tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Manchester Monarchs

Manchester Monarchs oli AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Seuran kotikaupunki oli New Hampshiren osavaltiossa sijaitseva Manchester.
Manchester Monarchs aloitti AHL:ssä vuonna 2001 ja on ollut koko historiansa ajan NHL-seura Los Angeles Kingsin farmiseura. ECHL:ssä sen yhteistyöseuroja ovat olleet vuosina 2001–2008 Reading Royals ja vuodesta 2008 Ontario Reign. Monarchsin, kuten myös Kingsin ja Reignin, omistaa Anschutz Entertainment Group (AEG), jonka omistukseen kuuluu useita muitakin urheilun ammattilaisseuroja. Manchester Monarchsin general managerina toimi vuodesta 2006 alkaen entinen jääkiekkomaalivahti Ron Hextall. Samana vuonna seuran päävalmentajana aloitti Mark Morris, jonka edeltäjiä ovat olleet Bruce Boudreau (2001–2005) ja Jim Hughes (2005–2006).
Monarchs pelasi AHL:n pudotuspeleissä vuoteen 2011 mennessä yhdeksänä kautena. Ensimmäisestä kaudestaan alkaen se eteni pudotuspeleihin seitsemänä vuonna peräkkäin, kunnes jäi ensi kertaa niiden ulkopuolelle vuonna 2009. Viidellä ensimmäisellä kaudella sen pudotuspelitaival katkesi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, mutta kuudennella kaudella, kaudella 2006–2007, se ylsi itäisen konferenssin loppuotteluihin voittamalla ensimmäisellä kierroksella Worcester Sharksin voitoin 4–2 ja toisella Providence Bruinsin niin ikään 4–2. AHL:n loppuotteluihin se ei tuolloin kuitenkaan päässyt, sillä konferenssifinaaleissa Hershey Bears vei ottelusarjan voiton suoraan neljässä ottelussa. Toisen kerran Monarchs pääsi konferenssifinaaleihin kaudella 2009–2010, jolloin se voitti pudotuspeleissä Portland Piratesin voitoin 4–0 ja Worcester Sharksin voitoin 4–2. Konferenssifinaaleissa se sai jälleen vastaansa Hershey Bearsin, joka oli tuolla kertaa vahvempi voitoin 4–2.
AHL:n runkosarjassa Monarchs menestyi parhaiten kausilla 2004–2005 ja 2006–2007, joilla se sijoittui Atlantin divisioonan kärkeen. Molemmilla kausilla seura keräsi yhteensä 110 runkosarjapistettä. Monarchs voitti kummallakin kaudella 51 ottelua ja hävisi 21 ottelua varsinaisella peliajalla, minkä lisäksi se hävisi ensiksi mainitulla kaudella neljä ottelua jatkoajalla ja neljä rangaistuslaukauskilpailun jälkeen, ja jälkimmäisellä puolestaan seitsemän ottelua jatkoajalla ja yhden rangaistuslaukauskilpailun jälkeen. Kaudella 2004–2005 Monarchs voitti Atlantin divisioonan lisäksi myös itäisen konferenssin runkosarjan.
Monarchsin yhden kauden piste-, maali- ja syöttöennätykset ovat keskushyökkääjä Michael Cammallerin hallussa. Hän teki kaudella 2004–2005 79:ssä runkosarjaottelussa 109 tehopistettä, 46 maalia ja 63 syöttöpistettä. Kautta aikain eniten maaleja ja pisteitä Monarchsissa tehnyt pelaaja on laitahyökkääjä Noah Clarke ja eniten otteluita pelannut pelaaja laitahyökkääjä David Meckler.
Monarchsin kotiareena on yli 10 000 -paikkainen Verizon Wireless Arena, joka avattiin marraskuussa 2001. Areenan rakentamisen oltua vielä kesken, seura pelasi kauden 2001–2002 alussa 13 peräkkäistä vierasottelua ennen ensimmäistä kotiotteluaan.
Seuran logo, alusta asti ollut kruunupäinen leijona julkistettiin 13. marraskuuta 2000.
Nykyinen joukkue.
"(Tilanne 1. lokakuuta 2019)"
Andy Milder

Andy Milder (s. 16. elokuuta 1969 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämäkerta.
Milder syntyi Omahassa, Nebraskassa, mutta muutti jo nuorena Kaliforniaan, jossa hän muun muassa opiskeli yliopistossa ekonomiaa. Vasta tämän jälkeen Milder alkoi opiskella näyttelemistä San Franciscossa.
Ura.
Uransa aikana hän on tehnyt useita vierailevia rooleja sarjoissa kuten "Pulmuset", "Kesä 68", "NYPD Blue", "" ja "Boston Legal". Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan sarjasta "Weeds", jossa hän esitti Dean Hodesia. Myös elokuvissa hänellä on ollut yleensä pieniä rooleja, kuten elokuvissa "Apollo 13", "Armageddon", "Huhupuhetta" ja "Transformers".
Näyttelyn lisäksi Milder on tehnyt muutamia äänirooleja videopeleihin kuten "SWAT 4" ja "Men of Valor" sekä animaatioihin "Legion of Super Heroes" ja "Batman – pelottomat".
Biergarten

Biergarten () on erityisesti Saksassa tyypillinen kesäisin avoinna oleva puiston keskelle rakennettu ulkoilmaravintola. Klassisessa baijerilaisessa biergartenissa erikoisena piirteenä voidaan pitää asiakkaiden oikeutta tuoda mukanaan nautittavaksi omia ruokaeväitään. 
Nymphenburgin linnan lähellä Münchenissä sijaitsee Hirschgartenin suuri olutpuutarha, jonka yhteydessä toimii myös ruokaravintola.
Estelle Parsons

Estelle Margaret Parsons (s. 20. marraskuuta 1927) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Parsons syntyi Lynnissä, Massachusettsissa, Eben Parsonsin ja ruotsalaisen Elinor Ingebore Matssonin tyttäreksi. Hän opiskeli Oak Grove School for Girlsissä Mainessa ja valmistui Connecticut Collegesta vuonna 1949. Sen jälkeen hän luki lakia ja toimi laulajana ennen näyttelijänuransa alkamista 1950-luvulla. 
Parsons tunnetaan sekä televisiosta, teatterista että elokuvamaailmasta. Hän on ollut useasti Tony-ehdokkaana ja sai vuonna 1967 Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Bonnie ja Clyde". Muiden tunnettujen elokuvien joukkoon lukeutuvat "Rachel, Rachel – haluan rakastaa" (1968) ja "Musta maanantai" (1993). 
Parsons oli lisäksi Bafta-ehdokkaana, ja hänellä oli sivurooli Beverlynä komediasarjassa "Roseanne". Hän on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Richard Gehmanin kanssa solmittiin vuonna 1953, mutta päättyi eroon 1958. Avioliitosta syntyivät kaksostyttäret Abbie ja Martha. Hän on elänyt vuodesta 1983 toisessa avioliitossaan Peter Zimrothin kanssa, ja parilla on adoptiolapsi Abraham (s. 1983).
Orija

