohtajana. Englantilaisen jalkapallon uutispalveluna aloittanut ja sittemmin teknologia-alustansa tuotteistanut yhtiö ajautui teknokuplien puhjetessa konkurssiin.. Hänen muita tehtäviään ovat olleet: Intellitel Communications – toimitusjohtaja; Solid Information Technology – kanavamarkkinointijohtaja; ViSolutions – myyntijohtaja; Valtion Tietokonekeskus – vientijohtaja; Polycon – partneri.
Mickos on Teknillisestä korkeakoulusta valmistunut diplomi-insinööri. Hän perusti 24-vuotiaana opiskelijakavereiden kanssa ohjelmistoyrityksen Polycon Ab vuonna 1987. 
Hän sai vuonna 2006 n myöntämän tunnustuspalkinnon avoimen lähdekoodin käytön edistämisestä sekä ansiokkaasta kansainvälisen ohjelmistoalan yrityksen kehittämisestä. Tietokonealan ammattilehti Tietoviikko valitsi Mickoksen vuoden 2006 tivi-vaikuttajaksi.
Mickos sai tekniikan kunniatohtorin arvonimen Aalto-yliopistosta vuonna 2022.
Kirjoituksia ja videoita.
Luentoja, opastusta ja tukea Aaltoes -opiskelijoille
Boardman 2020:
Yhteen hiileen voi puhaltaa eri suunnista 
Muutoksentekijät:
Kaiken liiketoiminnan A ja O löytyy uskalluksesta 
Twitter:
Twitter-profiili
Englanniksi.
Puhe Stanfordissa yrittäjyydestä ja yrittämisestä:
Video 
Audio 
Eucalyptus Systems:
Toimitusjohtajan blogi:
Purjemerimonni

Purjemerimonni ("Bagre marinus") on noin 60 senttimetrin pituinen kala, jolla on leuassaan ja suupielissään lyhyt ja pitkä viiksipari. Selkäevä on korkea ja ensimmäinen eväruoto on pidentynyt rihmaksi. Rintaevien ensimmäinen ruoto taas on pitkä piikki, jossa on myrkkyä.
Levinneisyys.
Lajin esiintymisalue kattaa Pohjois- ja Keski-Amerikan Atlantin puoleisen rannikon Cape Codista Panamaan. Niitä tavataan myös Meksikonlahdessa, ja joskus myös jokisuiden murtovedessä.
Ravinto.
Purjemerimonni syö pieniä pohjassa eläviä kaloja ja äyriäisiä, joita se löytää viiksiensä avulla.
Lisääntyminen.
Purjemerimonni kutee kesällä. Munia on 10–30 ja koiras ottaa ne hedelmöityksen jälkeen suuhunsa turvaan. Kuoriuduttuaan poikaset hakevat vielä usean viikon ajan turvaa isänsä suusta. Haudonnan aikana koiras ei syö mitään.
Lehtirikot

Lehtirikot eli rikot ("Saxifraga") (aiemmin myös kivirikot) on rikkokasvien runsaslajisin suku, johon kuuluu noin 475 lajia. Useimmat lajit ovat monivuotisia, matalakasvuisia ruohoja. Rikot ovat levinneet pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealle ja arktiselle vyöhykkeelle. Monet lajit ovat sopeutuneet hyvin kylmiin ja karuihin oloihin, ja niitä kasvaa kaikkein pohjoisimmillakin putkilokasvien esiintymispaikoilla Pohjois-Grönlannissa. Rikoilla on kukissaan viisi terä- ja verholehteä ja kymmenen hedettä kahdessa kiehkurassa. Siemenkota on kypsänä kaksisarvinen. Etenkin monien arktisten lajien lehdet ovat talvivihantia. Suomessa kasvaa 14 luonnonvaraista lajia pääosin harvinaisena tunturialueilla. Useita lajeja kasvatetaan lisäksi koristekasveina.
Rikkojen suku on käsitetty yhtenä isona sukuna tai jaettu useammaksi pienemmäksi suvuksi. Suomessa tavattavat rikot voidaan jakaa lehtirikkojen ("Saxifraga") ja vanarikkojen ("Micranthes") sukuihin.
Rikkolajeja.
Suomessa luonnonvaraisena tavattavat rikkolajit:
Muualla tavattavia rikkoja:
Risteymiä:
Donald Duck’s Playground

Donald Duck’s Playground on Sierra On-Linen kehittämä ja U.S. Goldin vuonna 1984 Commodore 64:lle julkaisema opetuspeli. Peli perustuu Walt Disneyn tunnettuun animaatio- ja sarjakuvasankariin Aku Ankkaan. Peli käännettiin myös Atari ST:lle, Amigalle sekä MS-DOSille. Pelin pääsuunnittelija ja muusikko oli Al Lowe.
Pelaaja ottaa pelissä Aku Ankan roolin. Akun työnä on yksinkertaisesti kerätä niin paljon rahaa kuin mahdollista. Tehdäkseen tämän Aku voi hankkia itselleen töitä neljästä eri paikasta: vihanneskauppiaalta, rautatieltä, lelukaupasta tai lentokentältä. Kukin työ kestää pelaajan valinnan mukaan yhdestä kahdeksaan minuuttiin, jona aikana Akun on ansaittava mahdollisimman paljon rahaa.
Työpaikat.
Akulla on erilainen tehtävä joka työpaikassa. Hän ansaitsee tietyn summan rahaa jokaisesta suorittamastaan työstä; kun pelin vaikeusasteeksi on asetettu keskitaso, palkat tuplaantuvat, ja kun pelataan edistyneellä tasolla, palkat triplaantuvat.
Leikkikenttä.
Aku voi ostaa kovalla työllä ansaitsemillaan rahoilla erilaisia leikkikentälle sijoitettavia esineitä, kuten tikapuita tai keinuja, sukulaispoikiensa Tupun, Hupun ja Lupun iloksi. Kukin esine voidaan sijoittaa tiettyyn paikkaan leikkikentälle. Ylittäessään rautatien, Aku kutsuu paikalle yhden ankanpojista, jolloin pelikontrolli siirtyy Akusta ankanpoikaan, joka voi leikkiä leikkikentällä.
Konsta

Konsta on suomalainen miehen nimi. Nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 5 428 suomalaiselle. Ylivoimainen enemmistö heistä on saanut nimen vuoden 1980 jälkeen.
Nimen taustalla on nimi Konstantinus, joka pohjautuu latinan sanaan "constans" (pysyvä, muuttumaton). Suomalaisessa almanakassa esiintyivät 1708–1851 nimet Constantin ja Constantinus, vuosina 1852–1907 nimiasuna oli Konstantin ja 1908–1925 Konstantinus. Kosti pääsi kalenteriin 1929, ja 1950 sen rinnalle otettiin uudelleen Konstantin. Vuosina 1929–1949 Kostin rinnalla esiintyi Kostia. Konsta tuli almanakkaan 1984.
Isovesiherne

