tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Beverly D’Angelo

Beverly Heather D'Angelo (s. 15. marraskuuta 1951 Columbus, Ohio) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä.
Hänen äitinsä Priscilla Smith on ammatiltaan viulisti ja isä Gene D'Angelo basson soittaja. D'Angelolla on sukujuuret Italiassa.
Ura.
D'Angelo aloitti näyttelemisen teatterissa, Broadwaylla 1976 näytelmässä "Rockabye Hamlet". Näytelmä perustui William Shakespearen Hamletiin. D'Angelon varhainen pieni elokuvarooli oli Woody Allenin ohjaamassa "Annie Hallissa". Vuonna 1979 hän näytteli yhtä pääosaa, yläluokkaisen perheen tytärtä Sheilaa, Miloš Formanin elokuvassa "Hair", joka oli muokattu menestyksekkään hippimusikaalin pohjalta. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Griswoldin perheen äitinä Chevy Chasen kanssa neljässä National Lampoon's -elokuvassa, "Faijalla hommat hanskassa" ("Vacation", 1983), "Mieletön kesis" ("European Vacation", 1985), "Joulupuu on kärvennetty" ("Christmas Vacation", 1989) ja "Vegas vie voiton" ("Vegas Vacation", 1997). Vuonna 1992 D'Angelo ääninäytteli "Simpsonit"-piirrossarjan kolmannen kauden jaksossa. Vuonna 2008 hän ääninäytteli "Simpsonit"-sarjan 19. kauden jaksossa.
Yksityiselämä.
Nuorena D'Angelo seurusteli ohjaaja Miloš Formanin kanssa. Vuonna 1981 D'Angelo avioitui Lorenzo Salviatin kanssa. D'Angelo ja Salviati erosivat vuonna 1995. Vuonna 1997 D'Angelo alkoi seurustella Al Pacinon kanssa. Heille syntyi tammikuussa 2001 kaksoset. D'Angelo ja Pacino erosivat samana vuonna, kun Beverlylle selvisi että Al tapaili toista naista.
Tyne ja Wearin metro

Tyne ja Wearin metro () on raideliikennejärjestelmä Newcastle upon Tynessä ja lähikunnissa. Siinä on sekä pikaraitiotien, paikallisjunien että varsinaisen metron piirteitä, ja sitä kutsutaan joskus "kevyeksi metroksi". Seitsemän sen kuudestakymmenestä asemasta sijaitsee maan alla. Raideverkoston kokonaispituus on 77,7 kilometriä. Linjoja on kaksi, keltainen ja vihreä, ja niitä käyttää päivittäin yhteensä noin 129 000 matkustajaa.
Metroliput on hinnoiteltu vyöhykejärjestelmän mukaan. Kallein vyöhyke ulottuu lentoasemalle asti.
Newcastlen metron eräillä asemilla soitetaan klassista musiikkia vetelehtivien ja vandalisoivien nuorisojoukkojen karkottamiseksi.
Metroverkon rakennus.
Metro aloitti toimintansa vuonna 1980 ja laajeni vaiheittain vuoteen 1984. Siihen sisällytettiin osia paikallisliikenteen sähköjunareitistä, joka oli avattu jo 1904. Alkuperäisestä 55,8 kilometrin radasta 44,5 km tehtiin vanhoista rataosuuksista. Uusista radoista 7,5 km rakennettiin maan alle Newcastlen keskustaan. Keskusaseman eteläpuolelle rakennettiin uusi silta. Yhteys lentoasemalle avattiin 1991. Vuonna 2002 metro laajeni Sunderlandin alueelle.
Knuut VI

Knuut VI (tansk. "Knud Valdemarsøn") ; (n. 1163– 12. marraskuuta 1202) eli Knuut Valdemarinpoika oli Tanskan kuningas vuosina 1182–1202. 
Suku.
Hän oli Valdemar I:n ja kuningatar Sofia Minskiläisen vanhin poika. Hänen nuorempi veljensä oli Valdemar II. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista nuoremmat sisaret Ingeborg (1175–1236) avioitui Ranskan kuningas Filip II:n kanssa ja Rikissa (n. 1180–1220) avioitui Ruotsin kuningas Eerik X Knuutinpojan kanssa.
Kuningas.
Isänsä kuoltua Knuut huudettiin kuninkaaksi Urnehovedin maakäräjillä ja sen jälkeen kaikilla muilla Tanskan maakäräjillä. Heti valtaan noustuaan hän joutui kohtaamaan talonpoikaiskapinan: Skånen talonpojat kieltäytyivät maksamasta piispa Absalonin vaatimia kymmenyksiä. He lähettivät puhemiehen uuden kuninkaan luo, mutta tämä kieltäytyi ottamasta lähettilästä vastaan ja uhkasi sotatoimilla. Ennen kuin kuningas sai joukkojaan liikkeelle, paikalliset ylimykset olivat jo lyöneet talonpojat verisessä taistelussa: kuningas saapui armeijoineen kurittamaan talonpoikia niin ankarasti, että piispa Absalon anoi heille armoa.
Fredrik I Barbarossa uhkaili Knuutia ja yritti alistaa tämän alamaisekseen, ja käski vasallinsa Pommerin ruhtinas Bogusław I:n valloittaa Tanskan usuttamalla tämän Tanskan vasallia, Rügenin Jaromiria vastaan. Valloitusretki epäonnistui surkeasti. Arkkipiispa Absalon tuhosi 465 Bogislavin 500 aluksesta Stralsundin taistelussa vuonna 1182. Tämä voitto johti kaksi vuotta myöhemmin kahden abodriitti-ruhtinas Niklotin ja Borwinin vapaaehtoiseen alistumiseen Tanskan kruunulle, minkä jälkeen suurin osa Abodrite-suvuista, jotka ulottuivat Travesta Warnowiin, mukaan lukien nykyinen Mecklenburg, jaettiin heidän keskensä. 
Knuutin vastaisku johti vuonna 1185 Bogusławin alistumaan puolestaan Knuutin vasalliksi. Knuut mainitaan uskonnolliseksi mieheksi, joka johti henkilökohtaisesti ristiretkeä pakanoiden asuttamalle Eestinmaalle vuonna 1197. Knuutin hallituskaudella Tanska laajeni lähes laajimmilleen. 
Hänen 20-vuotisen hallituskautensa aikana Tanska eteni tasaisesti Valdemar I:n hänelle osoittamaa suuruuden ja vaurauden polkua vahvistaen ja laajentaen valtaansa Pohjois-Itämeren rannikolla ja omaksuen yhä itsenäisemmän asenteen Saksaa kohtaan. 
Hän kuoli äkillisesti 40-vuotiaana marraskuussa 1202, eikä jättänyt jälkeensä yhtään lasta avioliitostaan vuonna 1177 Gertrud Baijerilaisen (1152/1155–1197) kanssa, joka oli Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijonan ja Clementia von Zähringenin tytär. Seuraajaksi nousi hänen nuorempi veljensä Valdemar II Sejr.
Petra Innanen

Petra Johanna Innanen (s. 25. joulukuuta 1970 Lappeenranta) on suomalainen taidemaalari, burleskitaiteilija ja sisustusalan ammattilainen.
Innanen on opiskellut Västra-Nylands folkhögskolan taidelinjalla Karjaalla vuosina 1986–1987 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1992. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1996. Innanen on lisäksi opiskellut sisustusalaa sekä keramiikkaa. Innasen töitä oli ensimmäisen kerran esillä 1991 Nuorten näyttelyssä Taidehallissa Helsingissä.
Innanen on toiminut kuvataiteen opettajana Umeå konstskolassa Ruotsissa, Taidekoulu Maassa, Aalto-yliopistossa ja Kuvataideakatemiassa. Hän on suunnitellut levynkansia Fiaskorecords levy-yhtiölle vuodesta 2000 alkaen. Helsingin kaupungin Riistavuoren palvelukeskuksessa on Innasen teos.
Petra Innanen esiintyy myös burleskitaiteilijana "Bettie Blackheart" -nimellä. Esityksiä on ollut muun muassa New Yorkissa, Moskovassa, Pariisissa ja Roomassa. Lisäksi Innanen on tuottanut burleskitapahtumia, kuten kansainvälistä Helsinki Burlesque Festivalia 2008–2017, ja hän opettaa burleskia Burlesk Instituutissa. Näyttelijänä Petra Innanen esiintyy toisessa pääosassa Iina Terhon ohjaamassa elokuvassa "Full of Love – pakomatka pakastimesta" (2018).
FAD

