tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bob Sinclar

Bob Sinclar (oikealta nimeltään Christophe Le Friant, s. 10. toukokuuta 1969) on ranskalainen tuottaja, DJ, remixaaja ja Yellow Productionsin omistaja. Vuonna 2005 julkaistu "Love Generation" oli ykköshitti Australiassa, Saksassa ja Ranskassa. Bob Sinclarin musiikin tyylilaji on elektroninen musiikki ja house.
Ura.
Alku.
Sinclar aloitti DJ-uransa vuonna 1986. Hän keskittyi tuolloin hip hop ja funk -musiikkiin. Hän esiintyi tuolloin myös nimellä Chris the French Kiss. Hänen ensimmäinen klubihittinsä oli "Gym Tonic", jota oli tuottamassa Daft Punkista tuttu Thomas Bangalter.
Tuohon aikaan Sinclar esiintyi useilla salanimillä. Chris the French Kiss -nimen lisäksi hän käytti nimiä The Mighty Bob ja Reminiscence Quartet. Hän myös oli mukana Africanism All Stars -houseprojektissa. Projektiin kuului myös mm. David Guetta.
Debyyttialbumi.
Vuonna 2005 julkaistiin Bob Sinclaren ensimmäinen kaupallinen hittisingle "Love Generation". Singleä seurasi Bob Sinclaren debyyttialbumi "Western Dream". Single sijoittui ykköspaikoille Australian ja Saksan -listoilla. Hollannin listalla sijoitus oli toinen sija ja Belgiassa kappale pysyi listalla kokonaiset 39 viikkoa. Kappaleesta tuli myös Saksassa järjestettyjen vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen tunnuskappale. Sinclaren toinen hittikappale oli "World, Hold On (Children of the Sky)". Myös kolmas single "Rock This Party (Everybody Dance Now)" menestyi Euroopan listoilla.
Soundz of Freedom.
Toukokuussa 2007 julkaistiin Sinclaren toinen studioalbumi "Soundz of Freedom". Albumilta julkaistiin singlet "Sound of Freedom" ja "Together". Albumilla oli myös "Rock This Party" -kappaleesta tehty remix-versio.
Born in 69.
Kolmas studioalbumi "Born in 69" julkaistiin toukokuussa 2009. Albumin ensimmäinen single oli "Lala Song". Singlellä vierailivat Master Gee ja Wonder Mike rap-yhtye The Sugarhill Gangistä. Toinen single oli "Love You No More", jolla vieraili reggae-laulaja Shabba Ranks.
Greensleeves

Greensleeves on perinteinen englantilainen kansanlaulu. Ensimmäinen kirjallinen maininta laulusta on vuodelta 1580 , mutta kansanlaulujen tapaan se levisi todennäköisesti ilman muistiin merkintää tai käsin kirjoitetussa muodossa jo kauan ennen kuin se painettiin. Sävelmä kulkee alun perin doorisessa kirkkosävellajissa. Brittiläinen säveltäjä Ralph Vaughan Williams sävelsi sen pohjalta orkesterifantasian.
Sanoitus.
Sävelmään on monia sanoituksia. Usein käytetään vanhan kansanlaulun nykyaikaisempaa kirjoitusasua tai sekoitusta uudesta ja vanhasta. On myös tehty uusia sanoituksia täysin toisenlaiselta pohjalta kuin kansanlaulussa. 
Anna Boleyn ja Greensleeves.
Yleisen uskomuksen mukaan laulun sävelsi Englannin kuningas Henrik VIII (1491–1547) rakastajattarelleen ja tulevalle kuningattarelle, Anna Boleynille. Uskomuksen mukaan sen sanoissa viitataan Annan torjuvan kuninkaan viettely-yritykset. Nykyäänkin laulu liitetään usein Anna Boleyniin. Uskomus on kumottu sillä perusteella, että laulu on uutta italialaista tyyliä, joka tuli Britanniassa käyttöön vasta Elisabet I:n aikana.
Versiot.
Sävelmää käytettiin vuoden 1962 elokuvassa Näin valloitettiin Villi Länsi nimellä "Home in the Meadow". Sanat teki Sammy Cahn ja esittäjänä oli Debbie Reynolds.
Vuonna 1962 The Smothers Brothers levytti oman, nykyaikaisen versionsa uudella sanoituksella. He antoivat kappaleelle nimeksi "Where the Lilac Grows" ja sisällyttivät sen "The Two Sides of the Smothers Brothers" -levylleen. Leonard Cohen teki oman muunnelmansa "Greensleevesistä" nimellä "Leaving Green Sleeves". Kappale julkaistiin vuonna 1974 Cohenin levyllä "New Skin for the Old Ceremony".
Suomeksi kappale tunnetaan nimellä "Sait multa kukkaset toukokuun", jonka on suomentanut Reino Helismaa – alun perin salanimellä Rainer Kisko. Sen ovat levyttäneet mm. Eila Pellinen vuonna 1957, Anneli Sari vuonna 1964 ja Reijo Taipale vuonna 1977. Anki Lindqvist on levyttänyt kappaleesta oman sanoituksensa "Muisto kesästä" vuonna 1967. Monet muutkin artistit ovat levyttäneet tai esittäneet "Greensleevesin", näistä mainittakoon Perry Como, Mantovani, Timo Tolkki, Enya, Marianne Faithfull, manchesterilainen The Scorpions, Jethro Tull, Derek Trucks, Olivia Newton-John , Neil Young ja Ritchie Blackmore.
Vuonna 1865 englantilainen kirjoittaja William Chatterton Dix kirjoitti "What Child Is This?" -hymnin toipuessaan vakavasta sairaudesta. "Greensleevesin" sävelmään yhdistettynä tästä hymnistä tuli hyvin suosittu joululaulu. Mauno Kuusisto on levyttänyt Sauvo Puhtilan suomentaman toisinnon nimellä "Joulumuisto".
Epäorgaaninen kemia

Epäorgaaninen kemia on kemian osa-alue, joka tutkii epäorgaanisia yhdisteitä kuten metalleja, mineraaleja ja organometalliyhdisteitä. Orgaaninen kemia sitä vastoin tutkii orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä. Tarkkaa rajaa näiden kahden tieteenalan välillä ei ole, sillä esimerkiksi organometalliyhdisteitä tutkivat molemmat. 
Tapana on myös sijoittaa eräät hiilen yksinkertaisimmat yhdisteet, kuten hiilimonoksidi ja -dioksidi, karbonaatit, karbidit ja syanidit epäorgaaniseen kemiaan.
Ryhmäteoria on epäorgaanisen kemian keskeinen teoria. Siinä epäorgaaniset yhdisteet jaetaan pisteryhmiin niiden symmetrian perusteella. Symmetrian perusteella on mahdollista päätellä yhdisteen kemiallisia ominaisuuksia. Ryhmäteorian avulla voidaan päätellä esimerkiksi vibraatio- ja rotaatiojuovien määrää tutkittavassa yhdisteessä.
Epäorgaanisilla yhdisteillä on lukuisia käyttötarkoituksia. Niitä käytetään esimerkiksi katalyytteinä, pigmentteinä, pinnoitteina, tensideinä, lääkkeinä ja polttoaineina. Epäorgaaninen kemia onkin tieteenalana käytännönläheinen. Monilla epäorgaanisilla yhdisteillä on suuri taloudellinen merkitys: esimerkiksi rikkihapon tuotantomäärää on käytetty yhtenä talouden mittarina, sillä se on tärkeä teollisuuden raaka-aine.
BS Zelda

