tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bertel Jung

Axel Bertel Jung (11. heinäkuuta 1872 Pietarsaari – 12. toukokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan erityisesti asemakaava-arkkitehtina.
Elämäkerta.
Bertel Jungin vanhemmat olivat vakuutusvirkailija Axel Gabriel Jung ja Sofia Augusta Brunberg. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1891 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Jung valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1895. Valmistumisensa jälkeen Jung opiskeli jonkin aikaa Berliinissä. Palattuaan Helsinkiin hän työskenteli yhdessä arkkitehti Karl Hård af Segerstadin kanssa vuoteen 1898 asti. Tunnetuin työ tuolta ajalta on Kihlmanin talo Korkeavuorenkadulla Helsingissä. Tämän yhteistyön jälkeen Jung perusti yhdessä arkkitehtien Oscar Bomansonin ja Waldemar Andersinin kanssa arkkitehtitoimiston, jossa Jung toimi aina vuoteen 1913 asti. Waldemar Andersin jätti toimiston muutettuaan Yhdysvaltoihin vuonna 1903.
Helsingin kaupunkisunnitelmat.
Bertel Jung muistetaan nimenomaan asemakaava-arkkitehtina. Hänet nimitettiin Helsingin kaupungin ensimmäiseksi asemakaava-arkkitehdiksi vuonna 1908. Hän julkaisi vuonna 1911 Suur-Helsinki-suunnitelmansa, joka oli idealuonnos Helsingin ensimmäiseksi yleiskaavaksi. Jung oli saanut luonnokseensa vaikutteita Berliinissä edeltävänä vuonna järjestetystä kaupunkisuunnittelunäyttelystä, josta hän oli ammentanut muun muassa rakennemallin säteittäin kasvavalle suurkaupungille. 
Kun Eliel Saarinen vuonna 1915 laati Munkkiniemi–Haaga-suunnitelman, Bertel Jung laati siihen liittyen luonnoksen Helsingin koko kaupunkiseudun yleiskaavaksi. Tärkeänä kohtana hänen suunnitelmassaan oli uusien kaupunginosien väliin jätettävä Keskuspuisto, johon kuuluivat myös Töölönlahden ympärillä ennestään sijainneet Hesperian ja Eläintarhan puistoalueet, mutta jonka oli määrä ulottua alueelta kauas pohjoiseen. Kolme vuotta myöhemmin hän oli mukana laatimassa Saarisen ja Einar Sjöströmin kanssa Suur-Helsinki-suunnitelmaa Pro Helsingfors.
Myöhemmät vaiheet.
Kun Jung vuonna 1917 siirtyi Kulosaaren huvilakaupunkiyhtiön arkkitehdiksi, hänen seuraajakseen Helsingin asemakaava-arkkitehdiksi tuli Birger Brunila. Vuonna 1919 Jung muutti Turkuun, jossa hän ensin oli sataman palveluksessa ja myöhemmin nimitettiin Turun asemakaava-arkkitehdiksi. Jung erosi virastaan asemakaava-arkkitehtina vuonna 1925 ja muutti takaisin Helsinkiin. Turussa hän ehti kuitenkin tehdä Suur-Turun asemakaavan vuonna 1921. Bertel Jung toimi asuinalueensa Kulosaaren kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1926. Hän sai professorin arvon vuonna 1942.
Helsingissä Bertel Jung perusti yhdessä veljensä Valter Jungin kanssa arkkitehtitoimiston Jung &amp; Jung. Toimistossa Bertel vastasi kaupunkisuunnittelusta ja Valter pääasiassa rakennussuunnittelusta. Toimiston töitä on muun muassa Hotelli Torni Helsingissä.
M/S Swegard

M/S Swegard () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva kuivarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Damen Shipyardsin telakalla Hoogezandissa, Alankomaissa. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 224 ja puutavarakapasiteetti 5 700 m³. Kuollutta painoa "Swegardilla" on 4 951 tonnia. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Swegardin sisaralus on M/S Fingard.
Käyttöhistoria.
Vuonna 2001 alus valmistui alankomaalaiselta telakalta. Aluksen ensimmäinen nimi oli "Merwedelta". Lokakuussa 2007 suomalainen Bore osti aluksen ja rekisteröi sen "Swegard" -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina.
Words (kappale)

Words on F. R. Davidin vuonna 1982 julkaistu musiikkikappale. Kappaleen singlelevyä myytiin 8 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Muun muassa Suomessa, Itävallassa, Norjassa, Ruotsissa ja Saksassa kappale nousi musiikkilistojen kärkeen. 
Käännöskappaleet.
Kappaleesta on tehty kaksi suomenkielistä käännöskappaletta. Ensimmäinen käännöskappale oli nimeltään "Helli mua hiljaa", jonka esitti ensimmäisenä Berit vuonna 1983. Myöhemmin samana vuonna kappaleen esitti myös Mona Carita. Vuonna 1994 Hausmylly teki kappaleesta oman käännöskappaleen nimeltä "Jos".
Jaakko Myllylä (nyrkkeilijä)

Jaakko Kalervo Myllylä on entinen suomalainen ylemmän kevytsarjan ammattinyrkkeilijä. Hän on 177 cm pitkä ja painoi aktiiviaikoinaan 63,5 kg. Hän saavutti tappiottomalla ammattilaisurallaan Baltic boxing unionin kevyen välisarjan mestaruuden ja ylsi ammattilaisten suomenmestaruusottelussa tasatulokseen hallitsevaa mestaria, Ville Piispasta vastaan vuonna 2009.
Tausta.
Myllylän aloitti nyrkkeilyn 7-vuotiaana ja hänen kasvattajaseuransa oli Reisjärven Voima Myllylä on harrastanut lapsuudessa hieman pesäpalloa, jalkapalloa ja yleisurheilua. Nyrkkeilyn hän aloitti 7- tai 8-vuotiaana. Hänen valmentajanaan toimi alusta asti Reisjärven Voiman Pekka Parkkila.
Amatöörisaavutukset.
Juniorina Jaakko Myllylä voitti suomenmestaruuskultaa ja -hopeaa sekä B-junioreissa että A-junioreissa. Amatööriurallaan hän voitti ylemmän kevytsarjan Suomen mestaruudet vuosina 2004, 2005 ja 2006. Hänellä on myös useita maajoukkue-edustuksia, muun muassa Suomen EM-kisamiehistössä Bulgarian Plovdivissa 2006.
Ammattilaisura.
Myllylä aloitti ammattilaisuransa Steel Ring Promotions-ammattinyrkkeilytallissa, managerina Markku Pirinen. Ensimmäinen ammattilaisottelu oli Vaasassa 15. syyskuuta 2007 Maksim Umytbaevia vastaan. Myllylä kohosi Baltic boxing unionin kevyen välisarjan mestariksi 4. huhtikuuta 2009 kukistettuaan kahdeksaneräisessä kamppailussa Andrey Devyataikinin. Ammattilaisten suomenmestaruusottelu Ville Piispasta vastaan päättyi tasatulokseen 27. marraskuuta samana vuonna. Yhteistyö Pirisen ja Steel Ring -tallin kanssa päättyi keväällä 2011. Myllylä siirtyi Steel Ringistä helsinkiläiseen, Pekka Mäen johtamaan P3 Boxing -talliin ja voitti yli vuoden ottelutauon jälkeen pisteillä latvialaisen Jevgenijs Fjodorovsin Seinäjoella 21. tammikuuta 2012. Saman vuoden maaliskuussa kukistui espanjalainen Iban Gallardo, niin ikään pisteillä. Gallardo otteli epäpuhtaasti iskien useita kertoja vyön alle.
Myllylän valmentajana toimi Pekka Parkkila. Jaakko Myllylä ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa helmikuussa 2013. Syynä päätökseen oli hänen mukaansa ammattilaisotteluiden puute. Myllylä muutti Reisjärveltä Jyväskylään vuonna 2012. Hän toimii ammatikseen ikkuna-asentajana.
Andrew Davis

