tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uskonto Norjassa

Norjan suurin uskonnollinen yhteisö on luterilainen Norjan kirkko, johon kuului vuonna 2018 70 % väestöstä, 3 724 857 henkeä. Muihin uskonnollisiin yhteisöihin kuului yhteensä 655 236 henkeä, näistä yli puolet eli 355 070 kuului erilaisiin kristillisiin yhteisöihin ja neljäsosa eli 166 861 islamilaisiin yhteisöihin.
Kristinusko.
Kun lasketaan yhteen Norjan kirkon jäsenmäärä (3 724 857 henkeä vuonna 2018) sekä muitten kristillisten yhteisöjen kokonaisjäsenmäärä (355 070 vuonna 2018), saadaan kristillisiin yhteisöihin kuuluvien määräksi Norjassa 4 079 927 henkeä, tehden kristinuskosta selkeästi suurimman uskontokunnan Norjassa.
Norjan kirkko.
Norjan kirkkoon kuului vuonna 2018 3 724 857 henkeä, mikä muodosti 70 % Norjan väestöstä. Kirkon jäsenmäärä on kuitenkin laskussa, ja edellisen kolmen vuoden aikana jäsenmäärä oli laskenut 74 509 hengellä. Kastettuja on nykyään vähemmän kuin kuolleita, sillä vuonna 2018 kastettiin 28 597 henkeä ja haudattiin 35 683. Norjassa syntyneistä lapsista Norjan kirkon jäseniksi kastettujen osuus oli 51,9 %, kun taas kaikista hautauksista Norjan kirkko toimitti 87,4 %. Vuonna 2018 Norjan kirkossa konfirmoitiin 35 248 henkeä, 56,3 % kaikista norjalaisista 15-vuotiaista. Norjan kirkon jumalanpalveluksiin osallistui kyseisenä vuonna keskimäärin 88,1 henkeä jumalanpalvelusta kohden.
Katolinen kirkko.
Katolinen kirkko Norjassa on osa maailmanlaajuista katolista kirkkoa ja Norjan toiseksi suurin kristillinen kirkkokunta. Sillä oli vuonna 2018 jäseniä 157 220 henkeä.
Helluntaiherätys.
Helluntaiherätys Norjassa on osa helluntaiherätystä ja siihen kuului vuonna 2018 jäseniä 40 056 henkeä.
Ortodoksinen kirkko.
Ortodoksiseen kirkkoon kuului vuonna 2018 Norjassa 25 843 henkeä.
Norjan evankelis-luterilainen vapaakirkko.
Norjan evankelis-luterilainen vapaakirkko on luterilainen, Norjan kirkosta erillään toimiva kirkko, jolla oli vuonna 2018 jäseniä 19 215 henkeä.
Norjan lähetyskirkko.
Norjan lähetyskirkko on protestanttinen yhdyskunta, johon vuonna 2018 kuului 10 959 jäsentä.
Norjan baptistiyhdyskunta.
Norjan baptistiyhdyskunta on baptismia edustava yhdyskunta, johon vuonna 2018 kuului 10 711 jäsentä.
Metodistikirkko Norjassa.
Metodistikirkko Norjassa on metodismia edustava yhdyskunta, johon vuonna 2018 kuului 10 320 jäsentä.
Muut uskonnot.
Islam.
Vuonna 2018 Norjassa 166 861 henkeä kuului islamilaisiin yhdyskuntiin.
Buddhalaisuus.
Vuonna 2018 Norjassa 20 077 henkeä kuului buddhalaisiin yhdyskuntiin.
Jehovan todistajat.
Jehovan todistajilla oli vuonna 2018 Norjassa 12 566 jäsentä.
Hindulaisuus.
Vuonna 2018 Norjassa 10 427 henkeä kuului hindulaisiin yhdyskuntiin.
Sikhiläisyys.
Vuonna 2018 Norjassa 3 704 henkeä kuului sikhiläisiin yhdyskuntiin.
Bahai-usko.
Vuonna 2018 Norjassa 1 115 henkeä kuului bahai-yhdyskuntiin.
Juutalaisuus.
Vuonna 2018 Norjassa 789 henkeä kuului juutalaisiin yhdyskuntiin.
Sheku Kanneh-Mason

Sheku Kanneh-Mason (s. 1999 Nottingham, Nottinghamshire, Englanti) on brittiläinen sellisti. Hän voitti Dmitri Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton esityksellään BBC Young Musician -kilpailun vuonna 2016 ensimmäisenä mustana muusikkona kilpailun 38-vuotisessa historiassa.
Kanneh-Mason syntyi kolmantena seitsemästä sisaruksesta, joista kukin osoittautui musiikillisesti lahjakkaaksi. Häntä innoitti alun perin hänen isosiskonsa, pianisti Isata. Hänen jalanjäljissään Kanneh-Mason aloitti soittamisen 6-vuotiaana, instrumenttinaan kuitenkin lyhyen viulukokeilun jälkeen sello. 9-vuotiaana hän pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin, samaan opinahjoon kuin siskonsa. Kanneh-Masonia on opettanut Hannah Roberts.
Kanneh-Mason liittyi Euroopan ensimmäiseen etnisiin vähemmistöihin kuuluville suunnattuun klassiseen orkesteriin, Chinekeen. Yhdessä Isata-siskonsa ja viulistiveljensä Braimahin kanssa hän perusti pianotrion, joka esiintyi vuonna 2015 "Got Talent" -ohjelman brittiversiossa. BBC Young Musician -kilpailun voitettuaan hän sai osakseen vertailuja Jacqueline du Préen, ja hän sai levytyssopimuksen Deccalta. Hänen debyyttialbuminsa "Inspiration" (2018) sisältää Šostakovitšin ensimmäisen sellokonserton, muuta klassista musiikkia sekä Kanneh-Masonin omia versioita Bob Marleyn ja Leonard Cohenin lauluista. Se saavutti Ison-Britannian poplistoilla sijan 18. Kyse oli ensimmäisestä listoille nousseesta BBC Young Musician -kilpailun voittaneen debyyttialbumista. Kanneh-Masonin coverversio Bob Marleyn "No Woman, No Cry" -kappaleesta nousi YouTube- ja Spotify-hitiksi.
Kanneh-Mason esiintyi orkesterin kanssa prinssi Harryn ja Meghan Marklen häävieraille. Kanneh-Mason on esiintynyt myös muun muassa Royal Albert Hallissa sekä Carnegie Hallissa ja saanut Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen residenssin. Keväällä 2019 hän esiintyi Japanin filharmonisen orkesterin kanssa Helsingin Musiikkitalolla.
Kanneh-Mason on ykköstyypin diabeetikko.
Çağlar Söyüncü

