tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kai Kajanus

Kai Kajanus (12. joulukuuta 1908 Tukholma – 19. heinäkuuta 1994 Tukholma) oli suomalainen viulutaiteilija ja konserttimestari. Hän soitti lähes 30 vuotta Helsingin kaupunginorkesterissa, usein konserttimestarina, kunnes siirtyi vuonna 1958 Tukholman kuninkaalliseen filharmoniseen orkesteriin. Siinä hän soitti ensiviulua eläkeikäänsä saakka. Kajanus sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1957, samana vuonna kuin hänen sisarensa, harpputaiteilija Lilly Kajanus-Blenner.
Robert Kajanuksen muusikkoperheeseen syntynyt Kai Kajanus sai ensimmäisen viulunsa kuusivuotiaana ja pääsi 16-vuotiaana opiskelemaan Franz Lisztin musiikkiakatemiaan Budapestiin. Hän opiskeli viulunsoittoa myös Berliinin Sternin konservatoriossa ja kehittyi erittäin taitavaksi orkesterimuusikoksi ja viulusolistiksi.
Buddy Longway

Buddy Longway on sveitsiläisen Deribin (Claude de Ribaupierre) luoma lännensarjakuva.
Buddy Longwaytä julkaistiin vuodesta 1972 alkaen Tintin-lehdessä ja albumeina. Vuoteen 1987 mennessä Derib julkaisi 16 albumia ja vuosina 2002–2006 vielä neljä.
Buddy Longway kertoo turkismetsästäjästä. Sarja sijoittuu suurten biisonilaumojen aikaan, jolloin intiaanit elivät vielä vapaasti. Maisemia ovat Kalliovuoret ja preeria. Sarjan poikkeuksellisia piirteitä on realismi: henkilöt ovat epätäydellisiä ja epäröiviä; he vanhenevat sarjan edetessä. 
Buddy Longway suomeksi.
Ensimmäinen albumi Sainuk ilmestyi suomeksi Zoom-albumina 14/1975. Vuonna 2017 Apollo julkaisi niteen Myötä- ja vastamäessä, joka sisältää neljä ensimmäistä seikkailua.
David Lindley

David Perry Lindley (21. marraskuuta 1944 – 3. maaliskuuta 2023) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän työskenteli monien tunnettujen artistien kanssa, kuten Jackson Browne, Warren Zevon, Curtis Mayfield ja Dolly Parton. Hän oli multi-instrumentalisti, joka soitti muun muassa kitaraa, sähköbassoa, kontrabassoa, viulua, banjoa, Steel-kitaraa, mandoliinia, hardingfele-viulua, bouzoukia, sisteriä, sazia, Yaylı tanburia, charangoa, cümbüşia, udia, sitraa ja ukulelea.
Teini-iässä Lindley alkoi soittaa banjoa ja viulua sekä voitti myöhemmin viisi kertaa Topangan banjo- ja viulukilpailun. Vuosina 1966– 1970 hän oli perustajajäsen Kaleidoscope-nimisessä bändissä, joka soitti psykedeelistä musiikkia. Bändi julkaisi neljä albumia Epic Records -levymerkille.
Kaleidoscopen hajottua Lindley lähti Englantiin ja soitti Terry Reidin bändissä muutaman vuoden. Vuonna 1972 hän ryhtyi yhteistyöhön Jackson Brownen kanssa ja soitti tämän bändissä vuoteen 1980. 1970-luvulla hän kävi kiertueilla myös muiden artistien, kuten Crosby-Nash, Linda Ronstadt ja James Taylor, kanssa.
Vuonna 1981 Lindley perusti oman bändinsä, El Rayo-X:n. Jackson Browne tuotti heidän ensimmäisen albuminsa. Heidän viimeinen esiintymisensä ennen hajoamista tapahtui 31. joulukuuta 1989. Sen jälkeen Lindley teki kiertueita soolo-artistina ja myös duona Hani Naserin ja myöhemmin Wally Ingramin kanssa. Hän soitti myös lukemattomissa studio-sessioissa. Kiertueiden ja studiotöiden välissä hän opetteli soittamaan uusia instrumentteja.
Linnainmaankulma

Linnainmaankulma on Porissa sijaitseva 16-kerroksinen asuin- ja liikerakennus, joka on korkeudeltaan 53 metriä. Vuonna 2016 valmistunut Linnainmaankulma on Porin ja samalla koko Satakunnan korkein asuinrakennus. 
Rakennus.
Linnainmaankulman rakennutti varainhoitoyhtiö Taaleritehtaan Porin kiinteistörahasto. Arkkitehti Pekka Mäen ja turkulaisen Sigge Arkkitehdit Oy:n suunnittelema tornitalo sijaitsee kaupungin ydinkeskustassa Isolinnankadun ja Mikonkadun kulmassa. Tontilta purettiin kauppaneuvos Olli F. Linnainmaan vuonna 1965 rakennuttama kaksikerroksinen liikerakennus. Linnainmaankulma on 1,3 metriä korkeampi kuin vuonna 1962 valmistunut Porin sairaanhoito-oppilaitoksen asuntola, joka aikaisemmin tunnettiin Porin korkeimpana asuinrakennuksena.
Rakennuksen katutasossa sijaitsee Satakunnan Osuuskaupan omistama S-market. Kerrokset 2–4 toimivat asukkaiden sekä viereisen Porin Sokoksen pysäköintitiloina. Linnainmaankulman 42 asuntoa ovat kerroksissa 5–16. Rakennuksessa on myös varastotilana ja jätehuoneena toimiva kellarikerros. Asukkaiden oleskelupiha leikkipaikkoineen sijaitsee viidennessä kerroksessa pysäköintikerrosten päälle rakennetulla kannella. Asuinkerrosten hissillä pääsee suoraan Sokos-tavarataloon, josta pysäköintitasojen kautta on kulku myös viereisessä korttelissa sijaitsevaan kauppakeskus IsoKarhuun.
Linnainmaankulman korttelin puoleiset julkisivut ovat pääosin lasitettuja parvekkeita. Kadun puoleisia julkisivuja on verhoiltu esipatinoidulla kuparilevyllä, jonka on valmistanut Porissa toimiva Aurubis Finland.
Rakentaminen.
Linnainmaankulma rakennettiin kahdessa vaiheessa, kun Porin kaupunginvaltuusto oli vuonna 2012 hyväksynyt tornitalon mahdollistaneen asemakaavamuutoksen. Vuoden 2013 lopussa valmistuivat Sokoksen 2 000 m²:n kokoinen laajennusosa sekä kolmikerroksiset pysäköintitasot. Tämän jälkeen rakennustyöt pysähtyivät usean kuukauden ajaksi tornitalosta tehtyjen valitusten vuoksi. Rakentamista päästiin jatkamaan toukokuussa 2014, kun Korkein hallinto-oikeus ei myöntänyt asemakaavan vastustajille valituslupaa, ja Linnainmaankulma valmistui lopulta helmikuussa 2016.
Muut tornitalohankkeet.
Lokakuussa 2016 kaupunginhallitus vahvisti Linnainmaankulman viereen Isolinnankadun toiselle puolelle uuden asemakaavan, joka mahdollistaa muun muassa toisen 16-kerroksisen tornitalon rakentamisen. ”Porin Manhattaniksi” kutsutusta kaavasta tehtiin useita valituksia, jotka korkein hallinto-oikeus hylkäsi toukokuussa 2017. Valittajien joukossa oli muun muassa läheisen V kaupunginosan asukasyhdistys, joka oli vastustanut jo Linnainmaankulman rakentamista. Myös Satakunnan museo sekä ELY-keskus vastustivat lausunnoissaan uutta asemakaavaa. Itätullinkadun ja Mikonkadun väliseen kortteliin suunnitellun 16-kerroksisen tornitalon rakentaminen alkaa mahdollisesti syksyllä 2018.
Spider-Man 3 (videopeli)

