tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Justin Cooper

Justin Cooper (s. 17. marraskuuta 1988) on yhdysvaltalainen entinen lapsinäyttelijä, jonka elokuvadebyytti oli elokuvassa "Valehtelija, valehtelija", jossa hän esittää Fletcher Reeden (Jim Carrey) poikaa Maxia.
Cooper aloitti näyttelemisen viisivuotiaana, kun hän esiintyi Domino's Pizzan televisiomainoksissa ja vieraana televisiosarjassa "Full House". Esiinnyttyään kolme vuotta draamasarjassa "General Hospital" Cooper esiintyi elokuvassa "Valehtelija, valehtelija". Myöhemmin Cooper esitti Ville Vallatonta elokuvassa "Ville Vallaton iskee jälleen", minkä jälkeen hän esiintyi tilannekomediasarjassa "Brother's Keeper", josta hän sai Youth in Film Awards -ehdokkuuden vuoden 1998 parhaasta nuoren miehen esittämästä sivuosasta televisiosarjassa.
Thijs Berman

Thijs Berman (s. 26. syyskuuta 1957) on alankomaalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän syntyi Coevordenissa, Drenthessä, ja sai psykologian maisterin arvon vuonna 1987.
Berman on tehnyt pitkään työtä maansa tiedotusvälineissä, vuodesta 1995 televisio- ja radiojuontajana.
Berman toimi Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2014. Alankomaiden Työväenpuolueen jäsenenä hän kuului sosialistien ja demokraattien ryhmään.
Hyvää ja kaunista

Hyvää ja kaunista on suomalaisen Kolmas Nainen -rock-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä 40 viikkoa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Adam Bielan

Adam Jerzy Bielan (s. 12. syyskuuta 1974 Gdańsk, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän kuuluu Laki ja oikeus -puolueeseen. Bielan on toimuinut oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2014, jolloin hän toimi Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmässä. Bielan nousi uudelleen Euroopan parlamentiin heinäkuussa 2019 ja nykyisin hän edustaa konservatiivien ja reformistien ryhmää
Elämän tarkoitus (albumi)

Elämän tarkoitus on suomalaisen Kolmannen Naisen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä 27 viikkoa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Slavi Binev

Slavi Binev (; s. 10. joulukuuta 1965 Sofia) on bulgarialainen poliitikko. 
Binev on liikuntatieteiden maisteri. Hän on luonut monipuolisen uran urheilun alalla, ja hän on taekwondon Euroopan-mestari vuodelta 1992. 
Poliitikkona Binev edustaa kotimaassaan "Natsionalen Sǎjuz Ataka" -puoluetta. Hänet valittiin vuonna 2007 Euroopan parlamenttiin, jonka jäsenenä hän kuului Vapaa ja demokraattinen Eurooppa -ryhmään. Binev jäi pois europarlamentista vuonna 2014.
Matti Nykänen (jääkäri)

Matti Nykänen () oli suomalainen jääkäri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Hän oli yksi niistä harvoista jääkäreistä, jotka Jääkäripataljoona 27 menetti tappioina itärintamalla. 
Perhe ja koulutus.
Nykäsen vanhemmat olivat työmies Erkki Nykänen ja Anna Juhontytär. Nykänen kävi kansakoulun. 
Jääkärikausi.
Nykänen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän haavoittui pahasti kranaatin sirpaleista rumputulessa 25. kesäkuuta 1916. Hän menehtyi seuraavana päivänä saamiinsa haavoihin (verenvuotoon) Skrabben kenttäsairaalassa. Kuollessaan hän oli naimaton ja hänet haudattiin Skrabben luona olevaan sotilashautausmaahan. 
Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Tiheän sisään

Tiheän sisään on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen kuudes studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1992. Albumi ylsi Suomen virallisen listan toiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 10 viikkoa.
Albumia on myyty 33 280 kappaletta. Se myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
CD:llä ja kasetilla
Adrie Koster

Adrie Koster (s. 18. marraskuuta 1954) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. 
Ura pelaajana.
Koster pelasi oikeana laitahyökkääjänä Rodassa ja PSV Eindhovenissa. Hänen uransa ei ollut erityisen menestyksekäs ja hän pelasi viimeisen ottelunsa lokakuussa 1983. Alankomaiden maajoukkueessa Koster pelasi vuonna 1978 kolme maaottelua tekemättä maaleja.
Ura valmentajana.
Vuonna 1985 FC Eindhovenin apuvalmentajana valmennusuransa aloittanut Koster on sittemmin valmentanut lukuisissa alankomaalaisseuroissa. Kauden 2006–2007 jälkeen hän jätti RKC Waalwijkin päävalmentajan tehtävät seuran pudottua Eredivisiestä ja siirtyi AFC Ajaxin organisaatioon nuorisovalmentajaksi.
Lokakuussa 2007 Koster nousi Ajaxin päävalmentajaksi, kun Henk ten Cate siirtyi Chelsean organisaatioon apulaisvalmentajaksi. Koster toimi päävalmentajana kauden loppuun onnistumatta johdattamaan Ajaxia minkään kilpailun voittoon. Kauden päätteeksi hän teki tilaa Marco van Bastenille ja siirtyi AFC Ajaxin II-joukkueen valmentajaksi.
Huhtikuussa 2009 Koster siirtyi belgialaisseura Club Bruggen päävalmentajaksi. Helmikuussa 2010 Koster allekirjoitti jatkosopimuksen vuoteen 2011. Koster sai potkut tehtävästään marraskuussa 2011 joukkueen pudottua Belgian cupista ja seuran ollessa liigassa neljäntenä.
Huhtikuussa 2012 Koster allekirjoitti kahden kauden mittaisen sopimuksen KFC Germinal Beerschotin kanssa. Koster sai potkut jo marraskuun lopussa 2012, kun seura oli juuttunut syyskaudella liigan putoamiskamppailuun.
Kesäkuussa 2013 hänestä tuli tunisialaisseura Club Africainin päävalmentaja. Joukkueen menestys ei tyydyttänyt seurajohtoa ja Koster sai potkut tammikuussa 2014.
Syyskuussa 2015 Kosterista tuli osa Bert van Marwijkin valmennustiimiä Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueeseen. Alankomaalaistiimi luotsasi Saudi-Arabian MM-lopputurnaukseen 2018, mutta he saivat potkut syyskuussa 2017.
Huhtikuussa 2018 Koster allekirjoitti sopimuksen Eredivisien Willem II:n kanssa. Hän aloittaa seuran päävalmentajana heinäkuussa. Kosterin johdolla Willem II sijoittui kaudella 2018/19 Eredivisiessä sijalle 10 ja eteni Alankomaiden cupin loppuotteluun. Finaalissa joukkue hävisi AFC Ajaxille 4–0. Finaalitappio oli Kosterin uran toinen. Kaudella 2019/20 Willem II oli liigassa viidentenä, kun sarja keskeytettiin ja myöhemmin peruttiin kokonaan koronapandemian vuoksi. Sijoitus jäi voimaan ja se oli Willem II:n seurahistorian paras pääsarjasijoitus sitten kauden 1998/1999. Kaudella 2020/21 Willem II vajosi Eredivisien putoamiskamppailuun ja seurajohto erotti Kosterin tehtävistään tammikuussa 2021.
Onnen oikotiellä

