Bathory (yhtye)

Bathory oli ruotsalainen vuonna 1983 perustettu äärimetalliyhtye, jolla oli merkittävä rooli black metalin kehityksessä. Vaikka yhtyeen julkaisuja ei huomioitu suurissa musiikkilehdissä eivätkä sen albumit koskaan nousseet listoille, Bathoryllä oli huomattava vaikutus black metalin kehitykseen niin musiikin kuin lavaesiintymisen saralla. Monet lajityypin arvostetuimmista yhtyeistä – mukaan luettuna Mayhem, Burzum ja Darkthrone – ottivat siltä vaikutteita.
Yhtyeen keulakuvana toimi alusta lähtien laulaja-kitaristi Thomas ”Quorthon” Forsberg, joka myös sävelsi ja sanoitti yhtyeen kappaleet. Myöhemmin hän tyytyi sessiomuusikoihin ja alkoi lopulta soittaa yksin kaikkia soittimia, jolloin Bathory muuttui yhden miehen yhtyeeksi. Yhtye teki muutamia konserttiesiintymisiä vuosina 1983–1985 mutta lopetti Forsbergin päätöksestä. 
Yhtyeen varhainen tuotanto on raakaa black metalia, joka genrelle ominaisesti käsittelee saatananpalvontaa, pahuutta sekä sotaa. 1990-luvulle tultaessa yhtye kehitti sittemmin viikinkimetalliksi mielletyn tyylin, jonka sanoitukset ammentavat pohjoismaisesta luonnosta, historiasta ja tarustosta. Muutamaa thrash metal -albumia lukuun ottamatta Bathory jatkoi raskaalla viikinkisoundillaan vuoteen 2004 asti, jolloin yhtyeen ainoa jäljellä oleva jäsen Forsberg kuoli sydänkohtaukseen 38-vuotiaana.
Aikanaan yhtyeen musiikki oli erityisen nopeaa ja raivokasta, ja sen okkulttiset sanoitukset sekä salamyhkäinen julkisuuskuva nostivat sen heti kulttisuosioon. Vaikka yhtyeen musiikkia ei suurissa musiikkilehdissä huomioitu eivätkä sen levyt koskaan nousseet myyntilistoille, myivät ne hyvin underground-julkaisuiksi ja yhtyeen merkitys äärimetallin kehitykselle on laajalti tunnustettu.
Historia.
Perustaminen (1983).
Bathory perustettiin vuoden 1983 maaliskuussa Tukholmassa, Ruotsissa. Aloite tuli paikallisissa punk-yhtyeissä soittaneelta 17-vuotiaalta laulaja-kitaristi Thomas Forsbergiltä, joka käytti tuolloin taiteilijanimeä Ace Shot. Myöhemmin taiteilijanimeksi valikoitui Quorthon, jonka Forsberg lainasi Pekka Siitoimen "Musta Magia" -teoksen ruotsinkielisestä painoksesta. Yhtyeen basistiksi tuli Frederick Melander (”Freddan” tai ”Hanoi”) ja rumpaliksi tämän serkku Jonas Åkerlund (”Vans McBurger”). Jäsenet tapasivat, kun Åkerlund ja Melander olivat ilmoittaneet julisteilla etsivänsä laulajaa sekä kitaristia.
Forsbergin mukaan hän keksi yhtyeen nimen vierailtuaan London Dungeonissa, missä hän törmäsi vahanäyttelyyn unkarilaisesta sarjamurhaajattaresta Erzsébet Báthorysta. Rumpali Åkerlund on kuitenkin väittänyt myöhemmin, että yhtyeen nimi lainattiin brittiläisen Venom-yhtyeen kappaleesta ”Countess Bathory”, joka käsittelee kreivittären veritekoja. Samaa on myös väittänyt suomalaisen Oz-yhtyeen basisti Jukka Lewis, joka oli Forsbergin hyvä ystävä 1980-luvulla. Forsberg itsekin myönsi kuulleensa Venomia ennen ensimmäisen Bathory-albumin äänittämistä, ja kutsui yhtyeen toista albumia "Black Metal" ”yhdeksi parhaimmista”. Väitetysti muita yhtyeelle harkittuja nimiä olivat Nosferatu, Natas, Mephisto, Elizabeth Bathory ja Countess Bathory, mutta Forsberg myöhemmin kiisti tämän. Venomin ohella muita musiikillisia esikuvia olivat metalliyhtyeet Black Sabbath ja Motörhead sekä punk-yhtyeet Sex Pistols ja Charged GBH.
