tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aaronic Order

House of Aaron, "Aaronin suku", myös: Aaronic Order ("Aaronin järjestys") on Yhdysvalloissa toimiva uskonnollinen yhteisö, joka voidaan mahdollisesti laskea myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen (MAP) kuuluvaksi. Tämä ei kuitenkaan ole selvää, koska yhteisö ei pidä Joseph Smithiä Jumalan profeettana eikä Mormonin kirjaa pyhänä kirjoituksena. Suhde MAP-liikkeeseen on enemmänkin historiallinen kuin teologinen, eikä yhteisö itse katso siihen kuuluvansa.
Aaronic Orderin perusti vuonna 1942 Maurice L. Glendenning (1891–1969), joka oli aiemmin kuulunut mormoneihin. Hänet kuitenkin erotettiin, koska hän väitti saaneensa ilmestyksiä enkeli Elialta. Vuonna 1944 hän julkaisi ilmestyksensä kirjana nimeltä "The Book of Elias, or the Record of John" ('Elian kirja eli Johanneksen muistiinpanot'). 1978 julkaistuun pyhään kirjoitukseen "Levitical Writings" ("Leeviläiset kirjoitukset") kuuluvat Elian kirja, Opetuslasten kirja ja uusia ilmoituksia. 
Yhteisö perusti 1956 asuinyhteisön EskDalen Utahiin. Kaikki kannattajat eivät kuitenkaan muuttaneet sinne, vaan osa jatkoi normaalissa yhteiskunnassa. Nykyään yhteisöllä on seurakuntia EskDalessa, Partounissa ja Murrayssa, kaikki Utahissa. Kannattajia lienee tuhatkunta.
Opillisesti Aaronic Order yhdistelee elementtejä kristinuskosta ja juutalaisuudesta. Liike pitää pyhänä päivänä sapattia, lauantaita, jolloin kokoukset järjestetään. Se käyttää Jumalasta nimeä YHWH (Jahve) ja Jeesuksesta heprealaista nimeä Yeshua. Liike viettää osia juutalaisen vuoden uskonnollisista juhlista. Toisaalta se tunnustaa uskoa kolmiyhteiseen Jumalaan, Isään ja Poikaan ja Pyhään Henkeen. Se tunnustaa Jeesuksen Kristuksen sovitusuhrin ristillä ja esittää parannuksen, uskon, kasteen ja kättenpäällepanemisen evankeliumin ensimmäisiksi periaatteiksi ja avaimiksi pelastukseen.
Aaronic Order katsoo olevansa eräänlainen lopunajallinen morsiusseurakunta, joka on kutsuttu valmistamaan Kristuksen ruumista eli kirkkoa Kristuksen toiseen tulemiseen. Se katsoo Jeesuksen Kristuksen sovitustyön olevan Vanhan testamentin Aaronin pappeuden täydellinen ilmaisumuoto, ja seurakunnan olevan kutsuttu julistamaan tätä sovitusta. Näin kirkko on tullut osalliseksi Aaronin leeviläisestä pappeudesta. Kun kristikunnan täyteys on kerran liitetty osaksi Israelin kansaa, tulee myös kirkon pappeus saavuttamaan täydellisen asteensa. Tällöin kirkko tulee olemaan Israelin palvelija, joka on kutsutta siunaamaan sitä ja rukoilemaan sen puolesta.
M/S Trica

M/S Trica () on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistama ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 2007 Stocznia Szczecińska Nowa -nimisellä telakalla Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa aluksella on 18 250 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Kontteja (TEU) laivaan mahtuu kerrallaan 640. "Trica" on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. Nykyisin laivalla liikennöi Transfennica.
Trican sisaraluksia ovat M/S Timca, M/S Kraftca, M/S Genca, M/S Pulpca, M/S Plyca, M/S Steelca ja M/S Woodca.
Käyttöhistoria.
22. lokakuuta 2007 alus luovutettiin Spliethoffin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Amsterdam. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Lyypekki–Hanko/Rauma.
Ua ua

Ua Ua on rockyhtye Zen Cafén kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Warner Music Finland.
Albumi kävi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalla 2. Sen myynti ylitti kultalevyyn oikeuttavan rajan vuonna 2001.
Igrejinha

Igrejinha on yli 30 000 asukkaan kaupunki Rio Grande do Sulin osavaltiossa Brasiliassa. Se sijaitsee Serra Gaúchan alueella noin 80 kilometriä osavaltion pääkaupungista Porto Alegresta. Sen pinta-ala on 137 neliökilometriä ja väestötiheys noin 227 asukasta neliökilometrillä.
Iso osa asukkaista on brasiliansaksalaisia, ja kaupungissa järjestetään vuosittain baijerilaisen esikuvan mukainen Oktoberfest.
Arg-é Bam

Arg-é Bam eli "Bamin linnoitus" on maailman suurin savesta ja hiekasta rakennettu rakennus. Se sijaitsee Bamin kaupungissa Kermānin maakunnassa Iranissa. Linnasto on mukana muun Bamin vanhan kaupungin kanssa Unescon maailmanperintöluettelossa. Rakennus sijaitsee kuuluisan sikkitien varrella ja se on rakennettu noin 500 eaa. Linnoitus kärsi pahoin tapaninpäivänä vuonna 2003 tapahtuneessa maanjäristyksessä. Sen jälkeen sitä jälleenrakennettu ja Italia, Ranska ja Japani ovat antaneet siihen rahoitusta.
Tracie Ruiz

Tracie Lehuanani Ruiz-Conforto (s. 4. helmikuuta 1963, Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen entinen uimari, josta tuli 1980-luvulla eräs tunnetuimmista taitouinnin edustajista.
Ruiz voitti uransa aikana kolme olympiamitalia, joista kaksi kultaista. Kultamitalit tulivat vuoden 1984 kesäolympialaisisaa Los Angelesissa. Vuoden 1988 Soulin olympialaisista Ruiz voitti lisäksi hopeaa.
Ruiz voitti kolme kultamitalia Pan-Amerikan kisoissa. Kaksi ensimmäistään hän sai Caracasissa vuonna 1983 ja kolmannen Indianapolisissa vuonna 1987. Hänet valittiin vuonna 1993 International Swimming Hall of Fameen, ja vuonna 2001 samainen taho julisti hänet "vuosisadan taitouimariksi".
Romaldo Giurgola

Romaldo Aldo Giurgola (2. syyskuuta 1920 Rooma – 16. toukokuuta 2016 Canberra, Australia) oli italialaissyntyinen arkkitehti.
Giurgola syntyi Roomassa ja aloitti opintonsa kotikaupunkinsa La Sapienza -yliopistossa. Siirryttyään Yhdysvaltoihin hän sai maisterinarvon Columbian yliopistosta ja toimi myöhemmin itse professorina Cornellin, Pennsylvanian ja Columbian yliopistoissa.
Giurgolan kansainvälisesti tunnetuimpia töitä on Australian uusi parlamenttitalo Canberrassa. Se avattiin 9. toukokuuta 1988.
Uuden parlamenttitalon valmistuttua Giurgola muutti vakituisesti Australiaan, jonka kansalaisuuden hän sai tammikuussa 2000. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1977, ja hänelle myönnettiin vuonna 1982 AIA Gold Medal.
Arthur Erickson

