tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cosimo de’ Medici

Cosimo di Giovanni de’ Medici (27. syyskuuta 1389 Firenze – 1. elokuuta 1464) oli ensimmäinen Medicien poliittisen suvun jäsen ja Firenzen hallitsija. Häntä sanotaan myös ”vanhemmaksi” (”il Vecchio”) ja isänmaan isäksi (”pater patriae”).
Elämänvaiheet.
Cosimo syntyi Firenzessä villakauppiaan ja pankkiirin poikana. Hän isänsä oli Giovanni di Bicci de’ Mediciltä, jolta Cosimo peri varallisuuden lisäksi myös liikemiehenvaistonsa ja varovaisuutensa. Cosimolla oli myös veli Lorenzo, ja hän oli tulevan valtiomiehen Lorenzo de’ Medicin isoisä. Vuonna 1415 hän avusti antipaavi Johannes XXIII:ta Konstanzin kirkolliskokouksessa.
Vuonna 1433 Cosimon valtaa alettiin pitää uhkana Medici-vastaiselle puolueelle, jota johtivat aatelismiehet Palla Strozzi ja Rinaldo. Saman vuoden syyskuussa Cosimo vangittiin, syytettynä Luccan valloituksen epäonnistumisesta, mutta hän onnistui muuttamaan vankilatuomionsa maanpaoksi. Cosimo lähti Padovaan, ja sieltä Venetsiaan, ottaen pankkinsa mukanaan. Tällä merkittävät vaikutukset Firenzen talouteen: vuoden kuluessa Firenzen rahoitusala oli niin huonolla tolalla, että maanpakotuomio täytyi kumota. Cosimo palasi Firenzeen vuonna 1434 ja johti maata loppuelämänsä ajan.
Cosimo de Medicin puoliso oli Contessina de' Bardi.
Firenzen ja taiteiden rahoittaja.
Politiikassa Cosimo pyrki Pohjois-Italian rauhoittamiseen vuoden 1454 Lodin sopimuksella: Venetsia, Firenze ja Milano sekä myöhemmin Kirkkovaltio sopivat lopettavansa rajakiistansa. Vuonna 1439 hän oli myös välikätenä paavi Eugenius IV:n neuvoston siirtyessä Ferraralta Firenzeen.
Cosimo oli tunnettu kulttuurin ja taiteiden tukija sekä suuri kirjojen ystävä. Hän kulutti perheen omaisuutta Firenzen hyväksi. Hän oli Fra Angelicon, Fra Filippo Lippin ja Donatellon suosija. Taiteeseen sijoittaminen lisäsi hänen kansansuosiotaan. Hän uskalsi palkata arkkitehti Filippo Brunelleschin toteuttamaan Santa Maria del Fioren kupolin, vaikka hänen suunnitelmansa oli rakennusteknisesti vaativa. Vuosina 1434–1471 hän käytti kaikkiaan 663 755 floriinia "rakennuksiin, hyväntekeväisyyteen ja veroihin". Mukaan on laskettu hänen hyväksymiään mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen toteutuneita hankkeita.
Deathrash Assault

Deathrash Assault on suomalaisen death/thrash metal -yhtye Deathchainin toinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin Suomessa 12. lokakuuta 2005. Albumi jäi yhtyeen entisen laulajan, Rottenin, viimeiseksi yhtyeessä.
Albumi ylsi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 18.
Tuk-tuk

Tuk-tuk () eli samlor () on thaimaalainen versio kolmipyöräisestä skootterista, jota kutsutaan muualla autorikša‎ksi. Tuk-tukia käytetään paitsi vuokra-ajoneuvona, myös tavarankuljetukseen. Tuk-tukin käyttö on useissa kaupungeissa Thaimaassa kielletty, ja sitä tapaakin Bangkokin ja Chiang Main ulkopuolella lähinnä maaseutukaupungeissa ja -kylissä. Tuk-tukia ajaa yleensä alempaan sosiaaliryhmään kuuluva, yleensä Thaimaan koillisosasta Isanista kotoisin oleva henkilö, jolla ei ole varaa varsinaiseen taksiautoon.
Tuk-tukit ovat kolmipyöräisiä ja sivuilta avoimia. Auringolta ja sateelta suojaa kangaskatto. Voimanlähteenä on 300-kuutioinen kaksitahtimoottori. Ratin sijasta tuk-tukissa on ohjaustanko. Jotkut tuk-tukit käyttävät kaasua polttoaineena.
Nimi "tuk-tuk" on onomatopoeettinen ja kuvaa pienen kaksitahtimoottorin käyntiääntä.
Historia.
Toisin kuin Intiassa ja Indonesiassa, joissa paikallinen kolmipyörä perustuu italialaiseen Vespaan (Bajaj), thaimaalaisen tuk-tukin esikuvana oli "Daihatsu Midget", japanilainen kääpiöauto. Ensimmäiset moottorikäyttöiset kolmipyörärikša‎t eli tuk-tukit esiteltiin vuonna 1959. Thaimaassa on tällä hetkellä kuusi valmistajaa. Tuk-tukin tulevaisuus saattaa olla uhattuna, sillä kiristyvät päästönormit ja nouseva elintaso suosivat hiljaisia ja ilmastoituja taksiautoja. Tuk-tuk on kuitenkin edelleen Thaimaan ja Bangkokin tunnetuin kulkuväline ja eräänlainen kansallinen tunnuskuva, joka kiehtoo varsinkin turisteja. Tuk-tuk-kyydin hinta ei enää ole kilpailukykyinen mittaritakseihin verrattuna, mutta sillä on oma käyttäjäkuntansa katukauppiaiden keskuudessa, tavarankuljetuksessa ja ruuhka-aikoina.
Phil McGraw

Phillip Calvin McGraw (tunnetaan nimellä Dr. Phil, ”tohtori Phil”; s. 1. syyskuuta 1950 Vinita, Oklahoma, Yhdysvallat) on suosittu yhdysvaltalainen televisiopsykologi.
McGraw tuli tunnetuksi tehtyään yhteistyötä Oprah Winfreyn kanssa vuosina 1998–2002. Hän juonsi "Tuesdays with Dr. Phil" -juttusarjaa ohjelmassa "The Oprah Winfrey Show". Suosion kasvun takia McGrawille perustettiin oma ohjelma "Dr. Phil", jota tuotti Winfreyn Harpo Studios. Hän isännöi ohjelmaa vuodesta 2002 alkaen.
McGraw on kirjoittanut seitsemän kirjaa ja niiden oheismateriaalin. Kirjoista kuudessa neuvotaan muun muassa ihmissuhteisiin liittyvissä asioissa ja yhdessä autetaan laihdutuksessa ja elämäntapojen muuttamisessa. Hän on tehnyt myös cameoroolin elokuvassa "Scary Movie 4" sekä televisiosarjoissa "Frasier" ja "Simpsonit". Hän on ollut myös esikuvana "Seesamtien" hahmolle Dr. Feel. McGraw on ollut myös vieraana Conan O'Brienin juontamassa "Late Night with Conan O'Brien" -showssa.
Perhe.
Phil McGraw ja Debbie McCall avioituivat vuonna 1970 ja erosivat 1973. Robin Jamesonin kanssa McGraw avioitui vuonna 1976, ja parilla on kaksi poikaa, Jay (s. 1979) ja Jordan (s. 1986). Jay McGraw on seurannut isänsä jalanjälkiä ja julkaissut Dr. Phil -tyylisen kirjan, joka on suunnattu teini-ikäisille, sekä vieraillut usein "Dr. Phil" -ohjelmassa.
Muuta.
McGraw'lle tehtiin siemenjohdinten katkaisu eli vasektomia 29-vuotiaana ensimmäisen lapsen saatuaan. Myöhemmin hän on kutsunut tätä elämänsä suurimmaksi virheeksi.
Phil Hartman

