tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ecser

Ecser on kunta Unkarissa, Pestin läänissä. Sillä on slovakialainen vähemmistö, kylän nimi slovakiksi on "Ečer". 
Sijainti.
Ecser sijaitsee kaakkoon Budapestistä, Ferihegyin kansainvälisen lentoaseman vieressä. Ecserin naapurikyliä ovat Vecsés, Üllő, Maglód. Moottoritie M0 kulkee Ecserin ohitse.
Historia.
Muinaistieteelisten tutkimuksien mukaan kylän alueella keltit, sarmaatit, avaarit, skyytit ja roomalaiset asuivat. Erityisesti sarmaatien asetus oli merkittävä.
Ensimmäinen kirjallinen merkintä Ecseristä on vuodelta 1315, mutta kylä oli silloin ollut olemassa jo noin 300 vuotta. Kylän nimi on tullut legendan mukaan ruhtinas Árpádilta, joka kävi Ecserissä ja kysyi paikallisilta kylän nimeä, mutta he eivät osanneet sanoa sitä hänelle. Ruhtinas sanoi asukkaille, että kylä nimetään "tämän tammen" (hänen lähellään olleen tammen) mukaan: "tammi" on unkariksi "cser" ja "tämä" oli tuohon aikaan unkariksi "e".
Turkkilaisten vallattua 1500-luvulla osan Unkaria kylä lakkasi olemasta. Ecser asutettiin uudestaan vasta vuoden 1699 jälkeen. Ecserissä on nykyään slovakialainen vähemmistö, jonka esivanhemmat tulivat Ecseriin 1700-luvulla.
Katja Budanova

Jekaterina Vasiljevna ”Katja” Budanova (, 7. joulukuuta 1916 – 19. heinäkuuta 1943) oli neuvostoliittolainen hävittäjä-ässä ja toiseksi paras naishävittäjälentäjä Neuvostoliiton Lidija Litvjakin jälkeen. Muita naisässiä ei ole. Hän ampui alas 11 saksalaista lentokonetta toisessa maailmansodassa.
Hän syntyi maaseudulla Konopljankan kylässä Smolenskin alueella. Hän alkoi nuorena työskennellä moskovalaisessa lentokonetehtaassa. Sen puitteissa hän liittyi lentokerhoon ja hankki itselleen lentokoulutuksen. Hän alkoi toimia lennonopettajana vuonna 1937. Hän toimi näytöslentäjänä erilaisissa tapahtumissa – koneena hänellä oli niissä Jakovlev UT-1. 
Kesäkuussa 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon hän haki vapaaehtoisena sotilaslentäjäksi. Hän pääsi 586. hävittäjärykmenttiin, jonka perusti Marina Raskova. Yksikkö koostui pelkästään naislentäjistä. Budanova lensi ensimmäisen sotalentonsa huhtikuussa 1942 Saratovin yllä. Hänet ja muun muassa Lidija Litvjak siirrettiin 437. lentorykmenttiin, joka puolusti Stalingradin ilmatilaa. Hän osoittautui taitavaksi lentäjäksi lentäessään Jakovlev Jak-1 -hävittäjillä. 6. lokakuuta 1942 hän hyökkäsi 13 Junkers Ju 88 -pommikoneen kimppuun ja sai ensimmäisen ilmavoittonsa. Marraskuussa 1942 hän ampui kaksi Messerschmitt Bf 109 -hävittäjää ja yhden Ju 88 -pommikoneen. Seuraavina kuukausina voittoja kertyi lisää. Tammikuussa 1943 hän ja Litvak siirtyivät 73. kaartinhävittäjärykmenttiin, joka oli niin sanottu valioyksikkö. 23. helmikuuta 1943 hän sai Punatähti-kunniamerkin. Hän sai Suuri isänmaallinen sota -kunniamerkin kahdesti. 
19. kesäkuuta 1943 Budanova taisteli yksin kolmea Bf 109 -hävittäjää vastaan. Hän ampui niistä yhden alas, mutta sitten hänen oma koneensa pudotettiin. Hän kuoli maahansyöksyssä lähellä Antrasitin kylää Luhanskin alueella.
Hänen ilmavoittotilastonsa on esitetty eri tavoin eri lähteissä. 11 ilmavoittoa on yleisin arvio – kuusi yksin ja viisi yhdessä jonkun muun lentäjän kanssa. 
Hän oli sodan aikana ehdolla Neuvostoliiton sankari -kunniamerkin saajaksi. 1. lokakuuta 1993 hän sai Venäjän federaation sankari -arvonimen.
Kollokvio

Kollokvio tai kollokviumi, eli tieteellinen keskustelutilaisuus on osa akateemista perinnettä.
Kollokvio on eräs tapa järjestää yliopisto-opintoja. 
Kollokviot ovat yleensä suunnattuja laajemmalle yleisölle kuin seminaarit (asiantuntijayleisö). Keskustelu voi tapahtua myös verkkoympäristössä.
Ilari Ainiala

Ilari "Ilpo" Ainiala (1953 – helmikuu 2002) oli suomalainen säveltäjä-sanoittaja sekä suomirock-yhtye Popedan toinen perustajajäsen. Ainiala soitti yhtyeessä bassoa vuosina 1977–1979. Toisena Popedan perustajajäsenenä tunnetaan laulaja Pate Mustajärvi. Ainiala asui Vammalassa ennen kuolemaansa.
Alkuvaiheessa Ainiala teki suurimman osan Popedan kappaleista. Aikaisessa vaiheessa tapahtuneen yhtyeestä lähtönsä jälkeenkin hän jatkoi kappaleiden tekoa ja kääntämistä yhtyeelle. Ainoa Popedan levy, jossa Ainiala soittaa bassoa ja laulaa, on yhtyeen debyyttialbumi "Popeda" vuodelta 1978. Ainialan kynästä on lähtöisin myös kappale Naisten superpesis, joka on Raaka-Arska &amp; Rengasraudat -yhtyneen samannimisellä singellä vuodelta 1994.
Ainiala sanoitti tai käänsi yhteensä 29 kappaletta.
Selektiini

Selektiinit ovat solun adheesiomolekyyliperhe. Kaikki selektiinit ovat yksiketjuisia transmembraaniglykoproteiineja, joilla on samoja ominaisuuksia C-tyypin lektiinien kanssa johtuen yhtäläisestä N-terminaalista ja kalsiumriippuvaisesta sitomisesta. Selektiinit sitoutuvat sokerirakenteisiin ja niitä pidetään yhtenä lektiinityyppinä. Lektiinit ovat solun adheesioproteiineja, jotka sitovat sokeripolymeereja.
Tyypit.
Selektiinejä on kolmea eri alatyyppiä:
Etymologia.
Selektiini nimitys tulee sanoista valita (engl. "select" = valita) ja lektiini (lat. "legere" = valita). Selektiinit kuuluvat lektiiniproteiineihin, jotka tunnistavat hiilihydraattirakenteita.
Toiminta.
Tulehduksen aikana vapautuvat aineet esimerkiksi histamiini ja trombiini aiheuttavat P-selektiinien vapautumisen solunsisäisistä varastoista solun pinnalle. Lisäksi sytokiinit, kuten tuumorinekroositekijä-alfa, stimuloivat E-selektiinin ja P-selektiinin ilmentymistä muutamia tunteja myöhemmin. Selektiinit sitoutuvat tulehduspaikalle saapuvien valkosolujen pintaglykoproteiinien hiilihydraattiosiin ja hidastavat niiden vauhtia, mikä mahdollistaa niiden tunkeutumisen verenkierrosta tulehtuneeseen kudokseen. Selektiinit tarttuvat valkosoluihin heikolla sitomisvoimalla eli affiniteetilla, mikä aiheuttaa nk. valkosolujen vierimisen (engl. "rolling") verisuonen seinämää eli endoteelia pitkin. 
Parhaiten karakterisoitu selektiinien ligandi on P-selektiinin glykoproteiini-ligandi-1 (PSGL-1), joka on kaikissa valkosoluissa esiintyvä musiinityyppinen glykoproteiini.
Neutrofiilit ja eosinofiilit sitoutuvat E-selektiiniin. Yksi E-selektiinin raportoiduista ligandeista on sialyloitunut Lewis X Ag (sLe(x)). Eosinofiilit, kuten neutrofiilitkin, käyttävät sialyloituneita proteaasientsyymiresistantteja rakenteita sitoutumisessa E-selektiiniin, vaikka eosinofiilit ilmentävät näitä rakenteita paljon vähemmän pinnoillaan. Eosinofiilien ja neutrofiilien ligandit P-selektiinille ovat samankaltaisia sialyloituneita, proteaasiherkkiä, endo-beta-galaktosidaasiresistenttejä rakenteita, jotka selvästi poikkeavat E-selektiinin ligandeista. Täten P- ja E-selektiineille on ehdotettu eriäviä rooleja valkosolujen keräämisessä tulehduspaikalle.
Gregg Rolie

Gregg Rolie (s. 17. kesäkuuta 1947) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja, joka on toiminut muun muassa yhtyeissä Santana, Journey, The Storm ja Abraxas Pool. 
Rolie syntyi Seattlessa. Hän aloitti yhteistyönsä Carlos Santanan kanssa vuonna 1966, mutta jätti yhtyeen 1970-luvun alussa. Vuonna 1973 hän perusti kitaristi Neal Schonin kanssa Journeyn. 
Rolie jätti Journeyn vuonna 1980 ja on sen jälkeen julkaissut useita sooloalbumeita. The Storm aloitti uransa 1990-luvun alussa, ja Abraxas Pool -projektin tuloksena syntyi samanniminen albumi vuonna 1997.
Rolie on Santanan jäsenenä Rock and Roll Hall of Famessa.
Eurowiisut – Terveisiä perseestä

Eurowiisut – Terveisiä perseestä on Sleepy Sleepersin studioalbumi vuodelta 2007. Albumi on ensimmäinen Sleepy Sleepersin studioalbumi sitten vuoden 1989.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 5.
Grep

grep (search globally for a regular expression and print) on Unix-käyttöjärjestelmän komentoriviohjelma, joka etsii säännöllisillä lausekkeilla määriteltyjä merkkijonoja tiedostoista. Ohjelman nimi on peräisin ed-tekstieditorin komennosta "g/re/p". Ohjelman on kehittänyt Ken Thompson. Ohjelma vaikutti myös sed-rivieditorin kehitykseen.
Tietokoneslangissa "greppaus" tai "greppaaminen" tarkoittaa yleensä mitä tahansa merkkijonojen etsimistä.
Historia.
Ohjelma on peräisin alkuperäisestä Unixista, jonka piti toimia PDP-11 -tietokoneella pienellä muistimäärällä. Ken Thompson teki ed-ohjelman tekstin muokkaamiseen primitiivisillä näyttölaitteilla ilman kursoria. ed salli säännöllisten lausekkeiden avulla, jossa 'g' tarkoitti hakua, 'p' tulostamista ja 're' lauseketta ja tämä esitettiin muodossa: codice_1. Lee McMahon halusi ohjelman, jolla pystyi hakemaan tiedostosta merkkijonoja ja ongelmana oli, että tiedosto oli tuolloin liian suuri tietokoneen muistimäärälle jotta sitä olisi voitu avata editorissa. Tämän johdosta Thompson teki ohjelman grep.
Alfred V. Aho ja Margaret J. Corasick kehittivät Aho-Corasick -algoritmin merkkijonojen hakemiseen, joka toteutettiin fgrep-versioon ohjelmasta.
Toteutuksia.
grep-ohjelmasta on useita toteutuksia:
GNU grep käyttää Boyer-Moore -algoritmia, joka ensin hakee haettavan merkkijonon ensimmäisen merkin ja hakutaulun avulla päättelee miten pitkälle eteenpäin se voi hypätä jos merkki ei täsmää haettuun.
Esimerkkejä.
Yleinen tapa on liittää ohjelman käyttö komentoriviputkeen:
Tämä tapaus esittää codice_2 ohjelman antamasta prosessilistauksesta rivit, joilla esiintyy sana codice_3.
Etsii tiedostosta codice_4 kaikki tyhjät rivit ja tulostaa ne kaikki oletustulostusvirtaan:
Henry Ian Cusick

Henry Ian Cusick (s. 17. huhtikuuta 1967 Trujillo, Peru) on skotlantilais-perulainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on ollut Emmy-ehdokkaana Desmond Humen roolista televisiosarjassa "Lost".
Elämäkerta.
Nuoruus.
Henry Ian Cusick Chávez syntyi Trujillossa Perussa perulaiselle äidille ja skotlantilaiselle isälle. Asuttuaan Trujillossa kaksi vuotta hän ja hänen perheensä muutti Espanjaan, jonka jälkeen he muuttivat Skotlantiin ja asuivat Trinidad ja Tobagossa kymmenen vuotta. Siellä hän kävi Presentation Collegea. Cusick muutti takaisin Skotlantiin 15-vuotiaana ja opiskeli puoli vuotta Royal Scottish Academy of Music and Dramassa Glasgow’ssa ja liittyi sen jälkeen Citizens’ Theatreen. Hän esiintyi myös lukuisissa Strathclyde Theatre Groupissa Glasgow’ssa. Hän puhuu sujuvasti englantia ja espanjaa.
Ura.
Cusick aloitti uransa klassisena teatterinäyttelijänä. Hänen ensimmäisiä päärooleja olivat Dorian Grayn rooli näytelmässä "Dorian Grayn muotokuva", jossa hän näytteli Rupert Everettin kanssa; "Hamlet" näytelmässä "The Marovitz Hamlet" ja Horner näytelmässä "The Country Wife". Hänen esiintymisensä Torquato Tassona Edinburgh International Festivalissa ja Creonin roolissa Citizens' Theatren näytelmässä "Oedipus" toivat hänelle erikoiskommentaattori Ian Charlesonin palkinnon.
Sen jälkeen Cusick alkoi saada televisio- ja elokuvarooleja. Esiinnyttyään ohjelmissa "Sairaalaelämää" ja "The Book Group" hän näytteli Jeesus Kristusta vuonna 2003 tehdyssä elokuvassa "The Visual Bible: The Gospel of John", sanasta sanaan kerrotussa Evankeliumissa Johanneksen mukaan. Cusick sai suurimman roolinsa vuonna 2005, jolloin hänet valittiin näyttelemään Desmond Humea ABC:n menestyssarjaan "Lost". Hän oli alun perin vain toisen tuotantokauden vieraileva tähti (josta hän sai Emmy-ehdokkuuden), mutta hänestä tuli yksi sarjan päätähdistä kolmannelta tuotantokaudelta eteenpäin. Cusick sai roolin ollessaan ystävänsä Brian Coxin kotona, jolloin hän tapasi Coxin naapurin Carlton Cusen, joka on yksi "Lostin" tuottajista. Cusick uskoi ”siemenen olevan kylvetty, koska he olivat etsineet joko skotlantilaista tai irlantilaista hahmoa”.
Cusick näytteli Theo Stoller -nimistä hahmoa televisiosarjan "24" viidennellä tuotantokaudella, vuoden 2007 elokuvassa "Hitman" ja kulttisarjan jatkossa "Dead Like Me: Life After Death".
Yksityiselämä.
Henry ja hänen vaimonsa Annie ovat saaneet kolme lasta. Pari meni naimisiin 14 vuoden yhteiselon jälkeen 15. heinäkuuta 2006. He asuvat yhdessä Oahulla Havaijilla.
Brant Parker

Brant Parker (26. elokuuta 1920 Los Angeles, Kalifornia – 15. huhtikuuta 2007 Lynchburg, Virginia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, jonka tunnetuimpia hahmoja oli "Velho". Sarjan käsikirjoittaja oli Johnny Hart.
Parker opiskeli taidetta Los Angelesissa, mutta piti todellisena opinahjojaan Disneyn studioita. 1940-luvulla hän teki poliittisia pilapiirroksia "Binghampton Press" -lehteen. Hän tutustui Hartiin 1950, ja he aloittivat "Velhon" piirtämisen 1964. "Velhon" piirtämisestä Parker vetäytyi eläkkeelle 1997, ja yli tuhannessa lehdessä ilmestyvää sarjaa piirsi sen jälkeen hänen poikansa Jeff Parker.
We Are Scientists

We Are Scientists on yhdysvaltalainen vuonna 1999 perustettu indie rock-yhtye.
Yhtyeen nimi () syntyi kiusallisesta keskustelusta U-Haul -työntekijän kanssa, joka tarkasti pakettiautoa, jonka yhtye oli vuokrannut. U-Haul -työntekijä kysyi kolmelta silmälasipäiseltä yhtyeen jäseneltä, ovatko he tutkijoita.
Millsin vakio

Millsin vakio on matematiikassa pienin sellainen positiivinen reaaliluku "A", jolle kaksoiseksponenttifunktion formula_1 lattiafunktion
formula_2
arvo on alkuluku kaikilla formula_3
Vakio on nimetty William H. Millsin mukaan, joka todisti sen olemassaolon vuonna 1947 tietämättä kuitenkaan mitään sen arvosta. Todistus perustui seuraavaan Guido Hoheiselin ja Albert Inghamin tulokseen alkulukujen väleistä:
Olkoon pn "n":s alkuluku. On olemassa vakio K siten, että
formula_4
Mikäli Riemannin hypoteesi on tosi, Millsin vakio on 
formula_5
Millsin alkuluvut.
Alkulukuja, jotka Millsin vakio tuottaa kutsutaan Millsin alkuluvuiksi.
Ensimmäiset Millsin alkuluvut ovat 2, 11, 1361 ja 2 521 008 887 .
Olkoon M("n") "n":s Millsin alkuluku. Jos Riemannin hypoteesi on tosi, niin M("n") on suurin alkuluku luvun formula_6 jälkeen. Tätä voidaan käyttää hyväksi Millsin alkulukujen laskemisessa, ensimmäinen Millsin alkuluku on 2; formula_7 on 8, jota seuraava alkuluku on 11. formula_8 on 1331 jota seuraava alkuluku on 1361 ja niin edelleen. Näin saamme Millsin alkuluvut, edelleen olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Suurin tunnettu Millsin alkuluku (olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi) on 
formula_9
jossa on 20562 numeroa. 
Millsin vakion määrittäminen.
Millsin vakion laskeminen on vaikeaa, sillä ei tiedetä muuta menetelmää kuin määrittää ensin alkuluvut, jotka se tuottaa.
Etsimällä Millsin alkulukuja, Millsin vakiota voidaan arvioida seuraavasti:
formula_10
Caldwell ja Cheng laskivat tällä tavoin Millsin vakion 6850 desimaalin tarkkuudella, olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Millsin vakiolle ei tunneta esityssä suljetussa muodossa, eikä edes tiedetä onko se irrationaalinen.
Marshall Kirk McKusick

Marshall Kirk McKusick (s. 19. tammikuuta 1954, Wilmington, Delaware, Yhdysvallat), usein vain Kirk McKusick, on yhdysvaltalainen ohjelmistokehittäjä ja tietojenkäsittelytieteilijä, joka tunnetaan parhaiten työstään BSD-käyttöjärjestelmien parissa, aina 1980-luvulta nykypäivän FreeBSD:hen asti. Hän on myös toiminut USENIX-yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1990–1992 sekä 2002–2004 ja on jatkanut yhdistyksen johtokunnassa tämänkin jälkeen. 
McKusick on väitellyt tohtoriksi tietojenkäsittelytieteen alalta. Hän asuu Sendmail-ohjelmiston kehittäneen Eric Allmanin kanssa Kalifornian Berkeleyssä ja on muun muassa innokas viiniharrastaja.
BSD.
McKusick on tehnyt merkittävää työtä muun muassa BSD:n tiedostojärjestelmien parissa. Hän oli mukana suunnittelemassa alkuperäistä Berkeley Fast File System -järjestelmää (FFS). Hän on myös kehittänyt niin sanotut "pehmeät päivitykset" ("soft updates") FFS- sekä "UFS2" -tiedostojärjestelmille. Kyseessä on vaihtoehtoinen menetelmä journaloinnille, jolla pyritään säilyttämään tiedostojärjestelmän eheys kaatumistilanteiden tai virtakatkon yhteydessä.
McKusick on myös kehittänyt tiedostojärjestelmän "otokset" ("snapshots") sekä tausta-ajossa toimivan fsck:n, jotka kummatkin liittyvät läheisesti "pehmeisiin päivityksiin".
Lisäksi McKusick on kirjoittanut BSD-käyttöjärjestelmiä käsitteleviä kirjoja. "Design and Implementation" -sarjan teoksia pidetään korkeatasoisina tietojenkäsittelytieteen piirissä. Ne ovat vaikuttaneet vahvasti uudempien BSD-pohjaisten järjestelmien kehitykseen ja luonteeseen.
Sinineontokko

Sinineontokko ("Elacatinus oceanops", vanh. "Gobiosoma oceanops") on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Sinineontokko kasvaa noin 3,5 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen, kyljessä huomiota herättävä neonsininen raita. Muuten kala on tummanharmaa, vatsapuolelta vaaleampi.
Alkuperä.
Sinineontokko elää luonnossa läntisen Atlantin trooppisissa osissa. Se on suosittu riutta-akvaarion kala.
Käyttäytyminen.
Sinineontokko toimii puhdistajakalana ja syö loisia toisten kalojen iholta. Se saattaa pysähtyä akvaarion pohjalle tai jonkun korallin päälle rintaeviensä varaan. Käyttäytyminen on tyypillistä muillekin tokoille, mutta virtaviivainen sinineontokko voi näyttää sairaalta tehdessään näin.
Sinineontokko on mainio kala nanoriuttoihin. Ne viihtyvät parhaiten pienissä ryhmissä tai pareittain. Sopivana minimiallaskokona voidaan pitää parille yksilölle 50-litraista akvaariota, jossa on paljon elävää kiveä ja tehokas vaahdotus.
Ravinto.
Loisten lisäksi lihaisa valmisruoka kelpaa sinineontokoille.
Konvokaatio

Konvokaatio on virallisesti jotakin erityistarkoitusta varten koottu joukko.
Joissakin brittiläisissä ja australialaisissa yliopistoissa konvokaatiolla viitataan koko niiden alumniverkostoon, eli aikaisempien opiskelijoiden joukkoon. Koska alumneja on paljon, ne valitsevat keskuudestaan komitean, joka edustaa konvokaatiota yliopiston eri hallinto- ja yhteistyöelimissä.
Oxfordin yliopistossa konvokaatio oli alkuperäinen päähallintoelin, johon kuuluivat kaikki yliopiston tohtorit ja maisterit. Se kattaa nykyään kaikki Oxfordin yliopistosta valmistuneet ja sen tehtävänä on valita yliopiston kansleri ja runouden professori.
Eräissä amerikkalaisyliopistoissa ja suurimmassa osassa kanadalaisyliopistoja valmistujaisia kutsutaan konvokaatioiksi (yleensä tapahtuma on "commencement").
Anglikaanisessa kirkossa konvokaatio on kirkkoprovinssin papiston kokous.
Alskär

Alskär on Espoon ulkosaaristossa Suvisaariston kaupunginosassa sijaitseva saari. Sen pituus on noin 200 metriä, ja yleisilme on kallioinen. Saaren nimi on ollut käytössä 1600-luvulta, ainoastaan sen kirjoitusasu on ajan myötä muuttunut. 1600-lukulaisessa asiakirjassa kirjoitusasu on "Ahlskiär". Saaren luoteispuolella sijaitsee lintuluoto ja lounaispuolella rauhoitettujen kallioluotojen rivi, johon kuuluu muun muassa Metarklippan.
Paikkavektori

Paikkavektori on matematiikassa ja fysiikassa vektori, joka alkaa origosta ja päättyy johonkin pisteeseen. Pisteen "P" = ("x", "y", "z") paikkavektori on vektori, jonka alkupiste on origo ja loppupiste on P. Pisteen ("x", "y", "z") paikkavektori "p" voidaan lineaarialgebrassa ilmoittaa kantavektoreiden i, j ja k avulla: 
formula_1 
Paikkavektorit ovat yleensä kaksi- tai kolmiulotteisia, mutta voivat olla myös korkeampiulotteisia.
Valtiopäivät

Valtiopäivät on kansanedustuslaitoksen tai lakia säätävän kokouksen vanha nimitys useissa maissa. Se voi viitata ainakin seuraaviin:
Historiallisia ja nykyisiä kansanedustuslaitoksia.
Puolan valtiopäivät – sekä historialliset että nykyiset – tunnetaan paremmin nimellä Sejm.
Filantropia

Filantropia (kreikan sanoista φίλος, "phílos" ’ystävä’ ja άνθρωπος, "ánthropos" ’ihminen’) tarkoittaa ihmisystävällisyyttä tai ihmisrakkautta. Vastaavasti filantrooppi tarkoittaa ihmisystävää ja ihmisiä universaalisti rakastavaa henkilöä. Termillä filantropia on perinteensä muun muassa teosofisena ja filosofisena käsitteenä. Filantropian vastakohta on misantropia eli ihmisviha.
Filantropialla viitataan perusasenteeseen, joka luottaa ja uskoo ihmisten hyvyyteen. Niin myös filantrooppi tunnistaa hyvyyden ihmisessä. Kristillisessä mielessä filantropia on pyyteetöntä ja universaalia, kansallisuudet ja rodut ylittävää lähimmäisen rakastamista, jolloin ihmisen tulee samaistua Jumalan koko luomakuntaan. Tehdessään hyvää kanssaihmisilleen puhdas filantrooppi on tällöin kristinuskon mukaan yhteistyössä Jumalan kanssa. 
Termiä filantrooppi käytti ensimmäisenä kreikkalainen näytelmäkirjailija Aiskhylos (525–456 eaa.), jonka näytelmässä "Kahlehdittu Prometheus" päähenkilöä kuvaillaan adjektiivilla "philanthropos tropos", ihmiskuntaa rakastava. 100-luvulla eläneen kreikkalaisen lääkärin Galenoksen aikana filantropia oli omaksuttu ohjaavaksi periaatteeksi lääketieteeseen. Ihmisiä hoitavien ihmisten tuli suhtautua asiakkaisiinsa lempeydellä ja myötätunnolla.
Valistuksen ajan Saksassa filantrooppeja olivat Johann Bernhard Basedowin perustaman liikkeen filantropismin kannattajat. Filantropismi oli lasten koulutuksen ja kasvattamisen uudistamiseen pyrkivä liike.
Englannin kielessä filantrooppia tarkoittavaa sanaa "philanthropist" käytetään lahjoittajista ja hyväntekijöistä erityisesti Yhdysvalloissa, jossa yksityisen hyväntekeväisyyden merkitys on suurempi kuin Euroopassa. Tämän vuoksi usein muun muassa Bill Gatesia, Jean Paul Gettyä, Henry Fordia, Rockefeller-suvun jäseniä ja muita rikkaita hyväntekeväisyyden harrastajia kutsutaan englannin kielessä filantroopeiksi, vaikka he aina eivät täyttäisi pyyteettömän ja universaalin ihmisystävän kriteerejä.
Pyörökaktukset

Pyörökaktukset ("Rebutia") on noin 60 kaktuslajin muodostama suku, joka on peräisin Argentiinan, Bolivian ja Perun vuoristoista. Lajit ovat pieniä, pallomaisia kaktuksia, joiden varressa ei ole varsinaisia särmiä, mutta sen sijaan syyläkaktusten tapaan säännöllisesti asettautuneita kohoumia "podarioita", joiden kärjessä olevasta areolista piikit kasvavat.
Pyörökaktukset kukkivat hyvin runsaasti. Kasvin kokoon nähden melko kookkaat, kirkasväriset kukat puhkeavat useimmista muista kaktussuvuista poiketen verson alaosasta ja ovat väriltään yleensä oranssinpunaisia, mutta myös keltakukkaisia lajeja löytyy. Pyörökaktukset tuottavat runsaasti siemeniä, jotka itävät emokasvin ympärille muodostaen mättäitä.
Huonekasvina helppohoitoisia pyörökaktuksia myydään myös mm. "Aylostera"-nimellä.
Tuntomerkit.
Pyörökaktukset ovat pieniä, matalakasvuisia, yksivartisia tai mätästäviä ja pallomaisia tai lyhyelti lieriömäisiä. Varren uurteet ovat heikosti kehittyneet tai puuttuvat, mutta kyhmyjä tavallisesti on. Areolit ovat pyöreitä, soikeita tai pitkänomaisia. Piikit ovat heikkoja, tavallisesti sukasmaisia. Kukkia on usein yhdessä kasvissa paljon, ja ne sijaitsevat varren sivulla tai lähellä tyveä olevissa areoleissa. Pyörökaktukset kukkivat päiväaikaan. Kukan kehä on suppilomainen, melko pieni ja vaihtelevan värinen, useimmiten kuitenkin syvän oranssi tai keltainen. Kukkapohjuksessa on lukuisia pieniä suomuja, joissa toisinaan muutama karva tai sukasia. Pohjusmalja on lyhyt tai pitkänomainen, tavallisesti kapea, joskus käyritynyt. Heteet sijaitsevat yhdessä kiehkurassa. Hedelmä on pieni, lähes pallomainen, ohutseinäinen, aluksi mehukas mutta kypsänä kuiva; kukan jäänteet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat soikeita, kiiltävän mustia ja pinnaltaan kyhmyisiä tai ryppyisiä.
Levinneisyys.
Pyörökaktukset ovat kotoisin Bolivian ja Luoteis-Argentiinan Andeilta ja niiden lähellä olevilta kukkuloilta.
Lajit.
Kansainvälisen tutkijaryhmän mukaan (the International Cactaceae Systematics Group) pyörökaktuksia on 41 lajia:
Lajin vaarinpyörökaktus ("Rebutia senilis") asema on epävarma.
Věra Pospíšilová-Cechlová

Věra Pospíšilová-Cechlová (, s. 19. marraskuuta 1978 Litoměřice) on tšekkiläinen yleisurheilija, jonka päälaji on kiekonheitto.
Pospíšilová-Cechlová sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen kiekonheitossa Ljubljanassa 1997. Hän voitti Tšekin hallimestaruuden kuulantyönnössä 1999 ja sai samana vuonna pronssia Göteborgin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen kiekonheitossa tuloksella 56,65. Hän voitti 2001 maansa hallimestaruuden kuulantyönnössä ja ulkoratamestaruuden kiekonheitossa sekä osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokisoihinsa Edmontonin MM-kisoissa, joissa hän sijoittui kiekossa kuudenneksi tuloksella 61,47. Seuraavana vuonna hän voitti maansa mestaruuden kuulantyönnössä sekä sisä- että ulkoradoilla. Kiekonheitossa hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan kilpailun ja sijoittui neljänneksi Münchenin EM-kisoissa. Kauden lopussa hän heitti GP-finaalissa toiseksi tuloksella 64,10. Vuonna 2003 Pospíšilová-Cechlová voitti Tšekin mestaruuden kiekonheitossa. Samana vuonna hän oli viides Pariisin MM-kisoissa tuloksella 65,55 ja ensimmäinen . 17. lokakuuta 2003 hän meni naimisiin painija Jakub Cechlin kanssa.
Pospíšilová-Cechlová voitti kiekonheitossa 2004 Euroopan cupin ykkösliigan ja kotimaansa mestaruuden. Hän sijoittui Ateenan olympialaisissa 2004 kolmanneksi heitettyään 66,08. Ateenassa hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta vuonna 2013 hänet nostettiin pronssimitalistiksi Irina Jattšenkon hylkäyksen takia. Kauden 2004 lopussa hän voitti . Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja Tšekin mestaruuden sekä MM-pronssia Helsingin MM-kisoissa tuloksella 63,19. Kauden lopussa hän oli neljäs . Hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja kotimaansa mestaruuden myös vuonna 2006. Göteborgin EM-kisoissa hän oli seitsemäs ja kahdeksas.
Pospíšilová-Cechlová voitti 2007 jälleen Euroopan cupin ykkösliigan ja Tšekin mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen . Hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja maansa mestaruuden 2008. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui viidenneksi tuloksella 61,75, hän oli neljäs. Vuonna 2009 Pospíšilová-Cechlová sijoittui kolmanneksi Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Leiriassa ja voitti Tšekin mestaruuden, mutta putosi loppukilpailusta Berliinin MM-kilpailuissa. Hän oli 2010 toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja voitti maansa mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa. Hän voitti 2011 Tšekin mestaruuden, mutta karsiutui loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui seitsemänneksi Helsingin EM-kilpailuissa ja karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde: IAAF
Juho M. Korhonen

Johan (Juho) Mathias Korhonen (29. kesäkuuta 1879 Gävle – 29. lokakuuta 1968 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1909.
Elämä.
Gävlessä syntyneen Juho M. Korhosen vanhemmat olivat työmies Juho Korhonen ja Maria Pakarinen. Toisten lähteiden mukaan Korhonen olisi syntynyt Pietarissa, jossa hän kävi suomalaisen kirkkokoulun.
Myöhemmin Korhonen asui muun muassa Tohmajärvellä ja Sortavalassa. Hän osallistui elokuussa 1906 järjestettyyn SDP:n Oulun puoluekokoukseen ja toimi Pohjois-Karjalassa kiertävänä puhujana. Helmikuussa 1908 Korhonen valittiin sosialidemokraattien piirisihteeriksi Kuopion läänin itäiseen vaalipiiriin. Samana vuonna hänestä tuli myös kansanedustaja. Syyskuussa eduskuntaryhmä antoi Korhoselle huomautuksen, koska hän ei ollut tyydyttävästi hoitanut edustajantehtäviään ja oli noudattanut kansanedustajalle sopimattomia elintapoja. Porvarilehtien mukaan kyse oli liiallisesta alkoholinkäytöstä.
Korhosen eduskuntakauden jälkeisistä elämänvaiheista ei ole tarkempaa tietoa, mutta hänen tiedetään työskennelleen ainakin viilarina Taalintehtaalla. Korhonen kuoli Kuusankoskella 89-vuotiaana lokakuussa 1968.
Oppositio (tähtitiede)

Oppositio on planeettojen asento, jossa Aurinko, Maa ja ulompana oleva planeetta ovat samalla suoralla niin, että ulompi planeetta on Maahan nähden vastakkaisella suunnalla kuin Aurinko. Oppositiossa ollessaan planeetta on lähinnä Maata. Planeetta näkyy etelässä keskiyöllä, yön pimeimpänä hetkenä. Oppositiot ovat tarkkojen havaintojen tekoon ulkoplaneetasta muita ajankohtia edullisempia hetkiä, erityisesti niin sanotut perihelioppositiot. Lähimmän ulkoplaneetan Marsin oppositiot toistuvat noin kahden vuoden välein.
Vilho Korhonen

Wilhelm ”Vilho” Korhonen (19. kesäkuuta 1867 Vesanto – 17. maaliskuuta 1945 Ikaalinen) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1908–1909 ja 1919–1924.
Elämä ja poliittinen ura.
Korhonen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1891, jonka jälkeen hän toimi opettajana Ikaalisissa Tevaniemen koulussa 1891–1895 ja Riitialan koulussa 1895–1934. Opettajan toimensa ohella hän oli Riitialan postitoimiston hoitaja vuosina 1895–1918. Korhonen avioitui Ikaalisten Kallionkielen kylästä kotoisin olleen Tevaniemen koulun käsityönopettajan Amanda Tellin (s. 1870) kanssa vuonna 1893. Pariskunnalle syntyi kolme lasta.
Sisällissodan aikana Korhonen ei osallistunut sotatoimiin, mutta hänet vangittiin kiihotuksesta syytettyna ja toimitettiin Kokkolan vankileirille, josta hänet sodan päättymisen jälkeen siirrettiin Tammisaaren vankileirille. Myös Amanda Korhonen ja pariskunnan poika Martti Emil (s. 1897) oli vangittuna Tammisaaressa.
Korhonen valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1908 eduskuntavaaleissa ja uudelleen sisällissodan jälkeen vuonna 1919. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuonna 1925. Korhonen oli myös Ikaalisten kunnanvaltuuston jäsen ja toimi sen puheenjohtajana.
Korhonen oli kahdesti naimisissa.
Clifton Webb

Clifton Webb (syntyjään Webb Parmelee Hollenbeck, 19. marraskuuta 1889, Beech Grove, Indiana – 13. lokakuuta 1966, Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija.
Webbin vanhemmat olivat Jacob Grant Hollenbeck ja Mabelle A. Parmelee (joissain lähteissä myös Parmalee tai Parmallee). Vuonna 1892 Webb muutti äitinsä kanssa New Yorkiin, missä hän alkoi ottaa tanssi- ja näytelmätunteja 5-vuotiaasta lähtien. Hän näytteli New Yorkin lastenteatterissa, jonka jälkeen Webb esiintyi myös vaudeville-esityksissä.
Webbistä tuli 19-vuotiaana ammattilaistanssija, jolloin hän otti taiteilijanimekseen Clifton Webbin. Hän lauloi ja esitti useita operetteja ennen kuin teki ensimmäisen Broadway-roolinsa 7. huhtikuuta 1913 "The Purple Road"issa, jota esitettiin kaikkiaan 136 kertaa saman vuoden elokuuhun asti. Vuosien 1913–1947 aikana Webb esiintyi kaikkiaan 23 Broadway-esityksessä.
Hänen ensimmäinen suuri elokuvaroolinsa tapahtui vuonna 1944, kun näyttelijä-ohjaaja Otto Preminger valitsi hänet esittämään radiokolumnistia, Waldo Lydeckeria, elokuvaan "Laura" Darryl F. Zanuckin vastaväitteistä huolimatta. Hänen esitystään kehuttiin, samoin kuin rooliaan Edmund Gouldingin ohjaamassa elokuvassa "Veitsen terällä" (1946). Webb oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Kaikkien aikojen lapsenpiika" (1948), mutta palkinto meni Laurence Olivierille.
Webb sai Golden Globen elokuvasta "Veitsen terällä", ja oli ehdokkaana elokuvasta "Marssikuningas".
Webb ei juuri peitellyt homoseksuaalisuuttaan, eikä ehkä siksi saanut rooleja aviomiehenä, mutta esitti useissa elokuvissa onnistuneesti perheenisää. Webb asui äitinsä kanssa vuoteen 1960 asti, kunnes Mabelle kuoli 91-vuotiaana. Webb ei toipunut äitinsä kuolemasta, ja teki 1960-luvulla vain yhden elokuvan. Webb kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1966.
Rugosa-korallit

Rugosa-korallit tai sarvikorallit (Rugosa tai Tetracorallia) on sukupuuttoon kuollut korallieläinten lahko. Ne olivat hyvin yleisiä ordovikikauden keskivaiheilta permikauden lopulle.
Rugosa-korallien runko muodostui kalsiitista, ja niistä on tullut hienoja fossiileita. Rugosa-korallit elivät nykyisten kivikorallien tapaan joko meren pohjassa tai koralliriuttoina. Osa oli yksittäisiä torvenmuotoisen rangan muodostavia lajeja, toiset muodostivat yhdyskuntia. Niillä oli pyyntilonkeroita, joilla ne saivat kiinni ravinnokseen eläinplanktonia.
Hannibal &amp; Soppa

Hannibal &amp; Soppa (Hannu Stark ja Soni Yli-Suvanto) oli Tulenkantajat-yhtyeeseen kuuluneen MC-kaksikon muodostama duo. He olivat osa Pahat Viinit -kollektiivia, johon kuuluivat heidän lisäkseen Ilari Autio, Hullu Juki, DJ Massimo ja Tykopaatti. Tulenkantajien ja Pahojen Viinien lisäksi he ovat vaikuttaneet mm. yhtyeissä Anno Fallo ja Ei Toivotut Lapset, sekä olleet vierailijoina useiden suomalaisten rap-artistien levyillä. Hannibalin ja Sopan nimet tulevat heidän mukaansa niin sanotusti "pahoista" ja halvoista viineistä Hannibalista ja Sorbuksesta.
Historia.
Tulenkantajien lopettaessa vuonna 2004, jatkoivat Hannibal ja Soppa musiikin tekemistä ilman emobändiä. Ensimmäinen julkaisu oli keväällä 2005 ilmestynyt "Promoa sun huudeilles" -mixtape, joka ennakoi tulevaa "Pahat viinit"-albumia. Toukokuussa 2005 "Pahat viinit" -albumi julkaistiin helsinkiläisen indie-levy-yhtiö 3rd Rail Musicin kautta. Levyltä julkaistiin single "Lissää vinkunaa", joka debytoi singlelistan sijalla 3. ja vietti seuraavat kolme viikkoa listaykkösenä. Listamenestyksestä huolimatta kappale ei saanut juuri lainkaan radiosoittoa.
Loppuvuodesta 2006 Pahat Viinit -kollektiivi perusti oman Joku Roti Records -osuuskunnan. Keväällä 2007 ilmestyi toinen albumi "Meiän asia", joka oli Hannibalin perustaman Joku Roti Records -levy-yhtiön ensimmäinen julkaisu.
Hannibal on myös soolouralla ja julkaisi "Streets of Nekala" -nimisen sooloalbumin vuoden 2009 maaliskuussa. Hänen toinen sooloalbuminsa "Ad Portas" ilmestyi toukokuussa 2010.
Hannibal &amp; Soppa hajosi heinäkuussa 2009. Soppa myös irtisanottiin Joku Roti Recordsin hallituksesta luottamuspulan vuoksi. Eron jälkeen Hannibal ja Soppa eivät ole tehneet yhteistyötä. He eivät edes vierailleet samoilla kappaleilla.
Vedenpuhdistamo

Vedenpuhdistamo voi tarkoittaa seuraavia asioita
Venäjänajokoira

Venäjänajokoira () on alkujaan venäläinen rotu, joka kuuluu Suomen kennelliiton roturyhmään 6.
Ulkonäkö.
Venäjänajokoira on alkukantainen rotu, hieman sutta muistuttava metsästyskoira. Se on keskikokoa suurempi, nartut 55–65 cm ja urokset 58–68 cm, voimakasrakenteinen, korkeajalkainen ja hieman korkeuttaan pidempi. Venäjänajokoiralla on selvä sukupuolileima. Sillä on tummanruskeat tarkkaavaiset silmät, riippuvat, kolmionmuotoiset korvat, ja häntä on tyvestä paksu, mutta ohenee kärkeä kohti ja se ei nouse selkälinjan yläpuolelle. Venäjänajokoiran aluskarva on tuuheaa, ja peitinkarva on lyhyttä päässä, jaloissa ja korvissa, muualla keskipitkää. Väreinä ruskean eri sävyt ja selässä voi olla tummempi satula. Varpaiden välissä sillä on ns. "räpylät", joiden avulla se ei vajoa hankeen.
Luonne ja käyttäytyminen.
Rauhallinen, hyvähermoinen ja tasapainoinen venäjänajokoira on helposti koulutettavissa ja sopii metsästyksen lisäksi moneen muuhunkin harrastukseen, kuten jäljestykseen ja tokoon. Venäjänajokoira tarvitsee paljon liikuntaa ja aktiviteettia, mutta hyvin sopeutuvana koirana se soveltuu jopa kaupunkiasuntoon, kunhan sen riittävästä liikuttamisesta huolehditaan. Venäjänajokoiran temperamentti ja kestävyys tulevat hyvin ilmi metsällä, muuten se on lempeä. Älykkäänä koirana venäjänajokoiraa pidetään helpommin koulutettavana kuin muita jäniksen/ketun ajajia, ja se on monipuolinen koira, jolla on luontainen taipumus niin jäniksen, ketun kuin supikoirankin ajoon. Venäjänajokoira on myös haukkunut karhuja ilman, että sitä olisi siihen erikseen opetettu tai kehotettu.
Alkuperä.
Venäjällä on käytetty metsällä ajavia koiria jo kauan ja ajokoiria käytettiin aluksi vinttikoirien apuna ajamaan petoeläin tappoetäisyydelle. Venäjänajokoira polveutuu luultavimmin suoraan tataarinajokoirasta eli sen jalostuksessa ei ole käytetty muita rotuja. Toisen teorian mukaan se olisi syntynyt venäläisten ajokoirien ja englanninkettukoiran välisistä risteytyksistä. Englanninkettukoira lähes tulkoon syrjäytti venäläiset ajokoirat ja ennen kaikkea vaikutti kannan puhdasrotuisuuteen negatiivisesti sekoittumalla näihin, kunnes vuonna 1890 kreivi Kisenski luonnehti ensimmäisen rotumääritelmän. Se perustui kuuluisaan "Belousov"-linjaan, joka oli kotoisin tataarien asuttamalta alueelta. 
1900-luvulla rotu oli hävitä ensimmäisen maailmansodan jalkoihin, mutta rodun jalostus jatkui määrätietoisesti sodan myllerrysten jälkeen. Ensi kerran Suomeen tuotiin venäläisiä ajokoiria jo 1800-luvulla, jolloin ne tunnettiin kostromanajokoirina, mutta niiden kasvatus aloitettiin vasta 1960-luvulla. Ennen venäjänajokoira oli pääasiassa ajuekoira susien ja kettujen pyyntiin, mutta nykyisin sitä käytetään metsällä jäniksen ja ketun ajoon perinteiseen mies ja koira -tyyliin.
Sukulaisrodut.
Venäläisiä koiria on kahta rotua, kirjava (tunnetaan nykyisin paremmin nimellä englantilais-venäläinen ajokoira) ja ruskea, joista kirjava on syntynyt risteyttämällä venäjänajokoiria englanninkettukoirien kanssa. Pohjaväriltään kirjava on valkoinen musta-beigein, harmaa-beigein tai parkinruskea-beigein laikuin. Rotua ei saa risteyttää ruskean venäjänajokoiran kanssa.
Kiekkohaittasylinteri

Kiekkohaittasylinteri on lukkomekanismi, jonka keksi suomalainen Emil Henriksson. Mekanismia kutsutaan myös levyhaittasylinteriksi, joista tunnetuin on Abloy-lukko. Kiekkohaittasylinteri on vaikea tiirikoida. Se on myös varmatoiminen, koska se ei sisällä kuin yhden tai ei lainkaan jousia.
Mekanismi.
Lukon mekanismi on seuraava: kun avainta käännetään 90 astetta myötäpäivään, avaimen leikkaukset kääntävät lukossa olevat kiekot sellaiseen asentoon, että niiden reunoissa olevat lovet muodostavat uran. Kiekot ovat sisemmän sylinterin sisällä jota ympäröi ulompi sylinteri. Sisempää sylinteriä estää kääntymästä poikittain oleva tappi, joka ottaa kiinni sekä sisempään että ulompaan sylinteriin, estäen sisemmän sylinterin kääntymistä. Lovien muodostaessa uran tappi painuu uraan sisään ja sylinteri on vapaa kääntymään. 
Historia.
Kiekkohaittasylinterilukon keksi edellä mainittu Emil Henriksson. Henriksson työskenteli konttorikonemekaanikkona, ja sai idean lukkoon kassakoneessa olevista pyörivistä kiekoista. Hän keksi, että niitä voitaisiin myös käyttää lukossa. Näin syntyi Henrikssonin varmuuslukko, joka myöhemmin nimettiin Abloy-lukoksi (tekniseltä nimeltään kiekkohaittasylinterilukko).
Kiekkohaittasylinteriä käytetään yleensä lukoissa, jotka on tarkoitettu hieman vaativampiin kohteisiin. Useat valmistajat käyttävät kiekkohaittasylinteriä esimerkiksi järeämmissä riippulukoissaan. Poikkeuksena tietenkin Abloy, joka käyttää kyseistä mekanismia lähes kaikissa lukoissaan.
Abloylla on nykyään uusia patentoituja versioita perinteisestä kiekkohaittasylinteristä. Näitä ovat mm. Abloyn Exec- ja Protec-lukot.
Triumph (automerkki)

Triumph Motor Company oli brittiläinen autovalmistaja, joka aloitti toimintansa vuonna 1921. Nykyisin merkillä ei valmisteta enää autoja, vaan sen oikeudet omistaa BMW.
Historia.
Ensimmäisen autonsa, jonka nimi oli Triumph Light Car ja jossa oli 1,9 litrainen moottori, Triumph valmisti vuonna 1921. 1930-luvulla yhtiön nimi vaihtui Triumph Motor Companyksi. Pian markkinoille tuli malli nimeltä Dolomite. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiön omistus siirtyi Standard Motor Companylle joka puolestaan siirtyi vuonna 1960 Leylandille. 1960-1970 luvulla Triumph valmisti sekä urheilu- että perheautoja. Triumpheja myytiin Suomessakin runsaasti ja varsinkin Triumph Herald oli yleinen suomalaisessa katukuvassa koko 1960-luvun ajan. Herald esiteltiin vuonna 1959 ja se oli tuotannossa 1970-luvun alkuun saakka. Ensimmäinen etuvetoinen Triumph oli vuonna 1965 esitelty 1300-malli. Siinä oli 1,3 litran moottori, joka kehitti 68 hevosvoiman tehon, ja säädettävä ohjauspyörä. Vuonna 1981 alkoi viimeisen Triumph-mallin, Acclaimin valmistus - kyseessä oli tosin Honda Civic Triumph-merkillä. Merkkinä Triumph katosi vuonna 1984 ja Acclaim korvattiin Rover 200:lla.
Myynti Suomessa.
Standard- ja Triumph-autot tulivat Suomessa tutuiksi 1950-luvun alusta lähtien, jolloin maahantuojana oli Korpivaara Oy. Standard Motor Companyn siirryttyä British Leylandin omistukseen merkin pääedustajaksi Suomessa vaihtui Sisu-kuorma- ja linja-autoja valmistanut Oy Suomen Autoteollisuus Ab. Varhaisin Triumphin henkilöautomalli Mayflower oli helppo tunnistaa sellaisen kerran nähtyään. Triumphin myynti lähti ripeään kasvuun Heraldin esittelyn myötä ja se nousi 20 eniten myydyn automerkin joukkoon vuonna 1964. Vuonna 1965 Triumph-henkilöautoja ensirekisteröitiin yhtä vaille 2 000 kappaletta. Triumphin tehdasjoukkueessa ajanut suomalainen Simo Lampinen sijoittui Triumph Spitfire -autolla vuoden 1965 Monte Carlo -rallissa kahdeksanneksi; muutoin Triumphin urheiluautot jäivät harvinaisuuksiksi niin kotimaan ralleissa kuin katukuvassa ylipäänsä. Vuoden 1969 lopussa rekisterissä oli hieman alle 8 000 Triumph-henkilöautoa, ja merkkikohtaisessa tilastossa Triumph oli 20. sijalla. 1970-luvulla Triumphin myynti Suomessa laski vuosi vuodelta tarmokkaasta mainonnasta huolimatta, ja merkin maahantuonti loppui vuonna 1976. Vuoden 1979 lopussa Triumpheja oli rekisterissä enää noin 2 600 autoa.
Pasutusjäte

Pasutusjäte on rikkihappo- ja sulfiittiselluloosatehtailla syntyvää kuparipitoista polttojätettä.
Molemmissa tehtaissa valmistetaan rikkihappoa joko suoraan tuotteeksi tai prosessiaineeksi. Happo valmistetaan polttamalla rikkikiisua erityisessä monikerroksisessa kiisu-uunissa. 
Kiisu- eli Lurgi-uuni oli lieriömäinen pystyuuni, jossa oli useampia päällettäisiä polttopintoja. Keskellä oli pyörivä akseli johon oli kiinnitetty sekoitusvarsia metalliharjoineen. Kiisu lastattiin uuneihin lapioimalla se rautatievaunuista eräänlaiselle polakuljettimelle, joka vei sen uunin päällä olevalle täyttöaukolle. 
Täyttöaukon alapäässä oli vastapainolla suljettu luukku; kun sille oli pudonnut tietty määrä kiisua, kuorma painoi luukun raolleen, jolloin uuniin valui tasainen virta kiisua. 
Täyttöaukon putkessa oleva kiisu eristi tehokkaasti kaasun karkaamisen: kun määrä väheni alle tietyn rajan, luukku sulkeutui kunnes uutta kiisua lastattiin. 
Uuniin pudotettiin ensin ylimmälle tasolle annos kiisua joka sytytettiin erityisillä polttimilla; kun kiisu paloi kunnolla, alkoi sekoitinakseli pyöriä ja syöttö jatkua. Harjat kuljettivat palavan kiisun vähin erin polttopinnalta toiselle, lopulta aina alimmalle tasolle jossa loppuun palanut ja sammunut polttojäte eli pasutusjäte poistui tyhjennysputkista suoraan korkealaitaisiin avovaunuihin, joilla kiisu oli tuotu. 
Kiisun syöttö jatkui nyt koko työpäivän ajan. 
Ilmaa kevyempi rikkidioksidi poistui uunin yläosassa olevista putkista sähköisten Cottrelli-pölynerottimien läpi edelleen prosessoitavaksi; rikkihappotehtaalla Glover-torniin ja selluloosatehtaalla happotorniin. 
Palanut kiisu eli pasutusjäte poistui uunin poistoputkista; koska se sisältää useimmiten runsaasti kuparia, se vietiin takaisin louhintapaikkaansa, Suomessa siis Outokumpuun, jossa jätteestä erotettiin kupari. Mineraalin erottelu tapahtui vaahdotusrikastuksella.
Erittäin monet Suomen kapearaiteiset rautatiet, kärjessä Outokummun-Juojärven rautatie ja Äänekoski-Suolahden rautatie kuljettivat rikkikiisua toiseen ja pasutusjätettä toiseen suuntaan. Äänekoskella tämä liikenne kesti vuosina 1937 - 1943 eli kapearaiteisen rautatien loppuun; sen jälkeen kiisun ja pasutusjätteen kuljetus siirtyi VR:n tehtäväksi kuten Outokummussakin kaksikymmentä vuotta aiemmin.
Afrikan vuoden jalkapalloilija