Yhtyeen perustamisen aikoihin Forsberg työskenteli isänsä Börje Forsbergin (”Boss”) omistamassa Tyfon Grammofon -levy-yhtiössä. Vuoden 1983 lopulla yhtiö oli kokoamassa pohjoismaisista yhtyeistä koostuvaa split-albumia. Yksi yhtyeistä kuitenkin vetäytyi suunnitelmista, ja Tyfon suostui ottamaan Bathoryn korvaajaksi. Split-levy "Scandinavian Metal Attack" julkaistiin maaliskuussa 1984. Odotusten vastaisesti Bathoryn kappaleet ”Sacrifice” ja ”The Return of the Darkness and Evil” toivat paljon myönteistä palautetta.
Varhaiset vuodet ja black metal (1984–1988).
"Scandinavian Metal Attackin" saavuttaman suosion jälkeen Tyfon pyysi Bathoryltä täyspitkää albumia. Forsbergin yhtyetoverit olivat kuitenkin muuttaneet toisaalle, joten hän värväsi paikallisista punk-yhtyeistä basisti Rickard Bergmanin sekä rumpali Stefan Larssonin. Kolmikko kokoontui toukokuun 1984 alussa ensimmäistä ja viimeistä yhteisharjoitusta varten ennen varsinaista äänitystä. Kyseisenä harjoituspäivänä äänitetyt kappaleet julkaistiin myöhemmin bootlegeinä ja lopulta 1990-luvulla osana virallista "Jubileum"-kokoelmalevysarjaa. 
Yhtyeen nimeä kantava debyyttialbumi "Bathory" äänitettiin vuoden 1984 kesäkuussa Tukholman Heavenshore-studiolla, joka oli karu, muunneltu autotalli. Levy äänitettiin ja miksattiin verrattain nopeasti, noin 36–52 tunnissa, ja se julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Levy julkaistiin aluksi rajoitettuna tuhannen kappaleen painoksena, joka kuitenkin myytiin loppuun nopeasti. Albumin alkeellinen äänimaailma, nopea ja aggressiivinen tyyli, saatanalliset ja raa’at sanoitukset sekä Forsbergin omaperäinen rääkyvä laulutyyli loivat pohjaa tulevalle black metal -musiikille ja takasivat yhtyeelle välittömän kulttistatuksen. Albumi myi underground-julkaisuksi hyvin, ja yhtye palasi Heavenshorelle marraskuussa äänittämään EP-levyä, joka päätettiin kuitenkin lopulta hyllyttää.
"Bathoryä" seurasi vuoden 1985 "The Return...", joka jatkoi black metalin kehittymistä omaksi genrekseen. Yhtyeen uudeksi basistiksi tuli Andreas Johansson, kun taas rumpalina jatkoi Stefan Larsson. Albumi äänitettiin tasokkaammassa Electra Studiossa, jossa yhtye oli äänittänyt esikoiskappaleensa "Scandinavian Metal Attackille". Äänitykset eivät sujuneet täydellisesti; yhtye juopotteli studiossa, ja uusi basisti potkittiin yhtyeestä huumeongelmien vuoksi kesken äänitysten; laulaja-kitaristi Forsbergin soitti loput bassoraidoista. "The Return..." julkaistiin toukokuussa ja se menestyi edeltäjäänsä paremmin, myyden huomattavan määrän ennakkokappaleita. Levyn musiikilla oli black metalin ohella suuri vaikutus myös death metalin kehitykseen.
Yhtye julkaisi toukokuussa 1987 "Under the Sign of the Black Markin", jota edeltäjiensä tavoin pidetään yhtenä black metal -genren mestariteoksista. Musiikki oli aiempaa kokeellisempaa syntetisaattorien, kitarasoolojen ja mahtipontisempien kappaleiden myötä. Tällä kertaa Forsberg soitti kaikki basso-osuudet, sillä yhtyeen kokoonpano oli aiempaa epävakaampi. Albumin rumpaliksi on merkitty Paul Lundberg, mutta tuottajana toiminut Börje Forsberg on myöhemmin väittänyt Thomas Forsbergin soittaneen rumpuosuudet. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka julkaistiin välittömästi myös Skandinavian ulkopuolella brittiläisen Under One Flagin ja yhdysvaltalaisen New Renaissance Recordsin hoitaessa levitystä ulkomailla. Levy menestyi edeltäjiensä tapaan hyvin underground-julkaisujen mittapuulla. 
