tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ab urbe condita (kirja)

Ab urbe condita () on roomalaisen historioitsija Titus Liviuksen kirjoittama kirja, joka kertoo Rooman osittain myyttisestä menneisyydestä, alkaen Rooman perustamisesta vuonna 753 eaa. Teos kertoo roomalaisten urhoollisista saavutuksista. Teokseen viitataan usein nimellä "Rooman historia".
Livius aloitti teoksen kirjoittamisen noin vuonna 27 eaa. ja se päättyy vuoteen 9 eaa. "Ab urbe condita" on alun perin sisältänyt 142 kirjaa, mutta nykypäiviin niistä on säilynyt vain 35. Kirjat 1–10 kertovat Rooman perustamisesta ja samnilaissodista, kirjat 21–45 kertovat toisesta puunilaissodasta ja päättyvät sotaan Perseusta vastaan.
"Ab urbe conditasta" on säilynyt hyvin toista puunilaissotaa kuvaava jakso, jossa on erityisesti kuvattu sodan puhkeamiseen johtaneet tapahtumat, roomalaisten ja karthagolaisten välien kiristyminen ja vaivalloinen Alppien ylittäminen. Kirjasta kuvastuu roomalaisten voimakas kansallinen ilo ja ylpeys siitä, että heidän onnistui lopulta selviytyä voittajina "viekkaasta ja vaarallisesta perivihollisestaan" Hannibalista.
Otmar von Verschuer

Otmar Freiherr von Verschuer (16. heinäkuuta 1896 – 8. elokuuta 1969) oli saksalainen biologi, joka tuli tunnetuksi eugeniikan ja rotuhygienian tutkijana. Verschuer uskoi, että kansallissosialistien haaveileman ”herrarodun” kehittämisessä tarvittaisiin kaksostutkimusta. 
Otmar von Verschuer työskenteli Frankfurtin perinnöllisysbiologian ja rotuhygienian laitoksessa. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Josef Mengele, josta tuli myöhemmin Auschwitzin keskitysleirin johtava lääkäri, jota kutsuttiin ”kuolemanenkeliksi”. Vuonna 1942 von Verschuerinsta tuli Berliinin Antropologian ja perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja. Mengele lähti mukaan työskentelemään entisen opettajansa kanssa rotuhygienian parissa.
Martti Paloheimo

Martti Kaarlo Hjalmar Paloheimo (19. lokakuuta 1913 Kajaani – 29. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, joka toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston ylilääkärinä 1958–1976. Paloheimo kirjoitti paljon mielenterveyttä käsitteleviä kirjoja ja lehtiartikkeleita. Hän sai vuonna 1969 valtion tiedonjulkistamispalkinnon mielenterveystoiminnan, perhekasvatuksen ja lapsipsykologian ongelmien ajankohtaisesta käsittelystä eri medioissa. 
Henkilöhistoria.
Paloheimon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Paavo Verner Paloheimo ja Gerdrud Olin ja puoliso vuodesta 1941 Anna-Marja Himanka. Ylioppilaaksi Paloheimo tuli Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1949. Paloheimo toimi muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä ja Mannerheim-liiton mentaalihygienisen toimiston johtajana ennen siirtymistään vankeinhoito-osaston ylilääkäriksi. 1960-luvulla hän oli suosittu televisioesiintyjä, joka muistetaan mm. keskusteluohjelmista "Lähimmäinen" ja "Sitsit". 
Kotivammaisuus.
Martti Paloheimo kirjoitti vuonna 1991 teoksen nimeltä "Kotivammaiset eli "Miten sinua kohdeltiin lapsena?"" .Teos käsitteli vanhempien lapsille aiheuttamia psyykkisiä vammoja. Paloheimo julkaisi Kirjapajan myöhemmin julkaiseman teoksen aluksi omakustanteena, koska Lääkärilehti oli hylännyt hänen aihetta käsitelleen artikkelinsa "äitejä liiaksi syyllistävänä". 
Paloheimo esitti kirjassaan, että lapsuudenkodissa esiintynyt "rakkaudeton kohtelu" olisi keskeisin syy "ahdistuneisuusneuroosille", joka oli tuolloin yleisin mielenterveyden häiriö. Hän kirjoitti kirjan esipuheessa ""olen tullut yhä varmemmin vakuuttuneeksi siitä, että useimpien sielullisten sairaustilojen syynä eivät ole jotkut ihmisen sielunelämässä mellastavat monimutkaiset "psykodynaamiset prosessit", kuten psykoanalyysin perustuvat selitysmallit väittävät, -- kuten meillä vielä yleisesti opetetaan -- vaan aivan yksinkertaisesti todelliset, kohtalokkaat tapahtumat, tarkemmin sanoen sielunelämän eri tasoihin kohdistuneet vammat"."
Lääkärinoikeuksien menetys.
Lääkintöhallitus vei 1974 Paloheimolta oikeuden toimia psykiatrina, koska hän oli "ryhtynyt sukupuolitoimeen" lääkärintointa harjoittaessaan. Myös Paloheimon avioliitto päättyi tapauksen johdosta.
Valter Thomé

Valter Thomé (5. elokuuta 1874 Pudasjärvi – 1. helmikuuta 1918 Vihti) oli suomalainen arkkitehti. Thomé valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1898.
Elämä.
Thomé työskenteli 1890-luvun loppupuolella Lars Sonckin, Grahn, Hedman &amp; Wasastjernan ja Onni Törnqvistin toimistoissa. Vuonna 1900 hän perusti toimiston yhdessä opiskelutoverinsa Karl Lindahlin kanssa. Oman toimiston hän perusti vuonna 1905. Vuosina 1909–1912 hänellä oli toimisto yhdessä Bröderna Uddin kanssa. Vuonna 1912 Valter Thomé perusti toimiston yhdessä veljensä Ivar Thomén kanssa. Lisäksi hän teki itsenäisiä töitä ja toimi vuonna 1900 Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräisenä arkkitehtina.
Thomén veljekset voittivat vuonna 1916 arkkitehtikilpailun Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalosta. Rakennus toteutettiin vasta vuonna 1930, ja silloin sen sai tehtäväkseen Sigurd Frosterus.
Lauri Karan johtama Hyvinkään punakaartin osasto surmasi sisällissodan aikana Vihdissä Thomén ja tämän veljet Williamin ja Ivarin. Kuolintavoiksi on Kansallisarkiston sotasurmat -sivustossa ilmoitettu sekä pistimenhaava vatsassa että ampuminen. William Thomé oli ammatiltaan metsänhoitaja. Veljessarjan neljäs, taiteilija Verner Thomé, ei ollut veljiensä mukana tuona traagisena päivänä.
Invercargill