Isovesiherne ("Utricularia vulgaris") on vesiherneiden sukuun kuuluva yleinen vesikasvi ja lihansyöjäkasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Isovesiherne on juureton irtokelluja, joka kasvaa noin 20–100 cm pitkäksi. Sen varsi on sitkeä ja rento. Varsi ja pillimäiset, ohuet lehdet pysyvät veden alla, mutta kukkavarsi kohoaa pinnan yläpuolelle. Teriöltään keltaisia kukkia on 5–10. Isovesiherne kukkii heinä-elokuussa .
Isovesiherne on lihansyöjäkasvi. Lehdissä on 2–3 mm kokoisia pyöreähköjä pyyntirakkuloita, joilla kasvi pyydystää pieniä vesieliöitä. Kun esimerkiksi vesikirppu menee pyyntirakkulan sisälle ja koskettaa sukasia, rakkula täyttyy entsyymeillä, jotka sulattavat eläimen. Entsyymit sulattavat vain saaliin pehmeät osat, kovat osat jäävät rakkulaan. Rakkulassa on alipaine, joka imaisee saaliin sisäänsä auetessaan.
Levinneisyys.
Isovesiherne on laajalle levinnyt. Euroopassa se puuttuu vain Norjan vuorilta, Italian eteläkärjestä ja Kreikasta. Pohjois-Amerikassa ja Japanissa on omat alalajinsa. Suomessa se esiintyy yleisenä Keski- ja Etelä-Suomessa, Lapissakin tuntureita lukuun ottamatta monin paikoin.
Elinympäristö.
Isovesiherne kasvaa järvien, jokien ja murtovesilahtien matalissa ja suojaisissa osissa, lammissa, kaivannoissa ja puroissa.
Argentavis magnificens

 "Argentavis magnificens" on ehkä suurin koskaan elänyt lentävä lintu. Se eli Andien vuoriston alueella myöhäismioseenikaudella, 23–6 miljoonaa vuotta sitten. "Argentavis" luokitellaan joskus haikaralinnuksi ja joskus päiväpetolinnuksi.
Koko ja ulkonäkö.
"Argentaviksen" siipiväli oli 5,7–8,3 metriä ja painoa sillä oli noin 70 kilogrammaa. Ruumis oli 1,5-metrinen. Lajin väritystä ja höyhenpukua on mahdoton tietää, mutta sen pää on saattanut olla kalju sen lähimpien nykyään elävien sukulaisten, kondorien tapaan. Sillä oli ehkä myös kaulus suojaamassa kylmiltä tuulilta. Kynnet olivat vahvat ja linnulla oli vahva koukkunokka, mikä viittaa petolintuun eikä pelkästään raadonsyöjään. Kaula oli kuitenkin pitkä kuin korppikotkalla.
Elintavat.
"Argentaviksen" elinalue oli sen elinaikana nykyistä paljon rehevämpää ruohotasankoa. Siellä sille riitti saaliseläimiä, kuten hevosensukuisia "Diadiaphoruksia". Reviiri lienee ollut laaja linnun suuren koon vuoksi. Painonsa takia linnulla saattoi olla vaikeuksia päästä ilmaan. Todennäköisesti sen täytyi joko heittäytyä kallionkielekkeeltä siivilleen vauhtiaskelten jälkeen, tai sitten juosta kymmeniä metrejä loivaa rinnettä alaspäin, ennen kuin se pystyi irtoamaan maanpinnasta. Nykylinnuista esimerkiksi albatrossit käyttäytyvät samaan tapaan. "Argentaviksen" lihasvoima ei riittänyt varsinaiseen lentämiseen, mutta se pystyi liitelemään Andeilta Argentiinaan jatkuvasti puhaltavien tuulten ja termiikkien ansiosta jopa 300 kilometriä yhteen menoon. Liidellessään se pystyi etsimään suurilla silmillään saalista ja raatoja. Saaliin havaittuaan se on voinut rauhassa laskeutua alas ja syöksyä saaliin kimppuun nopealla vauhdilla. Se on voinut katkaista isonkin saaliin selän. Laji lienee hävinnyt, kun sen elinalue kuivui ja saaliseläimet hävisivät.
Löydöt.
"Argentaviksen" fossiileja on löydetty vain Argentiinan pohjoisosista, Patagonian tasangoilta. Sen lähisukulaisten jäännöksiä on löydetty ympäri Pohjois- ja Etelä-Amerikkaa.
David Pizarro

David Marcelo Cortes Pizarro (s. 11. syyskuuta 1979) on chileläinen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän pelasi lähes koko ammattilaisuransa Italian Serie A:ssa. Hän pelasi siellä ensi kerran Udinesen paidassa ottelussa Venezia–Udinese 29. elokuuta 1999. Pizarro oli Udinesen riveissä kuuden kauden ajan ja sen jälkeen Interissä yhden kauden ajan ennen siirtoaan AS Romaan. Kaudella 2006–2007 Pizarro nousi yhdessä Simone Perrottan kanssa Roman keskikentän pohjan avainpelaajaksi. Vuosina 2012–2015 hän oli Fiorentinan palkkalistoilla ja palasi sen jälkeen Chileen.
Pizarro oli pelaajana myös Chilen jalkapallomaajoukkueessa, jonka kanssa hän sai vuonna 2000 pronssia Sydneyn kesäolympialaisissa. Hän on pelannut kaikkiaan 46 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Clinton Davisson

Clinton Joseph Davisson (22. lokakuuta 1881 – 1. helmikuuta 1958) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka teki pitkän uran tutkijana Bell Labsissä. Hänet palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla 1937 yhdessä G.P. Thomsonin kanssa. He keksivät elektronien diffraktion kiteistä eli elektronidiffraktion toisistaan riippumatta.
Opinnot ja ura.
Davisson aloitti akateemiset opiskelunsa Chicagon yliopistossa 1902. Seuraavana vuonna hän joutui kuitenkin keskeyttämään opinnot rahan puutteessa ja meni takaisin kotikaupunkiinsa töihin puhelinyhtiöön. Opiskelujensa aikana hän oli tutustunut professori Robert A. Millikaniin, jonka suosituksilla Davisson sai fysiikan assistenttuurin Purduen yliopistosta vuoden 1904 tammikuussa. Kesäkuussa hän kuitenkin palasi takaisin Chicagoon. Seuraavan vuoden syyskuussa Millikan suositteli häntä osa-aikaisen opettajan virkaan Princetonin yliopistoon ja siellä Davisson jatkoikin opiskelujaan saaden päätökseen tohtorin tutkintonsa 1911 pääasiassa professori Owen Willans Richardsonin ohjauksessa.
Työskenneltyään useampia vuosia Carnegie Institute of Technologyssä Pittsburghissa ja yhden kesän J.J. Thomsonin alaisuudessa Cavendish-laboratoriossa, Davisson meni 1917 töihin yhtiöön nimeltä "Western Electric Company" (sittemmin Bell Laboratories) New Yorkiin. Hän työskenteli yhtiön teknisellä osastolla tutkijana ja vuonna 1927 hänen C.H. Kunsmanin ja L.H. Germerin kanssa tekemät koneensa johtivat elektronidiffraktion keksimiseen. J. J. Thomsonin poika G. P. Thomson keksi saman ilmiön Davissonista riippumatta. Thomson ja Davisson palkittiin elektronidiffraktion keksimisestä Nobelin fysiikanpalkinnolla 1937.
Alkukampela