Philip Edward "Phil" Hartman (24. syyskuuta 1948 – 28. toukokuuta 1998) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä, ääninäyttelijä, koomikko ja käsikirjoittaja.
Hartman syntyi Ontarion Brantfordissa Kanadassa, ja 1950-luvulla hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin. Hartman pyrki Los Angelesin high schooleihin, ja hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen 1990-luvun alkupuoliskolla.
Urallaan Hartman esiintyi muun muassa "Saturday Night Livessä", "NewsRadio"-sitcomissa ja "Simpsoneissa", jossa hän esitti B-luokan halpaelokuvanäyttelijää Troy McClurea ja asianajaja Lionel Hutzia.
Yksityiselämä.
Hartman meni naimisiin Gretchen Lewisin kanssa vuonna 1970. Avioliitto kesti lyhyen aikaa. Vuonna 1982 Hartman meni naimisiin kiinteistövälittäjä Lisa Strainin kanssa, ja heidän avioliittonsa kesti kolme vuotta. Vuonna 1987 Hartman avioiutui entisen mallin ja jonkin verran näyttelijän töitä tehneen Brynn Omdahlin (syntyjään Vicki Omdahl) kanssa. Pari sai kaksi lasta.
Kuolema.
Hartmanin kolmas vaimo Brynn murhasi Hartmanin riidan takia pariskunnan kotona Kaliforniassa 28. toukokuuta 1998. Hartman oli kuollessaan 49 vuoden ikäinen. Brynn Hartman ampui miestään kahdesti päähän tämän nukkuessa ja muutaman tunnin kuluttua teki itsemurhan ampumalla itseään päähän. Murhan motiivit eivät ole täysin tiedossa. Brynn Hartman oli kuitenkin käyttänyt aiemmin illalla kokaiinia ja teki murhan huumeiden vaikutuksen alaisena. Brynn Hartman oli ollut aiemmin pahasti riippuvainen huumeista, mutta saanut riippuvuutensa kuriin mentyään Hartmanin kanssa naimisiin.
Perhentiansaaret

Perhentiansaaret () on saaristo Malesiassa Terengganun osavaltiossa. Saaristo sijaitsee noin 20 kilometriä itään Malesian rannikolta, ja matkaa pohjoiseen Thaimaan rajalle on noin 80 kilometriä. Tärkeimmät saaret ovat Perhentian Besar ("Iso Perhentian") ja Perhentian Kecil ("Pieni Perhentian"). Sana "Perhentian" tarkoittaa pysähdystä. Nimi liittyy kauppiaisiin, jotka tekivät kauppaa Thaimaan ja Malesian välillä.
Nykyisin saaristo kuuluu luonnonsuojelualueeseen, minkä vuoksi kalastus on kielletty. Saariston päätulonlähde on matkailu. Kirkkaat vedet, puhtaat rannat, ehjät korallit ja muutamat hylyt ovat tehneet siitä suositun ranta- ja sukelluskohteen. Sesonkiaika on toukokuusta syyskuuhun. Monsuunikaudella marraskuusta maaliskuuhun moni lomakohde on suljettuna. Saarella ei ole lentokenttää, eikä kunnon teitä. Saarille pääsee helpoiten veneellä Kuala Besutin kaupungista.
Fugazi (Marillion)

Fugazi on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Marillionin toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1984. Albumi tuotettiin hankalissa olosuhteissa, sillä rumpali Mick Pointer oli jättänyt yhtyeen ja useita muita jouduttiin kokeilemaan nopeasti. Lopulta rumpaliksi valittiin Ian Mosley. Yhtye on todennut, että se ei ollut tyytyväinen tulokseen etenkään tuotantolaadun osalta. Uudelleenjulkaisu korjasi tätä jonkin verran.
Kappaleet.
Vuoden 1998 uudelleenjulkaisulla oli myös seuraavat kappaleet toisella levyllä:
Kondopoga (yritys)

Kondopoga () on Karjalan tasavallan Kontupohjassa toimiva paperitehdas ja monialayhtiö. Tehdas on perustettu vuonna 1928. Tehtaan päätuote on sanomalehtipaperi, mutta se valmistaa myös toimisto- ja käärepaperia. Paperitehtaan lisäksi OAO Kondopogan toimialoja ja tuotteita ovat tiiliteollisuus, rehuhiivan tuotanto ja kirjolohen kasvatus.
Tehdasta on johtanut Vitali Federmesser, jonka johtamisen aikana tehdas on vastannut myös ympäristönsä sosiaalisesta kehittämisestä rakentamalla kaupunkiin kulttuuritalon ja jäähallin. Muita hankkeita ovat olleet terveysparantolan uusiminen, kävelykadun perustaminen, tiilitehtaan ja kalanviljelylaitoksen perustaminen. Vuodesta 2004 yritys on omistanut myös Suojärven kartonkitehtaan.
Tuotanto.
Paperitehtaassa on nykyisin seitsemän paperikonetta – kuusi sanomalehtipaperikonetta ja yksi käärepaperikone. Pääasiassa verrattain iäkkäiden paperikoneiden yhteistuotanto on noin 700 000 tonnia sanomalehtipaperia vuodessa. Finnkarelco on tuonut Kontupohjan paperia Suomeen.
Paperikoneet 4, 5, 6 ja 7 on otettu käyttöön vuosina 1960–1965. Paperikone 8 on rakennettu 1980-luvulla. PK 9:n rakentaminen alkoi vuoden 1974 lopussa, ja se käynnistyi 1977. Se oli ensimmäinen leveä ja nopea Neuvostoliitossa valmistettu paperikone. Paperikone 10 on Beloitin valmistama Bell Baie 3, joka käynnistyi 2003. Sen viiraleveys on 7,4 metriä. Tehtaalla on toiminut biologinen jätevedenpuhdistamo vuodesta 1983. 
Vuonna 2001 Kondopoga oli Venäjän 37. suurin vientiyhtiö. Yhtiöllä on noin 7 500 työntekijää.
Paperikoneet.
Kontupohjassa olevien paperikoneiden lisäksi Suojärven kartonkitehtaassa valmistetaan noin 70 700 tonnia kartonkia vuodessa.
Giovanni di Bicci de’ Medici

Giovanni di Bicci de’ Medici (1360 Firenze – 20. helmikuuta tai 28. helmikuuta 1429) oli maineikkaan ja vaikutusvaltaisen firenzeläisen Medici-suvun perustaja, Cosimo de’ Medicin isä ja Lorenzo de’ Medicin eli Lorenzo il Magnificon isoisän isä.
Giovanni aloitti uransa villakauppiaana, mutta laajensi liiketoimintaansa pankkialalle. Hän joutui kilpailemaan vanhempia ja vauraampia pankkiirisukuja vastaan. Hänen pankkinsa kasvoi hänen aikansa suurimmaksi Cosimo de’ Medicin alaisuudessa. Poika peri rikkautensa, varovaisuutensa ja liiketoiminnan tajunsa Giovannilta.
Glosa

Glosa on keinotekoinen kieli, jonka Ronald Clark ja Wendy Ashby suunnitelivat kansainväliseksi apukieleksi Lancelot Hogbenin interglossan pohjalta vuosina 1972–1992. Interglossa oli alun perin kehitetty 1943. 
Glosaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Sanoilla ei ole taivutusmuotoja, ja sama sana voi toimia verbinä, substantiivina, adjektiivina tai prepositiona. Sanasto on latinasta ja kreikasta, mutta esimerkiksi kielioppisäännöissä on vaikutteita myös muista kielistä. Perusglosassa on tuhat sanaa, mutta 6 000 sanan laajennettu sanasto on kehitetty vaativampia erikoisaloja varten.
Cosimo I de’ Medici