Afrikan vuoden jalkapalloilija on Afrikan jalkapalloliiton vuosittain Afrikan parhaalle jalkapalloilijalle myöntämä palkinto. Aivan ensimmäisenä afrikkalaisia jalkapalloilijoita alkoi kuitenkin palkita ranskalainen "France Football" -lehti, joka valitsi vuonna 1970 malilaisen Salif Keïtan maanosan parhaaksi pelaajaksi. Vasta vuonna 1992 Afrikan jalkapalloliitto alkoi jakaa omaa palkintoaan vuoden parhaalle jalkapalloilijalle. Ensimmäisenä virallisen tittelin sai ghanalainen Abédi Pelé.
Kolme vuotta myöhemmin vuonna 1995 "France Football" päätti lopettaa oman palkintonsa myöntämisen, sillä sen arvostetuin palkinto "Kultainen pallo" avattiin kaikille Euroopassa pelaaville jalkapalloilijoille kansallisuudesta riippumatta.
Vesalan ala-aste

Vesalan ala-aste oli Helsingin Kontulassa sijainnut ala-asteen koulu. Se oli Helsingin suurimpia ja sitä kävi yli 500 oppilasta, joista vuonna 2017 yli 100 oli maahanmuuttajataustaisia. Pääkoulun lisäksi 1. ja 2. luokan oppilaita opiskeli Ruudin sivukoulussa.
Vesalan ala-aste kuului jo syksyllä 2006 lakkautettavien koulujen listalle, mutta Helsingin opetusviraston alkuvuodesta 2007 antamassa selvityksessä koulu säästettiin. Vuonna 2017 se kuitenkin yhdistettiin viereisen Vesalan yläasteen kanssa uudeksi Vesalan peruskouluksi. Ala-asteen huonokuntoinen rakennus kärsi muun muassa viemäriongelmista, ja loppuaikoina osa koulun toiminnasta jouduttiin siirtämään tilapäisiin parakkeihin. Uudet tilat valmistuivat vuonna 2019 entisen yläasteen yhteyteen, ja vanha koulurakennus purettiin vuonna 2020..
Jaakko Hillo

Jaakko Juho Hillo (9. heinäkuuta 1921 Helsinki – 22. helmikuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen lentäjä, joka toimi jatkosodan aikana hävittäjälentäjänä muun muassa Aunuksen Karjalassa. Hillo sai sodan aikana kahdeksan ilmavoittoa, eli häntä kutsutaan hävittäjä-ässäksi. Rauhan tultua hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja työskenteli sen jälkeen Finnairin palveluksessa lentokapteenina. Hillo jäi eläkkeelle vuonna 1973. Hän asui Helsingin Kaskisaaressa.
Merisuon rautatie

Merisuon rautatie oli Karjalankannaksella ollut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen kenttärata, joka rakennettiin VT-linjan panssariestekivien kuljetusta varten vuonna 1943. 
Monta tonnia painavien panssariestekivien kuljetus Merisuon asemalta linjaan oli mahdollista vain rautateitse. Merisuolle ne tuotiin myös rautateitse. Niihin kuljetuksiin käytettiin sotasaaliskalustoa.
Kapearaiteisen rautatien kunnossapito on huomattavan paljon helpompaa ja nopeampaa verrattuna saman tavaramäärän kuljettamiseen tarvittavaan maantiehen verrattuna. Lisäksi kapearaiteinen rata oli maanteitä paremmin suojassa ilmahyökkäyksiltä, koska kapea ratapenkka erottui maastosta heikommin kuin maantie. Radan korkeusprofiilin johdosta raideleveydeksi valittiin 600 mm.
Radalle haalittiin 600 mm vetureita pitkin Suomea; muun muassa Helsingin kaupunki luovutti sinne entisen Ojakkalan-Olkkalan rautatien veturin numero 2, Karjalankosken rautatieltä tuli niin ikään veturi numero 2 sekä Kuusankosken-Voikkaan rautatieltä dieselveturi numero 9 (Schwartz &amp; Dückerhof/ Ruhrthalerin valmistama 0-6-0dm –tyyppinen veturi 92106/1937) ja Kupittaan savirata toisen Deutz-veturinsa (MLH 332, 7641/1926, 0-4-0dm) – mutta molemmat viimeksi mainitut palautettiin miltei saman tien sopimattomina. 
Rata rakennettiin Kannaksen kuivassa metsämaastossa nopeasti ja se palveli hyvin - kunnes kesäkuussa 1944 suurhyökkäyksen tullen se jouduttiin hylkäämään; rata jäi kalustoineen koskemattomana venäläisille, jotka veivät kaluston ja kiskot pois. Merisuon veturit tiettävästi vietiin Ukrainan hiilikaivosalueelle jossa ne ajettiin loppuun. 
Joulukuussa 2010 saadun tiedon mukaan Moskovan lähellä sijainneen Misheronskin lasitehtaan entinen veturinkuljettaja muistaa tehtaalla olleen käytössä suomalaisen 0-6-2T veturin numero 302. Kyseinen veturi on Merisuon rautatien veturi Tampella 302/1920, joka oli alun perin toimitettu Kymmene oy:lle (Kymmene Aktiebolag).
Safiirikala

Safiirikala ("Chrysiptera cyanea") on kirkkaansininen koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Safiirikala kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Se on normaalitilassaan sähkönsininen, mutta muuttuu pelästyessään lähes mustaksi. Aikuisella koiraalla on oranssinsävyinen pyrstö, naaraalla musta pilkku selkäevän takaosassa.
Alkuperä.
Safiirikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen.
Safiirikala saattaa tulla vanhemmiten aggressiiviseksi muita kaloja kohtaan. Niille sopii parhaiten riutta-akvaario, jossa on koloja ja näkösuojaa. Silti pitää harkita, minkä kalojen kanssa safiirikala päästetään samaan altaaseen.
Safiirikala sopii hyvin aloittelijoille.
Vesiolot ja ravinto.
Safiirikala syö sekä liha- että kasvisruokaa.
Francis Lederer

Francis Lederer (alun perin František Lederer, 6. marraskuuta 1899 Praha, Itävalta-Unkari – 25. toukokuuta 2000 Palm Springs, Kalifornia) oli tšekkiläissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä.
Lederer syntyi juutalaiseen perheeseen Prahan lähellä silloiseen Itävalta-Unkariin. Hän kasvoi kaksikielisenä ja käytti myös nimestään saksalaistettua muotoa, Franz Ledereriä.
Aluksi Lederer esiintyi teatterissa, mutta siirtyi 1920-luvun lopulla elokuvien pariin. Kun poliittinen ilmapiiri kiristyi Saksassa 1930-luvulla, Lederer muutti Yhdysvaltoihin.
Parhaiten hänet muistetaan elokuvista "Pandoran lipas" (1929) ja "Confessions of a Nazi Spy" (1939). Ledererin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Terror Is a Man" (1959), mutta hän esiintyi televisio-ohjelmissa vuoteen 1971 asti.