tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johanna Buchert

Ulla Johanna Buchert (o.s. Ronkanen; s. 16. maaliskuuta 1960 Juva) on suomalainen tekniikan tohtori, kemisti ja Luonnonvarakeskuksen pääjohtaja. Ennen vuonna 2018 alkanutta pääjohtajuuttaan Buchert toimi vuodesta 2015 alkaen Luonnonvarakeskuksen tutkimuksesta vastaavana ylijohtajana Helsingin Viikissä, ja tätä ennen Teknologian tutkimuskeskus VTT:n tutkimusjohtajana.
Buchert tuli ylioppilaaksi Kesyn lukiosta (1979). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi (1985) ja tekniikan lisensiaatiksi (1988). Hän väitteli tekniikan tohtoriksi (1991) kemian tekniikan alalta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu "Biotechnical oxidation of D-xylose and hemicellulose hydrolyzates by Gluconobacter oxydans". Hän on ollut Åbo Akademin dosentti vuodesta 1995.
Työuransa alkupuolella Johanna Buchert toimi TKK:n opetusassistenttina (1985–1986) ja Suomen Akatemian tutkijana (1988–1990). Hän oli VTT:n Biotekniikan laboratorion tutkija ja erikoistutkija 1991–1993, ja Tukholmassa vierailevana tutkijana (STFI Stockholm) 1993–1994. Tämän jälkeen hän työskenteli VTT:n Bio- ja Elintarviketekniikan erikoistutkijana (1994–1995), VTT Biotekniikan ryhmäpäällikkönä (1996–1999) ja tutkimuspäällikkönä (2000–2005) sekä VTT:n tutkimusprofessorina (2005–) ja tutkimusjohtajana 2015 saakka.
Buchertin tieteellinen tuotanto käsitti vuoteen 2007 mennessä noin 90 vertaisarvioitua julkaisua ja useita patentteja. Sittemmin tieteellinen tuotanto on jatkunut. Hänen saamista tunnustuksista merkittävimpiin kuuluu metsäteollisuuden tieteellisestä edistämisestä myönnetyn Marcus Wallenberg -palkinnon saaminen vuonna 2003 yhdessä professori Tapani Vuorisen, tohtori Anita Telemanin ja professori Maija Tenkasen kanssa. Buchert on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Aino Pesonen

Aino Katariina Pesonen (4. syyskuuta 1884 Turku – 1975 Neuvostoliitto) oli suomalainen ammattiyhdistysaktiivi ja toimittaja, joka oli yksi Suomen Kommunistisen Puolueen perustajajäsenistä.
Elämä.
Turussa syntynyt Pesonen valittiin Hämeenlinnan työväenyhdistyksen naisjaoston puheenjohtajaksi vuonna 1907. Hän kirjoitti myös "Hämeen Voimaan" sekä toimi "Työläisnaisen" Hämeenlinnan kirjeenvaihtajana. 1910-luvulla Pesonen vaikutti Helsingissä, jossa hän toimi muun muassa Suomen sosialidemokraattisen naisliiton rahastonhoitajana. Toukokuussa 1917 Pesonen oli perustamassa Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liittoa.
Sisällissodan aikana Pesonen toimi kansanvaltuuskunnan hallussa olleen Suomen Pankin kassanhoitajana. Sodan loppuvaiheessa hän pakeni Pietariin, ja osallistui Moskovassa elokuussa 1918 järjestettyyn SKP:n perustavaan kokoukseen. Pesonen palasi pian Suomeen organisoimaan SKP:n maanalaista toimintaa. Hän oli käynnistämässä puolueen toimintaa aluksi Porissa, ja keväällä 1919 Tampereella, jonne Pesonen saapui pidätetyksi joutuneen Lauri Hyrskyluodon tilalle. Talvella 1920 Pesosen seuraajaksi tuli J. H. Lumivuokko.
Vuonna 1921 Pesonen siirtyi Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli 1920–1930-luvuilla Lenin-koulun suomalaissektorin sihteerinä ja Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston kirjastonhoitajana. Niiden lakkauttamisen jälkeen Pesonen toimi vielä kirjastonhoitajana Moskovassa vuoteen 1954 saakka. Hän kävi Suomessa ainakin vuonna 1968, jolloin Pesonen osallistui kunniavieraana SKP:n 50-vuotisjuhliin ja laski seppeleen Santahaminan vankileirin punaisten muistomerkille Aarne Saarisen ja Inkeri Lehtisen kanssa.
Yksityiselämä.
Aino Pesosen puoliso oli toimittaja Ville Ojanen, joka teloitettiin Stalinin vainojen aikana vuonna 1938.
Vassar College

Vassar College on yksityinen korkeakoulu Poughkeepsiessä, Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa. Siellä voi suorittaa kandidaatin tutkinnon taiteissa, kielissä, luonnontieteissä tai sosiologiassa, sekä maisterin tutkinnon biologiassa, kemiassa ja teatteritieteessä. Koulussa on noin 2300 opiskelijaa.
Matthew Vassar perusti collegen 1860-luvulla. Se otti aluksi vain naisopiskelijoita, miehiä pääsi oppilaiksi heti toisen maailmansodan jälkeen ja laajemmin vasta vuodesta 1969.
Nykyisin opiskelijoista noin kymmenen prosenttia tulee ulkomailta, etenkin Kiinasta, Intiasta ja Etelä-Koreasta. Hakijoita on paljon enemmän kuin opiskelupaikkoja, vajaat 20% hakijoista pääsee kouluuun ja lähes kaikilla valituilla on parhaat mahdolliset arvosanat koulutodistuksessaan (keskiarvo 3.9 asteikolla 1-4). Todistuksen lisäksi valintaan vaikuttaa opettajien suosituskirje, valinnainen pääsykoe ja 300-sanainen ainekirjoitus. Kouluun päässeistä 87% valmistuu neljässä vuodessa ja kaikkiaan 93% kuudessa vuodessa.
Vassarissa opiskelu maksaa noin 83 tuhatta dollaria, kun mukaan lasketaan opetus, kirjat, ruoka ja asuminen koulun asuntolassa. Noin kaksi kolmasosaa opiskelijoista voi saada opintotukea, mikäli he ovat Yhdysvaltojen kansalaisia tai asuvat maassa pysyvästi.
Kyyhkysen ääni

Kyyhkysen ääni ("The Voice of the Turtle") on Irving Rapperin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1947. Sen on oman Broadway-menestysnäytelmänsä pohjalta käsikirjoittanut John Van Druten. Pääosia näyttelevät Ronald Reagan ja Eleanor Parker.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Esko Palmio

Esko Kalle-Kustaa Palmio (14. tammikuuta 1910 Tampere – 2. syyskuuta 2001 Helsinki) oli sosiaalineuvos ja suomalainen virkamies, joka toimi myös Suomen urheiluopiston johtajana. 
Esko Palmion vanhemmat olivat kamreeri Kaarlo Pentti Palmio ja Elsa Maria Estola ja puoliso vuodesta 1947 Eila Sinikka Helinä Aaltonen. Palmio tuli ylioppilaaksi 1932 ja valmistui voimistelunopettajaksi 1936. Opintomatkoja hän teki Skandinaviaan, Keski-Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Palmio toimi Toukolan työkeskuksessa Viipurissa kerhotyön ohjaajana 1936–1940 ja suojeluskunnan sotilasohjaajana 1940–1944. Suomen Urheiluliiton valmentaja hän oli 1940, Suomen urheiluopiston koulutusohjaaja 1946–1949 ja opiston johtaja 1949–1955. Helsingin kaupungin urheilu- ja ulkoiluviraston päällikkönä Palmio toimi 1955–1974. Hänellä oli myös useita luottamustoimia, kuten Suomen Ladun hallituksen puheenjohtajuus 1960–1968. Palmio oli myös Tahko Pihkalan nimeä kantavan seuran perustajia, ensimmäinen puheenjohtaja ja kunniapuheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän oli ratsumestari (1943).
He vaelsivat auringossa

