tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pörhösuomuhelokka

Pörhösuomuhelokka ("Pholiota squarrosa", aikaisemmin "pörhösuomuinen kantosieni") on pörhösuomuinen helokkalaji. Se on väriltään ruskeankellertävä, ja muistuttaa kannoilla kasvavaa mesisientä. Pörhösuomuhelokan lakki on aluksi pallomainen ja myöhemmin laakeneva. Sen pinnalla on selvästi erottuvia suomuja. Leveydeltään lakki on 5–10 senttimetriä. Pörhösuomuhelokan heltat ovat tiheät ja aluksi keltaiset, mutta muuttuvat myöhemmin ruskeiksi. Itiöt ovat ruskeita. Sienen malto on kellanvalkoista ja haju on retikkamainen. Pörhösuomuhelokka ei ole ruokasieni, ja se on varsinkin vanhana pahanmakuinen. Sitä on joskus epäilty lievästi myrkylliseksi. Pörhösuomuheokkaa tavataan Etelä-Suomessa yleisenä. Pohjoisempana se on harvinaisempi. Pörhösuomuhelokka kasvaa tuppaina usein koivujen tai muiden lehtipuiden rungolla tai tyvellä. Sen kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. 
Pörhösuomuhelokan lähilajit tulihelokka ("P. flammans") ja mesihelokka ("P. limonella") erottaa pörhösuomuhelokasta niiden kirkkaamman värin avulla. Aarnihelokan ("P. squarrosoides") ja pörhösuomuhelokan voi erottaa siitä, että pörhösuomuhelokan itiöt ovat aarnihelokan itiöitä suurempia. Aarnihelokka on myös pörhösuomuhelokkaa huomattavasti harvinaisempi.
Pörhösuomuhelokkaa on käytetty tekstiilien värjäyksessä vihreän värin saamiseen.
Danilo Tosello

Danilo Javier Tosello (s. 27. maaliskuuta 1969 Santa Fe) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä. 
Tosellon nykyinen seura on Unión de Sunchales, jota ennen hän on pelannut mm. Belgrano de Córdobassa ja hondurasilaisessa Club Deportivo Olympiassa. Näistä jälkimmäisessä hän viihtyi kahdeksan vuoden ajan, ja tässä ajassa hän pelasi seurassa 223 ottelua, joissa hän teki 86 maalia. Tosello voitti seurassa Hondurasin mestaruuden neljä kertaa. Lisäksi hän on maan pääsarjan kaikkien aikojen viidenneksi paras maalintekijä. Tosello ei ole pelannut urallaan vielä yhtäkään maaottelua.
Kuusensuomuorakas

Kuusensuomuorakas ("Sarcodon imbricatus") on nimensä mukaisesti suomuinen orakaslaji. Se kasvaa kuusen seuralaisena, on pinnaltaan ruskeansuomuinen. Se on karvas eikä sovi ruokasieneksi. Se luokiteltiin aikaisemmin samaan lajiin kuuluvaksi männynsuomuorakkaan ("Sarcodon squamosus") kanssa, mutta nykyisin se erotetaan omaksi lajikseen. Kuusensuomuorakas muistuttaa myös roso-orakasta ("Sarcodon scabrosus"). Suomuorakkaita voi tuskin sekoittaa muihin orakaslajeihin.
Ulkonäkö ja koko.
Kuusensuomuorakkaan lakki on noin 10–20 cm leveä, kupera nuorena, kuoppakeskustainen. Keskipainanne kehittyy jopa jalan yläosaan ylettäväksi suppiloksi. Reunoilta sisäänkääntynyt, vanhetessaan oikenee reunoilta ja laakenee. Lakissa karkeita, leveitä, ruskeita suomuja, varsinkin lakin keskellä olevien suomut siirottavat. Punertavansävyisen- tai harmaanruskea, pohjaväri vaaleampi, suomut tummempia. Lakin alapinnassa on helttojen sijaan piikistö, nuorena ne ovat vaaleanharmaita, vanhana suklaanruskeita, piikit melko pitkiä noin 0,5–1,2 cm. Jalka 5-10 cm pitkä, melko tasapaksu noin 1-3 cm leveä. Kova ja täyteinen vaalea, vanhemmiten rusehtava. Malto on kiinteää, nuorena vaaleaa ja vanhemmiten harmaanruskeaa, tasaväristä kaikkialla itiöemässä. Maku on nuorena mieto, vanhemmissa karvas. Haju on heikko, mutta hyvä. Itiöpöly on ruskeaa. Itiöemiä tulee esiin elo-syyskuussa. 
Levinneisyys.
Yleinen koko maassa. Etelä- ja Keski-Suomessa kuitenkin hieman harvinaistuen pohjoista kohden.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Rehevät kuusikot, lehdot, sekametsät, havumetsät. Kuusen juurisieni. 
Käyttö.
Kuusensuomuorakasta käytetään lankojen värjäämiseen, suomuorakkaat sisältävät erilaisia väriaineita. Sienivärjäyksen kannalta huomattavaa on, että tästä lajista ei saada purettamalla sinisen sävyjä toisin kuin männynsuomuorakkaasta. Tästä lajista saadaan ruskeita värisävyjä.
Männynsuomuorakas

Männynsuomuorakas ("Sarcodon squamosus") on toinen kahdesta suomuorakaslajista. Se kasvaa männyn seuralaisena, on pinnaltaan karhean ruskeasuomuinen, ja maultaan kirpeä. Nuoria yksilöitä voi käyttää ruokasienenä. Lajin voi sekoittaa samankaltaiseen kuusensuomuorakkaaseen, joka kuitenkin on kookkaampi, suppilomaisempi ja pehmeämaltoisempi sekä lakin keskipainanteesta, joka kuusensuomuorakkaalla kehittyy jopa jalan yläosaan ylettäväksi suppiloksi. Sen lakin suomut ovat suurempia ja harvemmassa, ja ne siirottavat yleensä vain lakin keskellä.
Ulkonäkö ja koko.
Männynsuomuorakkaan lakki on 10–15 cm leveä, kupera tai laakea keskustassa kuoppa, suppilomainen, reunoilta sisäänkiertynyt. Väri lakissa on vaaleanruskea tai ruskeanmusta, pohjaväri vaalea, suomut ovat tummia. Lakissa on tiheässä siirottavia suomuja, isompia keskustassa ja reunoilla on pienempiä. Lakin alapinnalla on helttojen sijaan orat eli piikit. Piikit melko lyhyitä ja vaalenaharmaita tai ruskeita. Jalka vaalea ja jykevä, lakin halkaisijaa lyhyempi noin 3–6 cm, 0,5–2 cm paksu, vaalean ruskea ja täyteinen. Malto on kovaa ja kiinteää, väri vaalea, tyvestä tummanruskeaa. Haju on hyvä, lakritsamainen. Nuorena sieni on miedon makuinen, vanhemmiten kirpeänkarvas. Itiöpölyn on ruskeaa.
Levinneisyys.
Männynsuomuorakas on melko yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, harvinaistuu pohjoiseen mentäessä.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Männiköissä, tuoreissa- ja kuivissa kangasmetsissä, boreaalisella vyöhykkeellä. Nimensä mukaisesti männyn juurisieni.
Käyttö.
Sienivärjäyksen kannalta on merkittävää, että tämä on suomuorakaslajeista se, josta saadaan purettamalla sinisen sävyjä. Nuorista itiöemistä saadaan ruskeita sävyjä, vanhemmista, lähes mädistä saa harvinaisempia sinisen, turkoosin ja vihreän sävyjä. Kuusensuomuorakkaasta saa vain ruskeaa sävyä.
UFC 83

