tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Disney Channel

Disney Channel on maanpäällisen digitaalitelevisioverkon, IPTV-verkon, kaapeliverkon ja satelliitin kautta näkyvä lapsille ja nuorille suunnattu televisiokanava. Kanava lähettää Disneyn tuottamia sarjoja ja elokuvia joka päivä 24 tuntia. Kanava on maksullinen, eikä se esitä ylimääräisiä mainoskatkoja. Disney Channel aloitti toimintansa Yhdysvalloissa vuonna 1983.
Disney Channel Suomessa.
Maanpäällisessä digi-tv verkossa Disney Channel on osa PlusTV:n maksu-tv pakettia. Kanava aloitti 10. huhtikuuta 2006, ja Disney Channelin lähetyskapasiteetti on jaettu Nelonen Pro 2 -kanavan kanssa, joten Disney Channel näyttää ohjelmaa joka päivä antenniverkossa klo 07.00–18.00 (PlusTV), vaikka ohjelmaa tulee ympäri vuorokauden (satelliitissa), kaapelissa ja IPTV:ssä klo 07.00–23.00 välisenä aikana. TV Viihde aloitti Disney Channelin tarjoamisen valikoimissaan 8. elokuuta 2011 pidennetyllä lähetysajalla, jolloin Disney Channelia voi katsoa antenniverkossa klo 22.00 asti TV Viihteen kortilla. PlusTV:n kautta tilattuna lähetysaika ei ole pidempi, vaan sen kortilla katsottaessa lähetysaika on edelleen klo 07.00–18.00.
Satelliitin kautta Disney Channel lähettää ohjelmaa 24 tuntia vuorokaudessa, IPTV-verkon ja kaapelin kautta klo 07.00–23.00. 
Antennikoteihin Disney Channel on saatavissa PlusTV:n antenniverkkopalveluiden lisäksi myös satelliitin kautta Viasatin Tuplaplatina-kanavapaketissa, ja kyseinen kanava löytyy myös Canal Digitalin Viihde HD- ja Perhe HD -kanavapaketeista sekä IPTV:n avulla Maxivisionin, Elisa Viihteen, LumoTV:n ja Telian palveluista.
Disney Channel Scandinavia.
Pohjoismaissa Disney Channel aloitti 28. helmikuuta 2003, ja se oli saatavilla Viasatin kautta maksullisena. Myöhemmin samana vuonna kanava alkoi näkyä myös digitaalisessa kaapeliverkossa. Vuonna 2003 Disney Channel sai Ruotsissa toimiluvan myös digitaaliseen antenniverkkoon. 
1. elokuuta 2005 Disney Channel aloitti myös Canal Digitalin satelliittiverkossa, ja samalla aloitti Disney Channelin sisarkanava Toon Disney. Kolmas kanava Playhouse Disney aloitti 1. lokakuuta 2006. Disney Channel aloitti ympärivuorokautiset lähetykset 18. marraskuuta 2008 vain Canal Digitalilla.
Disney Channel Original Movies.
Disney Channelin elokuvat.
Disney Channel Original Movies on julkaissut useita tv-elokuvia Disney Channel televisiokanavalle. Sen ensimmäisinä vuosina sitä kutsuttiin nimellä Disney Channel Premiere Films ja myöhemmin Premears.
Six4one

Six4one oli Eurovision laulukilpailua 2006 varten perustettu kuusihenkinen sveitsiläisyhtye. Sen kuusi jäsentä valittiin marraskuun 2005 lopulla.
Yhtye eteni Eurovision laulukilpailussa 2006 finaaliin, jossa se sai kappaleellaan "If We All Give A Little" 30 pistettä sijoittuen seitsemänneksitoista. Yhtyeen jäsenet lähtivät finaalin jälkeen omille teilleen. 
Aiheesta muualla.
Palina Smolava

Palina Smolava () (s. 3. syyskuuta 1980 Minsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen laulaja. 
Smolova edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2006 englanninkielisellä kappaleella "Mum" mutta ei edennyt finaaliin. Hän sijoittui semifinaalissa 22. sijalle.
Éric Dubus

Eric Dubus (s. 28. helmikuuta 1966 Pézenas, Ranska) on ranskalainen entinen keskimatkojen juoksija.
Dubus voitti MM-hopeaa Toronton sisäratojen MM-kisoissa 1993 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.50,57. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi Helsingin EM-kisoissa 1 500 metrin juoksussa. 1995 Dubus karsiutui Göteborgin MM-kisoissa 1 500 metrin välierissä. Kauden lopussa IAAF:n GP-finaalissa hän oli kymmenes ajalla 3.36,19.
1998 Dubus osallistui Marrakechissä järjestettyihin maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hän sijoittui lyhyellä matkalla sijalle 51. Vuonna 2000 hän oli Vilamouran maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla yhdeksäskymmenesensimmäinen.
Stéphanie (Monacon prinsessa)

Prinsessa Stéphanie (Stéphanie Marie Elisabeth Grimaldi, s. 1. helmikuuta 1965 Palais Princier, Monaco) on Grace Kellyn ja Monacon ruhtinaan Rainier III:n nuorin lapsi ja nykyisen Monacon hallitsijan ruhtinas Albert II:n sisar. Stéphanie on toiminut muun muassa laulajana, uimapukusuunnittelijana ja mallina. Hän on useiden hyväntekeväisyysjärjestöjen puheenjohtaja tai suojelija. Hän on ollut kahdesti naimisissa: vuodet 1995–1996 Daniel Ducruetin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta, ja vuodet 2003–2004 sirkusakrobaatti Adans Lopez Peresin kanssa. Hänellä on vuonna 1998 syntynyt kolmas lapsi, jonka isää ei ole kerrottu julkisuuteen.
Stéphanie oli matkustajana autossa, joka joutui onnettomuuteen vuoristotiellä 14. syyskuuta 1982 ja jossa hänen äitinsä kuoli.
Diskografia.
Stéphanie on julkaissut kaksi albumia. Ensimmäisen levyn single ”Irresistible” nousi Saksan singlelistan kakkoseksi. Sen alkuperäinen ranskankielinen versio ”Ouragan” oli kymmenen viikkoa listaykkösenä Ranskassa vuonna 1986. 
Esikoisalbumia myytiin Ranskan, Italian ja Kanadan ulkopuolella nimellä "Live Your Life".
Parfyymi.
2021 Monacon prinsessa Stephanie lanseerasi hajuveden "Princesse de Coeur" (suomeksi Sydämen prinsessa), jonka myyntituloilla tuetaan AIDS:n vastaista työtä.
Helena Petäistö

