tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raskasta iskelmää (albumi)

Raskasta iskelmää on 14. kesäkuuta 2019 ilmestynyt albumi. Sillä suomalaiset rock- ja metallimuusikot esittävät uudelleensovitettuja versioita iskelmäklassikoista.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallinen listan kolmannelle sijalle.
Paula Tella

Paula Tella (s. 1964 Imatra) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui vuonna 1992 kuvataiteilijaksi Lahden taideinstituutista ja vuonna 2008 kuvanveiston osastolta Kuvataideakatemiasta. Hän suoritti Lahden taideinstituutissa erikoistumisopintoja vuosina 1999–2002, ja opiskeli vuosina 1997–98 myös Institut Seni Indonesiassa, Yogyakartassa.
Tellan teoksissa on usein valokuvaa ja valokuvin tallennettuja tapahtumia ja esityksiä. 
Tellan töitä on ollut esillä vuodesta 1992 lähtien, niitä kuuluu mm Etelä-Karjalan taidemuseon ja Imatran taidemuseon kokoelmiin. Tella on Taidemaalariliiton ja Muu ry:n jäsen.
Tellalla on vuonna 1998 syntynyt tytär.
Feodor Porokara

Feodor Porokara (vuoteen 1948 Prokofjeff; 4. syyskuuta 1920 Muolaa – 28. toukokuuta 2000 Pyhtää) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli vuosina 1933–1936 Valamon luostarin ikonimaalaamossa ja teki debyyttinsä Tampereella vuonna 1951. Hänen töitään oli esillä muun muassa Suomen Taiteilijain näyttelyissä monta kertaa 1950–1980-lukujen välisenä aikana. Teoksia oli esillä myös Itä-Saksassa vuosina 1955 ja 1968.
Porokara oli syntyisin Karjalan Kannaksen Muolaasta, Kyyrölän venäjänkielisestä kylästä. Kaksikielisyys toi hänelle aikanaan myös leivän, sillä sodan jälkeen hän toimi tulkkina Haminan rannikkolinnakkeistossa sekä Kymen lääninhallituksessa. Viime vuodet hän asui Huutjärven kylässä Pyhtäällä, Suomenlahden rannalla.
Porokara sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1976 ja Kymen läänin taidepalkinnon 1985.
Madeiransinililja

Madeiransinililja ("Scilla madeirensis") on monivuotinen sipulikasvi, joka on kotoisin Madeiralta jossa se on endeeminen. Se kuuluu parsakasvien heimon kevättähtien ("Scilla") sukuun.
Kuvaus.
Sipuli, varsi ja lehdet.
Madeiransinililja on monivuotinen sipulikasvi. Sen sipuli on väriltään sinipunainen. Se kasvaa noin 40–60 senttimetriä korkeaksi. Sen mehevät lehdet ovat noin 30 senttimeriä pitkiä. Se kukkii vuodenvaihteessa myöhään syksyllä ja alkutalvesta. Kesällä se pitää lyhyen lepokauden.
Kukinto ja hedelmät.
Kukinto on sininen kartiomainen terttu, jossa on pieniä ametistinsinisiä kukkia. Sillä on mehevät vihreät hedelmät, jotka muuttuvat kypsyessään keltaisiksi.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Madeiransinililjaa kasvaa vain Madeiralla. Se on siellä endeeminen laji. Sen lisäksi sitä kasvatetaan kasvitieteellisissä puutarhoissa ja jonkin verran koristekasvina.
Naamiomonninen

Naamiomonninen ("Corydoras atropersonatus") on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Naamiomonninen voi kasvaa 5-6 senttimetriä pitkäksi. Kala on vaaleanharmaa ja siinä on mustia pilkkuja. Lisäksi silmän kohdalla kalassa on ylhäältä alas kulkeva musta raita. Pyrstö ja evät ovat vaaleanharmaat.
Alkuperä.
Naamiomonninen on kotoisin Perusta ja Ecuadorista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Naamiomonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on melko helppoa.
Vesiolot ja ravinto.
Naamiomonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion, jossa on avoimia hiekka-alueita, ja kasveja sekä juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Naamiomonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 22-26 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Samuil Maikapar

Samuil Maikapar (18. joulukuuta 1867 H’erson – 8. toukokuuta 1938 Leningrad) oli venäläinen romantiikan säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Hän kirjoitti kansainvälisiksi klassikoiksi vakiintuneita harjoitteluun tarkoitettuja kappaleita pianisteille. 
Maikapar varttui Taganrogin kaupungissa ja sai siellä musiikissa yksityisopetusta Gaetano Mollalta, joka työskenteli kaupungissa oopperan johtajana. Vuoteen 1885 Maikapar kävi poikakoulua, jossa opettajana oli Anton Tšehov. Nuori muusikko pääsi vuonna 1885 Pietarin konservatorioon, josta hän sai diplominsa vuonna 1893; samanaikaisesti hän opiskeli oikeustiedettä Pietarin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1891. Maikapar kehitti pianonsoittotaitojaan vielä Teodor Leszetyckin opissa vuoteen 1898 ja teki tänä aikana lukuisia esiintymisiä Taganrogissa, Pietarissa, Moskovassa, Berliinissä, Leipzigissa ja muissa kaupungeissa.
Vuosina 1898–1901 Maikapar konsertoi Leopold Auerin kanssa Pietarissa ja Ivan Gržimalin kanssa Moskovassa. Vuonna 1901 hän perusti oman musiikkikoulunsa Tveriin. Vuosina 1903–1910 hän asui Moskovassa ja kiersi Saksaa konserttien merkeissä. Hän osallistui aktiivisesti Sergei Tanejevin tieteellis-musiikillisen piirin toimintaan Moskovassa ja pääsi sen sihteeriksi. Vuonna 1915 hän sai professorin aseman Pietarin konservatoriossa. 
Seitsemän perättäisen illan aikana vuonna 1927 Maikapar esitti kaikki 32 pianosonaattia Ludwig van Beethovenilta, jota juhlittiin, kun tämän kuolemasta tuli kuluneeksi sata vuotta.
Teokset.
Maikapar kirjoitti yli 300 musiikkikappaletta. Lisäksi hän loi kirjallista tuotantoa, johon kuului tieteellisiä teoksia. Viimeisessä kirjassaan hän tarkasteli omaa lapsuuttaan ja varhaista opiskelua Taganrogissa.
Jarrukenkä

Jarrukenkä on rumpujarrun osa. Jarrukengän tarkoitus on painautua jarrurummun sisäpintaan vasten, tuottaen kitkaa ja näin hidastaen ja/tai pysäyttäen pyörimisen.
Luettelo suomalaisista pelaajista Davis Cupissa

Tämä on luettelo suomalaisista pelaajista, jotka ovat pelanneet Davis Cupissa. Ensimmäisen kerran Suomi osallistui Davis Cupiin vuonna 1928. Tämän jälkeen 54 eri urheilijaa on edustanut Suomea.
Luettelo.
Päivitetty: 20. marraskuuta 2019
Jarrurumpu

Jarrurumpu on yksi rumpujarrun osa. Jarrurumpu on hidastettavaan kappaleeseen kiinnitettävä sylinterimäinen osa. Kun auto jarruttaa, jarrukengät tiukistuvat jarrurummun sisäpintaa vasten, ja syntyy kitkaa, ja vauhti hidastuu.
Johan Wikmanson