He vaelsivat auringossa ("A Walk in the Sun") on Lewis Milestonen ohjaama yhdysvaltalainen sotaelokuva vuodelta 1945. Siinä toisen maailmansodan amerikkalaisjoukot etsivät Italian maaseudulla siltaa, joka heidän on määrä räjäyttää.
Tuotanto.
Milestone tilasi Millard Lampellilta ja Earl Robinsonilta lyhyitä lauluja, joita käytettiin elokuvan suvantokohdissa. Laulut esittää Kenneth Spencer. Ennakkokatseluiden perusteella osa niistä jätettiin lopullisesta versiosta pois.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1986 sen olevan elokuvan "Länsirintamalta ei mitään uutta" (1930) rinnalla toinen niistä pasifistisista sotafilmeistä, joiden ansiosta Lewis Milestone jää elokuvan historiaan: ”Milestone välittää rehellisen lähikuvan Salernon rannalle nousevien amerikkalaisten miesten tunnelmista. Italian auringon alla nämä teksasilaisen divisioonan tuntemattomat sotilaat kohtaavat sodan pelot kaikessa järkyttävyydessään.”
Vuonna 2016 "He vaelsivat auringossa" otettiin mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Samy Badibanga

Samy Badibanga (s. 1962 Kinshasa) on kinshasankongolainen poliitikko, joka nimitettiin maansa pääministeriksi vuonna 2016. Hän on opiskellut Sveitsissä ja Hollannissa ja työskennellyt kaivosalan yrityksissä. Vuosina 2009-2011 hän oli opposition presidenttiehdokkaan Étienne Tshisekedin neuvonantaja.
Prosessointiviive

Prosessointiviive on tietokoneverkkoon pohjautuvissa pakettikytkennöissä aika, joka reitittimeltä kestää käsitellä (prosessoida) paketin alkunimiö. Se on yksi verkkoviiveen avaintekijöistä. 
Paketin käsittelyn aikana reitittimet saattavat tarkistaa, onko paketissa tavutason virheitä lähetyksen jäljiltä ja määrittävät, missä paketin seuraava kohdeosoite on. Suurnopeusreititinten prosessointiviipeet ovat tavallisesti mikrosekuntien luokkaa tai vähemmän. Tämän käsittelyn jälkeen reititin ohjaa paketin jonoon, jossa paketille voi aiheutua lisää viivettä: jonotusviivettä. 
Prosessointiviive on sivuutettu aikaisemmin merkityksettömänä muihin verkkoviiveen muotoihin verrattuna. Se voi olla kuitenkin melko suuri joissakin järjestelmissä etenkin silloin, kun reitittimet suorittavat monimutkaisia salausalgoritmejä ja tutkivat ja muokkaavat paketteja. Joidenkin verkkojen tekemä pakettien syvätutkimus (DPI, Deep packet inspection) tutkii paketeiden turvallisuutta, laillisuutta ym., mikä saattaa aiheuttaa todella suuren viiveen, ja siksi se tehdään ainoastaan valituissa tarkastuspisteissä. Myös verkko-osoitteen välitystä tekevien reititinten prosessointiviive on tavallista suurempi, koska niiden täytyy tutkia ja muuntaa sekä saapuvat että lähtevät paketit.
Hyväntoivon linna

Hyväntoivon linna () on Kapkaupungissa, Etelä-Afrikassa sijaitseva bastioni. Se rekennettiin vuosina 1666–1679 ja on yksi Etelä-Afrikan vanhimmista rakennuksista. Se rakennettiin puolustamaan Hollannin Itä-Intian kauppakomppaniaa eurooppalaisilta vastustajilta. Linna korvasi aiemman savesta ja puusta vuonna 1652 rakennetun linnan.
Vuonna 1936 Hyväntoivon linnasta tuli kansallinen muistomerkki. Nykyään linnassa toimii kolme museota ja se on turistinähtävyys.
Historia.
Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian ("Dutch East India Company") vuosina 1666–1679 rakentama linna on Etelä-Afrikan vanhin olemassa oleva rakennus. Se korvasi vanhan Fort de Goede Hoop -nimisen linnoituksen, joka oli rakennettu savesta ja puusta ja jonka Jan van Riebeeck rakensi saapuessaan Hyväntoivon niemelle vuonna 1652.
Vuonna 1664 jännitteet Ison-Britannian ja Alankomaiden välillä kasvoivat sotahuhujen keskellä. Samana vuonna Jan van Riebeeckin seuraaja komentaja Zacharias Wagenaer sai komissaari Isbrand Gosken käskyn rakentaa viisikulmainen linnoitus kivestä. Linnan ensimmäinen kivi muurattiin 2. tammikuuta 1666. Linnoitus rakennettiin osittain orjatyövoimalla, joita tuotiin mm. Madagaskarista ja Mosambikista. Hollantilaiset pelkäsivät mahdollista kapinaa, jos he olisivat käyttäneet paikallista väkeä orjatyövoimana. 26. huhtikuuta 1679 viisi linnaketta nimettiin Vilhelm III Oranialaisen tärkeimpien asioiden mukaan: Leerdam lännessä, Buren, Katzenellenbogen, Nassau ja Oranje myötäpäivään siitä. Linnoituksessa oli muun muassa kirkko, leipomo, erilaisia ​​työpajoja, asuintiloja, kauppoja sekä sellejä.
Vuonna 1682 porteilla varustettu sisäänkäynti korvasi vanhan sisäänkäynnin, joka oli merelle päin. Pääsisäänkäynnin yläpuolella sijaitseva kellotorni rakennettiin vuonna 1684. Rakennelman kello, joka on myös Etelä-Afrikan vanhin, valettiin Amsterdamissa vuonna 1697 itäfriisiläisen kelloseppä Claude Fremyn toimesta. Kello painaa hieman yli 300 kiloa. Sitä käytettiin kellonajan ilmoittamiseen sekä kansalaisten varoittamiseen vaaratilanteesta, koska kellon ääni kuului 10 kilometrin päähän. Se soitettiin myös asukkaiden ja sotilaiden kutsumiseksi, kun oli tarpeen tehdä tärkeitä ilmoituksia.
Toisen buurisodan (1899–1902) aikana osaa linnasta käytettiin vankilana ja entiset sellit ovat säilyneet edelleen. Fritz Joubert Duquesne, joka tunnettiin myöhemmin Kitchenerin tappajana ja Duquesne Spy Ringin johtajana oli yksi sen tunnetuimmista asukkaista. Duquesne kaivoi tunnelia ja poisti sementin kivien ympäriltä lusikalla. Hän melkein pääsi pakenemaan eräänä yönä, mutta suuri kivi liikahti ja puristi hänet tunneliinsa. Seuraavana aamuna vartija löysi hänet tajuttomana, mutta elossa. 
Vuonna 1936 linna julistettiin historialliseksi muistomerkiksi ja vuodesta 1969 se on tunnettu kansallisena muistomerkkinä sekä 1. huhtikuuta 2000 lähtien provinssin kulttuuriperintökohde. Linnoitus oli ensimmäinen näin suojeltu kohde Etelä-Afrikassa. Laajat restaurointityöt valmistuivat 1980-luvulla, minkä johdosta rakennus on parhaiten säilynyt Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian linnoitus.
Lähetysviive

