tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ilma (tekstiili)

Ilma (, ) on ortodoksisessa kirkossa ehtoollislahjojen peitteenä käytettävä suorakaiteen muotoinen, koristeltu liina, jolla alun alkaen suojattiin ehtoollisaineita hyönteisiltä.
Ehtoollisaineet ovat ilmalla peitettynä alttaripöydällä ehtoollisen jakamista edeltävään uskontunnustukseen saakka.
Luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä

Tämä on luettelo kuusi metriä ylittäneistä seiväshyppääjistä ulko- ja sisäradoilla. Päivitetty 16.9.2025.
Kotkamatto

Kotkamatto (, ) on pyöreä, koristeellinen n. 50 cm halkaisijaltaan oleva matto, jota käytetään piispan toimittamissa ortodoksisissa jumalanpalveluksissa niissä kohdissa, joissa piispa palveluksen aikana seisoo. Kotkan pää on suunnattu kohti alttaria.
Mattoon on kuvattu lentävä kotka ja sen alapuolella kaupunki. Kotka tulee Bysantin tunnuksesta, kaksipäisestä kotkasta ja maton käyttö perustuu vanhaan perinteeseen, jossa Bysantin keisari myönsi aikoinaan patriarkoille oikeuden käyttää keisarillista tunnustaan.
Liturgisesti kuva tarkoittaa sitä, että piispalla on oltava henkisesti terävä näkö toimiessaan hiippakuntansa paimenena. 
Alkuseurakunnalliseen perinteeseen pohjautuvassa Jaakobin liturgiassa ei kotkamattoa käytetä, kuten ei muitakaan bysanttilaisperäisiä tapoja tai välineitä.
Merisaukko

Merisaukko ("Enhydra lutris") on maailman pienin merinisäkäs. Sen hampaat, kallo ja turkki kertovat sopeutumisesta merielämään ja merestä saatavaan ravintoon.
Koko ja ulkonäkö.
Merisaukot ovat yksiä suurimmista näätäeläimistä, koiras voi painaa 22–45 kilogrammaa ja olla pituudeltaan 120–150 senttimetriä, mistä alle kolmannes on häntää. Naaraat ovat hieman pienempiä, 14–33 kilogrammaa ja 100–140 senttimetriä. Merisaukon pehmeä aluskarva on hienompaa ja tiheämpää kuin millään muulla eläimellä. Isokokoisilla aikuisilla voi olla jopa noin 100 000 karvaa neliösentillä. Tällainen pohjavilla pidättää ilmaa ja eristää tehokkaasti jäätävän kylmissä olosuhteissa, mikä on tärkeää, sillä merisaukolla ei ole suojaavaa rasvakerrosta eristeenään. Päällyskarva on ruskea tai punaruskea. Takajalat ovat pitkät, tassut leveät ja varpaiden välissä on räpylä. Etujalat ovat lyhyemmät ja niiden sormet sopivat tarttumiseen. Syvän ruskea turkki vaalenee molemmilla sukupuolilla päätä kohti. Poikasten vaaleanruskea tai säämiskänvärinen turkki tummuu vähitellen iän myötä.
Levinneisyys.
Merisaukko asustaa Kuriilien saarilta Aleuttien kautta Alaskan rannikolle ulottuvalla alueella. Lisäksi sitä tavataan Kalifornian rannikolla. Pohjoisessa sen elinaluetta rajaa merijää, etelässä kelppilevän saatavuus noin 22. leveyspiirille asti. 1700- ja 1800-luvuilla metsästys hävitti merisaukot monilta alueilta. Merisaukkoa on nyttemmin palautettu luontoon Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä.
Elinympäristö.
Merisaukot elävät valtameren rannikolla kivikkoisen tai hiekkaisen merenpohjan päällä yleensä alle kilometrin päässä rantaviivasta. Tyypillisesti niiden elinalueella kasvaa laajoja kelppilevätiheikköjä.
Ravinto.
Merisaukko syö rapuja, merisiilejä, meressä eläviä kotiloita, simpukoita, merikorvia, kaloja, kalmareita ja meritähtiä. Niiden hampaat sopivat kovakuoristen nilviäisten murskaamiseen. Yleensä ne tosin murskaavat kovakuoristen saaliseläinten kuoren vatsansa päällä käyttäen apuna merenpohjasta löytämiään kiviä. Tämä helpottaa niiden syömistä.
Muuta.
Vuonna 2006 maailmassa arvioitiin elävän noin 108 000 merisaukkoa. Merisaukkoja on nähtävissä muun muassa tokiolaisessa eläintarhassa. Siellä on venäläinen merisaukko Mir (suom. "Rauha") poikasensa kanssa. Merisaukkoja on myös Osakan akvaariossa.
Värikalvo

Värikalvo eli iiris, myös kehäkalvo on silmän etuosassa sijaitseva ympyränmuotoinen osa, jonka tehtävänä on säädellä silmään pääsevän valon määrää. Värikalvo muodostuu suonikkaasta pigmentoituneesta kudoksesta, joka yhdistää keskellä sijaitsevan rengaslihaksen eli sfinkterin ("sphincter pupillae") ja säteittäin sijaitsevat pupillia laajentavat lihakset ("dilator pupillae"). Keskellä värikalvoa on pupilli eli mustuaisaukko, jonka läpi valo kulkee mykiön kautta verkkokalvolle. Värikalvo on silmän suonikalvon jatke, ja näiden kahden välissä sijaitsee sädekehä ("corpus ciliaris"), johon mykiö kiinnittyy.
Värikalvo sisältää vaihtelevia määriä melanosyyttisolujen erittämää melaniini-pigmenttiä. Pigmentin määrä yhdessä muiden tekijöiden kanssa määrää henkilön silmien värin. Ruskeasilmäisillä on pigmenttiä enemmän kuin sinisilmäisillä.
Epigonatio

Epigonatio eli paalitsa (, ) on ortodoksisen kirkon "ansiomerkki", kirkollinen huomionosoitus, neliön muotoinen vaatekappale, jota piispa tai pappi käyttää nauhassa kyljelle ripustettuna.
Alkuaan sitä saivat kantaa vain piispat, mutta nykyisin sen käyttöoikeus voidaan myöntää myös ansioituneelle papille.
Hieman alempi vastaavanlainen huomionosoitus ortodoksisessa kirkossa on kuvevaate.
Kuvevaate

Kuvevaate () on vastaavanlainen ortodoksinen kirkollinen huomionosoitus kuin hieman arvokkaampi epigonatio. Kuvevaate on suorakaiteen muotoinen, nauhasta kyljellä riippuva "arvomerkki", jota Suomessa käyttävät ortodoksiset papit heti vihkimyksensä jälkeen.
Venäjällä se on ensimmäinen papin saama huomionosoitus, hengellinen "ansiomerkki".
Kaljurotta

