tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heino Heinaste

Heino Heinaste (vuoteen 1936 Hermann) (3. maaliskuuta 1928 Kuigatsi, Viro – 25. kesäkuuta 2006 Tallinna, Viro) oli Neuvostoliittoa edustanut virolainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä. Hän saavutti pronssia vuoden 1954 EM-kisojen kuulantyönnössä. Urheilu-ura kesti 1950-luvun alusta aina 1960-luvun alkuvuosiin.
Heinaste opiskeli sotien jälkeen Neuvosto-Viron Väimelan maatalousteknisessä oppilaitoksessa valmistuen agronomiksi vuonna 1946. Urheilussa hänen lajinsa oli tällöin lentopallo, mutta aloittaessaan asepalveluksen Leningradissa vuonna 1949 yleisurheilusta tuli hänen päälajinsa ja yleisurheilussa erityisesti kuulantyöntö ja kiekonheitto.
Heinaste osallistui kansainvälisiin kisoihin ensimmäisen kerran vuoden 1953 nuorisofestivaalikisoihin Bukarestissa ja kahta vuotta myöhemmin Varsovassa. Molemmilla kerroilla hän sijoittui kuulassa viidenneksi. Vastaavasti kiekonheitossa hän oli 1953 kahdeksas ja 1955 seitsemäs. Vuonna 1954 kesäkuussa Heinaste oli mukana Suomessa TUL Liittojuhlien yleisurheilukilpailuissa sijoittuen toiseksi Otto Grigalkan voittaessa ja tehdessä uuden Neuvostoliiton kuulaennätyksen. Vuoden 1954 Bernin EM-kisoissa Heinaste edusti Neuvostoliittoa ja otti EM-pronssin Tšekkoslovakian Jiří Skoblan ja Neuvostoliiton latvialaisen Grigalkan jäljessä. Kaikkinensa Heinaste oli Track &amp; Field Newsin vuosiarvioinnissa maailman 10. paras kuulantyöntäjä.
Heino Heinaste jatkoi uraansa aina vuoteen 1963. Hän voitti urallaan Viron mestaruuskisoissa vuosina 1956-1963 kuulantyönnössä yhden kullan, kuusi hopeaa ja kaksi pronssia sekä kiekonheitossa yhden kullan, yhden hopean ja neljä pronssia. Vuonna 1955 Heinaste paransi Heino Lippin nimissä ollutta lähes seitsemän vuotta vanhaa kiekkoennätystä lukemiin 52,98. 
Toukokuussa 1960 Heino Heinaste ja nuori Rein Sprenk paransivat toden teolla kuulaennätyksiään, sillä Sprenk aloitti uudenlla Viron ennätyksellä tuloksella 17,25 ja sitten Heinaste teki uuden oman ennätyksensä parantaen Sprenkin tekemää ennätystä tulokseen 17,27. Lopuksi Sprenk teki vielä tuloksen 17,90. Tulos olikin ainoa Heinasten kuulantyönnön Viron ennätyksen parannus hänen urheilu-urallaan.
Uransa aikana Heinaste edusti Neuvostoliittoa viisi kertaa ja Neuvosto-Viroa 31 kertaa. Suomi ja Viro aloittivat yleisurheilussa maaottelukosketuksen uudelleen sotien jälkeen kesällä 1957. Heinaste edusti tällöin Neuvosto-Viroa Tallinnassa käydyssä maaottelussa sijoittuen kuulassa toiseksi maanmiehensä Feliks Pirtsin jäljessä ja voittaen kiekonheiton ennen Suomen Pentti Repoa.
Urheilu-uran jälkeen hän työskenteli Tallinnassa elintarvikeliikkeessä ja viime vaiheessa sen esimiehenä.
Mesagrós (Aígina)

Mesagrós () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Aíginan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 575 (vuonna 2011).
Mesagróksen kylä sijaitsee Aíginan itäisissä sisäosissa noin yhdeksän kilometriä itään saaren keskuksesta Aíginan kaupungista. Kylä on saaren vanhimpia. Sen perinteiset pääelinkeinot ovat maanviljely ja keramiikan valmistus. Kylän nähtävyyksiin kuuluu bysanttilaisaikainen Neitsyt Maria ("Panagía") "Polítissan" kirkko, joka on rakennettu vuonna 1457. Kylässä sijaitsee Pyhän Annan luostari ("Moni Agías Ánnis"). Noin 1,5 kilometriä kylästä itään sijaitsevat antiikin aikaisen Afaian temppelin rauniot.
Mesagrós muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Μεσαγρού, "Dimotikí Koinótita Mesagroú"), johon kuuluvat varsinaisen Mesagróksen kylän lisäksi kylät Agía Marína, Álones, Kávos ja Vaḯa. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 361.
Néa Palátia

Néa Palátia () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Oropóksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 723 (vuonna 2011).
Néa Palátian pieni kaupunki sijaitsee Eteläisen Euboianlahden rannalla. Alkuperäinen kylä syntyi vuonna 1923 alueelle Vähästä-Aasiasta Kreikan ja Turkin väestönvaihdon seurauksena muuttaneiden evakkojen asutuksena. Sen nimi, suomeksi ”Uusi Palátia”, viittaa alkuperäiseen Palátiaan Marmaran (Marmará) eli Prokonnesoksen (Prokónnisos) saarella Marmaranmeressä.
Néa Palátia muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Νέων Παλατίων, "Dimotikí Koinótita Néon Palatíon"), johon kuuluvat varsinaisen Néa Palátian kaupungin lisäksi kylät Agía Aikateríni, Ágios Athanásios, Ágios Konstantínos ja Póntioi. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 573.
Aiemmin kaupunki kuului Oropíoin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Oropóksen kunnan Oropíoin kunnallisyksikköön.
Ntráfi

Ntráfi (; transl. myös "Dráfi") on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Rafína-Pikérmin kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kaupungin väkiluku on 3 055 (vuonna 2011).
Ntráfi pieni kaupunki sijaitsee Pentéli-vuoren etelärinteessä Ateenan metropolialueen itälaidalla, linnuntietä noin neljä kilometriä luoteeseen Pikérmin keskustasta ja noin 17 kilometriä itään Ateenan keskustasta. Kaupungista itään sijaitsee pieni Diónin kaupunki.
Aiemmin kaupunki kuului Pikérmin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Rafína-Pikérmin kunnan Pikérmin kunnallisyksikköön.
Palaiochóra (Aígina)

Palaiochóra (, myös Παλιαχώρα/Παληαχώρα, "Paliachóra", Παλιά Χώρα, "Paliá Chóra") on entinen Kreikan kylä ja nykyinen arkeologinen kohde, joka sijaitsee Aíginan saarella. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä sisämaahan saaren nykyisesti keskuksesta Aíginan kaupungista, koilliseen Pyhän Nektarioksen kirkosta.
Historia.
Palaiochórana nykyisin tunnettu kukkula, suomeksi ”Vanha kylä”, on Aíginan keskiaikainen pääkylä ja linnavuori. Samaa paikkaa on arveltu myös saarella antiikin aikana olleen Oien kaupungin () paikaksi, ja mahdollisesti myös saaren esihistoriallisen, mykeneläisen ajan keskukseksi.
Keskiaikainen kylä syntyi 800-luvulla, kun asutus vetäytyi rannikolta antiikin aikaisen Aiginan kaupunkikeskuksen paikalta saaren sisäosiin turvaan saraseenimerirosvoilta. Barbarossa tuhosi paikan vuonna 1537. Venetsialaiset rakensivat kylän kukkulalle linnan vuonna 1654. Kylä toimi saaren keskuksena vuoteen 1826 saakka, jolloin asutuksen keskus palasi antiikin aikaisen kaupungin paikalle, nykyiseen Aíginan kaupunkiin. Tämän jälkeen kylä autioitui ja raunioitui vähitellen.
Rakennukset.
Palaiochóra muodostaa nykyisin Mystrakseen verratun erikoisen arkeologisen kohteen, sillä jäljellä ovat lähinnä sen kirkot, kun muut rakennukset ovat raunioituneet. Kylässä sanotaan olleen kirkko vuoden jokaiselle päivälle (vaikkakin tämä lienee liioittelua, eikä ainakaan arkeologia ole vahvistanut väitettä) sekä 800 taloa. Nykyisin lukuisista kirkoista on jäljellä 35 (eri lähteissä 33–38). Kukkulan huipulla ovat venetsialaisen linnan jäänteet.
Palaiochóran tärkeimmät kirkot ovat:
Paloúkia

Paloúkia () on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Salamiin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Salamiin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Paloúkia on Salamiin kaupungin satama ja esikaupunki, eikä sitä ole tilastoitu erikseen väestötilastoinnissa.
Paloúkian kaupunki, suomeksi ”Paalut”, sijaitsee Salamiin itärannikolla eli Attikan mantereen ja Pireuksen puolella, ja toimii saaren pääsatamana. Sieltä on lauttayhteyksiä mantereelle. Kaupungin nimi viittaa lukuisiin paaluihin (παλούκι, "paloúki"), joita on käytetty laivojen kiinnittämiseen. Kaupungin edustalla sijaitsee Ágios Geórgioksen saari ja pohjoispuolella Salamiin laivastotukikohta.
Pérdika (Aígina)

Pérdika () on Kreikan kylä, joka sijaitsee Aíginan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 680 (vuonna 2011).
Pérdikan kylä sijaitsee niemen kärjessä Aíginan lounaisrannikolla noin yhdeksän kilometriä etelään saaren keskuksesta Aíginan kaupungista. Kylä on perinteinen kalastajakylä, joka on rakentunut satamansa ympärille. Sen edustalla sijaitsee Monín saari.
Pérdika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πέρδικας, "Topikí Koinótita Pérdikas"), johon kuuluvat varsinaisen Pérdikan kylän lisäksi kylät Aiginítissa ja Sfentoúri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 823.
Kylän tärkein kirkko on omistettu Pyhälle Sozonille ("Ágios Sózon" eli "Ágios Sóstis").
Palaióchora

Palaióchora (), Palaiochóra (Παλαιοχώρα) ja Palaiochóri (Παλαιοχώρι) eli suomeksi ”Vanha kylä” voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
John de Balliol

John de Balliol (k. 1268 tai 1269) oli normannitaustainen skotlantilainen vauras maanomistaja sekä Skotlannin kuninkaan John Balliolin isä. Balliolia pidetään myös Oxfordin yliopiston Balliol Collegen perustajana.
Balliol palveli vuosina 1251–55 Skotlannin nuoren kuninkaan Aleksanteri III:n vartijana. Paronien sodan aikana John de Balliol pysyi uskollisena Englannin kuninkaalle Henrik III:lle ja menetti sen vuoksi joksin aikaa kaiken maaomaisuutensa. Balliol joutui lisäksi vangiksi Lewesin taistelun jälkeen vuonna 1264. Suunnilleen näihin aikoihin Balliol ryhtyi tukemaan rahallisesti useita Oxfordin opiskelijoita, ilmeisesti rangaistuksena riidasta Durhamin piispan kanssa. Balliolin kuoleman jälkeen hänen leskensä Dervorguilla maksoi loppuun Balliolin lupaamat apurahat, ja heidän talonsa annettiin vuokralle nimellä Balliol College vuonna 1282.
Lillemor

Lillemor on skandinaavislähtöinen naisen etunimi. Se muodostuu sanoista "lilla" ja "mor", joista edellisen merkitys on ’pikku’ ja jälkimmäisen ’äiti’. Nimi on tullut käyttöön Norjassa ja Ruotsissa 1900-luvun alussa. Ruotsista se on levinnyt myös Suomeen. 
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu 390 Lillemoria. Eniten suomenruotsalaisia Lillemoreja on syntynyt 1940–1960-luvuilla. 
Lillemorin nimipäivä on suomenruotsalaisessa almanakassa 8. helmikuuta ja Ruotsin almanakassa 18. marraskuuta.
Julma on rakkaus

Julma on rakkaus: Seksi-kauhuantologia on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1992 julkaisema novelliantologia, joka sisältää kymmenen seksiaiheista kauhutarinaa. Esipuheen mukaan ”kaikissa tarinoissa käsitellään normaalia heteroseksuaalisuutta”. Sadelehto myös mainitsee jättäneensä tietoisesti pois AIDS-aiheiset novellit. Sadelehdon antologioille poikkeuksellisesti mukana on kaksi tarinaa samalta kirjoittajalta, nimittäin Ray Gartonilta. Suomennokset ovat Sari Kallioisen ja Anita Puumalaisen käsialaa.
Esipuheessa Sadelehto omistaa kirjan ”kuolleen rakkaani muistolle”. Vuonna 1995 Sadelehto kertoi antologian olevan omaelämäkerrallinen ja kaikista toimitustöistään henkilökohtaisin. Kirja on ”omistettu kuolleelle ihmiselle, joka teki itsemurhan alle 30-vuotiaana. Se on eräs elämäni pimeitä murhenäytelmiä, vaikkei minulla ollut tapahtuneeseen henkilökohtaista osuutta.” Temaattisesti Sadelehto jatkoi "Outoja tarinoita 2:n" aiheiden parissa, mutta onnistuneemmin. Kolmas rakkautta ja modernia kauhua yhdistellyt antologia "Suuri hiljaisuus" ilmestyi 1995. Sadelehdon mukaan "Julma on rakkaus" ja "Suuri hiljaisuus" ovat aikuiselle yleisölle suunnattua ”rankkaa tekstiä”, jonka ”problematiikka ylittää murrosikäisen ongelmien tason”.
Teoksen vastaanotto olikin varsin ristiriitainen. Painosmäärä oli 3 000, josta osa jouduttiin myymään alennuksella.
Arviot.
"Julma on rakkaus" on Sadelehdon kiistanalaisin toimitustyö. Sadelehdon mukaan monet ”melko nuoret” lukijat pitivät hänen modernia kauhua edustaneista ”rakkauskirjoistaan” ja kehuivat niitä jopa hänen tuotantonsa parhaiksi. Vanhemmat lukijat puolestaan olivat sitä mieltä, ettei kirjoja olisi pitänyt edes julkaista.
"Kulttuuritoimitus.fi"-sivustolla julkaistu artikkeli nostaa "Julma on rakkauden" novelleista esiin George R. R. Martinin ”Lihatiskien miehen”, joka ”moninkertaisti seksuaalisen väkivallan määrän fantasiassa”.
Öjan kyläkirkko