"Blood Fire Death" julkaistiin vuoden 1988 toukokuussa. Yhtyeen aiempien albumien tavoin siitäkin tuli suosittu black metal -piireissä, ja sitä pidetään myös viikinkimetallina tunnetun genren edelläkävijänä. Yhtye piti kiinni black metal -vaikutteista mutta alkoi samalla tehdä aiempaa pitempiä, hitaampia ja mahtipontisempia sävellyksiä. Samalla ääniefektien, kuorojen ja akustisten soittimien rooli alkoi korostua. Sodan ja pahuuden ohella sanoitukset käsittelivät myös skandinaavista mytologiaa ja historiaa. Yhtyeen miehistötilanne oli nyt vakaampi, ja Forsbergin lisäksi muusikoiksi on merkitty Kothaar (bassokitara) ja Vvornth (rummut). Samoja taiteilijanimiä käyttivät eri henkilöt yhtyeen tulevilla julkaisuilla.
Musiikkityylin muutos ja viikinkimetalli (1988–1991).
Vaikka "Blood Fire Death" erosi sanoituksiltaan edeltäjistään, oli se muutamia folk-elementtejä lukuun ottamatta edelleen black metalia. Seuraava albumi, vuoden 1990 "Hammerheart", oli aiempaa selkeämpi muutos. Sen myötä black metal -vaikutteet poistuivat yhtyeen musiikista ja kaikki sanoitukset käsittelivät nyt viikinkejä ja pohjoismaista tarustoa sekä luontoa. Musiikki muuttui nopeasta ja raa’asta black metalista kohti raskassoutuista ja hidastempoista doom metal -vaikutteista tunnelmointia, jota höystävät erilaiset ääniefektit ja akustiset kitarat. Samalla Forsbergin laulutyyli vaihtui rääkymisestä selkeään laulamiseen. Albumilla soittivat edellisen levyn tapaan Forsberg, Kothaar ja Vvronth. Tässä vaiheessa yhtye oli muuttunut Forsbergin yhden miehen studioprojektiksi toisten muusikoiden ollessa vain sessiojäseniä. "Hammerheartia" pidetään usein ensimmäisenä viikinkimetallialbumina, ja sitä pidetään eräänä Bathoryn parhaista albumeista, joskin Forsbergin puhdasta laulutyyliä on myös arvosteltu.
Albumin julkaisi saksalainen Noise Records ja Forsberg lähti julkaisun tiimoilta promootiomatkalle Yhdysvaltoihin yhdessä tuottajaisänsä Börjen kanssa. Albumin päättävästä ”One Rode to Asa Bay” -kappaleesta kuvattiin lisäksi yhtyeen ainoa musiikkivideo. Forsberg rahoitti musiikkivideon itse ja myös näyttelee siinä osaa. Videon tuotantoprosessi oli vaikea, eikä Forsberg ollut lopputulokseen tyytyväinen. Tästä huolimatta osa videosta esitettiin MTV:n "Headbangers Ball" -ohjelmassa hänen haastattelunsa ohella.
Vuoden 1991 studioalbumi "Twilight of the Gods" jatkoi "Hammerheartin" tyylin kehittämistä. Musiikki muuttui astetta melodisemmaksi ja jopa sinfonisemmaksi taustakuorojen ja eeppisten aiheiden myötä. Sanoitukset käsittelivät edelleen pohjoismaista mytologiaa ja historiaa, mutta paikoittain myös nyky-yhteiskuntaa sekä henkilökohtaisia aiheita ja filosofiaa. Albumin on yksi yhtyeen arvostetuimmista.
"Twilight of the Gods" oli yhtyeen ensimmäinen virallinen albumi Black Markilla, Tyfon Grammofonin alaisella metallimusiikkiin keskittyvällä levymerkillä. Vaikka osa yhtyeen aikaisemmista albumeista oli julkaistu nimellisesti Black Markin kautta, kyseessä oli vain Bathoryn julkaisuilla esiintyvä levymerkki. Black Mark perustettiin virallisesti vuonna 1991, ja se alkoi julkaisemaan Bathoryn tuotannon ohella muuta eurooppalaista metallimusiikkia.
Albumin piti jäädä yhtyeen viimeiseksi. Forsberg kuvaili sitä hyvin alakuloiseksi ja uskoi olevansa kyvytön panemaan enää parastaan. "Godreah"-fanzinelle hän selitti asiaa vuonna 1996:
Hiljaiselon aika ja Forsbergin sooloura (1991–1994).