Kaljurotta ("Heterocephalus glaber") on itäafrikkalainen jyrsijä, joka elää suuren osan elämästään maan alla. Sen elämäntavat ovat nisäkkääksi poikkeukselliset. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "kaljumyyrikkö".
Koko ja ulkonäkö.
Kaljurotta on nimensä mukaisesti karvaton, rottamainen nisäkäs, jonka pituus on 8–9,2 senttimetriä - tästä hännän osuus on 2,8–4,4 senttimetriä - ja paino 30–80 grammaa. Se on väriltään vaaleanpunainen, selässä on kuitenkin harmaa suojaväri ulkona liikkumista varten ja iho on ryppyinen. Sillä on talttamaiset etuhampaat, joita se käyttää kaivamiseen, ja isot etukäpälät. Kaljurotan hampaat kasvavat suun ulkopuolella, ja se käyttää niitä jopa kilometrien mittaisten tunneleiden kaivamiseen maan alla. Järsiessään tietään eteenpäin kaljurotta sulkee samalla suunsa, jotta multaa ja hiekkaa ei pääse sinne.
Vankeudessa kaljurotta voi elää jopa yli 25-vuotiaaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kaljurotta asustaa maanalaisissa käytävissään puoliaavikolla ja ruohomailla Itä-Afrikassa Etiopian keski- ja eteläosissa, Somaliassa ja Keniassa.
Ravinto.
Kaljurotta syö mukuloita, varsimukuloita ja juuria.
Elintavat.
Kaljurotta on ainoa tunnettu nisäkäs, joka on aitososiaalinen kuten muurahaiset, mehiläiset ja termiitit. Kaljurottayhteisössä on 20–300 yksilöä, jotka jakautuvat muurahaisyhteisön tapaan kolmeen pääkastiin: lisääntymiskykyiset, työläiset ja sotilaat. Yksi ainoa naaras, tavallaan kuningatar, voi synnyttää kerralla jopa kolmekymmentä poikasta, jotka kuuluvat eri kasteihin. Pysyäkseen ainoana "munijana" naaras erittää virtsaansa hajua, joka estää pesän muiden naaraiden lisääntymishormonin tuotannon. Lajin tapa muodostaa yhteisöjä on selitettävissä sillä, että kaljurotta elää käytännöllisesti katsoen autiomaaksi katsottavilla seuduilla. Sen ravinnonsaanti on erittäin vaikeaa ja eläminen yhteiskunnassa moninkertaistaa mahdollisuuden löytää ravintoa, ja lisäksi pieninkin löytynyt juurimukula jaetaan tasan kaikkien kesken.
Mantia

Mantia (ven. мантия, kreik. μανδύας) on ortodoksinen jumalanpalvelusvaate, jota käyttävät sekä munkit että piispat.
Mantia on pitkä, hihaton päällysviitta. Munkin musta mantia on yksinkertaisempi kuin piispan violetin värinen mantia. Mantia symboloi eräällä tavalla enkelin siipiä.
Arkkimandriitan mantia on musta ja siinä on neljä ns. laintaulua. Piispan mantiassa on lisäksi valko-puna-valkoisia poikkiraitoja eli lähteitä; ne kuvaavat sitä, että saarnan on virrattava piispan suusta kuin lähteiden; samoin piispan mantiaan kuuluu kulkusia, jotka kuvaavat saarnaajan virkaa.
Toistaiseksi lepäämään jääneen autokefaliahankkeen seurauksena suomalaiset ortodoksipiispat käyttävät alkuperäisen violetinvärisen mantian lisäksi myös muita värejä, isä arkkipiispa Leo taivaansinistä ja entinen Oulun hiippakunnan piispa isä metropoliitta Panteleimon tummanpunaista. 
Moskovan patriarkka käyttää tummanvihreää mantiaa.
Texasinkalkkarokäärme

Texasinkalkkarokäärme eli teksasinkalkkarokäärme ("Crotalus atrox") on pohjoisamerikkalainen kalkkarokäärmelaji.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskeaa nahkaa kirjavoittavat vaaleareunaiset vinoneliömäiset kuviot. Kalistin muodostuu kartiomaisista, osaksi päällekkäisistä sarveistuneista renkaista. Kun käärme värisyttää häntäänsä, renkaista lähtee kaliseva ääni.
Yläleuassa sijaitsee kaksi pitkää ja kaarevaa, tiehyellistä myrkkyhammasta. Ne ovat painautuneet vasten kitalakea ja tulevat esiin vasta, kun käärme aikoo purra.
Texasinkalkkarokäärme kasvaa enintään kahden metrin pituiseksi. Se painaa 6–7 kiloa.
Levinneisyys.
Texasinkalkkarokäärmettä tavataan Yhdysvaltojen lounaisosissa sekä Meksikon pohjois- ja keskiosissa.
Elinympäristö.
Aavikot, pensasmaat, preeriat ja vuoriseudut.
Elinikä.
Odotettu elinikä on 20 vuotta, mutta metsästyksestä ja ihmisen asuinalueen laajenemisesta johtuen käärme elää harvoin niin vanhaksi.
Ravinto.
Texasinkalkkarokäärme pyydystää pieniä nisäkkäitä, lintuja ja sammakoita. Se syö kerran joka toinen tai kolmas viikko. Käärme pystyy paikantamaan lämminverisen uhrinsa pilkkopimeässä päänsä aistinkuoppien avulla. Kyseessä ovat eläinkunnan lämmölle herkimmät elimet. Myrkkynsä ruiskutettua käärme odottaa uhrin menehtymistä. Myrkky vaikuttaa verenkiertoelimistöön ja kudoksiin. Se myös helpottaa ruoansulatusta.
Uskomuksia.
Delaware-intiaanien tarustossa kerrotaan pikkupojasta, jolla oli lempilelunaan ontosta kurpitsasta ja pähkinöistä valmistettu helistin. Kun uhkaava käärme ryömi pojan telttaan, hän heitti lelunsa sen suuhun puolustautuakseen, ja siitä päivästä lähtien kalistin on varoittanut kalkkarokäärmeen tulosta.
Sakkos

Sakkos (, ) on ortodoksisen kirkon piispan lyhythelmainen jumalanpalveluspuku. Se muistuttaa stikaria. Se on nöyrtymisen ja katumuksen vaate, joka symboloi Kristuksen kärsimyksiä ja Jumalan armoa. Sakkos on koristeltu kulkusilla. Ne symboloivat piispan puhumaa Jumalan sanaa. Alkuaan sakkos on ollut Bysantin keisarin hoviin kuuluvien virkamiesten juhla-asu.
Sakkos muistuttaa katolista dalmatikaa.
Ykä Babitzin

Georgij ”Ykä” Babitzin (; s. 27. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen muusikko. Hän on julkaissut yhden soololevyn ja levyttänyt muutamia kappaleita sisaruksiensa kanssa. Ykä on ollut mukana albumeilla "Babitzinit konsertissa" (1975) sekä "Kirka, Muska, Sammy, Anna ja Ykä Babitzin" (1983).
Hän osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin 1974 kappaleella ”Senhän sanoo järkikin” (duetto yhdessä Muskan kanssa).
Ykä Babitzinin tuotanto on määrältään vähäinen, sillä muutaman levytyksen jälkeen hän päätti tehdä elämänuransa muualla kuin musiikin parissa. Hän perusti keramiikka-alan yrityksen, joka valmistaa keraamisia maatuvia tuhkauurnia, ja toimii alan yrittäjänä edelleen.
Suku.
Ykän isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Ykän äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Ykän vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Ykän lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950–2007), Marija (Muska) (s. 1952) ja Anna (s. 1961). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Kauluslisko

Kauluslisko ("Chlamydosaurus kingii") on agamien heimoon kuuluva liskolaji ja sukunsa ainoa laji. Laji elää 8–12-vuotiaaksi.
Koko ja ulkonäkö.
Kaulusliskon paras tuntomerkki on kirkkaan värinen kaulus, joka luo vastakohdan harmaanruskealle ruumiille. Liskon kaulus levittäytyy vain hätätilanteessa. Eläimen pituus on noin 60–70 cm ja paino 0,5–1 kg.
Levinneisyys.
Kaulusliskon kotiseutua ovat trooppiset metsät ja ruohomaat eteläisessä Papua-Uudessa-Guineassa ja Irian Jayassa Indonesiassa sekä Australian pohjois- ja koillisosan rannikkoseudut.
Lisääntyminen.
Lisääntymisajan koittaessa alkavat koiraiden soidinnäytökset. Liskot levittävät ja sulkevat kauluksensa, ja kilpailevat koiraat taistelevat keskenään kaulus auki häntäänsä ja etujalkojaan huojuttaen ja päätään nyökyttäen. Liskot parittelevat sadeaikana, jolloin ne ovat muutenkin aktiivisimmillaan. Naaras munii marraskuussa aurinkoiselle, paahteiselle paikalle hiekkaiseen maahan. Vastakuoriutuneet poikaset ovat pieniä ja herkästi haavoittuvia, mutta niiden on heti tultava toimeen omin päin. Kuivalla kaudella kauluslisko muuttuu vähemmän aktiiviseksi, sillä sen aineenvaihdunta hidastuu.
Ravinto.
Syödessään kauluslisko pitää kauluksensa supussa. Enimmän osan ajasta se etsii puista hyönteisiä. Sen on nähty tappavan ja syövän pikkuliskoja ja pieniä nisäkkäitäkin, jotka uskaltautuvat kovin lähelle sitä. Kauluslisko syö myös joukoittain muurahaisia asettumalla muurahaisten polulle tai aivan pesän viereen.
Missouri (joki)