Spider-Man 3 on Treyarchin kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle. Vicarious Visions on tehnyt pelistä käännökset Nintendo DS:lle, PlayStation 2:lle, PlayStation Portablelle ja Wiille.
Peli liittyy elokuvaan "Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3".
Vastaanotto.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.6/10.
Kirsti Rista

Kirsti Iris Rista (o.s. "Siitonen", 2. tammikuuta 1935 Soanlahti – 12. heinäkuuta 2018 Mikkeli) oli suomalainen taidegraafikko, joka tunnettiin puupiirroksistaan.
Kirsti Rista opiskeli taidemaalariksi Suomen Taideakatemiassa 1957–1959. Ensinäyttelynsä hän piti vuonna 1961. 1970-luvun taitteessa hän opiskeli taidegrafiikkaa työväenopistossa Erkki Hervon, Pekka Mäkisen ja Viktor Kuuselan johdolla. Rista piti elämänsä aikana parikymmentä yksityisnäyttelyä ja oli mukana kymmenissä yhteisnäyttelyissä. Ristan töitä on muun muassa Helsingin kaupunginmuseon, Mikkelin kaupungin ja Mikkelin taidemuseon kokoelmissa. 
Vuonna 2008 mikkeliläinen Rista sai Etelä-Savon taidetoimikunnan palkinnon elämäntyöstään.
Kirsti Rista oli aiemmin naimisissa valokuvaaja Simo Ristan kanssa. Heillä on viisi vuosina 1957–1963 syntynyttä lasta. Yksi heistä on puutaiteilija Ilona Rista.
AJet

AJet (aiemmin AnadoluJet) on Turkish Airlinesin tytäryhtiö, joka toimii pääosin Turkin sisäisessä lentoliikenteessä. Se on halpalentoyhtiö, jonka solmukohtana toimii Sabiha Gökçenin kansainvälinen lentoasema Istanbulissa.
Yhtiö perustettiin 30. maaliskuuta 2008. Se käyttää lennoillaan emoyhtiö Turkish Airlinesin tunnuksia ja lennon numeroita. Turkish Airlines ilmoitti maaliskuussa 2020 siirtävänsä kaikki kansainväliset lentonsa Sabiha Gökçenin lentoasemalta AnadoluJetin operoitaviksi. AnadoluJet uudelleenbärndättiin AJetiksi maaliskuussa 2024.
Laivasto.
AnadoluJetin laivastoon kuului heinäkuussa 2021 kaikkiaan 53 Boeing 737-800 -konetta, joiden keski-ikä oli 15,4 vuotta.
Ultimate Spider-Man (animaatiosarja)

Ultimate Spider-Man on Hämähäkkimies-sarjakuvaan perustuva animaatiosarja. Sarjaa esitettiin neljä kautta ja 104 jaksoa Disney XD -kanavalla vuosina 2012–2017. Ohjelmassa on vieraillut muun muassa Galaksin Vartijat, Hulk, Kostajat ja Tohtori Outo.
Forlimpopoli

Forlimpopoli on kaupunki Keski-Italiassa, Emilia-Romagnan alueella, Forlì-Cesenan maakunnassa. Kaupunki sijaitsee Forlìsta viitisen kilometriä kaakkoon. Forlimpopolissa on runsaat 13 000 asukasta.
Forlimpopolin paikalla sijaitsisi antiikin aikana Forum Popiliin kaupunki, jonka nimestä nykyisen kaupungin nimi on muuntunut.
Filidh

Filidh tai filid (gaelin "fili", näkijä) olivat muinaisessa Irlannissa ammattimaisia runoilijoita, joiden virallisiin tehtäviin kuuluivat tarujen ja sukupuiden tallentaminen sekä hallitsevan luokan urotöistä kertovien runojen sepittäminen. Uskottiin, että filidh pystyivät langettamaan pelättyjä pilkkoja tai kirouksia (áer), jotka tuhosivat kirotun maineen, ja saattoivat myös aiheuttaa fyysistä vahinkoa tai jopa kuoleman. Filidh muodostivat oman aristokraattisen luokan, ja Irlannin käännyttyä kristinuskoon 400-luvulla he omaksuivat laittomiksi julistettujen druidien eli kelttien pappisluokan tehtävät.
Filidh jaettiin seitsemään arvoasteeseen. Yksi alimmista luokista oli bardi. Korkein aste oli ollamh, jonka pystyi saavuttamaan vähintään 12 vuoden opintojen jälkeen. Runoilijan täytyi silloin hallita 300 vaikeaa runomittaa, 250 tärkeää tarinaa ja 100 vähäisempää tarinaa. Ollamh sai käyttää karmiininpunaista höyhenkoristeista kaapua ja sauvaa. Aluksi filidh suosivat germaanisissa kielissä yleisiä alkusoinnillisia säkeitä, mutta myöhemmin he kehittivät mutkikkaisiin sääntöihin perustuvia runomuotoja, joista suosituin oli "debide".
Filidh saivat omistaa maata 500-luvulta lähtien, ja heille tuli myös uusia tehtäviä. Virallisten runojen laatimisen lisäksi heidän tuli neuvoa paikallisia asukkaita lakiasioissa ja kirjallisuudessa sekä kertoa kansallisesta historiasta. Tämän pohjalta kehittyivät myöhemmät bardien oppilaitokset. 1100-luvulta alkaen filidhien runous siirtyi lyyrisiin luonnonkuvauksiin ja henkilökohtaisiin runoihin, jotka kuvasivat heidän isäntiensä inhimillisiä ominaisuuksia kuten jalomielisyyttä, ja sankarirunoelmat tai tarut esi-isistä jäivät taka-alalle. Runousopin tiukat säännöt eivät myöskään olleet enää yhtä tärkeitä. Vähitellen filidhien ja bardien erot hälvenivät, ja 1200-luvulla bardit olivat jo hallitsevassa asemassa.
Derib

Derib, oikealta nimeltään Claude de Ribaupierre, (s. 8. elokuuta 1944 La Tour-de-Peilz, Sveitsi) on sveitsiläinen sarjakuvataiteilija.
Ura.
Derib aloitti uransa Peyon studiolla 1960-luvulla osallistumalla muiden muassa "Smurffit"-sarjan piirtämiseen.
Ensimmäinen merkittävä oma sarjakuva oli Maurice Rosyn kanssa tehty "Attila", tarina puhuvasta agenttikoirasta, jota julkaistiin "Spiroussa" vuosina 1967–1973 neljän albumin verran. 
Vuonna 1970 Derib alkoi piirtää "Yakaria", lapsille suunnattua intiaanisarjakuvaa, jota käsikirjoitti Job (André Jobin). 
Deribin päätyönä pidetään "Buddy Longwaytä", realistista lännentarinaa, jossa kulttuurien ristiriidat kohtaavat turkismetsästäjän ja hänen intiaanivaimonsa elämänkulussa. Ensimmäinen osa julkaistiin "Tintin"-lehdessä 1972. Sarjaa on ilmestynyt kaksikymmentä albumia. 
Muita merkittäviä sarjoja ovat olleet yhdeksänä albumina ilmestynyt intiaaniaiheinen "Celui qui est né deux fois" (Hän joka syntyi kahdesti). 
1980-luvulta alkaen Derib käsitteli yhteiskunnallisia aiheita: "Jo" oli vuonna 1981 ilmestyessään ensimmäisiä AIDS-aiheisia sarjakuvia. "Pour toi, Sandran" (1995) aiheena oli prostituutio ja "No Limitsin" väkivalta. "Red Road" on nykyaikaan sijoittuva jatko "Celui qui est né deux fois’lle".
Kobolttijodidi