Lähetysviive tarkoittaa tietokoneverkkoon pohjautuvissa pakettikytkennöissä kaikkien paketin tavujen lähettämiseen tarvittavan ajan määrää. Se on siis yhteyden tiedonsiirtonopeuden aiheuttama viive. 
Lähetysviive on paketin pituuden funktio eikä sillä ole mitään tekemistä solmupisteiden etäisyyden kanssa. Se on verrannollinen paketin pituuteen tavuina. 
Viipeen voi laskea kaavalla: 
"DT = N / R" sekuntia
jossa 
"DT" on lähetysviive sekunteina
"N" (voidaan merkitä myös kirjaimella L) on tavujen lukumäärä eli paketin pituus ja
"R" on lähetysnopeus (tavua sekunnissa)
Suurin osa pakettikytkentää käyttävistä verkoista käyttää "tallenna ja lähetä eteenpäin" -lähetystä yhteyden tulossa. Tällainen kytkin vastaanottaa ja tallentaa koko paketin puskurimuistiin ja tarkistaa, onko siinä CRC-virheitä tai muita ongelmia ennen, kuin se lähettää paketin ensimmäisen tavun lähtevälle yhteydelle. Täten tallenna ja lähetä eteenpäin -kytkimet lisäävät lähetysviipeitä jokaisessa paketin reitillä olevan yhteyspisteen tulossa. 
* Prosessointiviive 
* Jonotusviive 
* Etenemisviive
Bebra

Bebra on kaupunki Hersfeld-Rotenburgin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 120 kilometriä Frankfurt am Mainista koilliseen ja noin 45 kilometriä Kasselista kaakkoon.
Maantiede.
Bebra sijaitsee Hessenin koillisosassa Fuldan varrella. Sitä ympäröi usea vuoristo: Stölzinger Gebirge pohjoisessa, Richelsdorfer Gebirge idässä, Seulingswald kaakossa ja Knüllgebirge lounaassa.
Historia.
Alkuaan Bebra tunnettiin nimellä Biberaho (Dorf am Biberfluss, kylä Biberjoen varrella). Sittemmin nimi vääntyi muotoon Bibera ja viimein muotoon Bebra.
Varhaisin asiakirjamaininta Bebrasta on vuodelta 786. Bebra oli vuosisatoja maalaiskylä, joka tunnettiin muun muassa pellavastaan. Se oli myös liikenteen solmukohta: vanha postitie eli Die alte Poststraße kulki paikkakunnan kautta. Bebra jäi kuitenkin läheisen Rotenburgin varjoon. Vasta 1849 käyttöön otettu rautatieyhteys antoi Bebralle kasvusysäyksen. 1800-luvun loppua kohden Bebrasta kehittyi yksi Saksan tärkeimmistä rautateiden solmukohdista. Väkiluku moninkertaistui ja elinkeinorakenne muuttui maatalouspainotteisesta kaupan ja palvelujen suuntaan. Kaupunkioikeudet Bebra sai 1935. Toinen maailmansota katkaisi kehityksen, mutta se jatkui jälleen sodan jälkeen aina 1970-luvulle. Hyvät liikenneyhteydet houkuttelivat Bebraan teollisuusyrityksiä. Kylmän sodan aikana Bebra oli myös rajanylityspaikka. 1980-luvulla tavaraliikenne väheni, ja sen myötä katosi työpaikkoja.
Talous ja liikenne.
Vaikka rautatien merkitys Bebralle on ajan mittaan vähentynyt, paikkakunta on edelleen leimallisesti rautatieläiskaupunki. Bebran rautatieasema sijaitsee neljän ratalinjan solmukohdassa: Bebra–Fulda, Halle–Bebra, Göttingen–Bebra ja Bebra–Baunatal-Guntershausen. Bebrassa on myös elektroniikkateollisuutta, kuten Continental Automotive GmbH ja m.a.l. Effekt Technik GmbH.
Bebra sijaitsee Bundesstraße 27:n ja Bundesstraße 83:n risteyksessä. BAB 4 kulkee Bebran eteläpuolitse. Kaupungin alueella kulkevat pyörätiet Hessische Radfernweg R1 ja D-Route 9 (Weser-Romantische Straße).
Jane Thynne

Jane Thynne (s. 1961 Venezuela) on toimittaja ja kirjailija, joka on kirjoittanut toisen maailmansodan aikaan sijoittuvia historialliallisia romaaneja. Hän on myös freelancetoimittaja ja kirjoittaa säännöllisesti aikakauslehtiin sekä sanomalehtiin.
Lapsuus, opiskelu ja ura.
Thynne syntyi Venezuelassa mutta vietti lapsuutensa Lontoossa kahden veljensä kanssa. Koulun jälkeen hän oli vuoden Old Vic -teatterissa kunnes jatkoi opiskelua St Anne's Collegessa Oxfordissa. Valmistuttuaan hän meni BBC:lle harjoittelijaksi. Oltuaan siellä muutaman vuoden hän siirtyi The Sunday Timesin toimittajaksi, minkä jälkeen hän on työskennellyt myös The Daily Telegraph- ja The Independent -sanomalehdissä. Tehtyään ensimmäisen sopimuksensa romaanista hän on jatkanut uraansa lehdistössä freelancetoimittajana. Hän tekee myös töitä BBC:llä Radio 4 -kanavalle sekä Sky TV:lle.
Thynne oli naimisissa 23. maaliskuuta 2018 kuolleen kirjailija Philip Kerrin kanssa. Myös Kerr kirjoitti toisen maailman sodan aikaan sijoittuvia romaaneja. Heillä on kolme lasta. Thynne asuu Lontoossa.
Julkaistut kirjat.
Clara Vine -sarja.
Lähde:
Leonard Leisching

Leonard John ”Len” Leisching (11. syyskuuta 1934 – 25. helmikuuta 2018) oli eteläafrikkalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Leisching voitti painoluokan 57 kg pronssia Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Hän kilpaili olympiatasolla myös Melbournessa 1956.
Andries Nieman

Andries Christiaan ”Dries” Nieman (11. syyskuuta 1927 – 13. elokuuta 2009) oli eteläafrikkalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Nieman voitti yli 81-kiloisten painoluokan pronssia Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hävittyään välierässään yhdysvaltalaiselle Ed Sandersille.
Ana Aslan