 
Arthur Charles Erickson, CC (14. kesäkuuta 1924 – 20. toukokuuta 2009) oli kanadalainen arkkitehti. Hän syntyi Vancouverissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui arkkitehdiksi McGillin yliopistosta.
Ericksonista tehtiin vuonna 1973 Kanadan ritarikunnan "Officer", ja vuonna 1981 hän sai ylennetyn arvon "Companioniksi". Hänelle myönnettiin AIA:n kultamitali vuonna 1986.
Ericksonin suunnittelemia ovat muiden muassa Simon Fraserin yliopiston kampus Burnabyssä, Kanadan suurlähetystö Washington DC:ssä, kaupungintalo Fresnossa ja lasimuseo Tacomassa.
Lisa Johansson-Pape

Carin Elisabeth (Lisa) Johansson-Pape (o.s. Johansson; 21. tammikuuta 1907 Helsinki – 5. lokakuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja huonekalusuunnittelija. Hän on 1900-luvun jälkimmäisen puoliskon merkittävin suomalainen valaisinmuotoilija. Valaisimen suunnittelussa hänelle ensisijaista oli sen toimiminen, estetiikka oli toissijaista.
Johansson-Pape valmistui Taideteollisuuskeskuskoulusta huonekalusuunnittelijaksi 1927. Hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Kylmäkosken huonekalutehdas. Vuonna 1933 hän siirtyi Suomen Käsityön Ystävien mallisuunnittelijaksi. Sen ohella hän toimi vapaana huonekalusuunnittelijana. Stockmannin suunnittelijaksi hän siirtyi 1937. Stockmannin omistaman valaisintehtaan Ornon suunnittelijaksi hänet kutsuttiin 1942. Valaisimista ja valaistuksesta tuli sen jälkeen hänen uransa keskeinen tehtävä. Hän oli perustamassa Suomen Valoteknillistä Seuraa ja toimi Suomen Käsityön Ystävien taiteellisena johtajana 1951–1985. 
Johansson-Pape suunnitteli useiden laitosten (Lastenlinna, Reumaparantola), kirkkojen (150 kirkon, muun muassa Eckerön kirkon) ja laivojen (Ilmattaren, Aallottaren, Finnpartnerin, Finnhansan, jäänmurtaja Karhun) valaistuksen.
Johansson-Pape toimi opettajana Taideteollisessa Oppilaitoksessa ja luennoi ja kirjoitti artikkeleita valaistuksesta. Hän toimi myös näyttelyarkkitehtina ja järjesti ryijy- ja valaisinnäyttelyjä. Muiden näyttelyjen ohella hänen omia töitään oli New Yorkin maailmannäyttelyssä 1939 sekä Milanon triennaalissa 1951 ja 1954, joissa hänet palkittiin.
Johansson-Papelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1957.
Eräitä Johansson-Papen valaisinmalleja valmistaa perikunnan lisenssillä uustuotantona kotimainen Innolux-valaisinvalmistaja Innojok.
Eddy Paape

Edouard ”Eddy” Paape (7. maaliskuuta 1920 – 12. toukokuuta 2012) oli belgialainen sarjakuvataiteilija. 
Paape aloitti uransa animaattorina. Hänen tunnetuin luomuksensa on hänen kuvittamansa scifi-sarja "Luc Orient", jota julkaistiin alun perin muun muassa "Tintin"-lehdessä vuosina 1967–1978 ja jota käsikirjoitti Greg.
Jacek Bąk

Jacek Bąk (s. 24. maaliskuuta 1973 Lublin) on puolalainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Puolan jalkapallomaajoukkueessa Bąk debytoi vuonna 1993; hän pelasi 96 A-maaottelua ja teki kolme maalia. Bąk kuului Puolan miehistöön MM-kilpailuissa 2002 ja 2006. Vuoden 2002 kisoissa hän pelasi 50 minuuttia yhdessä ottelussa ja jälkimmäisissä kisoissa Puolan kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Frederick H. Gillett

Frederick Huntington Gillett (16. lokakuuta 1851 Westfield, Massachusetts – 31. heinäkuuta 1935 Springfield, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja lakimies.
Gillett istui kahden kauden ajan Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneessa, kunnes hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 1893, jossa hän toimi yhtäjaksoisesti vuoteen 1925 saakka. Gillett toimi edustajainhuoneen puhemiehenä 1919–1925, jonka jälkeen hänet valittiin senaattiin, jossa hän istui vuoteen 1931.
Seppo Mustonen

Seppo Jalmari Mustonen (s. 28. lokakuuta 1937 Helsinki) on suomalainen tilastotieteen emeritusprofessori ja tilastollisen tietojenkäsittelyn uranuurtaja. 
Mustosen vanhemmat olivat osastopäällikkö Kaarle Jalmari Mustonen ja Irja Karin Anita Kärrman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1960, valtiotieteen lisensiaatiksi 1963 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1964.
Mustonen oli Suomen Kaapelitehdas Oy:n tietokoneosaston tilastomatemaatikkona 1960–1964, Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina 1963–1965, Tampereen yliopiston tutkimuslaitoksen sovelletun matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina 1965–1967 sekä Helsingin yliopistossa laskentakeskuksen tilastomatematiikan neuvonantajana vuodesta 1966 ja tilastotieteen professorina vuodesta 1967.
Seppo Mustonen aloitti jo 1960-luvun alussa tilastollisiin tutkimuksiin soveltuvien ohjelmistojen kehittämistyön Kaapelitehtaan elektroniikkaosastolla, josta sittemmin kehittyi Nokia.
Survo-ohjelmisto on professori Mustosen elämäntyönään kehittämä tietojenkäsittelyjärjestelmä, joka on tarkoitettu muun muassa tutkijan yleistyökaluksi. Survossa tilastollinen analyysi on integroitu osaksi tutkimustulosten käsittelyä ja raportointia: tekstin, kuvien, taulukoiden ja loppuraportin tuottamista. Monet Mustosen keskeiset ja myös hyvin varhaiset ajatukset tietokoneen käytöstä tutkijan apuvälineenä ovat osoittautuneet arvoltaan pysyviksi. Nämä ajatukset ovat myös olleet voimakkaasti vaikuttamassa tilastotieteen opetukseen muun muassa Helsingin ja Tampereen yliopistoissa.
Seppo Mustosen puoliso on Marja-Liisa Koskinen, ja heillä on kaksi lasta, cembalotaiteilija Elina Mustonen ja pianisti-säveltäjä Olli Mustonen.
Guanosiinitrifosfaatti

Guanosiinitrifosfaatti (guanosiini-5'-trifosfaatti, GTP) on eräs puriininukleotidi. GTP toimii substraattina RNA-synteesissä, samoin kuin adenosiinitrifosfaatti eli ATP, sytidiinitrifosfaatti eli CTP ja uridiinitrifosfaatti eli UTP. GTP on guanidiininukleotidi kuten guanosiinidifosfaatti eli GDP, josta se poikkeaa ainoastaan fosfaattiryhmien lukumäärän perusteella. GTP toimii myös energianlähteenä ja useiden metaboliareaktioiden aktivaattorina. GTP:llä on myös tärkeä tehtävä G-proteiinien signaalivälityksessä, jossa se muuntuu GDP:ksi GTPaasien välityksellä.
Guanosiinitrifosfaatin kemiallinen kaava on C10H16N5O14P3 ja moolimassa 523,18 g/mol. Sen CAS-numero 86-01-1.
Katso myös guanosiinidifosfaatti (C10H15N5O11P2) eli GDP.
Pio La Torre