Kobolttijodidi (CoI2) on koboltti- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa katalyyttinä ja kosteusindikaattorina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö.
Kobolttijodidi on huoneenlämpötilassa kiteistä hygroskooppista ainetta. Se on polymorfista ja sillä on kaksi kidemuotoa, jotka ovat väriltään musta α-muoto ja keltainen β-muoto. Näistä β-muoto on epästabiilimpi ja muuntuu α-muodoksi kuumennettaessa noin 400 °C:n lämpötilaan. Kidevedettömän kobolttijodidin lisäksi tunnetaan myös väriltään vihreä dihydraatti (CoI2·2H2O) ja ruskehtavanpunainen heksahydraatti (CoI2·6H2O). Kobolttijodidi liukenee hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin. Kobolttijodidi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Kidevedetöntä kobolttijodidia valmistetaan koboltin ja jodin välisellä reaktiolla ja kidevedellisiä muotoja saadaan liuottamalla kobolttijauhetta vetyjodidin.
Co + I2 → CoI2
Co + 2 HI → CoI2 + H2
Kobolttijodidia käytetään kosteusindikaattorina erityisesti osoittamaan sisältävätkö orgaaniset liuottimet vettä. Lisäksi sitä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä muun muassa karbonylaatioreaktioissa.
Reise in das innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834

Reise in das Innere Nord-America in den Jahren 1832 bis 1834 on moniosainen teos, jonka on laatinut saksalainen etnologi ja luonnontieteilijä Maximilian zu Wied-Neuwied. Kuvitus on sveitsiläisen taidemaalarin Karl Bodmerin. Teos ilmestyi peräjälkeen kolmella kielellä, saksaksi, englanniksi ja ranskaksi. Englanniksi sen nimi on "Maximilian Prince of Wied’s Travels in the Interior of North America, during the years 1832–1834" ja ranskaksi "Voyage dans l’interieur de L’Amérique du Nord exécuté pendant les années 1832, 1833 et 1834". 
Matka.
Teos kuvaa Maximilian zu Wied-Neuwiedin, Karl Bodmerin ja David Dreidoppelin vuosina 1832–1834 tekemää kansatieteellistä matkaa Pohjois-Amerikkaan. Tutkimusmatkan tarkoituksena oli tutkia Pohjois-Amerikan kasvistoa ja eläimistöä ja tavata niitä intiaaniheimoja, jotka aikoinaan elivät Missourin länsipuolella ja jotka tulivat Missourin rantamien linnakkeisiin tekemään turkiskauppaa American Fur Companyn kanssa. 
Teos "Reise in das innere Nord-Amerika 1832 bis 1834" on merkittävimpiä Yhdysvaltojen intiaanikansojen dokumentointeja.
Teos.
Karl Bodmer toi matkalta Saksaan yli 400 luonnosta ja akvarellia intiaaneista, kasveista, eläimistä ja maisemista. Maximilian zu Wied-Neuwied valitsi lukuisista akvarelleista ne, jotka hän halusi liittää teokseen.
Hän pyysi siksi Karl Bodmeria valvomaan valmistusta sadan taalerin kuukausipalkkaa vastaan, josta puolet tämä joutui käyttämään velkojen ja kulujen maksuun.
Kirjan ensimmäiset kappaleet viitenä niteenä ilmestyivät 10. marraskuuta 1837. Vuosina 1837–1842 ilmestyi Koblenzissa kaksiniteinen laitos, jonka julkaisija oli Jakob Hölscher. Ranskankielinen laitos ilmestyi 1840–1843 ja englanninkielinen 1843–1844. Teosta tilattiin 277 kappaletta. Talouslama ja vuoden 1848 vallankumous keskeyttivät kysynnän. Karl Bodmer lupasi 1847 kuvien oikeudet ja alkuperäislaatat Maximilian zu Wied-Neuwiedille ja tämän perheelle. Kokoelmaa säilytettiin Neuwiedin linnassa, jonne se unohtui.
Varkaus.
Yhdysvaltalaisen Pittsburgin Carnegie-kirjaston historiallisen kokoelman kappale teoksesta varastettiin monien muiden teosten joukossa. Kirjaston arkistonhoitaja vei teoksia parinkymmenen vuoden aikana lähiseudun antikvaariseen kirjakauppaan. Varkaudet huomattiin vuonna 2017. Kyseisen kappaleen arvoksi määriteltiin tässä yhteydessä yli miljoona euroa. Teos on yhä kateissa.
Luettelo Suomen taajamista 2016

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2016. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajama-sarakkeessa sulkeisiin lainausmerkkeissä kirjoitetut nimet ovat Tilastokeskuksen alkuperäisessä aineistossa olevia nimimuotoja. Kunta-sarakkeessa kuntien nimien perässä olevat luvut kertovat, kuinka suuri osa taajaman väestöstä asuu kyseisessä kunnassa.
Vuoden 2016 lopussa Suomessa oli 5 503 297 asukasta, joista 4 650 901 asui taajamissa, 781 877 haja-asutusalueilla ja 70 519 asukkaan asuinpaikka oli tuntematon. Taajama-aste oli 85,6 prosenttia. Taajamien lukumäärä oli 741 kappaletta.
Monessa Ahvenanmaan kunnassa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga, Sund ja Vårdö) ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa ainoa kunta, jossa ei ollut taajamia oli Luhanka. Kunnista, joissa oli taajamaväestöä, korkein taajama-aste oli Kauniaisissa (100,0 prosenttia) ja matalin Rääkkylässä (26,2 prosenttia). Maakunnittain tarkasteltuna korkein taajama-aste oli Uudellamaalla (95,3 prosenttia) ja matalin Ahvenanmaalla (62,5 prosenttia).
Herman Sjöblom

Herman Alexander Sjöblom (6. syyskuuta 1894 – 13. maaliskuuta 1962) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja ja musiikkiliike Oy R. E. Westerlund Ab:n toimitusjohtaja. Hän käytti säveltäjänä ja sovittajana salanimeä A. Salo.
Sjöblom sävelsi ja sovitti iskelmämusiikkia sekä toimi orkesterinjohtajana His Master’s Voice -levymerkille. Hän toimi salonkiorkesterin kapellimestarina ja sovitti salonkiorkesterille suomalaisten säveltäjien pianoteoksia, näitä säveltäjiä olivat muun muassa Jean Sibelius, Toivo Kuula, Selim Palmgren, Armas Järnefelt ja Oskar Merikanto. Sjöblom oli myös toimittajana eri musiikkikustantamoilla (Wilhelm Hansen Kööpenhaminassa, R. E. Westerlund Helsingissä ja Breitkopf &amp; Hartel Leipzigissa).
Herman Sjöblomin poika oli teollisuusneuvos Veikko Sjöblom.
AGM-88 HARM

AGM-88 HARM ("High-Speed Anti-Radiation Missile") on yhdysvaltalainen tutkaan hakeutuva ohjus. Ohjuksen kehitys aloitettiin vuonna 1969 tavoitteena korvata AGM-45 Shrike ja AGM-78 Standard ohjukset. Ohjuksen alkuperäinen kehittäjä oli Texas Instruments, myöhemmin Raytheon. Ensimmäinen tuotantoerä ohjuksia toimitettiin vuonna 1983 ja ensimmäinen operatiivinen käyttö oli huhtikuussa 1986 tavoitteena tuhota libyalaisia tutkia.
Brahenkatu

Brahenkatu on 800 metriä pitkä katu Turun ruutukaava-alueella. Sen poikkikatuja ovat Linnankatu, Eerikinkatu, Yliopistonkatu, Maariankatu, Sibeliuksenkatu, Tuureporinkatu, Läntinen Pitkäkatu ja Ratapihankatu.
Brahenkatu oli yksisuuntainen Eerikinkadulta Maariankadulle ulottuvalta osuudeltaan, kunnes koko katu muutettiin syksyllä 2018 kaksisuuntaiseksi.
Entinen Anttila-tavaratalo Brahenkatu 8:ssa purettiin syksyllä 2006 kiinteistön omistaneen Turun Osuuskaupan viereisen Sokos Wiklund-tavaratalon laajennuksen tieltä.
Brahenkatu 12:ssa sijainnut huonokuntoinen Brahe-Center-kauppakeskus purettiin 2020-luvun taitteessa ja tilalle rakennettiin kaksi 9-kerroksista asuinkerrostaloa. Vuonna 1963 kauppakeskukseen avattiin Turun ensimmäinen Anttila, uudenaikainen valintamyymälä. Viimeisinä vuosina Brahe-Centerissä toimivat muun muassa Valintatalo, Vapaa Valinta, Motivus-kuntokeskus, lounasravintola ja ompelimo..
AIM-132 ASRAAM

