tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Korporaatio

Korporaatio on yleinen yhteisöä, yritystä tai muuta yhteenliittymää tarkoittava sana, jolla on eri maissa ja yhteyksissä varsin erilainen merkitys.
Merkityksiä.
Valtion säätämä yritys tai yhdistys.
Suomessa korporaatio on laillistettu luonnollisten tai oikeushenkilöiden yhdistys tai järjestöjen yhteenliittymä, joka on lailla tai asetuksella perustettu erityistä tarkoitusta varten. Ne ovat oikeuskelpoisia ja oikeudellisesti toimintakykyisiä. Tällaisia ovat mm. yliopistojen ylioppilaskunnat
, ja työntekijöiden ja työnantajien etujärjestöt eli työmarkkinajärjestöt, kunnat, uskonnolliset yhdyskunnat, kuten ev.-lut., osuuskunnat ja Suomen Punainen Risti.
Amerikanenglannissa sanalla ”corporation” tarkoitetaan ensisijaisesti etenkin suuryrityksiä, mutta termillä on erikoismerkitys kunnallishallinnon hallintoelimenä. Yhdysvalloissa ei ole kuntia jollei sellaista ole erikseen perustettu. Käännettynä kirjoitetussa muodossa korporaatio sen merkitys helposti voi yhdistyä erheellisesti viittaamaan käännössanan johonkin muuhun vastineeseen.
Venäjällä on muutamia valtion korporaatioita (), jotka hallitsevat tiettyä alaa tai valtion omaisuutta. Näitä ovat: valtiollinen vakuutusyhtiö, kehityspankki Vnešekonombank, kuntatalouden kehitysrahasto, Sotšin olympiakohteita rakentanut korporaatio, ydinvoimaa valvova Rosatom ja teknologiarahastot Rostehnologii ja Rosnano.
Fasismissa työntekijät järjestettiin ammattiyhdistyksiin, joihin kuuluminen oli pakollista. Näistä korporaatioista valittiin myös edustajat parlamenttiin. Tällaista valtio–työnantajat–työntekijät-järjestelmää kutsutaan korporativismiksi.
Pohjoismaista mallia, joissa valtiovalta ja työntekijät ja työnantajat tekevät laajoja tulopoliittisia sopimuksia on eräissä yhteyksissä kutsuttu uuskorporatiiviseksi.
Ylioppilaskunnat.
Perinteisiä balttilaisia ja saksalaisia ylioppilasjärjestöjä kutsutaan korporaatioiksi (esimerkiksi Korporatsioon Sakala tai Korporatsioon Fraternitas Estica). Ylioppilaskorporaation jäsenyys on hyvin kiinteää, ja se voi kestää liittyneen koko loppuelämän (ellei jäsen päätä itse erota tai tule erotetuksi). Tällaisen "korporantin" tunnusmerkkeinä joissain tapahtumatilaisuuksissa eri edustamansa alakategorian tunnistamista helpottamaan säännöksissä on, että hänellä voi olla hänen korporaationsa tunnusvärit joko hänen rinnan yli kulkevassa vinonauhassa; vaihtoehtoisesti rintaneulassa tai erityisessä korporaatiolakissa. Useimmat korporaatiot on tarkoitettu joko vain miehille tai vain naisille.
Poros (kuningas)