"Twilight of the Godsin" jälkeen Forsberg vetäytyi metallimaailmasta ja lopetti musiikin tekemisen Bathoryn nimellä yhtyettä kuitenkaan lakkauttamatta. Samoihin aikoihin Bathoryn innoittama norjalainen black metal -liike nousi otsikoihin ympäri maailmaa. Syynä olivat erilaiset väkivaltaisuudet, kuten Mayhem-yhtyeen kitaristi Øystein Aarsethin murha sekä kirkonpolttojen sarja. Kun Forsbergiltä kysyttiin black metalin innoittamista rikoksista, hän tuomitsi ne ja kielsi yllyttäneensä ketään väkivaltaan. Hän alkoi suhtautua kielteisesti aiempaan satanistiseen tuotantoonsa ja saatananpalvontaan yleisesti, kutsuen aihetta lapselliseksi. Forsberg yritti myös purkaa hänestä lehdistössä rakennettua kuvaa sadistisena saatananpalvojana tai eristäytyneenä viikinkinä.
Bathoryn tauon aikana Forsberg keskittyi "Jubileum"-kokoelmalevyjen julkaisemiseen sekä taiteilijanimeään kantavaan sooloprojektiinsa. "Jubileum"-levyt sisälsivät aiemmilta levyiltä fanien suosikeiksi katsottuja kappaleita sekä aikaisemmin vain bootlegeinä julkaistuja tai kokonaan julkaisemattomia kappaleita. Forsbergin sooloprojekti oli musiikillisesti kaukana Bathorystä ja edusti yksinkertaisempaa vaihtoehtorockia ja grungea. Ensimmäinen sooloalbumi "Album" julkaistiin vuonna 1994 ja sen seuraaja "Purity of Essence" 1997.
Bathoryn paluu (1994–2004).
Ensimmäisen sooloalbuminsa jälkeen Forsberg julkaisi vuoden 1994 marraskuussa "Requiemin", Bathoryn seitsemännen studioalbumin. Albumi ei ollut viikinki- tai black metalia vaan suoraviivaista thrash metalia, jonka sanoitukset ja kansikuva ammensivat enemmän kuolemasta ja sodasta kuin mytologiasta tai saatananpalvonnasta. Myöhemmin Forsberg kertoi halunneensa ”puhdistaa ilmaa” järeiden ja mahtipontisten viikinkialbumien jälkeen. Samaa tyyliä edustava "Octagon" ilmestyi seuraavana vuonna. Octagon käsitteli sanoituksissaan enemmän yhteiskunnallisia aiheita. Molemmat albumit saivat ristiriitaisen vastanoton, ja etenkin "Octagonin" rumpusoundia ja yleistä äänimaailmaa arvosteltiin ankarasti.
1990-luvulla Forsberg vihjasi haastattelussa julkaisemattomasta Bathory-albumista, jota äänitettiin "Blood Fire Deathin" aikoihin. Tarkoituksena oli ollut aluksi julkaista albumi yksinään, mutta myöhemmin tupla-albumina, ja yhtye jatkoi levyn tuotantoa "Hammerheartin" äänittämisen aikoihin vuoden 1989 kesäkuussa. Albumi jäi kuitenkin julkaisematta, sillä Forsberg pelkäsi faniensa pettyvän viikinkiaiheiseen albumiin, jonka tyyli poikkesi merkittävästi 1980-luvun black metal -albumeista. Haastattelun jälkeen fanit alkoivat vaatia albumin julkaisua. Julkaisua varten Forsberg äänitti uudelleen albumista yli kolmanneksen, mukaan luettuna kaikki lauluosuudet. "Blood on Ice" ilmestyi lopulta 1996. Melodista viikinkimetallia edustava konseptialbumi otettiin pääosin myönteisesti vastaan.
Seuraava albumi "Destroyer of Worlds" ilmestyi viisi vuotta myöhemmin. Levyn tyyli yhdisteli tarkoituksellisesti viikinki- ja thrash metalia sanoitusten käsitellessä sotaa ja yhteiskuntaa, mutta paikoittain arkipäiväisempiäkin aiheita. Albumi oli ensimmäinen, jonka Forsberg äänitti yksin: laulu sekä kaikki soittimet on merkitty hänen nimiinsä. Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton. Tämän jälkeen Forsberg alkoi työstää pohjoismaisesta mytologiasta ja luonnosta ammentavaa teema-albumia, mutta projektin kasvaessa hän päätti jakaa sen kahtia. Tuloksena syntyi "Nordland"-saaga, joka koostuu kahdesta viikinkimetallialbumista, "Nordland I":stä (2002) ja "Nordland II":sta (2003). Albumit saivat hyvän vastaanoton fanikunnalta ja kriitikoilta. Saatuaan saagan päätökseen Forsberg vihjaili mahdollisesta paluusta aikaisempien vuosien black metal -tyyliin. Hän oli vihjannut mahdollista paluuta jo vuonna 2001 "Destroyer of Worldsin" julkaisun aikoihin.
Forsbergin kuolema (2004).