MBDA ASRAAM on eurooppalainen lyhyen kantaman ilmataisteluohjus. Ohjuksesta suunniteltiin korvaajaa AIM-9 Sidewinder -ohjuksella ja sillä on siten myös yhdysvaltalainen tunnus AIM-132.
Ohjuksen tavoitteet määriteltiin vuosien 1984 ja 1987 välisenä aikana, jonka jälkeen kehityksen aloittivat BAe Dynamics ja Bodensee Gerätetechnik.
Hepokatti (kappale)

”Hepokatti” eli ”Oli hepokatti maantiellä” on suomenkielinen versio 1800-luvun puolenvälin yhdysvaltalaisesta laulusta ”Polly Wolly Doodle”. Samasta kahden soinnun sävelmästä on tehty lukemattomia muitakin versioita, kuten Boney M. -yhtyeen hitti ”Hooray! Hooray! It's a Holi-Holiday” vuodelta 1979. Suomeksi siitä on ainakin kolme muutakin sanoitusta: Kerttu Mustosen ”Kun iloisia ystäviä on” (1937), Sauvo Puhtilan ”Etelään” (1988) ja Tarja Jykylän ”Rikirii” (2010).
Laulua ”Polly Wolly Doodle” esitti tiettävästi ensimmäisenä Dan Emmett ja Virginia Minstrels vuonna 1843 New Yorkin Boweryssä. Emmett on usein merkitty myös kappaleen tekijäksi, mutta asiasta ei ole varmuutta. Laulun sävel ja sanat julkaistiin ensi kerran Harvardin yliopiston opiskelijoiden laulukirjassa vuonna 1878, ja sitä on esitetty myös Yalen yliopistossa samana vuonna. Sidney Clare kirjoitti lapsitähti Shirley Templen laulettavaksi osin toisenlaisen sanoituksen elokuvaan "Pieni kapinoitsija" (The Littlest Rebel, 1935).
Suomenkielisen sanoituksen tekijää ei tunneta, mutta monissa levytyksissä se on merkitty Pertti Reposen nimiin. Se alkaa englanninkielisen version loppupuolella esiintyvästä heinäsirkasta, joka makoilee junaradalla ("railroad track") ja kaivelee hampaitaan mattonaulalla ("carpet tack"). Suomalaisversiossa hepokatti istuu maantiellä ja kaivelee hampaitaan haravalla. Suomenkielinen sanoittaja on kirjoittanut jatkoksi alkuperäistä absurdimpia eläinjuttuja seinällä soittelevine silleineen ja kananpojan aivastuksineen. 
Kappaleesta on Suomessa tullut suosittu lastenlaulu, joka on levytetty monille lastenlevyille. Ensimmäisenä sen levytti nimellä ”Oli hepokatti maantiellä” Tapio Rautavaara vuonna 1967, ja muita levyttäjiä ovat olleet Lasse Kuusela ja Humppa-Veikot (1972), Songilo (1980) ja monet lastenmusiikkiryhmät.
Gabriel (ohjus)

Gabriel on Israelissa kehitetty meritorjuntaohjusten perhe. Ohjusten valmistaja on Israel Aerospace Industries.
Ohjus lentää ilmassa arviolta 2,5 metrin korkeudessa. Asetyyppinä Gabriel tuli käyttöön vuonna 1962, joten se on käynyt läpi useita eri kehitysversioita. Omamassa on kohonnut 480 kg:sta 960 kg:aan. Taistelukärjen omamassa kohosi 100 kg:sta 240 kg:aan. Kantama oli alun perin vain 20 km, mutta Mark IV -versiossa se on jo 200 km.
Käyttö Suomessa.
Suomen puolustusvoimat hyväksyi viimeisimmän Gabriel Mark V -version käyttöönsä kesällä 2018 ja päätti tehdä tilaussopimuksen, jonka arvo on 162 miljoonaa euroa. Toimitukset tapahtuvat vuosina 2019–2025. Ohjuskauppaan sisältyy myös tilausoptio, jonka arvo on 193 M€. Merivoimille toimitettavan merimaaliohjuksen tyypitystunnus on PTO 2020.
Muita valintaprosessissa mukana olleita olivat norjalainen Kongsbergin NSM, eurooppalais-ranskalainen MBDA:n Exocet, ruotsalainen Saabin RBS15 sekä yhdysvaltalainen Boeing Harpoon. 
Merivoimat otti PTO 2020:n operatiiviseen käyttöön elokuussa 2025.
Naval Strike Missile

Naval Strike Missile (NSM) on norjalaisen Kongsbergin kehittämä meritorjuntaohjus.
Ohjus on valittu käyttöön Norjan ja Puolan laivastossa.
Ohjuksesta on Joint Strike Missile (JSM) versio F-35-hävittäjää varten.
Dagmar Kemilä

Selma Dagmar Kemilä, o.s. "Mäkeläinen" (4. heinäkuuta 1891 Helsinki – 19. helmikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja oppikirjojen tekijä.
Kemilän vanhemmat olivat työmies Otto Mäkeläinen ja Maria Kivikangas. Hän pääsi Helsingin jatko-opistosta 1911 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1913. Kemilä teki opintomatkat Saksaan ja Italiaan 1923–1924 ja Sveitsiin 1939.
Kemilä toimi opettajana Askolassa 1911–1916 ja Helsingissä vuodesta 1916 alkaen. Hän järjesti oppilaiden piirustusnäyttelyitä Suomessa, Ruotsissa ja Pariisissa saaden kunniapalkinnon 1947.
Dagmar Kemilä oli naimisissa 1927–1951 kansakoulunopettaja ja runoilija Jaakko Kemilän (kirjailijanimi "Osmo Orjanheimo") kanssa.
Ahopirkko

Ahopirkko ("Psyllobora vigintiduopunctata"), jota kutsutaan myös nimellä 22-pistepirkko, on leppäpirkkojen heimoon kuuluva hyönteislaji. Ahopirkko on 3–4 mm kokoinen kovakuoriainen, jonka kirkkaankeltaisissa peitinsiivissä on 22 pistettä. Ahopistepirkot liikkuvat pensaiden ja ruohovartisten kasvien lehdille. Sekä aikuiset että toukat ovat hyödyllisiä, sillä ne syövät kasveista härmän sienirihmastoja lehtien pinnoilta.
Venera 1VA

Tjaželyi Sputnik (), (), tunnetaan myös nimellä Venera 1VA No. 1 tai lännessä nimellä Sputnik 7, oli neuvostoliittolainen avaruusalus, jonka tarkoituksena oli olla ensimmäinen Venusta tutkinut avaruusalus. Se ei onnistunut irtautumaan Maan kiertoradalta. Neuvostoliitto ei halunnut tunnustaa epäonnistumista, joten maan hallitus sanoi, että kyseessä oli kokeilu.
Tjaželyi Sputnik laukaistiin Baikonurin avaruuskeskuksesta 4. helmikuuta vuonna 1961 klo. 01:18:03 UTC. Se paloi ilmakehässä Siperian yläpuolella 26. helmikuuta 1961.
Kosmos 96/Venera 4