Öjan kyläkirkko () on Öjan kylässä Kokkolassa sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu noin vuosina 1950-1998. Talkootöillä rakennettu kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1951, ja sen kirkkosalissa on 64 istumapaikkaa. Kyläkirkkoa laajennettiin ja peruskorjattiin vuonna 1984.
Kirkossa tai sen lähettyvillä ei sijaitse kellotornia eikä rakennusta saata luulla kirkoksi ulkonäkönsä takia. Kirkko muistuttaa taloa, joka on muutettu kirkoksi.
Champenois

Champenois ("lou champaignat") on romaaninen kieli, joka lasketaan kuuluvaksi Pohjois-Ranskassa puhuttaviin D’oïl-kieliin. Sitä puhuu vähemmistö ihmisistä Champagnen ja Île-de-Francen maakunnissa Ranskassa sekä muutamassa Etelä-Belgian kaupungissa. 
Champenois on luokiteltu Ranskassa alueelliseksi kieleksi, ja sillä on myös tunnustettu alueellisen kielen asema Valloniassa, Belgian alueella. Champenoisia pidetään uhanalaisena kielenä Unescon uhanalaisten kielten punaisessa kirjassa.
Pérdika

Pérdika () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Don Waddell

Donald ”Don” Duoglas Waddell (s. 19. elokuuta 1958 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovaikuttaja.
Pelaajaura.
Los Angeles Kings varasi Waddelin vuoden 1978 varaustilaisuudessa numerolla 111. Waddel pelasi urallaan vain yhden NHL-ottelun 28. tammikuuta 1981 New York Rangersia vastaan. Vuonna 1982 Waddel valittiin IHL-liigan parhaaksi puolustajaksi. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left.
Jääkiekkovalmentajana.
Waddel toimi IHL:ssä Flint Spiritsin ja San Diego Gullsin päävalmentajana. Kauden 2002-2003 aikana Waddel toimi Atlanta Trashersin väliaikaisena päävalmentajana, kunnes Bob Hartley nimettiin joukkueen päävalmentajaksi. Kaudella 2007-2008 Waddel toimi jälleen Tharshersin väliaikaisena päävalmentajana Hartleyn jälkeen.
Jääkiekkovaikuttajana.
Waddel toimi IHL:ssä myös Flint Spiritsin ja San Diego Gullsin joukkueiden toimitusjohtajana. Kaudella 1997-1998 Waddel toimi Detroit Red Wingsin apulaistoimitusjohtajana, kun Red Wings voitti Stanley Cupin. Vain viikko finaalisarjan päättymisen jälkeen Atlanta Thrashers nimitti Waddelin historiansa ensimmäiseksi toimitusjohtajaksi. Hän jatkoi tässä tehtävässä kauden 2009-2010 loppuun saakka. Tämän jälkeen hänet ylennettiin joukkueen presidentiksi ja Rick Dudley seurasi häntä toimitusjohtajana. Waddel toimi organisaatiossa, kunnes uudet omistajat siirsivät sen Winnipegiin. Tammikuussa 2012 Pittsburgh Penguins palkkasi Waddelin ammattilaispelaajatarkkailijaksi. Toukokuussa 2018 Carolina Hurricanes nimesi Waddelin toimitusjohtajaksi ja varapresidentiksi. Waddelin Carolina Hurricanesiin hankkimia pelaajia ovat hyökkääjät Jordan Martinook, Nino Niederreiter ja Vincent Trocheck, puolustajat Dougie Hamilton, Joel Edmundson, Sami Vatanen ja Brady Skjei sekä maalivahti James Reimer
Toukokuussa 2024 Waddell jätti tehtävänsä Hurricanesin toimitusjohtajana.
Myöhemmin samassa kuussa Columbus Blue Jackets nimitti Waddellin toimitusjohtajakseen.
Kdenlive

Kdenlive on avoimen lähdekoodin epälineaarinen videoeditointiohjelmisto. Kdenlive käyttää MLT-sovelluskehystä ja käyttää kirjastoja kuten FFmpeg ja Fri0R. Kdenlive tukee useita videotiedostomuotoja kuten AVI, MP4, Quicktime (MOV) ja WebM.
Ohjelman kehityksen aloitti Jason Wood vuonna 2002.
Ohjelma on saatavilla muun muassa FreeBSD, Linux, macOS ja Windows-alustoille.
Versiossa 25.0.4 on mukana SAM2-mallin (Segment Anything Model 2) mukaisten maskien käyttö, jolloin videokuvasta voi poistaa taustoja tai määrittää tehosteita tietylle kohteelle. Käsittely tehdään paikallisesti.
Exochí

Exochí () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Exochí muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Εξοχή, "Topikí Koinótita Exochí"). Kaupungin väkiluku on 2 975 (vuonna 2011).
Exochí on Ioánninan esikaupunki ja sijaitsee noin kolme kilometriä luoteeseen sen keskustasta, Ioánninan lentoaseman eteläpuolella. Kaupungista etelään sijaitsee Kardamítsian kaupunki.
Kardamítsia

Kardamítsia () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kaupungin väkiluku on 3 172 (vuonna 2011).
Kardamítsia on Ioánninan esikaupunki ja sijaitsee noin kolme kilometriä luoteeseen sen keskustasta. Se on osa Mármaran kyläyhdyskuntaa. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Exochín kaupunki ja Ioánninan lentoasema.
Katsikás

Katsikás () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Κατσικά, "Dimotikí Koinótita Katsiká"). Kaupungin väkiluku on 3 885 (vuonna 2011).
Katsikáksen pieni kaupunki sijaitsee noin kuusi kilometriä eteläkaakkoon Ioánninan keskustasta, ja voidaan nykyisin nähdä Ioánninan esikaupunkina. Aiemmin kaupunki kuului Pamvótidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ioánninan kunnan Pamvótidan kunnallisyksikköön.
Pehmustettu selli ja muita kauhun paikkoja

Pehmustettu selli ja muita kauhun paikkoja on suomenkielinen kokoelma amerikkalaisen kauhukirjailija Robert Blochin novelleja. Markku Sadelehdon toimittama ja Jari Niittylän suomentama kokoelma ilmestyi vuonna 1994 WSOY:n Fan-sarjassa.
"Pehmustettu selli" oli viimeisiä Blochin eläessä julkaistuja kokoelmia: kokoelma julkaistiin toukokuussa 1994 ja kirjailija kuoli syyskuussa. "Helsingin Sanomat" valitsi kirjan tämän jälkeen ”päivän pokkariksi”.
Arviot.
"Portti"-lehden Juho-Antti Tuhkanen piti kokoelmaa onnistuneena.
"Aikakoneen" arviossa Juhani Hinkkanen sanoo olevansa ”kohtalaisen tyytyväinen”. Teos on ajallisesti kattava ja novellivalinnat ovat enimmäkseen onnistuneita: ”kaiken kaikkiaan nämä novellit ovat viihdyttäviä, miellyttävällä tavalla vanhahtavia ja oikeastaan ajoittain aika naiiveja.” Hinkkanen valittelee kuitenkin sitä, etteivät ”The Man Who Collected Poen” ja ”The Yougoslavesin” kaltaiset sanaleikkeihin perustuvat otsikot käänny kunnolla suomeksi. Hän myös pohdiskelee, missä määrin kokoelma vetoaa nuorempaan splatterpunk-sukupolveen.
Kostakioí

