tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mariah Milano

Mariah Milano (s. 31. joulukuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä, jolla on sisilialaisia sukujuuria.
Ura.
Milano aloitti uransa 18-vuotiaana, kun hän sai kiinnostuksensa aikuisviihteestä ystävänsä kautta, joka esitteli Milanolle lehteä, jossa hän oli alastonmallina. Tämä herätti Milanossa kiinnostusta ja halusi myös itse kokeilla kuvauksia. Kuvauksiin hän pääsi yhdeksän päivää myöhemmin täytettyään 18 vuotta. Sittemmin hän on esiintynyt yhteensä 240 pornoelokuvassa. Lisäksi Milano on ollut yli 30 pornolehden sivuilla ja toiminut "Penthousen" mallina. Hänen perheensä suhtautui hyvin negatiivisesti Milanon uravalintaan, lukuun ottamatta hänen äitiään. Milano ehti esiintyä kuitenkin aluksi kaksi vuotta, kunnes päätti vetäytyä elokuvien parista vuonna 2000. Sittemmin hän päätyi työskentelemään hetken aikaa Spearmint Rhino strippiklubilla. Milano palasi lopulta takaisin elokuvien pariin vuonna 2004 perustettuaan oman nettisivun.
Michael Poulsen

Michael Poulsen (s. 1. huhtikuuta 1975) on tanskalainen kitaristi ja laulaja, joka perusti rockyhtyeen Volbeat vuonna 2001. Sitä ennen hän soitti yhtyeessä Dominus.
Poulsen varttui Ringstedssä Tanskassa, joka sijaitsee noin 64 kilometrin päässä Kööpenhaminasta. Hänellä on kaksoissisko ja kaksi vanhempaa sisarta, jotka ovat myös kaksosia. Hänen vanhempansa ovat suuria Elvis Presleyn, Jerry Lee Lewisin, Johnny Cashin ja Chuck Berryn faneja, joilta myös Poulsen itse on ottanut vahvasti vaikutteita omaan lauluääneensä. Teini-ikäisenä Poulsen sai ensikosketuksensa metallimusiikkiin ja yhtyeisiin kuten Metallica, Iron Maiden, Judas Priest, Slayer, Whitesnake, Deep Purple, Iced Earth ja Black Sabbath. Poulsen on myös suomalaisen Amorphis-yhtyeen fani, Amorphiksen jäsenet ovatkin välillä käyneet vierailemassa Volbeatin keikoilla. Poulsen on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kaksi lasta.
Ruotsin Superliiga (miesten salibandy)

Ruotsin Superliiga () on Ruotsissa miesten salibandyn korkein sarjataso. Se tunnettiin aikaisemmin nimellä Elitserien (), mutta nimi vaihdettiin kaudella 2007–2008. Ruotsin mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 1982–1983. Kaudella 2023–2024 sarjassa pelaa 14 joukkuetta.
Historia.
Superliiga perustettiin vuonna 1995 nimellä Elitserien. Se korvasi silloisen 1-divisioonan Ruotsin salibandyn korkeimpana sarjatasona. Vuosina 1995–1999 liiga oli jaoteltuna kahteen lohkoon, pohjoiseen ja etelään. Kaudesta 1999–2000 lähtien lohkot yhdistettiin yhdeksi maanlaajuiseksi sarjaksi.
Kaudeksi 2007–2008 joukkuemäärä vakiintui 14 joukkueeseen ja samalla nimi vaihdettiin Elitserienistä Superliigaksi.
Mika Kohonen pitää hallussaan Ruotsin Superliigan yhden kauden piste-ennätystä (107 pistettä 27 pelissä).
Sarjajärjestelmä.
Kausi alkaa runkosarjalla, jossa pelataan 26 ottelua: jokainen joukkue pelaa kaikkia muita vastaan kerran kotona ja kerran vieraissa. Runkosarjan jälkeen pelataan pudotuspelit, joihin pääsee runkosarjan 8 parasta joukkuetta. Puolivälierät ja välierät pelataan paras viidestä-menetelmällä, jossa jatkoon päästään kolmella voitolla. Finaalissa pelataan vain yksi ottelu, joka käydään Tukholman Globenilla samaan aikaan naisten Elitserienin finaalin kanssa.
AIK Innebandy

 
Allmänna Idrotts Klubb Innebandy (lyh. AIK) on ruotsalaisen urheiluseura AIK:n salibandyjaosto Solnasta. Jaosto perustettiin vuonna 1996. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut Ruotsin korkeinta sarjatasoa Svenska Superligania kaudesta 2000–2001 lähtien.
Historia.
Ennen superliigaa.
AIK Innebandy perustettiin vuonna 1996. Se pelasi ensimmäisen kautensa 1996-1997 Ruotsin I-divisioonassa. Kaudeksi 1997-1998 joukkue liittyi II-divisioonaan, jossa se voitti divisioonansa. Kaudella 1998-1999 joukkueen sarjapaikka pysyi samana.
Kaudella 1999-2000 AIK voitti jälleen oman divisioonansa ja nousi I-divisioonaan. Voitettuaan I-divisioonan AIK nousi kaudeksi 2000-2001 pääsarjaan Ruotsin Superliigaan.
Ruotsin Superliiga.
Tulokaskaudellaan Ruotsin Superliigassa AIK onnistui ottelussa hallitsevaa Ruotsin mestaria Haninge IBK:ta vastaan asettamaan silloisen uuden Ruotsin ennätyksen, kun ottelua oli katsomassa yhteensä 3000 ihmistä. AIK voitti ottelun lukemin 3-2. Ensimmäisellä kaudellaan AIK eteni pudotuspeleihin, jossa se hävisi Balrog IK:lle puolivälieräsarjassa otteluvoitoin 3-1.
Toisella kaudellaan AIK menestyi ensimmäistä paremmin voittaen 21 pelaamastaan 30 ottelusta ja edeten pudotuspeleissä puolivälieristä jatkoon. Välierissä joukkue kuitenkin hävisi jälleen Balrog IK:lle. Kaudella 2002-2003 AIK kohtasi jälleen Balrog IK:n pudotuspeleissä voittaen kaksi ensimmäistä ottelua ja häviten sen jälkeen kolme ottelua peräkkäin. 
Seuraavalla kaudella 2003-2004 AIK eteni aina finaaleihin asti häviten jälleen Balrog IK:lle mestaruusottelussa lukemin 6-5. AIK eteni hyvin menneen kauden jälkeen uudelleen finaaleihin toisen kerran peräkkäin häviten myös tälläkin kertaa, nyt Warbergs IC:lle. Kaudella 2005-2006 AIK eteni kolmannen kerran peräkkäin finaaliin ja lopulta voittaen Pixbo Wallenstam IBK:n maalein 6-2 Tukholman Globenissa 12 987 katsojan edessä. Kyseinen mestaruus oli AIK:n ensimmäinen Ruotsin Superliigassa.
Kaudella 2006-2007 AIK hävisi Caperio/Täby FC:lle puolivälierissä otteluvoitoin 3-1. Tätä pidettiin yhtenä kaikkien aikojen suurimmista tappioista Ruotsin salibandyhistoriassa. Seuraavalla kaudella AIK palasi jälleen finaaleihin häviten siellä hallitsevalle mestarille Warbergs IC:lle lukemin 5-4.
Vuonna 2009 AIK voitti toisen Ruotsin mestaruutensa kukistamalla finaaleissa Warbergs IC:n.
EuroFloorball Cup.
AIK Innebandy on menestynyt EuroFloorball Cupissa hyvin. Kauden 2006-2007 EuroFloorball Cupissa joukkue voitti Warbergs IC:n maalein 6-5 ottaen samalla ensimmäisen Euroopan mestaruutensa. Kaudella 2007-2008 AIK uusi mestaruutensa pelaten uudelleen Warbergs IC:tä vastaan ja voittaen sen jatkoajalla.
Vuoden 2008 EuroFloorball Cupissa AIK voitti jälleen kohdattuaan tällä kertaa finaalissa sveitsiläisen joukkueen SV-Wiler Ersigenin. AIK:sta tuli ainoa joukkue, joka on voittanut EuroFloorball Cupin kolmena vuonna peräkkäin. Lisäksi se oli kolmas joukkue, joka pystyi voittamaan mestaruuden kolmesti. Aiemmin sen olivat tehneet Balrog IK ja Warbergs IC.
Tiedonlouhinta