Cosimo I (; 12. kesäkuuta 1519 Firenze – 21. huhtikuuta 1574 Firenze) oli Firenzen herttua vuosina 1537–1569 sekä ensimmäinen Toscanan suurherttua vuodesta 1569 alkaen.
Elämä.
Cosimo syntyi Firenzessä, ja hänen isänsä oli kuuluisa forlìlainen kondottieeri Giovanni dalle Bande Nere.
Kun Alessandro de’ Medici joutui salamurhan uhriksi vuonna 1537, Cosimo nousi valtaan, koska Alessandron ainoa miespuolinen jälkeläinen oli avioton. Cosimo oli lähtöisin eri sukuhaarasta, mutta monet Firenzen vaikutusvaltaisista miehistä kannattivat häntä, ehkä toivoen pääsevänsä hallitsemaan hänen kauttaan, koska hän oli vain 17-vuotias. Cosimo osoittautui kuitenkin lujatahtoiseksi ja kunnianhimoiseksi, ja pyhä Rooman keisari Kaarle V tunnusti hänet Firenzen valtionpäämieheksi vuoden 1537 kesäkuussa. Hän palautti Medicit valtaan, ja sen jälkeen suku hallitsi Firenzeä viimeiseen Medici-suurherttuaan, Gian Gastone de Mediciin (1671–1737) asti. Hänen luomansa hallinnon rakenteet säilyivät aina siihen asti, kunnes suuriruhtinaskunta sulautui Itävallan keisarikuntaan.
Heinäkuun loppupuolella 1537 Alessandron maanpaossa olleet vastustajat keräsivät voimansa ja marssivat Ranskan kuningaskunnan tukemana Toscanaan Bernardo Salviatin ja Piero Strozzin johdolla. Saatuaan tiedon heidän lähestymisestään Cosimo lähetti parhaat joukkonsa Alessandro Vitellin johdolla kohtaamaan viholliset. Lyötyään vihollisarmeijan Montemurlon linnoituksen luona Vitelli hyökkäsi linnoitukseen, jonne Strozzi ja muutamat hänen kumppaneistaan olivat hakeutuneet turvaan. Strozzin vastarinta murtui muutamassa tunnissa, ja Cosimo oli saanut ensimmäisen voittonsa. Tärkeimmät vangit mestattiin Firenzen piazzalla tai Bargellossa. 
Seuraavaksi Cosimon huomio kääntyi naapurikaupunkeihin Luccaan ja Sienaan. Keisarin tuella hän alkoi piirittää Sienaa ja vuonna 1555. 15 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen hän valtasi kaupungin, jonka väkiluku oli romahtanut 40 000:sta 8 000:een. Vuonna 1559 Cosimo liitti Montalcinon alueisiinsa, ja vuonna 1569 hän sai paavi Pius V:ltä Toscanan suurherttuan arvon.
Johtajana Cosimo oli itsevaltainen ja verotti alamaisiaan raskaasti. Taloudellisista vaikeuksista huolimatta hän oli antelias taiteiden tukija ja kehitti myös Firenzen laivastoa.
Cosimon jälkeen Toscanan hallitsijaksi tuli hänen poikansa Francesco eli Frans I. Myös hänen nuorempi poikansa Ferdinand toimi myöhemmin Toscanan suurherttuana. Cosimon jälkeläiset hallitsivat Toscanaa vuoteen 1737.
OMON

﻿OMON (ОМОН, , "Liikuteltavat erikoisjoukot", vuoden 2011 poliisiuudistukseen saakka , "Miliisin erikoisjoukot") on yleisnimitys poliisin tai miliisin erikoisjoukoille Venäjällä ja entisessä Neuvostoliitossa.
Näitä joukkoja käytetään erikoistilanteissa, kuten vaarallisissa pidätyksissä, panttivankitilanteissa, mellakoissa ja terrorismitapauksissa. Jokaisella Venäjän alueella ja useilla suuremmilla kaupungeilla on omat OMON-joukkonsa. Ukrainassa Neuvostoliitolta periytyneet OMON-joukot tunnettiin nimellä Berkut.
OMON-joukkoihin voivat hakea 22–30-vuotiaat asepalveluksen suorittaneet miehet. Seula on tiukka ja sisältää lääketieteelliset ja psykologiset testit. Koulutus kestää neljä kuukautta. Jäsenet saavat melko pientä palkkaa (noin 1 000 €/kk) ja jäävät yleensä eläkkeelle 45:n ikäisinä ilman merkittävää eläkettä.
OMONin juuret ovat Neuvostoliitossa sisäministeriön (MVD) alaisuuteen vuonna 1979 perustetussa erikoisjoukossa, joka luotiin valmistauduttaessa Moskovan olympialaisiin 1980, jotta varmistuttaisiin ettei kilpailuissa toistu Münchenin vuoden 1972 kaltaista verilöylyä.
Nykyinen järjestelmä on perustettu 1987 ja tuon erikoisjoukon jälkeläinen. OMON-joukot perustettiin Neuvostoliitossa alun perin pysäyttämään mielenosoitukset ja torjumaan huliganismia, mutta niiden toimenkuva laajeni jopa tavalliseen katupartiointiin saakka. Neuvostoliiton hajoamisvaiheessa OMON-joukkoja käytettiin tukahduttamaan tasavaltojen irtautumispyrkimyksiä ja esimerkiksi 20. tammikuuta 1991 osasto hyökkäsi Latvian sisäministeriöön.
Venäjä on kierrättänyt OMON-joukkoja Tšetšeniassa, jonne lähes kaikki joukkojen jäsenet joutuvat muutaman kuukauden tehtävään. Eräässä kuuluisassa tapauksessa seitsemänmiehinen OMON-joukko jäi helmikuussa 2000 sissien vangiksi ja teloittamaksi lähellä Džanei-Vedenon kylää mukanaan kamera, jossa oli kuvia miesjoukon palveluksesta Tšetšeniassa.
Salvestro de’ Medici

Salvestro Alammano de’ Medici (1331–1388) oli Firenzen kaupungin entinen gonfalonieeri ja pormestari. Salvestro oli ylimysluokan jäsen ja kuului Guelfien ryhmittymän vastustajiin.
Sahaaminen (teloitusmenetelmä)

Sahaaminen on historiallinen kidutus- ja teloitusmenetelmä. Tuomittu ripustettiin roikkumaan jaloistaan ja hänet sahattiin kahtia jalkovälistä alkaen. Koska tuomittu roikkui ylösalaisin, aivot saivat verta eikä hän kuollut verenhukkaan. Uhri saattoi säilyä hengissä ja tajuissaan, kunnes saha rikkoi alavatsan suuria verisuonia – joskus pitempäänkin. Aasian maissa tuomittu seisoi teloituksen aikana ja sahaus aloitettiin päästä, mikä johti paljon nopeampaan kuolemaan.
Heprealaiskirjeen mukaan (11:37) joitakin Raamatun pyhimyksiä "sahattiin paloiksi". Muutamien historiallisten lähteiden mukaan profeetta Jesaja teloitettiin tällä tavalla.
Alessandro de’ Medici

Alessandro de’ Medici (22. heinäkuuta 1510 – 6. tammikuuta 1537), jota kutsuttiin myös nimellä Il Moro (Mauri) tumman ihonvärinsä vuoksi, oli Medicien sukuun kuulunut Pennen herttua ja ensimmäinen Firenzen herttua. Hän hallitsi Firenzeä vuodesta 1530 kuolemaansa asti ja sai Firenzen herttuan arvon vuonna 1532.
Elämä.
Synnyttyään Firenzessä Alessandro tunnustettiin Lorenzo II de’ Medicin aviottomaksi pojaksi, mutta tutkijat uskovat nykyisin hänen olleen itse asiassa Giulio de’ Medicin avioton poika. Giulio de’ Medicistä tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Historioitsijat kuten Christopher Hibbert uskovat, että hänen äitinsä oli Medicien taloudessa ollut musta palvelija.
Alessandro nai vuonna 1536 keisari Kaarle V:n aviottoman tyttären Margareetan, mutta he eivät saaneet yhteisiä lapsia.
Alessandron sukulainen Lorenzino de’ Medici murhasi hänet 5.–6. tammikuuta 1537 välisenä yönä. Myös Lorenzino itse murhattiin vuonna 1548.
Inkeroisten tehtaankirkko