Orija (ଓଡ଼ିଆ, "oṛiā"), tai oriya, on indoeurooppalainen kieli, jota puhutaan etenkin Odishan osavaltiossa Intiassa. Se kuuluu itäisiin indoarjalaisiin kieliin ja se on Odishan osavaltion virallinen kieli. Sitä puhutaan myös mm. Chhattisgarhin ja Jharkhandin osavaltioissa. Kieltä kirjoitetaan orijalaisella kirjaimistolla. 
Orijan kielellä on useita murteita, mutta ne niputetaan neljään pääryhmään: standardiorija, läntinen, eteläinen ja pohjoinen. Kolme viimeksi mainittua ottavat tyypillisesti vaikutteita lähialueiden muista isoista kielistä. Lännessä se on hindi, etelässä telugu ja pohjoisessa bengali.
Nimi ja status.
Vuonna 2011 Rajya Sabha hyväksyi lakimuutoksen, joka muutti sekä osavaltion ja kielen viralliset englanninkieliset nimet: osavaltio on nykyisin "Odisha" ja kieli "Odia". Suomessa kielestä tosin käytetään vielä nimitystä "orija".
Vuodesta 2014 alkaen orija on luokiteltu Intian klassisten kielten joukkoon, minkä johdosta Odishan pääministeri Naveen Patnaik pyysi julkisia kouluja pitämään juhlia ja teemapäiviä, joilla lisätään tietoisuutta orijan kielestä. 
Fonologia.
Orijassa on kuusi vokaalia. Vokaalia [o] lukuun ottamatta kaikki vokaalit voivat esiintyä myös nasaalivokaaleina, joilla tehdään orijassa merkityseroja. 
Konsonantteja orijassa on 29 ja 2 puolivokaalia.
Kielioppi.
Monien muiden itäisten indo-arjalaisten kielten tavoin orijassa ei ole kieliopillista sukua, mutta erilaisilla päätteillä voidaan kuvata eri sukupuolia yksinomaan ihmisiin viittaavissa sanoissa kuten esim. lääkäri: /ɖaktɔr/ (m) ja /ɖaktɔraɳi/ (f), työläinen: /mulia/ (m) ja /muliaɳi/ (f) tai kaunis/komea ihminen: /sundɔrɔ/ (m) ja /sundɔri/ (f). 
Lukuja on kaksi, yksikkö ja monikko, joiden päätteet ovat pääsääntöisesti eri inhimillisille (/-māne/) ja epäinhimillisille (/-guɖikɔ/ tai /-guɖakɔ/) substantiiveille. Epäinhimillisten substantiivien päätteitä voidaan käyttää myös inhimillisten substantiivien kanssa, jos tarkoitus on luoda alentava mielikuva tai ilmaista sääliä. 
Orijan persoonapronominien kirjo on suomeen verrattuna rikas. II persoonan pronominien kohdalla tehdään ero kolmen eri muodollisuuden tason kesken, kun taas III persoonan kohdalla tehdään ero inhimillisyyden (inhimillinen vs. epäinhimillinen) ja läheisyyden (läheinen vs. kaukainen) kesken. Sukupuolten välisiä eroja pronomineilla ei ole. 
Lukusanat 1–10 orijaksi ovat:
Jean Vuarnet

Jean Vuarnet (18. tammikuuta 1933 Le Bardo, Ranskan Tunisia – 2. tammikuuta 2017 Sallanches) oli ranskalainen alppihiihdon olympiavoittaja.
Vuarnet sai pronssia Bad Gasteinin MM-kisojen syöksylaskussa 1958. Kaksi vuotta myöhemmin Squaw Valleyn olympialaisissa hän voitti kultaa samassa lajissa. Vuarnet syntyi Tunisiassa, ja hänestä tuli ensimmäinen Afrikassa syntynyt talviolympialaisten voittaja.
Vuarnet hiihti olympiavoittoon voitelemattomilla metallisuksilla. Häntä pidetään aerodynaamisen ”muna-asennon” keksijänä.
Dimitrovgrad (Bulgaria)

Dimitrovgrad () on kaupunki Haskovon alueella Etelä-Bulgariassa. Sen asukasluku oli 42 941 vuoden 2023 lopussa.
Kaupunki on nimetty Georgi Dimitrovin mukaan. Sen rakensivat 1947 kommunistihallituksen järjestämät työprikaatit. Kaupungin perustamista juhlittiin 2. syyskuuta 1947, jolloin kolme alueella ollutta kylää yhdistettiin Dimitrovgradiksi. Rakennustyöt jatkuivat vielä seuraavina vuosina. Rakennustöiden tavoitteena oli nykyaikaisen teollisuuskeskuksen perustaminen.
Vuonna 1970 kaupungissa järjestettiin ensimmäisen kerran festivaalit runoilija Penio Penevin (1930–1959) kunniaksi ja perinne jatkuu edelleen. Peneville avattiin museo hänen kotitalossaan vuonna 1987.
Jerry Dixon

Jerry Lawrence Dixon (s. 15. syyskuuta 1967 Pasadena, Kalifornia) on yksi yhdysvaltalaisen hair metal -yhtye Warrantin perustajajäsenistä. Hän perusti Warrantin yhdessä Erik Turnerin kanssa. Jerry alkoi soittaa 14 vuoden iässä ja on maininnut idoleikseen Geezer Butlerin ja Rudy Sarzon. Huhuista poiketen Jerry Dixon ei ole minkäänlaista sukua Alesha Dixonille.
Warrant.
Adam Shoren lähdettyä Warrantista muut jäsenet alkoivat etsiä uutta laulajaa. He kuulivat Jani Lanesta ja kutsuivat tämän kirjeitse treenikämpälleen. Janin saavuttua sinne etenkin Jerry Dixon vaikutti erittäin vakuuttuneelta siitä, että yhtyeeseen liittyisivät juuri Plain Janesta tuttu Jani Lane ja hänen ystävänsä Steven Sweet.
Stoke City FC

Stoke City Football Club on jalkapalloseura Stoke-on-Trentin kaupungista, Englannista. Se on oman näkemyksensä mukaan vuonna 1863 perustettuna Englannin liigan vanhin seura. Ensimmäiset tiedot toiminnasta ovat kuitenkin vasta vuodelta 1868 eikä asemaa siksi ole yleisesti tunnustettu. Stoke City pelaa kaudella 2022–2023 Mestaruussarjassa. Joukkue pelasi Valioliigassa kaudesta 2007–2008 kauteen 2017–2018, ja sitä edellisen kerran se oli pelannut pääsarjassa, tuolloisessa 1. divisioonassa, kaudella 1984–1985.
Stoke sijoittui kaudella 2008–2009 12:nneksi, mitä voidaan pitää nousijajoukkueelle hyvänä saavutuksena. Kaudella 2009–2010 se sijoittui 11:nneksi. Stoke teki kuitenkin vain 34 maalia, mikä oli vähiten koko liigassa yhdessä pudonneiden Portsmouthin ja Hullin kanssa. Tätä paikkaamaan tehtiin seurahistorian suurin kauppa Kenwyne Jonesista 8 miljoonalla punnalla. Kaudella 2010–2011 seura sijoittui 13:nneksi.
Stoke City pelasi kotiottelunsa Victoria Ground -stadionilla vuodesta 1878 aina vuoteen 1997, jolloin seura siirtyi nykyiselle Britannia Stadiumilleen. Seuran suurin saavutus on Liigacupin mestaruus keväällä 1972, jolloin se voitti loppuottelussa Wembleyllä Chelsean maalein 2–1. Vuonna 1963 Stoke oli hävinnyt saman kilpailun finaalissa Leicesterille. Keväällä 2011 Stoke selviytyi FA Cupin loppuotteluun, jonka hävisi Manchester Citylle 0–1. FA Cupin välierissä Stoke on pelannut vuosina 1899, 1971 ja 1972.
Stoke putosi Englannin 1. divisioonasta kauden 1889–1890 jälkeen, kun se keräsi sarjassa vain 10 pistettä. Se nousi myöhemmin takaisiin 1. divisioonaan, mutta putosi 2. divisioonaan uudelleen kauden 1906–1907 päätteeksi. Stoke keräsi tällä kaudella 26 pistettä ja jäi sarjan viimeiseksi. Toiseksi viimeisellä seuralla, Derby Countyllä oli 27 pistettä kauden päättyessä.
Stoke oli lähellä liigamestaruutta kaudella 1946–1947, mutta viimeisen ottelun 1–2-tappio Sheffield Unitedille vei mestaruuden Liverpoolille. Toiseksi korkeimman sarjatason, silloisen kakkosdivisioonan, Stoke on voittanut kausilla 1932–1933 ja 1962–1963. Vuosina 1992 ja 2000 seura voitti kahden alimman divisioonan seuroille tarkoitetun Football League Trophyn.
"Tilanne 8. maaliskuuta 2016."
Hud (koraani)