FAD eli flaviiniadeniinidinukleotidi (C27H33N9O15P2) on koentsyymi, jolla on tärkeä tehtävä aineenvaihdunnan hapetus-pelkistysreaktioissa. Aineen moolimassa on 785,564 g/mol ja CAS-numero on 146-14-5. FAD pystyy muuntumaan FADH2:ksi (C27H35N9O15P2). FAD:llä onkin tärkeä tehtävä toimia elektronin siirtäjänä monissa aineenvaihdunnan reaktioissa. FAD on riboflaviinin johdannainen.
FADH2 on energiaa kuljettava molekyyli ja sillä on tärkeä tehtävä oksidatiivisessa fosforylaatiossa mitokondriossa. FADH2 pelkistyy FAD:ksi, mikä mahdollistaa sen tuottavan kaksi moolia ATP:tä. Aitotumaisissa FAD:tä pelkistyy eniten sitruunahappokierrossa sekä rasvahappojen betaoksidaatiossa. Sitruunahappokierrossa FAD on osa sukkinaattidehydrogenaasientsyymiä ja betaoksidaatiossa se on asyyli-CoA-dehydrogenaasin koentsyymi.
Monet oksidoreduktaasientsyymit vaativat toimiakseen FAD:tä, joka on niiden protesteettinen ryhmä.
Eerik IV Plovpenning

Eerik IV Plovpenning (1216–1250) oli Tanskan kuningas vuosina 1241–1250. 
Suku.
Hän oli edeltäjänsä Valdemar II Sejrin ja tämän toisen puolison, Portugalin infanta Berengárian eli "Bengjerdin" (1194–1221) vanhin poika. Berengaria oli kuningas Sancho I:n ja Dulce Aragonialaisen tytär. Hänellä oli yksi velipuoli, kolme sisarusta ja kaksi aviotonta velipuolta.
Kuningas.
Eerik IV sai liikanimen Plovpenning, aurapenni, määräämästään kiinteistöverosta. Hän yritti määritellä maaomaisuuden määrää laskemalla viljelijöiden aurat ja asettamalla näille aurakohtaisen veron ajatellen, että isolla tilalla tarvitaan enemmän auroja. Hän joutui kohtaaman useita talonpoikaiskapinoita.
Eerik ei jatkanut isänsä Valdemarin toimivaa yhteistyötä kirkon kanssa, ja sekä Roskilden piispa Niels Stigsen Hvide että Lundin piispa Jacob Erlandsen vastustivat kuningas Eerikiä voimakkaasti. Lisäksi Eerikillä oli jatkuvia erimielisyyksiä veljiensä, erityisesti Abelin kanssa, joka oli Etelä-Jyllannin herttua. Noin vuodesta 1242 lähtien Eerik ja Abel olivat keskenään avoimessa sodassa. Veljesten välillä käytiin useita taisteluita, ja vähitellen Tanska ajautui täyteen anarkiaan. Sisällissodan tauottua kuningas Erik otti käyttöön epäsuositun kiinteistöveron, josta hän sai lisänimensä. 
Vuonna 1250 Eerikin ja Abelin välille syntyi jälleen riitaa. Eerik siepattiin ja vietiin veneellä Slienille (nyk. Schlei), jossa yksi Abelin miehistä, Lave Gudmundsøn, mestasi kuningas Eerikin. Eerikin ruumis upotettiin lahteen. Ruumis nostettiin sittemmin ylös lahdesta, ja Eerikin toinen veli Kristoffer siirsi ruumiin Ringstediin. Aikalaiset syyttivät Abel-veljeä surmatyöstä, mutta tämä vannoi olevansa syytön murhaan ja kruunattiin sen jälkeen Roskildessa kuninkaaksi.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hän avioitui vuonna 1239 Jutta von Sachsenin (n. 1223–1267) kanssa, joka oli Saksin herttua Albrekt I:n ja Agnes Itävaltalaisen tytär.
Heille syntyi neljä tytärtä. Välttääkseen vuonna 1250 kuolleen kuningas Eerikin perinnön joutumisen vielä useampien naapuriruhtinaiden käsiin, kaksi jäljellä olevaa tytärtä, Agnes ja Jutta, oli lähetetty dominikaaniluostariin Roskildeen 1260-luvun puolivälissä. Huolimatta korkeista asemistaan luostarissa sisaret näyttävät olevan tyytymättömiä, minkä vuoksi he muuttivat Ruotsiin vuonna 1271.
Ahti Vilppula

Ahti Vilppula (s. 1959) on suomalainen liikemies ja luxemburgilaisen yhtiön toimitusjohtaja. Hän asuu perheineen Lontoossa, mutta omistaa kiinteistön myös Kirkkonummella. Hänellä on määräysvallassaan kaksi yhtiötä: Helsingin Mekaanikontalo Oy ja Procomex SA. Vilppula on entinen Ruukki Groupin omistaja yhdessä Kai Mäkelän kanssa. Hän on toiminut kansainvälisessä metallikaupassa. 
Vilppula aloitti sijoitusuransa media-alalla. Vilppula kuului Alma Median hallitukseen vuosina 2007–2008. Häntä epäiltiin sisäpiirikaupoista Saunalahden osakkeilla vuonna 2005.
Helsingin Mekaanikontalo Oy.
Helsingin Mekaanikontalo Oy:n omistaa luxemburgilainen Procomex ja edelleen Kilbrin Investments Limited Neitsytsaarilla. Finanssivalvonta antoi julkisen huomautuksen Antti Vilppulalle Helsingin Mekaanikontalo Oy:n ja Procomex S.A:n kautta hallussaan olleiden yli 5 %:n osuuden Alma Media Oyj:n osakkeiden määrästä vuonna 2009.
Vaalirahoituksia.
Vilppula rahoitti Ruukki Group Oyj:n ja Helsingin Mekaanikontalo Oy:n kautta ainakin keskustan Timo Kallin ja Paula Lehtomäen sekä kokoomuksen Jyrki Kataisen ja Jyri Häkämiehen vaalityötä 2007.
Jiri Kuronen

Jiri Kuronen (s. 14. lokakuuta 1974 Espoo) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja tuottaja. Hän on opiskellut musiikkikasvatusta Sibelius-Akatemiassa pääinstrumenttinaan piano. Hän on opettanut musiikkia muun muassa Teatterikorkeakoulussa ja Sibelius-Akatemiassa. 
Kuronen on työskennellyt musiikkiteatterin parissa muun muassa Teatteri Vantaassa (ent. Teatteri Kehä III), Kansallisteatterissa,Helsingin Kaupunginteatterissa,Svenska Teaternissa, sekä monissa erilaisissa ravintolateatteriprojekteissa ja lauluilloissa.
Kuronen perusti vuonna 2004 Kiima-levyt-levy-yhtiön yhdessä serkkunsa Olavi Uusivirran kanssa. Yhtiön ensimmäinen julkaisu oli Jiri Kuronen &amp; Lähiö -kokoonpanon albumi "Lauluja". Kokoonpanossa ovat mukana muun muassa näyttelijä-laulajat Maria Ylipää ja Petja Lähde sekä tuottaja Janne Halonen.
Jiri Kuronen soitti koskettimia Olavi Uusivirran yhtyeessä vuoteen 2014 asti ja on osallistunut Uusivirran albumien sovittamiseen ja tuotantoon. Kuronen toimii myös kosketinsoittajana ja haitaristina Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Jiri Kuronen isännöitsi "Poppia kyydissä" -ohjelmaa TV1:llä yhdessä Aki Sirkesalon kanssa.
Lisäksi Kuronen on vieraillut muutamien artistien kuten Mimmit-yhtyeen levyillä.
Arabiansusi