Missouri on Mississippijoen sivujoki ja Yhdysvaltojen pisin joki. Missourin pituus on 3 767 kilometriä. Sen virtaussuunta on luoteesta kaakkoon.
Missourin alkukohta on 1200 metrin korkeudessa Gallatinin piirikunnassa lounaisessa Montanassa Kalliovuorilla, missä sen muodostavat Jefferson-, Madison- ja Gallatinjoet. Jeffersonin sivujoen Red Rock Riverin alkulähde on koko jokijärjestelmän kaukaisin kohta. Nimi "Missouri" tulee samannimiseltä heimolta, joiden kotiseutu on joen rannalla, ja tarkoittaa "he, jotka käyttävät ruuhia". Joki on hyvin matala ja samea, ja ruuhi onkin ollut käyttökelpoinen kulkuväline.
Missouri syöksyy Great Fallsin kaupungin kohdalla putoukseen, joka on myös perinteinen purjehduskelpoisuuden ääripiste. Joki kulkee Pohjois- ja Etelä-Dakotan kautta Nebraskan ja Iowan rajajoeksi, virtaa Sioux Cityn ja Omahan kaupunkien ohi, sen jälkeen Kansasin ja Missourin rajaksi, ja Kansas Cityn kaupungin kohdalla se kääntyy kohti Saint Louisia, jonka yläpuolella se yhtyy Mississippiin. Missourijoessa on huomattava savipitoisuus, mikä näkyy Mississippin veden samentumisena yhtymäkohdassa.
Missourin valuma-alue on 1,371 miljoonaa neliökilometriä, josta pieni osa on Kanadan puolella. Joen maksimivirtaama on 25 500 kuutiometriä sekunnissa.
Missourin suurimpia sivujokia ovat Cheyenne, Kansas, Niobrara, Osage, Platte ja Yellowstone etelästä ja lännestä, sekä James ja Milk pohjoisesta.
Ensimmäiset eurooppalaiset joen suulla olivat ranskalaiset tutkimusmatkailijat Jacques Marquette ja Louis Jolliet vuonna 1673, kun he laskeutuivat Mississippiä pitkin. He tunsivat joen nimellä Peki-tan-oui. Ensimmäinen tutkimusmatka joen latvoille tehtiin 1804–1805. Jokea pitkin kuljetettiin lähinnä turkiksia. Ensimmäiset höyrylaivat tulivat joelle 1830. Vuonna 1944 joelle alettiin suunnitella patoja ja tulvaesteitä, jotka ovat huomattavasti vähentäneet tulvia. Joen yläjuoksulla on vesivoimalaitoksia.
Soroptimist International

Soroptimist International (SI) on ammatissa toimivien naisten vapaaehtoinen palvelujärjestö, joka toimii paikallisten, kansallisten ja kansainvälisten yhteisöjen kanssa ja pyrkii vaikuttamaan aktiivisesti päätöksentekoon yhteiskunnan kaikilla tasoilla. Järjestö ei ota kantaa puoluepoliittisiin eikä uskonnollisiin kysymyksiin. Järjestöllä on lähes 100 000 jäsentä ja 3 000 klubia 126 maassa. Suomessa järjestöllä on 59 klubia ja 1 400 jäsentä. 
Järjestöllä on yleisstatus YK:n talous- ja sosiaalineuvostossa (ECOSOC) ja konsultatiivinen status YK:n teollistamisjärjestössä (UNIDO). Järjestö tunnustetaan useissa YK:n ala- ja erityisjärjestöissä ja sillä on edustajat YK:n New Yorkin, Pariisin, Geneven ja Wienin kansalaisjärjestökomiteoissa mm. naisen aseman ja ihmisoikeuksien lautakunnissa. Järjestöllä on edustaja myös Euroopan neuvostossa. Soroptimist International of Finland ry (Suomen Soroptimistiklubien Unioni) kuuluu yhtenä 62 jäsenjärjestöstä Naisjärjestöjen Keskusliittoon.
Pierre Laclède

Pierre Laclède Liguest (22. marraskuuta 1729 Bedous, Béarn, Ranska – 20. kesäkuuta 1778 Arkansas) oli turkiskauppias ja Amerikan uudisraivaaja. Hän eli parisuhteessa miehensä hylkäämän naisen kanssa, mutta katolinen kirkko ei sallinut avioeroa, joten suhde pysyi laillistamattomana. Poikapuoli Auguste Chouteau seurasi Laclèdea Amerikkaan. He yhdessä löysivät Mississippin varrelta vuonna 1763 hyvän kauppapaikan, jonka nimesivät St. Louisiksi. Tähän kehittyi myöhemmin Saint Louisin kaupunki, nykyisten Yhdysvaltojen Missourin ja Illinoisin osavaltioiden rajalle. Laclède kuoli köyhtyneenä ja sairaana laivalla Mississippijoella lähellä Arkansasia vuonna 1778. 
St. Louisin Laclede Avenue, Laclede Countyn piirikunta ja Laclede's Landing, jossa on turismia ja viihdettä, ovat saaneet nimensä Pierre Laclèden mukaan.
The Platters

The Platters on vuonna 1953 Los Angelesissa perustettu yhdysvaltalainen lauluyhtye. Yhtyeen perustaja oli aiemmin The Ink Spots -yhtyeessä laulanut Buck Ram, josta tuli nyt The Plattersin tuottaja, manageri, säveltäjä ja sovittaja. Yhtye teki kuusi singleä King-levymerkille ennen Mercury Recordsille tehtyjä menestyslevyjä. Yhtyeellä on ollut viisi Yhdysvaltain levylistan ykköslevytystä: "The Great Pretender" (1955), "My Prayer" (1956), "He's Mine" (1957), "Twilight Time" (1958) ja "Smoke Gets in Your Eyes" (1958). Singlemenestysten lisäksi yhtyeellä oli viisi Top 20 -listalle päässyttä LP-levyä. Se vieraili myös Euroopassa ja esimerkiksi kappaleesta "Twilight Time" on tehty eräänlainen varhainen musiikkivideo Roomassa. Lisäksi "Smoke Gets in Your Eyes" on äänitetty Pariisissa. Yhtye on nähty myös useissa elokuvissa ja se on valittu Rock and Roll Hall of Fameen. 
Viimeinen yhtyeen nimen käyttöön oikeutettu alkuperäisjäsen Herb Reed kuoli 4. kesäkuuta 2012 Bostonissa. Hän esiintyi aina vuoteen 2012 saakka.
1950-luvun menestyslevyjen aikaan yhtyeessä lauloivat Reedin lisäksi ensimmäinen tenori Tony Williams, toinen tenori David Lynch, baritoni Paul Robi sekä sopraano Zola Taylor. Williams erosi vuonna 1961 ja hänen tilalleen tuli Sonny Turner. Samalla yhtyeen suosio alkoi hiipua. Vuonna 1966 Taylorin tilalle naislaulajaksi tuli Sandra Dawn ja Robin tilalle tuli Nater Nelson. Myöhemmissä kokoonpanoissa ovat laulaneet ainakin Sherman Jones, Harold Howard, Gene Williams, Lita Fonza ja ykköstenori Monroe Powell.
Naisjärjestöjen Keskusliitto