BS Zelda on Nintendon Satellaview-laitteelle kehittämä versio "The Legend of Zelda" -videopelistä. Peli julkaistiin osissa vuosien 1995 ja 1996 aikana. Pelaaja latasi osia pelistä tiettyinä päivinä konsolilleen ja samalla pelin pistetiedot lähetettiin palvelimelle. Nintendo Online Magazinen mukaan parhaiten seikkailussa edenneet pelaajat saivat postitse palkinnon suorituksestaan lähettämällä St. GIGAlle, Satellaviewin lähetyksestä vastaavalle yhtiölle pelin päätteeksi saamansa salasanan.
Pelaaminen.
BS Zelda on grafiikaltaan ja pelimekaniikaltaan identtinen "The Legend of Zelda"n kanssa. Pelaajan tehtävänä on pelastaa Prinsessa Zelda ja Hyrulen valtakunta Ganonin vallasta. BS Zeldan maailmankartta poikkeaa alkuperäisestä ja luolastot ovat erilaisia. Pelissä on uusia esineitä ja pelaaja ei ohjaa pelissä Linkiä, vaan Satellaviewiin rekisteröitynyttä hahmoaan. BS Zelda on "" -pelin lisäksi toinen Nintendon "Zelda"-sarjan peli, joissa pelaaja voi ohjata naispuolista sankaria. 
Peli jaettiin neljään viikoittaiseen osaan, jotka pelattiin pelin lähettämisen aikana. Pelilähetyksen ohella tv:n satelliittikanavalla näytettiin peliin liittyvää televisio-ohjelmaa. Tiettyinä kellonaikoina peli keskeytyi muutamaksi minuutiksi pelin juontajan antaessa suullisia pelivinkkejä kaiuttimen välityksellä. Peli pelattiin reaaliajassa, pelin kellon synkronoimana. Pelin näytöllä oli kello, joka tunnin välein laukaisi tietyillä kellonajoilla erityistapahtumia pelimaailmassa. Tapahtumien luonne riippui siitä, kuinka monta Triforcen palasta pelaajalla oli hallussaan.
Suoran lähetyksen avulla tapahtuvan pelikokemuksen takia pelin tarkka emulointi on mahdotonta. Pelistä on saatavilla epävirallisia versioita, joissa satelliitin välityksellä tapahtuvaa vuorovaikutusta vaativat osat on poistettu. Näissä peleissä pelin sankarina toimii tavallisesti Link.
Pjotr Krasilov

Pjotr Anatoljevitš Krasilov (, s. 3. kesäkuuta 1977 Moskovassa) on venäläinen näyttelijä. Krasilov esiintyy muun muassa "Anastasia"-televisiosarjassa Mihail Repnininä.
Krasilov on ollut mukana myös "Ne rodis krasivoi" -nimisessä tv-sarjassa, joka valmistui vuonna 2005. Krasilov sai roolin Roman Malinovskina. "Grehi ottsov" -elokuvassa Krasilov esiintyy Dmitri Ivanovitš Pavlovskina.
AGCO

AGCO Corporation on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, joka on maailman suurimpia traktoreiden ja maatalouskoneiden valmistajia. Yhtiö perustettiin vuonna 1990 ja se on laajentunut voimakkaasti ostamalla vanhoja tunnettuja konevalmistajia. Yhtiön tuotemerkkejä ovat muun muassa AGCO, Challenger, Fendt, GSI, Massey Ferguson ja suomalainen Valtra.
Liiketoiminta.
Valtran T4-sarjan traktori voitti Red Dot Design Award -muotoilupalkinnon (2016).
Suomessa AGCO omistaa Valtra-traktoreita Äänekosken Suolahdessa valmistavan Valtra Oy Ab:n ja Nokian Linnavuoressa sijaitsevan AGCO Power Oy:n.
Suolahden tehdas kuului alun perin Valmetille, joka aloitti traktoreiden valmistuksen jo 1950-luvun alussa. Valmet myi traktoreiden valmistuksen vuonna 1994 Sisulle, joka siirtyi Partekin omistukseen vuonna 1997. Kone osti Partekin vuonna 2002 ja myi Valtra-traktoreiden valmistuksen AGCOlle vuonna 2004.
Vuonna 1985 Deutz-Fahr osti Allis-Chalmersin ja Deutz-Fahr alkoi valmistaa oman tuotannon ohella oransseja Deutz-Allis -nimisiä traktoreita. Vuonna 1990 Deutz-Fahr myi Deutz-Allisin AGCOlle ja AGCO alkoi valmistaa traktoreita nimellä AGCO-Allis, joka nykyään on pelkästään AGCO. AGCO-Allis valmisti myös oransseja Massey Fergusoneja AGCO-Allis -nimellä ja 1990-luvun puolessa välissä traktoreita, joissa oli Deutz-Fahrin hytti ja alusta. Nykyään AGCOn traktoreita ovat Fendt, Massey Ferguson, Valtra ja Challenger. Deutz-Fahr ei kuulu AGCO-konserniin.
AGCO Power toimii Suomen ohella Kiinassa, Brasiliassa ja Argentiinassa. Suomalaisvalmisteiset moottorit asennettaan yli puoleen konsernin tuottamista traktoreista. Vuonna 2013 Agco Power investoi 20 miljoonaa euroa uuteen moottoritehtaaseen Nokialle. AGCO Power työllistää Suomessa noin 850 ihmistä.
Noir

Noir () on japanilainen animesarja vuodelta 2001.
Noir on toimintapainotteinen sarja, joka kertoo menneisyyttään selvittävistä palkkamurhaajista, Mireillestä ja Kirikasta. Sarjan loppupuolella toiminnan rinnalle nousee myös paljon psykologisia elementtejä.
Tarina.
Mireille Bouquet on tunnettu ja arvostettu palkkamurhaaja, joka saa eräänä päivänä sähköpostin, jossa häntä pyydetään "lähtemään pyhiinvaellusmatkalle menneisyyteen". Mireille lähtee Japaniin selvittämään viestin alkuperää ja tapaa muistinsa menettäneen Kirika Yūmuran, jolla on hallussaan Mireillelle hänen lapsuudestaan tuttua melodiaa soittava taskukello. Mireille suostuu auttamaan Kirikaa löytämään menneisyytensä ja yhdessä he alkavat toimia palkkamurhaajina legendaarisen Noir-salanimen turvin.
Noir-nimen mukana Mireille ja Kirika saivat kuitenkin myös maineen ja menneisyyden, joka on monesti vaatia heidän henkensä. Tehtävä tehtävältä Mireille ja Kirika kuitenkin selvittävät menneisyyttään sekä heitä jahtaavan, salaperäisen Les Soldats -järjestön taustaa. Heitä seuraa myös Chloe, nuori tyttö, joka väittää olevansa "todellinen Noir".
Jaksot.
(1) Epävirallinen käännös; Noirin Yhdysvaltojen jakelijan ADV Filmsin sivuilla on lueteltu vain 12 ensimmäistä jaksoa.
Uluburunin hylky