Helena Mirjami Petäistö (s. 10. joulukuuta 1950 Rautio [nyk. Kalajoki]) on suomalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija. Hän on ollut pitkäaikainen televisioyhtiö MTV:n Ranskan ja Brysselin kirjeenvaihtaja.
Ura.
Petäistö pääsi ylioppilaaksi Oulun tyttölyseosta ja kirjoitti viisi laudaturia. Hänen sukunsa on lestadiolaista, ja hän on arvellut olevansa ainoa televisiotoimittaja, joka ei ollut katsonut televisiota ennen kuin alkoi tehdä sinne juttuja. Petäistö valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta. Ranskan kieltä Petäistö opiskeli sekä Oulun tyttölyseossa että Helsingin kauppakorkeakoulussa. Heti ekonomiksi valmistuttuaan Petäistö muutti Pariisiin, missä hän työskenteli ensin pankissa, sitten Pathel Industrie -yrityksessä. Myöhemmin Petäistö alkoi tehdä työn ohella juttuja suomalaismediaan. Petäistö palasi Helsinkiin vuonna 1983 ulkomaantoimittajaksi MTV:n uutisiin. Hän toimi jonkin aikaa myös uutisankkurina. Vuonna 1989 hän meni toimittajille tarkoitetulle EU-kurssille. Vuonna 1990 Petäistö palasi Pariisiin MTV:n uutisten Ranskan ja Euroopan kirjeenvaihtajaksi.
Petäistön ensimmäinen kirja "Ranskalaiset korot" ilmestyi vuonna 1995 (yhteensä seitsemän painosta). Seuraavan kirjansa "Aamiainen Cocon kanssa ja muita elämyksiä Euroopassa" hän julkaisi vuonna 1999. Kirja aloitti "Aamiainen Cocon kanssa" -kirjasarjan, jossa Petäistö esittelee eurooppalaisia kaupunkeja. "Tee teematka!" -kirja sai Lauri Jäntin säätiön tietokirjapalkinnon kunniamaininnan vuonna 2009. Vuonna 2013 Petäistö siirtyi kustannusliike Tammesta Otavalle ja aloitti uuden kaupunkikirjasarjan "à la Helena Petäistö". Ranskan politiikasta hän kirjoitti uudelleen teoksessaan "Ranska, Macron ja minä".
Kesäkuussa 2016 Petäistö sai aivoinfarktin, jonka seurauksena hänen vasen puolensa halvaantui osittain ja hän joutui sairaalahoitoon kahdeksi kuukaudeksi. Hän jäi sairausloman jälkeen pois MTV:n uutistyöstä, mutta hän on sittemmin toipunut lähes kokonaan ja julkaisi jo seuraavana vuonna kirjan "Ranska, Macron ja minä". Petäistö toimii nykyään MTV:n Eurooppa-kolumnistina. Hän toimii myös vakituisena kolumnistina "Apu-lehdessä" sekä "Maaseudun Tulevaisuudessa". Aiemmin Petäistö kirjoitti kolumneja "Suomen Kuvalehteen".
Vuodesta 2018 lähtien Petäistö on tullut tunnetuksi suosittuna Eurooppa-esitelmöitsijänä. 
Petäistö asuu Helsingissä ja Pariisissa.
Palkinnot, kunniamerkit ja nimeämiset.
Vuonna 2010 hänet palkittiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinnolla muiden palkintojen joukossa. Vuonna 2010 Petäistö nimitettiin Vuoden ulkosuomalaiseksi. Kultainen Venla 2022 -gaalassa tammikuussa 2023 Petäistö sai elämäntyöpalkinnon.
Petäistö vihittiin Oulun yliopiston kunniatohtoriksi toukokuussa 2022.
Muita kunnianosoituksia:
Gennaro Di Napoli

Gennaro Di Napoli (s. 5. maaliskuuta 1968 Napoli) on italialainen entinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Di Napoli muutti lapsuudessaan Lombardiaan Pohjois-Italiaan. Hän osallistui ensimmäisen kerran arvokilpailuihin 1987 Varsovan maastojuoksun MM-kisoissa, joissa sijoittui nuorten sarjassa sijalle 130. Splitin EM-kisoissa 1990 hän voitti EM-hopeaa 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.38,60. Seuraavana vuonna hän sijoittui kahdeksanneksi Tokion MM-kisoissa 1 500 metrillä. 1992 hän voitti Genovassa sisäratojen Euroopan mestaruuden ja kukisti Rooman GP-kilpailuissa maailmanmestari Noureddine Morcelin, mutta Barcelonan olympialaisissa hän epäonnistui ja karsiutui loppukilpailusta. 1993 hän voitti maailmanmestaruuden 3 000 metrin juoksussa Toronton sisäratojen MM-kisoissa ajalla 7.50,26 ja juoksi kahdenneksitoista Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa.
Di Napoli onnistui puolustamaan mestaruuttaan Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995, kun hän voitti jälleen 3 000 metrin juoksun mestaruuden, tällä kertaa ajalla 7.50,89. Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin juoksussa yhdestoista ajalla 13.46,51 ja kauden lopussa IAAF:n GP-finaalissa 1 500 metrillä kolmas ajalla 3.32,94. 1997 hän sijoittui neljänneksi Pariisin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 7.41,05, mutta karsiutui Ateenan ulkoratojen MM-kisojen välierissä 1 500 metrillä. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 hän oli jälleen neljäs 3 000 metrillä. Samana vuonna Belfastin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kuudeskymmenesneljäs ja voitti 5 000 metrillä Euroopan cupin. Seuraavana vuonna Vilamouran maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kahdeskymmenesensimmäinen. Di Napoli osallistui vielä Münchenin EM-kisoihin 2002, joissa hän sijoittui kahdeksanneksitoista 5 000 metrillä.
Holly Valance

Holly Valance (oik. Holly Rachel Vukadinović, s. 11. toukokuuta 1983 Melbourne, Australia) on australialainen näyttelijä ja laulaja. Hän tuli tunnetuksi "Neighbours"-saippuasarjan Felicity ”Flick” Scullyna vuosina 1999–2002 ja 2005. Vuonna 2002 Valance julkaisi hittisinglen "Kiss Kiss", joka nousi listaykköseksi Australiassa ja Isossa-Britanniassa (Suomessa sijalle 11). Laulu perustui turkkilaisen Tarkanin kappaleeseen "Şımarık" ja se herätti huomiota erityisesti musiikkivideonsa vuoksi, koska Valance näytti olevan siinä alasti.
Holly Valancen isä on Jugoslaviasta lähtöisin oleva Rajko Vukadinović ja äiti britti Rachel Stevens. Hän on sukua koomikko Benny Hillille (Hillin serkku oli hänen isoisänsä). 
Ura näyttelijänä.
"Neighboursin" lisäksi Valancella on ollut sivurooli sarjassa "Pako", jossa hän esitti Nika Volekia. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Dead or Alive" ja "Taken".
Johannes XII

Johannes XII (lat. "Ioannes XII"), oikea nimi ital. "Ottaviano", lat. Octavianus (n. 960/937–14. toukokuuta 964) oli paavina 16. joulukuuta 955 – 14. toukokuuta 964.
Octavianus oli sukua Tusculumin kreiveille, vaikutusvaltaiselle roomalaiselle suvulle, joka oli hallinnut paavin politiikkaa yli puoli vuosisataa. Hänestä tuli paavi noin 17–25-vuotiaana. Jos hän oli 17-vuotias, hän on saattanut olla historian nuorin paavi; jos ei, arvonimi saattaa kuulua Benedictus IX:lle, joka oli valituksi tullessaan 11–20-vuotias.
Octavianus oli patriisi Alberico II di Spoleton, senaattori ja Rooman princepsin poika. Hänen äitinsä uskotaan olleen Alda, Albericin sisarpuoli, Italian kuningas ja Provencen markiisi Huguesin tytär. Tästä on kuitenkin jonkin verran epäilystä. Benedictus Soractelainen kirjasi Octavianuksen olleen jalkavaimon "(Genuit (Alberic) ex his principiem ex concubinam filium, imposuit eis nomen Octabianus)" poika, mutta hänen latinankielensä on epäselvä. Jos hän oli Aldan poika, hän olisi ollut 18-vuotias tullessaan paaviksi, mutta jos hän oli jalkavaimon poika, hän olisi voinut olla jopa 7 vuotta vanhempi. Hän syntyi Via Latan alueella, aristokraattisessa kaupunginosassa, joka sijaitsi Quirinalis-kukkulan ja Campus Martiuksen välissä. Hänen etunimensä, joka tuo mieleen Augustuksen, oli selkeä osoitus siitä, miten perhe näki itsensä ja poikansa kohtalon.
Hänellä oli myrskyisä suhde Saksan kuningas Otto Suuren kanssa. Otto auttoi paavia pitämään Kirkkovaltion hallussaan, josta kiitokseksi paavi kruunasi hänet keisariksi vuonna 962, mistä voidaan katsoa syntyneen Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Vuonna 963 keisari järjesti synodin syrjäyttämään Johanneksen ja nostamaan paaviksi Leo VIII:n. Päätös julistettiin myöhemmin laittomaksi ja Leo VIII:n kausi vastapaaviudeksi. Johannes XII kuoli vuonna 964 ja Leosta tuli myöhemmin myös laillinen paavi.
Vuonna 960 hän otti yhteen etelässä sijainneiden langobardien kanssa. Koska hän ei saanut Roomaa helposti hallintaansa, hän pyysi apua Saksan kuningas Otto I:ltä ja kruunasi hänet keisariksi. Juhana XII:n paavius ​​tuli surullisenkuuluisaksi väitetystä turmeluksesta ja maailmallisuudesta, jolla hän hoiti virkaansa. Hän riitautui pian Oton kanssa, joka kutsui vuonna 963 koolle Roomaan synodin, jonka väitettiin syrjäyttävän Johannes XII:n hänen rikoksistaan ​​ja valitsevan Leo VIII:n hänen seuraajakseen. Juhana XII kuoli useita kuukausia sen jälkeen, kun synodi julisti hänet syrjäytetyksi.
Paavi Johannes XII:n kausi kuului Kirkkovaltion hallinnossa ajanjaksoon, jota on kutsuttu pornokratiaksi. Hänen juorutaan kuolleen rakastajattarensa läsnäollesssa tämän mustasukkaisen aviomiehen surmaamana.
Doualan kansainvälinen lentoasema