Naisjärjestöjen Keskusliitto (entinen Suomen Naisten Kansallisliitto) on vuonna 1911 perustettu naisjärjestöjen kattojärjestö ja yhteistyöfoorumi. Siihen kuuluu laajasti suomalaisia naisjärjestöjä sekä naisvaltaisten alojen ja naiserityistä työtä tekeviä järjestöjä. Toimintaa rahoittavat opetus- ja kulttuuriministeriö, yksityiset säätiöt ja rahastot sekä jäsenjärjestöt. Naisjärjestöjen Keskusliitto perustettiin alun perin International Council of Womenin Suomen osastoksi, ja kansainvälinen yhteistyö on ollut olennainen osa sen toimintaa.
Naisjärjestöjen Keskusliitto on feministinen naisjärjestöjen kattojärjestö, jonka tavoitteena on naisten aseman, sukupuolten tasa-arvon ja tyttöjen ja naisten ihmisoikeuksien edistäminen. Liitto koordinoi ja tukee jäsenjärjestöjensä toimintaa ja huoltaa jatkuvasti kasvavaa naisjärjestöjen verkostoa. Liitto on puoluepoliittisesti sitoutumaton ja kaksikielinen. 
Toiminta muodostuu lausunnoista sekä sidosryhmätyöskentelystä niin päättäjien kuin kansalaisjärjestöjen kanssa. Lisäksi liitto tekee aktiivista vaikuttamistyötä eri yritysten ja muiden tahojen kanssa muun muassa erilaisten hankkeiden kautta. Hankkeiden avulla lisätään tietoisuutta, koulutetaan jäsenjärjestöjä ja sidosryhmiä ajankohtaisista teemoista sekä kannustetaan konkreettisiin tasa-arvotekoihin. Liitto viestii aktiivisesti tasa-arvotiedosta ja naisten asemasta. 
Naisjärjestöjen Keskusliitto on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun toimintaa tukeva järjestö. 
Aleksandra-palkinto.
Liitto myöntää Aleksandra-palkinnon (ensimmäisen puheenjohtajan, Alexandra Gripenbergin, mukaan) huomattavasta työstä tasa-arvon edistämiseksi.
Puheenjohtajat.
Ylintä päätäntävaltaa Naisjärjestöjen Keskusliitossa käyttää vuosikokous. Vuosikokous valitsee Naisjärjestöjen Keskusliitolle hallituksen, johon kuuluvat puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa ja kymmenen jäsentä.
Siamese Dream

Siamese Dream on vaihtoehtorokkia esittävän yhtyeen The Smashing Pumpkinsin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Albumilla yhtye löi itsensä läpi musiikin valtavirrassa. Albumin sessioissa nauhoitettiin monia kappaleita, joita ei otettu albumille, mutta ne julkaistiin myöhemmin kokoelmalla "Piscies Iscariot". Albumi sisältää tunnetut kappaleet "Cherub Rock", "Disarm" ja "Today".
"Siamese Dream" nousi lähelle kärkeä brittiläisten rock-kriitikoiden listatessa vuoden 1993 parhaita albumeja.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat Billy Corganin käsialaa lukuun ottamatta "Somaa" ja "Mayonaisea", jotka Corgan kirjoitti yhteistyössä yhtyeen kitaristin, James Ihan, kanssa.
Harrisburg

Harrisburg on Pennsylvanian osavaltion pääkaupunki (vuodesta 1812) Yhdysvalloissa. Kaupungissa asuu noin 49 000 asukasta. Harrisburg on Dauphinin piirikunnan hallintokeskus ja se sijaitsee Susquehannajoen varrella 169 kilometriä Philadelphiasta luoteeseen.
Vuonna 1979 Three Mile Islandin saaren ydinvoimalaitoksessa lähellä Harrisburgia sattui ydinonnettomuus, joka oli tapahtuessaan maailman vakavin ydinvoimalaonnettomuus.
Maantiede.
Harrisburgin koordinaatit ovat 40°16'11" pohjoista leveyttä ja 76°52'32" läntistä pituutta.
Kaupungin pinta-ala on 29,6 km², josta maa-aluetta on 21,0 km² ja vesialuetta 8,6 km².
Asukkaat.
Vuoden 2010 virallisen väestönlaskennan mukaan Harrisburgissa asui 49 528 asukasta. Kaupungin väkiluku on ollut laskussa 1950-luvun jälkeen. Vuoden 1950 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 89 544 ihmistä, 1960 79 697, vuonna 1970 68 061 ja 1980 enää 53 264, yli 35 000 ihmistä vähemmän kuin 30 vuotta aiemmin. Seuraavina vuosikymmeninä väkiluvun lasku on tasaantunut.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa Harrisburgissa oli 20 561 kotitaloutta ja 10 917 perhettä. Väestötiheys oli 2330,4/km². Etnisen jakauman mukaan enemmistö kaupungin asukkaista oli afrikkalaistaustaisia (54,83 %). 31,72% asukkaista oli kaukaasialaisia, 2,83 % aasialaisia, 0,37 % alkuperäisamerikkalaisia, 0,07 % Tyynen valtameren saarelaisia, 6,54 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia ja 3,64 % kahteen tai useampaan ryhmään kuuluvia. 11,64 % asukkaista oli hispaano- tai latinotausta.
Liikenne.
Harrisburgin kansainvälinen lentoasema on 1,3 miljoonalla vuosittaisella matkustajalla osavaltion kolmanneksi vilkkain.
Evenkit

Evenkit eli tunguusit (evenkiksi Эвэнкил; ; ) ovat Siperiassa ja Kaukoidässä elävä paimentolaiskansa. Heitä asuu Venäjällä, Kiinassa ja Mongoliassa. Venäjällä evenkejä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 35 527 ja Kiinassa heitä oli vuonna 2000 yhteensä 30 505.
Historia.
Evenkien on arveltu polveutuvan Hingganvuorien aluetta 400-luvulta 900-luvulle asuttaneista shiweistä, mutta varmuutta tästä ei ole. 1600-luvulle mennessä Lena- ja Jeniseijokien alueilla asuneet evenkit omaksuivat poronhoidon elinkeinonaan. Nykyisin Kiinan puolella asuvat soloonit ja Venäjän Taka-Baikalian alueen hamniganit omaksuivat sen sijaan hevostenhoidon. Soloonit elivät läheisissä yhteyksissä daguureihin ja hamniganit maksoivat veroja halhamongoleille.
1600-luvun aikana venäläiset kasakat ja kiinalaiset mantšut alistivat hamniganit ja soloonit. 1700-luvun aikana Kiinan puolella Qing-dynastia siirsi solooneja daguurien mukana sotilaina Sisä-Mongoliaan ja Xinjiangin alueelle. Qing-dynastian armeijassa eräät soloonit saavuttivat merkittäviä virkoja ja esimerkiksi soloonikenraalit Oboshi ja Hailancha johtivat sittemmin kiinalaisjoukkoja esimerkiksi Xinjiangissa ja Nepalissa. Taka-Baikalian hamniganit joutuivat sen sijaan kasakoiden vallan alle ja osa heistä myös liittyi kasakkajoukkoihin. Hamniganipäällikkö Gantimur, joka tunnettiin sittemmin nimellä Peter Gantimurov, aiheutti diplomaattista närää Venäjän ja Kiinan välillä pakenemalla ensin Kiinan puolelle ja palaamalla sittemmin takaisin Venäjän puolelle vuonna 1667.
Sittemmin kommunistinen hallintokoneisto sekä Venäjällä että Kiinassa perusti evenkeille omia autonomisia alueitaan. Venäjällä perustettiin Evenkian paikallinen itsehallintoalue, mutta sen alueella asuu vain pieni osa kaikista laajaa aluetta harvaan asuttavista evenkeistä. Kiinan Sisä-Mongoliassa Hulunbuirin prefektuuritason kaupungissa evenkeillä on autonominen "qi"-alue, jonka väestöstä kiinalaisten muuttajien takia he muodostavat kuitenkin vain pienen osan.
Genetiikka.
40 prosenttia evenkimiehistä kantaa haploryhmää C-M217. Heidän toiseksi yleisin Y-haploryhmänsä on N (34 %). 18 prosenttia kuuluu sen alaryhmään N1b-P43 ja 16 prosenttia kuuluu alaryhmään N1c. Muita heillä esiintyviä isälinjan haplotyyppejä ovat R1a (14 %), R1b (6 %), F (4 %) ja I (2 %).
Triplane Turmoil

