Tampereen Ilves kausina 1940–1950

Tampereen Ilveksen jääkiekkojoukkue oli 1940-luvulla mukana SM-sarjassa joka vuosi, kun sarja onnistuttiin pelaamaan. Ilves voitti tänä aikana 4 kultaa, 2 hopeaa ja 2 pronssia.
Kausi 1940–1941.
Talvisodan aiheuttaman vuoden tauon jälkeen SM-sarja saatiin taas käyntiin vuodenvaihteesa 1940–41. Vuoden 1939 joukkueet jatkoivat sarjassa ja uutena joukkoon liittyi Turun Palloseura. Kahdeksan joukkueen voimin pelattiin yksinkertainen sarja:
Kärkinelikko oli sama kuin edelliselläkin kaudella: Ilves sijoittui pronssille Osmo Huhdin ollessa paras pistemies 7 maalillaan. Joukkuetta valmensi Risto Lindroos, ja Risto Tiitola tuli sodassa kaatuneen veljensä Jussin tilalle kapteeniksi.
Tammikuussa 1941 valmistui Eteläpuistoon kaupungin jääkiekkokenttä, jonne Ilveskin siirtyi sotavuosiksi. Kentän ympärille mahtui n. 1200 katsojaa, minkä pian huomattiin olevan liian vähän.
Kausi 1941–1942.
Jatkosota esti pelaamasta SM-sarjaa kaudella 1941–42. Ilves pelasi joitakin ystävyysotteluita. Kauden 1938–39 Ilveksen pistepörssiykkönen ja maajoukkuehyökkääjä Erkki Rintala kaatui joulukuussa. Teuvo Castren haavoittui ja sokeutui loppuiäkseen.
Kausi 1942–1943.
Sodassa alkanut asemasotavaihe mahdollisti SM-sarjan läpiviemisen. Joukkueita oli edelleen kahdeksan; turkulaisista ÅIFK ja Riento poistuivat kuvasta ja tilalle nousivat Karhu-Kissat ja TBK. Näin Tampereella voitiin ensimmäistä kertaa SM-sarjan historiassa pelata paikallisotteluita.
Kauden päättyessä Risto Lindroosin valmentama Ilves oli jälleen pronssilla. Kapteenina toimi ensimmäistä kautta Matti Wasama. Pisteissä Ilveksen paras oli 18-vuotias Kalle Havulinna 6+2=8 pisteellä 7 ottelussa.
Ilveksessä debytoinut Olli Lahtinen kaatui toukokuussa 1943 .
Kausi 1943–1944.
Seuraavalle sotakaudelle jatkoivat entiset joukkueet. 
Sarja jäi kesken, kun Helsingin Kaisaniemen kenttä tuhoutui suurpommituksissa helmikuussa 1944. Tässä vaiheessa sovittiin, että mestaruuden ratkaisemiseksi pelataan vielä kaksi ottelua: Ilves–Tarmo ja Ilves–KIF, ja jos Ilves voittaisi molemmat, se olisi mestari. Ilves voittikin Tarmon, mutta pommitus Kiffen-ottelua edeltäneenä yönä katkaisi liikenneyhteydet Tampereelle, eikä ottelua voitu pelata. Näin mestaruutta ei 1944 jaettu.
Ilvestä valmensi edelleen Risto Lindroos ja kapteenina toimi edelliskauden tapaan Matti Wasama. Pisteissä paras oli jälleen teini-ikäinen tulokas, nyt Aarne Honkavaara. Ilveksen kotiotteluiden yleisökeskiarvo oli 367 katsojaa.
Kolme edellistä kautta Ilveksessä pelannut Heikki Lahdelma kaatui kesäkuussa 1944.
Kausi 1944–1945.
Kaudelle 1944–1945 Åbo IFK palasi sarjaan ja sarja laajeni näin siihen asti suurimmilleen, yhdeksään joukkueeseen. Näin otteluitakin pelattiin ennätysmäärä, kahdeksan:
Ilves ja Tarmo kävivät tasaisen kamppailun ykkössijasta, mutta lopulta Ilves oli pisteen verran parempi ja voitti neljännen mestaruutensa. Joukkueen pisteykkönen oli kahdeksan maalia laukonut Osmo Huhti. Risto Lindroos valmensi yhä ja kapteeniksi valittiin uransa lopettaneen Matti Wasaman tilalle Henry Kvist. Kotiotteluissa kävi yleisöä keskimäärin 800 henkeä.
Vuonna 1945 pelattiin ensimmäisen kerran A-nuorten Suomen-mestaruudesta. Ilves voitti loppuottelussa Karhu-Kissat.
Kausi 1945–1946.
Joulukuussa 1945 valmistui uusittu Koulukadun kenttä, jonne rakennettiin 4500 katsojan rinnekatsomo. Kentälle saatiin myös ensimmäistä kertaa Tampereella täyskorkea kaukalo.
Karhu-Kissat putosi sarjasta ja tilalle nousi Tampereen Palloilijat, vuoden 1931 mestari, joka pelasi näin ensimmäisen kautensa SM-sarjassa. Ilves sen sijaan voitti mestaruuden puhtaalla pelillä:
Aarne Honkavaara teki lopullisen läpimurtonsa Suomen kiekkoilun huipulle laukomalla 8 ottelussa 25 maalia. Risto Lindroos valmensi Ilvestä tällä erää viimeistä kauttaan, ja viimeinen kausi oli myös kapteenina Henry Kvistille. Yleisökeskiarvo nousi uuden peliareenan ansiosta 1525 katsojaan.
Ilves voitti 1946 myös A-nuorten mestaruuden jättäen Åbo IFK:n hopealle.
Kausi 1946–1947.
TaPan ensimmäinen SM-sarjakausi jäi seuran ainoaksi. Palloilijoiden tavoin sarjasta putosi ÅIFK, mutta turkulaisedustus sarjassa säilyi kahden joukkueen vahvuisena, sillä Turun Pallokerho nousi sarjaan. Toinen nousija oli Karhu-Kissat.
Tarmo aiheutti helmikuussa Ilvekselle ensimmäisen tappion sitten vuoden 1943. Runkosarjan jälkeen koko kärkikolmikko oli tasapisteissä. Mestaruus ratkaistiin uusintaottelulla Ilveksen ja Tarmon kesken, Ilveksen eduksi.
Henry Kvist ryhtyi valmentajaksi, vaikka pelasikin kahdessa ottelussa, ja häntä seurasi kapteenina Teuvo Hellén. Pistepörssin voitti toistamiseen Aarne Honkavaara tehoin 25+9=34 8 ottelussa.
Edustusjoukkueen tapaan myös A-nuoret ylsivät 1947 kolmanteen perättäiseen mestaruuteen. Finaalivastustajana oli HJK.
Kausi 1947–1948.
Pudonneiden HJK:n, Karhu-Kissojen ja Kiffenin tilalle nousi vain ÅIFK, joten sarja supistui seitsemään seuraan.
Ilveksen 31–0 voitto TPS:stä on SM-sarjan ja -liigan yhden joukkueen maaliennätys yhdessä ottelussa.
Henry Kvistin valmentama Ilves sijoittui sarjassa hopealle tasapistein TBK:n ja HSK:n kanssa. Joukkueen paras pistemies oli kolmannen perättäisen kerran Aarne Honkavaara, joka tällä kertaa teki 6 ottelussa 20 maalia ja antoi 3 syöttöä. Kapteenina toimi Teuvo Hellén. Otteluita seurasi keskimäärin 1733 katsojaa.
A-nuoret voittivat neljännen perättäisen SM-kultansa. Hopeaa sai Tarmo ja pronssia HJK.
Kausi 1948–1949.
Helsinkiläisjoukkueiden määrä nelinkertaistui kaudelle 1948–49, kun HJK ja Karhu-Kissat palasivat SM-sarjaan muassaan sittemmin lähinnä käsipallostaan tunnettu Arsenal. Pois putosivat edelliskautisista TPS ja ÅIFK.
Tarmo vei toisen perättäisen mestaruutensa jälleen puhtaalla pelillä, ja Ilves oli Henry Kvistin valmennuksessa toistamiseen hopealla. Eniten pisteitä Ilveksestä teki totuttuun tapaan Aarne Honkavaara: kuudessa ottelussa syntyivät tehot 18+5=23. Kalle Havulinna toimi kapteenina. Yleisökeskiarvo laski voimakkaasti: 1075 katsojaan.
Vuoden 1949 A-nuorten mestaruus oli Ilvekselle viides perättäinen ja tällä erää viimeinen. TBK jäi hopealle ja HJK pronssille.
Kausi 1949–1950.
Kaudelle 1949–1950 nousivat ensimmäiselle SM-sarjakaudelleen sittemmin maineikkaat Helsingin IFK ja Hämeenlinnan Pallokerho ja vielä kerran mestaruussarjaan palannut Kiffen. Helsinkiläisistä sen sijaan putosivat niin Arsenal, Karhu-Kissat kuin jo aikoinaan ensimmäisen SM-sarjan voittanut HSK:kin.
Ilves otti kahden hopean jälkeen mestaruuden valmentajaksi palanneen Risto Lindroosin ja kapteeni Kalle Havulinnan johdolla. Aarne Honkavaara teki jälleen eniten pisteitä, 11+10=21.
A-nuoret jäivät viiden mestaruuden jälkeen pronssille Karhu-Kissojen ja Åbo IFK:n taakse.