Arabiansusi ("Canis lupus arabs") on osissa Lähi-itää tavattava suden pienikokoinen alalaji. Arabiansutta pidetään äärimmäisen uhanalaisena ja ennen koko Arabian niemimaan kattanut levinneisyysalue on nykyisin hyvin laikuittainen.
Taksonomia.
Arabiansusi on suden ("Canis lupus") alalaji. Se poikkeaa muista suden alalajeista perimänsä kautta. Arabiansuteen on sekoittunut koiraa, mutta koiran perimän vaikutuksen määrää ei tunneta tarkasti.
Koko ja ulkonäkö.
Arabiansusi lukeutuu suden alalajeista pienimpiin. Painoa sillä on 18–20 kg. Ruumiin pituus on 70–80 cm ja korkeus 40–65 cm. Sen ruumiinrakenne on hoikka ja jalat ovat pitkät. Turkki on harva ja lyhyt. Selässä turkki on pidempää, mikä suojaa suden ihoa auringolta. Talvisin turkki kasvaa paksummaksi. Väriltään se voi vaihdella vaaleanruskeasta harmahtavan keltaiseen. Vatsapuoli on vaalea tai valkoinen. Arabiansudella on valkoiset posket ja muita suden alalajeja suuremmat korvat, jotka auttavat sitä haihduttamaan lämpöä. Silmät ovat keltaiset tai ruskeat. Pitkän hännän pää on musta. Jaloissa arabiansuden kaksi keskimmäistä varvasta ovat liittyneet yhteen. Arabiansusi on pienempi kuin myös Lähi-idässä tavattava intiansusi, mutta selvästi suurempi kuin alueella tavattava kultasakaali.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Arabiansutta tavataan nykyisin osissa Egyptiä, Israelia, Kuwaitia, Jordaniaa, Saudi Arabiaa, Omania ja Jemeniä. Historiallisesti sen levinneisyysalue on kattanut koko Arabian niemimaan. Nykyisin sitä tavataan kuitenkin vain laikuttaisesti. Yhdistyneistä arabiemiirikunnista se hävisi 1980-luvulla.
Arabiansuden elinympäristö käsittää aavikkovuoria ja soratasankoja kuivilla tai puolikuivilla alueilla. Se ei kuitenkaan esiinny kaukana veden lähteistä, eivätkä ne voi näin vaeltaa kovin pitkälle hiekka-aavikoille.
Elintavat.
Saaliseläinten määrä arabiansuden elinympäristössä ei ole suuri, joten susia ei esiinny suurissa laumoissa. Ne liikkuvat yleensä yksin, pareina tai 3–4 suden ryhmissä. Aktiivisia ne ovat tavallisesti öisin. Päivisin ne hakutuvat suojaan paahteelta pensaikkoihin, luoliin tai itse kaivaamiinsa syviin pesäkoloihin. Ehkä yksinäisempien elintapojensa takia arabiansuden eivät ulvo kovin usein. Niiden elinpiiri käsittää 11–33 km².
Arabiansuden saaliseläimiin lukeutuvat linnut, matelijat, jyrsiät ja hyönteiset, sekä hieman suuremmista nisäkkäistä esimerkiksi kapinrusakko, aavikkogaselli ja ketut. Tilanteen tarjoutuessa ne syövät myös raatoja. Ne saattavat käydä myös kotieläimien kimppuun.
Arabiansudet lisääntyvät lokakuun ja joulukuun välisenä aikana. Tiineys kestää 63-65 päivää ja pentuja on kerrallaan 2–3. Emo imettää poikasiaan 42-56 päivää ja ne kasvavat sukukypsiksi 2 vuoden ikäisinä.
Uhat ja suojelu.
Arabiansutta pidetään äärimmäisen uhanalaisena ja se on osa CITES-sopimuksen liitettä II. Se on suojeltu Israelissa ja Omanissa, muttei muualla levinneisyysalueellaan. Omanissa arabiansuden kannat ovat tiettävästi kasvaneet sitten metsästyksen kieltämisen. Susien ampumisen ja myrkyttämisen ohella uhkia ovat risteytyminen villiintyneiden koirien kanssa. Sudet voivat myös sairastua vesikauhuun.
Kate &amp; Leopold

Kate &amp; Leopold on vuonna 2001 julkaistu James Mangoldin ohjaama romanttinen komedia.
Anssi Lammila

Anssi Lammila (s. 18. heinäkuuta 1984) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija, joka edusti kaudesta 2008 lähtien Kouvolan Pallonlyöjiä.
Lammilan ensimmäinen pääsarjakausi oli kausi 2001, jolloin hän pelasi Loimaan riveissä. Samalla kaudella hän käväisi koeajalla myös Mynämäellä. Hän edusti Loimaata myös seuraavana kahtena kautena. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi Alajärvellä ennen kuin liittyi Hyvinkään Tahkon joukkueeseen, jonka riveissä hän voitti mestaruuden kaudella 2007. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi KPL:ään ja pelasi siellä kauden 2020 loppuun. Kauden 2020 päättymisen jälkeen Lammila ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Lammila on pelannut yhteensä 383 Superpesis-ottelua ja on ollut Itä–Länsi-ottelussa mukana seitsemän kertaa.
Lammila on tällä hetkellä Kouvolassa Urheilupuiston koulussa kemian, fysiikan ja matematiikan opettajana.
Tommi Salmela

Tommi ”Tuple” Salmela (s. 3. kesäkuuta 1969) on suomalainen laulaja, joka tunnetaan parhaiten kuulumisestaan Tarotiin. Hän ehti työskennellä Tarotin kanssa 1980-luvulta lähtien roudarina, taustalaulajana ja samplerin soittajana, kunnes hänet nimitettiin yhtyeen viralliseksi jäseneksi vuonna 2006 ilmestyneen "Crows Fly Black" -levyn myötä. Tarotin lisäksi Salmela toimii laulajana vuonna 2012 perustetussa Lazy Bonez -yhtyeessä. Salmela on tehnyt yhteistyötä myös muiden yhtyeiden, kuten Cardiantin ja MESS:n sekä Raskasta joulua -projektin kanssa.
Salmela avioitui toukokuussa 2013 Kuopiossa Tiina Naumasen kanssa.
Salmela julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Wooden Box vuonna 2020 ja toisen sooloalbuminsa Welcome to Hell vuonna 2021. Salmela julkaisi syyskuussa 2023 kolmannen sooloalbuminsa nimeltään Paradise Lost.
Sleesian provinssi

Sleesian provinssi () oli provinssi Preussin kuningaskunnan kaakkoisosassa vuosina 1815–1919. Provinssin pääkaupunki oli Breslau.
Historia.
Suurin osa Sleesian herttuakunnasta Glatzin kreivikunnan ohella siirtyi Preussin hallintaan 1700-luvulla käytyjen Sleesin sotien jälkeen. Alueista, kuten muistakin Preussin territorioista, muodostettiin provinssi vuonna 1815. Osana Preussia provinssi kuului vuoteen 1866 asti Saksan liittoon ja tuli vuonna 1871 osaksi Saksan keisarikuntaa. 
Valtiopäivävaaleissa suurimmaksi osaksi katoliset yläsleesialaiset asettuivat keskustapuolueen taakse, kun taas alasleesialaiset äänestivät enimmäkseen sosialidemokraattista puoluetta. Teollistumisen myötä Ylä-Sleesiasta kehittyi yksi keisarikunnan tärkeimmistä teollisuusalueista.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Sleesian provinssin alue jaettiin vuonna 1919 kahteen uuteen provinssiin, Ala-Sleesian provinssiin ja Ylä-Sleesian provinssiin. 
Vuonna 1938 perustettiin uusi, lyhytaikaiseksi jäänyt Sleesian provinssi. Se lakkautettiin vuonna 1941. Toisen maailmansodan jälkeen Sleesian provinssin alueesta tuli lähes kokonaan osa Puolaa ja alueen saksalaiset asukkaat karkotettiin.
Väestö.
Vuonna 1900 Sleesian provinssin asukasluku oli noin 4,7 miljoonaa. Hieman yli kaksi miljoonaa asukkaista oli evankelisia ja 2,6 miljoonaa katolisia. Muita kristittyjä oli noin 9 000, juutalaisia puolestaan noin 48 000. Provinssin asukkaista runsaat 76 prosenttia oli saksalaisia ja 22 prosenttia puolalaisia.
Valtteri Ketonen