Inkeroisten tehtaankirkko (Tehtaanmäen kirkko) on Inkeroisten kartonkitehtaan omistajien vuonna 1910 tehtaan työväestölle ja ympäristön asukkaille rakennuttama kivikirkko. Kirkon suunnitteli Birger Federley. Kirkkoon mahtuu noin 300 henkeä. Kirkko rakennettiin Inkeroisten kylään tehtaanmäelle, työväestön asuntojen läheisyyteen.
Sippolan kunnan papisto toimitti kirkon jumalanpalvelukset. Tehtaan kirkon seurakunta liitettiin vuoden 1999 alussa Anjalankosken seurakuntaan. Anjalankosken seurakunta kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymään.
Arja Elovirta

Arja Anneli Elovirta (s. 9. marraskuuta 1960 Suonenjoki) on Keravan taidemuseon johtaja. Filosofian lisensiaatti Elovirta on toiminut muun muassa tutkijana, taidehistorian assistenttina Helsingin yliopistossa ja Taide-lehden päätoimittajana. 
Hän on kirjoittanut muun muassa valokuvasta ja outsider-taiteesta. Hän on toiminut myös Helsingin Sanomien kuvataidearvostelijana 1990-luvun alussa ja tehnyt televisiokäsikirjoituksia, joista laajin on Suomen taiteen historiasta kertova sarja "Suomalaisia kuvia" (1998). Elovirta oli myös mukana aloittamassa näyttelyvaihtokeskus FRAMEn julkaisemaa englanninkielistä "Framework"-lehteä.
Vankilapako

Vankilapako on vangin poistumista luvatta vankilasta. Pako voi olla yllättäen syntyneen tilaisuuden hyväksikäyttöä, harkitun suunnitelman tulos, tai päätös olla palaamatta lomalta vankilaan. Vanki voi paeta omin avuin tai saada apua ulkopuolisilta, toisilta vangeilta tai vartijoilta. Vankilapako on usein väkivaltainen.
Laillisuus.
Avosiirtolasta pakeneminen ei ole ollut Suomessa rikos.
Rintaperillinen

Rintaperillinen on perittävän vainajan jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa, eli lapsi, lapsenlapsi jne. Lapset voivat olla avioliitossa tai sen ulkopuolella syntyneitä tai ottolapsia. 
Suomen lainsäädännössä perimisjärjestyksestä on säädetty perintökaaressa.
Rintaperilliset ovat ensisijaisia perillisiä, ja ellei testamentilla ole muuta määrätty, perintö jaetaan tasan rintaperillisten kesken. Rintaperillisillä on oikeus lakiosaan, jota testamentti ei voi loukata. 
Lakiosuudessa on kuitenkin poikkeus ottolapsen osalta, mikäli adoptio on vahvistettu 1.1.1980 tai myöhemmin, kyseessä on ns. vahva adoptio, jolloin ottolapsen jäämistöoikeudellinen suhde omiin biologisiin vanhempiinsa katkeaa ja he ovat tasavertaisia ottovanhempiensa biologisten lasten rinnalla. Ottolapsi ei siis vahvassa adoptiossa peri biologisia vanhempiaan. Sitä vastoin, jos adoptio on vahvistettu ennen 1.1.1980, ottolapsi on säilyttänyt perimys- ja lakiosaoikeuden myös omiin biologisiin vanhempiinsa nähden. Tällöin heidän lakiosuutensa ottovanhempiensa jäämistöstä on puolet täysrintaperillisen lakiosuudesta. Kyse on ns. heikosta adoptiosta. 
Rintaperillisen voi kuitenkin lain mukaan tehdä perinnöttömäksi, jos hän loukkaa perittävää rikoksella tai viettää jatkuvasti kunniatonta tai epäsiveellistä elämää. 
Vaikka rintaperilliset ovat perimäjärjestyksessä ennen aviopuolisoa, avio-oikeus antaa leskelle joitakin oikeuksia. Jos kuollut puoliso oli varakkaampi kuin leski, voi leski saada mahdollisen avio-oikeutensa perusteella osituksessa tasinkona sen verran vainajan omaisuutta, että lopputuloksena omaisuus jakautuu tasan puolisoiden kesken. Loput kuolleen puolison omaisuudesta jaetaan perillisille tai testamentin mukaisesti.
Aviopuolisolla on myös oikeus hallita puolisoiden yhteisenä kotina toiminutta asuntoa, tai muuta jäämistöön kuuluvaa lesken kodiksi sopivaa asuntoa, jollei kodiksi sopivaa asuntoa sisälly lesken omaan varallisuuteen. Yhteisessä kodissa oleva tavanmukainen asuntoirtaimisto on aina jätettävä jakamattomana eloonjääneen puolison hallintaan.
Jari Ilola

Jari Juhani Ilola (s. 24. marraskuuta 1978 Oulu) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ilola debytoi Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuran riveissä vuonna 1995. Vuonna 1998 hän siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Ilola saavutti seuran riveissä Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin voiton. Hän oli myös mukana HJK:n Mestarien liigassa pelanneessa joukkueessa vuonna 1998. Vuonna 2003 Ilola siirtyi Ruotsin Allsvenskanin Elfsborgiin. Hän saavutti seurassa yhden Ruotsin-mestaruuden.
Suomen maajoukkueessa Ilola debytoi vuonna 1998. Hän kuului vuosia Suomen vakiorinkiin, muttei kuitenkaan onnistunut nousemaan vakiomieheksi avauskokoonpanoon.
Ilola lopetti pelaajauransa kauteen 2010. Hänen uransa viimeisiä vuosia haittasivat useat loukkaantumiset. Uransa päättymisen jälkeen hänet nimettiin vuonna 2011 Veikkausliigan legendaksi. 
Myös Ilolan isä Jarmo on entinen jalkapalloilija.
MBDA MICA

MBDA MICA () on MBDA:n valmistama ranskalainen ilmataisteluohjus, jolla voidaan havaita, seurata ja tuhota kohde näkökantaman ulkopuolella (, BVR). Se on tarkoitettu laukaistavaksi sekä hävittäjistä että maalaukaisimista. MICA käyttää ohjaukseen suihkuvirtauksen suuntausta.
Ohjuksen kehityksen aloitti 1982 Matra. Ensimmäiset kokeet tehtiin 1991, ja ohjus otettiin käyttöön 1996 Dassault Rafalessa ja Mirage 2000:ssa. Se on tarkoitettu korvaamaan sekä Super S 530D että Magic II.
Ohjuksen voi varustaa joko tutkalla tai infrapunahavaitsimella. Kantama on hävittäjästä laukaistuna &gt; 500 m ja &lt; 60 km ja nopeus 4 mach. Maasta laukaistuna kantama on &gt; 10 km. Ohjuksen pituus on 3,1 m ja massa 112 kg.
MICA on käytössä Ranskan ilmavoimissa ja laivastossa, Taiwanilla, Qatarissa, Arabiemiraateissa ja Kreikassa. Ohjuksia on valmistettu yli 2 000 kappaletta.
Dassault Mystère

