tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Firozabad

Firozabad on Intiassa Uttar Pradeshin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, jonka väkiluku on 604 214 henkeä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan. Kaupunki on kuuluisa tuottamistaan lasikoruista, joita siellä on valmistettu yli 200 vuoden ajan. Lasituotannon sivuvaikutuksena ilmanlaatu on kärsinyt siinä määrin, että kaupunkia pidetään yhtenä maailman saastuneimmista.
Kaupungissa sijaitsee jainalainen temppeli, jossa on korkea Bahubalille omistettu patsas.
Väestö.
Firozabadin asukkaista noin 62% on hinduja ja 34% muslimeita vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan.
Lédenon

Lédenon on kunta Ranskan eteläosassa Gardin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Nîmesin kaupungista koilliseen.
Kunnan kautta kulkee roomalaisten rakentama Nîmesin akvedukti ("Aqueduc de Nîmes"). Sen avulla saatiin kuljetettua vettä Uzèsista Nîmesiin. Kunnan keskustassa on keskiaikaisen linnan Château de Lédenonin rauniot. Lédenonin nähtävyyksiä on arkkitehti Armand Pellierin vuonna 1976 rakentama aurinkohuvila "Villa solaire Gosselin". Kunnassa on vuonna 1973 rakennettu moottorirata Circuit de Lédenon. Siellä kisaillaan muun muassa kansallisia Superbike- ja autourheilukilpailuja. Rata on poikkeuksellisen mutkainen ja sitä kierretään vastapäivään.
Brevis historia regum Dacie

Brevis historia regum Dacie (’Lyhyt Tanskan kuninkaiden historia’) on latinankielinen tanskalainen kronikka, jonka on kirjoittanut tanskalainen historioitsija Sven Aggesen. Se on varhaisin tunnettu tanskalaiskronikka, jolla on nimeltä tunnettu kirjoittaja. Aggesen kirjoitti tekstin noin vuosina 1186–1187. Anonyymin kirjoittajan Roskilden kronikka on hiukan vanhempi, noin vuodelta 1141. 
Aggesen kuvaama Tanskan historia asettuu ajallisesti samoihin kehyksiin kuin Saxo Grammaticuksen "Gesta Danorum" ('Saxon Tanskan historia'), joskin Saxon laajempi teos tuli julki myöhemmin.
Kronikan kirjoittaja Sven Aggesen palveli Tanskan kuningasta Valdemar Suurta ja hänen seuraajaansa Knuut VI:ta. Aggesen osallistui sotaretkiin vendejä vastaan 1184 ja 1185. Hän kertoo, että hän haluaa kirjoituksillaan vaikuttaa siihen, etteivät esi-isien ja Tanskan kuninkaiden ja suurmiesten urotyöt unohdu. Siinä tarkoituksessa hän kirjoitti tanskalaiskronikan "Brevis historia regum Dacie".
Teos kattaa Tanskan historian noin ajalta 300–1185. Sen laajuus on noin 40 sivua. Esitystä leimaa selkeä tanskalaisnationalistinen näkökulma, ja samalla se on saksalaisvastainen.
Kööpenhaminan yliopistossa on meneillään hanke vanhojen käsikirjoitusten uusien editioiden julkaisemiseksi. Tekstistä on olemassa vain yksi käsikirjoitus, jonka M. Cl. Gertz editoi 1916. Käsikirjoitus on hyvin huonokuntoinen kopio keskiaikaisesta käsikirjoituksesta. Vuonna 1978 Karsten Christensen arvioi, että Gertzin editiossa on väärinymmärryksiä. Sen arvioiminen on kuitenkin vaativa työ, eikä ole varmuutta, että arviointia tehtäisiin tämän kriittisen edition yhteydessä. Rinnakkainen käännös tanskaksi on suunnitteilla. Gertzin edition on kääntänyt englanniksi Eric Christiansen 1992.
Antonio Berni

Delesio Antonio Berni (14. toukokuuta 1905 Rosario – 13. lokakuuta 1981 Buenos Aires) oli argentiinalainen taidemaalari. Hän edusti "Nuevo Realismo" (Uusi realismi) nimistä taiteilijaryhmää, jota voi pitää Latinalaisen Amerikan vastineena sosialistiselle realismille.
Fernando Fader

Fernando Fader (11. huhtikuuta 1882 Bordeaux, Ranska – 25. helmikuuta 1935 Loca Corral Argentiina) oli argentiinalainen jälki-impressionistinen maalari.
Elämänvaiheita.
Faderin äiti oli ranskalainen ja isä saksalainen. Perhe muutti Argentiinaan vuonna 1884 ja asettui Mendozaan käynnistämään öljyteollisuutta. Fernando lähetettiin kouluun ensin Ranskaan ja sitten reaalikouluun Saksaan. Hän palasi Mendozaan vuonna 1898 ja sitten vuonna 1901 takaisin Saksaan, Müncheniin, missä hänen opettajanaan oli Heinrich von Zügel.
Faderin isä kuoli vuonna 1905 ja Fernando peri yritykset. Menetettyään konkurssissa omaisuuden vesivoimalaitoksen tuhouduttua tulvassa vuonna 1913 hän muutti Buenos Airesiin ja keskittyi maalaamiseen.
Fader sai mainetta jälki-impressionistina, ja hän liittyi muiden samaa tyylisuuntaa edustaneiden taiteilijoiden Nexus-ryhmään. Se halusi haastaa tuolloin konservatiivisena pitämänsä yleisen taidemaun. Nexus-ryhmä pysyi marginaalissa kunnes vuonna 1910 impressionistista maalaria Martin Malharroa alettiin pitää maan vaikutusvaltaisimpana taidemaalarina. Fader asettui vakituisesti asumaan Buenos Airesiin vuonna 1914. Tuolloin hän voitti ensimmäisen palkinnon Argentiinan kansallisessa taidebiennaalissa.
Biennaalin jälkeen Fader matkusti Espanjaan ja Saksaan. Hän sai kultamitalin San Franciscon kansainvälisestä näyttelystä vuonna 1915. Näihin aikoihin Fader alkoi sairastaa tuberkuloosia. Sairautensa vuoksi hän muutti pois Buenos Airesista Córdobaan.
Red Force

Red Force on Intaminin valmistama vuoristorata PortAventura-huvipuistossa Espanjassa. Se on Euroopan nopein ja korkein vuoristorata. Radan pituus on 880 metriä ja korkeus on 112 metriä. Red Forcen rakentaminen aloitettiin vuonna 2016 ja se avattiin huhtikuussa 2017.
Laitteen juna kiihdytetään sähkömagneettien avulla 180 km/h noin viidessä sekunnissa. Laukaisun jälkeen juna nousee 90 asteen kulmassa 112 metrin korkeuteen ja tulee sieltä alas. Matkan aikana matkustaja voi kokea 4,8 G:n voiman. Laite on teemoitettu Ferrariksi. Junaan mahtuu kerrallaan 12 matkustajaa. Laitteen kapasiteetti on 1 200 matkustajaa tunnissa.
Jatkuva toimitus

Jatkuva toimitus () on ohjelmistotuotannon menetelmä tietokoneohjelmiston kehityksessä, joka esiintyy DevOps-kehityksen yhteydessä. Menetelmä tähtää julkaisusyklien lyhentämiseen automatisoimalla ohjelmiston testaamista ja hyväksyntää. Menetelmä sisältää suuren joukon asioita hyväksyntätestaamisesta julkaisun ja konfiguraation sekä muutosten hallintaan.
Jatkuva toimitus ei ole sama asia kuin automaattinen asentaminen tuotantoon ().
Bror Mölsé

