Takaikkuna

Takaikkuna ("Rear Window") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdys­valtalainen jännityselokuva vuodelta 1954. John Michael Hayes kirjoitti elo­kuvan käsi­kirjoituksen Cornell Woolrichin novellin "It Had to be Murder" pohjalta. Pää­osia näyttelivät James Stewart ja Grace Kelly, joille kummallekin se oli toinen elokuva Hitch­cockin kanssa.
Juoni.
L. B. Jefferies (James Stewart) on uutis­valo­kuvaaja, joka on työ­tehtävässään joutunut onnettomuuteen, katkaissut jalkansa ja joutunut viikoiksi kipsi jalassa Greenwich Villagen asunnossaan Manhattanilla. Hänen ainoana harrastuksenaan on naapureiden tekemisten seuraaminen. Kuumina hellepäivänä hänen luonaan käyvät vakuutus­yhtiön sairaan­hoitaja Stella (Thelma Ritter) ja Jefferiesiin rakastunut seura­piiri­neiti Lisa Fremont (Grace Kelly). Vaikka Fremont on Jefferiesiin rakastunut ja haluaisi seurata tätä ympäri maailman, Jefferiesiä suhde kuitenkin mietityttää.
Eräänä yönä Jefferies kuulee huudon ja huomaa naapurinsa Lars Thorwaldin poistuvan asunnostaan lukuisia kertoja. Seuraavana päivänä tämän vaimosta ei ole tietoakaan, ja Jefferies alkaa epäillä Thorwaldin murhanneen vaimonsa. Hänellä on kuitenkin kova työ saada Fremont uskomaan asiaa. Hänen poliisi­ystävänsä suostuu tutkimaan asiaa, mutta ei tutkimusten jälkeen löydä asiasta mitään hämärää. Naapurin koiran tapon jälkeen Jefferies on entistä vakuuttuneempi siitä, että on oikeassa. Liittoutumalla Fremontin ja Stellan kanssa Jefferies päättää selvittää asian. Jefferies huijaa Thorwaldin ulos asunnostaan. Fremont ja Stella lähtevät ulos pihalle etsimään johtolankoja, mutta eivät löydä mitään. Sen jälkeen Fremont päättää kiivetä Thorwaldin tyhjänä olevaan asuntoon ja on joutua Thorwaldin murhaamaksi miehen palatessa takaisin kotiin. Sen jälkeen Thorwald tulee käymään Jefferiesin luona ja miehet tappelevat, jonka seurauksena Jefferies putoaa ikkunasta pihalle. Thorwald joutuu poliisin haaviin, ja Jefferies katkaisee molemmat jalkansa.
Rooleissa.
Alfred Hitch­cockin perinteinen cameorooli on säveltäjän asunnossa, jossa hänet nähdään vetämässä kelloa.
Tuotanto.
Elo­kuvan tapahtumat sijoittuvat yhteen ainoaan lavasteeseen, joka käsittää pää­henkilön huoneen ja sen taka­ikkunasta näkyvän sisä­pihan ja vasta­päiset asunnot. Eräs syy rajatussa tilassa tapahtuvan elo­kuvan onnistumiseen oli käsi­kirjoittaja John Michael Hayes, jolla oli taito kirjoittaa elävää ja humoristista vuoro­puhelua ja luoda uskottavia henkilö­hahmoja. Pää­osissa Hitch­cockilla oli käytettävissään kaksi luotto­näyttelijää. Grace Kelly oli ollut pää­osassa Hitch­cockin edellisessä elo­kuvassa "Täydellinen rikos" ja James Stewart pari vuotta aiemmin "Köydessä", joka myös oli yhden lavasteen elo­kuva.
Elo­kuva on tullut tunnetuksi myös subjektiivisesta kamera­työstään, joka asettaa katsojan samaan asemaan kuin jalka­vaivansa vuoksi liikunta­kyvytön päähenkilö. Kamera ei nimittäin elo­kuvan aikana koskaan kuvaa sellaista, mitä pää­henkilö ei pienestä huoneesta näkisi. Tarkoituksena oli panna katsoja jumiin asuntoon kuten pää­henkilökin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus.
"Taka­ikkuna" oli "Epäilyksen varjon" ohella Hitch­cockin omia suosikki­elo­kuvia.
Pää­asiassa tekijän­oikeudellisten syiden takia "Taka­ikkunaa" ei nähty yli kymmeneen vuoteen ennen ensi-illan uusintaa 1983. Ensimmäisen viiden kuukauden aikana "Takaikkuna" tuotti Yhdys­valloissa 6,8 miljoonaa dollaria. Suomessa elokuvan uusintaensi-ilta oli 23. maalis­kuuta 1984.
"Taka­ikkuna" valittiin vuonna 1997 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdys­valtalais­elo­kuvia.