Poros (kuoli noin 317 eaa.) oli intialainen kuningas, jonka valtakunta sijaitsi Punjabissa nykyisten Jhelum- ja Chenab-jokien välissä. Poroksen valtakunnan pääkaupunki oli ehkä nykyinen Lahore. Poros on kreikankielinen vastine nimille "Puru" tai "Purshottam". 
Kun Aleksanteri Suuri hyökkäsi Intiaan vuonna 326 eaa., Poroksen vihollinen ja Taksilan kuningas Omfis antautui Aleksanterille. Pian Aleksanteri vaati, että myös Poros tunnustaisi hänen ylivaltansa. Poros luuli kuitenkin olevansa turvassa, koska monsuunisateet saivat Hydaspeen tulvimaan niin, ettei hän uskonut vihollisen pystyvän ylittämään sitä. Aleksanteri hyökkäsi kuitenkin Porosta vastaan ja kukisti tämän Hydaspesjoen taistelussa. Sen jälkeen Aleksanteri antoi Poroksen pitää oman valtakuntansa ja kielsi sen ryöstämisen. Seudulle Aleksanteri Suuri perusti kaksi kaupunkia: Bukefalan taistelussa kaatuneen ratsunsa Bukefaloksen muistoksi ja Nikaian voittonsa kunniaksi. Aleksanterin välityksellä Omfis ja Poros sopivat entiset riitansa. Aleksanteri myös liitti Poroksen valtakuntaan uusia alueita. Pian taistelun jälkeen eräs Poroksen sukulainen julisti itsensä kuninkaaksi valtakunnan itäosassa. Hän otti myös nimekseen Poros, ja Aleksanteri lähti pian ”hyvän” Poroksen kanssa kukistamaan tätä uutta ”pahaa” Porosta. 
Paha Poros pakeni Ganges-joen varrella sijaitsevaan Magadha-valtakuntaan. Aleksanteri olisi halunnut vallata Magadhan, mutta hänen sotilaansa eivät kuitenkaan halunneet jatkaa enää pidemmälle, ja hänen oli pakko kääntyä takaisin. Poros sai suuren kunnian olla Aleksanterin suuren valtakunnan itärajan puolustaja. 
Kun Aleksanteri kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa., päättivät hänen käskynhaltijansa eli diadokit, että Poros sai jatkaa valtakuntansa hallitsemista Punjabin satraapin Peithonin alaisena. Diadokkisotien yhteydessä Meedian satraappi Peithon yritti kukistaa itäisten maakuntien satraapit, jotka liittoutuivat häntä vastaan. Taksilan joukkojen johtaja Eudamos antoi murhata Poroksen, jotta hän saisi itselleen tämän sotaelefantit. 
Intiassa ja Pakistanissa on myös esitetty teorioita siitä, että Poros itse asiassa kukisti Aleksanterin Hydaspesjoen taistelussa. Tämä selittäisi, miksi Poroksen valtakunta laajeni taistelun jälkeen.
Vjatka

Vjatka () on yksi suurimmista Kaman sivujoista Itä-Euroopassa Venäjällä. Pääosa joesta sijaitsee Kirovin alueella, mutta sen alkulähde on Udmurtian pohjoisosassa ja alajuoksu Tatarstanissa.
Vjatka on jäässä marraskuun alusta huhtikuun loppupuolelle. Merkittävimmät lisäjoet ovat Kobra, Velikaja, Moloma, Pižma, Tšeptsa, Bystritsa, Voja ja Kilmez. Laivaliikenne on mahdollista joen suusta Kiroviin asti (noin 700 km).
Tapio Kantanen

 
Paavo Tapio Kantanen (s. 31. toukokuuta 1949 Heinola) on suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti, jonka päälaji oli 3 000 metrin esteet. Seuratasolla hän edusti Heinolan Iskua ja Viipurin Urheilijoita.
Kantanen sai Münchenin olympialaisissa 1972 3 000 metrin esteissä pronssia häviten niukasti kenialaisille Kip Keinolle ja Benjamin Jipcholle. Kantasen aika oli 8.24,8 (sähköaika 8.24,66). Montrealin vuoden 1976 olympialaisissa Kantanen oli neljäs SE-ajalla 8.12,60. Juoksun voitti Ruotsin Anders Gärderud maailmanennätysajalla. EM-kisoissa Kantanen kilpaili kaikkiaan kolme kertaa. Roomassa 1974 hän oli yhdestoista, mutta Helsingissä 1971 ja Prahassa 1978 hän jäi alkueriin.
Kantanen voitti 3 000 metrin esteiden Suomen mestaruuden vuosina 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977 ja 1980. Vuosina 1970, 1971, 1978 ja 1979 hän oli toinen. Lisäksi hän sai 10 000 metrillä hopeaa 1973 ja 5 000 metrillä pronssia 1975. Hän menestyi myös maastojuoksijana: Kantanen voitti maastojuoksun SM:n vuosina 1972 (pitkä matka), 1973 ja 1975 (lyhyt matka), ja osallistui myös maastojuoksun MM-kisoihin.
Tapio Kantasen Montrealin olympiafinaalissa 28. heinäkuuta 1976 juoksema aika 8.12,60 oli voimassa yli 33 vuotta 3 000 metrin esteiden Suomen ennätyksenä. Jukka Keskisalo rikkoi ennätyksen 28. elokuuta 2009 juostessaan Zürichissa ajan 8.10,67.
Tommi Hartonen