Bror Filip Mölsé (12. heinäkuuta 1869 Savonlinna – 3. huhtikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos. 
Mölsén vanhemmat olivat nimismies Gustaf Mölsé ja Matilda Fredrika Lindforss. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1888 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1892. Mölsé sai varatuomarin arvon 1895.
Mölsé oli senaatin oikeusosaston virkamiehenä 1911–1918 kohoten esittelijäsihteeriksi. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos 1918 ja korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos 1918–1936.
Bror Mölsé oli naimisissa vuodesta 1901 Sylvia Matilda Valtosen kanssa.
Pietarsaaren paloasema

Pietarsaaren paloasema sijaitsee Pietarsaaressa Ahlströminkadulla. Paloasema muutti nykyisiin tiloihin entisen aluehälytyskeskuksen yhteyteen tammikuussa 2012. Paloaseman noin 2500 neliön tiloissa on ajoneuvohalleja, toimistoja, kuntosali ja koulutustiloja. Tiloista löytyy myös pelastussukellusallas, missä palokunnan sukeltajat voivat harjoitella. Rakennuskustannukset olivat 5,9 miljoonaa euroa. 
Pietarsaaren vanha paloasema.
Vuonna 1906 vapaapalokunta sai Strengbergin tupakkatehtaalta 50 000 markan lahjoituksen palokunnantalon rakentamiseksi. Pietarsaaren kaupunki päätti osallistua rakennuskustannuksiin sillä ehdolla, että rakennukseen tulee yleisiä tiloja, kuten juhlasali ja voimistelusali, sekä tilat palonsammutusvälineille. Vakuutusyhtiö Fennia tuki rakennushanketta 3 000 markalla. Paloasema sijoitettiin tupakkatehtaan länsipuolelle, Pietarsaaren kaupungin lahjoittamalle tontille. Tupakkatehdas lupasi viemäri- ja vesijohtoverkkonsa paloaseman käyttöön. Lopulliset kustannukset olivat 225 000 markkaa, ja VPK otti lainan kustannuslaskelman ylittäviä kuluja varten. Paloaseman suunnitteli Torben Grut, ja se valmistui vuonna 1912. Nykyisin Pietarsaaren vanhan paloaseman tiloissa toimii Station 23 -ravintola.
Johan Werner Paulin

Johan Werner Paulin (25. helmikuuta 1869 Perniö – 31. lokakuuta 1945 Turku) oli suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos.
Paulin muutti jo lapsena Nauvoon ja hän lähti sitten nuorena merille parkkilaiva Esmeraldalla. Hän suoritti Turussa perämiestutkinnon 1895 ja merikapteenintutkinnon 1898. Hän oli sitten perämiehenä muun muassa Suomen Höyrylaiva Oy:n "Pallas"- ja "Rhea"-laivoissa. Vuonna 1906 Paulin perusti Viipuriin ahtausliikkeen jonka hän sitten laajensi kymmenen vuotta myöhemmin laivanvarustamoksi. Vuonna 1919 Paulin hankki itselleen hollantilaisen rahtilaivan "Alcorin" joka oli ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa syksyllä 1914 upotettu täydessä hiililastissa sulkemaan Hangon satamaan tuleva väylä. Paulin onnistui nostamaan laivan ja otti sen oman varustamonsa käyttöön "Imatra"-nimisenä. Vähän myöhemmin Paulin nosti ylös Barösundin salmeen uponneen "Tilly Russ"-höyrylaivan joka liitettiin Suomen kauppalaivastoon "Barösund" nimellä.
Paulin siirsi talvisodan aikana yrityksensä toiminnan Viipurista Turkuun. Hän teki suuria lahjoituksia sotavuosina ja hän lahjoitti 75-vuotispäivänään 2 miljoonaa markkaa varustamonsa palveluksessa olleiden eläkerahaston pohjarahastoksi. 
Nauvolainen Paulinin varustamo toimi vuoteen 1971 saakka, jolloin se myi viimeisen aluksensa, vuonna 1967 valmistuneen M/S Stormqueenin Norjaan.
Carl Fredrik Ekestubbe

Carl Fredrik Ekestubbe (30. lokakuuta 1727 Olkkala – 7. maaliskuuta 1784 Olkkala) oli ruotsalainen aatelinen ja everstiluutnantti.
Elämäkerta.
Carl Ekestubbe syntyi Uudenmaan rakuunarykmentin kornetin pojaksi, ja hänen äitinsä oli Juliana Sofia Hästesko-Fortuna. Carl Fredrik liittyi vapaaehtoisena isänsä rykmenttiin 6. elokuuta 1746 ja hänet ylennettiin korpraaliksi 11. syyskuuta 1749. 20. elokuuta 1754 hänet nimitettiin ylikersantiksi sekä adjutantiksi 4. lokakuuta 1755.
Pommerin sodan alkaessa hän liittyi mukaan eteläiseen Skånen ratsuväkeen, jossa hänet nimitettiin komentajaksi 14. lokakuuta 1760. Vuonna 1762 hän palasi Uudenmaan rakuunarykmenttiin ja hänet ylennettiin luutnantiksi 9. maaliskuu 1762. Sitä seurasi tarjouksia melko nopeasti, kun hänestä ensin tuli kapteeni 27. marraskuuta 1765, rykmentin päällikkö 18. maaliskuuta 1768 ja hänelle annettiin komento Sääksmäellä 19. kesäkuuta 1770. Hänet ylennettiin majuriksi 26. lokakuuta 1775 ja hänet erotettiin ylennyksellä luutnantiksi 18. helmikuuta 1778.
Ekestubbe sai ritarin arvon 28. toukokuuta 1772. Hän kuoli maatilallaan Olkkalassa 7. maaliskuuta 1784.
Perhe.
Ekestubbe oli naimisissa kahdesti. Hän avioitui ensimmäisen kerran 1. lokakuuta 1761 Vihdissä Sofia Christina Rotkirchin (1730-1767) kanssa tämän toiseen avioliittoon. Hän oli kapteeni Johan Wenzel Rotkirchin ja hänen vaimonsa Barbro Christina Hästesko-Fortunan tytär. Pari sai neljä lasta.
Ekestubbe avioitui toisen kerran 12. elokuuta 1769 Hindhårissa Anna Elizabeth Kraftmanin kanssa (1751-1785). Hän oli Porvoon lukion opettajan Anders Kraftmanin ja hänen vaimonsa Anna Elisabet Heintziuksen tytär. He saivat 9 yhteistä lasta.
Pietarsaaren urheilu