Andrew Davis (s. 21. marraskuuta 1946 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja ajoittainen -tuottaja. Hänen ohjaustöistään parhaiten ovat menestyneet "Vaikenemisen laki", "Takaa-ajettu" ja "Kaappaus merellä".
Davisin isä oli näyttelijä Nathan Davis, joka esiintyi useassa poikansa elokuvassa.
Lauri Lajunen

Lauri Heikki Juhani Lajunen (s. 2. maaliskuuta 1950 Kajaani)on epäorgaanisen kemian professori, joka oli Oulun yliopiston rehtori 1993–2014. 
Henkilötiedot ja opinnot.
Lauri Lajunen syntyi vuonna 1950 Kajaanissa liikennetarkastaja Heikki Lajusen ja toimistosihteeri Elina Perttilän perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Launeen yhteislyseosta Lahdesta vuonna 1969 ja sitten Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1974, filosofian lisensiaatiksi 1975 ja filosofian tohtoriksi 1976.
Ammatillinen ja muu toiminta.
Helsingin yliopistossa Lauri Lajunen toimi tutkimusapulaisena vuonna 1974, assistenttina 1974–1976 ja analyyttisen kemian dosenttina vuodesta 1977 alkaen. Hän on toiminut Oulun yliopiston kemian apulaisprofessorina 1976–1979 ja epäorgaanisen kemian professorina vuodesta 1979 alkaen. Kemian laitoksen esimies hän oli 1982–1993, luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaani 1985–1987 ja dekaani 1987–1993. Oulun yliopiston rehtorina hän toimi vuosina 1993–2014.
Lauri Lajunen on tehnyt useita opintomatkoja Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin, hän oli muun muassa Floridan valtionyliopiston vieraileva professori vuonna 1985. Hän on hoitanut monia eri luottamustehtäviä, kuten kotimaisten ja kansainvälisten kemistien seurojen hallitusten jäsenyydet, korkeakouluneuvoston ja Suomen korkeakoulujen rehtoreiden neuvoston jäsenyys, Oulun yliopistoseuran johtokunnan jäsenyys, Tauno Tönningin Säätiön hallituksen jäsenyys sekä Biocenter Oulun neuvottelukunnan puheenjohtajuus. Lajunen toimi lisäksi pitkään Technopolis Oyj:n hallituksessa ja sai yhteiskuntavastuupartnerina tunnustuspalkinnon Technopoliksen 25-vuotisjuhlassa 2007. 
Lajusella on noin 300 tieteellistä kemian alan julkaisua ja lisäksi noin 200 kokoomajulkaisua ja yleistajuista artikkelia. Hän on reservin majuri ja saanut muun muassa sotilasansiomitalin, Reserviupseeriliiton kultaisen ansiomerkin sekä ilmatorjunnan ansioristin siivitetyn ammuksen kera.
Mill Valley

Mill Valley on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on neljä mailia San Franciscoa pohjoisempana. Kaupungissa asui 13 600 ihmistä vuoden väestönlaskennassa. Se sijaitsee Marinin piirikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 12,2 neliökilometriä. Kaupungin väentiheys on 1088 asukasta neliökilometrillä. Se on 24 metrin korkeudella merenpinnasta.
Hill Valley, joka on fiktiivinen kaupunki Paluu tulevaisuuteen -elokuvissa, on muokattu kaupungin nimestä.
Toyotomi Hideyori

Toyotomi Hideyori (, 29. elokuuta 1593 Osaka – 4. kesäkuuta 1615 Osaka) oli Japanin pitkän sisällissodan jälkeen yhdistäneen Toyotomi Hideyoshin poika ja seuraaja. Hänen äitinsä Yodo-dono oli Oda Nobunagan sisarentytär.
Kun Hideyoshi kuoli vuonna 1598, viiden vanhemman neuvostossa, jonka hän oli nimittänyt hallitsemaan Hideyorin sijasta, alkoi sisäinen taistelu vallasta. Vuonna 1600 vallan otti käsiinsä Tokugawa Ieyasu voitettuaan Sekigaharan taistelun. Hideyori naitettiin Ieyasun seitsemänvuotiaan pojantyttären Senhimen kanssa, jotta hän pysyisi uskollisena Tokugawa-klaanille. Ieyasu piti nuorta Hideyoria kuitenkin edelleen mahdollisena uhkana ja hyökkäsi hänen kimppuunsa Osakan piirityksessä talvella 1614. Hyökkäys epäonnistui, mutta Hideyori saatiin allekirjoittamaan aselepo ja purkamaan hallitsemansa Osakan linnan puolustukset.
Huhtikuussa 1615 Ieyasu sai kuulla, että Hideyori oli keräämässä suurempia joukkoja kuin edellisenä talvena ja yritti estää linnan vallihaudan täyttämisen. Hideyorin joukot (läntinen armeija) hyökkäsivät shōgunin joukkojen (itäinen armeija) kimppuun Osakan lähellä. Hideyorin joukot alkoivat hävitä taistelun; linnan puolustuksia ei ehditty enää parantaa tarpeeksi, se sytytettiin tuleen ja lopulta Hideyori teki seppukun. 
Hideyorin kahdeksanvuotias poika Kunimatsu otettiin kiinni ja mestattiin. Hänen tyttärensä taas lähetettiin Tōkei-jin temppeliin Kamakurassa, jossa hänestä tuli myöhemmin abbedissa Tenshū-ni.
M/S Nedgard

M/S Nedgard () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva kuivarahtialus. Alus on rakennettu vuonna 1987 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Aluksen konttikapasiteetti (TEU) on 198 ja puutavarakapasiteetti 4 400 m³. Kuollutta painoa "Nedgardilla" on 3 004 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy kulkemaan useimmissa jääolosuhteissa yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1987 alus valmistui J.J. Sietaksen telakalta ja sai nimekseen "Petuja". Vuonna 1994 alus sai nimen "Domalde". Jälleen vuonna 1995 nimi vaihtui; "Dyggve". Vuonna 2001 suomalainen Bore osti aluksen ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä "Nedgard". Kotisatamaksi tuli Maarianhamina.
Dick Armey

Richard Keith ”Dick” Armey (s. 7. heinäkuuta 1940 Cando, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Texasin 26. vaalipiiristä vuosina 1985–2003 ja toimi edustajainhuoneen enemmistöjohtajana vuosina 1995–2003.
Armey on joutunut toistuvilla ”lipsahduksillaan” useasti pinteeseen; hän on muun muassa hyökännyt Barney Frankia vastaan nimittämällä tätä ”Barney Fagiksi” ja väittämällä sitä vahingoksi. Frank on demokraatti ja avoimesti homoseksuaali edustajainhuoneen pitkäaikaisjäsen.
USS Arizona (BB-39)