Pio La Torre (24. joulukuuta 1924 – 30. huhtikuuta 1982) oli sisilialainen poliitikko ja Italian kommunistisen puolueen puheenjohtaja. Hän vastusti mafiaa ja tuli sen murhaamaksi.
Pio La Torre syntyi 24. joulukuuta 1924 Palermon lähistöllä sijaitsevassa Rocca Tagliatan kylässä. Hänen vanhempansa olivat köyhiä maanviljelijöitä, minkä takia nuori La Torre alkoi osallistua sisilialaisten työläisten ammattiliittojen toimintaan. Hän liittyi 1940-luvun loppupuolella Italian kommunistiseen puolueeseen, ja vuonna 1960 hänestä tuli puolueen keskuskomitean jäsen. Vuonna 1962 La Torresta tehtiin myös kommunistipuolueen Sisilian puoluetoimiston päällikkö.
Vuoden 1972 alussa La Torre valittiin Italian parlamentin alahuoneen jäseneksi. Hän jatkoi parlamentissa kolme kautta ja vaikutti maa- ja metsätalousvaliokunnassa.
La Torre oli vastusti kiivaasti mafian toimintaa, ja hän oli yksi Italian parlamentin vuonna 1962 perustaman mafian vastaisen komission jäsenistä. Hän kirjoitti tuomari Cesare Terranovan kanssa parlamentille tehtyjä selvityksiä mafian ja italialaisten poliitikkojen välisistä yhteyksistä. 31. maaliskuuta 1980 La Torre teki parlamentin istunnossa esityksen uudesta laista, jossa Italian valtiolla olisi valtuudet takavarikoida mafian kanssa yhteistyötä tehneiden henkilöiden omaisuutta. Lakiesitys kuitenkin kohtasi italialaisten poliitikkojen ja tuomarien keskuudessa vastustusta, koska Italian valtio ei halunnut tunnustaa mafian toiminnan laajuutta. 
30. huhtikuuta 1982 La Torre oli autonkuljettajansa Rosario Di Salvon kanssa Fiat 132 -mallisessa henkilöautossa Palermossa, kun viidestä mafialle työskennelleestä palkkamurhaajasta muodostunut joukkio ampui molemmat autoonsa. Myöhemmin Italian poliisi tunnisti murhaajien olleen Giuseppe Greco, Giuseppe Lucchese, Nino Madonia, Mario Prestifilippo ja Salvatore Cucuzza. La Torren murhakäsky oli tullut Sisilian mafiakomissiolta, joka oli tuominnut hänet kuolemaan mafian vastaisen toimintansa takia. La Torren kuoltua Carlo Alberto dalla Chiesa nimitettiin Palermon prefektiksi ja Italian parlamentti hyväksyi La Torren lakiesityksen. 
Lain nojalla mafialta takavarikoitua viljelysmaata viljelevät nyt nuoret viljelijät, jotka saavat näin työpaikkoja ja välttyvät houkutuksilta liittyä rikollisjärjestöön.
James Beauchamp Clark

James Beauchamp ”Champ” Clark (7. maaliskuuta 1850 Lawrenceburg, Kentucky – 2. maaliskuuta 1921 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1911–1919.
Clark valittiin vuonna 1893 Missourin osavaltiosta demokraattipuolueen ehdokkaana edustajainhuoneeseen. Vuoden 1894 vaaleissa hän ei tullut valituksi mutta tuli valituksi jälleen kaksi vuotta myöhemmin. Hänestä tuli vähemmistöjohtaja 1908 ja edustajainhuoneen puhemies 1911. Clark pyrki 1912 demokraattipuolueen presidenttiehdokkaaksi mutta hävisi Woodrow Wilsonille. Clark jäi valitsematta edustajainhuoneeseen jälleen vuoden 1920 vaaleissa. Hän kuitenkin kuoli 2. maaliskuuta 1921 juuri ennen viimeisen edustajakautensa päättymistä.
Clarkin poika Joel Bennett Clark oli senaattorina vuosina 1932–1945.
Cannibal! The Musical

Cannibal! The Musical on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut musikaali- ja komediaelokuva. 
Elokuvan tekivät "South Parkin" luoneet Trey Parker ja Matt Stone. He näyttelivät elokuvassa, käsikirjoittivat ja tuottivat sen. Trey Parker toimi myös ohjaajana.
Elokuva sijoittuu vuoteen 1873 ja päähenkilönä toimii Alfred Packer, jota pidetään ensimmäisenä kannibaalina USA:ssa. Packer johdattaa pientä kullankaivajaseuruetta kohti Coloradoa, uskollisen hevosensa Lianen kanssa. Packerin harmiksi Liane katoaa ja seurue poikkeaa reitiltä etsiäkseen Lianen, lopulta he eksyvät lumisiin metsiin. Kylmissään ja eksyksissä olleessaan alkaa Packerille ihmisliha maistua ja hän ajautuu ihmissyöntiin.
Anne Enright

Anne Enright (s. 11. lokakuuta 1962 Dublin) on irlantilainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, tietokirja, novelleja ja esseitä.
Enright oli RTÉ:n tuottaja ja ohjaaja kuuden vuoden ajan, mutta on vuodesta 1993 omistautunut täyspäiväiselle kirjoittamiselle. Hänen esikoisteoksensa, novellikokoelma "The Portable Virgin" (1991), toi kirjoittajalleen irlantilaisen kirjallisuuden Rooney-palkinnon. Enright on aiemmin ollut ehdolla Costa Book Awardin saajaksi. Hänelle myönnettiin 16. lokakuuta 2007 Booker-palkinto romaanista "The Gathering"; teos oli julkaistu saman vuoden toukokuun 3. päivänä.
Enright on Royal Society of Literaturen jäsen.
Arto Kuki

Arto Kuki (s. 22. helmikuuta 1976 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Kuki on Kiekko-Espoon kasvatti, mutta hän pelasi urallaan SM-liigaa espoolaisjoukkueiden lisäksi myös Helsingin Jokereissa ja Tampereen Tapparassa. 
Kuki nousi Kiekko-Espoon juniorijoukkueesta SM-liiga-joukkueeseen, mutta sitkeät polvivaivat vaikeuttivat pelaamista. Kukista tuli yksi fanien suosikeista Espoossa hänen tehtyään ratkaisevan maalin, kun Kiekko-Espoo pudotti historiallisesti Turun Palloseuran pudotuspeleistä keväällä 1998. Kuki siirtyi kaudeksi 2000–2001 Tapparaan, jossa polvivaivat loppuivat ja Kukista kehittyi tasokas pelaaja. Hän pelasi neljä kautta Tapparassa ja kolme kautta Jokereissa, ennen kuin palasi takaisin kasvattajaseuransa (nyt nimellä Blues) riveihin. Kuki kärsi kaudella 2007–2008 jälleen polvivaivoista, jotka pakottivat hänet lopulta lopettamaan uransa.
Mr. Methane