Pietarsaari tunnetaan erityisesti jalkapallosta. Pietarsaaren uimahalli avattiin 1967. Pietarsaaren keskuskenttä eli yleisurheilu- ja jalkapallostadion avattiin vuonna 1971. Stadion toimii Ykkösessä pelaavan FF Jaron kotikenttänä. Vuonna 1987 Pietarsaareen rakennettussa tennishallissa on 4 tenniskenttää (joista 1 ulkokenttä), 3 sulkapallokenttää, sekä squash ja pöytätennis. Tellushalli on vuonna 1991 käyttöön otettu halli, jossa pelataan pääasiassa jalkapalloa ja yleisurheillaan. Kentän koko 100 m × 60 m. Hallissa on myös viisi juoksurataa sekä mahdollisuus heitto- ja hyppylajeille. Tellushallissa järjestetään urheilutapahtumien lisäksi messuja ja muita tapahtumia. Rettigin vanha teollisuushalli remontoitiin liikuntalaitokseksi 2016–2018. Liikuntalaitoksessa pelataan muun muassa salibandyä, futsalia, sulkapalloa ja pöytätennistä sekä pidetään voimistelutunteja. Masaholmintiellä Messukentän vieressä sijaitsee noin 300 m² skeittipuisto, joka sopii myös temppupotkulautailijoille ja BMX-pyöräilyyn. Puisto valmistui syyskuussa 2020.
Yleisurheilu.
Pietarsaaren merkittävin yleisurheiluseura on IF Drott, joka luokitellaan toiseksi korkeimmalle tasolle yleisurheilun Ykkösliigaan. IF Drottilla oli vuonna 2024 yhteensä 133 luokkaurheilijaa.
Palloilulajit.
Jalkapallo.
Urheiluseura IF Drottilla oli aiemmin toimintaa jalkapallossa. 18. joulukuuta 1965 perustettu FF Jaro otti haltuunsa Drottin jalkapallojaoston, sekä sen junioritoiminnan. FF Jaro pelaa Ykkösessä. Kaupungin toinen miesten kansallisissa sarjoissa edustettu jalkapallojoukkue on JBK ("Jakobstads Bollklubb"), joka pelaa Kakkosessa. Kauden 1993 päätteeksi Jaron naisjoukkue nousi mestaruussarjaan. Resurssit eivät kuitenkaan riittäneet sekä naisten että miesten joukkueeseen pääsarjassa. Tämän seurauksena perustettiin FC United. FC United on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2002, sekä 2004.
Pietarsaaren uuden jalkapallostadionin rakentaminen alkaa vuonna 2024 nykyisen Keskuskentän kupeeseen Länsikentälle. Stadionista tulee brittityylinen neljän katsomon kokonaisuus, jonka kokonaiskapasiteetti on 3000 katsojaa. Hankkeen budjetti on 4,5 miljoonaa euroa.
Vesiurheilu.
Purjehdus.
Purjehdusurheilu on yksi vanhimpia urheiluperinteitä, jonka juuret juontavat Suomessa 1800-luvun puoliväliin. Vuonna 189 perustettu Segelsällskapet i Jakobstad on Suomen 13. vanhin pursiseura.
Talviurheilu.
Hiihto.
Pietarsaaren merkittävin hiihtoseura on I-luokkaan luokiteltava IF Brahe. IF Brahe on erikoistunut pääasiassa nuoriso- ja kilpa-urheilutoimintaan. Kilpa-urheilun saralla on toiminut myös II-luokkaan luokiteltava Ski Team Mäenpää. Lisäksi Pietarsaaressa toimii myös harrasteseurana II-luokkaan luokiteltava Pietarsaaren Hiihtäjät.
Jääkiekko.
Jääkiekkoa pelaa vuosina 1961–1992 ja jälleen vuodesta 2020 alkaen toiminut Centers II-divisioonassa. Toinen II-divisioonassa pelaava joukkue on 2019 perustettu Highsticks HT. Vuosina 1992–2020 jääkiekkoa pelasi Jeppis Hockey.
Tarkkuuslajit.
Golf.
Pietarsaaren 18-reikäinen golfkenttä sijaitsee Pirilön kaupungiosassa. Kenttä valmistui 2004, ja sen on suunnitellut ruotsalainen Björn Eriksson.
Garrettsville

Garrettsville on kunta ("village") Portagen piirikunnassa, Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 2 325. Kunta on osa Connecticut Western Reserveä ja Akronin suurkaupunkialuetta.
Asukkaat.
Kunnan asukkaista 96,3 prosenttia on valkoisia ja 1,34 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 99 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 37,2 vuotta.
Dom Pérignon (viini)

Dom Pérignon on Moët &amp; Chandonin valmistama arvostettu samppanjamerkki. Se on nimetty benediktiiniläismunkki Dom Pérignonin mukaan.
Fuerteventuransalvia

Fuerteventuransalvia ("Salvia herbanica") on salvioiden suvun monivuotinen huulikukkaiskasvi. Sitä kasvaa ainoastaan Fuerteventuran saaren keskiosassa Kanariansaarilla ja se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Kuvaus.
Oksat ja lehdet.
Fuerteventuransalvia on pieni tiheästi haarova pensas, jonka oksat ruskehtavan harmaat. Lehdet ovat suikeat, kooltaan noin 20 millimetriä pitkiä ja noin 3 millimetriä leveitä sekä vihreitä. Lehtilaita nyhälaitainen ja lievästi aaltoileva.
Kukat.
Fuerteventuransalvia kukkii helmi-toukokuussa. Sen kukat ovat kaksikotisia ja hyönteispölytteisiä. Kukkia pölyttävät pistiäisten ("Hymenoptera") ja perhosten ("Lepidoptera") -lahkojen hyönteiset. Kukkien teriö on kellonmuotoinen, vaaleanvioletti, alahuulessa violetteja täpliä, kooltaan noin 14–16 millimetriä. Verhiö on yhtenäinen tummanvioletti. Verhiön ympärillä on valkoisia karvoja.
Levinneisyys.
Fuerteventuransalvia kasvaa nimensä mukaisesti ainoastaan Fuerteventuran saaren keskiosassa Kanariansaarilla. Se kasvaa noin 250–450 metrin korkeudessa olevalla vyöhykkeellä etelärinteillä. Tunnettuja kasvupaikkoja on kymmenkunta. Ne sijaitsevat 10 neliökilometrin kokoisella alueella. Laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Kon Tumin taistelu

Kon Tumin taistelu oli Vietnamin sodan aikana käyty taistelu Pohjois-Vietnamin Etelä-Vietnamissa tekemän pääsiäishyökkäyksen aikana 2. toukokuuta – 1. heinäkuuta 1972 Tây Nguyênin eli Vietnamin keskisellä ylänköalueella sijaitsevan Kon Tumin kaupungin hallinnasta. Etelä-Vietnamin joukkojen onnistui torjua hyökkäys kaupunkia vastaan Yhdysvaltojen ilmaiskujen tukemana.
Tausta.
Kon Tum on Kon Tumin maakunnan pääkaupunki Tây Nguyênin eli Vietnamin keskisellä ylänköalueella lähellä Laosin ja Kambodžan vastaista rajaa. Kon Tumista käyty taistelu vuonna 1972 liittyi Pohjois-Vietnamin Etelä-Vietnamissa toteuttamaan niin sanottuun pääsiäishyökkäykseen. Pohjois-Vietnam oli keskittänyt tulevaa hyökkäystä varten 2. divisioonan ja 320. divisioonan. Divisioonien tukena oli esimerkiksi T-54 -panssarivaunuja. Yhteensä pohjoisvietnamilaisia oli noin 20 000. Kon Tumia puolusti Etelä-Vietnamin asevoimien 22. ja 23. divisioona kenraalimajuri Lý Tòng Bán alaisuudessa. Kon Tumin divisioonia oli pidetty etelän divisioonien heikoimpiin lukeutuvina. Yhdysvaltoja alueella edusti sotilasneuvonantaja John Paul Vann. Kaupungin valtaus olisi uhannut jakaa Etelä-Vietnamin alueen kahtia.
Taistelu.
Etelä-Vietnamin asevoimien tukikohdat Kon Tumin kaupungin ympärillä tulivat kommunistien hyökkäysten kohteeksi maaliskuussa ja huhtikuussa 1972. Useita tukikohtia menetettiin ja kommunistit valtasivat esimerkiksi niille hylättyjä tykkejä.
Varsinainen hyökkäys itse Kon Tumia vastaan alkoi 2. toukokuuta 1972. Hyökkäys alkoi kommunistien tykistö- ja rakettikeskityksellä. Hyökkäystä tukivat T-54 -panssarivaunut, jotka osoittautuivat ylivoimaiseksi vastustajaksi etelävietnamilaisille kevyille M41 Walker Bulldog -panssarivaunuille. Kuun loppuun mennessä vaikutti siltä, että Kon Tum romahtaisi pian. Yhdysvallat tuki taisteluja Boeing B-52 Stratofortress -pommikoneista tehdyillä ilmaiskulla. Ilmaiskujen tukemana etelävietnamilaiset saivat jälleenkoottua omat joukkonsa ja ajettua kommunistit kaupungin tuntumasta. Itse kaupunki julistettiin vapaaksi vihollisesta 9. kesäkuuta. Taistelut alueen ympäristössä päättyivät 1. heinäkuuta.
Seuraukset.
Etelä-Vietnamin asevoimien tappiot Kon Tumin taistelun aikana olivat suhteellisen raskaat. Useita satoja oli saanut surmansa. Yksistään 20. toukokuuta sai surmansa 100 etelän sotilasta. Myös pohjoisen tappiot olivat raskaat. He lienevät menettäneet joitakin tuhansia sotilaita kaatuneina. Sotilasasiamies John Paul Vann kuoli helikopteriturmassa 9. heinäkuuta eli muutamia päiviä taistelujen jälkeen.
Kun kohdattiin

