tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niilo Jämsä

Niilo Johannes Juhonpoika Jämsä () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Kemilä-Jämsä ja Reeta Kristiina Kauppila.
Opinnot.
Jämsä kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Jämsä työskenteli maanviljelijänä Haukiputaalla ja osallistui jääkäriliikkeen värvärinä liikkeen toimintaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Jämsä saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, missä hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 johtamallaan partiomatkalla Kelhossa kansakoulun luona käydyssä kahakassa. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin jo seuraavana päivänä Lempäälän kenttäsairaalassa. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Haukiputaalla. Hänet on haudattu Haukiputaan valkoisten sankarihautaan.
Knut Kaskinen

Knut Yrjö Kaskinen () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Knut Kaskinen ja Aini Josefina Perttala.
Opinnot.
Kaskinen opiskeli Uudenkaupungin yhteislyseossa, mistä hän erosi kuudennelta luokalta liittyäkseen vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Kaskinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918 vihollisen luodin lävistäessä hänen päänsä. Hänet haudattiin Lokalahdelle.
Kaarlo Kari (jääkäri)

Kaarlo Kalervo Kari (23. heinäkuuta 1890 Kalvola – 9. toukokuuta 1918 Savonlinna) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kappalainen Kaarlo Kustaa Kari ja Maria Pohja. Kapteeni Karin hahmon mukaan kirjoitettiin päähenkilö vuoden 1938 elokuvaan "Jääkärin morsian".
Opinnot.
Kari kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1915.
Jääkärikausi.
Kari liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Kari saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 6. maaliskuuta 1918 komppaniansa kera 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonaan, missä komppania järjestysnumeroksi tuli aluksi 3:s ja 25. maaliskuuta 1918 alkaen l:nen. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa, missä hän haavoittui taistelussa 28. huhtikuuta 1918. Kari kuoli haavoihinsa sotilassairaalassa Savonlinnassa olkavarren murtumasta aiheutuneeseen jäykkäkouristukseen 9. toukokuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin Kuhmalahden hautausmaan sankarihautaan.
Eero Ilván

Eero Julius Ilván (10. elokuuta 1894 Salo – 24. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravahtimestari. Hänen vanhempansa olivat kelloseppämestari Ernst Mikael Ilván ja Hilma Augusta Mattsson.
Opinnot.
Ilván kävi kansakoulun ja Billnäsin puutarhakoulun vuosina 1911–1912.
Jääkäriaika.
Ilván toimi konttoristina, kun liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. elokuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Ilván saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavahtimestariksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Uudenmaan rakuunarykmentin 3. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Kuhmalahdella, Eräjärvellä, Orivedellä ja Vesilahdella, missä haavoittui 23. huhtikuuta 1918 saatuaan kiväärin luodin rintaansa ja kuoli haavoihinsa seuraavana päivänä. Hänet haudattiin Turun valkoisten sankarihautaan. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Turussa.
Tyko Vesa

Tyko Valfrid Vesa () oli suomalainen jääkärivääpeli. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa taistelussa Saksan itärintamalla Misse-joella. Myöhemmin hän kaatui Suomen sisällissodassa Kolikkoinmäellä Viipurissa.
Perhetausta ja opinnot.
Vesan vanhemmat olivat kirvesmies Valfrid Åkerblom ja Edla Matilda Lehtonen. Vesa kävi viisi luokkaa Turun suomalaista klassillista lyseota ja kävi Saksassa sotakoulun B-kurssin vuonna 1917.
Jääkärikausi.
Vesa työskenteli konttoristina Turussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti konekiväärikomppaniasta käsin Libaussa kärjestetyn sotakoulun B-kurssin. 
Suomen sisällissota.
Vesa saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa, missä hän kaatui taistelussa 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäellä. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Turussa. Hänet on haudattu Turun valkoisten sankarihautaan.
Paavo Teukku

Juho Paul ”Paavo” Teukku () oli suomalainen jääkärivaravääpeli ja teknikko. Hänen vanhempansa olivat poliisikonstaapeli Herman Paul Teukku ja Pauliina Vilhelmiina Jussila. Ennen jääkärikoulutukseen lähtemistään Teukku toimi Laitilan nuorisoseuran johtohenkilönä sekä voimistelu- ja urheiluseura Jyskeen perustajana ja johtajana. 
Opinnot ja urheilu.
Teukku kävi viisi luokkaa Uudenkaupungin yhteiskoulua ja Tampereen teknillisessä opistoa yhden luokan ja erosi sen toiselta luokalta liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Paavo Teukku teki seiväshypyssä Vakka-Suomen piirinennätyksen 320 vuonna 1915 ja juoksi 400 metriä 53,4 kesällä 1913. Aika oikeutti kauden päätteeksi Suomen vuositilaston kahdeksanteen sijaan.
Jääkärikausi.
Teukku liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. toukokuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Teukku saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Laitilassa. Hänet haudattiin Laitilaan sukuhautaan.
Elias Teppola

Elias Teppola (25. joulukuuta 1895 Alatornio – 4. huhtikuuta 1918 Tampere rautatieasema) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Iisakki Teppola ja Stiina Kaisa Möksä. 
Jääkärikausi.
Teppola kävi kolme luokkaa kansakoulua ja työskenteli maatyöläisenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917.
Suomen sisällissota.
Teppola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi kiväärinjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, mistä hänet siirrettiin jo 11. maaliskuuta 1918 samaan tehtävään 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Teppola otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 4. huhtikuuta 1918. Teppola oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alatorniolla, jonne hänet haudattiin paikalliseen valkoisten sankarihautaan.
Roland Wieser