Tiedonlouhinta () tarkoittaa joukkoa menetelmiä, joilla pyritään oleellisen tiedon löytämiseen suurista datajoukoista.
Sovelluskohteet.
Tiedonlouhintaa voidaan soveltaa hyvin laaja-alaisesti, sillä lähtökohdaksi tarvitaan ainoastaan dataa. Tyypillisesti tiedonlouhinnassa käytetty data on esimerkiksi mittauksia teollisuusprosessista, otteita asiakastietokannasta tai vaikkapa web-palvelimen loki-tiedostoja.
Menetelmät.
Määritelmänä tiedonlouhinta ei rajaa käytettäviä menetelmiä. Useimmiten käytettäviä algoritmeja ovat mm. erilaiset klusteroinnit, korrelaatiot, neuroverkot, itseorganisoituvat kartat, jne. Yleisesti ottaen tiedonlouhinnan menestyksellisessä hyödyntämisessä kaikkein oleellisinta on datan ja sen eri suureiden kokonaisvaltainen ymmärtäminen. Myös pelkkä innovatiivinen lähestymistapa esimerkiksi datan visualisoinnissa voi auttaa näkemään tietovaraston hyötyjä täysin uudesta perspektiivistä.
Njuksenitsan piiri

Njuksenitsan piiri () on paikallinen itsehallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 5 200 neliökilometriä ja asukkaita on 12 200 henkeä.
Sijainti ja luonto.
Njuksenitsan piiri sijaitsee Vologdan alueen koillisosassa. Idässä se rajoittuu Veliki Ustjugin ja Kitšmengski Gorodokin piireihin, etelässä Totman ja Babuškinin piireihin, lännessä Tarnogski Gorodokin piiriin ja pohjoisessa Arkangelin alueeseen. Seudun läpi virtaa Suhonajoki. Pinta-alasta on yli 80 % on metsää ja 11 % suota. Piirissä on kolme rauhoitusaluetta ja kaksi suojeltua luonnonmuistomerkkiä. 
Historia.
Seudulta on löydetty Vologdan alueen vanhin paleoliittinen asuinpaikka sekä 1100-luvun kurgaanihautoja. 1500-luvun loppupuolella rakennettiin Brusenskin linnake, joka valvoi liikennettä tärkeänä kauppaväylänä toimineella Suhonajoella. 1500–1700-luvulla seudun läpi kulki Suhonan ja Vienanjoen vesitie. Vuonna 1866 avattiin säännöllinen höyrylaivaliikenne.
Hallinto.
Piirin hallinnollinen keskus on Njuksenitsan kylä. Siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Bobrovskoje, Brusenskoje (keskuspaikka Pustynja), Brusnovolovski Pogost, Gorodištšna, Igmas, Krasavino, Njuksenskoje (Matvejevskaja), Uftjugskoje (Njuksenitsa) ja Vostroje.
Piirin päämies on Vasili Maltsev.
Liikenne.
Piirin kautta kulkee Vologdan ja Veliki Ustjugin välinen maantie.
Talous.
Piirin talous perustuu metsänhankintaan ja maatalouteen. Maatalousyritykset tuottavat maitoa, joka jalostetaan paikallisessa meijerissä. Seudulla toimii myös sen kautta kulkevan kaasujohdon käyttöön ja kunnossapitoon erikoistuneita yrityksiä.
Kulttuuri.
Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja keskuskirjasto haaraosastoineen, Njuksenitsan musiikkikoulu, kansanperinnekeskus ja kotiseutumuseo. Venäjän ortodoksisen kirkon seurakuntia toimii Berjozovaja Slobodkassa, Bobrovskojessa, Gorodištšnassa ja Njuksenitsassa. Njuksenitsassa ilmestyy piirilehti Novyi den ja yksityinen Ujezdnyje vedomosti.
Dagobert I

Dagobert I (605 – 19. tammikuuta 639) oli Austrasian kuningas 623–634 ja koko frankkien valtakunnan kuningas 629–639. Hän oli Klotar II:n vanhin poika.
Dagobert vahvisti asemiaan solmimalla ystävyyssopimuksen Bysantin keisarin Herakleioksen kanssa. Hän taisteli slaaveja vastaan ja lähetti vuonna 631 Espanjaan armeijan tukemaan Svintilaa.
Vuonna 632 Austrasian ylimystö ryhtyi kapinaan major domus Pipin I:n johdolla. Vuonna 634 Dagobert luopui Austrasian hallinnasta ja nimitti kolmivuotiaan poikansa Sigebertin Austrasian kuninkaaksi pitääkseen Austrasian ylimystön tyytyväisenä.
Dagobert siirsi pääkaupungin Pariisiin, jonka keskeisempi sijainti auttoi hallitsemaan koko valtakuntaa tehokkaammin. Dagobertin aikana valtakunta vaurastui ja taiteet kukoistivat, mikä voidaan päätellä aikakauden rikkaista hautalöydöistä ja kirkkojen kultasepäntöistä. Dagobert uudisti frankkien lait, tuki koulutusta ja taiteita sekä perusti Saint-Denisin luostarin.
Dagobert kuoli Saint-Denisin luostarissa, ja hän oli ensimmäinen Ranskan hallitsija, joka haudattiin Saint-Denisin basilikaan.
Make Believe (Hanna Pakarisen kappale)

”Make Believe” on Hanna Pakarisen neljännen albumin "Love in a Million Shades" kappale, joka julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä.
Kappale sai ensisoittonsa torstaina 16. lokakuuta 2008 klo 18:15 NRJ -radiokanavan "Hitti vai Huti" -äänestyksessä. Digitaalisesti kappale tuli myyntiin 20. lokakuuta 2008.
Kappale poikkeaa tyyliltään Pakarisen kahden edellisen albumin rockimmasta tyylistä ja palaa takaisin ensimmäisen "When I Become Me" -albumin tyyliseen kevyempään poppiin.
Essau Kanyenda

Essau Boxer Kanyenda (s. 27. syyskuuta 1982) on malawilainen jalkapalloilija. Aloitettuaan ammattilaisuransa Malawissa hän on sittemmin pelannut Etelä-Afrikassa ja vuodesta 2003 Venäjällä. Etelä-Afrikassa seurana oli Jomo Cosmos; Venäjällä niinä ovat olleet FK Rostov, FK Lokomotiv Moskova ja FK KAMAZ Naberežnyje Tšelny.
Kanyenda tunnetaan myös Malawin jalkapallomaajoukkueesta.
Henri-Chapelle

Henri-Chapelle (, , , ) on kylä Belgian Vallonian alueella Liègen maakunnassa Welkenraedtin kunnassa. 
Gulp-joki virtaa Henri-Chapellen alueella.
Henri-Chapellen nähtävyyksiä ovat muun muassa Baelenin linna, Ruyffin linna ja Pyhän Yrjön kirkko. Kirkko edustaa goottilaista tyyliä, mutta sen tornit ovat romaaniset. Henri-Chapellessa sijaitsee myös sotilashautausmaa, joka on toisessa maailmansodassa kaatuneiden amerikkalaisten sotilaiden hautausmaa.
Randy Quaid