Uluburunin hylky tai Uluburunin laiva on pronssikautinen laivanhylky, joka on ajoitettu 1300-luvulle eaa. Hylyn löysi turkkilainen sienensukeltaja vuonna 1982 Turkin Välimerenrannikolta läheltä Antalyan provinssissa sijaitsevaa Kaşin kaupunkia. Hylky on arvokas meriarkeologinen kohde, jossa on suoritettu vedenalaisia arkeologisia kaivauksia vuosina 1984–1994.
Alus lepää merenpohjan rinteessä noin 50 metrin syvyydessä. Aluksen keula on 52 metrin ja perä 44 metrin syvyydessä. Osa lastista on levinnyt rinteeseen 60 metrin syvyyteen saakka. Hylyn vedenalaisia arkeologisia kaivauksia johti Institute of Nautical Archaeologyssä työskennellyt George Bass.
Alus.
Hylky on Lähi-idän kauppa-alus, joka on oletettavasti kyproslaista tai levanttilaista alkuperää. Aluksen pituus on noin 15 metriä. Se saattoi kuljettaa noin 20 tonnia rahtia.
Aluksen runko on osin pahoin vaurioitunut, mutta osia siitä on hyvin säilyneenä. Runkolaudoitus on setripuuta ja rungon rakennustapa on samanlainen kuin myöhemmissä kreikkalaisissa ja roomalaisissa kauppa-aluksissa. Hylystä on löytynyt myös airojen jäänteitä.
Aluksella oli myös ainakin 24 kivistä ankkuria, jotka painoivat 120–210 kilogrammaa; kaksi keveintä kuitenkin vain 16 ja 21 kilogrammaa. Jotkin ankkureista ovat tiettävästi olleet vain vara-ankkureina sekä painolastina aluksen vakauttamiseksi. Vastaavanlaisia yksireikäisiä kiviankkureita on löydetty Cape Gelidonyan laivanhylystä.
Ajoitus.
Hylky on ajoitettu myöhäiselle pronssikaudelle. Vuonna 1996 tutkija Cemal Pulak ilmoitti ajoittaneensa aluksen runkoon käytettyjen puiden kaatoajankohdaksi noin 1400 eaa. Aluksella oli myös polttopuuta, joka oli peräisin noin vuonna 1316–1305 eaa. kaadetusta puunrungosta. Tämä on ilmeisesti aluksen uppoamisajankohta, sillä sitä tukevat myös aluksen esinelöydöt.
Aluksen oletettu reitti.
Erään mielipiteen mukaan alus olisi ollut purjehtimassa poispäin Kyprokselta, mukanaan kuuden tonnin kupariharkkolasti. Aluksen kuparilasti on analyysien mukaan peräisin kyproslaisista kuparikaivoksista.
Aluksen kansallisuutta ei ole kyetty varmuudella määrittämään, sillä esineistöön kuuluu mykeneläistä, kyproslaista, kaanaalaista, egyptiläistä ja assyyrialaista esineistöä.
Valeri Kokov

Valeri Muhamedovitš Kokov (, 18. lokakuuta 1941 – 29. lokakuuta 2005) oli kabardibalkarialainen poliitikko ja Kabardi-Balkarian ensimmäinen presidentti. 
Kokov syntyi 18. lokakuuta 1941 Tyrnyauzissa Kabardi-Balkariassa. Kokov oli Kabardi-Balkarian pitkäaikainen johtaja. Hän oli tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtaja vuosina 1990–1991, mikä oli tuolloin tasavallan korkein virka-asema. Vuonna 1992 tasavallalle valittiin ensimmäinen presidentti. Valinta tapahtui suoralla kansanvaalilla ja presidentiksi valittiin Kokov. Sittemmin Kokov valittiin uudelleen suorassa kansanvaalissa vuonna 1997, jolloin hän sai 98 prosenttia annetuista äänistä ja vuonna 2002, jolloin hän sai 87 prosenttia annetuista äänistä. 
Hän onnistui virkakaudellaan pitämään Kabardi-Balkarian tilanteen vakaana, huolimatta läheisen Tšetšenian rauhattomasta tilanteesta. 
Kokov sairasti syöpää monta vuotta ennen kuolemaansa. Hän jätti eroilmoituksensa 16. syyskuuta 2005. Hän ei antanut mitään syytä virkakautensa päättämiseen puolitoista vuotta ennen sen loppumista. Kokov pysyi presidentin virassa siihen asti, kunnes hänen seuraajansa saatiin valittua. Kaksi viikkoa Kokovin eroilmoituksen jälkeen parlamentti valitsi presidentiksi Arsen Kanokovin. Lokakuun 2005 aikana Kokovin terveydentila huononi nopeasti ja hän kuoli moskovalaisessa sairaalassa kuukausi presidentin virasta luopumisen jälkeen.
Singapore Airlines

Singapore Airlines (lyhennettynä: SIA, , ) on Singaporen kansallinen lentoyhtiö. Sillä on reittikohteita Aasiassa, Euroopassa, Oseaniassa ja Pohjois-Amerikassa. Singapore Airlines on Star Alliancen jäsen.
Singapore Airlines perustettiin vuonna 1947 nimellä Malayan Airways, ja kun Singapore vuonna 1963 liittyi Malesian liittovaltioon, nimeksi muutettiin Malaysian Airways. Nimi muuttui jälleen vuonna 1968 muotoon Malaysia-Singapore Airlines, kun Singapore erosi valtioliitosta. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1972, kun lentoyhtiö jakautui kahdeksi yhtiöksi jotka olivat Singapore Airlines ja Malaysia Airlines. Näistä Singapore Airlines halusi keskittyä kansainvälisiin lentoihin, kun taas Malaysian Airways halusi kehittää kotimaanlentoja.
Singapore Airlines on ensimmäinen lentoyhtiö, joka otti Airbus A380 -koneen reittiliikennekäyttöön. Ensilento tapahtui 25. lokakuuta 2007 Singaporesta Sydneyyn.
Laivasto.
Nykyinen laivasto.
Lokakuussa 2022 Singapore Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 6,9 vuotta.
Dungaanin kieli

Dungaanin kieli (omakielinen nimi: хуэйзў йүян) on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.
Puhujamäärä ja elinvoimaisuus.
Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.
Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.
Historia ja murteet.
Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.
Ortografia.
Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.
Dungaanin kyrillinen kirjaimisto:
Malka (joki)

Malka (, myös Balyksu) on Terekin sivujoki Kabardi-Balkariassa Kaukasiassa Venäjällä. Malka on 210 kilometriä pitkä ja sen vesistöalueen pinta-ala on noin 10 000 km². Malka saa alkunsa Elbrusvuoren pohjoisosan jäätiköiltä. Malkan suurin sivujoki on Baksan. Prohladnyin kaupunki sijaitsee Malkan varrella.
Kuparisulfaatti

Kuparisulfaatti on suola, jota valmistetaan teollisesti liuottamalla kupariromua rikkihappoon.
Tavallisimmin kuparisulfaatti esiintyy kauniin sinisenä, kiteisenä kupari(II)sulfaatin pentahydraattina, jonka kemiallinen kaava on CuSO4·5H2O (CAS-numero 7758-99-8). Se sisältää kidevettä, joka aiheuttaa sille ominaisen sinisen värin. Kuumennettaessa kidevesi höyrystyy, jolloin kuparisulfaatti muuttuu valkoiseksi hygroskooppiseksi jauheeksi, jonka kemiallinen kaava on CuSO4 (CAS-numero 7758-98-7). Reagoidessaan veden kanssa tämä muuttuu takaisin siniseksi, kidevedelliseksi kuparisulfaatiksi.
Kuparisulfaatti on molempina muotoinaan myrkyllistä ihmiselle.
Teollinen valmistus.
Suuriin sylinterinmallisiin säiliöihin kerätään kupariromua, säiliöitä huuhdellaan laimealla lämpimällä rikkihapolla. Rikkihapon lisäksi säiliöihin puhalletaan ilmaa. Kun reaktiota on tapahtunut määrätyn aikaa, muodostuu kylläinen kuparisulfaattiliuos, josta kuparisulfaattikiteet erottuvat sen jäähdyttyä.
Cu + H2SO4 + 1/2 O2 → CuSO4 + H2O
Käyttö.
Kidevedellistä kuparisulfaattia käytetään nahkateollisuudessa, levämyrkkynä, sähköparistoissa ja väriaineiden valmistuksessa. Se on myös sallittu apuaine viinin maku- tai hajuvirheiden poistamiskäsittelyssä. EU hyväksyi aiemmin (heinäkuuhun 2015 asti) kuparisulfaatin käytön luomuviinien viinirypäleiden kasvitautien torjunnassa.
Martina Ertl

Martina Ertl (nykyään Ertl-Renz; s. 12. syyskuuta 1973 Bad Tölz, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän on voittanut useita mitaleja talviolympialaisissa ja maailmanmestaruuskisoissa.
Ertl aloitti laskettelun kaksi ja puolivuotiaana. 18-vuotiaana hän osallistui nuorten maailmanmestaruuskisoihin Hemsedalissa Norjassa voittaen hopeaa suurpujottelussa ja pronssia alppiyhdistetyssä.
Ertl osallistui olympialaisiin vuosina 1992, 1994, 1998, 2002 ja 2006. Hän saavutti hopeaa suurpujottelusta 1994 ja alppiyhdistetystä 1998. Pronssia hän saavutti alppiyhdistetystä 2002.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Ertl voitti kultaa alppiyhdistetystä 2001 ja joukkuekilpailusta 2005. Pronssia hän voitti suurpujottelusta 1993 ja 1996.
Vuoteen 2006 menneessä Ertl oli osallistunut 430 maailmancup-kilpailuun voittaen niistä 14. Hän voitti suurpujottelun maailmancupin 1996 ja 1998.
Ertlin veli Andreas Ertl on myös alppihiihtäjä.
Roberta Flack

Roberta Flack (10. helmikuuta 1937 Black Mountain, Pohjois-Carolina – 24. helmikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen jazz-, soul- ja folklaulaja. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa "First Take" vuonna 1969 mutta nousi suuren yleisön tietoisuuteen vasta 1972, kun yksi hänen varhaisimmista äänityksistään, ”The First Time Ever I Saw Your Face”, sisällytettiin Clint Eastwoodin elokuvan "Yön painajainen" soundtrackille, josta se pongahti Yhdysvaltain singlelistan ensimmäiselle sijalle. 
Flack syntyi 1937 Black Mountainissa Pohjois-Carolinassa. Hänen vanhempansa olivat musikaalisia, ja hänen äitinsä Irene oli kirkkokuoron urkuri. Roberta aloitti yhdeksänvuotiaana pianonsoiton, ja hän pääsi 15-vuotiaana opiskelemaan Howardin yliopistoon musiikkia. Hän oli yksi oppilaitoksen historian nuorimpia opiskelijoita.
Flack valmistui 19-vuotiaana ja haaveili urasta oopperalaulajana. Hän kuitenkin alkoi opettaa, ja samalla hän esiintyi paikallisissa yökerhoissa. Hän yhdisteli esityksissään taidemusiikkia, bluesia, folkia, Motownia ja populaarimusiikkia. Flack alkoi saada vakituisia paikkoja Washingtonin esiintymislavoilta ja pystyi lopettamaan opettamisen.
Jazzpianisti ja -laulaja Les McCann esitteli Flackin Atlantic Recordsille. Flack äänitti vuoden 1969 alussa debyyttialbuminsa "First Take". Hänen ensimmäinen listahittinsä Yhdysvalloissa oli cover-versio Ewan MacCollin folkkappaleesta ”The First Time Ever I Saw Your Face”. Se oli vuonna 1972 kuusi viikkoa listaykkösenä, ja Flack sai siitä seuraavana vuonna vuoden levytyksen Grammyn. Hänestä tuli ensimmäinen, joka voitti kyseisen palkinnon kaksi kertaa peräkkäin, sillä vuonna 1974 hänet palkittiin äänityksestä ”Killing Me Softly With His Song”. Vuonna 1996 kappaleen tulkitsi yhdysvaltalainen yhtye The Fugees, ja kappale menestyi jälleen ympäri maailmaa.
Flack alkoi 1970-luvun puolivälissä tehdä yhteistyötä soulmuusikko Donny Hathawayn kanssa. He saivat samaan aikaan kaksi kappaletta Yhdysvaltain listan viiden kärkeen. Hathawayn kuoleman jälkeen 1980 heidän kappaleensa ”Back Together Again” nousi listoille Britanniassa. Flackin menestynein kappale Britanniassa oli kuitenkin Peabo Brysonin kanssa esittämä ”Tonight, I Celebrate My Love”, joka ylsi listakakkoseksi vuonna 1983.
Flack jatkoi levytysuraansa 2000-luvulle asti ja esiintyi ympäri maailmaa vielä 2010-luvulla. Hänen terveytensä alkoi kuitenkin heikentyä. Flack sairasti ALS-tautia, jonka vuoksi hän ei lopulta enää kyennyt laulamaan.
Erlenmeyerpullo

Erlenmeyer (erlenmeyerkolvi) eli "erla" on ympyräpohjaisen kartion muotoinen astia, jossa on käyttötarkoituksesta riippuen ohut tai leveä kaula. Muotonsa ansiosta erlenmeyerien sisältöä voidaan sekoittaa hyvin, ja suuri pohjapinta-ala ehkäisee kaatumista. Erlenmeyerkolveja kutsutaan usein myös hiukan virheellisesti keittopulloiksi (keittopullo on sama kuin pyörökolvi). "Erloja" voidaan käyttää hyödyksi titrauksissa, kaasujen valmistuksessa, ja suodatuksessa, sekä solu- ja bakteeriviljelmissä. Etenkin ohutkaulaiset erlenmeyerit ovat vaikeita puhdistettavia, ja useimmiten ne on helpointa puhdistaa laskemalla pulloon useaan kertaan kulloinkin soveliasta liuotinta. 
Astia on saanut nimensä sen kehittäneen saksalaisen kemistin Emil Erlenmeyerin mukaan. Erlenmeyer kehitti pullonsa 1850-luvun lopulla. Se julkaistiin sen vuonna 1860 ensimmäisen kerran lehdessä ja Erlenmeyer oli tuolloin alkanut tuottaa ja myydä pullojaan.
Ricardo Pereira

Ricardo Alexandre Martins Soares Pereira, pelaajanimeltään Ricardo (s. 11. helmikuuta 1976 Montijo, Portugali) on portugalilainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi espanjalaista Betisiä ja englantilaista Leicester Cityä. Hänet tunnettiin etenkin hyvänä rangaistuspotkujen torjujana.
Ricardo aloitti uransa CD Montijossa, jossa hän pelasi 18 ottelua kaudella 1993–1994. Montijosta hän siirtyi Boavista FC:hen, jossa hänestä tuli sankari johdatettuaan joukkueen UEFA Cupin välieriin. Vuodesta 2003 lähtien Ricardo edusti Sportingia. Kesällä 2007 hän siirtyi Real Betisiin.
Portugalin maajoukkueessa Ricardo on pelannut 79 A-maaottelua. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän oli vielä varamaalivahtina. Hän pelasi EM-kisoissa 2004, joissa Portugali pääsi loppuotteluun asti mutta hävisi Kreikalle lopulta 1-0. 
Ricardo oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2006, joissa välierätappio Ranskalle tiesi joutumista pronssiotteluun ja siinä tappio Saksalle sijoittumista kisoissa neljänneksi. Ricardo valittiin kisojen 23 parasta pelaajaa käsittävään tähdistöjoukkueeseen, johon valittiin maalivahdeiksi hänen lisäkseen Gianluigi Buffon ja Jens Lehmann.
Mircea Snegur

Mircea Ion Snegur (14. tammikuuta 1940 Trifăneşti, Romania, nyk. Moldova – 13. syyskuuta 2023) oli Moldovan ensimmäinen presidentti 1990–1996. Hän toimi pitkään neuvostotasavallan johdossa.
Hän opiskeli Kišinjovin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1961, ja siitä saakka vuoteen 1968 hän työskenteli kollektiivitilan johdossa Floreștin alueella. Hän oli kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1964, hänestä tuli 1971 maatalousministeri, 1985 Moldavian puolueen keskuskomitean sihteeri ja 1989 korkeimman neuvoston presidiumin puhemies ja vuodesta 1990 itsenäisen Moldovan presidentti. Hänet valittiin 1991 ensimmäisissä vapaissa vaaleissa. 
Transnistria ja etelän ortodoksit ja gagauzit pyrkivät eroon Moldovasta. Ensimmäiset monipuoluevaalit järjestettiin 1994, joissa menestyivät Moldovan itsenäisyyttä kannattavat puolueet.
Snegur pyrki uudelle kaudelle 1996 "Partidul Renașterii și Concilierii din Moldovan" ehdokkaana, ja sai ensimmäisellä kierroksella ennemmän ääniä kuin kilpailijansa Petru Lucinschi, mutta hävisi toiselle kierroksella 1. joulukuuta 45,98 % – 54,02 %.
Bonifatius IX

Bonifatius IX (1356 – 1. lokakuuta 1404), syntymänimeltään Piero Tomacelli, oli paavina 2. marraskuuta 1389 – 1. lokakuuta 1404. Hän oli toinen lännen kirkon sisäisen suuren skisman aikana hallinnut paavi. Hänen aikanaan vastapaavi Klemens VII piti paavinistuinta Avignonissa Ranskan kuningashuoneen suojeluksessa.
Piero Tomacelli syntyi vanhaan kunninanarvoisaan mutta köyhtyneeseen napolilaissukuun. Saksalaisen aikalaislähteen mukaan hän oli paaviksi tullessaan luku- ja kirjoitustaidoton, mutta tahdikas ja hyvä suostuttelija. Saksa, Englanti, Unkari, Puola ja pääosa Italiaa tunnustivat hänen paaviutensa tänä vaikeana aikana, jolloin paavi ja vastapaavi julistivat toinen toisensa kirkonkiroukseen.
Imupullo

Imupullo on paksusta lasista valmistettu sivuputkellinen, muodoltaan erlenmeyeriä muistuttava vakuumityöskentelyväline. Imupullon sivukaula kytketään painetta kestävällä letkulla tyhjiöpumppuun. Imupullon suuaukolle asetetaan kumitiiviste sekä Büchner-suppilo. Tämän jälkeen suppilolla olevaa suodatinpaperia kastellaan ja tyhjiöpumppu käynnistetään. Suodattimelle kaadetaan haluttu liuos, ja pullossa vallitsevan alipaineen takia liuos kulkee suodattimen läpi huomattavasti nopeammin kuin tavallisessa painovoimaisessa suodatuksessa.
Säädyllinen murhenäytelmä (elokuva)

Säädyllinen murhenäytelmä on vuonna 1998 ilmestynyt Kaisa Rastimon ohjaama historiallinen draamaelokuva, joka pohjautuu Helvi Hämäläisen vuonna 1941 julkaistuun samannimiseen kirjaan. Elokuva kertoo ylempään keskiluokkaan kuuluvan akateemisen perheenisän aviorikoksesta 1930-luvun Suomessa.
Elokuva sai yhdeksän Jussi-palkintoehdokkuutta, muttei yhtään Jussi-palkintoa.
Innocentius VII

Innocentius VII (n. 1336–1406), oikealta nimeltään Cosimo de' Migliorati, toimi paavina 17. lokakuuta 1404 – 6. marraskuuta 1406. Hän hallitsi kirkkoa suuren skisman aikana, jolloin Avignonissa oli vastapaavina Benedictus XIII.
Migliorati syntyi Abruzzissa ja opiskeli sekä maallista että kirkkolakia, ja opettikin tätä Perugiassa ja Padovassa ennen paaviksi nousuaan.
Hänet valittiin paaviksi 17. lokakuuta 1404. Tätä valintaa seurannutta tilannetta, jossa vallitsevan käytännön mukaisesti paaviksi valitun henkilön maallinen asunto saatiin ryöstää on kuvannut kronikassaan Adam Uskilainen seuraavasti: "Ja kun hänen valintansa ilmoitettiin julkisesti, roomalaiset hyökkäsivät hänen palatsiinsa ja omaan ahneeseen tapaansa, tai vielä paremmin sanoen, tuhoisan turmeltuneisuutensa vuoksi, he ryöstivät sen jättämättä paikoilleen edes ikkunanpuitteita".
Samaisesta tilaisuudesta Adam Uskilainen jatkaa: paavin ratsastaessa valkoisella hevosella Rooman katujen tungoksessa virkamiehet kulkivat saattueen edellä viskoen pikku kolikoita reitin sivuille saaden näin tilaa paavin kulkueelle.
Ähtärin rautatieasema

Ähtärin rautatieasema (; ent. "Ostola") on Suomen rataverkon liikennepaikka Ähtärin kunnassa Etelä-Pohjanmaalla rataosalla Haapamäki–Seinäjoki. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 346,1 ratakilometriä mitattuna Haapamäen rautatieaseman kautta. Etäisyys Haapamäelle on 41 kilometriä ja Seinäjoelle 72 kilometriä. Nykyisin Ähtärin asema on miehittämätön, ja liikenteenohjaus hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Ähtäri sijoittuu henkilöliikenneasemien suomenkielisessä aakkosjärjestyksessä viimeiseksi.
Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat. Tavaraliikennettä ei ole. VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne radalla piti loppua maaliskuussa 2016, mutta myöhemmin liikennettä päätettiin toistaiseksi jatkaa.
Vuonna 1942 noin puolitoista kilometriä Ähtärin asemalta luoteeseen tapahtui Ähtärin junaturma.
Ratapiha.
Liikennepaikalla on kaksi junaliikenteen käytössä olevaa raidetta, joilla molemmilla on matkustajalaituri. 15. joulukuuta 2019 alkaen kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta 1. Laituriraiteiden lisäksi ratapihalla on kuormausraide, jota käytetään pääasiallisesti ratatyökoneiden säilytykseen.
Mittapullo

Mittapullot ovat tilavuuden mittaamiseen käytettyjä laboratoriovälineitä. Mittapullojen yleisin käyttötarkoitus on liuosten valmistaminen: haluttua ainetta, esimerkiksi suolaa punnitaan mittapulloon, tämän jälkeen suola liuotetaan pieneen määrään liuotinta. Kun suola on liuennut täytetään mittapullo merkkiinsä, tällöin nestekuplan alapinta on mittapullon merkkiviivan kohdalla.
Kemian oppikirjat sanovat, että mittapullo on kaikista mittausvälineistä ehdottomasti tarkin. Haittapuolena on mittalasiin verrattuna se, että jokaiselle halutulle tilavuudelle on oltava oma mittapullonsa.
Martinus V

Martinus V (25. tammikuuta 1369–20. helmikuuta 1431) alkuperäiseltä nimeltään Oddone Colonna, oli paavina 11. marraskuuta 1417 – 20. helmikuuta 1431. Hän oli roomalainen kardinaali, joka nousi paaviksi Konstanzin kirkolliskokouksen valitsemana vuonna 1417. Colonna oli pysytellyt erossa kirkolliskokouksen juonitteluista ja riidoista eikä ollut sen vuoksi saanut vastustajiakaan. Hän otti nimekseen Martinus valitsemispäivän mukaan. Läntisen kirkon suuri skisma päättyi hänen valintaansa. Martinus V asettui vuonna 1420 asumaan syntymäkaupunkiinsa Roomaan, ja hänen onnistui sovinnollisuudellaan lujittaa saavutettu sopu kirkon piirissä.
Oddone Colonna oli kuuluisan roomalaisen aatelissuvun Colonnan vesa.
Hänet tunnettiin kohtuullisuudesta, oppineisuudesta, suoraselkäisyydestä ja liikemiesvaistosta, mutta hän ei juurikaan toteuttanut uudistuksia.
Marunat

Marunat ("Artemisia") on laaja, noin 400 lajia käsittävä mykerökukkaisten suku asterikasvien heimossa. Siihen kuuluu erityisesti pohjoisen pallonpuoliskon lajistoa. Nimensä suku on saanut kreikkalaiselta Artemis-jumalattarelta.
Ulkomuoto.
Marunat ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja tai pieniä pensaita. Tulokaslajit voivat olla yksivuotisiakin. Marunoiden kasvutapa on esiin tunkeva ja helposti havaittava. Sukuun kuuluvilla kasveilla on tavallisesti liuskaiset tai jopa tasasoukat lehdet ja huiskilomainen tai lehtien seassa oleva kukintoryhmä. Kukat ovat mykerönä yhteisellä kukkapohjuksella.
Ekologiaa.
Marunat leviävät yleensä helposti: niitä esiintyy etenkin osana macchiakasvustoa Euroopassa ja osana chaparralkasvustoa Pohjois-Amerikassa. Marunat eivät yleisesti ottaen ole piikkisiä eivätkä myrkyllisiä, mutta voivat aiheuttaa allergisia oireita. Ne sisältävät eteerisiä öljyjä ja sopivat mausteeksi ruoanlaittoon ja alkoholijuomiin.
Lajistoa.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena ainakin seitsemän marunalajia, joista alkuperäiskasvistoa ovat pujon ja ketomarunan merenrantamuodot. Näistä ketomarunan alalaji perämerenketomaruna ("Artemisia campestris" subsp. "bottnica") on uhanalainen.
Viljeltyjä marunoita ovat esimerkiksi aaprottimaruna, koiruoho ja rakuuna, joka on tärkeä maustekasvi.
Marunalajeja.
Pohjoismaissa ja Suomessa luonnonvaraisia marunoita:
Viljeltyjä marunoita:
Muita marunalajeja:
Outokummun rautatieasema

Outokummun rautatieasema () oli Suomen rataverkon liikennepaikka Outokummun kaupungissa Pohjois-Karjalassa. Valtionrautateiden rautatieyhteys Joensuun rautatieasemalta Outokumpuun valmistui vuonna 1928.
Outokummun rautatieasema sijaitsi rataosalta Sysmäjärven asemalla haarautuvan sivuradan päässä. Se palveli pääasiassa Outokumpu Oyj:n malmikuljetuksia. Rata purettiin vuonna 2005.
Asemarakennus on maalattu uudelleen eri väriseksi useaan otteeseen. Alkuperäinen väri oli punainen, sittemmin se on maalattu keltaiseksi ja nykyinen väri on sininen. Asemapiha on nykyään yksityisomistuksessa.
Historia.
Rata Joensuusta Outokummun kaivokselle rakennettiin vuosina 1927–1928. Vuonna 1918 kaivokselle oli jo valmistunut kapearaiteinen Outokummun–Juojärven rautatie. Kun kaivos siirtyi valtion omistukseen 1920-luvulla, kaivokselle rakennettiin myös Valtionrautateiden leveäraiteinen rautatie. Rautatie avattiin 15. toukokuuta 1928.
Outokummun asemarakennus valmistui vuonna 1927, ja sitä laajennettiin 1938. Henkilöliikenne Outokumpuun lakkautettiin 2. kesäkuuta 1957.
Rata Outokummun asemalta Keretin kaivokselle purettiin 1996. Outokummun ratapiha ja ratayhteys Sysmäjärven asemalle purettiin 2005.
Jorma Toiviainen

Jorma Anselmi Toiviainen (9. syyskuuta 1949 Eura – 5. lokakuuta 2011 Kerava) oli suomalainen sanoittaja. 
Toiviainen aloitti sanoittajana 1970-luvulla. Veikko Samulin säveltämä tunnettu lastenlaulu ”Atsipoppaa” syntyi 1983. Muita suosittuja ovat ”Sanat leikkivät huulillas”, ”Yön kuningatar” ja ”Mun aika mennä on”, ja lähes kaikki merkittävimmät suomalaiset artistit ovat levyttäneet hänen tekstejään. "Itse valtiaat" -animaatioiden laulutekstit ovat hänen.
Toiviainen oli Toivo Kärjen viimeisiä sanoittajia. Kärjen eläessä yhtään Toiviaisen Kärki-tekstiä ei päätynyt levylle, mutta jälkeenpäin on levytetty "Ympärilläin on vain kuulas yö" (Marja-Liisa Kuosmanen 2008) ja "Ota oppia sienistä" (Elsa Korkman 2009) , ja Kärjen jäämistössä on vielä joitakin valmiita yhteistyön tuloksia odottamassa.
Toiviainen sai vuonna 2004 Juha Vainio -palkinnon, ja vuodesta 1993 alkaen hän voitti useita kertoja Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellys- ja sanoituskilpailun. Tunnetuimpia Toiviaisen säveltämiä voittotangoja ovat ”Yön kuningatar” (1993), ”Mun aika mennä on” (1994), ”Soittakaa lujempaa” (2002) ja ”En kasvojas muista” (2008).
Toiviainen valmistui diplomi-insinööriksi ja työskenteli Valtion Rautateillä rataverkon tarkastajana, kunnes sanoitukset alkoivat 1990-luvun lopulla työllistää häntä runsaammin. Hän teki parhaimmillaan vuodessa yli sata levytettyä sanoitusta. Hän toimi myös luottamustehtävissä, kuten Elvis ry:n johtokunnassa 1991–1992 ja Teoston johtokunnassa 1999–2003. Toiviainen kuoli syksyllä 2011 syöpään, johon hän oli sairastunut jo 1990-luvulla. Hänet on haudattu Keravan hautausmaalle.
Saint-Remin basilika

Saint-Remin basilika on kirkkorakennus, joka sijaitsee Reimsin kaupungissa, Champagnen maakunnassa. Sen rakentaminen on ajoitettu vuoden tuhat tienoille. Lähes saman kokoisen Notre-Damen katedraalin jälkeen basilika on Reimsin kaupungin tärkein kirkollinen rakennus. Sen yhteyteen oli sijoitettu vuosisatojen ajan merkittävä Saint-Remin apottiluostari, joka toimi 1000-luvulta 1700-luvulle saakka. Basilikalla on hallussaan piispa pyhän Remigiuksen pyhäinjäännökset. Piispa kastoi Klodovigin, Frankkien kuninkaan vuonna 496 Tolbiacin taistelun jälkeen.
Basilikan vihki vuonna 1049 käyttöön paavi Leo IX, joka oli kotoisin Elsassin Eguisheimista. Hän matkusti paljon Italian sekä Ranskan ja Saksan välillä. Hänen aikanaan idän ja lännen kirkkoja ravistelivat erittäin voimakkaat opilliset kysymyserot. 
Rakennus on rakennettu basilikan tapaan. Kirkkolaiva ja kirkon poikkilaiva ovat romaanista tyyliä ja siten rakennuksen varhaisimmat osat. Eteläisen poikkilaivan ulkoinen fasadi on kirkon uusin rakenne. Kirkon kuori ja apsidi ovat 1100- ja 1200-luvuilta.
Arvokkaimmat monumentit, jotka sijaitsivat kirkkorakennuksen sisäpuolella tuhottiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Myös kirkon suojelupyhimyksen hauta on rekonstruktio myöhemmältä ajalta. Kuitenkin jäljelle jäi 1100-luvun lasimaalausikkuna apsidissa, kuin myös Robert de Lénoncourtin lahjoittamat pyhän Remigiuksen elämästä kertovat seinävaatteet.
Saint-Remin basilika oli benediktiiniluostarin luostarikirkko 1700-luvulle asti. Unesco on kirjannut basilikan ja sen kokoelmat maailmanperintöluetteloonsa.
Kuparikarbonaatti

Kupari(II)karbonaatti (CuCO3) on sinivihreä kuparin suola, joka kiteytyy kahtaissuolana kuparihydroksidin kanssa. Tällöin muodostuu patinanakin tunnettua vihreää suolaa CuCO3·Cu(OH)2. Kuparikarbonaatti vapauttaa hiilidioksidia kuumennettaessa kuparioksidiksi seuraavan reaktioyhtälön mukaan. 
CuCO3 (s) → CuO (s) + CO2 (g)
Kuparikarbonaattia voidaan helposti valmistaa kuparisulfaatin ja natriumvetykarbonaatin vesiliuosten välisellä reaktiolla. Tällöin kuparikarbonaatti saostuu ja se voidaan suodattaa. 
Kuparikarbonaattia käytetään muun muassa väriaineissa, metallurgiassa, lääketieteessä sekä fungisideissä ja hyönteismyrkyissä.
Tauno Karilas

Tauno Valto Karilas (vuoteen 1906 "Karlsberg") (20. lokakuuta 1900 Piippola – 10. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Elämäkerta.
Karilaan vanhemmat olivat Piippolan kirkkoherra, rovasti Niilo Karilas (1852–1911) ja Ida Maria Anstén. Hän valmistui ylioppilaaksi 1921, filosofian kandidaatiksi 1924 ja filosofian maisteriksi 1927. Karilas oli Seuran päätoimittajana 1929, WSOY:n virkailijana ja Ylioppilasteatterin johtajana 1929–1930, Suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehden toimitussihteerinä 1930–1944, tämän jälkeen hän oli Valojuova-lehdessä toimitussihteerinä 1945–1946 ja päätoimittajana 1949–1950 sekä Nuoli-lehden toimittajana. Karilas toimi myös Kustannusosakeyhtiö Valistuksen osastonhoitajana vuodesta 1958, Nuorten Kirja ry:n johtokunnassa vuodesta 1946 ja sen puheenjohtajana vuodesta 1954.
Kirjailijana Karilas julkaisi nuorisoromaaneja, tietokirjoja ja kokoomateoksia. Useissa hänen 1950-luvulla kirjoittamissaan poikien seikkailukirjoissa oli voimakkaan isänmaallinen henki. Karilaan kirjat olivat suosittuja, niinpä Karilas sai laajaa tunnustusta työstään. Karilaan nuorisokirjallisuutta kohtaan tuntema mielenkiinto ilmeni myös hänen teoksessaan "Robinsonista Muumipeikkoon" (1962), jossa hän esitteli tämän kirjallisuudenlajin huomattavimpia edustajia.
Karilas loi lisäriimit Otavan julkaisemiin Rymy-Eetu-sarjoihin ja on suomentanut joitain kirjoja, muun muassa Jules Vernen kirjan "Salaliitto".
Vuosina 1969–1986 jaettiin nuorisokirjailijoille Tauno Karilaan palkintoa. Karilas käytti myös salanimiä "Antti Haukka", "Laura Jenner" ja "Kaksi rakuunaa"
Tauno Karilas oli naimisissa vuodesta 1930 Aino Kyllikki Talvitien kanssa. Tauno Karilaan vanhempi veli oli kouluneuvos Yrjö Karilas.
Rymy-Eetu-kirjat.
Säkeet kirjoittanut Tauno Karilas, kuvitus Erkki Tanttu :
Natriumvetykarbonaatti

Natriumvetykarbonaatti eli natriumbikarbonaatti (NaHCO3) on valkoista veteen hyvin liukenevaa jauhetta. Natriumvetykarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumkarbonaatiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Kansanomainen triviaalinimi natriumvetykarbonaatille on ruokasooda (käytetään leivonnassa), kun taas natriumkarbonaattia kutsutaan soodaksi.
Natriumvetykarbonaatin moolimassa on 84,0 g/mol, sulamispiste 50 °C (hajoaa), tiheys 2,1 g/cm3 (veden tiheys on 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 9.59 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 144-55-8.
"Bi"-etuliitteen alkuperä.
Natriumbikarbonaatin kaavaa tarkasteltaessa siinä ei vaikuta olevan mitään mikä oikeuttaisi nimen "bi"-etuliitteen. Nimitys on peräisin Antoine Lavoisierin ajoilta (1700-luvulta), kun suoloja pidettiin metallioksidin ja epämetallioksidin yhdistelminä, jollaisina ne myös kirjoitettiin. Esimerkiksi natriumkarbonaatti, Na2CO3, kirjoitettiin muodossa Na2O · CO2. Vedyn läsnäolon selittämiseksi bikarbonaattien ajateltiin olevan vesimolekyyliin yhtyneitä suoloja. Niinpä natriumvetykarbonaatti, NaHCO3, kirjoitettiin Na2O · 2CO2 · H2O, ja sitä kutsuttiin johdonmukaisesti natriumbikarbonaatiksi. 
Käyttö.
Natriumvetykarbonaattia käytetään yleisimmin leivonnassa ja yleisemmin ruoanlaitossa, mutta se sopii myös esimerkiksi mahalaukun happoisuuden vähentämiseen ja hampaiden puhdistukseen. Lisäksi se toimii salisylaattimyrkytyksen antidoottina.
Urheilulisäravinteena.
Natriumvetykarbonaattia käytetään lisäravinteena urheilussa, koska se voi tutkimusten mukaan parantaa suorituskykyä lyhyissä, kovatehoisissa harjoituksissa parin prosentin verran. Happopuskurina sen hyöty kestää noin 30 sekunnista kymmeneen minuuttiin. Optimaalisin annos on yhteensä 4–5 teelusikallista parin tunnin aikana ennen suoritusta. Tavallisia sivuvakutuksia tässä käytössä ovat janon tunne, pahoinvointi, ulostamisen tarve ja turvotus. Lisäksi se voi nostaa verenpainetta.
Puhdistusaineena.
Natriumvetykarbonaattia käytetään myös soodapuhalluksessa irrottamaan maalia ja epäpuhtauksia erilaisilta pinnoilta.
Eugenius IV

