tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jeremy Colliton

Jeremy Colliton (s. 13. tammikuuta 1985) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. Pelaajauralla New York Islanders varasi hänet vuoden 2003 varaustilaisuudessa. Kausien 2005–2011 välillä Colliton pelasi Islandersissa 55 runkosarjaottelua. Tosin hän pelasi kauden 2009–2010 Rögle BK:ssa ennen palaamista vielä kaudeksi Islandersiin. Collittonin valmennusurakin alkoi Ruotsissa Mora IK:n joukkueessa kaudella 2014–2015. Chicago Blackhawksin päävalmentaja hänestä tuli marraskuussa 2018 Joel Quennevillen saadessa potkut. Colliton tuli tehtävään Blackhawksin farmijoukkueen päävalmentajan paikalta. Tammikuussa 2021 Colliton teki Blackhawksin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Jeff Noon

Jeff Noon (s. 24. marraskuuta 1957 Droylsden, Englanti) on brittiläinen kirjailija, novelliisti ja näytelmäkirjailija.
Noonin ensimmäinen romaani, "Vurt" (1993), palkittiin Arthur C. Clarke -palkinnolla ja hän voitti myös parhaan uuden kirjailijan John W. Campbell -palkinnon 1995. "Vurtista" alkoi sarja, johon kuuluvat myös "Pollen" (1995), "Automated Alice" (1996) ja "Nymphomation" (1997). Sarjan kirjat sijoittuvat vaihtoehtoiseen Manchesteriin, josta Noon on kotoisin. Surrealistista "Vurtia" pidetään yhtenä 1990-luvun tieteiskirjallisuuden kulttiklassikkona. Noon on julkaissut myös paljon novelleja ja rikosromaanin "Slow Motion Ghosts" (2019). 
Noon on voittanut myös Tinniswood-palkinnon innovaatiosta radiodraamassa ja näytelmäkirjallisuuden Mobil-palkinnon.
Leo Mether

Leo Armas Mether (20. elokuuta 1927 Viipuri – 1. helmikuuta 2013 Helsinki) oli Savonlinnan kaupunginjohtaja.
Henkilöhistoria.
Leo Metherin vanhemmat olivat ylitarkastaja J. A. Mether ja Elisabeth Makaroff. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1954 oli Irja Säynevirta ja toinen vuodesta 1972 Terttu Sallinen. Mether tuli ylioppilaaksi 1948 ja valmistui hallinto-opin kandidaatiksi 1953. Hän oli Mikkelin apulaiskaupunginsihteeri 1953–1960, Karhulan kauppalansihteeri 1960–1962, Lauritsalan kauppalanjohtaja 1962–1966, Lappeenrannan apulaiskaupunginjohtaja 1965–1972 ja Savonlinnan kaupunginjohtaja 1972–1989.
Kreikan presidentinvaalit

Kreikan presidentinvaali () järjestetään normaalisti viiden vuoden välein Kreikan presidentin valitsemiseksi. Presidentin valitsee 300-jäseninen Kreikan parlamentti.
Presidentistä äänestetään parlamentissa tarvittaessa kolme kertaa. Ensimmäisellä ja toisella äänestyskerralla valituksi tulee ehdokas, joka saa vähintään kaksi kolmasosaa äänistä eli 200 ääntä. Mikäli kukaan ehdokkaista ei täytä vaatimusta kahdella ensimmäisellä äänestyskerralla, järjestetään kolmas äänestys, jossa riittää kolme viidesosaa äänistä eli 180 ääntä. Äänestykset järjestetään viiden päivän välein.
Mikäli kukaan ehdokkaista ei täytä vaatimusta kolmannellakaan kerralla, parlamentti hajotetaan kymmenen päivän kuluessa, ja järjestetään uudet parlamenttivaalit. Uuden parlamentin kokoonnuttua suoritetaan jälleen korkeintaan kolme äänestystä, joista ensimmäisellä kerralla tarvitaan 180 ääntä ja toisella ehdoton enemmistö eli 151 ääntä. Kolmannella kerralla äänestetään kahden eniten ääniä saaneen välillä, ja enemmän ääniä saanut valitaan.
Presidentinvaaleja on järjestetty sekä Kreikan toisen tasavallan (1924–1935) että kolmannen tasavallan (1974–) aikana. Vuoden 1926 vaalit ovat ainoat, joissa presidentti on valittu suoralla kansanvaalilla. Vaali järjestettiin kuitenkin diktatuurin aikana, ja ehdolla oli vain yksi varteenotettava ehdokas.
Luettelo presidentinvaaleista.
Kreikassa on järjestetty tasavaltojen aikana seuraavat presidentinvaalit:
Kreikan presidentinvaali 1924

Kreikan presidentinvaali 1924 järjestettiin Kreikan toisen tasavallan alkuvaiheessa 25. maaliskuuta 1924. Äänestys suoritettiin Kreikan parlamentissa. Parlamentti sekä lakkautti Kreikan monarkian että valitsi presidentiksi Pávlos Kountouriótisin. Monarkian lakkauttaminen vahvistettiin myöhemmin kansanäänestyksessä 13. huhtikuuta samana vuonna.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1926

Kreikan presidentinvaali 1926 järjestettiin Kreikan toisen tasavallan aikana 4. ja 11. huhtikuuta 1926. Siinä valittiin uusi Kreikan presidentti Pávlos Kountouriótisin seuraajaksi. Kreikka oli tuolloin virkaatekevän presidentin Theódoros Págkaloksen johtama diktatuuri. Págkalos oli itse ehdolla vaalissa. Vastaehdokkaana oli Konstantínos Demertzís, joka vetäytyi ennen vaalipäivää, mutta hänen nimensä säilyi ehdokasluettelossa. Págkalos voitti vaalit 93,3 prosentin ääniosuudella. Aikaisempi presidentti Kountouriótis sai kuitenkin vallan vastavallankaappauksessa 22. elokuuta samana vuonna.
Vaali on ainoa, jossa Kreikan presidentti on valittu suoralla kansanvaalilla. Vaali järjestettiin kaksiosaisena niin, että 4. huhtikuuta äänestettiin 12 prefektuurissa ja 11. huhtikuuta lopuissa 23 prefektuurissa.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1929

Kreikan presidentinvaali 1929 järjestettiin Kreikan toisen tasavallan aikana 14. joulukuuta 1929. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti Pávlos Kountouriótisin seuraajaksi. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Aléxandros Zaḯmis.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1934

Kreikan presidentinvaali 1934 järjestettiin Kreikan toisen tasavallan aikana 19. lokakuuta 1934, ja se oli toisen tasavallan viimeinen presidentinvaali. Vaalissa valittiin Kreikan presidentti, ja valinnan suoritti Kreikan parlamentti. Presidentiksi valittiin jatkokaudelle istuva presidentti Aléxandros Zaḯmis.
Zaḯmisin toinen kausi jäi kesken, sillä tasavalta lakkautettiin kansanäänestyksen jälkeen jo vuonna 1935, jolloin palattiin monarkiaan. Tuolloin sijaishallitsijaksi nousi Geórgios Kondýlis ennen Yrjö II:n paluuta kuninkaaksi. Seuraava presidentinvaali oli Kreikan kolmannen tasavallan ensimmäinen eli vuoden 1974 presidentinvaali.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1974