USS Arizona (runkonumero BB-39) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1916 valmistunut Pennsylvania-luokan taistelulaiva ensimmäisessä maailmansodassa. Toisessa maailmansodassa alus upposi 7. joulukuuta 1941 Keisarillisen Japanin laivaston hyökätessä Pearl Harboriin. Hylky makaa edelleen uppoamispaikallaan muistomerkkinä ja merimiesten hautana. Pinnan yläpuolelle jääneet kansirakenteet ja aseistus on purettu. Tykkitorneista kaksi siirrettiin rannikkotykistölle. Yksi asennettiin hyökkäyksessä vaurioituneeseen "USS Nevadaan". Neljäs tykkitorni poistettiin alukselta vasta vuonna 1983.
Palvelus.
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Yhdysvaltain Atlantin laivastoon, mistä se siirrettiin 1921 Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston 3. taistelulaivaviirikköön. Se oli modernisoitavana 15. heinäkuuta 1929-1. maaliskuuta 1931 Norfolkin laivastontelakalla, minkä jälkeen alus palasi viirikköönsä. Alus oli 1932 viirikön lippulaivana, kunnes se sijoitettiin 2. taistelulaivaviirikön lippulaivaksi. Alus oli syyskuusta 1937 alkaen 1. taistelulaivaviirikön lippulaivana.
Alus oli huollettavana Puget Soundissa, josta se palasi palvelukseen maaliskuussa 1939. Myöhemmin se oli uudelleen telakalla, josta se palasi palvelukseen kesäkuussa 1941.
Alus oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien koneiden hyökätessä 7. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin 1. taistelulaivaviirikön lippulaivana. Alukseen osui kahdeksan pommia ja vasempaan kylkeen etummaisen tykkitornin kohdalle torpedo. Yksi pommeista läpäisi mustaa ruutia sisältäneen varastohuoneen etummaisten tornien välillä aiheuttaen suuren räjähdyksen, joka laukaisi etummaisen ammusvaraston. Alus upposi mukanaan 1 177 merimiestä, joista suurin osa hukkui jäätyään uppoavan laivan sisälle. Kaatuneiden joukossa oli 1. taistelulaivaviirikön komentaja kontra-amiraali Isaac C. Kidd.
Alus poistettiin alusrekisteristä 1. joulukuuta 1942. Hylky jätettiin Pearl Harborin satamaan hautamuistomerkiksi. Alus listattiin 16. toukokuuta 1958 virallisesti hautamuistomerkiksi, mikä vahvistettiin 30. kesäkuuta 1962.
Aleksandr Botšarov

Aleksandr Botšarov (, s. 26. helmikuuta 1975 Irkutsk) on venäläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa AG2R-joukkueessa 2000–2003, edusti Crédit Agricolea 2004–2008 ja Katjušaa 2009–2010. Hän voitti Välimeren ajon vuonna 2008.
Tour de l'Avenir, voitto etapilla 9
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 17., kolmas etapilla 16
Tour Down Under, kokonaiskilpailussa toinen
Ranskan ympäriajo, toinen etapilla 14
Välimeren ajo, kokonaiskilpailussa toinen
Clásica de San Sebastián, neljäs
Puolan ympäriajo, kokonaiskilpailussa kuudes
MM-kilpailujen maantieajo, kahdeksas
Välimeren ajo, kokonaiskilpailun ja etapin 3 voitto
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18.
Ranskan ympäriajo, kokonaiskilpailussa 18.
Tre Valli Varesine, kolmas
Tour du Limousin, etapin 3 voitto
Delphinus capensis

Delphinus capensis oli "Delphinus"-suvun valaslaji, joka kuitenkin 2010-luvulla todettiin virheelliseksi. "D. capensis" -lajin tuntomerkkinä pidettiin pidempää nokkaa, mutta sen on todettu sittemmin johtuneen paikallisesta elinympäristöstä.
"D. capensis" erotettiin omaksi lajikseen, kun vuonna 1994 Tyynenmeren koillisosassa tehty tutkimus havaitsi morfologisia ja geneettisiä eroja lajin delfiini "Delphinus delphis" sisällä. Kuonon ja poskiluun välistä suhdetta alettiin käyttää erottamaan lajit toisistaan levinneisyysalueen eri osissa. Morfologian perusteella "D. capensis" -lajin tulkittiin esiintyvän rannikon läheisyydessä Tyynenmeren koillis- ja kaakkoisosissa, Japanin ympäristössä, Atlantin lounais- ja kaakkoisoissa, Karibialla ja mahdollisesti Intian valtameressä.
Atlantin lounaisosissa molempien "Delphinus"-lajien levinneisyysalue osuu päällekkäin, ja siellä tehtyjen, vuonna 2015 julkaistujen tutkimusten perusteella "D. delphis" ja "D. capensis" eivät eroa geneettisesti toisistaan. Siksi "D. capensis" ei ole oma lajinsa. Jollain alueilla pitkäkuonoiset delfiinit ovat geneettisesti lähempänä lyhytkuonoisia delfiinejä kuin joidenkin toisten alueiden pitkäkuonoisia delfiinejä.
Narsarsuaqin lentoasema

Narsarsuaqin lentoasema on lentoasema Narsarsuaqin kylän lähellä Kujalleqin kunnassa Grönlannissa.
Historia.
Toinen maailmansota.
Narsarsuaqin lentokentän rakensi Yhdysvaltain puolustusministeriö (silloin nimeltään War Department) sotilaslentokentäksi. Rakentaminen alkoi kesäkuussa 1941, ja ensimmäinen lentokone laskeutui tammikuussa 1942. Lentokentällä, joka koodinimi oli "Bluie West One", oli toisen maailmansodan aikana PBY Catalina ja B-25 Mitchell-laivueita, joiden tehtävänä oli suojata liittoutuneiden saattueita ja seurata ja tuhota saksalaisia sukellusveneitä. 250-paikkainen sotilassairaala valmistui 1943 ja toisen maailmansodan aikana kaupungissa asui noin 4 000 ihmistä. On arvioitu, että sodan aikana yli 10 000 lentokonetta lennettiin Narsarsuaqin lentokentän kautta Eurooppaan.
Kesäkuun kuudes 1942 huoltoalus "SS Montrose" haaksirikkoutui kallioon Narsarsuaqin vuonossa lounaaseen lentokentästä. Ensimmäinen Tanskan ilmavoimien lentokone Narsarsuaqissa oli PBY Catalina vuonna 1947 ja B-17 Flying Fortress vuonna 1948.
Sodan jälkeen.
Siviililentoliikenne alkoi 1949 SAS:n ja Icelandairin Douglas DC-4 -lentokoneilla. 
Nykyään.
Tammikuun alusta 1988 Narsarsuaqin lentokenttää on hallinnoinut Grönlannin lentoasemahallinto Mittarfeqarfiit. Narsarsuaqista on yhteydet Nuukiin, Kangerlussuaqiin ja Reykjavíkiin pienkoneilla sekä Kööpenhaminaan Boeing 757:lla. Jäänseuraajat ovat edelleen Narsarsuaqissa ja lennot lennetään Ecureuil-helikoptereilla.
Kun Qaqortoqin lentoasema valmistuu syksyllä 2025, Narsarsuaqin lentoaseman kiitotie suljetaan ja lentoasema muutetaan helikopterikentäksi. Kylän asukasluvun on tämän seurauksena pelätty putoavan 100–160 asukkaasta jopa noin 20 asukkaaseen, ja sen on arveltu tuovan epävarmuutta myös seudun matkailuun.
Nobuyoshi Araki

Nobuyoshi Araki (; s. 25. toukokuuta 1940 Tokio) on japanilainen valokuvaaja, jonka kokoelmia on julkaistu sadoissa kirjoissa. Hän on tunnettu banaaleista päiväkirjamaisista kuvista sekä eroottissävytteisistä valokuvista.
Björk on Arakin työn ihailija ja yksi malleista; Araki valokuvasi tämän "Telegram"-albumin (1997) kannen.
Pahiño