Hud (, ) on Koraanin 11. suura. Se sisältää 123 jaetta ja on ajoitukseltaan "mekkalainen".
Sisältö.
Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti: 
Johdanto.
Mystiset kirjaimet ALR (alif, lääm, raa) aloittavat suuran. Islamilainen eksegetiikka on yli tuhat vuotta pyrkinyt selittämään niitä. Muhammad al-Tabari asettui sille kannalle, että jokainen kirjain kantaa omaa merkitystään, joka koostuu useista merkityksistä, Niihin kuuluvat Jumalan, nimi, hänen ominaisuutensa ja niin edelleen. Jaakko Hämeen-Anttila arvelee, että kirjaimet ovat luomassa tunnelmaa. Christoph Luxenberg on etsinyt ratkaisua syyrialais-antiokialaisen kirkon perinteestä, sillä hän katsoo, että Koraani kehittyi tuntemattoman kristillisen lahkon piirissä. Liturgiseen rukouskirjaan merkittiin lyhenteillä hetkijumalanpalveluksessa (Officium) käytetyt psalmit. Kun käytössä ovat yksittäiset kirjaimet, ne voisivat olla viittauksia tiettyyn psalmiin, kun taas kirjainyhdistelmät olisivat psalmin nimen lyhenteitä.
Varoittajan viesti (1–24).
Suuran alussa (jakeet 1–24) esiintyy anonyymi "varoittaja", joka kehottaa kääntymään katuvana Herran puoleen. Jumala on kaikkivaltias. Hän loi taivaan ja maan kuudessa päivässä. Niitä, jotka uskovat ja tekevät hyviä töitä odottaa tuomiopäivän tullessa suuri palkka, kun taas uskottomia odottaa rangaistus. Varoittaja puhuu "tästä kirjasta" ja "tästä Koraanista", ja kaikki on kerrottu tässä "selkeässä Kirjassa". Varoittaja kertoo, että "sitä ennen Mooseksen kirja oli ohjeena ja armona". Sen kieltäjien kohtauspaikkana on tuli, joten kehotus kuuluu: "Älä siis epäile sitä".
Karl-Heinz Ohlig jakaa Koraanin suurat ajoituksellisesti kolmeen, osittain päällekkäiseen ryhmään. Vanhimmassa ryhmässä tärkeimpänä hahmona on nimetön profeetta. Se on luultavasti Mooses, joka Koraanissa mainitaan nimeltä 136 kertaa eli useimmin kaikista profeetoista. Varoittaja voisi olla myös Jeesus, joka mainitaan 23 kertaa. Ensimmäisen ryhmän tekstit ovat sisällöltään kristillisiä. Seuraavassa ryhmässä tekstit ovat edelleen kristillisiä, mutta nimetön keskushahmo on arabiprofeetta. Viimeisessä vaiheessa tämä profeetta välittää aivan uusia, Raamatun sanasta poikkeavia ilmestyksiä. Samalla Koraani nähdään lopullisena totuutena eikä enää vahvistuksena aikaisemmille kirjoituksille. Ohligin mukaan vasta tässä vaiheessa kyse on uudesta uskonnosta, islamista. Suuran 11 varoittaja on nimetön profeetta ja kuuluisi siten ensimmäiseen ryhmään.
Nooan tarina (25–49).
Suura sisältää seuraavaksi pitkän jakson Nooasta ja vedenpaisumuksesta.
Muita profeettoja (50–99).
Seuraavat jakeet sisältävät Huudin, Salihin, Abrahamin, Lootin ja Shu'aibin tarinat sekä viittauksen Mooseksen ja Faraon tarinaan.
Seuraukset tuonpuoleisessa (100–123).
Suura päättyy tuonpuoleisuutta koskeviin aiheisiin ja uskovien rohkaisemiseen.
John Frederick Miller

John Frederick Miller (1759–1796) oli englantilainen maalari.
Hänen isänsä oli saksalainen taiteilija Johan Sebastian Müller (1715 – noin 1790). Miller oli yksi taiteilijoista, jotka maalasivat tauluiksi Sydney Parkinsonin tekemät piirrokset hänen matkaltaan James Cookin Tyynenmeren retkellä. Miller kuvitti etupäässä kasveja mutta myös eläimiä. 1772 hän matkusti tutkimusretkelle Islantiin Joseph Banksin (1743–1820) kanssa.
Miller julkaisi kuvateoksen "Cimelia Physica. Figures of rare and curious quadrupeds, birds, &amp;c. together with several of the most elegant plants (1796)". Tekstin laati George Kearsley Shaw (1751–1813). 1776 ja 1782 hän julkaisi Lontoossa teoksen "Various subjects of Natural History, wherein are delineated birds, animals and many curious plants".
Linnuista Miller nimesi ainakin sihteerin ("Sagittarius serpentarius") ja kuningaspingviinin.
André Sehmisch

André Sehmisch (s. 27. syyskuuta 1964) on entinen Itä-Saksaa edustanut ampumahiihtäjä.
Sehmisch saavutti ampumahiihdossa yhteensä 9 MM-mitalia. Ainoat MM-kisojen kultamitalinsa hän sai viesteistä. Olympiakisoissa hän sijoittui pisteille Calgaryn 1988 kisoissa.
Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun Sehmisch voitti kaudella 1985/1986.
Al-Hajj

Al-Hajj (, ) on Koraanin 22. suura. Se sisältää 78 jaetta. 
Sisältö.
Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Jakeet 1–4 varoittavat tuomiopäivästä, mikä on tavallinen aihe Koraanissa. Jakeet 6–7 puhuvat ylösnousemuksesta. Jakeet 8–22 sisältävät polemiikkia uskottomia vastaan. Jakeet 23–24 kertovat, että uskovat viedään Paratiisiin. Jakeet 25–38 antavat ohjeita pyhiinvaelluksesta. Jakeet puhuvat "suojellusta temppelistä", mutta eivät kerro, missä se sijaitsee. Jakeet 39–41 käsittelevät taistelemista pyhinä kuukausina. Ohjeen mukaan puolustussota on sallittu myös Pyhinä kuukausina. 
Jakeet 42–78 sisältävät Koraanille tyypillistä ja usein toistuvaa tekstiä. Niitä ovat Jumalan antamat selkeät merkit, uskottomien rankaiseminen, uskovien palkitseminen, varoittajan neuvot ja polemiikki uskottomia vastaan. 
Jakeessa 78 sanotaan: "Hän on nimennyt teidät muslimeiksi."() Sana esiintyy ainoan kerran Koraanissa tässä kohtaa ja käännetään joskus myös "häneksi, joka alistuu". Kyseessä on johdos sanajuuresta S-L-M, jonka yksi johdannainen on Jumalalle alistumista tarkoittava "islam". "Muslimi" vuorostaan tarkoittaa ”hän, joka alistuu (Jumalalle)”.
Lahjakas herra Ripley

Lahjakas herra Ripley () on Patricia Highsmithin romaaniin "Lahjakas herra Ripley" perustuva elokuva vuodelta 1999. Sen ohjasi Anthony Minghella ja pääosissa ovat Matt Damon päähenkilö Tom Ripleynä sekä Gwyneth Paltrow, Jude Law, Cate Blanchett, Philip Seymour Hoffman, Jack Davenport ja James Rebhorn.
René Clémentin "Kuuma aurinko" (1959) on Highsmithin samaisen romaanin aiempi elokuvasovitus.
George Chakiris

