Eero Raittinen

Eero Nikodemus Raittinen (6. lokakuuta 1944 Helsinki – 16. heinäkuuta 2025 Lohja) oli suomalainen laulaja ja rumpali, joka aloitti soolouransa vuonna 1968 lähdettyään Eero ja Jussi &amp; The Boys -yhtyeestä. Bluesin ohella hän esitti ja levytti monenlaista musiikkia rockista iskelmään.
Eero Raittisen vanhemmat olivat yritys- ja pankinjohtaja Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni. Muusikko Jussi Raittinen oli hänen veljensä.
Muusikon uraa.
Eero Raittinen aloitti levytysuransa heinäkuussa 1960 kokoonpanossa Eero ja Jussi sekä Harry Aaltosen yhtye, jonka jälkeen yhtye levytti nimellä Eero ja Jussi rock-yhtyeineen. Eero Raittisen seuraava yhtye oli pääsiäisenä 1962 perustettu The Esquires, jossa hän toimi rumpalina. Yhtyeen ensilevytys oli toukokuussa 1963 rautalankaversio ”Juokse sinä humma”. The Esquiresissa Eero teki neljä singleä ja kaksi EP-levyä. Lokakuussa 1963 Eero tuli rumpaliksi The Sounds -yhtyeeseen. Joulukuussa 1963 Fontana-levymerkillä levytetty single ”Hei tytöt / Kaipaan sua” oli ensimmäinen laulettu suomalainen rautalankayhtyeen levy.
Pääsiäisenä 1964 perustetun uuden yhtyeen nimeksi tuli Eero ja Jussi &amp; The Boys.
Ensimmäiset soololevytykset Eero Raittinen teki vuonna 1966, kun esiintyi kesällä 1966 ensimmäisessä Danny-showssa ja liittyi syksyllä perustetun D-tuotannon riveihin.
Eero jatkoi soolouransa vuonna 1968 lähdettyään The Boys -yhtyeestä. The Boysissa jatkoi Eero Raittisen isoveli, muusikko Jussi Raittinen. Vuosina 1968–1969 Eero Raittisen säestysyhtyeenä toimi Help, joka hajosi Eeron esiintyessä Kirkan ja Anki Lindqvistin kanssa "Rock and Roll Circus" -yhtyeen kera kesällä 1969.
Ensimmäisenä omana albumina ilmestyi kunnianhimoinen yhdysvaltalaista juurimusiikkia coveroinut albumi "Eeron Elpee" vuonna 1970. Se julkaistiin uudelleen vuonna 1977 nimellä "Blues from the North". Eero Raittinen toimi progressiivisen rock-yhtyeen Tasavallan Presidentin laulajana vuosina 1972–1974 levyttäen kaksi albumia, "Lambertland" ja "Milky Way Moses". Tämän jälkeen Eero lauloi muun muassa yhtyeissä Rotox, Boxcar ja Ball. Rotoxin kanssa hän levytti albumin "Etsikko" vuonna 1976. Boxcarissa hän levytti Richard Stanleyn tuottaman englanninkielisen albumin "Necktie Party" vuonna 1978. Oiling Boiling Rhythm’n Blues Bandin solistina hän lauloi yhtyeen nimeä kantavalla albumilla "Oiling Boiling Rythm’n Blues Band".
Juurimusiikki soi 1990-luvulla entistä onnistuneemmin myös suomeksi albumeilla "Mies matkallaan", "Vielä vähän aikaa" ja "Eero Raittinen ja Kansainväliset Seikkailijat". Hän jatkoi pitkäaikaisia omia projektejaan Jarkka Rissasen, Ykä Putkisen ja yhtyeensä The Noisy Kinda of Menin kanssa.
Eero Raittisen tunnetuimmat levytykset ovat kappaleet "Vanha holvikirkko" (1968, alun perin ruotsalainen "Mälarö kyrka") ja "Toivotaan toivotaan" (1970, alun perin "Che sarà"). Myöhemmällä urallaan Eero Raittinen erikoistui juurimusiikkiin eikä esittänyt näitä tunnetuimpia levytyksiään ollenkaan. Hän kuvaili iskelmää omalla kohdallaan "nuoruuden hullutukseksi".
Raittinen toimi Tunturibluesin taiteellisena johtajana vuodesta 1997 lähtien. Salitun vanhassa koulussa Suomusjärvellä Raittinen on järjestänyt erilaisia koulutustilaisuuksia ja konsertteja.
Raittisen yhtye toimi vuosina 2001–2003 Kultakurkut-kokoonpanon taustayhtyeenä, jossa Eero Raittinen lauloi. Tammikuussa 2002 Raittisen, Harri Marstion, Bablon ja Esa Elorannan kokoonpanolta ilmestyi albumi "Kultakurkut".
Opetusministeriö myönsi Raittiselle vuonna 2007 täyden taiteilijaeläkkeen. Vuonna 2015 Finnish Blues Awards -tapahtumassa Raittiselle jaettiin elämäntyöpalkinto.
Raittinen nousi 14. ja 15. elokuuta 2015 lavalle Hämeenlinnan Suistoklubilla yhdessä maaliskuussa 2015 debytoineen White Knuckles Trion kanssa, joista esiintymisistä on taltioitu "Live at Suisto" -albumi. Eero Raittinen laulaa yhtenä artistina vuonna 2016 videoineen julkaistussa uudessa versiossa "Roadrunner"-levyn Hurriganes-kappaleesta ”Mister X” nimeltään ”Mr X 2015”.
Diskografia.
Diskografia sisältää albumit, jotka ovat Eero Raittisen nimissä.