Dassault Mystère on 1950-luvulla suunniteltu ranskalainen ensimmäisen sukupolven aliäänisuihkuhävittäjä ja pommittaja.
Menestyksekkään Ouraganin jälkeen Dassault kehitti vuonna 1951 sen pohjalta teknisesti edistyneemmän prototyypin MD 452 Mystere I:n, joka oli käytännössä 30° taaksepäin viistotuilla siivillä varustettu Ouragan. Sitä seuranneet kaksi prototyyppiä oli varustettu Hispano-Suizan valmistamalla Rolls-Royce Tay 250 -suihkumoottorin lisenssiversiolla. Tay-moottorilla ja neljällä 20 mm Hispano -tykillä varustetusta Mystère IIA -prototyypistä tuli ensimmäinen äänennopeuden syöksyssä ylittänyt ranskalainen kone 28. lokakuuta 1951. Neljä Mystere IIB -prototyyppiä puolestaan aseistettiin neljän Hispano-tykin sijaan kahdella 30 mm DEFA -revolveritykillä.
Mystère MD.452 IIC varustettuna 29,4 kN:n SNECMA Atar 101D -moottorilla pääsi sarjavalmistukseen ja Ranskan ilmavoimat tilasi niitä 150 kappaletta. Ensimmäiset koneet toimitettiin lokakuussa 1954 varustettuna 2 × 30 mm DEFA -tykeillä. Viimeinen kone toimitettiin 1957, jolloin malli oli jo siirretty harjoituskäyttöön.
Mystère MD 350-30-L IIIN -koneita rakennettiin vain yksi prototyyppi. Se oli alkuperäisen Ouraganin prototyyppi muunnettuna yöhävittäjäksi ja varustettuna tutkalla ja yhdellä 30 mm DEFA:lla.
Mystère IV.
Mystère II:sta seuraava kehitysversio oli Mystère IV, joka huolimatta ulkoisesta samankaltaisuudesta tuli uusi, yliääninopeuksiin suunniteltu malli. Se lensi jo syyskuussa 1952 ja tuli käyttöön huhtikuussa 1953. Ensimmäiset 50 konetta varustettiin "Rolls-Royce Tay"lla ja loput ranskalaisvalmisteisella "Hispano-Suiza Verdon 350":lla. Konetta myytiin Israeliin ja Intiaan ja sitä käytettiin Suezin kriisissä ja Intian–Pakistanin sodassa 1965.
Lauri Pekuri koelensi Mystère IV A version kesäkuussa 1956, kun Suomeen etsittiin torjuntahävittäjää. Hän piti konetta ennen kaikkea rynnäkkötehtäviin soveltuvana. Syitä olivat kömpelö liikehdintä, raskas ohjaus ja hidas kiihtyvyys vaakalennossa. Nousunopeus ja lakikorkeus olivat vaatimattomia. Pekuri ei myöskään todennut mainostettua torjuntaohjusten käyttömahdollisuutta. Hän totesi koneen täyttävän esitteiden ja ohjekirjojen antamat arvot. Torjuntahävittäjäksi valittiin Folland Gnat Mk.1.
Lempi

Lempi tarkoittaa nykyisin rakkautta. Vanhassa, alkuperäisessä merkityksessä lempi oli toisaalta arvaamattomaksi koettu voima, joka hallitsi ihmistä, ja sai aikaan seksuaalisen halun ja kiintymyksen. Lemmen ajateltiin vievän järjen ja voivan johtaa ihmisen rappioon ja typeriin tekoihin. Toisaalta taas lemmellä tarkoitettiin taipumusta tai onnea houkuttaa hyviä kumppaniehdokkaita. Lemmettömyys taas merkitsi, ettei hyviä kumppaniehdokkaita tullut vastaan.
Lempi oli merkittävä ominaisuus varsinkin naimattomalle. Jos nuorella oli hyvä lempi, se tarkoitti onnea naimakaupoissa. Jos nuori oli lemmetön, se merkitsi, ettei mahdollisuuksia kunnollisiin naimakauppoihin ollut.
Lempi oli tärkeämpi naisille kuin miehille, koska nainen (tai naisen suku) oli naima-asioissa useimmiten passiivinen osapuoli, jonka täytyi odottaa miehen (tai miehen naima-asioiden hoitajan) yhteydenottoa. Mies saattoi lähteä kosimaan haluamaansa naista, mutta naisen täytyi vain toivoa, että hänellä olisi lempeä, jotta häntä tultaisiin kosimaan.
Lempi katsottiin usein riippumattomaksi muista ihmisen ominaisuuksista, kuten ihmistä ympäröiväksi taikavoimaksi. Esimerkiksi hyvä ulkonäkö, rikkaus tai mikään muukaan (naimakaupoissa eduksi katsottu) ominaisuus ei välttämättä vaikuttanut lempeen. Uskottiin, että jos ihminen oli lemmetön, ei hän päässyt hyviin naimisiin, vaikka olisi ollut millainen. Lemmettömän ihmisen ongelma oli pikemminkin yliluonnollisissa kuin maallisissa asioissa. Naiset ovat laulaneet kansanlauluja, joissa he ilmaisevat olevansa kauniita tai hyvää sukua, mutta valittavat lemmettömyyttään katkerana muiden, huonompiosaisten naisten paremmasta onnesta naima-asioissa.
Lemmennostatus.
Monet nuoret ja naimattomat yrittivät nostaa lempeään taikuudella. Lemmennostatusta katsoivat tarvitsevansa varsinkin naiset, jotka pelkäsivät jäävänsä tai olivat jo jääneet vanhoiksi piioiksi. Hyvän tytön jääminen vanhaksi piiaksi oli jo selvä merkki huonosta lemmestä ja siitä, että jokin yliluonnollinen asia aiheutti naiselle ongelman. Joskus jopa kade oli saattanut varastaa toisen perheen tyttären lemmen omalle tyttärelleen. 
Usein tarvittiin lemmenasioihin perehtyneen tietäjän apua. Tietäjät tekivät taikatemppuja ja lukivat loitsuja. Yleisiä rituaaleja olivat neidon kylvetys saunassa ja savuavan tulen yli hyppääminen. Lemmennostatusloitsujen kieli vaihtelee viattomasta rivoon. Nuorten tyttöjen loitsut olivat kilttejä ja toiveikkaita; niissä saatettiin toivoa, että kun mies tulee, niin tulisi hyvä, kaunis tai rikas. Näin kuului eräs loitsu, jossa toivotaan tulen väen tarttumista miehiin (osa loitsusta): 
Vanhojen piikojen epätoivoisissa lemmennostatuksissa kieli oli rivompaa. Esimerkiksi (osa loitsusta):
Tootsie – lyömätön lyyli

Tootsie – lyömätön lyyli ("") on yhdysvaltalainen vuonna 1982 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Se kertoo Dustin Hoffmanin esittämästä lahjakkaasta mutta ailahtelavasta näyttelijästä, joka maineensa takia jää työttömäksi. Epätoivossaan hän tekee omalaatuisen ratkaisun. Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa muissa keskeisissä rooleissa ovat Jessica Lange, Teri Garr ja Dabney Coleman.
Elokuva oli ehdolla kymmeneen Oscar-palkintoon, joista se voitti vain yhden, kun Jessica Lange palkittiin parhaasta naissivuosasta. Dustin Hoffman voitti roolisuorituksestaan sekä BAFTAn että Golden Globen, jonka sai myös Lange. Lisäksi elokuva voitti parhaan komediaelokuvan Golden Globen ja maskeerauksesta BAFTAn . Yhdysvaltalainen National Board of Review of Motion Pictures nimesi sen vuoden 1982 kymmenen parhaan englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi "Tootsien" kaikkien aikojen 62. parhaaksi amerikkalaiseksi elokuvaksi ja toiseksi parhaaksi komediaksi. Yhdysvaltain kongressin kirjasto pitää elokuvaa "kulttuurisesti merkittävänä" ja on valinnut sen National Film Registryyn. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi "Tootsien" kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Juoni.
Näyttelijä Michael Dorsey (Dustin Hoffman) on työttömänä ja tämä rasittaa häntä. Hänen on vaikea ymmärtää sitä, että tilanne johtuu hänen jukuripäisen ja hankalan miehen maineestaan: tuottajat ovat asettaneet hänet boikottiin.
Dorsey saa idean tekeytyä naiseksi ja hakea nimellä Dorothy Michaels television saippuaoopperan pääroolia. Hän saa osan ja ansaitsee laajaa menestystä. Samaan aikaan Dorsey kuitenkin rakastuu vastanäyttelijäänsä Julie Nicholsiin (Jessica Lange). Nichols ja hänen isänsä Les (Charles Durning) pitävät Dorseytä naisena, mikä aiheuttaa monia hauskoja tilanteita.
Todellinen järkytys odottaa lopussa kun Dorothy suorassa lähetyksessä poistaa peruukin ja paljastaa olevansa mies.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Lidia Gueiler Tejada