Kostakioí () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ártan kuntaan, Ártan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 078 (vuonna 2011).
Kostakioín pieni kaupunki sijaitsee noin neljä kilometriä lounaaseen Ártan kaupungista. Kostakioí muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Κωστακιών, "Topikí Koinótita Kostakión"), johon kuuluvat varsinaisen Kostakioín kaupungin lisäksi kylät Syngounéika ja Thanasaíika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 175.
Mármara (Ioánnina)

Mármara () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kylän väkiluku on 598 (vuonna 2011).
Mármaran kylä sijaitsee noin kahdeksan kilometriä länteen Ioánninan kaupungista. Mármara muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Μαρμάρων, "Dimotikí Koinótita Marmáron"), johon kuuluvat varsinaisen Mármaran kylän lisäksi Kardamítsian kaupunki sekä kylät Ámmos, Káto Mármara ja Olympiáda. Koko yhdyskunnan väkiluku on 5 276.
Marmara

Marmara tai Mármara () voi viitata seuraaviin:
Franks Robinson

Franks Lubbock Robinson (1886 Rathdrum – 5. marraskuuta 1949 Saint Brelade, Jersey) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Irlannin joukkueessa, joka voitti turnauksessa hopeaa.
Néa Seléfkeia

Néa Seléfkeia () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Igoumenítsan kuntaan, Thesprotian alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 535 (vuonna 2011).
Néa Seléfkeian pieni kaupunki, suomeksi ”Uusi Seleukeia”, sijaitsee noin kaksi kilometriä pohjoiseen Igoumenítsan keskustasta ja voidaan nähdä sen esikaupunkina. Kaupungin nimi viittaa vanhaan Seleukeiaan Vähän-Aasian Kilikiassa, josta muutti evakkoja seudulle Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa vuonna 1923.
Néa Seléfkeia muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Νέας Σελευκείας, "Topikí Koinótita Néas Selefkeías"), johon kuuluu varsinaisen Néa Seléfkeian kaupungin lisäksi Ampélian kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 624.
Topi Sarparanta

Topi Torsten Sarparanta (s. 25. toukokuuta 1975 Kouvola) on suomalainen entinen yhdistetyn hiihtäjä ja valmentaja, joka kilpaili vuosina 1993–1998. Hän sijoittui kahdeksanneksi 3 × 10 km:n joukkuekilpailussa vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa.
Sarparannan paras tulos maailmanmestaruuskilpailuista oli viides sija 15 km:n yksilökilpailussa kolme kertaa (1994 kerran ja 1996 kahdesti). Hänen ainoa voittonsa oli maailmancup B 15 km:n yksilökilpailu Suomessa vuonna 1995.
Sarparanta on valmentanut muun muassa virolaista hyppääjää Kaarel Nurmsalua.
Pappadátes (Préveza)

Pappadátes () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Ziróksen kuntaan, Prévezan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kylän väkiluku on 369 (vuonna 2011).
Pappadátesin kylä sijaitsee noin 33 kilometriä luoteeseen Ártasta ja noin 46 kilometriä pohjoiskoilliseen Prévezasta. Se on rakennettu noin 296 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Pappadátes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Παππαδατών, "Topikí Koinótita Pappadatón"), johon kuuluvat varsinaisen Pappadátesin kylän lisäksi kylät Ágioi Apóstoloi (Άγιοι Απόστολοι, aiemmin Provídi, Προβίδι) ja Galíni (Γαλήνη, aiemmin Chálasma, Χάλασμα). Koko yhdyskunnan väkiluku on 551.
Aiemmin kylä kuului Thesprotikón kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ziróksen kunnan Thesprotikón kunnallisyksikköön.
Gdańskin piirikunta

Gdańskin piirikunta () on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 118 489. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Cedry Wielkie, Kolbudy, Pruszcz Gdański, Przywidz, Pszczółki, Suchy Dąb ja Trąbki Wielkie. 
Väestö.
Vuoden 2019 lopussa Gdańskin piirikunnan asukkaista 50,9 prosenttia oli naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeikäiset 15,7 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 37,9 vuotta, mikä on koko Puolan väestön keski-ikää alempi. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 500 lasta.
Gdańskin piirikunnan väkiluku on kasvanut suoraviivaisesti koko 2000-luvun ajan, minkä alussa se oli 79 459 asukasta. Piirikunnan syntyvyys (1,9 syntymää yhtä kuolemaa kohden) on koko Puolan keskimääräistä tasoa korkeampi ja se on saanut muuttovoittoa sekä muulta Puolalta että ulkomailta. Asukkaiden määrän ennakoidaankin kasvavan 168 877 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Pappadátes

Pappadátes () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Pediní

Pediní () on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Sen väkiluku on 2 871 (vuonna 2011).
Pedinín pieni kaupunki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä etelään Ioánninan keskustasta. Pediní muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Πεδινής, "Dimotikí Koinótita Pedinís"), johon kuuluvat varsinaisen Pedinín kaupungin lisäksi kylät Chioniása ja Ftéri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 149.
Aiemmin kaupunki kuului Bizánin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ioánninan kunnan Bizánin kunnallisyksikköön.
Caterina Fake

Caterina Fake (s. 1969) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja liikenainen. Hän perusti verkkosivustot Flickr vuonna 2004 ja Hunch vuonna 2007. Fake on toiminut usean voittoa tavoittelemattoman järjestön edunvalvojana ja ollut Etsyn puheenjohtajana (joka on yhdysvaltalainen verkkokauppasivusto, joka keskittyy käsin tehtyihin tai vintage-esineisiin ja käsityötarvikkeisiin). Roolistaan Flickrin luomisessa Fake listattiin Time-lehden Time 100 vaikutusvaltaisimman listalle, ja hänet on tunnustettu Piilaaksossa työstään enkelisijoittajana.
Pérdika (Ioánnina)

Pérdika () on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Dodónin kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Sen väkiluku on 120 (vuonna 2011).
Pérdikan kylä sijaitsee 24 kilometriä etelään Ioánninan kaupungista. Sen aiempi nimi oli vuoteen 1953 saakka "Moúles" (Μούλες). Pérdika muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πέρδικας, "Topikí Koinótita Pérdikas"), johon kuuluu varsinaisen Pérdikan kylän lisäksi Vasaíikan kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 130.
Aiemmin kylä kuului Ágios Dimítrioksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Dodónin kunnan Ágios Dimítrioksen kunnallisyksikköön.
Francelia Billington