Kun kohdattiin on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Käännöskappaleista koostuvan albumin sovitukset on tehnyt Olli Heikkilä.
Naisten Superpesiksen kausi 2019

Naisten Superpesiksen kausi 2019 oli Suomen pesäpallon naisten pääsarjan Superpesiksen 30. kausi. Kausi alkoi 27. huhtikuuta ja päättyi 14. syyskuuta 2019. 
Lopulliset sijoitukset.
Lappajärven Veikot putoaa Ykköspesikseen seuraavaksi kaudeksi. Superpesikseen nousee Ykköspesiken voittanut Joensuun Maila ja sarjakarsinnat voittanut Siilinjärven Pesis. 
Televisiointi.
Kauden lähetysoikeudet omisti edellisten kausien tapaan Nelonen Media ja kaikki ottelut olivat ovat nähtävissä maksullisesta Ruutu -palvelusta. Muutamia otteluita näytettiin myös ilmaisena Jim -kanavalla.
Ryan Suzuki

Ryan Suzuki (s. 28. toukokuuta 2001 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Carolina Hurricanesin organisaatiossa. Hurricanes varasi Suzukin ensimmäisellä kierroksella vuonna 2019. Ryanin veli Nick on myös jääkiekkoilija.
Spy Hunter

Spy Hunter on Bally Midwayn kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka julkaistiin kolikkopelinä vuonna 1983. Peli käännettiin myöhemmin Atari 2600:lle, Atarin 8-bittisille, Amstrad CPC:lle, ZX Spectrumille, Commodore 64:lle, Apple II:lle, ColecoVisionille, MS-DOS:lle, Nintendo Entertainment Systemille ja BBC Microlle. 
Pelille julkaistiin jatko-osat "Spy Hunter II" vuonna 1987 ja "Super Spy Hunter" vuonna 1991.
Pelaaminen.
Pelissä kuljetaan ajoneuvoilla tiellä ja vesistöissä tarkoituksena tuhota mahdollisimman monta vihollisen ajoneuvoa. Samalla on vältettävä vahingoittamasta siviilien ajoneuvoja. Peli on kuvattu ylhäältä alaspäin ja näyttöä vieritetään pystysuunnassa ajoneuvon alla. Vihollisen ajoneuvot pyrkivät kiilaamaan pelaajan pois tieltä ja törmäämään. Vihollisen kulkuneuvoilla on myös erikoisominaisuuksia.
Pelaaja saa pisteitä ajamalla tiellä ja tuhoamalla vastustajia. Pelissä on lyhyt aika, jolloin autoja on loppumattomasti, mutta tämän ajan jälkeen pelaaja menettää yhden elämän törmätessään. Lisäautoja saa kasvattamalla pistetulosta. Pelaajan autossa on aluksi vain eteen asennetut konekiväärit, mutta ajamalla huoltoauton kyytiin saa uuden aseen, joka riippuu huoltoautosta.
Muut versiot.
Vuonna 2001 on Midway julkaisi pelin "Spy Hunter", jonka on kehittänyt Paradigm Entertainment.
Itoshima

Itoshima () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Fukuokan länsi- ja Karatsun itäpuolella Genkainmeren rannalla. Etelässä kohoavat Sefurivuoret. Kaupungissa on 101 667 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 215,70 neliökilometriä.
Itoshimassa toimii Kyūshūn yliopiston kampus. Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Chikuhi-linja. Matka Fukuokan keskustasta Itoshiman Chikuzen-Maebarun rautatieasemalle kestää 30 minuuttia.
Jeanine Pirro

Jeanine Ferris Pirro (s. 2. kesäkuuta 1951 Elmira, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisiojuontaja, kirjailija ja entinen syyttäjä. Hän juontaa "Justice with Judge Jeanine" -televisio-ohjelmaa Fox Newsilla. Pirro oli New Yorkin Westchesterin piirikunnan ensimmäinen naistuomari. Myöhemmin hänet valittiin piirikunnan piirisyyttäjäksi.
Pirro on republikaanisen puolueen jäsen.
Bernard Sumner

Bernard Sumner (s. 4. tammikuuta 1956) on englantilainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi Joy Divisionin kitaristina ja kosketinsoittajana, sekä New Orderin laulajana.
Diskografia.
Electronic
Bad Lieutenant
Yhtyeet.
Joy divisionin ja New Orderin lisäksi Bernard on toiminut yhtyeissä Bad Lieutenant ja Electronic. Jälkimmäisen hän perusti The Smiths kitaristin Johnny Marrin kanssa.
Elämä.
Sumner meni ensimmäisen kerran naimisiin 1978 Sue Barlowin kanssa. Heillä on poika James Christopher Sumner. Bernard elää toisen vaimonsa Sarah Daltonin kanssa. Heillä on kolme lasta Tess Iona Sumner, Dylan Christian Sumner ja Finley Emil Sumner.
Samsung Galaxy S9+

Samsung Galaxy S9+ on Samsungin helmikuussa 2018 Mobile World Congressissa Barcelonassa esittelemä älypuhelin. Puhelin tuli myyntiin 16. maaliskuuta 2018. Se on Samsung Galaxy S9:n parempi versio. Käyttöjärjestelmä on Android 8.0 Oreo, joka on päivitettävissä 9.0 Pie -versioon.
Puhelimessa on 6,2 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessori. Keskusmuistia on 6 gigatavua ja tallennustilaa 64 gigatavua. Takakamera on 12 megapikselin kaksoiskamera, ja etukamera on 8 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 3 500 milliampeerituntia. Puhelimessa on sormenjälkitunnistin, iiristunnistin ja kasvojentunnistus.
Puhelimen IP-luokitus on 68 ja se on pölyn- ja vedenkestävä.
Cándido Sibilio

Cándido Antonio ”Chicho” Sibilio Hughes (3. lokakuuta 1958 San Cristóbal – 10. elokuuta 2019 San Gregorio de Nigua) oli dominikaanilais-espanjalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pieni laitahyökkääjä.
Espanjan pääsarjassa uransa tehnyt ja hyvänä kolmen pisteen korien tekijänä tunnettu Sibilio voitti FC Barcelonaa edustaen viisi Espanjan mestaruutta, kahdeksan Espanjan cup-mestaruutta ja kansainvälisten seurajoukkuekilpailujen mestaruuksia. Hän edusti myös Saski Baskoniaa sekä kotimaansa Dominikaanisen tasavallan että Espanjan maajoukkueita. Espanjan maajoukkuetta Sibilio edusti muun muassa Moskovan kesäolympialaisissa 1980, kaksissa MM- ja neljissä EM-kilpailuissa saavuttaen EM-hopeaa Ranskassa 1983.
Elämä ja ura.
Seurajoukkueet.
Sibilio edusti Espanjan pääsarjassa pelannutta FC Barcelonaa yli vuosikymmenen ajan vuoteen 1989 asti. Sibilion aika Barcelonassa oli menestyksekäs: joukkue voitti Espanjan mestaruuden vuosina 1981, 1983, 1987, 1988 ja 1989 sekä Espanjan cup-mestaruuden vuosina 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987 ja 1988. Lisäksi Barcelona pärjäsi kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa voittaen Korać cupin vuonna 1987, Euroopan cup-voittajien cupin vuosina 1985 ja 1986, Intercontinental Cupin vuonna 1985 ja Euroopan seurajoukkueiden supercupin vuonna 1986. Uransa lopulla Sibilio pelasi vielä Saski Baskoniassa kunnes päätti kilpauransa kauden 1992–1993 päätteeksi. Sibilio oli neljällä kaudella Espanjan pääsarjan tarkin kolmen pisteen korien heittäjä.
Maajoukkueet.
Sibilio pelasi aluksi kotimaansa Dominikaanisen tasavallan maajoukkueessa, johon hänet kutsuuttiin 17-vuotiaana vuonna 1975. Vuonna 1977 hän sai Espanjan kansalaisuuden ja edusti Espanjan maajoukkuetta Moskovan kesäolympialaisissa 1980, missä se sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Neuvostoliitolle 117–74. Sibilio kuului Espanjan kokoonpanoon myös MM-kilpailuissa Kolumbiassa 1982 ja Espanjassa 1986 sekä EM-kilpailuissa vuosina 1981, 1983, 1985 ja 1987. Kuten Moskovan olympiaturnauksessa, Espanja sijoittui aina neljänneksi tai viidenneksi lukuun ottamatta Ranskan EM-kilpailuja 1983, jolloin maa saavutti hopeaa hävittyään loppuottelussa Italialle 105–96. Yhteensä Sibilio pelasi Espanjan maajoukkueessa 87 ottelua korkealla, 15,1 pisteen, keskiarvolla.
Pelaajauran jälkeen.
2000-luvun alussa Sibilio valmensi hetken Dominikaanisen tasavallan nuorisomaajoukkuetta sekä maan pääsarjassa.
Sibilio kuoli 60-vuotiaana tilallaan San Gregorio de Niguassa 10. elokuuta 2019. Hän oli kärsinyt diabeteksen aiheuttamista terveysongelmista.
Miyama

Miyama () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Ariakenmeren rannikon alangolla Yabejoen suulla Ōmutan kaupungin pohjoispuolella. Kaupungin itäosissa maasto kohoaa vuoristoksi. Miyamassa on 38 139 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 105,21 neliökilometriä.
Miyaman kaupunki perustettiin vuonna 2007 kolmen maaseutukaupungin, Takatan, Setakan ja Yamakawan, kuntaliitoksen myötä.
Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja ja Nishitetsun Tenjin–Ōmuta-linja. Suurnopeusjunalinja Kyūshū Shinkansen kulkee kaupungin läpi, mutta sen lähimmät asemat sijaitsevat viereisissä Chikugon ja Ōmutan kaupungeissa.
Abdul Hamid (maahockeypelaaja, 1927)

Abdul Hamid (7. tammikuuta 1927 Bannu, Brittiläinen Intia – 11. heinäkuuta 2019 Rawalpindi) oli pakistanilainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Hamid kuului Pakistanin miesten maajoukkueen kokoonpanoon neljissä kesäolympialaisissa: Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952 maa sijoittui neljänneksi, Melbournessa 1956 se saavutti hopeaa ja lopulta Roomassa 1960 kultaa. Yhteensä Hamid teki olympiatasolla 15 maalia joista kahdeksan Roomassa. Hänen veljensä Abdul Rashid oli myös maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Hamid kuoli 92-vuotiaana rawalpindilaisessä sairaalassa 11. heinäkuuta 2019. Hän oli joutunut sairaalahoitoon kotonaan kaatumisesta aiheutuneen keuhkovamman vuoksi.
Simon Francis

Simon Charles Francis (s. 16. helmikuuta 1985 Nottingham) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana pääasiassa oikealla laidalla. Hän oli viimeisinä pelivuosinaan Englannin valioliigassa pelaavan Bournemouthin kapteeni. Hän tuli seuraan lainasopimuksella Charlton Athleticistä marraskuussa 2011 ja oli Bournemouthin omistuksessa tammikuusta 2012. Aiemmin hän edusti muun muassa Bradford Cityä, Sheffield Unitedia ja Southend Unitedia.
Francis pelasi ensimmäisen kerran Valioliigassa kaudella 2015–2016 Bournemouthin noustua sinne mestaruussarjasta. Kausittain hän on pelannut Valioliigassa 38, 34, 32 ja 17 ottelua mutta ei ole tehnyt yhtään maalia. Tapaninpäivänä 2018 tapahtuneen pahan loukkaantumisen vuoksi hän joutui jäämään syrjään peleistä loppukaudeksi 2018–2019.
Kevin McAleenan

Kevin Kealoha McAleenan (s. 5. syyskuuta 1971 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen juristi ja virkamies. Hän toimi Yhdysvaltain virkaatekevänä kotimaan turvallisuuden ministerinä huhtikuusta marraskuuhun 2019. McAleenan on myös ollut Yhdysvaltojen tulli ja rajavalvontaviraston komissaari. Hänellä on äitinsä puolelta suomalaiset sukujuuret, isänsä puolelta hän on irlantilainen.
Kirjeromaani

Kirjeromaani on romaani, joka rakentuu kirjeistä tai kirjeenvaihdosta. Kirjeromaanin muotoa on käytetty antamaan kerronnalle aitouden ja nykyhetkisyyden tuntua, ja kirjeitä on hyödynnetty esimerkiksi romanttisen, satiirisen, humoristisen ja traagisen tarinan tukena. Toisaalta laji voi asettaa rajoituksia kertojan mahdollisuuksille kommentoida kertomustaan ja kuvata henkilöhahmoja.
Saksalaisessa kirjallisuudentutkimuksessa kirjeromaanit jaetaan kahteen päätyyppiin sen mukaan, ovatko kirjeet yhden vai useamman henkilön kirjoittamia.
Varhainen kirjeromaanin edeltäjä oli Ovidiuksen "Heroides" ajanlaskun alun ajoilta. Ensimmäisenä varsinaisena kirjeromaanina pidetään espanjalaisen Diego de San Pedron teosta "Cárcel de Amor" (noin vuodelta 1485). Sitä maineikkaammaksi nousi ranskalaisen Gabriel de Guilleraguesin "Les Lettres portugaises" (1669), joka sisältää hylätyn tytön kirjeitä uskottomalle rakastajalleen.
Tunnettuja kirjeromaaneja 1700-luvulta ovat esimerkiksi Goethen "Nuoren Wertherin kärsimykset" (1774), Montesquieun "Persialaisia kirjeitä" (1721), Jean-Jacques Rousseaun "Julie ou la Nouvelle Héloïse" (1761), Samuel Richardsonin "Pamela vainottuna" ja "Pamela naimisissa" (1740–1742) sekä John Clelandin "Fanny Hill, ilotytön muistelmat" (1748–1749).
Kirjeromaanit olivat suosittuja etenkin 1600-luvun lopulta 1800-luvun alkupuolelle. 1700-luvun lopulla kirjeromaani alkoi menettää suosiotaan goottilaiselle romaanille ja historialliselle romaanille. 1800-luvun tunnettuja kirjeromaaneja olivat esimerkiksi Anne Brontën "Wildfell Hallin asukas" (1848), Bram Stokerin "Dracula" (1897) ja Dostojevskin "Köyhää väkeä" (1846). Fredrika Wilhelmina Carstensin ruotsinkielinen kirjeromaani "Muratti" (1840) on ensimmäinen Suomessa ilmestynyt romaani.
1900-luvun tunnettuja kirjeromaaneja ovat esimerkiksi André Giden "Naisten koulu" (1929) ja Saul Bellowin "Herzog" (1964). Myös esimerkiksi Stephen Kingin "Carrie" (1974) on lähellä kirjeromaania. Uusi muunnelma kirjeromaanista ovat sähköpostiviesteistä rakentuvat romaanit.
Ester Blenda Nordström