Lidia Gueiler Tejada (28. elokuuta 1921 – 9. toukokuuta 2011) oli Bolivian väliaikainen presidentti 1979–1980, siihen mennessä ainoa nainen virassa ja toinen naispresidentti Etelä-Amerikassa.
Gueiler liittyi vuonna 1946 Víctor Paz Estenssoron kiellettyyn Movimiento Nacionalista Revolucionarioon (MNR), joka nousi valtaan vuoden 1952 vallankumouksessa. 1960-luvulla hän liittyi Partido Revolucionario de Izquierda Nacionalin jäseneksi. Hän oli kansalliskongressin jäsen 1956–1964, minkä jälkeen hän vietti viisitoista vuotta maanpaossa kenraalien Barrientos ja Ovando vallankaappauksen jälkeen. Hän palasi maahan vuonna 1978 ja liittyi Juan Lechínin PRINiin ja valittiin kongressiin ja edustajainhuoneen puhemieheksi.
Elokuussa sotilashallituksen johtaja David Padilla Arancibia luopui vallasta nimittämättä seuraajaansa, ja maassa järjestettiin vaalit. Kun selvää enemmistöä ei saatu, kongressi nimitti 8. elokuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi uusien vaalien järjestämiseksi Wálter Guevara Arzen. Ensimmäisen siviilihallituksen sitten 1969 syöksi verisesti vallasta eversti Alberto Natusch Busch marraskuun vallankaappauksessa. Natusch kuitenkin erosi kahden viikon kuluttua kansan ja kansainvälisen painostuksen ja yleislakon vuoksi. Lidia Gueiler Tejada nimitettiin alahuoneen puheenjohtajana 1. marraskuuta 1979 väliaikaiseksi presidentiksi.
Gueilerin johdolla järjestettiin 1980 vaalit, jotka vasemmistopuolueet voittivat selvästi. Hernán Siles Zuazo ja hänen "Unidad Democrática y Popular" -koalitionsa saivat 38 % äänistä, joten hänen nimittämisensä presidentiksi oli varma. 17. heinäkuuta 1980 vallan kaappasi kuitenkin kenraali Luis García Meza Tejada kokaiinikauppiaiden ja Klaus Barbien, entisen Lyonin Gestapon päällikön, kokoamien eurooppalaisten palkkasoturien tuella. 
Gueiler pakeni maasta ja asui Ranskassa kunnes diktatuuri kaatui 1982. Myöhemmin hän toimi Bolivian lähettiläänä Kolumbiaan, Länsi-Saksaan ja Venezuelaan (1989). Hän liittyi myöhemmin Jaime Paz Zamoran Movimiento de Izquierda Revolucionariaan.
Gueiler oli mukana lukuisissa feministijärjestöissä. Hän vastusti Yhdysvaltain järjestämää huumeiden vastaista sotaa Latinalaisessa Amerikassa, erityisesti niin sanottua Plan Columbiaa. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, "La mujer y la revolución" (1960) ja elämäkertansa "Mi pasión de lidereza" (2000). Gueiler vetäytyi julkisuudesta 1990-luvun puolivälissä, mutta tuki vuoden 2005 vaaleissa Evo Moralesia.
Tehtaanmäki

Tehtaanmäki on asuntoalue Kouvolassa Inkeroisten kaupunginosassa. Asuntoalue on Alvar Aallon suunnittelema Oy Tampella Ab:n Anjalan paperitehtaan ja Inkeroisten kartonkitehtaan työntekijöille. Alue valmistui samoihin aikoihin tehtaan valmistumisen kanssa 1930-luvun lopulla.
Tehtaan mestareille valmistuivat Mestaritalot, insinöörien perheille Insinööritalot ja työläisille Tervalinja-niminen asuinalue. Tehtaanmäen asukkaiden lapsille Aalto suunnitteli koulurakennuksen vuosina 1938–1939. Tehtaanmäen koulu yhdistyi hallinnollisesti Inkeroisten yhtenäiskouluun vuonna 2022, ja toiminta Tehtaanmäen toimipisteessä loppui vuonna 2025 uuden Inkeroisten monitoimitalon valmistuessa.
1950-luvun alussa Aalto suunnitteli samalle alueelle vielä kolme kerrostaloa.
Tulliliitto

Tulliliitto tai tulliunioni on valtioiden muodostama vapaakauppa-alue , jossa mailla on yhteinen ulkomaankauppapolitiikka ja yhteinen tariffipolitiikka. Tulliliittoon osallistuvat maat poistavat sopimuksella maiden väliset tullit ja ottavat käyttöön yhteisen ulkotullinmutta joissakin tapauksissa niillä on erilaisia ​​tuontikiintiöitä. Myös yhteinen kilpailupolitiikka helpottaa kilpailun puutetta
Tulliliiton perustamisen tavoite sisältää yleensä taloudellisen tehokkuuden lisäämisen ja poliittisten siteiden vahvistamisen tulliliiton maiden välillä. Tulliliitto on taloudellisen integraation kolmas vaihe. Tulliliitto perustetaan kauppasopimusten kautta.
Borys Tarasjuk

Borys Ivanovytš Tarasjuk (, s. 1. tammikuuta 1949) oli Ukrainan ulkoministeri huhtikuusta 1998 vuoteen 2000 ja uudelleen 4. helmikuuta 2005 – 1. joulukuuta 2006.
Tarasjuk opiskeli kansainvälistä oikeutta ja kansainvälisiä suhteita Kiovan Taras Ševtšenkon yliopistossa.
Ukrainan ulkoministerin nimittää tasavallan presidentti ilman radan esitystä. Tarasjukia pidettiin Ukrainan länsi-integraation edistäjänä hallituksessa. 1. joulukuuta 2006 Verhovna Rada päätti erottaa Tarasjukin asemastaan. Presidentti Juštšenko ei hyväksynyt tätä ja väitti ministerin erottamisen olevan presidentin vastuulla. Hallitus esti Tarasjukia osallistumasta kokouksiinsa, jonka jälkeen Tarasjuk haastoi Alueiden puolueen edustajat oikeuteen huliganismista. Ševtšenkon piirinoikeus kumosi Verhovna Radan päätöksen, mutta parlamentin mukaan alioikeuden päätös ei voi muuttaa sen päätöksiä.
Tarasjukin jälkeen ulkoasiainministerinä jatkoi entinen talousministeri Arseni Jatsenjuk.
Zenón Noriega Agüero

Zenón Noriega Agüero (12. heinäkuuta 1900 – 5. heinäkuuta 1957) oli perulainen kenraali, joka virallisesti oli sotilasjuntan presidenttinä kaksi kuukautta vuonna 1950.
Noriega syntyi Jesúksen kylässä Cajamarcassa 1900. Hän toimi Manuel A. Odrían oikeana kätenä vuodesta 1948 lähtien, kun Odría otti vallan sotilasvallankaappauksella. 1. kesäkuuta 1950 Odría astui virallisesti syrjään presidentin virasta tavoitellakseen ehdokkuutta presidentinvaaleissa ainoana ehdokkaana. Noriegasta tuli juntan presidentti 28. heinäkuuta 1950 asti, jolloin Odría palasi valtaan. Noriega hallitsi lähinnä Odrían käskyjen mukaan.
Vuonna 1955 Noriega suunnitteli vallankaappausta syrjäyttääkseen Odrían, mutta suunnitelma havaittiin. Noriega vangittiin ja hän kuoli 1957.
Caricom

Caribbean Community (, vuoteen 2001 asti Caribbean Community and Commons Market) eli Caricom on 15 Karibianmeren alueella sijaitsevasta maasta koostuva järjestö, jonka tavoitteena on jäsenmaiden talouksien kasvaminen ja yhteistyön lisääminen maiden välillä. Sen pysyvä päämaja sijaitsee Guyanan pääkaupungissa Georgetownissa. Järjestö perustettiin Chaguaramasin sopimuksella, joka astui voimaan 1. elokuuta 1973. Neljä ensimmäistä allekirjoittajaa olivat Barbados, Jamaika, Guyana sekä Trinidad ja Tobago.
Caricom korvasi vuosien 1968–1972 Cariftan ("Caribbean Free Trade Association"), jonka tarkoituksena oli jatkaa taloudellisia suhteita englanninkielisten Karibian valtioiden välillä Länsi-Intian federaation hajottua 1962.
Jäsenvaltiot.
Suluissa on liittymisvuosi. Caricomissa on yhteensä 15 jäsenmaata.
LIBOR