Manuel Fernández Fernández eli Pahiño (21. tammikuuta 1923 Vigo, Pontevedran maakunta, Espanja – 12. kesäkuuta 2012) oli espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa Celta de Vigoa, Real Madridia ja Deportivo de La Coruñaa, ja voitti sarjan maalikuninkuuden kahdesti.
Ura.
Pahiño pelasi uransa alkuaikoina vaatimattomissa Navian ja Arenas de Alcabren joukkueissa, kunnes pääsarja Primera Divisiónissa pelannut Galician suurseura Celta de Vigo hankki hänet riveihinsä. Ensiesiintymisensä pääsarjassa Pahiño teki kauden 1943–1944 avauskierroksella Atlético de Madridia vastaan.
Pahiño tunnettiin pelottomana hyökkääjä, mikä vaati ajoittain veronsa: kaudella 1944–1945 Celtan pelatessa väliaikaisesti Segunda Divisiónissa hän mursi pohjeluunsa kauden viimeisessä, Granadaa vastaan pelatussa nousukarsintaottelussa. Ennen loukkaantumista hän oli kuitenkin tehnyt joukkueelleen kaksi maalia, ja ottelu päättyi lopulta Celtan 4–1-voittoon ja nousujuhliin.
Kaudella 1947–1948 Pahiño teki sarjassa 23 maalia, jolla hän voitti ensimmäisen maalikuninkuutensa ("Pichichi"). Maaleillaan hän auttoi Celtan neljänneksi sarjassa sekä Espanjan cupin loppuotteluun. Pahiñon joukkuetovereihin Celtassa lukeutui Miguel Muñoz, jonka kanssa hän siirtyi Real Madridiin kauden loputtua.
Pahiño onnistui maalinteossa säännöllisesti myös Real Madridissa, ja kaudella 1951–1952 hän voitti 28 maalillaan toisen maalikuninkuutensa. Joukkue ei kuitenkaan saavuttanut Pahiñon aikana erityistä menestystä lukuun ottamatta Venezuelassa pelattua epävirallista seurajoukkueiden maailmanmestaruusturnausta (Pequeña Copa del Mundo), jonka se voitti vuonna 1952.
Pahiñon sopimus Real Madridin kanssa päättyi vuonna 1953, ja yli 30 vuotta täyttäneiden pelaajien kohdalla harjoittamaansa politiikkaa noudattaen seura tarjosi hänelle vuoden jatkosopimusta. Kolmen vuoden sopimusta tavoitellut Pahiño ei tähän suostunut, vaan palasi Galiciaan ja liittyi Deportivo de La Coruñan joukkueeseen. Hieman myöhemmin Real Madrid hankki argentiinalaisen Alfredo Di Stéfanon, joka peri Pahiñon käyttämän pelinumeron 9.
Deportivossa Pahiño pelasi kolmen kauden ajan. Hän on 211 maalillaan yksi Espanjan pääsarjan historian parhaista maalintekijöistä. Uransa viimeisen kauden 1956–1957 hän pelasi Segunda Divisiónin Granadassa, joka nousi kauden päätteeksi pääsarjaan.
Espanjan maajoukkueessa Pahiño pelasi seurajoukkueissa tekemistään lukuisista maaleista huolimatta vain kolme ottelua vuosina 1948–1955. Ensiesiintymisensä hän teki 20. kesäkuuta 1948 ottelussa Sveitsiä vastaan, jossa syntyi ensimmäinen maajoukkueuran kolmesta maalista.
Sulkasatoa osa I

Sulkasatoa osa I on Lapinlahden Lintujen vuonna 1994 julkaistu kokoelma-albumi. Levy sisältää yhtyeen parhaita kappaleita vuosilta 1985–1993 ilmestyneiltä albumeilta "Lapinlahden Linnut" (1985), "Jep" (1986), "Vihreä gorilla" (1987), "Lauluja Nuppilasta" (1988), "Elämä janottaa" (1989), "Tähdet kertovat" (1990) ja "Grrr!" (1992). 
Kokoelman kappaleita ”Intian kuu” ja ”Vanha suomalaisten poikain vitutuslaulu – Remix” ei oltu julkaistu aiemmin CD- ja C-kasetti-formaatissa.
Paul Cabana

Paul Cabana (s. 28. syyskuuta 1978) on kanadalainen jääkiekkoilija. Cabana on Vancouver Canucksien 6. kierroksen varaus vuodelta 1998. Cabana pelasi Mestistä Vaasan Sportissa kaudet 2008–2009 ja 2009–2010. 
Ura.
Cabana pelasi urallaan paljon eri alasarjoissa. Kanadalaiselle harvinaisesti Cabana pelasi USA:n yliopistosarjassa Michigan Techin joukkueessa. Urallaan Cabana pelasi lähinnä ECHL-liigassa ja myös UHL-otteluita. AHL:ssä Cabana pelasi viisi ottelua. Cabana on pelannut ennen Sportiin tulemistaan Euroopassa eri alasarjoissa, joista hän siirtyi Allsvenskanin Vaxjöstä Sportiin kaudella 2007–2008.
Veturi (televisio-ohjelma)

Veturi oli suomalainen Yleisradion tuottama vuosina 1992–2003 valmistunut ja esitetty lasten makasiiniohjelma. Ohjelma oli vuosina 1986–1992 Yle TV1:llä esitetyn lastenohjelman "Puoli kuuden" seuraaja.
Ensimmäinen ohjelma esitettiin 31. elokuuta 1992, ja viimeinen 31. toukokuuta 2003. Alkuaikoina ohjelmaa esitettiin maanantaista perjantaihin iltapäivisin, mutta myöhemmin sen lähetyspäiväksi vakiintui lauantai. Myöhempinä vuosina lauantain lisäksi ohjelmaa esitettiin myös sunnuntaisin. 7. tammikuuta 2001 esitettiin viimeinen Veturi Yle TV1-kanavalla, jonka jälkeen ohjelma siirtyi esitettäväksi Yle TV2-kanavalle.14. tammikuuta 2001 alkaen. Tämän uudistuksen myötä kaikki aiemmin Yle TV1-kanavalla esitetyt lastenohjelmat siirtyivät tästä edes esitettäväksi Yle TV2-kanavalle kanavauudistuksen myötä. Vuosina 2002–2003 ohjelman lähetyspäivä oli vain enää lauantai. Tämän lisäksi Veturi-nimen alla esitettiin erikoisohjelmia muina tiettyinä ajankohtina. Veturin rinnalla esitettiin myös vuosina 1992-1993 ohjelmaa nimeltä "Pienen pieni veturi" lauantaisin ja vuosina 1995-2000 ohjelmaa nimeltä "Pikku veturi" sunnuntaisin.
Ohjelmassa esitettiin erilaisia lastenohjelmia, joista osa oli Yleisradion omaa tuotantoa ja osa ulkomaalaista. Ohjelmien välissä oli erilaisia juontoja ja kuulutuksia.
Fritz Hofmann