Ester Blenda Elisabet Nordström (31. maaliskuuta 1891 Tukholma – 15. lokakuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja ja kirjailija, jota on pidetty maansa ensimmäisenä tutkivana journalistina. Hän kirjoitti myös tyttökirjoja, joiden on arvioitu innoittaneen Astrid Lindgreniä. Suomen sisällissodan aikana Nordström toimitti Ruotsista ruoka-apua Suomeen. Ystävänsä Elin Wägnerin kanssa hän taisteli naisten äänioikeuden puolesta.
Nordström käytti myös nimimerkkiä "Bansai".
Kikkeritsa

Kikkeritsa () on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kerstovasta haarautuvan maantien varrella 14 kilometriä Opoljasta pohjoiseen. Kylässä on 75 asukasta (vuonna 2017).
Ratsinan pogostaan kuulunut Kikkeritsa mainitaan ensimmäisen kerran Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatiman maakirjan mukaan kylä oli autiona.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Kikkeritsassa asui 212 savakkoa ja 38 vatjalaista. Savakot kuuluivat Novasolkan luterilaiseen ja vatjalaiset Kerstovan ortodoksiseen seurakuntaan. Vuoden 1899 semstvon laskennan mukaan kylässä oli 297 asukasta, joista 239 oli suomalaisia, 31 venäläisiä ja 27 ”sekoittuneita”. Luterilaisia oli 239 henkeä. Kikkeritsan ja sen naapurikylän Killin suomalaismurteessa oli vaikutteita vatjasta ja virosta. Vatjan kieli oli väistynyt suomen tieltä jo 1900-luvun alussa.
1900-luvun alussa Kikkeritsa kuului kyläkuntana Jaaman kihlakunnan Opoljan volostiin. Vuonna 1917 perustettiin Kikkeritsan kyläneuvosto, joka liitettiin Kerstovaan vuonna 1924. Vuonna 1928 kylässä oli 276 asukasta, mutta vuonna 1958 enää 110.
Henri Ansio

Henri Ansio (s. 27. toukokuuta 1985 Paimio) on suomalainen ultrajuoksija.
Ansio on juossut voimassa olevan sadan kilometrin maantiejuoksun Suomen ennätyksen (6.46.16, 27.11.2016 Los Alcazares, Espanja).
Hän voitti hopeaa vuoden 2017 maratonjuoksun Suomen mestaruuskilpailussa.
Matti Lehtonen (valimoyrittäjä)

Matti Lehtonen (16. helmikuuta 1868 Tammela – 28. tammikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen työnjohtaja joka perusti vuonna 1918 "Rauta- ja Metallivalimo Suomen" (nykyinen Iisalmessa toimiva Suomivalimo).
Lehtonen oli koneopista päästyään muutamia vuosia koti- ja ulkomaisilla laivoilla lämmittäjänä ja koneapulaisena. Hän oli sitten työssä viilarina aluksi Konetehdas Osbergilla Helsingissä ja sitten viiden vuoden ajan Hietalahden Sulkutelakalla, jossa hän oli sen jälkeen työnjohtajana 1899–1909. Vuonna 1909 Lehtonen perusti toiminimen M. Lehtonen Rauta- ja Metallitehdas ja hän piti tätä toiminimeä vuoteen 1912 saakka. Tämän jälkeen Lehtonen oli työnjohtajana Saariston Konepajalla Viipurissa, Helsingin rakennuskonttorin palveluksessa, Turun Vanutehtaalla ja työssä Kone- ja Siltarakennus Oy:ssä.
Lehtonen perusti Rauta-ja Metallivalimo Suomen Helsinkiin vuonna 1918 ja toimi sen johtajana kuolemaansa saakka 1939. Tilausvalimona toiminut yritys kasvoi ensimmäisen kymmenen toimintavuotensa aikana nopeasti sekä tuotannon että työntekijämäärän osalta. 1930-luvun lamavuosina yrityksen tuotanto laski kuitenkin jyrkästi mutta valimo selvisi kehittämänsä raitiovaunujen jarrupönkän eli jarrukengän avulla jota valmistettiin tilauksesta Helsingin kaupungin liikennelaitokselle. Näihin aikoihiin valimo siirtyi myös suurempiin tiloihin Vallilaan. Sotavuosina valimo valmisti kamiinoita, hevostenlänkiä, lamppujen pesiä ja autojen sylintereitä. Sotakorvausvuosina valmistettiin muun muassa junanvaununpyöriä.
1950-luvulta alkaen valimon päätuotteina olivat pitkään erilaiset kunnallistekniikan valimotuotteet, kuten kaivonkannet ja putkien osat. Valimo siirrettiin 1975 Helsingistä Iisalmeen jonne valmistuivt uudet, ajanmukaiset tuotantotilat. Helsingissä yhtiön toiminta päättyi 1978. Yhtiön johtajana oli tässä vaiheessa Matti Lehtosen pojanpoika Yrjö M. Lehtonen (s. 1930).
Valimoa on laajennettu Iisalmessa 14 kertaa. 1990-luvun alussa valimo luopui kunnallisteknisten laitteiden valmistuksesta ja keskittyi furaanihartsiteknologiaan ja keskiraskaisiin valuihin. Samalla kupoliuunisulatus korvattiin sähköuuneilla. Suomivalimon nykyinen tuotantokpasiteetti on noin 10 000 – 13 000 tonnia vuodessa. Suomivalimo oli 1980-luvun puolivälistä lähtien osa metalliteollisuuskonsernia johon kuuluivat JOT-Yhtiöt, Santasalo-JOT ja Componenta. Vuodesta 2016 Suomivalimon ovat omistaneet sen Componentalta ostaneet toimiva johto Olli Karhusen johdolla sekä valimoyrittäjä Antti Lehtonen ja hänen veljensä Heikki Lehtonen.
Matti Lehtonen oli nuorena innokas urheilunharrastaja. Hän oli mukana perustamassa Helsingin Reipasta ja otti aktiivisesti osaa moniin eri Reippaan ohjelmaan kuuluneisiin urheilu- ja voimistelulajeihin. Helsingin Atleettiklubi valitsi hänet 45-vuotisjuhlassaan kunniajäsenekseen ansioistaan voimailun harrastajana ja tukijana.
Jaakko Kalkas