Tommi Mikael Hartonen (s. 12. toukokuuta 1977 Helsinki) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 1999 asti Helsingin Kisa-Veikkoja ja sen jälkeen HIFK-Friidrottia.
Hartonen voitti 200 metrin Suomen mestaruuden vuosina 2000, 2001, 2002 ja 2004 sekä 400 metrin juoksun vuonna 1996. Hän on saanut lisäksi hopeaa 100 metrillä vuonna 2005 sekä pronssia 100 metrillä vuonna 2009 ja 400 metrillä vuonna 1995.
Arvokisoissa Hartonen juoksi 200 metrin välierissä Sydneyn olympialaisissa 2000, Edmontonin MM-kisoissa 2001 ja Münchenin EM-kisoissa 2002.
Hartonen paransi kahdesti sekä 100 metrin että 200 metrin juoksun Suomen ennätystä. 100 metrillä hän juoksi heinäkuussa 2002 Lapinlahdella ajan 10,27 s ja paransi aikaisempaa Ari Pakarisen ja Janne Haapasalon nimissä olluttä ennätystä 0,15 sekunnilla. Kesäkuussa 2001 yleisurheilun Euroopan cupissa Vaasassa Hartonen paransi Suomen ennätystään aikaan 10,21 s. 200 metrillä Hartonen sivusi Antti Rajamäen 25 vuotta vanhaa Suomen ennätystä 20,69 s elokuussa 2000. Myöhemmin samana vuonna Sydneyn olympialaisten toisissa alkuerissä Hartonen juoksi ajan 20,47 s. Molemmat sekä 100 että 200 metrin Suomen ennätykset Hartonen menetti heinäkuussa 2022 kun Samuli Samuelsson juoksi 10. heinäkuuta 100 metrillä ajan 10,16 ja Samuel Purola viikkoa myöhemmin 200 metrillä ajan 20,45. Helsingin MM-kisoissa 2005 Hartonen oli mukana 4 × 100 metrin viestijuoksussa Suomen joukkueessa, joka sivusi lähes 33 vuotta vanhaa Suomen ennätystä 39,30 s. Sisäradoilla Hartonen paransi 200 metrin juoksun Suomen ennätystä virallisella halliradalla kolmesti ja epävirallista ennätystä ylipitkällä halliradalla kerran.
Yksityiselämä.
Tommi Hartonen tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa sakkoihin naisen pahoinpitelystä vuonna 2007. Tuomion mukaan hän veti naista takaapäin hiuksista, retuutti ympäri asuntoa, puristi käsistä, heitti naisen päin seinää ja lopulta puristi tätä sängyllä kurkusta. Oikeus määräsi Hartosen maksamaan uhrille 463 euron korvaukset kivusta, särystä, henkisestä kärsimyksestä ja hoitokuluista.
Udmurtian vaakuna

Udmurtian vaakuna on yksi Venäjän federaatioon kuuluvan Udmurtian tasavallan valtiollista tunnuksista. Sen on suunnitellut Kutšyran Juri. Vaakuna on pyöreä kilpi, joka jakautuu kahteen osaan: yläosa on punainen ja alaosa musta. Kilven keskellä on valkoinen joutsen levitettyine siipineen. Joutsenen keskellä on punainen aurinkosymboli, kannuksenpyörä, jollainen on myös Udmurtian lipussa. Joutsenen siipien yläpuolella on samanlaiset aurinkosymbolit, mutta ne ovat pienemmät ja väriltään valkoiset. Kilpeä ympäröi neljä kapeaa raitaa, jotka ovat sisältä päin lueteltuna: valkoinen, punainen, valkoinen ja musta. 
Vaakunassa on kaiken kaikkiaan kolmea väriä, jotka ovat samat kuin Udmurtian lipussa. Väreillä on omat merkityksensä. Musta symboloi maata ja vakautta, punainen aurinkoa ja elämää ja valkoinen tilaa ja siveyttä. Vaakunassa oleva valkoinen joutsen tai ihmislintu puolestaan kuvaa elpymistä, viisautta, urheutta ja täydellisyyttä. Se perustuu Udmurtian eri väestönryhmien, pääasiassa udmurtien, venäläisten ja tataarien, mytologioihin. Perinteisesti aurinkosymbolin katsotaan tuovan ihmisille hyvää onnea.
Kauko Nieminen

Kauko Armas Nieminen (15. helmikuuta 1929 Kuopio – 31. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen harrastelijaluonnontieteilijä, joka tunnettiin itse kehittämästään eetteripyörreteoriasta (katso valoeetteri). 
Nieminen oli suorittanut alemman oikeustutkinnon ja oli oppiarvoltaan varanotaari. Hän keksi vuoden 1957 kevättalvella eetteripyörreteorian. Hän piirsi tuolloin paperille neljän ympyrän muodostaman kuvion ja katsoi, että kuviolla voi selittää sähkön. Myöhemmin hän oppi mielestään selittämään teoriallaan myös painovoiman, kvantti-ilmiöt, pallosalaman ja maailman synnyn. 
Teoriansa kehittymisen jälkeen hän levitti sitä aktiivisesti muun muassa suoramarkkinoinnilla. Nieminen piti teoriastaan useita luentoja. Niemisen julkaisut ovat kirjasia, joissa on runsaasti eri lähteistä valokopioituja leikkeitä kollaasina.
Kauko Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuuston varavaltuutettu 2001–2004. Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa hän oli Pääkaupunkiseudun Sitoutumattomien yhteislistan ehdokas.
Ahti Vielma

Ahti Kalervo Vielma (s. 8. huhtikuuta 1941 Kittilä) on suomalainen poliitikko ja kirjailija. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä vuosina 2003–2007. Vielma putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa ja erosi kokoomuksesta maaliskuussa 2010.
Koulutukseltaan Vielma on diplomi-insinööri, hän on valmistunut Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1967. Vuosina 1973–1981 hän toimi Jämsän teknisenä johtajana ja vuosina 1981–2004 Jyväskylän apulaiskaupunginjohtajana. 
Vielma on myös julkaissut runoja ja romaaneja. Hän on naimisissa Helena Vielman kanssa, ja heillä on kaksi lasta (Jouni s. 1964 ja Salla s. 1969).
Erkki Oinonen

Erkki Olavi Oinonen (22. syyskuuta 1915 Kuopion maalaiskunta – 7. marraskuuta 2005 Siilinjärvi) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari ja maanviljelijä. Sotilasarvoltaan hän oli vääpeli. Oinonen nimitettiin 18. heinäkuuta 1944 Mannerheim-ristin ritariksi numero 147. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan ylikersantti.
Oinonen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 38:n pikakivääriampujana ja Jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 30:ssa ja kunnostautui useissa hyökkäysvaiheen taisteluissa kesän 1941 aikana muun muassa Heinjoella sekä kesällä 1944 Talin–Ihantalan taisteluissa. Kersantti Oinonen haavoittui 29. kesäkuuta 1944 Leitimonjärven maastossa avatessaan yksinään tietä omien hyökkäykselle läpi kiviraunioissa olleen vihollisvarustuksen. 
Oinosen vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Oinonen ja Tiina (Kirsti) Husso. Hänen puolisonsa oli Maria Huovinen. Heillä oli lapset Kalle Olavi (s. 1945) maanviljelijä Siilinjärvi, Lauri Antero (s. 1948) puuteknikko työntutkija Siilinjärvi.
Sodan päätyttyä vääpeli Oinonen palasi kotiseudulleen Siilinjärvelle viljelemään maata ja siirtyi eläkkeelle vuonna 1975. Erkki Olavi Oinonen kuoli 90 vuoden ikäisenä kotonaan
Pöytäjääkiekko

Pöytäjääkiekko on jääkiekkoon perustuva pöytäpeli. Peli koostuu jääkiekkokaukalon pienoismallista, jolla kaksi pelaajaa liikuttaa kumpikin kuutta pelaajaa pöydän alla kulkevien tikkujen avulla. Kiekkokaukaloita on useita erilaisia, mutta lajin kansainvälisen katto-organisaation, ITHF:n, peleissä käytetään ruotsalaisen Stigan valmistamaa mallia. Pöytäjääkiekossa yksi ottelu kestää viisi minuuttia, ja jokaisessa turnauksessa yksittäinen kilpailija pelaa kymmeniä otteluita.
Vuonna 1992 perustettu Suomen pöytäjääkiekkoliitto (SPJKL) järjestää lajin kansallisia turnauksia, lähettää kansallisen rankingin perusteella maajoukkueen MM-kisoihin, ja pitää yhteyttä tiedotusvälineisiin, sponsoreihin ja muiden maiden lajijärjestöihin. Vuodessa SPJKL järjestää seitsemän kansallista ranking-turnausta, mukaan lukien pöytäjääkiekon SM-kisat, ympäri Suomea.
Tapaninkylä

Tapaninkylä () on Vantaanjoen itäpuolella ja Malmin pohjoispuolella sijaitseva Helsingin 39. kaupunginosa, joka on etupäässä pienkerros-, omakoti- ja rivitaloaluetta. Se jakautuu kahteen osa-alueeseen, jotka ovat Tapaninvainio (noin 8 100 asukasta, 31.12.2024) ja Tapanila (6 500 as.). Helsingin peruspiirijaossa alue ei muodosta omaa peruspiiriään vaan kuuluu Malmin peruspiiriin.
Aleksandr Aleksandrovitš Volkov