Ana Aslan (1. tammikuuta 1897 Brăila, Romania – 20. toukokuuta 1988 Bukarest, Romania) oli romanialainen lääkäri ja gerontologian edelläkävijä, joka omistautui urallaan ikääntyneiden elämänlaadun parntamiseen.. Hänet tunnetaan myös kiistanalaisen Gerovital H3 -lääkkeen kehittäjänä.
Ana Aslan syntyi Mărgărit ja Sofia Aslanin neljäntenä lapsena tiettävästi vuonna 1897, joskin tiedot hänen syntymävuodestaan vaihtelevat välillä 1896–1898. Vuonna 1915 hän pääsi opiskelemaan lääketiedettä Bukarestin yliopistoon. Ensimmäisessä maailmansodassa Aslan hoiti sotilaita eri sotilassairaaloissa. Tänä aikana hän työskenteli romanialaisen kirurgin Thoma Ionescun kanssa.
Saatuaan alemman korkeakoulututkinnon päätökseen 1922 hän työskenteli yhdessä Daniel Danielopolun kanssa vasomotorisen säätelyn parissa. Vuonna 1924 hän valmistui tohtoriksi erikoistuen kardiovaskulaariseen fysiologiaan. Tieteellisesti hänen kiinnostuksensa kohdistui fysiologiaan ja ikääntymisprosessiin.
1945 hänet nimetiin endokrinologian professoriksi uuteen lääketieteen laitokseen Timişoaraan. Vuodesta 1949 hän johti Bukarestin endokriinisen instituutin fysiologian osastoa, jossa hän työskenteli Konstantin I. Parhonin kanssa. Tänä aikana hän alkoi tutkia prokaiinin käyttöä autonomisen hermoston säätelyssä, josta hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi. Tutkimustensa perusteella hän kehitti ikääntymiseen vaikuttavan Gerovital H3 -lääkkeen.
Vuonna 1952 Parhon perusti Bukarestin geriatrian instituutin, jota Aslan alkoi johtaa.. Laitos on ensimmäinen laatuaan maailmassa, ja Maailman terveysjärjestö otti sen malliorganisaatioksi. Se oli järjestetty kliinisen, biologisen ja sosiaalisen gerontologian yksiköhin.
1959 hän perusti Romanian gerontologian ja geriatrisen seuran ja tieteellisen julkaisun.
Aslanin vastaanotolla kävi monia rikkaita ja vaikutusvaltaisia julkisuuden henkilöitä poliitikoista Hollywood-tähtiin. Gerovitalin lisäksi hän kehitti myös aivojen sekä sydämen ja verisuonien rappeutumista ehkäisevän Aslavital -lääkkeen sekä ikääntymisen vaikutuksiin suuntautuneen kosmetiikkatuoteperheen.
Aslan kuoli 91-vuotiaana peräsuolisyövän leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1988 vain muutamaa päivää ennen kuin hänen oli määrä toimia Kansainvälisen gerontologisen kongressin puhemiehenä.
Tunnustukset.
Aslan sai elämänsä aikana lukuisia kansainvälisiä tunnustuksia työskentelystään ikääntymisen vaikutusten ehkäisyssä, mm. Maailman terveysjärjestön Leon Bernhard -palkinnon. 
Hänen kunniakseen julkaistiin postimerkki Romaniassa 1996 ja 2016. Bukarestin kansallinen gerontologian instituutin rakennus on omistettu hänelle.
Bernhard Brink

Bernhard Brink (s. 17. toukokuuta 1952 Nordhorn, Ala-Saksi) on saksalainen kevyen musiikin laulaja sekä televisio- ja radiojuontaja.
Ura.
Bernhard Brinkin aktiiviura alkoi 1973 laululla "Ich hör ein Lied". Hän teki useita levytyksiä aina vuoteen 1981, mutta listamenestys jäi keskinkertaiseksi. 1980-luvulla Brinkin musiikillinen ura hiljeni ja 1990-luvulla hän työskenteli juontajana muun muassa televisio-ohjelmissa "Das deutsche Schlager-Magazin" ja "Schlager des Jahres". Hän työskenteli myös radiojuontajana.
Brink jatkoi laulajan uraansa televisio- ja radiotyön ohella. Häneltä julkaistiin vuosittain uutta tuotantoa ja studioalbumeja ilmestyi vuoden parin välein myös 1990-luvulla ja edelleen 2000- ja 2010-luvuilla. Hän lauloi myös muutamia duettoja, muun muassa Ireen Sheerin ja Audrey Landersin kanssa. 1990-luvun taitteessa Brink teki yhteistyötä muusikko Matthias Reimin kanssa. Syntyi muun muassa kappale "Von Casablanca nach Athen", joka on sittemmin ollut mukana useilla Brinkin kokoelma-albumeilla. Muita tiuhaan kokoelma-albumeilla julkaistuja kappaleita ovat muun muassa "Blondes Wunder", "Du entschuldige – Ich kenn’ Dich", "Griechische Nacht" ja "Marie". Brink on laulanut myös joitakin saksankielisiä versioita eurooppalaisista menestyskappaleista, kuten "Scharazan - kleine Insel der Gefühle", joka on käännösversio italialaisesta menestyssävellyksestä "Sharazan".
Scheelen vihreä

"Tämän artikkelin kemikaalia kutsutaan joskus virheellisesti kupariarsenaatiksi, joka on eri yhdiste."
Scheelen vihreä eli kupariarseniitti (CuHAsO3) on myrkyllinen epäorgaaninen yhdiste, jota on käytetty keltavihreänä väriaineena. Se oli ensimmäinen arseenia sisältänyt väriaine, ja sitä käytettiin muun muassa maalien väriaineena öljymaalauksessa. Ainetta on käytetty myös hyönteismyrkkynä, joskus yhdessä keisarinvihreän kanssa. Scheelen vihreällä värjättiin tekstiilejä, tapetteja ja jopa elintarvikkeitakin. Se oli aikanaan ainesosana vihreässä kermahyytelössä ja muissa vihreissä konditoriotuotteissa.
Tapeteista vapautunut arseeni aiheutti usein myrkytysoireita, kun kosteissa huonetiloissa tapettiliisterin homesieni "Penicillium brevicaule" hajotti arseenia sisältävää väriainetta, jolloin huoneilmaan haihtui arseeniyhdisteitä. Tästä johtuva ihmisten sairastuminen nimettiin Gosion taudiksi italialaisen biokemistin B. Gosion mukaan, ja maailmalla myrkylliset tapettihöyryt tunnettiin myös nimellä Gosion kaasu. Vuonna 1945 Frederick Challenger osoitti syntyneen kaasun trimetyyliarseeniksi. Myös Napoleonin on arveltu kuolleen tapettien aiheuttamaan arseenimyrkytykseen.
Väriaineen löysi Carl Wilhelm Scheele vuonna 1775. Se korvasi antiikin aikaiset kuparikarbonaattiin perustuvat vihreät pigmentit lähes kokonaan 1800-loppuun mennessä.
Scheelen vihreän käyttö kiellettiin sen myrkyllisyyden vuoksi useissa maissa jo 1800-luvulla. Preussissa kielto tuli voimaan jo vuonna 1815, ja Suomessa aine kiellettiin vuoden 1888 asetuksessa ”Myrkkyjen kaupitsemisesta sekä mitä muutoin on otettava huomioon koskien myrkyllisiä aineita ja tavaroita”.
Marko Kohtamäki

Marko Kohtamäki (s. 1977 Vaasa) on suomalainen professori, strategialuennoitsija ja liiketoiminnan kehittäjä. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori ja työskentelee professorina Vaasan yliopiston johtamisen akateemisessa yksikössä oppialanaan strategia. 
Kohtamäki on toiminut Vaasan yliopiston professorina vuodesta 2012. Hän on myös työskennellyt vierailevana professorina Luulajan Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 2012–2017 sekä vierailevana tutkijana Oxfordin yliopistossa vuosina 2010–2011.
Vuonna 2005 Kohtamäki väitteli strategisesta johtamisesta aiheenaan Strategisten verkostojen ohjaus. Kohtamäen väitöskirja keskittyi analysoimaan teknologiayritysten hyödyntämiä toimittajaverkostojen johtamisen käytäntöjä.
Kohtamäen viimeaikainen tutkimus liittyy kolmeen keskeiseen teemaan: Teknologiayritysten digitaaliseen palvelullistumiseen (Digital Servitization), strategiakäytäntöihin (Strategy-As-Practice) sekä liiketoimintatiedon hallintaan (Business Intelligence). Hänen tutkimustyölleen on tyypillistä pyrkiä luomaan lisäarvoa sekä käytännön liikkeenjohdolle että strategian, strategisen markkinoinnin ja tuotantotalouden perustutkimukselle. 
Kohtamäki on julkaissut tutkimusartikkeleita alan huippulehdissä, kuten Strategic Management Journal, Strategic Entrepreneurship Journal, , Industrial Marketing Management, Long Range Planning, International Journal of Production Economics ja Technovation. Vuoteen 2019 mennessä Kohtamäki oli julkaissut noin 50 tieteellistä artikkelia tiedelehdissä sekä noin 20 tieteellistä kirja-artikkelia ja viisi kirjaa, mukaan lukien väitöskirja.
Kohtamäki on lisäksi urallaan kehittänyt myös konsultoinnin keinoin sekä yritysten että julkisten organisaatioiden strategioita ja toimintaa.
Kananga