Johannes ("Johan") Wikmanson (28. joulukuuta 1753 Tukholma – 10. tammikuuta 1800 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja urkuri. Hän oli yksi merkittävimmistä maassa toimineista kantaruotsalaisista muusikoista 1700-luvun jälkipuoliskolla. Hän saavutti arvostusta poikkeuksellisena urkurina ja oppineena teoreetikkona. Vuosina 1771–81 hän toimi Alankomaiden reformoidun kirkon urkurina, jonka tehtävistä siirtyi urkuriksi Storkyrkaniin.
Wikmanson opiskeli jonkin aikaa Georg Joseph Voglerin kanssa ja sai opetusta myös säveltäjä Joseph Martin Krausilta, josta tuli hänen läheinen ystävänsä. Vuonna 1788 Wikmansonista tuli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen, ja vuonna 1797 hän pääsi johtamaan sen opetustoimintoja.
Sävellystyö.
Wikmanson ehti säveltämiselle jääneestä vähäisestä ajastaan huolimatta luomaan rikkaan instrumentaali- ja vokaalimusiikin tuotannon. Tärkeimpiin teoksiin kuuluvat viisi tai kuusi jousikvartettoa, joista kolme säveltäjän ystävä Gustaf Abraham Silverstolpe julkaisi vuonna 1801 tämän jo kuoltua. Joseph Haydnin vaikutus näkyy sävellyksissä monin tavoin. Wikmansonin muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa kaksi pianosonaattia. Hän oli Olof Åhlströmin ja Johan Fredrik Palmin tavoin merkittävä laulusäveltäjä; näistä kukin aloitti laulujen säveltämisen vuonna 1789.
Yksityiselämä.
Wikmansonin isä Johan Wikman oli lähtöisin gotlantilaisesta suvusta ja syntyi tuolla saarella. Äidillä, Anna Maria Brinckmannilla, oli saksalainen tausta; hän oli alkujaan kotoisin Hampurista. Säveltäjä-urkuri Wikmanson oli viidestä sisaruksesta pikkusiskonsa Christina Marian lisäksi ainoa aikuiseksi elänyt.
Wikmanson oli arkkitehti Erik Palmstedtin ystävä ja pääsi tämän kautta tutustumaan moniin eturivin kulttuurivaikuttajiin. Hänet hyväksyttiin Utile Dulci -seuran jäseneksi; seura oli jaettu kirjalliseen ja musiikilliseen puoleen ("Areopagus").
Per Brant

Per Brant (1714 Esterna – 9. elokuuta 1767 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, viulisti, kapellimestari ja musiikinopettaja. Hänen nimissään olevien teosten alkuperään liittyy epäselvyyttä, koska Brant oli myös suosittu nuottien kopioija. Tästä syystä on vaikea tietää, mitkä säilyneistä käsikirjoituksista ovat Brantin omia, alkuperäisiä teoksia ja mitkä sovituksia tai transkriptioita.
Brant opiskeli aluksi kieliä Uppsalassa ja muutti sitten Tukholmaan, jossa hän oli vuodesta 1735 lähtien hoviorkesterin vakituinen jäsen. Vuonna 1738 hän pääsi sen konserttimestariksi, vuonna 1745 pääkapellimestariksi ja vuonna 1758 ensimmäiseksi pääkapellimestariksi. Hän kuului vapaamuurareihin vuodesta 1751 ja toimi seuran seremoniamestarina.
Brant myös kirjoitti runoja. Hänellä oli uransa aikana merkittäviä taloudellisia vaikeuksia, joiden takia hän joutui myymään kotinsa. Hän kuitenkin jatkoi velkaantumista 1760-luvulla ja joutui hakemaan oikeudesta henkilökohtaista konkurssia vain neljä päivää ennen kuolemaansa.
Sävellystyö.
Ingmar Bengtsson löysi tutkimuksissaan yhdeksäntoista sävellystä, joiden oli ajateltu liittyvän Per Brantiin; näistä seitsemän edusti soitin- ja kaksitoista vokaalimusiikkia. Soitinmusiikin joukkoon kuului kolme sinfoniaa ja huilulle sävelletty sonaatti. Oletettu vokaalimusiikkituotanto koostui enimmäkseen soololauluista, mutta siihen kuului myös Olof von Dalinin näytelmään sävelletty kantaatti.
Bengtsson piti varmuudella Brantin säveltämänä vain yhtä laulua ("Hon på blomsterbädden"). Yksi Brantiin yhdistetyistä sinfonioista vahvistettiin sittemmin Antonio Brioschin säveltämäksi. Huilusonaatissa kuitenkin on samankaltaisuutta Johan Helmich Romanin tyyliin, joten se on saattanut olla Romanin oppilaan säveltämä, ja koska nuoteissa lukevat sanat "Dell Sgnr Brant Svedeze", on kyse mahdollisesti Brantin omasta alkuperäisteoksesta.
Lars Gabriel Branting

Lars Gabriel Branting (16. heinäkuuta 1799 Grödinge – 27. maaliskuuta 1881 Tukholma) oli ruotsalainen Gymnastiska centralinstitutet -liikuntaopiston (nyk. "Gymnastik- och idrottshögskolan") johtaja ja vokaalimusiikin säveltäjä. Hänet valittiin Ruotsin kuninkaalliseen musiikkiakatemiaan vuonna 1861. Tuleva pääministeri Hjalmar Branting oli hänen poikansa.
Branting syntyi vanhempiensa kolmanneksi lapseksi. Poliisina työskennelleen isän kuoltua äiti elätti perhettä työskentelemällä kaupanpitäjänä. Brantingin molemmat isoveljet kuolivat kouluvuosinaan; kaikki veljekset kärsivät keuhkoihin liittyneistä terveysongelmista. Äiti lähetti Lars Gabrielin Pehr Henrik Lingin vuonna 1813 avaamaan liikuntaopistoon, jossa poika perehtyi miekkailuun, fysioterapiaan, fysiologiaan ja anatomiaan. Näiden lisäksi hän opiskeli kieliä ja musiikkia sekä auditoi anatomian ja fysiologian luentoja Karoliinisessa instituutissa. 
Branting seurasi Pehr Henrik Lingiä liikuntaopiston johtajana tämän kuoltua vuonna 1839. Siellä hän työskenteli vuoteen 1862 saakka. Vuodesta 1839 hän oli naimisissa pianisti, akateemikko Emma af Georgiin (1821–1880) kanssa.
Musiikillinen ura.
Branting oli jo varhain taitava käyrätorvensoittaja, joka esiintyi solistina julkisissa konserteissa. Liikuntakoulussa opiskellessaan hän jätti soittamisen sivuun, mutta ryhtyi säveltämään lauluja sekä solisteille että kuorolle. Tässä hän sai opetusta Eric Jacob Arrhén von Kapfelmanilta. Laulu "Afskedet" on hyvin todennäköisesti sekä Brantingin säveltämä että sanoittama. Sen lisäksi, että Branting oli Lingin opiskelija, hän myös teki musiikkia tämän sanoihin. 
Brantingin muihin lauluihin kuuluu pianosäesteinen "Längtan", jonka sanat koostuvat Johan Ludvig Runebergin runon "Den tvivlande" ensimmäisestä säkeistöstä. Kuoroteosten joukossa on "Folkvisa", joka on neliosainen sävellys sekakuorolle.
Recreation Day

Recreation Day on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2003 julkaistu neljäs studioalbumi.
Nokimonninen