Mr. Methane (oik. Paul Oldfield, s. 1966 Macclesfield, Britannia) on brittiläinen petomaani eli pierutaiteilija, joka aloitti esiintymisensä vuonna 1991. Hän sanoo olevansa maailman ainoa ammattilainen petomaani.
Ura.
Oldfield löysi petomaanin lahjansa 15-vuotiaana, kun hän harjoitti joogaa. Seuraavana päivänä Oldfield näytti kavereilleen osaavansa päästää 20 pierua minuutissa. Tempun suosion vuoksi hän alkoi esittää sitä useamminkin. Tässä vaiheessa Oldfieldistä ei kuitenkaan tullut vielä ammattilaista, vaan hän meni töihin Britannian rautateille, edeten urallaan lopulta veturinkuljettajaksi. Väitetään, että Oldfieldin rautatieura loppui, kun hänen junansa karkasi Sheffieldin asemalla. Oldfield jatkoi esityksiään ja sana hänen poikkeuksellisista kyvyistään levisi. 1980-luvun lopussa Oldfield työskenteli Buxtonin asemalla Derbyshiressä. Hän tapasi veturinkuljettajan nimeltä Paul Geneders, joka soitti The Screaming Beavers nimisessä yhtyeessä. Genders pyysi Oldfieldin esiintymään vierailevana artistina yhtyeensä esityksissä. Yleisö rakasti Oldfieldin show’ta, ja tästä hän sai idean yrittää petomaanin ammattiuraa.
Lavalla Mr. Methane esiintyy kirkkaassa vihreä-purppurapuvussaan maskin takana, jolloin hän näyttää jonkinlaiselta supersankarilta. Uransa alkuvaiheessa vuonna 1990 hän esiintyi brittiyhtye Macc Ladsin lämmittelijänä. Kyseinen yhtye teki hänestä myös kappaleen ”Mr. Methane”. Seuraavana vuonna Mr. Methanesta tuli täyspäiväinen ammattilainen, ja hän esiintyi Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Esiintymispaikkoihin ovat kuuluneet esimerkiksi Just for Laughs -festivaali Montrealissa, Edinburgh Fringe ja Melbourne International Comedy Festival. Lisäksi hän esiintyi lukuisissa televisio- ja radio-ohjelmissa, mukaan lukien ohjelmat "Eurotrash", "TFI Friday", "The Slammer" sekä Howard Sternin tv-show’t. Ruotsissa Mr. Methane sai erityistä mainetta esiintyessään Robert Aschbergin ohjelmissa. Hän on esiintynyt myös Suomen televisiossa Ten Years Productionin "Älä katso" -ohjelmassa sekä vuonna 2010 "Jim Salabimin Taikashow" -ohjelmassa. Mr. Methane esiintyi vuosina 2013 ja 2018 Utajärvellä järjestetyissä Pierun MM-kisoissa. Hän ei osallistunut itse kilpailuun.
Vuonna 1998 BBC News reportoi, että vakuutusyhtiöt olivat kieltäytyneet vakuuttamasta Mr. Methanen takamusta. Julkaisemillaan levyillä Mr. Methane on esittänyt takamuksensa avustuksella erilaisia kappaleita, kuten "Tonava kaunoinen", "Orkesterialkusoitto 1812" ja otteita "Joutsenlammesta". Tuottajana on ollut Jethro Tullin entinen rumpali Barriemore Barlow, joka on toiminut myös hänen managerinaan.
William Wharton

William Wharton, oikeasti Albert William Du Aime (7. marraskuuta 1925 Philadelphia, Yhdysvallat – 29. lokakuuta 2008 Encinitas, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa "Birdy" ilmestyi 1978. Se oli menestys ja toi kirjoittajalleen Kansallisen kirjapalkinnon vuonna 1980.
Wharton valmistui Upper Darby High Schoolista vuonna 1943. Hän haavoittui vakavasti toisessa maailmansodassa Ardennien taistelussa.
Signs

Signs on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan ohjasi M. Night Shyamalan ja sen pääosissa ovat Mel Gibson ja Joaquin Phoenix.
Juoni.
Elokuva kertoo entisestä papista Graham Hessistä, joka menetti uskonsa Jumalaan vaimonsa kuoltua auto-onnettomuudessa. Papin virka on vaihtunut maanviljelijäksi ja hän asustelee maatilalla ja elää rauhallista elämää kahden lapsensa, Bonin ja Morganin sekä veljensä Merrillin kanssa. Maatilan rauha rikkoontuu eräänä yönä, kun pellolle ilmestyy peltokuvioita. Samanlaisia kuvioita alkaa ilmestyä lisää sekä Hessin pellolle että ympäri maailmaa. Aluksi Graham epäilee kuvioita petokseksi, mutta pienet merkit alkavat todistaa jotain muuta.
Giuseppe Greco

Giuseppe "Pino" Greco (4. tammikuuta 1952 – syyskuu 1985) oli sisilialainen palkkamurhaaja ja mafioso, joka 1980-luvulla työskenteli rikollispäällikkö Salvatore Riinalle.
Giuseppe Greco syntyi 4. tammikuuta 1952 Palermon lähistöllä sijaitsevassa Ciacullin kylässä. Hän oli lähtöisin Grecon mafiasuvusta, joka oli 1900-luvun alusta lähtien kuulunut Sisilian vaikutusvaltaisimpiin mafiaklaaneihin. Grecon varhaisista vaiheista ei ole tarkkoja tietoja, mutta oletettavasti hän siirtyi 1970-luvun loppupuolella työskentelemään corleonelaiselle mafiapäällikölle Salvatore Riinalle. Vuonna 1981 Greco tappoi Riinan kilpailijan Stefano Bontaden ja hänen liittolaisensa Salvatore Inzerellon, joiden salamurhat käynnistivät Sisiliassa vuosien 1981 ja 1983 välisenä aikana käydyn suuren mafiasodan. 
Mafiasodassa Greco oli mukana Riinan muodostamassa palkkamurhaajien joukkiossa, johon kuuluivat hänen ohella myös Mario Prestifilippo, Filippo Marchese, Vincenzo Puccio, Gianbattista Pullarà, Giuseppe Lucchese, Giuseppe Giacomo Gambino ja Nino Madonia. Greco oli mukana Italian kommunistisen puolueen puheenjohtajan Pio La Torren murhassa, ja hänen on kerrottu tappaneen henkilökohtaisesti karabinieerien kenraali Carlo Alberto dalla Chiesan, tuomari Rocco Chinnicin ja Sisilian mafiakomission jäsenen Rosario Riccobonon. Riina myös määräsi Grecon tappamaan työtoverinsa Filippo Marchesen. Italialaisten viranomaisten julkaisimien virallisten tietojen mukaan Greco tappoi yhteensä 58 ihmistä. 
Vuoden 1985 syyskuussa Greco katosi salaperäisesti, ja huhujen mukaan hän oli muuttanut Yhdysvaltoihin. Myöhemmin kuitenkin selvisi, että Riina oli määrännyt Vincenzo Puccion ja Giuseppe Lucchesen tappamaan Grecon. Italian viranomaisille Grecon kuoleman vahvisti ilmiantajaksi eli "pentito"ksi alkanut mafioso Francesco Marino Mannoia vuonna 1989.
Raine Mäkinen

Raine Leander Mäkinen (4. huhtikuuta 1938 Helsinki – 11. helmikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen kirjailija.
Mäkinen työskenteli kemistinä, työhygieenikkona ja aluetyöterveyslaitoksen johtajana ennen eläkkeelle jäämistään. Hän asui vuosina 1975–1993 Lappeenrannassa ja toimi siellä aktiivisesti Kymen läänin kirjailijayhdistyksessä. Espoossa Mäkinen asui vuodesta 1993.
Mäkinen sai esikoisromaanistaan "Kuuma syksy" (1974) J. H. Erkon palkinnon.
Roger Guillemin

Roger Charles Louis Guillemin (11. tammikuuta 1924 – 21. helmikuuta 2024) oli endokrinologi, joka palkittiin vuonna 1977 lääketieteen Nobel-palkinnolla.
Guillemin syntyi Dijonissa, mutta muutti Pohjois-Amerikkaan ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1965. Hänelle myönnettiin vuonna 1976 National Medal of Science. Hän oli vuodesta 1974 Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian ja vuodesta 1984 Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Guillemin sai muusikkovaimonsa kanssa kuusi lasta. Hän muutti La Jollaan, San Diegoon aloitettuaan vuonna 1970 työt Salk Institutelle.
Edmond H. Fischer

Edmond Henri Fischer (6. huhtikuuta 1920 Shanghai, Kiinan tasavalta – 27. elokuuta 2021 Seattle, Washington, Yhdysvallat) oli sveitsiläis-yhdysvaltalainen biokemisti, jolle myönnettiin vuonna 1992 Edwin G. Krebsin kanssa jaettu Nobelin lääketieteen palkinto. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973. Fischer oli kuollessaan 101-vuotiaana vanhin sillä hetkellä elossa ollut Nobelin palkinnon saaja. Kyseinen titteli siirtyi Fischerin kuoltua John B. Goodenoughille.
Edwin G. Krebs

Edwin Gerhard Krebs (6. kesäkuuta 1918 Lansing, Iowa, Yhdysvallat – 21. joulukuuta 2009 Seattle, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hänelle ja Edmond H. Fischerille myönnettiin vuonna 1992 jaettu Nobelin lääketieteen palkinto ansioista fosforylaation tutkimuksessa.
Krebs syntyi presbyteeripastorin poikana Yhdysvaltojen Keskilännessä. Perhe muutti isän ammatin takia paljon, mutta asettui Illinois’n Greenvilleen Edwinin ollessa kuuden ikäinen. Isä W. C. Krebs kuoli yllättäen vuonna 1933, ja äiti päätti muuttaa poikineen Urbanaan, jossa pojille tuli mahdollisuus opiskella Illinois'n yliopistossa. Neljän vuoden opintojen jälkeen Edwin valitsi lääketieteen Saint Louisissa sen sijaan, että olisi jatkanut biokemian puolella syventäviä opintojaan. Valmistuttuaan lääkäriksi hän toimi puolitoista vuotta Barnesin sairaalassa, minkä jälkeen hän lähti suorittamaan asepalvelusta lääkintäupseerina Yhdysvaltain laivastossa, josta vapautui vuonna 1946. Kliinisen lääketieteen sijasta hän siirtyi nyt biokemian perustutkimukseen fosforylaation uranuurtajien Carl ja Gerty Corin oppiin ja jäi alalle. Hän sai professorin viran Washingtonin yliopistosta Seattlessa, missä hän suoritti merkittävimmät tutkimuksensa.
Edwin G. Krebs palkittiin lisäksi Lasker-palkinnolla ja Louisa Gross Horwitz -palkinnolla, joista molemmat hänelle myönnettiin vuonna 1989. Hän työskenteli Washingtonin yliopistossa Seattlessa ja Kalifornian yliopistossa Davisissa. 
Krebs valittiin Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.
Ari Ahola

Ari Olavi Ahola (s. 18. huhtikuuta 1949 Helsinki) on suomalainen Espoossa asuva kirjailija.
Aholan esikoisromaani, Suomen rajaseutujen elämää kuvannut "Rajan miehet", sai J. H. Erkon palkinnon 1979. Myöhemmin Ahola on kirjoittanut novelleja, radiokuunnelmia sekä historiallisia romaaneja.
Seymour Benzer

Seymour Benzer (15. lokakuuta 1921 New York – 30. marraskuuta 2007 Pasadena) oli yhdysvaltalainen fyysikko, molekyylibiologi ja geneetikko. 
Benzer suoritti tohtorintutkintonsa fysiikasta Purduen yliopistossa. Hän osallistui hankkeeseen, jossa kehitettiin kiteitä tutkajärjestelmiin, ja työn pohjalta kollegat Bellin laboratoriossa valmistivat toisen maailmansodan jälkeen ensimmäiset transistorit.
Sillävälin Benzer palasi alkuperäisen kiinnostuksen kohteensa biologian pariin. Hän tutki "Escherichia coli" -bakteerissa eläviä viruksia ja hahmotti, miten niiden geenit koostuivat osasista, kuin DNA-kirjaimista, jotka saattoivat vaihtua mutaation tapahtuessa.
Benzer siirtyi Caltechiin vuonna 1967 ja alkoi tutkia eri tavoilla käyttäytyvien banaanikärpästen geenejä. Työstä alkoi neurogenetiikaksi kutsuttu uusi tieteenala.
Benzer palkittiin Lasker-palkinnolla 1971, Louisa Gross Horwitz -palkinnolla 1976, National Medal of Sciencellä 1982, Wolfin palkinnolla 1991, Crafoord-palkinnolla 1993 sekä kahdella Gairdner-palkinnolla vuosina 1964 ja 2004.
Benzer oli Royal Societyn, Ranskan tiedeakatemian ja Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen. 
Benzer of puolanjuutalaista sukuperää. Hän kuoli 86-vuotiaana.
Aku Ankan juhlasarjat 10

Aku Ankan juhlasarjat 10 on Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan kymmenes ja viimeinen osa. Kirjassa on Carl Barksin tarinoita ja se ilmestyi vuonna 2000. Kirjan kannessa on Barksin öljyvärityö "Lavender and old lace".
Mad Max – ukkosmyrsky

Mad Max – ukkosmyrsky ("Mad Max Beyond Thunderdome") on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, joka on jatko-osa elokuville "Mad Max" (1979) ja "Mad Max 2 – asfalttisoturi" (1981). Kuten edeltäjänsä "Mad Max 2 – asfalttisoturi", myös kolmas osa sijoittuu ydintuhon jälkeiseen synkkään maailmaan. Kolmannen osan ovat ohjanneet George Miller ja George Ogilvie sekä pääosassa esiintyvät Mel Gibson ja Tina Turner.
Elokuvasarjan neljäs osa, "", sai ensi-iltansa vuonna 2015. Elokuvassa päähenkilö Max Rockatanskya esittää Tom Hardy.
Hannu Kankaanpää

Hannu Kankaanpää (s. 7. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen Helsingissä asuva kirjailija ja runoilija.
Helsingin Punavuoressa syntyneen Kankaanpään vanhemmat olivat varastomies Reino Kankaanpää ja siivooja Esteri Tourunen. Kankaanpää valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1979. Hän toimi Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitoksen kirjastoamanuenssina 1977–1980. Kankaanpää on työskennellyt myös toimitussihteerin ja kustannustoimittajan viransijaisena sekä tehnyt freelancerina erilaisia kirjoitus- ja toimitustöitä. Hän on suomentanut muun muassa kaksi Sylvia Plathin lastenkirjaa.
Kankaanpää sai J. H. Erkon palkinnon esikoisrunokokoelmastaan "Sukupolvi" (1980). Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 2016 alkaen.
Missio

Missio-sanaa käytetään usein erilaisten järjestöjen ja uskonnollisten yhteisöjen tehtävien ja projektien nimissä kuvaamaan tehtävän päämäärää. Joskus mission nimi voi olla yrityksen tai yhteisön nimi (vrt. Romano missio tai Nokia missio).
Liiketaloudessa.
Missio on yrityksen toiminta-ajatus, sen liiketoiminnan periaate. Mission ajatellaan vastaavan kysymykseen siitä, mitä organisaatiossa halutaan tehdä pyrkien pysyväluonteisiin tuloksiin ja mihin yritys haluaa pidemmällä aikavälillä päästä. Missio liittyy vahvasti yrityksen perustarkoitukseen ja sen ydintoimintaan. Samoin se kertoo yrityksen roolista ja tehtävästä yhteiskunnassa.
Missio on yhdessä arvojen ja vision kanssa osatekijä yrityksen strategian määrittelyssä. Kyseessä on siis yksi strategian perusosista, joiden päälle strategia rakennetaan.
Aku Ankan parhaat

Aku Ankan parhaat oli vuosina 1974–1994 ilmestynyt sarjakuva-albumisarja. Sitä ilmestyi yhteensä 48 osaa. Sarja sisälsi lähinnä Carl Barksin laatimia 10-sivuisia Aku Ankka -sarjakuvia, joskin muutamassa osassa ei ollut lainkaan Barksia. Sarjasta on otettu myös uusintapainoksia, joissa albumeiden nimissä on lisänä ”Carl Barks kirjasto” -teksti. 
Osat.
Sarjan kaikki osat saivat nimensä jonkin siinä, useimmiten ensimmäisenä julkaistun sarjan mukaan. Osien nimien lopussa on sanat ”ja muita Aku Ankan parhaita”, jotka tästä on jätetty pois.
Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus

Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan ohjasi Robert Towne ja pääosissa ovat Mel Gibson, Kurt Russell ja Michelle Pfeiffer.
Elokuva kertoo poliisi Nick Fresciasta ja tämän hyvästä ystävästä, huumekauppias Dale McKussicista, joka pyrkii takaisin kunnialliseen elämään. Kumpikin rakastuu kauniiseen Jo Ann Vallenariin.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" Helena Ylänen kirjoitti käsikirjoittajana arvostetun Townen (mm. "Chinatown") ohjaustyön olevan tyhjänpäiväistä viihdettä, jossa melkein kaikki osa-alueet kuitenkin toimivat, paitsi etteivät miespääosien esittäjät Gibson ja Russell hänestä sovi lainkaan rooleihinsa. "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo hienostuneeksi ja romanttiseksi aiotun jännärin kuivuvan kasaan ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Rüdiger von Wechmar

Rüdiger von Wechmar (15. marraskuuta 1923 – 17. lokakuuta 2007) oli saksalainen paroni ja diplomaatti. Hän oli Länsi-Saksan suurlähettiläs YK:ssa ja myöhemmin Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja. 
Varhainen elämä.
Wechmar syntyi Berliinissä, Saksassa, paroni Irnfried von Wechmarin poikana. Vuonna 1941 opiskellessaan Nationalpolitische Erziehungsanstaltessa ("Napola") hän värväytyi Saksan armeijaan 17-vuotiaana vapaaehtoisena ja taisteli Afrika Korpsissa Erwin Rommelin alaisuudessa kahden vuoden ajan, kunnes jäi Yhdysvaltain armeijan sotavangiksi. Vankiaikanaan Yhdysvalloissa hän opiskeli journalismia.
Sodan päätyttyä Wechmar työskenteli toimittajana ja vuonna 1958 hän astui Länsi-Saksan diplomaattiseen palvelukseen. Hänet lähetettiin Länsi-Saksan suurlähetystöön Washingtoniin ja pääkonsulaattiin New Yorkiin.
Vuonna 1963 hänestä tuli Saksan television ulkomaankirjeenvaihtaja Itä-Eurooppaan, mutta hän palasi diplomaattiseen palvelukseen vuonna 1968. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin valtiosihteeriksi ja hallituksen edustajaksi. Vuonna 1974 hänestä tuli Länsi-Saksan Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettiläs. Hän edusti Länsi-Saksaa na vuosina 1977 ja 1978 ja oli myöhemmin Länsi-Saksan suurlähettiläs Italiassa (1981-1983) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (1983-1988). Paroini von Wechmar oli myös Bilderberg ryhmän jäsen.. YK:n Kolmannenkymmenen viidennen yleiskokouksen ja kahdeksannen hätäkokouksen aikana 1980–1981 hän toimi yleiskokouksen puheenjohtaja.
Wechmar oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. 
Hän kuoli aivoverenkiertohäiriöön 17. lokakuuta 2007 Münchenissä
Gunnar Hiilloskorpi

Gunnar Ilmari Hiilloskorpi () oli suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli Nyrki Tapiovaaran elokuvan "Miehen tie" (1940) pääosassa Ahrolan Paavona.
Gunnar Hiilloskorpi aloitti näyttämöuransa jo 15-vuotiaana Porin Työväen Teatterissa, jossa hän näytteli niin sankari- kuin luonneosia. Vuosina 1930–31 hän oli kiinnitettynä Kotkan Näyttämölle, josta hän jatkoi ensin Lahden Työväen Näyttämölle ja sitten Turun Teatteriin. Hiilloskorpi oli saanut kiinnityksen Helsingin Kansanteatteriin syksystä 1941 alkaen, mutta hän menehtyi keväällä.
Hiilloskorpi ehti ennen kuolemaansa näytellä myös joitakin elokuvarooleja. Risto Orkon ohjaamassa
"Jääkärin morsiamessa" Hiilloskorven oli tarkoitus näytellä jääkäri Kalvan rooli, mutta ei saanut teatterilta lupaa jatkaa filmausta jolloin hänen tilalleen otettiin Tauno Palo. Valmiissa elokuvassa Hiilloskorven osuus on supistunut vain muutamiin ulkokuviin. Sittemmin Nyrki Tapiovaara kiinnitti hänet elokuvansa "Miehen tie" miespääosaan.
Hiilloskorpi avioitui näyttelijä Gunvor Svanströmin kanssa vuonna 1931. Heidän poikansa oli näyttelijä ja ohjaaja Jarno Hiilloskorpi. Gunnar Hiilloskorpi kuoli 33-vuotiaana aivokalvontulehdukseen, tultuaan Helsinkiin saamaan siihen hoitoa. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
François-Urbain Domergue

François-Urbain Domergue (24. maaliskuuta 1745 Aubagne Ranska – 29. toukokuuta 1810 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja kielioppien kirjoittaja. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
François-Urbain Domergue syntyi apteekkariperheen poikana ja kävi koulua Aubagnessa, minkä jälkeen hän opiskeli Marseillen oratoriaanien ylläpitämässä korkeakoulussa. Tämän jälkeen hän toimi kansakoulunopettajana Lyonissa, avioitui kirurgin tyttären kanssa ja sai julkaistuksi ensimmäisen "Yksinkertaistetun ranskan kielen kieliopin" (Grammaire françoise simplifiée) vuonna 1778.
Vuonna 1784 hän perusti Journal de la Langue Françoise -nimisen lehden, jonka tarkoituksena oli taistella säännöin ja esimerkein kieleen jo pesiytyneitä neologismeja vastaan. Lehti menestyi huonosti, sillä sen levikki jäi vähäiseksi. Vuonna 1790 Demorgue muutti Pariisiin, jossa hän perusti ranskan kielen harrastajien seuran. Hän julkaisi "Yksinkertaistetun ranskan kielen kieliopin" uusintapainoksena ja kirjoitti "Journal général du soir, de politique et de littérature" -lehteen ja lopetti oman lehtensä. 
François-Urbain Domergue nimitettiin "École centrale des Quatre-Nations" -korkeakoulun yleisen kielitieteen professoriksi ja sittemmin myös Charlemagne-lyseon humanististen aineiden opettajaksi. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1803 ja hän osallistui siellä sanakirjakomission työhön.
Trevor Dunn