George Chakiris (s. 16. syyskuuta 1934) on yhdysvaltalainen tanssija ja näyttelijä. Hän syntyi Ohion Norwoodissa kreikkalaisille vanhemmille. 
Chakiris teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1947; useimmat roolit olivat sivuosia (monesti tanssijana / kuorolaulajana) musikaalielokuvissa. Bernardon rooli elokuvassa "West Side Story" toi hänelle vuonna 1961 Parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon.
Chakiriksen muiden roolien joukkoon lukeutuu Étiennen osa "Rochefortin tytöissä" (1967). Hän loi myös lyhyemmän uran poplaulajana ja sijoittui mm. lokakuussa 1962 Billboard-listan 110. sijalle pienoisella hitillään "Maria". Hän on esiintynyt paitsi musikaalielokuvissa, myös näytelmissä ja televisiossa. 
Chakiris on nykyisin pääosin vetäytynyt näyttelijänuraltaan, mutta tekee yhä harrastuksekseen ja ammatikseen hopeasepän töitä.
Francis Lai

Francis Albert Lai (26. huhtikuuta 1932 Nizza – 7. marraskuuta 2018 Nizza) oli ranskalainen elokuvamusiikin säveltäjä. 
Lai lähti nuorena aikuisena Pariisiin ja tapasi vuonna 1965 ohjaaja Claude Lelouchin, jonka elokuvaan "Mies ja nainen" (1966) hän sai säveltääkseen musiikin. Tästä alkoi hänen menestyksekäs uransa, jonka aikana hän voitti mm. Oscarin ja Golden Globen 1970 sekä César-palkinnon vuonna 1988.
Lain tunnetuimpiin teoksiin kuuluu musiikki elokuvaan "Rakkaustarina" ("Love Story", 1970).
"Mies ja nainen" -elokuvan musiikkia on käytetty monessa muussa yhteydessä. Kiihkeärytminen instrumentaaliteema ”Aujourd’hui c’est toi” oli "Ajankohtaisen kakkosen" ja on yhä BBC:n "Panorama"-sarjan tunnussävel. Elokuvan rakkauskohtauksen teemaa ”Un homme et une femme” käytettiin 1970-luvulta vuoteen 2018 saakka erilaisina sovituksina Silja Linen mainoksissa.
Yle Uutiset viittomakielellä

Yle Uutiset viittomakielellä (aikaisemmalta nimeltään "Viittomakieliset uutiset") on Yle TV1-kanavalla päivittäin esitettävä viisi minuuttia kestävä uutislähetys. Ensimmäisen kerran viittomakielisiä uutisia lähetettiin 10. tammikuuta 1994. Aluksi lähetyksen tuotti TV1:n A-ryhmä / Arkiohjelmat ja tapahtumat ja vuodesta 2000 lähtien YLE24 / Yle Uutiset -yksikkö. Viittomakielisten uutisten ankkuri kertoo uutisia suomalaisella viittomakielellä. Uutisten aikana taustalta kuuluu suomenkielinen selostus.
Nykyinen lähetysaika on joka päivä kello 16.55. Tätä ennen viittomakieliset uutiset kerrottiin "Kuuden tv-uutisissa ja säässä" omassa osiossaan. Ennen kuin Yleisradio aloitti päivittäiset viittomakieliset uutislähetykset, lähetettiin lauantaiaamupäivisin "Viikkokatsaus"-ohjelma, jossa oli viittomakielinen osuus. Ohjelmassa oli aluksi tekstitys suomeksi, myöhemmin suomenkielinen selostus. Ohjelmat ovat nähtävissä myös Yle Areenassa. Vuonna 2009 "Viittomakielisiä uutisia" ja "Viikko viitottuna" -ohjelmaa lähetettiin yhteensä 36 tuntia.
Vastaava uutislähetys muualla Pohjoismaissa on muun muassa Ruotsin SVT:n "Nyhetstecken".
Juha Lanu

Juha Matti Lanu (s. 22. huhtikuuta 1961 Hamina) on suomalainen kitaristi, säveltäjä ja sanoittaja joka on vaikuttanut monella äänitteellä ja televisiossa säestämässä, esimerkiksi BumtsiBum!-ohjelmassa.
Vindhya

Vindhya () on Intian keskiosissa sijaitseva vuoristo, joka jakaa Intian kahteen osaan. Vuoriston pohjoispuolelle jäävät Induksen sekä Gangesin tasangot ja eteläpuolelle Deccanin ylänkö. Noin 970 kilometriä pitkä vuoristo nousee Gujaratin osavaltiosta ja ulottuu Uttar Pradeshin osavaltioon Gangesin rantakaupunkiin Mirzapuriin. Pääosa vuoristosta sijaitsee Madhya Pradeshin osavaltiossa.
Vuoriston pohjoisrinteiltä saavat alkunsa monet Gangesin sivujoet, kun taas etelärinteet ovat Narmada-joen piirissä. Pohjoispuolella maasto on huomattavasti kuivempaa kuin etelässä, sillä alue ei saa erityisesti sateita, sillä se jää Vindhya- ja Aravallivuoriston väliin. Vindhyan ylätasangolla ennen Induksen-Gangesin tasankoja sijaitsevat muun muassa miljoonakaupungit Bhopal ja Indore.
Vindhyan nähtävyyksiin kuuluu UNESCOn maailmanperintöluettelon Bhimbetkan kalliosuojat, joissa on runsaasti kalliomaalauksia pienellä alueella.
Espoon kartano

Espoon kartano () on Espoonkartanon kaupunginosassa Espoossa sijaitseva kartano, jonka mukaan kaupunginosa on saanut nimensä. Se on historiallisesti merkittävin Espoon lukuisista kartanoista. Espoon kartanon laajaan maisemakokonaisuuteen kuuluu useita kulttuurihistoriallisesti huomattavia rakennuksia.
Historiaa.
Kuningas Kustaa Vaasa sai ajatuksen kartanon perustamisesta valtakunnan itärajalla pitkään vallinneesta kiristyneestä tilanteesta, joka johti vuonna 1555 avoimeen selkkaukseen. Asian hoitajaksi kuningas määräsi samana vuonna Helsingin lääninvoudiksi nimitetyn Anders Korpin. Kuninkaankartano perustettiin Espåbyn ja Mankbyn kylien maille, ja talonpojat saivat korvaavat pellot muualta. Sopimus rahvaan kanssa solmittiin Espoon pitäjän kesäkäräjillä 27. elokuuta 1556.
Peder Mandel oli kartanon ensimmäinen vouti, ja hän työskenteli vuosina 1557–1558. Vuodet 1559–1563 voutina toimi Truls Perinpoika. Läänimuutosten vuoksi, kun Espoo oli liitetty Raaseporin läänistä Porvoon lääniin 1564, kartanossa ei ollut omaa voutia. Vuonna 1572 tehdyn uuden läänimuutoksen jälkeen kartanosta tehtiin voutikunta. Tällöin voudiksi tuli Rasmus Jönsinpoika vuosiksi 1572–1575. Tämän jälkeen Espoon kartano oli Raaseporin lääninvoutien alaisena aina vuosisadan loppuun.
Kartano on kuulunut Ramsayn suvulle vuodesta 1756 lähtien. Kartanosta lähteneet Ramsayn veljekset mainitaan Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoissa". Ennen Ramsayita kartanon omistivat muun muassa Jacob de la Gardie ja Gustav Horn. August Ramsay osti kartanon takaisin suvulle vuonna 1914.
Kartanon entinen navetta on muutettu talliksi, ja sen tiloissa toimi vuosina 1987–2016 Espoon Ratsastustalli.
Espoon kartanon useista torpista mainittakoon Erkulla, Norkulla ja Tunfall. Kartanon maisemakokonaisuuteen luetaan varsinaisen kartanon rakennusten ja torppien ohella muun muassa Holkenin karelianistinen huvila ja Sperringsin lanterniinikattoinen ulkokartano. Kartanon mukaan on saanut nimensä myös ruotsinkielinen koulurakennus "Kungsgårdsskolan".
Jason Mraz

Jason Thomas Mraz (s. 23. kesäkuuta 1977 Mechanicsville, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen tyylilajinsa vaihtelee rockista hiphopiin ja countryyn.
Elämä ja ura.
Mraz opiskeli jonkin aikaa New Yorkin musiikki- ja draama-akatemiassa mutta muutti sen jälkeen San Diegoon Kaliforniaan. Siellä hän oli lyhyen aikaa aviossa mutta erosi.
Mraz on raakavegaani, eli hän syö pelkästään kypsentämätöntä kasvisruokaa.
Pinteli

Pinteli eli pintikka on kansallispukusanaston määritelmän mukaan karjalaisiin kansallispukuihin kuuluva nauhamainen ja kovetettu tytön päähine. Pinteli kuuluu muun muassa seuraavien pitäjien pukuihin: Hiitola, Kaukola, Kurkijoki, Laatokan-Karjala, Rautu, Seiskari, Viipurin pitäjä.
U.T. Sireliuksen mukaan Länsi-Euroopassa alettiin 1300-luvulla kantaa hiuksilla värillisiä nauhoja tai silkkisiä siteitä. Naimattomien neitojen päänauhojen katsotaankin edustavan kansanpuvuissa keskiaikaista perinnettä. Pohjois-Euroopassa neitojen päänauhaa (bindel, bendeken) käytettiin Riian ja Tallinnan seuduilla sekä Pohjois-Saksassa ja Tanskan saarilla, laajalti halki Norjan ja Ruotsin eteläalueiden sekä Etelä-Suomessa Varsinais-Suomen pohjoisosista alkaen kautta Etelä-Suomen aina Laatokan pohjoisrannoille. 
Tapa- ja pukeutumiskulttuurin vaihtuessa pinteliä on käytetty useilla tavoilla. Yleisimmin se lienee ollut naimattoman tytön hajallaan olevien hiusten koristeena tai siteenä, mutta sitä on käytetty myös osana morsiamen kruunua. Pinteli määritellään myös liittyväksi ylös kammattuihin hiuksiin: ”Pinteli, toisinaan valkiksi nimitetty nauha, muodostettiin ylös päälaelle kammatun hiusnutturan ympärille siteeksi tai renkaaksi, joka vastasi neidon seppelettä." 1800-luvun puolivälissä eri ikä- ja sosiaaliluokkien tunnukset menettivät pukeutumisessa vähitellen merkitystään ja pinteli jäi liinalakin eli tanun tai tykkimyssyn alla pidettäväksi nauhaksi. Se piti hiukset sileinä ja siihen kiinnitettiin tykkimyssyn pitsi. Pitkänomaista pinteliä käytettiin myöhemmin liukuesteenä silkkihuivien alla. 
Pinteli tehdään käyttötarkoituksen mukaan pään tai nutturan (nupun) ympäryksen mittaiseksi ja päällystetään useimmiten kirkkaan värisellä kankaalla, kuten punaisella veralla tai silkillä. Alustana on käytetty mm. taivutettua pärettä tai tuohta. Pintelin koristelu ja työtavat vaihtelevat paikkakunnittain. Se voi olla aivan yksinkertainen kaitale tai koristetaan esimerkiksi kaluunanauhalla ja silkkinauhoilla, tai kirjotaan koristepistoin ja varustetaan kapealla pitsillä, kuten Viipurin pitäjän puvussa.
Solmimista varten päihin kiinnitetään yksi tai useampi pitkä nauha, joiden värit toistavat pintelin värejä. Mitä nuorempi tyttö, sitä yksivärisempi päähine, sillä moniväriset nauhat olivat naimaikäisen tytön tai morsiamen merkki.
Kansallispukua käytettäessä hiukset kammataan sileästi pois otsalta. Tytön hiukset voivat olla hajallaan tai yhdellä tai useammalla palmikolla. Pinteli asetetaan edessä hiusrajaan tai hiukan sen yläpuolelle ja solmitaan niskassa hiusten päältä nauhoilla, joiden päät jätetään riippumaan vapaina. Solmuna käytetään umpisolmua.
Unto Oksala

Unto Johannes Oksala (15. maaliskuuta 1915 Jyväskylä – 6. elokuuta 1995 Tampere) oli Suomen ilmavoimien lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi nimitettäessä hänen sotilasarvonsa oli lentomestari. Oksala suoritti talvi-, jatko- ja Lapin sodissa yhteensä 132 sotalentoa.
Elämä ja sotilasura.
Oksala syntyi Jyväskylässä, Keski-Suomessa, kangaskauppias Väinö ja Aino (o.s. Ottelin) Oksalan perheeseen. Käytyään kolme luokkaa Tampereen klassillista lukiota, Oksala astui suorittamaan asepalvelustaan Ilmailukouluun 17. syyskuuta 1935. Kersantiksi ylennetty Oksala aloitti aktiivipalveluksensa 13. maaliskuuta 1936 Lentoasema 6:en Lentolaivue 44:ssä. Oksala toimi ensin Junkers K.43 -koneiden ja vuodesta 1937 lähtien Bristol Blenheim -pommikoneiden ohjaajana. Talvisodassa Oksala lensi 40 sotalentoa Lentolaivue 44:n 2. lentueessa. Hänet ylennettiin vääpeliksi 27. helmikuuta 1940.
Jatkosodan alkaessa Oksala jatkoi lentämistä Lentolaivue 44:n 1. lentueessa. Hänet ylennettiin lentomestariksi 8. syyskuuta 1941. Saman vuoden lokakuussa hänet siirrettiin 3. lentueeseen, jossa hän lensi sodan loppuun asti.
Laivueen kaluston vaihtuessa Junkers Ju 88 -koneisiin keväällä 1943, Oksala oli yksi lentäjistä, jotka lensivät koneet Tutowista Suomeen. Ilmavoimien komentajan, kenraaliluutnantti J. F. Lundqvistin 20. huhtikuuta 1943 tekemän esityksen ja 2. heinäkuuta 1943 tehdyn lisäesityksen jälkeen Oksala nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. marraskuuta 1943 numerolla 122. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa rohkeus, taitavuus ja harkitsevuus lentäjänä. 
Sotien jälkeen Oksala jatkoi Junkers-koneiden ohjaajana Pommituslentolaivue 43:ssa aina 5. elokuuta 1948 asti, jolloin hän erosi ilmavoimista omasta pyynnöstään. Oksala työskenteli tämän jälkeen Suomen Merivakuutus Oy:ssä ja Hämeen museossa.
Ted Kirkpatrick