Kosmos 96 (ven.: Космос 96 joka tarkoittaa "Cosmos 96"), tai 3MV-4 No.6, oli Neuvostoliittolainen avaruusalus jonka piti tutkia Venusta. Se oli 3MV-4-avaruusalus joka laukaistiin osana Venera-ohjelmaa. Sen piti lentää Venuksen ohi, mutta ongelman takia se ei päässyt Maan kiertoradalta.
Se suunniteltiin tutkimaan Marsia, mutta sitä ei laukaistu laukaisuikkunan aikana, joten se uudistettiin tutkimaan Venusta Venera 2:en ja Venera 3:en kanssa.
Se laukaistiin 23. marraskuuta vuonna 1965 klo. 03:21 UTC Baikonurin avaruuskeskuksesta. Kosmos 96 tuhoutui kun se palasi takaisin Maan ilmakehään 9. joulukuuta 1965.
Kreikan maastopalot 2018

Kreikan vuoden 2018 maastopalot yltyivät heinäkuun lopulla 2018. 23.–24. heinäkuuta palot tuhosivat erityisesti Itä-Attikaa Néa Mákrin ja Rafínan alueilla, Ateenan metropolialueen itälaidalla. 15. elokuuta mennessä palot olivat vaatineet 96 kuolonuhria. Noin 190 ihmistä vietiin sairaalahoitoon. Suurimpia tuhoja kärsi Néa Mákrin Mátin kaupunginosa, jossa kuoli 25 tulen saartamaksi jäänyttä ihmistä.
Maastopalot tuhosivat myös Kinétan seutua Länsi-Attikassa. Suuria maastopaloja oli myös muualla Kreikassa, kuten Kreetalla Apokóronaksen alueella.
Viranomaiset ovat epäilleet ainakin osaa paloista tahallaan sytytetyiksi. Palot ovat Kreikan tuhoisimmat sitten vuoden 2007 maastopalojen. Maahan julistettiin palon jälkeen kolmen vuorokauden suruaika.
Máti

Máti () on Néa Mákrin kaupungin kaupunginosa Marathónaksen kunnassa Itä-Attikassa Kreikassa. Se sijaitsee Attikan itärannikolla Néa Mákrin keskustan ja Rafínan välillä, noin 30 kilometriä itäkoilliseen Ateenan keskustasta.
Mátin nimi tarkoittaa suomeksi ”silmää”. Kaupunginosa on kehittynyt rantalomakohteeksi, jossa on lukuisia hotelleja. Siellä on myös pieni satama. Mátin tärkein kirkko on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle ("Koímisi tis Theotókou"). Kaupunginosan lounaispuolella sijaitsee Néos Voutzáksen kylä.
Máti kärsi suuria tuhoja Itä-Attikan maastopaloissa 23. heinäkuuta 2018. Sen paloissa kuoli 25 ihmistä.
Fotoyks

Fotoyks on vuonna 1976 perustettu suomalainen valokuva-alan yritys, jolla on kahdeksan passikuvaamoa ja valokuvatuotteiden myymälää pääkaupunkiseudulla. Lisäksi yritys tarjoaa tuotteitaan verkossa osoitteessa fotoyks.fi ja kuvatkirjaksi.fi.
Passikuvaamot toimivat ilman ajanvarausta. Kuvauksen jälkeen Fotoyks toimittaa asiakkaasta otetun passikuvan poliisin tietojärjestelmään, ja yleisimmissä tapauksissa asiakas voi hakea uutta passia verkossa joko välittömästi myymälän asiakaspäätteellä tai myöhemmin kotonaan. Pasilan ja Tikkurilan poliisin lupapalveluiden vieressä toimii Fotoyks-passikuvaamo niitä asiakkaita varten, jotka tekevät passihakemuksen varaamalla ajan lupapalveluihin. Passikuvien lisäksi kuvaamoista saa ilman ajanvarausta kuvat viisumeihin, muihin dokumentteihin sekä rennommat henkilökuvat.
Yritys valmistaa asiakkaan kuvatiedostoista ja filmeistä valokuvia, kuvakirjoja, kuvakortteja, julisteita, tauluja, kalentereita ja muita kuvatuotteita. Asiakas voi tuoda kuvansa myymälään ja tilata siellä haluamiaan kuvatuotteita Fotomaatti-tilauspäätteiden avulla. Vaihtoehtoisesti hän voi ladata kuvatiedostonsa fotoyks.fi-nettipalveluun, tehdä siellä haluamansa kuvatuotteet ja noutaa ne parin päästä valitsemastaan myymälästä tai saada tuotteet postitse kotiinsa. Yritys ilmoittaa sivustollaan reaaliaikaisesti, milloin kuvatilaus on valmis.
Fotoyks myy filmejä, kehittää niitä ja tarjoaa filmien skannaus- ja digitointipalveluja. Yritys tarjoaa myös kaitafilmien ja videoiden digitalisointia.
Yritys valmistaa edelleen myös valokuvia kemiallisen prosessin avulla. Kehitysprosessissa ylitse jäävä kemia kierrätetään.
Fotoyks aloitti kuvakirjojen valmistuksen vuonna 2007. Asiakas voi tehdä kuvakirjan joko netin ylitse selaimellaan fotoyks.fi-palvelussa tai ladata omalle koneelleen ilmaisen ohjelmiston kuvatkirjaksi.fi-sivustolta.
Yritys valmistaa kaikki valokuvat ja kuvatuotteet omissa tiloissaan Helsingissä. Sillä on käytössään muun muassa fotokemiaa käyttävä Polielettronica-suurlaboratorio ja Noritsu-minilaboratorioita sekä kuvakirjoja painava Canon-painokone.
Ensimmäinen Fotoyks-myymälä perustettiin Helsinginkadulle Kallioon vuonna 1976. Seuraavat myymälät perustettiin keskustaan, Itäkeskukseen, Tapiolaan (ennen Heikintorilla, nykyään Ainoassa) ja Vantaalle. 2000-luvulla digikameroiden syrjäyttäessä filmin myymälöitä lopetettiin. Viime vuosina myymälöitä on perustettu Pasilaan (2013), Dixi Tikkurilaan (2018) , Isoon Omenaan (2018) sekä keväällä 2021 kahdeksas myymälä/pikastudio Selloon.
Innerworld

Innerworld on kanadalaisen synthpop-yhtyeen Electric Youthin ensimmäinen studioalbumi, jonka julkaisi Kanadassa Last Gang Records ja muualla maailmassa Secretly Canadian 30. syyskuuta 2014. 
National Public Radio esitti albumin ensimmäistä kertaa ”First Listen” -ohjelmassaan 20. syyskuuta 2014. 
Albumi nauhoitettiin Torontossa ja Los Angelesissa ja sen tuotti Electric Youth. Vince Clarke ja Peter Mayes auttoivat myös albumin tuottamisessa ja Mayes myös miksasi sen. 
Albumin kansikuvassa esiintyy Electric Youthin Austin Garrick ja Bronwyn Griffin englantilaisen taidemaalarin Paul Robertsin maalaamana.
Arvo Ojala

Arvo Ojala (21. helmikuuta 1920 Seattle, Washington – 1. heinäkuuta 2005 Gresham, Oregon) oli amerikansuomalainen aseasiantuntija, joka koulutti Hollywoodissa näyttelijöitä revolverin nopeassa esiin vetämisessä ja ampumisessa. 
Ojala toimi asekouluttajan tehtävässä muun muassa elokuvissa "Koston käsi" (1955), "Liekehtivät vuoret" (1956), "Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat" (1969), "Silverado" (1985) ja "Kolme kaverusta" (1986). Hänen koulutettaviinsa kuuluivat muun muassa Kevin Costner, Michael J. Fox, Kevin Kline, Paul Newman ja Robert Redford. Ojala myös näytteli toisinaan itse sivuosissa tai sijaisnäyttelijänä.
Arvo Ojala varttui maatilalla Yakiman lähellä Washingtonin osavaltiossa suomalaissiirtolaisten poikana ja oppi metsästysretkillä jo lapsena aseen käyttöä.
Ojala sai patentin suunnittelemalleen pistoolikotelolle, joka mahdollistaa aseen nopean esiinvedon. Sitä käyttivät keksijän mukaan nopeuskilpailijoiden lisäksi 1960-luvun alussa monet poliisilaitokset Yhdysvalloissa. Ojalan kotelo kiinnitettiin nyöreillä jalkaan. Sen terässuikaleilla kovetettu runko piti kotelon avoimena ja aseen liipaisinkaaren vapaana. Näin aseen vedosta tuli helpompaa, nopeampaa ja näyttävämpää. 
Ojala vieraili Suomessa ainoan kerran vuonna 1983, jolloin hän toimi vetonaulana villin lännen karnevaaleilla Espoon Korpilammella.
Arvo Ojala oli 26 vuotta (1951–1978) naimisissa mallina, näyttelijänä ja ammattimaisena taitoluistelijana toimineen Doris Seversenin kanssa. He saivat viisi lasta.
Day Birger Et Mikkelsen