Kreikan presidentinvaali 1974 järjestettiin Kreikan sotilasjuntan kaatumisen jälkeen 18. joulukuuta 1974. Vaalissa valittiin väliaikainen Kreikan presidentti, jonka oli tarkoitus toimia virassa vain uuden perustuslain voimaantuloon saakka. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Michaíl Stasinópoulos.
Presidentinvaali järjestettiin parlamenttivaalien 17. marraskuuta 1974 ja monarkian lakkauttaneen kansanäänestyksen 8. joulukuuta 1974 jälkeen. Vaalissa Stasinópoulos valittiin Kreikan kolmannen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi, ja hän vannoi virkavalansa heti vaalipäivänä. Seuraava presidentinvaali, vuoden 1975 presidentinvaali, järjestettiin jo 19. kesäkuuta 1975. Tällöin valittiin vakituiseksi presidentiksi ensimmäiselle kokonaiselle viisivuotiskaudelle Konstantínos Tsátsos.
Edellinen presidentinvaali oli ollut vuoden 1933 presidentinvaali Kreikan toisen tasavallan aikana.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1975

Kreikan presidentinvaali 1975 järjestettiin 19. kesäkuuta 1975. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 1975–1980. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Konstantínos Tsátsos.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Michaíl Stasinópoulokselle, joka oli toiminut Kreikan kolmannen tasavallan ensimmäisenä mutta 
väliaikaisena presidenttinä demokratian palauttamisen jälkeen, 18. joulukuuta 1974 lähtien. Uudet vaalit järjestettiin uuden perustuslain tultua voimaan. Tsátsos tuli valituksi jo ensimmäisellä kierroksella saatuaan 210 ääntä, kun valintaan vaadittiin vähintään 200 ääntä. Hän vannoi virkavalansa 19. heinäkuuta 1975.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1980

Kreikan presidentinvaali 1980 järjestettiin 23. huhtikuuta – 5. toukokuuta 1980. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 1980–1985. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Konstantínos Karamanlís.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Konstantínos Tsátsokselle. Valintaan tarvittiin kolme kierrosta. Karamanlís sai tukea puolueeltaan Uudelta demokratialta, kun taas Pasok pidättäytyi vaalista ja äänesti vain ”paikalla”, ja muun muassa Kreikan kommunistinen puolue äänesti tyhjää. Muut ehdokkaat saivat hajaääniä. Karamanlís valittiin kolmannella kierroksella, jolloin ylitti tuossa vaiheessa vaaditun 180 äänen rajan saamalla 183 ääntä. Hän vannoi virkavalansa 15. toukokuuta 1980.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1985

Kreikan presidentinvaali 1985 järjestettiin 17. maaliskuuta – 29. maaliskuuta 1985. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 1985–1990. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Chrístos Sartzetákis.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Konstantínos Karamanlísille, jonka erottua virkaatekevänä presidenttinä oli toiminut Ioánnis Alevrás. Valintaan vaadittiin kolme kierrosta. Sartzetákisia tukivat Pasok ja Kreikan kommunistinen puolue, kun taas Uusi demokratia pidättäytyi äänestämästä ja äänesti vain ”paikalla”. Sartzetákis sai kolmannella kierroksella juuri tuossa vaiheessa vaaditun vähimmäisäänimäärän 180, ja tuli valituksi. Hän vannoi virkavalansa 29. maaliskuuta 1985.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1990

Kreikan presidentinvaali 1990 järjestettiin 19. helmikuuta – 4. toukokuuta 1990. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 1990–1995. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Konstantínos Karamanlís, joka oli toiminut jo aiemmin presidenttinä vuosina 1980–1985.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Chrístos Sartzetákisille. Valintaan vaadittiin yhteensä viisi kierrosta. Koska parlamentti ei kyennyt valitsemaan presidenttiä kolmella ensimmäisellä kierroksella, parlamentti hajotettiin välissä ja järjestettiin uudet parlamenttivaalit 8. huhtikuuta 1990. Uuden demokratian ehdokas Karamanlís valittiin lopulta viidennellä kierroksella, ja hän vannoi virkavalansa 5. toukokuuta 1990.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 1995

Kreikan presidentinvaali 1995 järjestettiin 24. helmikuuta – 8. maaliskuuta 1995. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 1995–2000. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin Konstantínos Stefanópoulos.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Konstantínos Karamanlísille. Valintaan vaadittiin kolme kierrosta, joista jokaisella tulos oli lähes sama. Stefanópoulosta tukivat Pasok ja Poliittinen kevät -puolueet, kun taas Uusi demokratia asetti vastaehdokkaaksi Athanásios Tsaldárisin. Kreikan kommunistinen puolue ja yksi Uuden demokratian edustaja pidättäytyivät äänestämästä ja äänestivät vain ”paikalla”. Stefanópoulos vannoi virkavalansa 10. maaliskuuta 1995. Hänet valittiin myöhemmin toiselle kaudelle vuoden 2000 presidentinvaalissa.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 2000

Kreikan presidentinvaali 2000 järjestettiin 8. helmikuuta 2000. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 2000–2005. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin heti ensimmäisellä kierroksella istuva presidentti Konstantínos Stefanópoulos.
Stefanópoulos sai tukea suurimmilta puolueilta, Pasokilta ja Uudelta demokratialta. Vastaehdokkaaksi asettui Vasemmiston ja edistyksen liiton eli Synaspismóksen Leonídas Kýrkos. Vaalit olivat ensimmäinen kerta Kreikan kolmannen tasavallan aikana, kun päähallituspuolue ja pääoppositiopuolue tukivat samaa ehdokasta, ja myös ensimmäinen kerta, kun istuva presidentti valittiin toiselle kaudelle sitten Aléxandros Zaḯmisin Kreikan toisen tasavallan aikana vuoden 1934 vaalissa.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 2005

Kreikan presidentinvaali 2005 järjestettiin 8. helmikuuta 2005. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 2005–2010. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin heti ensimmäisellä kierroksella Károlos Papoúlias.
Vaalissa valittiin seuraaja presidentti Konstantínos Stefanópoulokselle. Papoúlias sai tukea Uusi demokratia -puolueelta (163 ääntä) ja Pasok-puolueelta (114 ääntä) sekä riippumattomilta edustajilta (2 ääntä). Vasemmiston, kansanliikkeiden ja ekologian liitto eli Synaspismós ja Kreikan kommunistinen puolue pidättäytyivät äänestämästä ja äänestivät vain ”paikalla” (17 ääntä). Papoúlias vannoi virkavalansa 12. maaliskuuta 2005. Hänet valittiin myöhemmin toiselle kaudelle vuoden 2010 presidentinvaalissa.
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kreikan presidentinvaali 2010

Kreikan presidentinvaali 2010 järjestettiin 3. helmikuuta 2010. Vaalissa valittiin uusi Kreikan presidentti viisivuotiskaudelle 2010–2015. Valinnan suoritti Kreikan parlamentti, ja presidentiksi valittiin heti ensimmäisellä kierroksella jatkokaudelle istuva presidentti Károlos Papoúlias.
Papoúlias sai tukea Pasok-puolueelta (160 ääntä), Uusi demokratia -puolueelta (91 ääntä) ja Ortodoksinen kansankokous (LAOS) -puolueelta (15 ääntä).
Tulokset.
Vaalin tulokset olivat:
Kamiamakusa