Invercargill on Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosassa, Foveaux’nsalmen poukamassa sijaitseva kaupunki. Asukkaita on 55 599 (2023). Kaupunki toimii keskuksena alueensa lypsykarja- ja lampaanhoitotaloudelle. Siellä on myös lannoiteteollisuutta. Valtaosa kaupankäynnistä kulkeutuu kohteeseensa noin 25 kilometrin päässä sijaitsevan Bluffin sataman kautta. Kaupungin tunnetuin maamerkki on luultavasti William Sharpin suunnittelema punaisista tiilistä rakennettu 42,5 metriä korkea vesitorni, joka valmistui 1889. 
Historia.
Maorit saapuivat Invercargillin seudulle viimeistään 1100-luvulla Bluffin runsaiden kala- ja lintuvarantojen houkuttelemina. He harjoittivat valaanpyyntiä ja pellavakauppaa. Ensimmäiset eurooppalaiset tulivat Eteläsaaren etelärannikolle 1700-luvun lopulla.
Vuonna 1856 kenraalikuvernööri Thomas Gore Browne myöntyi maanviljelijöiden esittämään pyyntöön Bluffin sataman perustamisesta. Samalla hän ehdotti vastaavalle kaupungille nimeä Invercargill kunnianosoitukseksi skotlantilaiselle William Cargillille, joka vaikutti Otagon ja Southlandin alueiden hallinnossa.
Invercargillin alkuvaiheiden maanmittauksesta vastanneen John Turnbull Thomsonin suunnittelu leveine katuineen antaa kaupungille yhä merkittävän leimansa. Ensimmäiset kaupunginhallituksen vaalit pidettiin elokuussa 1871. Kaupunki kasvoi siirtolaisuuden kasvaessa ja heidän mukanaan presbyteereistä tuli huomattava kirkkokunta. Maanviljelyn kehittyessä kaupunkiin tuli siihen liittyvää teollisuutta.
Kasvu oli nopeaa toisen maailmansodan jälkeen. Asukasluku kasvoi vuoden 1941 lukemasta 27 500 lukemaan 47 000 vuonna 1971. Maailmansotaa seuranneiden kasvuvuosien hidastumisen jälkeen alkoi kuitenkin laskusuhdanne 1980-luvulla ja väkiluku laski (53 868 v. 1981 ja 46 311 v. 2001). Myöhemmin kaupunki sai uusia asukkaita esimerkiksi opiskelijoista.
Ilmasto.
Rannikkoseudulla sijaitsevan Invercargillin ilmasto on leuto, ja vuosittainen lämpötilanvaihtelu asettuu keskimäärin vain noin kymmenen celsiusasteen välille. Keskilämpötila on tammikuussa 18,6 °C ja heinäkuussa 9,5 °C.
Väestö.
Invercargillissa oli vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan 55 599 asukasta. Vuonna 2013 vastaava lukema oli 51 696. Vuonna 2023 asukkaista maoreja oli 10 764. Henkilökohtaiset mediaanitulot olivat 39 900 Uuden-Seelannin dollaria, eli maan keskiarvoa 41 500 vähemmän.
Sano että rakastat mua

Sano että rakastat mua () on ruotsalainen nuortenelokuva vuodelta 2006. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Daniel Fridell.
Juoni.
Sano että rakastat mua on tarina tytöistä, jotka haluavat tulla keinolla millä hyvänsä rakastetuksi. Minihameet ja napapaidat, pojat saavat väärän käsityksen ja päähenkilö Fatou joutuu raiskatuksi. Niin itseään kuin muitakin piiloutumalla hän yrittää kätkeä tapahtuneen, mutta totuus selviää ja pojat joutuvat oikeuteen.
Micah Richards

Micah Lincoln Richards (s. 24. kesäkuuta 1988 Birmingham, Englanti) on englantilainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta pelasi uransa loppupuolella myös keskuspuolustajana.
Ura pelaajana.
Manchester City.
Juniorina Leeds Unitedia, Oldham Athleticia ja Manchester Cityä edustanut Richards teki debyyttinsä Cityn edustusjoukkueessa Arsenalia vastaan 22. lokakuuta 2005, ollessaan 17-vuotias. Kauden 2006–2007 päätteeksi Richards nimettiin seuran vuoden nuoreksi pelaajaksi.
Kaudella 2010–2011 Richards pelasi FA Cupin loppuottelussa täydet 90 minuuttia Manchester Cityn voittaessa ensimmäisen cup-mestaruutensa 35 vuoteen. Seuraavalla kaudella hän pelasi 29 pääsarjaottelua ja oli Cityn mukana voittamassa seuran ensimmäistä Valioliigan mestaruutta.
Kauden 2012–2013 alkupuolella Richards joutui polvileikkaukseen ja oli valtaosan kaudesta sivussa. Hän menetti sittemmin paikkansa avauskokoonpanossa Pablo Zabaletalle ja pelasi Cityssä kaudella 2013–2014 vain kaksi pääsarjaottelua. 
ACF Fiorentina.
Richards siirtyi 1. syyskuuta 2014 vuoden mittaisella lainasopimuksella italialaiseen Fiorentinaan. Lainasopimukseen kuului myös osto-optio. 
Aston Villa.
Richards siirtyi kesäkuussa 2015 Englannin Valioliigan Aston Villaan neljän vuoden sopimuksella. Kaudella 2015–2016 hän pelasi 24 pääsarjaottelua Aston Villan pudotessa Englannin mestaruussarjaan jäätyään sarjan viimeiseksi.
Kaudella 2016–2017 Richards pelasi vain kolmessa ottelussa. Hän kärsi loppu-uransa ajan jatkuvista polvivaivoista, eikä pelannut vuosina 2017–2019 yhdessäkään ottelussa.
Richards ilmoitti 26. heinäkuuta 2019 lopettavansa jalkapallouransa. Hänen ammattilaisuransa viimeiseksi otteluksi jäi 15. lokakuuta 2016 pelattu Mestaruussarjan ottelu Wolverhampton Wanderersia vastaan.
Maajoukkueura.
Marraskuussa 2006 Richards valittiin Englannin miehistöön ystävyysotteluun Alankomaita vastaan. Ottelu pelattiin 15. marraskuuta 2006 ja Richards oli avauskokoonpanossa Gary Nevillen loukkaannuttua. Se teki hänestä kaikkien aikojen nuorimman Englannin maajoukkueessa pelanneen puolustajan.
Richards teki ainoan maalinsa Englannin maajoukkueessa 8. syyskuuta 2007 EM-karsintaottelussa Israelia vastaan.
Uran jälkeen.
Richards on toiminut pelaajauransa jälkeen asiantuntijana BBC:n, CBS Sportsin ja Sky Sportsin jalkapallolähetyksissä.
Muuta.
Richards syntyi Birminghamissa saintkittsnevisläisille vanhemmille. Hänen serkkunsa Atiba Harris on myös ammattijalkapalloilija ja toimi pitkään Saint Kitts ja Nevisin jalkapallomaajoukkueen kapteenina.
Cullen Jones

Cullen Jones (s. 29. helmikuuta 1984 Bronx, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Jones nousi kuuluisuuteen vuoden 2006 Pan Pacific-mestaruuskilpailuissa. Siellä hän ui uuden kilpailuennätyksen 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21.84. Lisäksi hän oli mukana maailmanennätyksen rikkoneessa 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa Michael Phelpsin, Jason Lezakin ja Neil Walkerin kanssa. Samalla joukkueella Jones oli voittamassa MM-kilpailuissa 2007 kultaa, rikkoen samalla kilpailuennätyksen. Samoissa MM-kilpailuissa hän jäi toiseksi 50 metrin vapaauinnissa, häviten Benjamin Wildman-Tobrinerille ainoastaan kuusi sekunnin sadasosaa.
Pekingissä 2008 Jones oli mukana voittamassa kultamitalia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa uivat myös Michael Phelps, Garret Weber-Gale ja Jason Lezak. Voitto tuli Lezakin huiman päätösosuudella, jolla hän ohitti Ranskan Alain Bernardin tuoden Yhdysvallat maailmanennätysajalla täpärään voittoon. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden.
Jones saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ajalla 21,54 ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lisäksi hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka voitti loppukilpailussa kultaa.
Jones on opiskellut Yhdysvalloissa Pohjois-Carolinan yliopistossa.
Moritz Balthasar Borkhausen