Day Birger Et Mikkelsen on tanskalainen, vuonna 1997 perustettu muotitalo.
Historia.
Day Birger Et Mikkelsenin perustaja on Keld Mikkelsen, jonka unelmana oli vallata hienostunut siluetti ja yhdistää se maailmanmatkoillaan löytämiltään etnisten yksityiskohtien kanssa. Keld Mikkelsen on viettänyt yli 10 vuotta Aasiassa tutkien käsityötekniikoita. Hän on myöhemmin hyödyntänyt näitä tekniikoita omissa luomuksissaan.
Perustamisvuodestaan 1997 lähtien päätarkoituksena on ollut tehdä monipuolista ja mukautuvaa muotia, joka täyttäisi modernin naisen tarpeet ja esittelisi nykyaikasta jokapäivän estetiikkaa.
Vuonna 2018 Day Birger Et Mikkelsen toi Specsaversille oman kehysmallistonsa.
Maxtor

Maxtor oli vuonna 1982 perustettu kiintolevyvalmistaja, jonka Seagate osti vuonna 2006.
Yritys kehitti muun muassa ESDI-väylän kiintolevyille.
Yritys osti Quantumin kiintolevyliiketoiminnan vuonna 2002.
2000-luvun alussa Maxtor oli maailman suurin kiintolevyvalmistaja ostettuaan Quantumin tuotannon. Yhtiö ajautui vaikeuksiin vuosikymmenen keskivaiheilla. Siltä puuttui kunnollinen 2,5 tuuman levyjen mallisto, ja yhtiön tuotteita vaivasivat laatuongelmat.
Maxtorin talous oli heikko koko sen historian ajan, ja Quantumista maksettu hinta ja kyseenalaiset johdon päätökset ajoivat yhtiön vaikeuksiin.
Seagate käytti Maxtorin edelleen merkkiä muutaman vuoden ulkoisissa kiintolevyasemissa, joissa yritys oli ollut vahva. Yritys otti merkin käyttöön uudelleen 2016.
Pekka Mäki (arkkitehti)

Pekka Mäki (s. 1969) on suomalainen arkkitehti, joka on turkulaisen Sigge Arkkitehdit Oy:n toimitusjohtaja ja pääosakas. Tampereen teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi valmistunut Mäki perusti vuonna 1996 Helsinkiin oman arkkitehtitoimiston Viiva Arkkitehtuuri Oy:n, joka yhdistyi arkkitehti Sigvard Eklundin 1956 perustaman Arkkitehtitoimisto Sigge Oy:n kanssa vuonna 2001. Nykyään Sigge Arkkitehdit on liikevaihdoltaan Turun suurin, ja myös yksi Suomen suurimmista arkkitehtitoimistoista.
Mäen tunnetuin työ on yhdessä Rauno Lehtisen ja Toni Peltolan kanssa suunniteltu Suomen Berliinin-suurlähetystö, joka valmistui vuonna 1999 osaksi Berliinin pohjoismaisten suurlähetystöjen rakennuskompleksia. Vuonna 2001 se palkittiin Hongkongissa maailman parhaana rakennuksena, ja voitti samana vuonna myös Euroopan parhaan rakennuksen sekä maailman parhaan toimistorakennuksen palkinnot Royal Institute of British Architects -järjestön ja "World Architecture" -julkaisun järjestämässä kilpailussa. Mäen Turun Hirvensaloon suunnittelemaa merenrantahuvilaa "villAmaa" on esitelty muun muassa amerikkalaisessa "Wall Street Journalissa".
Vuonna 2017 Mäen Åbo Akademin humanistiselle tiedekunnalle suunnittelema "Arken" valittiin "Turun Sanomien" äänestyksessä Turun 2000-luvun arkkitehtuurin suosikkirakennukseksi. Samana vuonna herätti huomiota Mäen, Rauno Lehtisen ja Jani Vahalan laatima Turun ylioppilaskyläsäätiön opiskelija-asuntolan suunnitelma "Emo", jonka katsottiin ylhäältä päin tuovan mieleen ”kirkkoveneen” eli naisen sukupuolielimen.
Olli F. Linnainmaa

Olli Frans Linnainmaa (23. syyskuuta 1907 Ulvila – 27. helmikuuta 1991 Pori) oli suomalainen kauppias, joka tunnetaan Suomen itsepalvelukaupan uranuurtajana. Hän avasi Poriin maan ensimmäisen valintamyymälän vuonna 1949, ja myöhemmin 1960-luvulla Linnainmaa Oy:n liikkeissä aloitettiin tarjoustuotteiden myynti ensimmäisenä Suomessa.
Ura.
Olli F. Linnainmaa aloitti kauppiaan uransa vuonna 1928, jolloin hän sai maistraatilta luvan taloustavaroita myyvän liikkeen perustamiseen. Vuonna 1936 Linnainmaa avasi Porin Isolinnankadulle elintarvikeliikkeen, jonka hän toukokuussa 1949 muutti itsepalveluperiaatteella toimivaksi ensimmäisenä Suomessa. Linnainmaa sai ajatuksen Yhdysvalloissa asuneelta tuttavaltaan, joka oli näyttänyt hänelle kuvia amerikkalaisista itsepalvelumyymälöistä.
Uuden liikeidean toimivuutta epäiltiin aluksi, kun ihmisten oletettiin varastavan kaupasta ja Linnainmaan ajautuvan pian vararikkoon. Hänen kauppansa kuitenkin menestyi, ja vuonna 1955 Linnainmaa avasi myös leipomon ja kahvilan. 1950-luvulla itsepalvelumyymälöitä alettiin perustamaan myös muualle Suomeen. Vuonna 1965 aloitti toimintansa Linnainmaa Oy:n toinen valintamyymälä Isolinnankadun eteläpäässä. Kaksi vuotta myöhemmin toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa ekonomi Matti Linnainmaa, joka kasvatti yrityksen yhdeksän Porissa toimineen elintarvikemyymälän ketjuksi.
Linnainmaan vuonna 1936 avaama liike toimi samoissa tiloissa Isolinnankatu 9:ssä aina vuoteen 1975 saakka. Nykyään paikalla on 2000-luvun alussa valmistunut uudisrakennus, jonka seinään kiinnitettiin vuonna 2010 Suomen ensimmäisestä valintamyymälästä kertova muistolaatta. Isolinnankadun ja Mikonkadun kulmauksessa sijainneen Linnainmaan liikerakennuksen tontilla on nykyään Porin korkein asuinrakennus 16-kerroksinen Linnainmaankulma.
Olli F. Linnainmaa kuului myös Porin kaupunginvaltuustoon kokoomuksen edustajana. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1964. Linnainmaa kuoli Porissa 83-vuotiaana helmikuussa 1991.
Kurt Hvitsjö

