tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Don Rickles

Donald Jay ”Don” Rickles (8. toukokuuta 1926 Queens, New York – 6. huhtikuuta 2017 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Elämä ja ura.
Rickles syntyi Queensissä New Yorkissa juutalaisten maahanmuuttajien perheeseen. Hänen lapsuuskodissaan puhuttiin jiddišiä.
Lukion jälkeen Rickles värväytyi Yhdysvaltain laivastoon ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän meni naimisiin vuonna 1965. Pariskunta sai kaksi lasta.
Opiskellessaan American Academy of Dramatic Arts -draamakoulussa Rickles aloitti tekemään stand up -komiikkaa. Hänestä tuli ”solvauskoomikko” hänen huomattuaan olevansa hyvä antamaan välihuutelijoille takaisin. Ricklesillä oli paljon etnisiä vitsejä, mutta hän solvasi kaikkia ryhmiä tasapuolisesti.
Eräänä iltana esiintyessään Rickles alkoi herjata yleisössä ollutta näyttelijä-laulaja Frank Sinatraa ja teki tähän vaikutuksen. Rickles pääsi Sinatran Rat Pack -kaveriporukkaan ja nousi suosituksi koomikoksi. Hän teki vakituisesti esiintymisiä keskusteluohjelmissa kuten "The Tonight Show’ssa" ja Dean Martinin isännöimissä roasteissa. Hän sai rooleja myös elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Salainen agentti 86" ja "Run for Your Life".
Ricklesin myöhemmän uran elokuvia olivat esimerkiksi "Casino" (1995) ja "Toy Story – leluelämää" (1995). Hän oli suosittu keskusteluohjelmien vieras elämänsä loppuun saakka. Rickles kuoli munuaisen vajaatoimintaan 90-vuotiaana 6. huhtikuuta 2017.
Ricklesillä on tähti Hollywoodin Walk of Famella.
Glaukofaani

Glaukofaani on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Mg,Fe)3Al2Si8O22(OH)2. Nimensä se on saanut tavallisesti sinisestä väristään (kreikaksi "glaucophane" merkitsee ’sinistä ulkonäköä’). Väri vaihtelee harmaasta laventelin siniseen. Glaukofaani on kidejärjestelmältään monokliininen. 
Mineraalin sininen väri auttaa sen määrittelyä huomattavasti, sillä riebekkiitin lisäksi vain glaukofaani on ainoa yleinen amfibolimineraali, joka on sininen. Glaukofaani muodostaa ferroglaukofaanin kanssa sarjan kiinteitä liuoksia; Na2(Fe,Mg)3Al2Si8O22(OH)2, jossa glaukofaani on runsasmagnesiuminen jäsen ja ferroglaukofaani runsasrautainen jäsen. Ferroglaukofaani on glaukofaanin kaltainen, mutta on tiiviimpi, väriltään yleensä tummempi ja siinä on pienentynyttä helmiäiskiiltoa. Glaukofaanin kovuus on 5–6, ja sen ominaispaino on 3,08–3,22.
Glaukofaani muodostuu metamorfisissa kivissä, joissa on joko runsaasti natriumia tai jotka ovat käyneet läpi alhainen lämpötila 
– korkea paine -metamorfoosin, jollaista esiintyy muun muassa subduktiovyöhykkeessä. Aines on kokenut suunnattoman paineen ja keskinkertaisen lämpötilan sen subduktoituessa (eli painuessa) Maan vaippaa kohti. Nimensä siniliuskefasies onkin saanut juuri glaukofaanin väristä. Glaukofaania esiintyy myös eklogiiteissä, jotka ovat kokeneet taantuvan metamorfoosin. On myös olemassa harvinainen amfiboli, holmquistiitti, jonka kemiallinen kaava on Li2Mg3Al2Si8O22(OH)2, jota esiintyy vain runsaslitiumisissa mantereisissa kivissä. Holmquistiitin luultiin olevan vuosien ajan glaukofaania, sillä ohuissa leikkauksissa ne näyttävät identtisiltä.
Aretas III

Aretas III oli nabatealaisten kuningas vuosina 86 – 62 eaa. Hän seurasi hallitsijana isäänsä Oboda I:tä. Aretaksen aikana nabatealaisten valtakunta kasvoi laajimmilleen ja aiemmin paimentolaisena pidetty kansa nousi myös merkittäväksi valtioksi vallattuaan vuonna 85 eaa. Damaskoksen.
Aretas III yritti myös muuttaa nabatealaisten imagoa pois takapajuisesta paimentolaiskansasta. Hän painatti mm. kolikoita, joihin hänen nimensä kirjoitettiin kreikkalaisin kirjaimin nabatealaisten arabialaisten sijaan. Armenian kuningas Tigranes valtasi Damaskoksen 72 eaa., mutta nabatealaiset saivat kaupungin hallintaansa vielä myöhemmin. 
Nabatealaiset kävivät Aretas III:n aikana sotaa myös Juudeaa hallinneita makkabealaisia vastaan. Aretas tunkeutui Juudeaan ja voitti Aleksanteri Jannaioksen joukot Hadidissa. Aleksanteri vastasi valtaamalla kaupunkeja Moabissa. Aleksantert Jannaiosta seurasi Juudean kuninkaana hänen vaimonsa Aleksandra ja tämän kuoltua veljekset Aristobulos II ja Hyrkanos II taistelivat vallasta. Hyrkanus, joka oli nimetty virallisesti kruununperijäksi, karkasi Aristobuloksen kaapattua vallan Aretaksen hoviin ja teki tämän kanssa liittouman. Aretas piiritti Jerusalemiin vuonna 65 eaa. 
Pompeiuksen liitettyä Syyrian Rooman valtakuntaan hänen käskynhaltijansa Marcus Aemilius Scaurus kiinnitti huomionsa Juudean tilanteeseen. Aristobulos sai vakuutettua olevansa makkabealaisten johtaja Scarus käski Aretaksen lopettaa Hyrkanoksen tukeminen ja vetäytyä. Aretas vetäytyikin, sillä ei halunnut riskeerata mitään Roomaa vastaan.
Teijo Räsänen

Teijo Räsänen (s. 5. tammikuuta 1952 Lauritsala) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkomaalivahti. Hän on valmentanut pääsarjatasolla Hämeenlinnan Pallokerhoa, SaiPaa ja Tampereen Ilvestä. Räsänen edusti koko aktiiviuransa ajan SaiPaa.
Pelaajana.
Teijo Räsänen aloitti jääkiekkoilun E-juniori-ikäisenä Lappeenrannan SaiPassa. Hän pelasi urallaan yhteensä 67 SM-sarjaottelua SaiPan maalivahtina. Räsänen lopetti uransa 1979.
Valmentajana.
Valmentajana Räsänen aloitti vuonna 1983 kasvattajaseuransa SaiPa:n liigajoukkueen päävalmentajana. Seuraavan kauden alusta Räsänen siirtyi I-divisioonajoukkue HPK:n valmentajaksi kahden kauden ajaksi. Seuraava pesti löytyi syksyllä 1988 I-divisioonajoukkue Vaasan Sportista. Räsänen valmensi Sportia kolmen kauden ajan, kunnes hän siirtyi HPK:n A-junioreiden päävalmentajaksi, jossa hän toimi kahden kauden ajan. Räsänen valmensi oman toimen ohessa myös Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta kaudella 1992–1993. 
Kaudelle 1993 Räsänen siirtyi HPK:n SM-Liigajoukkueen kakkosvalmentajaksi ja toimi tehtävässä viiden kauden ajan, kunnes hän vuonna 1998 nousi joukkueen päävalmentajaksi. Päävalmentajana hän johdatti joukkueensa kahdesti SM-pronssille. Hän jätti tehtävänsä HPK:ssa kaudella 2001 ja siirtyi SaiPan päävalmentajaksi. Lappeenrannassa hän valmensi vain vajaan yhden kauden ajan ennen kuin sai potkut tammikuussa 2002, jolloin hänet korvasi Petri Skriko. Lokakuussa samana vuonna Räsänen palasi kesken kauden 2002–2003 vastuuvalmentajan tehtäviin, tällä kertaa Ilvekseen Ari-Pekka Selinin tilalle.
Sarah Major

Sarah Major (s. 22. elokuuta 1988) on uusiseelantilainen näyttelijä, joka tunnetaan uusiseelantilaisesta draamasarjasta "Klaani", jossa hän esitti Patsy-nimistä tyttöä vuosina 1999–2001.
Major on myös näytellyt muun muassa lyhytelokuvassa "Flying", Gaelan tytärtä "Herculesissa" sekä Emily Watsonia William Shatnerin "A Twist in the Tale" -sarjan jaksossa "The Magician".
Riebeckiitti

Riebeckiitti eli riebekkiitti on natriumamfiboliryhmään kuuluva runsasnatriuminen mineraali, ja sen kemiallinen kaava on Na2(Fe,Mg)5Si8O22(OH)2. Se on kidejärjestelmältään monokliininen, ja sen kiteet ovat tavallisesti pitkiä prismakiteitä, joiden poikkileikkaus on timantinmuotoinen. Kiteet voivat olla myös säikeisiä, säteittäisiä ja keihäänkärjen, lehden tai pylvään muotoisia. Riebeckiitin kovuus on 5–6 ja ominaispaino 3,0–3,4. Sen lohkeavuus on täydellinen, kahteen suuntaan timantinmuotinen, ja murtuma on epätasainen ja sirpaleinen. Mineraali vaihtelee läpikuultavasta lähes läpikuultamattomaan. Riebeckiitti on nimetty saksalaisen tutkijan Emil Riebeckin (1853–1885) mukaan.
Riebekkiittiä muodostuu tavallisesti tummansinisinä, pitkänomaisista säikeittäisiin, kiteinä runsasnatriumisissa graniiteissa, syeniiteissä, rautamuodostumissa ja liuskeissa.
Jotkin riebekkiitin muodot, kuten krokidoliitti, ovat asbestimaisia. Ailsa Craigin saarelta löydettävä riebekkiittigraniitti, ailsiitti, on arvokasta siitä tehtävien curling-kivien vuoksi.
Arfvedsoniitti

Arfvedsoniitti on natriumamfiboliryhmään kuuluva mineraali, jonka kemiallinen koostumus on Na3(Fe,Mg)4FeSi8O22(OH)2. Sen kidejärjestelmä on monokliininen, ja sen kiteet ovat tavallisesti väriltään vihertävän mustia tai siniharmaita, ja muodoltaan ne ovat säikeittäisistä säteittäisiin ja tähdenmuotoisiin prismoihin. Mineraali voi olla himmeä tai sillä voi olla lasin- tai silkinkiilto. Arfvedsoniitin ominaispaino on 3,44–3,45, ja sen kovuus on 5,5–6. Sen taitekertoimet ovat nα=1,652–1,699, nβ=1,660–1,705 ja nγ=1,666–1,708.
Mineraali on melko harvinainen, ja se esiintyy emäksisissä magmakivimineraaleissa, joita esiintyy nefeliittisyeniitti-intruusioissa ja agpaiittisissa pegmatiiteissa sekä peralkaliinigraniiteissa, kuten Golden Horn -batoliitissa Washingtonin osavaltion Okanoganin piirikunnassa.
Arfvedsoniitti löydettiin vuonna 1923 ja se nimettiin ruotsalaisen kemistin Johan August Arfwedsonin (1792–1841) mukaan.
Aretas IV

Aretas IV Filopatris oli nabatealaisten kuningas halliten vuodet 9 eaa. – 40. Aretas seurasi Oboda III:ta. Hänen aikanaan nabatealaiset olivat taloudellisesti ja kulttuurisesti historiansa kukoistuskaudella. Tuolloin rakennettiin useita uusia kaupunkeja ja monia vanhoja laajennettiin sekä mm. monet Petran monumentit ovat Aretaksen IV:n ajalta.
Nabatealaisten vahvistuminen Aretas IV:n aikana aiheutti monia kahakoita Juudean rajalla. Yrittääkseen välttää sotatilanteen Aretas naitti tyttärensä Galilean ja Perean tetrarkille Herodes Antipaalle. Herodes Antipaksen rakastuttua velipuolensa Herodeksen vaimoon Herodiakseen, hän erosi nabatealaisesta vaimostaan. Tämän palattua isänsä luo, niin Aretas hyökkäsi vuoden 37 alussa Galileaan tuhoten Herodes Antipaan armeijan. Antipas pyysi apua keisari Tiberiukselta, joka määräsi Syyrian maaherran Vitelliuksen tuomaan Aretaan Roomaan, joko vangittuna tai sitten surmattuna lähettämällä hänen katkaistu päänsä keisarille. Kuultuaan Tiberiuksen määräyksestä Aretas halusi välttää taistelua roomalaisten kanssa ja poistui omalle alueelleen. Vitelliukselta jäi keisarin käsky noudattamatta, sillä keisari Tiberius kuoli 16.3.37.
Raamatussa.
Raamatussa Aretas IV mainitaan Toisessa kirjeessä korinttilaisille, jossa kerrotaan apostoli Paavalin karanneen korissa Damaskoksesta Aretaksen käskynhaltijan vartioidessa kaupunkia vangitakseen Paavalin. Ensimmäinen vaihtoehto on, että kertomus on virheellinen, koska Damaskos kuului Rooman hallitsemaan alueeseen; näin ollen Apostolien tekojen kertomus samasta tilanteesta olisi uskottavampi, koska siinä juutalaiset vainosivat Paavalia. Toinen vaihtoehto kuitenkin on, että Aretaksen "de facto" -valta ulottui myös Damaskokseen, koska siellä oli paljon nabatealaisia. Aretaksella saattoi olla siis merkittävästi valtaa alueella; samoin oli esimerkiksi Aleksandrian juutalaisen etnarkin kohdalla. Apostolien tekojen maininta juutalaisista ja Toisen Korinttilaiskirjeen maininta Aretaksesta saattaa viitata siihen, että Aretas teki yhteistyötä alueen juutalaisten valtahahmojen kanssa, koska hän nabatealaisten kuninkaana saattoi vaikuttaa suoraan lähinnä nabatealaisten asioihin; tämä olisi myös mahdollinen selitys sille, miten hän saattoi puuttua juutalaisen väestöryhmän asioihin.
Joel Asaph Allen

Joel Asaph Allen (19. heinäkuuta 1838 Springfield, Massachusetts – 29. elokuuta 1921 Cornwall-on-Hudson, New York) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä ja lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat Joel Allen ja Harriet Trumbull. Vuonna 1874 hän avioitui Mary Manning Clevelandin kanssa.
Allen opiskeli Wilbraham Academyssa Massachusettsissa 1858–1862 ja Harvardin yliopistossa 1862–1871 Louis Agassizin ohjauksessa. Hän osallistui yhdelle Brasiliaan suuntautuneelle tutkimusmatkalle (Thayerin retkikunta) ja useisiin Yhdysvaltoihin suuntautuneille. 1873 hän johti uutta rautatielinjaa (North Pacific Railroad) kartoittavia luonnontieteilijöitä Bismarckista Pohjois-Dakotasta Yellowstoneen ja takaisin Smithsoniaan.
Allen oli Harvardin yliopiston soveltavan eläintieteen museon intendentti 1867 alkaen, Boston Society of Natural Historyn matelija-, lintu- ja nisäkäsosaston intendentti 1868–1880, Amerikan luonnonhistoriallisen museon (American Museum of Natural History New Yorkissa) ensimmäinen lintu- ja nisäkäsosaston intendentti vuodesta 1885 alkaen, myöhemmin ensimmäinen lintutieteellisen osaston johtaja, ja nisäkäsosaston intendentti 1907–1921.
Vuonna 1876 Allen äänestettiin Kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. 1886 hän oli yksi ensimmäisen Audubon Societyn perustajista New Yorkissa. 1883–1891 hän oli American Ornithologists' Unionin (AOU) puheenjohtaja ja eräs yhdistyksen perustajista 1883. Indianan yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1886. Hän toimi Linnaean Society of New Yorkin puheenjohtajana 1890–1897.
Allenin sääntö biologiassa on nimetty hänen mukaansa. Hän muotoili säännön vuonna 1877.
Allen kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa naamioviiriäisen ("Odontophorus atrifrons"). Hänen kunniakseen on nimetty ainakin viiksiluura ("Grallaria alleni") ja suomurintamatkija ("Allenia fusca").
Hänen kirjallinen tuotantonsa oli hyvin laaja ja hän julkaisi kaikkiaan yli 1 400 kirjoitusta. Nisäkkäistä hän julkaisi noin 560 ja linnuista noin 40 kirjoitusta. Hän toimitti AOU:n lehteä "The Auk" 1884–1912.
DJ Jokke

Jouni Jouko (DJ Jokke) Helminen (8. huhtikuuta 1961 – 19. toukokuuta 2017) oli suomalainen DJ. Hän aloitti levyjen soittamisen vuonna 1979. 1980-luvun lopulla hän oli Suomen ensimmäisen danceklubin, Berlinin, vakituisia DJ:tä ja yksi niistä jotka tekivät acid house -musiikkia tunnetuksi maassa. Seuraavalla vuosikymmenellä Jokke siirtyi enemmän varsinaisen teknomusiikin pariin. Suomen ”teknon kummisedäksikin” sanottu mies soitti monissa alan tapahtumissa ja eri klubeilla (vakituisena esimerkiksi Hype-klubilla), ja hänen miksauksiaan kuultiin muun muassa Radiomafian Dancemob-ohjelmassa. DJ-uransa lisäksi Jokke toimi pitkään levykauppiaana klubimusiikkiin erikoistuneessa Street Beat -liikkeessä Helsingissä.
Shailene Woodley

Shailene Diann Woodley (s. 15. marraskuuta 1991 San Bernardino, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Salattu teinielämä", jossa hän näytteli pääroolia vuosina 2008–2013. Sitä ennen hän näytteli nuortensarja "O.C.:n" ensimmäisellä tuotantokaudella Kaitlin Cooperia ja teki vierailevia rooleja useissa muissa sarjoissa.
Woodley nousi tähteyteen elokuvan "The Descendants" (2011) myötä, jossa hän esiintyi yhdessä päärooleista George Clooneyn rinnalla. Vuonna 2014 Woodley näytteli pääosia elokuvissa "Divergent – Outolintu" ja "Tähtiin kirjoitettu virhe".
Näyttelijänuransa lisäksi Woodley on innokas ympäristöaktivisti.
Tausta.
Woodley syntyi Kalifornian San Bernardinon piirikunnassa ja kasvoi Simi Valleyssä. Hänen äitinsä Lori (omaa sukua Victor) on koulukuraattori ja isä Lonnie Woodley rehtori. Hänellä on yksi nuorempi veli.
Woodley kävi nuoruudessaan näyttelytunneilla. Hän kävi Simi Valley High Schoolia ja valmistui vuonna 2009. 15-vuotiaana Woodleylla diagnosoitiin skolioosi.
Ivan Reitman

Ivan Reitman (27. lokakuuta 1946 Komárno, Tšekkoslovakia – 12. helmikuuta 2022 Kalifornia) oli kanadalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Nuoruus.
Reitman syntyi vuonna 1946 Tšekkoslovakiassa unkarinjuutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä Ladislav "Leslie" Reitman oli toiminut vastarintaliikkeessä ja äiti Klara (os. Raab) oli selvinnyt Auschwitzistä. Reitmanit pakenivat vuonna 1950 Yhdysvaltoihin kommunistihallintoa.
Perhe asettui Torontoon. Reitman oli jo nuorena varsin yritteliäs, sillä hän perusti nukketeatterin. Hän pääsi myös opiskelemaan musiikkia ja draamaa McMaster-yliopistoon.
Ura.
Reitman teki yliopisto-aikanaan ensimmäiset lyhytelokuvansa. Hänen ensimmäinen pitkäelokuvansa oli pienen budjetin kauhukomedia "Cannibal Girls" (1973). B-elokuvien tuottaja Samuel Z. Arkoff otti sen levitykseensä. Reitman tuotti tämän jälkeen David Cronenbergin kauhuelokuvat "Kylmät väreet" (1975) ja "Verenimijät" (1977).
Reitman teki läpimurron vuonna 1978 tuottaessaan elokuvan "Delta-jengi" ("National Lampoon's Animal House"). Se tuotti Yhdysvalloissa yli 140 miljoonaa dollaria ja teki näyttelijä John Belushista tähden. Reitman ohjasi itse puolestaan komediat "Jurtit" (1979) ja "Natsat" (1981). Nissä pääosaa näytteli Bill Murray.
Reitman alkoi vuonna 1983 tuottaa Dan Aykroydin kirjoittamaa paranormaalia komediaa, jonka tämä oli alkujaan kirjoittanut Belushille. Belushi oli kuitenkin kuollut vuonna 1982. "Haamujengistä" muodostui Reitmanin uran menestynein elokuva, ja se mun muassa tuotti lähes 300 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuva sai myös kaksi Oscar-ehdokkuutta, ja siitä tehtiin jatko-osa, spin-offeja, pelejä ja televisiosarjoja.
"Haamujengin" jälkeenkin Reitman jatkoi uraansa erityisesti komedioiden tuottajana ja ohjaajana. Toimintanäyttelijä Arnold Schwarzeneggerin kanssa hän teki yhteistyötä elokuvissa "Identtiset kaksoset" (1988), "Lastentarhan kyttä" (1990) ja "Junior" (1994). Reitman tuotti 1990-luvulla muun muassa perhekomedian "Beethoven" ja Michael Jordanin live-animaatioidun koripalloelokuvan "Space Jam" (1996).
Reitman jätti komedian "Kuusi päivää, seitsemän yötä" (1998) jälkeen ohjaustyöt vähemmälle, mutta hän jatkoi edelleen tuottajana. Reitman tuotti muun muassa kaksi poikansa Jason Reitmanin ohjaamaa elokuvaa, "Up in the Airin" (2009) ja "Ghostbusters 3 – Afterlifen" (2021). "Up in the Air" oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon. Muita Reitmanin tuottamia elokuvia olivat elämäkertaelokuva "Hitchcock sekä komediat Old School ja Road Trip.
Yksityiselämä.
Ivan Reitman oli vuodesta 1976 asti naimisissa Geneviève Robertin kanssa. Heillä on poika, myös elokuvaohjaajana työskentelevä Jason Reitman, sekä kaksi tytärtä.
Reitman kuoli 12. helmikuuta 2022 nukkuessaan kotonaan Monteciton kaupungissa Kaliforniassa.
Meidän poikamme merellä

Meidän poikamme merellä on vuonna 1933 ensi-iltaan tullut Erkki Karun ohjaama suomalainen elokuva, joka on ensimmäinen Suomessa tehty musikaalielokuva. Se on puolidokumentaarinen elokuva, joka seuraa laivaston päivärutiineja sekä esittelee yleisölle Merivoimien uudet panssarilaivat ja sukellusveneet. Elokuvan pääosissa ovat Georg Malmstén ja Kati Aspelin. Siinä kuullaan muun muassa Malmsténin suosituimpiin levytyksiin kuuluva valssi "Leila".
"Meidän poikamme merellä" on vuonna 1929 valmistuneen elokuvan "Meidän poikamme" itsenäinen jatko-osa. Trilogian seuraava osa "Meidän poikamme ilmassa – me maassa" valmistui 1934. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Helsingin Merikasarmilla, Tammisaaressa, tykkivene "Uudellamaalla", panssarilaiva "Väinämöisellä", sukellusvene "Iku-Tursolla" sekä koululaiva "Suomen Joutsenella". Sisäkuvaukset on tehty Helsingissä Vironkadun studiolla.
Kesällä 1932 tehdyt kuvaukset kytkeytyvät vuotta myöhemmin paljastuneeseen suureen vakoilujuttuun, sillä kuvauksissa olivat mukana yleisesikuntaupseeri Vilho Pentikäinen ja ”johtaja Heinosena” hänen seurassaan kulkenut Einar Vähä, jotka olivat Neuvostoliiton värväämiä vakoojia.
Yogi Berra

Lawrence Peter ”Yogi” Berra (12. toukokuuta 1925 – 22. syyskuuta 2015) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa, italialaisten Pietro ja Paulina Berran poikana. Yleiseen käyttöön levinneen "Yogi"-lempinimensä Berra sai nuoruusvuosinaan ystävältään Jack Maguirelta, jonka mielestä hän muistutti joogaajaa () istuessaan käsivarret ja jalat ristissä lyöntivuoroa odottaessaan tai hävittyä ottelua surressaan.
Berra tuli tunnetuksi taidokkaana siepparina. Hän pelasi MLB-tasolla vuosina 1946–1965; vuoteen 1963 joukkueena oli New York Yankees, ja lyhyen tauon jälkeen hän pelasi hetken New York Metsissä. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Berra työskenteli peliuralta vetäydyttyään valmentajana. Hänet nimettiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1972.
Berra tuli tunnetuksi myös oivaltavista ja elämänviisautta heijastavista kommenteistaan ja aforismeistaan. Piirroshahmo Jogi-karhun () nimi on väännetty Yogi Berrasta.
Auvers-sur-Oise

Auvers-sur-Oise on kunta Ranskassa, 30 kilometriä Pariisista Val-d'Oisen departementissa. Kunta on osa Pariisin metropolialuetta. Kunta on saanut nimensä Oisejoesta, joka virtaa sen halki. Kunnassa on arviolta 6 894 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 12,69 neliökilometriä.
Auvers-sur-Oisessa ovat maalanneet useat taiteilijat, esimerkiksi Charles-François Daubigny, Paul Cézanne, Jean-Baptiste Camille Corot, Camille Pissarro ja Vincent van Gogh.
Kompleksi (kemia)

Kompleksiyhdisteillä (myös koordinaatiokompleksi) tarkoitetaan molekyylejä, jotka ovat muodostuneita keskusatomista tai -ionista ja sitä ympäröivistä ioneista, molekyyleistä tai atomeista.
Tyypillisessä kompleksiyhdisteen rakenteessa keskusatomina toimii positiivisesti varautunut siirtymämetalleihin kuuluva metalli-ioni, johon on liittynyt koordinaatiosidoksella ligandeja. Riippuen keskusatomin koosta ja varauksesta ligandeja saattaa olla 1–12.
Kompleksiyhdisteen nimeäminen.
Kompleksiyhdisteen nimessä ilmoitetaan ensin ligandit niiden aakkosjärjestyksen mukaisessa järjestyksessä. Ligandin määrä ilmoitetaan etuliitteellä di-, tri-, tetra- ja niin edelleen. Jos ligandina on moniatominen ryhmä, liitteenä käytetään liitteitä bis-, tris-, tetrakis- ja niin edelleen. Tämän jälkeen ilmoitetaan keskusatomi ja suluissa keskusatomin hapetusluku. Jos kompleksi on anioni, saa keskusatomin nimi -aatti-päätteen. Joissain tapauksissa (Fe, Cu, Ag, Au, Hg, Sn, Pb) -aatti-pääte lisätään alkuaineen latinankieliseen nimeen; esimerkiksi kullan tapauksessa yhdiste on auraatti ja hopean tapauksessa argentaatti.
Isomeria.
Kompleksiyhdisteillä on usein monta erilaista stereo- ja rakenneisomeeriä. Eri isomeerit voivat erota toisistaan esimerkiksi silmin nähtävän värin perusteella.
Esimerkiksi propellimaiset yhdisteet ilmentävät aksiaalista kiraalisuutta (P,M- eli Δ,Λ-stereoisomeriaa).
"cis", "trans", "fac", "mer" -stereoisomeria.
Alla kuvissa esimerkkejä yhdestä stereoisomerian muodosta, "cis", "trans", "fac", "mer" -stereoisomeriasta, jossa kloori (vihreä) määrää sijaintiensa perusteella oktaedrisen kompleksin etuliitteen. Ryhmiä tässä isomerian muodossa tulee olla kaksi erilaista ja näiden tulee sijoittua kuten kuvissa alla. "fac" on lyhenne sanasta fasiaalinen () ja "mer" meridionaalinen ().
Tasoneliömäisissä yhdisteissä, joissa ryhmiä on kaksi, isomeerit voivat olla "cis"- tai "trans"-muotoina, kuten alla olevissa kuvissa, joissa on esitetty sisplatiini ja transplatiini.
Metallien akvaionit.
Kompleksiyhdistettä, jossa metalli-ioniin on sitoutunut ligandina yksi tai useampi vesimolekyyli, sanotaan metallin "akvaioniksi". Sellaisia esiintyy varsinkin suolojen vesiliuoksissa, mutta monissa aineissa silloinkin, kun ne ovat kiteisessä muodossa, jolloin kyseessä on kidevesi.
Metallien akvaionit ovat heikkoja happoja eli niissä oleva vesiligandi voi liuoksessa luovuttaa protonin. Jos metalli-ionille, jonka varaus on +n ja vesiligandien lukumäärä m, käytetään merkintää Me(H2O)mn+, tapahtuu reaktio seuraavasti:
[Me(H2O)m]n+ + H2O formula_1 [MeOH(H2O)m−1](n−1)n+ + H3O+
Tämä reaktio tapahtuu sitä herkemmin, mitä lujemmin metalli-ioni voi sitoa veden hapen elektroneja. Esimerkiksi raudan akvaionin Fe(H2O)63+ happovakio on p"Ka" = 3,1, joten se on heikompi happo kuin fosforihappo, mutta vahvempi kuin esimerkiksi etikkahappo. Toisaalta sinkin akvaionin Zn(H2O)62+ happovakio on p"Ka" = 0,7, joten se on varsin vahva happo.
Karlsruhen päärautatieasema

Karlsruhen päärautatieasema () on rautatieasema Karlsruhen keskustassa Saksassa. Asema on luokiteltu ensimmäiseen kategoriaan Saksan rautatieasemien luokitusjärjestelmässä, koska se on tärkeä risteysasema.
Ensimmäinen asema, joka avattiin 1843, sijaitsi puoli kilometriä etelään kaupungin torilta Mannheimin ja Baselin välisen linjan varrella. Asemalla oli kaksi laituria, joiden kautta kulkeneet raiteet oli mitoitettu 1600 millimetrin raideleveydelle, mutta jotka myöhemmin muutettiin yleiseurooppalaiseen 1435 millimetriin. 
Vuosien kuluessa liikenteen määrä kasvoi ja asema alkoi käydä pieneksi. Uusi asema avattiin lokakuussa 1913 kilometrin verran etelään entisestä. 
Asema kärsi pieniä vaurioita toisessa maailmansodassa. Se modernisoitiin 1990-luvulla samalla, kun Karlsruhen duoraitiotieverkosto valmistui. Nykyään asemalla pysähtyy noin 150 kaukojunaa päivässä.
Florentin Granholm

Gustaf Florentin Granholm (9. kesäkuuta 1836 Helsinki – 29. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Granholmin vanhemmat olivat kojeseppä Erik Gustaf Granholm ja Eva Elisabet Forss. Granholm pääsi ylioppilaaksi 1855. Hänet otettiin seuraavana vuonna oppilaaksi Yleisten rakennusten intendentinkonttoriin. Granholm oli viimeinen intendentinkonttorin oppilas. Hän valmistui arkkitehdiksi Pariisin École des Beaux-Artsista vuonna 1863 ja jatkoi seuraavana vuonna opintoja vielä Münchenin teknillisessä korkeakoulussa.
Granholm nimitettiin vuonna 1865 ylimääräiseksi arkkitehdiksi Yleistenrakennusten ylihallitukseen, joksi Intendentinkonttorin nimi oli samana vuonna muuttunut. Hän toimi vuosina 1865–1909 ylihallituksen eri tehtävissä, muun muassa Uudenmaan läänin lääninarkkitehtina vuodet 1875–1884. Hän suunnitteli Helsinkiin useita rakennuksia.
Granholm sai valtioneuvoksen arvonimen 1907. Hän oli naimisissa vuodesta 1865 Elise Sofia Källströmin (k. 1907) kanssa.
Serbian Superliiga

Superliiga () on Serbian jalkapallon pääsarja. 
Superliiga perustettiin vuonna 2006. Sitä edelsi vuonna 1992 perustettu Jugoslavian liittotasavallan/Serbia ja Montegron ykkösliiga, kunnes Montenegro irtautui valtioliitosta.
Sarjassa pelaa 16 joukkuetta. Joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Sarjan mestari pääsee Mestarien liigan toiselle karsintakierrokselle. Sijoille 2-4 sijoittuneet joukkueet pääsevät Konferenssiliigan toiselle karsintakierrokselle. 
Serbian Superliiga on tasoltaan hyvää eurooppalaista keskitasoa. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 19. ajanjaksolla 2020–2024.
Gradius 2

Gradius 2 (tunnettu myös nimellä Nemesis 2) on Konamin kehittämä ja julkaisema ampumapeli, joka julkaistiin vuonna MSX:lle.
Peli on jatkoa "Gradiukselle"
Pelistä on julkaistu uusintaversio Sharp X68000:lle nimellä Nemesis '90 Kai.
Gelendžik

Gelendžik () on noin 76 830 asukkaan (2018) kaupunki Venäjällä Mustanmeren koillisrannalla Novorossijskin ja Tuapsen välissä Krasnodarin aluepiirissä. Kahden niemen suojaama Gelendžikin poukama on yksi harvoista luonnonsatamista Mustanmeren koillisrannikolla. Kaupunki suosittu kotimaanlomailun kohde.
Historia.
Alueella on ollut asutusta pitkään. Nuoremmalta kivikaudelta on muistomerkkinä dolmeneja, eli megaliittikulttuurin hautamuistomerkkejä ja niiden raunioita. Kantaväestöä olivat kaukasialaiskansoihin kuuluvat adygit. Kaupungin nimi juontuu adyginkielisestä sanasta хъулъыжъый, joka tarkoittaa 'pientä laidunta' tai 'pientä ketoa'. 
Gelendžikin poukamassa oli jo 300-luvulla eaa. Torikos-niminen kreikkalainen siirtokunta. Roomalaiset tunsivat paikan nimellä "Pagrae", Bysantin aikana kaupunki tunnettiin nimillä Pagra ja Jeptala. Kansainvaellusajalla hunnit ja skyytit hävittivät kaupungin. Keskiajalla Genova piti paikalla "Maurolaca"-nimistä kauppasatamaa.
Osmanien vallan aikana seudulla käytiin kulta- sekä orjakauppaa. Tšerkessinaiset olivat ilmeisen haluttua kauppatavaraa seraljeihin. Adrianopolin sopimus vuonna 1829 antoi alueen Venäjälle, joka perusti paikalle Gelendžikin linnoituksen. Näihin aikoihin paikassa vaikutti muun muassa kuuluisa venäläinen kirjailija Mihail Lermontov. Krimin sota johti linnoituksen hävitykseen, mutta kasakat saivat kylän uudelleen haltuunsa.
Elinkeinoelämä.
Gelendžikin pääelinkeinoksi ovat nousseet matkailu ja kylpylät, joista ensimmäinen on perustettu jo 1901. Gelendžikissä on myös merkittävä merentutkimuksen keskittymä. Neuvostovallan aikana kylpylöitä rakennettiin lisää, ja kaupunkia käytettiin muun muassa kesäiseen virkistystoimintaan. Kaupunkiin on rakennettu myös köysiratoja suurien korkeuserojen vuoksi. Keskellä viininviljelyaluetta sijaitsevat Gelendžikin viinitarhat ovat kuuluisia laadukkaista viineistään.
Nikolai Haritonov

Nikolai Mihailovitš Haritonov (; s. 30. lokakuuta 1948) on venäläinen poliitikko. Hän on entinen Venäjän agraaripuolueen jäsen ja Venäjän federaation kommunistinen puolueen ryhmässä Venäjän duumassa.
Haritonov opiskeli Novosibirskissä maatalousinstituutissa ja työskenteli agronomina 1972–1994 ja johti sovhoosia Novosibirskin alueella.
Hänet valittiin 1990 Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan kansanedustajaksi. Hän oli perustamassa Agraaripuoluetta ja hänet valittiin Mihail Lapšinin varapuhemieheksi. Lapšin ei itse päässyt duumaan 1995, joten Haritonov johti agraariryhmää. Haritonov tuki kommunistien ehdokasta Gennadi Zjuganovia vuoden 1996 presidentinvaaleissa. Hänet valittiin myös kolmanteen duumaan 1999.
Haritonov riitautui Lapšinin kanssa ennen vuoden 1999 vaaleja Agraaripuolueen lähdettyä yhteistyöhän entisen pääministeri Jevgeni Primakovin "Isänmaa – Koko Venäjän" -puolueen kanssa, jolloin Haritonovin kannattajat liittyivät kommunistien riveihin. Vaalien jälkeen Haritonovin kannattajat ja kommunistit muodostivat duumassa "agroteollisen ryhmän", jotka Haritonov johti.
Haritonov valittiin 2004 kommunistien presidenttiehdokkaaksi hänen voittaessaan äänestyksessä jopa Zjuganovin ja hän sijoittui toiseksi saaden 9,4 miljoonaa ääntä (13,7 %).
Venäjän federaation kommunistinen puolue asetti Haritonovin ehdolle Venäjän vuoden 2024 presidentinvaaleihin.
Näkemyksiä.
Vuonna 2017 Haritonov kannatti Josif Stalinin oppeja reaalitalouden kehittämiseksi.
Alexander Wetmore

Frank Alexander Wetmore (18. kesäkuuta 1886 North Freedom, Wisconsin – 7. joulukuuta 1978 Glen Echo, Maryland) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja paleontologi.
Hänen vanhempansa olivat maalaislääkäri Nelson Franklin Wetmore ja Emma Amelia (Woodworth) Wetmore.
Wetmore opiskeli ensin Kansasin yliopistossa ja myöhemmin George Washingtonin yliopistossa, jossa hän suoritti tohtorin tutkinnon 1920. Väitöskirjan nimi oli "The Birds of Porto Rico". Vuosina 1905-1908 hän toimi assistenttina Kansasin yliopiston luonnonhistoriallisessa museossa ja 1909 assistenttina Denverin luonnonhistoriallisessa museossa. 1910 hän meni liittovaltion palvelukseen ja toimi tutkijana maatalousosastolla (Biological Survey of the Department of Agriculture). 1915 hän julkaisi tutkimuksen vesilintujen metsästyksestä, jossa hän havaitsi lyijyhaulien syömisen johtavan linnun kuolemaan. Paleontologian alalla hän tutki fossiilisia lintuja "Palaeochenoides miocaenus" ja "Nesotrochis debooyi".
Wetmore avioitui Fay Hollowayn kanssa 1912. Heillä oli tytär, Margaret Fenwick Harlan. Fay kuoli vuonna 1953 ja Wetmore avioitui sittemmin Annie Beatrice (Bea) Thielenin kanssa.
1925 Wetmore sai apulaissihteerin viran Smithsonian-instituutista, toimien sihteerinä 1945-1952. Vuonna 1939 hänet äänestettiin Royal Australasian Ornithologists Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi. 1959 hänelle myönnettiin American Ornithologists' Unionin (AOU) kunniamerkki William-Brewster-mitali ja 1972 saman yhdistyksen Elliott-Coues-mitali.
Hän kirjoitti teoksen "A Systematic Classification for the Birds of the World" (1930, parannetut versiot 1951 ja 1960). Tämä Wetmoren Sääntö saavutti laajan hyväksynnän ja oli yleisessä käytössä 1900-luvun loppupuolelle saakka.
Wetmore nimesi useita lintulajeja, muun muassa panamanviiriäisen ("Odontophorus dialeucos"). Kaikkiaan hän kuvaili 189 fossiilista lintulajia ja -alalajia, enimmäkseen Pohjois-Amerikasta. Useita lintuja on nimetty hänen kunniakseen, kuten esihistoriallinen suku "Alexornis", venezuelanluhtakana ("Rallus wetmorei"), oranssikurkkutangara ("Wetmorethraupis sterrhopteron") ja naamiovuoritangara ("Buthraupis wetmorei").
Jukka Ristimäki

Jukka Ristimäki (s. 28. maaliskuuta 1980 Kankaanpää) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi kaudella 2010 Ulvilan Pesä-Veikoissa. Hän pelaa ulkokentällä polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana.
Kaudella 2007 Ristimäki edusti Kankaanpään Mailaa. Hän löi seitsemän ja toi 14 juoksua 14 runkosarjaottelussa. Kaudeksi 2009 hän siirtyi Hyvinkään Tahkoon ja kaudeksi 2010 Ulvilan Pesä-Veikkoihin.
Ristimäestä käytetään lempinimeä ”Risti”. Ammatiltaan hän on sähkösuunnittelija.
Reinhard Hess

Reinhard Hess (13. kesäkuuta 1945, Lauscha – 24. joulukuuta 2007, Bad Berka) oli saksalainen mäkihyppyvalmentaja.
Hess valmensi Saksan maajoukkuetta vuosina 1993–2003. Tuona aikana Saksa saavutti kolme olympiakultaa ja seitsemän maailmanmestaruutta. 
Hess kuoli syöpään jouluaattona 2007.
Karja-aura

Karja-aura, virallisesti esteenraivaaja, on linja-ajoon rakennetuissa höyryvetureissa oleva aurarakenne. 
Karja-auran rakenne on avoin. Se muodostuu ala- ja yläreunojen vaakasuuntaisesta kehyksestä, jotka on yhdistetty vahvoilla terästangoilla. Joissakin rakenteissa on lisäksi paksut teräslevyt sivustoja vahvistamassa.
Rakennelmaa käytettiin erityisesti silloin, kun rataosuudet kulkivat metsäisten seutujen halki. Auran tarkoituksena oli siirtää radalle mahdollisesti kaatuneet pienehköt puut ja muut vastaavat esteet sivuun ja estää niitä joutumasta koneistoon. 
Myös radalle harhaantuneet kotieläimet tai suurempi riista, esimerkiksi peurat, olisivat voineet aiheuttaa pahojakin vaurioita osuessaan suoraan veturiin. Karja-aura esti vahingot; se itsessään saattoi kylläkin vaurioitua törmäyksessä.
Diesel- ja sähkövetureissa karja-auraa ei yleensä ole. Järjestelyhöyryvetureissa se korvattiin vaihtotyössä hyödyllisellä astinlaudalla.
Franz Kutschera

Franz Kutschera (22. helmikuuta 1904 Oberwaltersdorf, Itävalta – 1. helmikuuta 1944 Varsova, Puola) oli SS-kenraali ("SS-Brigadeführer") ja Kärntenin alueen Gauleiter.
Hän toimi Varsovan SS- ja poliisijohtajana, jolloin Puolan kotiarmeija ja Puolan pakolaishallitus tuomitsivat hänet kuolemaan.
Kutschera oli laivapoikana vuosina 1918–1919 Itävalta-Unkarin laivastossa. Myöhemmin hänestä tuli puutarhuri. 1920-luvulla hän asui Tšekkoslovakiassa. Hän liittyi NSDAP:hen vuonna 1930 ja SS:ään seuraavana vuonna.
Vuodesta 1935 aina maaliskuuhun 1938 saakka Kutschera oli 90. Kärntenin SS-osaston jäsen, joka hänen kuolemansa jälkeen tunnettiin Kutscherana. Anschlussin aikana hän oli vähän aikaa (helmi-toukokuussa 1938) Kärntenin vara-Gauleiter ja Gauleiter vuosina 1940–1941. Hänestä tuli myös valtiopäivien jäsen ja vuonna 1939 kunniatuomari. 
Kutschera nimitettiin SS-kenraalimajuriksi vuonna 1940 ja 1942 poliisin kenraalimajuriksi. Hän keskittyi partisaanitoiminnan eli bandiittien, kuten saksalaiset heitä kutsuivat, kukistamiseen. Hänestä tuli SS- ja poliisijohtaja vuonna 1943 ensin Mogilevin alueelle ja myöhemmin syyskuussa 1943 Varsovan poliisijohtaja. Virassaan hän pysyi kuolemaansa asti 1. helmikuuta vuonna 1944.
Kutschera tuomittiin salaisessa Puolan pakolaishallituksen järjestämässä sotaoikeuden istunnossa kuolemaan. Syytteiden mukaan Kutschera oli syyllinen rikoksiin Puolan kansaa vastaan ja siviilien joukkomurhiin Varsovassa. Oikeuden päätös toteutettiin salaisella Puolan kotiarmeijan operaatioilla nimeltä Operaatio Kutschera. Puolalaiset kotiarmeijan sotilaat tappoivat hänet Varsovan SS-päämajan edessä helmikuussa 1944.
Rolf Wolfshohl

Rolf Wolfshohl (27. joulukuuta 1938 – 18. syyskuuta 2024) oli saksalainen kilpapyöräilijä. Hän voitti vuonna 1965 Espanjan ympäriajon, vuosina 1960, 1961 ja 1963 cyclocrossin maailmanmestaruuskilpailut sekä vuonna 1968 Pariisi–Nizza-ajon. 
Wolfshohl oli vuoden 1967 Ranskan ympäriajossa 15. etapin ykkönen ja sijoittui vuonna 1968 kokonaiskilpailun kuudenneksi.
Junininuikku

Junininuikku eli juninjärvenuikku, aikaisemmalta nimeltään isohopeauikku ("Podiceps taczanowskii") on silkkiuikkuihin kuuluva uikkulintu. Se on nimetty lintutieteilijä Władysław Taczanowskin mukaan, joka kirjoitti muun muassa kirjan "Ornithology of Peru" vuosina 1884–1886.
Junininuikku on erittäin uhanalainen lintu, ja niitä on jäljellä alle 500 yksilöä. Populaatio on luultavasti pienentynyt pääosin epävakaiden olosuhteiden seurauksena.
Ulkonäkö ja koko.
Junininuikku on mustavalkoinen pitkäkaulainen 35 senttiä pitkä uikku, jolla on musta päälaki, niska, selkä ja siivet. Valkoista linnulla on päävärinä kurkussa, kaulassa ja vatsassa. Linnun silmän iiris on punainen.
Levinneisyys.
Lajia on nähty ainoastaan Juninjärvellä, Perun keskiosassa, mikä onkin ainut paikka missä junininuikku elää. Juninjärvi sijaitsee 4 080 metrin korkeudessa, mikä voi olla syynä juninuikun esiintymiseen juuri siellä. Vuonna 1963 lajia havaittiin luultavasti yli 1 000 yksilöä, mutta vuoteen 1993 mennessä määrä oli laskenut 50 yksilöön. Nyttemmin kanta on elpynyt 100–300 yksilöön.
Lisääntyminen ja ravinto.
Junininuikku syö ravinnokseen kaloja ja selkärangattomien toukkia ja täysikasvuisia aikuisia. Pesä on rakennettu ruo’oista kelluvaksi lautaksi, tyypillisessä pesässä on kaksi munaa.
Zwoleń

Zwoleń on Masovian voivodikuntaan kuuluva kaupunki Kaakkois-Puolassa. Se sijaitsee noin 30 kilometriä Radomista itään. 
Kaupungin pinta-ala on 15,78 neliökilometriä ja asukkaita on noin 8 048 (vuonna 2009), joten sen väestötiheys on 510,01 asukasta neliökilometrillä. Kaupunki perustettiin vuonna 1425. Kaupungin nykyinen johtaja on Bogusław Jaworska.
Wilhelm Mohnke

Wilhelm Mohnke (15. maaliskuuta 1911 – 6. elokuuta 2001) oli saksalainen SS-kenraalimajuri ja yksi SS-Stabschwache Berlinin alkuperäisistä jäsenistä vuodelta 1933.
Toinen maailmansota.
Mohnke taisteli toisessa maailmansodassa SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin mukana Puolassa, Ranskassa ja Balkanilla toimien komppanianpäällikkönä ja myöhemmin pataljoonankomentajana. Mohnke haavoittui vakavasti Jugoslavian ilmavoimien hyökkäyksessä huhtikuussa 1941 ja menetti osan toisesta jalastaan. Hän ei saanut uutta joukkoyksikköä komentoonsa ennen kuin syksyllä 1943, jolloin hänet määrättiin vastaperustetun 12. SS-panssari­divisioona Hitlerjugendiin kuuluneen 26. SS-panssari­krenatööri­rykmentin komentajaksi. Mohnke rykmentteineen osallistui Normandian taisteluihin kesällä 1944, jossa sai rautaristin ritariristin 11. heinäkuuta 1944. 12. SS-panssaridivisioonan vetäytymisvaiheen aikana loppukesällä 1944 Mohnken komennossa oli hänen rykmenttinsä ympärille muodostettu taisteluosasto, ”osasto Mohnke” (). Osasto suojasi muun muassa saksalaisjoukkojen vetäytymistä Seinejoen itäpuolelle elokuussa 1944.
20. elokuuta 1944 Mohnke määrättiin vanhan divisioonansa, 1. SS-panssaridivisioona Leibstandarte SS Adolf Hitlerin komentajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi helmikuun 1945 alkuun saakka, osallistuen divisioonineen muun muassa Ardennien taisteluun. Hän ei ollut suosittu komentaja SS-miesten keskuudessa, joskin taisteluosasto Peiperin komentaja Joachim Peiper tuli hänen kanssaan toimeen hyvin.
Mohnke haavoittui vuoden 1945 alkupuolella ja palasi palvelukseen saman vuoden keväällä, jolloin Adolf Hitler määräsi hänet Valtakunnankanslian (hallituskorttelin) puolustuksen "Zitadellen" (linnoitus) komentajaksi. Mohnken komennossa oli sekalaisista SS-yksiköistä koottu noin 2 000 sotilaan vahvuinen osasto, johon liittyi myöhemmin osia muun muassa 11. SS-vapaaehtoispanssarikrenatööridivisioona Nordlandista. Berliinin puolustuksen luhistuttua Mohnke yritti paeta Berliinistä länteen pienen osaston kanssa, mutta joutui neuvostoliittolaisten vangiksi 2. toukokuuta 1945.
Sodan jälkeen.
Mohnke oli neuvostoliittolaisten sotavankeudessa 1950-luvun puoleen väliin saakka. Valmistellessaan sodan jälkeisiä sotaoikeudenkäyntejä vuosina 1945-1946 länsiliittoutuneiden tutkijat olivat löytäneet todisteita hänen osallisuudestaan sotarikoksiin yhteensä 22 asiakirjakansion verran. Vaikka Mohnkea pidettiin osallisena sotavankien teloituksiin Wormhoudtin verilöylyssä toukokuussa 1940 ja Malmedyn verilöylyssä joulukuussa 1944 sekä juutalaisten joukkoteloituksiin Venäjällä, Mohnkea ei kuitenkaan syytetty oikeudenkäynnissä sotarikoksista liittoutuneiden joukkoja kohtaan, sillä hänen vapautuessaan 1955 asiakirjat olivat jo unohdettu ja hän palasi kaikessa hiljaisuudessa Länsi-Saksaan.
Vapautumisensa jälkeen hän pääsi Länsi-Saksan hallituksessa olleiden ystäviensä suojelukseen ja työskenteli autokauppiaana Barsbüttelissa, yhdessä Hampurin esikaupungeista. Mohnke kuoli rikkaana miehenä vuonna 2001.
Vuonna 2004 valmistuneessa saksalaisessa elokuvassa "Perikato" Mohnkea esitti näyttelijä André Hennicke.
Raymond Poulidor

Raymond Poulidor (15. huhtikuuta 1936 – 13. marraskuuta 2019) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän sijoittui Ranskan ympäriajon kakkossijalle kolmesti ja kolmoseksi viidesti. Hän voitti vuoden 1964 Espanjan ympäriajon. 
Poulidor sijoittui mitaleille myös maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1961, 1964, 1966 ja 1974, mutta jäi vaille kultaa.
Poulidorilla on vaimonsa Gisèlen kanssa tytär Corinne, joka on naimisissa Adri van der Poelin kanssa.
Bernardo Ruiz

Bernardo Ruiz Navarrete (8. tammikuuta 1925 – 14. elokuuta 2025) oli espanjalainen maantiepyöräilijä, joka voitti vuoden 1948 Espanjan ympäriajon.
Ruiz voitti Katalonian ympäriajon vuonna 1945. Hän saavutti menestystä myös Ranskan ympäriajossa, jonka kokonaiskilpailussa hän parhaimmillaan saavutti kolmannen sijan vuonna 1952.
Federico Bahamontes

Federico Martín Bahamontes (9. heinäkuuta 1928 Santo Domingo-Caudilla, Toledo, Espanja – 8. elokuuta 2023) oli espanjalainen maantiepyöräilijä, joka voitti vuoden 1959 Ranskan ympäriajon. Hän loi menestyksekkään uran myös Tourin ulkopuolella ja sijoittui muun muassa Espanjan ympäriajossa toiseksi vuonna 1957. 
Bahamontes sijoittui vielä vuonna 1963 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun toiseksi ja vuonna 1964 kolmanneksi. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista mäkiajajista ja hän voittikin Ranskan ympäriajon mäkikilpailun kuusi kertaa. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Richard Virenque vuonna 2004.
K. A. Järvi

Kaarlo August Järvi (vuoteen 1892 Mällinen, ) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja opettaja.
Järven vanhemmat olivat merimies Johan Mällinen ja Kristina Hedman. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta yksityislyseosta vuonna 1889. Hän opiskeli jonkin aikaa Helsingin yliopistossa. Opinnot yliopistossa kuitenkin keskeytyivät. Järvi siirtyi opiskelemaan Sortavalan seminaariin, josta valmistui kansakoulunopettajaksi 1901. Hän suoritti lisäksi yliopistollisia tutkintoja dogmatiikassa ja kasvatusopissa.
Kirjailijana Järvi oli realisti, joka kuvasi teoksissaan köyhemmän kansanosan elämää ja sen kautta yhteiskunnallisia epäkohtia. Monet Järven pienoisromaaneista sijoittuvat hänen lapsuuden kotikaupunkiinsa Ouluun. Ensimmäiset kirjalliset tuotteensa Järvi julkaisi 1890 Ossian Ansaan toimittamassa Pohjalainen-sanomalehdessä. Vuonna 1891 ilmestyivät hänen ensimmäiset kirjansa "Kuvauksia" ja "Työmiehiä", joissa hän kuvasi realismin merkeissä Teuvo Pakkalan tavoin Oulun köyhää kaupunginosaa. Kirjoissa "Peräkartanon ylioppilas", "Akilles" ja "Puoliluonne" hänen aiheenaan oli kansan syvistä riveistä lähteneen nuorukaisen vaikea opintie, kertomuksessa "Harry" taas ruotsalaispojan kääntyminen suomenmieliseksi. Pohjois-Karjalan syrjäseutu kuvasivat 1907 ja 1908 ilmestyneet kirjat "Opettaja" ja "Loinen". 1920-luvulla Järvi julkaisi vielä pari karusävyistä kansankuvausta "Lahjomaton laki" ja "Vieraan kylmällä liedellä".
Kirjailijan uransa lisäksi Järvi työskenteli sekä sanomalehtimiehenä että varsinaisessa ammatissaan opettajana. Sanomalehti Keski-Suomen päätoimittajana Järvi toimi vuosina 1910-1912. Kansakoulunopettajana Järvi toimi useilla paikkakunnilla vuosina 1897–1898, 1901–1905, 1907–1910 ja viimeksi Kärsämäellä 1912–1920. Parikkalan yhteiskoulussa hän oli v.t. opettajana ja rehtorina 1921-1922. Järvi muutti Parikkalasta Keravalle, jossa toimi Keravan yhteiskoulun opettajana vuodesta 1925 vuoteen 1939 asti. K.A. Järvi kuoli Keravalla marraskuussa 1942.
Järvi oli naimisissa vuodesta 1904 Katri Kinnusen kanssa.
George Noory

George Ralph Noory (s. 4. kesäkuuta 1950 Detroitissa, Michigan) on yhdysvaltalainen radiojuontaja. Hän on yhdysvaltalaisen yöradion "Coast to Coast AM":n arkipäivien juontaja.
Noory eli nuoruusvuotensa Dearborn Heightsissa. Nykyään hän asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa, ja hän lähettää ohjelmaansa myös St. Louisista, Missourista. George Nooryllä on yli 37 vuoden kokemus radio-alalta, ja hän on voittanut kolme Emmy-palkintoa.
Ruben Aquino

Ruben Azama Aquino (s. 18. joulukuuta 1953) on filippiiniläinen Annie-palkittu animaattori, joka on työskennellyt useiden Disney-elokuvien parissa, kuten "Mulan" ja "Leijonakuningas".
Formula Ford

Formula Ford on kilpa-autoilun luokka jossa kilpaillaan avorenkaisilla autoilla. Formula Ford -sarjoja ajetaan useassa maassa, myös Suomessa. Formula Ford on ponnahduslauta ylempiin formulaluokkiin, kuten Formula 1 -luokkaan. Moni Formula 1 -maailmanmestari on tehnyt läpimurtonsa Formula Fordissa, kuten esimerkiksi Ayrton Senna, Nigel Mansell, Mika Häkkinen ja Michael Schumacher. Ensimmäinen Suomessa järjestetty Formula Ford -kilpailu ajettiin Ahvenistolla vuonna 1970 ilman suomalaisia osanottajia. Kilpailun voitti ruotsalainen Greger Kronegård. Suomessa Formula Ford-sarjaa on ajettu vuodesta 1980 alkaen, jolloin ensimmäinen kilpailu oli Turun Artukaisissa yhteislähtönä Formula V:n kanssa (26.04.1980). Huippuvuosien jälkeen alkanut suosion hiipuminen huipentui vuonna 2019, jolloin sarjaan ilmoittautui ainoastaan yksi kuljettaja.
Historia.
Formula Ford -luokka syntyi 1960-luvulla täyttämään kuilua kartingin ja kalliimpien formulasarjojen välillä. Ford Motor Company otti vastuun sarjan rakentamiseen ja järjesti myös kilpailut. Ensimmäinen Formula Ford -auto oli Team Lotus -tallin "Type 31", rakennettu vuonna 1966. Auto perustui Formula Junior -luokan "Lotus 22" -autoon. Ensimmäinen kilpailu ajettiin Brands Hatch-radalla Englannissa 2. heinäkuuta 1967 ja siihen osallistui 17 autoa.
Alkuperäinen luokka oli Formula Ford 1600, jossa käytettiin 1600 cc:n Kent-moottoreita. Vuonna 1994 siirryttiin Formula Ford 1800 -luokkaan, jossa ajetaan 1800 cc:n ja 16 venttiilin Ford Zetec -moottoreilla. Vuonna 2006 käyttöön tuli 1600 cc:n Duratec-moottori.
Autot.
Autot ovat yksipaikkaisia kilpa-autoja. Rungon valmistajan saa valita vapaasti, mutta moottorin toimittaa Ford. Siivet ja muut ilmanohjaimet eivät ole sallittuja.
Auton tulee painaa vähintään 450 kiloa ilman kuljettajaa ja 525 kiloa kuljettajan kanssa. Vuodesta 1995 on käytetty kuivan kelin renkaita (slicks). Yhden kilpailun aikana saa käyttää yhden sarjan (4 kpl) kuivan kelin renkaita, mutta sadekelin renkaita saa käyttää vapaasti. Renkaita ei saa lämmittää. Pohjoismaissa moottorin ääni ei saa ylittää 95 dB.
Rantakukka

Pohjanrantakukka eli rantakukka ("Lythrum salicaria") on punakukkainen kosteikkokasvi, jota tavataan lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on yleinen sekä luonnonvaraisena että puutarhojen koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen rantakukka kasvaa 40–120 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty, nelisärmäinen ja tavallisesti hienon karvan peitossa. Ruodittomat lehdet ovat varressa vastakkain, säteittäisesti tai kierteisesti. Muodoltaan ne ovat kapeanpuikeita, hertta- tai pyöreätyvisiä ja 4–10 cm pitkiä. Purppuranpunaiset kukkatähkät lähtevät lehtihangoista, ja ne voivat kasvaa jopa 40 cm pitkiksi. Rantakukka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Siemenet ovat tummia, ja ne leviävät joko veden mukana tai jään pinnalla.
Levinneisyys.
Rantakukkaa tavataan kosteilla paikoilla lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Skotlannin ylänköalueilta, Keski- ja Pohjois-Norjasta ja -Ruotsista sekä Pohjois-Suomesta ja Venäjän pohjoisosista. Euroopan ulkopuolella lajia tavataan Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan, Turkissa, paikoitellen Kiinassa, Korean niemimaalla sekä koko Japanissa. Pohjois-Amerikkaan laji on levinnyt ihmisen mukana, ja voimakkaan leviämisen takia sitä pidetään yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Suomessa rantakukkaa tavataan paikoin hyvinkin yleisenä Keski-Lappiin saakka. Runsaimmillaan laji on Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelle saakka.
Elinympäristö.
Rantakukkaa kasvaa monenlaisissa kosteissa paikoissa, kuten järvien, jokien ja meren rantaniityillä ja -kivikoissa, rantakallioiden raoissa, luhdilla, ojissa ja lammikoissa. Toisinaan kasvupaikka saattaa olla vedessä.
Käyttö.
Rantakukkaa kasvatetaan perennana, ja se kasvaa myös kuivemmilla kasvupaikoilla kuin luonnossa. Rantakukka on vanha rohdos- ja hyötykasvi. Versoista keitettyä haudetta on käytetty vatsa- ja suolistotautien, kuten ripulin, hoitoon sekä tyrehdyttämään verenvuotoa ja parantamaan esimerkiksi peräpukamia. Nuoria versoja voi keittää vihannekseksi, ja kukista saadaan punaista väriä leivonnaisiin. Parkkihappopitoisuutensa vuoksi rantakukkaa on myös aikanaan käytetty nahan parkitsemiseen.