Roland Wieser (s. 6. toukokuuta 1956 Zschopau) on itäsaksalainen yleisurheilija, joka voitti 20 kilometrin kävelyssä kultaa Prahan EM-kilpailuissa 1978 ja saavutti pronssia vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa. Hän piti hallussaan 20 km kävelyn maailmanennätystä 30. elokuuta 1978 – 13. toukokuuta 1979.
Wieser oli menestyksekäs jo nuorena, hänestä tuli Itä-Saksan mestari 10 kilometrin kävelyssä vuonna 1971. Vuonna 1975 hän voitti juniorien Euroopan-mestaruuden samoin 10 kilometrin matkalla. Hän voitti myös Itä-Saksan mestaruuden 50 kilometrin matkalla vuonna 1978.
Olympiamenestyksen jälkeen hän ei kuitenkaan kyennyt voittamaan mitaleja kansainvälisissä kilpailuissa. Vuoden 1982 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli yhdeksäs. Hän lopetti uransa vuonna 1987.
Urheilu-uransa jälkeen hän ryhtyi automekaanikoksi.
Conrad Bain

Conrad Stafford Bain (4. helmikuuta 1923 Lethbridge, Alberta, Kanada – 14. tammikuuta 2013 Livermore, Kalifornia) oli Kanadassa syntynyt, vuonna 1946 Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut näyttelijä. Hän opiskeli Banff School of Fine Artsissa ja American Academy of Dramatic Artsissa. Hän oli toisen maailmansodan veteraani.
Tunnetuimpia Bainin esittämiä rooleja oli Phillip Drummond televisiosarjassa "Diff'rent Strokes" (1978–1986). Hänellä oli myös monia muita televisiorooleja. Hän eli vuodesta 1945 avioliitossa Monica Sloanin kanssa; pari sai kolme yhteistä lasta.
Bain tuli tunnetuksi television lisäksi Broadway-teatterista ja elokuvista. Eräs jälkimmäisistä on "Pää pilvissä" (1972). Myös hänen identtinen kaksosveljensä Bonar on työskennellyt näyttelijänä.
João Vieira

João Vieira (s. 20. helmikuuta 1976) on portugalilainen kävelijä. Hän on 50 kilometrin kävelyn MM-hopeamitalisti Dohasta 2019 ja 20 kilometrin kävelyn MM-pronssimitalisti Moskovasta 2013, EM-hopeamitalisti Barcelonasta 2010 ja EM-pronssimitalisti Göteborgista 2006. Moskovan MM-kilpailuissa hän oli alun perin neljäs, mutta nousi vuonna 2019 pronssimitalistiksi Aleksandr Ivanovin dopinghylkäyksen jälkeen. Barcelonan EM-kilpailuissa hän oli alun perin kolmas, mutta nousi vuonna 2014 hopealle Stanislav Jemeljanovin dopinghylkäyksen takia.
Kesäolympialaisissa Vieira on sijoittunut 20 kilometrin kävelyssä Ateenassa 2004 kymmenenneksi, Lontoossa 2012 11:nneksi, Rio de Janeirossa 2016 31:nneksi ja Pekingissä 2008 32:nneksi. 50 kilometrillä hän oli viides vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa. MM-kilpailuissa hän on ollut yhdeksäs Berliinissä 2009, 12:s Daegussa 2011, 17:s Pariisissa 2003, 25:s Osakassa 2007 ,33:s Budapestissa 2023 ja 36:s Pekingissä 2015. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 ja Edmontonissa 2001 hänet hylättiin ja Helsingissä 2005 hän keskeytti. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän on mitalien lisäksi sijoittunut 12:nneksi vuonna 2002 ja 20:nneksi vuonna 1998 sekä keskeyttänyt vuosina 2014 ja 2018.
50 kilometrin kävelyssä Vieira sijoittui 11:nneksi Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja sai hopeaa Dohan MM-kilpailuissa 2019. Hän keskeytti matkan Lontoon 2012 ja Rio de Janeiron 2016 olympialaisissa. Dohan MM-kisoissa Vieirasta tuli 43-vuotiaana yleisurheilun MM-kisahistorian vanhin mitalisti. Hän keskeytti 35 kilometrin kävelyn MM-kilpailuissa Eugenessa 2022 ja Budapestissa 2023.
Portugalin mestaruuden hän on voittanut 3 000 metrin kävelyssä 2020, 10 000 metrin kävelyssä 2011–2013, 2015–2019, 2022 ja 2023, 20 000 metrin ratakävelyssä 1999, 2000–2007 ja 2009, 20 kilometrin tiekävelyssä vuosina 1996, 2011, 2013, 2014, 2017 ja 2018, 35 kilometrin kävelyssä 2018, 2020 ja 2023, 50 kilometrin kävelyssä vuosina 2004, 2008 ja 2012 sekä sisäradoilla 5 000 metrin kävelyssä 1996, 1997, 2000–2009, 2011–2014, 2017−2020 ja 2023. Hänen kaksoisveljensä Sérgio Vieira on myös kävelijä.
Lepakkoluola

Lepakkoluola voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Elisabetta Perrone

Elisabetta Perrone (s. 9. heinäkuuta 1968 Camburzano) on italialainen kävelijä, joka voitti hopeaa 10 kilometrin kävelyssä vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän on myös voittanut hopeaa vuoden 1995 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Göteborgissa 10 kilometrin matkalla ja pronssia vuoden 2001 maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa.
Eritrea olympialaisissa