Aleksandr Aleksandrovitš Volkov (; 25. joulukuuta 1951 Brjansk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 20. toukokuuta 2017 Saksa) oli Venäjän federaatioon kuuluvan Udmurtian tasavallan ensimmäinen presidentti. Volkov syntyi vuonna 1951 suureen työläisperheeseen. Hän opiskeli teknillisessä koulussa ja valmistuttuaan hän työskenteli työnjohtajana ja pääinsinöörinä sekä rakennusosaston johtajana samanaikaisesti kun opiskeli korkeakoulussa.
Presidentiksi hänet valittiin Udmurtian ensimmäisissä presidentinvaaleissa 15. lokakuuta 2000. Hän sai 37,8 % annetuista äänistä (Udmurtian lakien mukaan voittoon riittää 25 %).
Ennen presidentiksi valitsemistaan Volkov oli Udmurtian tasavallan parlamentin puheenjohtaja, mikä oli Udmurtian korkein virka-asema ennen presidentin viran perustamista.
Volkov toimi presidenttinä kolme kautta vuoteen 2014. Hän kuoli 20. toukokuuta 2017 Saksassa, jossa hän oli ollut hoidettavana.
Vakhtang VI

Vakhtang VI (, 1675–1737) oli Persian nimellisenä vasallina hallinnut itäisen Georgian eli Kartlin kuningas. Hän oli Erekle II:n ohella maan 1700-luvun historian huomattavin hallitsija, joka tasapainotteli Persian vaatimusten ja itsenäisyyden välillä. Hän kuului Bagrationi-hallitsijasukuun.
Vakhtang nousi setänsä Giorgi IX:n sijaishallitsijaksi vuonna 1703 ja jatkoi veljensä Kaikhosron tilalla vuosina 1709–1711. Kun hänen olisi pitänyt kääntyä islamiin saadakseen šaahilta luvan nousta valtaistuimelle, hän kieltäytyi ja joutui pysymään Isfahanissa kuningas Iesen hallitessa Kartlia. Vuonna 1716 hän kuitenkin vastahakoisesti kääntyi ja palasi Georgiaan, mutta otti yhteyttä venäläisiin ja pyysi keisarikunnalta interventiota. Tsaari Pietari Suuri lähetti retkikunnan Kaukasiaan vuonna 1722. Hän ei kuitenkaan halunnut suututtaa turkkilaisia ja vetäytyi, minkä jälkeen Vakhtang joutui pakenemaan Tbilisistä Venäjälle, missä hän kuoli vuonna 1737. Retkikunnan epäonnistumista seurasi Georgiassa vuosien 1723–1735 raaka osmanimiehitys, joka tunnetaan nimellä "osmanloba".
Vakhtang oli tunnettu lainsäätäjä, oppinut ja runoilija. Hänen hallintoaan luonnehtivat pitkään kaivatut uudistukset ja hänen vuosina 1707–1709 laatimansa lakikokoelma ("dasturlamali"). Hän lähetti setänsä ja opettajansa Sulkhan-Saba Orbelianin Ranskaan pyytämään Ludvig XIV:ltä apua persialaisia vastaan. Hän perusti myös maan ensimmäisen kirjapainon.
Dimensioton suure

Dimensioton suure on dimensioanalyysissa luku, jolla ei ole fysikaalista yksikköä. Tällainen luku määritellään tyypillisesti kahden yksiköiltään samanlaisen suureen osamääränä. Dimensiottomia suureita käytetään laajalti matematiikassa ja fysiikassa.
Esimerkki: "poimimistani omenoista yksi kymmenestä on mätä" – tällöin mätien omenien suhde poimittuihin on (1 omena)/(10 omenaa) = 0,1, dimensioton luku. Toinen esimerkki on kulmien mittayksikkönä käytetty radiaani, joka määritellään kulman rajaaman ympyränkaaren suhteena ympyrän säteeseen. Radiaanin yksikkö on [metri/metri] eli 1.
Dimensiottomalla suureella ei ole yksikköä. Joskus on kuitenkin hyödyllistä merkitä sille yksikkö, jossa osoittaja ja nimittäjä ovat samat, esimerkiksi kg/kg. Tämä kertoo jotain siitä, mitä ollaan mittaamassa. Kansainvälinen paino- ja mittakomitea ("Comité international des poids et mesures", CIPM) on leikitellyt ajatuksella, jonka mukaan yksikköä "1" olisi alettu kutsua nimellä "uno" sekaannusten välttämiseksi. Sekaannus voi olla esimerkiksi kulmanopeuden yksikön rad/s sotkeminen taajuuden yksikköön hertsi eli 1/s. Suunnitelma ei saanut kannatusta.
Buckinghamin π-teoreema.
Buckinghamin π-teoreeman mukaan tiettyä muuttujamäärää "n" voidaan vähentää määrällä "k", joka on muuttujissa esiintyvien perussuureiden määrä. Näin saadaan joukko "p" = "n" − "k" itsenäisiä, dimensiottomia suureita, joilla voidaan kuvata alkuperäinen ongelma yhtäpitävästi. Selventävä esimerkki:
Sauvasekoittimen tehonkulutus on vatkattavan nesteen tiheyden ja viskositeetin funktio. Sekoittimen ominaisuuksia kuvaavat halkaisija ja pyörimisen nopeus. Täten meillä on "n" = 5 muuttujaa ongelmaa kuvaamassa.
Nämä "n" = 5 suuretta koostuvat "k" = 3 perussuureesta, jotka ovat 
Pii-teoreeman mukaan nämä "n" muuttujaa voidaan esittää ("p" = "n" − "k" = 5 − 3 = 2) kahdella itsenäisellä dimensiottomalla suureella. Sekoittajan tapauksessa ne ovat
Dimensiottomia suureita.
Dimensiottomia lukuja on äärettömän paljon. Joillekin eniten käytetyille on annettu erityisnimiä. Näitä ovat esimerkiksi
Fysikaaliset vakiot.
Fysiikassa yksiköt valitaan usein käytännöllisesti niin, että jotakin usein esiintyvää vakiota kuten valon nopeutta tai Planckin vakiota voidaan merkitä luvulla 1. Joitakin vakioita ei kuitenkaan voida eliminoida missään yksikköjärjestelmässä, ja ne on mitattava kokeellisesti.
Näitä ovat:
Ilia Tšavtšavadze

Ilia Tšavtšavadze (; 8. marraskuuta 1837 Qvareli – 12. syyskuuta 1907 Tsitsamuri) oli georgialainen kirjailija, hyväntekijä ja yksi Georgian itsenäisyysliikkeen johtohahmoista. 
Tšavtšavadze syntyi merkittävään aatelisperheeseen Kakhetin alueella. Hän kävi lukion Tbilisissä ja opiskeli oikeustiedettä Pietarissa. Palattuaan Georgiaan hän perusti ja toimitti useita lehtiä, kuten "Iveria" ja "Sakartvelos moambe", ja toimi monien kulttuuri- ja koulutusinstituutioiden johdossa (esimerkiksi Seura lukutaidon levittämiseksi georgialaisten keskuudessa). 1900-luvun alkuun mennessä hänestä tuli yhdessä Akaki Tseretelin kanssa toinen maan kansallisen heräämisen tärkeimmistä suunnannäyttäjistä. Tšavtšavadzea on pidetty älykkään keskustelun ja journalismin sekä standardin proosan muodonantajana. Hän toimi vuosina 1906–1907 Venäjän duuman jäsenenä ja ajoi liberaalia politiikkaa.
Tšavtšavadze laati paitsi eurooppalaisen kirjallisuuden käännöksiä ja artikkeleita myös proosaa. Hänen romaaninsa "Katsia-adamiani?", "Kako qatšaghi" ja "Otaraant kvrivi" käsittelevät maan vähäaatelin ja tavallisen kansan elämää ironisella otteella, kun taas esimerkiksi "Mgzavris tserilebi" kritisoi ajan yhteiskuntaa ja asetti tavoitteita kansalliselle heräämiselle.
Tšavtšavadze murhattiin vuonna 1907. Murhaa ei ole selvitetty, mutta sen tekijöinä on pidetty radikaaleja sosiaalidemokraatteja. Tšavtšavadze on myöhemmin kanonisoitu.
Lonely Planet

Lonely Planet (ennen heinäkuuta 2009 Lonely Planet Publications) on maailman suurin matkaopaskirjoja ja digitaalisia sisältöjä julkaiseva yritys. Vuoteen 2013 asti Lonely Planetin omisti BBC Worldwide, joka osti yhtiön kahdessa osassa sen perustajilta Maureen ja Tony Wheeleriltä vuonna 2007 ja 2011. Vuonna 2013 yhtiö siirtyi Brad Kelleyn NC2 Median omistukseen.
Lonely Planetin ensimmäinen opaskirja "Across Asia on the Cheap" julkaistiin vuonna 1973. Sen kirjoista tuli nopeasti erittäin suosittuja reppumatkailijoiden ja muiden pienellä budjetilla matkustavien keskuudessa. 
Lonely Planet julkaisee noin 650 erilaista kirjaa 118 maasta vuosimyynnin ollessa noin kuusi miljoonaa kappaletta (2004). Yhtiöllä on myös TV-tuotantoyhtiö Lonely Planet Television, ja sen päämaja on Melbournessa, Australiassa. 
Vuonna 1993 ilmestyi ensimmäinen pelkästään Suomesta kertova Lonely Planet -opaskirja "Finland – A Travel Survival Kit" Markus Lehtipuun toimittamana. Sitä ennen Suomea oli käsitelty tiiviimmin kustantamon Pohjoismaita kuvaavissa opaskirjoissa. Kirja oli ensimmäinen kustantamon yksittäisestä Euroopan maasta julkaisema opas tilanteessa, jossa yhtiön kustannusohjelma oli siirtymässä isoja alueita kattavista ”tiiliskivistä” helpommin mukana kulkeviin yksittäisten maiden oppaisiin.
Brittiläinen Pilot Productionsin tuottama, vuonna 1994 alkanut matkailuohjelmasarja tunnettiin aluksi nimellä "Lonely Planet" (nykyään sitä lähetetään USA:ssa nimellä "Globe Trekker" ja muualla "Pilot Guides"). Suomessa sarjaa on esitetty nimellä "Matkapassi".
Vuosina 2009–2020 Lonely Planet julkaisi kuukausittain matkailulehteä "Lonely Planet Magazine".
Akaki Tsereteli

