tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Latvialaiset eurokolikot

Latvialaiset eurokolikot ovat Latvialle suunniteltuja eurokolikoita. Latvia siirtyi euroon 1. tammikuuta 2014, jolloin latvialaiset eurokolikotkin tulivat käyttöön, korvaten aikaisemman valuutan latin.
Kolikkojen kuva-aiheet.
Lähde:
Killian-asiakirjat

Killian-asiakirjoja koskeva kiista, joka tunnetaan myös nimellä Memogate ja Rathergate, koski CBS-televisiokanavan vuonna 2004 julkaisemaa kuutta muistiota. Asiakirjat julkaistiin "60 Minutes Wednesday" -ohjelmassa 8. syyskuuta 2004, alle kaksi kuukautta ennen Yhdysvaltain vuoden 2004 presidentinvaaleja. Asiakirjat koskivat istuvan presidentin George W. Bushin asepalvelusta ilmakansalliskaartissa, ja ne olivat Bushin komentajan, everstiluutnantti Jerry B. Killianin hallussa.
Merkittävää asiakirjoissa oli se, että niiden mukaan Bush oli vuonna 1972 kieltäytynyt menemästä määrättyyn lääkärintarkistukseen ja täten kieltäytynyt noudattamasta komentoa ylemmältä upseerilta. Lääkärintarkistuksen laiminlyönti johti lentokieltoon. Toisen muistion mukaan Killiania painostettiin ylhäältä päin kaunistelemaan Bushin palvelustietoja.
CBS:n uutistuottaja Mary Mapes oli saanut asiakirjat everstiluutnantti Bill Burkettilta, joka toimi kansalliskaartin Texas Army National Guard -yksikössä.
CBS oli pyrkinyt aluksi tarkastamaan asiakirjojen aitouden, mutta useiden asiantuntijoiden mukaan asiakirjat olivat väärennöksiä. Merkittävää tapauksessa oli, että tapauksesta keskusteltiin useissa blogeissa, joista tieto levisi myös valtamediaan. Suurimpana kritiikin kohteena oli asiakirjojen typografia: Asiakirjat näyttivät lähes samalta kuin ne olisi kirjoitettu Microsoft Wordin oletusasetuksilla, ja ne käyttivät vaihtelevan levyistä kirjasinta, kun 1970-luvulla käytetyt kirjoituskoneet käyttivät tasalevyistä Courier-kirjasinta.
Lopullista varmuutta asiasta ei ole, koska alkuperäisiä asiakirjoja ei ole julkaistu eikä niitä ole annettu asiantuntijoiden tarkempaan tutkimukseen. Vertaileminen vastaaviin asiakirjoihin on vaikeaa, koska tämän tyyppisiä muistioita ei yleensä arkistoitu. CBS:n edustajat myöhemmin myönsivät, että he eivät pysty osoittamaan asiakirjojen aitoutta. Mary Mapes erotettiin tapauksen johdosta, ja Dan Rather, CBS Newsin uutisankkuri, erosi myös tapauksen johdosta, ja haastoi CBS/Viacomin myöhemmin oikeuteen, koska tunsi tulleensa syntipukiksi.
On Every Street

On Every Street on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin kuudes ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991. Albumi sisältää mm. yhtyeen hitit "Calling Elvis" ja "Heavy Fuel". "On Every Street" nousi Britannian albumilistan ykköseksi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mark Knopfler.
M/S Auto Bank

M/S Auto Bank () on suomalaisen Bore -varustamon omistuksessa oleva oleva ro-ro-rahtilaiva. Alus on rakennettu vuonna 1998 Kristiansundissa, Norjassa. Kuollutta painoa "Auto Bankilla" on 6 024 tonnia ja jääluokitus on 1A Super eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa liikkumaan yksin. Alus on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Helsinki. Nykyään alusta käyttää UECC -varustamo, joka kuljettaa sillä henkilöautoja Euroopasta Suomeen. Kerrallaan autoja alukseen mahtuu 1 440.
Auto Bankin sisaraluksia ovat M/S Auto Bay ja M/S Auto Baltic.
Käyttöhistoria.
7. elokuuta 1998 alus luovutettiin suomalaisen Rederi Ab Engshipin omistukseen, joka rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nauvo. 10. elokuuta laiva sai nimen "Serenaden". Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin reitillä Kemi–Lyypekki. Marraskuussa 2004 Serenaden siirtyi liikennöimään Lyypekin ja Haminan välille. Vuonna 2006 suomalaiseen Rettig Groupiin kuuluva Bore osti aluksen. Lokakuussa 2006 Serenaden meni Cosco Shipyard -telakalle Nantongiin, Kiinaan. Tammikuussa 2007 laiva aikarahdattiin UECC:n liikenteeseen. Samalla alus sai myös nykyisen "Auto Bank" -nimensä.
Robert F. Furchgott

Robert Francis Furchgott (4. kesäkuuta 1916 – 19. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai vuonna 1998 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Louis J. Ignarron ja Ferid Muradin kanssa.
Furchgott syntyi Charlestonissa, Etelä-Carolinassa, ja valmistui Pohjois-Carolinan yliopistosta Chapel Hillissä vuonna 1937. Hän jatkoi opintojaan Northwestern-yliopistossa, josta hän sai PhD:n arvon biokemiasta. Hän kuului St Louisissa sijaitsevan Washingtonin yliopiston lääketieteellisen henkilökuntaan vuosina 1949–1956. Vuosina 1956–1988 hän työskenteli farmakologian professorina SUNY Downstate Medical Centerissä.
Mainitun Nobelinsa lisäksi Furchgott sai Gairdner Foundation International Awardin vuonna 1991 ja Lasker-palkinnon vuonna 1996, viimeksi mainitun yhdessä Ferid Muradin kanssa. Hän oli naimisissa, ja hänellä on lapsia.
Slovakialaiset eurokolikot

Slovakialaiset eurokolikot ovat Slovakialle suunniteltuja eurokolikoita. Eurokolikoiden arvopuoli on kaikissa euromaissa samanlainen, mutta kääntöpuolen jokainen euromaa suunnittelee itse omille kolikoilleen. Slovakia siirtyi käyttämään euroa vuoden 2009 alusta alkaen.
Yhden, kahden ja viiden sentin kolikoissa on kuvattuna Kriváňin vuori. Kymmenen, kahdenkymmenen ja viidenkymmenen sentin kolikoissa on kuvattuna Bratislavan linna. Yhden ja kahden euron kolikoissa on kuvattuna Slovakian vaakuna. Kaikista Slovakian eurokolikoista löytyy kääntöpuolelta lisäksi EU:n kaksitoista tähteä sekä kolikon valmistusvuosi.
Tundrasirri

Tundrasirri ("Calidris mauri") on arktisen alueen kahlaaja. Lajin nimesi Jean Cabanis vuonna 1857.
Koko ja ulkonäkö.
Tundrasirrin pituus on 14–17 senttimetriä, siipien kärkiväli 35–37 senttimetriä ja paino 18–35 grammaa. Suosirrin kokoinen. Nokka on musta ja kärjestään lievästi alaspäin taipunut. Kesäpuvussa selkäpuoli on punertava ja rinta sekä kupeet tummatäpläiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on korkea ’tshiit’.
Esiintyminen.
Pesii Koillis-Siperiassa ja Alaskassa. Maailman populaation koko on noin 3,5 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Länsi-Intian saaristossa sekä Keski- ja Etelä-Amerikan rannikoilla. Lajia ei ole tavattu Suomessa vuoteen 2006 mennessä.
Elinympäristö.
Pesimäaikana arktisen tundran lampareiden, soiden, järvien ja jokien rannat ja niiden lähistöllä. Muuttomatkalla ja talvehtimisalueilla elää enimmäkseen rannikoiden vuorovesirannoilla.
Lisääntyminen.
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4 ja molemmat puolisot hautovat niitä noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja etsivät itse ruokansa. Usein naaras jättää poikasten hoidon koiraalle lähtien itse syysmuutolle. Poikaset oppivat lentämään noin 3 viikon ikäisinä.
Ravinto.
Mutarannoilla elävät hyönteiset, nilviäiset ja äyriäiset.
ExtendedancEPlay