Eritrea osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sydneyn vuoden 2000 kesäolympialaisissa ja on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin siitä lähtien. Talviolympialaisiin se osallistui ensimmäisen kerran Pyeongchangissa 2018.
Eritrean ainoa olympiamitalisti on yleisurheilija Zersenay Tadese. Hän sijoittui pronssille Ateenan 2004 olympialaisten 10 000 metrin juoksussa.
Jari Hietanen

Jari Hietanen (s. 1962) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Hietanen on näytellyt sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Hänen muistetaan epäonnisen venäläisen rosvon roolista elokuvassa "Raid" (2003). Tämän lisäksi hän on näytellyt elokuvissa "Lunastus" (1997), "Neitoperho" (1997) ja "Populäärimusiikkia Vittulajänkältä" (2004). Hietanen on yksi tamperelaisen Teatteri Telakan vakionäyttelijöistä sekä Yövieraat-teatteriryhmän perustajajäsen ja Juha Hurmeen pitkäaikainen työpari.
Hietanen on näytellyt useissa kuunnelmissa, muun muassa Yleisradion dramatisoimassa Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -sarjassa Anttoo Laurilaa.
Elokuvantekijänä, ohjaajana ja kirjoittajana, Hietanen on ollut mieluummin yhteistyökumppani kuin ottanut töitä omiin nimiinsä – niitä ovat vain lyhytelokuva "Virkistysalue" (1994) sekä dramatisointi Elmer Diktoniuksen romaanista "Janne Kuutio" (1989), televisioelokuva "Janne Kuutio" (1990, yhdessä Timo Harakan kanssa). Hietanen on ollut apulaisohjaajana ja toisena käsikirjoittajana useissa Tero Jartin elokuvissa. Lisäksi hän on ollut apulaisohjaaja Auli Mantilan elokuvassa "Neitoperho" (1997) ja Olli Saarelan elokuvassa "Bad Luck Love" (2000). 
Jumalan teatteri -skandaalissa.
Hietanen oli myös yksi nelihenkisen Jumalan teatteri -ryhmän jäsen. Ryhmä muistetaan Oulun teatteripäivien 1987 esityksestä, johon kuului ulosteen heittely teatteriammattilaisista koostuvan seminaariyleisön päälle.
Jari Hietanen työskentelee Vaasan kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä.
The New Encyclopedia of Unbelief

The New Encyclopedia of Unbelief on Tom Flynnin toimittama uskonnottomuuden historian ja ajattelun lähdeteokseksi tarkoitettu artikkelikokoelma. Teos on seuraaja Gordon Steinin toimittamalle teokselle "Encyclopedia of Unbelief" (1985). 
Kirjan artikkelit käsittelevät ateismia, agnostisismia, sekulaaria humanismia, sekularismia ja skeptismiä. Uusiin aiheisiin kuuluvat uskonnoton moraali, Jeesuksen historiallisuuden kyseenalaistaminen, älykkään suunnittelun kritiikki, uskonnottomuus ja seksuaalimoraali sekä katsaukset uskonnottomuuden tilaan eri puolilla maailmaa. Uuteen laitokseen on myös lisätty tietoja uskonnottomuuden ja 1800- ja 1900-lukujen yhteiskunnallisten uudistusliikkeiden kuten työväenliikkeen, anarkismin ja feminismin välisistä yhteyksistä.
Kirjan toimituskuntaan on kuulunut 130 tutkijaa ja aktivistia eri maista. Kirja sisältää yli 500 artikkelia 100 kirjoittajalta. Kirjoittajien joukkoon kuuluvat muun muassa filosofit ja tutkijat Joe Barnhart, David Berman, Hermann Bondi, Vern Bullough, Daniel Dennett, Taner Edis, Paul Edwards, Antony Flew, Annie Laurie Gaylor, Peter Hare, Van A. Harvey, R. Joseph Hoffmann, Susan Jacoby, Paul Kurtz, Gerd Lüdemann, Michael Martin, Kai Nielsen, Robert M. Price, Peter Singer, Victor J. Stenger, Ibn Warraq, G. A. Wells, David Tribe ja Sherwin Wine. Esipuheen on kirjoittanut Richard Dawkins.
Manchester-koodaus

Manchester-koodaus on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodaus kuuluu phase-koodauksiin, joille yhteistä on se, että kello voidaan muodostaa tulevasta bittivirrasta. 
Manchester-koodaus on laajasti käytetty linjakoodausmenetelmä esimerkiksi Ethernet-verkoissa. Manchester-koodauksen muunnelmaa Differential-Manchester-koodausta käytetään Token Ring -verkoissa.
Manchester-koodauksessa "1-bitti" esitetään laskevana tilamuutoksena ja "0-bitti" nousevana tilamuutoksena. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 1V esittää ylintä jännitettä ja 0V alinta jännitettä, niin lähettäessä "1-bitti" muutetaan jännitteen tila 1V:sta 0V:iin ja lähettäessä "0-bitti" muutetaan jännitteen tila 0V:sta 1V:iin. Manchester-koodauksessa tarvitaankin yhden bitin siirtämiseen enimmällään kaksi tilamuutosta linjalla, tämä kasvattaa siirrettävän signaalin tarvitsemaa kaistanleveyttä.
Theodor Decker