Francelia Billington (1. helmikuuta 1895 Dallas, Texas – 24. marraskuuta 1934 Glendale, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä ja kuvaaja. Kaikkiaan Billington näytteli 80 elokuvassa, mutta kaikki hänen elokuvansa eivät ole säilyneet. 
Elämänvaiheita.
Francelia Billingtoinin vanhemmat olivat muusikkoja. Hän kasvoi maatilalla, missä oppi käsittelemään hevosia, mistä taidosta oli myöhemmin hyötyä hänen lännenelokuvarooleissan. Ensimmäisen kerran hän näytteli jo lapsena ja hyvin varhain hän kiinnostui myös valokuvaamisesta. 
Sitä, milloin Billington muutti Los Angelesiin, ei tiedetä. Hänen tiedetään asuneen tuttavaperheen luona ja perheen vanhemmat, George Melford vaimoineen, olivat näyttelijöitä. Melfordilla oli kiinnitys Kalem-studioille ja sattuman kautta Billington sai studion elokuvasta pääroolin vain 17-vuotiaana. Muutaman vuoden kuluttua hän sai kiinnityksen Reliance-Majestic studioille. 
Elokuvauran alettua Billington kiinnostui kuvaamisesta. Eräässä artikkelissa hän totesi olevansa ylpeämpi kuvaus- kuin näyttelijäntaidoistaan. Myös ohjaajat huomasivat tämän ja alkoivat kysyä hänen mielipidettään siitä, miten näyttelijät pitäisi sijoittaa. Hänen mielipidettään arvostettiin ja aika usein myös otettiin huomioon. 
Sopimus Reliance-Majestic studioilla päättyi vuonna 1915 ja vuoteen 1917 saakka hän työskenteli Universalilla. Seuraavaksi oli vuorossa American, jossa hän teki 12 elokuvaa vuosina 1917- 1918. 11 näistä elokuvista valmistui vuoden 1918 puolella. Vuonna 1919 hän näytteli kuuluisan ohjaajan Erich von Stroheimin ohjauksessa. Ensimmäisen lännenelokuvansa Billington teki vuonna 1920. Elokuvassa näytteli myös Tom Mix. 
Avioliiton Billington solmi vuonna 1920 elokuvanäyttelijä Lester Cuneon kanssa. Pariskunta sai kaksi lasta, tyttären ja pojan. Pariskunta teki yhdessä useita elokuvia, viimeiset vuonna 1925. Edellisenä vuotena juoruiltiin, että pariskunnan liitto olisi kriisissä ja että Billington nimittelisi miestää viinatrokarin parhaaksi asiakkaaksi. Avioero astui voimaan marraskuussa 1925. Aviomies surmasi itsensä kaksi päivää avioeron voimaanastumisen jälkeen. Tämän jälkeen myös Billingtonin ura elokuvissa oli kääntynyt laskuun ja häntä pidettiin eilisen tähtenä. 
Billington kuvasi vuonna 1927 elokuvan "A Rough Shod Figther", minkä jälkeen seurasi kolmen vuoden tauko. Vuonna 1930 hän teki viimeisen elokuvansa, "The Mounted Stranger", joss hänestä ei ole lähikuvia. Billington oli ollut aina hoikka, mutta nyt hänen laihuutensa oli merkki tuberkuloosista, johon hän menehtyi neljä vuotta myöhemmin.
Stężyca

Stężyca on muuan muassa seuraavien Puolan paikkakuntien nimi:
François Ponsard

François Ponsard (1814 Vienne, Isère, Ranska – 1867 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän aloitti 1837 asianajajana kotikaupungissaan, mutta siirtyi sitten kirjallisuuden pariin. Hän julkaisi muun muassa käännöksen lordi Byronin "Manfredista".
Siihen aikaan oli uusromanttinen koulukunta käynyt ankarimmat kamppailunsa. Niihin oli osallistunut myös Ponsard. Vaikka hän oli 1600-luvun merkittävien teosten ihailija, hän antoi täyden tunnustuksen romantiikan pyrkimyksille, mutta paheksui sen erehdyksiä. Uuden ja vanhan koulukunnan äärimmäisyyksien välissä hän yritti itse kulkea keskitietä, etenkin ensimmäisissä teoksissaan, tragedioissa "Lucrèce" (1843; Ranskan akatemian palkinto) ja "Agnès de Méranie" (1846) sekä jossain määrin myös draamassa "Charlotte Corday" (1850). "Lucrèce", joka on voimakkaasti piirretty kuva roomalaisnaisen hyveellisyydestä, herätti ihastusta Elisa Rachelin ollessa nimiroolissa, etenkin kun monet pitivät sitä paluuna klassiseen näytelmään. Kaksi keskiajan ja vallankumouksen historiasta aiheensa saanutta myöhempää teosta, jotka tosin nekin kuvasivat naisen uhrautumista, eivät onnistuneet saamaan kovin suurta menestystä, joskin olivat edeltäjiään parempia. Häntä kuitenkin houkutti klassisen maailman ihailu kirjoittamaan viehättävän yksinäytöksisen komedian "Horace et Lydie" (1850) ja epäonnistuneen tragedian "Ulysse" (1852). Ne eivät saaneet yleisöltä vastakaikua, ja pian klassinen perussävy hiipui hänen näytelmistään. Komediat "L’honneur et l’argent" (1853) ja "La bourse" (1856) ovat aiheensa ja kielensä puolesta uudemman ajan kuvia, ihmisen heikkouksien ja virheiden tapainkuvauksia. Ulkoisten olosuhteiden ansiosta nämä teokset menestyivät, toisin kuin trilogia "Ce qui plaît aux femmes" (1860). Runoilijan parhaita teoksia on draama "Le lion amoureux" (1866), jonka aihe on direktorion kaudelta. Se on, kuten hänen viimeinen runonsa "Galilée" (1867), historiallinen kuvaus ja kirjoitettu lämminhenkisesti.
Ponsardin teokset ovat uskollisia historialle, mutta usein kuivia ja kylmiä. Aina niistä kuitenkin hehkuu hänen rehti, totuutta rakastava ja jalo luonteensa.
Ponsardista tuli 1855 Ranskan akatemian jäsen. Hänelle pystytettiin muistomerkki 1872 Vienneen. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 1866–1876.
Ivo Vesely

Ivo Bohumil Vesely (1. huhtikuuta 1926 Praha, Tšekkoslovakia – 4. joulukuuta 2002 Melbourne, Victoria) oli tšekkoslovakialaissyntyinen australialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuului Australian joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960.
Kranéa

Kranéa () voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Jakov Zak

Jakov Zak (20. marraskuuta 1913 Odessa – 27. kesäkuuta 1976 Moskova) oli neuvostoliittolainen pianisti.
Zak aloitti pianonsoiton opintonsa Odessan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1932. Hän piti 15-vuotiaana ensimmäisen julkisen resitaalinsa, jonka ohjelma koostui Ludwig van Beethovenin, Franz Lisztin, Frédéric Chopinin ja Claude Debussyn teoksista. Vuonna 1932 Zak pääsi täydentämään opintojaan Moskovan konservatorioon, josta valmistui vuonna 1935. Hänen opettajansa oli Heinrich Neuhaus, jonka ollessa sairaana lukuvuodella 1933–1934 hän kuitenkin osallistui usein Konstantin Igumnovin opetukseen.
Zak sai vuonna 1937 kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa ensipalkinnon sekä palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä. Zak esiintyi toisen maailmansodan jälkeen lukuisissa Euroopan maissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Hän toimi useiden vuosien ajan pianoduossa Emil Gilelsin kanssa. Useat hänen aikansa säveltäjät, kuten Jevgeni Golubev, Juri Levitin ja Dmitri Kabalevski valitsivat hänet teostensa kantaesittäjäksi. Zakin äänittämään ohjelmistoon kuuluu teoksia Chopinilta, Lisztiltä, Sergei Prokofjevilta, Sergei Rahmaninovilta, Maurice Ravelilta, Richard Straussilta ja Dmitri Šostakovitšilta.
Zak opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1935 Heinrich Neuhausin avustajana ja vuodesta 1947 pianonsoiton professorina. Vuodesta 1965 hän oli myös konservatorion pianonsoiton laitoksen johtaja. Hän istui tuomariston jäsenenä kansainvälisissä Frédéric Chopin -pianokilpailuissa vuosina 1955 ja 1960. Zakin johdolla opiskelivat muiden muassa Jevgeni Mogilevski, Valeri Afanasjev, Nikolai Petrov ja Lubov Timofejeva.
Kartuzyn piirikunta