Trevor Roy Dunn (s. 30. tammikuuta 1968) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän soittaa yleensä bassoa tai kontrabassoa. Dunn soittaa yksinkertaisesti tai monimutkaisesti samalla tukien laulun rakennetta. Hänet tunnetaan parhaiten Mike Pattonin yhtyeiden Mr. Bunglen ja Fantômasin basistina.
Historia.
Alkuajat.
Dunn aloitti basson soiton jo teini-ikäisenä high schoolissa. Hän oli perustamassa ystäviensä Mike Pattonin ja Trey Spruancen kanssa Mr. Bunglea, jonka musiikki oli aluksi jonkinlaista thrash metalin, hard rockin ja funkin sekoitusta. Jotkut kappaleet olivat hieman humoristisia, joten musiikkia saattoi jopa kutsua huumorirockiksi. Muun yhtyeen soittaessa hieman raskaampaa musiikkia Dunn kokeili taitojaan kierrelen ympäri San Franciscoa soittaen jazzia. Dunn kuitenkin pysyi koko ajan Mr. Bunglen riveissä. Dunnin erilainen musiikkisuuntaus toi Bungleen sen jopa tavaramerkiksi muodostuneen tyylilajien erilaisuuden, jopa yksittäisten kappaleiden aikana. Tämä ilmenee erityisesti levyllä "Disco Volante".
Mr. Bunglen jälkeen.
Yhtyeen muiden jäsenten tapaan Dunn on haluton puhumaan siitä, mitä tapahtui Mr. Bunglen hajotessa vuonna 2000. Hän on toisaalta suunnitellut kirjoittavansa yhtyeestä kirjan, mutta sen julkaisusta ei ole tietoa.
Dunn on nyttemmin ollut jäsenenä superyhtyeessä Fantômas ja hän on perustanut jazzia soittavan oman yhtyeensä Trevor Dunn's Trio-convulsant. Molemmat yhtyeet julkaisevat albuminsa Mike Pattonin perustaman levy-yhtiön Ipecac Recordingsin kautta.
Yhtyeet.
Dunn on soittanut myös seuraavien yhtyeiden kanssa:
Charles Stenvig

Charles A. Stenvig (16. tammikuuta 1928 – 22. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen sitoutumaton poliitikko. Hän toimi kolme kaksivuotista kautta Minneapolisin pormestarina vuosina 1969–1973 ja 1975–1977. Vuoden 1973 vaalit hän hävisi Arthur Naftalinille. 
Varsinaiselta ammatiltaan Charles Stenvig oli poliisi.
Donald M. Fraser

Donald MacKay Fraser (20. helmikuuta 1924 – 2. kesäkuuta 2019) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän liittyi 1940-luvulla Minnesota Democratic–Farmer–Labor Partyyn]. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1963–1979. Hänet valittiin Minneapolisin pormestariksi 1979.
Minneapolisissa syntynyt Fraser oli koulutukseltaan juristi. Hänen puolisonsa oli Arvonne Skelton, ja he saivat kuusi lasta.
Richard Riordan

Richard J. Riordan (1. toukokuuta 1930 – 19. huhtikuuta 2023) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Los Angelesin pormestarina vuosina 1993–2001 ja Kalifornian opetusministerinä vuosina 2003–2005.
Sukujuuriltaan irlantilainen Riordan syntyi Flushingissa, New Yorkissa, ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän palveli Korean sodassa ja sai vuonna 1956 Juris Doctor -arvon Michiganin yliopistosta. 
Riordan oli vuonna 2002 ehdolla Kalifornian kuvernööriksi, mutta valituksi tuli Gray Davis. Hän oli uskoltaan katolinen.
Joseph Gurney Cannon

Joseph Gurney Cannon (7. toukokuuta 1836 Guilford, Pohjois-Carolina – 12. marraskuuta 1926 Danville, Illinois) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehenä 1903–1911 ja häntä pidetään yhtenä vaikutusvaltaisimmista puhemiehistä Yhdysvaltain historiassa.
Ura.
Cannon opiskeli lakia Cincinnati Law Schoolissa ja työskenteli syyttäjänä Illinoisissa vuodesta 1861 vuoteen 1868. Cannon valittiin kongressiin ensimmäisen kerran vuonna 1872 Illinoisin republikaaniedustajana. Hän aloitti ensimmäisen kautensa edustajainhuoneessa maaliskuussa 1873 ja palveli yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1891 saakka, jolloin hän jäi yhden kauden ajaksi valitsematta edustajainhuoneeseen. Cannon kuitenkin palasi edustajainhuoneeseen taas vuonna 1893 alkaneelle kaudelle ja työskenteli edustajainhuoneessa yhtäjaksoisesti uudelleen maaliskuuhun 1913 saakka, jolloin hän jälleen putosi kongressista yhden kauden ajaksi ennen paluutaan sinne 1915. Cannonin viimeinen vaihe kongressissa päättyi vuonna 1923, kun hän ei enää pyrkinyt jatkokaudelle vaan vetäytyi julkisuudesta.
Cannon oli edustajainhuoneen puheenjohtajana 58.–61. kongressien ajan (1903–1911). Lisäksi hän pyrki kerran republikaanien presidenttiehdokkaaksi vuoden 1908 presidentinvaaleihin muttei tullut saamillaan 58 äänellä valituksi republikaanien puoluekokouksessa.
Cannon vastusti Yhdysvaltain liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja jäsenyyttä Kansainliitossa.
Cannon jäi eläkkeelle vuonna 1923 ja viimeisenä päivänään virassa hänestä tuli ensimmäinen henkilö "Time"-lehden kansikuvassa. Hän kuoli 12. marraskuuta 1926.
Perintö.
Kongressiedustajien toimistorakennus on nimetty Cannonin mukaan.
Gale Storm

Josephine Owaissa Cottle eli Gale Storm (5. huhtikuuta 1922 – 27. kesäkuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Storm alkoi saavuttaa mainetta elokuvarooleillaan jo 1940-luvulla, ja vuosina 1956–1960 hänellä oli Susanna Pomeroyn päärooli sarjassa "The Gale Storm Show". Samanaikaisesti Stormin laulajanura kukoisti.
Stormin ensimmäinen levytys ”I Hear You Knocking” on vuodelta 1956. Myöhempien laulujen joukkoon lukeutuu ”Dark Moon” (1957). Stormin omaelämäkerta "I Ain't Down Yet" ilmestyi vuonna 1981, ja pääosin 1950-luvun tähdeksi jääneellä laulaja-näyttelijällä on neljä tähteä Hollywood Walk of Famella.
Jack Klugman

Jacob Joachim ”Jack” Klugman (27. huhtikuuta 1922 − 24. joulukuuta 2012) oli televisio- ja elokuvarooleistaan tunnettu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja valmistui Carnegie Mellon -yliopistosta vuonna 1948.
Klugmanilla oli rooli 1970-luvun alkupuolen televisiosarjassa "The Odd Couple", ja 1970–1980-lukujen vaihteessa hän esitti pääroolia "Quincy, M.E." -sarjassa. Elokuvarooleja hänellä oli esimerkiksi "Valamiesten ratkaisussa" (1957), "Viinin ja ruusujen ajassa" (1962) ja "Hyvästi Columbuksessa" (1969).
Klugman oli toisen maailmansodan veteraani. Hänellä todettiin syöpä ensimmäistä kertaa vuonna 1974 ja tauti uusiutui vuonna 1989. Hän oli pitkään aktiivinen tupakoitsija.
1990-luvulla Klugman oli "" -sarjan vierailevana tähtenä. Hänet on palkittu tähdellä Hollywood Walk of Famella ja kolmella Emmy-palkinnolla. Hän oli vuodesta 1954 naimisissa näyttelijä Brett Somersin kanssa ja vaikka pari eli jo 1970-luvulta saakka erillään, he eivät koskaan ottaneet virallisesti avioeroa. Somers kuoli 15. syyskuuta 2007.
Ligue Magnus