Randall Rudy ”Randy” Quaid (s. 1. lokakuuta 1950 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut Oscar-ehdokkaana sivuosaroolista elokuvassa "Saattokeikka" (1973). Quaidin muita tunnettuja elokuvia ovat "Vallan huipulla" (1987), "Parents" (1989), "Brokeback Mountain" (2005) ja "Elvis – legendan synty" (2005). Hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle 7. lokakuuta 2003.
Yksityiselämä.
Randy Quaid on näyttelijä Dennis Quaidin isoveli. Quaid on ollut kaksi kertaa naimisissa, ensin Ella Jollyn kanssa vuosina 1980–1985 ja nykyisin hän elää Evi Quaidin kanssa. Quaidilla on ensimmäisestä avioliitosta yksi lapsi.
Hans Geyr von Schweppenburg

Hans Freiherr Geyr von Schweppenburg (3. lokakuuta 1884 Müddersheim, Saksa – 24. elokuuta 1963 Bruchbach, Saksa) oli saksalainen metsä- ja lintutieteilijä.
Geyr von Schweppenburg opiskeli 1904–1912 sekä Bonnin, Berliinin, Mündenin että Eberswalden yliopistoissa. Hän väitteli metsätieteiden tohtoriksi aiheenaan alalajiproblematiikka. Hän toimi professorina Mündenin metsäkorkeakoulussa ("Forstliche Hochschule"), kunnes jäi eläkkeelle 1938 ja palasi kotilinnaansa Eicksiin.
Geyr von Schweppenburg julkaisi useita tärkeitä kirjoituksia metsätaloudesta. Hänen intohimonsa oli kuitenkin lintujen elämän tutkiminen. Täyttäessään 20 vuotta hän oli jo ehtinyt julkaista 15 lintutieteellistä artikkelia ja julkaistujen artikkelien kokonaismäärä oli noin 250. Ensimmäinen ilmestyi 1901 ja viimeinen 1963. Hän tutki erityisesti lintujen muuttoa ja oli alansa arvostetuimpia tutkijoita. Myös lintujen lisääntyminen kiehtoi häntä, ja tutkielmat pikkusiepon (1911) ja vihervarpusen (1930) biologiasta olivat vuosikausia ainoat kelvolliset lähteet näiden kahden lajin lisääntymisestä. Vuonna 1912 hän julkaisi, yhdessä Le Roi'n kanssa, tutkielman Reininlaakson linnustosta, joka oli esikuvana Saksassa myöhemmin julkaistuille paikallislinnustotutkimuksille. Hän laajensi oksennuspallojen tutkimusta ja vuoteen 1906 mennessä oli jo tunnistanut noin 20 000 selkärankaista pöllöjen oksennuspalloista.
Vuosina 1907–1908 hän osallistui tutkimusretkiin Huippuvuorille ja Karhusaarelle ja vuonna 1913 Sudaniin. Saman vuoden lopulla hän tutustui tuaregien maahan kamelin selässä, ja 1914 hän ensimmäisenä ornitologina retkeili Ahaggarvuoristossa Etelä-Algeriassa. Jälkimmäisen matkan 3 000 kilometrin vaelluksen aikana hän keräsi 217 lintunäytettä, ensimmäiset keskisen Saharan alueelta. Kolme kuukautta matkan jälkeen hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan ja menetti molemmat jalkansa Marnen taistelussa. Hän ei masentunut, vaan opetteli kävelemään tekojaloilla kävelykeppien avulla ja jatkoi sekä työtään että lintuharrastustaan.
Geyr von Schweppenburg nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa aavikkopääskyn ("Ptyonoprogne obsoleta") alalajin "spatzi".
Tazit

Tazit (venäjäksi "Тазы") ovat etninen ryhmä Venäjän kaukoidässä Primorjen aluepiirissä. Ryhmä sai alkunsa 1880-luvulla udeheitten, nanaitten ja kiinalaisten seka-avioliitoista. Tazit puhuvat venäjää ja tazin kieltä (kiinan murre joillakin udehen ja nanain sanoilla). 1880-luvulla tazin puhujia oli 1050, mutta nykyään vain vanhukset puhuvat kieltä.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa tazien määräksi saatiin 276, joista:
Udehet

Udehet (venäjäksi "Удэгейцы") on kansa, joka elää Primorjen aluepiirissä ja Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. He puhuvat venäjää ja omaa kieltään udehea, joka kuuluu tunguusikieliin. Heidän uskontoonsa kuuluu animismia, eläinten palvontaa ja šamanismia. Heidän elinkeinojaan ovat pääosin kalastus, metsästys ja ginsengin poiminta. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa udeheitten määräksi saatiin 1 657, mikä on hieman enemmän kuin vuoden 1970 lukumäärä 1 500.
Michael I. Saaristo

Michael (Mikko) Ilmari Saaristo (1. syyskuuta 1938 Viipuri – 27. huhtikuuta 2008 Turku) oli suomalainen biologi.
Mikko Saaristosta tuli ylioppilas Tampereen lyseosta vuonna 1960. Hän opiskeli Turun yliopistossa biologiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1968 ja lisensiaatiksi 1972. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1977 käsitteli hämähäkkieläinten fysiologiaa.
Saaristo sai dosentin nimityksen Turun yliopistoon 1979, jossa hän työskenteli lähes koko työuransa. Viime aikoina hän oli museonhoitaja. Eräässä vaiheessa Saaristo toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina ja uransa alussa Turun lyseon biologian opettajana.
Saaristo tutki hämähäkkejä, erityisesti riippuhämähäkkejä (heimo "Linyphiidae"). Hän julkaisi yli 60 artikkelia hämähäkeistä. Hyönteisistä hän julkaisi yhdeksän artikkelia päivänkorennoista ja viisi artikkelia muurahaisista. Saaristo kuvaili tieteelle uusina noin 70 hämähäkkisukua ja 135 -lajia.
Saaristo kävi tutkimusmatkoilla muun muassa Seychelleillä, Sri Lankassa, Kiinassa ja Kazakstanissa. Hänet kutsuttiin kansainvälisen hämähäkkitutkijain seuran (International Society of Arachnology) kunniajäseneksi.
Mikko Saaristo tarkkaili myös lintuja ja perhosia. Hän oli myös innokas vapaa-ajan kalastaja. Hän oli erinomainen piirtäjä, joka käytti taitoaan kuvittamalla omia ja myös muiden artikkeleita. Saaristo oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Ajan sävel

Ajan sävel on suomalaislaulaja Maria Lundin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 5. marraskuuta 2008.
Valtteri Tynkkysen tuottama albumi sisältää suomirock-klassikoita svengaavina 60-luvun versioina. Lund versioi muun muassa Nightwishiä, Neljää Ruusua, Apulantaa, Uniklubia ja Kolmatta Naista. Mukana on myös pari uutta Lundin ja Tynkkysen kirjoittamaa kappaletta.
Ensimmäisenä singlenä julkaistiin Timo Rautiainen &amp; Trio Niskalaukaus -hitti "Surupuku".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 25, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 12. Se pysyi listalla yhteensä 23 viikkoa.
Jori Isomäki