Valtteri Ketonen (s. 2. elokuuta 1975) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija, joka edusti urallaan Superpesiksessä ainoastaan Hyvinkään Tahkoa.
Ketosen kasvattajaseura on Hämeenlinnan Paukku. Vuonna 1997 alkaneen pääsarjauransa aikana Ketonen edusti vain Hyvinkään Tahkoa. Hänet valittiin vuoden tulokkaaksi 1997 ja etenijäkuninkaaksi kaudella 2000. Ainoan mestaruutensa Ketonen voitti vuonna 2007, jolloin Tahko kukisti finaalisarjassa Superpesistä 2000-luvun hallinneen Sotkamon Jymyn. Ketosen sormi murtui kesken viimeisen finaaliottelun. Hän oli pitkään Tahkon kapteenina. SM-hopeaa ja -pronssia Ketonen on saanut kerran. Pesäpallouransa Ketonen lopetti kauden 2010 jälkeen. Kuitenkin kaudella 2011 hän pelasi viisi ottelua maakuntasarjassa Janakkalan Janan riveissä. Niissä hän löi viisi ja toi seitsemän juoksua. Lisäksi hän on pelannut Kontioiden SM-turnauksessa. Ketonen edusti Riihi-Pesistä. Ketonen palasi kasvattajaseuraansa Hämeenlinnan Paukkuun suomensarjaan kausiksi 2014-2015. Kaudella 2014 hän pelasi yhteensä 11 ottelua ja kaudella 2015 hän pelasi yhteensä 15 ottelua voittaen myös etenijälohkon etenijätilaston 43 tuodulla juoksulla.
Ketonen pelasi Superpesiksen runkosarjassa 352 ottelua ja oli seitsemästi mukana Itä–Länsi-ottelussa. Vuonna 2004 hän voitti ottelun yhteydessä pidetyn etenijäkisan. Ketonen on kaikkien aikojen etenijätilastossa kahdeksantena 543:lla tuodulla juoksullaan.
Ketonen työskentelee opettajana Kiipulan ammattiopistossa.
Pinaakkeli

Pinaakkeli () on pieni suippo pilari. Niitä käytetään esimerkiksi tornien kulmissa tai katon sivustoilla sekä kantavien pilarien huippuina. Pinaakkelit ovat yleisimpiä gotiikkaa edustavissa rakennuksissa.
Yleisimmin pinaakkelien rooli oli sekä koristeellinen että painonsa kautta muuntaa sivukaariin kohdistuvat sivuttaiset voimat alaspäin suuntautuvaksi voimaksi.
Alma Richards

Alma Wilford Richards (20. helmikuuta 1890 Parowan, Utah – 3. huhtikuuta 1963 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä. Hän voitti olympiakultaa vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa.
Yhdysvaltalainen valmentaja Eugene L. Roberts näki Richardsin pelaamassa koripalloa ja pyysi tätä hyppäämään kuuden jalan (noin 1,8 m) korkeudella olevan riman yli. Richards ylitti riman helposti ja Roberts päätti ryhtyä keräämään rahaa, jotta Richards voisi osallistua Yhdysvaltain olympiakarsintoihin ennen Tukholman olympialaisia. Karsinnoissa Richards voitti Yhdysvaltain mestarin George Horinen ja lunasti paikan olympialaisiin.
Olympiakisoissa Richards voitti kultaa uudella olympiaennätyksellä 193. Hän paransi Harry Porterin neljä vuotta vanhaa olympiaennätystä kolmella senttimetrillä.
Richards valmistui Cornellin yliopistosta vuonna 1917. Ennen olympialaisia Richards oli ollut keskinkertainen oppilas, mutta olympiavoiton jälkeen hänen lahjakkuutensa tuntui lähes rajattomalta. Hän voitti AAU:n mestaruuden vuonna 1913 ja kilpaili urallaan myös kymmenottelussa. Vuoden 1915 AAU:n mestaruuskilpailuissa Richards voitti kymmenottelun mestaruuden 500 pisteen erolla toiseksi tulleeseen Avery Brundageen, josta sittemmin tuli Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja. Ennen vuoden 1916 kesäolympialaisia hän oli ylivoimaisesti Yhdysvaltain joukkueen paras kymmenottelija, ja korkeushyppääjä ja kahden olympiakullan voittaminen tuntui hyvin mahdolliselta. Ensimmäinen maailmansodan takia olympialaisia ei kuitenkaan koskaan järjestetty.
Urheilu-uran jälkeen Richardsista valmistui asianajajaksi, mutta hän ei kuitenkaan koskaan toiminut ammatissa. Sen sijaan hän työskenteli Los Angelesissa opettajana 32 vuoden ajan.
Tundrasusi

Tundrasusi ("Canis lupus albus") on suden alalaji, joka asuu pohjoisessa Euroopassa ja Aasiassa, etenkin Siperiassa, lukuun ottamatta pohjoisimpia Siperian saaria, joilta tundrasusi on hävitetty kokonaan. Salametsästyksen takia tundrasusi on hävitetty kokonaan eräiltä arktisilta saarilta. Tundrasusia myös myrkytettiin ja ammuttiin Neuvostoliiton aikoina helikopterista, jota ne maassa eivät päässeet pakoon. Tundrasusia on metsästetty enimmäkseen haitta- että myös turkiseläiminä.
Tuntomerkit.
Tundrasudet painavat aikuisina yleensä 45–57 kiloa ja ovat noin 2 metrin pituisia. Turkin väri on usein valkea. Silti tundrasusista löytyy myös tummia metsäsuden värisiä yksilöitä. Tundrasusien turkin karvojen pituus on yleensä noin 15 senttimetriä.
John Stevens Henslow

John Stevens Henslow (6. helmikuuta 1796 – 16. toukokuuta 1861) oli brittiläinen kasvitieteilijä, geologi ja pappi. Hän perusti vuonna 1831 Cambridgen yliopiston kasvitieteellisen puutarhan, joka avattiin yleisölle vuonna 1846. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan kuuluisan luonnontieteilijän Charles Darwinin opettajana ja vahvana tukijana. Henslow'n ansiosta Darwin pääsi kuuluisalle merimatkalle. Ottamalla käyttöön uudenlaisia opetusmetodeja kasvitieteen opetukseen hän sai maineen kasvitieteen kansantajuistajana. Häneen viittaava kasvitieteellinen auktorilyhenne on ”Hensl.”.
Elämäkerta.
Henslow syntyi Rochesterissä asianajaja John Prentis Henslow'n poikana ja John Henslow'n pojanpoikana. Hän opiskeli matematiikkaa Cambridgessa St John's Collegessa, josta hän valmistui vuonna 1818 16. wranglerina eli oli 16.:ksi paras tuona vuonna valmistuneista matematiikan opiskelijoista. Matematiikka jäi nopeasti taka-alalle, kun intohimo luonnonhistorian tutkimuksia kohtaan kehittyi. Vuonna 1819 hän pääsi edellisenä vuonna geologian Woodward-professoriksi nimitetyn Adam Sedgwickin kanssa tutkimaan Wightsaaren geologiaa. Henslow opiskeli samanaikaisesti kemiaa James Cummingin ohjaamana ja mineralogiaa Edward Daniel Clarken opettamana. Henslow teki ensiarvoisen tärkeitä geologisia löytöjä vuonna 1819 Mansaarella ja kaksi vuotta myöhemmin Angleseyssa, jotka hän julkaisi "Transactions of the Cambridge Philosophical Society" -sarjassa. 
Henlow oli opiskellut mineralogiaa tarmokkaasti. Hänet valittiin vuonna 1822 Cambridgen yliopiston mineralogian professoriksi, koska Clarken kuoleman myötä virka oli avoimena. Kaksi vuotta myöhemmin hänet vihittiin papiksi. Mineralogia ei enää tuntunut Henslow'ta kiinnostavan, joten hän erosi virastaan vuonna 1825 päästäkseen kasvitieteen professoriksi. Hänestä tuli kasvitieteen Regius-professori. Tämän professorin viran hän piti kuolemaansa saakka. 
Vuosina 1821–1835 keräämiensä näytteiden pohjalta Henslow kokosi 10 000 kasvilajia käsittävän ja 3 654 sivuisen kasvion. Mukana lajeja keräämässä oli hänen oppilaansa Charles Darwin, joka pääsi mukaan HMS Beaglen toiselle merimatkalle vuonna 1831. 
Henslow'n käyttämät opetusmenetelmät osoittautuivat erittäin tehokkaiksi. Luennoillaan hän käytti eri eliölajeja esitellessään omia piirroksiaan ja järjesti kävelyretkiä Cambridgen läheisyydessä. Professori John Parkerin mukaan Henslow oli yksi 1800-luvun tieteen merkittävimmistä hahmoista. Henslow kuoli Hitchamissa vuonna 1861.
Honda Avancier