Onnen oikotiellä on suomalaisen Kolmas Nainen -rockyhtyeen 7. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Albumia on myyty runsaat 32 000 kappaletta. Sitä myytiin ilmestymisvuotenaan kultalevyyn oikeuttava määrä, ja se nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle ja pysyteli listalla yhteensä 22 viikkoa.
Vuosisadan maali

Vuosisadan maali (eng. "Goal of the Century" tai "Greatest Goal in FIFA World Cup History") on arvonimi, joka myönnettiin 1900-luvulla pelattujen jalkapallon maailmanmestaruuskisojen lopputurnausten näyttävimmälle maalille. Voittaja valittiin FIFAn verkkosivulla järjestetyssä yleisöäänestyksessä vuoden 2002 lopputurnauksen yhteydessä.
Voittaja.
Äänestyksen voitti Diego Maradonan Argentiinalle tekemä voittomaali vuoden 1986 MM-kisojen puolivälierässä Englantia vastaan 22. kesäkuuta 1986. Maalin tekohetkellä Argentiina johti ottelua 1–0 Maradonan neljä minuuttia aiemmin tekemällä, myös klassikon asemaan nousseella Jumalan käsi -maalilla.
Ottelun 55. peliminuutilla Héctor Enrique syötti pallon Maradonalle Argentiinan omalla kenttäpuoliskolla. Maradona harhautti yhdellä käännöksellä Peter Reidin sekä Peter Beardsleyn ja lähti kuljettamaan palloa kohti Englannin kenttäpäätyä. Hän ohitti Terry Butcherin ja eteni rangaistusalueen tuntumaan, missä Terry Fenwick odotti Maradonan syöttävän keskellä seuranneelle Jorge Valdanolle. Maradona käytti Fenwickin virhearvion hyödykseen ja jatkoi läpiajoaan maalille kohti vastaan tulevaa Peter Shiltonia. Maradona kiersi vielä Shiltonin ja tuikkasi pallon maaliin samalla hetkellä, kun Butcher tavoitti hänet. Maradonan läpiajolle tuli mittaa 60 metriä ja kymmenessä sekunnissa hän ohitti siis neljä kenttäpelaajaa ja maalivahdin.
Argentiina voitti ottelun lopulta numeroin 2–1, eteni välieriin ja lopulta maailmanmestaruuteen.
Risto Pelkonen

Risto Lauri Agathon Pelkonen (19. elokuuta 1931 Iisalmi – 19. elokuuta 2025 Espoo) oli suomalainen lääkäri. Hän oli arkkiatri, ja hänelle oli myönnetty professorin arvonimi.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Pelkonen syntyi lääkäri-isä Erkki Pelkosen ja sairaanhoitajaäiti Aune Liuksialan perheeseen. Lapsuudessaan hän asui jonkin aikaa Helsingin Naistenklinikalla, jossa hänen isänsä työskenteli ylilääkärinä. Sodan aikana hän toimi juoksupoikana Parikkalan sotilassairaalassa, ennen kuin hänet lähetettiin sotalapsena Ruotsiin. Ylioppilaaksi Pelkonen kirjoitti vuonna 1950 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1958 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1963. Hänen puolisonsa vuodesta 1957 on Riitta Kristiina Taivainen.
Vuosina 1964–1972 Pelkonen työskenteli Jälleenvakuutusyhtiö Varman asiantuntijalääkärinä ja vuosina 1972–1996 ylilääkärinä. Hän erikoistui sisätautien ja endokrinologian erikoislääkäriksi ja työskenteli pääosan lääkärin urastaan Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa. Pelkonen oli eläkkeelle jäämiseensä asti Helsingin yliopistollisen keskussairaalan osastonylilääkärinä vuosina 1981–1994. Vuodesta 1967 hän oli Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan sisätautiopin dosentti, professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1990. Pelkonen on ollut vuodesta 1995 Suomen kahdestoista arkkiatri.
Pelkonen valittiin vuonna 2001 Helsingin yliopiston vuoden alumniksi. Pelkonen oli hallituksen asettaman sovittelulautakunnan puheenjohtajana Tehyn työkiistassa 2007 ja oli mukana luomassa sovitteluehdotusta, joka hyväksyttiin. "Mediuutisten" vuoden 2008 kyselyssä lääkärit arvostivat Pelkosen tärkeimmäksi vaikuttajaksi. 
Pelkonen vastustaa terveyspalvelujen yksityistämistä huomauttaen yksityisillä sektoreilla pääasian olevan rahanteossa potilaiden terveydestä huolehtimisen sijaan. Yksityiset sairaalat eivät myöskään tee tutkimusta. Pelkonen kyseenalaistaa kilpailuttamisen toimivuuden terveysalalla huomauttaen, ettei terveyspalveluja voi mitata yhtä yksinkertaisesti kuten siivouspalveluja. Pelkosen mukaan on olemassa runsaasti kansainvälistä tietoa, jonka mukaan yksityistämisellä, kilpailuttamisella ja yhtiöittämisellä ei paranneta terveydenhoidon laatua eikä tehdä terveydenhoitoa halvemmaksi.
Kunnianosoituksia.
Suomen Kulttuurirahasto myönsi Pelkoselle vuonna 1991 tunnustuspalkinnon "tutkimuksen tuloksista tiedottamisen innostavasta edistämisestä". Vuonna 2010 Pelkonen sai Itä-Suomen yliopiston ja "Savon Sanomien" myöntämän Saima-mitalin. Vuonna 2012 Tapaseura valitsi Risto Pelkosen Vuoden käyttäytyjäksi. Pelkonen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1992.
Risto Pelkosen palkinto.
Tampereen Lääkäriseura r.y. ja Tampereen lääkäripäivät perustivat Arkkiatri Risto Pelkosen palkinnon vuonna 2007. Palkintona toimiva Pirkko Nukarin veistämä pikkutikkapatsas myönnetään lääkärin työn tiedollista, taidollista ja ihmisläheistä sisältöä merkittävästi edistäneelle lääkärille.
Palkinnon ovat saaneet:
Johannes Blokland

Johannes ("Hans") Blokland (s. 5. maaliskuuta 1943) on alankomaalainen poliitikko. Hän kuuluu "ChristenUnie - Staatkundig Gereformeerde Partij" -puolueeseen ja oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 1994–2009. Europarlamentissa hän kuului Itsenäisyys/demokratia-ryhmään.
Blokland syntyi Oegstgeestissä, Etelä-Hollannissa, ja sai taloustieteen tohtorinarvon vuonna 1976.
Reimer Böge

Reimer Böge (s. 18. joulukuuta 1951) on saksalainen poliitikko, joka kuuluu Saksan kristillisdemokraattiseen unioniin. Hän toimi vuosina 1989–2019 Euroopan parlamentin jäsenenä Euroopan kansanpuolueen ryhmässä.
Böge syntyi Hasenmoorissa, joka sijaitsee Schleswig-Holsteinin osavaltiossa pohjoisessa Saksassa. Hän on agronomi (1976) ja liittyi puolueeseensa vuonna 1975. Hänestä tehtiin vuonna 1998 "Bundesverdienstkreuzin" ritari.
Jättiläistaskurapu