Jaakko Johannes Kalkas (vuoteen 1927 Carlstedt, 20. heinäkuuta 1920 Helsinki – 11. tammikuuta 2017) oli suomalainen juristi, joka toimi Naantalin kaupunginjohtajana.
Elämä ja ura.
Kalkkaan vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Ilmo Joosef Carlstedt ja Yolanda Karin Johanna Hjelt. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1943–1965 oli Lempi Maria Pokkinen ja toinen vuodesta 1969 Eila Anna-Liisa Siivonen. Kalkas tuli ylioppilaaksi 1938 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1946, varatuomarin arvon hän sai 1949. Kalkas oli Turun hovioikeuden ylimääräinen virkamies 1946–1955, Turun ja Porin lääninhallituksen vt. lääninnotaari 1949–1955, ylimääräinen esittelijä 1955–1956 ja nuorempi lääninsihteeri 1956–1959. Vuonna 1958 Kalkas haki Harjavallan kunnanjohtajan virkaa, mutta hävisi ratkaisevan äänestyksen Pentti Moilaselle. Myöhemmin Kalkas oli Naantalin kaupunginjohtaja 1959–1975, Siilinjärven ja Maaningan kuntien yleinen oikeusavustaja 1976–1977 ja Pieksämäen tuomiokunnan käräjätuomari vuodesta 1977. Hän toimi 1940-luvun lopulla myös Turun raastuvanoikeuden vt. rikosasiainnotaarina ja maistraatin vt. notaarina. Sotilasarvoltaan Kalkas oli reservin yliluutnantti (1956). Naantalin kaupunginvaltuusto erotti Kalkkaan kaupunginjohtajan tehtävästä 1975 luottamuspulan takia.
Muuta.
Kalkas esiintyi kaupunginjohtaja Horsmana elokuvassa "Asfalttilampaat" (1968). Kalkkaan sisar oli hoitotieteen professori Hertta Kalkas.
Miyawaka

Miyawaka () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Fukuokan ja Kita-Kyūshūn suurkaupunkien välissä. Kaupungin länsi- ja eteläosissa kohoavat vuoret, ja sen läpi itään virtaa Inunakijoki. Kaupungissa on 28 104 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 139,99 neliökilometriä.
Kun Japanin kunnallishallinto perustettiin vuonna 1889, nykyisen kaupungin alue jaettiin kahdeksaan kuntaan. Myöhemmin niiden määrä väheni lukuisten kuntaliitosten myötä, ja Mikawan kaupunki perustettiin lopulta vuonna 2006 Miyatan ja Wakamiyan maaseutukaupunkien yhdistyessä. 
Miyawakan läpi kulkee San’yō Shinkansen -suurnopeusjunalinja, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Näkövammaisten jalkapallo

Näkövammaisten jalkapallo on jalkapallosta sovellettu vammaisurheilulaji. Lajia pelataan yleensä 5 vastaan 5 muodossa. Siinä saa kilpailla urheilijat, joilla on B1, B2 tai B3 tason näkövamma. Lajia pelataan siten, että jokaisella pelaajalla on kuitenkin silmäsuoja. Joukkueella on myös maalivahti, jolla ei ole näkövammaa.
Näkövammaisten jalkapallo on osa paralympialaisia. Ensimmäisen kerran näkövammaisten jalkapallossa pelattiin Ateenassa 2004. Brasilia on voittanut jokaisen turnauksen.
Isabella Clara Eugenia

Isabella Clara Eugenia (12. elokuuta 1566 Segovia, Espanja – 1. joulukuuta 1633 Bryssel, Espanjan Alankomaat) oli espanjalaissyntyinen prinsessa, joka toimi Espanjan Alankomaiden (nykyisen Belgian) kanssahallitsijana yhdessä puolisonsa, Itävallan arkkiherttua Albrekt VII:n kanssa vuosina 1598–1621 sekä sijaishallitsijana miehensä kuoltua vuosina 1621–1633.
Elämä.
Isabellan vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip II ja kuningatar Elisabet Valois. Filip II yritti Isabellan avulla saada sukunsa eri maiden valtaistuimille. Filip ehdotti Isabellaa Englannin katoliseksi kruununtavoittelijaksi sen jälkeen, kun Maria Stuart oli teloitettu vuonna 1587. Kun Isabellan eno, Ranskan kuningas Henrik III murhattiin vuonna 1589 eikä tällä ollut miespuolista perillistä, Filip tarjosi Isabellaa Ranskan hallitsijaksi. Isabella nai huhtikuussa 1599 serkkunsa, Itävallan arkkiherttua Albrekt VII:n, joka oli keisari Maksimilian II:n ja keisarinna Marian poika. Filip II oli päättänyt luovuttaa Espanjan Alankomaat Albrektille myötäjäisinä sillä ehdolla, että Albrekt ja Isabella hallitsisivat niitä yhdessä ja että ne palautuisivat Espanjalle, jos he eivät saisi lapsia.
Isabella ja Albrekt yrittivät huonolla menestyksellä yhdistää kapinalliset seitsemän pohjoista maakuntaa (Alankomaat) hallitsemiinsa Espanjan Alankomaihin turvautuen niin sodan jatkamiseen kuin diplomatian keinoihin. Käytännössä he hallitsivat vain Espanjan haltuun jääneitä kymmentä eteläistä maakuntaa. Albrekt VII kuoli lapsettomana vuonna 1621, jolloin Espanjan Alankomaat palautuivat Espanjan kruunulle. Isabella jatkoi alueen hallitsemista veljenpoikansa, Espanjan kuningas Filip IV:n sijaishallitsijana, kunnes kuoli itse 12 vuotta myöhemmin.
Perintö.
Isabellan taidot jousiampujana ovat aiheena hänen elinaikansa taiteessa ja runoudessa.
Paratriathlon

Paratriathlon on triathlonin muunnelma, joka soveltuu vammaisurheilijoille. Paralympialaisissa kilpailumatkat ovat 750 metriä uintia, 20 km pyöräily ja 5 km juoksu. Triathlon tuotiin osaksi paralympialaisia Rio de Janeirossa 2016. 
Vammaluokat.
Urheilijat jaetaan eri luokkiin riippuen urheilijan vamma-asteesta.
Kalkas

Kalkas 
Kalkas on myös sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kyoto Animation

Kyoto Animation (), usein lyhennettynä KyoAni (京アニ), on japanilainen animaatiostudioyhtiö. Vuonna 1981 perustetun yhtiön studiot sijaitsevat Kioton prefektuurin Ujissa Kioton suurkaupunkialueella. Kyoto Animation on tuottanut useita kansainvälisesti tunnettuja animesarjoja, kuten Suzumiya Haruhi no yūutsu, Lucky Star ja K-On!. Studioyhtiön työoloja on pidetty poikkeuksellisina Japanin animaatioteollisuudessa; yhtiö on antanut animaattoreille pysyviä työsuhteita ja työllistänyt huomattavan paljon naisia muutoin miesvaltaisella alalla. Vuonna 2019 Kyoto Animationin päästudio tuhopoltettiin aiheuttaen 35 ihmisen kuoleman.
Nōgata

Nōgata () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa aivan Kita-Kyūshūn suurkaupungin eteläpuolella. Kaupunki on kasvanut Chikuhōn tasangon keskelle Ongajoen varrelle. Itäpuolella kohoaa Fukuchivuori. Kaupungissa on 56 638 asukasta (heinäkuussa 2019) ja sen pinta-ala on 61,76 neliökilometriä.
Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Chikuhō-päälinja, Chikuhō-rautateiden rautatielinja ja Heisei-Chikuhō-rautateiden Ita-linja.
Ogōri

Ogōri () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Sagan prefektuurin rajalla Kurumen kaupungin pohjoispuolella. Kaupungin läpi virtaa pohjois-eteläsuunnassa Hōmanjoki. Ogōrissa on 59 738 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 45,51 neliökilometriä.
Ogōrin kunta syntyi Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889. Maaseutukaupunki siitä tehtiin vuonna 1953, ja kaupunkioikeudet se sai väkiluvun kasvettua vuonna 1972. 
Kaupunkia palvelevat Nishitetsun Tenjin–Ōmuta-linja, jolla on kaupungissa seitsemän asemaa, ja Amagi-rautateiden rautatielinja, jolla on Ogōrin alueella viisi asemaa. Matka prefektuurin pääkaupunkiin Fukuokaan kestää Ogōrista junalla noin 30 minuuttia.
Bern Herbolsheimer