Kurt Carolus Hvitsjö (22. maaliskuuta 1921 Helsinki – 30. marraskuuta 1993 Lahti) oli suomalainen sisustusarkkitehti ja palkittu huonekalumuotoilija.
Hvitsjö valmistui sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta opistosta 1951 ja aloitti uransa Askon palveluksessa, kunnes vuonna 1954 siirtyi Iskulle. Hän suunnitteli aluksi erityisesti koulukalusteita ja myöhemmiin puisia kotien ja julkisten tilojen kalusteita ja voitti kaksi kertaa Vuoden huonekalu -kilpailun. Hvitsjö vastasi monista Iskun menestystuotteista muttei tuonut itseään esiin niiden suunnittelijana. 1980-luvun taitteeseen asti Hvitsjö johti Iskun tuotesuunnittelua ja jatkoi sen jälkeenkin pikkutuolien, ruokaryhmien ja makuuhuoneen kalusteiden suunnittelijana seuraajansa Raimo Räsäsen alaisuudessa.
Hvitsjön suunnittelemista kalusteista on 2010-luvun lopulla yhä tuotannossa julkisten tilojen "Metro"-neuvottelutuolisarja vuodelta 1964 sekä koulukalusteena paljon käytetty, vuonna 1955 Suomen VI Suurmessujen laatupalkinnolla palkittu pinottava "Tuoli 50". Muita Hvitsjön tunnettuja tuotteita ovat 1950-luvulla suosittu "Domus"-vuodesohva, 1960-luvun sohvakalusto "Maxim" kaartuvine puuosineen, korkeaselkäisestä tv-tuolista tunnettu 1960-luvun "Rosario"-sarja, "Libero"-kirjahyllystö sekä "Avotakka"-sisustuslehden Vuoden huonekalu -äänestyksen 1979 voittanut "Pepi"-lastenkalustesarja.
Kurt Hvitsjö jäi eläkkeelle vuonna 1986. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Benjamin (sarjakuvasankari)

Benjamin on sarjakuvantekijä Peyon luoma yliluonnollisen voimakas pikkupoikasankari.
Benjamin (ransk. Benoît Brisefer) esiintyi ensi kerran Spirou-lehdessä joulukuussa 1960. Tekemiseen osallistuivat myös Peyon studion muut työntekijät. Peyo lopetti sarjan parissa työskentelyn vuonna 1978, kun Strumffit-sarjakuvan suosio vei hänen aikansa. Peyon kuoleman jälkeen sarjaa jatkoivat hänen poikansa Thierry Culliford ja piirtäjä Pascal Garray. 
Benjaminin hahmo.
Benjamin on erittäin supervahva mutta ei aina osaa arvioida ja hallita voimiaan. Supervoimat katoavat aina kun Benjamin saa nuhan, mikä tapahtuu usein silloin, kun hän yrittää todistaa voimiaan muille kuin rikollisille. Benjamin on käytökseltään äärimmäisen kohtelias, huomaavainen ja viaton. Benjaminin sanat menevät usein sekaisin esimerkiksi hänen yrittäessään kertoa rikoksista poliisille. 
Benjaminia suomeksi.
Benjaminin seikkailuista ilmestyi Ruudussa viisi vuosina 1973–1976 ja Non Stopissa yksi vuonna 1976. Näistä kolme François Walthéryn piirtämää on ilmestynyt Otavan vuonna 2017 julkaisemassa kokoelmassa.
Enon opetukset (romaani)

Enon opetukset on Petri Tammisen romaani vuodelta 2006. Teos on lajityypiltään tragikomediaa ja siinä on kolme aikatasoa: kesä 1981, syksy 1994 ja talvi 2005. Romaanin päähenkilöt ovat eno ja hänen siskonpoikansa Jussi. Eno kantaa vastuunsa vanhempana sukulaismiehenä, ja pyrkii kitkemään siskonpojastaan antautujan taudin.
Juoni.
Aika: heinäkuu 1981. Paikka: varsinaissuomalainen maalaistalo. Kirjan minä-kertoja Jussi on kahdentoista, Olli-eno on häntä kymmenisen vuotta vanhempi. Enon isä (eli Jussin äidinisä) tekee lähtöä tuonpuoleiseen. Hänelle on määrä ostaa arkku ja hän haluaa nähdä sen ennen kuolemaansa. Arkku ostetaan Turusta, jonne matkataan enon Peugeotilla. Mukaan lähtee enon ja Jussin lisäksi kauppiaanpoika Myrsky, joka on tarinan keskeinen sivuhahmo. Jussin äiti ja hänen miehensä (Jussin isä) ovat paikalla maatalossa; seuraa pientä sukudraamaa. Jussin erkaneminen poikaiästään kohti miehuutta on ensimmäisen osan olennaisena aiheena. Taustalla seurataan Englannin prinssi Charlesin ja Diana Spencerin hääseremoniaa.
Lokakuu 1994. Enon ote elämästä on lipsumassa. Samaan aikaan hänen otteensa viinapullosta on vahvistumassa. Jussi on jo perheenisä ja eno kutsuu hänet kalaan. Jussilla on poika ja vaimo. Kalastuksen sijaan toiminta keskittyy juopotteluun ja ambulanssikin kutsutaan hätiin. Jussi seuraa holtitonta alkoholinkäyttöä vierestä, eikä ymmärrä enon ja tämän viinaanmenevän toveripiirin valintoja.
Helmikuu 2005. Jussi on ottanut avioeron. Englannin prinssi Charles ja Camilla Parker Bowles ovat astumassa aviosäätyyn. Jussi surkuttelee kuninkaallisten häiden tuputtamaa armon ja kohtuuden eetosta. Eno on jo syrjäytynyt ja luuhaa toisten alkoholistien seurassa. Hän soittaa Jussille ja käskee tätä pitämään pintansa. Seuraavana kesänä eno kuolee. Hautajaisissa Jussi keskustelee poikansa kanssa ja huomaa, että hänellä on vuosikymmenen verran aikaa joko välttää enonsa kohtalo tai ajautua samanlaiseen umpikujaan.
Olli-enon ammattina on valokuvaus, ja ihmisten kuvaamiseen liittyvät teemat ovat tuon tuosta esillä.
Muuta.
"Enon opetukset" oli Finlandia-ehdokkaana vuonna 2006. Teos on julkaistu myös sähkökirjana ja äänikirjana.
Yleisradio tuotti kaksiosaisen televisioelokuvan "Enon opetukset" vuonna 2010. Teos julkaistiin DVD:nä 2013.
Kinatsoliini

Kinatsoliini (C8H6N2) on aromaattinen heterosyklinen yhdiste. 
Ominaisuudet ja valmistus.
Huoneenlämpötilassa kinatsoliini on väritöntä tai vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liuokset ovat heikosti emäksisiä. Kinatsoliini liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Kinatsoliini muistuttaa kemialliselta käyttäytymiseltään pyrimidiiniä. Se muun muassa reagoi happojen kanssa muodostaen suoloja. Kinatsoliini voi reagoida bentseenirenkaastaan elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla. Kinatsoliini voi reagoida elektrofiilina nukleofiilien, kuten Graignard-reagensien kanssa 4-asemasta. Vahvat hapettimet hapettavat kinoliinin pyrimidiini-4,5-dikarboksyylihapoksi.
Kinatsoliinia valmistetaan lähtemällä o-aminobentsaldehydistä, glyoksyylihaposta ja ammoniumasetaatista. Näiden reaktiotuotteena muodostuva yhdiste hapetetaan kinatsoliiniksi kaliumferrisyanidin avulla. Toinen valmistustapa on 2-nitrobentsylideenibis(formamidi)n pelkistys.
Erik Johan Andelin