Fritz Hofmann (19. kesäkuuta 1871 – 14. heinäkuuta 1927) oli saksalainen yleisurheilija ja telinevoimistelija. Hän kilpaili urallaan vain Ateenan olympialaisissa, vuonna 1896. Hofmann voitti urheilu-urallaan neljä olympiamitalia, joista kaksi oli kultaisia, yksi hopeinen ja yksi pronssinen. 
Hofmann kilpaili Ateenan kisoissa 1896 viidessä yleisurheilulajissa. Nämä olivat 100 metrin ja 400 metrin juoksut, korkeushyppy, kuulantyöntö ja kolmiloikka. Sadalla metrillä hän oli alkueränsä toisella sijalla ja pääsi finaaliin ajalla 12,6 sekuntia. Hän tuli toiseksi myös finaalissa, jossa hän jäi kaksi kymmenystä Tom Burkesta, joka voitti kilpailun.
400 metrillä Hofmann pääsi myös finaaliin oltuaan toinen alkuerässä ajallaan 58,6 sekuntia huolimatta siitä, että hän joutui juoksemaan 402 metriä rangaistukseksi varaslähdöstä. Finaalissa Hofmann kuitenkin jäi neljänneksi. 
Korkeushypyssä Hofmann jäi viimeiseksi viidestä kilpailijasta, kun hänen tuloksekseen jäi 155 senttimetriä. Kolmiloikassa hän oli kuudennella tai seitsemännellä sijalla. Koko kilpailussa oli mukana seitsemän osanottajaa. Myös kuulantyönnössä hän oli viimeisten kilpailijoiden joukossa, sijoilla 5-7, 
Voimistelussa Hofmann sai mitalin kaikista kolmesta lajista, joihin hän osallistui. Köysikiipeilyssä hän voitti pronssia, ollen viidestä kilpailijasta kolmanneksi paras. Hän oli paras kilpailija heistä, jotka eivät pystyneet kiipeämään koko 14-metristä köyttä huipulle saakka.
Nojapuiden joukkuekilpailussa Hofmann oli Saksan joukkueen kapteeni, kun se kilpaili kahta kreikkalaista joukkuetta vastaan. Saksan joukkue voitti kilpailun. Rekin joukkuekilpailussa Hofmannilla oli helpompi työ johtaa joukkueensa voittoon, sillä tuossa kilpailussa Saksalla ei ollut yhtäkään vastustajaa.
Varsinais-Suomen historiallinen maakunta

Varsinais-Suomi on historiallinen maakunta Suomessa. Sen asukkaita ovat varsinaissuomalaiset. Pääosin sen alueella on Varsinais-Suomen nykymaakunta.
Varsinais-Suomen historialliseen maakuntaan kuulumattomia Varsinais-Suomen nykymaakunnan kuntia ovat nykyisen kuntajaon mukaisista kunnista historialliseen Hämeeseen kuuluva Somero mukaan lukien siihen liitetty Somerniemi sekä Satakunnan historialliseen maakuntaan kuuluvista nykyisistä kunnista Oripää ja Loimaa mukaan lukien siihen liitetyt Alastaro, Loimaan kunta, Mellilä ja Metsämaa. Varsinais-Suomen historialliseen maakuntaan kuului myös Kodisjoki, joka liittyi vuodesta 2007 osaksi Raumaa ja siten nykyistä Satakuntaa.
Ennen kuin nimi Suomi vakiintui tarkoittamaan laajempaa aluetta ja sittemmin nykyistä Suomen valtiota, se tarkoitti Varsinais-Suomea historiallisena maakuntana tai varsinaissuomalaisten asumaa aluetta. 
Varsinais-Suomi jaettiin hallinnollisesti 1300-luvun alussa voutien johtamiin Pohja-Suomeen ja Etelä-Suomeen, joista myöhemmin kehittyi laamannikunnat. Alueiden raja kulki Aurajoessa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Pohja-Suomeen kuuluivat Maskun ja Vehmaan kihlakunnat ja Etelä-Suomeen Piikkiön ja Halikon kihlakunnat.
Joulurauhan julistuksen yhteydessä jo 1300-luvulta lähtien käytetty sanonta ”Suomen Turku” on alun perin tarkoittanut Suomen maakunnassa eli Varsinais-Suomen historiallisessa maakunnassa sijaitsevaa kauppapaikkaa. Turku-nimi on todennäköisesti peräisin muinaisvenäjän toria merkitsevästä sanasta "tǔrgǔ", joka on nykytiedon mukaan kulkeutunut Fennoskandiaan novgorodilaisten kauppiaiden mukana.
Weeping Willows

Weeping Willows on ruotsalainen indie rockia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1995.
Yhtyeen laulaja Magnus Carlsonin tyyli muistuttaa hyvin paljon 1950–1960-luvun musiikkia. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät usein onnetonta rakkautta, yksinäisyyttä ja sydänsuruja. Yhtye on saanut paljon vaikutteita muun muassa Depeche Modelta ja Morrisseylta. __notoc__
Tuomas Suokas

Tuomas Suokas (15. huhtikuuta 1849 – 8. lokakuuta 1918) oli suomalainen talollinen ja kauppias Valkjärven pitäjästä. Hän oli edustajana kolmilla valtiopäivillä.
Tuomas Suokas harjoitti maatilallaan Valkjärven Jutikkalan kylässä maanviljelystä. Valtiolta ostamansa myllyn viereen hän rakennutti toisen vesivoimamyllyn ja sen yhteyteen sahalaitoksen höyläämöineen. Vuonna 1910 hän hankki ensimmäisen höyläkoneen Valkjärvelle. Samana vuonna hän osti sähkökoneen, ja myllyllä paloikin tienoon ensimmäinen sähkölamppu. Valkjärvellä Suokas toimi pitkän aikaa kirkon isännöitsijänä ja rahastonhoitajana sekä kirkkoneuvoston jäsenenä. Hän toimi myös Valkjärven Säästöpankin isännistössä ja varapuheenjohtajana. Hän oli perustamassa Valkjärven Maamiesseuraa vuonna 1900 toimien sen ensimmäisenä rahastonhoitajana.
Suokas oli Äyräpään tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1897, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Valkjärven edustajana. Suokas oli yksi myös niin sanottuun kansalaisadressilähetystöön kuuluneista 28 miehestä, jotka kävivät 12. maaliskuuta 1901 esittämässä senaatille 92 889 nimeä sisältäneen, kiihtyvien venäläistyttämistoimien aikaansaamaa huolestumista ilmaisevan adressin. Koska senaatti ei ottanut lähetystöä virallisesti vastaan, jakaantui lähetystö pienempiin ryhmiin vieraillakseen yksitellen jokaisen senaattorin luona. Juhani Aho kirjoitti kertomuksessaan "Kansalaisadressi 1901" Suokkaan, Räisäsen ja Puhakan käyneen senaattori Johnssonin luona ja tämän ottaneen heidät erittäin tylysti vastaan.
Tuomas Suokkaan lapsista Alma Suokkaan (myöh. Joronen) toinen aviomies oli jääkäri Anton Näsi. Myös kansanedustaja Vilho Vallas (alk. Mykkänen) avioitui Suokkaan sukuun.
P&amp;O Ferries

P&amp;O Ferries on osa Arabiemiirikuntiin rekisteröityä Dubai Ports Worldia. Dubai Ports World osti brittiläisen Peninsular and Oriental Steam Navigation Company (P&amp;O) -varustamon ja P&amp;O Ferriesin siinä samassa vuonna 2006. Yhtiön rekisteröity kotipaikka on Dover Englannissa. Kaikki P&amp;O Ferriesin laivat liikennöivät Pohjanmerellä ja Biskajanlahdella.
Aikaisemmin P&amp;O Ferries tunnettiin nimillä P&amp;O Stena Line, P&amp;O Portsmouth ja P&amp;O North Sea Ferries.
Alvin Sargent