LIBOR (London Interbank Offered Rate) on päivittäin määriteltävä viitekorko, jolla pankit lainaavat vakuudettomia varoja toisille pankeille Lontoon pankkienvälisillä rahamarkkinoilla. 
LIBOR:n määrittelyä koordinoi British Bankers' Association (BBA), joka myös julkaisee koronmäärittelyn tulokset yhdessä Reutersin kanssa aamupäivisin kello 11.00 jälkeen Lontoon aikaa. 
LIBOR-korko määritellään kymmenelle eri valuutalle:
Lisäksi LIBOR määritellään 15:lle eri lainasopimuksen kestoajalle, yhdestä päivästä yhteen vuoteen. 
Kutakin valuuttaa varten BBA on koonnut vähintään kahdeksasta pankista koostuvan paneelin. Pankit valitaan paneeliin maineensa, toimintansa volyymin sekä kyseiseen valuuttaan liittyvän asiantuntemuksensa perusteella. BBA seuraa paneelin jäsenten toimia markkinoilla ja julkaisee niiden markkinoille antamat noteeraukset. LIBOR:n määrittelyssä jätetään näistä noteerauksista huomioimatta korkein neljännes ja alin neljännes; LIBOR saadaan kahden keskimmäisen neljänneksen noteerausten keskiarvosta.
Kuten muitakin vastaavia viitekorkoja, LIBOR-korkoa käytetään yleisesti määritellessä erilaisten rahamarkkinatuotteiden hintoja. LIBOR-korko on merkittävä viitekorko Yhdysvaltain dollari-, Ison-Britannian punta-, Sveitsin frangi-, Japanin jeni-, Kanadan dollari- ja 
Tanskan kruunu -määräisissä rahamarkkinasopimuksissa.
Vuonna 2018 LIBOR-korkoon sidottuja rahoitusinstrumentteja on noin 370 biljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta. Esimerkiksi laivanvarustajat sitovat kauppalaivojen lainat LIBORiin.
LIBORista on ollut sellaista puhetta, että siitä luovuttaisiin vuoden 2021 loppuun mennessä.
Termiini

Termiini on johdannaissopimus, jossa ostaja ja myyjä sitoutuvat tekemään kaupan jollakin "kohde-etuudella" tiettynä hetkenä tulevaisuudessa tiettyyn hintaan. Kohde-etuutena voi olla esimerkiksi jokin osake, raaka-aine tai valuutta.
Termiinin ehdot.
Termiinin osapuolet voivat vapaasti keskenään päättää termiinin ehdoista. Julkisen kaupankäynnin kohteena olevien termiinien – joita kutsutaan futuureiksi – ehdot on kuitenkin standardoitu. Lisäksi termiinin ehdoissa on aina sovittava
Termiini voidaan sopia toteutettavaksi joko "fyysisenä toteutuksena" tai "rahatoteutuksena". Fyysisessä toteutuksessa osapuolet tekevät toteutusajankohtana konkreettisen kaupan, jossa termiinin myyjä toimittaa termiinin ostajalle kohde-etuuden ja ostaja puolestaan maksaa tästä myyjälle termiinihinnan verran. Tällöin toimitusehdoissa yksilöidään muun muassa se, missä toimitus tapahtuu. Rahatoteutuksessa kauppaa ei toteuteta, vaan toteutusajankohtana tappiolle jäänyt osapuoli maksaa voitolle jääneelle osapuolelle termiinin arvon verran rahaa.
Termiinin arvo.
Termiinin toteutushinta valitaan siten, että termiinisopimuksen syntyhetkellä termiinin arvo on nolla; tämän vuoksi sopimusta solmittaessa kumpikaan osapuoli ei maksa toiselle termiinistä mitään. Termiinin arvo riippuu kohde-etuuden spot-hinnasta. Toteutusajankohtana termiinin arvo on kohde-etuuden spot-hinnan ja termiinin toteutushinnan erotus. Jos termiinin arvo on positiivinen, jää termiinin ostaja (jolla tässä tapauksessa sanotaan olevan "pitkä positio" kohde-etuudessa) voitolle, sillä hän saa ostaa toteutushinnalla kohde-etuutta, jonka spot-hinta on korkeampi. Jos taas termiinin arvo on negatiivinen, jää termiinin myyjä (jolla sanotaan olevan "lyhyt positio" kohde-etuudessa) voitolle.
Esimerkki.
Osapuoli A ja osapuoli B tekevät keskenään 30.6. termiinisopimuksen, jonka mukaan osapuoli A toimittaa B:lle 30.9. kymmenen tonnia guinealaista robusta-kahvia, josta osapuoli B maksaa osapuoli A:lle 1 540 Yhdysvaltain dollaria tonnilta. Termiinin toteutus tapahtuu fyysisenä toimituksena, ja kahvierä luovutetaan ostajalle rotterdamilaisessa varastossa. Osapuoli A:lla on nyt lyhyt ja osapuoli B:llä pitkä positio kahvin hinnassa.
Kun termiinin toteutushetki koittaa, on kahvin spot-hinta 1 680 Yhdysvaltain dollaria tonnilta. Osapuoli B pystyy termiinin ehtojen mukaisesti ostamaan 10 tonnia kahvia hinnalla, joka on 140 Yhdysvaltain dollaria halvempi kuin spot-hinta tonnilta, joten osapuoli B tekee termiinistä voittoa yhteensä 1 400 Yhdysvaltain dollaria. Jos osapuolet olisivat sopineet termiinin toteutuksen tapahtuvan rahatoimituksena, olisi osapuoli A maksanut osapuoli B:lle vain 1 400 Yhdysvaltain dollaria.
Wilhelm Stenhammar

Carl Wilhelm Eugen Stenhammar (7. helmikuuta 1871 Tukholma – 20. marraskuuta 1927 Jonsered, Partillen kunta, Länsi-Götanmaa) oli ruotsalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. 
Stenhammar syntyi Tukholmassa ja oli nuoruudessaan saksalaisten säveltäjien, kuten Richard Wagnerin ja Anton Brucknerin, ihailija. Myöhemmin hän sai vaikutteita myös muilta pohjoismaalaisilta säveltäjiltä, kuten Jean Sibeliukselta ja Carl Nielseniltä. Stenhammar aloitti opintonsa Tukholmassa ja jatkoi niitä Berliinissä. Hän oli Sibeliuksen läheinen ystävä, ja tämä omisti Stenhammarille 6. sinfoniansa.
Stenhammar toimi vuosina 1906–1922 Göteborgin sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana ja ylikapellimestarina. Häntä seurasi tässä virassa Tor Mann. Stenhammar toimi vuonna 1909 musiikinjohtajana myös Uppsalan yliopistossa. Hänen tuotantoonsa kuuluu muiden muassa kolme sinfoniaa, kaksi pianokonserttoa, neljä pianosonaattia, viulusonaatti ja kuusi jousikvartettoa.
Harmaakaihi