Honda Avancier on Hondan vuosina 1999–2003 valmistama pitkäakselivälinen viisiovinen hatchback, jota myytiin ainoastaan Japanin markkinoilla.
Avancier muistuttaa idealtaan hieman Renault Vel Satis- ja Opel Signum -malleja – se perustui Accordin pohjalevyyn, mutta korkeampi kori mahdollisti Accord-sedania tai -farmaria suuremmat sisätilat. Takaistuimet ovat erilliset ja keskimmäinen penkki taittuu pöydäksi.
Avancier esiteltiin syyskuussa 1999. Sitä myytiin 2,3-litraisella nelisylinterisellä, tai 3,0-litraisella V6-bensiinimoottorilla. Saatavilla oli vain automaattivaihteisto; esittelyn aikaan 3,0-litraisessa mallissa oli Hondan ensimmäinen viisiportainen automaattivaihteisto. V6-malliin sai lisävarusteena "Intelligent Highway Cruise Control" -järjestelmän, joka käyttää tutkaa säilyttääkseen turvavälin edellä ajavaan autoon. 2,3-litraisen moottorin yhteyteen sai myös nelivedon.
Vuoden 2003 lopussa Avancierin valmistus päättyi heikkojen myyntilukujen takia.
Arktinen susi

Arktinen susi eli napasusi ("Canis lupus arctos") on suden alalaji, jota tavataan Kanadan arktisilla alueilla.
Ulkonäkö ja koko.
Arktiset sudet ovat yleensä susiksi keskikokoisia ja joskus hyvinkin suuria, joskin koossa sen voittavat suden kolme suurinta alalajia. Pituudeltaan ne ovat noin 1–1,8 metriä häntä mukaan lukien; urokset ovat isompia kuin naaraat. Säkäkorkeus on noin 60–80 senttiä. Arktiset sudet painavat noin 32-70 kiloa ja ovat painavampia kuin Suomessakin elävät euraasiansudet. Suhteessa arktisen suden korvat ovat pienet ja niillä sinisilmäisyys on joillain seuduilla yleistä. Arktinen susi on yleensä valkoinen, mutta useilla yksilöillä on harmaata ja joskus jopa punaruskeaa kuviointia selässä ja naamassa.
Elintavat.
Arktinen susi elää yleensä noin 3–8 yksilön laumoissa. Koska arktisen suden elinalueilla ei ole juuri asutusta, se ei pelkää ihmistä lainkaan. Arktinen susi lähestyy usein ihmistä uteliaana, ja on täten helppo havaita. Näissä tilanteissa ne eivät ole koskaan osoittaneet saalistuskäyttäytymistä tai aggressioita. Vankeudessa arktisten susien iäksi on mitattu jopa 18 vuotta, mutta luonnossa ne elävät tavallisesti 7–10 vuotta.
Lisääntyminen.
Kaikkien susien tapaan vain lauman johtava naaras saa paritella. Poikasten pienellä määrällä varmistetaan, että ravintoa riittää kaikille poikasille.
Arktiset sudet synnyttävät poikasensa maahan tai lumeen kaivettuun pesään, jos se on mahdollista. Se voi myös synnyttää pentunsa luoliin ja kallion koloihin.
Emo synnyttää 2–3 pentua toukokuun lopulla aina kesäkuun alkuun. Pennut ovat väritykseltään harmaita.
Ravinto.
Arktinen susi saalistaa laumoissa itseäänkin suurempia eläimiä, kuten karibuja ja myskihärkiä. Lisäksi ne syövät napajäniksiä, sopuleita, hylkeitä ja hanhia. Eläin voi syödä kerralla jopa 9 kiloa lihaa.
Juha Puhtimäki

Juha Puhtimäki (s. 20. kesäkuuta 1985 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelipaikaltaan lukkari. Kaudella 2025 hän pelaa Helsingin Puna-Mustissa. 
Ura.
Puhtimäki siirtyi kaudeksi 2025 Helsingin Puna-Mustiin 2+1 vuotisella sopimuksella. Edellisiä Superpesisseuroja ovat olleet Manse PP, Koskenkorvan Urheilijat, Seinäjoen Maila-Jussit, Nurmon Jymy, Hyvinkään Tahko sekä Joensuun Maila. Juha ”Putte” Puhtimäki pelasi kausilla 2020-2024 Manse PP:ssä, jossa voitti 1 SM kultaa ja 2 SM hopeaa.Kaudella 2018 hän pelasi Joensuun Mailassa, jossa hän voitti uransa ensimmäisen Suomen-mestaruuden. Samana vuonna hänet valittiin pudotuspelien parhaaksi pelaajaksi. Kaudella 2019 Puhtimäki voitti Joensuussa toisen perättäisen Suomen-mestaruuden sekä valittiin vuoden miespesäpalloilijaksi sekä vuoden lukkariksi.
Puhtimäen Superpesisura alkoi Koskenkorvan Urheilijoissa kaudella 2005. Kausille 2006-2007 Puhtimäki siirtyi Seinäjoen Maila-Jusseihin, missä oli mukana nostamassa seuraa Superpesikseen kauden 2006 päätteeksi. Kaudet 2008-2009 Puhtimäki edusti Nurmon Jymyä, missä voitti 2008 SM-pronssia. Kausilla 2010-2013 Puhtimäki edusti Koskenkorvan Urheilijoita. Puhtimäki pelasi Hyvinkään Tahkossa kaudet 2014-2017. Kaudella 2016 Puhtimäki taisteli pitkään kärkilyöntitilaston voitosta, mutta jäi lopulta toiseksi. Kaudella 2017 Puhtimäki voitti kärkilyöntitilaston sekä valittiin pelaajien äänestyksessä parhaaksi sisäpelaajaksi, joka palkitaan Kultaisella mailalla. Kausina 2018–2019 Puhtimäki pelasi Joensuun Mailassa, joka voitti molempina vuosina Suomen-mestaruuden. Vuonna 2019 Puhtimäki valittiin vuoden lukkariksi sekä vuoden pesäpalloilijaksi. Puhtimäki on valittu Itä–Länsi-otteluun seitsämän kertaa. Vuoden 2021 Itä-Länsi-ottelussa Puhtimäki valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Ykköspesiksessä Puhtimäki on pelannut vuosina 2002–2006. Seurat näinä vuosina olivat Kylävuoren Kaiku, Kauhajoen Karhu sekä Seinäjoen Maila-Jussit. Vuonna 2006 Puhtimäki oli nostamassa Seinäjokea Superpesikseen. Vuodeksi 2025 hän siirtyy Puna-Mustiin ykköspesikseen, vaikka kertoo että Superpesissopimuksia oli vielä tullut. PuMun tavoitteena on nousta miesten pääsarjatasolle vuodeksi 2027. Mikäli nousu tapahtuu jo vuotta aijemmin, jatkuu Puhtimäen sopimus nykyisestä 2+1 vuotisesta eteenpäin.
Satu Linnapuomi