Kartuzyn piirikunta () on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 139 397. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Chmielno, Kartuzy, Przodkowo, Sierakowice, Somonino, Stężyca, Sulęczyno ja Żukowo. 
Vuoden 2019 lopussa Kartuzyn piirikunnan asukkaista 50,1 prosenttia oli naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 26,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,7 prosenttia ja eläkeikäiset 14,2 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 36 vuotta, mikä on huomattavasti koko Puolan väestön keski-ikää alempi. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 2 268 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa piirikunnassa oli määrällisesti eniten kašubin kieltä puhuvia Puolan piirikunnista; 47 276 henkilöä eli 39,4 prosenttia Kartuzyn piirikunnan väestöstä puhui sitä. Kartuzyn piirikunnassa kašubin kieli on saanut virallisen vaihtoehtoisen kielen aseman Sierakowicen ja Żukowon kunnissa.
Kartuzyn piirikunnan väkiluku on kasvanut suoraviivaisesti koko 2000-luvun ajan, minkä alussa se oli 101 666 asukasta. Piirikunnan syntyvyys (2,41 syntymää yhtä kuolemaa kohden) on huomattavasti koko Puolan keskimääräistä tasoa korkeampi ja se on saanut muuttovoittoa sekä muulta Puolalta että ulkomailta. Myös uusien avioliittojen suhteellinen määrä oli vuonna 2019 merkittävästi Puolan keskiarvoa korkeampi ja suhteellinen erojen määrä Puolan keskiarvoa alempi. Asukkaiden määrän ennakoidaankin kasvavan 178 665 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Nikolai Petrov

Nikolai Arnoldovitš Petrov (; 14. huhtikuuta 1943 – 3. elokuuta 2011 Moskova) oli venäläinen pianisti.
Petrov syntyi muusikkosukuun ja aloitti kiertueilla esiintymisen 1960-luvun alkupuolella. Hän esiintyi Euroopan johtavien orkesterien sekä New Yorkin filharmonikkojen ja Yhdysvaltain kansallisorkesterin solistina. Petrov sai vuonna 1962 toisen palkinnon ensimmäisessä kansainvälisessä Van Cliburn -pianokilpailussa Texasissa. Hän teki New Yorkin -debyyttinsä Carnegie Hallissa vuonna 1965. Vuonna 1977 hän istui kansainvälisen Van Cliburn -pianokilpailun tuomaristossa. Petrov erikoistui Franz Lisztin sekä Sergei Prokofjevin teoksiin ja levytti kaikki Prokofjevin sonaatit.
Petrovilla oli vaimo ja tytär. Hän sai toukokuussa 2011 aivoverenkiertohäiriön ollessaan esiintymismatkalla Valko-Venäjällä ja oli siitä lähtien sairaalahoidossa. Hän kuoli saman vuoden elokuussa.
Vic Ekberg

Victor John ”Vic” Ekberg (16. kesäkuuta 1932 Kanada – 27. heinäkuuta 2020) oli kanadalaissyntyinen australialainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän kuului Australian joukkueeseen Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960.
Patricia Kopatchinskaja

Patricia Kopatchinskaja (s. 1977) on moldovalaissyntyinen viulisti. Hän on kuitenkin elänyt suurimman osan elämästään joko Itävallassa tai Sveitsissä.
Ura.
The British Royal Philharmonic Society nimesi Kopatchinskaja vuonna 2014 "instrumentalist of the year". 
Kopatchinskaja on soittanut useiden tärkeiden eurooppalaisten orkestereiden kanssa, kuten Wienin, Berliinin ja Lontoon filharmonikkojen kanssa. Hän soittaa säännöllisesti myös Japanissa ja Australiassa, ja on sittemmin laajentanut toimintaansa myös Yhdysvaltoihin, Etelä-Amerikkaan, Venäjälle ja Kiinaan. Hänellä on jatkuva yhteistyö muun muassa seuraavien kapellimestarien kanssa: Teodor Currentzis, Péter Eötvös, Tito Muñoz, Iván Fischer, Heinz Holliger, Vladimir Jurowski, Andrés Orozco-Estrada, Kirill Petrenko, Sir Simon Rattle ja François-Xavier Roth.
Kopatchinskajan kokemus yhtyeiden ja kamariorkestereiden johtajana sisältää kiertueen Britten Sinfonian kanssa, toistuvia kiertueita Mahlerin kamariorkesterin ja Australian kamariorkesterin kanssa ja hän on ollut Saint Paulin kamariorkesterin taiteellinen kumppani vuodesta 2014. Tällä hetkellä hän on Camerata Bernin taiteellinen kumppani. Hän on järjestänyt useita lavastettuja konserttituotantoja: "Kuolema ja neito" Saint Paulin kamariorkesterin kanssa, "Bye-Bye Beethoven" Mahlerin kamariorkesterin kanssa, "Dies Irae" Lucerne-festivaalin alumnien kanssa sekä "War and Chips" ja " Aika ja ikuisuus "Camerata Bernin kanssa. Vuosina 2003-2005 Kopatchinskaja järjesti Rüttihubeliade-festivaalin Sveitsin Alpeilla. Kesäkuussa 2018 Kopatchinskaja oli Kalifornian Ojai-musiikkijuhlien musiikkijohtaja.
Säännöllisiä kamarimusiikkikumppaneita ovat sellisti Sol Gabetta, klarinetisti Reto Bieri ja pianistit Joonas Ahonen, Markus Hinterhäuser, Polina Leschenko ja Anthony Romaniuk. Huhtikuussa 2016 Kopatchinskaja esiintyi Anoushka Shankarin kanssa konsertissa Berliinin Konzerthausissa, Saksassa.
Kopatchinskaja on tehnyt yhteistyötä Il Giardino Armonicon, Akademie für Alte Musik Berlinin, MusicAeterna Permin, Orchester des Champs-Élyséesin, Orchestra of the Age of Enlightenment kanssa Giovanni Antoninin, René Jacobsin ja Philippe Herreweghen johdolla. Hän on esiintynyt myös Sir Roger Norringtonin ja Roy Goodmanin kanssa.
Yksityiselämä.
Kopatchinskaja syntyi Chișinăussa Neuvostoliiton Moldovan sosialistisessa tasavallassa (nykyisin Moldova). Hän tulee muusikkoperheestä. Hänen vanhempansa olivat molemmat Moldovan neuvostotasavallan folk-yhtyeessä: hänen äitinsä Emilia Kopatchinskaja oli viulisti ja hänen isänsä Viktor Kopatchinsky oli cimbalom-soittaja. Kun hänen vanhempansa olivat konserttikiertueella entisen itäblokin maissa, hän varttui isovanhempiensa luona. Hän aloitti viulunsoiton 6-vuotiaana.
Vuonna 1989 perhe pakeni Wieniin. Kopatchinskaja tuli Wienin musiikki- ja esittävän taiteen yliopistoon 17-vuotiaana, jossa hän opiskeli musiikillista sävellystä ja viulua. 21–23-vuotiaana hän päätti opintonsa Bernissä Musikhochschulessa, jossa hänen opettajinaan oli Igor Ozim. Hän asuu sveitsiläisen neurologi aviomiehensä ja heidän tyttärensä kanssa Bernissä, Sveitsissä.
Italian metsät

Italian metsät kuuluvat enimmäkseen nahkealehtiseen kasvillisuusvyöhykkeeseen, joka on vallitseva kasvillisuusvyöhyke Välimeren ympäristössä sekä sen Euroopan että Afrikan puoleisella osalla. Pohjoiset osat Italiaa kuuluvat lauhkeaan lehti- ja sekametsävyöhykkeeseen ja vuoristoseudut vuoriston havumetsävyöhykkeeseen. Suurin osa Italian metsistä on erilaisia pyökki- ja tammimetsiä. 
Italia on Euroopan kuudenneksi metsäisin maa. Italian maapinta-alasta noin 39 prosenttia on metsää, ja metsän peittoala on lisääntynyt 1970-luvun jälkeen. Metsäpinta-ala on lisääntynyt, kun etenkin vuoristoseuduilla maata on siirtynyt pois maatalous- ja laidunnuskäytöstä. Italian metsäisin maakunta on Luoteis-Italian rannikolla sijaitseva Liguria, jonka metsäpinta-alaosuus on noin 81 %.
Italian metsien kokonaispinta-ala on 12 miljoonaa hehtaaria. Suurin osa metsistä sijaitsee vuoristoalueilla ja mäkisen maaston alueilla. Puuston tilavuus on 1,3 miljardia kuutiometriä. Metsien maanpäällinen hiilivarasto on 430–460 miljoonaa hiilitonnia. Vuonna 2005 Italian metsistä 30 % oli suojeltu. Italian metsät ovat myös luonnon monimuotoisuuden kannalta monipuoliset, sillä Italiassa kasvavia puulajeja on 117 (kaksi kolmasosaa Euroopan puulajeista), ja Euroopan ympäristöviraston tunnistamista neljästätoista eurooppalaisesta metsätyypistä kymmentä esiintyy Italiassa.
Yksityiset metsänomistajat omistavat 65 % Italian metsistä. Suurin osa julkisista metsänomistajista on kuntia.
Ilmajoki-Kurikka

Ilmajoki-Kurikka on Ilmajoella ja Kurikassa Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva taajama, joka koostuu Ilmajoen kunnan kirkonkylästä, Ilmajoen kunnan Koskenkorvasta ja Kurikan kaupungin keskustaajamasta. Taajaman väkiluku on 13 428, josta 6 728 asuu Ilmajoella ja 6 700 Kurikassa. Maapinta-ala on 56,99km² ja väestötiheys 235,6 asukasta/km². Taajama syntyi vuonna 2014, kun Ilmajoen kirkonkylä ja Kurikan keskustaajama kasvoivat yhteen muodostaen uuden yhtenäisen taajaman.
Lähteet.
Kościerzynan piirikunta

Kościerzynan piirikunta () on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 72 688. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Dziemiany, Karsin, Kościerzyna, Liniewo, Lipusz, Nowa Karczma ja Stara Kiszewa. 
Vuoden 2019 lopussa Kościerzynan piirikunnan asukkaista 50 prosenttia oli naispuolisia ja 50 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 22,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,1 prosenttia ja eläkeikäiset 17,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 933 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa 6,5 prosenttia asukkaista puhui kašubin kieltä. Kościerzynan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 70 272 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Wilfrid Johnson

Wilfrid Alexander Johnson (15. lokakuuta 1885 Islington – 21. kesäkuuta 1960 Niton) oli brittiläinen haavipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kuului Ison-Britannian hopeaa saaneeseen joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 1908.
Hubert Ramsey

Hubert Walter Ramsey (3. lokakuuta 1874 Tottenham – 8. helmikuuta 1968 Battle) oli brittiläinen haavipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kuului Ison-Britannian hopeaa saaneeseen joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 1908.
Kwidzynin piirikunta

Kwidzynin piirikunta () on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 83 174. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Gardeja, Kwidzyn, Prabuty, Ryjewo ja Sadlinki. 
Vuoden 2019 lopussa Kwidzynin piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,4 prosenttia ja eläkeikäiset 18,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 833 lasta. Kwidzynin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 76 405 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Reginald Martin

Reginald George Warren Martin (25. kesäkuuta 1887 Greenwich – 29. tammikuuta 1981 Worthing) oli brittiläinen haavipalloilija ja olympiamitalisti. Hän kuului Ison-Britannian hopeaa saaneeseen joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisissa 1908.
Håkansson

Håkansson tai Håkanson on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Puutsaaren lentoturma

Puutsaaren lentoturma tapahtui 10. tammikuuta 1930 Lumivaaran pitäjässä Laatokan pohjoisrannalla sijaitsevan Puutsaaren luona. Suomen ilmavoimien kaksipaikkainen IVL A.22 Hansa-meritoimintakone IL-61 putosi Laatokkaan Puutsaaren kärjen edustalla ja koneen lentäjät ohjaajakersantti Erkki Virtanen (s. 1903) ja mekaanikko Eino Pekkanen (s. 1906) hukkuivat eikä heidän ruumiitaan löydetty etsinnöistä huolimatta.
Kone oli suorittamassa tiedustelulentoa Kasinhännästä Lahdenpohjaan ja takaisin yhdessä toisen koneen kanssa. Etsinnöissä löytyi vain joitain koneen osia kuten rikkoutunut kelluke mutta mitään lentäjille kuulunutta ei löydetty. 
Puutsaaren rannassa paljastettiin 7. syyskuuta 1936 onnettomuuden uhrien muistopatsas. Patsaan koostui luonnonkivistä muuratusta jalustasta, graniittipaadesta ja paateen upotetusta kuparisesta muistotaulusta. Muistomerkki on edelleen jäljellä, mutta paateen kiinnitetty muistotaulu on kadonnut.
Palvelimeton tietojenkäsittely

