Uusikylä (Siuntio)

Uusikylä (ruots. "Nyby" tai "Tupala Nyby") on pieni kylä Siuntion pohjoisosassa aivan Lohjan ja Siuntion rajalla. Uudenkylän naapurikyliä ovat Herrdal, Mariedal, Pauni, Haapasalo ja Barråsa. Uuttakylää kutsutaan joskus myös Tupala Uudeksikyläksi, jotta se olisi helpompi erottaa toisesta Uusikylä nimisestä kylästä Siuntiossa, Backa Uusikylästä. Kartalla Uusikylä muistuttaa kengän kärkeä, joka työntyy Lohjalle päin. Kylän maisemaa dominoivat laajat peltoaukeat, kylän läpi virtaava Kivikoskenpuro sekä Tupala Uudenkylän kartano. Kylän väkiluku on noin 13 henkeä. Kyläläisistä noin 85 % puhuu äidinkielenään suomea ja 15 % ruotsia.
Historia.
Uudenkylän pellot ovat entisen Ancylusjärven muinaista merenpohjaa. Maan kohotessa ja meren vetäytyessä kivikautiset asuinpaikat siirtyvät kohti etelää ja kivikauden loppupuolella noin 3000–2500 vuotta ennen ajanlaskun alkua meri ulottui enää Siuntion kirkon tuntumaan. Uudessakylässä sijaitsee Papinniityn kivikautinen asuinpaikka.
Perimätiedon mukaan Uusikylä on perustettu vuoden 1520 tienoilla. Tupala Uudenkylän tila on Siuntion nuorimpia, jonka vuoksi tilan ja kylän perustamisesta on säilynyt myös kirjallisia dokumentteja. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1538, jolloin kuusi lohjalaista kertoi uuden kylän perustamisesta Suitian kartanolinnan maille. Kylän ja maatilan oli pannut aluille lohjalaisen Moision kartanon herra Jöns Mickelssonin äiti Agnes, tämän aviomiehen kuoltua. Suitian isäntä Erik Fleming katsoi Uudenkylän kuitenkin olevan hänen maillaan. Rajaoikeudenkäyntien jälkeen vuonna 1545 Uudenkylän rajat vahvistettiin ja kylän katsottiin virallisesti kuuluvan Siuntion Suitian kartanon alaisuuteen. 
Osa Suomen ensimmäisestä rautaruukista, niin kutsutusta Suitian ruukista, on todennäköisesti sijainnut Uudessakylässä kylän läpi virtaavan Kivikoskenpuron koskiosuuden ohessa, näin vesivoimasta hyötyen. Suitian ruukki lakkautettiin todennäköisesti 1550-luvulla, jonka jälkeen koskessa on sijainnut mylly. Niin sanotun tulli- eli veromyllyn Uuteenkylään rakensi Suitian linnan omistaja Karl Ludvig von Zansen noin vuonna 1850. Myllystä on säilynyt verotietoja vuodelta 1855. Nykyään masuunista tai myllystä ei ole jäljellä muuta kuin raunioita.
Aina Uudenkylän ensimmäisestä nimeltä tunnetusta tilanhoitajasta 1600-luvulta vuoteen 1819 viljelivät kylän peltoja samaan sukuun kuuluneet henkilöt tai heidän läheisensä. Kun Suitian linna maineen myytiin vuonna 1817, kuului Uusikylä myös kauppaan. Vasta vuonna 1900 Uusikylä irrotettiin Suitiasta, kun kylä tiloineen myytiin Severin Saloviukselle. Uusi omistaja rakennutti tilalle uuden päärakennuksen ja uusi monet kylän talousrakennuksista. Kylässä oli myös ennen kestikievari.
Tupala Uudenkylän kartano.
Uudessakylässä sijaitseva Uudenkylän kartano löytyy kartoista aina kylän perustamisesta lähtien. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1900 edellisen rakennuksen tuhouduttua tulipalossa. Tällöin korjattiin myös kartanon vanhaa kivinavettaa. Kartanoa ympäröi noin hehtaarin laajuinen puisto. Uudenkylän kartano on suojeltu rakennus ja listattu Siuntion rakennetun kulttuuriperinnön luetteloon, samaan luokkaan muun muassa Suitian linnan ja Sjundbyn linnan kanssa. Kartanon kivijalka ja kellari ovat vanhemmalta ajalta kuin itse nykyinen päärakennus. Kartanossa on kolme suurta salia ja muutamia pienempiä kamareita. Rakennus on maalattu valkeaksi punaisilla yksityiskohdilla.
Kartanon rakennukset.
Nykypäivään näistä rakennuksista on päärakennuksen lisäksi säilynyt vain kivinavetta, yksi hirsiaitta, renkien ja piikojen asunto, kanala, hirsisalvoskaivo ja toinen silloista. Muut rakennukset ovat ajan saatossa kadonneet tai raunioituneet.
Luonto.
Uusikylä sijaitsee luonnonkauniissa jokilaaksossa. Laaksoa rajaavista kukkuloista yksi suurimmista on nimeltään Slottsberget. Muita laakson ympärillä olevia kukkuloita ovat muiden muassa Lintumäki, Kivikoskiberget, Pahnamäki ja Myllymäki. Kylän läpi virtaa Kivikoskenpuro (ruots. "Kivikoskibäcken" tai "Stenforsbäcken"), jota on kutsuttu myös "Tuhkurinojaksi". Puro muodostaa kylän keskellä noin 5 metriä korkean koskiputouksen. Puro laskee aina Kivikoskenjokeen, josta se laskee Lempansinjokea pitkin Kirkkojokeen ja sitä kautta Itämereen.
Kylän pohjoisosissa kasvaa lehtimetsää, ja erityisesti tammet viihtyvät alueella. Kartanon laajat peltoaukeat ovat kuitenkin kylän huomattavin luontopiirre.