Kamiamakusa () on Japanin kaupunki Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee Amakusasaarten koillisosassa Yatsushironmeren ja Ariakenmeren välissä Kyūshūn rannikon edustalla. Kaupunkiin kuuluu Amakusasaarten toisen pääsaaren Kamishiman itäosa ja lukuisia muita saaria, joista merkittävimpiä ovat Ōyanoshima, Iwajima ja Yushima. Kamiamakusassa on 26 966 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 126,15 neliökilometriä.
Pääosa kaupungin alueesta on jyrkkärinteistä, metsien peittämää vuoristoa; maataloustuotantoa on eniten muita saaria loivapiirteisemmällä Ōyanoshimalla, jossa se on keskittynyt etenkin mandariinien ja kukkien viljelyyn sekä maidon tuotantoon. Myös kalastus on merkittävä elinkeino. Paikallisia erikoisuuksia ovat "kuruma"-katkaravut ja sinitaskuravut. Lähes koko kaupunki kuuluu Unzen-Amakusan kansallispuistoon ja tunnetaan kauniista maisemistaan, esimerkiksi Matsushiman alueen lukuisille saarille. Turismi alueella alkoi kehittyä sen jälkeen, kun siltayhteys Kyūshūlle valmistui vuonna 1966. Kamiamakusan kaupunki perustettiin vuonna 2004, kun alueen neljä maaseutukaupunkia, Ōyano, Matsushima, Himedo ja Ryūgatake, liitettiin yhteen.
Iso Romlampi

Iso Romlampi on runsaan hehtaarin laajuinen metsäjärvi luoteisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Siikajärven kaupunginosassa. Iso Romlampi kuuluu Mankinjoen valuma-alueeseen, joka on osa Suomenlahden rannikkoalueen päävesistöä. Iso Romlammen ympäristössä on useita järviä ja lampia. Pohjoisessa sijaitsevat muun muassa Kolmikulmalampi, Mustalampi ja Valklampi. Etelässä sijaitsevat Vähä Romlampi ja Kolmuslampi; hieman kauempana etelässä on Siikajärvi. Idässä on Nuuksion Pitkäjärvi.
Varhaisin karttamaininta Iso Romlammesta on vuodelta 1803 muodossa Isoromlambi. Iso Romlampea ja Vähä Romlampea kutsutaan myös yhteisnimellä Romlammit. Nimi johtuu Romvuoreksi kutsutusta kallioalueesta. Romvuori eli Rombergen sijaitsee Nuuksion Pitkäjärven luoteisrannalla.
Hima &amp; Sali

Hima &amp; Sali on Helsingin Ruoholahdessa sijaitseva ravintola Kaapelitehtaalla. Ravintolan perusti Anne Starck-Flink vuonna 2001 ja toimii kahvilana, lounasravintolana, leipomona, juhlatilana, sekä ateriapalveluna. Hima &amp; Sali ylläpitää myös Sauna Verneriä, joka sijaitsee Kaapelitehdaan katolla. Hima &amp; Sali valittiin vuonna 2002 vuoden lounasravintolaksi.
Metsälampi (Espoo)

Metsälampi () on noin kolmen hehtaarin laajuinen matala, osin umpeenkasvanut järvi läntisessä Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Karhusuolla. Bodominjärvi sijaitsee Metsälammen koillispuolella. Metsälammen ympäristössä on pientaloasutusta. Espoonsolmu eli Turunväylän ja Kehä III:n risteys sijaitsee noin puoli kilometriä Metsälammesta etelään.
Metsälammesta otettiin vesinäytteitä vuonna 2001. Tuolloin sen tila oli keskitasoa huonompi. Järven virkistyskäyttö oli melko vähäistä.
Heaven Upside Down

Heaven Upside Down on Marilyn Mansonin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2017.
Kakarlampi (Espoo)

Kakarlampi on runsaan hehtaarin laajuinen umpeenkasvava metsäjärvi läntisessä Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Kolmperän kaupunginosassa. Sen naapurijärviä ovat Nupurinjärvi ja Hakjärvi idässä sekä Svartbäckträsket kaakossa. Ämmässuon jätteenkäsittelykeskus sijaitsee Kakarlammen länsipuolella. Turunväylä kulkee Kakarlammen pohjoispuolitse.
Kakarlammen ympärillä on Kakarlammen luonnonsuojelualue. Noin kuudentoista hehtaarin laajuinen alue on rämevaltainen. Sen monimuotoiseen flooraan kuuluu muun muassa pyöreälehtikihokki ja valkopiirtoheinä.
Kakarlammen nimi on hämäläisperäinen. Nimen taustalla lienee kaakkuri, joka pesii metsälampien rantakosteikoilla.
Myös Kirkkonummella on Kakarlampi. Se sijaitsee noin neljä kilometriä Espoon Kakarlammesta länteen.
Abrolhos-saaristo

Abrolhos-saaristo () ovat viiden saaren ryhmä lähellä Brasilian Bahia-osavaltiota. Niitä lähin kaupunki on Caravelas. Niiden nimi tulee Portugalin kielestä: "abrolho" ("Abre Olhos" tarkoittaen: Avaa silmäsi).
Historia.
Saariston löysi ensin Albin Roussin (ranskalainen amiraali). HMS Beaglen toisen matkan aikana, Britannian amiraliteetti huomioi Abrolhos-saarien oikeiden paikkojen tiedon tärkeyden ja käski kapteeni Robert FitzRoyta tutkimaan ja paikantamaan saarten oikeat paikat. Tämä antoi Charles Darwinille tilaisuuden tutkia saarten geologiaa ja luontoa.
Luonto.
Saariryhmän laajat koralliriutat ovat koti monelle merieläimelle. Asumattomat saaret ovat pesimispaikkoja merilinnuille.
Pohjois-Korea kesäolympialaisissa 2020

Pohjois-Korea osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020. Pohjoiskorealaisurheilijat ovat saavuttaneet 15 paikkaa 7 lajissa (tilanne 5. kesäkuu 2020). 
Mitalistit.
"Ei mitalisteja"
Joukkue.
Jousiammunta.
Pohjois-Korea sai paikan sekä miesten että naisten yksilökilpailuun, kun se oli toinen Aasian kisojen 2018 sekajoukkuekilpailussa.
Uimahypyt.
Uimahypyissä Kim Mi-rae varmisti paikan naisten 10 metrin kerroshypyissä voitettuaan Aasian-mestaruuden 2019.
Yleisurheilu.
Yleisurheilussa tulosrajan on rikkonut Ri Kang-bom miesten maratonilla sekä kolme urheilijaa naisten maratonilla.
Stephan Winkler