Kananga, entinen Luluabourg on kaupunki Kongon demokraattisen tasavallan eteläosassa, Luluajoen varrella. Vuonna 2004 siellä arvioitiin olevan noin 720 000 asukasta. Kaupungista on hyvät rautatie- ja maantieliikenneyhteydet, ja se toimii lähialueella tuotettujen timanttien ja maataloustuotteiden kauppapaikkana.
Kananga on Keski-Kasain maakunnan pääkaupunki.
Phakisa Freeway

Phakisa Freeway on eteläafrikkalainen moottorirata, joka sijaitsee Welkomin ja Odendaalsrusin välillä Vapaavaltion provinssissa. Se isännöi Moottoripyöräilyn Etelä-Afrikan Grand Prix'ta vuosina 1999–2004.
Rata on rakennettu paikalle, jossa aiemmin sijaitsi vuonna 1997 suljettu Goldfields Raceway. Rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1998, ja rata sekä varikkoalueet valmistuivat seuraavan vuoden huhtikuussa.
4,24 kilometriä pitkän moottoriradan lisäksi alueella on myös 2,4 kilometriä pitkä kallistettu ovaalirata, joka on kopioitu Las Vegas Motor Speedwaystä.
Intian parlamenttivaalit 2019

Intian parlamenttivaalit 2019 olivat maailman suurimmat vaalit, joissa oli yli 900 miljoonaa äänioikeutettua. Ne kestivät viisi viikkoa 11. huhtikuuta – 19. toukokuuta 2019. Eri osavaltiot äänestivät eri päivinä. Äänet laskettiin 23. toukokuuta. Vaaleissa valittiin Intian parlamentin alahuoneen eli Lok Sabhan 542 jäsentä. He puolestaan valitsivat pääministeri Narendra Modin toiselle viisivuotiskaudelle.
Kannatusmittaukset.
Puolueiden kannatusmittaukset vuoden 2018 tammikuusta asti.
Tulokset.
Parlamenttivaalien tulokset vaaliliitoittain:
Biot

Biot on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Sen vanha keskusta on rakennettu kukkulalle lähelle Välimerta Ranskan Rivieralla.
Historia.
Kunnan asutuksella on pitkä historia. Liguurit asuttivat kylää vuosisatojen ajan ensimmäisellä vuosituhannella. Vuonna 1209 Provencen kreivi Alfonso II, joka omisti oikeudet alueeseen, lahjoitti Biotin Temppeliherrain ritarikunnalle. Tuolta ajalta kylässä on jäljellä arkadiaukio "Place des Arcades" sekä joitakin taloja. 1300-luvulla Napolin kuningattaren Johanna I:n valtakaudella kuntaa riivasivat sodat, ryöstelyt ja musta surma. Lopulta vuonna 1387 koko kylä hylättiin ja se jäi rosvojoukkojen hallintaan.
Tilanne normalisoitui vuonna 1470, jolloin Napolin kuningas René I suostutteli viitisenkymmentä perhettä Onegliasta muuttamaan Biotiin. Kaupungin muureja laajennettiin 1500- ja 1600-luvuilla. Samoihin aikoihin maatalous menestyi ja kaupungista kehittyi tärkeä keramiikkateollisuuden keskus. Seuraavaksi Biot joutui taas sotien ja ryöstelyiden kohteeksi vuonna 1707 sekä vuonna 1746 osana Itävallan perimyssotaa. 1800-luvulta lähtien keramiikkateollisuus alkoi hiipua ja 1900-luvun alussa Biotissa keskityttiin maatalouteen ja siinä pääasiassa viiniin- ja puutarhaviljelyyn.
Vuonna 1970 avattiin Euroopan ensimmäinen tiedepuisto Sophia Antipolis, josta suurin osa sijaitsee Biotissa. Kaupunki muuttui täysin ja se alkoi kasvaa ja uusia lähiöitä valmistui. Samoihin aikoihin Biotista kehittyi huomattava käsityö- ja taidekaupunki. Tähän johtivat vuonna 1956 Éloi Monodin perustama Biotin lasitehdas sekä kaupunkiin muuttaneet taiteilijat kuten Fernand Léger ja Raymond Peynet.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on 1500-luvulla rakennettu Sainte Marie-Madeleinen kirkko, joka kuuluu Rankan kansallisten monumenttien listalle. Vanhoista kaupunginmuurin porteista ovat säilyneet vuonna 1565 valmistunut "Porte des Tines" sekä seuraavana vuonna valmistunut "Porte des Migrainiers".
Biotissa on Fernand Légerin nimeä kantava museo "Musée national Fernand-Léger", jossa on nähtävillä hänen maalauksia, keramiikkaa ja piirustuksia.
Kirsti Rossin murha

Kirsti Rossin murha oli Pieksämäen kauppalassa sunnuntaina 3. heinäkuuta 1938 tapahtunut henkirikos jonka uhriksi joutui työmies T. Rossin 9-vuotias tytär Maila Kirsti Kaarin Rossi. Murhan tunnusti sekatyömies Onni Koivisto, joka tuomittiin 10 vuodeksi kuritushuoneeseen ja rikoksen salaamiseksi tehdystä murhasta kuolemanrangaistukseen.
Tapahtumien kulku.
Kirsti Rossi oli saanut vanhemmiltaan luvan lähteä tapaamaan sisartaan joka oli työssä paikkakunnalla vierailunäytöntöjä pitäneessä Suomen Tivolissa. Hän ei palannut kotiin ja 6. heinäkuuta kello 21 aikaan leskiemäntä Maria Pöntinen löysi Kirsti Rossin ruumiin kauppalan alueella sijainneesta metsiköstä noin 300 metrin päässä rautatiestä.
Poliisi pidätti tekoon syylliseksi epäiltynä Karttulasta kotoisin olleen sekatyömies Onni Edvin Aukustinpoika Koiviston (s. 1910). Kuulustelussa Koivisto tunnusti tehneensä väkivaltaa tytölle ja sitten kuristaneensa häntä ja lopuksi lyöneensä kuolettavasti tyttöä päähän maasta löytämällään juurikaskartulla.
Kirsti Rossin murha herätti suurta kiihtymystä Pieksämäellä. Kun Koivisto tuotiin keskiviikkona 28. heinäkuuta 1938 aamujunalla Mikkelin lääninvankilasta Pieksämäen ja Jäppilän välikäräjille Pieksämäelle oli asemalla häntä vastassa suuri väkijoukko joka uhkasi tappaa Koiviston ja yritti käydä käsiksi häneen mutta poliisit onnistuivat pitämään joukon loitolla. Myös oikeuden istuntopaikalle oli kokoontunut suuri väkijoukko. Kun väkijoukosta kuului huomautus että Amerikassa ei Koiviston tapainen roisto selviäisi hengissä edes oikeuspaikaltakaan lausui Koiviston kanssa samassa oikeudenistunnossa tuomittavaksi tuotu ja törkeistä varkauksista syytetty, lehdistön suurvarkaaksi kutsuma Eino Kärpänen tähän : "Ei myöskään Pohjanmaalla!". Syyttäjän vaatimuksesta juttu käsiteltiin suljetuin ovin ja koska uhrin ruumiinavauspöytäkirjaa ei ollut vielä tullut juttu lykättiin elokuun 17. päivänä pidettäville käräjille. Oikeudenkäynnin jälkeen Koivisto saatettiin uhkaavasti esiintyneen väkijoukon läpi poliisiautolle ja hänet kuljetettiin Pieksämäen poliisivartiokonttorille. Tännekin oli kertynyt väkeä ja kun Koivistoa kuljettanutta pollisiautoa autoilla seuranneet miehet yrittivät väkisin tunkeutua poliisivartiokonttoriin päästäkseen käsiksi Koivistoon poliisit joutuivat ampumaan varoituslaukauksia saadakseen miehet perääntymään.
Elokuun 17. päivänä Koivisto tuotiin Pieksämäelle vahvan poliisivartion saattamana ja myös käräjäpaikalle oli komennettu ylimääräisiä poliiseja. Yleisöä kertyi kuitenkin tällä kertaa vähän eikä se esiintynyt uhkaavasti. Juttu jossa syyttäjä vaati Koivistolle kuolemantuomiota käsiteltiin edelleen suljetuin ovin ja koska ruumiinavauspöytäkirjaa ei ollut vieläkään tullut lykättiin käsittely 14. syyskuuta pidetyille välikäräjille. Kun Koivistoa oltiin viemässä pois käräjäpaikalta paikalla ollut yleisö otti hänestä runsaasti valokuvia ja esiintyi muuten rauhallisesti.
Syyskuun 14. päivä kihlakunnanoikeus tuomitsi Koiviston alaikäiseen tyttöön kohdistuneesta väkivallanteosta 10 vuodeksi kuritushuoneeseen ja rikoksen salaamiseksi tehdystä murhasta kuolemanrangaistukseen. Hänet passitettiin Kuopion lääninvankilaan.
Elena Korosteleva

Elena Korosteleva (), (s. 24. tammikuuta 1972 Minsk) on valkovenäläinen tutkija, joka on keskittynyt tutkimaan demokratian kehitystä ja Euroopan politiikkaa. Hän on Kentin yliopiston kansainvälisen politiikan professori.
Hän on erikoistunut tutkimaan kotimaansa Valko-Venäjän, Moldovan ja Ukrainan politiikkaa. Hän on suorittanut tohtorin tutkinnon poliittisesta sosiologiasta Valko-Venäjän valtionyliopistossa (1997) sekä tohtorin tutkinnon Euroopan politiikasta Bathin yliopistossa Isossa-Britanniassa (2001). Hän on toiminut vierailevana professorina muun muassa Valko-Venäjän valtionyliopistossa, College of Europessa ja Azerbaidžanin diplomaattiakatemissa.
Linnéa Claeson

Linnéa Petra Sofie Claeson (s. 31. tammikuuta 1992 Norrköping, Ruotsi) on ruotsalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja. Hän pelaa nykyisin Ringkøbing Håndboldin joukkueessa Tanskan naisten käsipalloliigassa.
Claeson oli mukana "Let's Dance 2019" -ohjelmassa.
Maria Theresa van Thielen

Maria Theresa van Thielen (7. maaliskuuta 1640 Antwerpen, Belgia – 11. helmikuuta 1706 Antwerpen) oli flaamilainen, barokkiajan taidemaalari, joka maalasi asetelmia. 
Maria oli yksi taidemaalari Jan Philips van Thielen kolmesta tyttärestä, jotka kaikki ryhtyivät taidemaalareiksi.
Biot (täsmennyssivu)

Biot voi tarkoittaa seuraavia:
Maantiede
Henkilö
Fysiikka
Egyptin ympäriajo

Egyptin ympäriajo on Egyptissä järjestettävä maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka käytiin ensimmäisen kerran 1954. Kilpailu on osa UCI Africa Touria.
Vuoden 2019 kilpailun jälkeen Egyptin ympäriajo on järjestetty 29 kertaa.
Aikuisilta kielletty

Aikuisilta kielletty on Klamydian tupla-albumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2018. Studioäänitteiden lisäksi albumille sisältyi Lauantaitanssit-livelevy. Albumi nousi Suomen virallisen listan sekä fyysisen albumilistan kärkipaikalle.
Albumin ensimmäinen single ”Sääntö-Suomi” on kannanotto siihen, kun yhtyeelle ei annettu lupaa julkaista omaa olutmerkkiä.
Lisa Goldstein

Elizabeth (Lisa) Joy Goldstein (s. 21. marraskuuta 1953) on yhdysvaltalainen Fantasia- ja tieteiskirjailija, jonka teoksia on ollut Nebula-, Hugo- ja World Fantasy Award -palkintoehdokkaina. Goldstein sai vuonna 1982 romaanillaan "The Red Magician" National Book Award -palkinnon ja romaanillaan "The Uncertain Places" vuoden 2012 Mythopoeic Fantasy -palkinnon. Hänen novellinsa "Paradise Is a Walled Garden" sai vuoden 2011 Sidewise-palkinnon parhaana lyhytmuotoisena vaihtoehtohistoriana. 
Goldsteinin novelli "Cassandran valokuvat" ("Cassandra's Photographs") on julkaistu suomeksi kokoelmassa "Isaac Asimov Science Fiction. Valikoima 2" (Viihdeviikarit 1988) Novelli oli Hugo- ja Nebula-palkintoehdokkaana vuonna 1988.
Elämäkerta.
Goldsteinin isä Heinz Jurgen "Harry" Goldstein (8. kesäkuuta 1922 Krefeld, Saksa – 24. toukokuuta 1974 Los Angeles, Yhdysvallat) selviytyi hengissä Bergen-Belsenin keskitysleiriltä, ja hänen äitinsä Miriam Roth (s. 8. huhtikuuta 1922 Mukatševe, Tšekkoslovakia – 12. lokakuuta 2011 Los Angeles, Yhdysvallat) selviytyi Auschwitzn tuhoamisleiriltä. He saapuivat Yhdysvaltoihin vuonna 1947 ja tapasivat englannin kielen kurssilla. 
Goldstein on kirjoittanut salanimellä "Isabel Glass" kaksi korkean fantasian romaania, "Daughter of Exile" ja "The Divided Crown". Hänen julkaisijansa suositteli salanimeä, koska romaanit eroavat niin paljon hänen muista teoksistaan. "Isabel" tulee paikallisen koirapuiston nimestä. "Glass" on julkaisijan salanimiohjeistuksen mukaisesti lyhyt ja alkaa kirjaimella, joka on aakkosten alkupäässä. 
Goldstein meni naimisiin Douglas A. Ashermanin kanssa vuonna 1986 ja asuu Kaliforniassa Oaklandssa.
Wooden Eye

Wooden Eye on suomalaisen metalliyhtye Latvala Brosin ensimmäinen ja ainoa studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat instrumentaalisia ja ne on säveltänyt Roope Latvala.
Hanna Karjalaisen surma