Yksi Bathoryn perustajista ja ainoa jäljellä oleva jäsen Thomas ”Quorthon” Forsberg kuoli 3. kesäkuuta 2004 kotonaan Tukholmassa sydänkohtaukseen. Hän oli kuollessaan 38-vuotias. Hän oli kärsinyt sydänongelmista jo pitkään. Forsberg haudattiin Sandsborgin hautausmaalle Tukholmaan, Forsbergien perhehautaan hautapaikkaan numero 525. Hänen "Dagens Nyheterissä" julkaistussa kuolinilmoituksessa on lainaus "Twilight of the Godsin" viimeisen kappaleen ”Hammerheartin” sanoituksista, jotka kertovat noususta Valhallaan, sankarivainajien asuinsijaan skandinaavisessa mytologiassa. Myöhemmin yhtyeen verkkosivut ohjasivat muistosivulle, jossa on samaiset sanoitukset sekä mahdollisuus kuunnella kappale.
Forsbergin kuoleman jälkeen Black Mark julkaisi kolmiosaisen "In Memory of Quorthon" -kokoelmasetin. Mukana oli hänen isänsä Börjen valitsemia uudelleenmasteroituja kappaleita, demoja sekä Forsbergin sooloprojektin tuotantoa. Mukaan mahtui myös tämän siskolleen Jennie Treblerille säveltämää materiaalia. Pakkauksen mukana tuli lisäksi juliste, lyhyt kirjanen Bathoryn historiasta sekä DVD-levy, joka sisälsi materiaalia "Hammerheartin" promokiertueelta sekä ”One Rode to Asa Bayn” musiikkivideon.
Forsbergin kuoleman jälkeen paljastui että yhtyeen pitkäaikainen tuottaja Boss oli hänen isänsä. Ennen kuolemaansa Thomas oli väärennellyt Bossin oikeaa syntymäaikaa ja väittänyt mahdollisen isyyden olevan mahdotonta. Börje Forsberg kuoli pitkäaikaisen taudin murtamana 73-vuotiaana 14. syyskuuta 2017.
Yhtyeen musiikki.
Muusikot.
Yhtyeen keulakuva Thomas ”Quorthon” Forsberg lauloi ja soitti sähkökitaraa säestyksen ja sanoittamisen ohella. Hän kirjoitti kaikki Bathoryn kappaleet ensimmäisistä harjoituksista lähtien. Forsbergin mukaan kappaleet syntyivät luonnollisesti hänen keksittyään tarttuvan riffin, jonka ympärille hän alkoi rakentaa kappaletta. Sanoitukset tulivat viimeisenä. Forsberg soitti puolet "The Return..." -albumin bassoraidoista ja kaikki "Under the Sign of the Black Markin" basso-osuudet epävakaan miehistötilanteen vuoksi. Jälkimmäisenä mainitun albumin jälkeen Forsberg tyytyi sessiomuusikkoihin Kothaar (bassokitara) ja Vvornth (rummut). Vuosien saatossa kyseisiä taiteilijanimiä käyttivät useat eri henkilöt. Varhaisilla Bathory-albumeilla esiintyivät oikeat rumpalit, joiden soittoa paikoitellen paikattiin rumpukoneella. Kun yhtye muuttui yhä enemmän Forsbergin sooloprojektiksi tämä alkoi tyytyä sessiorumpaleihin, omaan soittoon tai rumpukoneen käyttöön. Eräs syy rumpukoneiden käytölle oli se, että oikeilla rumpaleilla oli vaikeuksia soittaa riittävän nopeasti riittävän pitkään. Vaikka yhtyeessä soitti nimettyjä henkilöitä Forsbergin ohella, 1990-luvun alussa Bathorystä tuli tämän oma studioprojekti, jossa muut muusikot olivat vain sessiojäseniä. Entisen rumpali Jonas Åkerlundin mukaan Forsberg oli musiikillisesti hyvin lahjakas, monipuolinen ja tuottelias.
Bathory esiintyi muutaman kerran yleisölle vuosien 1983 ja 1985 välillä. Forsberg piti konsertointia hankalana, eikä yhtye vuoden 1985 jälkeen enää esiintynyt. Forsberg ei itse pitänyt live-esiintymisestä, ja lisäksi yhtyeen epävakaa henkilöstötilanne esti kiertueet. Tästä huolimatta hän elätteli ajatuksia konserteista 1980-luvun loppupuolella, mutta myös rahanpuute osoittautui ongelmaksi. Ystävä Jukka Lewis on myöhemmin arvellut, että Forsbergin sydänongelmat estivät raskaat konserttikiertueet. Yhtyeen harvoilta keikoilta ei ole säilynyt kuva- tai äänimateriaalia.