Jättiläistaskurapu ("Macrocheira kaempferi") on suurin nykyään elävä niveljalkainen. Tämän hämähäkkirapujen yläheimoon (Majoidea) kuuluvan äyriäisen eturaajojen kärkiväli voi olla 3,7 metriä. Soikio- tai kolmiomaisen, väriltään oranssin selkäkilven leveys voi olla yli 30 cm ja pituus 40 cm, ja eläimen paino jopa 20 kg. Saksellisten eturaajojen lisäksi ravulla on kahdeksan ohutta kävelyraajaa. Sakset ovat raajojen kokoon nähden pienet.
Jättiläistaskurapu elää luonnonvaraisena Tyynenmeren pohjalla Japanin, Taiwanin ja Kiinan edustalla, runsaimmillaan 200–300 metrin syvyydessä. Keväisin se siirtyy lisääntymään matalampaan veteen, noin 50 metriin.
Jättiläistaskuravun kulku on hidasliikkeisen arvokasta. Kaikkiruokaisena se syö muun muassa raatoja ja merenpohjan nilviäisiä. Se kerää kuorensa päälle matkustajia kuten sienielämiä suojautuakseen pedoilta kuten mustekaloilta.
Rapua pyydetään ravinnoksi ja matkamuistotarpeisiin, mutta erityisen herkullisena sitä ei pidetä. Jättiläistaskurapuja on näytteillä useissa akvaarioissa.
Jättiläistaskurapu on "Macrocheira"-suvun ainoa nykyisin elossa oleva laji, mutta suvusta tunnetaan hyvin vanhoja fossiileja.
Miekkailu kesäolympialaisissa 1952

Helsingin kesäolympialaisissa 1952 miekkailussa kilpailtiin seitsemässä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat ainoastaan henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla.
Miekkailumitaleista kilpailtiin 12 päivän ajan Espoon Westendin tennishallissa. Kilpailuihin osallistui 250 miestä ja 37 naista 32 maasta. Unkari, Ranska ja Italia olivat hallitsevat maat, sillä kaikki kultamitalit menivät näihin valtioihin.
Kilpailutapahtumat.
Miehet.
Floretin joukkuekilpailussa Ranska ja Italia olivat ylivoimaisia. Ranskalle meni lajin mestaruus. Kaikki finalistit olivat mukana myös henkilökohtaisessa kilpailussa, jonka voitti Ranskan Christian d’Oriola.
Kalvassa ranskalaiset epäonnistuivat yllättäen todella pahasti. Lontoon mestaruuttaan puolustaneet ranskalaiset tippuivat joukkuekilpailussa jo toisella kierroksella, eikä henkilökohtaisessa kilpailussa yksikään ranskalainen yltänyt finaalikierroksille. Italia voitti joukkuekilpailun ja henkilökohtaisen kilpailun ykkönen oli Edoardo Mangiarotti, joka oli ollut floretissakin toisena. Edoardon veli Dario sijoittui kalvassa hopealle.
Italia haastoi säilässä Unkarin jota oli yrittänyt tiputtaa lajin valtaistuimelta jo neljännesvuosisadan ajan. Helsingissä kilpailu oli tasainen, mutta Unkari otti jälleen joukkuemestaruuden. Henkilökohtaisessa kilpailussa unkarilaiset veivät kolmoisvoiton järjestyksessä Pál Kovács, Aladár Gerevich ja Tibor Berczelly, joka oli ratkaissut joukkuekilpailun.
Naiset.
Naisten ainoassa lajissa floretissa koettiin yllätys, kun kaksinkertainen olympiavoittaja Unkarin Ilona Elek jätettiin hopealle. Italialainen Irene Camber kaatoi hänet finaalissa. Camber ei ollut yltänyt Lontoossa edes välieräkierroksille, eikä ollut olympialaisten välilläkään erityisesti kunnostautunut. Helsingissä hänet kuitenkin kruunattiin olympiavoittajana.
Tilastojen lähde:
Jens-Peter Bonde

Jens-Peter Bonde (27. maaliskuuta 1948 – 4. huhtikuuta 2021) oli tanskalainen poliitikko. Hän kuului euroskeptiseen JuniBevægelsen-puolueeseen ja oli Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1979 vuoteen 2008.
Bonde kuului Euroopan parlamentissa Itsenäisyys/demokratia-ryhmään. Parlamentista lähdettyäänkin hän jatkoi muun muassa Lissabonin sopimuksen vastaista kampanjointia.
Bonde syntyi Åbenråssa. Hän suoritti ylioppilastutkintonsa vuonna 1966 ja opiskeli sen jälkeen valtiotiedettä vuoteen 1974. Hän työskenteli toimittajana ja oli JuniBevægelsen-liikkeen perustajajäseniä vuonna 1992. Hän julkaisi useita kirjoja paitsi tanskaksi, myös englannin kielellä.
Max Kronqvist

Max August Kronqvist () oli suomalainen jääkäri. 
Perhetausta.
Hänen vanhempansa olivat työmies August Vilhelm Kronqvist ja Ida Augusta Wörgren.
Opinnot ja harrastukset.
Hän kävi kansakoulun ja Pietarsaaren käsityökoulun. Vapaa-aikanaan hän oli kova urheilumies ja perustikin aikanaan urheiluseura Sportin, minkä johtokunnan jäsenenä hän myös toimi. Hän oli myös Jakobstads brottningsklubb-nimisen painiseuran perustaja. 
Jääkärikausi.
Kronqvist työskenteli tehdastyöläisenä Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän koki kohtalonsa joutumalla omalla vartiovuorollaan vihollisen kovaan rumputuleen 25. kesäkuuta 1916 ja menehtyi samalla saamiinsa haavoihin. Kuollessaan hän oli naimaton. Kronqvist haudattiin Gallingin sotilashautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Risto Tainio (maaherra)

Risto Adrian Tainio () oli suomalainen hallintomies, varatuomari ja Hämeen läänin maaherra vuosina 1979–1994.
Risto Tainio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tyrvään Asemanmäessä eli niin sanotussa Nälkälänmäessä. Hänen vanhempansa olivat Adrian Tainio (ent. Renvall) ja Bertta Rinne. Hän tuli ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta Vammalasta vuonna 1948. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1956 ja sai varatuomarin arvon 1958.
Tainio oli Pirkanmaan Maakuntaliiton toiminnanjohtajana 1959–1962, Työväen Keskinäisen Vakuutusyhtiön Turvan toimitusjohtajana 1967–1979 ja Hämeen läänin maaherrana 1979–1994. Puoluetaustaltaan Tainio oli sosialidemokraatti.
Risto Tainion tytär, lääketieteen tohtori Hanna Tainio, on ollut näkyvästi mukana Tampereen kunnallispolitiikassa ja toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2015.
Vito Bonsignore

Vito Bonsignore (s. 3. heinäkuuta 1943) on italialainen poliitikko. Hän kuuluu Nuovo Centrodestra -puolueeseen.
Bonsignore istui Italian parlamentissa vuosina 1987–1994 ja oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. Europarlamentissa hän toimi Euroopan kansanpuolueen ryhmässä ja oli sen varapuheenjohtajana.
Annika Takala