Ted Kirkpatrick (1960 – 19. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen metallimusiikin rumpali. Hän oli thrash metal -yhtye Tourniquetin perustajajäsen ja johtohahmo.
Kirkpatrick tunnetaan teknisesti poikkeuksellisen taitavana rumpalina, kyvystään luoda ja toteuttaa polyrytmejä kappalerakenteissa sekä hänen edistyksellisestä tuplabasaritekniikastaan. Kirkpatrick on eri medioissa äänestetty maailman parhaan rumpalin valinnoissa kärkisijoille. Musiikkilehti HM Magazinessa hänet äänestettiin ”suosikkirumpaliksi” kymmenen kertaa peräkkäin vuosina 1990–2000 sekä jälleen 2003.
Kirkpatrick tunnettiin eläinten oikeuksien puolustajana. Se käy ilmi myös joissakin Tourniquetin sanoituksissa.
Kirkpatrick julkaisi rummunsoittovideot "The Unreleased Drum Solos of Ted Kirkpatrick" VHS (1997) ja "Circadian Rhythms – The Drumming World of Ted Kirkpatrick" DVD (2003).
Historia.
Ted Kirkpatrick syntyi ja asui lapsena Milwaukeessa Wisconsinissa. Hän alkoi soittaa rumpuja 12-vuotiaana. 1980-luvun lopulla hän soitti lyhyen aikaa Trouble-yhtyeen "Run to the Light" -kiertueella, kunnes hän perusti kitaristi Gary Lenairen ja laulaja Guy Ritterin kanssa Tourniquetin vuonna 1989.
Kirkpatrick oli Tourniquetin pääasiallinen lauluntekijä, ja hän oli hyvin vaativa musiikin suhteen: Hän soitti studioäänityksissä usein itse rytmikitaraosuuksia silloin, kun muiden jäsenten soitto ei ollut hänen mielestään riittävän tarkkaa.
Vaikutteet.
Kirkpatrick nimesi rumpalivaikuttajikseen Simon Phillipsin, Carl Palmerin, Dave Wecklin, Terry Bozzion, Dean Castronovon, Akira Jimbon ja Buddy Richin. Rumputyöskentelyynsä Kirkpatrick kertoi ottavansa vaikutteita viidakon ja hyönteisten äänistä sekä taidemusiikin teoksista, kuten Alessandro Scarlattin sonaateista ja Johann Sebastian Bachin Fuugasta. Muita vaikuttajia olivat 1970-luvun progressiiviset rock -yhtyeet Rush, Yes ja King Crimson sekä metalliyhtyeet Black Sabbath, Iron Maiden ja Candlemass. Kirkpatrickin filosofiana oli kohdella rumpuja musiikillisina instrumentteina eikä pelkkänä tahtikoneistona.
Bullet-luotto

Bullet-luotto tai bullet-laina tarkoittaa lainaa, jonka takaisinmaksu tapahtuu yhtenä eränä erääntymishetkellä, eli laina-aikana siitä maksetaan vain korkoa. 
1980-luvun lopun suuressa luottojen myyntikilpailussa tämä luottomuoto saavutti suuren suosion. 90-luvun laman aikana pitkiin bullet-luottoihin liittyvät riskit valkenivat sekä pankeille että luottoja ottaneille asiakkaille ja se harvinaistui. 2010-luvulla bullet-laina on yhä melko harvinainen, mutta sitä käytetään toisinaan esimerkiksi sijoittamisessa, uuden yrityksen perustamisessa tai joskus asunnonvaihdon yhteydessä.
Powers Boothe

Powers Allen Boothe (1. kesäkuuta 1948 Snyder, Texas – 14. toukokuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan mm. Jim Jonesin roolista elokuvassa "" (1980), josta hän voitti Emmy-palkinnon. Muita tunnettuja elokuvia, joissa Boothe esiintyi, ovat esimerkiksi "Punainen vaara", "Tombstone", "Äkkikuolema", "Nixon", "Con Air – lento vapauteen" ja "Sin City".
Boothe kuoli haimasyöpään sunnuntai-aamuna Los Angelesissa 14. toukokuuta 2017. Hänet haudattiin Deadwoodin hautausmaalle Deadwoodin maaseudulla, joka sijaitsee Panolan piirikunnassa Itä-Carthagessa Itä-Texasissa.
Ylivesi

Ylivesi oli kylä entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin Yliveden alueella on jonkin verran asutusta, mutta venäläistä asutusnimeä sillä ei ole. 
Yliveden kylä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan pohjoisosassa Viipurista pohjoiseen vievän valtatie 14 varrella. Seurakunnallisesti Ylivesi kuului Viipurin maalaiskunnan pohjoisosan käsittäneeseen Ihantalan seurakuntaan. Yliveden naapurikyliä olivat Juustila, Ihantala, Tali, Konkkala, Saarela, Ventelä ja Tikkala. Kylän etelärajalla sijaitsee Ventelänselkä, johon laskee kylän läpi virtaava Kilpeenjoki. Vuonna 1937 kylässä oli 334 asukasta. Yliveden koulupiiriin kuuluneissa pikkukylissä Konkkalassa oli 87 asukasta ja Saarelassa 47 asukasta. 
Elinkeinot ja palvelut.
Yliveden asukkaat saivat elantonsa pääasiassa maataloudesta. Vuonna 1937 kylässä oli 472 ha peltoa, 43 ha niittyä ja 1 319 ha metsää. Kylässä oli Saimaankanavan Osuusliikkeen myymälä. Yliveden nuorisoseuralla oli oma talo lähellä koulua. 
Yliveden kansakoulu sijaitsi kylän pohjoisrajalla. Koulupiiriin kuului Yliveden lisäksi Ihantalan, Konkkalan ja Saarelan kylät sekä osia Kilpeenjoen kylästä. Koulurakennus valmistui vuonna 1900 ja se tuhoutui talvisodassa. Vuonna 1942 kunta rakensi väliaikaisen koulutalon. Vuonna 1939 koulussa oli kolme opettajaa ja 102 oppilasta.
Historia.
Talvisodan aikana Yliveden väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Moskovan rauhassa Ylivesi muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Cantal (departementti)

Cantal (oksitaaniksi "Cantal, Cantau, Chantal, Chantau") on Ranskan departementti numero 15, joka on nimetty Cantal-vuoriston mukaan. Departementti sijaitsee Etelä-Ranskassa, Auvergne-Rhônes-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 726 neliökilometriä, ja siellä on 149 684 asukasta (2006). Cantalin pääkaupunki on Aurillac. Cantal on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 27 kantoniin ja 260 kuntaan.
Cantal oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se luotiin osasta Auvergnen provinssia.
Cantal on antanut nimensä alueella valmistetulle Cantal-juustolle.
Urdunkielinen Wikipedia

Urdunkielinen Wikipedia () on Wikipedian urdunkielinen versio. Se on artikkelimäärältään 86. suurin Wikipedia. Kesäkuussa 2007 siellä oli 5 762 artikkelia. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 19 361 artikkelia. Nykyään artikkeleita on yli.
Jana Pittman