Jori Isomäki (s. 29. huhtikuuta 1974) on entinen suomalainen salibandyn pelaaja ja nykyään valmentaja. Isomäki toimii Seinäjoen Peliveljien päävalmentajana ja on myös mukana Suomen salibandymaajoukkueen valmennusryhmässä.
Hän edusti pelaajana seuratasolla viimeksi Blue Foxia. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Isomäki on pelannut 46 maaottelua tehden kolme maalia ja kuusi syöttöä eli yhteensä yhdeksän tehopistettä. Isomäki on voittanut kolme MM-hopeaa. Salibandyliigassa hän on pelannut Blue Foxissa, Nurmon Jymyssä, OLS:ssa ja SPV:ssä. Kaudella 2011–2012 hän voitti SPV:n joukkueessa Suomen-mestaruuden.
Benchmark International Arena

Benchmark International Arena on monitoimiareena Tampassa, Floridassa.
Benchmark International Arena rakennettiin aikaisemmin Thunderdomella pelanneen NHL-joukkue Tampa Bay Lightningin uudeksi kotiareenaksi. Rakennustyöt alkoivat vuonna 1995 ja areena avattiin 20. lokakuuta 1996 Lightningin ja New York Rangersin välisellä jääkiekko-ottelulla. Myös AFL-joukkue Tampa Bay Storm siirtyi pian uudelle areenalle. Jääkiekon ja arena footballin lisäksi sillä on järjestetty myös muun muassa koripallo-, tennis-, showpaini- ja nyrkkeilyotteluita, taitoluistelukilpailuja sekä konsertteja. Areenalle mahtuu noin 20 000 katsojaa.
Areenan nimioikeudet myytiin vuonna 2002 Tampa Bayn alueella ilmestyvälle "St. Petersburg Times" -sanomalehdelle, mitä ennen se tunnettiin nimellä Ice Palace. Vuonna 2012 St. Petersburg Timesin vaihdettua nimeään areenan nimi muutettiin vastaamaan lehden uutta nimeä Tampa Bay Times. Syyskuussa 2014 areena nimettiin Amalie Arenaksi. Elokuussa 2025 Benchmark International osti nimioikeudet areenalle, ja areenan nimeksi tuli Benchmark International Arena.
Makoto Kobayashi

Makoto Kobayashi (, s. 7. huhtikuuta 1944) on japanilainen fyysikko, joka on tunnettu hiukkasten CP- eli symmetriarikkoa käsittelevistä töistään. Hänen ja Toshihide Maskawan vuonna 1973 julkaistu tutkimus ”CP violation in the renormalizable theory of weak interaction” eli ”CP-rikko heikon vuorovaikutuksen renormalisoituvassa teoriassa” oli vuonna 2007 kolmanneksi viitatuin hiukkasfysiikan alan julkaisu kaikkina aikoina.
Kobayashi palkittiin yhdessä Toshihide Maskawan kanssa Nobelin fysiikanpalkinnolla vuonna 2008. He saivat palkinnon teoriastaan, joka selitti symmetriarikon alkuperän ja ennusti ainakin kolmen eri kvarkkiperheen olemassaolon luonnossa. Samana vuonna palkittiin myös Yōichirō Nambu, joka oli löytänyt spontaanin symmetriarikon mekanismin.
Trigrammi

Trigrammi (卦 pinyin: guà; Wade-Giles: kua) on perinteisen kiinalaisen kosmologian perusteisiin kuuluva kolmesta viivasta koostuva symboli. Trigrammien avulla luokitellaan erilaisia samaan kategoriaan kuuluvia asioita. Niitä käytetään laajasti kiinalaisten oppien käsitteinä, esimerkkeinä tietyt qigongin muodot, lääketiede, fengshui ja Yijing-ennustaminen.
Trigrammien muodostaminen.
Myyttisen Fuxin sanotaan luoneen trigrammit ja baguan tutkiessaan maata ja taivasta sekä kaikkea olevaista. Tämä on daolaisen yinyang-filosofian perusta: 
無極生有極, 有極是太極,太極生兩儀, 即陰陽;兩儀生四象: 即少陰、太陰、少陽、太陽,四象演八卦，八八六十四卦
wújí shēng yǒují, yŏují shì tàijí&lt;br&gt;
tàijí shēng liǎngyí, jí yīnyáng&lt;br&gt;
liǎngyí shēng sìxiàng : jí shǎoyīn、tàiyīn、shǎoyáng、tàiyáng&lt;br&gt;
sìxiàng yǎn bāguà, bābā liùshísì guà
Äärettömästä tyhjyydestä ("wuji") syntyi jotain ääretöntä ("youji"); "youji"sta syntyi äärettömyys ("taiji").&lt;br&gt;
"Taiji"sta syntyi "liangyi" (kaksi vastakohtaa); nimittäin yin ja yang; &lt;br&gt;
"liangyi"sta syntyi "sixiang" (neljä kuvaa): nimittäin pieni yin [shǎoyīn], äärimmäinen yin (tàiyīn), pieni yang (shǎoyáng), äärimmäinen yang (tàiyáng)&lt;br&gt;
"sixiang"ista kehittyi "bagua" (kahdeksan trigrammia); kahdeksan kahdeksaa on kuusikymmentäneljä heksagrammia.
Trigrammit rakennetaan käyttämällä yhtenäisiä ja katkoviivoja, joita yleensä kutsutaan yin- ja yang-viivoiksi. Rakentaminen aloitetaan alimmasta viivasta, jonka päälle asetetaan vuorollaan yin- ja yang-viivat. Saadaan neljä kuvaa, joiden päälle vuorostaan lisätään yin- ja yang-viivat. Näin saadaan trigrammit järjestyksessä, joka tunnetaan xiantian-baguana.
Trigrammien ominaisuudet.
Zhou-dynastian perustajan, kuningas Wenin sanotaan kuvanneen trigrammien suhteita näin:
Maailman alussa oli taivas ja maa.&lt;br&gt;Taivas pariutui maan kanssa; näin syntyi kaikki maailmassa.&lt;br&gt;Taivas on qian-gua ja maa on kun-gua.&lt;br&gt;Loput guat ovat niiden poikia ja tyttäriä.
Kahdeksan trigrammin avulla voidaan luokitella kaikki maailman asiat.
Aika ja suunta.
Kiinalaisen kompassin, luopanin, kehillä trigrammit näytetään kahdessa järjestyksessä: "xiantian-bagua" ja "houtian-bagua". Kun trigrammit järjestetään "houtian-baguan" eli "omaksutun järjestyksen" mukaisesti, ne saavat ilmansuunta- ja aikamääreet. Väli-ilmansuuntien trigrammeja qian, gen, xun ja kun käytetään myös, kun kompassin kehä jaetaan 24 osaan eli "vuoreen".
Houtian-baguan mukaan järjestetyt trigrammit rinnastetaan Luojoen kaavion (Luoshu) numeroihin.
Chris Dudley

Christen Guilford "Chris" Dudley (s. 22. helmikuuta 1965) on entinen yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän sai NBA-varauksensa 1987 ja pelasi ammattilaisena siitä aina vuoteen 2003. Seuroina olivat Cleveland Cavaliers, New Jersey Nets, Portland Trail Blazers, New York Knicks ja Phoenix Suns.
Dudley sai NBA:n J. Walter Kennedy Citizenship Awardin vuonna 1996.
Dudley syntyi Stamfordissa, Connecticutissa, ja valmistui Yalen yliopistosta. Hänen isoisänsä Guilford Dudley toimi aikoinaan suurlähettiläänä Tanskaan. Hänellä todettiin 16-vuotiaana tyypin 1 diabetes.
Kobolttikanuuna