Hanna Karjalaisen surma oli Viipurissa 7. tammikuuta 1938 tapahtunut henkirikos, jonka uhrina oli taloudenhoitaja Johanna (Hanna) Karjalainen. Tekijä oli samassa asunnossa alivuokralaisena ollut Laina Maria Kärpänen.
Viipurissa Kalevankatu 10:ssä sijainneen työnjohtaja Väinö Kivisen asunnon eteiskomeron ylähyllyltä löytyi 16. tammikuuta 1938 kuusi pakettia, joissa oli ihmisruumiin osia. Vain pää ja jalat polvesta alaspäin puuttuivat. Ruumiinosien todettiin kuuluneen samassa asunnossa asuneelle, Kivisen emännöitsijänä toimineelle Hanna Karjalaiselle. Työnjohtaja Väinö Kivinen pidätettiin rikoksesta epäiltynä mutta hänet vapautettiin sitten kun mitään raskauttavaa, hänen syyllisyyteensä viittaavaa ei löytynyt.
Epäilyt kohdistuivat sitten asunnossa alivuokralaisena olleeseen Laina Kärpäseen, joka oli kadonnut samoihin aikoihin. Kärpänen pidätettiin 21. helmikuuta 1938 Kirvussa lähellä Ojajärveä kun hän oli tullut nälkäisenä ja viluisena etsimään suojaa maanviljelijä Jussi Anttosen talosta. Kärpänen oli kotoisin Kirvusta ja hän oli piileskellyt alueella pidemmän aikaa.
Kuulusteluissa Kärpänen tunnusti surmanneensa Karjalaisen lyömällä tätä silitysraudalla ohimoon sen jälkeen kun hän ja humalassa ollut Karjalainen olivat riidelleet ryypättyään 7. tammikuuta kahden kesken asunnossaan. Kärpänen oli noutanut asunnon keittiöön, jossa Hanna Karjalainen myös asui, telttavuoteen johon siirtyessään Karjalainen oli kaatunut ja lyönyt kasvonsa sängyn telttapukkiin. Karjalainen alkoi herjata Kärpästä jolloin tämä suutuspäissään otti liedeltä silitysraudan ja löi sillä kuolettavasti Karjalaista. Teon peittämiseksi hän piilotti sitten Karjalaisen ruumiin keittiön nurkkaan suuren matka-arkun taakse, peitti sen vaatteilla sekä siivosi muut kamppailun jäljet. Kotiin palanneelle huonetoverilleen Kärpänen sanoi sitten Karjalaisen lähteneen humalassa kaupungille.
Seuraavana päivänä ollessaan yksin asunnossa Kärpänen paloitteli keittiössä Karjalaisen ruumiin kirveellä ja leipäveitsellä. Pään ja jalat polvista alaspäin hän poltti keittiön leivinuunissa. Hän aikoi polttaa myös muut ruumiinosat, mutta pään ja jalkojen palaminen sujui niin hitaasti, että hän joutui käärimään muut paloitellut ruumiinosat paketteihin ja piilottamaan paketit eteisen pyykkivaatekomeroon likaisten vaatteiden alle. Kärpänen pakeni sitten asunnosta aikoen tehdä itsemurhan, mutta ei toteuttanut aiettaan. 
Viipurin raastuvanoikeus tuomitsi marraskuussa 1938 Laina Kärpäsen 7 vuodeksi 3 kuukaudeksi kuritushuoneeseen. Mielentilatutkimuksen mukaan Kärpänen oli psykopaatti ja oli ollut tekoa tehdessään täyttä ymmärrystä vailla. Viipurin hovioikeus kovensi tuomiota 10 vuoteen kuritushuonetta helmikuussa 1939.
Aiheesta muualla.
Lehtiuutisia aiheesta:
Alfred Joki

Alfred Joki (s. 4. helmikuuta 1952 Karunki, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä.
Joen ura alkoi hiihtäjänä kaudella 1967–1968 ja hän edusti tällöin kotikylänsä Ruotsin Ylitornion Hietaniemen SK Gränsen -seuraa. Hiihto kuului Joen kilpailumuotona aina armeijakauteen eli vuoteen 1971 asti. Armeijassa hän tutustui ampumahiihtoon, josta tulikin hänen pääkilpailulajinsa. Vuonna 1973 hän oli mukana Ruotsin nuorten ampumahiihtojoukkueessa Lake Placidin MM-kisoissa. 
Joki nousi Ruotsin miesten maajoukkueeseen kaudella 1975 ja edusti Ruotsia aina vuoteen 1982 asti. Tänä aikana hän oli Ruotsin joukkueessa varamiehenä vuoden 1976 olympiakisoissa Innsbruckissa ja 1980 olympiakisoissa Lake Placidissa. vuoden 1981 MM-kisoissa Lahdessa hän oli mukana viidenneksi sijoittuneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Seuraavan vuoden MM-kisoissa Minskissa hän oli vielä Ruotsin joukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi. Ampumahiihdossa hänellä oli ammunta vahvempi osa, joka näkyi siinä, että hänet valittiin tyypillisesti silloiselle sprinttimatkalle eli 10 kilometrille ja viestiin, jossa osuus oli 7,5 km. Parhaaksi henkilökohtaiseksi saavutukseksi MM-kisoissa tuli Lahden MM-kisojen pikamatkan eli 10 km:n 34. sija. Kaikkiaan hän osallistui viisiin MM-kisoihin.
Hänen uransa aikaan, joka oli ennen maailmancup-aikakautta, hän saavutti lisäksi kaksi hopeaa ja viisi pronssia Pohjoismaisissa mestaruuskilpailuissa.
Alfred Joen seuraajana Hietaniemen SK Gränsen -seurassa oli 10 vuotta nuorempi Kalle Grenemark, joka nousi myös Ruotsin ampumahiihtomaajoukkueeseen 1980-luvulla. 
Alfred Joki on asunut aikuisikänsä Ruotsin Ylitorniolla Hietaniemen kylässä ja toiminut talonmiehenä 43 vuotta kotikunnassaan ennen eläkkeelle jäämistään.
Urheilusaavutukset.
MM-kisat:
Accolti

Accolti on seuraavien italialaisten henkilöiden sukunimi:
Aamodt

Aamodt on seuraavien norjalaisten henkilöiden sukunimi:
Avibaktaami

Avibaktaami (C7H11SN3O6) on rengasrakenteisiin ureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä parantamaan antibioottien tehoa bakteeri-infektioiden hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö.
Avibaktaami ei itsessään ole erityisen antibakteerinen. Se on kuitenkin monien bakteerien tuottamien beetalaktamaasientsyymien inhibiittori. Avibaktaami asyloi beetalaktamaasien aktiivisen kohdan seriiniaminohapon ja tällöin entsyymin toiminta estyy. Näin avibaktaami parantaa beetalaktaamiantibioottien tehoa ja vaikutuskirjoa. Avibaktaami on hyväksytty käytettäväksi yhdessä keftatsidiimin kanssa ja käyttöä keftaroliinin ja atstreonaamin kanssa tutkitaan. Avibaktaamin ja keftatsidiimin yhdistelmää käytetään keuhkokuumeen ja vaikeiden virtsatietulehdusten hoitamiseen.
Pipsa Lonka

Pipsa Lonka (s. 1977) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi, jonka tuotanto sisältää näytelmiä sekä aikuisille että nuorille. Lonka valmistui vuonna 2007 teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta. Hän on yksi Suomen käännetyimpiä näytelmäkirjailijoita ja on tehnyt useita kuunnelmia ja kirjojen dramatisointeja, muun muassa vuonna 2018 Lilla Teaternissa ensi-iltansa saaneen Tove Janssonin "Kesäkirjan" ja vuonna 2023 Helsingin kaupunginteatterissa nähdyn Monika Fagerholmin "Kuka tappoi bambin?". 
Tuotanto, teemat ja tyyli.
Longan näytelmät käsittelevät usein ihmisen suhdetta fyysiseen tai mentaaliseen ympäristöön ja luontoon. Ne luovat pikemmin maisemia ja tiloja kuin tarinan, ja teosten kerroksellisuus tekee niistä moniulotteisia. Ilmastonmuutosta käsittelevä näytelmä "Lauluja harmaan meren laidalta – These little town blues are melting away" voitti parhaan kotimaisen näytelmätekstin Lea-palkinnon vuonna 2013. Teos on käännetty useille kielille ja sitä on esitetty muun muassa Virossa, Saksassa, Ruotsissa ja Färsaarilla. Lonka on tehnyt dramatisointeja muun muassa Helsingin ja Lahden kaupunginteatteriin, Q-teatteriin ja Kansallisteatteriin.
Useat Longan näytelmistä käsittelevät ihmisen suhdetta muihin eläimiin ja pohtivat ihmisyyttä kriittisesti. Näitä teoksia ovat muun muassa Lea-palkinnon vuonna 2018 saanut "Toinen luonto, Den andra naturen", jonka kantaesitys oli Teatteri Viiruksessa 3.3.2018 sekä lokkeja ja ihmisiä rantalomakohteessa kuvaava "Neljän päivän läheisyys", jota esitettiin Viiruksessa ruotsiksi 2022 ja Espoon teatterissa suomeksi 2024. Se on käännetty kuudelle kielelle. Lonka on todennut, että näytelmäkirjallisuuden perinteestä puuttuu eläinten näkökulma. Hänen teoksissaan ihmiset jäävätkin usein sivurooliin. Vuonna 2024 Longalta ilmestyi näytelmä "Peter asui talossa, delfiini pisteestä pisteeseen". Näytelmä julkaistiin ensin kirjana ja vuonna 2026 sen kantaesittää taidekollektiivi Wauhaus.
Joan Harrison (uimari)