Jana Pittman (s. 9. marraskuuta 1982 Eastwood, Australia) on australialainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu.
Pittman voitti 1998 Australian alle 18-vuotiaiden mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti maansa alle 18-vuotiaiden mestaruudet 200 metrin juoksussa, 400 metrin juoksussa sekä 400 metrin aidoissa. Samana vuonna hän kilpaili Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hän voitti kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 57,87 ja sijoittui 400 metrin sileällä seitsemänneksi ajalla 55,06. Vuonna 2000 Pittman sivusi nuorten ME-aikaa 400 metrin aidoissa. Hän kilpaili lajissa Sydneyn olympialaisissa, mutta karsiutui alkuerissä ajalla 56,76. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Santiago de Chilessä nuorten MM-kultaa sekä 400 metrin sileällä ajalla 52,45 että 400 metrin aidoissa ajalla 56,27. Vuoden päätteeksi IAAF palkitsi hänet vuoden Rising Star -palkinnolla.
Pittman voitti 400 metrin aidoissa maansa mestaruuden vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2002 hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 400 metrin aitajuoksun ajalla 54,40 ja oli voittamassa samoissa kisoissa kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän voitti MM-kultaa Pariisin MM-kisoissa 2003 ajalla 53,22. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ateenan olympialaisissa viidenneksi. Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän voitti 400 metrin aitajuoksun sekä oli voittamassa kultaa pitkässä viestissä.
Pittman voitti 400 metrin aitojen maailmanmestaruuden Osakassa 2007 ajalla 53,31. Samana syksynä hän sijoittui toiseksi ssa. 
Pittman kerää täytettyjä vompattileluja. Hän maalaa aina ennen kilpailuja sormen- ja varpaankyntensä edustamansa tahon väreihin. Hän myös käyttää aina kilpailuissa entisen harjoittelukumppaninsa Melinda Gainsford-Taylorin antamaa rannekorua. Pittman avioitui brittiläisen 400 metrin aitajuoksija Chris Rawlinsonin kanssa vuonna 2006. He erosivat vuonna 2009 ja ero astui voimaan vuoden 2010 alkupuolella. Muutamaa kuukautta myöhemmin he kuitenkin menivät uudelleen naimisiin. He erosivat toistamiseen vuonna 2011. Heillä on yksi lapsi.
Pittmanilla oli silikonirinnat, jotka hän poistatti vuonna 2010, koska ilmoitti tavoittelevansa tosissaan olympiakultaa 2012 Lontoosta. Hän kuitenkin lopetti yleisurheilu-uransa maaliskuussa 2012 loukkaantumisten takia. Huhtikuussa 2012 hän ilmoitti siirtyvänsä kilpasoutajaksi tavoitteenaan Rio de Janeiron olympialaiset 2016. Joulukuussa 2012 hän ilmoitti tavoittelevansa pääsyä vuoden 2014 Sotšin talviolympialaisiin rattikelkkailussa. Sotšissa hän sijoittui 14:nneksi parinaan Astrid Radjenovic. Vuoden 2013 rattikelkkailun MM-kisoissa Pittman ja Radjenovic sijoittuivat 16:nneksi ja rattikelkkailun maailmancupissa he ovat sijoittuneet parhaimmillaan seitsemänneksi tammikuussa 2013.
Lähde: IAAF
Joshua J. Johnson

Joshua J. Johnson (s. 10. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Johnson juoksi Pariisin MM-kisoissa 2003 kuudenneksi 200 metrin juoksussa ajalla 20,47. Samoissa kisoissa hän oli voittamassa MM-kultaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa. Kauden lopussa hän voitti 200 metrin kilpailun ajalla 20,35. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi 100 metrin juoksussa ajalla 10,44 ja viidenneksi 200 metrillä.
Ennätykset.
Lähde:
Eirene

Eirene (, "rauha") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta horasta. Hän oli Zeuksen ja Themiksen tytär, ja Diken ja Eunomian sisar. Näillä sukulaissuhteilla ilmaistiin, että rauha on seurausta vallasta (Zeus) yhdistettynä oikeudenmukaisiin lakeihin (Themis), joka pysyy, kun yhteiskunnassa vallitsee laki (kreik. "Dike") ja järjestys (kreik. "Eunomia").
Eirene oli rauhan henkilöitymä, jonka vastine roomalaisessa mytologiassa oli Pax. Eirene kuvattiin nuorena neitona, jonka käsissä oli lapsenomainen Plutos, vaurauden jumaluus, ja runsaudensarvi, jotka symbolisoivat rauhan siunauksellista vaikutusta ja mukanaantuomaa hyötyä. Eirene saatettiin kuvata kantamassa myös oliivipuun oksaa tai Hermeksen sauvaa.
Nimi Irene juontaa juurensa tästä mytologian hahmosta.
Pax

Pax on latinaa ja suomeksi ”rauha”. Sen alkuperä sanasta sopimus () viittaa siihen, että roomalaiset eivät niinkään ajatelleet rauhan olevan sodaton tila vaan seurausta sopimuksesta.
Ajanjakso.
Yhdessä latinankielisen kansakunnan tai valtion nimen kanssa Pax viittaa rauhan tai vakauden aikaan, jota kyseinen suurvalta piti valtaa.
Kätkävaara

Kätkävaara on Tervolan kunnan pohjoislaidalla sijaitseva paljaslakinen vaara, jonka korkeus on 189 metriä ja jonka lakialueet ovat kivirakkojen peitossa. Kätkävaaran alueella on luontomatkailua. Kätkävaaran kylä sijaitsee vaaran välittömässä läheisyydessä. Kylässä asuu muutamia kymmeniä asukkaita.
Kätkävaaran alueelta on löydetty merkkejä Pohjois-Suomen vanhimmasta asutuksesta. Kätkävaarassa on myös luontopolku, jonka teemana ovat muinaismerien rantamuodostelmat. Polulla on 19 tutustumiskohdetta ja se on 7 kilometriä pitkä. Puolivälissä, Kätkävaaran huipulla, on hirsikota.
Kätkävaaran alueen eläinkanta on runsas, muun muassa hirviä, poroja, karhuja ja ilveksiä. Metsäkanalintuja on myös ja alueen suoalueilla on myös metsähanhia. Kätkävaaran alueella on useita merkittäviä luonnonsuojelualueita, kuten Pisavaaran luonnonpuisto ja Kilsiaapa-Ristivuoman soidensuojelualue. Alueelta on löydetty myös muun muassa kultaa, kuparia ja uraania. Alueella sijainnut kultakaivos lakkautettiin 1960-luvulla.
Pjotr Leštšenko

Pjotr Konstantinovitš Leštšenko (, 14. kesäkuuta 1898 – 16. heinäkuuta 1954) oli laulaja ja venäläisen tangon pioneeri. 
Hän esiintyi lähes yksinomaan venäjän kielellä, ja maailmanlaajuisesti tunnetuksi on noussut kappale "Serdtse" ("Sydän"). Hän oli aikanaan kansan keskuudessa huomattavan suosittu, mutta musiikki joutui Romanian hallituksen epäsuosioon, ja laulaja kuoli 56-vuotiaana romanialaisen vankilan sairaalassa.
Antti Matikainen (laulaja)

Antti Matikainen (s. 1979) on alun perin Kajaanista kotoisin oleva laulaja. Hänen ensimmäinen albuminsa oli nimeltään "Kun ilta saapuu" (2006), jolta nousivat suurimmiksi radiohiteiksi "Sydän lyö", "Uskon enkeleihin" ja uudelleen sovitettu versio Fredin klassikosta "Avaa sydämesi mulle". 
Hänen toiselta albumiltaan "Sateen jälkeen" nousivat radioiden soittolistoille levyn nimikkosinglen lisäksi kappaleet "Kuinka monta päivää", "Sateen jälkeen" sekä "Vanha mies". Paikallisradioiden listalle päätyi myös albumilta kappale "Eeva tahtoo tietää". Antti Matikainen esiintyi Kaartin soittokunnan combon solistina linnan juhlissa 2009.
Vuonna 2012 Matikainen osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun.
Antti toimii nykyään Flipperi-bilebändin miessolistina.
Yksityiselämä.
Matikainen kihlautui vuonna 2009 tanssinopettaja Saana Akiolan kanssa, he avioituivat vuonna 2017 ja ilmoittivat eroavansa marraskuussa 2018. Heillä on kaksi yhteistä lasta.
Nanette Fabray