ExtendedancEPlay on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin neljä kappaletta sisältävä EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1983. Levyä on kutsuttu myös "Twisting by the Pool EP" -nimellä, sen ensimmäisen kappaleen mukaan.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet ovat säveltänyt ja sanoittanut Mark Knopfler.
Dino Risi

Dino Risi (23. joulukuuta 1916 Milano – 7. kesäkuuta 2008 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. 
Milanossa syntynyt Risi oli yksi "commedia all'italianan" suurista nimistä. Alberto Lattuada kelpuutti Risin avustajakseen jo vuonna 1940, mutta haaveet pitkäaikaisemmasta urasta ohjaajana alkoivat nousta vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Muutamia Risin keskeisistä elokuvista ovat "Vaarallinen leski" (Pane, amore e..., 1955), "Rahattomia rakastuneita" (Poveri ma belli, 1956), "Vaikea elämä" (Una vita difficile, 1961), "Playboy" (Il sorpasso, 1962) ja "I mostri" (1963). Vuonna 1974 hän ohjasi elokuvan "Naisen tuoksu" ("Profumo di donna"), jonka pohjalta Martin Brest ohjasi vuonna 1992 samannimisen amerikkalaisversion. 
Risille myönnettiin vuonna 2002 Venetsian elokuvajuhlilla Kultainen leijona hänen koko tuotannostaan. Menestynyt elokuvaohjaaja julkaisi vuonna 2004 omaelämäkertansa "I miei mostri". Hän oli naimisissa sveitsiläisen Claudian kanssa, ja myös hänen poikansa Marco Risi on toiminut ohjaajana. Risi oli kuollessaan 91-vuotias.
Erkki Rajamäki

Erkki Juhani Rajamäki (s. 30. lokakuuta 1978 Vantaa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka on uransa jälkeen on toiminut pelaajatarkkailijana. Vuosina 2013–2015 Rajamäki työskenteli Pittsburgh Penguinsille, ja vuodesta 2015 eteenpäin hän on tehnyt töitä Boston Bruinsille. 
Rajamäki pelasi suurimman osan pelaajaurastaan SM-liigassa, saavuttaen yhden hopean ja kaksi pronssia.
Ura.
Rajamäki aloitti jääkiekkoharrastuksen Etelä-Vantaan Urheilijoissa, josta hän siirtyi EVU:n edustusseuraan Kiekko-Vantaaseen. Rajamäki aloitti ammattilaisena HIFK:ssa kaudella 1998–1999, minkä jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin Colgaten yliopiston joukkueeseen. Rajamäki palasi Yhdysvalloissa pelatun kauden jälkeen HIFK:hon, jolloin hän pelasi myös Ison-Britannian Elite Ice Hockey Leaguessa 11 ottelua.
Kevään 2001 jälkeen Rajamäki siirtyi HPK:hon, jonka riveissä hän nosti selvästi tasoaan tehden 12 maalia runkosarjassa. Rajamäki pelasi HPK:ssa toisenkin kauden voittaen näillä molemmilla SM-hopeaa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Ilvekseen, minkä jälkeen Rajamäki lähti St. Louis Bluesin NHL-organisaatioon.
Kaudella 2004–2005 Rajamäen pistesaldo jäi St. Louis Bluesin farmijoukkue Worcester IceCatsissa vähäiseksi, ja seuraavalla kaudella hän jäi usein farmijoukkueen Peoria Rivermenin kokoonpanon ulkopuolelle. Rajamäki päätti siirtyä kesken kauden 2005-2006 SM-liigaan Espoo Bluesin riveihin.
Kahdella ensimmäisellä kaudellaan Bluesissa Rajamäki pelasi lähinnä kolmos- ja neloskentällisessä. Mutta kaudella 2007-2008 hän pelasi melkein koko kauden ajan ykköskentällisessä, ja teki runkosarjan 49 ottelussa henkilökohtaisen yhden kauden piste-ennätyksensä 16+12=28. Lisäksi Rajamäki voitti SM-hopeaa. Hän pelasi kolme seuraavaakin kautta Bluesissa kuuluen joukkueen runkopelaajiin.
Kaudelle 2010-2011 Rajamäki ei solminut minkään seuran kanssa pelaajasopimusta, mutta syyskuussa 2011 Rajamäki teki HIFK:n kanssa meneillään olleen kauden loppuun asti kestävän sopimuksen. Hän kärsi tuolloin paljon loukkaantumisista, ja pistesaldo jäi vähäiseksi. Rajamäki päätti uransa kevääseen 2013 pelaten Ilveksessä.
Muuta.
Rajamäki on opiskellut Tampereen yliopistossa pääaineenaan kansantaloustiede.
Gordon Bunshaft

Gordon Bunshaft (9. toukokuuta 1909 – 6. elokuuta 1990) oli yhdysvaltalainen arkkitehti, joka opiskeli Massachusetts Institute of Technologyssä.
Bunshaft syntyi Buffalossa New Yorkin osavaltiossa ja kävi lukiota Lafayette High Schoolissa, jonka koulurakennus on arkkitehtonisesti merkittävä. Bunshaft oli modernisti, joka otti vaikutteita Mies van der Rohelta ja Le Corbusier'lta. Hänen tunnetuin rakennuksensa on vuonna 1952 valmistunut Lever House, joka toimii "Lever Brothers" -nimisen saippuayhtiön pääkonttorina. Bunshaftin suunnittelema Manufacturers Hanover Trust Bank rakennus on ensimmäinen "läpinäkyvä" pankki Yhdysvaltain itärannikolla ja modernismin helmi.
Bunshaft työskenteli Edward Durell Stonen kanssa. Hän työskenteli hetken aikaa yhdessä teollisuussuunnittelija Raymond Loewyn kanssa, mutta piti tätä teennäisenä. Vuodesta 1937 Bunshaft työskenteli Skidmore, Owings and Merrill -arkkitehtitoimistossa. Hänestä tuli myöhemmin arkkitehtitoimiston osakas.
Bunshaftin ainoa yhden perheen asunto on 210 m² "Travertine House", joka oli hänen omassa käytössään. Testamentissaan Bunshaft jätti talon New Yorkin modernin taiteen museolle, MoMA:lle, joka myi sen Martha Stewartille vuonna 1995. Stewart ryhtyi remontoimaan taloa, mutta työt keskeytyivät riitaan naapurin kanssa. Lopulta Stewart myi talon Donald Maharamille, joka totesi rakennuksen olevan erittäin huonossa kunnossa ja purki sen. 
1950-luvulla Bunshaft työskenteli Yhdysvaltain suurlähetystöjen rakentamisesta vastaavassa virastossa ja oli mukana suunnittelemassa useita Yhdysvaltojen Saksassa sijaitsevia konsulaatteja.
Bunshaftin minimalistinen tyyli ei rajoittunut vain rakennuksiin. Saatuaan Pritzker-palkinnon vuonna 1988 hän piti tilaisuuden historian lyhimmän kiitospuheen: "Vuonna 1928 aloitin opintoni MIT:n arkkitehtiosastolla ja aloitin matkani arkkitehtuuriin. Nyt, 60 vuotta myöhemmin minulle on myönnetty Pritzker Architecture Prize, josta kiitän Pritzkerin perhettä ja valintakomitean jäseniä heidän suotuaan minulle tämän arvostetun palkinnon. Se on elämäni ja urani kohokohta."
Bunshaftin henkilökohtainen arkisto on Avery Architectural and Fine Arts Libraryssä Columbian yliopistossa.
Sherwood Schwartz

 
Sherwood Charles Schwartz (s. 14. marraskuuta 1916 – 12. heinäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen tuottaja ja käsikirjoittaja, joka loi televisiosarjat "Gilligan’s Island" ja "The Brady Bunch".
Schwartz syntyi New Jerseyn Passaicissa juutalaiseen perheeseen. Hän työskenteli radiossa jo ennen läpimurtoaan televisiossa. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös näytelmiä. Vuonna 1961 Schwartzille myönnettiin Emmy-palkinto työstään käsikirjoittajana "The Red Skelton Show’ssa". Hän sai vuonna 2008 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Kirjassaan "Inside Gilligan’s Island" (1988) Schwartz mainitsi, ettei hän tullut lainkaan toimeen Red Skeltonin kanssa – hänen sopimukseensa jopa sisältyi kohta, joka takasi, ettei hänen tarvinnut tavata tätä kasvokkain. 
Schwartz oli joulukuusta 1941 naimisissa Mildred Seidmanin kanssa. Heillä oli neljä lasta: Lloyd, Ross, Elroy ja Hope. Viimeksi mainitun on kerrottu saaneen nimensä Bob Hopen mukaan.
Lichfield

Lichfield on noin asukkaan katedraalikaupunki "(city)" ja asukkaan hallintopiiri Staffordshiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Birminghamista pohjoiseen. Sen nimen taustalla on kolme erikielistä sanaa – brittiläinen "lẹ̄to-" (’harmaa’), varhaiskymrinkielinen "cē¸d" (’metsä’) ja muinaisenglantilainen "feld" (’aukea paikka’) – ja se tarkoittaa siis kutakuinkin ’aukeaa paikkaa harmaan metsän vieressä’. Hallintopiiriin kuuluu Lichfieldin kaupungin lisäksi Burntwoodin kaupunki ja useita pieniä maalaiskyliä.
Lichfieldin kaupunki on kuuluisa keskiaikaisista kirkoistaan, Lichfieldin tuomiokirkosta ja Church of St Chadista. Asukkaista 98 % on valkoihoisia ja 79 % kristittyjä (koko Englannin keskiarvot ovat 90 % ja 71,8 %).
Kaupunki oli jo Mercian aikana uskonnollinen keskus, johon pyhä Chad sai perustaa luostarin. Pyhän Chadin jäännöksiä säilytettiin hänen kuoltuaan kirkossa, josta tuli pyhiinvaelluspaikka.
Vuonna 1291 kaupungissa riehui tulipalo joka tuhosi monia rakennuksia, mutta katedraali säilyi vahingoittumattomana. Reformaatio lopetti pyhiinvaeltajien virran ja kaupunki menetti tuloja.
Teollinen vallankumus sai Birminghamin kasvamaan Lichfieldiä merkittävämmäksi keskukseksi.
Reg Varney

Reginald Alfred ”Reg” Varney () oli brittiläinen näyttelijä. Hän esitti linja-autonkuljettaja Stan Butlerin pääroolin tilannekomediasarjassa "Mennään bussilla", jota esitettiin Britanniassa vuosina 1969–1973 ja myös Suomessa tuoreeltaan 1970-luvun alussa. Varney oli myös maailman ensimmäinen ihminen, joka käytti pankkiautomaattia.
Varney oli 1. lokakuuta 1939 alkaen naimisissa puolisonsa Lilyn kanssa tämän kuolemaan vuoteen 2002 asti. Heillä on Jeanne-niminen tytär.
Franca

Franca on kaupunki Brasiliassa São Paulon osavaltiossa.
Vuonna 2007 siellä asui 328 221 henkeä. Francassa on yksi Brasilian suurimmista sokeritehtaista. Lisäksi siellä on huonekalu-, kenkä-, lääke- ja kemianteollisuutta.
Terje Andersen

Terje Andersen (s. 4. maaliskuuta 1952) on entinen norjalainen pikaluistelija ja urheilujohtaja. Andersen oli tyypillinen keskimatkojen luistelija ja hänen paras sijoituksensa on vuoden 1980 talviolympialaisten olympiapronssi 1500 metrin matkalla.
Andersen osallistui useita kertoja pikaluistelun sprinttimaailmanmestaruuskilpailuihin ja sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuonna 1981. 
Hän oli Norjan pikaluisteluliiton puheenjohtaja vuosina 1997–1999 ja vuonna 2003.
Al Martino

Alfred Cini eli Al Martino (7. lokakuuta 1927 – 13. lokakuuta 2009) oli amerikanitalialainen laulaja ja näyttelijä.
Al Martino syntyi Philadelphiassa ja haavoittui Iwo Jimassa palvellessaan toisessa maailmansodassa. Hän nousi menestykseen singlellään ”Here In My Heart”, joka nousi brittilistan ykköseksi 15. marraskuuta 1952. Myöhempiä menestyksiä olivat muiden muassa laulut ”Spanish Eyes”, ”Volare”, ”To the Door of the Sun”, ”I Love You Because” ja ”I Love You More and More Every Day”. Hän tulkitsi myös kuuluisat laulut ”Summertime” ja ”Can’t Help Falling in Love”.
Vuonna 1964 Martino esitti elokuvan "Murha asuu sydämessä" ("Hush… Hush, Sweet Charlotte") nimikkolaulun. Hänellä oli Johnny Fontanen rooli "Kummisedässä" (1972), ja hän myös esitti sen rakkauslaulun ”Speak Softly Love”. Hän palasi samaan rooliin elokuvassa "Kummisetä, osa III" vuonna 1990. Hän oli naimisissa.
Paul Ruto

Paul Ruto (s. 3. marraskuuta 1960) on kalenjin-heimon nandi-haaraan kuuluva kenialainen entinen 800 metrin juoksija ja maailmanmestari 1993 Stuttgartin MM-kisoista.
Pääasiassa Ruton juoksu-ura koostui vauhdinpitäjäjäniksenä juostuista juoksuista. Hänen MM-juoksunsa noudatti melko lailla vastaavanlaista kaavaa, kun hän meni juoksussa keulaan heti lähdössä ja veti itselleen ison kaulan, ja säilytti johtonsa maaliin saakka. Toiseksi tullut Italian Giuseppe D'Urso ja maanmies Billy Konchellah ehtivät vajaan parin sekunnin kymmenyksen päähän. Puolitoista kuukautta ennen Stuttgartin kisoja Ruto oli sijoittunut Afrikan-mestaruuskisoissa Durbanissa toiseksi Samuel Kibet Lagatin takana.
Ekaterine Gabašvili

Ekaterine Gabašvili (, 16. kesäkuuta 1851 Gori – 7. elokuuta 1938), omaa sukua Tarkhnišvili () oli georgialainen kirjailija. 
Gabašvili syntyi aatelisperheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Hän kirjoitti useita tunteellisia romaaneja ja tarinoita talonpoikaiselämän ja kyläkoulun opettajien suruista. 1900-luvulla hän hylkäsi kaunokirjallisuuden ja siirtyi omaelämäkerran pariin. Gabašvili tunnetaan myös yhtenä ensimmäisistä georgialaisista feministeistä ja naisten oikeuksien aktivisteista. Hän avasi vuonna 1883 koulun köyhien perheiden tytöille ja oli vuonna 1890 perustamassa "Džedžili"-lehteä, jonka julkaisemilla lasten tarinoilla oli merkittävä osa georgiankielisen lastenkirjallisuuden kehityksessä.
Elokuva "Magdanas lurdža" ('Magdanan aasi') perustuu yhteen Gabašvilin merkittävimmistä romaaneista. Sen ovat ohjanneet Tengiz Abuladze ja Revaz Tškheidze. Elokuva palkittiin vuonna 1956 Cannesin ja Edinburghin kansainvälisillä elokuvajuhlilla.
Nikolaus Lenau

Nikolaus Lenau, oikea nimi Nikolaus Franz Niembsch Edler von Strehlenaun, (25. elokuuta 1802 Csatád, lähellä Temesvária, Unkari – 22. elokuuta 1850 Oberdöbling, lähellä Wieniä) oli itävaltalainen runoilija.
Kirjailijanimellä Nikolaus Lenau tunnettu Strehlenaun syntyi 1802 Unkarissa Csatádissa lähellä Temesvária. Hän opiskeli Itävallan yliopistoissa osaamatta suuntautua millekään erikoisalalle ja keskeytti opinnot perittyään 1831 pienen omaisuuden. Hän lähti Stuttgartiin saadakseen runoelmansa julkisuuteen ja joutui siellä svaabilaiseen runoilijapiiriin. joka vaikutti elähdyttävästi ja rauhoittavasti hänen mieleensä. Vuonna 1832 hän sisäisen levottomuuden ajamana matkusti Amerikkaan, mutta ei viihtynyt uuden maailman materialistisessa yhteiskunnassa, vaan palasi jo seuraavana vuonna Saksaan.
Julkaisemillaan runoelmilla hän oli saavuttanut mainetta, ja hän kohtasi kaikkialla tunnustusta ja myötätuntoa. Hänen synkkämielisyytensä kävi kuitenkin yhä raskaammaksi, ja 1844 hän sairastui mieleltään parantumattomasti. Hän kuoli 1850 Oberdöblingissä lähellä Wieniä. Hän julkaisi kaksi runokokoelmaa "Gedichte" (1832) ja "Neuere Gedichte" (1838), eeppiset runoelmat "Savonarola" (1837), "Die Albigenser" (1842) ja katkelman "Don Juan" (1844) sekä "Faust"-nimisen draaman (1836). Toinen draamateos "Der Zuav" julkaistiin hänen kuoltuaan. Lenau on italialaisen Giacomo Leopardin rinnalla runoilijoista onnettomimpia. Hänen tunnelmallisesta lyriikastaan huokuu syvä luonnontunne. Hän on Heinrich Heinen ja Möriken ohella Goethen jälkeisen saksalaisen lyriikan mestareita.
Suomennettuja runoja.
Lenaun runojen suomennoksia on julkaistu muun muassa antologioissa "Sata runoa" (suom. Valter Juva, WSOY 1926) ja "Laulujen virta" (suom. Arvi Kivimaa, WSOY 1936).
Anastasia Eristavi-Khoštaria

Anastasia Eristavi-Khoštaria (, 3. helmikuuta 1868 – 1. toukokuuta 1951) oli georgialainen kirjailija.
Hän syntyi aristokraattiseen perheeseen Gorissa, Georgiassa, joka oli silloin osa Venäjän keisarikuntaa. Eristavi-Khoštaria aloitti uransa opettajana syntymäkaupungissaan, jonne hän perusti ilmaisen koulun talonpoikien lapsille ja myöhemmin naisten järjestön nimeltään Mandilosani (1913–1914). Kirjailijana hän aloitti vuonna 1885, kun hänen käännöksensä ossetialaisesta legendasta, "Beso" (), julkaistiin. 1890-luvulla suosittu georgialainen kirjailija Akaki Tsereteli rohkaisi häntä muuttamaan Tbilisiin jatkamaan työtään omien kirjoitustensa parissa. Hänen ensimmäiset romaaninsa, "Molipul gzaze" (, "liukkaalla polulla") vuodelta 1897 ja "Bedis triali" (, "kohtalon pyörä") vuodelta 1901 menestyivät hyvin. Eristavi-Khoštaria oli ensimmäinen georgialainen naiskirjailija, joka kirjoitti teoksensa naisnäkökulmasta koulutetuille aikuisille. Hänen romaaninsa ja tarinansa seuraavat tiettyä kaavaa, jossa georgialainen aatelisnainen joutuu vanhan moraalin ja taloudellisen järjestyksen romahdusten myllerrykseen 1800-luvun puolivälissä, yrittäen puolustaa ideaalejaan vapaasta työstä ja totuudenmukaisesta rakkaudesta rappeutuneella taustalla. Neuvostoliiton hyökkäyksen jälkeen vuonna 1921 hän vetäytyi kirjallisista ja julkisuuden aktiviteeteista, ja kirjoitti vain vähän, lukuun ottamatta ideologisia korjauksia omiin töihinsä.
Hän oli naimisissa Dutu Megrelin (Dimitri Khoštaria, 1867–1938), suosittujen isänmaallisten runojen ja lastensatujen kirjoittajan kanssa.
Kornelia Ender

Kornelia Ender (s. 25. lokakuuta 1958 Plauen) on DDR:ää edustanut entinen saksalainen uimari ja nelinkertainen olympiavoittaja.
Ender oli vain 13-vuotias saavuttaessaan Münchenin olympialaisissa 1972 kolme hopeamitalia: 200 metrin sekauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Seuraavana vuonna hän voitti neljä maailmanmestaruutta Belgradissa: 100 metrin vapaa- ja perhosuinneissa sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 200 metrin sekauinnissa.
Vuoden 1974 EM-kilpailuissa Wienissä Ender voitti 100 ja 200 metrin vapaauinnin sekä 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviestit. Seuraavana vuonna hän voitti neljä kultaa MM-kilpailuissa Calissa: 100 metrin vapaa- ja perhosuinneissa sekä molemmissa viesteissä.
Montrealin olympialaisissa 1976 Ender voitti ensimmäisenä naisuimarina neljä kultamitalia yksissä olympialaisissa, vieläpä maailmanennätystuloksilla. Hän oli paras 100 ja 200 metrin vapaauinnissa sekä 100 metrin perhosuinnissa; lisäksi hän kuului DDR:n kultajoukkueeseen 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä itäsaksalaiset saivat hopeaa.
Ender teki urallaan 29 maailmanennätystä, joista kuusi viesteissä.
Thomas Berger

Thomas Louis Berger (20. heinäkuuta 1924 – 13. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon kuuluu "Little Big Man" (1964), josta on tehty vuonna 1970 ensi-iltansa saanut elokuvasovitus "Pieni suuri mies".
Berger syntyi Cincinnatissa, Ohiossa. Valmistuttuaan Lockland High Schoolista vuonna 1942 hän aloitti opinnot ohiolaisessa Miamin yliopistossa, mutta ei viihtynyt siellä ja päätti liittyä armeijaan. Palveltuaan toisessa maailmansodassa lääkintäjoukoissa Britanniassa ja Saksassa Berger opiskeli Cincinnatin yliopistossa ja valmistui sieltä vuonna 1948. Hän suoritti jatko-opintoja Columbian yliopistossa, mutta jätti George Orwellia käsitelleen tutkielmansa kesken vuonna 1951.
1950-luvun alkuvuosina Berger muutti New Yorkin kaupungista Rocklandin piirikuntaan, missä hän työsti esikoisromaaniaan "Crazy in Berliniä" neljän vuoden ajan. Ajan mittaan hän erakoitui vältellen visusti julkisuutta. Hän oli naimisissa taidemaalari Jeanne Redpath Bergerin kanssa.
Berger oli vuonna 1984 ehdolla Pulitzer-palkinnon saajaksi. Hän keskittyi pitkän uransa aikana ensisijaisesti romaaneihin, mutta julkaissut myös novelli- ja näytelmäkirjallisuutta.
Neville Hayes

Neville Ronald Hayes (2. joulukuuta 1943 Sydney – 28. kesäkuuta 2022) oli australialainen uimari, joka saavutti kaksi hopeaa kesäolympialaisissa 1960: 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Hayes olisi ollut 1960-luvun alussa maailman paras perhosuimari, ellei Yhdysvaltojen Michael Troy olisi ollut häntä vastassa. Hayes paransi 200 metrin perhosuinnin olympiafinaalissa ennätystään kolme sekuntia, mutta Troy oli silti kaksi sekuntia nopeampi.
Hugh O’Brian

Hugh Charles O’Brian (oik. Krampe; 19. huhtikuuta 1925 Rochester, New York – 5. syyskuuta 2016 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
O’Brian syntyi Rochesterissa, New Yorkissa, ja palveli toisessa maailmansodassa. Hän esitti päähenkilö Wyatt Earpia lännensarjassa "The Life and Legend of Wyatt Earp" vuosina 1955–1961.
O’Brian on saanut oman tähtensä Hollywood Walk of Famella, ja hänet otettiin vuonna 1992 Hall of Great Western Performers -museoon Oklahomassa.
O’Brian perusti vuonna 1958 kuuluisan "Hugh O’Brian Youth Leadership Foundationinsa", joka on vuosikymmenten varrella levinnyt eri puolille maailmaa. Hän meni 25. kesäkuuta 2006 naimisiin 54-vuotiaan Virginia Barberin kanssa; O’Brian oli 81-vuotias ja avioliitto hänen ensimmäisensä.
O’Brian kuoli 91-vuotiaana kotonaan Kalifornian Beverly Hillsissä 5. syyskuuta 2016.
Hiro Kanagawa

Hiro Kanagawa (s. 13. lokakuuta 1963 Sapporo, Hokkaido, Japani) on Kanadassa asuva japanilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa "Smallville" ja lyhytelokuvassa "Hiro", josta hän sai Leo Award -ehdokkuuden.
Ura.
Ennen televisiouraansa Kanagawa esiintyi Kanadassa teatterinäytelmissä. Hän sai vuonna 1998 Jessie Richardson -palkinnon. Televisiossa Kanagawa on näytellyt uransa aikana satunnaisissa jaksoissa yli 40 elevisiosarjassa, joihin kuuluvat muun muassa "Highlander", "Salaiset kansiot", "Verkkopeli", "Smallville" ja "Tähtiportti". 
Näyttelemisen lisäksi Kanagawa on tehnyt dubbauksia sekä alkuperäisiä äänirooleja, joista merkittävin on "Ihmeneloset" -animaatiosarjassa.
Buzzcocks

Buzzcocks on Manchesterissa vuonna 1975 perustettu englantilainen punk-yhtye.
Buzzcocksia pidetään tärkeänä vaikuttajana Manchesterin musiikkipiireissä, riippumattomien levy-yhtiöiden liikkeessä sekä punk rock-, power pop-, punk pop- ja indie rock -genreissä yleisesti.
Laajalti coveroitu ”Ever Fallen in Love (With Someone You Shouldn't've)” on yksi yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Esikoisalbumi "Another Music in a Different Kitchen" (1978) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Buzzcocks esiintyi heinäkuussa 2011 Joensuun Ilosaarirock-festivaaleilla.
Buzzcocksin perustajajäsen ja laulaja-kitaristi Pete Shelley kuoli sydänkohtaukseen 63-vuotiaana 6. joulukuuta 2018.
Jäsenet.
helmikuu 1976
1 huhtikuu 1976
20 heinäkuu 1976 – helmikuu 1977
11 maaliskuu 1977 – 7 lokakuu 1977
marraskuu 1977
marraskuu 1977 – 6 maaliskuu 1981
1989
1990–1991
1992
1992
1992–2006
2006–2008
2008–
Helloween (EP)

Helloween EP on saksalaisen metalliyhtye Helloweenin ensimmäinen julkaisu. Se julkaistiin vuonna 1985 ja yhtyeen ensimmäinen täysimittainen albumi Walls of Jericho ilmestyi vielä myöhemmin samana vuonna. Helloween EP:n kappaleet ovat mukana useissa Walls of Jerichon CD-versioissa.
Jean Erdman

Jean Erdman Campbell (20. helmikuuta 1916 – 4. toukokuuta 2020 Honolulu) oli yhdysvaltalainen nykytanssija ja koreografi. 
Honolulussa, Havaijilla syntynyt Erdman opiskeli Punahou Schoolissa ja sitten Miss Hall's Schoolissa, josta valmistui vuonna 1934. Hän täydensi opintojaan Sarah Lawrence Collegessa ja sai joka kesä tanssinopetusta Martha Grahamilta Bennington Collegessa.
Erdman oli naimisissa Joseph Campbellin kanssa vuodesta 1938 miehen kuolemaan 31. lokakuuta 1987. Hän lopetti työnsä Grahamin balettiryhmässä ja perusti vuonna 1944 omansa. Hän on myöhemmällä urallaan opettanut muun muassa Columbian ja New Yorkin yliopistoilla. 
Erdman oli Maya Derenin keskeneräisen "Medusa"-elokuvan tähti vuonna 1949. Hänelle sävelsivät teoksia muiden muassa John Cage ja Alan Hovhaness; hän teki yhteistyötä myös Henry Cowellin ja Lou Harrisonin kanssa. Hänen tunnetuimpia töitään on "The Coach with the Six Insides", joka esitettiin 114 kertaa Broadwayn ulkopuolella vuosina 1962–1963.
"The Two Gentlemen of Verona" toi Jean Erdmanille vuonna 1972 parhaan koreografian Tony-palkintoehdokkuuden. Erdman palasi 1970-luvulla Havaijille, jossa hän asuu kuolemaansa asti.
Štrbské Pleso

Štrbské Pleso on hiihto- ja matkailukeskus Ylä-Tatralla, Slovakiassa. Vuodesta 1948 se on ollut osa Vysoké Tatryn kuntaa. Se on saanut nimensä Štrbské pleso -järven mukaan, jonka etelärannalle maanomistaja Jozef Szentiványi perusti metsästysmajan vuonna 1872. Ensimmäiset hotellit alueelle rakennettiin vuonna 1875. Sittemmin alueella rakentaminen ja liikenneyhteydet kehittyivät. Järven rannoille rakennettiin muun muassa keuhkoparantoloita. Erityisesti alueelle rakennettiin uusia hotelleita ja ympäristöä korjattiin ja uudistettiin alueella pidettyjen vuoden 1970 pohjoismaisten hiihtolajien MM-kisojen vuoksi. Siellä on järjestetty myös säännöllisesti lukuisia mäkihypyn ja hiihdon maailmancupin osakilpailuita sekä muita talviurheilutapahtumia, muun muassa talviuniversiadit vuonna 1987. 
Hiihtokeskuksessa on kuusi hissiä ja kahdeksan rinnettä Korkeuseroa on 465 metriä. Lumikausi kestää tyypillisesti marraskuusta huhtikuuhun.
El Periódico de Catalunya

El Periódico, aiemmin El Periódico de Catalunya, on Espanjan 26. lokakuuta 1978 perustettu sanomalehti, joka ilmestyy Barcelonassa. Sen omistaa Grupo Prensa Ibérica. Lehti ilmestyy espanjankielisenä ja katalaaninkielisenä painoksena, joista espanjankielisessä on punainen nimiö ja katalaaninkielisessä sininen. Lehti ei kannata baskinationalismia eikä Katalonian erillispyrkimyksiä.
Encores

Encores on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin neljä kappaletta sisältävä ja livenä äänitetty EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1993, hieman yhtyeen "On The Night" -live-albumin jälkeen.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Mark Knopfler.
Gnu (yhtye)

GNU on suomalainen rockyhtye, joka on perustettu Oulussa vuonna 2002. Musiikissaan GNU yhdistelee elementtejä koko populaarimusiikin laajalta kentältä hennoista jazzsävyistä aina moderneihin päällekäyviin kitaravalleihin. Oman uniikin lisänsä yhtyeen tuotantoon antavat vokalisti Olavi Goblinin persoonalliset ja monitulkintaiset sanoitukset, jotka muodoltaan ovat lähempänä runoutta kuin normaalia rocklyriikkaa.
Historia.
GNU perustettiin vuonna 2002. Ensimmäisen kokoonpanon muodostivat Olavi Goblin (laulu), Sebastian Ojanmies (kitara), Kiiminki Joe (rummut) ja Tapani Kuutio (kitara). Bassot samana vuonna julkaistulle "GNUhulluus"-demoäänitteelle soitti Joe ja keikoilla nähtiin vaihtuvia tuuraajia. Basistipulaan saatiin pysyvä ratkaisu Teuvo Vision liityttyä vahvuuteen alkuvuodesta 2003. Saman vuoden elokuussa motivaatio-ongelmien kanssa paininut Tapani Kuutio erosi yhtyeestä viikko ennen "Lumous"-demon nauhoituksia. Nelimiehinen GNU solmi levytyssopimuksen indieyhtiö Gashopperin kanssa keväällä 2004 ja kesän aikana nauhoitettiin "Auringonlaskuja"-debyyttialbumi, joka julkaistiin tammikuussa 2005. Samoihin aikoihin albumilla ja keikoilla vieraillut kosketinsoittaja Johannes Kastanja liittyi virallisesti yhtyeeseen. Vuoden loppupuolella GNU sulkeutui taas studioon ja äänitti levyn "Eksyneet etsijät", joka ilmestyi huhtikuussa 2006.
Donald Hall

Donald Hall (20. syyskuuta 1928 – 23. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi varsinkin lukuisilla englanninkielisillä runokokoelmillaan. Hän on julkaissut myös proosaa. 
Hall syntyi New Havenissa Connecticutissa, Donald Andrew Hallin ja Lucy o.s. Wellsin ainoana lapsena. Hän opiskeli Phillips Exeter Academyssä, Harvardissa ja Oxfordissa. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja tutustui Michiganin yliopistossa opettaessaan runoilija Jane Kenyoniin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1972.
Hallilta löydettiin vuonna 1989 suolistosyöpä. Leikkauksen jälkeen maksasta löydettiin etäpesäke, ja vaikka mahdollisuus elää viisi vuotta lisää oli vain yksi kolmesta, mies toipui. Hänen toivuttuaan Jane Kenyonilla kuitenkin todettiin alkuvuodesta 1994 leukemia, johon hän kuoli 22. huhtikuuta 1995. 
Tuotanto.
Hallin tuotannon tunnetuimman osan muodostavat hänen runokokoelmansa. Hänen kirjoittamansa ja Barbara Cooneyn kuvittama lastenkirja "Ox-Cart Man" (1979) palkittiin vuonna 1980 Caldecott-mitalilla. Kirjailija on julkaissut lisäksi muun muassa runsain mitoin esseitä.
Hall palkittiin vuonna 1990/1991 Frost-mitalilla. Hän asuu Eagle Pond Farmilla, isovanhempiensa vanhassa talossa New Hampshiren Wilmotissa. Hän oli Yhdysvaltain "Poet Laureate" vuosina 2006–2007, ja hän on kuulunut Yhdysvaltain Taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1989.
Andrea Romano

Andrea Romano on yhdysvaltalainen ääniohjaaja ja -roolittaja, joka on voittanut yhteensä seitsemän Daytime Emmyä.
Ura.
Romano aloitti uransa näyttelijänä New Yorkissa, jossa hän esiintyi teattereissa 1970-luvun lopulla. Hän vaihtoi pian alaa muuttaessaan San Diegoon, Kalifornian osavaltioon. Uudessa kaupungissa hän työskenteli ääninäyttelijöiden agenttien apulaisena noin viiden vuoden ajan, kunnes Romano siirtyi työskentelemään vuonna 1984 Hanna-Barberalla ääniroolittajaksi sarjoissa, kuten "Pink Panther and Sons", "Snorkkelit", "Challenge of the GoBots", "The Flintstone Kids" ja "A Pup Named Scooby-Doo". Hänelle tarjottiin myös paikkaa "Turtles – mutanttikilpikonnat" sarjan ääniohjaajana, mutta Romano kieltäytyi tarjouksesta Hanna-Barberan vuoksi, joka ei katsonut hyvällä mikäli Romano olisi työskennellyt lakon aikana kahdessa eri yhtiössä.
Walt Disney ja Warner Bros. Animation.
Romano siirtyi Walt Disney Television Animationille, joka etsi uutta ääniohjaajaa "Ankronikka" piirrettyyn, jota esitettiin vuosina 1987–1990. Sarjan myötä Romano ryhtyi työskentelemään ääniroolittajan ohella myös ääniohjaajana ja sai tarjouksen Warner Bros. Animationilta, joka pyysi häntä aluksi ääniohjaajaksi "Tiny Toonsiin". Sarjan jälkeen Romano on työskennellyt Warner Brosille sarjoissa, kuten "Animaaniset, Batman, Bittipää, Teen Titans" ja "Justice League Unlimited". Romano on toiminut ääniroolittaja ja ääniohjaajana myös animaatioelokuvissa, kuten "Maa aikojen alussa 4, Batman ja Pakkasherra, " ja "".
Nickelodeon.
Romano jatkoi työskentelyä Warner Brosilla ja sai samalla vuonna 2004 tarjouksen työskennellä Nickelodeon Animation Studiosille ääniohjaamaan "Avataria". Sarjan jälkeen hän päätyi myös ääniohjaamaan "Paavo Pesusientä" vuosina 2007–2011. Sittemmin Romanolle tarjottiin "Teenage Mutant Ninja Turtles" sarjan ääniohjaajan paikkaan.
Jaana Jokinen

Jaana Jokinen (o.s. Sundberg; s. 2. huhtikuuta 1983 Riihimäki) on suomalainen huippujudoka, joka on lopettanut uransa ja vuoden 2018 alusta Judoliiton valmennuspäällikkö. Kilpailu-urallaan Jokinen (nimellä Sundberg) edusti Riihimäen Judoseuraa, ja hänen valmentajanaan toimi riihimäkeläinen Jukka-Pekka Jokinen. Jokinen hallitsi Suomessa painoluokkaansa (naiset alle 52 kg) vuodesta 2003 lähtien. Jokinen asuu Lahdessa ja on naimisissa toisen suomalaisen huippujudokan Valtteri Jokisen kanssa. Koulutukseltaan Jokinen on liiketalouden tradenomi, ja hän on toiminut aliupseerina Urheilukoulussa.
Urheilu-ura.
Jokinen aloitti judon 11-vuotiaana vuonna 1994. Ensimmäisiin ikäluokkansa arvokisoihin hän osallistui vuonna 1998 Maailman Nuorten Olympiapäivillä. Vuonna 2001 hän loukkasi polven eturistisiteen, ja seurasi lyhyt kilpailutauko. Keväällä 2005 Jokinen voitti ensimmäisen aikuisten maailmancupmitalinsa Moskovasta tultuaan kolmanneksi. Vuonna 2005 hän oli EM-kilpailuissa viides ja alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolmas. Seuraavan vuoden kotikisoissa tuloksena oli yhdeksäs sija. Vuoden 2007 keväällä alkoivat Pekingin olympiakarsinnat, joista Jokinen tavoitteli ranking-sijoitusta viiden eurooppalaisen naisjudokan joukkoon sarjassa alle 52 kg. Jokinen jäi lopulta ilman olympiapaikkaa sijoittuen karsinnassa sijalle 8. 
Pekingin karsintojen jälkeen Jokinen kävi olkapääleikkauksen ja teki paluu kilpatatameille keväälle 2009. Kuntoutuminen oli sujunut hyvin, sillä Jokinen otteli kevään 2009 EM-kilpailuissa pronssiotteluun asti, jossa kärsi viiden pisteen tappion Alankomaiden Kitty Bravikille. Syksyn 2009 MM-kisojen 16. sijan jälkeen edessä oli taas uusi olkapääleikkaus ja pitkä kuntoutusjakso. Keväällä 2010 Jokinen teki uuden paluun juuri Lontoon olympiakarsintojen alkaessa. Hän voitti lokakuussa Rotterdamin Grand Prix -kilpailun. Istanbulin EM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui viidenneksi hävittyään pronssiottelussa Britannian Sophie Coxille. Hän ei lunastanut olympiapaikkaa varsinaisista karsinnoista, mutta selviytyi Lontoon olympialaisiin kansainvälisen judoliiton myönnettyä hänelle rankinglistan perusteella viimeisen kisapaikan.
Jokinen putosi Lontoon olympialaisissa ensimmäisellä kierroksella hävittyään Albaniaa edustaneelle Majlinda Kelmendille ipponilla. Seuraavana vuonna hän voitti Grand Slam -kilpailut Bakussa ja Moskovassa. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui viidenneksi hävittyään pronssiottelussa Japanin Yuki Hashimotolle. Hän voitti Grand Prix -kilpailun Tbilisissä 2015 ja oli viides EM-kilpailuissa 2016.
Harjoittelu.
Jokinen aloitti järjestelmällisen harjoitteluohjelmaan pohjautuvan harjoittelun noin 15-vuotiaana. Sitä ennen harrastuksiin kuuluivat jalkapallo ja laskettelu. Jokisen harjoitusohjelmaan on kuulunut judon lisäksi muun muassa juoksu, melonta, pyöräily, seinäkiipeily, jooga ja pilates.
Ryan Keller

Ryan Keller (s. 6. tammikuuta 1984 Saskatoon, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Keller pelasi urallaan Pohjois-Amerikan alasarjoissa, Suomessa ja Sveitsissä. Hän voitti urallaan AHL-liigan mestaruuden Calder Cupin, SM-hopeaa ja Sveitsin mestaruuden.
Ura.
Keller teki Pohjois-Amerikan juniorisarja WHL:ssä Saskatoon Blades -joukkueessa 257 ottelussa tehopisteet 120+117=237. Ammattilaissarjoissa Kellerin ura alkoi kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi AHL-liigan Grand Rapids Griffinsissä. Kauden 2006–2007 Keller pelasi sekä Grand Rapidsissä että Syracuse Crunchin joukkueessa AHL:ssä, ja vakiinnutti paikkansa liigassa.
Keller palkattiin loppukesästä 2007 Espoon Bluesiin paikkaamaan aiemmin sopimuksen tehnyttä Kevin Doellia, joka lopulta jäi Pohjois-Amerikkaan. Keller voitti Suomessa heti ensimmäisellä kaudella SM-hopeaa Bluesin riveissä. Hänet valittiin SM-liigan kuukauden pelaajaksi marraskuussa 2008, jolloin hän teki pisteet 7+7, ja oli SM-liigan paras pistemies ja maalintekijä. Yhteensä Keller teki kauden aikana 44 pistettä, ja oli Bluesin paras maalintekijä 22 osumallaan. Toisella kaudellaan Bluesissa Keller teki 55 pistettä. Kauden jälkeen hän teki sopimuksen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa.
Kaudella 2009–2010 Keller pääsi pelaamaan kuusi ottelua NHL:ssä. Seuraavalla kaudella hän oli voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia, Ottawan farmijoukkueessa Binghamton Senatorsissa. Keller teki 23 pudotuspeliottelussa pisteet 10+15 ja viimeisteli mestaruuden ratkaisseen maalin kuudennessa finaaliottelussa. Kauden jälkeen Keller siirtyi Edmonton Oilersiin, kun hän teki joukkueen kanssa vuoden sopimuksen. Keller pelasi kauden 2011–2012 Oilersin farmiseurassa Oklahoma City Baronsissa, jonka paras pistemies ja toiseksi paras maalintekijä hän oli. Lisäksi hänet valittiin pelaamaan AHL:n tähdistöotteluun.
Keller palasi Eurooppaan ja solmi kaksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjan HC Servette Genèven kanssa. Hän siirtyi kuitenkin seuraavaksi kaudeksi ZSC Lionsiin. Keller pelasi Lionsissa kolme kautta. Kauden 2015–2016 jälkeen hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Ammattilaisuransa jälkeen Keller palasi Pohjois-Amerikkaan ja on pelannut useissa kanadalaisissa seniorisarjoissa.
Alkyoneus

Alkyoneus (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, Gaian ja Uranoksen jälkeläinen. Hän oli kuolematon niin kauan kuin hän pysytteli Pallenessa; maassa, jossa hän oli syntynyt.
Gigantomakhian aikana, kun gigantit yrittivät hyökätä Olympos-vuorelle, Herakles ampui Alkyoneusta nuolillaan, mutta joka kerta, kun gigantti kaatui maahan, hän sai uutta voimaa äidiltään (Gaia, "maa"), ja nousi täydessä kunnossa uudelleen ylös. Pallas Athenen neuvosta Herakles tarttui Alkyoneukseen ja raahasi tämän pois kotimaastaan, jolloin tämä kuoli.
Alkyoneuksen tyttäret heittäytyivät mereen suruissaan isänsä kohtalosta, jolloin Amfitrite pelasti heidän henkensä ja muutti heidät kuningaskalastajiksi, joita kutsuttiin alkyonideiksi heidän isänsä mukaan.
Kari Haili

Kari Haili (5. lokakuuta 1956 Turku – 17. tammikuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän aloitti muusikonuransa Turun varuskuntasoittokunnassa 1976, josta nuorena sotilassoittajana muutti Lappeenrantaan 1978. Siellä sotilasura jatkui
Lappeenrannan varuskuntasoittokunnan klarinetistina. Jo 1980-luvun alusta lähtien hän työskenteli useilla eri tahoilla maakunnassa.
Haili toimi Joutsenon soittokunnan ja Imatran seurakunnan orkesterikoulun kapellimestarina sekä Lappeenrannan musiikkiopiston orkesterien johtajana. Näiden tehtävien takia hän jäi pois armeijasta 1986. Kaakkois-Suomen taidetoimikunta myönsi Hailille taidepalkinnon vuonna 2003.
Haili oli vuonna 1987 perustamansa Lappeenranta Ensemble -kamariorkesterin taiteellinen johtaja, ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan jäsen 2004-2006. Lähes kaikkien johtamiensa orkestereiden kanssa hän paitsi konsertoi ahkerasti, myös teki lukuisia esiintymismatkoja eri Euroopan maihin. Eteläkarjalaisten orkestereiden lisäksi Haili johti mm. Rauman kaupunginsoittokuntaa 1990-luvulla. 
Päätyönään Haili hoiti vuodesta 1986 lähtien Imatran musiikkityön toimialajohtajan virkaa, johon sisältyi myös seurakunnan orkesterikoulun johtaminen. Työtään Imatran seurakunnassa hän jatkoi joulukuuhun 2012 asti.
Montolan puhallinorkesterin kapellimestarina Haili toimi vuosina 1981-2001. Hänen johdollaan orkesterin toiminta vilkastui merkittävästi kaikilla tavoin. Säännöllinen konserttitoiminta alkoi, ja ohjelmisto laajentui merkittävästi etenkin klassisen sinfonisen puhallinmusiikin suuntaan. Konsertit olivat usein hyvin poikkeavia ohjelmaltaan sen suhteen, mitä soittokunnilta oli totuttu tuohon aikaan kuulemaan. Orkesterin taitotaso kasvoi huimasti, ja konsertteja tehtiin hyvinkin vaativilla ohjelmistoilla. Niinpä nimikin muutettiin soittokunnasta puhallinorkesteriksi.
Valtteri Jokinen

Valtteri Jokinen (s. 12. helmikuuta 1983 Oulu) on suomalainen judoka. Hän edustaa Riihimäen Judoseuraa ja hänen valmentajanaan toimii isä Jukka-Pekka Jokinen. Hänen pituutensa on 164 cm ja painoluokkansa alle 60 kg. Jokinen asuu Lahdessa ja on naimisissa toisen suomalaisen huippujudokan Jaana Jokisen kanssa. Jokinen on koulutukseltaan liiketalouden tradenomi.
Urheilu-ura.
Jokinen aloitti judon seitsemänvuotiaana eli vuonna 1990. Ura alkoi Riihimäen Judoseurassa ja jatkuu vieläkin. Ensimmäisiin ikäluokkansa arvokisoihin Jokinen osallistui vuonna 1998 Maailman Nuorten Olympiapäivillä. 2002 loukkasi polvensa, joka aiheutti lyhyen kilpailutauon. Keväällä 2005 Jokinen voitti ensimmäisen aikuisten maailman cup -mitalin Hampurissa ja tuli kolmanneksi. Seuraavan vuoden EM-kotikisoista tuloksena oli yhdeksäs sija, mutta Jokisen taival keskeytyi loukkaantumiseen. Vuosi 2006 päättyi hyvin Swedish- ja Finnish Open -voittoihin sekä opiskelijoiden MM-kilpailujen viidenteen sijaan. Opiskelijoiden MM-kilpailujen viimeisessä ottelussa Jokisen pohjeluu kuitenkin murtui, ja vamma esti harjoittelun ja kilpailemisen keväällä 2007, jolloin käynnistyivät Pekingin olympiakarsinnat. Paluu kilpatatameille tapahtui syksyllä 2007 kahdeksan kuukauden tauon jälkeen. Jokinen tavoitteli ranking-sijoitusta yhdeksän eurooppalaisen miesjudokan joukkoon sarjassa alle 60 kg mutta ei saavuttanut olympiapaikkaan vaadittavia pisteitä.
Pekingin karsintojen jälkeen Jokinen kärsi loukkaantumisista. Kahden eri leikkaushoidon vaatineen kuntoutuksen välissä hän kuitenkin osoitti jälleen kuntonsa syksyn -09 MM-kisojen 16. sijallaan, jonka jälkeen vuorossa oli olkapääleikkaus. Keväällä 2010 Jokinen teki vahvan paluun juuri Lontoon olympiakarsintojen alkaessa ottamalla hyviä pistesijoja.
Judon karsinnat alkoivat toukokuussa 2010 ja kestivät huhtikuuhun 2012. Jokinen sijoittui painoluokkansa miehet-60 kiloa maailmanlistalla 22. parhaan joukkoon ja lunasti henkilökohtaisen paikan vuoden 2012 kesäolympialaisiin. Hän voitti Lontoon olympialaisissa Marokon Yassine Moudatirin ja hävisi eteläkorealaiselle Choi Gwang-Hyeonille, ja sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Harjoittelu.
Harrastuksiin kuului ennen judoa koirien kasvatus, jalkapallo, jääkiekko, laskettelu ja lumilautailu. Judon lisäksi Jokisen harjoitusohjelmaan kuuluu kaudesta riippuen muun muassa juoksu, melonta, pyöräily, rullaluistelu, telinevoimistelu, uinti ja voimaharjoittelu.
Dennis Hastert

John Dennis "Denny" Hastert (s. 2. tammikuuta 1942 Aurora, Illinois) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli edustajainhuoneen puhemies vuosina 1999–2007. Republikaanien hävittyä enemmistön 2006 vaaleissa, Nancy Pelosista tuli puhemies. 
Hastert valittiin Illinois'n osavaltion edustajainhuoneeseen 1980 kolmeksi kaudeksi. Hän edusti Illinois'ta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa tammikuusta 1987 marraskuuhun 2007.
Alkyonidit

Alkyonidit (, ) olivat kreikkalaisessa mytologiassa gigantti Alkyoneuksen seitsemän tytärtä. Heidän nimikseen mainitaan Alkippe, Anthe, Asteria, Drimo, Methone, Pallene ja Fthonia.
Herakleen surmattua heidän isänsä he suruissaan suistivat itsensä mereen, mutta Amfitrite pelasti heidän henkensä ja muutti heidät kuningaskalastajiksi, joita kutsuttiin alkyonideiksi heidän isänsä mukaan.
Judo Club Raahe

Judo Club Raahe ry on vuoden 2004 alussa perustettu raahelainen judoseura. Seuran dojona eli harjoitustilana toimii Urheilutalo Raahelan judosali. Seuran ovat perustaneet vuosikymmeniä judotoiminnassa mukana olleet henkilöt. Suomen judoliitto ry:n jäsenseuraksi Judo Club Raahe on hyväksytty syksyllä 2004. Judo Club Raahen perustajajäsenet ovat Erkki Koivusaari, Juha Matela ja Pekka Kortessalo.
Kilpatalli.
Judo Club Raahe on tehnyt uraauurtavaa työtä Suomen judon hyväksi. Seuran sisälle on muodostettu judotalli, joka keskittyy huippu-urheilun tukemiseen ja antaa lahjakkaille urheilijoille ja heidän valmentajilleen mahdollisuuden keskittyä tehtäviinsä ja menestyä kansainvälisissä kilpailuissa aina olympialaisiin saakka. Suomen judon piirissä ei ole aiemmin ollut vastaavanlaista urheilijoille rakennettua taustaorganisaatiota. Tallin toiminnan motiivina on parhaan mukaan auttaa urheilijaa ja lajia menestymään kansainvälisillä kilpatatameilla. 
Seuran urheilijat ja valmentajat.
Seuran tämän hetkisiä huippu-urheilijoita ovat raahelaissiteitä omaavat Valtteri Jokinen ja Jaana Sundberg. Heitä valmentaa Jokisen isä Jukka-Pekka Jokinen, joka kuului aikoinaan, 1970- ja 1980-luvuilla, samaan kohtalaisesti menestyneeseen judoseuraan muiden Judo Club Raahen jäsenten kanssa. Jokinen ja Sundberg ovat tällä hetkellä Suomen judon kärkinimiä. Molemmat on valittu Suomen olympiaryhmään, jonka päätavoite on Pekingin olympiakisat v. 2008. Molemmat judokat ovat kansainväliset mitat täyttäviä huippu-urheilijoita ja omissa painoluokissaan Euroopan kärkeä.
Aaro Kurkela

Aaro Kalevi Kurkela (2. huhtikuuta 1933 Sääksmäki – 24. maaliskuuta 1989 Tampere) oli suomalainen harmonikkataiteilija.
Kurkela tunnettiin erityisesti studiomuusikkona, televisio-orkesterimuusikkona ja säestäjänä. Gramexin tilastojen mukaan Kurkela oli yhä Suomen 16. eniten levyttänyt studiomuusikko vuonna 2008 oltuaan mukana 2 894:llä levytyksellä. Kaikkia levytyksiä hän ei tehnyt harmonikalla, sillä hän soitti myös vibrafonia. Tunnusomaista Kurkelan soitolle oli, että hän käytti usein harmonikan musette-äänikertaa. Myös jazz oli hänen sydäntään lähellä. Soololevytyksiä Kurkelalle kertyi 50. 
Kurkela on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin kortteliin 87, riville 14, hautapaikalle 330.
Havel

Havel on joki itäisessä Saksassa. Se saa alkunsa Mecklenburg-Etu-Pommerista, virtaa läpi Brandenburgin ja Berliinin ja laskee Saksi-Anhaltissa Elbeen. Joen pituus on noin 325 kilometriä ja valuma-alue 24 096 neliökilometriä. Joen varrella sijaitsee Berliinin lisäksi muun muassa Brandenburg an der Havelin, Oranienburgin ja Potsdamin kaupungit. Berliinin lounaisosassa Havelilla on suuria lahtia kuten järvimäinen Großer Wannsee, jossa sijaitsee suosittu uimaranta ja venesatamia.