Vaikutteet.
Bathoryn tärkeimpiin musiikillisiin esikuviin kuuluivat punk-yhtyeet Sex Pistols ja Charged GBH sekä metalliyhtyeet Motörhead ja Black Sabbath. Forsbergin mukaan varhaisessa Bathoryssä yhdistyivät Sabbathin synkät sanoitukset sekä punkin ja Motörheadin nopeus. Muihin vaikutteisiin lukeutuivat NWOBHM-yhtyeet Saxon ja Iron Maiden. Forsberg kielsi pitkään saaneensa vaikutteita Venomilta, mutta myönsi myöhemmin yhtyeen merkityksen Bathorylle. Entinen rumpali Jonas Åkerlund on kertonut samaa myöhemmin. Myös thrash metal -yhtye Slayerin ja power metal -yhtye Manowarin on arveltu vaikuttaneen Bathoryn musiikkiin, minkä Forsberg tosin kiisti. Jukka Lewisin mukaan ajatus hitaista ja mahtipontisista kappaleista oli kuitenkin peräisin juuri Manowarilta. Forsbergiä innoitti myös klassinen musiikki, ja hän mainitsi suosikkisäveltäjikseen muun muassa Ludwig van Beethovenin, Richard Wagnerin sekä Jean Sibeliuksen.
Musiikkityyli.
Yhtyeen 1980-luvun tuotanto edustaa black metalin ensimmäistä aaltoa nopeine komppeineen ja säröisine riffeineen. Laulaminen on korkea-alaista rääkynää ja albumien äänimaailma kolkko ja epäselvä. Bathory alkoi siirtyä kohti kokeellisempaa suuntaa "Under the Sign of the Black Markilla" (1987) yhtyeen käyttäessä entistä rohkeammin syntetisaattoreita sekä kokeillen pidempiä, hidastempoisia kappaleita. Myönteisestä palautteesta rohkaistunut Forsberg vei ajatusta pidemmälle, ja seuraavan vuoden "Blood Fire Death" oli aiempaa mahtitempoisempi ja hitaampi. Samalla taustaefektit, akustiset soittimet sekä taustakuorot nousivat huomattavampaan asemaan.
Yhtyeen viides albumi "Hammerheart" (1990) jatkoi musiikillista muutosta kohti viikinkimetallia. Ohuet ja ylisäröttyneet kitarat sekä nopeat tempot vaihtuivat raskaisiin ja hitaisiin doom metal -vaikutteisiin riffeihin kuorojen, ääniefektien sekä akustisten kitaroiden roolin noustessa entisestään. Samalla Forsbergin laulutyyli muuttui epäselvästä rääkymisestä puhtaaksi lauluksi. Vaikka yhtyeen äänitysolosuhteet olivat edelleen karut, alkoivat jäsenet kokeilla aiempaa kehittyneempiä tuotantomenetelmiä, kuten Forsbergin lauluraitojen monistamista kuoron kuuloiseksi. Seuraavalla albumilla "Twilight of the Gods" (1991) musiikki oli entistä melodisempaa ja paikoittain jopa sinfonista, kun taustakuorot, akustiset kitarat sekä puhdas laulu saivat entistä tärkeämmän osan.
Bathory teki paluun albumilla "Requiem" (1994), jonka musiikki oli tarkoituksellisesti raakaa thrash metalia. Samalla linjalla jatkoi seuraavan vuoden "Octagon". Konseptialbumi "Blood on Icellä" (1996) Bathory palasi klassisesta musiikista ammentavaan melodiseen viikinkimetalliin, kun taas "Destroyer of Worlds" (2001) yhdisteli tarkoituksellisesti sekä viikinki- että thrash metalia Forsbergin halutessa tyydyttää eri tyylilajeista pitäviä fanejaan. Bathoryn viimeiset albumit "Nordland I" (2002) ja "Nordland II" (2003) palasivat raskaaseen viikinkimetalliin. 
Vaikka yhtyeen myöhempi tuotanto mielletään viikinkimetalliksi, Forsberg kertoi olevansa välinpitämätön tyylilajien nimistä ja kutsui viikinkimetalliaan ”nordic metaliksi”. 1980-luvulla yhtyeen musiikkia kuvailtiin black metalin ohella death metaliksi genrerajojen ollessa häilyvämpiä. "Encyclopaedia Metallum" -tietokanta jakaa sivuillaan Bathoryn uran kahteen osaan ja määrittelee sen genreiksi black- ja thrash metalin sekä viikinkimetallin. "AllMusicissa" yhtyeen musiikkityyleiksi luetteloidaan heavy-, black- sekä death metal ja ”skandinaavinen metalli”.