Moritz Balthasar Borkhausen (3. joulukuuta 1760 Gießen – 30. marraskuuta 1806 Darmstadt) oli saksalainen luonnontieteilijä.
Borkhausen opiskeli Gießenin yliopistossa. Hän työskenteli virkamiehenä Hessenissä.
Borkhausen kuvaili ja nimesi ensimmäisenä isokäpylinnun.
Hänen nimeämiensä kasvien tieteellisissä nimissä käytetään sen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Borkh..
Kastilian rajavuoret

Kastilian rajavuoret () on vuorijono Iberian niemimaalla. Se kulkee itä–länsi-suunnassa kutakuinkin Espanjan Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen etelärajaa pitkin kohti Portugalia ja halkaisee niemimaan keskustasangon ("mesetan") kahtia.
Vuorijono koostuu useasta pienemmästä vuoristosta, joista suurimmat ovat Kastilia ja Leónin ja Madridin itsehallintoalueiden rajalla kulkeva Sierra de Guadarrama ja Kastilia ja Leónin, Kastilia-La Manchan ja Extremaduran itsehallintoalueiden rajalla kulkeva Sierra de Gredos. Läntisin vuoristoista, Serra da Estrela, sijaitsee Portugalin puolella. Kastilian rajavuorten korkein huippu on Sierra de Gredosin alueella, Ávilan maakunnassa sijaitseva Pico de Almanzor, 2 592 metriä.
Stefan Nystrand

Stefan Nystrand (s. 20. lokakuuta 1981 Haninge, Ruotsi) on ruotsalainen uimari, MM-mitalisti ja maailmanennätysmies. Hänen päälajinsa on vapaauinti.
Nystrand on voittanut kuusi henkilökohtaista mitalia ja neljä viestimitalia MM-kisoissa. Ainoan pitkän radan MM-mitalinsa hän on voittanut Melbournen MM-kilpailuissa 2007 uidessaan 50 metrin vapaauinnissa pronssia uudella Ruotsin ennätyksellä 21,97.
Pitkän radan EM-kilpailuissa Nystrand on saavuttanut yhden kullan, seitsemän hopeaa ja kolme pronssia. Lyhyen radan EM-kilpailuista hänellä on 16 mitalia, joista 11 on kultaisia. Kultamitaleista neljä on 50 metrin vapaauinnista, kaksi 100 metrin vapaauinnista ja loput viesteistä.
Marraskuussa 2007 Nystrand ui maailmancupissa Berliinissä 50 metrin (20,93) ja 100 metrin vapaauinnin (45,83) lyhyen radan maailmanennätykset, joista jälkimmäinen paransi entistä ennätystä lähes puoli sekuntia. Jo elokuussa 2007 hän oli uinut pitkässä altaassa 100 metrillä vapaata 47,91 jääden vain 0,07 sekuntia Pieter van den Hoogenbandin ME:stä.
"Aftonbladet" arvioi syksyllä 2007, että Nystrand on Carolina Klüftin jälkeen Ruotsin toiseksi suurin suosikki kultamitalistiksi Pekingin olympiakisoissa. 
Nystrand on osallistunut olympialaisiin vuosina 2000, 2004 ja 2008, ja hänen paras sijoituksensa olympialaisissa on neljäs sija 50 metrin vapaauinnissa. 50 metrin vapaauinnissa lyhyellä radalla hänellä oli aikanaan kaikkien aikojen kolmanneksi paras aika 21,15, jonka hän ui EM-kilpailuissa 2001. 
Nystrand edustaa Neptun-seuraa ja hänen valmentajanaan toimii entinen Ruotsin päävalmentaja Anne Forsell. Nystrandin mukaan hänen kuntonsa parantumisen selitys on ennen kaikkea ruokatottumusten muuttaminen. Nystrand jätti roskaruoan pois 2005, minkä jälkeen hänen painonsa on pudonnut 10 kiloa.
Ilari Äijälä

Ilari Äijälä (s. 30. syyskuuta 1986 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeisenä Ykkösessä Honkaa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai laitalinkki. Äijälä ilmoitti jalkapallouransa päättymisestä 22.11.2017.
Seurajoukkueura.
Äijälä aloitti jalkapallon Malmin Palloseurassa ja siirtyi kahdeksanvuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin Malmin kaupunginosajoukkueeseen. Samassa joukkueessa pelasi muiden muassa Perparim ja Mehmet Hetemaj. HJK:ssa hän oli mukana voittamassa B-juniorien Suomen mestaruutta. Kaudeksi 2004 hänet nostettiin vasta perustettuun reservijoukkueeseen Klubi 04:än.
Äijälä nousi kaudeksi 2005 ensimmäistä kertaa HJK:n edustusjoukkueeseen. Alkukaudesta 2007 hänet vuokrattiin peliajan perässä FC KooTeePeen joukkueeseen Grant Smithin tultua HJK:hon. Kaudeksi 2008 hän siirtyi Myllykosken Palloon, jossa Äijälä kuului runkopelaajien joukkoon kolmen kauden ajan. Kaudeksi 2011 hän siirtyi FC Honkaan.
Äijälä jakoi kauden 2011 Liigacupin maalipörssin voiton KuPSin Ilja Venäläisen kanssa kuudella osumalla.
Tammikuussa 2015 Äijälä solmi kaksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen KTP:n kanssa.
Maajoukkueura.
Äijälä on pelannut Suomen nuorisomaajoukkueissa. Hän kuului alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen vuoden 2009 EM-kilpailuissa. Äijälä osallistui maajoukkueen Trinidad &amp; Tobagon pelileirille 2012. Maajoukkue koostui lähinnä Pohjoismaissa pelaavista pelaajista.
Sharpen luku

Sharpen luku tai Sharpen mittari on rahoituksessa käytetty riskin suhdeluku, jolla mitataan salkunhoitajien ja portfolion suorituskykyä. Se vertaa sijoitukselta odotettua ylituottoa sen tuoton volatiliteettiin eli arvonvaihteluun, eli kuinka monta lisätuottoprosenttia on pystytty saavuttamaan kutakin riskiyksikköä kohden. Mitä suurempi Sharpen luku on, sitä suurempi salkun tuotto on suhteessa sen sisältämään riskitasoon.
Yksinkertainen sijoituksen onnistumisen arviointi pelkän voiton tai tappion perusteella ei kerro sitä kuinka hyvin salkunhoitaja on onnistunut työssään. Absoluuttisista tuotoista ei voida päätellä sitä, miten salkunhoitaja on onnistunut suhteessa muihin sijoittajiin tai vertailuindeksiin. Siksi Sharpen luku on kätevä vertailutapa. Se nimittäin pyrkii edustamaan sijoitusten tuoton määrää suhteessa sen riskiin. Toisin sanoen, ammattimaiset salkunhoitajat pyrkivätkin hyödyntämään rahoitusmarkkinoiden epätäydellisyydet ja tehottomuudet (ks. markkinoiden tehokkuus) investoimalla alihinnoiteltuihin sijoituskohteisiin. Käytännössä Sharpen luku kuvaa siis sitä, kuinka paljon kyseessä olevan tuoton saamiseksi on jouduttu kantamaan riskiä. Esimerkiksi jos kaksi salkunhoitajaa on onnistunut saamaan 10 prosentin tuoton salkulleen, niin alhaisemman riskitason salkku on onnistunut suhteessa vielä paremmin. Mittarissa riskittömän koron ylittävää osuutta eli "ylituottoa" tai "epänormaalia tuottoa" (ks. CAP-malli) verrataan salkun sisältämään kokonaisriskiin.
Nobel-palkittu taloustieteilijä William F. Sharpe (1966, 1994) määritteli mittarinsa matemaattisen kaavan seuraavasti:
 formula_1
missä formula_2 kuvaa sijoituksen formula_3 tuottoa, formula_4 on riskittömän vertailusijoituksen tuotto (esimerkiksi S&amp;P500 -indeksin riskitön tuotto tai 3 kk:n Euriborin arvo), formula_5 on odotettu "ylituotto" eli riskittömän sijoituksen ylittävä tuotto ja formula_6 kuvaa sijoituksen formula_3 volatiliteettia eli keskihajontaa. 
Positiivinen Sharpen luku kertoo kannattavasta riskinotosta ja negatiivinen luku kertoo riskitöntä korkoa huonommasta tuotosta.
Bob Gerard