Aleksander (Alexander) Theodor Decker (1. joulukuuta 1838 Helsinki – 3. huhtikuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen vanhempansa olivat raatimies, kauppias Johan Alexander Decker (1802–1856) ja Therèse Johanna Sofia Weckman (1818–1903). Theodor Deckerin sisar oli laulajatar Therèse Hahl. 
Decker opiskeli arkkitehdiksi Tukholman taideakatemiassa vuosina 1858–1863. Ennen opintojaan Decker oli ehtinyt olla arkkitehtioppilaana sekä intendentin konttorissa että Turun lääninarkkitehdin Georg Theodor von Chiewitzin luona.
Opintojensa jälkeen 1865 Decker nimitettiin Turkuun vt. lääninarkkitehdiksi. Hän jatkoi yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa vuoteen 1875, jolloin hän erosi ja työskenteli jonkin aikaa yksityisenä arkkitehtina. Hän oli mm. osakkaana Theodor Höijerin ja Frans Sjöströmin Suomen ensimmäisessä yksityisessä arkkitehtitoimistossa. Decker palasi ylihallituksen arkkitehdiksi vuonna 1883.
Tomi Kärkkäinen

Tomi Kärkkäinen (s. 22. lokakuuta 1969 Sulkava) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka toimii Kansallisessa liigassa kaudella 2025 pelaavan Vasa IFK:n päävalmentajana. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitalinkki tai laitapuolustaja, mutta kykeni myös pelaamaan vasemmalla laidalla.
Pelaajana Kärkkäinen edusti FF Jaroa 1990–92, Vaasan Palloseuraa 1993–96, Norjan kakkosdivisioonassa Skjetteniä 1997–98, Närpes Kraftia 1999–2000 Ykkösessä ja FC Kiistoa sekä Jakobstads Bollklubbia Kakkosessa 2001–2002. Veikkausliigassa hän pelasi yhteensä neljän kauden ajan, saaden tililleen 43 ottelua ja 3 maalia.
Valmentajana Kärkkäinen siirtyi Vasa IFK:n peräsimeen vuonna 2003. Hän nosti joukkueen Ykköseen kauden 2005 päätteeksi. Kauden 2007 jälkeen Kärkkäisen ilmoitettiin siirtyvän VPS:n uudeksi päävalmentajaksi. Kärkkäinen erosi tehtävästään kauden 2009 alussa VPS:n saatua vain yhden pisteen viidestä ensimmäisestä ottelusta.
Fulco di Verdura

Fulco di Verdura, koko nimeltään Fulco Santostefano della Cerda, Verduran herttua (1899 Sisilia – 1978 Lontoo), oli italialaissyntyinen korusuunnittelija, jonka huippukautta oli 1930-luvulta 1950-luvulle.
Alun perin Verdura kouluttautui taidemaalariksi Italiassa. Säveltäjä Cole Porterin vaimo Linda houkutteli Verduran vuonna 1926 Pariisiin, jossa aloitti ensin tekstiilisuunnittelijana ja myöhemmin korusuunnittelijana Chanelin Muotitalossa. Vuonna 1934 Verdura siirtyi New Yorkiin Paul Flaton jalokiviliikkeen suunnittelijaksi ja 1938 Paul Flaton Los Angelesin sivuliikkeen suunnittelijaksi. Jo seuraavana vuonna hän perusti, Cole Porterin avustamana, omaa nimeään kantavan liikkeen New Yorkiin osoitteeseen 712 Fifth Avenue. Toisen liikkeensä hän perusti Pariisiin vuonna 1947.
Vedura oli kuuluisa savukerasioistaan, joita suunnitteli Cole Porterille ja hänen vaimolleen Lindalle, joka tilasi aina yhden uuden savukerasian miehensä musikaalien ensi-iltoihin. Verdura valmisti myös lukuisia luontoaiheisia koruja sekä historiallisia taidetyylejä mukailevia koruja, joita mielellään istutti kultaan eikä suositumpaan platinaan niin kuin kilpailijafirmat.
Vuonna 1972 Verduran herttua myi liikkeensä Joseph G. Alfanolle ja muutti Lontooseen, jossa vietti viimeiset vuotensa mm. kirjoittaen omaelämäkerran, The Happy Summer Days - A Sicilian Childhood.
Verduran jalokiviliikkeen osti Walter Landrigan 1985 ja se nousi jälleen uuteen suosioon ollen edelleen toiminnassa osoitteessa 745 Fifth Avenue, New York.
AMI-koodaus

AMI-koodaus, Alternate Mark Inversion, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus kuuluu bipolar-koodauksiin, joilla on "kaksinapainen" esitystila toiselle bitille eli polariteetti vaihtelee. AMI-koodauksella bipolar-ominaisuudella poistetaan tasavirtakomponentti. 
AMI-koodauksesta on muunnelma, pseudoternary, jossa "1-bitti" edustaa perustasoa ja "0-bitti" vaihtaa polariteettia joka toiselle "0-bitille". Muuten koodaus on identtinen AMI-koodauksen kanssa.
AMI-koodaus.
AMI-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia.
AMI-koodauksessa kellon synkronoinnin ylläpito on vaikeaa jos bittijonossa on useampi "0-bitti" peräkkäin.
DaMarcus Beasley

DaMarcus Lamont Beasley (s. 24. toukokuuta 1982 Fort Wayne, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki tai -puolustaja ja on pelannut Euroopassakin alankomaalaisessa PSV Eindhovenissa, englantilaisessa Manchester Cityssä, skotlantilaisessa Rangersissa ja saksalaisessa Hannover 96:ssa. Beasley on tunnettu muun muassa nopeudestaan.
Beasley on pelannut Yhdysvaltain maajoukkueessa 126 ottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2006 kahdessa ottelussa avauskokoonpanossa ja tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
2B1Q-koodaus

2B1Q-koodaus, Two-binary - one-quaternary, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodausmenetelmä. Koodausta käytetään mm. ISDN-liittymän ANSI T1.601 -suosituksen mukaisessa U-rajapinnassa.
2B1Q -koodauksessa kaksi peräkkäistä bittiä koodataan yhdeksi tilaksi. Tiloja on 4 kappaletta. Esimerkkinä, jos tiloja esittävät jännitetasot +3V, +1V, -1V ja -3V, niin bittijono 00 voidaan esittää jännitetasona +3V.
Latok