Stephan Winkler (s. 1967 Görlitz, Itä-Saksa) on saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli vuosina 1985–1991 Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulussa. Vuonna 1990 hän perusti oppilaitoksen ensimmäisen nykymusiikin kokoonpanon. Sen johdossa hän toimi vuoteen 1999 saakka. Vuodesta 1991 alkaen hän on työskennellyt Hanns Eisler -musiikkikorkeakoulun ja Berlin–Kreuzberg-musiikkikoulun opettajana sekä säveltäjänä. Hän on myös säännöllisesti johtanut nykymusiikkiesityksiä. Vuosina 2015–2016 hän oli vierailevana sävellyksen professorina Mozarteumissa, ja tämän jälkeen hän aloitti musiikin teorian sekä sävellyksen opettamisen Barenboim–Said Akademiessa.
Winkler sai vuonna 1991 Stuttgartin Akademie Schloss Solitudelta stipendit Wieniin, Venetsiaan, Lontooseen ja Pariisiin suuntautuneita matkoja varten. Hän asui vuosina 1994–1995 New Yorkissa ja sai Princetonin yliopiston residenssin. Vuosina 1999–2000 hänellä oli Pariisin Cité International des Artsin residenssi. 
Vuonna 2000 Winkler perusti säveltäjä Michael Beilin kanssa SKART:n, jonka toimintaan on kuulunut audiovisuaalisten konseptikonserttien pitäminen poikkeuksellisissa paikoissa. Vuonna 2008 hän sai residenssin Villa Massimosta (Rooma) ja vuonna 2010 Goethe-instituutin residenssin Prahasta. Winklerin tuotantoon kuuluu muun muassa vuonna 2014 kantaesitetty ooppera, laajoja orkesteriteoksia (joista yhden esittämiseen tarvitaan myös lapsikuoro) ja kamarimusiikkia (monesti elektroakustisten ja video-osuuksien kera). Ensimmäisen levyjulkaisunsa säveltäjä teki Max Goldtin kanssa vuonna 1998.
Valkialampi (Espoo)

Valkialampi on Uudellamaalla Espoossa Nuuksion kaupunginosassa ja Nuuksion kansallispuistossa sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Valkialampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se on muodostunut kolmen mäen väliseen painaumaan. Lammen lähiympäristön maasto on paikka paikoin noin 20 metriä Valkialammen vedenpintaa ylempänä. Ympäristön lähijärviä ovat Kolmperä, Kattilajärvi, Urja ja Hauklampi. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 550 metriä. Sen rannat ja lähiympäristö on metsämaata, joka on säilynyt autiona. Järvelle ei tule tietä, mutta sen pohjoisrantoja seuraa kansallispuiston kävelypolku.
Luontoarvoja.
Valkialammen ympäristö metsät ja koko lammen vesialue on valtion omistamia luonnonsuojelualueita. Suojelualueet sisältyvät Natura 2000-hankkeen Nuuksion kansallispuistoon (FI0100040, 56,43 km²).
Vesistösuhteet.
Valkialampi sijaitsee Vantaanjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 21) Lepsämänjoen valuma-alueella (21.04), jonka Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044) järvi kuuluu. Se on Lakistonjoen valuma-alueen latvajärviä, jonka 130 metriä pitkä laskuoja laskee Urjaan. Järven vedenpinnan korkeus on 75,7 metriä (N2000, ennen se oli 75,2 m (N60)) ja Urjalla se on 62,1 metriä mpy. Laskuojalle kertyy siten pudotusta 13,6 metriä.
Samitan rajaselkkaus

Samitan rajaselkkaus oli rajavälikohtaus Kuwaitin ja pientä osaa Kuwaitista maiden rajalla miehittäneen Irakin välillä 20. maaliskuuta 1973. Yhteenotossa rajalla kuoli kaksi kuwaitilaista ja yksi irakilainen, mutta selkkaus päättyi nopeasti Arabiliiton tekemään sovitteluun ja irakilaisten vetäytymiseen alueelta. Selkkauksen on kuitenkin joskus arveltu vaikuttaneen osaltaan Saddam Husseinin päätökseen miehittää Kuwait 17 vuotta selkkauksen jälkeen.
Tausta.
Samita sijaitsee Kuwaitissa joitakin kilometrejä Irakin Umm Qasrin kaupungista etelään lähellä maiden vastaista rajaa. Irakin ja Kuwaitin rajakiistat olivat alkaneet maiden itsenäistyttyä. Irakissa oli ajoittain vaadittu koko Kuwaitin tai sen osien liittämistä Irakiin. Lokakuussa 1963 maiden välillä oli solmittu sopimus, jolla Irak ainakin muodollisesti tunnusti Kuwaitin itsenäisyyden. Tämä ei kuitenkaan estänyt myöhempiä yrityksiä koetella Kuwaitin suvereniteettia.
Huhtikuussa 1969 Irakin hallitus pyysi Kuwaitilta lupaa sijoittaa joukkoja Kuwaitin maaperälle. Virallisesti syynä oli vasta valmistuneen Umm Qasrin suojeleminen Iranin uhkaa vastaan. Tuolloin Kuwaitin puolustusministerinä toiminut Saad al-Sabah antoi irakilaisten painostuksen alaisena sanallisen suostumuksensa, ja irakilaiset joukot ottivat haltuunsa noin kahden neliökilometrin suuruisen alueen Samitassa.
Selkkaus.
Joulukuussa 1973 Irak alkoi rakennuttaa päällystettyä tietä kohti Samitaa. Rakennustyömiehiä suojelivat irakilaiset sotilaat. Kuwait esitti turhaan vastalauseensa. Maaliskuussa 1973 Irak ehdotti puolestaan sopimusta, joka olisi tarkoittanut Samitan alueen liittämistä Irakiin. Kuwaitissa sopimus hylättiin ja Irak vahvisti vastauksena omia joukkojaan Samitassa.
20. maaliskuuta 1973 joukko kuwaitilaisia sotilaita saapui Samitaan. Tehtäväksi heille oli annettu irakilaisten sotilaiden ja rakennustyömiesten häätäminen alueelta. Irakilaiset vastasivat määräämällä kuwaitilaiset vetäytymään. Kun määräystä ei noudatettu, irakilaiset sotilaat avasivat tulen. Irakilaisten ja kuwaitilaisten välillä syttyi lyhyt tulitaistelu, jonka aikana kuoli yksi irakilainen ja kaksi kuwaitilaista.
Samitan rajaselkkauksessa vältyttiin kuitenkin laajemmalta yhteenotolta. Kuwait ja Irak hyväksyivät Arabiliiton sovittelun, jonka tiimoilta maiden pääkaupungeissa kävi lähettiläitä Syyriasta ja Saudi-Arabiasta. Irakilaiset sotilaat vetäytyivät Kuwaitin puolelta rajaa 5. huhtikuuta, vaikka maa ei virallisesti luopunutkaan vaatimuksistaan tiettyihin alueisiin Kuwaitissa.
Seuraukset.
Samitan rajaselkkaus onnistuttiin selvittämään suhteellisen nopeasti. Esimerkiksi länsimaissa se herätti vain verrattain vähän huomiota. Samitan rajaselkkauksen on kuitenkin joskus arveltu vaikuttaneen sittemmän Irakin diktaattori Saddam Husseinin päätökseen miehittää Kuwait 17 vuotta rajaselkkauksen jälkeen. Saddam uskoi mahdollisesti, että Irak säästyisi kovimmilta reaktioilta ulkovaltojen suhteen ja tilanne päättyisi muiden arabimaiden välittämään sovitteluratkaisuun Samitan rajaselkkauksen tapaan.
Kikuchi (Kumamoto)