Alvin Sargent (12. huhtikuuta 1927 Philadelphia, Pennsylvania – 9. toukokuuta 2019 Seattle, Washington) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän on voittanut Oscar-palkinnot elokuvista "Muistojeni Julia" (1978) ja "Tavallisia ihmisiä" (1980) ja ollut ehdolla vuoden 1973 elokuvasta "Paperikuu".
Muita Sargentin käsikirjoittamia elokuvia ovat "Lain tällä puolella" (1970), "Entäs Bob?" (1991), "Spider-Man 2" (2004) ja "Spider-Man 3" (2007).
Sargent valmistui Upper Darby High Schoolista vuonna 1945. Myös Alvinin veli Herb Sargent työskenteli käsikirjoittajana. Alvin Sargent oli avioliitossa tuottaja Laura Ziskinin kanssa vuodesta 2010 tämän kuolemaan 2011 saakka. Sargent kuoli 92-vuotiaana kotonaan Seattlessa 9. toukokuuta 2019.
HK SL8

HK SL8 on Heckler &amp; Kochin valmistama, muun muassa tukistaan, tähtäimistään ja lippaaltaan muutettu itselataava siviiliversio G36 -rynnäkkökivääristä.
Johnny Sheffield

Jon Matthew Sheffield "Johnny" Cassan (11. huhtikuuta 1931 Pasadena, Kalifornia – 15. lokakuuta 2010 Chula Vista, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsinäyttelijänä ja loi lopulta koko uransa varsin nuorena; hän päätti aktiiviuransa jo vuonna 1955.
Sheffield syntyi Pasadenassa, Kaliforniassa, näyttelijä Reginald Sheffieldin poikana. Hän esiintyi 1930–1950-luvuilla lukuisissa viidakkoaiheisissa Tarzan- ja Bomba-elokuvissa.
Johnny kuoli sydänkohtaukseen kotonaan.
Myös Sheffieldin veli Billy toimi nuorella iällään näyttelijänä.
Pascal Lissouba

Pascal Lissouba (15. marraskuuta 1931 Tsingidi, Ranskan Keski-Afrikka – 24. elokuuta 2020 Perpignan, Ranska) oli kongolainen poliitikko. Hän toimi Kongon tasavallan presidenttinä vuosina 1992–1997; häntä sekä edelsi että seurasi Denis Sassou Nguesso.
Lissouba opiskeli Nizzassa, Tunisissa ja Pariisin yliopistossa. Hän oli ensimmäinen kongolainen joka väitteli tohtoriksi. Hän toimi varhaisella urallaan 1960-luvulla maansa maatalous- ja pääministerinä. Ministerikausiensa välissä hän oli Brazzavillen yliopiston professori.
Lissouba sai elinkautisen vankeusrangaistuksen väitetystä osallisuudestaan sotilasjohtaja Marien Ngouabin salamurhaan 1977. Hän vapautui vuonna 1979, mutta eli aina vuoteen 1990 maanpaossa Ranskassa.
Lissouba voitti maan ensimmäiset demokraattiset presidentinvaalit vuonna 1992, jolloin Denis Sassou Nguesso luopui vallasta. Virkakautensa alussa hän oli Ranskan suosiossa, mutta välit viilenivät, kun Lissouba suosi amerikkalaista öljy-yhtiötä Occidental Petroleumia. Vuonna 1997 Sassou Nguessoa tukevat joukot nousivat aseelliseen kapinaan ja Lissouba joutui pakenemaan presidentinpalatsista. Hän keräsi tukea afrikkalaisilta valtioilta, mutta Sassou Nguessolla oli takanaan Ranskan tuki.
Kongon yhteiskuntaa pitkään ravistelleet ankarat levottomuudet jatkuivat Lissouban presidenttikaudella ja sen jälkeen. Vallasta syöksemisensä jälkeen Lissouba eli maanpaossa Lontoossa.
Vuonna 2001 Lissouba tuomittiin poissaolevana 30 vuodeksi ja neljä hänen ministeriään 20 vuodeksi pakkotyöhön korruptiosta ja valtiopetoksesta. Heidän todettiin myyneen öljyä amerikkalaisyhtiölle noin neljäsosalla käyvästä hinnasta.
Vuonna 2010, maan itsenäisyyden 50-vuotisjuhlissa, Lissouballe myönnettiin mitali, jonka hänen vaimonsa kävi noutamassa. Vaimo myönsi Lissouban kärsivän dementiasta ja sydänongelmista.
Lissouba kuoli 88-vuotiaana elokuussa 2020 Etelä-Ranskassa, jonne hän oli asettunut asumaan Lontoon jälkeen.
Ferenc Mádl

Ferenc Mádl (29. tammikuuta 1931 – 29. toukokuuta 2011) oli unkarilainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 2000–2005; edeltäjänä oli Árpád Göncz ja seuraajana László Sólyom.
Unkari liittyi Euroopan unioniin Mádlin kaudella vuonna 2004.
Mádl toimi Unkarin tiedeakatemian täysjäsenenä vuodesta 1993. Hän ei kuulunut mihinkään puolueeseen, vaan vaikutti sitoutumattomana poliitikkona.
Poliittisen uransa ohella Mádl loi huomattavan kansainvälisen uran lakitieteessä ja julkaisi useita kirjoja. Hänellä oli puolisonsa Dalman kanssa yksi lapsi.
Árpád Göncz

Árpád Göncz (10. helmikuuta 1922 – 6. lokakuuta 2015) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä kaksi perättäistä viisivuotiskautta 1990–2000.
Göncz aloitti poliittisen toimintansa heti toisen maailmansodan jälkeen, mutta joutui vaikeuksiin kommunistien valtakaudella. Hän oli vankilassa 1957–1963. Poliittisesti hän aktivoitui uudelleen 1980-luvulla.
Göncz kuului Vapaiden demokraattien liitto -puolueen (SZDSZ) perustajajäseniin vuonna 1988. Myös hänen tyttärensä Kinga Göncz on toiminut valtakunnan politiikassa.
Göncz opiskeli lakitiedettä. Hän myös kirjoitti ja käänsi kaunokirjallisia tekstejä.
Silver &amp; Black

Silver &amp; Black on kolmas studioalbumi rap-yhtye Lunizilta. Albumi julkaistiin vuonna 2002.
Maailmanmatkaajan 80 aarretta

Maailmanmatkaajan 80 aarretta on BBC:n tuottama 10-osainen televisio-ohjelmasarja. 
Dokumenttisarjassa professori Dan Cruickshank esittelee valitsemansa 80 ihmiskunnan merkittävintä kulttuuriaarretta, muun muassa rakennuksia ja muinaisjäännöksiä. Sarja esitettiin Isossa-Britanniassa ensimmäisen kerran keväällä 2005.
Osa 7: Jordaniasta Etiopiaan.
Cruickshank vierailee Aksumissa rakennuksen luona, jossa väitetään säilytettävän liitonarkkua. Hän vierailee myös Nebonvuorella Jordaniassa, jossa Vanhan testamentin mukaan Herra näytti Moosekselle Luvatun maan ( ja ).
Bootlegs &amp; B-Sides (Luniz)

Bootlegs &amp; B-Sides on kokoelma-albumi rap-ryhmä Lunizilta. Albumi julkaistiin vuonna 1997.
Hélio Castroneves

Hélio Castroneves (alk. Hélio Castro Neves, s. 10. toukokuuta 1975 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija. Nykyisin hän ajaa IndyCar-sarjaa Penske Racing -tallissa. Castroneves on voittanut neljästi Indianapolis 500 -kilpailun (vuosina 2001, 2002, 2009 ja 2021). Hän on kaikkien aikojen viides kuljettaja, joka on voittanut kilpailun peräkkäisinä vuosina. 
Castroneves aloitti uransa Indy Lights -sarjassa vuonna 1996. Sieltä hän siirtyi CARTiin vuodeksi 1998 ja edelleen IndyCariin vuonna 2001.
Castroneves voitti parinsa Julianne Houghin kanssa "Dancing with the Starsin" viidennen tuotantokauden syksyllä 2007.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1993