Latok () on jyrkästi kohoavista kallionhuipuista koostuva vuorirypäs, joka sijaitsee Panmah Muztaghin osassa Keski-Karakorumissa, Pakistanissa. Latokin länsipuolella sijaitsee Ogren huipuista koostuva ryhmä, jonka korkein huippu Baintha Brakk tunnetaan myös nimellä The Ogre. Latokista suoraan etelään sijaitsee Baintha Lukparin jäätikkö, mikä johtaa pitkälle Biafon jäävirralle, yhdelle Karakorumin pääjäätiköistä. Latokin pohjoispuolella sijaitsee Choktoin jäävirta.
Ryhmä käsittää neljä päähuippua, jotka on lueteltu tähän niiden suhteellisen aseman mukaan. Nimien perään on ilmoitettu korkeus merenpinnan tasosta sekä vuosiluku, jolloin huipulle on ensimmäisen kerran noustu:
Vuorikiipeily.
Jokainen huipuista on teknisesti äärimmäisen vaikea kiivettävä. 
Latok I.
Latok I:n huipulle kiipesi ensimmäisen kerran 1979 Naoki Takadan johtama japanilainen retkikunta. Tähän ensimmäiseen huipulla käyneeseen ryhmään kuuluivat myös Sin'e Matsumi, Tsuneo Shigehiro ja Yu Watanabe, sekä heitä seuranneet Hideo Muto, Jun'ichi Oku ja Kota Endo, jotka saavuttivat huipun kolme päivää myöhemmin. He aloittivat kulkunsa Baintha Lukparin jäätiköltä, kiipesivät vuoren tukipilaria ja saavuttivat itäisen harjanteen. 
Latok I:n jyrkän pohjoisharjanteen (2 500 m) reitti on yhä kiipeämättä. Yhdysvaltalaisten kiipeilijöiden, Jim Doninin, Michael Kennedyn, George Lowen ja Jeff Lowen ensimmäinen yritys oli vähällä onnistua. Puutteista huolimatta kevyen kuorman pitäminen tässä kiipeämisessä oli tärkeää. Tämän jälkeen seurasi monia epäonnistuneita kiipeämisyrityksiä.
Latok II.
Latok II:lle noustiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977, kun Arturo Bergameschin johtama italialainen ryhmä onnistuivat kiipeämään vuoren huipulle kaakkoisrinnettä pitkin. E. Alimonta, T. Mase sekä R. Valentini onnistuivat pääsemään huipulle.
Vuonna 1997 tapahtui myös maininnan arvoinen nousu Latok II:lle, kun Alexander Huberin, Thomas Huberin, Toni Gutschin, ja Conrad Ankerin joukkue kiipesi huipun jyrkkää länsirinnettä. He kuvailivat tätä samanlaiseksi kuin asettaisi "El Capitanin Mount McKinleyn päälle": 1 000-metrinen pystysuora kallioseinämä, jonka perusta on 6 100 metrin korkeudella merenpinnan tasosta. Kaiken kaikkiaan kiipeämistä ylöspäin oli yhteensä 2 200 metriä. 
Latok III.
Ensimmäinen nousu Latok III:lle tapahtui vuonna 1979, kun Yoji Teranishin johtama japanilainen joukkue kiipesi huipulle lounaisen harjanteen reittiä. Huipulle olivat nousseet Teranishi, Kazushige Takami sekä Sakae Mori. Samaa reittiä nousi 1988 italialainen ryhmä. Se oli ensimmäinen onnistunut uudelleennousu millekään Latok-ryhmän huipuista.
Tuomas Vänttinen

Tuomas Vänttinen (s. 29. heinäkuuta 1983 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan EC Bad Tölzissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Vänttinen laukoo oikealta.
Ura.
Vänttinen aloitti ammattilaisuransa Savonlinnan Pallokerhossa kaudella 2000–2001. Savonlinnasta Vänttinen siirtyi Saimaan Palloon kaudeksi , jossa pelasi kolme kautta. Kaudella Vänttinen pelasi SaiPassa. Kauden aikana hän oli lainalla Mestiksessä KooKoossa. Seuraavalla kaudella hän oli lainalla Mestiksessä Haukoissa pelaten siellä kolme ottelua. SaiPassa hän pelasi kauden kauden loppuun. Kaudella Vänttinen siirtyi JYPiin, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella ja SM-pronssia kaudella . Kauden 2009–2010 jälkeen hän siirtyi Tampereen Tapparaan.
Keväällä 2012 Vänttinen teki vuoden sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa ja pelasi seurassa kolme vuotta. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Vaasan Sportiin. Sportissa hän on saanut enemmän vastuuta mm. erikoistilanteissa ja on ollut syksyllä 2015 joukkueen tehokkain pelaaja.
Kaudeksi 2017-2018 Vänttinen siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan EC Bad Tölzin riveihin.
Lauri Kutilainen

Lauri Laurinpoika Kutilainen (21. toukokuuta 1895 Kaukola – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Lauri Kutilainen ja Anna livonen. Tämä kansakoulun ja sen jatkokurssin käynyt Kaukolalainen työmies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 17. joulukuuta 1915 ja sijoitettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan. 
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa, Riianlahden rannikkoasemissa ja Schmardenissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella, jossa hän kaatui hyökätessään sairaalan luona olevilta hiekkakuopilta kohti Tampereen rautatieasemaa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Kaukolassa. Hänet on haudattu Kaukolan sankarihautaan.
Bill Nighy

Bill Nighy [naɪ] (s. 12. joulukuuta 1949 Caterham, Surrey, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hän aloitti työnsä teatterissa ja televisiossa ennen ensimmäistä elokuvarooliaan vuonna 1981. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Davy Jonesin roolista elokuvasarjassa "Pirates of the Caribbean". Hän on voittanut mm. Golden Globe- ja BAFTA-palkinnon.
Spero Tanner

Spero Toivo Tanner (23. helmikuuta 1894 Helsinki - 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemi) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat lääketieteen-lisensiaatti Anders Ferdinand Tanner ja Vendla Gustava Vesterlund. 
Opinnot.
Tanner kävi kahdeksan luokkaa Helsingin suomalaista reaalilyseota.
Jääkärikausi.
Tanner liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Tanner saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan jääkäriyliluutnantti Gunnar von Hertzenin hiihto-osastoon ja otti osaa taisteluihin Antooran-Pastuskerin akselilla ja Suodenniemellä, missä hän kaatui taistelussa niskaan osuneeseen vihollisen luotiin 16. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä seurakunnassa. Hänet haudattiin Helsingin uuteen hautausmaahan.
Reino Vuolle

Reino Ilmari Vilhelminpoika Vuolle () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja osallistui Suomen sisällissotaan valkoisen armeijan riveissä. Hän kaatui Vilppulan rintaman taisteluissa. 
Perhetausta ja opinnot.
Vuolteen vanhemmat olivat eläinvälskäri Vilhelm Vuolle ja Anna Albertina Sippola. Hän kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Vuolle työskenteli työmiehenä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui pahoin 7. joulukuuta 1916 ja joutui sairaalahoitoon. Sairaalasta hän palasi takaisin komppaniaansa 28. joulukuuta 1916 ja otti osaa Aa-joen talvitaisteluihin. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Vuolle kävi vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin.
Paluu Suomeen.
Vuolle saapui takaisin Suomeen 1. marraskuuta 1917 aselaiva "S/S Equityn" ensimmäisellä retkellä Tolvmansgrundetin saarelle Luodon pitäjään. Luodosta hän matkusti Kauhavalle, missä hänen tehtäväkseen tuli ”palokunnan” kouluttaminen. Palokunta oli perustettu pankinjohtaja Nestor Haimarin johdolla heinäkuussa 1917 suojeluskuntalaisten kouluttamiseen. Tässä tehtävässä olivat Vuolteen lisäksi suojeluskunnan päällikkö jääkäri Eino Mäkinen, jääkäri Juho Emil Vähäpassi sekä vähäisessä määrin jääkäri Juho Komonen.
Kauhavalta Vuolle jatkoi matkaansa Alahärmään, missä hän jatkoi suojeluskuntajoukkojen kouluttamista. Siellä hän myös tiettävästi surmasi venäläisten santarmien ”kätyrinä” tunnetun Nikolai Syynimaan 16. marraskuuta 1917. Vangittu Syynimaa oli tuotu Alahärmän syyskäräjille, kun kaksi jääkäriä tunkeutui käräjätalon oikeussaliin, käski oikeuden jäseniä nostamaan kätensä ylös, ampui Syynimaan ja poistui paikalta. Historiantutkija Jaakko Paavolaisen mukaan ampuja oli Vuolle. Myös jääkäri Antti Isotalo oli yrittänyt aiemmin ampua Syynimaan tämän ajaessa polkupyörällä.
Vuolle koulutti myös jossain määrin lapualaisia suojeluskuntajoukkoja. Sisällissodan varsinaisen aseellisen toiminnan alettua hän johti 120-miehistä Kauhavan suojeluskuntaa yhdessä jääkäri Eino Mäkisen kanssa sen riisuessa venäläiset aseista Lapualla ja Seinäjoella. Seinäjoelta Vuolle lähti 1. helmikuuta 1918 Kurikan ja Ilmajoen suojeluskuntaosastojen mukana Vilppulaan, missä hän teki 50-miehisen joukon johtajana rauhoitusretken Ostolasta Virtain Killinkoskelle. Hän saapui retkeltään joukkoineen takaisin Vilppulaan 3. helmikuuta ja kaatui seuraavana päivänä Vilppulan sillalla sirpaleen lävistäessä hänen rintakehänsä. Vuolle oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kauhavalla. Hänet haudattiin Kauhavan sankarihautaan.
Oskari Pajala

Oskari Pajala () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärijoukkueen johtajana, missä tehtävässä lopulta kaatui Sotavallan kartanossa. 
Perhe ja koulutus.
Pajalan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kirkonisännöitsijä Jaakko Pajala ja Hanna Uusitupa. Pajala oli käynyt kansakoulun. 
Jääkärikausi.
Pajala työskenteli maanviljelijänä kotitalossaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 22. marraskuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Pajala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan konekiväärijoukkueen johtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui vapaussodan taisteluihin Vuohiniemellä ja Kelhossa Lempäälässä, jossa hän kaatui 8. huhtikuuta 1918 Sotavallan kartanossa. 
Seuraavassa tarkempi kuvaus hänen viime hetkistään: "Aamulla 8. huhtikuuta 1918 punakaarti kohdisti tykkitulen Sotavaltaan ja sai pihapiirin eteläpäässä mäenharjanteella sijainneen maisteri Hugo Branderin huvilan palamaan. Huvilassa oli torni, johon oli sijoitettu konekivääri. Joukkueen miehet olivat huvilassa sisällä sen saadessa osuman ja he kaikki haavoittuivat. Muut onnistuivat pääsemään ulos, paitsi joukkueen päällikkö jääkärialiupseeri Oskari Pajala, joka jäi vaikeasti haavoittuneena sisälle ja paloi huvilan mukana. Pajala oli edellisenä päivänä ollut mukana Kukon taistelussa". 
Pajala oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Vimpelissä. Hänet on haudattu Vimpelin sankarihautaan.
Matti Perälä

Matti Nikolai Perälä () oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hän oli Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Perälä ja Liisa Vähäpassi. Perälä kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan helmikuussa 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Perälä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa hän haavoittui pahasti 3. huhtikuuta 1918 ja kuoli haavoihinsa 4. huhtikuuta 1918 Tampereen kunnallissairaalassa. Hän oli kuollessaan naimaton ja hänet haudattiin Kauhavan hautausmaalle valkoisten sankarihautaan.
Egyptinkilpikonna

Egyptinkilpikonna ("Testudo kleinmanni") on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji. Siitä arvioidaan olevan jäljellä alle kahdeksantuhatta yksilöä, jotka asuvat Libyassa kahdessa eristäytyneessä populaatiossa. Egyptistä on löydetty viime vuosina enää silloin tällöin muutamia yksilöitä, mutta niitä ei ole niin paljoa että niistä muodostuisi lisääntymiskykyinen kanta.
Egyptinkilpikonna elää aavikolla tai puoliaavikolla. Sen vaaleanruskea väritys on hyvä naamioväri hiekkaisessa ympäristössä, ja pitää eläimen myös viileänä, kun se heijastaa auringon valoa pois. Se on pienikokoinen laji: kuoren pituus on alle viisitoista senttimetriä.
Pariutumisaikana egyptinkilpikonnakoiras kujertaa kuin kyyhkynen, äänellä, joka on hämmästyttävän voimakas kilpikonnan ääneksi.
Egyptinkilpikonnia salakuljetettiin aikaisemmin lemmikeiksi, mikä oli osaltaan syynä lajin nopeaan harvinaistumiseen. Kanta on pienentynyt kolmen sukupolven kuluessa 85 %.
Vandrock

Vandrock on saari Turunmaan saaristossa Saaristomeressä. Se on osa Paraisten kuntaa ja sijaitsee entisen Nauvon kunnan alueella linnuntietä 9,9 kilometrin päässä Nauvon keskustasta luoteeseen. 
Rahtialus M/S Global Freighter sai pohjakosketuksen 21. syyskuuta 2004 Nauvon pohjoispuolella, jonka jälkeen päällikkö ajoi aluksen rantaan Vandrockin ja naapurisaari Lövskärin väliin.
HDB3-koodaus

HDB3-koodaus, High Density Bipolar 3-zeroes, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus perustuu AMI-koodaukseen, mutta siinä on korjattu kellojen synkronointiongelma joka esiintyy useamman peräkkäisen 0-bitin kohdalla.
Koodausta käytetään E1-luokan yhteyksillä Euroopassa, Japanissa ja Australiassa.
HDB3-koodaus.
HDB3-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia. Kun bittijonossa esiintyy peräkkäin neljä tai useampi neljän 0-bitin ryhmä koodataan ne seuraavasti:
Kun edellinen "1-bitti" lähetetään - merkkisenä (negatiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000- ja vastaavasti jos edellinen "1-bitti" lähetetään + merkkisenä (positiivisella tasolla) koodataan ensimmäiset neljä peräkkäistä (pariton 4-ryhmä) "0-bittiä" kuviolla 000+. Kun nollia esiintyy enemmän kuin 7 peräkkäin, koodataan seuraavat bittijonossa esiintyvät neljä (parillinen 4-ryhmä) "0-bittiä" kuvioilla -00- tai +00+. Parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan -00- kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000+. Vastaavasti parillinen neljän 0-bitin ryhmä koodataan +00+ kun edeltävä pariton neljän 0-bitin ryhmä on ollut 000-.
Mustapehmeäkilpikonna

Mustapehmeäkilpikonna ("Apalone spinifera atra") on piikkipehmeäkilpikonnan ("Apalone spinifera") äärimmäisen uhanalainen alalaji. Se luetaan toisinaan omaksi lajikseen.
Mustapehmeäkilpikonna elää Meksikossa makeassa vedessä. Pehmeäkilpikonnat ovat saaneet nimensä kilvestään, joka on pehmeä ja joustava varsinkin eläimen kylkien kohdalla. Naaraat kasvavat paljon suuremmiksi kuin koiraat. Mustapehmeäkilpikonnia suojellaan luonnonsuojelualueella Cuatrociénegasin laaksossa Meksikon Coahuilassa.
Johan Svensson

Johan Bernhard Svensson (16. huhtikuuta 1896 Helsinki – 7. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli jääkärivaravääpeli.
Svensson oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu yksityishautaan Helsingin vanhalle hautausmaalle. Hän kirjautui Saksaan jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille 3. maaliskuuta 1916.
Luontoelokuva

Luontoelokuva on elokuvan lajityyppi, jossa luonto, luontokappaleet ja luonnonmukainen elämä ovat keskeisessä roolissa. 
Luontoelokuva on usein dokumentaarinen ja se on yksi dokumenttielokuvan alalajeista. Tunnetuimpiin luontodokumenttielokuvien tekijöihin kuuluvat David Attenborough, Jacques Cousteau ja Steve Irwin. Luc Jacquet on noussut maineeseen luontoelokuvilla, kuten "Pingviinien matka", "Tyttö ja kettu" ja "Sademetsän tarina". 
Luontoelokuviin lukeutuvat myös useat näytelmälliset luontokeskeiset elokuvat, jotka muistuttavat juoneltaan ja tapahtumiltaan kerronnallista elokuvaa, kuten esimerkiksi Raimo O. Niemen elokuva "Poika ja ilves".
Vuosittain maailmanlaajuisesti järjestetään useita luontoelokuvafestivaaleja. Suomessa järjestetään kaksi kansainvälistä luontoelokuvafestivaalia. Wildlife Vaasa on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 2002 alkaen. Savonlinna International Nature Film Festival (SINFF) järjestettiin seitsemännen kerran elokuussa 2016.
Frans Sandstedt