Kobolttikanuuna eli kobolttikeilahoitolaite on sädehoitoon aiemmin käytetty erikoislaite.
Kobolttikanuuna muodostuu säteilevästä keskusyksiköstä, suojakuorista sekä kohdistuslaitteistosta ohjaimineen. Säteilevänä aineksena käytetään yleensä kobolttiseosta, jossa säteilevänä isotooppina on koboltti-60, mistä nimikin tulee. Eräissä vanhimmissa 1950-luvulla valmistuneissa laitteissa käytettiin säteilevänä aineksena radiumseosta, kobolttiseos kehitettiin myöhemmin. Näistä vanhimmista laitteista käytetään nimitystä radiumkanuuna.
Kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun jokin syöpälaji tarvitsee voimakasta ja tarkkaan suunnattua sädehoitoa. Kohdistuslaitteiston avulla sädesuihku voidaan suunnata millintarkasti haluttuun kohtaan, jolloin se vahingoittaa tervettä kudosta mahdollisimman vähän. 
Erityisesti kobolttikanuunaa käytetään silloin, kun potilaan entinen luuydin on luuydinsiirron vuoksi lamautettava kokonaan, mikä tehdään yhdellä tai useammalla kobolttikanuunalla potilaaseen kohdistetun tuhannen radin (=10 gray) syväsädeannoksen avulla. 
HYKS:in vanhan sädehoitoklinikan kobolttikanuuna.
Suomen ensimmäinen radiumkanuuna, saatiin lahjoituksena W. Frenckellilta vuonna 1938, ja se sijoitettiin Helsingin yleiseen sairaalaan. Suomen ensimmäinen kobolttikanuuna saatiin lahjoituksena Neuvostoliitolta 1950-luvulla. Se sijoitettiin silloiseen Sädehoitoklinikkaan Unioninkatu 38:aan, jonne rakennettiin yhä jäljellä oleva erityisesti lyijyllä panssaroitu suojatila. Kobolttikanuuna käytettiin loppuun 1960-luvulla. Sen kuoret ohjaimineen ovat Meilahdessa Syöpätautien klinikan kellariin sijoitetun odotustilan seinällä muistomerkkinä. Säteilevä ydin palautettiin takaisin Neuvostoliittoon.
Alfred Karlberg

Alfred Gideon Karlberg (8. helmikuuta 1892 Helsinki - 26. heinäkuuta 1947) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat saarnaaja Johan Alfred Karlberg ja Anna Maria Hellström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Alice Dagmar Granfeltin kanssa. 
Opinnot.
Karlberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911–1915. Sotakorkeakoulun komentajakurssi hän suositti vuosina 1925–1926 ja suojeluskuntain piiripäälliköitten täydennyskurssin keväällä vuonna 1937.
Jääkärikausi.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 23. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 10. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Karlberg suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kirssin. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Karlberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet kumminkin siirrettiin jo 21. maaliskuuta 1918 komppanianpäälliköksi 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Karlberg määrättiin sisällissodan jälkeen 1. kesäkuuta 1918 ase- ja konekivääriupseeriksi Suomen valkoiseen kaartiin, josta hänet nimitettiin 1. huhtikuuta 1919 Lapuan pataljoonan komentajaksi. Hän erosi armeijasta ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 6. joulukuuta 1927 ja hänet sijoitettiin Vaasan suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota.
Karlberg osallistui talvisotaan YH:n (ylimääräiset harjoitukset) aikana Kymenlaakson suojeluskuntapiirin päällikkönä, mistä tehtävästä hänet vapautettiin hänellä todetun sairauden takia. Jatkosodan puhjettua hän kykeni kumminkin taas astumaan palvelukseen ja hänet komennettiin päälliköksi Helsingin suojeluskuntapiirin työvoimatoimistoon, mutta hänen kuntonsa heikkeni jälleen ja hän joutui vuonna 1942 sairaalahoitoon eikä enää palannut sodan aikana takaisin palvelukseen. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet.
Karlberg toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1920–1924 ja 1927 ja oli apujäsenenä valtioneuvoston määräämässä tutkintolautakunnassa ruotsinkielessä suoritettavia tutkintoja varten vuosina 1925–1927.
Sawit

Sawit ovat heimo Länsi-Papuassa, Indonesiassa. Heidät tunnettiin 1950-luvulle asti kannibalismia harjoittavina pääkallonmetsästäjinä.
Tämän jälkeen monet heimon jäsnistä kääntyivät kristinuskoon ja vuonna 1972 heille rakennettiin kristittyjen kohtauspaikaksi maailman suurin pyöreä rakennus. Heidän keskuudessaan elänyt kristitty lähetyssaarnaaja Don Richardson kirjoitti kokemuksestaan kirjan "Peace Child".
Etelänummen koulu

Etelänummen koulu on yläkoulu Pietarsaaren kaupungissa. Koulu on aiemmin toiminut samassa rakennuksessa lukion kanssa, mutta vuoden 2006 syksyllä lukio-opetus siirrettiin Pursisalmen koululle. Yläkoulussa opiskelevat perusopetuksessa olevien lisäksi erityisluokat sekä Oravaisten pakolaiskeskuksessa asuvat oppilaat. Kuudesluokkalaiset ovat opiskelleet Etelänummella syksystä 2018 lähtien. Koulurakennus valmistui vuonna 1957 entisen kuuromykkäinkoulun tontille. Rakennuksessa toimi suomalainen oppikoulu vuoden 1973 peruskoulu-uudistukseen asti.
United Bankers

United Bankers Oyj on suomalainen pankkiryhmistä riippumaton varainhoidon ja sijoitusalan konserni. United Bankers -konserniin kuuluvat emoyhtiön lisäksi UB Omaisuudenhoito Oy, UB Rahastoyhtiö Oy, UB Corporate Finance Oy ja UB Nordic Forest Management.
United Bankers perustettiin vuonna 1986 ja arvopaperien välitystoiminnan se aloitti seuraavana vuonna. Nykyisin konsernin liiketoimintoihin kuuluvat varainhoito ja pääomamarkkinapalvelut. Varainhoidossa yhtiö on erikoistunut reaaliomaisuussijoituksiin.
United Bankers listautui vuoden 2014 lopulla Helsingin pörssin First North -listalle. Yhtiö keräsi listautumisannissaan noin 9,8 miljoonaa euroa ennen kuluja. Merkintäaika päätettiin etuajassa, sillä anti ylimerkittiin. Vuonna 2020 yritys siirtyi Helsingin pörssin päälistalle . 
Vuoden 2024 lopussa United Bankersin hallitus, johto ja muu henkilöstö omistivat konsernista noin 57 prosenttia.&lt;/small&gt;
United Bankers osti sijoituspalvelukonserni Suomen Pankkiriiliikkeen vuoden 2017 lopulla. Jo aiemmin United Bankers ja Suomen Pankkiriiliike olivat tehneet yhteistyötä vuodesta 2010 lähtien.
Sigurd Laesvirta

Reino Sigurd Valdemar Laesvirta (22. tammikuuta 1910 Tampere – 9. maaliskuuta 1960 Tampere) oli suomalainen taiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija.
Laesvirta toimi sotavuosina TK-piirtäjänä. Sodan jälkeen hän piirsi muun muassa Outsiderin radiokuunnelman "Ben Huronin testamentti" pohjalta sarjakuvan, joka ilmestyi "Outsiderin lehti" -julkaisussa 1949.
Laesvirta oli naimisissa vuosina 1944–1950 Tabe Slioorin kanssa.
Markku Purho