Satu Linnapuomi (o.s. Lattu, s. 26. huhtikuuta 1975 Lappeenranta) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Linnapuomi toimi vuosina 2019–2022 Suomen Kansallisteatterin Kantti-nuortenteatterin taiteellisena vastaavana. Hänen ohjaustöitään ovat muun muassa: "Tytöille jotka ajattelevat olevansa yksin" (Kansallisteatteri 2023), "Pasi Was Here" (Lahden kaupunginteatteri 2019) ja "Nimeni on Susanna" (Seinäjoen kaupunginteatteri 2018). Keväällä 2024 Linnapuomi sai Eino Kalima -palkinnon ohjauksestaan "Pakko jakaa" (Kansallisteatteri 2021).
Linnapuomi on toiminut myös näyttelijänä "Salatut elämät" -tv-sarjassa vuonna 2000, sekä myöhemmin vuonna 2016. Hän on toiminut toimittajana televisio-ohjelmissa "Ensi-ilta" (MTV3), "Kino" (Canal+) ja "Tähtihetki" (Yle TV1), Radio Cityssä sekä useissa lehdissä. Linnapuomin pikkuveli on näyttelijä Pete Lattu.
Esa Pethman

Esa Kari Pethman (17. toukokuuta 1938 Kuusankoski – 18. maaliskuuta 2025 Hämeenlinna) oli suomalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Pethmania pidetään yhtenä suomalaisen jazzin kärkihahmoista.
Pethmanin pääsoitin oli saksofoni, mutta hän soitti myös huilua, jonka soittamista hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa. Hän soitti 1960-luvulla veljensä Anssin kanssa monissa orkestereissa, muun muassa Radion tanssiorkesterissa. Suomen lisäksi hän teki kiertueita Tšekkoslovakiaan ja Puolaan. Hänen sävellyksensä ovat herättäneet huomiota omaleimaisuudellaan.
Pethman sävelsi myös kirkko-ooppera "Ulstadiuksen", jota on esitetty Turun tuomiokirkossa 1993 ja 1994. Oopperan libreton teki Harri Raitis.
Vuonna 2007 soittamisen katkaisi hetkeksi aivoinfarkti. Pethman kuitenkin toipui kohtauksesta ja keikkaili aktiivisesti. Jazzin lisäksi hän teki uran myös iskelmämusiikin parissa. Pethman soitti muun muassa Laila Kinnusen ja Carolan taustayhtyeissä.
Pethman asui vaimonsa kanssa Hämeenlinnassa. Esa Pethmanista on ilmestynyt Marja-Terttu Luoman kirjoittama elämäkerta "Syntynyt jazzmuusikoksi".
Pethman on haudattu Vanajan hautausmaalle Hämeenlinnaan.
Luettelo Kasparovin ja Kramnikin välisistä shakkipeleistä

Garri Kasparov ja Vladimir Kramnik ovat pelanneet toisiaan vastaan klassisella ajanotolla 49 peliä, joista Kramnik voitti viisi, Kasparov neljä ja 40 peliä päättyi tasan. Kramnik voitti ensimmäisen keskinäisen pelin Linaresissa vuonna 1994 ollessaan vain 18-vuotias. Tämän jälkeen keskinäinen tilanne pelaajien välillä pysyi erittäin tasaisena. 
Kasparov saavutti kaksi voittoa ennen MM-ottelua Kramnikin sisilialaista puolustusta vastaan. Kramnik puolestaan kunnostautui Kasparovin kuningasintialaista puolustusta vastaan. Ottelussa Kramnik lakkasi pelaamasta sisilialaista ja otti menestyksekkäästi käyttöönsä espanjalaisen pelin berliiniläisen muunnelman. Ottelun jälkeen tilanne oli Kramnikin hyväksi 5–3. Kasparov kuitenkin onnistui murtamaan berliiniläisen muunnelman Astanassa vuonna 2001 ja kavensi voitot tilanteeseen 5–4. Kaikki pelit, jotka eivät päättyneet tasan, voitettiin valkeilla nappuloilla yhtä Kramnikin mustilla voittamaa peliä lukuun ottamatta. Astanan turnauksen jälkeen pelaajat kohtasivat ainoastaan Botvinnikin muisto-ottelussa ja Linaresissa vuosina 2003 ja 2004. Kasparov lopetti aktiiviuransa shakissa vuonna 2005.
Richard Owen

Richard Owen (20. heinäkuuta 1804 – 18. joulukuuta 1892) oli brittiläinen eläintieteilijä, anatomi ja paleontologian tutkija. Parhaiten hänet tunnetaan eläinfossiileiden ja etenkin dinosaurusten fossiileiden tutkijana. Hän oli ensimmäinen tieteilijä, joka erotti hirmuliskot omaksi erilliseksi ryhmäksi nykyisistä liskoista, ja hän antoi ryhmälle nimityksen "Dinosauria". Owenia on luonnehdittu 1800-luvun puolivälin etevimmäksi brittiläiseksi eläintieteilijäksi. Hän oli johtava hahmo Natural History Museum -museon perustamisessa sekä aktiivinen darwinismin vastustaja.
Elämäkerta.
Owen syntyi Lancesterin kaupungissa vuonna 1804 ja jo 16-vuotiaana hän pääsi syntymäpaikkansa lääkärin oppipojaksi. Hän valmistui Edinburgh’n yliopistosta vuonna 1824, mutta jatkoi anatomian opintoja yliopistossa vielä vuoteen 1825 saakka, jolloin hän pääsi töihin Saint Bartholomew’s Hospitaliin Lontooseen. Siellä hän opetti vuoteen 1836 saakka, jolloin hän sai hunterilaisprofessorin () paikan Royal College of Surgeonsissa. Virassaan Owen sai mahdollisuuden analysoida Regent’s Parkin eläintieteellisessä puistossa kuolleiden eläinten ruumiita. Saamansa kokemuksen siivittämänä Owen kykeni tutkimaan fossiloituneita luita, joita tuohon aikaan löydettiin kasvavaa tahtia Etelä-Englannista ja Manner-Euroopasta. Owen kuvasi vuonna 1841 ensimmäisen suuren liskonsa" Cetiosaurukseksi", jonka luut brittitutkija William Buckland oli kerännyt. Samana vuonna hän loi eläinkunnan luokitukseen "Dinosauria"-taksonin.
Owen kuvasi ensimmäisen kunnollisen fossiilin pohjalta liskoa ja lintua muistuttavan "Archaeopteryx"-lajin. Vaikka fossiililöytö tuki vahvasti Darwinin väitteitä ei Owen halunnut uskoa evoluutioon tai luonnonvalintaan. Luomisoppiin perustuvan teoriansa ansiosta Owen nautti konservatiivien luottamusta, minkä avulla hän nousi yhdeksi viktoriaanisen ajan vaikutusvaltaisimmaksi tieteilijäksi. Owen sai ritarinarvon vuonna 1884 ja hänelle lahjoitettiin kuninkaallinen asunto Richmond Parkista vuonna 1854.
Bernard de Jussieu

Bernard de Jussieu (17. elokuuta 1699 Lyon, Ranska – 6. marraskuuta 1777 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hän kuului Ranskan tiedeakatemiaan ja Lontoon Royal Societyyn. Virallinen kasvitieteellinen auktorilyhenne hänestä on B.Juss. 
De Jussieu tuli vuonna 1714 veljensä Antoine de Jussieun kutsusta Pariisiin. Hänen veljensä oli tuolloin kasvitieteen professori Jardin du Roin kasvitieteellisessä puutarhassa. Hän oli veljensä mukana Ranskasta Portugaliin ja Espanjaan suuntautuneella tutkimusmatkalla, jonka jälkeen hän lähti Montpellieriin opiskelemaan lääketiedettä. Valmistuttuaan hän muutti Pariisiin jossa sai viran Jardin du Roissa 30. syyskuuta 1722. Hän suoritti Pariisissa myös toisen tutkinnon vuonna 1726.
De Jussieun työhön kuului kasviohuoneiden valvontaa sekä opetusta ja kenttäkursseja. Hänen kenttämatkoilleen osallistui useita myöhemmin merkittäviä kasvitieteilijöitä. Myös Carl Linné kävi vierailulla hänen tunneillaan vuonna 1738.
Vuonna 1759 Ludvig XV kutsui hänet järjestämään ja luokittelemaan kasvitieteellistä puutarhaa Petit Trianoniin Versailles'n linnan puistoon. Hän järjesti puutarhan Linnén luokittelun mukaan.
Once Upon a Time in the North (novelli)