Nanette Ruby Bernadette Fabares eli Fabray (27. lokakuuta 1920 San Diego, Kalifornia – 22. helmikuuta 2018 Palos Verdes, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Fabray kykeni luomaan näyttelijänuran huomattavasta kuulovammastaan huolimatta, ja hän oli tunnettu kuurojen ja huonokuuloisten puolestapuhuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin "President’s Distinguished Service Award"- ja "Eleanor Roosevelt Humanitarian Award" -palkinnot. Neljä leikkausta paransivat sittemmin hänen kuuloaan merkittävissä määrin.
Fabray esiintyi vaudevillessa 6-vuotiaasta alkaen ja teki elokuvadebyyttinsä Our Gang -lyhytkomediassa "Cradle Robbers" vuonna 1924. Hänellä oli vuonna 1939 rooli menestyselokuvassa "Elisabet ja Essex". Hänen kenties tunnetuin elokuvaroolinsa oli "Iskelmäkarusellissa" vuonna 1953.
Fabray teki Broadway-debyyttinsä 1941. Hänet tunnettiin myös televisiosta, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Televisiorooli "Caesar’s Hourissa" toi hänelle kolme Emmy-palkintoa; vuonna 1949 hänelle myönnettiin Tony-palkinto roolista musikaalissa "Love Life". Hän oli vuosina 1947–1951 naimisissa David Tebetin kanssa. Toisesta avioliitostaan Ranald MacDougallin kanssa hänelle syntyi yksi lapsi. MacDougall ja Fabray avioituivat 1957 ja olivat yhdessä miehen kuolemaan saakka 1973. Fabray oli näyttelijä Shelley Fabaresin täti.
Eunomia

Eunomia (, "järjestys") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta horasta. Hän oli Zeuksen ja Themiksen tytär, ja Diken ja Eirenen sisar. Tämä kuvasti uskomusta rauhan (Eirene), lain (Dike) ja järjestyksen (Eunomia) vallitsemiseen, kun esivalta (Zeus) yhdistyy oikeudenmukaisiin lakeihin (Themis).
Eunomia oli hyvän ja laillisen järjestyksen henkilöitymä, jonka vastakohta oli Dysnomia, laittomuuden henki. Hänen mainitaan myös synnyttäneen khariitit Zeukselle, joskin muut lähteet kertovat khariittien olleen Eurynomeen tyttäriä. Tämän yhteyden perusteella Eunomia esiintyy kuitenkin antiikin taiteessa Afroditen seuralaisena edustaen naisen kuuliaisuutta miehelle avioliitossa.
Maiara Walsh

Maiara Walsh (s. 18. helmikuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on brasilialaisia sukujuuria.
Walsh syntyi Washingtonin osavaltiossa, mutta perhe muutti vuonna 1999 Kalifornian Simi Valleyyn. Hän osaa englannin lisäksi portugalia ja espanjaa. Walsh teki läpimurtonsa 18-vuotiaana Disney Channelin nuortensarjassa "Coryn koukerot". Jo sitä ennen hän oli esiintynyt koulunäytelmissä, Mattelin mainoksessa ja indie-elokuvassa "Lullaby Before I Wake". "Coryn koukeroissa" Walsh näytteli päähenkilö Coryn ystävää Meena Paroomia, jonka on kotoisin kuvitteellisesta Bahavian valtiosta.
Keväällä 2009 Walsh esitti "Täydellisten naisten" viidennen tuotantokauden päätöksessä Carlos Solisin sisarentytärtä Anaa. Roolista tehtiin kuudennen kauden ajaksi vakinainen.
Vuonna 2010 Walsh näytteli pienissä rooleissa televisiosarjoissa "Salattu teinielämä" ja "Vampyyripäiväkirjat", ja vuonna 2012 hän sai suuremman roolin Simone Sinclairina "Switched at Birth" -sarjassa. Lokakuussa 2012 paljastettiin, että Walsh on valittu "Nälkäpeliä" jäljittelevän "The Starving Games" -parodiaelokuvan pääosaan.
Walsh näytteli yhtä päärooleista vuonna 2011 julkaistussa televisioelokuvassa "Mean Girls 2".
Otis Blackwell

Otis Blackwell (16. helmikuuta 1932 – 6. toukokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen rockmuusikko. Hän ei saavuttanut koskaan omilla levytyksillään mainittavaa menestystä, mutta vaikutti lauluntekijänä rockmusiikin kehitykseen suuresti. Blackwell otettiin vuonna 1986 Nashville Songwriters Hall of Fameen ja 1991 Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura.
Blackwell syntyi Brooklynissä, New Yorkissa. Hän piti nuorena lännenelokuvista, erityisesti sellaisista joissa esiintyi countrymuusikko Tex Ritter. Hän kuunteli myös blueslaulajia kuten Chuck Willis ja Larry Darnell. Vuonna 1952 Blackwell voitti kykyjenetsintäkilpailussa levytyssopimuksen Radio Corporation of America -yhtiöltä ja nauhoitti kolmen vuoden ajan musiikkia esittäjänä, ensin RCA:lle ja myöhemmin Jay Dee -levy-yhtiölle. Hän sai suosiota nauhoituksellaan ”Daddy Rolling Stone”, mutta jätti vuonna 1955 muusikon uransa keskittyäkseen täysivaltaisesti musiikin säveltämiseen.
Blackwellin ensimmäinen hitti laulunkirjoittajana oli Eddie Cooleyn kanssa Little Willie Johnille sävelletty ”Fever”. Hän kirjoitti lukuisia kappaleita Elvis Presleylle ja hänen kappaleitaan nauhoittivat myös muun muassa Brook Benton, Dee Clark, Bobby Darin, Ral Donner, Wade Flemons, Thurston Harris, Jimmy Jones, Ben E. King, Jerry Lee Lewis, Clyde McPhatter, Gene Vincent ja The Drifters. Yleensä ottaen Blackwell oli yksi tuotteliaimmista varhaisen rock and rollin laulunkirjoittajista. Yhteensä hänen sävellyksiään on myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Blackwellin musiikki alkoi poistua muodista 1960-luvun British Invasionin myötä. Vuonna 1976 hän teki albumin, jolla hän soitti omia versioitaan tunnetuiksi tulleista sävellyksistään, ja esiintyi seuraavana vuonna menestyksekkäästi konserteissa. Hänen viimeinen sooloalbuminsa ilmestyi vuonna 1981.
Blackwell halvaantui sydänkohtauksen seurauksena vuonna 1991. Hän kuoli 70 vuoden ikäisenä sydänkohtaukseen Nashvillessä, Tennesseessä toukokuussa 2002. Hänet on haudattu Woodlawn Memorial Park Cemeteryyn.
Tunnettuja sävellyksiä.
Blackwellin tunnetuimpiin sävellyksiin lukeutuvat:
Marc Blucas

Marcus ”Marc” Paul Blucas (s. 11. tammikuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Riley Finnin roolistaan televisiosarjassa "Buffy, vampyyrintappaja".
Elämäkerta.
Nuoruus.
Blucas syntyi Yhdysvaltain Pennsylvanian osavaltion Butlerissa. Nuoruudessaan hän pelasi high schoolinsa koripallojoukkueessa. Lukion jälkeen Blucas opiskeli Wake Forestin yliopistossa ja pelasi jälleen koulunsa koripallojoukkueessa. Hän valmistui Wake Forestista vuonna 1994. 
Ura.
Valmistumisensa jälkeen Blucas olisi halunnut pelaamaan NBA-sarjaan. Sarjassa pelaaminen jäi kuitenkin vain haaveeksi, joten hän muutti Englantiin ja pelasi vuoden Britannian koripalloliigassa BBL:ssä Manchester Giantsin joukkueessa. Myöhemmin Blucas aloitti näyttelemisen, ja hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuoden 1995 "Inflammable". Vuonna 1999 Blucas sai tähän mennessä ehkä tunnetuimman osansa televisiosarjasta "Buffy, vampyyrintappaja". Vuosina 1999–2000 hän esitti päähenkilö Buffy Summersin poikaystävää ja salaista agenttia Riley Finnia. Hän jätti "Buffyn" sen viidennellä tuotantokaudella, mutta vieraili vielä kerran sarjassa sen kuudennella kaudella.