Bern Herbolsheimer (1948 Great Falls, Montana – 13. tammikuuta 2016 Seattle) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen tuotantonsa kattaa yli 500 teosta, joiden joukossa ovat edustettuina lukuisat taidemusiikin alalajit, kuten baletti, ooppera, sinfoninen musiikki ja kuoromusiikki. Herbolsheimerin sinfonian kantaesitti Kenneth Jeanin johtama Floridan sinfoniaorkesteri vuonna 1989, ja hänen oopperoitaan ovat "Mark Me Twain" ja "Aria da Capo".
Herbolsheimer opetti Cornish College of the Artsissa sävellystä ja Washingtonin yliopistossa laulua. Hän oli teoksissaan kokeileva ja progressiivinen, mutta pyrki silti säilyttämään lyyrisen kauneuden ilmaisussaan. Herbolsheimerilta tilasivat teoksia muiden muassa Seattlen sinfoniaorkesteri, Opus 7, Frankfurtin baletti, Atlantan baletti ja Nevadan ooppera. Hänen musiikkiaan esitettiin eri puolilla maailmaa, kuten Yhdysvalloissa, Portugalissa, Espanjassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Australiassa, Etelä-Amerikassa, Kanadassa, Norjassa, Venäjällä, Unkarissa ja Japanissa. Herbolsheimer esiintyi monissa maissa myös pianistina ja säestäjänä.
Herbolsheimer kuoli 67-vuotiaana Seattlessa syöpään. Hänen elämänkumppaninsa oli Aidar Galeev.
Remoulins

Remoulins on kunta Ranskan eteläosassa Gardin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Gardonjoen varrella noin 22 kilometriä Nîmesin kaupungista koilliseen.
Remoulins on keskiaikainen 1100-luvulla linnoitettu kaupunki, joka on rakennettu strategisesti tärkeälle Nîmesin ja Avignonin väliselle kulkureitille. 1500-luvulla käytyjen Ranskan uskonsotien jäljiltä kaupunki raunioitui. 1800-luvulla kaupunki alkoi taas kehittyä. Vuoden 2002 tulvat iskivät kaupunkiin ja sen kirsikkaviljelmät kärsivät suurta tuhoa. 
Kaupungin läpi kulki roomalaisten rakentama Nîmesin akvedukti ("Aqueduc de Nîmes"), jonka jäänteitä on runsaasti jäljellä kunnan alueella, ja sen suurin jäljellä oleva rakennelma Pont du Gard sijaitsee aivan kunnan rajan läheisyydessä. Kaupungissa on myös nähtävillä vuonna 1830 rakennetun Gardonjoen ylittävän riippusillan jäänteet.
Kevättijärvi

Kevättijärvi on järvi Suomussalmen kunnassa Kainuun maakunnassa Suomessa. Järven pinta on 222 metriä merenpinnan yläpuolella. Se on 15 metriä syvä. Pinta-ala on 2,16 neliökilometriä ja rantaviivaa on 11,54 kilometriä. Järvi on Oulujoen valuma-aluetta ja sen Vuokkijärven reittiä. Se sijaitsee noin 110 kilometriä koilliseen Kajaanista ja noin 560 kilometriä pohjoiseen Helsingistä. Järvessä sijaitsee Kevätinsaari.
Järven vettä on kehuttu vedeltään Kainuun kirkkaimmaksi.
Linux-ytimen aikajana

Tämä on luettelo Linux-ytimen julkaisuista.
Versiosta 2.6 alkaen parittoman numeron ”kehitysversiosta” on luovuttu ja kehitysversiot ovat "linux-next" -versiohallinnassa. Pitkäaikaisen tuen versioita (LTS) ylläpidetään useista vanhoista versioista. Erityisversioista luopumisen lisäksi pääversionumeroa muutetaan säännöllisesti. Vakaan päähaaran version julkaisun jälkeen julkaistaan joukko päivitysversioita. Päähaaran versioita edeltää sarja "julkaisukandidaatteja" (-rc) joissa uudet muutokset ovat mukana.
Lisäksi erittäin pitkällä aikavälillä tuetaan Super Long Term Support (SLTS) -versioita CIP-projektissa.
Pitkän aikavälin versioiden tuen kestoa päätettiin lyhentää vuonna 2023 vanhojen versioiden ylläpidon vaatiman työmäärän vuoksi. Työuupumus on riski vapaaehtoisille ylläpitäjille.
Pääversiot versioon 2.6 saakka.
Käytössä oli parittomien numeroiden "kehitysversiot". Esimerkiksi 2.5.32 oli kehitysversio ja 2.4.24 oli vakaa versio.
Versiot 2.6:n jälkeen.
Parittomien numeroiden "kehitysversioista" luovuttiin 2.6-sarjassa. 3.0-version kohdalla versiointi muuttui hieman Kernel Summitissa käytyjen keskustelujen perusteella.
Ensimmäinen Gitillä ylläpidetty julkaisuversio oli 2.6.12.
Sheila Dikshit

Sheila Dikshit (31. maaliskuuta 1938 – 20. heinäkuuta 2019) oli intialainen poliitikko, joka toimi vuosina 1998–2013 Delhin pääministerinä ollen pitkäaikaisin siinä virassa palvellut henkilö. Parlamentaarisista asioista vastaavana valtioministerinä hän toimi 1986–1989 Rajiv Gandhin hallituksessa.
Ennen Delhin pääministeriksi pääsyä vuonna 1998 Dikshit oli melko tuntematon henkilö paikallispolitiikassa ja hänen ehdokkuutensa kohtasi kongressipuolueen sisällä vastustusta. Vastustajien mukaan hänen suurin ansionsa oli olla naimisissa tunnetun poliitikon ja ministerin, Uma Shankar Dikshitin, pojan kanssa ja hyvissä väleissä puolueen johtoon. Hän toimi virassa lopulta kolme kautta kunnes hävisi vaaleissa Arvind Kejriwalille 25 864 äänellä vuonna 2013. Ensikosketuksen politiikkaan Dikshit sai toimimalla aviomiehensä isän avustajana.
Dikshit halusi erota tehtävästään vuonna 2012 terveyssyistä, mutta tuolloin tapahtunut kohuttu joukkoraiskaustapaus pakotti hänet jäämään virkaan, jotta eroamista ei olisi nähty pakona vaikeasta tilanteesta.
Dikshit muistetaan Delhin liikenneinfrastruktuurin ja julkisen liikenteen parantamisesta sekä pyrkimyksestä vähentää Delhin ilmansaasteita.
Vuonna 2014 Dikshit toimi vähän aikaa Keralan kuvernöörinä, kunnes erosi tehtävästä. Dikshit syytti erostaan hallitusta, joka hänen mukaansa pakotti kongressipuolueen johtamaa vaaliliittoa edustavia kuvernöörejä eroamaan.
Dikshit valittiin 80-vuotiaana puolueensa pääministeriehdokkaaksi Uttar Pradeshin osavaltioon, mutta päätös peruttiin kun Samajwadi Party päätti tehdä yhteistyötä kongressipuolueen kanssa. Vuonna 2019 hän kuoli sydänhalvaukseen delhiläisessä sairaalassa, jonka jälkeen Delhin paikallishallitus päätti julistaa kahden päivän mittaisen suruajan.