Alkukampela ("Psettodes erumei") on alkukampeloiden heimoon kuuluva kampelakala, joka elää Intian valtameressä sekä läntisellä Tyynellämerellä, Afrikan rannikolta ja Punaiseltamereltä Australiaan ja Japaniin. Alkukampelat ovat muita kampelakaloja paksumpia ja kapearuumiisempia, ja niiden heimo erotetaankin omaksi ’alkeelliseksi’ alalahkokseen muista kampelakaloista. Alkukampelan silmät voivat olla yksilöstä riippuen joko vasemmalla tai oikealla kyljellä. Ominainen piirre on myös selkäevän etuosassa olevat piikkiruodot. Alkukampela on yleensä 20–40 senttimetrin pituinen, korkeintaan 60-senttinen.
Alkukampela elää suhteellisen matalassa vedessä, yleisimmin 20–50 metrin syvyydessä. Alkukampela makaa päivisin hiekka- tai mutapohjaan kaivautuneena ja lähtee öisin uintiretkelle saalistamaan. Se ui usein pystyasennossa. Se syö pääasiassa pieniä kaloja.
Alkukampelaa pyydetään pääasiassa troolaamalla ja kaupataan enimmäkseen tuoreena.
Heikki Alikoski

Heikki A. Alikoski (5. joulukuuta 1912 Oulu – 28. joulukuuta 1997 Turku) oli suomalainen tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän työskenteli Yrjö Väisälän assistenttina Turun observatoriossa vuosina 1937–1956. Tuolloin hänen mukaansa nimettiin asteroidi 1567 Alikoski. Hän löysi myös itse uusia asteroideja.
Sotien jälkeen Alikosken päivätyö oli matematiikan puolella: hän oli Turun kaupungin tilastotoimiston johtaja 1944–1958, sen jälkeen Turun Teknillisen oppilaitoksen matematiikan lehtori ja myöhemmin matematiikan yliopettaja. Hän luennoi myös Turun yliopistossa tuntiopettajana.
Myöhemmin Alikoski oli mukana perustamassa Turun yliopiston tähtitieteellis-optista tutkimuslaitosta. Hän toimi jonkin aikaa myös Turun Ursan puheenjohtajana. Vapaa-ajallaan hän oli tunnettu esperanton harrastaja.
Alikosken löytämät asteroidit.
Alla olevassa taulukossa on lueteltu Heikki Alikosken löytämät numeroidut asteroidit. Kaikki löydöt on tehty Turussa.
Veera Degerholm

Veera Marjaana Degerholm (s. 12. kesäkuuta 1971 Turku) on suomalainen näyttelijä ja juontaja. Degerholm kuuluu Tampereen freelancer-näyttelijöihin. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1995. Degerholm on esiintynyt teatterissa Vaasan kaupunginteatterissa, Pyynikin kesäteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Hänen elokuvaroolinsa ovat "Ajomies" (2013) ja "Kymmenen riivinrautaa" (2002), minkä lisäksi hän on vieraillut muutamassa televisiosarjassa.
Degerholm on juontanut lastenohjelma "Pikku Kakkosta" vuodesta 2005 keskiviikkoisin, lauantaisin ja sunnuntaisin.
Maple Cross

Maple Cross on jääliläinen thrash metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1985.
Maple Cross toimi yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka, piti taukoa noin viisi vuotta ja palasi uudella kokoonpanolla vuonna 2001. Ensimmäisen demo-nauhoituksen aikana bändi oli nimeltään ACE, tai A.C.E, mutta vaihtoi nimensä Maple Cross:ksi toisen demon nauhoitusten aikaan. Alkuperäinen kokoonpano oli Ilkka Heino, Marko Siekkinen, Petri Puolitaival, Mika Karppinen ja Ville Hyry. Toiselle demolle (Thirteen Witches...But One Of Them) laulajaksi vaihtui Marco R.J. ja seuraavalle, kolmannelle demolle bassoon Niko Karppinen. Sen jälkeen porukka pysyi samana aina vuoteen 1996, jolloin bändi päätti jäädä tauolle.
Maple Cross:in uusi tuleminen alkoi Marco R.J.:n innoittamana vuonna 2001, jolloin hän keräsi bändin uudelleen kasaan uusien soittajien kanssa - entisten soittajien suostumuksella.
Marco R.J. on myös Club Teatrian ohjelmavastaava.
Yhtyeen uusin, vuonna 2007 julkaistu albumi "Heimo" on nimetty laulaja Marcon talvi- ja jatkosodassa taistelleen isoisän mukaan.
Pietro Pipolo

Pietro Pipolo (s. 27. helmikuuta 1986 Marino) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän kuuluu AS Roman organisaatioon ja pelaa lainasopimuksessa Serie C1:ssä Potenza SC:n joukkueessa.
AS Roman juniorijoukkueessa Pipolo pelasi ykkösmaalivahtina. Aikuisten joukkueessa hän ei ole päässyt pelaamaan, ja kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Serie C1:ssä pelaavaan Potenzaan.
Rami Rafael

Rami Rafael (s. 31. lokakuuta 1980 Laitila) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on Seinäjoen tangomarkkinoiden tangoprinssi vuosilta 2002 ja 2003. Vuonna 2015 Rami osallistui jälleen tangomarkkinoille sijoittuen kolmannelle sijalle.
Koulutukseltaan Rafael on leipuri ja lähihoitaja. Hän on harrastanut harmonikansoittoa kuusivuotiaasta lähtien.
Unto Torniainen

Unto Torniainen (17. kesäkuuta 1948 Levonmäki – 9. huhtikuuta 2015 Kajaani) oli kajaanilainen muusikko ja musiikkivaikuttaja. Torniainen toimi Kainuun Jazzkevään toimitusjohtajana 1990-luvulla. Torniainen tuotti myös levyjä, kuten esimerkiksi: Finnish Graffiti, Suomalaisen rockin historiaa Vol. 1–3. Torniainen soitti esimerkiksi H-Band-nimisessä kokoonpanossa sekä Jussi &amp; The Boysin studioalbumilla Hämeentie 38 (congat).
Unto Torniainen kuoli 9. huhtikuuta 2015 asuntonsa tulipalossa Kajaanin keskustassa.
Unto Torniaisen poika on rumpali Kalle Torniainen.
Zoom Airlines