Nokimonninen ("Corydoras concolor") on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Nokimonninen voi kasvaa 7 senttimetriä pitkäksi. Sen pää on sininen ja muu osa kalasta on vaaleanharmaa.
Alkuperä.
Nokimonninen on kotoisin Venezuelasta, Orinocon sivujoesta Paraguazasta. 
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Nokimonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Kalaa on viljelty satunnaisesti, mätimäärä on pieni.
Vesiolot ja ravinto.
Nokimonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Akvaariossa pitää olla avoimien hiekka-alueiden lisäksi kasveja sekä juurakoota tai muita koloja piilopaikoiksi. Nokimonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27 celsiusastetta. Kala on kaikkiruokainen.
Pilkkumonninen

Pilkkumonninen ("Corydoras polystictus") on monnisiin kuuluva kalalaji, jota pidetään myös akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö.
Pilkkumonninen voi kasvaa 4-5 senttimetriä pitkäksi. Kala on pääosin siniharmaa, mutta sen pää on tummempi. Kalassa on mustia pilkkuja. 
Alkuperä.
Pilkkumonninen on kotoisin Brasiliasta, Mato Grossosta, Guapore- ja Paraguaijoista.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen.
Pilkkumonninen on melko vilkas ja sävyisä parvikala. Sen viljely on melko vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto.
Pilkkumonninen tarvitsee vähintään 100 litran kokoisen akvaarion. Akvaariossa pitäisi olla avoimia hiekka-alueita, kasveja sekä juurakoita tai muita koloja piilopaikoiksi. Pilkkumonniselle sopiva veden happamuus on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 23-27. Kala on kaikkiruokainen.
Sara Wennerberg-Reuter

Sara Margaret Eugenia Eufrosyne Wennerberg-Reuter (11. helmikuuta 1875 Otterstad – 29. maaliskuuta 1959 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja urkuri. Hän opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1893–1895 ja sitten Saksassa (Leipzig, 1896–98; Berliini, 1901–02). Vuosina 1906–46 Wennerberg-Reuter toimi Sofiankirkon urkurina Tukholmassa; asema oli pysyvä vuodesta 1918. Hänet valittiin Ruotsin säveltäjäseuran jäseneksi vuonna 1921, ja hän sai kuninkaallisen "Litteris et Artibus" -mitalin vuonna 1931.
Wennerberg-Reuterin tyyli säveltäjänä oli konservatiivinen, ja hän tekikin avoimesti pesäeron myöhäisromantiikan ja ekspressionismin trendeihin.
Elämä.
Wennerberg-Reuterin isä oli maanviljelijä ja taidemaalari Brynolf Wennerberg, joka oli poliitikko-säveltäjä Gunnar Wennerbergin ainoa veli. Äiti oli Eugenie (o.s. Schoug), joka oli lahjakas harrastelijapianisti ja Saran ensimmäinen pianonsoiton opettaja. Perheen muutettua Göteborgiin tyttö sai opetusta urkuri Elfrida Andréelta. Merkittävästi hänen kehitykseensä vaikutti myös Gunnar Wennerberg, jonka tuki mahdollisti opiskelun jatkamisen Saksassa. Siellä opettajina toimivat Carl Reinecke, Salomon Jadassohn ja Max Bruch.
Wennerberg-Reuter järjesti omien teostensa resitaalin Tukholmassa huhtikuussa 1904; etenkin e-mollisonaatti viululle ja pianolle sai osakseen ankaraa arvostelua, mutta pienimuotoisemmat kappaleet saivat osakseen suuremman hyväksynnän. Säveltäjä saikin suurimman menestyksensä pienimuotoisilla kappaleilla. Vuosikymmeniä jatkuneesta työskentelystään urkurina huolimatta Wennerberg piti itseään ensisijaisesti juuri säveltäjänä.
Vuodesta 1907 Wennerberg oli naimisissa pikakirjoittaja Hugo Reuterin kanssa, ja avioliiton myötä hän sai käyttöönsä kaksiosaisen sukunimen.
Anders Wesström

Anders Wesström (1720/1 Sala? – 7. toukokuuta 1781 Uppsala) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja viulisti. Hänen tuotantoonsa kuuluu orkesteri- ja kamarimusiikkia.
Elämä.
Varhaiset vuodet ja ura.
Wesströmin samanniminen isä toimi urkurina pojan todennäköisessä synnyinkaupungissa, Salassa. Vuonna 1726 perhe muutti Hudiksvalliin, jossa vanhempi Wesström sai paikan koulun urkurina ja musiikinopettajana. Hän kuoli keuhkotautiin vuonna 1734, jolloin vasta 13-vuotias poika seurasi isäänsä tämän työtehtävissä. Syksyllä 1738 nuorukainen aloitti lainopinnot Uppsalan yliopistossa, josta sai maisterinarvon vuonna 1744. Tämän jälkeen Wesström lähti Tukholmaan, jossa hän työskenteli sekä hovioikeuden harjoittelijana että hovikappelin viulistina.
Vuonna 1756 Wesström lähti ulkomaille opiskelua varten. Dresdenissä hän oli viulisti Francesco Maria Cattaneon opissa ja tapasi teini-ikäisen Johann Gottlieb Naumannin, jonka kanssa hän lähti Italiaan. Alkukesästä 1758 Wesström aloitti opiskelun Giuseppe Tartinin johdolla Paduassa. Wesström palasi Tukholmaan vuonna 1760. Jo lähikuukausina hän aloitti siellä esiintymisen solistina julkisissa konserteissa. Hän jatkoi esiintymisiään 1760–1770-luvuilla; hän toi ruotsalaisten tietoisuuteen Italiasta mukanaan tuomaansa musiikkia ja esitti yleisölle myös omia sävellyksiään. Wesström esiintyi Tukholman lisäksi ainakin Göteborgissa ja Lyypekissä; kevään 1766 hän vietti Englannissa.
Viimeinen vuosikymmen, yksityis- ja työelämän ongelmat.
Wesström anoi eroa töistään hovikappelissa helmikuussa 1773 ja sai vaatimattoman eläkkeen loppuelämänsä ajaksi. Hän jatkoi kuitenkin konserttien pitämistä, kunnes vetäytyi julkisuudesta huhtikuussa 1774. Hän kärsi alkoholismista viimeisinä vuosinaan. Hän nosti petoksenomaisesti täyttä palkkaa vielä eläkkeelle jäätyään, ja tämän paljastuttua hänen ansaitsemattomat rahansa otettiin pois tulevista eläkkeistä. Wesström yritti korjata talousvaikeuksiaan urkurin ja musiikinopettajan työllä Gävlessä. Hän kuitenkin sai valituksia ja varoituksia työtehtäviensä huonosta hoitamisesta. 
Joulun 1780 aikoihin Wesström käyttäytyi väkivaltaisesti, joten hänet erotettiin töistään ja haastettiin oikeuteen. Hän lähti Tukholmaan tammikuussa 1781, mutta häntä ei ehditty tuomita. Hän pakeni Uppsalaan, jossa hän kuoli saman vuoden toukokuussa oireiltuaan keltaisuudella.
Tuotanto.
Wesströmin sävellystuotannon laajuus ei ole tiedossa, mutta hänen tuotantonsa on todennäköisesti ollut paljon häneltä säilyneitä sävellyksiä kattavampi. Säilyneiden konserttiohjelmien mukaan hän sävelsi vähintään yhden viulukonserton, lukuisia soolosonaatteja ja muunnelmateoksen "Gustafs skål" viululle. Nämä teokset ovat kuitenkin kadonneet.
Säilyneitä teoksia ovat muiden muassa kuusi jousikvartettoa, sonaatti viululle ja sellolle, kaksi sinfoniaa, kaksi alkusoittoa ja "allegretto" uruille.
Wesström oli omaksunut vaikutteita muualta Euroopasta; inspiraationlähteinä on usein mainittu Giovanni Battista Sammartini ja varhainen Joseph Haydn.
Ingvar Wieslander

Axel Otto Ingvar Wieslander (19. toukokuuta 1917 Jönköping – 29. huhtikuuta 1963 Malmö) oli ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Elämä.
Wieslander varttui Boråsissa musikaalisessa perheessä ja sävelsi lapsuudestaan saakka. Hänen opettajiaan olivat Sven E. Svensson musiikin teoriassa Uppsalan yliopistossa, Lars-Erik Larsson sävellyksessä yksityisesti ja Tor Mann orkesterinjohdossa Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Vuosina 1944–47 Wieslander vaikutti Sundbybergin musiikkipiireissä opettajana ja kaupungin orkesteriyhdistyksen johtajana. Pariisissa hän opiskeli vuosina 1947–48 sävellystä Tony Aubinin ja orkesterinjohtoa Eugène Bigot'n johdolla.
Vuonna 1949 Wieslanderista tuli Malmön kaupunginteatterin orkesterinjohtaja. Hän johti teatterin toiminnan yhteydessä myös kuoroa, mutta alkoi kärsiä pitkittyneestä sairaudesta ja kuoli 45-vuotiaana. Työura teatterissa oli osin samanaikaista kuin Ingmar Bergmanin toiminta siellä.
Tuotanto.
Wieslander sävelsi omaa musiikkia ja sovitti muiden teoksia teatterin tarpeita varten. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluvat muiden muassa kuusi sinfoniaa ja viisi jousikvartettoa. Wieslanderilta valmistui kaksi oopperaa ("Fröknarna i parken", "Soppa på en spik") ja kaksi balettia ("Nordisk saga", "Skymningslekar"). Hän sävelsi myös musiikin elokuvaan "Prästen i Uddarbo".
Tyylillisenä lähtökohtana Wieslanderin sävellyksissä toimi usein uusklassismi Paul Hindemithin hengessä. Monissa 1950–1960-lukujen teoksissaan Wieslander rakensi omaa dodekafonista tyyliään. Hän oli tarkkaavainen aikansa virtauksien suhteen; hän muun muassa vieraili International Society for Contemporary Musicin vuosittaisessa World Music Days -tapahtumassa. Myös Malmössä perustettiin osin tämän innoittamana Ars Nova -järjestö uuden musiikin edistämiseen. Wieslander toimi sen puheenjohtajana vuosina 1960–63. Hänen kanssaan järjestöä perustamassa olivat muiden muassa Folke Abenius, Ulf Björlin ja hänen läheinen työtoverinsa Hans Åstrand.
The Inner Circle

The Inner Circle on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2004 julkaistu viides studioalbumi.
A Night to Remember

A Night to Remember on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2005 julkaistu ensimmäinen livealbumi.
Monday Morning Apocalypse

Monday Morning Apocalypse on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2006 julkaistu kuudes albumi.
Helmut Winschermann

Helmut (toisinaan myös "Helmuth") Winschermann (22. maaliskuuta 1920 Mülheim an der Ruhr – 4. maaliskuuta 2021) oli saksalainen kapellimestari ja oboisti. Hän perusti vuonna 1960 Deutsche Bachsolisten -nimisen kamariorkesterin. Winschermann on Lontoon Royal Academy of Musicin kunniajäsen. 
Winschermann aloitti uransa oboistina. Opiskeltuaan Essenissä ja Pariisissa hänestä tuli vuonna 1939 Oberhausenin orkesterin jäsen. Vuonna 1945 hänet nimitettiin ensioboistiksi Frankfurtin/Hessenin radion sinfoniaorkesteriin. Vuonna 1948 hän liittyi Detmoldin musiikkikorkeakoulun henkilökuntaan, jossa hänet vuonna 1956 nimitettiin oboensoiton jaoksen johtoon.
Kansainvälisen menestyksensä Winschermann saavutti Deutsche Bachsolistenin myötä. Kokoonpano kiersi Eurooppaa sekä Aasiaa ja julkaisi laajaa ylistystä saaneita levytyksiä muun muassa Philipsin ja Deccan kautta. Kokoonpano esitti periodisoittimin Johann Sebastian Bachin, muiden barokkisäveltäjien ja välillä wieniläisklassikkoihin kuuluneiden Wolfgang Amadeus Mozartin ja Joseph Haydnin teoksia. Ohjelmistoon otettiin myös vokaalimusiikkia.
Alun perin Winschermann toimi Bachsolistenissa samanaikaisesti oboistina ja kapellimestarina, mutta lopulta hän keskittyi orkesterinjohtoon.
Nörfi

Nörfi (Nǫrfi), Narfi tai Nörr (Nǫrr) on yön henkilöitymän, Nóttin, isä skandinaavisessa mytologiassa.
Teksteissä.
"Proosa-Eddan" "Gylfaginning"-osion mukaan Nótt on Nörfi- tai Narfi-nimisen jotunin tytär. "Runo-Eddassa" Nóttin isää kutsutaan kuitenkin Nörriksi, lähinnä alkusoinnun tähden. Tämä nimi esiintyy vain datiivimuodossa "Nǫrvi" (vaihtoehtoinen kirjoitustapa "Naurvi").
Nóttin isä eri lähteissä:
Teoriat.
Nörr-muoto on yhdistetty "narouua"-sanaan, joka esiintyy fragmentoituneessa muinaissaksilaisessa Genesis-runossa termissä "narouua naht". Adolf Noreen on ehdottanut, että tämä ja täten Nörfin nimi olisi synonyymi "yölle" tai yhteydessä muinaisenglannin sanaan "nearwe" eli "kapea", "suljettu" tai "painostava".
Pethia longicauda

Pethia longicauda on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Aasiassa. Se kasvaa yleensä korkeintaan 3,8 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 2014.
Pethia lutea

Pethia lutea on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Aasiassa. Se kasvaa yleensä korkeintaan 3,9 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 2014.
Joonatan (Raamattu)

Joonatan (hepreaksi: יְהוֹנָתָן) tai Jonatan oli Raamatun Samuelin ensimmäisen kirjan mukaan Saulin vanhin poika. Joonatan oli Daavidin ystävä. Hän kuoli Gilboanvuorella taistelussa filistealaisia vastaan. Myös Joonatanin isä Saul sekä hänen veljensä Abinadab ja Malkisua kuolivat Gilboalla.
Pethia macrogramma

Pethia macrogramma on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Aasiassa. Se kasvaa yleensä korkeintaan 5,1 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 2008. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin puutteellisesti tunnetuksi.
Punanapsija

Punanapsija ("Lutjanus campechanus") on napsijoiden (Lutjinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin valtamerellä. Punanapsija kasvaa tavallisesti noin 60 senttimetrin mittaiseksi. Se elää 30–130 metrin syvyydessä.
Pethia manipurensis

Pethia manipurensis on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Intiasta. Se kasvaa yleensä korkeintaan 6,2 senttimetrin mittaiseksi. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 2000. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Afrikanpunanapsija

Afrikanpunanapsija ("Lutjanus agennes") on napsijoiden (Lutjanidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin valtamerellä Senegalista Angolaan. Afrikanpunanapsija kasvaa tavallisesti noin 50 senttimetrin mittaiseksi. Suurin tavattu pituus on 139 senttimetriä.
Emilie Holmberg

Emilie (joskus "Emelie") Augusta Christina Holmberg (6. toukokuuta 1821 Tukholma – 26. maaliskuuta 1854 Columbia, Etelä-Carolina) oli ruotsalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin muuttanut laulaja, pianisti, urkuri ja säveltäjä.
Elämä.
Holmbergia kasvatti Ulrica-vaimonsa kanssa säveltäjä Eduard Brendler. Hän sai opetusta harmoniassa Erik Drakelta ja laulamisessa Johan Peter Cronhamnilta. Hän julkaisi ensimmäisen laulukokoelmansa 14-vuotiaana. Hän esiintyi myös monissa konserteissa Tukholmassa ja saavutti varhain merkittävän aseman kaupungin musiikkipiireissä. Vuonna 1841 Holmberg valittiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi.
Holmberg piti Tukholmassa 1840-luvun alussa omaa musiikkikouluaan. Vuonna 1843 hän matkusti kirjailija Julia Nybergin kanssa Pariisiin, jossa hän pääsi Henri Herzin oppiin. Palattuaan vuonna 1844 Tukholmaan hän meni naimisiin Peder Hjalmar Hammarskjöldin kanssa. Pariskunta lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa vaimo järjesti jo helmikuussa 1845 vokaali- ja soitinkonsertin Washingtonissa. Tapahtumassa esiintyi myös Ole Bull. Onnistunutta konserttia seurasivat esiintymiset muissa kaupungeissa, kuten New Orleansissa. Tämän jälkeen Holmberg otti vastaan urkurin toimen kirkossa Charlestonissa, Etelä-Carolinassa, jossa hän myös perusti filharmonisen seuran. 
Holmberg sai miehensä kanssa neljä lasta, joista kaikki syntyivät Yhdysvalloissa. Kahdesta tyttärestä tuli muusikoita.
Tuotanto.
Kaikki Holmbergilta säilyneet teokset ovat Ruotsissa julkaistuja: vuosina 1835–43 häneltä ilmestyi viisi pianolla säestettävien laulujen kirjaa. Merkittäviä ruotsalaisnaisia käsittelevä kirja "Anteckningar om svenska qvinnor" (1864–66) mainitsee Holmbergin teoksiksi kaksi muutakin laulukokoelmaa, mutta vain viisi on löydetty.
Brachyhypopomus bennetti

Brachyhypopomus bennetti on puikkoveitsikalojen (Hypopomidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se löydettiin vuonna 2013 Amazonjoesta. Lajilla on suuri sähköelin sekä lyhyt, paksu "häntä".
Pethia meingangbii

Pethia meingangbii on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Intiassa ja Myanmarissa. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 2003. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi.
Mustakäärmeenpää

Mustakäärmeenpää ("Channa hoaluensis") on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Nguyễn Vӑn Hảo kuvaili lajin tieteelle vuonna 2011.
Ulkonäkö ja koko.
Pisin tavattu yksilö oli 25,5 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Laji elää trooppisissa olosuhteissa. Sitä tavataan Aasian Vietnamissa.
Hohtokäärmeenpää

Hohtokäärmeenpää ("Channa lucius") eli siaminkäärmeenpää on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji. Georges Cuvier kuvaili lajin tieteelle vuonna 1831.
Ulkonäkö ja koko.
Hohtokäärmeenpään pohjaväritys on ruskea. Kyljissä on mustia laikkuja. Lajin maksimipituus on 40 senttimetriä.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Laji elää trooppisissa, 22–26 celsiusasteen lämpöisissä olosuhteissa. Sitä tavataan hitaasti virtaavissa vesissä. Hohtokäärmeenpää on levinnyt Aasiassa Thaimaasta Indonesiaan.
Suobarbi

Suobarbi ("Puntius chola") on särkikalojen (Cyprinidae) heimoon kuuluva makean veden kalalaji. Lajia tavataan Aasian sisävesissä Pakistanissa, Intiassa, Nepalissa, Bangladeshissa, Sri Lankassa, Bhutanissa ja Myanmarissa.
Suobarbi kuvattiin tieteelle vuonna 1822. Laji painaa yleensä korkeintaan 60 grammaa ja voi kasvaa korkeintaan 15 senttimetrin mittaiseksi. Suobarbi on talouden kannalta tärkeä kalalaji. Suobarbi on IUCN:n mukaan elinvoimainen laji.
Puntius

Puntius on karppien (Cyprinidae) heimoon kuuluva etelä- ja kaakkoisaasialainen makean veden särkikalojen suku. Siihen kuuluu myös useita akvaariokaloja.
"Puntius" oli aikoinaan laaja barbisuku, mutta siitä on vuoden 2012 jälkeen erotettu lajeja useisiin muihin sukuihin kuten "Barbodes", "Dawkinsia", "Desmopuntius", "Haludaria", "Oliotius", "Pethia", "Puntigrus", "Sahyadria" ja "Systomus". Alkujaan monet lajit kuuluivat "Barbus"-sukuun.
Lajit.
"Puntius"-sukuun kuuluu 50 lajia:
Wilhelm Weitling

Wilhelm Christian Weitling (synt. Weidling; 5. lokakuuta 1808 Magdeburg, Preussi – 15. tammikuuta 1871 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen räätäli ja varhainen kommunismin ja sosialismin teoreetikko. Häntä on sanottu Saksan ensimmäiseksi kommunismin teoreetikoksi.
Nuori räätälinkisälli Weitling vietti vuodesta 1828 kiertelevää elämää ja päätyi Ranskaan. Hän asui vuosina 1835–1836 ja 1837–1841 Pariisissa, jossa hän luki varhaisten sosialististen ajattelijoiden kuten Francois Noël Babeufin, Charles Fourier’n, Étienne Cabet’n ja Jean-Jacques Pillot’n teoksia. Weitling liittyi Pariisissa Oikeamielisten liittoon ja siirtyi levittämään sen oppeja Sveitsiin. Hänet tuomittiin siellä toimintansa vuoksi kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen ja määrättiin karkotettavaksi Preussiin, mutta hän siirtyi pian Englantiin ja sieltä Belgiaan ja Amerikkaan. Weitling palasi Saksaan vallankumousvuoden aikana kesäkuussa 1848 ja yritti perustaa uutta vallankumousjärjestöä Hampurissa. Lopulta hän muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin. Weitling julkaisi vuosina 1851–1854 New Yorkissa saksankielistä lehteä "Republik der Arbeiter", mutta jätti sen jälkeen poliittisen toiminnan. Hän työskenteli myöhemmin siirtolaistoimiston virkailijana.
Weitling uskoi ihmisen olevan pohjimmiltaan hyvä ja pahuuden olevan seurausta omistus- ja perintöoikeudesta. Oikeudenmukaisen yhteiskunnan luominen edellytti hänen mukaansa työväenluokan taistelua. Karl Marx tuomitsi vuonna 1846 Weitlingin opit virheellisinä. Marxin mukaan ne perustuivat vain moraalisiin vetoomuksiin kommunismin puolesta eivätkä sisältäneet tieteellistä näkemystä siitä, miten kehitys kulkisi porvarillisesta yhteiskunnasta kohti kommunismia.
Leptobunus californicus

Leptobunus californicus on seinälukkien (Phalangiidae) heimoon ja lukkien (Opiliones) lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Lajin kuvasi tieteelle Nathan Banks vuonna 1893.
Levinneisyys.
Lajia tavataan Pohjois-Amerikan valtioista.
Leptobunus parvulus

Leptobunus parvulus on seinälukkien ("Phalangiidae") heimoon ja lukkien ("Opiliones") lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Nathan Banks kuvasi lajin tieteelle vuonna 1894.
Levinneisyys.
Lajia tavataan Pohjois-Amerikassa.
Pykäläbarbi

Pykäläbarbi ("Puntius vittatus") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji.
Ulkonäkö ja koko.
Pykäläbarbi on tavallisesti noin 3,5 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu pituus on 5,0 senttimetriä.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Pykäläbarbi elää trooppisissa olosuhteissa. Lajia tavataan Pakistanissa, Intiassa ja Sri Lankassa.
Ravinto ja elintavat.
Pykäläbarbin ravintoa ovat levät.
Björn Schildknecht

Björn Albert Schildknecht (7. kesäkuuta 1905 Tukholma – 10. heinäkuuta 1946 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hänen isoisänsä oli musiikin kustantaja Albert Schildknecht ja tätinsä näyttelijä Maria Schildknecht. Schildknecht opiskeli sävellystä yksityisesti Oskar Lindbergin johdolla ja kontrapunktia opettajanaan muun muassa Ernst Ellberg Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1923–1926. Hän sai vielä vuosina 1929–1934 orkestroinnin opetusta Nils Grevilliukselta, jonka kanssa myös teki myöhemmin yhteistyötä.
Ura ja tuotanto.
Schildknecht oli säveltäjänä monipuolinen, sillä hänen teoksiinsa kuuluu muiden muassa sinfonista musiikkia, iskelmää sekä näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Hänen oopperaansa "Giorgione" ei ole esitetty. Hänen neliosainen sinfoniansa g-mollissa (1937) sai kuitenkin huomiota. Teoksessa on vaikutteita Ture Rangströmiltä ja Hugo Alfvénilta. Schildknecht sävelsi myös kamarimusiikkia, kuten kaksi jousikvartettoa.
Schildknecht toimi Dramatenin kapellimestarina ja sekä sävelsi että sovitti musiikkia kyseistä teatteria varten. Vuonna 1935 hän sävelsi musiikin Aiskhyloksen "Agamemnonin" esitykseen Helsingin Svenska Teaternissa. Schildknecht myös näytteli kymmenessä pienessä roolissa Dramatenissa vuosina 1927–1929. Samoihin aikoihin hän toimi säveltäjänä Ernst Rolfin vuoden 1929 revyytä varten. Elokuvamusiikin alalla Schildknecht toimi säveltäjänä elokuvissa "Säg det i toner" (1929) ja "Den blomstertid" sekä Gösta Wernerin lyhytelokuvissa "Morgonväkt" (1945) ja "Midvinterblot" (1946).
Yhdessä Nils Grevilliuksen kanssa Schildknecht teki lastenlaulun "Sjung med oss mamma". Kaksikko sovitti myös ruotsalaisen kansanmusiikin melodioita. Schildknechtin sovituksiin kuuluu lisäksi orkesteriversioita Evert Tauben balladeista. Hänen omiin iskelmätyylisiin kappaleisiinsa kuuluu "Jämtlandsjazzen", jonka ovat myöhemmin levyttäneet muiden muassa Ewert Granholm, Olle Johnnys dragspelsorkester, Margareta Kjellberg, Andrew Walters spelmanslag, Bertil Englund, Sven-Ingvars, Roland Cedermark ja Östen med Resten.
Toisinaan Schildknecht käytti pseudonyymejään "Schild" ja "Boy Grizzle". Tribuutti- ja muistotapahtuma "Björn Schildknecht in memoriam" järjestettiin hänen kunniakseen vuonna 1948.
Antti Lehtisalo

Antti Juhani Lehtisalo (s. 24. kesäkuuta 1964 Mäntyharju) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän on toiminut 1.8.2021 alkaen Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen toiminnanjohtajana.
Sotilasuransa aikana Lehtisalo toimi muun muassa Reserviupseerikoulun kurssin johtajana, suomalaisen kriisihallintajoukon operaatiopäällikkönä Bosnia ja Hertsegovinassa, Maasotakoulun koulutuspäällikkönä, Itä-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä, Karjalan prikaatin apulaiskomentajana, Jääkäriprikaatin komentajana ja viimeisenä puolustusministeriössä kansallisen puolustusyksikön johtajana 2017–2021.
Lehtisalo suoritti Kadettikoulun vuosina 1985–1988. Hän on toiminut lisäksi Suomen Hippoksen puheenjohtajana vuosina 2016–2018 ja uudelleen vuodesta 2023.
Torn (albumi)

Torn on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2008 julkaistu seitsemäs albumi.
Leiobunum rotundum

Leiobunum rotundum on lukkien (Opiliones) lahkoon kuuluva hämähäkkieläin. Pierre André Latreille kuvasi lajin tieteelle vuonna 1798.
Laji viihtyy ruohon, pensaiden ja kasvillisuuden lähistöllä. Sitä tavataan Afro-Euraasian maissa. "Leiobunum rotundum" käyttää ravinnokseen pieniä selkärankaisia sekä joitakin hedelmiä.
Sinihohtaja

Sinihohtaja ("Cyprinella lutrensis") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan subtrooppisissa olosuhteissa. Sinihohtaja elää makeassa vedessä. Se on tavallisesti noin viiden senttimetrin mittainen. Se on levinnyt Meksikoon ja Yhdysvaltoihin.
Chazot

Chazot on kunta itäisessä Ranskassa Doubsin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 38 kilometriä Montbéliardin kaupungista lounaaseen.
Lennart Hedwall

Lennart Hedwall (s. 16. syyskuuta 1932) on ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti ja musiikkikirjailija. Hänellä on tohtorin arvo musiikkitieteessä; hän on tutkijana erikoistunut oman maansa musiikkihistoriaan. Hänen sävellystuotannossaan ovat edustettuina useat genret. Kuoroteoksiin kuuluvat "Fünf Galgenlieder" (1959–60), kantaatti "Abra-Makabra" (1975–76), "Sommarpsalm" (1980), "Två sånger" (1981) ja virsi "Herre, lär oss betänka".
Hedwall on kirjoittanut standarditeoksen "Den svenska symfonin" (1983) ja elämäkertateoksia monista ruotsalaisista säveltäjistä (Wilhelm Peterson-Berger, Hugo Alfvén, Erik Gustaf Geijer, Oscar Byström, Carl Jonas Love Almqvist). Hän on toiminut opettajana Operahögskolanissa.
Leiobunum flavum

Leiobunum flavum on lukkien ("Opiliones") heimoon kuuluva hämähäkkieläin. Laji kuvattiin ensimmäisen kerran tieteelle vuonna 1894. "Leiobunum flavum" esiintyy Pohjois-Amerikan maissa.
Étalans

Étalans on kunta itäisessä Ranskassa Doubsin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Besançonin kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017 jolloin kolme kuntaa Charbonnières-les-Sapins, Étalans ja Verrières-du-Grosbois yhdistyivät ja muodostivat uuden Étalansin kunnan.
Kunnan merkittävin nähtävyys on luola Gouffre de Poudrey. Luola on 70 metriä syvä. Se on kooltaan Ranskan suurin, ja kuuluu Euroopan kymmenen suurimman luolan joukkoon. Luolan sisälle mahtuisi Pariisin Notre-Damen katedraali.
Markku Hassinen

Markku Juhani Hassinen (s. 19. marraskuuta 1964) on suomalainen vara-amiraali ja Rajavartiolaitoksen päällikkö.
Hassinen on toiminut Rajavartiolaitoksen päällikkönä vuoden 2025 alusta. Aikaisemmin hän toimi Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä 1.10.2019–31.12.2024 sekä Rajavartiolaitoksen esikunnan raja- ja meriosaston osastopäällikkönä 2018–2019.
Aiemmin urallaan Hassinen on toiminut muun muassa Suomenlahden merivartioston komentajana ja apulaiskomentajana, Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston päällikkönä sekä Suomen Brysselin EU-edustustossa ulkoasiainhallinnon rajavalvonta-asiantuntijana.
Hassinen on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1997. Hän on koulutukseltaan myös varanotaari.
Glorious Collision

Glorious Collision on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2011 julkaistu kahdeksas albumi.
A Decade and a Half

A Decade and a Half on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2011 julkaistu kokoelma-albumi.
Metsitys

Metsitys eli metsittäminen tarkoittaa metsän perustamista alueelle, jolla metsää ei ole kasvanut, kuten aavikolle, pellolle tai suolle. Metsä tehdään yleensä istuttamalla puita.
Syitä.
Syitä metsitykselle voivat olla esimerkiksi hiilinielujen luominen ilmaston lämpenemisen ehkäisemiseksi, aavikoitumisen pysäyttäminen, puutavaran kasvattaminen, tuulten vaimentaminen, haihdunnan vähentäminen, äärilämpötilojen hillitseminen, talojen ja karjan suojaaminen säältä, esteettiset syyt tai melun torjunta. Metsityksellä lisätään luonnon monimuotoisuutta, ja villieläimet saavat istutetuista metsistä pesimäpaikkoja, nukkumapaikkoja, ruokaa ja vaelluskäytäviä.
Esimerkkejä.
Afrikassa Saharan aavikon alueella ja Sahelissa on toteutettu metsityshankkeita. Saharan metsittäminen on kustannustehokkainta autiomaan kiinteämaaperäisillä, kivikkoisilla ja kallioisilla alueilla. Sen sijaan Keski-Saharan hiekkadyynien metsittämisen on arvioitu tulevan paljon kalliimmaksi.
Islantiin yritetään palauttaa metsiä istuttamalla saarelle sitkankuusta ja kontortamäntyä. Pohjoisissa maissa kuten Islannissa metsittämistä auttaa ilmaston lämpeneminen, sillä se nopeuttaa puiden kasvua.
Keski-Aasian Araljärven kuivunutta pohjaa metsitetään saksaulipuulla myrkyllisen maan pölyämisen estämiseksi. Kesään 2018 mennessä Aralilla oli metsitetty jo 5000 neliökilometriä.
Kiinassa ja Intiassa on 2000-luvulla metsitetty hyvin laajoja alueita. Osittain sen ansiosta koko maapallon vihreä ala on vuosien 2000–2017 välillä kasvanut viidellä prosentilla.
Metsityshankkeita on toteutettu viime aikoina myös esimerkiksi Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Chilessä, Uudessa-Seelannissa ja Ukrainassa.
Hiilen sitomiseksi tropiikkiin istutetaan usein metsiä, jotka koostuvat vain yhdestä puulajista. Tällaiset metsäplantaasit aiheuttavat monenlaista haittaa paikalliselle luonnolle. Niiden kyky sitoa hiiltä on myös jopa 40 kertaa heikompi kuin luonnonmetsien.
Pellon metsitys Suomessa.
Pellon metsitys onnistuu varmemmin kivennäismaalla kuin turvemaalla. Biologisesti metsityskelvottomia ovat niukkaravinteisista rämeistä ja nevoista raivatut pellot.
Hymns for the Broken

Hymns for the Broken on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2014 julkaistu yhdeksäs albumi.
Flagey (Doubs)

Flagey on kunta itäisessä Ranskassa Doubsin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 38 kilometriä Besançonin kaupungista etelään.
Kunnan alueella sijaitsee Gustave Courbetin perheen maatila. Hän vieraili tilalla ja maalasi Flageyssa useita teoksia, kuten vuonna 1850 valmistunut Flageyn talonpojat palaamassa messuilta ("Les paysans de Flagey revenant de la foire").
The Storm Within

The Storm Withing on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn vuonna 2016 julkaistu kymmenes albumi.
The Atlantic (albumi)

The Atlantic on ruotsalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Evergreyn 25. tammikuuta 2019 julkaistu yhdestoista albumi.
Atlantinsinililja

Atlantinsinililja ("Scilla verna") on parsakasvien heimoon kuuluvan sinililjojen suvun sipulikasvi joka kasvaa Atlantin rannoilla luonnonvaraisena. Atlantinsinililja kukkii keväällä mistä tulee sen tieteellisen nimen jälkiosa "verna", joka on johdannos latinan sanasta "vernum" joka tarkoittaa kevättä.
Kuvaus.
Sipuli, varret ja lehdet.
Atlantinsinililjan sipulit ovat munanmuotoisia noin 10–20 millimetriä halkaisijaltaan. Se kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi. Sen syvänvihreät lehdet kasvavat sipulin tyvestä. Ne ovat noin 3–20 senttimetriä pitkiä ja 2–5 millimetriä leveitä.
Kukat ja hedelmä.
Atlantinsinililja kukkii huhti-toukokuussa. tähtimäisillä sinertävillä kukilla joissa on kuusi 10–15 millimetriä pitkää terälehteä. Myös sen verhiö on sininen. Kukat kasvavat tiheinä kukintoina joissa voi olla 2–12 kukkaa yhdessä.
Hedelmä on kota joka aukeaa kun siemenet kypsyvät. Siemenet ovat pieniä, mustia ja munanmuotoisia. Niissä on pieni uloke.
Kasvupaikat ja levinneisyys.
Atlantinsinililja kasvaa luonnollisilla kasvupaikoillaan merenrantojen niityillä, nummilla sekä paljailla kallioisilla ja kivisillä rinteillä joilla on lyhyttä ruohikkoa. Kasvupaikoillaan sitä saattaa esiintyä suurina mattomaisina ryhminä samassa paikassa. Se kestää myös merenaallokon mukanaan tuomaa suolaa hyvin.
Atlantinsinililja kasvaa Atlantin rannoilla mutta sen saattaa löytää 2 000 metrin korkeudestakin. Länsi-Euroopassa sitä Norjasta Portugaliin ulottuvalla alueella. Se kasvaa Färsaarilla, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa länsirannikolla ja sitä saattaa löytää länsirannikoilta myös Norjasta, Ranskasta, Espanjasta ja Portugalista.
Sitä kasvatetaan myös puutarhoissa koristekasvina.
Milja Laurila

Milja Laurila (s. 9. helmikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen valokuvataiteilija.
Laurila valmistui taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston valokuvataiteen ohjelmasta vuonna 2010. Lisäksi hän on suorittanut opintoja Helsingin yliopistossa ja Musashinon taideyliopistossa Tokiossa. Laurila on käyttänyt teoksissaan pitkään materiaalina vanhoja valokuvia. Esimerkiksi "To Remember" -debyyttinäyttelyssä (Galleria Hippolyte, 2007) oli esillä perhealbumikuvia lapsuudesta. Sittemmin Laurila on hyödyntänyt tietosana- ja lääkärikirjojen tekstejä ja kuvia irrotettuina alkuperäisistä asiayhteyksistä.
Erinäisissä yksityisnäyttelyissä Laurilan töitä on ollut esillä ainakin Suomessa, Singaporessa, Saksassa ja Norjassa. Yksityisnäyttelyistä osa on ollut jaettuja toisen taiteilijan kanssa: Suomen valokuvataiteen museossa vuonna 2011 jakoi näyttelyn hänen kanssaan Hannele Rantala, 2902 Galleryssa Singaporessa 2013 Tristan Cain ja Oslon Shoot Galleryssa 2017 Anna Reivilä.
Laurilan töitä kuuluu muun muassa Helsingin taidemuseon, Saastamoisen säätiön, Suomen Taideyhdistyksen, Suomen valokuvataiteen museon ja Turun kaupungin taidemuseon kokoelmiin.
Kuninkaan kyyneleet – 38 suosituinta

Kuninkaan Kyyneleet - 38 Suosituinta on Jari Sillanpään vuonna 2001 julkaistu kokoelma-albumi.
Hän kertoo sen sävelin

Hän kertoo sen sävelin on Jari Sillanpään vuonna 2001 julkaistu seitsemäs studioalbumi.
Määränpää tuntematon

Määränpää tuntematon on Jari Sillanpään vuonna 2003 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
The Royal Wind Music

The Royal Wind Music on vuonna 1997 Amsterdamissa perustettu alankomaalainen, toistakymmentä soittajaa käsittävä nokkahuiluyhtye, joka esittää renessanssi- ja barokkimusiikkia puupuhaltimilla. Erityisesti yhtye esittää aikakauden 1520–1640 musiikkia. Soittajat harjoittelevat ohjelmistonsa ulkoa ja esiintyvät ilman nuotteja. Yhtyeen jäsenet ovat opiskelleet Amsterdam Conservatoryssä, ja kokoonpano on elänyt vuosien saatossa. Yhtye on julkaissut useita CD-levyjä ja esiintynyt paitsi Alankomaissa, myös varsin laajalti kansainvälisesti. Suomessa The Royal Wind Music -yhtye on esiintynyt heinäkuussa 2019. 
Yhtyeen käyttämät, historiallisen renessanssityylin esikuvien mukaan suunnitellut puiset nokkahuilut ovat alankomaalaisen Adriana Breukinkin ja kanadalaisen Bob Marvinin rakentamia. Yhtyeen soittimet vaihtelevat kooltaan 15 senttimetriä pitkästä, heleä-äänisestä sopraninosta lähes kolmemetriseen, matalaäänialaiseen, urkumaisesti soivaan subkontrabassonokkahuiluun. 
&lt;br clear=left&gt;
Levytyksiä.
Yhtyeen julkaisemia levytyksiä ovat:
Parhaat (Jari Sillanpää)

Parhaat on Jari Sillanpään vuonna 2005 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma saavutti kultalevyn oikeuttavan määrän vuonna 2006.
Pelham Humfrey

Pelham Humfrey (1647 tai 1648 – 14. heinäkuuta 1674 Windsor) oli englantilainen säveltäjä ja luutisti, joka tunnetaan hymneistään ja hengellisistä soololauluistaan. Hän toimi aluksi kuoropoikana hovikappelissa Henry Cooken johdolla. 17-vuotiaana hänet lähetettiin opintoja varten Ranskaan ja Italiaan. Hän sai kuninkaallisen luutistin ja hovikappelin "gentlemanin" (aikuinen mieslaulaja) arvot ollessaan vielä ulkomailla. Hän palasi Englantiin vuonna 1667 ja seurasi myöhemmin Cookea kuoropoikien opettajana; yksi hänen oppilaistaan oli Henry Purcell.
Humfrey oli yksi monodisen tyylin englantilaisista mestareista. Ranskalaisten, etenkin Jean-Baptiste Lullyn vaikutus kuuluu hänen soitinsävellystyylissään; italialaiset vaikutteet puolestaan korostuvat lauluosuuksissa. Onkin mahdollista, että Humfrey pääsi Ranskassa ollessaan Lullyn oppilaaksi. Hän todennäköisesti oli yhteydessä sekä tähän että Giacomo Carissimiin.
Humfrey sävelsi myös näyttämömusiikkia William Wycherlyn ja John Drydenin näytelmiin sekä William Shakespearen "Myrskyyn". Monet Humfreyn lauluista ilmestyivät John Playfordin julkaisemissa kokoelmissa. Vuoden 1674 alussa Humfrey kärsi heikosta terveydentilasta, mihin viittaa myös 23. huhtikuuta päivätyn testamentin laatiminen. Hän kuoli heinäkuussa 26 vuoden iässä. Hän sai hautapaikan Westminster Abbeysta.
Samuel Pepys tapasi Humfreyn yhteisen päivällisen merkeissä marraskuussa 1667 ja luonnehti tämän jälkeen nuorta säveltäjää turhamaiseksi ja muiden kykyjä vähätteleväksi. Pepys kuitenkin samalla osoitti ihailua Humfreyn musiikkia kohtaan.
Christian Geist

Christian Geist (vuosien 1640 ja 1650 väli, Güstrow – 27. syyskuuta 1711 Kööpenhamina) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri.
Elämä.
Geist syntyi kanttorina tuomiokirkossa toimineen isän pojaksi. Hänestä tuli taitava basso ja Daniel Danielisin johtaman orkesterin soittaja. Hän sai opetusta urkuri Albert Schopilta (Johann Schopin poika). Vuonna 1669 hän matkusti Kööpenhaminaan työn löytämisen toivossa, mutta tämä ei tuottanut tulosta. Sen sijaan hänet palkkasi Tukholmaan hovin orkesterimuusikoksi Gustaf Düben vanhempi. Vuoteen 1674 mennessä Geist kuitenkin ehti ajautua erimielisyyksiin tämän kanssa, minkä seurauksena työsuhde loppui. Geist vietti seuraavan vuosikymmenen Göteborgissa ja palasi vuonna 1684 Kööpenhaminaan, jossa tällä kertaa työllistyi.
Geist meni naimisiin häntä urkurin tehtävissä edeltäneen miehen lesken kanssa. Hän järjesti julkisia konsertteja ja nautti tasaisesta elämästä Kööpenhaminassa, kunnes kuoli ruttoon, joka vei myös hänen perheensä.
Tuotanto.
Kaikki paitsi kuusi Geistin noin 60:sta säilyneestä vokaalimusiikin teoksesta on peräisin Düben vanhemman kirjastosta. Loput ovat Göteborgissa sävellettyjä. Teokset ovat enimmäkseen hengellisesti sanoitettuja. Ne eivät kuitenkaan ole jumalanpalveluksiin tarkoitettuja vaan ne suunnattiin varhaisten julkisten konserttien hartaalle yleisölle, joka saattoi pitää maallista musiikkia sopimattomana. Geistin tyylin pohja oli vanhemmassa italialaisessa musiikissa. Hengellisen vokaalimusiikin lisäksi hän sävelsi kaksi motettia, joita käytettiin kruunajaisissa ja jotka ovat ilmeeltään hengellisiä teoksia kunnianhimoisempia.
Vaikka Geistin nimissä olevista teoksista useimmin kuullaan kolmea urkukappaletta, on niiden autenttisuutta pidetty epätodennäköisenä.