UFC 83: Serra vs St. Pierre 2 oli vapaaottelutapahtuma, jonka järjestäjänä oli Ultimate Fighting Championship. Tapahtuma pidettiin 19. huhtikuuta 2008, Bell Centressä, Montrealissa, Quebecissä, Kanadassa. UFC 83 oli ensimmäinen UFC-tapahtuma Kanadassa ja se teki heti UFC:n historian yleisöennätyksen 21 390 katsojalla. Illan pääottelu tapahtui mestari Matt Serran ja tilapäismestari Georges St. Pierren välillä.
Tapahtumat.
Kalib Starnes erotettiin UFC:sta huonon esityksen vuoksi, vaikkakin hän meni otteluun jalka murtuneena. Myös Travis Lutter erotettiin UFC:sta huonon esityksen ja toisen perättäisen tappion vuoksi.
Meksikolainen puolustus

Meksikolainen puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
1.d4 Rf6
2.c4 Rc6
Avaus on nimetty meksikolaisen Carlos Torren mukaan. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodille A50.
Mustan tarkoituksena on iskeä valkean keskustaan siirroilla e6 ja d5 tai pelkällä e5-siirrolla.
Avaus voi muuntua Tšigorinin puolustukseksi siirrolla ...d5.
Avaukselle on nimetty muunnelma 3.d5 Re5 4.f4. Sitä kutsutaan nimellä paarmagambiitti. Muita tavallisia jatkoja ovat 3.Rf3 e6, 3.Rc3 e5 4.d5 ja 3.d5 Re5 4.e4.
Kangaskeltavalmuska

 
Kangaskeltavalmuska ("Tricholoma equestre") on keltainen hiekkaisilla mäntykankailla viihtyvä valmuskalaji. Se oli aiemmin herkullisen ruokasienen maineessa, mutta sittemmin se on yhdistetty vakaviin myrkytystapauksiin.
Ulkonäkö.
Kangaskeltavalmuska on keskikokoinen tai suurehko helttasieni. Sen lakki on laakea ja keskuskohoumallinen, pohjaväriltään keltainen ja heikosti ruskeasuomuinen. Lakin pinta on kosteana tahmea, kuivana kiiltävä. Heltat ovat kirkkaan keltaiset. Jalka on tasapaksu, keltainen ja renkaaton. Malto on paksua ja kiinteää, valkoista tai kellertävää. Tuoksu on jauhomainen.
Kasvuaika ja -paikka.
Kangaskeltavalmuska kasvaa elokuusta lokakuuhun yleisenä koko Suomessa. Sitä tavataan kuivilla hiekkapohjaisilla mäntykankailla ja kalliomänniköissä, kuivahkoissa kangasmetsissä ja dyyneillä.
Myrkyllisyys ja käyttö ravintona.
Kangaskeltavalmuska on mieto jauhomaisen tuoksun omaava sieni, jota on ennen pidetty herkullisena ruoka- ja kauppasienenä. Nykyisin sen syötävyys on kyseenalaistettu useiden vakavien myrkytystapausten vuoksi. Osa myrkytyksistä on johtanut kuolemaan.
Kangaskeltavalmuskan toksisuutta ei tunneta tarkasti, mutta epäillään, että huomattavien sienimäärien toistuva syönti voi aiheuttaa tulehdusreaktion, joka johtaa rabdomyolyysiin, jossa lihassolut vaurioituvat ja hajoavat, minkä seurauksena hajoamistuotteita kertyy munuaisiin ja munuaiset tukkeutuvat. Hiirikokeissa, joissa on käytetty useita tunnettuja sienilajeja, ei keltavalmuskoiden toksisuudessa kuitenkaan ole todettu eroja muihin sieniin, kuten herkku- ja punikkitatteihin ja haperoihin, verrattuna. Kangaskeltavalmuskan ruokakäyttö on yleistä mm. Puolassa.
Samankaltaisia lajeja.
Vanha lajinnimi keltavalmuska ("T. flavovirens") näyttää ainakin Suomessa poistuneen käytöstä ja tilalle ovat tulleet kangaskeltavalmuska "T. equestre" ja sekä sitä aiemmin satoa työntävät ja hoikemmat lehtokeltavalmuska ("T. frondosae") ja kalvaskeltavalmuska ("T. ulvinenii").
Kangaskeltavalmuska muistuttaa syötäväksi kelpaamattomia kitkeränmakuisia rikkivalmuskaa ja äikävalmuskaa.
Kalvaskeltavalmuska

 
Kalvaskeltavalmuska ("Tricholoma ulvinenii") on syötävä keltavalmuskalaji. Se muistuttaa suuresti kangaskeltavalmuskaa, mutta on hennompi ja sen lakki on vaaleampi. Laji kasvaa yleisenä myöhäissyksyisin. Sen voi sekoittaa myös syötäväksi kelpaamattomiin äikävalmuskaan ja retikkavalmuskaan.
Helsingin Toverit

Helsingin Toverit (lyh. HT) oli helsinkiläinen vuonna 1916 perustettu urheiluseura, jonka toiminta-aluetta olivat erityisesti Vallilan ja Hermannin kaupunginosat. Seuran perustivat Helsingin NMKY:stä irtaantuneet urheilijat. HT tunnettiin parhaiten yleisurheilusta sekä jalkapallosta, joiden ohella seuralla oli toimintaa muun muassa jääkiekossa, pesäpallossa, nyrkkeilyssä, suunnistuksessa sekä hiihtolajeissa. HT:n toiminta loppui 1970-luvulla.
Jalkapallossa HT voitti SM-kultaa vuonna 1942 sekä SM-pronssia 1934, 1935 ja 1939. Seura oli yksi Suomen Palloliiton Helsingin piirin perustajajäsenistä vuonna 1924. Vuonna 1942 saavutetun mestaruuden jälkeen HT:n jalkapallotoiminta lamaantui lähes kokonaan, kun osa seuran pelaajista perusti Kallion Palloseuran. Yleisurheilussa Tovereita edustivat muun muassa olympiamitalistit Volmari Iso-Hollo, Ville Ritola, Toivo Loukola, Eino Purje ja Antero Kivi.
Pesäpallossa HT osallistui SM-sarjaan vuodesta 1923 lähtien kolmen kauden ajan, ja jääkiekossa seura pelasi Maakuntasarjassa. 1950- ja 1960-luvulla HT toimi aktiivisesti mäkihypyn junioriseurana Helsingin alueella.
Laakamyrkkyseitikki

Laakamyrkkyseitikki ("Aureonarius limonius", syn. "Cortinarius limonius") on myrkyllinen havumetsissä kasvava seitikkilaji. Siinä on samoja myrkkyjä kuin suippumyrkkyseitikissä, mutta lievempiä. 
Ulkonäkö ja koko.
Sieni on väriltään oranssinruskea, lakki 3-8 cm, nuorena suippulakkinen, vanhemmiten laakalakkinen. Sieni kasvaa loppukesästä loppusyksyyn melko harvinaisena Suomessa.
Keltavyöseitikki