Doualan kansainvälinen lentoasema (IATA: DLA, ICAO: FKKD) on kansainvälinen lentoasema Kamerunissa. Se sijaitsee 10 kilometrin päässä Doualan kaupungista. 
Doualan lentokentällä on yksi kiitotie, jonka pituus on 2 853 metriä.
Suursijoittaja

Suursijoittaja on sijoittaja, jolla on suhteellisesti ottaen suuri varallisuus sijoitettavanaan. Suursijoittajan erottaa piensijoittajasta muun muassa siinä, että hänen osto- tai myyntitoimeksiantonsa voivat vaikuttaa toimeksiannon kohteen hintatasoon mahdollisesti jopa pitkäksikin aikaa. Siksi muut markkinaosapuolet usein seuraavatkin suursijoittajan toimia tarkoin.
Arvopaperimarkkinalakiin on kirjattu myös ns. liputussäännöt, jotka vaativat suursijoittajia ilmoittamaan julkisesti merkittävistä omistusosuuksien muutoksista. Pienen yhtiön omistusosuudesta voi joutua liputtamaan jo alle miljoonan euron sijoituksesta, mutta todellisiksi suursijoittajaksi luetaan yleensä vain miljardeja sijoittavat. 
Yleisesti ottaen katsotaan, että suursijoittajilla on parempi käsitys markkinoiden tilasta kuin pienemmillä sijoittajilla. Suursijoittajalla voi olla sisäpiirin tietoa useasta yhtiöstä eri toimialoilta samanaikaisesti, ovathan he omistuksensa perusteella oikeutettuja nimeämään edustajia yhtiöiden hallituksiin. Samoin he voivat toimia yhteistyössä muiden suursijoittajien kanssa ja voivat siten esimerkiksi manipuloida pienen maan valuuttakurssia.
Breakout (kappale)

Breakout on amerikkalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 2000 julkaistu single. Kappale on julkaistu ensimmäisen kerran Foo Fightersin albumilla There Is Nothing Left to Lose vuonna 1999. Myöhemmin se on julkaistu soundtracklevyllä Me, Myself &amp; Irene. Kappaleesta tehtiin myös "Me, Myself &amp; Irene" elokuva aiheinen musiikkivideo. 
Kappale on ollut MTV:n ohjelmassa "Making the Video".
Lionheart (Kate Bush)

Lionheart on Kate Bushin toinen albumi. Se julkaistiin vain kahdeksan kuukautta esikoislevyn jälkeen. Ison-Britannian albumilistalla "Lionheart" saavutti parhaimmillaan kuudennen sijan.
Ensimmäinen levyltä ilmestynyt single ”Hammer Horror” ei aivan yltänyt Britannian singlelistan Top 40:een. Sitä seurannut ”Wow” kohosi kuitenkin kahdenkymmenen parhaan joukkoon, ja sitä parodioivat sekä imitaattori Faith Brown että koomikko Pamela Stephenson brittiläisessä tv-sarjassa "Ei yhdeksän uutiset".
Kappaleet.
"Sanat ja sävellys: Kate Bush"
Agapetus II

Agapetus II (k. 8. marraskuuta 955) oli paavina 10. toukokuuta 946 – joulukuulle 955, keskellä Alberic II:n valtakautta ja pornokratiaksi kutsuttua aikaa. Hän yritti lopettaa pornokratiaan liittyneen vehkeilyn ja elostelun ja pyysi Otto I:tä pelastamaan Rooman. Otto ei vielä vastannut pyyntöön, sillä Alberic oli varsin mahtava hallitsija, mutta pyyntö kantoi hedelmää seuraavien paavien aikana.
Johannes XI

Johannes XI (910–935) oli paavina maaliskuulta 931 – joulukuu 935. Hän oli Rooman todellisen hallitsijan aatelisrouva Marusian poika ja myöhemmin velipuolensa Alberik II:n muodollinenkin alamainen pornokratiaksi kutsutulla aikakaudella.
24 Hour Party People

24 Hour Party People on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut elokuva, joka kuvaa puolidokumentaarisesti Manchesterin musiikkipiirejä vuosina 1977–1997. Elokuvan käsikirjoittaja on Frank Cottrell Boyce ja ohjaaja Michael Winterbottom.
Elokuva etenee punk-kaudelta halki 1980-luvun "Madchesterinä" tunnettuun, kansainvälistä huomiota saaneeseen ilmiöön, joka oli kuumimmillaan 1990-luvun vaihteessa. Tapahtumien keskipisteenä on erityisesti Factory Records -yhtiö ja sen johtaja Tony Wilson (Steve Coogan), jonka uraa elokuva seuraa. Ohessa esiintyy näyteltyinä Factoryn suurimpia nimiä kuten Joy Division, New Order ja Happy Mondays.
Juonessa on yhdistelty sekä tositapahtumia että kuulopuheita ja elokuvan käsikirjoittajan omia kuvitelmia tapahtuneesta, mikä tuodaan myös itse elokuvassa esille.
Elokuva voitti Parhaan tuotantosaavutuksen palkinnon () British Independent Film Awards -palkintotilaisuudessa vuonna 2002.
Rooliluettelo.
Cameorooleissa lisäksi:
Stefanus VII

Stefanus VII oli paavina tammikuulta 928 helmikuulle 931. Hänen aikakauttaan kutsuttiin pornokratiseksi. Hän oli roomalaista syntyperää, ja hänet valittiin paaviksi harmittomana tilapäisratkaisuna, kun todellista valtaa käyttänyt Marusia odotti oman poikansa (myöhemmin Johannes XI) varttumista paaviksi kelvolliseen ikään. Stefanuksen hallintokaudesta ei ole juurikaan tietoja; hän vahvisti joidenkin uskonnollisten laitosten erivapauksia Ranskassa ja Italiassa. On mahdollista, että hän sai surmansa salamurhaajan käsissä.
Stefanuksen paaviuden aitous on hiukan kyseenalaista. Samoin kuin Leo VI, hän tuli valituksi, kun tätä edeltänyt Johannes X oli vielä elossa vankilassaan.
Leo VI (paavi)

Leo VI oli paavina seitsemän kuukautta touko–kesäkuulta 928 – saman vuoden joulukuulle tai tammikuulle 929. Hän oli roomalaisen hallintovirkamiehen poika ja toimi kardinaalina ennen paaviksi kruunaamistaan.
Piensijoittaja