Once Upon a Time in the North on Philip Pullmanin novellikirjanen, joka ilmestyi englanniksi huhtikuussa 2008. Kirjan sisältämän novellin päähenkilö on nuori aeronautti Lee Scoresby 29 vuotta ennen "Universumien tomu" -trilogian tapahtumia. 
Vastikään pokerissa kuumailmapallonsa voittanut Scoresby rantautuu Vienanmerellä sijaitsevalle Novy Odensen saarelle etsimään rahtia, mutta joutuukin vastatusten korruptoituneen ja suuryrityksiä suosivan pormestariehdokas Ivan Poliakovin ja tämän palkkaaman dakotalaisen palkkatappajan kanssa. Scoresby kohtaa ensimmäistä kertaa Iorek Byrnisonin.
Anthony Hickox

Anthony "Tony" Hickox (1959–2023) oli englantilainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja tuottaja. Hickox oli elokuvaohjaaja Douglas Hickoxin poika, ja hänen molemmat veljensäkin olivat elokuvaohjaajia. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat kauhuelokuvat "Waxwork" (1988) ja "" (1993). Hän ohjasi myös toimintaelokuvan "Submerged" (2005).
Köysirata

Köysirata on kuljetusväline, jossa voimansiirto on toteutettu kuormaa vetävällä köydellä tai vaijerilla. Periaate on sama kuin hississä, ja usein näiden kahden järjestelmän välinen raja voi olla häilyvä. Köysiradoiksi voidaan kutsua yhtä hyvin vaijerin vetämiä hiihto- ja gondolihissejä kuin vaijerin vetämää katutasolla kiskoilla liikkuvaa raitiovaunua. Vaijeria vetää useimmiten sähkömoottori, aiemmin myös höyrykone.
Köysiradat palvelevat useimmiten matkailua ja ne ovat jo itsessään nähtävyyksiä. Suomessa on hiihtokeskuksissa kymmenittäin hiihtohissejä, mutta muunlaisia köysiratoja Suomessa on vain muutama. Suomen ensimmäinen gondolihissi rakennettiin Levitunturille Kittilään. Suomen ensimmäinen funikulaari sijaitsee Kolilla, toinen on Turussa, Kakolan funikulaari. San Franciscossa Yhdysvalloissa raitiovaunut liikkuvat katuun upotettujen vaijerien vetäminä. Siellä raitiovaunujen nousemat mäet ovat niin jyrkkiä, ettei vaunujen teräspyörien ja kiskojen välinen kitka riittäisi voimansiirtoon. Toisenlainen ratkaisu tähän olisi kiskojen väliin asennettu hammaskisko, jolloin puhutaan hammasradasta.
Köysirata on jo melko vanha kuljetusmuoto. Se on ollut kätevä vuorilla, kun on kuljetettu ihmisiä tai lasteja ylös- tai alaspäin.
Kosonen

Kosonen on itäsuomalainen sukunimi. Suvun kanta-aluetta ovat Etelä-Savon kaakkoisosat, erityisesti Sääminki ja Kerimäki. Nimen etymologia on epävarma, mutta se voitaneen johtaa joko germaanisesta Konstantinos-nimen puhuttelumuodoista tai ehkä venäjän vinoa tai kieroa merkitsevästä liikanimestä 'kosoi'. Suku on levinnyt laajalti myös Etelä-Karjalaan ja Kannakselle. Eräs sukuhaara näyttää sittemmin avioituneen Etelä-Pohjanmaalle ja antaneen nimensä Kauhavan Kosolan talolle. Kosonen-nimen pohjoissavolainen variantti on Kosunen. 
Tunnettuja Kososia.
Linja-autoliike S. Kosonen on Savonlinnan ja Kerimäen seudulla linja-autoliikennettä harjoittava yhtiö
Petrus Chrysologus

Pyhä Petrus Chrysologus (406–450) oli Ravennan piispa vuodesta 433 kuolemaansa. Hän on katolisen kirkon pyhimys, ja hänet julistettiin kirkonopettajaksi vuonna 1729. 
Petrus tuli tunnetuksi puhetaidoistaan. Tähän viittaa jopa hänen liikanimensä "Chrysologus" (kultasanainen).
Roel Reiné

Roel Reiné (s. 1969 Eindhoven) on alankomaalainen televisio- ja elokuvaohjaaja, joka työskentelee Los Angelesissa.
Uransa alulla Reiné ohjasi synnyinmaassaan televisiosarjoja kuten "Wie is de Mol" ja "SamSam". Vuonna 1999 hänen elokuvansa "Palkkana kuolema" sai alankomaalaisen Gouden Kalf -palkinnon, ja pian sen jälkeen hän muutti maanmiehensä Paul Verhoevenin kehotuksesta Yhdysvaltoihin. Siellä Reiné pyrki tarttumaan kaikkiin työtilaisuuksiin suuremmin valikoimatta, jotta voisi kokemuksen kautta kehittyä ohjaajana.
Gabriella Pallotta

Gabriella Pallotta (s. 6. lokakuuta 1938) on italialainen näyttelijä.
Pallotta oli vuonna 1963 ehdolla parhaan naissivuosan Golden Globen saajaksi roolistaan Melville Shavelsonin elokuvassa "Vakoilijat Roomassa" (1962). Muita elokuvia, joissa Pallotta on esiintynyt, on muiden muassa Vittorio De Sican "Katto" (1956).
Melville Shavelson

Melville Shavelson (1. huhtikuuta 1917 – 8. elokuuta 2007) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän oli käsikirjoittajana kahdesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, vuosina 1956 ja 1959.
New Yorkin Brooklynissa syntynyt Shavelson opiskeli Cornellin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen 
tiedottajana. Vuonna 1938 hän lähetti yhdessä pomonsa Milt Josefsbergin kanssa kirjoittamiaan käsikirjoitusnäytteitä koomikko Bob Hopelle, joka palkkasi heidät. Shavelsonin ja Hopen hedelmällinen yhteistyö jatkui 1950-luvulle saakka. Heidän teidensä erottuakin Shavelson käsikirjoitti ja ohjasi monia menestyneitä elokuvia, kuten "Lemmenlaiva" (1958), "Laulu viidestä pennistä" (1959), "Lainahousuissa" (1961) ja "Sinun, minun ja meidän" (1968).
Shavelson toimi muutamaan otteeseen läntisen Writers Guild of American puheenjohtajana. Hän kuoli 90-vuotiaana Kaliforniassa.
Red Barber

Walter Lanier "Red" Barber (17. helmikuuta 1908 – 22. lokakuuta 1992) oli yhdysvaltalainen urheiluselostaja. Hän tuli tunnetuksi baseballin maailmasta ja voittikin vuonna 1978 Mel Allenin kanssa Baseball Hall of Famen Ford C. Frick -palkinnon.
Maailman ensimmäisen televisioidun Major League Baseball -pelin aikana 1. heinäkuuta 1939 Barber esiintyi selostuksensa lisäksi kolmessa mainoksen kaltaisessa kohtauksessa, jossa esitteli Brooklyn Dodgers -joukkueen sponsoreiden Procter &amp; Gamblen, Mobilin ja General Millsin tuotteita. Televisiomainostamiselle ei ollut telehallintoviraston lupaa, mutta lähetyksestä vastannut NBC välttyi sakoilta, koska tapaus voitiin ymmärtää myös pelkkänä vastapalveluksena sponsorille. Ensimmäinen luvallinen televisiomainos esitettiin NBC:llä kaksi vuotta myöhemmin.
Barber kelpuutettiin vuonna 1995 postuumisti Radio Hall of Fameen.
English Heritage

English Heritage on Yhdistyneen kuningaskunnan kulttuuriministeriön hallinnoima organisaatio, jonka tehtävänä on säilyttää Englannin historiallista perintöä. Se hoitaa useita historiallisia kohteita Stonehengestä aina Jimi Hendrixin entiseen asuntoon. Tehtäviltään se muistuttaa osittain Suomen museovirastoa. Se hankkii osan tuloistaan nähtävyyksien pääsymaksuina ja rohkaisee ihmisiä "liittymään jäseniksi" eli hankkimaan kanta-asiakaskortin, jolla saa vuosimaksua vastaan etuja.
Tämä toimintatapa on yleinen monille matkailukohteita ylläpitäville englantilaisille järjestöille, mutta toisin kuin esimerkiksi National Trust, joka on riippumaton säätiö, English Heritage on toistaiseksi osa valtionhallintoa, ja se saa vuosittain valtiolta noin 22 miljoonaa puntaa kokoelmansa ylläpitämiseen.
Britannian hallitus on ilmoittanut luopuvansa organisaation rahoittamisesta asteittain kevääseen 2015 mennessä.
English Heritagen projekti "Images of England" kokoaa kulttuuriperintöä internetiin, ja sen tavoitteena on saada kuva jokaisesta Englannin suojellusta rakennuksesta.
English Heritage vastaa sinisten muistolaattojen ("blue plaque") kiinnittämisestä merkittäville paikoille.
Joen yli puiden siimekseen

Joen yli puiden siimekseen on Ernest Hemingwayn viimeinen täysimittainen romaani.
Juoni.
Viisikymmenvuotias eversti – entinen prikaatinkenraali – Richard Cantwell saapuu Venetsiaan nähdäkseen vielä kerran muistojensa kaupungin ja kohdatakseen viimeisen rakkautensa, nuoren kreivitär Renatan. Eversti on taistellut nuorena itävaltalaisia vastaan Veneton tasangolla, osallistunut toisessa maailmansodassa Normandian maihinnousuun ja ollut valloittamassa Pariisia. Nyt hän on tullut vakavasti sairaana ampumaan sorsia laguunilla.
Liitutaulu

Liitutaulu on uudelleenkäytettävä kirjoitusalusta, johon teksti tai piirrokset tehdään liidulla tai muilla pyyhittävillä kynillä. Liitutaulut tehtiin alun perin mustista tai harmaista, ohuista saviliuskelevyistä. Uudenaikaisemmat liitutaulut ovat useimmiten väriltään vihreitä tai ruskeita. Liitutauluja on yleensä käytetty kouluissa opetusvälineenä. Liitutauluja on myös käytetty mainostamisessa, esimerkiksi ravintolat kirjoittavat usein päivän ruokalistan liitutaululle. 
Liitutaulu voi olla yksinkertaisimmillaan vain laudankappale, johon on maalattu mattapintainen maalipinta. Joskus liitutauluna toimii muovikalvo, jonka ylä- ja alaosassa on rullat, joista liitutaulun kirjoitusalaa voi liikuttaa ylös- tai alaspäin, jolloin kirjoituspinta-ala ei ole niin rajoitettu kuin perinteisessä liitutaulussa, eikä tilanpuutteen vuoksi tarvitse pyyhkiä aiemmin kirjoitettuja tekstejä pois. Korkealaatuisimmat liitutaulut on tehty posliinista, ja ne kestävät käyttöä 10–20 vuotta.
Liitutauluun tehdyt merkinnät voi pyyhkiä pois kostealla pyyhkeellä, taulusienellä tai erityisellä taulupyyhkimellä, jossa muoviseen tai puiseen pidikkeeseen on kiinnitetty huopalevy. Joistakin liitutauluista merkinnät on kuitenkin ollut vaikeita poistaa, varsinkin kun ne on tehty märälle pinnalle. Liitutaulujen valmistajat ovatkin neuvoneet, että uusi liitutaulu tai sen uudistettu pinnoite kannattaa aluksi piirtää täyteen liidulla ja sen jälkeen pyyhkiä ennen kuin liitutaulu otetaan varsinaiseen käyttöönsä.
Liitutaululle kirjoitetaan liitupuikolla, joka on erityisesti valmistettu sitä käyttöä varten. Taululiidut ovat yleensä valkoisia, mutta muitakin värejä on saatavissa. Taululiidut valmistetaan nykyään kipsistä.
Liitutaulun käyttöön liittyy haittoja. Niiden käytöstä muodostuu paljon liitupölyä riippumatta käytetystä liitutyypistä. Tämä voi aiheuttaa allergisia reaktioita ja hengitysvaikeuksia. Liitupöly voi myös vaurioittaa liitutaulun kanssa samassa tilassa olevia pölylle herkkiä laitteita, kuten tietokoneita. Ääntä, joka syntyy toisinaan taululle kirjoitettaessa tai liitutaulun raapaisemisesta vahingossa kynsillä, on pidetty hyvin ärsyttävänä. Viime aikoina liitutaulut onkin yhä yleisemmin korvattu valkotauluilla.
Liitutaulun edut ovat kiistattomat. Liitu toimii aina, kun taas videotykki voi lakkoilla ja valkotaulutussi on kuivuttuaan käyttökelvoton. Liidun jälki näkyy luentosalin perällekin; liidulla on luontevaa kirjoittaa riittävän suurta tekstiä.
Serdar Demirel

Serdar Demirel (s. 4. syyskuuta 1983) on turkkilainen pistooliampuja. Demirel saavutti MM-kilpailuissa Lahdessa 2002 poikien sarjassa pronssia 50 m pistoolissa tuloksella 553. Maailmancupissa Kairossa 2022 hän saavutti hopeaa 10 m ilmapistoolin joukkukilpailussa.
The Bernie Mac Show

The Bernie Mac Show on yhdysvaltalainen tilannekomedia. Sarjaa näytettiin FOX-kanavalla 14. marraskuuta 2001 lähtien aina 14. huhtikuuta 2006 asti ja sitä kuvattiin yhteensä 104 jakson ajan. Suomessa sarjaa esitti Sub.
Sarjan pääosassa on tunnettu musta koomikko Bernie Mac, joka esittää lähes itsensä kaltaista hahmoa. Sarjassa hän on sisarensa lasten väliaikainen huoltaja, ja sarjan huumori keskittyy paljolti enon ja lasten väliseen herjanheittoon. Sarjassa käy vieraina kuuluisuuksia, jotka esittävät itseään.
Oksman

Oksman on suomalainen sukunimi. Nimellä on edelleen olemassa myös kirjoitusmuoto Oxman. Sukututkimuksen harrastajat olettavat, että nimi on käännös savokarjalaisesta nimestä Sonninen tai Härkönen.
Oksman-nimiset henkilöt eivät kaikki ole sukua keskenään, koska nimeä on käytetty esimerkiksi sotilasnimenä, jolloin nimi on periytynyt sotilaalta toiselle riippumatta heidän sukulaisuussuhteistaan. Sotilasnimissä nähdään myös suomalaisnimien ruotsinnoksia ja johdannaisia asuinpaikan mukaan. Tällöin ruotsinkielimen sotilaskirjuri kirjasi esimerkiksi Sonnilahdella asuneen talonpojan armeijan rulliin muotoon Oxman. 1600-luvulla Leppävirran seurakunnan kappalainen ja kirkkoherra "Klemens Bartholdi" käytti myös nimiä Bosphorus ja Oxman.
Nimenmuutoksia.
Sittemmin Oksman-nimiä on suomalaistettu muun muassa Otvaksi, Osmalaksi, Jyrkänteeksi, Otsoksi, Oksaksi, ja Soisaloksi. Joku on ottanut nimen Lagervall.