Sanoitukset.
Bathoryn varhaistuotannon sanoitukset käsittelevät saatananpalvontaa, kristinuskonvastaisuutta, sotaa, pahuutta sekä kauhua, mutta paikoitellen myös seksiä. "Blood Fire Deah" merkitsi sanoituksellista muutosta musiikillisen ohella, ja muutama kappale käsittelee pohjoismaista tarustoa pahuuden ja sodan ohella. "Hammerheartin" sanoitukset hylkäsivät loput viitteet saatananpalvontaan kappaleiden käsitellessä skandinaavista mytologiaa ja luontoa. "Twilight of the Gods" vei Bathoryn musiikkia sinfonisempaan suuntaan, ja sanoitukset käsittelivät luonnon sekä taruston ohella henkilökohtaisia aiheita, filosofiaa ja nyky-yhteiskuntaa. Sanoituksista on löydetty yhteneväisyyksiä ja vaikutteita Friedrich Nietzschen ja C. G. Jungin ajatuksista ja filosofioista. Yhtyeen thrash-albumit "Requiem" ja "Octagon" käsittelivät genrelle tyypillisesti sotaa, kuolemaa ja uskonnonvastaisuutta, mutta ilman suoria viittauksia saatanaan. Viikinkimetallialbumi "Blood on Icen" sanoituksia innoittivat mytologian ohella kioskikirjailija Robert E. Howardin tuotanto, kuten Conan barbaari. "Destroyer of Worlds" käsitteli sotaa ja yhteiskunnallisia aiheita, mutta myös arkipäiväisempiä asioita, kuten moottoripyöräilyä. Yhtyeen viimeiset "Nordland"-albumit palasivat pohjoismaisesta luonnosta ja tarustosta ammentavaan lyriikkaan. "Encyclopaedia Metallum" -tietokanta jakaa sivuillaan Bathoryn uran kahteen osaan ja sen mukaan yhtye käsittelee alkuaikoinaan satanismia ja pahuutta, kun taas myöhempinä vuosinaan pohjoismaista tarustoa, kertomuksia, yhteiskuntaa sekä kuolemaa.
Vaikka yhtyeen sanoitukset olivat näennäisesti vakavia sen alkuaikoina, Forsbergin mukaan taustalla eivät vaikuttaneet todelliset uskonnolliset tai poliittiset mielipiteet. Hänen mukaansa tarkoituksena oli luoda pelottavaa musiikkia jonka sanoitukset ammensivat kauhuelokuvista sekä -kirjallisuudesta, ja kertomansa mukaan sanoituksiin ei käytetty paljoa aikaa tai vaivaa. Forsberg myös ”lainasi” sanoituksia ja kansikuvitusta eri lähteistä, kuten Robert W. Chambersin tai Erica Jongin kirjallisesta tuotannosta. Forsbergin mukaan muutos kauhusta ja saatananpalvonnasta kohti pakanallisempia viikinkiaiheita tapahtui, koska hän katsoi saatananpalvonnan kristinuskon tuotteeksi. Myöhemmin hän alkoi suhtautua kriittisesti saatanalliseen tuotantoonsa ja tuomitsi aihepiirin lapselliseksi. Yhtyeen lopputuotanto oli pohjoismaisesta luonnosta ja tarustosta ammentavaa viikinkimetallia, ja Forsbergin mukaan hän pyrki musiikillaan kunnioittamaan Pohjolaa.
Jälkimaine ja perintö.
Äärimetallin epäkaupallisuudesta johtuen Bathoryn julkaisuja ei juuri huomioitu valtavirtalehdistössä. Metalliyhteisössä yhtyeen raaka ja väkivaltainen soundi sai kuitenkin suosiota, ja se loi yhtyeelle kulttistatuksen, jota sen salaperäinen julkisuuskuva entisestään voimisti. Suosio ei ollut kuitenkaan aina taattua, ja moni fanzine ja metallilehti myös pilkkasi yhtyeen saatanallista imagoa, ja esimerkiksi brittiläinen "Kerrang!" arvosteli ankarasti yhtyeen alkutuotantoa. Kun Bathory alkoi soittaa viikinkiaiheista musiikkia, sitä myös syytettiin natsisympatioista, jotka yhtye kiisti. Yhtyeen levyt myivät underground-julkaisujen mittapuulla hyvin, ja Forsberg kertoi aina olleensa ihmeissään siitä, kuinka paljon hänen musiikkinsa myi. Yhtyeen salaperäinen julkisuuskuva ja sen asema Forsbergin sooloprojektina innosti tulevia black metal -yhtyeitä.
Bathory katsotaan usein parhaiden black metal -yhtyeiden joukkoon ja sen musiikki genren parhaimmistoon. Yhtye mielletään Venomin kanssa black metalin pääasiallisiksi kehittäjiksi, joskin Venomin tyyli oli lähempänä perinteisempää speed- ja thrash metalia.
Yhtyeen albumeista etenkin "Under the Sign of the Black Markilla" (1987) oli huomattava vaikutus 1990-luvun norjalaiseen black metal -musiikkiin, ja monet lajityypin yhtyeet ovat kertoneet Bathoryn olleen suuri innoittaja. Näihin yhtyeisin lukeutuvat muun muassa Burzum, Mayhem, Emperor, Dark Funeral, Darkthrone, Marduk, Satyricon, ja Dimmu Borgir. Black metalin ohella yhtye pioneerisoi viikinkimetallia albumeillaan "Blood Fire Death" (1988) ja "Hammerheart" (1991).
"AllMusicin" Eduardo Rivadavia katsoo paitsi yhtyeen black metal -musiikin, myös viikinkialbumien inspiroineen norjalaisen black metal -liikkeen kristinuskonvastaisuutta ja väkivaltaisuutta. Hänen mukaansa Bathory toi pohjoismaiseen black metal -liikkeeseen nostalgista kaipuuta esikristillisiin pakana-aikoihin pelkän kristinuskonvastaisuuden rinnalle. Forsberg itse kielsi yllyttäneensä ketään väkivaltaan ja tuomitsi norjalaisen black metal -liikkeen rikokset.
Musiikin ohella Bathory pionerisoi black metal -yhtyeiden imagoa ja epäsuorasti lavaesiintymistä. Forsberg esiintyi haastatteluissa sekä promootiokuvissa mustaan nahkaan, panosvöihin sekä niitteihin ja pitkiin piikkeihin sonnustautuneena. Rekvisiittaan kuului keskiaikaisia aseita, pentagrammeja, vuohen päitä, käännettyjä ristejä, soihtuja sekä teko- tai sianverta. Toisinaan Forsberg harrasti myös tulenpuhallusta. Forsberg toimi yhtyeen keulakuvana ja ainoana haastateltavana; yhtye esiintyi virallisessa yhteiskuvassa vain kerran, "Blood Fire Deathin" (1988) vinyylijulkaisun sisäkansissa.
Bathoryn entinen rumpali Jonas Åkerlund kommentoi Forsbergin kuoleman olleen hyvin traaginen. Åkerlundin mukaan tällä olisi ollut paljon enemmän annettavaa, ja hänestä tämä oli erittäin lahjakas ja tuottelias muusikko. Hän kertoi useita eri musiikinlajeja edustaneiden muusikoiden, kuten Marilyn Mansonin, Billy Corganin sekä Metallican jäsenten kertoneen hänelle kuuntelevansa Bathoryä. 
Forsbergin kanssa kirjeenvaihtoa käynyt yhdysvaltalainen fantasiakirjailija C. Dean Andersson kirjoitti tämän kuoleman merkkipäivänä 2019 heidän välisestä ystävyydestään, ja tämän äkillisestä kuolemasta. Anderssonin mukaan Forsbergin kirjeet sekä musiikki kertoivat älykkäästä ja kotimaataan rakastavasta miehestä, jolla oli vakaa elämänkatsomus ja uskomukset. Hänen mielestä Forsbergin kuolemaa ei tulisi niinkään surra, vaan hänen elämäänsä ja musiikkia juhlia. Hän myös kertoo kirjoittavansa tämän pohjalta hahmoa uuteen fantasiakirjaansa.
Kunnianosoitukset.
Bathoryn päättymisen jälkeen sille sekä Thomas Forsbergille on omistettu lukuisia albumeita ja tribuutteja. Ruotsalainen black metal -yhtye Watain esitti vuonna 2010 Bathoryn kappaleita ja julkaisi konsertista livealbumin. Darkthrone omisti albuminsa "Sardonic Wrath" (2004) Forsbergille, ja samoin teki suomalainen Horna albumillaan "Sotahuuto" (2007). 
Yhtye on suosittu lainakappaleiden kohde; "Encyclopaedia Metallum" -tietokanta listaa yli 1 230 eri Bathory-coveria (2020).
Bathory lisättiin 27. toukokuuta 2021 Swedish Music Hall of Fameen, jonne luetteloitujen artistien katsotaan vaikuttaneen huomattavasti musiikkimaailmaan sekä sen ja musiikin kehitykseen.