Zoom Airlines oli kanadalainen halpalentoyhtiö, joka lensi useilta kanadalaisilta lentokentiltä Eurooppaan ja erityisesti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Sillä oli noin 450 työntekijää Kanadassa ja 250 henkeä Britanniassa.
Lentoyhtiö ajautui konkurssiin elokuun 2008 lopulla rajusti kallistuneen polttoaineen aiheuttaman kustannusten nousun takia. Lennot loppuivat 28. elokuuta 2008.
Laivasto.
Toimintansa aikana Zoom Airlines käytti seuraavia konetyyppejä:
Asko Parpola

Asko Heikki Siegfried Parpola (s. 12. heinäkuuta 1941 Forssa) on suomalainen indologian ja Etelä-Aasian tutkimuksen emeritusprofessori Helsingin yliopistosta. Hän on maailman johtavia Indus-kirjoituksen asiantuntijoita.
Parpola on Intian-tutkijoiden ja kielitieteilijöiden keskuudessa tullut tunnetuksi erityisesti teoriastaan, jonka mukaan Indus-kirjoitus kuvaisi jotakin muuten tuntematonta dravidakieltä. Hän oli myös ensimmäisiä suomalaisia kielitieteilijöitä, joka käytti laajalti tutkimuksessaan – yhdessä Kimmo Koskenniemen kanssa – korpuslingvististä tietokoneanalyysia.
Parpola on tutkinut laajasti myös intialaisia uskontoja ja niiden taustoja. Kielitieteen alalla hän on käsitellyt myös suomalais-ugrilaisia lainoja arjalaisista kielistä. Arkeologiaa ja kielitiedettä Parpola on yhdistänyt tutkimuksissaan indoeurooppalaisen kantakielen ja sen tytärkantakielien (erityisesti arjalaisen kantakielen) maantieteellisestä sijoittamisesta ja kronologisesta ajoittamisesta.
Parpola toimi Helsingin yliopistossa indologian henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1982–2004 ja Aasian ja Afrikan kielten ja kulttuurien laitoksen esimiehenä 1995–1998. Vuosina 1994–1998 hän johti Suomen Itämaista Seuraa. Hänen 60-vuotispäivänsä kunniaksi julkaistiin vuonna 2001 laitoksen "Studia Orientalia" -sarjan osa 94 "Vidyārṇavavandanam: Essays in Honour of Asko Parpola".
Myös Asko Parpolan veli on maailmankuulu kielitieteilijä, assyriologi Simo Parpola.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2000.
Relanderinmatala

Relanderinmatala () on Rauman edustalla sijaitseva laaja ja kivikkoinen matalikko; se oli hyvin kauan Rauman majakkalaivan, Relandersgrundin, sijoituspaikka.
Matalikon löytyminen.
Noin vuonna 1850 Rauman luotsiaseman päällikkö, luotsivanhin Kustaa Reilander, havaitsi meren kuohuvan erikoisella tavalla tietyssä paikassa varsinkin pohjoistuulen yhteydessä, kun vedenpinta oli alhaalla. Tämä sai hänet epäilemään, että paikalla olisi ennestään tuntematon ja mahdollisesti vaarallinen matalikko; hän luotasi paikan ja löysi uuden ennen karttoihin merkitsemättömän, hyvin vaarallisen matalikon. Sen sijainti on 
Reilander kirjasi havaintonsa ylös ja välitti tiedon esimiehilleen. Turun luotsipiirin tarkastaja esitti matalikolle nimeksi "Reilandersgrund" löytäjän mukaan. 
Jostain syystä matalikolle kirjaantui kaksi nimeä: koska kaikki kirjeet ja paperit laadittiin vielä tuolloin käsin ja etupäässä mustekynillä, jonkin luku- tai kirjoitusvirheen takia nimi merkittiin karttoihin muodossa "Relandersgrund" – mutta ehdotetussa muodossa joihinkin virallisiin asiakirjoihin. Tästä seurasi, että paikallinen majakkalaiva nimettiin kartoissa olevan nimen mukaan.
Lopullinen nimeäminen.
Matalikon nimi suomennettiin keväällä 1927 Lauri Kristian Relanderin ollessa Suomen presidentti. Samalla vaihtui myös majakkalaivan nimi; alun perin ehdotettu nimi säilyi vielä joitakin aikoja eräissä virkapapereissa, mutta lopulta sekin vaihtui.
Juan Arango

Juan Fernando Arango Sáenz, lempinimeltään ”Arangol”, (s. 16. toukokuuta 1980 Maracay, Venezuela) on venezuelalainen jalkapalloilija, joka pelasi kotimaansa lisäksi viisi kautta Espanjassa ja viisi kautta Saksassa sekä lisäksi Meksikossa ja Yhdysvalloissa, jossa hän päätti pelaajauransa vuonna 2017. Arango oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja eli niin sanottu piilokärki. Hän on pelannut Venezuelan maajoukkueessa eniten otteluja (129) ja tehnyt eniten maaleja (23).
Siirryttyään Eurooppaan vuonna 2004 Arango edusti viiden vuoden ajan Espanjan Primera Divisiónin Real Mallorcaa vuoteen 2009 asti. Kesällä 2009 saksalaisseura Borussia Mönchengladbach hankki Arangon. Mönchengladbach maksoi Arangosta Real Mallorcalle arviolta 3,6 miljoonaa euroa espanjalaislehti Marcan mukaan. Aikaisemmin Arango edusti kotimaassaan Venezuelassa Nueva Cádizia, Zuliaa ja Caracasia. Hän on pelannut myös Meksikossa. Siellä hän on edustanut ennen Eurooppaan siirtymistään Monterreytä, Pachucaa ja Pueblaa sekä Saksasta palattuaan Tijuanaa. Yhdysvalloissa Arango edusti New York Cosmosia.
Arango pelasi kausina 2004–2009 Real Mallorcan joukkueessa 182 Espanjan pääsarjan ottelua ja teki niissä 45 maalia. Toisella Espanjan-kaudellaan hän teki 11 liigamaalia ja neljännellä kaudellaan 12. Hän teki hattutempun eli kolme maalia syyskuussa 2005 Real Sociedadia vastaan ja maaliskuussa 2008 Recreativo de Huelvaa vastaan. Real Madridia vastaan hän teki maalin kotiottelussa helmikuussa 2006 ja vierasottelussa toukokuussa 2009 sekä FC Barcelonaa vastaan kotiottelussa toukokuussa 2009 viikko ennen edellä mainittua Real-ottelua, ja nämä kaikki kolme ottelua päättyivät Mallorcan voittoon. Myös tammikuussa 2008 hän teki voittoisassa Espanjan cupin ottelussa maalin Real Madridia vastaan.
Arango pelasi kausina 2009–2014 Borussia Mönchengladbachin joukkueessa 155 Saksan pääsarjan ottelua ja teki niissä 25 maalia. Viimeisellä kaudellaan hän teki kahdeksan maalia. Kaudella 2012–2013 hän teki Mestarien liigan karsinnassa yhden maalin ja Eurooppa-liigassa kaksi maalia.
Arango pelasi Venezuelan maajoukkueessa 129 A-maaottelua ja teki niissä 23 maalia. Hän teki 58 MM-karsintaottelussaan 12 maalia. Copa Américassa hän pelasi vuosina 1999, 2001, 2004, 2007, 2011 ja 2015 yhteensä 20 ottelua ja teki maalin vuonna 2007 Uruguayta sekä vuonna 2011 tappiollisessa pronssiottelussa Perua vastaan. Parhaimmillaan Arango teki yhdessä maaottelussa kaksi maalia: huhtikuussa 2003 Trinidad ja Tobagoa sekä lokakuussa 2010 Meksikoa vastaan.
Kuka lohduttaisi Nyytiä?

Kuka lohduttaisi Nyytiä? () on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama muumiaiheinen kuvakirja vuodelta 1960. Sen on suomentanut Kirsi Kunnas. Kirjassa pikkuinen Nyyti seikkailee Muumilaaksossa ja Yksinäisillä vuorilla.
Juoni.
Pieni Nyyti Nyytiäinen asuu yksin pienessä talossaan. Hän pelkää, sillä ulkona tallustelevat pelottavat hemulit. Mörkö ulisee.
Hän päättää lähteä matkaan, mutta on koko ajan aivan yksin, koska ei uskalla puhua kenenkään kanssa. Homssut ja Vilijaanat vilistelevät ohi tämän tästä. Nyyti löytää merenrannasta pullopostia, jonka on kirjoittanut Tuittu. Tuittu on myös yksinäinen, ja Nyyti päättää lähteä etsimään tätä. Hän saa apua Rontilta, joka on kalastamassa homssujen kanssa. Rontti kertoo, että Tuittu mahtaa olla Mörön luona. Nyyti kulkee läpi karvamönkiäisiä kuhisevan metsän, mutta pelästyy kovin, kun vuoren takaa kuuluu Mörön kammottavaa mörinää. Mörinän loputtua Nyyti suuttuu itselleen ja päättää pysyä urheana Tuitun vuoksi. Pian Nyyti onkin kasvokkain Mörön kanssa, jonka takana Tuittu hytisee. Nyyti esittää kunnon sotatanssin ja puraisee Mörköä hännästä. Sitä Mörkö ei ollut osannut odottaa, vaan ällistyy ja juoksee pakoon. Nyyti ja Tuittu ovat molemmat hyvin ujoja, ja Nyyti päättää kirjoittaa Tuitulle kirjeen, jossa selittää asiat. Se osoittautuu hyvin vaikeaksi, mutta lopussa hän antaa Tuitulle kirjeen ja ruusuja. Vilijaana johdattaa heidät kohti uutta elämää homssujen hurratessa. 
Tarina muualla.
Tarinan pohjalta on tehty kuunnelma, jonka on säveltänyt ruotsalainen Peter Lundblad. Sen on laulanut suomeksi Reijo Karvonen. Kuunnelma ilmestyi vinyylilevyllä vuonna 1979. Muusikko Pekka Streng käyttää suomennoksen säkeitä laulussaan "...ja Tuittu ruusut sai" (1972).
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on lisäksi rakentanut kaksi kolmiulotteista kuvaelmaa, jotka perustuvat kirjaan. Ensimmäinen teos, "Suuri simpukka" (1978), kuuluu tamperelaisen Muumimuseon kokoelmaan. Toinen teos, "Kuka lohduttaisi nyytiä?" (1984), on Tampereen kaupunginkirjaston hallussa.
Andy LaRocque

Andy LaRocque (oik. Anders Allhage, s. 29. marraskuuta 1962 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen heavy metal -kitaristi, joka tunnetaan parhaiten King Diamond -yhtyeestä.
Biografia.
LaRocque aloitti uransa 1980-luvulla ruotsalaisessa hard rock -yhtyeessä nimeltä Swedish Beauty, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Swedish Erotica. Vuonna 1984 hän liittyi E. F. Bandiin, jonka riveissä hän myös äänitti ensimmäisen pitkäsoittonsa One Night Stand.
Mercyful Fate -yhtyeen entisten jäsenten kasaamaan King Diamondiin LaRocque liittyi vuonna 1985, jolloin hän otti myös käyttöön nykyisen taiteilijanimensä. LaRocque onkin soittanut jokaisella King Diamondin albumilla vuoden 1986 debyyttialbumi Fatal Portraitista lähtien. Hän toimii yhtyeessä myös säveltäjänä sekä ajoittain kosketinsoittajana.
LaRocque on ollut aktiivinen myös muissa projekteissa. King Diamond oli tauolla Mercyful Faten koottua uudelleen rivinsä 1992–1994, jolloin LaRocque liittyi yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Deathin kokoonpanoon Individual Thought Patterns -albumin äänitysten ajaksi. Kyseessä on eräs modernin death metallin arvostetuimpia merkkipaaluja. Lisäksi hän soittanut esimerkiksi ruotsalaisessa superyhtyeessä nimeltään IllWill ja vierailevana artistina muun muassa At the Gatesin, Dimmu Borgirin, Falconerin ja Evergreyn albumeilla. Hän toimii nykyisin myös tuottajana ja omistaa studion nimeltä "Sonic Train Studios" Varbergissa. 
Andy LaRocque on ottanut musiikkiinsa maanmiehensä Yngwie Malmsteenin tavoin runsaasti vaikutteita klassisesta musiikista, ja hänet tunnetaankin niin kutsuttuna neoklassisen metallin taitajana. LaRocque käytti pitkään B.C. Rich-kitaroita, mutta on sittemmin siirtynyt japanilaisiin Caparison-kitaroihin. Hän käyttää Krank-vahvistimia, Digitech-efektejä, DR Strings -kieliä ja Dunlop-plektroja.
Olenjokin kansallinen piiri

Olenjokin evenkien kansallinen piiri (, ) on paikallinen itsehallintoalue Olenjokin ja Anabarin yläjuoksujen alueilla Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Anabarin kansalliseen ulusiin, idässä Bulunin ulusiin, Žiganskin kansalliseen piiriin sekä Viljuiskin ja Verhneviljuiskin uluseihin, kaakossa Njurban piiriin, etelässä Mirnyin piiriin ja lännessä Sahan naapurialueeseen Krasnojarskin aluepiiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Olenjokin (Ölöönin) kylä.
Olenjokin piiri on lähes Suomen laajuinen, 318 100 km², ja pinta-alaltaan Sahan suurin piiri. Vuonna 1999 piirin väkiluku oli 4 400, vuonna 2009 asukkaita oli 4 179. 
Vuonna 1989 piirin asukkaista 54 % oli evenkejä, 32 % jakuutteja, 9 % venäläisiä. Asukkaiden keski-ikä oli 28 vuotta.
Alueen tärkein elinkeino on porotalous. 
Piirissä on neljä maalaiskuntaa (naslegia), jokaisessa näistä on vain yksi kylä. Nämä keskuskylät ovat Ejik, Haryjalah, Olenjok ja Žilinda.
Syli

Syli (taivutus: "sylen, syltä") on vanha pituus- tai tilavuusmitta. Kansankielessä mittayksikön nimenä on esiintynyt myös "syltä" (taivutus: "syllän, syltää") .
Syli pituusmittana.
Pituusmittana syli osapuilleen vastaa levitettyjen käsien välistä etäisyyttä. Kirjallista materiaalia syltä vastaavan yksikön käytöstä veden syvyyden mittaamisessa on jo ensimmäiseltä vuosisadalta eaa., jolloin Poseidonios kirjoitti yli tuhannen sylen syvyysluotauksesta. Nykyään syli on käytössä lähinnä merenkulussa. Erityisesti yhdysvaltalaisissa merikartoissa syvyyslukemia on ilmoitettu sylinä, vaikka SI-järjestelmään siirtyminen on käynnissä. Nykyisissä anglosaksisissa yksiköissä syli () on kaksi jaardia eli kuusi jalkaa eli 72 tuumaa eli 1,8288 metriä. 
Eri maissa sylellä on aikojen kuluessa ollut lukuisia määritelmiä jotka ovat vaihdelleet noin 1,5 ja 3 metrin välillä. Antiikin Kreikassa syli eli "orgyia" määriteltiin kuudeksi jalaksi ("pūs"). Sen tarkka pituus vaihteli kaupungeittain. Attikalainen eli Ateenassa käytetty syli oli noin 1,77 metriä.
Useissa muissakin maissa syli tai sitä vastaava mittayksikkö on ollut kuusi jalkaa. Ranskassa sitä vastaava "brasse" oli kuitenkin viisi jalkaa. 
Suomessa ja Ruotsissa pituusmittajärjestelmän perusyksikkö oli kyynärä (0,594 metriä). Kyynärän pituus oli vuodesta 1604 lähtien määritelty Tukholman raatihuoneen ovenpieleen kiinnitettyyn rautatankoon. Syli oli kolme kyynärää eli 1,78 metriä. Mittayksikkö säilyi käytössä vuosiin 1887–1892, jolloin siirryttiin metrijärjestelmään. Vielä metrijärjestelmän tultua käyttöön Suomessa käytettiin jonkin aikaa pituusyksikkönä metrin ohella myös syltä, mutta tämä ns. "uusi syli" määriteltiin nyt tasan kahdeksi metriksi.
Venäjän syli eli sažen (сажень) on pituudeltaan 2,1336 metriä eli seitsemän Venäjän jalkaa, joka taas on sama kuin Englannin jalka (0,3048 metriä). Venäläisten Suomesta laatimilla kartoilla korkeuskäyrien välit on laskettu saženeissa. Venäläisten (Suomesta ja muualta) tekemissä merikartoissa käytettiin kahdenlaisia saženeita. Pituudet ilmaistiin normaaleina eli "seitsemänjalkaisina" saženeina, mutta syvyydet ns. kuusijalkaisina saženeina, joka yksikkö on sama kuin Englannin syli eli fathom. Sažen käsitti kolme arsinaa (kyynärää) ja oli viidessadasosa Venäjän virstasta (1066,80 m).
Syli tilavuusmittana.
Tilavuusmittana syltä on Suomessa käytetty halkojen mittauksessa. Ennen metrijärjestelmää käytössä ollut "vanha syli" oli eri suuruinen riippuen käytetystä puulajista. Koivuhalkoja mitattaessa se oli neljä kyynärää pitkä ja kolme kyynärää korkea pino viiden korttelin pituisia halkoja eli 3,14 kuutiometriä, havupuuhalkoja mitattaessa sen sijaan neljä kyynärää pitkä ja kolme kyynärää korkea pino kuuden korttelin pituisia halkoja eli 3,77 kuutiometriä. Myöhemmin käytössä ollut "uusi syli" eli "metrinen syli" oli kaksi metriä pitkä ja yhtä korkea pino metrin pituisia halkoja, tosin sanoen tasan neljä kuutiometriä eli mottia.
Nicole Hosp

Nicole Hosp (s. 6. marraskuuta 1983 Ehenbichl, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Hosp voitti suurpujottelun maailmanmestaruuden vuoden 2007 MM-kilpailuissa. Samoissa kilpailuissa hän voitti myös syöksylaskun pronssia. Hän saavutti pujottelun olympiahopeaa Torinossa 2006 ja MM-pronssia 2003.
Hosp saavutti Sotšin olympialaisissa 2014 hopeaa superalppiyhdistetyssä ja pronssia supersuurpujottelussa. Hän voitti alppiyhdistetyssä MM-hopeaa vuosina 2003 ja 2015 sekä pronssia 2013. Joukkuekilpailusta hän voitti MM-kultaa vuosina 2013 ja 2015 sekä hopeaa 2005.
Maailmancupissa Hosp saavutti 12 osakilpailuvoittoa (viisi suurpujottelussa, viisi pujottelussa, yhden supersuurpujottelussa ja yhden superalppiyhdistetyssä), oli 23 kertaa toinen ja 22 kertaa kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailun ja suurpujottelucupin hän voitti kaudella 2006–2007.
Kausi 2009–2010 alkoi Hospilla epäonnisesti, kun hän loukkaantui maailmancupin avauksessa, Söldenin suurpujottelussa.
Hosp lopetti uransa kauden 2014–2015 jälkeen.
Capitol Records

Capitol Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, joka toimii Maltby Capital Limited -yhtiön tytäryhtiönä. Tämä kuuluu Universal Music Group -yritysryhmään. 
Capitol Recordsin perusti laulunkirjoittaja Johnny Mercer vuonna 1942 yhdessä Glen Wallichsin ja Buddy DeSylvan kanssa. Vuonna 1946 yhtiö vietiin pörssiin. Helmikuussa 1955 Electrical and Musical Industries Limited (EMI) osti 96 prosenttia Capitolin osakkeista. Capitol Records pysyi kuitenkin pörssissä maaliskuulle 1974 saakka.
Levy-yhtiön mukaan nimetty rakennus "Capitol Records Building" sijaitsee Hollywoodissa, Los Angelesissa, Yhdysvaltain Kaliforniassa.
Ensimmäisiä siinä levyttäneitä artisteja olivat esimerkiksi Nat King Cole, Paul Whiteman, Ella Mae Morse sekä Martha Tilton.
Vuonna 1949 perustettiin Kanadan haara ja Capitol Records osti KHJ Studios:n Melrose Avenuelta. 1950-lukuun mennessä Capitol Recordsista oli tullut iso yritys ja siellä levyttivät monet kuuluisat artistit kuten Frank Sinatra sekä Judy Garland.
Metalliyhtye Megadeth levytti Capitol Recordsilla vuosina 1986-1999.
Pekka Sarmanto

Pekka Eerik Juhani Sarmanto (s. 15. helmikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen rock- ja jazz-basisti. Hän soitti 1960-luvun lopussa mm. Blues Sectionissa. Heikki Sarmanto on Pekan veli. 
Suomen Jazzliitto myönsi Sarmannolle vuoden 1978 Yrjö-palkinnon.
Metsäliekosammal

Metsäliekosammal ("Rhytidiadelphus triquetrus") on yksi Suomen suurikasvuisimmista sammalista, ja muistuttaa ulkonäöltään hiukan huonokuntoista kuusennärettä pienoiskoossa.
Ulkonäkö ja koko.
Metsäliekosammal kasvaa pystyssä ja haaraantuu epäsäännöllisesti. Sen punaruskea varsi tulee 10–20 cm korkeaksi. Heleänvihreät lehdet kapenevat kärkeä kohti, ja niissä voi erottaa kaksi pitkää ja ohutta lehtisuonta. Lehdet ovat pitkittäispoimuiset ja niiden reunat ovat hampaiset.
Levinneisyys.
Metsäliekosammal kasvaa koko Suomessa.
Elinympäristö.
Metsäliekosammal viihtyy tuoreissa kangasmetsissä, käenkaali-mustikka-tyypin lehtomaisissa kangasmetsissä.
Peltolammi

Peltolammi on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee vanhan Lempääläntien varrella, Rautaharkon, Lakalaivan ja Multisillan välissä, noin kuuden kilometrin päässä keskustasta. Asuntoalueen lounaispuolella sijaitsee samanniminen pienehkö järvi, jonka korkeus merenpinnasta on 104,6 metriä ja Pyhäjärven pinnasta noin 27 metriä. Kaupunginosan länsirajalla on Tampereen ja Helsingin välinen rautatie, jonka toisella puolella on Sarankulman kaupunginosa. 
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Peltolammista löytyy Turun tuomiokirkon keskiaikaisesta kopiokirjasta, niin kutsutusta Mustasta kirjasta. Kirjassa on vuoden 1450 tienoilla laadittu luettelo Ylä-Satakunnan erämaista, joista yksi on "Peltolamminsara". Vuonna 1569 tehdyn katselmuksen mukaan Peltolamminsaran omisti Tammerkosken tilan isäntä Vaininen. 1600-luvulla Peltolammin metsänvartijan torppa kuului Tammerkosken kartanoon, ja torpan isäntä oli myös kartanon tynnyrintekijä. 
Peltolammin alue kuului aikanaan Hatanpään kartanon maa-alueisiin. Tampereen kaupunki osti kartanon maat 1900-luvun alussa. Alue säilyi kuitenkin maaseutuna ja sai ensimmäisen asemakaavansa vasta sotien jälkeen vuonna 1948. Tällöin alue kaavoitettiin omakotirakentamiseen, mutta syystä tai toisesta laajamittaista omakotirakentamista ei kuitenkaan tapahtunut. Vuonna 1965 alue kaavoitettiin uudelleen, tällä kertaa kerrostalotonteiksi. Ensimmäinen kerrostalo alueelle valmistui vuonna 1966. Seuraavan viiden vuoden aikana alueelle rakennettiin noin 1000 asuntoa. Rakentamisen rahoittivat Hämeen Työväen Säästöpankki ja Postisäästöpankki, mistä juontavat alueen kadunnimet "Säästäjänkatu, -kuja" ja -"tori". 1990-luvulla rakennettiin myös Peltolammin alueeseen kuuluva Palokallion alue. Palokallio mukaan lukien Peltolammilla on nykyisin noin 2000 asuntoa ja 3500 asukasta.
Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö TOAS ylläpitää alueella opiskelija-asuntoja. Vuokra-asuntoja opiskelijoille ja työssäkäyville nuorille Peltolammin alueella tarjoaa myös Pirkan Opiskelija-asunnot (POAS).
Palvelut.
Peltolammilla sijaitsee peruskoulu (luokat 1–6), jonka yhteydessä toimii lähikirjasto sekä lastenneuvola. Peltolammille on suunnittelussa uusi koulu. Peltolammilla on käytössä väistötilat sisäilmaongelmien vuoksi. Lisäksi Peltolammilla on apteekki ja päiväkoti. Alueella on R-kioski ja yksi kauppa, K-Market Peltolammi, jonka yhteydessä toimii asiamiesposti. Peltolammilla on myös pub, lounaskahvila sekä Pizzeria Kebab Nina.
Luonto.
Vuonna 1992 perustettiin alueelle Peltolammin-Pärrinkosken luonnonsuojelualue. Pärrinkoski sijaitsee Peltolammin laskupurossa lähellä rautatietä. Pärrinkoskella sijaitsi myös 1500-luvulta alkaen vesimylly. Myllystä on nykyisin jäljellä padon jäänteet ja 1920-luvulla rakennettu entinen myllypirtti.
Pianokonsertto nro 3 (Rahmaninov)

Sergei Rahmaninovin pianokonsertto nro 3 d-molli op. 30 on yksi kuuluisimmista pianokonsertoista. Se on yksi teknisesti ja musiikillisesti vaativimmista pianoteoksista, ja se on joskus mainittu kaikkien aikojen vaikeimmaksi pianokonsertoksi.
Taustaa.
Konsertto sävellettiin vuonna 1909 ja kantaesitettiin New Yorkissa 28. marraskuuta samana vuonna. Esitystä johti Walter Damrosch ja Rahmaninov itse soitti pianoa. Harjoitusajan lyhyyden vuoksi säveltäjä harjoitteli esitystä varten mykällä klaviatuurilla laivamatkalla Atlantin yli. Konsertto esitettiin ensimmäisen kerran Venäjällä vuoden 1910 huhtikuussa, ja siitä tuli pian yhtä suosittu kuin säveltäjänsä toisesta pianokonsertosta.
Rakenne.
Kolmannen pianokonserton kesto on noin 40–45 minuuttia. Se käsittää kolme osaa:
Intian presidentti

Intian presidentti (, ) on Intian valtionpäämies ja Intian asevoimien ylipäällikkö. Intian perustuslain 53. artiklan mukaan presidentillä on hallitus- ja toimeenpanovalta liittovaltion asioissa, ja hän voi käyttää sitä suoraan tai luovuttaa se viranomaisille, jotka toimivat hänen valvonnassaan. Muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta hallitus- ja toimenpanovaltaa Intiassa käyttää kuitenkin käytännössä liittovaltion hallitus, jota johtaa pääministeri.
Silitysrauta

Silitysrauta on kuumennettava laite, jolla silitetään ryppyjä ja epätasaisuuksia vaatteista ja muista tekstiileistä.
Silitysraudan silittävä vaikutus perustuu siihen, että kuumuus löysentää otetta pitkissä polymeerimolekyyliketjuissa materiaalin kuiduissa. Kun molekyylit ovat kuumia, kuidut suoristuvat silitysraudan painon ansiosta ja ne säilyttävät suoruuden viilennyttyään. Tietyt materiaalit, kuten puuvilla, vaativat lisäksi vettä molekyylien välisten sidosten otteen löysentämiseksi. Monia 1900-luvun jälkipuolella kehitettyjä tekokuitupitoisia materiaaleja mainostetaan itsesiliäviksi, jolloin niistä tehtyjä vaatteita ei pesun jälkeen tarvitsisi silittää. 
Historiaa.
Ensimmäiset silitysraudat 1400- ja 1500-lukujen vaihteen paikkeilla olivat onttoja ja täytettiin kuumilla hiilillä. Myöhemmät silitysraudat olivat kiilamaisiksi muotoiltuja 2,2–4,5 kg painavia rautakappaleita, jotka kuumennettiin puuhellan päällä usein ruoanlaiton yhteydessä. Niissä saattoi olla irrotettava kahva, joka laitettiin paikoilleen vasta raudan kuumennuttua ja silitystyötä aloitettaessa. Hellan päällä silitysraudan pohja saattoi helposti likaantua ja tahrata sitten vaatteita; ratkaisu tähän ongelmaan oli erikseen kuumennettava silitysraudan sisäosa eli luoti, joka sujautettiin kylmän ja onton raudan sisäosaan silitystä aloitettaessa.
Ensimmäinen sähkösilitysrauta keksittiin 1820-luvun alussa. 1950-luvun lopulla alkoi Suomen markkinoille tulla säädettävällä lämpötilalla ja termostaatilla varustettuja sähkösilitysrautoja. Höyrysilitysrauta nimensä mukaisesti tuottaa höyryä silityksen yhteydessä ja yhdistelmä tehostaa erityisesti luonnonkuitutekstiilien silitystä.
Merkinnät.
Silitysraudoissa ja vaatteissa käytetään silityslämpötilan merkkinä usein pisteitä, joskus myös tekstiä: kylmä, lämmin ja kuuma.
Arabia Petraea

Arabia Petraea tai vain Arabia (; ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueita nykyisten Jordanian, Israelin, Egyptin ja Saudi-Arabian alueilla.
Maantiede.
Arabia Petraean provinssin pääalue sijaitsi nykyisen Jordanian alueella. Se käsitti myös nykyisen Israelin eteläosan Kuolleestamerestä etelään sekä ulottui Egyptiin Siinaille sekä Saudi-Arabian rannikolle. Nimestään huolimatta siihen kuului vain vähän nykyistä Arabian niemimaata. Arabia Petraean naapuriprovinssit olivat alun perin lännessä Aegyptus, luoteessa Judaea ja pohjoisessa Syria. Idässä ja etelässä Arabia Petraea rajautui Akabanlahteen ja Arabian aavikkoon. Provinssin pääkaupunkina toimi alun perin Petra ja myöhemmin Bostra.
Kaupunkeja.
Arabia Petraean roomalaisaikaisia kaupunkeja ja muita asutuksia olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Huomautukset:
Historia.
Arabia Petraean provinssi perustettiin vuonna 106, kun keisari Trajanus liitti nabatealaisten valtakunnan Roomaan. Nabatealaisten kuningaskunta sijaitsi tärkeiden kauppareittien varrella, jota pitkin kulki muun muassa mausteita. Nabatealaiset mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 312 eaa. paimentolaisina. Myöhemmin nabatealaiset vaurastuivat ja perustivat useita kaupunkeja, muun muassa Petran ja Bostran.
Nabatealaisten alueen lisäksi Arabia Petraeaan liitettiin myös eteläosa aiemmasta Syrian provinssista. Samalla sen osaksi tuli osa Dekapoliin kaupungeista, ainakin sen itäisimmät kaupungit Dion, Filadelfeia ja Gerasa. Provinssi sai lisänimensä Petran kaupungista.
Provinssi oli olemassa perustamisestaan Rooman valtakunnan lopulle saakka, ja näin myös valtakunnan ollessa laajimmillaan Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117. Jossakin välissä provinssin eteläosa kuitenkin liitettiin Syria Palaestinan provinssiin, jonka jälkeen Arabian provinssin alue oli näin aiempaa pienempi. Vuodesta 293 Arabian provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se tuli osaksi Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Arabian provinssin lisäksi roomalaiset tunsivat myös Saban kuningaskunnan nimellä "Arabia Felix" eli ”Onnellinen Arabia”.
Noukinvaunu

Noukinvaunu on sadonkorjaamiseen käytetty työkone, jolla voidaan lähinnä kerätä leikattua säilörehua, heinää ja olkea. Ensimmäiset noukinvaunut esiteltiin 1960-luvun alussa, jolloin laitetta vielä kutsuttiin nimellä "Hamsteri". Alussa noukinvaunuissa ei ollut vielä silppurijärjestelmää, vaan sillä kerättiin pelloilta kaikki heinät pitkäkortisena ja kuormat jouduttiin purkamaan käsin. Myöhemmin noukinvaunuihin lisättiin noukkimeen silppurijärjestelmä , jolloin lopputuloksena syntyi lyhyttä silppua, joka saatiin säilymään paremmin säilörehuna.
Nykyaikaiset noukinavunut ovat täysautomatisoituja. Niistä löytyy nouseva takaportti ja liikkuva etuseinä, mitkä mahdollistavat nopean ja tehokkaan kuorman tyhjenyksen. Lisäksi uusimpiin noukinvauhuihin mahtuu kuormaa yli 20 tonnia.
Noukinvaunuja valmistavat muun muassa:
Innsbruckin lentoasema

Innsbruckin lentoasema sijaitsee noin neljä kilometriä Innsbruckin keskustasta länteen. Asemaa ympäröivät Alpit, ja kiitotien suunta on 08/26. 
Lentoasema avattiin vuonna 1948. Tärkeimpiä Innsbruckiin liikennöiviä lentoyhtiöitä ovat Austrian Arrows ja Lufthansa. Talvikuukausina asemalla on turismista johtuen huomattavasti vilkkaampi liikenne. Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitto palkitsi Innsbruckin lentoaseman kauden 2006/7 parhaana lentoasemana. Tuolloin palkinto oli jaossa ensimmäisen kerran. Innsbruck kuuluu haastavan sijaintinsa ja ajoittaisten haastavien sääolosuhteiden vuoksi ns. D-luokan lentoasemiin, jonne kaupallinen lentotoiminta edellyttää miehistön erityiskoulutusta. Esimerkiksi Finnairilla Innsbruckiin lentää vain kapteeneista koostuva ryhmä.