Çağlar Söyüncü (s. 23. toukokuuta 1996 İzmir) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Fenerbahçea.
Seurajoukkueura.
Söyüncü pelasi ensimmäiset liigaottelunsa Turkin kakkostasolla Altınordun joukkueessa kausina 2014–2016. Hän siirtyi kesällä 2016 saksalaisseura Freiburgiin ja pelasi kahden kauden aikana Bundesliigassa 50 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Kesällä 2018 Söyüncü siirtyi Leicester Cityyn ja pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa kuusi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän kuului alusta saakka joukkueen pelaavaan kokoonpanoon ja teki Valioliigassa ensimmäisen maalinsa marraskuussa kauden 11. ottelussa Crystal Palacea vastaan. Hän pelasi kauden aikana 34 valioliigaottelua kolmen viimeisen jäätyä pelaamatta heinäkuussa Bournemouth-ottelussa saadun ulosajon ja sen seurauksena tulleen pelikiellon vuoksi. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 23 valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Hän joutui jättämään pelejä väliin lihasvamman ja koronaviruksen vuoksi. Leicesterin voittamassa FA Cupissa hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa. Hän oli voittamassa FA Community Shieldiä 2021. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 28 valioliigaottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi vain seitsemän liigaottelua ja teki yhden maalin.
Söyüncü siirtyi Primera Divisiónin Atlético Madridiin ilmaissiirrolla kesällä 2023. Söyüncü jäi Atléticossa vähälle vastuulle ja pelasi syyskaudella 2023 vain kuusi Primera Divisiónin ottelua, joista yhden avauskokoonpanossa, sekä tuli vaihdosta kentälle kahdessa Mestarien liigan alkulohko-ottelussa Celticiä ja Laziota vastaan. Hän pelasi 6. tammikuuta 2024 myös yhden Copa del Reyn ottelun CD Lugoa vastaan. 
Söyüncü siirtyi 29. tammikuuta 2024 loppukauden mittaisella lainasopimuksella Turkin Superliigan Fenerbahçeen ja pelasi kevätkaudella 2024 seurassa 12 sarjaottelua, joissa hän teki kaksi maalia, sekä kolme Konferenssiliigan ottelua. Kesällä 2024 hän siirtyi Fenerbahçeen pysyvästi.
Maajoukkueura.
Söyüncü on pelannut Turkin maajoukkueessa toukokuun alkuun 2025 mennessä 56 ottelua, joista ensimmäiset vuonna 2016. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Tunisiaa vastaan ja toisen maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi täyden ajan Turkin kaikissa kolmessa ottelussa kesälle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa. Hän on pelannut 14 MM- ja seitsemän EM-karsintaottelua.
Karttulan kirjasto

Karttulan kirjasto tai Karttulan lähikirjasto on Kuopion Karttulan kaupunginosassa, Kissakuusen koulun kanssa samassa vuonna 2018 valmistuneessa rakennuksessa sijaitseva yleinen kirjasto. Se toimii Kuopion kaupunginkirjaston lähikirjastona.
Karttulan pitäjän alueella kirjastopalveluja tarjotaan myös verkkokirjaston ja usean kunnan yhteisen kirjastoauton välityksellä.
James Maddison

James Daniel Maddison (s. 23. marraskuuta 1996 Coventry) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria.
Seurajoukkueura.
Maddison nousi Coventry Cityn junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2014–2015 ja pelasi kahden kauden aikana ykkösliigassa 35 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Norwich City osti hänet helmikuussa 2016 mutta hän pelasi vielä loppukauden lainalla Coventryssa ja seuraavan syksyn Skotlannin Valioliigassa Aberdeenissa, jolle hän teki 14 liigaottelussa kaksi maalia. Kauden 2016–2017 keväällä Maddison pääsi mestaruussarjassa kentälle kolmessa Norwichin ottelussa, joista yhdessä hän teki maalin, mutta seuraavalla käudella hän pelasi sarjassa jo 44 ottelua ja teki niissä 14 maalia.
Kesällä 2018 Maddison siirtyi Leicesteriin ja pelasi ensimmäisellä valioliigakaudellaan 36 liigaottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Kaudella 2019–2020 hän viimeisteli 31 liigaottelussa kuusi maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 31 valioliigaottelua, joissa teki kahdeksan ja syötti seitsemän maalia. Leicesterin voittamassa FA Cupissa hän pelasi neljä ottelua ja teki yhden maalin. Eurooppa-liigan kuudessa ottelussa hän onnistui maalinteossa kahdesti. Kaudella 2021–2022 Maddison pelasi 35 valioliigaottelua, joissa 28 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki niissä 12 maalia ja syötti kahdeksan. Eurooppa-liigan viidessä ottelussa hän teki yhden maalin ja Konferenssiliigan kahdeksassa ottelussa kolme maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Valioliigassa 30 ottelua, ja teki kymmenen maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä.
Maddison siirtyi Valioliigan Tottenhamiin runsaan 46 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2023. Hän pelasi tulokaskaudellaan 28 valioliigaottelua, joissa teki neljä ja syötti yhdeksän maalia. Hän oli kaksi kuukautta sivussa nilkkavamman vuoksi. Seuraavalla kaudella Maddison pelasi Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Tottenhamin voittamassa Eurooppa-liigassa Maddison pelasi 11 ottelua, joissa hän teki kolme ja syötti neljä maalia. Hän oli polvivamman vuoksi sivussa loppuottelusta Manchester Unitedia vastaan, jonka Tottenham voitti lukemin 1–0.
Maajoukkueura.
Maddison on pelannut Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, ikäluokan EM-kilpailuissa 2019 Kroatiaa vastaan. Englannin miesten maajoukkueessa Maddison pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan. Hän kuului Englannin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2022 mutta ei saanut peliaikaa. Hän on pelannut kaikkiaan seitsemän maaottelua, joista neljä on ollut EM-karsintaotteluita.
Niko Viljola

Niko Anton Viljola (s. 6. syyskuuta 2000 Helsinki) on suomalainen keskipitkän matkan juoksija, joka edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja. Hänen valmentajanaan toimii Juhani Hirvonen.
Viljola voitti vuoden 2019 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrin juoksussa ja kultaa viestissä. Vuonna 2020 hän sai hopeaa viestistä. Vuonna 2022 hän saavutti hopeaa 800 metrillä ja pronssia viestissä. Vuonna 2023 hän sai pronssia 800 metrillä ja 2025 pronssia 800 metrillä. Hän on saavuttanut viestijuoksun SM-kilpailuissa 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2020 ja 2022 sekä hopeaa 2023 ja 2024, 4 × 800 metrin viestissä kultaa 2019 sekä 4 000 metrin viestissä kultaa 2020 ja 2021, hopeaa 2024 ja pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi 800 metrillä 2020.
Viljola kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran pohjoismaisessa hallimaaottelussa Helsingissä 2020. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maaotteluissa kolmanneksi pohjoismaisen hallimaaottelun 800 metrillä Espoossa 2025.
Viljolan ennätys 800 metrillä on 1.48,04 (Joensuu 12. heinäkuuta 2025) ja 1 500 metrillä 3.46,30 (Mikkeli 18. heinäkuuta 2025).
Katolinen kirkko Norjassa

Katolinen kirkko Norjassa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Organisaatio ja jäsenmäärä.
Katolinen kirkko Norjassa on jakautunut kolmeen hiippakuntaan, Oslon hiippakuntaan etelässä, Trondheimin alueprelatuuri Keski-Norjassa ja Tromssan alueprelatuuri Pohjois-Norjassa. Vuonna 2016 Oslon hiippakunnalla oli noin 135 000 jäsentä, Trondheimin prelatuurilla vajaa 14 000 ja Tromssan prelatuurilla noin 6 600 jäsentä. Tuolloin kirkon jäsenmäärä oli kaksinkertaistunut alle kymmenessä vuodessa, lähinnä työperäisen maahanmuuton seurauksena. Vuonna 2012 mainittiin, että suurin ryhmä Norjan katolilaisista, kolmasosa, ovat puolalaiset, jotka myös selittävät suurimman osan kasvusta. Norjan isoissa kaupungeissa vietettäviin puolankielisiin sunnuntaimessuihin osallistuu useita tuhansia. Tuolloin Oslon hiippakunnan täytyikin hankkia vuosittain uusia pappeja Puolasta. Myös pienemmillä paikkakunnilla oli alettu viettää yhä enemmän puolankielisiä messuja.
Vuonna 2020 katolisella kirkolla oli jäseniä Norjan tilastokeskuksen mukaan yhteensä 165 254 henkeä.
Franz Salmhofer