Keltavyöseitikki, vanh. kangasmyrkkyseitikki ("Cortinarius gentilis") on ruskea sienilaji, joka kasvaa hyvin yleisenä kuusikoissa ja mäntymetsissä varsinkin sammalen seassa. Se on aluksi muodoltaan kellomainen, myöhemmin sienen lakki on muodoltaan laakea. Se on myös helppo tunnistaa jalan keltaisesta vyömuodostelmasta. Lajin lähisukulainen on myös laakamyrkkyseitikki. Keltavyöseitikin on myös arveltu käsittävän kaksi lähilajia.
Sienessä on arveltu olevan samoja myrkkyjä kuin suippumyrkkyseitikissä, tosin huomattavasti vähemmän. Nykytiedon mukaan keltavyöseitikki ei ole suippu- tai laakamyrkkyseitikin tapaan orellaniinia sisältävä myrkkysieni, mutta ruokasieneksi sitä ei suositella.
Värjäyksessä sitä käytetään erilaisten keltaisen sävyjen luomiseen.
Tauriontatti

Tauriontatti ("Suillellus luridus", aik. "Boletus luridus") on Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla esiintyvä punertava tattilaji. Väriltään se on oliivimaisen ruskea tai kellanpunertava ja muuttuu kosketettaessa siniseksi. Tauriontatti on syötävä ja hyvä ruokasieni kypsennettynä. Se voi aiheuttaa vatsavaivoja raakana syötynä. Alkoholin kanssa nautittuna se voi aiheuttaa antabusreaktion. Tauriontatin lakin väri vaihtelee paljon. Tauriontatin pillistö on nuorena keltainen, mutta punastuu lakin kasvaessa. Varmin veritatista erottava tuntomerkki on jalan verkkokuvio, joka veritatilta puuttuu. Yksi huomattavimpia tuntomerkkejä tauriontatilla on sen pillistön ja sen yläpuolisen lakin mallon väliin muodostuva sininen/sinertyvä linja. Se puuttuu muilta saman värimaailman tateilta, jotka ovat yleisempiä etelämmässä. Tatti suosii kalkkimaita, ja se on sisä-Suomessa harvinainen. Tauriontattia muistuttavia sieniä ovat veritatti ja piruntatti.
Tauriontatti on Suomessa silmälläpidettävä laji.
Tähden ydinsynteesi

Tähden ydinsynteesi eli tähden nukleosynteesi on yleisnimitys tähdissä tapahtuville ydinprosesseille, joissa kevyistä alkuaineista syntyy raskaampia alkuaineita. Auringossa vedyn fuusio heliumiksi on tärkein tällainen reaktio ja se vastaa myös suurinta osaa Auringon energiantuotannosta. Tämä reaktio tarvitsee vähintään kolmen miljoonan kelvinin lämpötilan. Muut tähtien elinaikana tapahtuvat ydinreaktiot tuottavat alkuaineita aina rautaan asti. Tähden räjähtäessä neutronisieppaus tuottaa alkuaineita aina tinaan asti, ja raskaampia muut sieppaukset.
Historiaa.
Vuonna 1920 Arthur Eddington esitti Francis Astonin tutkimusten pohjalta, että tähdet tuottavat energiansa ydinfuusiolla. Kahdeksan vuotta myöhemmin George Gamow laski Gamowin tekijän, kvanttimekaanisen kaavan, jonka mukaan kahden atomin joutuessa tarpeeksi lähekkäin vahva ydinvoima voittaisi Coulombin vallin. Myöhemmin Gamowin tekijää käyttivät Robert Atkinson, Fritz Houtermans, Edward Teller ja Gamow itse laskiessaan tähtien ydinreaktioiden reaktionopeutta.
"Energy production in stars"-julkaisussa vuonna 1939 Hans Bethe tutki mahdollisia vedyn fuusioreaktioita. Hän uskoi protoni-protoni-ketjun olevan Auringon massaisten ja pienempien tähtien tärkein energiaa tuottava reaktio, ja hiilisyklin olevan suurempien tähtien tärkein reaktio. Nämä reaktiot kattavat pääosan tähden energiantuotannosta ja sitä kautta niiden kuumuudesta, mutta eivät selitä raskaampien alkuaineiden syntyä. Vuonna 1946 Fred Hoyle esitti, että erittäin kuumien ydinten joukko voisi yhtyä raudaksi. Kahdeksan vuotta myöhemmin hän julkaisi teorian tähtien nukleosynteesistä, jossa syntyy alkuaineita hiilestä rautaan asti.
Hoylen teoriaa kehiteltiin ja se johti vuonna 1957 kehuttuun "Synthesis of elements in stars"-julkaisuun (Geoffrey Burbidge, Margaret Burbidge, William Fowler, Fred Hoyle, kyseistä julkaisua kutsutaan myös nimien perusteella B2FH). Alastair Cameron ja Donald Clayton kehittivät teoriaa edelleen ja Cameron kehitti myös oman teoriansa. Clayton laski ensimmäisenä s-prosessin ja r-prosessin, piin palamisen rautaryhmän alkuaineiksi ja määritti alkuaineiden ikiä. 1970-luvulla nukleosynteesin tutkimus laajeni.
Piruntatti

 
Piruntatti ("Rubroboletus satanas", aiemmin "Boletus satanas") on myrkyllinen tattilaji, jonka lakki on väriltään valkoinen tai hopeanharmaa. Tatin maku on nuorena mieto, vanhemmiten epämiellyttävä. Jalka on yläosastaan kellertävä, alhaalta punertava. Muitakin myrkyllisiä tatteja, kuten tauriontatti, on olemassa. Punaiset tatit onkin syytä jättää sienikirjojen mukaan käyttämättä. 
Esiintyminen.
Piruntattia ei esiinny Suomessa. Sitä on ilmoitettu havaitun kerran Korppoossa, mutta havainto on myöhemmin todettu virheelliseksi.
Armenian jalkapalloliigakausi 2008

Armenian jalkapalloliiga-kausi 2008 on Armenian jalkapalloliigan 18. kausi. Kausi alkoi 6. huhtikuuta ja loppui 15. marraskuuta 2008. Kaudella oli mukana kahdeksan joukkuetta, ja hallitsevana mestarina oli Pjunik Jerevan. Edellisellä kaudella sarjaan ei noussut yhtäkään joukkuetta, sillä Dinamo Jerevan, jonka piti nousta sarjaan, ei halunnut nousta pääsarjaan ja antoi Kilikia Jerevanin jatkaa sarjassa. 
Liigassa pelattiin neljä kierrosta, eli kaikille joukkueille kertyi kauden aikana yhteensä 28 ottelua. Liigan mestaruuden voitti Pyunik Jerevan.
Sarjataulukko.
V = Voitot, T = Tasapelit, H = Häviöt, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, ME = Maaliero, P = Pisteet
Come My Fanatics...