Frederick Roberts ”Bob” Gerard (19. tammikuuta 1914 Leicester, Iso-Britannia – 26. tammikuuta 1990 South Croxton, Iso-Britannia) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän menestyi parhaiten Grand Prix -kilpailuissa ennen Formula 1 -sarjaa.
Gerardin ura kilpa-ajajana alkoi 1930-luvulla tämän ajaessa erilaisissa sprintti- ja trial-kilpailuissa. Hän menestyi 1940-luvulla voittamalla vuosien 1946-1949 välisenä aikana ERA:n autoilla Empire Trophyn kolme kertaa peräkkäin sekä voittamalla kahdesti Jerseyn katuradalla. Saavutustensa ansiosta vuonna 1949 hänet palkittiin Brittiläisten kilpa-ajajien kerhon kultaisella tähdellä. 
Formula 1:n MM-sarjassa Gerard ajoi kahdeksassa kilpailussa vuosina 1950–51, 1953–54 ja 1956–57, muttei saavuttanut yhtään pistettä (parhain sijoitus kuudes), koska eroavuudet suorituskyvyssä kärkitalleihin ja hänen kalustoonsa olivat liian suuret. Lopullisesti Gerard eläköityi kilpa-ajoista vuonna 1961 ja alkoi johtaa kilpatalleja 1980-luvulle saakka, mm. F2-sarjassa ajattamalla veljenpoikaansa Julian Gerardia. Vuonna 1974 Gerard perusti autoliikkeen Bob Gerard Ltd:n Leicestershireen. Lisäksi Leicestershiren Mallory Parkin radan yksi kaarteista on nimetty hänen mukaansa.
Eteläiset Alpit

Eteläiset Alpit tai Uuden-Seelannin Alpit () on vuorijono Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsiosassa. Vuoriston nimesi James Cook 23. maaliskuuta 1770. Vuoriston korkein vuori on Mount Cook, joka yltää 3 754 metrin korkeuteen. Se on myös koko Uuden-Seelannin korkein kohta. Vuoristossa on Mount Cookin lisäksi 16 muuta yli 3 000 metriä korkeaa huippua. Siellä on myös noin 360 jäätikköä, joista suurin on 27 kilometriä pitkä Tasmanin jäätikkö.
Erfan Zeneli

Erfan Zeneli (s. 28. joulukuuta 1986 Đakovica, Serbia, Jugoslavia) on suomalainen jalkapalloilija, jolla on myös Kosovon kansalaisuus. Hän edustaa Kakkosen SexyPöxyjä. Zeneli on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Seurajoukkueura.
Zeneli aloitti pelaamaan jalkapalloa Suomessa Rovaniemen Palloseuran junioreissa. Perheen muutettua Pietarsaareen hän jatkoi Jarossa, jonka edustusjoukkueessa Zeneli debytoi Suomen Cupin ottelussa PAVE:a vastaan 9. kesäkuuta 2002. Vuonna 2003 hän pelasi junioreiden lisäksi Jaron II-joukkueessa Vitosessa ja siirtyi kauden puolessa välissä Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa myös hänen isoveljensä pelasi. Zeneli edusti HJK:ta Veikkausliigassa kaudet 2005–2008 sekä 2010–2013 pelaten yhteensä 132 liigaottelua. Vuoden 2009 Zeneli pelasi kokonaan HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä. Helmikuussa 2014 hän teki loppukauden kattavan sopimuksen israelilaisen Maccabi Petah Tikvan kanssa.
Zeneli pelasi kaudella 2013–2014 Israelin pääsarjassa kymmenen ottelua ja teki yhden maalin. Hänen ensimmäinen pääsarjatason ottelunsa Suomen ulkopuolella oli 8. helmikuuta 2014 Ashdodia vastaan pelattu vierasottelu , jonka Maccabi Petah Tikva hävisi 0–2. Ainoan maalinsa Israelin pääsarjassa Zeneli teki 22. helmikuuta, kun hänen joukkueensa voitti Bnei Sakhninin vieraissa 2–0. Israelissa pelatun kevätkauden jälkeen Zeneli palasi HJK:hon elokuussa 2014 loppukauden kestävällä sopimuksella. Syksyllä 2014 Zeneli pelasi HJK:ssa yhdeksän liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän jatkoi seurassa myös kaudella 2015, jonka aikana pelasi 27 liigaottelua ja teki kahdeksan maalia.
Helmikuussa 2016 Zeneli teki vuoden mittaisen sopimuksen Kazakstanin Superliigassa pelaavan Šahtjor Karagandan kanssa. Hän pelasi seurassa kauden 2016 aikana 14 liigaottelua. Zeneli purki sopimuksensa kesäkuussa ja teki heinäkuussa loppukauden kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan Interin kanssa.
Maajoukkueura.
Suomen A-maajoukkueessa Zeneli esiintyi ensimmäisen kerran syyskuussa 2013 Espanjaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Hänet kutsuttiin A-maajoukkueeseen jo vuonna 2011, mutta Zeneli kieltäytyi oltuaan samaan aikaan sveitsiläisen FC Thunin testissä.
Yksityiselämä.
Zeneli muutti perheineen Suomeen 6-vuotiaana. Hän on viisilapsisen perheen kuopus. Zenelin veli Ridvan Zeneli on myös Veikkausliigassa pelannut jalkapalloilija.
Saavutukset.
HJK
Philipp Jakob Cretzschmar

Philipp Jakob Cretzschmar (11. kesäkuuta 1786, Sulzbach – 4. toukokuuta 1845) oli saksalainen lääkäri ja eläintieteilijä.
Cretzschmar opiskeli lääketiedettä Würzburgin ja Hallen yliopistoissa. Hän opetti anatomiaa ja eläintiedettä Senckenbergin lääketieteellisessä instituutissa Frankfurtissa.
Cretzschmar toimi sotilaslääkärinä Napoleonin armeijassa. Hän palveli Saksassa, Wienissä, Pariisissa ja Espanjassa.
Hän oli Senckenbergin Luonnonhistoriallisen seuran perustajia ja toinen johtaja 1817. Eräs seuran perustajista oli myös Eduard Rüppell, jonka kanssa Cretzschmar kirjoitti teoksen "Atlas zu der Reise im nördlichen Afrika (1828–1830)." Teoksen lintuja käsittelevän osan kirjoitti Cretzschmar, ja siinä esiteltiin noin 30 uutta lajia, muun muassa ruostekurkkusirkku ("Emberiza caesia") ja arohiirihaukka ("Buteo rufinus").
Yves Giraud-Cabantous

Marius Aristide Yves Giraud-Cabantous (8. lokakuuta 1904 Saint-Gaudens, Ranska – 30. maaliskuuta 1973 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 13 osakilpailuun kausina 1950-1953 saavuttaen yhteensä 5 MM-pistettä. Hänen paras sijoituksensa oli Britannian GP:n 1950 neljäs sija. Aika-ajoissa Giraud-Cabantous oli viides Ranskan GP:ssä 1950. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Giraud-Cabantousin kilpa-ajajan ura sai alkunsa, kun tämä työskenteli mekaanikkona Salmson-yritykselle ja sai isäpuoleltaan joululahjaksi auton vuonna 1924. Heti keväästä 1925 lähtien hän ajoi autokilpailuissa ja voitti vuonna Grand Prix des Frontières -kilpailun Salmson -autollaan. Muita merkittäviä tuloksia olivat vuoden 1930 Bol d'Orin voitto sekä Le Mansin 24 tunnin toinen sija yhdessä Gaston Serraudin Delahaye-autolla vuonna 1938. Toisen maailmansodan jälkeen keski-ikäisestä Giraud-Cabantousista tuli Ranskan mestari vuonna 1948. Hän osallistui F1-sarjaan Talbot-Lagon sekä HWM:n autoilla 1950-53, jonka jälkeen ajoi urheiluautosarjoissa sijoittuen, mm. toiseksi vuoden 1953 Reimsin 12 tunnin ajoissa. Hän lopetti ajamisen vuosien 1957-58 aikana, koska ryhtyi johtamaan kuljetusyritystä.
Mount Cook

Mount Cook (myös Aoraki) on Uuden-Seelannin korkein vuori. Se yltää 3 724 metrin korkeuteen, ja on osa Etelä-Alppien vuorijonoa maan Eteläsaarella. 
Vuoren huipulle nousivat ensimmäisinä uusiseelantilaiset Tom Fyfe, George Graham ja Jack Clarke 25. joulukuuta vuonna 1894.
Henri La Fontaine

Henri Marie La Fontaine (22. huhtikuuta 1854 Bryssel, Belgia – 14. toukokuuta 1943 Bryssel) oli belgialainen juristi, pasifisti, sosialisti, vapaamuurari ja kansainvälisen oikeuden professori. Hän toimi pitkään Bureau International Permanent de la Paix'n presidenttinä sekä lainsäätäjänä ja varapuheenjohtajana Belgian senaatissa. Hänelle myönnettiin vuonna 1913 Nobelin rauhanpalkinto.
La Fontaine syntyi brysseliläiseen porvarisperheeseen. Peruskoulun jälkeen hän opiskeli lakia Free University of Brusselsissa (nyk. Université libre de Bruxelles ja Vrije Universiteit Brussel), josta hän myös valmistui oikeustieteen tohtoriksi. Hän suoritti harjoittelun tunnetun juristin ja asianajajan Edmond Picardin toimistossa. Hänen suuria intohimoajaan olivat vuorikiipeily, kirjallisuus ja politiikka, ja hän kirjoitti näistä aiheista useita teoksia. Hän myös kehitti Paul Otletin kanssa kirjastojen yleisen kymmenluokittelun.
La Fontaine osallistui jo varhain Belgian poliittiseen elämään ja toimi senaatissa useiden provinssien (Hainaut, 1895-1898; Liège 1900-1932; Brabant 1935-1936) edustajana. Hän puolusti tiukasti näkemyksiään kasvatuksesta, naisten oikeuksista ja muista yhteiskunnallisesti keskeisistä ongelmista 1800-luvun lopulla. Hän osallistui myös aktiivina Bureau International Permanent de la Paix'n perustamiseen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1907 lähtien aina kuolemaansa 1943 saakka.
La Fontaine julkaisi 1916 teoksen "The great solution : magnissima charta", jossa hän voimakkaasti puolustaa ajatusta intellektuellien yhteisestä maailmanjärjestöstä.
La Fontaine kuoli luonnollisen kuoleman Belgiassa 14. toukokuuta 1943.
Philippe Étancelin

Philippe Étancelin (28. joulukuuta 1896 Rouen, Ranska – 13. lokakuuta 1981 Ranska) oli ranskalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 12:een F1-sarjan osakilpailuun kausina 1950–1953 ja saavutti yhteensä 3 MM-pistettä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Étancelin isä oli maatilallinen ja varakas villakauppias, mutta poika halusi kilpa-ajajaksi, johon hän ryhtyi vuonna 1926 kilpaillen Bugatillaan mäkiajoissa. Étancelinin uran parhaat vuodet sijoittuivat ajalle ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1927 Étancelin voitti Marnen kilpailun ja uusi voittonsa pari vuotta myöhemmin. Vuonna 1930 hän ajoi suuremmissa kilpailuissa voittaen Ranskan osakilpailun Bugatillaan. Hän voitti myös Algerian GP:n vuonna 1930. Vuotta myöhemmin kilpa-auto vaihtui Bugatista Alfa Romeoon, mutta menestys oli kohtalaisempaa, mm. vuoden 1933 Ranskan osakilpailussa, jossa kytkin- ja vaihteistoviat veivät häneltä johtoaseman sekä voiton kilpailusta. Vuoden 1934 kohokohta oli Le Mansin 24 tunnin ajon Luigi Chinettin kanssa 1934.
Sodan jälkeen Étancelin kaivoi esille Alfa Romeonsa ja osallistui vuoden 1945 Prisoners' Cup -kilpailuun, jossa kilpailu päättyi hänen osaltaan kolariin. Parempaa menestystä tuli, kun Étancelin vaihtoi Alfa Romeonsa Talbot-Lagoon, jolla voitti vuoden 1949 Pariisin osakilpailun ja oli toinen Italian ja Tšekkoslovakian osakilpailuissa. 
Ollessaan jo viidenkymmenen ikävuoden puolella Étancelin osallistui vuonna ensimmäiselle Formula 1-kaudelle. Hän ajoi kauden aikana kaksi kertaa viidennelle sijalle Ranskan GP:ssä ja Italian GP:ssä (Ranskan GP:ssä hän tosin jakoi sijan Eugène Chaboudin kanssa). Kaksi seuraavaa kautta menivät heikommin eikä hän kerännyt yhtään pisteitä. Viimeisessä kilpailussaan vuoden 1952 Ranskan GP:ssä Étancelin palkittiin ennen kilpailun alkua Légion d'Honneur -arvopalkinnolla juhlallisin seremonioin ja sai samana vuonna myös Croix de Guerre -arvoristin. Lopullisesti hän luopui kilpa-ajamisesta vuoden 1953 Rouenin osakilpailun jälkeen. Jäätyään eläkkeelle ja asumaan Pariisin esikaupunkialueelle Étancelista tuli Entisten kuskien kerhon () jäsen.
"* Jaettu sija Eugène Chaboudin kanssa.
For Unlawful Carnal Knowledge

For Unlawful Carnal Knowledge (myös tunnettu lyhennetyllä nimellä F.U.C.K.) on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin yhdeksäs studioalbumi ja kolmas albumi vokalisti Sammy Hagarin kanssa. Se julkaistiin 1991 ja se voitti "Best Hard Rock Performance" –Grammyn. Voitto oli bändin ensimmäinen.
Albumilta hiteiksi nousi kappaleet "Poundcake", "Right Now", "Runaround" ja "Top of the World", jotka kaikki julkaistiin singleinä. Albumi oli
Billboard 200 ensimmäisellä sijalla kolme viikkoa. Myöhemmin tunnetuiksi kappaleiksi tulivat metallihitti "Judgment Day", jossa kuullaan myös Michael Anthonyn kijuntaääntä, akustinen "Spanked", "Man on a Mission" ja metallikappale "The Dream Is Over". Albumilla on myös Eddie Van Halenin rauhallinen kitarasoolokappale "316". Albumi on myynyt 3-kertaista platinaa eli yli kolme miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Albumi.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Edward William Vernon Harcourt

Edward William Vernon Harcourt (1825–1891) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Hänen isänsä oli tiedemies William Vernon Harcourt (1789–1871). Hänen samanniminen veljensä William Vernon Harcourt (1827–1904) oli poliitikko.
Harcourt tutki Madeiran luontoa ja julkaisi kirjan "Sketch of Madeira" (1851), jossa hän kuvaili ja nimesi muun muassa madeirankeijun ("Oceanodroma castro").
Myöhemmin hän siirtyi politiikkaan ja toimi muun muassa Oxfordshiren sheriffinä 1875 ja parlamenttiedustajana 1878–1885.
Mikko Innanen (jalkapalloilija)

Mikko Innanen (s. 8. syyskuuta 1982 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. 
Innanen on TPV:n kasvatti ja debytoi Veikkausliigassa seuran edustusjoukkueessa kaudella 1999. Seuraavat 11 kautta hän edusti Valkeakosken Hakaa, jossa hän pelasi yli 200 liigaottelua ja saavutti muun muassa sekä kaksi Suomen mestaruutta että Suomen cupin voittoa. Kauden 2011 Innanen edusti Myllykosken Palloa, ja kaudeksi 2012 hän siirtyi Jyväskylän Jalkapalloklubiin. 
Kaudeksi 2014 Innanen palasi Hakaan, josta siirtyi kaudella 2016 kasvattajaseuraansa Tampereen Pallo-Veikkoihin. Innanen lopetti peliuransa Kauden 2017 päätteeksi ja siirtyi TPV:n edustusjoukkueen apuvalmentajaksi ja joukkueenjohtajaksi. Innanen toimi TPV:n päävalmentajana kaudet 2020 ja 2021.
Angie Stone

Angie Stone (synt. Angela Laverne Brown, 30. tammikuuta 1961 Columbia, Etelä-Carolina – 1. maaliskuuta 2025 Montgomery, Alabama) oli yhdysvaltalainen R&amp;B-, hip hop- ja neo soul-laulaja, lauluntekijä, kosketinsoittaja, levytuottaja ja näyttelijä. Hänen tunnetuimpia hittejään on ”Wish I Didn’t Miss You”.
Ura.
Stone aloitti uransa naistrio The Sequencessa ja teki yhteistyötä muun muassa D’Angelon, Snoop Doggin ja Erykah Badun kanssa. Hän julkaisi kymmenen albumia, joista viimeisin ilmestyi vuonna 2023.
Stone sai urallaan kolme Grammy-ehdokkuutta. Hän kertoi vuonna 2011 ansaitsevansa enemmän lauluntekijänä kuin laulajana, vaikka työ jäi usein tunnustamatta. Stone näytteli myös elokuvissa "The Hot Chick" ja "Taivaallinen viettelys" sekä esiintyi musikaalissa "Chicago" Big Mama Mortonin roolissa.
Stone kuoli auto-onnettomuudessa Alabamassa 63-vuotiaana 1. maaliskuuta 2025.
Johnny Claes

Octave Jonathan Claes (11. elokuuta 1916 Lontoo, Englanti, Iso-Britannia – 3. helmikuuta 1956 Bryssel, Bryssel, Belgia) oli belgialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 25 Grand Prix -kilpailuun vuosina 1950-1953 ja 1955, muttei saavuttanut yhtään pistettä. Parhaimmillaan Claes oli kahdesti seitsemäs. Hän ajoi kilpaa myös rallissa ja otti yhden voiton EM-sarjassa Lancia Aurelialla.
Hänellä oli skotlantilainen äiti ja belgialainen isä.
Louis Chiron

Louis Alexandre Chiron (3. elokuuta 1899 Monte Carlo, Monaco – 22. kesäkuuta 1979 Monaco) oli monacolainen Grand Prix -kuljettaja. Hän voitti useita GP-kilpailuja 1920-luvulta 1940-luvulle. Chiron oli mukana myös Formula 1 -sarjassa, kun sarja alkoi. Hän osallistui 19:ään F1:n MM-kilpailuun vuosina 1950–1951, 1953, 1955–1956 sekä 1958. Hän saavutti kolmannen sijan kotikilpailussaan Maseratilla vuonna 1950, joka jäi hänen ainoaksi pistesijoituksekseen. Näin ollen hän saavutti urallaan yhteensä neljä pistettä. Chiron oli 55-vuotiaana sekä vanhin F1-kilpailuun mukaan yrittänyt kuljettaja että vanhin F1-kilpailuun osallistunut kuljettaja. Hän oli 58 vuoden ja 288 päivän ikäinen osallistuessaan vuoden 1958 Monacon kilpailuun, mutta karsiutui ja tämä jäi hänen viimeiseksi kilpailuksi F1-sarjassa.
Yksityiselämä.
Chiron oli luonteeltaan karismaattinen ja hänellä oli sulava ote sekä autojen että naisten käsittelyyn. Hänen kilpauransa aikana ympärillä pyöri useita varakkaita naisia, jotka rahoittivat tämän kilvanajoa ja joista eräs oli tämän Grand Prix -autoiluajan pomon Alfred Hoffmannin vaimo Alice. Suhteen paljastuttua Hoffmann erotti Chironin vuonna 1933.
Geoff Crossley

Geoffrey H Crossley (11. toukokuuta 1921 Derbyshire, Iso-Britannia – 7. tammikuuta 2002) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui kahteen Formula 1 -luokan maailmanmestaruussarjan osakilpailuun vuonna 1950, mutta hän ei saavuttanut yhtään pistettä. Lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Kajaanin saha