Joan Cynthia Harrison (myöh. Breetzke, 29. marraskuuta 1935 East London – 20. toukokuuta 2025) oli eteläafrikkalainen uimari ja olympiavoittaja.
Harrison voitti 100 metrin selkäuinnissa olympiakultaa Helsingissä 1952, missä hän myös sijoittui 100 metrin vapaauinnissa neljänneksi. Vuonna 1982 hänet nimettiin International Swimming Hall of Fameen.
Smolander

Smolander on muun muassa seuraavien henkilöien sukunimi:
Kurt Elimä

Kurt "Kurre" Sigvard Elimä (24. elokuuta 1939 Narken, Korpilombolo – 28. maaliskuuta 2024) oli ruotsalainen mäkihyppääjä.
Kurt Elimä aloitti uransa Malmivaaran hyppyrimäessä, jonka rakensi hänen isänsä Lorenz. Tällöin hänen seuransa oli Koskullskulle AIF. Myöhemmin hän edusti IFK Kiirunaa.
Elimän kansainvälinen ura ajottui vuosille 1963–1968. Hän osallistui vuodenvaihteen 1963–1964 Saksan-Itävallan mäkiviikolle ja saavutti Garmisch-Partenkirchenin uuden vuoden kisassa 6. sijan. Hän sijoittui helmikuussa Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 pienessä mäessä seitsemänneksi ja isossa mäessä sijalle 29. Vuoden 1965–1966 Saksan–Itävallan mäkiviikon Bischofshofenin osakilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Hän osallistui myös vuoden 1968 talviolympialaisiin ja sijoittui niin normaalimäessä kuin isossa mäessä sijalle 37. Ruotsin mestaruuden hän voitti kaikkiaan viisi kertaa eli vuosina 1963–1965, 1967 ja 1969.
Uransa jälkeen 1970-luvulla Elimä toimi mäkivalmentajana. Valmennettaviin kuului muun muassa Jan Boklöv, joka tuli tunnetuksi uuden hyppytyylin käyttäjänä. Hänen nuorempi veljensä Lennart Elimä oli myös kansainvälisen tason mäkihyppääjä, joka voitti Ruotsin mestaruuksia 1970-luvun lopulla.
Mihhail Kõlvart

Mihhail Kõlvart (s. 24. marraskuuta 1977 Qızılorda, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on virolainen urheilija, yhteiskuntatieteilijä ja keskustapuolueen puheenjohtaja syyskuusta 2023 lähtien. Kõlvart valittiin Tallinnan kaupunginjohtajaksi Taavi Aasin tilalle 11.4.2019 ja astui virkaansa 12.4.2019.
Kõlvartin puheenjohtajakaudella keskustapuoluetta on kohdannut eroaalto. Syksyllä 2023 puolueesta erosi muun muassa entinen ministeri ja Tallinnan kaupunginjohtaja Taavi Aas, joka syytti puheenjohtajaa johtajuuden puutteesta. Sittemmin puolue hajosi riigikogussa, vuoden 2023 vaaleissa valituista 16 edustajasta jäljelle jäi erojen jälkeen seitsemän. Oman näkemyksensä mukaan puolueen tilanne selittyi puheenjohtajavaalien kilpailulla ja puheenjohtajan venäjänkielisyydellä. Eroajista valtaosa on ollut vironkielisiä. Puolueesta eronnut entinen ministeri Tanel Kiik syytti häntä siitä, ettei hän puheenjohtajana tuominnut europarlamentaarikko Yana Toomia, joka maksoi venäläisten vaikuttaja-agenttien oikeudenkäyntikuluja. 
Urheilu.
Kõlvart on harrastanut nyrkkeilyä, potkunyrkkeilyä ja taekwondoa. Hän on toiminut myös Viron Taekwondoliiton puheenjohtajana.
Yksityiselämä.
Kõlvart on korealais-virolainen, joka puhuu äidinkielenään venäjää. Kõlvart puhuu kuitenkin myös sujuvaa viroa, englantia, saksaa ja koreaa. Kõlvartin äiti oli pedagogi Liidia Kõlvart.
Veikko Pekkarinen

Veikko Johannes Pekkarinen (28. helmikuuta 1907 Kuopion maalaiskunta – 4. elokuuta 1985 Kuopio) oli "Karjalaisen" päätoimittaja. 
Veikko Pekkarisen vanhemmat olivat Heikki Pekkarinen ja Maria Antikainen ja puoliso vuodesta 1939 Rauha Esteri Turunen. Pekkarinen tuli ylioppilaaksi 1928. Hän työskenteli "Savon" uutistoimittajana, toimitussihteerinä ja 2. toimittajana 1939–1945 ja vielä toimituspäällikkönä 1965–1968. Hän oli myös "Karjalan Pojat" -lehden päätoimittaja. "Karjalaisen" päätoimittajana Joensuussa Pekkarinen työskenteli kaksikymmentä vuotta, 1945–1965. Hänellä oli useita sanomalehtialan luottamustoimia, Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1948–1951.
Préparez vos mouchoirs

Préparez vos mouchoirs on Bertrand Blierin käsikirjoittama ja ohjaama belgialais-ranskalainen komediaelokuva vuodelta 1978. Seksuaalisia tapoja satirisoiva, ironisesti nimetty tragikomedia (vapaasti suom. ”Ottakaa nenäliinat esiin”) voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon ja musiikistaan César-palkinnon.
Sitä ei tuotu Suomen teattereihin eikä sitä ole esitetty Suomessa televisiossakaan.
Juoni.
Naimisissa oleva Raoul (Gérard Depardieu) yrittää tehdä kaikkensa tyydyttääkseen vaimonsa Solangen (Carole Laure) seksuaalisesti, ja päättää että paras tapa on hankkia tälle oma rakastaja Stéphane (Patrick Dewaere). Sekään ei auta, vaan lopulta vaimo keksii ratkaisuksi mennä sänkyyn 13-vuotiaan Christianin (Riton Liebman), kesäleirin kiusatun matematiikkaneron kanssa. Näin ratkeaa lopulta Solangen lapsettomuusongelmakin.
Näyttelijät.
Lähde: 
Myöhempi arvostus.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Evelina Coelho

Maria Evelina Coelho Martins da Fonseca (23. toukokuuta 1945 Vila Fernando, Guarda, Portugali – 26. marraskuuta 2013 Vila Fernando, Guarda) oli portugalilainen taidemaalari, joka käytti taiteilijanimeä Evelina Coelho .
Coelho opiskeli taidemaalariksi Lissabonin taideakatemiassa. Uransa varrella hän piti yli 200 näyttelyä muun muassa Portugalissa, Saksassa, Brasiliassa, Ranskassa ja Kanadassa. Hänen töitään ostettiin niin julkisiin rakennuksiin kuin yksityiskokoelmiinkin. Vuonna 2012 hänestä tuli suojelija kotipaikkakunnalleen valmistuneelle nimikkokirjastolle.