Come My Fanatics... on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Yhtyeen tyyli muuttui albumilla entistä psykedeelisempään ja raskaampaan suuntaan.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 28.
Tallinnan pörssi

Tallinnan pörssi on Virossa toimiva arvopaperipörssi, joka kuuluu nykyään Nasdaq-konsernin omistukseen. Tallinnan pörssi on Viron ainoa säänneltyä osakekauppaa harjoittava pörssi.
Historia.
Pörssitoiminta alkoi Virossa ensimmäisen kerran vuonna 1920 ja päättyi maaliskuussa 1941 Neuvostoliiton miehittäessä Viron.
Viron palautettua itsenäisyytensä vuonna 1991 maahan alettiin luoda lainsäädäntöä arvopaperikauppaa varten. Tallinnan pörssin perustivat huhtikuussa 1995 yhteistyössä 10 liikepankkia, yhdeksän välittäjäliikettä ja kolme valtiollista instituutiota: Hüvitusfond, Viron keskuspankki ja Viron valtiovarainministeriö. Pörssin ensimmäinen kaupankäyntipäivä oli 31. toukokuuta 1996, jolloin listattuna oli 11 arvopaperia. Ensimmäinen laskentapäivä oli 3. kesäkuuta 1996, minkä jälkeen pörssin TALSE-indeksi putosi alemmas kuin koskaan, 84,24 pisteeseen, 17. kesäkuuta 1996. Seuraavana vuonna puolestaan, 29. elokuuta 1997, indeksi kohosi historian korkeimmalle tasolle 492,97 pisteeseen.
Suomalainen HEX Oyj hankki enemmistöosuuden Tallinnan pörssistä vuonna 2001. Kaupan myötä Tallinnan pörssi siirtyi käyttämään HEXin kaupankäyntijärjestelmää helmikuussa 2002, jolloin pörssissä alettiin käydä kauppaa euroissa. HEX Oyj:n ja Tukholman pörssiä operoineen OM AB:n yhdistymisen myötä syyskuussa 2003 myös Tallinnan pörssi siirtyi yhdistymisestä syntyneen yhtiön, OMHEX:n, omistukseen – vuotta myöhemmin OMHEX muutti nimensä muotoon OMX. Tallinnan pörssin omistaja vaihtui jälleen helmikuussa 2008, kun OMX yhdistyi yhdysvaltalaisen NASDAQ Stock Market Inc:n kanssa muodostaen NASDAQ OMX Groupin.
Listatut yhtiöt.
Päälista.
Tallinnan pörssin päälistan yhtiöt: (5.1.2017)
Toissijainen lista.
Toissijainen lista on tarkoitettu yhtiöille, jotka eivät täytä päälistalla olemiseen asetettuja kvantitatiivisia vaatimuksia liittyen julkisen kaupankäynnin kohteena olevien osakkeiden määrään ja markkina-arvoon. Tallinnan pörssin toissijaiselle listalle oli 30. toukokuuta 2016 listattuna kaksi yhtiötä.
Typäskääpä

 
Typäskääpä ("Albatrellus confluens" tai "Scutiger confluens") on "Russulales"-lahkoon kuuluva, lampaankääpää suuresti muistuttava kääpämäinen sienilaji. Se on ruokasienenä vähäarvoinen.
Tuntomerkit.
Typäskäävän 5–20 cm leveän, epäsäännöllisen muotoisen lakin yläpinta on väriltään vaalean kellanruskea ja punertavan sävyinen. Lakin alapinnassa tiukasti kiinni olevat hyvin pienet pillit ovat johteiset ja lähes valkoiset, mutta muuttuvat vioittuneista kohdista punertavan ruskeiksi. Jalka on lyhyt, 1–3 cm paksu, täyteinen ja lakin värinen. Malto on valkoista, mutta se muuttuu vioittuneista kohdista ja kuivattaessa punertavan ruskeaksi. Tuoksu on miellyttävän hedelmäinen, mutta muuttuu kuivattuna pistäväksi.
Typäskäävän erottaa parhaiten ruokasienenä paljon arvokkaammasta lampaankäävästä siten, että lampaankäävän lakki on kermanvalkoinen ja usein nahanruskeasuomuinen. Typäskääpä muuttuu kosketettaessa punertavan ruskeaksi, mutta lampaankääpä keltaiseksi. Lampaankäävällä ei myöskään ole hedelmäistä tuoksua.
Kasvuaika ja -paikka.
Typäskääpä kasvaa elo-lokakuussa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen kuusimetsissä. Lajille on ominaista kasvaa tiiviinä puolipallon muotoisina ryppäinä siten, että sen lakit peittävät kerroksittain toisensa. 
Käyttö ravinnoksi.
Nuorena typäskääpä kelpaa ryöpättynä syötäväksi, mutta laji on ruokasienenä vähäarvoinen. Vanhat yksilöt ovat maultaan liian karvaita ja siten syömäkelvottomia. Useissa sienikirjoissa typäskääpä on luokiteltu syötäväksi kelpaamattomaksi.
Youssef Chahine

Youssef Chahine (; 25. tammikuuta 1926 Aleksandria – 27. heinäkuuta 2008 Kairo) oli egyptiläinen elokuvaohjaaja, joka kuului arabialaisen elokuvan arvostetuimpiin. Hän oli tunnettu sananvapauden puolustaja ja käsitteli elokuvissaan kriittisesti esimerkiksi Egyptin vallanpitäjiä. 
Hänen ensimmäinen elokuvansa "Baba Amine" valmistui 1949. Paljolti hänen ansiotaan oli näyttelijä Omar Sharifin uran käynnistyminen.
Chanine kävi Sodankylän elokuvajuhlilla 1998. Hänen viimeisen, keskeneräiseksi jääneen elokuvansa "Heya Fawda" (2007) teki valmiiksi hänen kollegansa Khaled Youssef.
Filmografiaa.
Joidenkin elokuvien julkaisuvuosi voi toisissa lähteissä poiketa (riippuen julkaisumaasta). Ohjauksia:
SV Caiquetio

Sport Vereingang Caiquetio on arubalainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Paradera. Kaudella 2010–2011 seura pelasi Aruban Division Dosissa, joka on Aruban kolmanneksi korkein sarjataso. 
Seura pelasi korkeimmalla sarjatasolla vielä kaudella 2007, mutta sijoittui vasta yhdeksänneksi, ja pelasi neljän joukkueen putoamiskarsinnan ollessa viimeinen. Täten Caiquetio putosi toiselle sarjatasolle.
8 naista

8 naista ("Huit femmes" eli "8 femmes") on François Ozonin vuonna 2001 ohjaama, ranskalais-italialaisena yhteistuotantona syntynyt elokuva, joka sai maailmanensi-iltansa 8. tammikuuta 2002 Ranskassa. Genreltään se on lähinnä rikoskomedia. 
Nimensä mukaisesti elokuvassa on pääosassa kahdeksan naista. Useimmat heistä ovat ranskalaisen elokuvan kuuluisimpia tähtinäyttelijöitä. Ainoa niukka miesrooli on talon murhatulla isännällä Marcelilla. 
Elokuva sijoittuu äveriääseen porvariskartanoon 1950-luvulle. Elokuvan alussa Marcelin vaimo Gaby on kutsunut joukon Gabyn lähisukulaisia maaseutukartanoonsa viettämään joulua. Näiden viiden eri-ikäisen naisen lisäksi talossa on taloudenhoitajatar Chanel ja sisäkkö Louise. Sitten paljastuu, että isäntä Marcel on murhattu vuoteeseensa. Makuuhuone lukitaan, jotta johtolangat eivät turmeltuisi. He yrittävät kutsua paikalle poliisin, mutta puhelinlinja on katkaistu ja autoa on sabotoitu. Jopa kartanon portti on jumissa ja lunta sataa yhä enemmän, joten he ovat eristyksissä muusta maailmasta. Niinpä he alkavat keskenään selvittää murhaajaa. Selvittelytyön kuluessa paljastuu suuri joukko mitä odottamattomampia salaisuuksia, joista naiset olisivat mieluiten vaienneet. 
"8 naista" on voimakkaasti tyylitelty ja hyvin teatterimainen. Tyylittely ilmenee esimerkiksi Technicolor-värityksessä sekä Agatha Christien dekkarityylin parodisessa liioittelussa. Kuvaan istuvat hyvin myös kahdeksan musikaalimaista laulunumeroa, jotka kukin kahdeksan naista esittävät vuorollaan elokuvan kuluessa. Numerot ovat cover-versioita ranskalaisen kevyen musiikin 1900-luvun historiasta, ja näyttelijät laulavat ne itse. Teatterimaisuus näkyy muun muassa siinä, että kaikki elokuvan kohtaukset sijoittuvat saman talon eri huoneisiin ja että näyttelijät elokuvan lopuksi kerääntyvät riviin kameran eteen. Itse asiassa elokuva perustuu näytelmään: ranskalaisen näytelmäkirjailijan Robert Thomasin (1927−1989) "Huit femmes" -kappaleeseen, joka sai ensi-iltansa vuonna 1961 Pariisissa. 
Alun perin ohjaaja Ozonin tarkoitus oli uudelleenfilmatisoida George Cukorin elokuva "Naiset" (1939), joka on kuuluisa siitä, että rooleissa on ainoastaan naisia, mutta hän päätyi lopulta Thomasin näytelmään. "8 naista" oli seuraavana vuonna valmistuneen "Swimming Poolin" ohella se elokuva, joka nosti hänet kansainväliseen tietoisuuteen. Elokuva voitti joitakin kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Kotimaassaan Ranskassa se sai kaikkiaan 12 César-palkintoehdokkuutta, muttei voittanut yhtäkään.
Spree killer

Spree killer (englantia, ) tarkoittaa henkilöä, joka tekee vähintään kaksi murhaa lyhyellä aikavälillä vähintään kahdessa eri paikassa. Itse ilmiöstä käytetään nimeä killing spree ("tappopyrähdys"). Spree killer tekee murhasarjoja, joissa uhreja on monta, eikä murhaaja pidä taukoa kahta päivää pitempää. Sarjamurhaajilla on joskus taipumusta kääntyä spree killereiksi. Myös joillakin ryöstäjillä on taipumus kääntyä spree killereiksi.
Huomattavia killing spree -murhia.
Huomattavia murha-aaltoja ovat muun muassa:
Ludivine Sagnier

Ludivine Sagnier (s. 3. heinäkuuta 1979 La Celle-Saint-Cloud, Yvelines, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Sagnier aloitti elokuvauransa lapsinäyttelijänä vuonna 1988. Hän on näytellyt useissa François Ozonin elokuvissa, joista erityisesti "Swimming Pool" on tuonut hänelle mainetta.
Hän on ollut kolme kertaa ehdolla César-palkintoon vuosina 2003, 2004 ja 2008.
Filmografiaa.
Lähde:
Kaunojalkatatti

 
Kaunojalkatatti ("Caloboletus calopus", syn. "Boletus calopus") on Suomessa erittäin harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Se on oliivinvärinen tai harmaanruskea ja kasvaa vähäravinteisissä lehti- ja havumetsissä ja kalliolla. Laji on kerran löydetty Kaarinan Piispanristiltä. Löytö vuodelta 1876 on ainoa manner-Suomesta varmistettu. Lajia on tavattu myös Ahvenanmaalta Syyskuussa 2008 lajin itiöemiä löydettiin Ruissalosta
Tatti on pahan makuinen, jalassa on verkkokuvionti.
Juurtotatti

Juurtotatti ("Caloboletus radicans", syn. "Boletus radicans") on Suomessa erittäin harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Siitä tunnetaan löytöjä Suomessa ainoastaan Varsinais-Suomesta. Sienen lakki on harmaanvalkoinen, halkeillut tai oliivinvärinen. Sienen jalka on kellertävä ja maku on karvas. Sieni kasvaa kalkkimailla lehdoissa ja puistomailla.
Veritatti

Veritatti ("Neoboletus luridiformis") on Suomessa harvinainen syötäväksi kelpaamaton tattilaji. Väriltään se on tummanruskea tai oliivinvärinen, pillistö on keltainen. Se muistuttaa suuresti kypsentämättömänä myrkyllistä tauriontattia ja on syytä jättää metsään kasvamaan. Tatti suosii lehtimetsiä, ja kasvaa nimenomaan lehmuksen seuralaisena. Sieni esiintyy Suomessa Lounais-Suomessa.
Rusoruututatti

 
Rusoruututatti eli ruututatti ("Xerocomellus chrysenteron", syn. "Xerocomus chrysenteron") on punertava tammi- ja pyökkimetsissä kasvava tattilaji. Se on aiemmin luokiteltu samettitatteihin ("Xerocomus"), mutta molekyylibiologiset tutkimukset ovat osoittaneet, etteivät lajit ole kovin läheisiä sukulaisia samettitatille. Lähisukulainen on sen sijaan valeruututatti. 
Rusoruututattia esiintyy Suomessa maan eteläosassa. Jalka ja pillistö ovat valkoiset. Punertavat tatit on syytä jättää metsään, koska niissä on myrkyllisiä lajeja, kuten tauriontatti.
Valeruututatti

Valeruututatti ("Xerocomellus porosporus", syn. "Xerocomus porosporus") on Suomessakin maan eteläosan tammimetsissä kasvava huonosti tunnettu tattilaji. Se on sukua ruututatille. Valeruututatin lakki on oliivin- tai likaisenruskea, pillistö on keltainen ja sinertyy kosketettaessa. Jalka on kellertävä ja vanhemmiten ruskea.
Haisuseitikki

Haisuseitikki ("Cortinarius traganus") on yleinen, violetinvärinen seitikkilaji. Se kasvaa koko Suomessa havumetsissä. Sienen tuoksu on makea, mutta se ei sovellu ruokasieneksi. Lakki on violetti, vanhemmissa sieniyksilöissä ruskeankeltainen. Jalka on samoin violetti ja muuttuu vanhemmiten keltaisemmaksi, kuten myös sienen heltat. Houkuttelevan kauniit, violetin ja harmaan vivahteiset haisuseitikit saavat usein värjääjän innostumaan niiden käytöstä lankojen värjäyksessä. Violetti väri kuitenkin haihtuu keitettäessä taivaan tuuliin. Haisuseitikkejä voi kuitenkin käyttää vihreän värin aikaan saamiseksi. Samanlaista vihreää on vaikea saada mistään muusta luonnontuotteesta, joskin samantapaista löyhkäseitikkiä on kokeiltu.
Löyhkäseitikki

Löyhkäseitikki ("Cortinarius camphoratus", aikaisemmin "sininen haisuseitikki" tai "sinimaltohaisuseitikki") on violetti, isohko helttasieni, jonka paras tuntomerkki on voimakas, epämiellyttävä tuoksu. Kangasmetsissä tavattava syötäväksi kelpaamaton seitikkilaji. Se muistuttaa haisuseitikkiä, mutta on violetimpi, vanhemmiten ruskehtavan kermanväriseksi vaaleneva. Tämän lajin voi sekoittaa sinivalmuskaan, joka on syötävä sieni. 
Ulkonäkö ja koko.
Lakki, 3-10 cm, nuorena lähes puolipallomainen, myöhemmin kuperaksi laakeneva, lopulta lähes tasainen. Lakin pinta on sileän silkinhohtoinen, nuorena vaalea tai vaalean violetti, vanhemmiten keskeltä ruskettuva ja lopulta ruskeankermansävyiseksi haalistuva. Heltat nuorena violetit, mutta värjäytyvät vanhemmiten itiöpölystä ruskeiksi. Nuoren itiöemän helttoja peittää runsas vaaleanvioletti seitti. Jalka on 4-8 cm pitkä ja 1-2,5 cm paksu, tanakka ja tasapaksu, tai tyvestä nuijamainen. Jalka on lakin lailla vaalea tai violetti, nuorena vaaleansinisten, myöhemmin kellertävien, suojusvöiden kirjoma. Malto on violetti. Haju on voimakas ja epämiellyttävä, joidenkin mielestä hieman raakaa perunaa muistuttava.
Kasvupaikka ja elinympäristö.
Hyvin yleinen koko maassa kuusen levinneisyysalueella. Kasvaa havumetsien, useimmiten tuoreiden kuusikoiden sammalikossa elo-syyskuussa. Löyhkäseitikki on kuusen mykorritsasieni.
Käyttö.
Seitikkiä on joskus käytetty lankojen värjäykseen.
Porraslimaseitikki

Porraslimaseitikki ("Cortinarius trivialis", aikaisemmin "porrasjalkainen limaseitikki") on kupera Lapissa asti yleisenä kasvava seitikkilaji. Se on väriltään punaruskea. Seitikin tunnistaa ennen kaikkea hyvin limaisesta pinnasta. Heltat ovat vaaleat ja ruskettuvat sienen vanhetessa. Sieni on saanut nimensä siitä että sienen lima muodostaa porrasmaisia vöitä lakin pinnalle. Seitikki kasvaa erityisesti haavan ja raidan seuralaisena, tienvarsilla ja ojanpenkoilla. Porraslimaseitikki on yleinen koko maassa.
Informaatioähky

Informaatioähkyksi () kutsutaan tilaa, jossa ihminen on kykenemätön suodattamaan tarvitsemaansa tietoa informaatiovirrasta ja tuntee tämän vuoksi itsensä ahdistuneeksi ja turhautuneeksi. Syinä ähkyyn voivat olla informaation paljous, väsymys, stressi sekä informaation tai datan käsittelyyn käytettävissä olevan ajan rajoittuneisuus ja tästä juontuvat paineet. Ähkyn perimmäisenä aiheuttajana saattaa toimia myös ihmisen taipumus suodattaa tietoa totuttujen mallien ja uskomusten mukaisesti. Tällöin ihminen voi kokea epämukavuutta ja uhkaa, jos uusi tieto on ristiriidassa hänen aiempien käsitystensä kanssa. Merkittävä infoähkyn aiheuttaja on niin sanotun informaatiolukutaidon puute, kykenemättömyys arvioida tietojen merkityksellisyyttä ja luotettavuutta. Tällainen toistaitoisuus vie voimavaroja tärkeän tiedon käsittelystä, kun ihminen käyttää aikaansa epäoleellisen informaation tarkasteluun. 
Termiä käytetään kuvaamaan myös yleisellä tasolla tietoyhteiskunnan kehityksen suurissa ihmisjoukoissa ja yhteiskunnassa aiheuttamaa kitkavaikutusta; ihmiset kokevat jatkuvasti kasvavan tietomäärän hallinnan, oleellisten viestin löytämisen ja ymmärtämisen, mahdottomaksi.
Nuijakuukunen

Nuijakuukunen ("Lycoperdon excipuliforme", vanh. "Calvatia excipuliformis") on tuhkeloiden ("Lycoperdon") sukuun kuuluva sienilaji. Itiöemät ovat muodoltaan nuijamaisia, pituudeltaan 7–20 senttimetriä ja leveydeltään 4–8 senttimetriä. Yläosa on leveä ja pallomainen ja jalkaosa kapea. Nuoret itiöemät ovat vaaleanharmaita ja niiden pinta on pienten piikkien peittämä. Vanhetessaan ne muuttuvat ruskehtaviksi tai tummiksi, ja pinnalla olevat piikit irtoavat. Itiöiden kypsyttyä itiöemä hajoaa. Nuijakuukusta tavataan lähes koko Suomessa heinäkuusta lokakuuhun. Se kasvaa teiden varsilla, puistoissa, nurmikoilla, lehtimetsissä, avoimissa havumetsissä, metsänreunoilla joutomailla ja laitumilla. Nuoret ja vaaleat sienet ovat syötäviä. Nuijakuukunen ei ole kovin satoisa, ja sitä tavataan yksittäin tai muutaman itiöemän ryhmässä. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Nuijakuukunen muistuttaa känsätuhkeloa, ryhmätuhkeloa ja nurmimaamunaa.
Luettelo ihmisistä, jotka ovat voittaneet Garri Kasparovin shakissa

Seuraavat henkilöt ovat voittaneet Garri Kasparovin normaalissa turnauspelissä. Kasparovia pidetään yhtenä maailman vahvimmista shakinpelaajista lajin historiassa, ja hän on saavuttanut Elo-luvun 2 851.
Simultaanipelit, pikapelit ja nuorta Kasparovia vastaan pelatut pelit.
Jotkut listatut pelaajat pelasivat Kasparovia vastaan kun hän oli melko nuori, ja jotkut olivat simultaanipelejä, joissa Kasparov pelasi useita pelaajia vastaan samaan aikaan. Näillä pelaajilla on (S) perässään. Pelaajat jotka voittivat Kasparovin, kun tämä oli alle 16-vuotias on (A16) -merkintä.
Jättikuukunen

Jättikuukunen ("Calvatia gigantea" tai "Langermannia gigantea") on usean kilon painoiseksi kasvava kuukuslaji. Sieni on nuorena valkoinen ja muuttuu myöhemmin oliivinruskeaksi. Sieni on Suomessa paikoittainen. Se suosii typpipitoisia maita, kuten laitumia. Sieni on nuorena syötävä, mutta muuttuu myöhemmin pahan makuiseksi.
Tuntomerkit.
Itiöemä on hyvin suuri (20-50 cm), jalaton ja pallomainen. Ulkokerros on valkoinen, sileähkö tai hieman epätasainen. Ajan kuluessa ulkokuori ruskettuu ja kuoriutuu pois, minkä jälkeen jäljelle jää kellanruskea, paperinohut kerros. Halkaisupinta on tasaisen valkoinen, kiinteä ja tummuu itiöiden kypsyessä.
Näköislajit.
Jättikuukunen muistuttaa pienenä nurmimaamunaa ja ryhmätuhkeloa. Hieman isompana se muistuttaa ukonkuukusta. Suurta itiöemää on kuitenkin mahdotonta sekoittaa mihinkään muuhun lajiin.
Kasvupaikka ja -aika.
Jättikuukusen satoaika on elo-lokakuussa. Se kasvaa puistonurmikoilla sekä puutarhoissa. Jättikuukunen suosii typpipitoista maata ja tarvitsee runsaasti ravinteita. Sieni lahottaa kariketta ja kasvaa toisinaan noidankehissä.
Ukonkuukunen

Ukonkuukunen ("Bovistella utriformis", syn. "Lycoperdon utriforme" tai "Calvatia utriformis") on tuhkeloiden sukuun kuuluva pallomainen valkoinen sienilaji. Se kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi ja 5–15 senttimetiä leveäksi. Sieni muuttuu vanhetessaan harmaaksi ja sen pinta alkaa lohkeilla. Ukonkuukunen kasvaa Suomessa paikoitellen typpipitoisilla alueilla, kuten laitumilla, hakamilla ja niityillä. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Sieni ei ole kovin satoisa, ja sitä tavataan korkeintaan muutaman itiöemän ryhmissä. Laji on hyvä ruokasieni nuorena, kun sen malto on valkoista. Ukonkuukunen on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Ukonkuukunen muistuttaa jättikuukusta, mutta on sitä pienempi.
Ryhmätuhkelo

Ryhmätuhkelo ("Apioperdon pyriforme", syn. "Lycoperdon pyriforme") on puna- tai kellanruskea päärynämäinen ryhmätuhkelolaji, joka kasvaa yleisenä koko Suomessa. Se on pahan hajunsa vuoksi huono ruokasieni. Syötävä vain kun sisusta on valkoinen ja kiinteä. Malto muuttuu sienen eläessä aluksi nestemäiseksi kellanvihreäksi, sitten oliivinruskeaksi ja lopulta pöliseväksi mustaksi itiömassaksi. Se kasvaa useimmiten lehtipuiden kannoilla suurina ryhminä. Lähisukulainen on känsätuhkelo.
Harmaatorvisieni

Harmaatorvisieni ("Craterellus undulatus", syn. "Pseudocraterellus undulatus") on harvinaisena Lounais-Suomessa kasvava mustatorvisienilaji. Se suosii lehtometsiä ja varsinkin tammen ja pähkinäpensaan seuraa. Laji on hyvä ruokasieni. Se on väriltään harmaanruskea.
Jyvästatti

Jyvästatti ("Suillus granulatus") on ruskeankeltainen tai punaruskea tahmatatteihin ("Suillus") kuuluva tattilaji, joka kasvaa harvinaisina Etelä-Suomen kalkkipitoisilla alueilla. Sieni on miedon makuinen, hedelmäiselle tuoksuva ja hyvä ruokasieni.
Näköislajit.
Jyvästatin voi sekoittaa voitattiin ("Suillus luteus"), turjantattiin ("Suillus clintonianus") tai lehtikuusentattiin ("Suillus grevillei"). Nekin ovat samanarvoisia hyviä ruokasieniä, joten sekoittumisesta ei ole suurta haittaa.
Tuntomerkit.
Jyvästatin lakki 3–12 cm leveä, kupera ja väriltään kullankeltainen, ruskeankeltainen tai punaruskea. Pintakelmu on kuivana kiinteä ja kiiltävä, märkänä limainen. Pillit ovat vaaleankeltaiset ja ne tihkuvat usein tuoreena maitomaisia pisaroita. Pillien suut ovat suuria ja kulmikkaita. Jalka on tasapaksu, 4–10 cm pitkä, vaaleankeltainen ja siinä ei ole rengasta, kuten näköislajillaan voitatilla. Jalan yläosassa on pieniä jyväsiä, jotka ovat tuoreena vaaleankeltaisia ja ruskettuvat vanhimmiten. Malto on kellanvalkeaa tai keltaista ja pehmeää. Itiöpölyn väri on ruskehtava. 
Kasvupaikka- ja aika.
Jyvästatti kasvaa heinä-lokakuussa kuivahkoissa kangasmetsissä, hiekkaisissa mäntymetsissä sekä lehdoissa. Se suosii kalkkipitoisia kasvuympäristöjä. Jyvästatti on männyn juurisieni.
Valvatit

Valvatit eli maitovalvatit ("Sonchus") on asterikasvisuku, johon kuuluu noin 70 eri lajia vanhassa maailmassa, varsinkin Välimeren alueella.
Valvatit ovat yksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja, joissa on maitiaisnestettä. Valvatit voivat kasvaa melko suurikokoisiksi ja ovat kasvutavaltaan pystyjä. Lehdet ovat sepiviä ja muodoltaan jossain määrin liuskoittuneita. Lehtien laidoilla voi olla piikkimäisiä karvoja. Valvattien kukintona on useista mykeröistä koostuva huiskilomainen mykeröstö. Mykeröiden kukat ovat tavallisesti keltaisia ja mykeröissä on runsaasti kehtosuomuja. Valvattien siemenet ovat lenninhaivenellisia.
Suomessa kasvaa kolme valvattilajia, joista yleisin on monivuotinen peltovalvatti ("Sonchus arvensis"). Myös yksivuotiset otavalvatti ("Sonchus asper") ja kaalivalvatti ("Sonchus oleraceus") ovat verraten yleisiä.
Vilho Harinen

Vilho Harinen (käytti Saksassa peitenimeä Harris) (4. joulukuuta 1884 Rääkkylä – 14. huhtikuuta 1963) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Mikko Harinen ja Maria Päivinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilma Paavolan kanssa.
Opinnot.
Harinen kävi kansakoulun ja Suomen liikemiesyhdistyksen liikeapulaisiltakurssit Helsingissä. 
Nuoruusvuodet.
Opintojensa jälkeen Harinen siirtyi Joensuun postikonttorin ylimääräiseksi postiljooniksi 8. joulukuuta 1905 ja yleni postivaunupiirin vakinaiseksi postiljooniksi 1. tammikuuta 1915. Hän toimi ollessaan matkapostiljoonina Tornion–Seinäjoen rataosalla aktivistien salaisen postin kuljettajana vuosina 1915–1916. 
Jääkäriaika.
Harinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Harinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja lopuksi Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä komppanianvääpelinä. Hänet määrättiin 14. marraskuu 1919 2. pataljoonan adjutantiksi ja 23. toukokuuta 1920 alkaen rykmentin esikuntavääpeliksi sekä 1. kesäkuuta 1923 pataljoonan varusupseeriksi ja 1. kesäkuuta 1924 alkaen 1. pataljoonan taloudenhoitajaksi. Tampereen rykmenttiin 5. komppanian vääpeliksi hän siirtyi 1. elokuuta 1925, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1926 rykmentin ase-, ammus- ja pioneerivaraston hoitajaksi ja 1. syyskuuta 1928 rykmentin asevaraston hoitajaksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 rykmentin esikuntavääpeliksi. Missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan syttymiseen saakka.
Talvi- ja jatkosota.
Talvi- ja jatkosotaan Harinen osallistui Tampereen suojeluskunnan vahtimestarina ja varastonhoitajana, mistä hän siirtyi sotien jälkeen Oy Ratinanlinnan vahtimestariksi, missä toimessa oli vuoteen 1955 saakka. Hänet on haudattu Tampereelle.
Karl Hassel

Karl Johan Markus Hassel (27. helmikuuta 1895 Kalajoki – 15. joulukuuta 1972) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat koneenkäyttäjä John William Hassel ja Mathilda Lindroos.
Opinnot.
Hassel kävi seitsemän luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkäriaika.
Hassel liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hassel saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, joka siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella ja Kuokkalassa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hassel palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 18. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä toimi sen 4. komppaniassa muun muassa varusmestarina ja komppanianvääpelinä. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sitoumusajan loputtua 15. helmikuuta 1919 ja siirtyi konttoristiksi ja työnjohtajaksi eri puutavaraliikkeisiin vuoteen 1928 saakka, jonka jälkeen hän toimi työnjohtajana Kokkolan kaupungin palveluksessa. Siviilitöidensä ohella hän toi vuodesta 1919 alkaen myös joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Kokkolan suojeluskunnassa.
Talvi- ja Jatkosota.
Talvisotaan Hassel osallistui Kokkolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja välirauhan aikana hän palasi Kokkolan kaupungin palvelukseen. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Kokkolan päävartion rahastonhoitajaksi, mistä hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 981. Ilmasuojelukomppaniaan ja osallistui sotatoimiin Vienan Karjalassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Ammuslataamo 7:ään varastotöihin ja edelleen samoihin töihin Keskusvarikko 8:aan vuonna 1944.
Sotien jälkeinen aika.
Sotien jälkeen hän toimi lehdenjakajana Kokkolassa ja toimi Kokkolan kotiseutuyhdistyksen hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Kokkolaan.
Dark Assault

Dark Assault on Iron Saviorin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 6. maaliskuuta 2001.
Kappaleet.
Japanin bonuskappaleet:
Alexander Hasselström

Alexander Carl Hasselström (4. joulukuuta 1889 Vaasa – 14. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat raatimies, kapteeni Alexander Herman Hasselström ja Hilma Emilia Idman.
Opinnot.
Hasselström kirjoitti ylioppilaaksi Kristiinankaupungin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1909–1911 ja kävi Turun kauppaopiston vuosina 1913–1914.
Jääkärikausi.
Hasselström liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, mistä hän siirtyi toukokuussa 1915 Ruotsiin, jossa sai määräyksen ryhtyä Saksan meriesikunnan antamiin tiedustelutehtäviin. Tiedusteluretkeltään hän palasi 3. lokakuuta 1915 Saksaan ja hänet lähetettiin tuntemattomasta syystä Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 2. elokuuta 1917. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hasselström palasi Suomeen 4. maaliskuuta 1918 ja astui varavääpelinä armeijan palvelukseen 1. Krenatöörirykmentin 3. Oulun pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti pataljoonan lähettiupseerina osaa sisällissodan taisteluihin Luhalahdessa, Viljakkalassa, Mannanmäellä, Kyröskoskella, Epilässä, Tampereella, Karkussa ja Lempäälässä. Hän toimi Lempäälässä muodostetun 4. komppanian päällikkönä pataljoonan edetessä Valkeakosken, Hauhon, Tuuloksen, Lammin ja Kosken kautta Hämeenlinnaan.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hasselström erosi armeijasta 11. heinäkuuta 1918, mutta toimi kesällä 1919 opetusupseerina Uudenmaan suojeluskuntain taistelukoulussa Karjalankannaksella. Hän työskenteli konttoristina useissa liikkeissä vuosina 1919–1922 ja liikemiehenä Kristiinan kaupungissa vuosina 1922–1930 sekä Helsingissä vuosina 1930–1935, kunnes 5. lokakuuta 1935 alkaen pääsi ylimääräiseksi virkailijaksi Uudenmaan sotilaspiirin esikuntaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1936 alkaen Tuusulan sotilaspiirin esikuntaan ja edelleen Helsingin sotilaspiirin esikuntaan hänet siirrettiin vuonna 1938. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Imed Mhedhebi

Imed Mhedhebi (, s. 22. maaliskuuta 1976 Tunis, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Mhedhebi edusti urallaan muun muassa Genoaa ja FC Nantesia.
Ura.
Mhedhebin ammattilaisura alkoi ES Sahel riveissä kaudella 1994–1995, jolloin hän sai ensimmäistä kertaa juhlia CAF cupin mestaruutta. Menestystä riitti Sahelin joukkueessa aina vuoteen 1998 asti, jonka aikana Mhedhebistä oli kehittynyt varsin hyväksi keskikentällä. Tämän huomasi myös italialaisseura Genoa CFC, joka hankki pelaajan riveihinsä vuonna 2001. Mhedhebi sai kohtuullisesti peliaikaa ja onnistui kahden kauden aikana maalinteossa neljästi. Hän kuitenkin palasi takaisin Tunisiaan vuosiksi 2003–2005 ennen siirtymistään takaisin eurooppaan tällä kertaa Ranskaan Nantesiin. Uudessa joukkueessa alku näytti lupaavalta, mutta valmentajan Serge Dizetin myötä hän joutui seuraavalla kaudella kohentamaan kuntoaan reservijoukkueessa, jossa Mhedhebi pelasi 9 ottelua tehden 2 maalia. Komennus ei miellyttänyt tunisialaista keskikenttäpelaajaa ja hän kieltäytyi enää pelaamasta reserveissä, jonka seurauksena Nantesin valmentaja jätti Mhedhebin pois edustusjoukkueesta.
Joulukuussa 2007 hän allekirjoitti vuoteen 2009 kestävän sopimuksen Stade Tunisienin kanssa ja palasi näin ollen takaisin kotimaahansa. Hän myös päätti uransa sopimuksensa päätyttyä.
Otto Hautakoski

Otto Verner Hautakoski (5. toukokuuta 1895 Kokkola – 27. heinäkuuta 1948) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Abraham Hautakoski ja Maria Kåla. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Lempi Maria Veijalaisen kanssa.
Opinnot.
Hautakoski kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja suoritti myöhemmin kansakoulun kurssin. Hän suoritti Taistelukoulun vuosina 1933–1934.
Jääkäriaika.
Tämä kokkolalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 10. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hautakoski saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika.
Hautakoski palveli sisällissodan jälkeen 2. Jääkärirykmentin 2. pataljoonassa (myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2:n ja Savon jääkärirykmentin 2. pataljoona, Käkisalmen jääkäripataljoona Savon prikaatissa ja uudelleenmuodostetun Savon jääkärirykmentin I pataljoona). Hän toimi joukkueenjohtajana eri komppanioissa ja 31. lokakuuta 1922 alkaen 4:nnen ja myöhemmin 1. komppanian vääpelinä. Hautakoski osallistui myös Aunuksen retkikunnan mukana Porajärven seudun taisteluihin.
Talvi- ja Jatkosota.
Hautakoski osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Osasto Långhjelmissa ja osallistui taisteluihin Summassa, Kämärällä, Pilppulassa ja Talissa. Välirauhan ja Jatkosodan puhjetessa hän palveli 2. Armeijakunnan 2. tykkikomppanian vääpelinä, missä hän toimikin aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Sotavankileiri 41. Vartiokomppanian päälliköksi. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Hopeasalmella, Munasuolla, Kuolemajärvellä, Terijoella, Inoossa ja Karhumäessä.
Sotien jälkeinen aika.
Sotien jälkeen Hautakoski toimi Jalkaväkirykmentti 1:n Aliupseerikoulun vääpelinä, josta hänet siirrettiin Esikuntakomppanian vääpeliksi ja edelleen komppaniaan vääpeliksi. Hänet on haudattu Heinolaan.
Frank Egharevba

Frank Egharevba (s. 15. joulukuuta 1985 Benin City) on itävaltalais-nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen nykyinen seuransa on SK Schawrdorf. 
Egharevba aloitti seurauransa Rapid Wienin riviessä, josta hän siirtyi Ukrainaan FK Karpaty Lviviin. Yhden vuoden jälkeen hän lähti kolmeksi vuodeksi Puolaan, jossa hän pelasi kolmessa eri seurassa. Tämän jälkeen Egharevba siirtyi sveitsiläisen FC Natersin joukkueeseen. Ympyrä sulkeutui vuonna 2007, kun hän palasi Itävaltaan SK Schawrdorfiin.
Unification

Unification on Iron Saviorin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. tammikuuta 1999.
Kappaleet.
Euroopan ja Pohjois-Amerikan bonuskappaleet:
Japanin bonuskappaleet:
Suutari (räjähde)

Suutari on yleiskielen slangi-ilmaisu toimimattomalle räjähteelle. 
Ilmaisun alkuperää ei tunneta; kuitenkin suutari tarkoittaa räjähdettä, joka ei jostain syystä räjähdä vaikka sen pitäisi. Niitä pidetään hyvin vaarallisina.