Kajaanin saha eli Kajaaniwood Oy on kuusamolaisen Pölkky Oy:n omistukseen kuuluva saha Kajaanin Tihisenniemellä. Saha siirtyi kuusamolaisen Pölkky Oy:n omistukseen syyskuussa 2012. Sahalla on henkilöstöä noin 83. Sahan tuotteina ovat vakiosahatavara ja erikoissahatavara (mänty ja kuusi) rakentamiseen, huonekalu- ja puusepänteollisuudelle. Sahan tuotantokapasiteetti on 210 000 kuutiometriä vuodessa. 
Hasetec Oy:llä on liimahirsiaihiotehdas Tihisenniemellä entisessä sahan höyläämörakennuksessa. Tehdas on toiminut Kajaanissa keväästä 2008 alkaen.
Historia.
Saha tunnettiin aluksi nimellä "Pokin saha" alkuperäisen saharakennuksen suunnitelmat laatineen rakennusmestari Anton Pokin mukaan. Nykyisen saharakennuksen vanhimmat osat on rakennettu jo 1943 arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelemina, mutta saha otettiin käyttöön vasta 1946, koska alkuperäinen sahauskoneisto oli jouduttu luovuttamaan sotakorvaukseksi. Sahan omistaja on ollut Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö (1907–1946), Kajaani Oy (1946–1989), Yhtyneet Sahat (1989–1996), UPM-Kymmene Oyj 1996–2012 ja UPM Timberin jälkeen Pölkky Oy:n omistama Kajaaniwood Oy vuodesta 2012 alkaen.
Viimeisessä omistajanvaihdoksessa 87 sahan työntekijää siirtyi vanhoina työntekijöitä uuden työnantajan palvelukseen. 
Tuotannon rajoituksia.
Henkilöstölehti.
UPM:n Kajaanin yksiköiden henkilöstön tiedotuslehtenä on huhtikuusta 2008 alkaen ollut Tihinen-niminen A4-kokoinen paperijulkaisu. Tihinen korvasi aiemman Kajaanin kuulumisia-lehden (aikaisemmin ), joka oli ilmestynyt yli 65 vuotta vuodesta 1942. Vuosina 1975–1989 ilmestyi lisäksi Kajaviesti, Kajaani Oy:n sisäinen tiedotusviesti.
Tehdaspalokunta ja paloasema.
Sahalla oli vuoteen 2009 saakka oma tehdaspalokunta, jonka virallinen nimi oli UPM-Kajaanin Tehdaspalokunta (TPK). Tehdaspalokunta toimi kaikkien UPM:n Kajaanin yksiköiden sekä Kainuun Voiman tarpeita varten ja sillä oli sopimus myös Kainuun Pelastuslaitoksen kanssa ulkopuolisista avustustehtävistä. Palokunnalla oli käytössään ainakin seuraava ajoneuvokalusto: 
Tehdaspalokunta toimi tehdasalueella sijaitsevan vanhan pääportin vieressä olevalla paloasemalla.
Suomen Helasto

Suomen Helasto Oyj on suomalainen vuonna 1984 perustettu yhtiö. Yhtiö toimii lukitus- ja turvallisuusalalla, rakennus- ja kalustehelojen tukkukaupassa sekä kiinnitystarvikkeiden maahantuojana ja myyjänä. Vuonna 2006 yhtiön palveluksessa oli 150 työntekijää ja sen liikevaihto oli 26,0 miljoonaa euroa. Suomen Helasto on noteerattu Helsingin pörssissä (kaupankäyntitunnus SHE1V) vuodesta 1992 lähtien.
Konserniin kuuluvat seuraavat yhtiöt:
Panostaja Oyj on ostanut Suomen Helaston osake-enemmistön.
Bill Kaulitz

Bill Kaulitz (s.1. syyskuuta Leipzig 1989) on suositun saksalaisen Tokio Hotelin solisti. Tokio Hotelin hittejä ovat mm Übers ende der welt, Spring nicht, Rette mich, Schrei ja Durch den monsun. Kaulitzilla on kymmenen minuuttia vanhempi veli Tom, joka soittaa kitaraa Tokio Hotelissa. Bill osallistui 2005 Stars trek-nimiseen laulukilpailuun, muttei voittanut. Silti ihmiset kiinnostuivat hänestä. Billillä on kolme tatuointia: tähti mahassa (otti sen salaa 17-vuotiaana ja paljasti keikalla), teksiti "Freiheit 89" (suom. vapaus 89, jonka otti täyttäessään 2008 18-vuotta, koska vapaus on Billille kaikki kaikessa)ja Tokio Hotelin logo niskassa (otti sen jo 15-vuotiaana). Hänellä on myös kaksi lävistystä, rengas vasemmassa silmäkulmassa ja pallo kielessä. 
Billin tyyli on ollut aina rock-henkinen, kuten nahkatakit, pillifarkut ja tummat vaatteet. Hänen hiustyylinsä on vaihdellut paljon enemmän, alkuun hänellä oli mangatyyliset lyhyet hiukset, jotka olivat edestä pidemmät, sitten hartioille ulottuvat kerroksittain leikatut hiukset, sen jälkeen ehkä suosituimmat ylöspäin sojottavt hiukset, joista tuli hänen tavaramerkkinsä, hetkeksi rastat ja uusimpana lyhyet irokeesiksi muotoillut hiukset. 
Vuoden 2009 lopussa Billistä alkoivat kiertää anoreksiahuhut. Bill myönsi itsekkin ettei musita syödä tarpeeksi usein. Uusimmat kuvat Kaulitzista eivat ainakaan kumoa epäilyjä, kuvissa Kaulitz näyttää noin 45-kiloiselta nuorelta pojalta.
Alfa Romeo 158/159 Alfetta

Alfa Romeo 158/159 "Alfetta" oli Alfa Romeon vuosina 1937-1951 käyttämä kilpa-auto, joka voitti sen ajamasta 54 kilpailusta 47. Se suunniteltiin vuonna 1937 ennen toista maailmansotaa Voiturette -luokkaan. Siinä oli 1,5 litran suora mekaanisesti ahdettu kahdeksikkomoottori. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 auto luokiteltiin uudestaan juuri lanseerattuun Formula 1 -luokkaan. Suurinta menestystä auto saavutti vuodesta 1946 vuoteen 1951, jolloin se voitti kaikki muut kilpailut joihin se osallistui paitsi Pariisissa 9. heinäkuuta 1946 järjestetyn kilpailun. Kun Formula 1 -virallinen maailmanmestaruussarja starttasi vuonna 1950, oli Alfa Romeo heti mukana kilpailussa ja saavutti Formula 1 -maailmanmestaruudet vuosina 1950 ja 1951, legendaarisilla kuljettajilla kuten Argentiinan Juan Manuel Fangio ja Italian Giuseppe Farina sekä Luigi Villoresi.
Auton nimi tuli sen 1,5 litran moottorista ja 8 sylinteristä.
Auton suunnitteli Italialainen Gioacchino Colombo, joka suunnitteli moni kilpa-autoja 30-, 40- ja 50-luvuilla.
Tekniikka.
Auto oli putkirunkoinen yksipaikkainen kilpa-auto, jossa käytettiin neljävaihteista vaihdelaatikkoa, Pirellin renkaita, sekä Shellin öljyjä, polttoaineena käytettiin seosta jossa oli 98,5% metanolia, 1% risiiniöljyä sekä 0,5% vettä.
Alfettassa oli 1,497 litran 1,5 litran suora mekaanisesti ahdettu kahdeksikkomoottori, jonka ensimmäinen vuoden 1938 versio tuotti 200 hevosvoimaa ja kävi 6500 kierroksella minuutissa. Sodan jälkeen moottorista saatiin puristettua irti 254 hevosvoimaa. Vuonna 1947 uuteen Formula 1 -sarjaan autoa muokattiin ja siitä saatiin 350 hevosvoimaa 8500 kierroksella minuutissa. Uuden mallin viralliseksi nimeksi tuli Tipo 158/47. Vuoden 1950 lopussa alettiin suunnitella uutta mallia 159, koska edellinen malli oli hyvin vanha ja Alfa Romeo tarvitsi uutta auto pitääkseen pahimmat kilpailijansa, Ferrarin, Maseratin ja Talbot-Lagon, takanaan. Mallissa 159 oli uusi moottori, joka tuotti 425 hevosvoimaa 9300 kierroksella minuutissa.
New Plymouth