Markku Purho (31. heinäkuuta 1950 – 4. lokakuuta 2024) oli suomalainen taikuri ja koomikko. 
Purho aloitti uransa jo vuonna 1962, ensimmäinen esiintyminen tapahtui Jokelan VPK:n poikaosaston pikkujoulussa. Vuosikymmenten aikana hän esiintyi erilaisissa tilaisuuksissa noin 5000 kertaa. Purho järjesti vuosittain Kouvolan Taikapäivät, joka toi Kouvolaan vuosittain noin 200 taikuria. Hän toimi myös Suomen Taikapiiri ry:n sihteerinä ja puheenjohtajana. Purho voitti vitsinkerronnan Suomen mestaruuden vuosina 1995 ja 1996. Vuonna 1999 Esiintyvät Taiteilijat ry. valitsi hänet vuoden viihdetaiteilijaksi. Suomen Taikapiiri palkitsi hänet Vuoden taikuri -nimityksellä vuosina 2000 ja 2010. Purholla oli myös internetissä taikakauppa.
Markku-liitto valitsi vuonna 2006 Purhon kymmenenneksi vuoden Markuksi.
Harmaakärpässieni

Harmaakärpässieni ("Amanita vaginata", aikaisemmin "renkaaton kärpässieni") on kellomainen, harmaalakkinen kärpässienilaji. Sienen lakissa erottuu suojusjätteitä ja se on reunaltaan uurteinen. Heltat ovat valkoiset, kuivuneissa sienissä oranssit. Heltan terä on valkoinen. Jalka on harmaanvaalea tai valkoinen eikä siinä ole rengasta. Sieni kasvaa puistoissa ja lehtimetsissä. Harmaakärpässieni on yleinen laji Suomessa.
Kehäkärpässieni muistuttaa harmaakärpässientä. Kehäkärpässienen erottaa sen tummemmasta lakista ja heltan terän väristä.
Lajin aiempi nimi oli "renkaaton kärpässieni". Lajin renkaattomuudesta on ollut erimielisyyttä, joten sienen nimi muutettiin. Mauri Korhosen mukaan renkaattomillakin kärpässienillä on rengas, mutta se jää kehittymättömänä aiheena tupen sisälle. Kuitenkaan Sieniatlas ei tulkitse muodostelmaa varsinaisesti renkaaksi.
Tunturikärpässieni

Tunturikärpässieni ("Amanita nivalis") on kupera, harmaanvalkoinen syötävä kärpässienilaji, mutta se on tunnistettava hyvin, jotta se ei sekoittuisi myrkyllisiin kärpässienilajeihin. Tunturikärpässienen lakki on 2–8 senttimetriä leveä. Väriltään se on valkoinen ja myöhemmin harmaanvalkoinen. Lakin päällä on myös vähän suojusjätettä. Heltat ovat melko tiheät ja valkoiset. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä ja valkoinen. Siinä ei ole rengasta. Malto on valkoista. Tunturikärpässieni kasvaa vaivaiskoivun seuralaisena Tunturi-Lapissa saakka melko yleisenä. Kasvuaika on heinäkuusta elokuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Kehäkärpässieni

Kehäkärpässieni ("Amanita battarrae") on kärpässienilaji.
Sienen lakki on 5–12 senttimetriä leveä ja muodoltaan aluksi kellomainen ja sittemmin laakeneva. Lakki on väriltään harmaanruskea, mutta on keskeltä ja reunoilta tummempi. Lakin reunat ovat myös voimakkaasti kampauurteiset. Malto on valkoista. Sienen heltat ovat melko tiheät ja valkoiset. Heltan terä on tumma, ja itiöpöly on valkoista. Jalka on 8–15 senttimetriä pitkä ja harmaanvaalea tai valkoinen. Siinä ei ole rengasta. Sieni on melko yleinen koko Suomessa. Se kasvaa rehevissä lehtimetsissä, laitumilla, puistoissa ja tunturikoivikoissa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Kehäkärpässieni on syötävä sieni, mutta vaarana on sekoittaa se tunnistettaessa myrkyllisiin kärpässieniin, esimerkiksi kangaskärpässieneen, minkä vuoksi sitä ei suositella erehdysvaaran vuoksi ruokasieneksi. Myös harmaakärpässieni muistuttaa kehäkärpässientä. Harmaakärpässienen erottaa sen vaaleammasta väristä ja valkoisista heltan teristä.
Kahden kerroksen väkeä

Kahden kerroksen väkeä, () on brittiläinen draamasarja, joka sijoittuu hienostotaloon Lontoossa kertoen talon isäntien ja heidän palvelijoidensa elämästä Edvard VII:n ja Yrjö V:n hallitsijakausina vuosina 1903–1930. Kyseistä eli vanhempaa, Emmy- ja BAFTA-palkittua sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta (1971–1975) ja se on yksi Britannian suosituimmista tv-sarjoista kautta aikojen.
Sarjan tuotti London Weekend Television. Luojina toimivat näyttelijät Jean Marsh ja Eileen Atkins. Sarjalla oli kymmenisen käsikirjoittajaa, joista huomattavimmat olivat Alfred Shaughnessy ja Jeremy Paul. Sarjan jokainen jakso koostuu erilaisista juonenkäänteistä niin palvelijoiden kuin heidän isäntiensä, eli Bellamyn perheen, elämässä, mutta kaikki tapahtumat ovat sidoksissa historiallisiin käänteisiin, kuten Titanicin haaksirikko, ensimmäinen maailmansota ja Wall Streetin pörssiromahdus.
BBC elvytti sarjan kahdelle tuotantokaudelle (2010 ja 2012), yhteensä 9 jaksoa, joiden käsikirjoittajana toimi Heidi Thomas. Tapahtumien alku sijoittuu vuoteen 1936, kuusi vuotta aiemman sarjan päättymisen jälkeen kestäen toisen maailmansodan alkuun.
Päähenkilöt.
Yläkerrassa.
sarjassa 1971–1975:
sarjassa 2010 ja 2012:
Alakerrassa.
sarjassa 1971–1975:
sarjassa 2010 ja 2012:
Nikomakhos (Aristoteleen isä)

Nikomakhos () (n. 375 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri. Hän oli Makedonian kuninkaan Amyntas III:n ystävä ja hovilääkäri. Nikomakhos oli Aristoteleen isä.
Nikomakhos oli kotoisin Stageirasta. "Sudan" mukaan hän oli Nikomakhoksen, Makhaonin pojan, jälkeläinen alenevassa polvessa. Makhaon puolestaan oli Asklepioksen poika. Nikomakhoksen puoliso oli Faistis (tai Faistias), joka oli myös Asklepioksen sukua. Heillä oli kaksi poikaa, Aristoteles ja Arimnestos, sekä tytär Arimneste. Nikomakhos kirjoitti useita luonnontieteellisiä teoksia.
Aristoteles antoi pojalleen Nikomakhokselle nimen isänsä mukaan.
Atsidotymidiini

Atsidotymidiini tai AZT eli tsidovudiini on tymiinin johdannainen. Sitä käytetään AIDSin hoidossa, koska se estää HI-viruksen käänteiskopioijaentsyymiä toimimasta. 
Retrovir nimisessä viruslääkkeessä vaikuttavana aineena on tsidovudiini. Retrovirin kanssa ei saa ottaa stavudiinia tai rifampisiinia sisältäviä lääkkeitä. Haittavaikutuksia voi tulla seuraavien lääkeaineiden kanssa: natriumvalproaatti, asikloviiri, gansikloviiri, interferoni, pyrimetamiini, dapsoni, flukonatsoli, flusytosiini, pentamidiini, atovakoni, amfoterisiini, trimetopriimisulfa, probenesidi, metadoni, vinkristiini, vinblastiini tai doksorubisiini. Lääkkeiden yhteisvaikutuksia voi esiintyä esimerkiksi klaritromysiinin ja fenytoiinin kanssa.
Suippu-ukonsieni