Frans Mikael Sandstedt (17. syyskuuta 1899 Taivassalo – 3. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Juho Esaias Sandstedt ja Amanda Lindholm. 
Jääkärikausi.
Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Sandstedt saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jossa kaatui 3. huhtikuuta 1918. Sandstedt oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Taivassalossa. Hänet haudattiin Taivassalon valkoisten sankarihautaan.
Antti Porre

Antti Porre () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Porre oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä.
Perhe ja koulutus.
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Porre ja Anna Jolanda Huhtala. Porre kävi kansakoulun ja Ilmajoen kansanopiston.
Jääkärikausi.
Porre työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi). 
Suomen sisällissota.
Porre astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jolloin hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin värvättyjen joukkojen kouluttajaksi Kristiinaan ja sieltä edelleen 21. helmikuuta 1918 Suomen sisällissodan Merikarvian (myöhemmin Ahlaisten) rintamalle. Myöhemmin hänet määrättiin komppanianpäälliköksi Porin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Hän johti komppaniansa taisteluihin tällä rintamalohkolla Pirttijärvellä ja Lampissa. Näiden taistelujen jälkeen hänet siirrettiin komppanioineen 14. maaliskuuta 1918 alkaen Laviaan, missä komppania liitettiin Kristiinan krenatööripataljoonaan. Pataljoonassa Porre toimi aluksi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa ja 25. maaliskuuta 1918 lähtien 2. komppanian päällikkönä. 
Hän osallistui taisteluihin kyseisessä joukossa Suodenniemellä ja Mouhijärvellä, missä hän kaatui taistelussa Salmin kylässä 31. maaliskuuta 1918 saatuaan kuolettavan osuman luodista rinnan yläosan kautta valtimon läpi selkäytimeen. Porre oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmän sankarihautaan.
Arvo Schrey

Arvo Vilhelm Schrey (25. tammikuuta 1892 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Messukylä, Tampere) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Edvin Vilhelm Schrey ja Elin Engström.
Opinnot ja nuoruusvuodet.
Schrey kävi Tampereella kauppakoulun ja kauppaopiston sekä vuonna 1915 Härnösandin sahateollisuuskoulun. Hän toimi vuosina 1906–1910 Tampereen pellava- ja rautateollisuus oy:n konepajan ja vuosina 1913–1915 Oy Alfred Selinin puutavaraliikkeen konttoristina.
Jääkärikausi.
Schrey liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. syyskuuta 1915 ja oli vuosina 1917–1918 1. komppanian varusvarastonhoitajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Kävi sotakoulun B-kurssin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota.
Schrey saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin muun muassa Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Tampereella. Hänet haudattiin Tampereelle valkoisten sankarihautaan.
Evert Mäkelä

Evert Mäkelä (Mäkinen) () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. 
Perhe ja koulutus.
Mäkelän vanhemmat olivat palstatilallinen Konsta Mäkinen ja Eriika Kallentytär. Hän kävi kansakoulun. 
Jääkärikausi.
Mäkelä työskenteli valajana Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
Suomen sisällissota.
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, jossa hän kaatui 2. huhtikuuta 1918 ja haudattiin Juupajoen sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Torniossa.
Erkki Mustonen

Erkki Mustonen () oli suomalainen jääkärialiupseeri. 
Perhetausta ja koulutus.
Mustosen vanhemmat olivat puuseppä Mikko Mustonen ja Anna Reetta Komulainen. Mustonen kävi kansakoulun.
Jääkärikausi.
Mustonen työskenteli puutarhurina Ruokolahdella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon 7. toukokuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 24. heinäkuuta 1916. Takaisin pataljoonaan hän palasi 17. syyskuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet sijoitettiin 26. syyskuuta 1917 pioneerikomppaniaan. 
Suomen sisällissota.
Mustonen astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän kaatui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Mustonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Ruokolahdella. Hänet haudattiin Ruokolahden sankarihautaan.
Pop Tops

Los Pop Tops oli espanjalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1967 Madridissa. Alkuperäisen kokoonpanon muodostivat José Lipiani, Alberto Vega, Ignacio Pérez, Julián Luis Angulo, Enrique Gómez, Ray Gómez, sekä laulusolisti Phil Trim (s. 5. tammikuuta 1940 Trinidad &amp; Tobagossa).
Yhtyeen musiikkityyli oli sekoitus barokki-vaikutteista poppia yhdistettynä Trimin soul-vaikutteiseen laulutyyliin. Tärkeitä vaikutteita yhtyeelle antoivat myös Procol Harum ja The Left Banke -yhtyeet.
"Pop Topsin" ensimmäinen single, joka saavutti huomiota oli "Oh Lord, Why Lord" vuonna 1968. Yhtyeen tunnetuin kappale on kuitenkin Hubert Giraudin kirjoittama "Mamy Blue" vuodelta 1971, joka oli suuri hitti ympäri Eurooppaa, Japanissa ja Kanadassa. Myös Yhdysvalloissa kappale saavutti pientä suosiota. Seuraavana vuonna 1972 yhtye julkaisi kappaleet "Suzanne Suzanne" ja "Hideaway", jotka olivat myös pieniä hittejä muutamissa Euroopan maissa.