Triplane Turmoil on suomalaisen Dodekaedron Softwaren kehittämä arcade-lentelypeli, jonka se julkaisi vuonna 1996 sharewarena PC:lle. Nykyään peliä jaellaan ilmaiseksi. 
Pelissä lennetään ensimmäisen maailmansodan aikaisilla kolmitasoilla, tuhotaan vihollisen lentokoneita konekiväärillä ja maakohteita pommeilla. Peliä voi pelata yhdestä neljään pelaajaa samanaikaisesti. Maaksi voi valita Saksan, Ison-Britannian, Suomen tai Japanin. Lentokoneen ominaisuudet vaihtelevat valitun maan mukaan. Pelin esikuvana on vanha PC-peli "Sopwith".
Pelille julkaistiin jatko-osa "Triplane Turmoil 2" 23. syyskuuta 2006.
Vastaanotto.
Mikrobitin MBnet-palstalla Jukka O. Kauppinen valitsi Triplanen kuukauden kotimaiseksi peliksi ja luonnehti sitä ”mahdottoman mainioksi”.
Suomipelit.comin Timo Lajunen antoi pelille yhdeksän pistettä kymmenestä. Hän kehui moninpeliä, sisällön määrää, kokonaisuutta ja musiikkia mutta moitti ääniä ja ”kaikenlaisia pikkujuttuja”.
A. Aallon Rytmiorkesteri

A.Aalto (ennen A. Aallon rytmiorkesteri) on vuonna 1989 perustettu ylöjärveläinen iskelmämusiikkiyhtye. Sen viisi ensimmäistä albumia on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Yhtye julkaisi ensimmäisen omakustannesinglensä vuonna 1989, Pisara vain. Vuonna 1991 orkesteri oli MTV:n Tulisuudelma-tanssiorkesterikilpailun finaalissa, josta saivat palkkioksi levytyssopimuksen MTV-Musiikin kanssa. Vuoden 1992 Syksyn sävelessä yhtye oli kolmas. Vuonna 1998 A. Aallon Rytmiorkesteri toimi MTV3-kanavan "Iskelmäprinssi"-ohjelman vakio-orkesterina. 
Yhtyeen kappaleista suurin osa Jouko Maijalan säveltämiä ja sanoituksista päävastuu on ollut Kari Saviolla. Lisäksi kappaleita on ollut kirjoittamassa mm. Kari Heiskari, Vesa Järvensivu, Tuomas Kesälä ja Markus Karppinen.
Perkussio

Perkussio tarkoittaa muun muassa seuraavia
Luminositeetti

Luminositeetti eli säteilyteho tarkoittaa tähtitieteessä tähden säteilemää energiamäärää aikayksikköä kohti.
Tähti voi säteillä esimerkiksi 10 kertaa niin paljon energiaa kuin Aurinko, joka säteilee 3,9×1026 W.
Auringon säteilytehoa merkitään Ls tai LO. Visuaalisessa alueessa tähti säteilee myös tietyn energiamäärän, joka mitataan aurinkoina. On varsin tavallista sekoittaa toisiinsa tähden säteilemä energiamäärä ja tähden säteilemä näkyvä valo eli kokonaisluminositeetti sekä kirkkaus aurinkoina eli visuaalinen luminositeetti. Molemmista käytetään nimitystä luminositeetti.
Luminositeettia voidaan kuvata SI-järjestelmän watteina tai cgs-yksikköinä ergeinä/sekunti.
Visuaalinen ja bolometrinen luminositeetti.
Kappaleen todellinen säteilymäärä, eli kaikki aallonpituudet sisältävä luminositeetti, on bolometrinen luminositeetti "Lbol". Sen sijaan visuaalinen luminositeetti, "LV", ilmaisee vain ihmisen silmälle näkyvän säteilyn aallonpituuksien (n. 400&amp;nodash;700 nm) luminositeetin.
Auringolla bolometrinen ja visuaalinen luminositeetti ovat samoja ("L=LV=LO"), jos ne ilmoitetaan Aurinkoina, mutta ei esimerkiksi Siriuksella.
Luminositeettiin liittyviä merkintöjä ja lainalaisuuksia.
Luminositeetin logaritmi log L.
Luminositettia voidaan merkitä myös aurinkoina logaritmisesti, esimerkiksi jos tähden luminositetti on 1000, sen log L/LO on +3.0. 
Absoluuttinen kirkkaus ja luminositeetti.
Tähden säteilemä energiamäärä riippuu tähden säteestä R ja lämpötilasta T kaavan
formula_1
mukaan, missä lämpötila T ilmaistaan kelvineinä [K] ja säde R metreinä [m]. Samoin , kun Ls on Auringon luminositeetti ja Ts Auringon pintalämpötila.
formula_2.
Näin mielivaltaisen tähden (bolometrinen) luminositeetti on R2T4 kertaa suurempi kuin Auringon.
Jos tähden absoluuttinen bolometrinen magnitudi Mbol on -10 , tähden luminositeetti on 106 Ls. Bolometrinen magnitudi mittaa tähden säteilemää energiamäärää, normaali magnitudi esimerkiksi tähden säteilyä keltaisessa eli visuaalisessa alueessa.
Tähden luminositeetti riippuu pääsarjan tähdelle massasta seuraavalla tavoin. M = tähden massa, Ms Auringon massa, Ls Auringon kirkkaus, L luminositeetti.
formula_3
Liikkeenhallinta

Liikkeenhallinta on elokuvateollisuudessa käytetty tehostekuvausmenetelmä. Sillä voitiin osin korvata aiemmin käytetty stop motion -tekniikka. Menetelmää käytettiin ensimmäisen kerran George Lucasin "Tähtien sota" -elokuvassa. 
Liikkeenhallinnassa kohde, esimerkiksi lentokone tai avaruusalus tms. on paikallaan. Mahdollisesti siinä on joitain liikkuvia osia, ja sitä voidaan kääntää pituusakselinsa mukaisesti ("Tähtien sota" -elokuvissa esimerkiksi X-siipinen hävittäjä).
Kohdetta kuvataan tietokoneohjatulla kameralla ”blue screeniä” vasten. Myöhemmässä vaiheessa sininen tausta vaihdetaan elokuvassa käytettävään taustaan.
Nykyään liikkeenhallinta on menettänyt merkityksensä. Tietokoneiden laskentatehon kasvettua tehosteiden tekeminen CGI-animaatioina on helpompaa, nopeampaa ja halvempaa kuin pienoismallien kanssa toimiminen.
Iloinen leski