Suippu-ukonsieni ("Macrolepiota mastoidea") on pallomainen tai kupera ukonsienilaji. Sen lakki on vaaleanruskea ja vanhemmilla sienillä suomuinen. Jalka on suomuinen ja rusehtava. Heltat ovat valkoiset. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsien ruohikoissa. Sieni on koko Suomessa melko harvinainen.
Suippu-ukonsieni on Suomessa erittäin uhanalainen.
Tarha-akansieni

Tarha-akansieni ("Chlorophyllum brunneum") on puolipallomainen suomulakkinen akansienilaji. Jalka on valkoinen ja siinä on rengas. Heltat ovat aluksi valkoiset ja muuttuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi tai keltaisiksi. Malto on valkoista. Sieni maistuu ja tuoksuu hyvältä ja on kelvollinen ruokasieni. Tarha-akansieni kasvaa puutarhoissa ja komposteissa ravinteikkailla paikoilla.
Yle Urheilu

Yle Urheilu on Yleisradion urheilutoimitus, joka tuottaa urheilu-uutisia ja urheilulähetyksiä Yleisradion televisiokanaville, radioasemille ja verkkosivuille. Yle Urheilun tuottamia ohjelmia ovat muun muassa "Urheiluruutu", "Yle Uutisten" yhteydessä lähetettävät urheiluosuudet ja radiossa esimerkiksi Yle Radio Suomessa ja Yle Puheella lähetettävä "Urheiluradio". Lisäksi Yle Urheilu tuottaa lähes kaikki Yleisradion välittämät urheilutapahtumat.
Yle Urheilun päällikkönä on elokuusta 2013 toiminut Panu Pokkinen. Ylen urheilutoimittajia ovat muiden muassa Laura Arffman, Mikko Hannula, Inka Henelius, Maija Kautto, Kristiina Kekäläinen, Tuulia Kössö, Sami Laine, Simo Leinonen, Petra Manner, Manu Myllyaho, Kimmo Porttila, Johannes Oikarinen, Jussi Saarinen, Riku Salminen, Christer Sarlin, Antti-Jussi Sipilä, ja Nina Vanhatalo.
Vuoden 1998 loppuun asti TV1:llä ja TV2:lla oli omat urheilutoimituksensa, mutta vuoden 1999 alussa ne yhdistettiin YLE TV-urheilu -nimiseksi kokonaisuudeksi. Jo vuodesta 1996 Markku Vainikka oli toiminut Ylen televisiotoimialan yhteisenä urheilupäällikkönä vastuualueenaan suurimmat urheilutapahtumat (yleisurheilun ja jalkapallon MM- ja EM-kisat, kesä- ja talviolympialaiset sekä hiihdon ja jääkiekon MM-kisat).
Painonnosto kesäolympialaisissa 1896 – yhden käden painonnosto

Miesten yhden käden painonnosto oli toinen laji kahdesta painonnostolajista kesäolympialaisissa 1896. Kilpailu kilpailtiin 7. huhtikuuta 1896, Ateenan Panathinaïkó-stadionilla. Jokainen nostaja sai kolme nostoyritystä. Kolme parasta tulosta saaneet saivat kolme lisäyritystä. Nostotyyli oli samankaltainen nykyisen tempaustyylin kanssa. Kilpailun voitti Ison-Britannian Launceston Elliot.
Bioasekonventio

Bioasekonventio (eli "yleissopimus bakteriologisten (biologisten) ja toksiiniaseiden kehittämisen, tuottamisen ja varastoimisen kieltämiseksi ja niiden hävittämiseksi") on kansainvälinen bioaseiden kieltosopimus. Sopimuksen tarkoitus on ehkäistä bioaseiden käyttöä ennalta. Bioasekonventio laadittiin vuonna 1972 ja tuli voimaan vuonna 1975. Se oli voimaanastuessaan ensimmäinen kokonaisen joukkotuhoaseiden luokan kieltänyt kansainvälinen sopimus. Sopimuksessa oli maaliskuussa 2025 mukana yhteensä 188 valtiota ja lisäksi neljä valtiota on allekirjoittanut konvention. Sopimuksen ulkopuolelle oli tuolloin yhä jättäytynyt yhdeksän valtiota (Djibouti, Egypti, Eritrea, Haiti, Israel, Kiribati, Somalia, Syyria ja Tšad).
Sopimus kieltää bioaseiden kehittämisen, valmistamisen ja varastoinnin. Se käsittelee myös jo olemassa olevien bioaseiden hävittämistä. Sopimus sallii ainoastaan rauhanomaisen tutkimuksen.
Bioasekonventiota on täsmennetty vuosien saatossa muun muassa sopimuksen määritelmiä täsmentäneiden katselmointikongressien kautta. Sopimusta on kritisoitu muun muassa yhteisesti sovittujen, bioaseiden valmistamiseen soveltuvien tuotantolaitosten katselmointikäytäntöjen sekä valvonta- ja verifiointiorganisaation puutteen vuoksi. YK:n pääsihteerin alaisuudessa toimiva kemiallisten ja biologisten joukkotuhoaseiden väitetyn käytön selvittämisen valvontamekanismi (UNSGM) on toistaiseksi ainoa kansainvälisesti hyväksytty tapa valvoa mahdollisia bioasekonvention sopimusrikkomuksia. Tätä mekanismia on vahvistettu bioaseiden käytön valvonnan mahdollistamiseksi.
Laatokan kanava

Laatokan kanava () on Nevan ja Olhavajoen suut yhdistävä vesireitti, joka kulkee Laatokan etelärantaa pitkin. Kanavia on kaksi: Vanha Laatokan kanava () ja Uusi Laatokan kanava (). Reitin pituus on noin 117 kilometriä.
1700-luvulla Laatokan kautta kulki yksi Venäjän tärkeimmistä tavarankuljetusreiteistä, Volgan Itämereen yhdistänyt Vyšni Volotšokin vesitie. Laatokka oli kovien myrskyjen takia reitin vaikein ja vaarallisin osuus. Pietari I:n määräyksestä Laatokan etelärannikolle ryhdyttiin vuonna 1719 rakentamaan kanavaa, joka alkoi läheltä Uutta Laatokankaupunkia ja päättyi Pähkinälinnaan Nevan suulle. Työntekijäpulan takia rakentamiseen osallistui myös sotilasosastoja. 
Pietari I:lle nimetty kanava otettiin käyttöön vuonna 1731. Sen pituus oli noin 111 kilometriä, leveys 20 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Kobona- ja Olhavajokien välille rakennettiin patoaltaita ylläpitämään tarvittavaa vedenkorkeutta. Niiden yhteydessä sekä kanavan molemmissa päissä oli sulut. 1700-luvun lopussa rakennettiin vielä toinen kanava Olhavalta Säsjoelle, ja 1800-luvun alussa sitä jatkettiin Syvärin suulle asti.
Vuosina 1861–66 madaltuneen vanhan kanavan ja rantalinjan väliin rakennettiin uusi suluton kanava, joka nimettiin keisari Aleksanteri II:n mukaan. Se otettiin käyttöön vuonna 1866. Rautatieverkon kehittyessä vesitiet menettivät kuitenkin merkitystään.
Nykyään Uutta Laatokan kanavaa käytetään pienalusten kulkureittinä. Vanha kanava on kasvanut lähes umpeen.
Bioterrorismi