Akaki Tsereteli (; 9. kesäkuuta 1840 Skhvitori – 26. tammikuuta 1915 Satškhere) oli georgialainen kirjailija, hyväntekijä ja yksi Georgian itsenäisyysliikkeen johtajista. 
Tsereteli syntyi Imeretin alueella huomattavaan aatelissukuun ja opiskeli Kutaisin lukiossa sekä Pietarin yliopistossa. Palattuaan Venäjältä Georgiaan hän alkoi julkaista runoja ja proosaa sekä artikkeleita "Tsiskari"-lehdessä. Hän liittyi kansallisliikkeen toisen merkittävän hahmon Ilia Tšavtšavadzen kanssa taisteluun konservatiivista aatelistoa vastaan, ja he nousivat 1900-luvun alkuun mennessä maan kansallisen heräämisen tärkeimmiksi suunnannäyttäjiksi. Lisäksi Tsereteli vaikutti georgialaisen journalismin syntyyn perustamalla ja toimittamalla useita suosittuja lehtiä, kuten "Akakis tviuri krebuli" ja "Khumara".
Tsereteli kirjoitti lukuisia runoja ja romaaneja 1860-luvulta 1900-luvun alkuun. Monet hänet runoistaan muunnettiin lauluiksi, joista "Suliko" on edelleen yksi Georgian tunnetuimmista. Hänen romaaneihinsa lukeutuvat "Baši-Atšuki" (1895–1896) ja omaelämäkerrallinen "Tšemi tavgadasavali" (1894–1908).
Sheffield

Sheffield on noin asukkaan kaupunki "(city)" ja metropolihallintopiiri () Etelä-Yorkshiren kreivikunnassa Pohjois-Englannissa, noin 260 kilometriä Lontoosta luoteeseen. Sheffield sijaitsee Penniinien juurella, ja sen alueella yhtyy neljä jokea – Porter Brook, Sheaf, Rivelin ja Loxley – ja muodostaa Donjoen. Hallintopiiriin kuuluu Sheffieldin kaupungin lisäksi esikaupunkialueita, maaseutua ja osa Peak Districtin kansallispuistosta.
Sheffield on Englannin yhdeksän suurimman kaupungin joukossa, ja maan nopeimmin kasvava liiketoiminnan keskus Lontoon ulkopuolella. Kaupungissa on kaksi yliopistoa, Sheffieldin yliopisto ja Sheffield Hallam University. Sitä ympäröivällä metropolialueella asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä.
Maantiede.
Sheffield on Englannin maantieteellisesti vaihtelevin kaupunkialue, ja maan vihrein suuri kaupunki. Kaupungissa on yhteensä 78 julkista puistoa (alaltaan yhteensä 18,30 km²), ja kolmasosa sen pinta-alasta sijaitsee Peak Districtin kansallispuistossa.
Talous.
Sheffield on maailmankuulu metalli- ja terästeollisuudestaan, jonka juuret ulottuvat ainakin 1300-luvulle. Terästeollisuus oli vastuussa kaupungin räjähdysmäisestä kasvusta teollisen vallankumouksen aikana 1800-luvulla. Vaikka teollisuuden merkitys kaupungille on vähentynyt, se tuottaa nykyään enemmän terästä kuin koskaan aikaisemmin. Suomalaisella metalliteollisuusyritys Outokummulla on ruostumatonta terästä valmistava tehdas Sheffieldin Tinsleyssä, mutta vuonna 2005 yhtiö ilmoitti sulkevansa sen lähitulevaisuudessa. Vuonna 2007 yritys kuitenkin laajensi toimintaansa alueella.
Meadowhall, joka 1990-luvun alussa oli Euroopan suurin ostoskeskus, sijaitsee Sheffieldin pohjoisosassa, lähellä naapurikaupunki Rotherhamin rajaa. Nykyään Meadowhall on liikevaihdoltaan Ison-Britannian toiseksi suurin ostoskeskus.
Urheilu.
Sheffieldistä ovat kotoisin jalkapalloseurat Sheffield United ja Sheffield Wednesday, jotka pelaavat Football Leaguessa. Sheffield FC on maailman vanhin jalkapalloseura.
Sheffield on myös tunnettu kaupungin Crucible-teatterissa vuosittain järjestettävästä snookerin maailmanmestaruusturnauksesta.
Tunnettuja sheffieldiläisiä yhtyeitä ja artisteja.
Rockyhtye Def Leppard, rock-yhtye Bring Me The Horizon, synthpop-yhtye Human League, brittipop-yhtye Arctic Monkeys, Iron Maidenin laulaja Bruce Dickinson ja laulaja Joe Cocker ovat tunnetuimpia sheffieldiläisiä.
Ostwind