Kikuchi () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kumamoton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Ōitan prefektuurin rajalla. Kaupunki on rakennettu Kumamoton tasangon koilliskulmaan Kikuchijoen varrelle; joki saa alkunsa viereisen Ason kalderan reunavuorilta. Kaupungin pohjois- ja itäosat ovat vuoristoisia. Kikuchissa on 48 712 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 276,85 neliökilometriä.
Kikuchin ydinaluetta on entinen Waifun maaseutukaupunki, joka on rakentunut Kikuchi- ja Hasamajokien väliin. Keskiajalla se oli Kikuchi-klaanin hallinnassa merkittävä politiikan ja kulttuurin keskus, joka kuitenkin menetti asemansa Kumamotolle. Myöhemmin se kehittyi jokisatamana ja riisin kauppapaikkana. Kikuchin maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1956 Waifun maaseutukaupungin ja seitsemän muun kunnan kuntaliitoksen myötä. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1958. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Shichijōn ja Shisuin maaseutukaupungit sekä Kyokushin kyläkunta. Merkittäviä elinkeinoja ovat aiemman sahateollisuuden sekä alkoholin ja silkin valmistuksen lisäksi tieto- ja bioteknologinen teollisuus. Ympäröivällä maaseudulla tuotetaan esimerkiksi riisiä, kasviksia ja hedelmiä, siitakesieniä, naudanlihaa ja silkkimatoja. 
Kaupungin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat muun muassa Kikuchi-onsenin kuuma lähde ja Kikuchinlaakson luontoalue, joka kuuluu Aso-Kujūn kansallispuistoon.
Golden Type

Golden Type on William Morrisin vuonna 1890 suunnittelema kirjaintyyppi, jonka hän laati kustantamoaan ja kirjapainoaan Kelmscott Pressia varten. Kirjaintyyppi sai nimen William Caxtonin Golden Legend -kirjaintyypistä, jota Morris ajatteli alun perin käytettävän kustantamissaan kirjoissa. Hän päätyi kuitenkin suunnittelemaan omat kirjaintyypit. Golden Type perustuu kirjainmuotoilija Nicolas Jensonin renessanssiantiikvoille. Morris teetti Jensonin kirjaimista valokuvasuurennokset, joiden perusteella hän sitten piirsi niistä omat, jonkin verran muokatut versionsa.
Morris suunnitteli Golden Typen lisäksi kustantamolleen myös kaksi muuta kirjaintyyppiä, Troyn ja Chaucerin. Ne perustuivat saksalaisille esikuville.
ITC on julkaissut digitaalisen version Golden Typesta nimellä ITC Golden Type. Fonttivalmistaja P22 on myös tehnyt digitaalisen version Golden Typesta, joka pyrkii uskollisesti jäljittelemään Kelmscott Pressin alkuperäisten kirjojen hieman karkeaa painojälkeä.
Neidonryöstö (kappale)

Neidonryöstö on Jukka Siikavireen säveltämä ja Erkki Mäkisen sanoittama suomalainen musiikkikappale. Kirka osallistui sillä Suomen euroviisukarsintaan 1976, ja kappale sijoittui 319 pisteellä kilpailun neljänneksi. Lisäksi hän edusti sillä Suomea vuoden 1977 Intervision laulukilpailuissa. Kappaleen 22. lokakuuta 1976 äänitetty levytetty versio julkaistiin seuraavana vuonna kokoelmalla "Suomalainen iskelmäfestivaali 1976". Näyttelijä Markku Blomqvistin laulama versio julkaistiin vielä samana vuonna hänen ”Liehuva liekinvarsi” -singlensä b-puolella". "
"Neidonryöstö" julkaistiin uudelleen Anneli Saariston laulamana vuonna 1991 sekä singlenä että "Appelsiinipuita aavikkoon" -nimisellä LP-levyllä. Pelimannet-yhtye ja myös Janne Hurme levyttivät kappaleen myöhemmin 1990-luvulla. ”Neidonryöstöstä” on tullut myös suosittu karaokelaulu.
Bernina

Bernina tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
* Piz Bernina, Berninan Alppien korkein huippu
* Berninasola, sola Berninan Alpeilla Sveitsissä
* Bernina Express, juna Berninan rautatiellä
* Ospizio Bernina, rautatieasema Berninan Alpeilla Sveitsissä
Siipipuut

Siipipuut ("Dipterocarpus") on siipipuukasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka noin 70 lajia kasvavat luonnonvaraisina Kaakkois-Aasiassa. Joidenkin lajien puuainesta käytetään.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Siipipuut ovat tavallisesti korkeita ja pystyrunkoisia puita. Ne voivat olla ainavihantia tai kausivihantia. Rungon tyvellä on usein suuria lankkujuuria. Halkeileva korkkihuokosellinen kaarna vaihtelee väriltään harmahtavanruskeasta oranssiin. Pihka on valkoista, tuoksuvaa ja öljyistä. Sydänpuun väri vaihtelee ruskeasta punaruskean ja kellertävän kautta vihreään; manto eroaa selvästi väriltään sydänpuusta.
Siipipuiden vuorottaisten lehtien nahkeapintaiset lehtilavat ovat yksinkertaisia. Sulkasuonisten lehtien sivusuonet ovat suoria. Suuret korvakkeet ympäröivät kärkisilmua ja jättävät pudottuaan rengasmaisen lehtiarven.
Kukat ja hedelmät.
Siipipuiden tuskin lainkaan haaroittuvissa terttumaisissa kukinnoissa on tavallisesti 3–9 kukkaa yhdessä. Suurehkot, makeantuoksuiset, kaksineuvoiset kukat ovat säteittäisiä ja viisiteräisiä. Viisi verholehteä ovat tyveltään kasvaneet yhteen maljamaiseksi muodostelmaksi. Viisi valkoista terälehteä ovat karvaisia ja niissä on usein punainen keskiraita. Keltaiset ponnet ovat pitkähköjä. Kehänpäällinen sikiäin on karvainen ja munanmuotoinen. Emin jouhimainen vartalo päättyy levenevään luottiin.
Siipipuiden yksisiemenisissä, pähkinämäisissä hedelmissä on viisi siipeä, joista kaksi on lyhyempiä ja kolme pidempiä. Kaksi suurempaa muodostavat yhdessä pystyn siiven. Yhden alkion sisältävät siemenet ovat kasvaneet yhteen. Jokaisessa alkiossa on kaksi suurta ja paksua sirkkalehteä sekä huomaamaton alkeisjuuri.
Levinneisyys.
Siipipuut kasvavat luonnonvaraisina laajalla alueella Kaakkois-Aasiassa. Niitä esiintyy Sri Lankassa, Intiassa, Pakistanissa, Bangladeshissä, Myanmarissa, Kambodžassa, Thaimaassa, Laosissa, Kiinassa, Vietnamissa, Malesiassa, läntisessä Indonesiassa ja Filippiineillä. Suvun lajit muodostavat dipterokarpusmetsiksi kutsuttuja kuivia, kesävihantia metsiä useilla alueilla Kaakkois-Aasiassa.
Luokittelu.
Suvun kuvasi ensimmäisenä saksalainen lääkäri ja kasvitieteilijä Karl Friedrich von Gärtner vuonna 1805 julkaisussa "De Fructibus et Seminibus Plantarum ...". Suvun tyyppilaji on Arthur Allman Bullockin vuonna 1960 sukuun sijoittama "Dipterocarpus costatus". Tieteellinen nimi "Dipterocarpus" on suoraan käännettynä "kaksisiipinen hedelmä". Tieteellisen nimen synonyymeja ovat "Duvaliella" ja "Mocanera".
Sukuun kuuluu noin 70 lajia:
Käyttö.
Eräät siipipuulajit ovat tärkeitä käyttöpuita, ja puuaineksella on lukuisia eri kauppanimiä eri kielissä. Yksikään laji ei ole CITES-säännösten suojaama, ja eräät lajit tuottavat Gurjunbalsam-nimistä kopaivapalsamia.
Dipterocarpus retusus