 
Bioterrorismi on terrorismia, jossa käytetään biologisia aseita, esimerkiksi patogeenejä tai toksiineja. Tavoitteena on aiheuttaa sairautta, kuolemaa, taloudellista vahinkoa tai yhteiskunnallista epävakautta.
Bioterrorismiin soveltuvia taudinaiheuttajia tai toksiineja esiintyy usein luonnossa, mutta niistä voidaan tehdä vastustuskykyisempiä lääkkeille ja ne voivat levitä nopeammin ja helpommin. Biologiset aineet voivat levitä ilman, veden tai elintarvikkeiden välityksellä.
Historia.
Bioterrorismin juuret ulottuvat vuosisatojen taakse. Jo keskiajalla linnoituksia piirittäneet armeijat käyttivät katapulteilla tautien, kuten ruton, levittämistä heittämällä sairastuneita ruumiita muurien sisäpuolelle.Ensimmäisen maailmansodan alkaessa pernaruttoa yritettiin levittää eläinpopulaatioihin.
Modernin bioterrorismin kehitys alkoi erityisesti 1900-luvulla, kun valtioiden biologiset aseohjelmat, esimerkiksi Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen, tutkivat patogeenien käyttöä sodankäynnissä.
Vuonna 1980 Maailman terveysjärjestö (WHO) ilmoitti, että isorokko, erittäin tarttuva ja parantumaton tauti, on hävitetty. Vaikka tauti on hävitetty luonnosta, Yhdysvaltojen ja Venäjän hallitukset säilyttävät edelleen isorokkoviruksen jäädytettyjä kantoja. Koska rokotusohjelmat on nyt lopetettu, maailman väestö on alttiimpi isorokolle kuin koskaan aikaisemmin.
Merkittäviä bioterrorismin tapauksia ovat:
Evald Jakku

Ludvig Evald Jakku (sukunimi myöh. Kaukonen; 23. lokakuuta tai 24. marraskuuta 1877 Laihia – 1968?) oli suomalainen näytelmäkirjailija joka kirjoitti 1900-luvun alussa muutamia suosittuja seuranäytelmiä. Jakku käytti nimimerkkejä "Evald J" ja "L.E.J".
Jakku toimi aluksi maanviljelijänä Laihialla ja oli mukana kansanvalistusharrastuksissa. Hän muutti vuosisadan vaiheessa Yhdysvaltoihin ja kirjoitteli muun muassa "Amerikan Uutisiin" ja muihin amerikansuomalaisten lehtiin. Hän oli myös farmarina ja jalometallien etsijänä Montanan vuoristossa. Täyttäessään 60 vuotta vuonna 1937 hän asui Montanan osavaltiossa.. Hänen kuolinvuotensa ei ole tiedossa vaan hänet julistettiin kuolleeksi Helsingissä vuonna 1968.
Evald Jakun vanhempi veli oli maanviljelijä, itseoppinut ajattelija ja näytelmäkirjailija Frans A. Kotkanpää.
Bruno Soriano

Bruno Soriano Llido eli Bruno (s. 12. kesäkuuta 1984 Artana, Castellón, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura.
Bruno on Villarrealin kasvatti ja debytoi seuran edustusjoukkueessa 15. heinäkuuta 2006 Intertoto-cupin ottelussa Mariboria vastaan. Ensiesiintyminen Primera Divisiónissa seurasi 1. lokakuuta 2006 ottelussa Mallorcaa vastaan. Hän pelasi kaudella 2006–2007 edelleen myös reservijoukkue Villarreal B:ssä ja oli nostamassa joukkuetta Segunda División B:hen.
Vakituisesti Bruno nousi Villarrealin edustusjoukkuemiehistöön kaudella 2007–2008, jonka päätteeksi joukkue saavutti sarjan toisen sijan. Kahden ensimmäisen kauden ajan hän sai maltillisesti vastuuta, mutta kaudella 2009–2010 hän syrjäytti uruguaylaisen Sebastián Egurenin, tuplasi edelliskausien peliminuuttinsa ja pelasi yhteensä 33 sarjaottelussa. Hän pelasi kauden aikana myös 100. virallisen ottelunsa Villarrealissa.
Maajoukkueura.
Bruno debytoi Espanjan maajoukkueessa ystävyysottelussa Meksikoa vastaan 11. elokuuta 2010.
Bt-toksiinit

Bt-toksiinit ovat bakteerimyrkkyjä, joita valmistaa "Bacillus thuringiensis" -bakteeri (Bt). Bt-toksiinit ovat myrkyllisiä hyönteisille, minkä takia Bt-geenisiirroilla on voitu valmistaa hyönteisresistenttejä kasveja. Yksi esimerkki näistä on maissikoisaa kestävä maissilajike. Bt-toksiinien toksiset ominaisuudet tunnettiin jo 1960-luvulla.
Bt:n myrkkyjä ovat δ-endotoksiinit kuten "cry1Ab". Ne ovat myrkyllisiä kovakuoriaisille, kaksisiipisille ja perhosille. Bt-myrkky on kiteinen proteiini, joka hyönteisen elimistössä hajoaa ja imeytyy, niin että elimistöön päätyy pienempiä, liukoisempia kiteitä, jotka vahingoittavat epiteeliä ja aiheuttavat tulehdusta, nälkiintymisen ja kuoleman hyönteiselle.
Artur Aivazjan

Artur Surenovytš Aivazjan (, ; s. 14. tammikuuta 1973 Jerevan) on ukrainalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Aivazjan saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 50 m pienoiskiväärin makuussa olympiakultaa ja oli 10 m ilmakiväärissä 21. Lisäksi hän on voittanut kuusi MM-joukkuemitalia.
Olli Aro

Olavi Aimo Aarre (Olli) Aro (29. heinäkuuta 1920 Köyliö – 24. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Olli Aro tuli ylioppilaaksi vuonna 1941 ja suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1948. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan haavoittuen kahdesti, suoritti Kadettikoulun vuosina 1943−1944 ja erosi puolustusvoimien palveluksesta luutnanttina vuonna 1945. Aro työskenteli Helsingin yliopiston notaarina, Virkamiesliiton hallituksen sihteerinä, sekä Ylioppilastuki ry:n ja Tapaturmantorjunta ry:n toiminnanjohtajana. Helsingin olympialaisten aikana Aro toimi kisajoukkueiden vastaanottopäällikkönä. 
Aro sairastui polioon vuonna 1954 ja joutui viettämään lopun elämänsä halvaantuneena. Hän oli perustajajäsen Hengityslaitepotilaat ry:ssä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1956−1964. 
Olli Aron puoliso vuodesta 1948 oli toimittaja ja kansanedustaja, filosofian maisteri Pirkko Aro. Heidän poikansa oli lakimies Pekka O. Aro.
Kulomäen koulu

Kulomäen koulu, hallinnollisesti Vierumäen koulun Kulomäen opetuspiste, on suomenkielinen alakoulu Kulomäen asuinalueella Korsossa, Vantaalla. Koulu yhdistettiin Vierumäen kouluun syyslukukaudesta 2014 alkaen. Aiemmin noin 150 oppilaan kouluun kuului noin 150 oppilasta vuosiluokilla 1–5. Vuonna 2019 Kulomäen ja Vierumäen opetuspisteissä oli yhteensä 498 oppilasta.
Kulomäen kouluun kuului aikaisemmin kolme koulurakennusta: pääkoulu ja kaksi paviljonkia. Osa koulunkäynnin aloittavista oppilaista oli käynyt esikoulunsa viereisessä Kulomäen päiväkodissa, jonka Vantaan kaupunki sulki kesällä 2014. Viidenneltä luokalta siirryttiin tavallisesti Korson kouluun.
Kulomäen koulurakennus on valmistunut vuonna 1981.
&lt;br clear=left&gt;