Piensijoittaja on sijoittaja, joka tyypillisesti sijoittaa säästövarojaan eikä elä sijoittamisesta saamillaan tuloilla. Piensijoittaja onkin siis tyypillisesti palkansaaja tai eläkeläinen. Piensijoittajan vastakohta on suursijoittaja. Piensijoittajasta käytetään usein myös nimitystä osakesäästäjä.
Piensijoittajan asema.
Piensijoittajan katsotaan usein olevan heikommassa asemassa kuin suurempien sijoittajien. Piensijoittajan suojaksi onkin tehty monia säädöksiä arvopaperimarkkinalakiin. Näitä ovat mm. lunastuspykälä, joka velvoittaa suursijoittajan antamaan ostotarjouksen osakeyhtiön lopuista osakkeista hänen omistuksensa ylittäessä kahden kolmasosan kaikista osakkeista. 
Piensijoittajan asemaa heikentää myös suursijoittajaan nähden suhteellisesti ottaen suuret kulut ja markkinainformaation puute. Osakkeita välittävät pankit ja pankkiiriliikkeet perivät usein ns. minimipalkkion toteutuneista toimeksiannoista, joka voi nostaa todellisen välityspalkkion moninkertaiseksi marginaalipohjaiseen palkkioon verrattuna. Piensijoittajilta peritään lisäksi yleensä myös korkeampia välitysmarginaaleja ja säilytyspalkkioita. Lisäksi piensijoittajat joutuvat tekemään sijoituspäätöksensä usein viivästetyn markkinainformaation perusteella. Reaaliaikaisesta markkinainformaatiosta yleensä veloitetaan piensijoittajaa, suurempia varallisuuksia sijoittavat saavat ne usein ilmaisten säilyspalkkioiden kera veloituksetta.
Pertti Jotuni

Pertti Anton Elias Jotuni (16. toukokuuta 1931 Helsinki – 19. tammikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen tiedetoimittaja. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri ja suuntaukseltaan matemaatikko. 
Elämä ja ura.
Jotuni työskenteli uransa alussa Teknillisen Aikakauslehden päätoimittajan apulaisena ja Insinööriuutisten päätoimittajana. Vuonna 1964 hän siirtyi tiedetoimittajaksi Uuteen Suomeen ja toimi sittemmin vapaana toimittajana. 1960-luvulla Jotuni oli yksi ensimmäisistä informaatiotekniikan kansantajuistajista. Apollo-avaruuslentojen aikaan 1969–1972 hän teki radio- ja televisioselostuksia Yleisradiolle televisio-ohjelmaan Kuustudio sekä juonsi television valtavat katsojamäärät saaneet kuulentoja käsittelevät paneelikeskustelut. Hän oli suosittu teknisten ongelmien ja näköalojen kommentaattori.
Lusikoita väittämänsä mukaan ”kosmisella energialla” taivuttaneen Uri Gellerin vieraillessa Suomessa ja esiintyessä televisiossa vuonna 1974 Jotuni tuli tunnetuksi kommentista ”maailmassa on paljon asioita, joita tiede ei pysty selittämään”. Tällä Jotuni pääsi jopa Kari Suomalaisen pilapiirrokseen.
1980-luvun lopulta lähtien Jotuni osallistui näkyvästi uskonnolliseen toimintaan toimien muun muassa STELK Finland ry:n pitkäaikaisena puheenjohtajana 1990-luvulla. Viimeisinä elinvuosinaan Jotuni kirjoitti elämäkertateoksia. Hän suomensi kymmenittäin luonnontiedettä popularisoivia kirjoja ja oli toimittajana useissa teoksissa.
Kirjailija Maria Jotuni oli Pertti Jotunin isän täti. 
Vapaamuurariuden arvostelu.
Jotuni oli 25 vuoden ajan vapaamuurarijärjestön jäsen. Ylimpien asteiden vapaamuurari Jotuni erosi vapaamuurarijärjestöstä 1986. Iltalehden julkaisussa 8. elokuuta 1991 oli Jotunin haastattelu hänen eronsa perusteista. Hän totesi muun muassa, että “vapaamuurareiden ajatusrakennelma on elitistinen ja röyhkeä; toiminnan taustalla on rangaistuksen pelko, ei persoonallinen tunne siitä, mikä on oikein ja mikä väärin; vapaamuurareiden opetuksissa sanotaan muun muassa, että Jeesuksen nimi on tuhottava ja että vapaamuurarien jumala on Lucifer.“
Miljardööri

Miljardööri on henkilö, jonka omaisuuden arvo on vähintään yksi miljardi (tuhat miljoonaa) jossain rahayksikössä.
Miljardöörejä.
Forbes-lehti julkaisee vuosittain luettelon maailman rikkaimmista ihmisistä. Miljardöörien omaisuus koostuu yleensä valtaosaltaan pörssiosakkeiden yhteisarvosta listan julkaisuhetkellä eikä esimerkiksi pankkitilillä olevasta rahasta. 
Forbes listasi miljardöörejä ensimmäisen kerran vuonna 1986, jolloin heitä oli 140. Vuonna 2007 oli Forbesin listalla jo 946 miljardööriä, joiden yhteenlaskettu omaisuus oli 3,5 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Miljardöörien keski-ikä vuonna 2007 oli 62 vuotta. 
Vuonna 2024 maailmassa oli 2 781 dollarimiljardööriä. Heidän keski-ikänsä on 66. Alle kolmikymmenvuotiaita dollarimiljardöörejä on maailmassa 14. Heistä yksikään ei ole rikastunut omilla ansioillaan, vaan he ovat perineet vaurautensa.
Suomessa oli vuonna 2024 seitsemän dollarimiljardööriä: Herlinien suvun Antti, Ilkka, Ilona ja Heikki Herlin; Mika Anttonen; Heikki Kyöstilä; sekä Antti Aarnio-Wihuri
Kaiserdammin metroasema

Kaiserdammin metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema avattiin 29. maaliskuuta 1908, eikä sillä ole hissejä. Asema sijaitsee messukeskus ICC:n läheisyydessä. Paikalla on myös linja-autoasema ja MetroBus-linja M49:n pysäkki. S-Bahnin asema on 200 metrin päässä metroasemalta.
Rukajärven tie (elokuva)

Rukajärven tie on Olli Saarelan ohjaama sotaelokuva, jonka ensi-ilta oli tammikuussa 1999. Elokuva perustuu pääosin maanviljelysneuvos Pentti Perttulin kertomukseen sekä Antti Tuurin ja Rukajärven suunnan historiikkitoimikunnan keräämään haastattelumateriaaliin. Sen pääosissa nähdään Peter Franzén luutnantti Eero Perkolana ja Irina Björklund Perkolan rakastettuna lotta Kaarina Vainikaisena.
Elokuva kuvaa löyhästi eversti Erkki Raappanan komentamaan 14. divisioonaan kuuluneen Kevyt osasto 2:n polkupyöräjoukkueen tiedusteluretkeä Lieksajärven ympäri Suomen aloitettua etenemisensä Itä-Karjalaan jatkosodan alkuvaiheessa kesällä 1941.
Elokuva keräsi elokuvateattereihin yli 420 000 katsojaa, mikä teki siitä 1990-luvun katsotuimman kotimaisen elokuvan.
Vastaanotto.
Elokuva voitti vuonna 2000 kaikkiaan seitsemän Jussi-palkintoa: paras elokuva, paras ohjaus, paras kuvaus, paras leikkaus, paras lavastus, paras äänisuunnittelu ja paras musiikki.
Göteborgin filmijuhlilla sitä kehuttiin erinomaisesta kuvauksesta ja realistisista taistelukohtauksista. Se esitettiin myös Moskovan kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Festroian elokuvafestivaaleilla Portugalissa elokuva palkittiin pääpalkinnolla, Kultaisella delfiinillä.
Olli Saarela palkittiin "Rukajärven tie" -elokuvasta Suomen elokuvasäätiön 30-vuotisjuhlapalkinnolla tammikuussa 2000.
Televisiossa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran uudenvuodenpäivänä 2001 keräten 1 279 000 katsojaa.
Grégory Goffin