Erik Johan Andelin (18. toukokuuta 1804 Hollola – 9. heinäkuuta 1893 Tohmajärvi) oli suomalainen rovasti, valtiopäivämies ja Tammikuun valiokunnan jäsen.
Andelinin vanhemmat olivat Hollolan Uskilan kylän Anttilan rusthollari Alexander Simonsson (k. 1822) ja Eva Kristina Mattsdotter. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1823. Hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 1826. Andelinista tuli teologian kunniatohtori 1857.
Andelin oli armovuodensaarnaajana Iisalmessa 1826 ja Kuopion triviaalikoulussa vt. kollegana vuodesta 1828, ylempänä kollegana vuodesta 1829 ja konrehtorina vuodesta 1835. Hänestä tuli Tohmajärven kirkkoherra 1841 ja hän sai rovastin arvon 1846. Andelin oli vt. lääninrovastina 1848 ja vakinaisena lääninrovastina 1862–1884. Hän oli Kuopion tuomiokapitulin jäsen 1870–1876 ja viimein Suomen papiston seniori eli vanhin virassa ollut pappi. Andelin oli Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja osallistui säätyvaltiopäiville 1867 ja 1877–1878. 
Andelin oli naimisissa 1833–1891 Henriette Sofia Blomin (k. 1891) kanssa. Heidän poikiaan olivat molempien oikeuksien tohtori Alexander Andelin (1836–1890), Kuopion yksityisen ruotsalaisen yhteiskoulun opettaja Karl August Andelin (1838–1898), kihlakunnantuomari Emil Achates Andelin (1848–1907) ja palovakuutusasiamies Lars Robert Kasimir Andelin (1846–1902), samoin kuin kenraalimajuri Carl Oskar Evert Andelin (1840–1905).
Psyllobora

Psyllobora on leppäpirkkojen (Coccinellidae) heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sukuun kuuluu ainakin 8 lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa on tavattu ainakin yksi Psyllobora-suvun laji eli ahopirkko.
Steve Holland

Steven Jerome Holland (25. helmikuuta 1954 – 2. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnettiin Molly Hatchet -rockyhtyeen entisenä kitaristina. Holland perusti yhtyeen Dave Hlubekin kanssa vuonna 1971. Hän oli viimeinen elossa ollut yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon kuulunut jäsen.
Holland soitti Fender Stratocaster- ja Gibson Firebird -sähkökitaroilla.
Ura.
Holland aloitti kitaransoiton 8-vuotiaana ja sai kaksi vuotta myöhemmin lahjaksi ensimmäisen kitaransa. Hänet innosti muusikoksi Jimi Hendrix ja varsin tämän kappale "Foxy Lady". 17-vuotiaana Holland muutti Jacksonvilleen, jossa tapasi Dave Hlubekin tämän silloisessa työpaikassa, soitinkaupassa. Samassa liikkeessä työskenteli myös tuleva The Allman Brothers Band -jäsen Dickey Betts.
Holland on mukana Molly Hatchetin viidellä ensimmäisellä studioalbumilla. Hän osallistui yhtyeen lukuisten kappaleiden säveltämiseen. Holland kuului Dave Hlubekin ja Duane Rolandin kanssa Molly Hatchetin alkuperäiseen kitaristikolmikkoon, joka oli yhdessä vuoteen 1984. Tuolloin Holland erosi yhtyeestä, joka oli Detroitissa esiintymässä Sammy Hagarin kanssa. Hollandin tilalle liittyi kosketinsoittaja John Galvin, jota hän itse pyysi ottamaan paikkansa.
Molly Hatchetista lähdettyään Holland ei ole toiminut aktiivisesti musiikkialalla. 1990-luvun lopussa hän soitti useiden vanhojen yhtyetovereidensa kanssa Dixie Jam Band -yhtyeessä. He esiintyivät muun muassa Molly Hatchet -solisti Danny Joe Brownille järjestetyssä tukikonsertissa heinäkuussa 1999. Vuonna 2003 Holland liittyi Southern Rock Allstarsiin, jossa soittivat ennestään Dave Hlubek ja Duane Roland. Hän on vieraillut useiden muidenkin southern rock -artistien keikoilla.
Vuonna 2005 Holland perusti entisten Molly Hatchet -yhtyetovereiden kanssa Gator Country -tribuuttiyhtyeen. Yhtyeessä olivat mukana Duane Roland, laulaja Jimmy Farrar, rumpali Bruce Crump ja basisti Riff West. Myös Dave Hlubek aikoi liittymään mukaan, mutta palasikin sen sijaan Molly Hatchetiin. Roland kuoli vuonna 2006, jonka jälkeen Hollandin kitaristikumppaneina Gator Countryssa toimivat Paul Chapman ja Linni Disse. Gator Country julkaisi singlen "Oh Atlanta" ja livealbumin. Yhtye lopetti toimintansa Westin ja Crumpin kuoltua vuosina 2014 ja 2015.
Tammikuussa 2005 Holland käynnisti projektin "Musicians with Medical Issues", joka tuki ja auttoi erinäisistä vammoista kärsiviä muusikkoja. Hän sai idean aikaisemmin kaaduttuaan ja saatuaan lantiomurtuman, joka leikattiin onnistuneesti marraskuussa 2004.
Holland selvisi aivohalvauksesta 2000-luvun alussa. Hollandin kuolinsyytä ei ole kerrottu julkisuuteen mutta hänen terveytensä kerrotaan heikenneen jo jonkin aikaa.
Banner Thomas

Banner Harvey Thomas (6. syyskuuta 1954 – 10. huhtikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen basisti. Hänet tunnetaan Molly Hatchet -yhtyeen alkuperäisenä basistina. 
Thomas liittyi Molly Hatchetiin vuonna 1975 ja on mukana yhtyeen neljällä ensimmäisellä studioalbumilla. Hän osallistui muun muassa kappaleiden "Gator Country", "Flirtin' with Disaster" ja "Beatin' the Odds" säveltämiseen. Molly Hatchet menestyi debyyttialbumin julkaisusta lähtien, mutta vuonna 1981 Thomas erosi suosionsa huipulla olevasta yhtyeestä jouduttuaan riitaan kitaristi Dave Hlubekin kanssa. Thomasin korvasi yhtyeessä Riff West.
Vuonna 1983 Thomas perusti oman yhtyeen nimeltä Big Engine. Hän soitti bassokitaraa elämänsä loppuun asti ja oli juuri liittynyt Those Guys- kokoonpanoon. Hän asui Floridan Jacksonvillessä ja soitti paikallisissa yhtyeissä sekä esiintyi kaupungin ravintoloissa.
Thomas kuoli 62-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Tapani Tirkkonen

Tapani Teemu Tirkkonen (22. lokakuuta 1959 Kaavi – 13. tammikuuta 2024 Kaavi) oli suomalainen keksijä. Hän teki eri alojen keksintöjä, joista tunnetuin on perustamansa Hope Finlandia -yhtiön patentoima, sittemmin Sinituotteen valmistama savustuspussi.
Tirkkonen oli mukana monissa muiden kehittämissä uusissa innovaatioissa ja saattoi niitä maailmanmarkkinoille. Hän oli myös perustamassa koe-eläinten aluskuivikkeita valmistavaa Tapveitä ja toimi sen toimitusjohtajana.
Tasavallan presidentti Martti Ahtisaari myönsi Tapani Tirkkoselle Innoyrittäjä-palkinnon työstä yrittäjänä. Keksijäin keskusliitto myönsi kultaisen ansiomerkin Tirkkoselle ansiokkaasta keksintötyöstä. Presidentti ja rouva Ahtisaari kunnioittivat 1994 vierailullaan Kaavilla Tirkkosta tutustumalla hänen savustuspussitehtaaseensa.
Tirkkonen työskenteli Savonia-ammattikorkeakoulun tki-asiantuntijana vuodesta 2006 ja Thinksuomen projektipäällikkönä sekä sen jälkeen Innosmartin mentorina. Hän työskenteli Kaavin kunnassa innovointi- ja työllisyyskoordinaattorina vuodesta 2018 käynnistäen uusia yrityksiä ja loi työpaikkoja ulkopuolisten keksijöiden keksinnöistä Kaaville. Tirkkonen oli mukana luomassa keksijöille ja yrityksille Innofoorumi.fi-verkkopalvelua.
Tirkkosta vastaan nostettiin syytteet talousrikoksista vuonna 2008, joista hänelle langetettiin tuomio.
Tirkkonen on haudattu Kaavin hautausmaalle.