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1993 järjestettiin 18. huhtikuuta – 2. toukokuuta Münchenissä ja Dortmundissa Saksassa. Kisat olivat 57. jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Lopputurnaukseen osallistui 12 maata. Vuonna 1992 kisojen sponsoriksi tulleesta Škoda Autosta tuli vuonna 1993 kisojen virallinen pääsponsori.
Maailmanmestaruuden voitti Venäjä, jolle voitto oli ensimmäinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991. Loppuottelussa se voitti kolmatta perättäistä maailmanmestaruutta tavoitelleen Ruotsin maalein 3–1. Pronssille ylsi Tšekki, jolle kilpailut olivat ensimmäiset Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen. Pronssiottelussa Tšekki voitti alkusarjassa erinomaisesti pelanneen Kanadan.
Edellisvuoden hopeajoukkueelle Suomelle kisat olivat pettymys ja sijoitus kymmeneen vuoteen huonoin, seitsemäs. Tämä johti ensimmäiset olympia- ja maailmanmestaruusmitalit Suomelle valmentaneen Pentti Matikaisen eroon päävalmentajana. Suomi putosi pois mitalipeleistä, kun Kanada voitti sen puolivälierässä maalein 5–1. Se on edelleen suurinumeroisin Leijonien tappio maailmanmestaruuskilpailujen puolivälierissä.
Ottelut säilymisestä A-sarjassa.
Sveitsi putosi B-sarjaan ja Yhdistynyt kuningaskunta nousi seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuihin.
Lopputulokset.
10 parasta joukkuetta ja Norja varmistivat paikkansa vuoden 1994 olympiaturnaukseen.
B-sarja.
B-sarja kiekkoiltiin Alankomaiden Eindhovenissa.
Iso-Britannia nousi A-sarjaan. Bulgaria putosi C-sarjaan.
Karsinnat C-sarjaan.
C-sarjaan karsittiin uusia joukkueita syksyllä 1992.
Lohko A 6.–8. marraskuuta, Riika, Latvia
Lohko B 6.–8. marraskuuta, Minsk, Valko-Venäjä
Lohko C 7.–8. marraskuuta, Zagreb ja Ljubljana
Lohko D 6.–8. marraskuuta, Ankara, Turkki
C-sarja.
C-sarjaa isännöivät Slovenian Bled ja Ljubljana 12.–21. maaliskuuta 1993.
Lohko A
Lohko B
Välierät
Loppuottelu
Pronssiottelu
Ottelu 9. sijasta
Eija Lappalainen

Eija Lappalainen (o.s. Laitinen, s. 17. kesäkuuta 1975 Juva) on yhdessä Anne Leinosen kanssa nuortenkirjoja julkaissut suomalainen kirjailija.
Laitinen aloitti kirjoittamisen yhdessä lapsuudenystävänsä Anne Leinosen kanssa heidän käydessä yläastetta. Vuonna 1999 Laitinen ja Leinonen alkoivat kirjoittaa yhdessä uudelleen. He osallistuivat WSOY:n järjestämään nuortenkirjakilpailuun. "Lokkeja rakastava veli" voitti kilpailun ja romaani julkaistiin Bulevardi-sarjan avauksena 2001. Kolmannessa nuortenromaanissa "Saga" (2003) on mukana hieman fantasiaa ja se sijoittuu Islantiin. Romaania innoittivat tositelevisiosarjat. "" (2007) yhdistää tekstiä ja Markku Lappalaisen sarjakuvaa. Kirjailijat halusivat kuvata pelaamisen viehätystä ja yhteisöllisyyttä. Kirjailijaparin teos "Routasisarukset" oli Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia -palkinnon ehdokkaana vuonna 2011. 
Eija Laitinen on valmistunut medianomiksi ja työskentelee graafisena suunnittelijana Helsingissä.
Joseph Sargent

Joseph Sargent (22. heinäkuuta 1925 Jersey City, New Jersey – 22. joulukuuta 2014 Malibu, Kalifornia) oli neljä Emmy-palkintoa voittanut yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen tuotantoonsa kuului lukuisten televisioelokuvien ohella muun muassa "Tappajahain kosto" (1987).
Alun alkaen Sargent työskenteli näyttelijänä. Hän oli vuodesta 1970 naimisissa näyttelijä Carolyn Nelsonin kanssa; parin tytär Lia on niittänyt mainetta ääninäyttelijänä.
Kari Kolmas

Kari Kolmas on Kari Peitsamon ja Ankkulin ja samalla Peitsamon kolmas albumi. Levy ilmestyi Ankkuli-bändin nimellä vaikka levy on Peitsamon yksin esittämä. Peitsamo soittaa levyllä akustista kitaraa ja laulaa. Levy julkaistiin CD:nä vuonna 1993 yhdessä EP:n Puinen levy kanssa. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Walter Tevis

Walter Stone Tevis (1928–1984) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän toimi englanninkielisen kirjallisuuden professorina Ohion yliopistossa. Tevisiltä on suomennettu romaanit "Yhdeksäs aste" (1980), dystopiakuvaus lukutaidottomasta yhteiskunnasta, ja "Musta kuningatar" (1983). "Yhdeksäs aste" oli Nebula-palkintoehdokkaana.
Tevis on julkaissut kuusi romaania, joista kolmen pohjalta on tehty myös elokuva. Martin Scorsese ohjasi löyhästi Tevisin romaanin "The Color of Money" pohjalta elokuvan "Suuret setelit" (1986). Sen edeltäjä oli Tevisin romaaniin "The Hustler" pohjautunut, Robert Rossenin ohjaama "Suurkaupungin hait" (1961), joka sai yhdeksän Oscar-palkintoehdokkuutta.
Jens Nygård

Jens Nygård (s. 8. tammikuuta 1978 Närpiö) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Liigaotteluita Nygård on pelannut yhteensä 152 kappaletta, joissa hän on tehnyt 7 maalia.
Nygårdin veli on myös pitkän uran jalkapalloilijana tehnyt Tomas Nygård.
Helisevänjoki

Helisevänjoki (yläjuoksun nimenä myös Kirvunjoki, v:sta 1948 ; alin osuus Juoksemajärven ja Helisevänjärven välillä ) on Vuoksen vesistöön kuuluva joki Etelä-Karjalassa. Suurin osa joesta virtaa Venäjän puolella Leningradin alueen Viipurin piiriin kuuluvan Antrean kaupunkikunnan alueella. Vain joen yläjuoksu on Suomen puolella Rautjärven kunnan alueella. Ennen toisen maailmansodan alueluovutuksia joki sijaitsi kokonaan Suomen alueella ja se kuului Kirvun ja Rautjärven kuntiin.
Helisevänjoki saa alkunsa Salpausselän kaakkoispuolella olevista Untamo-, Raut-, Hiien- ja Purnujärvestä. Salpausselän eteläpuolelta Helisevänjoki virtaa kohti kaakkoa ja siihen laskee Teinilänjärvestä tuleva Veitsijoki. Helisevänjoki laskee Kirvujärven, Torajärven, Juoksemajärven kautta Helisevänjärveen. Joen Helisevänjärven yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 616,279 401 km².
Karjalan historiallinen maakunta