New Plymouth (maoriksi "Ngāmotu") on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Pohjoissaaren länsirannikolla noin 260 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen. Asukkaita on ()New Plymouth perustettiin vuonna 1841, ja se oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisten asuttamista alueista.
Kaupungin ja sitä ympäröivän vauraan maaseudun talous perustuu erityisesti maitoteollisuuteen. Maanviljelyn ohella seudun muita merkittäviä aloja ovat koneteollisuus, kasvitarhanviljely ja matkailu. New Plymouthissa on myös energia- ja öljynjalostusalan yrityksiä läheisellä merialueella sijaitsevien Mauin kaasukenttien sekä Moturoan lähiöstä 1865 löydetyn öljyn ansiosta.
New Plymouthissa on yksi Pohjoissaaren suurimmista vuorista, Mount Taranaki.
Niskavuoren nuori emäntä (vuoden 1987 elokuva)

Niskavuoren nuori emäntä on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1987. Se perustuu Hella Wuolijoen saman nimiseen näytelmään. Puolitoistatuntisen elokuvan on ohjannut Kalle Pursiainen. Aiheesta valmistui vuonna 1946 elokuva "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" Valentin Vaalan ohjaamana. Juoni on sama, mutta Pursiaisen elokuvassa tapahtumat alkavat selvästi myöhäisemmästä vaiheesta. Elokuvan teossa on avustanut Näytelmäseura Lyhty.
Samaan aikaan "Niskavuoren nuoren emännän" kanssa valmistui myös televisioelokuva "Niskavuoren Heta". Molemmilla on sama tekijäkaarti, joten ne muodostavat eheän kokonaisuuden hämäläisen suurtilan ja sen ihmisten vaiheista 1800-luvun lopulta 1920-luvulle. Elokuvat käsittävät viisiosaisen "Niskavuori-sarjan" kronologisesti kaksi ensimmäistä osaa. Wuolijoki julkaisi "Niskavuoren Heta" -näytelmän vuonna 1950, joten sen tapahtumiin ei vuoden 1946 "Loviisa"-elokuvassa olisi voitukaan rakentaa samanlaista siltaa kuin Pursiaisen elokuvassa on tehty. 
Maalaisdraaman kolmannesta ja neljännestä osasta valmistui elokuva "Niskavuori" vuonna 1984 Matti Kassilan ohjaamana. Pursiainen ohjasi sarjan viimeisestä osasta televisionäytelmän "Entäs nyt, Niskavuori?" niin ikään 1987, joten koko "Niskavuori"-sarja sai jonkinlaisen elokuvallisen uudelleentulkinnan 1980-luvulla.
Juoni.
"Niskavuoren nuoren emännän" juoni on sama kuin Vaalan elokuvassa "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä", mutta painotukset ovat toisenlaiset. Tapahtumat alkavat myöhemmästä vaiheesta ja Malviinan rooli on vähäisempi. Loviisan ja Hetan välistä konfliktia sen sijaan on korostettu. Loviisa ei alkuun tiedä miehensä ja Malviinan suhteesta. Hän järkyttyy nähdessään Juhanin ja Malviinan kahden kesken tuvassa keskellä yötä ja pakenee metsään. Sen jälkeen Loviisan on rakennettava avioliittonsa uudestaan ja ostettava Malviina pois Niskavuorelta. Heta koettelee Loviisaa ja päätyy huomaamaan, että tämä sopii erinomaisesti Niskavuoren uudeksi emännäksi. Loviisa ja Juhani saavat liittonsa jonkinlaiseen järjestykseen, ja lisäksi Loviisa saa isältään varoja, joilla hän kohentaa Niskavuoren salia ja pääsee eroon kälyistään. Niskavuoren piiat ovat yksitotisempia kuin Vaalan elokuvassa.
World Boxing Organization

World Boxing Organization (WBO) on ammattilaisnyrkkeilyjärjestö, joka järjestää nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluita. Voittoa tavoittelematon järjestö on perustettu 1988, ja sen päämaja sijaitsee San Juanissa Puerto Ricossa. WBO on yksi neljästä suuresta maailmanlaajuisesta ammattilaisnyrkkeilyjärjestöstä.
Historia.
WBO:n perustivat joukko puertoricolaisia ja Dominikaanisen tasavallan liikemiehiä, jotka erosivat World Boxing Associationista vuoden 1988 liittokokouksessa. Uuden nyrkkeilyjärjestön tärkeimmäksi tavoitteeksi kirjattiin turvallisen ja sääntöjä noudattavan nyrkkeilyharrastuksen maailmanlaajuinen tukeminen. WBO on onnistunut saavuttamaan aseman maailman suurien nyrkkeilyjärjestöjen joukossa. Järjestön puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2006 Francisco Varcarcel.
Vuonna 2001 huomattiin, että WBO piti listoillaan jo edesmennyttä ylemmän keskisarjan nyrkkeilijää Darrin Morrista. Ylläpitäjät olivat päivittäneet listan kahdesti Morrisin kuoleman jälkeen, mutta saivat kuulla virheestään vasta median puututtua asiaan.
Aiemmat mestarit.
WBO:n tunnustamia mestareita ovat olleet:
Jimmy Nail

Jimmy Nail (oik. James Michael Aloysius Bradford, s. 16. maaliskuuta 1954 Newcastle upon Tyne) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Jimmy Nail tunnetaan parhaiten Suomessa roolistaan Leonard ”Oz” Osbornena sarjassa "Näkemiin vaan, muru!". Hän on esiintynyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa ja julkaissut myös useita levyjä.
Jimmy Nailin isä Jimmy Bradford oli ammattijalkapalloilija, joka pelasi Huddersfield Townissa.
Kamerunin lippu

Kamerunin lippu on Kamerunin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1975 ja sen mittasuhteet ovat 2:3. Maa otti toisena länsiafrikkalaisena valtiona lippuunsa panafrikkalaiset värit Ghanan jälkeen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Iso-Britannia ja Ranska jakoivat tämän entisen Saksan siirtomaan. Vihreä-puna-keltainen lippu nousi ensimmäinen kerran salkoon vuonna 1957. Kun Britannian siirtomaa Etelä-Kamerun ja Ranskan Kamerun yhdistyivät vuonna 1961, lisättiin lipun vasempaan yläkulmaan kaksi keltaista tähteä. Hallituksen vaihtuminen maassa vuonna 1972 johti toisen tähden poistamiseen ja jäljelle jääneen sijoittamiseen punaisen kentän keskelle symboloimaan pohjoisen ja etelän yhtenäisyyttä. Vihreä edustaa kasvillisuutta ja toivoa ja keltainen taas aurinkoa, maaperää ja vaurautta.
Vittring

Vittring on ruotsalaisen Magnus Ugglan neljäs albumi vuodelta 1978. 
Levy-yhtiö CBS julkaisi albumin syyskuussa 1978. Levyn kappaleista menestyksiksi nousivat nimikappale "Vittring" ja "Jag vill inte gå hit". Albumin kappaleista kaksi on covereita: "Stjärn...r" on alun perin Rolling Stonesin "Star Star" ja "Å, han kysste mej" on alun perin The Crystalsin "Then he kissed me".
Levyn kannen kuvan on ottanut Ugglan veli Gabriel Uggla.
Kappaleet.
Kappaleet ovat Ugglan käsialaa, ellei toisin mainita.
Kaukola (Kotka)

Kaukola on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin länsiosassa Kymijoen Koivukoskenhaaran länsipuolella. Kaukola on suurimmaksi osaksi omakotitaloaluetta, mutta kaupunginosan alueella on myös useita rivitaloja ja kerrostalo. Kaukola kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.
Asemakaavassa Kaukolaan kuuluu myös Katajasuon asuinalue. Kaukola–Pihkoon tilastoalueen asukasluvussa on mukana myös Pihkoon kylän alue.