Dipterocarpus retusus on siipipuukasvien heimoon ja siipipuiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Kiinassa, Vietnamissa, Filippiineillä, Laosissa, Kambodžassa, Malesiassa, Indonesiassa, Myanmarissa ja Intiassa. Se on suurikokoinen, noin 20–30 metriä korkea puu, joka esiintyy Kambodžassa tiheissä tasankometsissä yleensä jokien varsilla ja metsissä 800–1500 metrin korkeudella merenpinnasta. Intiassa laji kasvaa Ylä-Assamin ja Arunachal Pradeshin osavaltioiden metsissä.
Kasvi on Intian Assamin osavaltion kansallispuu; siellä se tunnetaan nimellä "Hollong". Se on myös moran-kansan pyhä puu.
Käyttö.
Kasvi on tunnettu keskikovan puuaineksensa ja hartsimaisen pihkansa vuoksi. Kambodžassa vuoristoalueen ihmiset keräävät pihkaa soihtujen ja kynttilöiden valmistukseen, kun taas puuaineksesta valmistetaan pylväitä ja lautoja. Nykypäivänä kasvia käytetään myös vaneriteollisuudessa.
Lejaren Hiller

Lejaren Hiller (23. helmikuuta 1924 New York – 26. tammikuuta 1994 Buffalo) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja kemisti. Hän oli tyylillisesti avantgardisti ja sävelsi ensimmäisenä huomattavana tietokoneella luotuna teoksena pidetyn "Illiac Suiten" (1956).
Hiller opiskeli kemiaa Princetonin yliopistossa, jossa sai myös sävellysopetusta Milton Babbittilta ja Roger Sessionsilta. Hän työskenteli kemiantutkimuksessa 1940-luvun lopussa ja liittyi Illinoisin yliopiston luonnontieteiden tiedekuntaan vuonna 1952. Tässä asemassa hänellä oli käyttöoikeus yliopiston huoneenkokoiseen ILLIAC I -tietokoneeseen. 1950-luvun puolessavälissä Hiller ja Leonard Isaacson aloittivat tämän tietokoneen tarjoamien musiikillisten mahdollisuuksien selvittämisen. "Illiac Suite" jousikvartetille luotiin tämän yhteistyön tuloksena. Tietokoneen annettiin tehdä teokseen musiikillisia ratkaisuja.
Hiller johti vuoteen 1968 Illinoisin yliopiston elektronisen musiikin studiota. Sieltä hän lähti State University of New Yorkin, Buffalon palvelukseen. Juuri ennen tätä hän teki yhteistyötä John Cagen kanssa teoksessa "HPSCHD". Hiller sävelsi elektronisen musiikin ohella perinteisiä akustisia teoksia. Hänen tuotantoonsa kuuluu kuusi pianosonaattia, seitsemän jousikvartettoa, satiirinen musiikkiteatteriteos "Avalanche" (1968) sekä orkesteri- ja vokaaliteoksia. "Computer Cantata" -sävellystä varten Hiller kehitti MUSICOMP-tietokonesävellyskielen.
Hiller kirjoitti kolme kirjaa: "Experimental Music" (Leonard Isaacsonin kanssa, 1959), "Principles of Chemistry" (Rolfe H. Herberin kanssa, 1960) ja "Informationstheorie und Computermusik" (1964). Hillerillä oli vaimo ja kaksi lasta. Hän kuoli 69-vuotiaana hoitokodissa Buffalossa kärsittyään Alzheimerin taudista.
Hillerin johdolla opiskeli islantilaissäveltäjä Þorkell Sigurbjörnsson.
Annukka Järvi

Annukka Järvi (oikealta nimeltään Anna-Maija Järvi-Herlevi) on vuonna 1959 syntynyt suomalainen nuortenkirjailija, vapaa toimittaja ja luovan kirjoittamisen opettaja. Hän sai Arvid Lydecken -palkinnon vuonna 1993 teoksestaan "Tanssi neljällä jalalla". Järvi toimii Haminan runoyhdistys ry:ssä.
Avotavu

Avotavu on vokaaliin päättyvä tavu. Myös vain yhdestä vokaalista muodostuva tavu on avotavu. Esimerkiksi sanassa "asu" on kaksi tavua ("a" ja "su"), jotka molemmat ovat avotavuja. Suomen kielessä on neljä erilaista avotavutyyppiä, minkä lisäksi vierasperäisissä sanoissa voi esiintyä kahta muuta avotavutyyppiä.
Kansallisruoka

Kansallisruoka on ruokalaji tai sellaisen osa, joka liitetään tiettyyn valtioon ja sen kansalliseen identiteettiin. Kansallisruuan käsitteelle ei ole olemassa yhtä yleisesti hyväksyttyä määritelmää. Useilla valtioilla on yksi tai useampi virallisesti nimetty kansallisruoka, toiset valtiot eivät ole nimenneet sellaista lainkaan. Keskustelussa 'kansallisruualla' viitataan usein sekä virallisesti nimettyihin että epävirallisiin ruokalajeihin. Kansallisruokina on usein pidetty myös perinneruokia, joilla on tietyn valtion alueella tai sen kulttuurissa pitkä traditio, tai joiden valmistaminen on mahdollista vain paikallisista aineksista. Joissakin valtioissa kansallisruoka on valittu yleisöäänestyksessä. Suomen viralliseksi kansallisruuaksi valittiin vuonna 2017 järjestetyssä äänestyksessä ruisleipä. 
Kansallisruoka käsitteenä.
Kansallisten ruokakulttuurien muodostaminen on osa yhtenäisen kansallisvaltion tarinan rakentamista. Kansallisruuan valitsemisessa näkyy kaksi lähtökohtaa. Alhaalta ylöspäin toimivien yksittäisten ihmisten ja organisaatioiden tarve on suojella omaa identiteettiään globalisoituvassa maailmassa. Ylhäältä alas suuntautuvaa ruokakulttuurin rakentamista johtavat valtion viralliset toimijat. Kansallisen ruokakulttuurin luominen ja kansallisruokien valitseminen ovat osa maabrändin rakentamista. Taustalla on usein konkreettisia poliittisia tavoitteita, esimerkiksi tarve suojella valtion omaa ruokatuotantoa ja sen globaalia tai kansallista kilpailukykyä.
Useiden valtioiden alueella elää suuri määrä erilaisia etnisiä ryhmiä. Ruokakulttuuri on niin vaihtelevaa, että yhden tai edes useamman kansallisruuan nimeäminen on mahdotonta tai poliittisesti tulenarkaa. Kansallisruokien nimeämistä vaikeuttaa myös globalisaatio, sillä ruokalajit ja vaikutteet ylittävät kansallisvaltioiden rajat muun kulttuurin tavoin. 
Suomen kansallisruoka.
Suomen viralliseksi kansalliruuaksi valittiin vuonna 2017 järjestetyssä äänestyksessä ruisleipä, joka sai ylivoimaisesti eniten eli lähes 10 000 ääntä. Muita samassa äänestyksessä suosittuja ehdotuksia olivat karjalanpiirakka ja paistetut muikut. Vuonna 2016 järjestetyssä äänestyksessä kärkeen ylsivät ruisleipä, karjalanpaisti, karjalanpiirakka, paistettu kala ja perunamuusi, sekä hernekeitto. 
Kansallisruokia maittain.
Tämä on epätäydellinen luettelo ruokalajeista, joita on joko ehdotettu kansallisruuaksi tai valittu sellaiseksi virallisesti.
Alexander Sutthoff

Alexander Sutthoff (15. tammikuuta 1786 Viipuri – 24. toukokuuta 1874 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Alexander Sutthoffin vanhemmat olivat kenraalimajuri Justus Johan Sutthoff ja Anna Hedvig Kuhlman ja puoliso vuodesta 1833 vapaaherratar Octavie Johanna Katarina Nicolaj. Alexander Sutthoff ylennettiin 1840-luvun lopulla kenraalimajuriksi ja nimitettiin Henkivartioväen alivänrikkikoulun johtajaksi Pietarissa. Hän toimi tehtävässä ainakin syyskuuhun 1855 saakka, jolloin hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Georg Fredrik Alexander Synnerberg

Georg Fredrik Alexander Synnerberg (9. marraskuuta 1844 – 27. huhtikuuta 1901 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Synnerbergin vanhemmat olivat tullitarkastaja Johan Fredrik Synnerberg ja Vilhelmina Antoinette de la Motte ja puoliso vuodesta 1879 Maria Igelström. Synnerberg tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1856 ja määrättiin sieltä 1863 valmistuttuaan luutnanttina palvelukseen Inkerinmaalle Henkivartioväen Hatsinan rykmenttiin. Hänet vakinaistettiin palvelukseen aliluutnantin arvoisena seuraavana vuonna. Synnerberg osallistui tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa 1863–1864. Hän suoritti Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin 1867–1870, jonka aikana 1868 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1869 alikapteeniksi. Kurssin jälkeen 1870 hänet komennettiin palvelukseen Vilnan sotilaspiirin esikuntaan. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin ensin 26. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi ja sitten kapteeniksi ylennettynä 27. jalkaväkidivisioonan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi. Vuonna 1872 Synnerberg asetettiin Vilnan sotilaspiirin esikunnan alaisuuteen ja määrättiin esikunnan vanhimman adjutantin apulaiseksi.
Vuonna 1873 Synnerberg siirrettiin yleisesikuntaupseeriksi Kasanin sotilaspiirin esikuntaan ja komennettiin sieltä Ufan jalkaväkirykmenttiin. Seuraavan vuoden keväällä, komennukselta palattuaan, hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Toukokuussa 1874 Synnerberg komennettiin pataljoonankomentajaksi 105. Orenburgin jalkaväkirykmenttiin ja sieltä keväällä 1876 palattuaan hänet vapautettiin Kasanin sotilaspiirin palveluksesta. Loppuvuoden Synnerberg palveli Venäjän ja Preussin rajalle sijoitetuissa rajavartiojoukoissa. Everstiksi hän yleni keväällä 1877.
Joulukuussa 1877 Synnerberg määrättiin 25. jalkaväkidivisioonan esikuntapäälliköksi, 1885 hänet siirrettiin Vilnan sotilaspiirin esikuntapäällikön apulaiseksi ja 1886 65. Moskovan jalkaväkirykmentin komentajaksi. Vuonna 1888 Synnerberg määrättiin Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin 1889 ja siirrettiin 1895 Nertšinskin vuoriteollisuusalueen päälliköksi. Hän sai eron tehtävästä ja samalla sotapalveluksesta kenraaliluutnanttina maaliskuussa 1901.
Riikinkukkovaltaistuin

Riikinkukkovaltaistuin oli Intiassa 1600-luvulla rakennettu ylellinen huonekalu, joka toimi Suurmogulien valtakunnan hallitsijan vallan symbolina. Sen rakennutti Shah Jahan. Valtaistuin koostui kullatusta tasosta ja silkkisestä katoksesta, jonka kannatinpylväisiin oli upotettu jalokiviä. Siihen käytettiin satoja rubiineita, smaragdeja, helmiä ja timantteja, joiden joukossa oli Koh-i-Noor. Istuintasolle noustiin hopeisia portaita pitkin, ja istuimen taustakuviona oli kaksi riikinkukon pyrstöä, joiden kuviot muodostuivat kultauksesta, emaloinnista ja jalokivistä. 
Shah Jahan, hänen poikansa ja heitä seuranneet suurmogulit istuivat valtaistuimella vuoteen 1739, jolloin Persian šaahi Nadir Šah ryösti sen. Nadir Šahin kuoleman 1747 jälkeisissä levottomuuksissa valtaistuin hajotettiin ja siitä irrotettiin jalokiviä.
Siitä asti kun Nadir Šah toi ryöstösaaliinsa Persiaan, Riikinkukkovaltaistuin on ollut Persian kuningashuoneen symboli. Nadir Šah teetti Intiassa toisen samantyylisen divaanin, ja hänen seuraajansa teettivät uusia kopioita. Pahlavin dynastian kruunajaisissaan vuosina 1926 ja 1941 käyttämä tuolin muotoinen istuin oli luultavasti peräisin Qajar-dynastian ajalta. Tämä versio valtaistuimesta vahingoittui vuoden 1979 vallankumouksen yhteydessä, kun ryöstelijät irrottivat siitä jalokiviä.
Kovajuottaminen

Kovajuottaminen on metallien liittämistä toisiinsa käyttäen liitoksessa metallia tai metalliseosta, jonka sulamispiste on alhaisempi kuin liitettävien materiaalien. Kovajuottamisessa juote sulaa yli 450 °C:n lämpötilassa erotuksena pehmeä- eli pehmytjuottamisesta, jossa lämpötila on alhaisempi. Kovajuottoa käytetään muun muassa putkitöissä, mitä nimitetään myös kapillaarijuotoksi. 
Menetelmää, jossa myös liitettävät aineet sulavat, kutsutaan hitsaamiseksi. 
Putkistot.
Putkitöissä juottamisella on ollut keskeinen osa kupariputkien liitoksissa, vaikka nykyisin niin kutsutut helmi- ja puristusliitokset ovatkin yleistyneet. Juotosliitokset ovat kuitenkin vielä yleisiä, sillä ne ovat edullisempia kuin helmiliitokset. Lisäksi joissakin maissa asetukset sallivat tarkastetun juotosliitoksen jättämisen rakenteen sisään piiloon, kun taas helmiliitoksen suhteen tämä on kielletty. Kupariputkien liittämiseen hopeaa sisältävällä juotteella tarvittava lämpötila on noin 650–800 °C. Kun kupariosat on lämmitetty esimerkiksi kaasupolttimella lievästi punertaviksi, tuodaan muhviliitokseen noin putken halkaisijan verran juotetta. Juote kulkeutuu kapillaari-ilmiön ansiosta tasaisesti liitokseen. Joskus tätä liitostapaa kutsutaankin kapillaarijuottamiseksi.
Työturvallisuus.
Kaikkeen juottamiseen kuuluu kaksi perusriskiä. Korkeiden lämpötilojen vuoksi on palovammojen ja tulipalojen vaara. Toisaalta kuumista lisäaineista syntyvät "höyryt", juotoskäryt, ovat ihmiskeholle haitallisia ja voivat jopa olla myrkyllisiä.
Ostrovito (järvi Prigorodnan pitäjässä, Pustoškan piiri)

Ostrovito () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,08 neliökilometriä eli 108 hehtaaria.
Järvellä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 7,5 hehtaaria. Suurin saari on ilmakuvasta mitattuna 380 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Pienin saari on 200 metriä pitkä. Järven keskisyvyys on vain 2 metriä, mutta järvessä on myös 6-metrinen syvänne. Järven ympärillä on paljon viljelyssä olevaa peltomaata, joka kuuluu Kuznetsovon () kylään. Kylä sijaitsee järven eteläpuolisen kapean kannaksen kohdalla. Kannaksen takana sijaitsee viereinen järvi Žadro. Järven pohjoispään kiertää Pustoškaan kulkeva pieni tie.
Luontoarvoja.
Järven valtalajit ovat lahna, hauki ja salakka. Järvessä esiintyy myös ahven, kuha, säyne, suutari, made, pasuri, karppi, rantanuoliainen, mutakala, pasuri ja ruutana, sekä joitakin "Rutilus"-suvun kalalajeja . Järven pohja on kivinen, hiekkainen ja paikoin mutainen tai savinen.
Vesistösuhteita.
Ostrovito sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Ostrovitoon tulaa pari ojaa, joista toinen laskee luoteispuolen lammesta. Ostroviton oma laskuoja laskee Žadroon, jonka laskuoja yhtyy lännessä Froljankaan, joka puolestaan yhtyy Nevedrjankaan. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 7,9 tai 16 neliökilometriä.
Lauri Castrén

Lauri Alarik Castrén (6. maaliskuuta 1887 Janakkala – 17. tammikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen juristi ja hallitusneuvos.
Lauri Castrénin vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Alarik Castrén ja Amanda Wilhelmiina Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906, suoritti oikeustutkinnon 1914 ja sai varatuomarin arvon 1925. Castrén teki opintomatkat Norjaan 1938 ja Tanskaan 1939.
Castrén oli Jaalan ja Iitin pohjoisen piirin nimismiehenä 1914–1917, Lohjan piirin nimismiehenä 1917–1918, korkeimman hallinto-oikeuden notaarina 1918–1928, opetusministeriön nuorempana hallintosihteerinä 1928–1937, vanhempana hallintosihteerinä 1937–1948 sekä hallitusneuvoksena vuodesta 1948 alkaen. Hän toimi myös KTR 1:n sotatuomarina 1919–1939 ja sen jälkeen eri kenttä- ja sota-oikeuksien tuomarina ja viimeksi Helsingin II sotaoikeuden puheenjohtajana vuodesta 1947 alkaen. Castrén oli muun muassa eduskunnan sivistysvaliokunnan sihteerinä 1930–1947 ja raha-arpajaistoimikunnan puheenjohtajana vuodesta 1949 alkaen.
Lauri Castrén oli naimisissa vuodesta 1922 sairaanhoitaja Vera Tähtisen (entinen Gordejeff) kanssa. Heidän poikansa oli suurlähettiläs Klaus Castrén.
Julkaisuja.
Nimellä "L. A. Castrén":
Kaarlo Alarik Castrén

Kaarlo Alarik Castrén (18. lokakuuta 1855 Säräisniemi – 6. lokakuuta 1927 Helsinki) oli suomalainen juristi ja kouluhallituksen lainoppinut kouluneuvos.
Castrénin vanhemmat olivat Säräisniemen nimismies Alarik Gabriel Castrén ja Vilhelmina Juntunen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877 Oulun ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1882 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1890.
Castrén oli aluksi opettajana Viipurin suomalaisessa lyseossa ja suomalaisessa tyttökoulussa. Hän oli sitten pankkialalla ja asianajajana Viipurissa ja Helsingissä vuoteen 1904 saakka jolloin hänet nimitettiin kouluhallituksen kansanopetusosaston sihteeriksi. Hän oli kouluhallituksen virkamiehenä vuoteen 1926 saakka toimien viimeksi kansakouluosaston lainoppineena kouluneuvoksena 1918–1926. Hän toimitti nuoruusvuosinaan Viipurissa ilmestynyttä Ilmarinen-lehteä ja oli vuonna 1884 perustetun Viipurin Sanomat-lehden vastaavana toimittajana 1884–1885. Castrén oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1894–1897 ja Helsingin käsityö- ja tehdasyhdistyksen sihterinä vuodesta 1904 alkaen. 
Kaarlo Alarik Castrén oli naimisissa vuodesta 1881 Amanda Wilhelmina Valleniuksen kanssa. Heidän poikansa oli opetusministeriön hallitusneuvos Lauri Castrén.
Julkaisuja.
Nimellä "K. A. Castrén":
No Tears Left to Cry

No Tears Left to Cry on yhdysvaltalaislaulaja Ariana Granden musiikkikappale. Sen julkaisi Republic Records hänen neljännen, "Sweetener"-studioalbumin ensimmäisenä singlenä 20. huhtikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Grande, Savan Kotecha, Max Martin ja Ilya Salmanzadeh, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. ”No Tears Left to Cry” on lajityypiltään dance-pop, disko ja dance-R&amp;B kappale UK garage -biitillä. Kappaleelle on toteutettu Dave Meyersin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin Granden YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä. Videon tuotti Nathan Scherrer ja se tutkii laulajan näkökulmasta elämän epäorientoitumisen käsitettä sekä maailman monimutkaisuutta ja sen tuomia pettymyksiä.
”No Tears Left to Cry” oli kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Australiassa, Irlannissa, Islannissa, Israelissa, Malesiassa, Meksikossa, Norjassa, Portugalissa, Singaporessa, Slovakiassa, Tšekissä, Unkarissa ja Virossa sekä viiden parhaan joukkoon viidessätoista muussa valtiossa kuten Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Kanadassa, Suomessa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi se on myynyt Australiassa, Brasiliassa, Meksikossa sekä Isossa-Britanniassa kaksinkertaista ja Kanadassa, Puolassa sekä Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa.
Kappale on voittanut palkinnon muun muassa vuoden 2018 MTV Video Music Awardsissa kategoriassa ”Paras Pop Video”. Grande on esittänyt kappaleen ensimmäisen kerran livenä Coachella Valley Music and Arts Festivalissa singlen julkaisupäivänä. Sen jälkeen hän on esittänyt kappaleen livenä muun muassa The Tonight Show'ssa ja vuoden 2018 Billboard Music Awardsissa.
Häkkänen

Häkkänen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Dance to This

Dance to This on australialaislaulaja Troye Sivanin musiikkikappale, jolla vierailee myös yhdysvaltalaislaulaja Ariana Grande. Sen julkaisivat EMI Music Australia ja Capitol Records Sivanin toisen, Bloom-studioalbumin neljäntenä singlenä 13. kesäkuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Sivan, Leland, Noonie Bao ja sen tuottaja Oscar Holter. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Sivanin YouTube-kanavalla 19. heinäkuuta 2018.
Kaupallisesti "Dance to This" menestyi hyvin heikosti, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Australiassa ja Skotlannissa.