Annika Maria Takala (o.s. Uotila; 3. lokakuuta 1921 Sortavala – 29. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen psykologi ja kasvatustieteilijä. Takala toimi Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen apulaisprofessorina 1960–1971, Joensuun yliopiston käytännöllisen kasvatustieteen professorina 1971–1984 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina 1978–1981. Hän tutki kasvatuspsykologiaa ja &lt;br&gt;-sosiologiaa, erityisesti sosiaalistumista, ja julkaisi muun muassa teokset "Lapsen henkinen kasvu ja sen ohjaaminen" (1960), "Uuden sukupolven vaihtoehdot" (1974), "Ihmiseksi kasvaminen" (1997). Puolisonsa professori Martti Takalan kanssa hän julkaisi teoksen "Psykologinen kehitys lapsuusiässä". Tutkimusraportissaan "Peruskoulun oppilaiden kognitiivisesta, sosiaalisesta ja eettisestä kehityksestä heidän kirjoittamiensa aineiden valossa" (Joensuun korkeakoulu 1981) hän muun muassa osoitti peruskoulun merkityksen lasten tiedollisessa kehityksessä kauan ennen PISA-tutkimuksia.
Takala väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1953. Hän oli tieteidenvälisen kasvatuksentutkimuksen uranuurtajia Suomessa. Hän kirjoitti ja toimitti muun muassa kansainvälisyyskasvatuksesta ja koulutuksen taloustieteestä.
Robert S. Mendelsohn

Robert S. Mendelsohn, (1926 – 1988) oli yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori, lastenlääkäri, joka arvosteli alaansa, paheksui alan käytäntöjä, puhdasoppista suhtautumista synnytyksiin, synnytyslääkäreiden miesvaltaisuuden vaikutuksia ja rokotuksia. Hän myös vastusti fluorin lisäämistä juomaveteen, sydämen ohitusleikkauksia ja röntgenkuvausten liiallista käyttöä. Mendelsohn toimi 12 vuotta opettajana Northwestern Universityn lääketieteellisessä korkeakoulussa ja oli toiset 12 vuotta lastentautiopin, julkisen terveydenhuollon ja ehkäisevän lääketieteen apulaisprofessori Illinois'n yliopiston lääketieteellisessä korkeakoulussa.
Mendelsohn kritisoi muun muassa kohdunpoistoa ja radikaalia rinnanpoistoa sanoen, että niitä suositellaan hyvin harkitsemattomasti. Yhdysvalloissa oli rinnan poisto syövän hoidon yhteydessä vuonna 2004 tehdyn tutkimuksen mukaan toiseksi yleisintä maailmassa Keski- ja Itä-Euroopan jälkeen: se tehtiin 77 prosentille.
Martti Takala

Martti Ilmari Takala (20. joulukuuta 1924 Helsinki − 6. tammikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen psykologi ja professori. Takala toimi Jyväskylän yliopiston psykologian professorina 1954–1988 sekä rehtorina 1963–1967 ja 1982–1988. 
Ura.
Takala valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1947 ja väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1951. Hän tutki persoonallisuus- ja kehityspsykologiaa sekä julkaisi Tapio Nummenmaan ja Johan von Wrightin kanssa teoksen "Kokeellinen psykologia" (uusi laitos "Yleinen psykologia") ja puolisonsa professori Annika Takalan kanssa teoksen "Psykologinen kehitys lapsuusiässä".
Takalan aktiivisuus vaikutti Jyväskylän yliopiston perustamiseen. Jyväskylän yliopiston myöhemmän rehtorin Aino Sallisen mukaan Takala oli yliopiston historian vaikutusvaltaisimpia ja tunnetuimpia rehtoreita.
Professori Takala oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1964 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 1989 kuolemaansa saakka. Hän oli Jyväskylän yliopiston kunniatohtori.
Martti Takalan isä oli kirkkohistorioitsija, teologian tohtori Lauri Takala.
Pentti Takala

Pentti Vihtori Takala (21. tammikuuta 1935 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja hallintomies. Takala toimi Keskusmetsälautakunta Tapion johtotehtävissä 1969–1987 ja Metsähallituksen valtion metsätalouden ylijohtajana 1987–1992 ja pääjohtajana 1993–1994 ja tehtävän nimikkeen muuttuessa toimitusjohtajana 1994–2000.
Metsähallituksessa Takalan johtajakaudelle osui muutos, jossa yli 130 vuotta valtion keskusvirastona toiminut Metsähallitus muuttui valtion liikelaitokseksi.
Teppo Takala

Teppo Esa Takala (s. 1939) on suomalainen diplomaatti. Takala on ollut toimistopäällikkönä ulkoasiainministeriössä 1983–1987 ja ulkoasiainneuvoksena vuodesta 1998 sekä suurlähettiläänä Havannassa 1987–1990, Méxicossa ja Managuassa 1990–1994 ja Caracasissa 1994–1998.
Mario Borghezio

Mario Borghezio (s. 3. joulukuuta 1947) on italialainen poliitikko Lega Nord -puolueessa.
Borghezio syntyi Torinossa ja on koulutukseltaan lakimies. 
Borghezio oli Torinon kaupunginvaltuutettuna vuosina 1990–2001 ja Italian edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1992–2001. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin 2001.
Borghezio kuului europarlamentissa muiden Pohjoisen liiton edustajien kanssa EU-kriittiseen Vapauden ja demokratian Eurooppaan. Hänet erotettiin ryhmästä kesäkuussa 2013 hänen rasististen kommenttien takia. Borghezio oli hyökännyt radiohaastattelussa Italian ensimmäisen mustan ministerin Cécile Kyengen kimppuun. Borghezio oli jo aiemmin ollut lähellä erottamista, kun hän oli kertonut olleensa osittain samaa mieltä Norjan terrori-iskujen jälkeen Anders Behring Breivikin manifestin kanssa. Borghezio sai myös oikeudessa tuomion rasististen lausuntojensa seurauksena ja 50 000 euron sakot.
Borghezio istui Euroopan parlamentissa vuoteen 2019 saakka, mutta Matteo Salvini ei ottanut häntä enää tuolloin ehdokkaaksi. Salvinin mukaan Borghezio kuului Pohjoisen liiton ”vanhaan kaartiin”, jotka olivat liittyneet puolueeseen jo silloin, kun se oli ollut alueellinen puolue.
Julius Tallberg

Mathias Julius Hjalmar Tallberg (26. toukokuuta 1857 Turku – 13. toukokuuta 1921 Bad Nauheim, Saksa) oli suomalainen liikemies ja kauppaneuvos (1918). Tallberg perusti 1880 Helsinkiin rakennusainekaupan (nyk. Oy Julius Tallberg Ab) ja myöhemmin muun muassa sementtivalimon, muurilaastitehtaan sekä rakennuslevy- ja sementtitehtaan. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1888–1912.
Varhaiset vuodet.
Tallberg perusti oman yrityksen saatuaan nuorena miehenä potkut Stockmannilta. Potkujen syy oli Kaivopuiston rannan uintiretkestä johtunut myöhästyminen. Tallberg tunsi kaupungin tuolloin ehkä tunnetuimman arkkitehtitoimiston osakkaat Constantin Kiseleffin ja Elia Heikelin. Kiseleff ja Heikel suostuivat Tallbergin pyynnöstä osakkaiksi rakennustarvikeliikkeeseen, jonka Tallberg päätti perustaa irtisanomisensa jälkeen.
"Oy Julius Tallberg Ab" aloitti toimintansa 13. maaliskuuta 1880. Yrityksen ensimmäinen toimipaikka sijaitsi Kiseleffin ja Heikelin rakennusliikkeen yhteydessä Kruununhaassa, osoitteessa Konstantininkatu 14. Osakeyhtiömuodon rakennustarvikeliike sai vuosina 1923–25 toteutetuissa järjestelyissä.
Vuonna 1887 kolmekymmentä vuotta täyttävä Tallberg lunasti Kiseleffin ja Heikelin osakkaiden osuudet. Vaurastuttuaan Tallbergista tuli Kiseleff &amp; Heikelin merkittävin toimeksiantaja moneksi vuodeksi. Toimisto suunnitteli muun muassa Tallbergin liiketalon Aleksanterinkatu 21:een vuonna 1899.
Lauttasaaren omistaja.
Vuonna 1911 Tallberg osti Lauttasaaren kartanon saaden haltuunsa yli puolet Lauttasaaren maista. Näihin aikoihin Lauttasaaressa oli lähinnä vain kesähuviloita eikä Helsingin kaupunki ollut kiinnostunut alueesta. Tallberg teetti arkkitehti Birger Brunilalla alueen rakennussuunnitelman ja perusti saareen kahvilan ja merikylpylän. Hän rakennutti Lauttasaareen myös hevosraitiotien ja hankki Drumsö-nimisen höyrylautan joka alkoi liikennöidä Ruoholahden ja Lauttasaaren väliä. Raitiotie oli toiminnassa vain vuosina 1913-1917, mutta höyrylautta jatkoi liikennöintiä vuoteen 1935 saakka, jolloin Lauttasaaren silta valmistui.
Muuta.
Kauppaneuvos Gunnar Tallberg oli Julius Tallbergin poika.
Peter Tallberg

Peter Julius Tallberg (15. heinäkuuta 1937 Helsinki – 16. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen liikkeenjohtaja ja kauppatieteiden maisteri sekä kilpapurjehtija. 
Tallbergin vanhemmat olivat kauppaneuvos Eric Tallberg ja May Harriet Fabritius. Henrik Tallberg on hänen veljensä.
Tallberg toimi Oy Julius Tallberg Ab:n toimitusjohtajana 1976–1985 ja Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen toimitusjohtajana 1986–1988. Hän oli Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsen vuodesta 1976 kuolemaansa asti, Kansainvälisen Purjehtijaliiton puheenjohtaja 1986–1994 ja Suomen Liikunta ja Urheilu ry:n toiminnanjohtaja 1994–1999. Vuonna 1992 pidetyssä Sevillan maailmannäyttelyssä Tallberg toimi Suomen osaston komissaarina. Vuonna 1988 Tallberg valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) edustajana yhdeksi kaudeksi.
Tallberg osallistui olympiakisojen purjehdukseen viidesti 1960–1980. Hän purjehti veljensä Henrik Tallbergin kanssa Star-veneillä Squid III ja Squid IV. Tokion olympialaisissa vuonna 1964 he olivat lähellä voittoa, ja sijoittuivat lopulta neljänsiksi. Moskovan kisoissa 1980 hän oli lipunkantajana kisojen avajaisissa ja purjehti Tallinnassa poikansa Mathias Tallbergin kanssa Star-luokan 11. sijalle. KOK:ssa merkittävimmäksi tehtäväksi muodostui urheilijakomission puheenjohtajuus, jota hän hoiti vuosina 1981–2002.
Tallberg ehdotti 24. huhtikuuta 1980, että Helsinki hakisi kesäolympialaisten järjestämistä vuonna 1988 tai 1992. Helsingin kaupungin, Suomen olympiakomitean ja opetusministeriön neuvottelujen jälkeen 3. heinäkuuta 1980 tiedotettiin, että Helsingillä ei ole resursseja järjestää nykymuotoisia laajoja kesäolympialaisia.
Tallberg palkittiin elämänurapalkinnolla tammikuussa 2015 järjestetyssä Suomen urheilugaalassa. Hän kuoli syöpään saman vuoden toukokuussa 77-vuotiaana.
Aittaluoto

Aittaluoto (ruots. Bodskär) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Kokemäenjoen etelärannalla ydinkeskustan itälaidalla. Se käsittää vanhan teollisuusalueen, sekä siihen liittyviä kerrostaloja, jotka alun perin ovat olleet Rosenlew-yhtiöiden omistuksessa.
Aittaluodossa toimivat muun muassa Corenson omistama Porin kartonkitehdas, Seikun saha sekä Pori Energian lämpövoimala, jotka kaikki kuuluivat alun perin Rosenlew-konsernille. Tehdasalueen pääportin vieressä on yhtiön toiminnasta kertova Rosenlew-museo. 
Aittaluodon alue muodostui vielä 1900-luvun alussa useista Kokemäenjoen saarista ja pienistä luodoista. Sitä erottivat mantereesta muun muassa nykyään osittain täytetty Varvourinjuopa sekä Aittaluodon ja keskustan välissä ollut Herralahden lahti. Vuonna 1781 rakennettiin Aittaluotoon silta Herralahden ja Kokemäenjoen välisen kapean uoman ylitse.
Tiilimäki

Tiilimäki () on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin keskustan eteläpuolella. Tiilimäen länsipuolella on Porin urheilukeskus Isomäen kaupunginosassa ja koillispuolella Valtatie 2 erottaa Tiilimäen alueen Riihikedon kaupunginosasta. Alueen pohjoispuolella on Tiilinummen kaupunginosa ja eteläpuolella Porin lentoasema.
Tiilimäen kaupunginosa on nimetty Porin tiilitehtaan mukaan. Tehdas sijaitsi alueen lähistöllä 1800-luvulla. Asuinrakennusten lisäksi kaupunginosassa sijaitsee Satakunnan keskussairaala ja Länsi-Suomen diakonialaitos.
Alueella toimii Diakonia-ammattikorkeakoulu (aik. Porin diakoniaopisto). Vuoteen 2017 saakka Tiilimäellä toimi myös Satakunnan ammattikorkeakoulu (aik. Porin sairaanhoito-oppilaitos, Porin terveydenhuolto-oppilaitos).
Satasairaala

Satasairaala (alk. Porin yleinen sairaala, vuosina 1965–2018 Satakunnan keskussairaala) on Porissa Tiilimäen kaupunginosassa toimiva Satakunnan hyvinvointialueen ylläpitämä keskussairaala. Sen toiminta-alue kattaa koko Satakunnan maakunnan.
Historia.
Porin yleinen sairaala aloitti toimintansa vuonna 1878, jolloin senaatti päätti perustaa uuden yleisen sairashuoneen Turun ja Porin läänin pohjoisosia varten. Tarkoitusta varten ostettiin V kaupunginosassa Isolinnankadun ja Ruhtinaankadun kulmassa sijainnut rakennus. 1900-luvulle tultaessa sairaala ei enää vastannut aikakauden maakunnallisen sairaanhoidon vaatimuksia. Porin yleisessä sairaalassa oli ainoastaan 55 sairaansijaa, mutta potilaita oli jatkuvasti lähes parikymmentä enemmän, eikä kaikkia sisään pyrkiviä pystytty ottamaan hoitoon. Sairaalan tilat olivat pimeät ja epäkäytännölliset, ja useita välttämättömiä tiloja puuttui kokonaan. Tilanahtautta helpotti kuitenkin vuonna 1895 Porin kaupungin asukkaita varten perustettu Porin kaupunginsairaala. Vuonna 1927 yleisen sairaalan johtava lääkäri J. V. Sysimetsä teki aloitteen uuden sairaalan rakentamisesta, ja kansanedustaja Oskari Leivo otti asian esille eduskunnassa. Rahoitus hankkeelle saatiin vasta 1934, jolloin eduskunta hyväksyi Kyllikki Pohjalan käynnistämän aloitteen sairaalan määrärahasta.
Uudesta sairaalasta piti aluksi vain 100 sairaansijaa käsittävää laitosta, mutta Lääkintöhallituksen pääjohtajan Hannes Ryömän aloitteesta valtion ja kuntien sairaalatoimi yhdistettiin, ja Satakunnan kunnat rahoittivat viereen toisen samankokoisen sairaalarakennuksen. Ryömä piti järkevämpänä yhden suuren maakunnallisen sairaalaan rakentamista kuin useita pienempiä kunnansairaaloita. Rakennustyöt Porin kaupungin luovuttamalla tontilla Tiilimäen kaupunginosassa alkoivat vuonna 1935, ja kaksiosainen 220-paikkainen sairaala aloitti toimintansa heinäkuussa 1937. Rakennukset suunnitteli Lääkintöhallituksen rakennusosaston päällikkö arkkitehti Jussi Paatela. 
Vuonna 1965 sairaalan nimeksi tuli Satakunnan keskussairaala (lyh. SATKS tai SatKS). 1970-luvun alussa järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka voittaneen Veijo Martikaisen suunnitelmien mukaan sairaalaan toteutettiin useita peruskorjaus sekä useita laajennuksia vuosina 1977–1994. 1990-luvulla toteutetut sairaala-alueen pihasuunnitelmat laati maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer.
Uudisrakentamista on jatkettu myös 2000-luvulla. Uusi lasten- ja naistentalo valmistui vuonna 2015, ja viimeisin laajennus on vuosina 2017–2018 toteutettu H-rakennus. Sairaalan nykyinen nimi Satasairaala otettiin käyttöön marraskuussa 2018. Harjavallan sairaala on tyhjentynyt loppuvuonna 2023 psykiatrian toimintojen siirryttyä Satasairaalan S-rakennukseen.
Porin kaupunginsairaala

Porin kaupunginsairaala on Porin kaupungin omistama sairaala, joka sijaitsee keskustan länsipuolella Maantiekadun varrella. Se tarjoaa kirurgian, sisätautien, geriatrian ja yleislääketieteen hoitopalveluja ja tutkimuksia. Kaupunginsairaalassa on seitsemän lyhytaikaishoidon osastoa, kirurgian osasto sekä tutkimus- ja näyttöpoliklinikka. Potilaspaikkoja sairaalassa on 245 ja sen yhteydessä toimii myös terveyskeskus. Kaupunginsairaalan lisäksi Porissa sijaitsee myös Satakunnan keskussairaala, joka on kaupunginsairaalaa huomattavasti suurempi Satakunnan sairaanhoitopiirin yksikkö.
Porin kaupunginsairaalassa tehtiin suuri peruskorjaus vuosina 2012–2014, jonka ajaksi sen osastoja siirrettiin Harjavallassa sijaitsevaan Satalinnan sairaalaan. Remontti valmistuu lopullisesti heinäkuun 2014 aikana. Samassa yhteydessä Kaupunginsairaala muuttuu Porin perusturvalautakunnan syksyllä 2013 tekemän päätöksen mukaisesti kuntouttavaksi sairaalaksi ja leikkaustoiminta siirretään Satakunnan sairaanhoitopiirin vastuulle.
Historia.
Porin kaupunginsairaalan edeltäjä oli vuonna 1834 perustettu Porin kuumesairaala, joka marraskuussa 1875 siirtyi Porin kaupungin haltuun. Vanha sairaala oli ahdas ja lisäksi huonokuntoinen, joten uuden rakentamista ryhdyttiin suunnittelemaan jo parin vuoden kuluttua. Vuonna 1891 kaupunginvaltuustolle esiteltiin J. E. Stenbergin sekä Onni Tarjanteen piirustukset uudesta sairaalasta ja niistä valittiin toteutettavaksi Stenbergin suunnitelma. Kaupunginsairaalan paikaksi valittiin Käppärän hautausmaan ja Vanhan hautausmaan välinen alue, jossa jo toimi köyhäintalo. Sairaala otettiin käyttöön lokakuussa 1895 ja sen nimenä oli aluksi "Porin kunnallissairaala" (Björneborgs kommunala sjukhuset). Nykyinen nimi vakiintui vuoden 1905 jälkeen, kun kaupungin virkakieleksi oli vaihdettu suomi.
Kaupunginsairaala toimi alkuperäisissä tiloissaan aina vuoteen 1971 saakka, jolloin valmistui arkkitehti Olaf Küttnerin suunnittelema uudisrakennus. Vuonna 1980 otettiin käyttöön toinen laajennusosa, jonka suunnittelusta vastasi arkkitehti Kimmo Levanto. Kaupunginsairaalan vanhimpia osia peruskorjattiin viimeksi vuosina 1981–1982 ja ne ovat edelleen käytössä.
Sampola (Pori)

Sampola () on Porin kaupunginosa ja yksi Porin lähiöistä, joka sijaitsee Itä-Porissa. Sen naapurikaupunginosat ovat Impola, Vanhakoivisto ja Metallinkylä. Sampolan vanhimmat rakennukset ovat 1970-luvulta, jolloin kaupunginosa oli yksi Suomen suurimmista lähiörakentamisen kohteista. Sampolassa on kerrostalo- ja omakotitaloalue. 
Sampolan erikoisin nähtävyys on Sampolan palvelukeskuksen vieressä sijaitseva kuvanveistäjä Kerttu Horilan toteuttama suuri julkinen taideteos "Keramiikkareliefi" (1981). Sampolantien varressa on myös Kai Nordmanin suunnittelema teräsrakenteinen "Sampolan symboli" -teos joka valmistui samoihin aikoihin ensimmäisten kerrostalojen kanssa vuonna 1971.
Sampolan palvelut.
Sampolassa toimi vuoteen 2018 asti liikekeskus erilaisineen palveluineen. Liikekeskuksessa toimi muun muassa kauppa, hammashoitola, nuorisotila, kaksi ravintolaa ja kirjasto. Rakennus purettiin sisäilmaongelmien vuoksi. Samassa yhteydessä purettiin myös rakennukseen kuulunut Itä-Porin yhtenäiskoulu, joka lopetti toimintansa keväällä 2017.
Keväällä 2019 Sampolaan valmistui Itätuulen koulu ja uusi tuhannen neliön rakennus, jossa toimii K-market sekä kiinteistönhuoltoyhtiö Sampolan Lämpö ja Huolto Oy:n toimisto.
Impola

Impola on Porin 42. kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Porissa. Kaupunginosa on rakennettu suurelta osin 1970-luvulla. Impolan naapurikaupunginosat ovat Sampola, Uusikoivisto, Vanhakoivisto ja Mikkola. Porin ravirata sijaitsee Impolan länsilaidalla.
Mikkola (Pori)

Mikkola () on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Porissa. Kaupunginosa on suurelta osin teollisuusaluetta. Sen aluetta rajaavat etelässä Valtatie 11, lännessä Valtatie 2, idässä Ulvilantie ja pohjoisessa junarata. Sen naapurikaupunginosat ovat Impola, Metallinkylä, Kartano ja Honkaluoto.
1990- ja 2000-luvulla Mikkolaan on rakennettu useita kauppamyymälöitä. 1990-luvun lopulla Mikkolaan avattiin Satakunnan suurin kauppakeskus, Itäkeskus. Vuonna 2008 Itäkeskuksen viereen valmistui kauppakeskus Icco, jonka ovat yhdessä rakennuttaneet K-Citymarket ja Tokmanni. Kauppakeskusten vieressä kulkee valtatie 11.
Itäkeskus (Pori)

Itäkeskus on Porissa, Mikkolan kaupunginosassa sijaitseva Satakunnan Osuuskaupan kauppakeskittymä. Suurin liikkeistä on Prisma. Prismassa sijaitsee mm. Hesburger, Presso, Pizza Buffa ja pienliikkeitä kuten Alko, Lindex ja DNA Kauppa. Lisäksi alueella on mm. Hankkija , Byggmax, Rusta, ja Wetterin autoliike, sekä entisen, lakkautetun Prisman kiinteistöstä tehty liikerakennus jossa on mm. Lager 157 ja Power.
Vuonna 2008 lokakuun alussa valmistui Itäkeskuksen viereen kauppakeskus Icco, jossa suurimpana liikkeenä on K-Citymarket. Iccon kauppakeskus on pinta-alaltaan Prisman luokkaa, mutta itse K-Citymarkerketin pinta-ala on pienempi kuin Prisman.
Itäkeskukseen pääsee Porin kauppatorilta paikallisbussilla 6M. Lisäksi myös linjat 80, 81 ja 90 kulkevat sekä pysähtyvät tarvittaessa Itäkeskuksen koilliskulmaa rajaavalla Ulvilantiellä. Kauppakeskusten vieressä kulkee valtatiet 11 ja 2.
Lívia Járóka

Lívia Járóka (s. 6. lokakuuta 1974 Tata) on unkarilainen Fidesz-puolueen poliitikko. Hän on etnisyydeltään romani.
Járóka valittiin Euroopan parlamenttiin vuonna 2004 ja hän oli sen jäsen vuoteen 2014. Syyskuussa 2017 hän nousi takaisin europarlamenttiin korvaten Ildikó Pelczné Gállin. Hänet valittiin Euroopan parlamentin varapuheenjohtajaksi 15. marraskuuta 2017. Hän tuli uudelleenvalituksi tehtävään 3. heinäkuuta 2019. Hän toimi varapuheenjohtajana 17. tammikuuta 2022 asti.
Tiiliruukki

Tiiliruukki () on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Länsi-Porissa, kaupungin keskustaajaman eteläosassa. Sen lähimmät naapurikaupunginosat ovat Liikastenmäki ja Liinaharja. Tiiliruukissa sijaitsee muun muassa jätteiden lajitteluasema Tiiliruukin keräämö. Alueella on lähinnä teollisuusrakennuksia ja muutamia asuinrakennuksia.
Musa (Pori)

Musa () on Porin 23. kaupunginosa, joka sijaitsee Länsi-Porissa. Musan naapurikaupunginosat ovat Valtatie 2:n toisella puolella Käppärä, Vähäraumantien ja Musantien toisella puolella Vähärauma ja Liikastentien toisella puolella Liinaharja, Valtatie 8:n toisella puolella on Isomäki.
Musan nimi tulee ruotsin suota tarkoittavasta sanasta måss. Aikoinaan maan kohotessa Musan alueella sijaitsi laajoja suoalueita, jotka vähitellen kuivattiin ja raivattiin viljelykselle. Musan alue on suurimmaksi osaksi asuinaluetta. Kaupunginosassa sijaitsee myös muun muassa Prisma ja Lidl.
Musaan kuuluu 1900-luvun alussa rakennettu Paviljongin asuinalue, joka muodostui silloisten kaupunginrajojen ulkopuolelle. Paviljonki liitettiin Porin kaupunkiin 1940-luvulla, ja se sulautui Musan kaupunginosaan. Paviljongin ajoista on muistuttamassa vanhojen asuintalojen lisäksi ravintola Musan Paviljonki. Toisen maailmansodan aikana Musassa oli saksalaisten parakkeja.
Jalkapalloseura Musan Salama pelaa kotiottelunsa Musan kentällä. Seura on parhaimmillaan pelannut jalkapallon Ykköstä kolmen kauden ajan, vuosina 1999, 2000 ja 2001.
Vanhakoivisto

Vanhakoivisto () on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Porissa. Vanhakoivisto on pinta-alaltaan yksi Porin laajimmista kaupunginosista. Sen naapurikaupunginosat ovat Tupala, Lukkarinsanta, Väinölä, Metallinkylä, Sampola, Impola, Koivula ja Herralahti.
Alue on suurelta osin omakotitaloasutusta. Vanhallakoivistolla on asukkaita 2 430. Vanhallakoivistolla toimi vuosisadan alkupuolella "Vanhankoiviston työväenyhdistys ry", jonka talon nimi oli "Onnela". Se rakennettiin vuoden 1917 jälkeen. Onnelassa oli vilkasta toimintaa aina 1960-luvulle asti. Vuonna 1971 Onnela myytiin Porin kaupungille.
Vanhakoiviston eli Koiviston kylän alue on alun perin kuulunut Koiviston kartanolle, josta se erotettiin vuonna 1910 yhdessä Harmaalinnan ja Kartanon kanssa.
Isosanta

Isosanta ( ) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella. Isosannan naapurikaupinginosat ovat Pormestarinluoto ja Toejoki. Kokemäenjoen vastarannalla on Porin keskusta.
Isosannan alueella sijaitsevat muun muassa Kauppakeskus Puuvilla, Porin yliopistokeskus ja Rosenlewin tehdas. Puuvillatehdas on nykyisin yrityskäytössä, Rosenlewin tehtaassa on pientä toimintaa. Porin silta johtaa Isosannasta Porin keskustaan.
Jonathan Motzfeldt

Jonathan Motzfeldt (25. syyskuuta 1938 – 28. lokakuuta 2010) oli grönlantilainen poliitikko ja pappi. Hän kuului Siumut-puolueen perustajajäseniin vuonna 1971 ja toimi Grönlannin pääministerinä vuosina 1979–1991 ja 1997–2002. Hän syntyi vähäväkisessä Qassimiutin kylässä eteläisessä Grönlannissa. 
Motzfeldtin vanhemmat olivat Kirsten o.s. Klemmensen (k. 1979) ja jääkäri Søren Motzfeldt (k. 1984). Hän meni 1992 naimisiin islantilaisen Kristjana Gudrun Gudmonsdóttirin (s. 1951) kanssa. 
Suoritettuaan opettajatutkinnon Nuukissa 1960 Motzfeldt opiskeli vuoteen 1966 teologiaa Kööpenhaminan yliopistossa. Vuosina 1966–1979 hän työskenteli pappina Alluitsup Paassa ja Qaqortoqssa.
Kunnianosoituksia.
Motzfeldt oli myös valtio-opin kunniatohtori Alaskan yliopistossa.
Freedom Force

Freedom Force on Irrational Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema taktinen roolipeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille. 
Pelin jatko-osa "Freedom Force vs. Third Reich" julkaistiin maaliskuussa vuonna 2005.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja ohjaa supersankarijoukkoa, joka puolustaa Patriot Cityä erilaisia kelmejä, hirviöitä ja muita uhkaavia olentoja vastaan. 
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 9/10 arvostelussaan.
Lars-Emil Johansen

Lars Emil Johansen (s. 24. syyskuuta 1946 Illorsuit, Uummannaq, Grönlanti) on poliitikko, joka toimi Grönlannin pääministerinä vuosina 1991–1997. Hän opiskeli alun alkaen opettajaksi. Johansenin äiti, Elisabeth Johansen, on myös ollut mukana politiikassa.
Johansen kuuluu Siumut-puolueeseen, jonka puhemiehenä hän toimi vuosina 1987–1997. Hän on luonut pitkän poliittisen uran paitsi Grönlannissa, myös emämaassa Tanskassa, jonka parlamenttiin hän on kuulunut vuosina 1973–1979 ja jälleen vuodesta 2001 vuoteen 2011. 
Johansen johti kampanjaa, jonka tavoitteena oli jättää Grönlanti EEC:n ulkopuolelle. Kampanja voitti kansanäänestyksen vuonna 1982, ja Grönlanti erosi EU:sta 1985.
Kunnianosoituksia.
Lähde:
Häirikkö (albumi)

Häirikkö on suomalaislaulaja Antti Hammarbergin eli Irwin Goodmanin 12. studioalbumi, joka julkaistiin joulun alla 1976. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat nimikkokappale ”Häirikkö” ja levyn päättävä ”Haistakaa paska koko valtiovalta”.
Nimikkokappaleesta muodostui Irwinin uusi menestyskappale ja single pysyi myyntilistoilla joulukuusta 1976 aina helmikuuhun 1977 asti sijoilla 7–9. Raha-automaattiyhdistyksen jukeboxeissa kappale oli soitetuin tammikuussa 1977. Kappale tippui helmikuussa toiselle sijalle, mutta oli vielä maalis-huhtikuussa 4. ja 6. sijoilla. Nimikkokappale on myös Irwinin uran ensimmäinen, jossa äänessä on myös sanoittaja Vexi Salmi remuavana juoppona. Salmi on äänessä myös Irwinin seuraavalla studioalbumilla "Kolmastoista kerta". 
Koska levyn julkistettua Irwinin pitkä ryyppyputki oli päättynyt raitistumiseen, kamarineuvoksena tunnettu Matti Viherjuuri oli keksinyt alkoholiliike Alkolle uuden kampanjan, jossa Irwin esiintyisi. Alko rahoitti albumin markkinointia ja mainontaa onnistuen täydellisesti. Alkon silloisen markkinointijohtajan Nestori Kaasalaisen mukaan albumi otettiin kampanjan tunnukseksi ja sen avulla pyrittiin vaikuttamaan suomalaisten juomatottumuksiin.
Albumi menestyi hyvin ja nousi jopa joulukuun myyntilistoille 6. sijalle. Levy oli tammikuussa 1977 myyntilistojen 8. sijalla. Albumi ylitti kultalevyrajan vuonna 1977 ja sitä on myyty vuoteen 2013 mennessä yhteensä 42 216 kappaletta. Se on täten Irwinin toisiksi myydyin studioalbumi heti "Rentun ruusun" jälkeen.
Albumi julkaistiin Finnlevyn toimesta vinyylilevynä ja C-kasettina sekä CD-levynä Warner Music Finlandin toimesta vuonna 2001 remasteroituna painoksena.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Rudolf Holtz, ellei toisin mainita.
Kaikki kappaleet sanoittanut Vexi Salmi nimellä Emil von Retee ja sovittanut Paul Fagerlund.
B-puoli.
Vuoden 2010 kokoelman "Vain elämää – Kootut levytykset 1965–1990" mukaan kappaleen ”Haistakaa paska koko valtiovalta” (12) säveltäneet Irwin Goodman &amp; Paul Fagerlund.
Terry Davis

Terence Anthony Gordon "Terry" Davis PC (5. tammikuuta 1938 – 9. joulukuuta 2024) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi parlamentin jäsenenä vuosina 1971–1974 ja 1979–2004.
Davisista tuli Euroopan neuvoston pääsihteeri vuonna 2004. Samalla hän jätti paikkansa parlamentissa; hänen seuraajakseen astui Liam Byrne niin ikään Työväenpuolueesta.
Davisia edelsi Euroopan neuvoston pääsihteerinä itävaltalainen Walter Schwimmer.
Kristiina Ojuland

Kristiina Ojuland (s. 17. joulukuuta 1966 Kohtla-Järve) on virolainen poliitikko. Ojuland toimi Viron ulkoministerinä vuosina 2002–2005. Hän on kuulunut maan parlamenttiin vuosina 1994–2002 ja jälleen vuosina 2005–2009. Tämän jälkeen Ojuland oli Euroopan parlamentin jäsen 2009–2014.
Ojuland on valmistunut Tarton yliopistosta juristiksi vuonna 1990 ja suorittanut politiikan tutkimuksen maisterin tutkinnon vuonna 2010. Hän on valmistunut diplomaatiksi vuonna 1992 Viron diplomaattikoulusta.
Poliittinen ura.
Ojuland nousi ulkoministeriksi Siim Kallaksen hallitukseen tammikuussa 2002 ja jatkoi tehtävässä Juhan Partsin hallituksessa huhtikuussa 2003. Ojuland erotettiin ulkoministerin tehtävistä helmikuussa 2005, kun yhteensä 91 salaiseksi luokitellun asiakirjan kerrottiin kadonneen ulkoministeriöstä vuosien 1996–2004 aikana. Ojuland itse ei olisi suostunut eroamaan, mutta pääministeri Parts vaati ulkoministerin kantavan luottamuspulan edessä asiasta poliittisen vastuun.
Ulkoministerin tehtäviensä jälkeen Ojuland oli Euroopan parlamentin jäsenenä yhden kauden ajan vuosina 2009–2014.
Ojuland oli vuosina 1995–2013 Viron reformipuolueen jäsen, mutta kesäkuussa 2013 hänet erotettiin puolueesta, kun häntä epäiltiin vaalivilpistä puoluejohdon vaalissa. Ojuland perusti vuonna 2014 Kansan yhtenäisyyden puolueen (RÜE), joka ei kuitenkaan ylittänyt vaalikynnystä seuraavan kevään parlamenttivaaleissa.
Toukokuussa 2015 Ojuland suljettiin viikoksi Facebookista rasististen kommenttien vuoksi. Hän oli kirjoittanut muun muassa valkoisen rodun olevan vaarassa pakolaisten vuoksi ja "neekerikysymyksen" olevan Virolle kysymys eloonjäämisestä. Ojulandin mielestä syynä sulkemiseen oli vain neekeri-sanan käyttö ja häntä ei voi syyttää rasistiseksi.
Paavo Kinnunen (jääkäri)

Paavo Heikki Kinnunen (21. lokakuuta 1887 Rääkkylä - 25. heinäkuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Pekka Kinnunen ja Anna Maria Tikkanen. 
Jääkärikausi.
Kinnunen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. marraskuuta 1915. 
Hän harrasti myös musiikkia ja oli mukana pataljoonan soittokunnassa. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Schmardenissa, missä hän kaatui taistelussa päähän osuneeseen vihollisen luotiin 25. heinäkuuta 1916. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Schmardenissa. Hänet haudattiin Tukkumin sotilashautausmaahan. Tämä harjulla sijainnut hautausmaa toimi bolševikkikaudella hiekanottopaikkana. Kinnusen hautajaisiin osallistui Saksalainen kenraali Wyneken. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.