Grégory Goffin (s. 6. marraskuuta 1981) on belgialainen jalkapallomaalivahti.
Goffin on pelannut kotimaassaan Belgiassa pikkuseuroissa muun muassa 4. divisioonan RACS Couilletissa kaudella 2004–2005. Hän on kuulunut myös Luxemburgin pääsarjajoukkueen F91 Dudelangen miehistöön. Kaudella 2003–2004 Goffin voitti F91 Dudelangen joukkueessa hopeaa.
Kesken kauden 2005 Goffin siirtyi muutaman muun belgialaisen kanssa vantaalaisen AC Allianssin joukkueeseen, jonka omistaja oli vaihtunut ja syytetty sittemmin vedonlyöntihuijauksista. Ensimmäiseksi ja viimeiseksi jääneessä Allianssi-ottelussaan sateisessa säässä FC Hakaa vastaan Goffin päästi taakseen kahdeksan maalia. Hänen kerrottiin pelanneen selkävaivaisena ja polven nivelsiteet poikki.
Kyllikki Forssell

Kyllikki Kaarina Forssell (vuodesta 1945 Bruun, vuodesta 1951 Indrenius-Zalewski; 2. toukokuuta 1925 Helsinki – 7. lokakuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Forssell oli mukana kunnallispolitiikassa ja toimi presidentin valitsijamiehenä. Puoluekannaltaan hän oli kokoomuslainen.
Stadin Slangi valitsi Forssellin vuoden 1998 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 1998.
Forssellin omaelämäkerta "Suurella näyttämöllä" ilmestyi vuonna 2007.
Ura.
Kyllikki Forssell aloitti näyttelijäopinnot lukioaikanaan. Hän opiskeli Suomen Filmiteollisuuden filmikoulussa jo 1943, samana vuonna kuin kirjoitti ylioppilaaksi. Lukion jälkeen Forssell aloitti Helsingin yliopistossa estetiikan opinnot, mutta pian akateeminen maailma jäi ja näyttelijän ammatti vei voiton. Lisäkoulutusta Forssell hankki Ruotsalaisen teatterin oppilaskoulussa. Hänellä oli vakituinen kiinnitys vuosina 1948–1992 Suomen Kansallisteatterissa, jossa hän näytteli monta suurta roolia. Forssell teki stipendiaattina lukuisia tutustumismatkoja Euroopan teattereihin.
Televisiokerhon TV-kanavan koelähetyksissä Forssell oli yksi TV-kuuluttajista. 
Forssell myös ohjasi ja hänellä oli elokuvarooleja. Hän oli muun muassa yksi päähenkilöistä elokuvassa "Nuoria ihmisiä" (1943). Eino Leinon elämästä kertovassa Jaakko Pakkasvirran elokuvassa "Runoilija ja muusa" (1978) Forssell esitti Ida Aalbergia. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli Kaisa Rastimon "Säädyllisessä murhenäytelmässä" (1998). 
Päätyönsä Kyllikki Forssell teki teatterilavalla. Hän näytteli merkittäviä rooleja eri teattereissa, muun muassa Dario Fon Donnan Kansallisteatterissa ja August Strindbergin Kustaa III:n Svenska Teaternissa. Hänet tuli tunnetuksi myös Katariina Suuren roolista näytelmässä, jonka on kirjoittanut Laila Hirvisaari (Hietamies). Helsingin kaupunginteatterissa hän oli mukana Ronald Harwoodin kirjoittamassa näytelmässä "Kvartetti", joka sai ensi-iltansa vuonna 2001. Viimeinen vierailu Kaupunginteatterissa oli teatteridiiva Sarah Bernhardtin rooli näytelmässä "Aurinko ja minä".
Forssell kuoli 94-vuotiaana syöpään kotonaan Helsingissä.
Tunnustukset.
Forssellille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976 ja hän sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 1989. Vuonna 1991 Forssell sai Ida Aalberg -palkinnon ja vuonna 2005 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Perhe.
Forssell oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliiton hän solmi tutkija ja professori Patrick Bruunin kanssa 1945, mutta liitto päättyi avioeroon 1950. Seuraavana vuonna hän solmi avioliiton vapaaherra Erik Indrenius-Zalewskin kanssa. Miehensä kuoltua vuonna 1962 Forssell ei enää avioitunut.
Elna Hellman

Elna Pauliina Hellman (o.s. "Sällinen", myöhemmin "Tuomi", 13. heinäkuuta 1896 Viipuri – 6. toukokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin 1919–1963.
Hellman näytteli myös lukuisissa elokuvissa. Vuonna 1948 hän sai parhaan naissivuosan Jussin roolistaan elokuvassa "Laitakaupungin laulu". Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1951.
Elämä ja ura.
Hellman syntyi Viipurissa rautatieläinen Robert Sällisen ja Hilda Kurjen perheeseen. Isä kuoli Elnan ollessa 12-vuotias ja perheen äiti muutti lasten kanssa Tampereelle. Hilda avioitui Tampereen Teatterin puuseppä Reinhold Tuomen kanssa, minkä myötä myös Elnan sukunimi muuttui. Vuonna 1924 Elna avioitui muusikko Lauri Hellmanin kanssa.
Hellmanin ura teatterissa alkoi, kun häntä pyydettiin mukaan "Uunin takana" -näytelmään. Lavastaja Jussi Kari huomasi hänet esityksessä ja pyysi mukaan Tampereen Työväen Teatterin toimintaan. Kosti Elosta tuli Hellmanin tärkeä ohjaaja ja opettaja. Kesällä 1920 Hellman pääsi tuuraamaan sairastunutta näyttelijää Pyynikin kesäteatterissa, mikä oli lopullinen sysäys menestyksekkäälle näyttelijänuralle. Vuonna 1934 Edvin Laine kiinnitti Työväen Teatteriin turkulaisen Eero Roineen, josta hänestä tuli Hellmanin kanssa suosittu näyttämöpari.
Hellman oli yleisön rakastama koomikko ja luonnenäyttelijä. Hänen tyypillinen roolihahmonsa oli ”rehevä, koominen kansannainen”, kuten Läpikäytävän Henna Jalmari Finnen näytelmässä "Pitkäjärveläiset". Hän näytteli merkittäväksi muodostuneen roolin myös Wilho Ilmarin ohjaamassa samannimisessä elokuvassa (1951). Hellmanin toinen tärkeä rooli oli Miina-mummon rooli elokuvassa "Opri" (1954). Myöhemmin urallaan hän teki myös koskettavia ja vakavahenkisiä roolitöitä, kuten Åse-muorin roolin Henrik Ibsenin "Peer Gynt" -näytelmässä. 1950-luvulla Hellman ohjasi myös itse.
Hyvän lauluäänensä vuoksi hän sai myös subrettirooleja opereteissa. Primadonnana hän esiintyi Paul Abrahamin operetissa "Viktoria ja hänen husaarinsa".
Elna Hellman kuoli Tampereella 84-vuotiaana. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Histoire de Melody Nelson

Histoire de Melody Nelson on ranskalaisen laulaja-lauluntekijän Serge Gainsbourgin vuonna 1971 ilmestynyt konseptialbumi. Albumin kappaleet kertovat "Lolita"-henkisen juonellisen tarinan ranskalaisen keski-ikäisen miehen suhteesta nuoreen englantilaiseen tyttöön.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään" yhtenä harvoista ei-englanninkielisistä äänitteistä.
Antti Litja