Palvelimeton tietojenkäsittely on pilvipalvelumuoto, jossa taustasovelluksen tarvitsema määrä palvelimia otetaan käyttöön tarpeen mukaan. Palvelintietokoneita käytetään edelleen, mutta sovelluskehittäjän ei tarvitse olla niistä tietoinen.
Palvelimettomassa mallissa fyysisten palvelinten, virtuaalikoneiden ja säiliöiden hallinta on palvelun tarjoajan käyttämän ratkaisun hallinnoima eikä sovelluskehittäjän. Sovelluskehittäjä toteuttaa ainoastaa liiketoimintaan tarvittavan logiikan ja lataa sen palvelimelle: palvelin käsittelee laitteistotarpeen. Palvelimettomat sovellukset käyttävät tapahtumapohjaisia toimintoja. Palvelimeton ratkaisu ei sovellu hyvin pitkäkestoista käsittelyä vaativille tehtäville: useat palvelun tarjoajat eivät salli suorittaa toimintoa kuin muutaman minuutin kerrallaan eikä edellisestä suorituksesta säilötä käyttökelpoista tilatietoa.
Palvelimettomaan tietojenkäsittelyyn tarjotaan usean tyyppisiä vaihtoehtoja kuten laskenta, tallennus, tietokanta, viestintä ja niin edelleen.
Historia.
Verkkopalveluiden alkuaikoina verkkosovelluksen ylläpitäjällä piti olla tietty määrä fyysisiä laitteita palvelun suorittamiseen. Myöhemmin tulivat pilvipalvelut, joissa kehittäjät ja yritykset vuokrasivat tietyn määrän palvelinkapasiteettia, josta saattoi osa mennä käyttämättä tai olla riittämätön käyttöpiikkien aikana. Myöhemmin tuli palvelimeton malli, jossa palvelun tarjoaja toteuttaa palvelinratkaisun ja palveluista maksetaan käyttötarpeen mukaan.
Camilla Urso

Camilla Urso (13. kesäkuuta 1842 Nantes – 20. tammikuuta 1902 New York) oli yhdysvaltalainen viulisti.
Urso oli italialaisen huilistin ja portugalilaisen laulajan tytär. Hän aloitti viulunsoiton oppitunneilla käymisen 6-vuotiaana ja piti jo vuotta myöhemmin ensimmäisen julkisen resitaalin. Sen saaman suosion jälkeen perhe muutti Pariisiin, jonka konservatoriossa tyttö jatkoi opintojaan. Syyskuussa 1852 Urso saapui New Yorkiin aloittaakseen Yhdysvaltain-kiertueen. Hän jatkoi esiintyjänä kiertämistä maassa, kunnes asettui vuonna 1855 vanhempineen Tennesseen Nashvilleen.
Urso soitti vuonna 1863 Bostonin filharmonisen seuran kanssa ja esiintyi myöhemmin samana vuonna New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Vuosina 1863–1864 Urso myös kiersi Uutta-Englantia Patrick S. Gilmoren yhtyeessä. Vuosina 1864–1865 hän teki oman konserttiyhtiönsä kautta kiertueen Kanadassa. Kesäkuussa 1865 Urso esiintyi menestyksellä Pariisissa. Seuraavien kolmen vuosikymmenen ajan hän kiersi säännöllisesti Yhdysvalloissa ja muualla. Vetäydyttyään uraltaan esiintyjänä vuonna 1895 hän tarjosi New Yorkissa yksityisopetusta ja työskenteli opettajana Yhdysvaltain kansallisessa musiikkikonservatoriossa.
Arvo Haveri

Arvo Anton Haveri (11. joulukuuta 1881 Pöytyä – 17. helmikuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja suomentaja.
Haverin vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Vilhelm Haveri ja Josefina Lundström. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 Turun klassillisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian maisteriksi 1904. Hän suorittu ylemmän hallintotutkinnon ja oikeustutkinnon 1907.
Haveri oli Keskusosuusliike Hankkijan apulaisjohtajana 1908–1910 ja hän toimi asianajajana 1910–1918 Castrén &amp; Snellmanin asianajotoimistossa. Hänestä tuli toimiston osakas vuonna 1918. Haveri oli Suomen Osuustoimintalehden toimitussihteerinä 1910–1915.
Arvo Haveri oli naimisissa vuodesta 1910 Sulo Wuolijoen sisaren Tyyne Helmi Wuolijoen (1877–1969) kanssa. Haveri oli muun muassa osakkaana Biografinomistajien Filmivuokraamo Oy:ssä Hella Wuolijoen tyttären Vappu Wuolijoen ja Hellan entisen puolison Sulo Wuolijoen sisaren Suoma Bernhardtin kanssa.
Maud Powell

Maud Powell (22. elokuuta 1868 Peru, Illinois – 8. tammikuuta 1920 Uniontown, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen viulisti.
Powell aloitti viulunsoiton harjoittelun lapsena musiikkia harrastaneen äitinsä kannustamana. Hän teki 9-vuotiaana kuuden viikon kiertueen Chicago Ladies’ Quartetin kanssa Illinoisissa, Wisconsinissa ja Michiganissa. Vuonna 1880 hänet lähetettiin Eurooppaan musiikkiopintoja suorittamaan. Häntä opettivat Henry Schradieck Leipzigissa, Charles Dancla Pariisin konservatoriossa ja Joseph Joachim Berliinissä. Vuonna 1885 Powell teki ensiesiintymiset Berliinin filharmonikkojen ja New Yorkin filharmonisen seuran kanssa. Seuraavien seitsemän vuoden ajan hän kiersi vuosittain jälkimmäisen orkesterin kanssa. Tammikuussa 1889 hänestä tuli yksi ensimmäisinä Yhdysvalloissa Pjotr Tšaikovskin viulukonserton esittäneistä. Powell esitti yhdysvaltalaisyleisöille myös Max Bruchin, Jean Sibeliuksen, Antonín Dvořákin, Édouard Lalon ja Camille Saint-Saënsin teoksia. Vuonna 1894 hän perusti Maud Powell -jousikvartetin, jonka kanssa kiersi neljän vuoden ajan.
Powell saavutti suosiota myös kiertueillaan Euroopassa ja teki kiertueen Etelä-Afrikassa. Vuoden 1910 jälkeen hän keskittyi toimimaan lähinnä Yhdysvalloissa. Hän kuoli kesken kiertueen vuonna 1920. Powell oli ensimmäinen viulisti, jonka soittoa Victor Talking Machine Company äänitti.
Wanda Vázquez Garced

Wanda Vázquez Garced (s. 9. heinäkuuta 1960 Santurce, San Juan, Puerto Rico) on Puerto Ricon kuvernööri alkaen heinäkuusta 2019. Hän on kautta aikojen toinen Puerto Ricon naispuolinen kuvernööri sitten Sila María Calderónin.
Wanda Vázquez Garced on opiskellut lakitieteen tohtoriksi käytyään perusopetuksen kotipaikkakunnallaan Puerto Ricon Guaynabossa ja opiskeltuaan lakia Puerto Ricon yliopistossa. Tohtoritutkintonsa hän suoritti yksityisessä Interamerican University of Puerto Rico School of Law'ssa.
Wanda Vázquez Garced tuli kuvernööriksi Puerto Ricon korkeimman oikeuden päätöksellä, kun hänen edeltäjänsä katsottiin rikkoneen perustuslakia.
Garced on kannattanut Yhdysvaltoihin suuntautuvaa Puerto Ricon PNP-puoluetta; ja Yhdysvaltojen suhteen hän on ollut demokraatti vuoteen 2019, jolloin hän ryhtyi kannattamaan republikaaneja.