Karjala () on Suomen itäisin historiallinen maakunta. Sen naapureita ovat lounaassa Uudenmaan historiallinen maakunta ja Häme, lännessä Savo ja pohjoisessa Pohjanmaa. Alueella asuu nykyisin noin 310 000 henkilöä. Suurimpia kaupunkeja alueella ovat Kotka, Hamina, Kouvola, Lappeenranta, Imatra, Joensuu, Outokumpu, Lieksa ja Nurmes. Viitteellisen Uudenmaan ja Karjalan historiallisen rajan voitaneen katsoa kulkeneen Kymijoessa. 
Historia.
Ruotsi ja Novgorod jakoivat Karjalan keskenään Pähkinäsaaren rauhansopimuksella vuonna 1323. Ruotsi sai Äyräpään, Jääsken ja Savilahden kihlakunnat, jotka käsittivät Karjalankannaksen Suomenlahden-puoleisen rannikon Siestarjoelle saakka sekä suurimman osan nykyistä Suomen Etelä-Karjalaa, kun taas Novgorodille jäivät Laatokan rannikot kokonaisuudessaan sekä nykyinen Pohjois-Karjala. Ruotsin puoleisesta osasta Karjalaa muodostettiin Viipurin linnalääni. Valtakuntien välisestä rajasta muodostui pian myös uskontoraja: Ruotsin puoleiseen Karjalaan kristinusko levisi aluksi katolisessa muodossa, jonka myöhemmin syrjäytti luterilaisuus, kun taas Novgorodin Karjalan asukkaat kääntyivät ortodoksiseen kristinuskoon.
Novgorodin valtio liitettiin 1400-luvun lopulla Moskovan Venäjään. Stolbovan rauhassa 1617 Ruotsi sai Venäjältä muun muassa Laatokan Karjalan, Aunuksen Karjalasta lohkaistun Raja-Karjalan ja sen luoteispuolisen alueen, suunnilleen myöhemmän Pohjois-Karjalan. Näistä muodostettiin Käkisalmen lääni. Lääniin suuntautui voimakas muuttoliike Savosta. Tämän seurauksena alkuperäinen karjalainen, uskonnoltaan ortodoksinen väestö jäi siellä vähemmistöksi Raja-Karjalaa lukuun ottamatta. 
Suuren Pohjan sodan seurauksena Ruotsi luovutti Raja- ja Laatokan Karjalan sekä koko Karjalankannaksen ja Viipurin ympäristön Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa 1721. Tämän jälkeen Turun rauhassa 1743 raja siirtyi Kymijokeen saakka. Kun Venäjä oli valloittanut Suomen alueen Ruotsilta Suomen sodassa vuosina 1808–1809, liitettiin vuosina 1721 ja 1743 Ruotsin luovuttamat alueet eli Vanha Suomi vuonna 1812 uutena Viipurin lääninä Suomen suuriruhtinaskuntaan. Siestarjoen asetehtaan alue siirrettiin suuriruhtinaskunnasta varsinaiseen Venäjään 1864.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomi luovutti Neuvostoliitolle suuren osan Karjalan historiallisen maakunnan alueesta. Tuolloin määritelty, nykyinen Suomen ja Venäjän välinen raja kaakossa seuraa karkeasti ottaen Uudenkaupungin rauhan rajalinjaa.
Colin Thompson

Colin Thompson, ent. "Willment", myös tekijänimi "Amy Lissiat" (s. 18. lokakuuta 1942 Lontoo, Britannia) brittiläissyntyinen, nykyisin Australiassa asuva kirjailija ja kuvittaja. Thompson aloitti kirjailijanuransa vuonna 1991, minkä jälkeen hän on kirjoittanut ja kuvittanut kymmeniä kirjoja, muun muassa humoristisia lasten- ja nuortenkirjoja ja jatkoteoksen "Space The Final Effrontery" (2005) ainoalle suomennetulle teokselleen, joka on tulevaisuusromaani "Uusi Eeden" (1999, suom. 2002).
Thompson opiskeli taidekoulussa silkkitöiden tekoa ja keramiikkaa sekä graafista suunnittelua. Opiskeltuaan vuoden elokuvantekoa hän teki dokumentteja BBC:lle. 1960-luvulla hän muutti Skotlantiin Ulko-Hebrideille ja 1975 Cumbriaan, jossa hän keskittyi keramiikkaan. Hän ryhtyi 1990-luvulla kirjoittamaan ja kuvittamaan lastenkirjoja. Hän muutti 1990-luvulla Australiaan, kun sikäläinen koululuokka oli lukenut hänen kirjansa ja pyytänyt häntä käymään. Hän on Australian kansalainen. Parikymmentä hänen kirjaansa on palkittu erilaisilla palkinnoilla. 
Thompson on käyttänyt nimeä Amy Lissiat kahden kirjansa kuvittajana. Nimi on muokattu sanoista "It's my alias", ja hän loi nimelle taustan.
Kari Peitsamo ja Ankkuli (albumi)

Kari Peitsamo ja Ankkuli on Kari Peitsamon neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1979. Levy on Peitsamon edellisen albumin Kari Kolmas tavoin julkaistu Ankkuli-bändin nimissä, vaikka levy on Peitsamon yksin esittämä. Peitsamo soittaa levyllä kitaraa ja laulaa. Lisäksi hän soittaa pianoa kappaleissa "Kolme pianoa" ja "Vaeltava koira". Liisa Tavi levytti kappaleen "Kuu" 1980-luvun alkupuolella kahdesti. Apulanta ja Kotiteollisuus ovat levyttäneet kappaleen "Koottava lasinen muurahaispesä" vuosina 2001 ja 2012. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
C-puoli
D-puoli
Ruissalon linnusto

Ruissalon linnusto on hyvin monipuolinen. Runsaan linnuston mahdollistaa Ruissalon saaren rikas ja monimuotoinen kasvillisuus. Linnusto muuttuu Ruissalossa kasvillisuuden vyöhykkeiden mukaan lehtometsien ja tiheiden ruovikoiden lajeista karuilla rannoilla pesiviin ranta- ja vesilintuihin. Ruissalossa on useita lintutorneja, jotka mahdollistavat lintujen ympärivuotisen tarkkailun.
Huolimatta Ruissalon tiheistä lintukannoista useat saaren lintulajit ovat taantuneet. Yhteensä 17 lajia on hävinnyt 1900-luvun aikana. Niistä useat ovat kärsineet peltoympäristön muutoksista, kuten peltosirkku, peltopyy, isokuovi sekä tuulihaukka.
Koko Suomessa nykyisin erittäin uhanalainen valkoselkätikka esiintyi Ruissalossa vielä 1950-luvulla. Häviämisen partaalla on tällä hetkellä kuusi lajia, 18 lajin pesimäkanta on viimeisinä 20 vuotena romahtanut alle puoleen aiemmasta. Näistä huolestuttavimpia esimerkkejä ovat hömötiainen ja käenpiika, joiden kannat ovat alenneet 95%. Yleisiä lintulajien vähenemisen syitä ovat maatalouden tehostuminen, rantaniittyjen umpeenkasvu, lisääntynyt liikenne ja häirintä, vedenkorkeuden vaihtelut laivaliikenteen takia, metsien käsittely, talvehtimisalueilla tapahtuneet muutokset, steriili golfkenttä, ihmisten ulkoilu, autot, suuret laivat ja Nesteen Naantalin jalostamo.
Turun ympäristönsuojelutoimisto on luonnehtinut Ruisrockin vaikutuksia Ruissalon linnustoon erittäin negatiivisiksi, sillä musiikkitapahtuma häiritsee Ruissalon lintujen pesintää. Ruisrock vaikeuttaa erityisesti valkoposkihanhien ja pikkulepinkäisten elämää. Tapahtuma-alueen ulkopuolella ainakin uuttukyyhkyn pesintä häiriintyy.