Antti Vilho Olavi Litja (21. helmikuuta 1938 Antrea – 13. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä.
Litja näytteli Tampereen Työväen Teatterissa (1963–1975), Suomen Kansallisteatterissa (1975–1985, 2012–2014), Helsingin Kaupunginteatterissa (1985–1987 ja 1995–2011) ja Tampereen Teatterissa.
Nuoruus ja opiskelu.
Litja syntyi Antreassa 21. helmikuuta 1938. Hänen äitinsä nimi oli Helvi, isänsä Eino. Perhe, johon kuului Antin lisäksi kaksostytöt, lähti Antrean Kuukaupista evakkoon Kanta-Hämeeseen vuonna 1944. Sodan jälkeen syntyi vielä kaksi sisarta.
Litja kävi kansakoulua Janakkalan Tervakoskella viisi vuotta. Hänen keskikoulutodistuksensa keskiarvo oli 7,27, johon hän ei ollut tyytyväinen. 16-vuotiaana hän muutti Helsinkiin. Hän ihaili kovasti James Deania ja otti tästä mallia muun muassa hiustyylissä. Litja yritti tehdä uraa autonasentajana, sähkömiehenä ja pölynimuritehtaalla työskennellen. Nuorena hän oli mukana Helsingin kaupungin ylläpitämässä Nuorisoteatteri Klitsussa. Teatterin pääsykokeissa hän imitoi James Deania. 
Litja halusi laivastoon mutta päätyi varusmiespalvelukseen Kontiolahdelle alkuvuonna 1958. Armeijan jälkeen työtön Litja haki Teatterikouluun, jossa hän opiskeli 1960–1963.
Näyttelijänä.
Litja näytteli lukuisissa televisiosarjoissa, elokuvissa sekä teattereissa. Litjan tunnetuimpia elokuvarooleja ovat muun muassa Kaarlo Vatanen elokuvassa "Jäniksen vuosi" sekä Aimo Niemi elokuvissa "Mies, joka ei osannut sanoa ei" ja "Loma". Kaikki kolme edellä mainittua elokuvaa ohjasi Risto Jarva, jonka luottonäyttelijä Litja oli. Litjan ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli vuoden 2009 elokuvassa "Up – kohti korkeuksia", jonka suomenkielisessä versiossa hän esitti pääroolin.
Litjan viimeiseksi elokuvaksi jäi "Mielensäpahoittaja", joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2014. Hän kertoi Helsingin Sanomille antamassaan haastattelussa 30. maaliskuuta 2016 näyttelijänuransa olevan ohi.
Litja sai vuonna 2015 sekä Betoni-Jussin elämäntyöstään että parhaan miespääosan Jussin.
Yksityiselämä.
Antti Litja on kertonut sairastaneensa vaikeaa alkoholismia nuoruudestaan asti. "Iltalehden" haastattelussa 2018 Litja kertoi laittaneensa korkin kiinni lähes 30 vuotta sitten. Hänellä on kolme poikaa kolmen eri naisen kanssa. Vuonna 2014 Litja sai aivoinfarktin, jonka seurauksena hän joutui lopettamaan näyttelijän uransa. Hän vietti vanhuudenpäiviään Näyttelijöiden Vanhuudenkotisäätiön ylläpitämässä Thalian Torpassa Helsingissä. Litja kuoli äkilliseen sairauteen heinäkuussa 2022. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Deutsche Operin metroasema

Deutsche Oper on Berliinin metron asema linjalla U2. Alfred Grenanderin suunnittelema asema avattiin 14. toukokuuta 1906 nimellä "Bismarckstraße". Vuonna 1978 uusi asema 380 metriä idempänä sai tuon nimen. 
Historia.
Asemalla on kaksi laituria ja neljä raidetta. Alkuun liikennettä kulki vain keskimmäisillä raiteilla pohjoiseen Richard-Wagner-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään "Wilhelmplatz") suuntaan; 29. maaliskuuta 1908 ulommat raiteet Theodor-Heuss-Platzin metroaseman (silloiselta nimeltään "Reichskanzlerplatz") suuntaan avautuivat. 1. elokuuta 1929 asema vaihtoi nimensä läheisen oopperatalon mukaan muotoon "Städtische Oper (Bismarckstraße)". Nimi muuttui jälleen 16. elokuuta 1934, jolloin aseman nimeksi tuli "Deutsches Opernhaus (Bismarckstraße)". Oopperatalo vaurioitui toisessa maailmansodassa, ja kaksi päivää ennen uuden oopperatalon avajaisia 22. syyskuuta 1961 aseman nimeksi tuli "Deutsche Oper (Bismarckstraße)". 1. toukokuuta 1970 liikenne Richard-Wagner-Platzille lopetettiin uuden U7-linjan tieltä, joka aloitti liikenteen 28. huhtikuuta 1978.
8. heinäkuuta 2000 metrojunan viimeinen vaunu syttyi tuleen asemalla oikosulun takia. Matkustajat joutuivat pakenemaan yhdellä uloskäynnillä varustetulta asemalta metrotunnelia pitkin. Asemalle on sittemmin rakennettu lisää hätäuloskäyntejä. Pahoin vaurioitunut asema avattiin uudelleen liikenteelle kesäkuussa 2001 ja sen kunnostus valmistui kokonaan 30. lokakuuta 2002. Portugalin suurlähettiläs João Diogo Nunes Barata lahjoitti José de Guimarãesin maalauksia aseman koristelua varten tulipalon jälkeen kiitoksena avusta, jota Saksa tarjosi Portugalille Lissabonin vanhassakaupungissa vuonna 1988 sattuneen suurpalon jälkeen.
Korvalappustereot

Korvalappustereot (engl. "walkman") ovat musiikin soittamiseen tarkoitettu laite, jolla yleisimmin tarkoitetaan varsinkin 1980-luvulla käytettyä kannettavaa kasettisoitinta. 
Ensimmäiset korvalappustereot kehitettiin 1970-luvulla, mutta varsinaisen suosionsa ne saavuttivat vasta 1980-luvulla C-kasetteja soittavina laitteina. Yksi ensimmäisistä ja myös tunnetuimmista laitteista oli Sony Walkman. 1980-luvun loppua kohden laitteet pienenivät ja kevenivät, ja useissa malleissa oli myös FM-radio. 1980-luvulla kehitettiin myös kannettavat CD-soittimet, mutta ne syrjäyttivät kasettisoittimet vasta 1990-luvulla, johtuen lähinnä ensimmäisten kannettavien CD-soitinten huonosta tärinän siedosta. Tämä aiheutti herkästi musiikin pätkimistä, mikä oli paha puute etenkin liikkuvalle nuorisolle suunnattujen laitteiden ominaisuuksissa. 
2000-luvulla MP3-soittimet syrjäyttivät kannettavat CD-soittimet ja myös nimitys ”korvalappustereo” on jäänyt viimeistään niiden myötä pois käytöstä. Kannettavia laitteita on kehitetty myös DAT- ja MiniDisc-formaateille.
Älypuhelimien ja musiikkipalveluiden monipuolistumisen myötä erilliset kannettavat musiikkisoittimet ovat vähentyneet merkittävästi.
Ernst-Reuter-Platzin metroasema

Ernst-Reuter-Platz on Berliinin metron asema linjalla U2, samannimisen aukion kohdalla. Alfred Grenanderin suunnittelema asema avattiin 14. joulukuuta 1902 nimellä "Knie". Nykyisen nimensä asema sai vuonna 1953, kun asema ja aukio nimettiin Länsi-Berliinin menehtyneen pormestarin Ernst Reuterin mukaan. Asemalla on kaksi laituria, jotka vuonna 1929 pidennettiin 90 metristä 110 metriin, jotta kahdeksanvaunuiset junat mahtuisivat asemalle. Hissejä ei laitureille ole. Pikabussilinja M45 pysähtyy asemalla.
Suojoki