Eugenius IV (1383–23. helmikuuta 1447), syntymänimeltään Gabriele Condulmer, oli paavina 3. maaliskuuta 1431 – 23. helmikuuta 1447. Hän syntyi Venetsiassa rikkaaseen kauppiassukuun, liittyi benediktiinien munkkijärjestöön ja nousi enonsa Gregorius XII:n nimittämänä Sienan arkkipiispaksi 24-vuotiaana. 
Eugeniuksen paaviuden merkittävin tapahtuma oli kiista Baselin kirkolliskokouksen (jota kutsuttiin myös Firenzen kirkolliskokoukseksi) kanssa. Kun Roomaan tuli tasavalta vuonna 1434, paavi lähti maanpakoon Firenzeen ja Bolognaan, josta hän palasi vasta 1443.
Ahmaksen rautatieasema

Ahmaksen rautatieasema () on entinen rautatieliikennepaikka Ahmaksen kylässä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Sijainti ja perustaminen.
Se sijaitsee noin 12 kilometriä kaakkoon Utajärven rautatieasemalta. Ahmaksen laiturivaihteen paikalle rakennettiin rautatieasema -radan rakentamisen yhteydessä. Se avattiin liikenteelle 16. lokakuuta 1929, kun rataosuus Utajärvi–Vaala otettiin käyttöön. 
Ahmaksen asemalla on aiemmin toiminut myös Ahmaksen postipysäkki. Liikennepaikalla oli myös yksi sivuraide, jota voitiin käyttää joko tavaravaunujen kuormaamiseen tai junien kohtaamisiin. Sivuraiteen paikka on hahmotettavissa maastossa pääraiteen eteläpuolella.
Lakkauttaminen.
Matkustajaliikenne lakkautettiin lättähattuliikenteen päättyessä 3. kesäkuuta 1984. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 2. kesäkuuta 1985. Sen jälkeen sivuraiteet purettiin ja miehittämättömäksi se oli muutettu jo vuonna 1970. Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan mutta peilikuvana rakennettu asemarakennus on edelleen olemassa ja nykyisin yksityisomistuksessa.
Quino

Joaquín Salvador Lavado eli Quino (17. heinäkuuta 1932 Mendoza – 30. syyskuuta 2020 Mendoza) oli argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä, joka kehitti "Mafalda"-sarjakuvan ja piirsi sitä vuosina 1964–1973. 
Quino syntyi andalusialaislähtöisille siirtolaisvanhemmille ja oli heidän kolmesta lapsestaan nuorin. Häntä kutsuttiin syntymästään saakka Quinoksi erotukseksi hänen sedästään maalari Joaquín Tejónista. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat pojan ollessa teini-ikäinen. Vuonna 1954 Quino muutti Buenos Airesiin. Hän voitti vuonna 2000 Quevedos-palkinnon.
Henrik I Linnustaja

Henrik I Linnustaja (, ; 876 – 2. kesäkuuta 936 Memleben) oli Saksin herttua vuodesta 912 ja Itä-Frankian kuningas vuodesta 919 aina kuolemaansa asti. Innokas metsästäjä Henrik oli korjaamassa linnunmetsästysverkkojaan saadessaan tiedon kuninkuudestaan ja sai siten lisänimen "Linnustaja".
Perhesuhteet.
Henrik oli Saksin herttuan Otto I Ylevän ja tämän vaimon Babenbergerin Hedvigin poika. Hedvig oli Kaarle Suuren jälkeläisiä 4. polvessa. Henrik nai Saksin Erwinin tyttären Hatheburgin vuonna 906, mutta erosi hänestä 909 sen jälkeen, kun tämä oli synnyttänyt heille pojan, Thankmarin. Vielä samana vuonna Henrik nai Ringelheimin Matildan, jonka kanssa sai kaikkiaan kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Hallitsijana.
Henrik tuli Saksin herttuaksi isänsä kuoleman jälkeen vuonna 912 ja jatkoi isänsä työtä vahvistamalla Saksia vihamielisiä naapureitaan vastaan. Vuonna 918 Frankkien valtakunnan itäosien kuningas Konrad I kuoli ja kuninkuus siirtyi vuonna 919 Henrikille. Henrik kieltäytyi korkeiden kirkonmiesten suorittamasta kuninkaaksi voitelusta, sillä hän halusi olla tehtävässään kansan, ei kirkon valtuuttamana. Henrik piti valtakuntaansa pikemminkin herttuakuntien liittona kuin feodaalivaltakuntana.
Vuonna 925 Henrik voitti Lotharingian Giselbertin ja yhdisti alueen jälleen Saksan kuningaskuntaan, josta se oli irrotettu 15 vuotta aiemmin. Giselbert sai pitää paitsi henkensä myös vallan Lotharingiassa ja nai Henrikin tyttären, Gerbergan, kolme vuotta myöhemmin.
Henrik taisteli valtakaudellaan usein madjaareja (unkarilaisia) vastaan. Vuonna 933 hän pysäytti madjaarien hyökkäyksen Riaden taistelussa. Pohjoisessa Henrik taisteli tanskalaisia vastaan ja saikin alueet rauhoitettua. Hän ajoi vendit pois näiden miehittämiltä alueilta Schleswigin lähellä.
Henrikin kuollessa 936 kaikki germaaniheimot olivat yhdistettyinä samaan valtakuntaan. Henrik I Linnustajaa pidetään täten ensimmäisenä Saksan kuninkaana.
Henrikin perintö.
Henrikin poika Otto seurasi isäänsä ja hänet kruunattiin ensimmäiseksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 962. Henrikin toisesta pojasta, Henrikistä, tuli Baijerin herttua ja kolmannesta, Brunosta, Kölnin arkkipiispa. Thankmar, esikoinen, kapinoi velipuoltaan Ottoa vastaan ja sai surmansa taistelussa 936. Henrikin tytär, Gerberga, meni vielä myöhemmin naimisiin Ranskan Ludvig IV:n kanssa. Nuorempi tytär, Saksin Hedvig nai frankkien herttuan Hugo Suuren ja synnytti myöhemmin pojan, josta tuli frankkien kuningas Hugo I.
Kalimeenlampi

Kalimeenlampi tai Kalimenlampi on rehevä järvi Oulun kaupungin ja entisen Kiimingin kunnan rajalla, noin 15 kilometriä Oulun keskustasta itään ja noin 12 kilometriä Kiimingin keskustaajamasta etelään. Järvi on arvokkaaksi pienvesistöksi määritellyn Kalimeenojan alkulähde. Sen pinta on 46,5 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Järvi sijaitsee kangas- ja suomaaston keskellä muutaman kilometrin päässä seututeiden 833 ja 848 liittymän lounaispuolella, lähellä Isohalmeen mäellä sijaitsevaa Kiimingin radio- ja tv-mastoa.
Kalimeenlampi on ollut suosittu kalastuspaikka, mutta järven rehevyys on aiheuttanut umpeenkasvua ja kalakannan hiipumista. Järven rannalla on laavu. Järveen laskee idästä Ahmasoja, joka on Ylikiimingin Lamussa sijaitsevan Ahmasjärven laskuoja.