Harmaakaihi eli katarakta (myös cataracta tai catarrhacta) on silmäsairaus, joka tarkoittaa silmän normaalisti kirkkaan linssin (mykiön) samenemista. Hoitamattomana harmaakaihi heikentää näköä pysyvästi ja voi aiheuttaa sokeuden tai lievemmän näkövamman.
Harmaakaihi on maailman yleisin sokeuden syy.
Syyt.
Harmaakaihin riskiä lisää korkea ikä. 16 prosenttia 65–69-vuotiaista kärsii siitä ja yli 85-vuotiaista peräti yli 70 prosenttia. Perintötekijöillä on jotain vaikutusta sairauden syntyyn, ja sairastumisen riski on suurempi naisilla ja muun muassa diabeetikoilla. Riskitekijöitä tunnetaan lukuisia.
Altistus UV-säteilylle sekä ionisoivalle säteilylle kasvattavat harmaakaihin riskiä. Icelandairin lentäjien keskuudessa tehty tutkimus osoitti, että harmaakaihin riski oli lentäjillä kolminkertainen muuhun väestöön nähden, koska säteily on lentokorkeudessa voimakkaampaa kuin maan pinnalla.
Aurinkolasit voivat auttaa osaltaan ennalta ehkäisemään harmaakaihia vähentämällä silmään tulevaa UV-säteilyä. Myös osassa piilolinssejä on UV-suojaus. Aurinkolaseja käytettäessäkin jopa 50 % ympäröivästä UV-säteilystä saattaa silti päästä silmään linssien ohitse. On esitetty, että riittävä säännöllinen antioksidanttien (kuten A-, C- ja E-vitamiinit) auttaisi estämään harmaakaihia, mutta lisäravinteina otettuna niistä ei ole todettu olevan hyötyä.
Oireet.
Harmaakaihi etenee yksilöllisesti ja esiintyy joko jommassakummassa tai molemmissa silmissä.
Harmaakaihin oire on heikkenevä näöntarkkuus. Sairauteen ei tyypillisesti liity kipua. Harmaakaihipotilas joutuu yleensä aluksi hankkimaan silmälasit, ja lopuksi näöntarkkuus voidaan palauttaa leikkauksen avulla. Sokeus voi ilmetä potilailla, joilla sairaus pahenee eikä sitä leikata.
Kaihileikkaus.
Nykyaikaisessa kaihileikkauksessa samentunut silmän mykiö (linssi) korvataan keinotekoisella; aiemmin mykiö poistettiin kokonaan ja näön keskittyminen palautettiin voimakkailla erikoissilmälaseilla; eräs kuuluisimpia näin leikattuja potilaita oli puolalainen fyysikko, kaksinkertainen Nobel-palkinnon saaja Marie Curie.
Suomessa keskimääräinen kaihileikkauspotilas on 72–74-vuotias. Sairautta esiintyy harvinaisempana myös nuoremmilla henkilöillä, joilla sen monesti aiheuttaa jokin muu sairaus tai ikään liittymättömät riskitekijät. Lääkehoitoa ei ole, mutta sairauden näkökyvylle aiheuttama haitta on korjattavissa leikkauksella varsin tehokkaasti. Lisävaikutuksena on joskus ollut se, että potilas on onnistuneen leikkauksen jälkeen voinut jättää siihen asti käyttämänsä lukulasit pois.
Ränkimäen talomuseo

Ränkimäen talomuseo on kotiseutumuseo Lapualla. Se syntyi vähitellen 1930–50-luvuilla kotiseutuyhdistys Lapua-Seuran aktiivisuudesta. Museoalueella on toistakymmentä rakennusta, jotka on tuotu eri puolilta Lapuaa (porttilato on Alahärmästä).
Ränkimäen talomuseo kuvaa 1800-luvun lopun lapualaista talonpoikaistaloa. Siellä järjestetään vuosittain useita historiaa elävöittäviä tapahtumia, kuten kaksiviikkoiset lasten perinneleikit, runoilta, puurojuhla jne. 
Museo on avoinna kesäisin ja tilauksesta. Sen toimintaa ylläpitää vapaaehtoisvoimin ja avustusten tuella Lapua-Seura.
Jan Pieterszoon Sweelinck

Jan Pieterszoon Sweelinck (1562–16. lokakuuta 1621) oli alankomaalainen säveltäjä, urkuri ja pedagogi.
Sweelinck syntyi Deventerissä. Monet hänen sukulaisensa vaikuttivat musiikin alalla, ja hän sai opetusta Jan Willemszoon Lossyltä ja Gioseffo Zarlinolta. 
Jan Pieterszoon Sweelinckin tuotanto käsittää paljon laulumusiikkia ja yli 70 teosta kosketinsoittimelle. Hän sai mainetta myös opettajana. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Michael Praetorius, Heinrich Scheidemann, Paul Siefert, Samuel Scheidt ja Gottfried Scheidt. Sweelinck kuoli Amsterdamissa.
Georg Muffat

Georg Muffat (1653–23. helmikuuta 1704) oli saksalainen barokkisäveltäjä.
Muffat syntyi Megèvessä, Savoijissa. Hänellä oli skottilaisia sukujuuria. Muffat opiskeli vuosina 1663–1669 Jean-Baptiste Lullyn johdolla. Sen jälkeen hän pääsi urkuriksi Molsheimiin ja Sélestatiin. Myöhemmin hän opiskeli lakia Ingolstadtissa ja asettui Wieniin. Hän ei kuitenkaan saanut Wienissä varsinaista työtä, minkä vuoksi hän siirtyi Prahaan ja myöhemmin Salzburgiin. Hän toimi siellä arkkipiispana kymmenen vuoden ajan. Vuodesta 1690 kuolemaansa hän toimi "Kapellmeisterina" Passaussa
Georg Muffatin tuotantoon kuuluu sonaatteja, orkesterisarjoja, concerto grossoja, toccatoja ja muuta musiikkia. Hänen poikansa oli säveltäjä Gottlieb Muffat.
Trujillo

Trujillo on kaupunki Luoteis-Perussa. Se sijaitsee Mochejoen alajuoksulla lähellä sen suuta Tyyneen valtamereen. Trujillo on La Libertadin alueen pääkaupunki. Se on Perun kolmanneksi suurin kaupunki.
Alueet.
Trujillon kaupunkialueen (jossa on noin 270 000 asukasta) lisäksi Trujilloon kuuluvat seuraavat alueet: La Esperanza, El Milagro, El Porvenir, Florencia de Mora, Victor Larco Herrera, Huanchaco, Laredo, Moche ja Salaverry.
Ilmasto.
Trujillon ilmasto on koko vuoden melko miellyttävä. Lämpimintä on helmi-maaliskuussa, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on noin 26 °C, viileintä syyskuussa, ylin lämpötila noin 20 °C. Sadetta saadaan vain viitisen millimetriä vuodessa. 
Ilmastonsa vuoksi Trujilloa kutsutaan Perussa "Ikuisen kevään kaupungiksi" ().
Väestö.
Vuoden 2005 väestönlaskennan mukaan asukkaita on 757 266 eli 2,9 % koko Perun väestöstä ja puolet Libertadin alueen väestöstä.
Vuoden 2015 arvio on lähes 800 000 asukasta, Se on Perun kolmanneksi suurin kaupunki Liman ja Arequipan jälkeen.
Historia.
Diego de Almagro perusti kaupungin 1534 nimellä "Villa Trujillo" Francisco Pizarron syntymäpaikan, Espanjan Extremadurassa sijaitsevan Trujillon kunniaksi. 23. marraskuuta 1537 Espanjan kuningas Kaarle I antoi sille kaupunkioikeudet.
Kulttuuri.
Trujillossa pidetään joka tammikuu kansallinen marinera-tanssikilpailu. Lokakuussa on kansainvälinen Festival Internacional de la Primavera, jossa on muun muassa maanosan kauneuskuningattarien kulkue sekä erikoisten autojen näyttely.
Johann Hermann Schein

Johann Hermann Schein (20. tammikuuta 1586 Grünhain – 19. marraskuuta 1630 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä. 
Johann Hermann Schein syntyi Grünhainissa ja siirtyi isänsä kuoleman jälkeen Dresdeniin. Hän opiskeli vuosina 1603–1607 Pfortassa ja vuosina 1608–1612 Leipzigin yliopistossa. Schein vietti koko elämänsä Saksassa, mutta hänen musiikissaan oli useasti italialaisia vaikutteita. Hän kirjoitti jokseenkin yhtä paljon uskonnollista ja maallista musiikkia. 
Schein kuoli 44-vuotiaana. Hän oli kärsinyt tuberkuloosista, kihdistä, keripukista ja munuaissairaudesta.