Suojoki eli Suoju(joki) () on Äänisen valuma-alueeseen kuuluva joki Karjalan tasavallan Suojärven, Prääsän ja Äänisenrannan piireissä Venäjällä. Sen pituus on 194 kilometriä, valuma-alueen laajuus 10 100 neliökilometriä ja keskivirtaama 11 kilometrin päässä joen suusta 90,2 kuutiometriä sekunnissa.
Suojoki saa alkunsa Suojärven koillisosasta 137 metriä merenpinnan yläpuolella. Se virtaa Sotjärven ja Vahatjärven kautta kohti itää ja laskee Äänisen kanssa yhteydessä olevaan Lohmoijärveen 33 metrin korkeudessa. Valuma-alueeltaan suurimmat lisäjoet ovat yläjuoksulta lukien Torasjoki (1 830 km²), Pyhäjoki (234 km²), Sotjärveen laskeva Mikkilänjoki (238 km²), Säämäjärvestä Vahatjärveen laskeva Säpsäjoki (1 810 km²), toinen Pyhäjoki (734 km²), Kutismonjoki (275 km²), Tšalna (520 km²), Vilga (142 km²) ja Ukšjärvestä tuleva kapeikko (419 km²).
Suojoen kaltevuus on 0,536 ‰ ja virtausnopeus 0,3–0,5 metriä sekunnissa. Siinä on yli kolmekymmentä virtapaikkaa ja koskea, joiden putouskorkeus on enimmillään 1,5 metriä. Joen leveys on yleensä 70–100 metriä ja koskien kohdalla 20–40 metriä. Pohja on hiekkaa, soraa ja paikoin kivikkoa. Vesi on ruskeaa ja hyvin vähämineraalista.
Suojoen valuma-alueesta 70 % on metsää, 18 % suota ja 11 % järviä. Se saa pääosan virtaamastaan kevään sulamisvesistä. Joki jäätyy marras-joulukuussa ja vapautuu jäistä huhtikuun lopussa. Kevättulva päättyy kesäkuussa ja vesi on alimmillaan heinä-elokuussa. Järvien ja soiden ansiosta vedenkorkeuden vaihtelu on harvoin yli puolitoista tai kaksi metriä. Lohmoijärven ja Äänisen pinnan ollessa korkealla joen virtaus kääntyy alajuoksulla usein Ukšjärveen.
Suojoen kalalajeja ovat sterletti, hauki, särki, säyne, ahven, kiiski, lahna, made, muikku, kuha, siika, taimen, nieriä, kuore, harjus, monni ja ankerias. Järvilohi, joka oli kadonnut vuosikymmeniä sitten, palasi jokeen 1990-luvulla.
Suojoen yläjuoksulla sijaitsee suomalaisten vuonna 1936 rakentama pienitehoinen Ignoilan vesivoimalaitos. Puutavaran uitto jokea pitkin päättyi 1960-luvulla. Suojoki on helpon tavoitettavuutensa, koskiensa, kalaisuutensa ja kauniin luontonsa ansiosta suosittu retkeilykohde. Sen lähellä sijaitsevat Petroskoin ja Suojärven kaupungit sekä Ignoilan, Sotkan, Matroosan, Tšalnan ja Suojun taajamat. Joen yläjuoksu kuuluu Suomen talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamaan alueeseen.
Zoologischer Gartenin rautatieasema

Zoologischer Gartenin rautatieasema (, yleisesti vain "Bahnhof Zoo") on keskeinen rautatieasema Berliinissä. Alkujaan vuonna 1882 avattu asema sijaitsee kaupungin läntisessä keskustassa ("City West"). Se on saanut nimensä viereisen eläintarhan mukaan.
Asema sijaitsee kaupungin läpi itä-länsi-suunnassa kulkevan, "Stadtbahn"-nimisen korkoradan varrella. Siten sen maanpäällinen osa on korotettu maantasoa ylemmäs. Aseman tällä osalla on kuusi laituriraidetta, joilla pysähtyvät Berliinin S-Bahnin linjat S5, S7 ja S75 sekä eräät Regionalbahn-linjat ja kaukojunat. Lisäksi maan alla on metroasema, jolla on yhteensä neljä, kahdessa eri tasossa olevaa laituriraidetta. Niitä käyttävät Berliinin metron eli U-Bahnin linjat U2 ja U9. Aseman edessä sijaitsee myös vilkas bussiasema.
Berliinin jaon aikana Zoologischer Gartenin asema oli Länsi-Berliinin tärkein kaukoliikenneasema, mutta kun uusi Berliinin päärautatieasema avattiin vuonna 2006, Deutsche Bahn lakkautti ICE- ja IC-junien pysähdykset Zoolla. Tämä johti mittaviin, mutta toistaiseksi tuloksettomiin protesteihin Berliinissä, myös viralliselta taholta. Muutamat Venäjälle ja Ukrainaan kulkevat junat tosin käyttävät asemaa edelleen. Kaukoliikenteen lähes täydellisen loppumisen myötä päivittäinen matkustajamäärä Zoon rautatieasemalla väheni 130 000 matkustajasta 100 000 matkustajaan. Myös seudullisessa liikenteessä Zoo menetti asemiaan ja putosi toiselle sijalle Friedrichstraßen rautatieaseman jälkeen.
Asema avattiin alkujaan vuonna 1882. Vuonna 1902 U2 aloitti liikennöinnin asemalle. Asemaa laajennettiin vuosien 1934 ja 1940 välillä. U9 tuli asemalle vuonna 1961.
Vuonna 1981 valmistuneen elokuvan "Christiane F. – tyttö metroasemalta" eräs keskeinen tapahtumapaikka on Zoologischer Gartenin asema.
Prättäkitti

Prättäkitti (myös Rättäkitti) oli 1600-luvulla elänyt noita ja ennustaja ja Mannisten kylän Tepon talon emäntä Loimaalla, nykyisellä Ypäjällä. 
Ennustuksia ja tarinoita.
Prättäkitin kerrotaan muun muassa ennustaneen Loimaan kirkon palon vuonna 1888, ja että Loimaan Peltoisten Välimetsässä vielä on joskus kaupunki, että maailma vyötetään rautaisella vyöllä ja että Loimijoen yli tehdään rautainen silta, jota ajetaan rautaisilla hevosettomilla vaunuilla. Tarinan mukaan Prättäkitin kuoleman jälkeen hänen arkkunsa oli niin painava ettei sitä saatu hevosella vedetyksi mäen päälle, ja arkku lensi useaan kertaan kuuseen. 
Tutkimusta.
Prättäkitti on kiehtonut ihmisten mielikuvitusta: häneen liittyvistä tarinoista on kirjoitettu Suomessa sekä tutkielmia että kaunokirjallisia sovituksia. Prättäkittiä tutkinut folkloristi Kristiina Kestinen liittää tarinat Rättäkitistä varsinkin rautatien Loimaalle 1800-luvun lopussa tuomaan modernisaatioon. Prättäkitistä on kirjoittanut myös suomen kielen tutkija Niilo Ikola.
Tarinoiden sovituksia.
Loimaalainen kirjailija Pirkko Jaakola on kirjoittanut kuunnelman "Prättäkitti, noita Nousiaisista" (1980), josta on tehty myös käännös saksaksi ja näytelmäsovitus. 2000-luvulla Prättäkitistä on ilmestynyt myös satukirja. Vuonna 2016 Ypäjän Musiikkiteatteri esitti Prättäkitistä kertoviin tarinoihin perustuvan lastennäytelmän "Prättäkitti ja Yrjä Pytyn tapaus".
Bülowstraßen metroasema