Iloinen leski () on Franz Lehárin suosittu operetti vuodelta 1905. Se on Johann Straussin "Lepakon" ohella useimmin nykyään esitettävä operetti. Tunnettuja kohtia Iloisesta leskestä ovat "Vilja"-laulu sekä "Iloisen lesken valssi".
Synopsis.
Ensimmäinen näytös.
Hanna Glawari on periynyt mieheltään 20 miljoonaa frangia ja Paroni Zeta on saanut ohjeet, ettei perijätärtä saa päästää lähtemään köyhyyskurimuksessa taistelevasta valtakunnasta. Balkanilaisen kuningaskunnan Pontevedron Pariisin-suurlähetystössä Zeta kehittelee suunnitelman Glawarin naitattamisesta nuorelle pontevedrolaiselle poikamiehelle, Kreivi Danilolle. Paroni lähettää apurinsa hakemaan kreiviä. Zetan vaimo Valencienne flirttailee hiukan Camillen, ranskalaisen aristokraatin kanssa, mutta torjuu lopulta tämän lähentelyt (Camille kirjoittaa hänelle viuhkaan: "Rakastan sinua"). Käy ilmi, että Hanna ja Danilo ovat ex-rakastavaisia, mutta kreivi ei ole kiinnostunut. Hän toteaa, että rakkaudentunnustus asettaisi hänet samalla viivalle kaikkien ranskalaisten kanssa, jotka juoksevat perijättären rahojen perässä. Tanssisalissa Hannan on löydettävä itselleen tanssipartneri ja hän valitsee ainoan henkilön, joka tuntuu vähät välittävän hänen läsnäolostaan, Danilon. Kreivi koettaa isänmaalleen uskollisena etsiä Hannalle sopivaa pontevedrolaista aviomiestä.
Toinen näytös.
Seuraavana päivänä Hanna pitää juhlat, jotka käynnistyvät pontevedrolaisella tanssilla ja laululla. Hanna laulaa kuulun "Vilja-liedin" joka kertoo lumoavasta metsänhengettärestä. Zeta pelkää Camillen olevan uhka suunnitelmilleen ja kuultuan hänen olevan tekemisissä naimisissa olevan naisen kanssa, määrää Danilon etsimään hänet. Hän antaa kreiville saman viuhkan, kuin johon Camille on kirjoittanut rakkaudentunnustuksensa. Danilo on kuitenkin huolimaton viuhkan kanssa ja sen löytävä Hanna luulee Danilon jättäneen sen varta vasten hänen löydettäväkseen. Camille tapaa Valenciennen paviljongissa Zetan katsoessa avaimenreiästä ja Zeta tunnistaa oman vaimonsa. Hanna ja Valencienne kuitenkin vaihtavat keskenään paikkojaan ennen paronin kohtaamista harhauttaakseen tämän. Hanna julkistaa kihlauksensa Camilleen. Zeta on suunniltaan isänmaan köyhtyessä ja Danilo, joka ei pysty peittämään suruaan, poistuu myrskyn merkkinä ja pakenee suosikkipaikkaansa Maxim'siin. Hanna tajuaa rakastavansa häntä.
Kolmas näytös.
Danilo johdatellaan silmät sidottuina juhliin, joissa Valencienne viihdyttää yleisöä. Hän pyytää Hannaa jättämään Camillen isänmaan tähden ja Hanna suostuu, miehen suureksi riemuksi. Zeta vannoo eroavansa vaimostaan, luullen viuhkassa olevaa viestiä hänen kirjoittamakseen, ja aikoo sen sijaan itse naida lesken. Hanna kuitenkin kertoo hänelle, että hän menettää omaisuutensa mikäli menee uudelleen naimisiin. Tämän kuullessaan Danilo julistaa rakkautensa Hannalle, joka muistuttaa Daniloakin siitä, että lesken omaisuudesta tulee tulevan uuden puolison omaisuutta, jos hän menee naimisiin. Valencienne ottaa esiin viuhkan ja lukee ääneen sen, mitä alun perin vastasi Camillen tunnusteluihin: "Olen säädyllinen nainen." - ja kaikki loppuu hyvin.
Taivaanpallo

Taivaanpallo on kuviteltu pallopinta, jonka keskipisteessä katsoja on ja jolla taivaankappaleet näyttävät sijaitsevan.
Taivaanpallo on viimeistään 2 500 vuotta sitten kehitetty ajatus pallosta, joka ympäröi maapalloa. Ihmiset ymmärsivät jo antiikin aikoina, että maapallo on pallomainen, ja he hahmottivat tähdet taivaanpallon reikinä tai jollain muulla tavalla taivaanpalloon liittyvinä valoina. Taivaanpalloa ei ole todellisuudessa olemassa, sillä tähdet ovat kaukaisuudessa eri etäisyyksillä sijaitsevia kaasupalloja. Taivaanpallon näennäinen pyörimisliike Maan ympäri taas johtuu Maan omasta pyörimisestä. Taivaanpallo on kuitenkin edelleen käyttökelpoinen käsite, ja ajatus pyörivästä taivaanpallosta helpottaa tähtitaivaan tarkkailua.
Taivaanpallo pyörähtää kerran akselinsa ympäri vajaassa vuorokaudessa, tarkemmin noin 23 tunnissa 56 minuutissa ja 4 sekunnissa eli yhdessä tähtivuorokaudessa. Taivaanpallon pyöriminen tuo esiin eri tähtikuvioita, sekä esimerkiksi Auringon ja Kuun. Maan kierto Auringon ympäri muuttaa meidän näkökulmaamme taivaanpalloon, sillä Maan akseli on 23,5 astetta kallellaan. Tällöin eri tähtikuviot näkyvät samaan vuorokaudenaikaan. Tähdet kulkevat kaarimaisia tai ympyrämäisiä ratoja näkyvällä taivaanpallolla.
Taivaanpallon kohteet ilmoitetaan leveysastetta vastaavana deklinaationa δ ja pituusastetta vastaavana rektaskensiona α. Taivaanpallon kohteen suunta määritellään tuntikulmana. Jokin taivaankappale, esimerkiksi Aurinko, Kuu, planeetta tai tähti on tietyllä korkeudella ja tietyssä suunnassa, eli kappaleella on kulmakorkeus ja atsimuutti.
Maan pyörimisakseli osoittaa taivaanpallon pohjoiseen ja eteläiseen taivaannapaan, joiden näennäiseen suuntaan Maan pyöriminen ei vaikuta. Navoilta katsottuna taivaannavat ovat suoraan yläpuolella ja päiväntasaajalla aivan horisontissa. Taivaannavan korkeus riippuu leveysasteesta. Jos ollaan leveysasteella 60, pohjoinen taivaannapa on samoin 60 asteen korkeudella. Tällä korkeudella on suunnilleen Pohjantähti.
Pohjoisnavalla nähdään vain taivaanpallon pohjoispuoliskon tähdet ja etelänavalla eteläpuoliskon tähdet. Päiväntasaajalla vuoden aikana voidaan nähdä koko taivaanpallo.
Taivaanrannan yläpuolella näkyvää osaa taivaanpallosta kutsutaan taivaankanneksi. Taivaanpallon havaitsijan pään päällä oleva kohta on taivaanlaki eli zeniitti ja jalkojen alla oleva, "maan sisässä" oleva suunta nadiiri.
Franz Lehár

Franz Lehár (30. huhtikuuta 1870 Komárom, Itävalta-Unkari – 24. lokakuuta 1948 Bad Ischl, Itävalta) oli itävaltalais-unkarilainen säveltäjä, joka on erityisen tunnettu opereteistaan, etenkin "Die Lustige Witwe" (Iloinen leski). Muista teoksista muistetaan valssi "Kultaa ja hopeaa" ("Gold und Silber"). Vuodesta 1899 lähtien hän asui Wienissä.
Galaktinen koordinaatisto

Galaktinen koordinaatisto on taivaanpallon koordinaatisto, jossa käytetään pituusasteena galaktista longitudia ja leveysasteena galaktista latitudia. 0-latitudi eli galaktinen päiväntasaaja seurailee Linnunradan vyön keskiosaa. Galaktinen longitudi 0 on Linnunradan keskuksen suunnassa Jousimiehen tähtikuviossa ja galaktinen pohjoisnapa Bereniken hiusten tähtikuviossa. 
Galaktinen koordinaatisto ei ole koordinaatisto, joka ilmoittaisi Auringon paikan Linnunradan kiekossa katsottuna Linnunradan keskustasta. Tätä koordinaatistoa käytetään joissain Linnunradan suurimittakaavan rakennetta kuvaavissa kaavioissa. Aurinko sijaitsee noin 26 000 valovuoden eli 8 kiloparsekin päässä Linnunradan keskustasta ja noin 111–115 valovuotta Linnunradan tason yläpuolella.
Kun Linnunradan keskustan suunta oli saatu määritetyksi suhteellisen tarkasti radiohavaintojen perusteella niin IAU viimeisteli vuonna 1959 galaktisen koordinaattijärjestelmän nykyisen määritelmän.
Ammattikorkeakoulututkinto