Franz Salmhofer (22. tammikuuta 1900 Wien – 22. syyskuuta 1975 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli Franz Schrekerin ja Franz Schmidtin johdolla Wienissä. Vuosina 1929–1939 hän toimi kapellimestarina Burgtheaterissa. Vuosina 1945–1955 hän oli Wienin valtionoopperan ja vuosina 1955–1963 Volksoperin johdossa. Hänen musiikkinsa juuret ovat Wienin romantikkojen perinteessä.
Salmhofer on haudattu Wienin Zentralfriedhofiin.
Evelyn Knight

Evelyn Knight (s. Evelyn Davis, 31. joulukuuta 1917 Reedville, Virginia, Yhdysvallat – 28. syyskuuta 2007 San Jose, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja 1940- ja 1950-luvuilla. Knight muistetaan parhaiten hänen vuoden 1949 hittikappaleestaan ”Powder Your Face with Sunshine”. 
Knight varttui Washington D.C:ssä. Hän aloitti musiikkiuransa paikallisella radioasemalla. Knight allekirjoitti levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa ja hänen esikoissinglensä ”Dance with a Dolly (With a Hole in Her Stocking)” sijoittui Yhdysvaltain musiikkilistan kärkikymmenikköön. Hänen seuraavat singlensä ”My Fickle Eye” ja ”Passé” eivät menestyneet yhtä hyvin. Vuoden 1948 lopulla Knight äänitti The Stardustersin kanssa coverversion Paula Watsonin hittikappaleesta ”A Little Bird Told Me”. Knightin versio sijoittui musiikkilistojen kärkeen vuoden 1949 keväällä ja myi kaksi miljoonaa kappaletta.
Kyokushinin naisten painoluokalliset Euroopan-mestaruuskilpailut

Kyokushinin naisten painoluokalliset Euroopan-mestaruuskilpailut ("Women's European Weight Category Karate Championships") on vuosittain käytävä Kyokushin-karaten Euroopan-mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 1996 lähtien ja se käydään kolmessa eri painoluokassa. Oyaman kuoltua 1994 Kyokushin järjestö hajosi useisiin muihin järjestöihin, jonka jälkeen alkuperäinen IKO1 järjestö jatkoi Euroopan-mestaruuskilpailuja uudella nimellä vuonna 1996. Myös naisille järjestettiin oma EM-turnaus muutoksen myötä. Vuosina 1996–1999 painoluokkia oli kaksi, kevyt- ja raskassarja.
SIE Bend Studio

SIE Bend Studio (aikaisemmin Blank, Berlyn and Co. ja Eidetic) on yhdysvaltalainen pelitalo, joka perustettiin Oregonissa vuonna 1993. Vuonna 2000 Sony Computer Entertainment osti studion. Studion tunnetuin sarja on "Syphon Filter".
Suomen Kehonrakennusliitto

Suomen Kehonrakennusliitto ry on suomalainen rekisteröity yhdistys, jonka tarkoituksena on edistää kehonrakennusta Suomessa. Yhdistys on perustettu vuonna 1971 nimellä Suomen kehonrakennus- ja voimannostoliitto. Nykyisen nimen se otti käyttöön vuonna 1977. Suomen Kehonrakennusliitto järjestää kehonrakennuksen Suomen-mestaruuskilpailut.
Hilde Konetzni

Hilde Konetzni (21. maaliskuuta 1905 Wien – 20. huhtikuuta 1980 Wien) oli itävaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Konetzni aloitti lauluopintonsa Wienissä Wala Heßin ja Rudolf Niliuksen johdolla. Hän ei ollut vielä saattanut opintojaan päätökseen, kun esiintyi vuonna 1929 ensimmäisen kerran vierailijana siskonsa Annyn kanssa Sieglinden roolissa "Valkyyrian" esityksessä Chemnitzin kaupunginteatterissa. Vuonna 1930 Konetzni sai kiinnityksen Gablonziin, jossa hän esiintyi menestyksekkäästi Amelian roolissa "Un ballo in mascherassa". Pian hänet nähtiin samassa paikassa kahdessa suosituimmista rooleistaan: Leonorena "Fideliossa" ja Marsalkattarena "Ruusuritarissa".
Syksyllä 1931 Konetzni lauloi ensimmäistä kertaa Prahan saksalaisessa teatterissa "Trubaduuri"-teoksessa. Siellä hän pysyi yhtenä suosituimmista laulajista vuoteen 1935. Prahan-vuosinaan hän teki menestyksekkäitä tulkintoja rooleista oopperoissa "Tannhäuser", "Don Carlo", "Myyty morsian", "Don Giovanni" ja "Elektra".
Salzburger Festspielessä Konetzni esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1936 "Don Giovannin" Donna Elvirana ja viimeisen kerran vuonna 1961. Kansainvälisen uransa hän aloitti vierailevana esiintyjänä Pariisissa 28. toukokuuta 1936 Donna Elviran roolissa, minkä jälkeen hän esiintyi ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1938. Vuonna 1938 hän myös esiintyi jälleen Donna Elvirana Glyndebournen oopperafestivaalilla. Vuosina 1937–1938 Konetzni kiersi Yhdysvalloissa ja esiintyi 82:ssa konsertissa, jotka omistettiin kokonaan Richard Wagnerin musiikille. Muita kansainvälisiä esiintymisiä Konetzni teki muun muassa Teatro Colónissa, Roomassa ja Milanon La Scalassa. Toisen maailmansodan jälkeen Wienin valtionooppera jälleenrakennettiin ja avattiin uudelleen, jolloin Konetznista tuli yksi sen pääesiintyjistä.
Opettajana Konetzni piti yksityistunteja ja työskenteli Wienin valtionoopperan studiolla. Hän sai Kammersängerin-arvonimen Saksassa vuonna 1939 ja Itävallassa 1946. Kesäkuussa 1955 hän sai Wienin valtionoopperan kunniajäsenyyden. Kuoltuaan 75-vuotiaana hänet haudattiin Zentralfriedhofiin.
Poing poing poing (Frederikin albumi)

Poing Poing Poing on Frederikin vuonna 1987 julkaistu albumi.
Fede Álvarez

Federico "Fede" Álvarez (s. 9. helmikuuta 1978 Montevideo) on uruguaylainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuin elokuvansa lienee "Evil Dead" (2013), joka on uudelleenfilmatisointi Sam Raimin vuoden 1981 samannimisestä elokuvasta.
Säkkäräpukinpensas

Säkkäräpukinpensas ("Lycium intricatum") on koisokasvien heimoon kuuluvien pukinpensaiden ("Lycium") pensas. Se on kuivakkokasvi joka kasvaa rannikoilla kuivilla, kivisillä ja karuilla paikoilla auringon paahteessa.
Kuvaus.
Lehdet ja oksat.
Säkkäräpukinpensas kasvaa noin 1–2 metriä korkeaksi pensaaksi. Sen oksat ovat ohuita, paljaita ja tiheässä. Osassa oksista on kärjessä piikkimäinen ora. Sen lehdet ovat suikeat ja turpeat. Ne ovat yksittäin tai 5–8 lehden ryhmissä. Niiden pituus on noin 2,5 senttimetriä.
Kukat ja hedelmät.
Säkkäräpukinpensas kukkii tammikuusta heinäkuuhun pienin sinisin kellomaisin kukin. Kukat ovat noin 2–3 millimetriä pitkiä ja 1,5–2 millimetriä leveitä. Niissä on viisi terälehteä. Hedelmät ovat pyöreitä marjoja, jotka ovat aluksi oransseja, mutta muuttuvat myöhemmin punaisiksi ja ovat kypsinä mustia.
Levinneisyys.
Säkkäräpukinpensas on kuivakkokasvi, jota tavataan kuivilla, avoimilla ja karuilla paikolla. Se viihtyy rannikolla kivisessä ja suolaantuneessa maaperässä. Sitä tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaalta, läntisen Välimeren alueella aina Maltaa ja Sisiliaa myöten. Luoteis-Afrikasta, Makaronesiasta ja Kanariansaarilta.
Frederik &amp; Café Casablanca

Frederik &amp; Cafè Casablanca on Frederikin vuonna 1988 julkaistu albumi.
Karl Müllner

Karl Müllner (s. 18. helmikuuta 1956 Mainburg) oli Saksan ilmavoimien komentaja vuosina 2012–2018.
Kehonrakennuksen Suomen-mestaruuskilpailut

Kehonrakennuksen Suomen-mestaruuskilpailut on vuosittain järjestettävä kehonrakennuskilpailu. Ensimmäiset kilpailut järjestettiin vuonna 1971 Helsingissä. Naisten kilpailu otettiin mukaan vuonna 1981. Kilpailun järjestää Suomen Kehonrakennusliitto.
Voittajat.
Lähteet:
I, I

I, I (tyyliteltynä i, i) on yhdysvaltalaisen folkyhtye Bon Iverin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 9. elokuuta 2019.
Parhaat vuodet - Prinssi Frederik XIV

Parhaat vuodet - Prinssi Frederik XIV on Frederikin vuonna 1990 julkaistu albumi.
Sosva (täsmennyssivu)

Sosva voi tarkoittaa seuraavia:
Killeri (albumi)

Killeri on Frederikin vuonna 1991 julkaistu albumi.
Hulabaloo (albumi)

Hulabaloo on Frederikin vuonna 1992 julkaistu albumi.
Moni-ilmeinen Marion

Moni-ilmeinen Marion on suomalaisen iskelmälaulaja Marionin yhdestoista, elokuussa 1980 julkaistu studioalbumi. Levyn tunnetuin kappale on Esko Koivumiehen säveltämä ja sanoittama ”Hyvästi yö”, jolla Marion voitti Intervision laulukilpailut samana vuonna. Kappale oli myös yksi vuoden 1980 suurimmista hittikappaleista Suomessa.
Vivian Fine

Vivian Fine (28. syyskuuta 1913 Chicago – 20. maaliskuuta 2000) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sai viisivuotiaana stipendin Chicago Musical Collegeen, jossa opiskelemisen aloitti seuraavana vuonna. Vuonna 1923 hän pääsi Chicagon American Conservatory of Musiciin, jossa opiskeli viulun- ja seuraavasta vuodesta alkaen Djane Lavoie-Herzin johdolla pianonsoittoa. Lavoie-Herz oli ollut Aleksandr Skrjabinin oppilas. Fine aloitti säveltämisen vuonna 1926. Myöhemmin hän opiskeli harmoniaa ja sävellystä Ruth Crawford Seegerin johdolla.
Finen 1920-luvun lopun tuotannossa painopiste on kamarimusiikissa. Nämä kappaleet ovat kontrapunktisia ja dissonoivia sekä Crawfordilta ja Henry Cowellilta tyylillisiä vaikutteita osoittavia. Vuonna 1931 Fine siirtyi New Yorkiin, jossa toimi tanssiteatterin pianistina. Samana vuonna hänen musiikkiaan kuultiin Hampurissa konsertissa, joka oli omistettu naissäveltäjien teoksille. Fine edusti siellä Crawfordin kanssa Yhdysvaltoja. Vuonna 1934 Fine pääsi Roger Sessionsin sävellysoppilaaksi, ja vähitellen hän siirtyi vähemmän dissonoivaan ilmaukseen. Hänellä oli yhteyksiä johtaviin koreografeihin, ja hänen tuotantoonsa kuuluukin useita tanssiteoksia. Näistä ensimmäinen on Doris Humphreylle sävelletty "The Race of Life" (1937). Muita esimerkkejä tästä genrestä ovat Charles Weidmanille sävelletty "Opus 51" (1938), Martha Grahamille sävelletty "Alcestis" (1960) ja José Limónille sävelletty "My Son, My Enemy" (1965).
Vuonna 1977 Fine sai National Endowment for the Artsilta tilauksen, joka johti oopperan "The Women in the Garden" säveltämiseen. Teos kantaesitettiin vuonna 1978. Se koostuu kuvitellusta kohtaamisesta Emily Dickinsonin, Isadora Duncanin, Gertrude Steinin ja Virginia Woolfin välillä. Libretto perustuu lainauksiin näiden kirjailijoiden tuotannoista. Toinen ooppera oli multimediateokseksi nimitetty "Memoirs of Uliana Rooney" (1994), jonka tilasi Dallasin ooppera.
Fine oli mukana perustamassa American Composers Alliancea vuosina 1938 ja toimi sen varapuheenjohtajana vuosina 1961–1965. Hän opetti 1940-luvulla New Yorkin yliopistossa ja Juilliard School of Musicissa. Vuosina 1953–1960 hän oli Rothschild Foundationin musiikillinen johtaja. Vuodesta 1964 hän opetti Vermontin Bennington Collegessa, josta jäi eläkkeelle vuonna 1987. Vuoden 1989 haastattelussa "The New York Timesissa" Fine ilmaisi toiveen, että "naissäveltäjä"-termiä ei enää kauan tarvittaisi; tässä hän yhtyi muiden muassa Miriam Gideonin ja Shulamit Ranin näkemyksiin. Fine totesi naisten tulleen hyväksytyiksi muissakin taiteenlajeissa ja huomautti, että "runoilijattaristakaan" ei enää puhuta.
Fine otettiin vuonna 1979 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi, ja hän sai Guggenheim-stipendin sävellyksessä vuonna 1980. Hänen viisiosainen Edvard Munchin maalauksiin perustuva teoksensa "Drama for Orchestra" eteni Pulitzer-finaaliin. Teoksen tilasi ja esitti San Franciscon sinfoniaorkesteri osana hänen työnsä viikon mittaista retrospektiiviä vuonna 1983.
Fine kuoli 86-vuotiaana auto-onnettomuuden uhrina.
Ingo Gerhartz

Ingo Gerhartz (s. 9. joulukuuta 1965 Cochem) on ollut Saksan ilmavoimien komentajana vuodesta 2018 alkaen.
Gerhartz liittyi Saksan asevoimiin 1. heinäkuuta 1985 suoritettuaan ylioppilastutkinnon. Hänen oli Fürstenfeldbruckissa upseerikoulussa 1986-1987 jatkaen lentäjäkoulutukseen 1987–1988. Hän jatkoi suihkuhävittäjäkoulutukseen Sheppardin lentotukikohtaan Yhdysvaltoihin 1988–1989.
Maaliskuussa 2024 julkisuuteen vuodettiin nauhoite, jossa Saksan ilmavoimien johto keskustelee Krimin sillan tuhoamisesta Taurus-ohjuksilla, jotka Saksa toimittaisi Ukrainan käyttöön. Gerhartz sanoo nauhoitteella, ettei sillan tuhoamiseen ole mitään muuta estettä kuin poliitikkojen vastustus, ja käskee alaisiaan esittämään ohjustoimitusasian puolustusministerille. Muun muassa Marija Zaharova ja Dmitri Medvedev ovat tuominneet nauhoitteella esitetyt mielipiteet.
Sami Hyypiä areena

Sami Hyypiä areena on tekonurmipohjainen palloiluhalli Kouvolan Kuusankoskella Naukion urheilupuistossa. Halli valmistui vuonna 2000 ja se nimettiin jalkapalloilijan Sami Hyypiän mukaan vuonna 2002. Siellä järjestetään pallopelien lisäksi myös markkinoita ja muita tapahtumia. Kouvolan tilastoaluejaossa halli sijaitsee Tähteen kaupunginosassa.
Espanjalaisen Amerikan itsenäisyyssodat

Espanjalaisen Amerikan itsenäisyyssodat olivat sarja aseellisia yhteenottoja Espanjan ja sen siirtomaiden välillä vuosina 1803–1833. Kun kuningas Ferdinand VII kuoli vuonna 1833, vain Kuuba ja Puerto Rico olivat vielä Espanjan alaisuudessa. Espanja menetti ne vuonna 1898 käydyn Espanjan–Yhdysvaltain sodan seurauksen.
Korian monitoimitalo

Korian monitoimitalo on Korialla, Kouvolan Elimäellä sijaitseva monitoimitalo. Siellä on mm. palloilusali ja kuntosali pukuhuoneineen, nuorisotila, kahvio ja kerhotila, jossa toimii yksi Korian koulun luokka. Se on rakennettu vuonna 1983 ja sitä on remontoitu hieman 2000-luvulla.
Talon vieressä samassa pihapiirissä sijaitsee kolmessa eri rakennuksessa toimiva Korian koulu. Koulun sisäliikuntatunnit pidetään Monitoimitalon palloilusalissa.
Palloilusalin korkeus on 8 metriä ja sen pitkä seinä on 36 metriä ja lyhyempi päätyseinä 22 metriä pitkä. Salin voi jakaa kolmeen osaan verholla.
Monitoimitalon osoite on Kyntäjäntie 9, 45610 Koria. Rakennuksesta käytetään myös nimeä "monnari".
Nasutoceratops

Nasutoceratops ("suurikuonoinen sarvinaama") on sukupuuttoon kuollut suuri sarvinaamainen kasvinsyöjädinosaurus, joka eli noin 76–75,5 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella nykyisessä Etelä-Utahissa, Yhdysvalloissa.
Löydöt.
"Nasutoceratopsin" holotyyppi löydettiin ja otettiin talteen vuonna 2006 Utahin yliopiston käynnistämässä Kaiparowitsin vesistöhankkeessa. Se oli säilynyt hiekkakivessä Kaiparowitsin muodostumassa, Grand Staircase-Escalante National Monumentilla, joka on peräisin Campania-vaiheen jälkipuoliskolta noin 75 miljoonaa vuotta sitten. "Nasutoceratops" oli toinen Yhdysvaltain lounaisosasta löytynyt sarvinaamoihin kuulunut dinosaurus. Se tunnetaan hyvin holotyyppinsä (UMNH VP 16800) lähes täydellisestä kallosta ja vasemmasta eturaajasta ja oikean eturaajan osista.
"Nasutoceratopsin" kuvaili ja nimesi ensimmäisenä Eric Karl Lund vuonna 2010. Hän antoi lajille nimen "Nasutuceratops titusi." Vuonna 2013 antoivat Scott D. Sampson, Lund, Mark A. Loewen, Andrew A. Farke ja Katherine E. Clayton sille uuden nimen "Nasutoceratops". Suvun tyyppilaji on "Nasutoceratops titusi."
Kuvaus.
"Nasutoceratopsin" holotyypin kallon pituus on noin 1,5 metriä. Sen ruumiin pituuden on arvioitu olleen noin 4,5 metriä ja painon noin 1,5 tonnia. Lajilla ei ollut sarvea kuononsa päällä, mutta sillä oli kaksi erikoisen näköistä sarvea kaulurissa. Molempien sarvien pituudeksi on arvioitu noin 1,2 metriä. Sarvet olivat kaarevia ja osoittivat eteenpäin. Sarvet muistuttivat nykyajan härän sarvia. Ne toivat turvaa lihansyöjiltä ja houkuttelivat lajikumppaneita.
"Nasutoceratopsin" kuono oli lyhyt ja korkea. Nenäluissa on sisäisiä onteloita. Tämä on huomionarvoista, koska melkein miltään muulta sarvinaamalajilta ei ole löydetty tällaista piirrettä.
"Nasutoceratops" oli hidas sarvinaama, joka vaelsi suurissa laumoissa, jotta ne pystyivät suojelemaan toisiaan ja syömään yhdessä. Laji eli nykyisen Etelä-Utahin rannikon soilla.
Ruth Crawford Seeger

Ruth Crawford Seeger (3. heinäkuuta 1901 East Liverpool, Ohio – 18. marraskuuta 1953 Chevy Chase, Maryland) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Crawford Seeger syntyi kiertävän metodistipastorin ja tämän vaimon tyttärenä. Valmistuttuaan high schoolista hän opiskeli pianonsoittoa Fosterin musiikkikoulussa Floridan Jacksonvillessa. Vuonna 1921 musiikkikoulu siirsi toimintansa Miamiin, ja Crawford Seeger puolestaan pääsi Chicagon American Conservatory of Musiciin. Siellä hän oli vuoteen 1929 ja opiskeli sävellystä sekä musiikin teoriaa Adolf Weidigin johdolla. Crawford Seeger sävelsi vuonna 1924 ensimmäiset preludinsa pianolle; jo näissä hän oli löytänyt oman yksilöllisen modernin äänensä. Muihin varhaisiin teoksiin kuuluu sonaatti viululle ja pianolle (1926). Crawford Seeger liittyi Chicagossa Djane Lavoie-Herzin piireihin ja tapasi tämän kautta Dane Rudhyarin, Henry Cowellin sekä Richard Bühligin. Cowell ryhtyi pian tukemaan Crawfordin työtä järjestämällä hänen sävellyksilleen esityksiä New Yorkissa ja julkaisemalla sitä "New Music Quarterlyssa". Crawford työskenteli pianonsoiton opettajana runoilija Carl Sandburgin lapsille ja kiinnostui Sandburgin kautta yhdysvaltalaisista kansanlauluista. Hän teki itse sovituksia tämän "The American Songbag" -julkaisuun (1927) ja myös sävelsi musiikkia tämän runoihin.
Maaliskuussa 1930 Crawford Seeger sai Guggenheim-stipendin, jonka turvin matkusti Eurooppaan. Berliinissä hän sävelsi muun muassa "Three Chants" -teoksen sanattomalle naiskuorolle. Vuodelta 1931 on hänen tunnetuimpana teoksenaan pidetty jousikvartetto. Varhaisissa teoksissa oli ilmennyt Aleksandr Skrjabinilta saatuja vaikutteita, mutta jousikvartetossa on käytetty sarjallista tekniikkaa. Crawford Seeger aloitti opiskelun Charles Seegerin johdolla vuonna 1929 ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1932. Pari sai yhdessä lapsia, joista Peggy ja Mike Seeger menestyivät aikuisina kansanmusiikin esittäjinä. Crawford Seeger oli myös Pete Seegerin äitipuoli. Vuosina 1930–1933 hän oli tuotteliaimmillaan ja omaksui miehensä teoreettisia metodeja työssään. Vuoden 1934 jälkeen hän ei kuitenkaan paljon säveltänyt. Vuonna 1936 perhe muutti Washington DC:aan keräämään kansanlauluja Kongressin kirjastolle. Crawford Seeger teki transkriptioita kirjaan "Our Singing Country" ja Charles Seegerin kanssa kirjaan "Folk Song USA"; molempien kirjojen kirjoittajat olivat John ja Alan Lomax. Crawford Seeger julkaisi oman kansanlaulukokoelmansa "American Folk Songs for Children" koululaisia varten vuonna 1948. Tämä vakiintui eräiden muiden hänen kirjojensa tavoin laajaan opetuskäyttöön.
Opettajana Crawford Seeger toimi 1920-luvun jälkipuoliskolla American Conservatory of Musicissa ja Illinoisin Elmhurst Collegessa. Vuonna 1952 hän palasi vakavan sävellystyön pariin puhallinkvintetollaan. Hän sai helmikuussa 1953 suolistosyöpädiagnoosin ja kuoli samana vuonna 52 vuoden iässä. Vuonna 1980 hän sai paikan Ohio Women's Hall of Famessa.
Sydänsillat

Sydänsillat on Marion Rungin vuonna 2012 julkaistu albumi.
Elämän voimaa

Elämän voimaa on Marion Rungin vuonna 2009 julkaistu albumi.
Kashima (Saga)

Kashima () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Sagan prefektuurissa. Se sijaitsee Ariakenmeren rannalla prefektuurin eteläosassa Sagan ja Nagasakin kaupunkien välimaastossa. Lounaassa kaupungin alue kohoaa luonnonalueille kohti Taravuorta. Kashimassa on 29 684 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 112,12 neliökilometriä.
Kashima kehittyi Edo-kaudella Kashiman daimiokunnan linnanaluskaupunkina, jota hallitsi Nabeshima-klaani. Nykyinen Kashiman kaupunki perustettiin vuonna 1954, kun aiempaan Kashiman maaseutukaupunkiin liitettiin neljä muuta kuntaa. Kaupungin merkittävin nähtävyys on Yūtoku Inarin pyhäkkö, joka on yksi Japanin kolmesta suuresta Inarille omistetusta šintolaisesta pyhäköstä. Siellä käy vuosittain noin 2,8 miljoonaa vierailijaa.
Kashimaa palvelee Ariakenmeren rannikkoa myötäilevä JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja.
Cath

Cath (myös Catha, Cautha tai Cavtha) oli etruskien auringon jumalatar, joka on joskus rinnastettu auringon jumala Usiliin. Cath oli mahdollisesti auringon tytär, jota palvottiin yhdessä Surin kanssa Pyrgissä, Cerveterin satamakaupungissa. Cathilla on myös kytkös alamaailmaan.
Ogi (Saga)

Ogi () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Sagan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa ja rajautuu idässä Sagan kaupunkiin. Kaupungin pohjoisosat kohoavat vuoristoon, eteläosat sijaitsevat hedelmällisellä Sagan tasangolla, jota halkovat lukuisat kanavat. Etelässä kaupungin alue ulottuu Ariakenmerelle saakka. Ogissa on 45 226 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 95,81 neliökilometriä.
Nykyinen Ogin kaupunki perustettiin vuonna 2005, kun entinen Ogin maaseutukaupunki ja kolme muuta maaseutukaupunkia, Ashikari, Mikatsuki ja Ushizu, liitettiin yhteen. Niistä Ogi kehittyi Edo-kaudella Ogin daimiokunnan linnanaluskaupunkina, jota hallitsi Nabeshima-klaani, Ushizu vuorostaan Nagasaki-kaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Ogin puisto, joka tunnetaan kirsikkapuistaan.
Ogia palvelevat JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja ja Karatsu-linja.
Ray Nixon

Raymond ”Ray” Nixon (s. 10. syyskuuta 1984 Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Nixon voitti Namika Lahdessa vuonna 2009 Suomen mestaruuden, oli kauden tarkin kolmen pisteen korien heittäjä ja palkittiin Korisliigan parhaana ulkomaalaispelaajana. Vuonna 2011 hän voitti Hamamatsu Higashimikawa Phoenixissä Japanin mestaruuden.
Elämä ja ura.
Nixon pelasi yliopistokoripalloa Wisconsinin joukkueessa vuosina 2002–2006. Yliopistouransa päätyttyä Nixon siirtyi ammattilaiseksi Eurooppaan pelaten kaksi kautta Saksassa: hän muun muassa pelasi Bundesligassa ja voitti sen tähdistöottelun donkkikilpailun vuonna 2008. Syksyllä 2008 hän siirtyi Suomen pääsarjassa pelanneeseen Namika Lahteen. Nixon pelasi Korisliiga-kauden 2008–2009 runkosarjan 16,7 pisteen ja 5,4 levypallon ottelukeskiarvoilla. Hän oli 47,8 prosentin onnistumisprosentillaan sarjan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä. Namika Lahti voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden, ja Nixon valittiin sarjan vuoden parhaaksi ulkomaalaispelaajaksi.
Mestaruuden jälkeen Nixon siirtyi Ranskaan Rouen Métropole Basketin joukkueeseen, jossa hän pelasi seitsemän ottelua ennen kuin joukkue purki hänen sopimuksensa. Loppukaudeksi Nixon palasi Lahteen. Lahti sijoittui runkosarjassa yhdeksänneksi ja putosi niukasti pudotuspeleistä.
Vuosina 2010–2019 Nixon pelasi Japanissa, missä hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Hamamatsu Higashimikawa Phoenixissä Japanin mestaruuden.
Kauden 2018–2019 Nixon oli pelaamatta. Elokuussa 2019 hän palasi Suomen pääsarjaan, Tampereen Pyrintöön, vanhan valmentajansa Sami Toiviaisen valmennukseen. Runkosarjassa Nixon kirjautti viidesti tupla-tuplan ja parhaimmillaan yhdessä ottelussa 28 pistettä. Pyrintö sijoittui runkosarjassa lopulta viidenneksi kauden keskeydyttyä pysyvästi koronaviruspandemian vuoksi. Suomen cupissa joukkue ylsi välieriin.
Jagjaguwar

Jagjaguwar on Bloomingtonista, Indianasta, Yhdysvalloista kotoisin oleva, erityisesti indie rockiin keskittyvä levy-yhtiö.
Aito Iskelmä

Aito Iskelmä on Nelonen Median omistama suomalainen kaupallinen radiokanava. Kanava soittaa iskelmiä 60-luvulta 2020-luvulle. Kanavalla on myös uutislähetyksiä. 
Vuoden 2020 alussa kanavan kuuluvuusalue laajentui ympäri Suomen sen yhdistyessä sisarkanavansa Aito Kajauksen kanssa. Samalla maakunnalliset paikallissisällöt lopetettiin, mutta aluemainonta kuitenkin jatkuu.
Historia.
Aito Iskelmä aloitti toimintansa 1. syyskuuta 2016 entisillä Iskelmän taajuuksilla Kevyt Kanavan irtauduttua yhteistyöstä Bauer Median kanssa. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanava Oy:n, minkä seurauksena myös Aito Iskelmä -radiot siirtyivät Sanomalle 2. syyskuuta 2019. Kanavan uudet juontajat julkistettiin 10.12.2019.
Ohjelmisto.
Ohjelmat ja juontajat:
Aito Iskelmän aamu: Elina Otsala,arkisin klo 06–10.
Aito Iskelmän keskipäivä: Krista Baars, ma–to klo 10–14. 
Perjantain pitkä lounas: Hanna Kinnunen ja Jenni Alexandrova klo 10-14.
Aito Iskelmän iltapäivä: Milla Mattila, arkisin klo 14–18.
Aito Iskelmän ilta: Jenni Alexandrova, ma–to klo 18–21.
Aito Iskelmän perjantai-ilta: Kati Launiainen klo 18-22.
Aito Iskelmän viikonloppu: Lauri Keskinen, la klo 10–14.
Päivätanssit: Milla Mattila klo 14–18. Lauantaisissa päivätansseissa soi tanssittavaa iskelmämusiikkia Milla Mattilan juontamana.
Olennaisen äärellä: Hanna Kinnunen su klo 12–14. Olennaisen äärellä Hanna Kinnusen haastattelussa on vaihtuvat vieraat kaksituntisessa ohjelmassa.
Taajuudet.
Aito Iskelmän taajuudet.
Julia Adolphe

Julia Adolphe (s. 1988) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen teoksiaan ovat esittäneet Yhdysvalloissa ja ulkomailla tunnetut orkesterit ja kokoonpanot, kuten New Yorkin filharmonikot, Los Angelesin kamariorkesteri ja Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesteri. Adolphen saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuvat vuoden 2015 Charles Ives -stipendi Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta sekä vuoden 2017 ASCAP:n nuoren säveltäjän palkinto.
Adolphe syntyi taiteelliseen perheeseen, jossa isä työskenteli taidemaalarina ja äiti arkkitehtina. Hän varttui New Yorkissa, mutta asettui sittemmin Los Angelesiin.
Adolphen opettajien joukossa ovat olleet Stephen Hartke, Frank Ticheli, Steven Stucky ja Donald Crockett. Hän sai taiteiden kandidaatin arvon musiikissa ja kirjallisuusteoriassa Cornellin yliopistosta sekä musiikin maisterin arvon sävellyksessä Etelä-Kalifornian yliopistosta. Tämän jälkeen hän alkoi suorittaa tohtorikoulutusta Etelä-Kalifornian yliopiston Thornton-musiikkikoulussa. Adolphe on työskennellyt myös kirjoittajana, opettajana ja tuottajana. NewMusicBox julkaisi vuonna 2014 hänen artikkeleitaan musiikin opetuksesta turvallisuudeltaan maksimoidussa miesvankilassa. Omaa kokemustaan vankilassa opettamisesta hän on kuvannut kaikkein voimakkaimmin häneen taiteelliseen identiteettiinsä vaikuttaneeksi kokemukseksi. Adolphe oli mukana tuottamassa James Conlonin johtamaa "The Prodigal Sonin" esitystä Los Angelesin oopperan Britten-satavuotissyntymäjuhlaa varten (2013). Hän on toiminut Etelä-Kalifornian yliopiston opetusassistenttina.
Aito Hitti Oikea Asema

Aito Hitti Oikea Asema oli Pohjois-Savossa toimiva paikallisradio. Kanava oli yksi kolmesta Oikea Aseman radiokanavasta ollen osa Aito Hitti -kanavakokonaisuutta, jonka omisti Sanoma Media Finland.
Historia.
Taajuuksilla toimi kesästä 2014 vuoden 2016 syyskuuhun asti Radio City Savo. Kevyt Kanavan irtauduttua yhteistyöstä Bauer Median kanssa kanavan nimeksi tuli Aito Hitti Oikea Asema. Tässä yhteydessä myös kanavan musiikkiprofiilia muutettiin siten, että raskain rock pudotettiin pois ja hittimusiikin osuutta lisättiin. Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Kevyt Kanava Oy:n.Aito Hitti-kanavat liitettiin osaksi Nelonen Median radioita 2.9.2019. Kanavan toiminta päättyi vuoden 2019 lopussa Nelonen Median sisarkanavan HitMixin päivittäessä kuuluvuusalueitaan ja taajuuksiaan Aito Hitin taajuuksille.
Paul Wheelahan

Paul Wheelahan (6. marraskuuta 1930 – 28. joulukuuta 2018) oli australialainen sarjakuvakäsikirjoittaja, taiteilija ja kuvittaja sekä lännenkertomusten kirjoittaja.
Vuonna 1963 Wheelahan siirtyi Cleveland Publishing -kustantamon palvelukseen kirjoittamaan lännenkertomuksia. Hän kirjoitti yli 500 kioskikirjallisuudeksi luettavaa pienoisromaania salanimillä "Emerson Dodge", "Ben Jefferson", "E. Jefferson Clay" ja "Brett McKinley". Eräässä haastattelussa Wheelahan tosin väittää kirjoittaneensa jopa yli 800 lännenkertomusta.
Wheelahanin teoksia on suomennettu yli 180 ja niitä on julkaistu useissa lännenlukemistoissa ja lännenpokkarisarjoissa, kuten Colt, Colorado, Lännensarja, Nevada, Arizona, Laredo, Mustang ja Virginia. Wheelahanin ensimmäinen lännenkertomus oli Emerson Dodgen nimellä kirjoitettu "Never Ride Back" (1963), joka ilmestyi suomeksi Lännensarja-lehdessä n:o 9/1971 nimellä "Tuomari Coltin laki" (suom. M. Korppi).
Wheelahan kuoli 88-vuotiaana 28. joulukuuta 2018.
30 vuotta ammatillista soitinrakennuskoulutusta Suomessa, IKATA 1984–2014

 30 vuotta ammatillista soitinrakennuskoulutusta Suomessa, IKATA 1984–2014 on vuonna 2015 ilmestynyt Rauno Niemisen &amp; Johannes Heikkilän laatima teos soitinrakennuksen historiasta Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa IKATA:ssa.
Hr. Ms. Tijgerhaai (S807)

Hr. Ms. Tijgerhaai (runkonumero S807) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Zwaardvis-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 24. joulukuuta 1965 Rotterdamsche Droogdok Maatschappijilta Rotterdamista, missä köli laskettiin 14. heinäkuuta 1966. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1971 ja otettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1972.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 8. joulukuuta 1995.
Piikkipukinpensas

Piikkipukinpensas ("Lycium europaeum") on koisokasvien heimoon kuuluvien pukinpensaiden ("Lycium") pensas, jota kasvaa Välimeren ympäristön alueella.
Kuvaus.
Varret, oksat ja lehdet.
Piikkipukinpensas kasvaa noin kahdesta kolmeen metriä korkeaksi ja kolme metriä halkaisijaltaan olevaksi pensaaksi, joka haaroo tiheästi. Sen varret ja oksat ovat karvattomia. Nuorena ne ovat väriltään vaaleanruskeita, mutta muuttuvat myöhemmin ruskeiksi tai harmaiksi. Kaarna halkeilee vanhemmiten. Oksien päihin kasvaa oria, jotka voivat vanhemmissa oksissa olla 15 senttimetriä pitkiä, nuoressa kasvussa noin 2 senttimetriä.
Lehdet ovat suikeat ja noin 2–5 senttimetriä pitkät.
Kukat ja hedelmät.
Piikkipukinpensas kukkii kesäkuusta heinäkuuhun. Sillä on kellomaiset kukat, jotka kasvavat yksittäin tai joskus pareittain. Kukkaperät ovat lyhyet. Väriltään kukat ovat vaalean punaisia tai vihertävän keltaisia. Hedelmät ovat keltaisia noin 8 millimetriä halkaisijaltaan olevia, pyöreitä marjoja.
Levinneisyys.
Piikkipukinpensas kasvaa Välimeren ympäristön alueen metsissä, pensaikkoaroilla, aromaisilla alueilla ja aavikoilla.
Faesulae

Faesulae, nykyinen Fiesole, oli alun perin etruskien perustama kaupunki. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, Arno- ja Mugone-laaksojen reunalle, Firenzestä koilliseen. Faesulae lienee perustettu 800 tai 700-luvulla eaa, mutta ensimmäinen merkintä kaupungista on vuodelta 283 eaa, jolloin roomalaiset valloittivat sen. Vuonna 80 eaa diktaattori Sullan joukot valtasivat kaupungin. Barbaarit valloittivat Faesulaen vuonna 405 jaa. Antiikin ajoilta on säilynyt nykypäiviin osia etruskien rakentamasta kaupunginmuurista sekä roomalainen kylpylä ja amfiteatteri 100-luvulta eaa.
Matasaaren kappeli

Matasaaren kappeli oli yksi Esbo svenska församlingin entisistä toimitiloista. Nykyään saari on yksityisessä omistuksessa. Kappeli sijaitsee lounaisessa Espoossa. Se oli osa kolmihehtaarisen Matasaaren leirikeskusta, joka Espoon virallisessa kaupunginosajaossa kuuluu Soukkaan.
Piispa Erik Vikström vihki Matasaaren kappelin helluntaina 30. toukokuuta 1993. Sen alttaritauluna oli Suomenlahti. Kappelissa oli sekä akustinen että sähköpiano.
Nils Schweckendiek

Nils Derek Schweckendiek (s. 5. toukokuuta 1978) on saksalaissyntyinen, Englannissa varttunut kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän sai musiikin maisterin arvon Cambridgen yliopistosta vuonna 1999, opiskeli sitten vuoteen 2000 Freiburgin musiikkiyliopistossa ja sai toisen maisterinarvon vuonna 2005 Sibelius-Akatemian orkesterin- ja kuoronjohdon koulutusohjelmasta. Hänen opettajiaan olivat Peter Gülke, Hans-Michael Beuerle, Leif Segerstam, Jorma Panula, Matti Hyökki, Atso Almila, Pierre Boulez, Neeme Järvi, Jukka-Pekka Saraste, Charles Mackerras ja Diego Masson.
Debyyttinsä Schweckendiek teki vuonna 2006 Suomen Kansallisoopperassa Richard Straussin oopperalla "Ruusuritari". Sittemmin hän on esiintynyt eri orkestereiden, pienempien kokoonpanojen ja kuorojen kanssa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Hän on johtanut muun muassa Leipzigin oopperassa ja Savonlinnan oopperajuhlilla. Vuosina 2009–2013 hän toimi kapellimestarina Ulmin oopperassa.
Schweckendiek on ottanut erikoistumisalueekseen uuden musiikin ja johtanut runsaasti nykyteosten kantaesityksiä. Häneltä on ilmestynyt BIS-, Toccata-, ISCM- ja Alba-levymerkeillä julkaisuja, jotka ovat tuoneet hänelle muun muassa Preis der deutschen Schallplattenkritikin neljännesvuosipalkinnon (Beat Furrer: "Works for Choir and Ensemble") ja Yleisradion Vuoden levy -tunnustuksen (Matthew Whittall: "Northlands"). Vuonna 2020 hänelle myönnettiin Svenska litteratursällskapetin jakama Fredrik Pacius -palkinto ansioista nykymusiikin tulkitsijana.
Schweckendiek valittiin vuonna 2007 Helsingin kamarikuoron taiteellisen toiminnan johtoon. Hän aloitti vuonna 2017 työskentelyn Musiikkitalon Kuoron taiteellisena johtajana. Vuonna 2014 hän sai paikan Sibelius-Akatemian kuoronjohdon professorina, ensin määräaikaisesti, sitten vuodesta 2018 toistaiseksi. Hän perusti vuonna 2012 ensimmäisen kerran järjestetyn Einojuhani Rautavaara -sävellyskilpailun, jonka taiteelliseksi johtajaksi itse ryhtyi. Vierailijana Schweckendiek on johtanut muun muassa Radion sinfoniaorkesteria, Oulu Sinfoniaa, Helsingin kaupunginorkesteria, RIAS Kammerchoria ja Irlannin kamarikuoroa.
Vuonna 2024 hän voitti parhaan kuoroesityksen Grammy-palkinnon.
Tieteiden kuningatar

Tieteiden kuningatar on aikojen kuluessa tarkoittanut eri tieteenaloja.
Saksalainen matemaatikko Carl Friedrich Gauss nimitti tieteiden kuningattareksi matematiikan. Matemaatikko Galileo Galilei kirjoitti 1600-luvulla, että luonnon kirjaa ei voi ymmärtää ymmärtämättä sen kieltä matematiikkaa.
Keskiajalla tieteiden kuningattarena pidettiin teologiaa.
Thomas Mannin "Tohtori Faustuksessa" tieteiden kuningattareksi nostetaan filosofia, joka toisaalta kuitenkin todetaan teologian aputieteeksi.
Maria Gentiluomo

Maria Gentiluomo (s. 1982) on italialainen karateka. Hän saavutti EM-hopeaa kotikisoissaan 2011, hävittyään loppuottelussa Agnieska Winekille. Gentiluomo sijoittui 2013 neljänneksi EM-kisoissa hävittyään pronssiottelussa jälleen Winekille.
Carl Ludwig Sprenger

Carl Ludwig Sprenger (1846–1917) oli saksalainen kasvitieteilijä ja napolilaisen siemenkaupan Dammann &amp; Con osakas.
Kun Saksan keisari Vilhelm II osti Achílleio-palatsin vuonna 1907, hän teki paljon muutoksia sekä palatsiin että sen puutarhaan. Vilhelm II palkkasi Sprengerin sinne puutarhan johtajaksi. Sprengerin ansiosta puutarhassa kasvaa yli sata lajia jukkapalmuja.
Hänen kunniakseen nimettyjä kasveja ovat hienohelma ("Asparagus sprengeri") ja "Magnolia sprengeri", joka on yksi magnolioiden suvun laji.
Hänestä käytetään tieteellisen nimen perään liitettävää auktorilyhennettä Sprenger.
Sadetanssi (albumi)

Sadetanssi on Marion Rungin vuonna 2000 julkaistu albumi.
Yön tähdet

Yön tähdet on Marion Rungin vuonna 1997 julkaistu albumi.
Gliklatsidi

Gliklatsidi (C15H21SN3O3) on sulfonyyliureajohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä tyypin 2 diabeteksen hoitoon. Gliklatsidi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö.
Gliklatsidi on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Se on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, liukenee vähäisissä määrin etanoliin ja asetoniin ja hyvin dikloorimetaaniin. Kuten muutkin sulfonyyliureat gliklatsidi lisää haiman insuliinineristystä estämällä haiman solujen solukalvon ATP-aktivoitujen kaliumkanavien toimintaa. Näiden ionikanavien toiminnan estyessä solukalvo depolarisoituu, mikä lisää insuliinineritystä. Tämän lisäksi yhdisteellä on hapettumista ehkäiseviä ominaisuuksia, jotka suojaavat insuliinia tuottavia β-soluja. Gliklatsidia käytetään tyypin 2 diabeteksen hoidossa.
Valmistus.
Gliklatsidia valmistetaan etyyli-4-metyylibentseenisulfonyylikarbamaatin ja heksahydro-2-syklopentano[c]pyrrolyyliamiinin välisellä reaktiolla. Heksahydro-2-syklopentano[c]pyrrolyyliamiinia valmistetaan lähtien syklopentaani-1,2-dikarboksyylihapon anhydridista ja hydratsiinista.
Saija Seppä

Saija Seppä (s. 4. huhtikuuta 1998 Suolahti) on suomalainen keskipitkän matkan juoksija, joka edustaa Suolahden Urhoa. Hänen valmentajansa on Rauno Seppä.
Seppä sijoittui Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 kymmenenneksi 1 500 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän eteni saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 800 metrillä välieriin ja karsiutui 1 500 metrillä alkuerissä. Hän sijoittui 2017 Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1 500 metrillä kuudenneksi. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2016.
Seppä saavutti yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa 1 500 metrin juoksussa hopeaa vuonna 2018 ja pronssia 2024. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi 800 metrillä 2018. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän sai pronssia neljällä kilometrillä 2022 ja 2023.
Sepän ennätys 800 metrillä on 2.06,21 (Joensuu, 2017) ja 1 500 metrillä 4.19,55 (Kuortane, 2017).
Hakupuu

Hakupuu () on tietojenkäsittelytieteessä dynaamisen joukon tietorakenne.
Puurakenne voidaan tasapainottaa hakujen nopeuttamiseksi, jolloin lisäykset puuhun hidastuvat.
Hakupuun tyyppejä ovat muun muassa: