Stanisław Leszczyński

Stanisław Leszczyński (20. lokakuuta 1677 Lwów – 23. helmikuuta 1766 Lunéville, Ranskan kuningaskunta) oli puolalainen aatelinen ja Puola-Liettuan kuningas Stanislaus I (puol. "Stanisław I") vuosina 1704–1709 ja 1733–1736 sekä Lothringenin () herttua vuosina 1736–1766.
Suku ja koulutus.
Stanisław Leszczyński oli vaikutusvaltaiseen magnaattisukuun kuuluvan Poznańin voivodi Rafał Andrzej Leszczyńskin (1650–1703) ja Anna Jabłonowskan (1660–1727) poika. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli Krakovan linnanherra, kruunun kenttähetmanni Stanisław Jan Jabłonowski, joka yhdessä hänen sisarensa Zofia Dzieduszyckan kanssa kasvatti hänet. Hän sai opetusta kotiopettajilta, myös ulkomailta tuoduilta. Tuleva kuningas kävi myös protestanttista lukiota Lesznossa. Vuosina 1695–1696 hän matkusti ympäri Eurooppaa. 
Avioliitto ja lapset.
Hän nai 10. toukokuuta 1698 Varsovassa Katarzyna Opalińskan (1680–1747), joka oli Poznańin linnanherra, magnaatti, kreivi Jan Karol Opalińskin ja Międzyrzeczin starostin tyttären, Sofia Anna Czarnkowskan tytär. 
Heille syntyi kaksi lasta: 
Ura.
Isänsä kuolemaan vuonna 1703 asti hän pysyi selvästi tämän varjossa. Vuonna 1696 hän isänsä pyynnöstä otti haltuunsa Odolanówin kaupunkia vailla olevan tähtikunnan. Vuoden 1697 kuninkaanvaali sejmissä hän tuki edesmenneen kuninkaan Jan III Sobieskin pojan, Jakub Sobieskin ehdokkuutta yhdessä isänsä kanssa, mutta lopulta tuki saksilaista vaaliruhtinasta. Hän oli August II Väkevän vaaliruhtinas vuonna 1697 Kaliszin voivodikunnasta. Uusi kuningas maksoi hänelle takaisin nimittämällä hänet kruunun suureksi juomanlaskijaksi. Vuonna 1699 Leszczyńskista tuli Poznańin voivodi. Tilanne muuttui suuren Pohjan sodan puhkeamisen jälkeen vuonna 1700 ja ruotsalaisten joukkojen hyökkäyksen jälkeen Puolaan. Vuonna 1703 hän liittyi Sapiehan suvun kanssa ruotsalaisen kullan avulla August Väkevää vastaan. 
Kuningas.
Seuraavana vuonna Ruotsin kuningas Kaarle XII valitsi Stanisław Leszczyńskin August II Väkevän seuraajaksi. Lahjonnan ja armeijansa avulla Kaarle varmisti Leszczyńskin valinnan kuninkaaksi vapaalla vaalilla vain muutamien linnanherrojen ja aatelismiesten kokouksessa 2. heinäkuuta 1704. Vaikka Leszczyński joutuikin välillä hakemaan turvaa ruotsalaisten leiristä Augusti Väkevän armeijan palattua, hänet kruunattiin 24. syyskuuta 1705, edellisille Puolan kuninkaille poikkeuksellisesti Varsovan Johannes Kastajan kollegiaattikirkossa. Kaarle itse toimitti uuden kruunun ja valtikan Augusti Väkevän Saksiin viemän tilalle. Ensimmäisenä päätöksenään uusi kuningas vahvisti Ruotsin ja Puolan liiton Venäjää vastaan. Hänet kruunattiin 4. lokakuuta 1705 Pyhän Johanneksen katedraalissa Varsovassa.
Kruunusta luopuminen.
Pultavan taistelun jälkeen vuonna 1709 Leszczyński vetäytyi Ruotsin joukkojen kanssa Ruotsin Pommeriin, jossa hän luopui kruunusta, mutta piti arvonimensä vastineeksi pienestä ruhtinaskunnasta Zweibrückenissa, jossa hän asui vaatimattomassa, rakennuttamassaan Tschifflikin palatsissa. Hän määräsi rakennettavaksi uuden luostarin Gräfinthaliin, jonne hänen vanhempi, vuonna 1717 kuollut tyttärensä Anna haudattiin. Hovissaan hän ylläpiti ranskalaista teatteriryhmää nimeltä "Hänen Majesteettinsa Puolan kuninkaan teatteri." Tammikuussa 1719 hänet pakotettiin jättämään herttuakuntansa. Tämän jälkeen hän asui Wissembourgissa Elsassissa ja tyttärensä Marian päästyä Ranskan kuningas Ludvig XV:n puolisoksi vuonna 1725 Château de Chambordissa vuoteen 1733 saakka.
Kuningas.
Ludvig XV tuki Leszczyńskin vaatimusta Puolan valtaistuimeen August II Väkevän kuoltua vuonna 1733, mikä johti Puolan perimyssotaan. Syyskuussa 1733 hän saapui Varsovaan ja hänet valittiin vastalauseista huolimatta kuninkaaksi 12. syyskuuta 1733 aateliston 1 197 valitsijan äänin. Hänen puolestaan äänestivät: primaatti Teodor Potocki ja 8 piispaa, 120 maallista senaattoria, ministeriä ja arvohenkilöä sekä Potockien, Mniszechien, Jabłonowskien, Szembekkien, Załuskien, Rzewuskien ja Poniatowskien suvut ja Czartoryskien suvut. 
Venäjä tuki kuninkaaksi saksilaista Fredrik Augustia, joka oli heidän itävaltalaisen liittolaisensa tukija. Kesäkuussa 1734 Venäjän 20 000 miehen armeija Peter de Lacyn komennossa nosti Fredrik Augustin kuninkaaksi vaalissa Varsovassa 906 kannattajan äänellä nimellä August III. Häntä tukivat piispat Jan Aleksander Lipski ja Stanisław Józef Hozjusz, 19 senaattoria, ministeriä ja arvohenkilöä sekä Wiśniowieckin, Radziwiłłin, Sanguszkon, Lubomirskin, Branickin ja Zawiszówin aatelissuvut.   
De Lacy piiritti joukkoineen entisen kuninkaan Danzigiin, jonne tämä oli linnoittautunut odottamaan liittolaisiaan Ranskasta ja Ruotsista. Ranskan avusta huolimatta kaupunki antautui 30. kesäkuuta kestettyään 135 päivää piiritystä. Leszczyńskin kannattajat tunnustivat tuolloin August III:n kuninkaaksi. 
Stanisław Leszczyński oli paennut kaksi päivää aiemmin talonpojaksi naamioituneena ja tuli esille Königsbergissä, missä vaati Ranskaa hyökkäämään Saksiin. Myös Ukrainassa kreivi Nicholas Potocki kokosi 50 000 miestä Leszczyńskin puolesta. Uusi aseellinen konfederaatio, Dzikówin konfederaatio, perustettiin puolustamaan hänen valintaansa. Sen tappion jälkeen Vihreässä metsässä ja Ranskan ja Itävallan välisen Wienin rauhansopimuksen vuonna 1738 jälkeen Stanisław Leszczyński joutui luopumaan kruunusta ja palaamaan Ranskaan. Hänen halunsa vahvistaa keskusvaltaa, lakkauttaa maaorjuus, rajoittaa "liberum veto" -oikeutta todistettiin vasta hänen kirjassaan "Głos wolny ubezpieczący (Vapaa ääni, vapauden turvaaminen)", joka on päivätty vuonna 1733, mutta julkaistiin vuonna 1748. 
Lothringenin herttua.
Stanisław Leszczyński luopui uudelleen 26. tammikuuta 1736 kruunusta ja sai vastineeksi rikkaan Lothringenin herttuakunnan eliniäksi, joka sopimuksen mukaan palasi Ranskalle hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1766 tytär, kuningatar Maria Leszczyńskan myötäjäisinä. 
Leszczyński osoittautui hyväksi uuden alueensa hoitajaksi ja sai paikalliselta väestölltä lempinimen ""kuningas-hyväntekijä" ". Hänestä tuli tunnettu pääasiassa taiteen ja tieteen suojelijana. Hänen aloitteestaan rakennettiin Nancyyn vuosina 1737–1741 barokkityylinen Notre-Dame de Bon Secours kirkko ja vuosina 1752–1755 Place Stanislas -aukio. Vuonna 1831 siellä paljastettiin hänelle muistomerkki hänen saavutustensa tunnustuksena. Entinen kuningas perusti myös Leszczyński-akatemian. 
Hän asettui herttuan pääasuntoon Château de Lunévilleen Lunévillessä, jossa omistautui tieteelle ja filantropialle. Hän sai vakavia palovammoja 6. helmikuuta 1766, kun hänen vaatteensa syttyivät tuleen takasta tulleesta kipinästä. Kolme viikkoa kestäneen kärsimyksen jälkeen hän kuoli 23. helmikuuta 88 vuoden ja neljän kuukauden ikäisenä. Hän oli Puolan pisimpään elänyt kuningas. 
Perintö.
Stanisław Leszczyński haudattiin rakennuttamaansa Notre-Dame de Bon Secoursin kirkkoon Nancyssa, johon oli vuonna 1747 haudattu puoliso Katarzyna Opalińska. Kirkkoa tuhottiin Ranskan vallankumouksen aikana, ja kuninkaan jäännökset häpäistiin kahdesti. Kesäkuussa 1814 Michał Sokolnicki keräsi jäännökset ja kuljetti ne Poznańiin aikomuksenaan haudata ne Wawelin katedraaliin. 
Siitä lähtien niiden kohtalo oli tuntematon vuoteen 1924 asti, jolloin ne löydettiin Leningradin Pyhän Katariinan katolisen kirkon (Католическая церковь Святой Екатерины) kellarista, josta ne salakuljetettiin Varsovan kuninkaanlinnaan. Vuonna 1926 Stanisław Leszczyńskin jäännökset siirrettiin Wawelin linnaan, josta ne siirrettiin vuonna 1938 Wawelin katedraaliin, aluksi Stepan Batoryn kryptaan ja myöhemmin Sigismundin kryptaan.