Ammattikorkeakoulututkinto on käytännönläheinen ja ammattiin suuntaava korkeakoulututkinto, joka valmistaa erilaisiin asiantuntija-, suunnittelu-, kehittämis- ja esimiestehtäviin. Ammattikorkeakoulututkinnot on kirjattu lainsäädäntöön korkeakoulututkintoina ja ne antavat pätevyyden hakea sellaisia kuntien ja valtion virkoja sekä julkisia tehtäviä, joihin on säädetty pätevyysvaatimukseksi korkeakoulututkinto, alempi korkeakoulututkinto tai ammattikorkeakoulututkinto. Tältä osin ammattikorkeakoulututkinto on rinnasteinen alempaan korkeakoulututkintoon, vaikka sitä ei muutoin lueta yliopistotutkinnoksi. Yliopistojen maisteriohjelmiin haettaessa ammattikorkeakoulututkintoa ei usein kelpuuteta sellaisenaan korvaamaan suoritettua alempaa korkeakoulututkintoa, vaan hakijalta vaaditaan myös siltaopintoja. 
Ammattikorkeakoulututkinnon laajuus on koulutusohjelmasta riippuen 210, 240 tai 270 opintopistettä. Kokopäiväisesti opiskellen opiskeluaika on 3,5–4,5 vuotta. Saman alan aikaisemmat opinnot tai työkokemus voivat lyhentää opiskeluaikaa. Tutkinto muodostuu perusopinnoista, ammattiopinnoista, vapaasti valittavista opinnoista, työharjoittelusta sekä opinnäytetyöstä. Opinnot ovat tyypillisesti yliopisto-opintoja käytännönläheisempiä ja sisältävät enemmän pakollisia työharjoitteluosuuksia.
Ammattikorkeakoulututkinnon voi suorittaa seuraavilla koulutusaloilla:
Egil Danielsen

Egil Danielsen (9. marraskuuta 1933 Hamar – 29. heinäkuuta 2019) oli norjalainen keihäänheittäjä. Varttuneemmalla iällä Danielsen osallistui politiikkaan Norjan eläkeläisten puolueen ("Pensjonistpartiet") ehdokkaana.
Danielsen vietti lapsuutensa köyhissä oloissa orpokodissa. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 Danielsen heitti silloisen maailmanennätyksen 85,71 ja voitti olympiakultaa. vuoden 1958 EM-kilpailuissa Danielsen sijoittui toiseksi. Norjan mestaruuden hän voitti keihäänheitossa viisi kertaa peräkkäin vuosina 1953–1957.
Danielsen kuoli 85-vuotiaana maanantain 29. heinäkuuta vastaisena yönä 2019.
Anateema

Anateema (), katolisessa kirkossa aikaisemmin myös panna, merkitsee syrjäänasettamista tai erottamista. Anateemasta käytetään usein myös nimitystä kirkonkirous. Anateemalla tarkoitetaan kristinuskossa oppituomiota, jossa jokin käsitys kristillisestä opista julistetaan vääräksi eli harhaoppiseksi ("heresia"). Esimerkiksi Nikaian ensimmäisessä kirkolliskokouksessa annettiin Areiosta vastaan kohdistettu anateema. Anateema on edelleen voimassa ja se toistetaan jokaisessa ortodoksisessa piispanvalassa.
Alun perin kristillisessä kirkossa ei eroteltu ekskommunikaatiota ja anateemaa, ja ekumeenisten kirkolliskokousten uskonoppia käsitelleiden kaanonien mukaan jokainen, joka opetti tuomittavalla tavalla, piti asettaa anateemaan eli erottaa kristittyjen yhteydestä.
Ortodoksinen kirkko.
Anateema on ortodoksisessa kirkossa kirkollisen kurinpidon äärimmäinen muoto. Anateemassa yksilö erotetaan yhteisöstä pysyvästi tai tietyksi ajaksi. Anateema kohdistuu pääasiassa harhaoppisiin ja sen käyttöä perustellaan kanoneilla. Anateemaan asettaminen on nykyaikana harvinaista. Kirkko ei anateemassa tuomitse ihmistä vaan hänen mielipiteensä. Hänellä on mahdollisuus luopua harhaopista, tunnustaa "virheensä" ja palata kirkon yhteyteen. Anateemaa lievempi kirkollinen rangaistus on määräajaksi määrätty ekskommunikaatio, ehtoollisyhteydestä erottaminen.
Katolinen kirkko.
Katolisessa kirkossa anateemaa on kutsuttu myös pannaksi (). Ekskommunikaation ja anateeman käsitteet eriytyivät pikkuhiljaa. Paavi Gregorius IX:n kaudella 1300-luvulla anateeman merkitykseksi vakiintui suuri ekskommunikaatio, joka toimeenpantiin juhlallisessa paavillisessa toimituksessa. Toimitukseen kuului muun muassa kellojen soittamista, kirjan sulkeminen ja kynttilöiden sammutus merkiksi siitä, että korkein kirkollinen oikeus oli tehnyt päätöksen eikä käsittelisi asiaa uudelleen ennen kohteen katumista. Katolisuudessa pannaan julistaminen poistettiin uuden kanonisen lain myötä vuonna 1983.
Paavi on historian saatossa käyttänyt oikeuttaan kirkonkirouksen langettamiseen useasti. Pannaan on joutunut muun muassa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik IV vuonna 1076.
Valtakunnanpanna oli keskiajalla käytössä ollut hallitsijan antama julistus. Koska hallitsija oli oikean uskon ylin suojelija, hän julisti harhauskoisen henkilön menettämään yhteiskunnalliset oikeutensa. Valtakunnanpanna julistettiin esimerkiksi Martti Lutheria vastaan Wormsin valtiopäivillä 1521.
"Pannahinen" on kirkon pannaan joutunut henkilö. Suomessa muun muassa verokapinaan osallistuneet talonpojat joutuivat pannahisiksi eli heidät laitettiin pannaan. Pannahinen on myös voimasana ja haukkumanimi.
Muissa liikkeissä.
Muista uskonnollisista liikkeistä ainakin Jehovan todistajat käyttävät jossain määrin anateemaa vastaavaa erottamismenettelyä. Jehovan todistajat pidättäytyvät yleensä täysin kanssakäymisestä liikkeestä erotetun tai siitä itse eronneen kanssa, ja menettelyn takia uskonnollinen kanssakäyminen on minimaalista perhe-elämässä ja sukulaissuhteissa.
Andreas Thorkildsen

Andreas Thorkildsen (s. 1. huhtikuuta 1982 Kristiansand, Norja) on uransa lopettanut norjalainen keihäänheittäjä, kaksinkertainen olympiavoittaja, maailmanmestari ja kaksinkertainen euroopanmestari. 
Thorkildsen voitti monien yllätykseksi olympiakultaa omalla ennätyksellään 86,50 Ateenassa vuonna 2004 ja vakiinnutti sen jälkeen paikkansa keihäsmaailman huipulla. 2005 MM-kisoissa Helsingissä Thorkildsen sai hopeaa tuloksella 86,18. Saman vuoden syyskuussa Monacossa hän heitti silloisen henkilökohtaisen ennätyksensä 89,60, joka oli samalla myös Norjan ennätys. 
Toukokuussa 2006 Dohassa Qatarissa Thorkildsen paransi ennätystään heitettyään ensimmäisen kerran urallaan yli 90 metriä tuloksen ollessa 90,13. Tulos oli samalla uusi Norjan ennätys. Nykyisen keihäsmallin tilastoissa hän oli kymmenes 90 metrin ylittäjä. Thorkildsen jatkoi hyviä heittojaan kesäkuussa Kultaisen liigan ensimmäisessä osakilpailussa Oslossa voittamalla kilpailun ja parantamalla jälleen omaa ja Norjan ennätystään tulokseen 91,59. Kaikkien aikojen tilastossa hän kohosi kuudennelle sijalle. Saman vuoden elokuussa hän voitti kultamitalin Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 88,78.
Thorkildsen voitti MM-kisoista 2007 hopeaa heitettyään tuloksen 88,61. 2008 Pekingin olympialaisissa Thorkildsen uusi olympiavoittonsa ylivoimaisella esityksellä. Hän heitti kilpailussa uuden olympiaennätyksen 90,57. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 89,59. Hän voitti toistamiseen Euroopan-mestaruuden Barcelonassa 2010 tuloksella 88,37. Hän sai hopeaa Daegun MM-kilpailussa 2011 tuloksella 84,78. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 81,55. Lontoon olympialaisissa 2012 Thorkildsen jäi kuudenneksi heitettyään 82,63.
Thorkildsen voitti n ja sekä sijoittui toiseksi , , ja . Ateenan maailmancupissa 2006 hän voitti keihäskilpailun tuloksella 87,17. Santiago de Chilen junioreiden MM-kilpailuissa 2000 ja Grosseton junioreiden EM-kilpailuissa 2001 hän sai hopeaa.
Thorkildsen heitti vuonna 2001 alle 20-vuotiaiden maailmanennätyksen 83,87 m. Ennätyksen rikkoi vuonna 2011 latvialainen Zigismunds Sirmais, joka heitti 84,47 m. Thorkildsenin entinen avopuoliso on 2006 junioreiden MM-kilpailuissa sadan metrin aitajuoksussa hopeaa voittanut Christina Vukicevic. He olivat yhdessä kuuden vuoden ajan, kunnes erosivat vuonna 2011.
Thorkildsen ilmoitti uransa lopettamisesta toukokuussa 2016.
"10 parhaan keskiarvo 90,48"
Esileikki

Esileikki on sukupuoliyhdyntää edeltävää seksiä ja hyväilyjä. Käsitteen nimitys perustuu oletukseen, että vaikka esileikki onkin nautinnollista ja kiihottavaa, se ei itsessään tuo tyydytystä, vaan sen tavoitteena on johtaa yhdyntään.
Esileikkiin voi kuulua monenlaista hyväilyä ja seksuaalista toimintaa. Esileikki alkaa usein suudelmilla sekä vartalon ja sukupuolielinten hyväilyllä vaatteiden läpi. Riisumisen jälkeen osapuolet voivat hyväillä toistensa alastomia vartaloja ja sukupuolielimiä käsillään tai huulillaan. Heteroparin mies voi laittaa sormensa naisen emättimen sisään, ja osapuolet voivat antaa toisilleen suuseksiä, nainen fellaatiota ja mies cunnilingusta. Mies voi saada erektion jo esileikin aikana. Esileikin lopuksi tapahtuu yleensä yhdyntä.
Miesparit ja naisparit harjoittavat usein heteropareja enemmän rinnan alueen stimulointia, ja miesparit harjoittavat enemmän peräaukon stimulointia. Homopareilla esileikki ei yleensä ole yhtä tavoitekeskeistä kuin heteropareilla, ja sitä usein pitkitetään.
Jotkut käyttävät esileikissä nautintoa tuottavia esineitä, kuten ihon sivelyä höyhenillä, tai hieromasauvaa. Jotkut parit harjoittavat kipua tuottavia leikkejä. Esileikkiin saadaan vaihtelua esimerkiksi pukeutumis- ja fantasialeikeillä, romanttisella kynttilävalaistuksella tai tekemällä sitä uusissa paikoissa.
Seksiterapiassa pariskuntia pyritään usein ohjaamaan tuottamaan partnerille nautintoa pidentämällä esileikkiä ja kiinnittämällä vähemmän huomiota yhdyntään seksin päämääränä.
Prekessio

Prekessio (myös presessio) tarkoittaa pyörimisakselin kiertymistä. Prekessoiva kappale pyörii oman akselinsa ympäri ja lisäksi akselin suunta muuttuu siten, että kaltevuuskulma pysyy vakiona mutta kaltevuussuunta kiertyy. Jos pyörivän hyrrän akseli ei ole tarkkaan pystysuorassa, se tekee prekessioliikettä. 
Tähtitieteessä prekessiolla tarkoitetaan Maan tai muun taivaankappaleen akselin kaltevuussuunnan muuttumista pitkän ajan kuluessa. Sen vuoksi Maan akseli ei aina osoita samaan kohtaan taivaanpallolla eli taivaannavat liikkuvat suhteessa tähtiin.
VV Cephei

VV Cephei (lyhentäen VV Cep) on Kefeuksen tähtikuviossa oleva kaksoistähti, jossa on valtavan suuri punainen hyperjättiläinen ja kirkas sininen tähti. VV Cephei on spektroskooppinen kaksoistähti ja pimennysmuuttuja: tähdet peittävät vuorotellen toisensa.
Geomantia

Geomantia () on ennustusmenetelmä, jolla tarkoitetaan ennustamista maahan heitetyistä esineistä ja niiden varjoista ja väreistä, esimerkiksi luista, tikuista, simpukankuorista tai kivistä. Myös maata, hiekkaa tai multaa voidaan heittää ja tulkita sen aikaansaamat kuviot. Usein geomantialla tarkoitetaan kuitenkin erilaisia ajateltuja maan energiavirtoja tai ley-linjoja ja näiden tutkimista. 
Sanaa "geomantia" käytetään joskus fengshuin synonyymina. Tämä on perintöä 1800-luvulta, jolloin länsimaiset lähetyssaarnaajat joutuivat keksimään käännöksen sanalle "fengshui".
Kiva (seremoniahuone)

Kivat olivat lounaisen Yhdysvaltain pueblointiaanien keskuksiinsa rakentamia pyöreitä, puoliksi maanalaisia seremoniahuoneita. Kivoja ja niiden tyyppisiä huoneita rakensivat muun muassa anasazi-, mogollón- ja hohokam-kulttuurien intiaanit. Kiva on iso ja pyöreäreunainen, tiiliseinäinen kuoppa, jossa on ollut hirsikatto. Kivan keskellä on pidetty tulta. Kivoissa tehtiin ilmeisesti taikuuksia. Myöhempien pueblointiaanien perinteistä päätellen kivassa saivat olla vain miehet ja pojat. Useissa kivoissa oli lattiassa aukko, "sipapu", josta esi-isien ehkä uskottiin voivan nousta manalasta. Uskotaan kivan merkityksen muuntuneen ajan kuluessa uusien uskonnollisten vaikutteiden levitessä pueblojen alueella. Noin 1250 alueella alkoi levitä "kachina"-henkiin perustuva uskonto.
Intiaanit rakensivat niitä kennomaisiin pueblorakennelmiinsa muun muassa muun muassa Chacon kanjonissa, Lounais-Yhdysvaltain New Mexicossa.
Esimerkiksi anasazin piirissä jokaisella Chacon kanjonin asuinpaikalla oli kiva, isoimmassa asuinpaikassa "Pueblo Bonitossa" oli 39 kivaa. Niistä kaksi oli suurta. Kivat ovat vanhimpien tunnettujen Pohjois-Amerikan muinaisjäännösten joukossa. 
Kivojen arkkitehtuuri kehittyi ja niitä rakennettiin myös maan päälle ja tornimaisiksikin, ja ne saattoivat olla avaimenreiän muotoisia niin kuin Mesa Verdeessä. Sodassa kivan polttamisella oli voimakas uskonnollinen merkitys.
Monet kivat hylättiin, kun kuivuus ajoi intiaanit pois alueelta. Kivojen rakentajina pidetään anasazeja.