Bülowstraßen metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema sijaitsee samannimisellä kadulla. Asemalla on hissit. MetroBus-linjat M19, M48 ja M85 risteävät aseman kohdalla. 11. maaliskuuta 1902 avattu asema on säilynyt pitkälti alkuperäisessä asussaan.
Suojärvi (järvi)

Suojärvi () on Suojoen vesistön keskusjärvi Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Järven pinta-ala on 58,6 km² ja se sijaitsee pääasiassa Suojärven kunnan alueella, lukuun ottamatta Naistenjärven kuntaan kuuluvaa pohjoispäätä. Pohjoispäästään kaksihaarainen Suojärvi on noin 20 kilometriä pitkä ja sen pinta on 137 metriä merenpinnan yläpuolella Suojärveen laskee lännestä Annankosken ja Karatsalmen kautta lähes samankokoinen Salonjärvi. Pohjoisesta Suojärveen laskee Myrys-, Ylisen- ja Syväjärven yhteinen laskujoki. Suojärven pohjoispään itäisemmästä lahdesta saa alkunsa järven laskujoki Suojoki, joka laskee Ääniseen.
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan järvi kuului Suojärven kuntaan, joka oli saanut nimensä järven mukaan. Järven pohjoispäässä sijaitsi Suojärven ortodoksinen kirkonkylä, Varpakylä ja eteläpäässä puolestaan luterilainen kirkonkylä, Suvilahti. Lisäksi järven länsirannalla sijaitsi Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan kirkonkylä. Muita rantakyliä olivat Kaipaa, Mökkö, Vuontele ja Pönttösenvaara.
Latveria

Latveria on kuvitteellinen valtio Marvel-universumissa. Se on sijoitettu Unkarin, Serbian ja Romanian väliin. Sen rajanaapureihin kuuluu myös kuvitteellinen Symkaria. 
Latverian pääkaupunki on Doomstadt, joka sijaitsee Kline-joen pohjoisosassa. Latverian asukaslukumäärä on noin 500 000 (karkea arvio). 
Latveriaa hallitsee Victor von Doom, alias Tohtori Doom. Von Doom on onnistunut pitämään maansa erossa kansainvälisistä selkkauksista ja taloudellisilta katastrofeilta. Vaikka hänet on syrjäytetty useita kertoja, von Doom on aina onnistunut palaamaan valtaistuimelle ja palauttamaan maansa talouden ennalleen. 
Latverian asukkaat koostuvat eri Euroopan kansalaisuuksista ja romaneista. Von Doom on erityisen kiinnostunut kansalaistensa hyvinvoinnista eikä maassa esiinny miltei lainkaan rasismia. 
Von Doomin luomien teknologisten keksintöjen avulla Latveria on onnistunut pitämään maansa suhteellisen saasteettomana. Von Doomin kehittämien aseiden ja joukkojen vuoksi Latveriaa pidetään supervaltana. Latveriassa ei kuitenkaan ole supervoimaisia henkilöitä, ainoastaan von Doomin luomat robottipoliisit, joiden ansiosta rikosten määrä on miltei nollassa.
Miltiádis Gkoúskos

Miltiádis Gkoúskos (, 1877–1904) oli kreikkalainen yleisurheilija. Hän kilpaili ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896.
Ateenan kisoissa Gkoúskoksen laji oli kuulantyöntö. Hän sijoittui toiseksi häviten yhdysvaltalaiselle Robert Garrettille kahdella senttimetrillä (Garrett työnsi 11,22 m ja Gkoúskos 11,20 m) .
René Pollesch

René Pollesch (29. lokakuuta 1962 Friedberg, Hessen – 26. helmikuuta 2024 Berliini) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja ohjaaja. Pollesch oli Berliinin Volksbühnen Prater-näyttämön taiteellinen johtaja 2001–2007. Koko Volksbühnen taiteelliseksi johtajaksi hänet valittiin vuonna 2021.
Polleschin näytelmä "Heidi Hoo ei ole enää täällä töissä" sai ensi-iltansa toukokuussa 2000 Berliinin Podewilissa, ja sitä voidaan pitää hänen läpimurtonaan. Suomessa näytelmä esitettiin ensimmäisen kerran Q-teatterissa Helsingissä helmikuussa 2006.
Pollesch käsitteli usein käsikirjoituksissaan niin sanottua turbokapitalismia sekä sitä, millaisia vaikutuksia sillä on ihmisten välisiin suhteisiin, heidän arkielämäänsä ja työhönsä. Hän on kertonut, että Heidi Hoo -trilogiaan sisältyy omaelämäkerrallista aineistoa.
San Bernardino (Kalifornia)

San Bernardino on kaupunki ja San Bernardinon piirikunnan hallintokeskus Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 209 924 ihmistä.
San Bernardinolla on ollut useita lempinimiä, joista "San Berdoo" tai "Berdoo" on yleisin. Muita lempinimiä ovat "Gate City" (kuvaa sen läheisyyttä Los Angelesiin), "City on the Move" (käytettiin 1970-luvulla) ja hiljattain "The Heartbeat of Route 66", historiallisen valtatien mukaan.
Kaupunki hakeutui konkurssiin elokuussa 2012.
Petter Andersen

Petter Andersen (s. 2. tammikuuta 1974 Lørenskog, Norja) on norjalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut 1 000 ja 1 500 metrille.
Vuonna 1996 Andersen voitti yleisluistelijoiden Norjan mestaruuden ja 2001 Norjan mestaruuden 1 500 metrillä. Vuonna 2002 hän voitti EM-kisoissa 500 ja 1 500 metriä, mutta jäi 5 000 metrillä sijalle 23 ja 10 000 metrillä sijalle 14 ja sijoittui kilpailussa lopulta viidenneksi. Vuonna 2003 hän voitti Norjan mestaruuden 1 000 ja 1 500 metrillä sekä seuraavana vuonna 500 ja 1 000 metrillä. 
Andersen sijoittui matkakohtaisissa MM-kisoissa vuonna 2005 1 000 metrillä pronssille yhdessä Pekka Koskelan kanssa. Hän saavutti samoissa kisoissa lisäksi pronssia joukkuetakaa-ajossa. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli 1 500 metrillä seitsemäs ja voitti samana talvena Norjan mestaruuden 500, 1 000 ja 1 500 metrillä.
Jōji Katō

Jōji Katō (, s. 6. helmikuuta 1985 Yamagata, Japani) on japanilainen pikaluistelija, joka on erikoistunut 500 metrin matkalle.
Katō luisteli 19. marraskuuta 2005 Salt Lake Cityssä 500 metrin silloisen maailmanennätyksen 34,30. Nykyisen ennätyksensä 34,21 hän luisteli Salt Lake Cityssä tammikuussa 2013. Vuonna 2005 hän voitti 500 metrillä maailmanmestaruuden ja sai matkakohtaisissa MM-kisoissa samalla matkalla lisäksi hopeaa 2011 ja 2013 sekä pronssia 2008. Lisäksi hän oli neljäs 2012, kuudes 2007 ja kahdeksas 2017.
Katō on maailman nopeimpia luistelijoita mutta ei ole menestynyt sprintterien MM-kisoissa. Hänen oma ennätyksensä on 1 000 metrillä 1.08,68 (2012). 
Katō lähti yhtenä ennakkosuosikeista 2006 Torinon olympialaisten 500 metrille mutta jäi kisassa kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti 500 metrillä pronssia. Sotšissa 2014 hän sijoittui 500 metrillä viidenneksi ja Pyeongchangissa 2018 kuudenneksi.
Kato on sijoittunut maailmancupin kokonaispisteissä 500 metrillä toiseksi kausilla 2004–2005 ja 2012–2013 sekä kolmanneksi kausilla 2002–2003, 2003–2004, 2007–2008 ja 2010–2011. Hän on voittanut 16 maailmancupin osakilpailua.
Ptolemais

Ptolemais () voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin paikkoihin: