Umaijadien kalifaatti

Umaijadien dynastia ( tai الأمويون, "al-Umawiyyūn"; ) oli islamilaisen 800-luvulla kirjatun tarinaperinteen mukaan abbasidien vallankumousta edeltänyt, Damaskoksesta käsin arabien valtakuntaa hallinnut arabidynastia vuosina 661–750. Suurimmillaan se hallitsi Pakistanin ja Espanjan välistä aluetta Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. 
Islamilaisen tarinankerrontaperinteen mukaan umaijadien dynastiaa olisi edeltänyt niin sanottujen oikeaan johdettujen kalifien legendaarinen aika eli Rashidun-kalifaatti. Islamilaisen kerrontaperinteen mukaan umaijadit olivat ensimmäinen dynastia islamilaisia kalifeja, jotka eivät olleet suoranaista sukua profeetta Muhammedille itselleen. He olivat kuitenkin samaa mekkalaista heimoa, quraišeja. Alun perin he olivat olleet Muhammedin vihollisia. 
Arkeologinen ja numismaattinen tutkimus on tarjonnut varovaisempaa tietoa umaijadikalifeista. Ensimmäinen kalifi, jonka historiallisuus on varmuudella osoitettu, on Muawija (661–680). Tämän jälkeen seuraa viiden vuoden aukko, jonka jälkeen valtaan nousi kalifi Abd al-Malik ibn Marwan (685–705). Sitäkään ei varmuudella tiedetä, oliko kyse samasta dynastiasta vai merkitsivätkö välivuodet sisällissodan aikaa, jonka jälkeen Iranin Mervistä tullut al-Malik sai vallan haltuunsa.
Kalifaatin synty.
Islamilaiseen 800-luvun suulliseen tarinaperinteeseen kuuluu kertomus laajan arabikalifaatin syntymisestä Arabian niemimaalla sijaitsevalta Medinan keitaalta käsin. Tarinan monien ongelmien takia on historiallisten aikalaislähteiden pohjalta syntynyt myös vaihtoehtoinen teoria uuden valtakunnan synnystä. Sen mukaan Bysantin ja sassanidien Iranin välisen sodan tapahtumat loivat Lähi-itään valtatyhjiön, kun Iranin valtio romahti ja roomalaiset vetäytyivät Lähi-idän alueiltaan. Valta joutui alueella jo asuneiden arabiheimojen käsiin. Sitä seuranneen arabiheimojen keskinäisen sodan eli "fitnan" voitti Muawija, joka vakiinnutti asemansa Syyriassa 640-luvulla ja hallitsi yksinvaltiaana noin 660–680 arvonimellä "uskovien komentaja" "(Amīr al-Muʾminīn)". Hänen käsiinsä päätyi valtava alue Egyptistä Afganistanin rajoille. Muawijan taustoista tiedetään vähän. Hänen arvellaan olleen Bysanttia palvellut kenraali, ja hänen valtapiirinsä painopisteenä olivat Bysantin hylkäämät alueet. Muawijan virkakoneisto periytyi Bysantilta, joten hallintoa alkoivat hoitaa kristityt kreikkalaiset, kuten Johannes Damaskolainen. Muawija oli Bysantin vasalli, ja maksoi sille veroa. 
Umaijadikalifaatin uskonto.
Islamilainen perimätieto on tuominnut umaijadikalifien ajan petoksena ja luopumisena Profeetan alkuperäisestä esikuvasta. Selitys tähän saattaa olla se, että umaijadien kaudelta ennen abbasidien vallankumousta vuonna 750 ei ole mitään merkkejä islamista. Muawija oli nähtävästi kristitty hallitsija, joka käytti hallintonsa virkakielenä kreikkaa. Volker Poppin kiistellyn teorian mukaan Muawija esiintyi Damaskoksessa sijainneen Johannes Kastajan haudan suojelijana, koska hänen lyömissään rahoissa esiintyi Johannes Kastaja kantamassa omaa irti leikattua päätään. 
Kalifi Abd al-Malik toi mukanaan Iranin Mervistä "muhammad"-tunnuksen, joka oli lyöty al-Malikin kolikoihin, ja joka päätyi myös Jerusalemiin rakennetun Kalliomoskeijan friisitekstiin. Eräät tutkijat ovat katsoneet, että "muhammad" ei vielä tällöin tarkoittanut arabiprofeetta Muhammedia, vaan oli Jeesukselle annettu kunnianimi, kirjaimellisesti "ylistetty". Al-Malikin valtionuskonto olisi ollut Jeesuksen pikaista paluuta odottanut kultti, jonka keskuspaikaksi Kalliomoskeija rakennettiin. Kalliomoskeija ei ollut rakenteeltaan moskeija vaan muistutti zarathustralaista tulitemppeliä, jonka keskuksena oli maailman peruskivi. Temppelin friisiteksti keskittyi puhumaan Jeesuksesta ja julistamaan monoteismia, jossa Jeesus oli vain Jumalan lähettiläs, mutta ei Jumalan poika, kuten Bysantin trinitaarisessa kristinuskossa. 
Al-Malikin myötä suhtautuminen kristittyihin muuttui kielteisemmäksi ja heitä alettiin vainota. Jättivaltakunnan uskonnollinen yhtenäisyys ei silti vielä toteutunut. Esimerkiksi Pohjois-Afrikassa lyödyt kolikot eivät sisältäneet "muhammad-"viestiä. Ne olivat latinankielisiä ja käyttivät perinteisiä siunausformuloita, jotka areiolaiseen tapaan korostivat Jumalan ykseyttä. Kolikoiden tekstejä ei muuallakaan kirjoitettu pelkästään arabiaksi vaan käytettiin paikallisia kieliä.
Dynastian päättyminen.
Abbasidien vallankumous vuonna 750 päätti al-Malikin seuraajien ajan kalifeina. Uudet vallanpitäjät tulivat Iranin Khorasanista, jonka suurin kaupunki oli Merv. He toivat mukanaan uskonnollisen suuntauksen, joka eräiden tutkijoiden mukaan oli alku vuoden 800 jälkeen arabikirjallisuuteen ilmestyneelle islamille, jonka profeettana oli Muhammed ja pyhänä kirjana Koraani. Abbasidit katsoivat olevansa tämän profeetan sukulaisia ja perillisiä. Heidän valtakaudellaan kirjoitettiin arabivaltion historia, joka kertoi kukistettuja umaijadeja edeltäneestä kulta-ajasta, jolloin abbasidien esi-isät oikeudenmukaisesti olivat hallinneet arabivaltakuntaa.
Uudet teoriat islamin alkuperästä vasta abbasidien hankkeena ovat aiheuttaneet hämmennystä Koraanin tutkijoiden keskuudessa. Vaikka skeptisyys islamilaista tarinaperinnettä kohtaan onkin kasvanut, perinteeseen luottavat arabistit luottavat siihen edelleen. 
Varhaisten kalifien sukupuu.
Sukupuu esittää kalifit islamilaisen tarinaperinteen mukaisesti, eikä se ole saanut kaikkein varhaisimpien henkilöiden osalta historiatieteeltä vahvistusta. Luotettavaa tietoa on sukupuun punaisista ja oransseista nimistä ja osin vihreistä. Kaikkien muiden historiallisuutta ei ole voitu historiatieteen keinoin vahvistaa.