Ligue Magnus on Ranskan jääkiekon korkein sarjataso. Sarja on perustettu vuonna 1906. Sarjassa pelasi kaudella 2007–2008 edelliskauden tapaan yhteensä 14 joukkuetta. Kaudeksi 2007–2008 sarjaan nousi Tours ja vastaavasti Anglet putosi. Liigassa pelasi 15 suomalaista kaudella 2007–2008. Vuonna 2007 Ranskan mestaruuden voitti Brûleurs de Loups de Grenoble. Kaudella 2018–2019 sarjassa pelasi 12 joukkuetta ja mestariksi selviytyi jälleen Grenoble.
Kaikkien aikojen kuuluisin suomalaissyntyinen pelaaja Ranskan liigassa on Petri Ylönen, joka voitti yhdeksän kautensa aikana kahdeksan mitalia, joista viisi kultaista ja kolme hopeista. Ylönen edusti myös Ranskan maajoukkuetta viisissä maailmanmestaruuskisoissa ja kaksissa olympialaisissa.
Hello Nasty

Hello Nasty on Beastie Boysin vuonna 1998 julkaistu viides studioalbumi.
Albumi myi 681 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan, ja debytoi sijalla 1 "Billboard 200" -albumilistalla. 
Bonus CD.
Australiassa julkaistiin "tour edition" albumista, jossa oli mukana bonuslevy, joka sisältää seuraavat kappaleet:
Listasijoitukset.
Albumi
Singlet
Iced Earth (albumi)

Iced Earth on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi. Albumi julkaistiin ensin Euroopassa vuonna 1990 ja sitten Yhdysvalloissa vuonna 1991.
Iced Earthin kolme ensimmäistä albumia (tämä, Night of the Stormrider ja Burnt Offerings) julkaistiin remasteroituna vuonna 2001 uusilla kansilla.
Mavis Gallant

Mavis Leslie Gallant, o.s. "Young", CC (11. elokuuta 1922 Montreal, Québec – 18. helmikuuta 2014 Pariisi, Ranska) oli kanadalainen kirjailija.
Gallant tunnetaan etupäässä lyhyestä proosasta, josta huomattava osa julkaistiin alun perin "The New Yorker" -lehden sivuilla. Hän julkaisi lisäksi kaksi romaania, näytelmän ja esseitä. Hän asui pitkään Pariisissa.
Gallant sai vuonna 1981 Kanadan ritarikunnan officerin arvon ja vuonna 1993 companionin arvon. Hänelle myönnettyjen useiden palkintojen joukossa oli Prix Athanase-David, jonka Québecin hallitus myönsi hänelle elämäntyöstä vuonna 2006. Kirjailija oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian ulkomaalaiskunniajäsen vuodesta 1989.
Night of the Stormrider

Night of the Stormrider on Iced Earthin toinen albumi. 
Kuten albumeilla Iced Earth ja Burnt Offerings, myös tämän remasteroidulla versiolla on uusi kansi.
Burnt Offerings

Burnt Offerings on Iced Earthin kolmas studioalbumi. Tällä albumilla esiintyi ensi kertaa laulaja Matt Barlow.
Tästä albumista (ja kahdesta edellisestä) julkaistiin vuonna 2008 rajoitettu versio, joka sisälsi remasteroidun alkuperäisen albumin, ennenjulkaisemattoman version albumista (eri kappaleita), ja uuden kannen.
Taikayö

Taikayö on William Markuksen ohjaama suomalainen tukkilaiselokuva vuodelta 1954. 
Vielä 1950-luvun puolivälin tuntumassa tukkilaiselokuvat olivat suomalaisten suuressa suosiossa. Musiikkipitoinen "Taikayö" perustuu Reino Helismaan sanoittamaan samannimiseen Metro-tyttöjen levyttämään lauluun, joka nousi elokuvan myötä uuteen suosioon.
Elokuva on Markuksen esikoisohjaus. Hän oli edellisenä vuonna ollut apulaisohjaajana kahdessa elokuvassa, "Hilja – maitotytössä" ja "Varsovan laulussa". "Taikayö" kuului SF:n 20-vuotisjuhlaohjelmistoon. Elokuvan pienissä rooleissa on monia myöhempien aikojen kuuluisuuksia kuten Pentti Siimes Oswald Haggrenin roolissa. Tauno Söder näyttelee ensimmäisessä elokuvaroolissaan. 
Juoni.
Elokuvan päähenkilöitä ovat tukkilaisten ruokakojua pyörittävä Amanda ja hänen sukulaistyttönsä Eliisa. Paikallinen kauppias ei siedä heidän ruokakojuaan ja yrittää nujertaa sen kaikin keinoin tukkilaispäällikön avustuksella.
Paikalle saapuvat karjalaiskauppias Verneri Jokainen ja nuori kulkuri Olavi Haggren alias Olavi Hakki. Olavi ihastuu Eliisaan, ja käy ilmi, että Verneri on Amandan kadonnut sulhanen. Ajan myötä huomataan, ettei Olavikaan ole ihan tavallinen kulkuri.
Vastaanotto.
Myöhemmissä arvosteluissa elokuvaa on pidetty kliseisenä. Suomalainen luonto ja Masa Niemen sirkustemput ovat saaneet arvosteluissa huomiota. Markku Pölösen elokuvilla on nähty "Taikayöhön" ilmeisiä yhteyksiä.
The Dark Saga

The Dark Saga on Iced Earth -yhtyeen vuonna 1996 ilmestynyt neljäs studioalbumi. Albumista on julkaistu Digipak versiota, joka sisältää yhden extra kappaleen "The Ripper". Tämä kappale on myös The Melancholy E.P. minialbumilla. Albumin kansikuvassa on Image Comics-kustantamon sarjakuvissa ilmestynyt supersankari Spawn.
Raymond Telles

Raymond L. Telles, Jr. (5. syyskuuta 1915 – 8. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi El Pason pormestarina vuosina 1957–1961 ja Yhdysvaltain suurlähettiläänä Costa Ricaan vuosina 1961–1967. 
Telles oli syntyperäinen elpasolainen ja hänellä oli meksikolaisia ja espanjalaisia sukujuuria. Hänellä oli kaksi veljeä, Richard ja Joe. Hän lähti armeijaan vuonna 1941 ja eteni lopulta majuriksi. Hän palasi Yhdysvaltain ilmavoimiin Korean sodassa.
Tellesin nousu pormestariksi oli aikoinaan merkittävä; häntä pidetään ensimmäisenä yhdysvaltalaisena latinopormestarina. Hän vietti 90-vuotispäiväänsä syyskuussa 2005.
Tellesin urasta on julkaistu kirja "The Making of a Mexican American Mayor: Raymond L. Telles of El Paso" (1999).
Something Wicked This Way Comes

Something Wicked This Way Comes on Iced Earthin viides studioalbumi.
Levyn nimi on lainaus William Shakespearen näytelmästä Macbeth, missä noidan repliikki neljännen näytöksen alussa viittaa paikalle saapuvaan Macbethiin. Paavo Cajanderin suomennos:
"Mun kihelmöipi peukalon':"
"Jotakin pahaa tuloss' on. –"
("By the pricking of my thumbs,"
"Something wicked this way comes:–")
Alive in Athens

Alive in Athens on Iced Earthin ensimmäinen livealbumi. Albumin lopettavassa "Violate"-kappaleessa yhtye soittaa Iron Maidenin "The Trooper" -kappaleen kitarariffin.
Kappaleet.
CD 1
CD 2
CD 3 (Bonus Disc)