Flakpanzer IV Ostwind ("saks. ”itätuuli”") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen ilmatorjuntapanssarivaunu. Ostwindin prototyyppi valmistui heinäkuussa 1944, ja se sai tulikasteensa saman vuoden joulukuussa Ardennien taistelussa.
Vaikka Ostwindin aseistus, 37 mm Flak 43 L/89 -konetykki, osoittautui tehokkaaksi matalalla lentäviä kohteita vastaan, panssarivaunun strateginen merkitys jäi pieneksi vähäisen valmistusmäärän vuoksi. Operatiivisilla joukoilla ei ollut koskaan tarpeeksi vaunuja etulinjan taisteluun, jotta ne olisivat voineet uhata liittoutuneiden ilmaherruutta. Vaunun runkona käytettiin vahingoittuneiden tai käytöstä poistettujen Panzer IV:den runkoa. Sen torni oli päältä avoin monitahokas, joka oli käyttökelpoisempi ratkaisu kuin Möbelwagenin panssariseinät, jotka piti avata taistelutilanteessa. Saksalaisten kaikki it-panssarit oli tarkoitus korvata Kugelblitzeillä kesällä 1945, mutta ainoastaan yksi torni saatiin valmiiksi.
Nashorn

Panzerjäger Nashorn ("Sd. Kfz. 164", "Sarvikuono") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntavaunu. 
Nashornille oli useampia nimityksiä, joista täydellisin nimitys oli ehkäpä: "8.8cm PaK43/1 (L/71) auf Fahrgestell Panzerkampfwagen III/IV (Sf)". Vuonna 1943 painetussa Nashornin ohjekirjassa käytettiin nimeä "8.8cm Pak 43/1 (L/71) Hornisse" ("herhiläinen"). Vuoden 1944 alussa Hitler määräsi vaunun nimeksi "Nashorn".
Nashorn oli kevyesti panssaroitu, päältä sekä osittain myös takaa avoin ja painoi vain 24 tonnia. Rungon etulevy oli parhaiten panssaroitu, mutta sekin oli vain 30mm paksu. Vaatimatonta panssaria kompensoi Nashornin pääase, eli 88mm panssarintorjuntakanuuna, mallia "8.8cm PaK43/1", joka oli toisen maailmansodan tehokkaimpia pst-tykkejä. Tykin hyvin pitkä, 71 kaliiperin mittainen putki antoi ammukselle suuren lähtönopeuden ja sen tehokkain ampumatarvike, volframisydäminen Pzgr.40/43-mallinen alikaliiperiammus läpäisi 1 000 metrin päästä 237mm ja 2000 metrin päästä 175 mm panssariterästä 90 asteen iskukulmalla. Pzgr. 40/43-ammuksia oli tosin yleensä melko vähän joukoilla, sillä volframipulan vuoksi niitä oli vaikea valmistaa. Hieman heikkotehoisemmalla Pzgr. 39/43-panssarikranaatilla vastaavat arvot olivat 186 ja 154 mm. Nashorn pystyi tuhoamaan kaikki neuvostoliittolaisten ja länsiliittoutuneiden panssarivaunut. Tykin lisäksi muuta kiinteää aseistusta vaunuissa ei ollut, minkä takia vaunuissa kuljetettiin lähipuolustusta varten yhtä MG-34 tai MG-42-konekivääriä. Nashorneja valmistettiin vuosina 1943–1945 yhteensä 494 kappaletta.
Vaikka vaunussa oli puutteita se osoittautui hyvin käyttökelpoiseksi tehokkaan tykkinsä ansiosta. Nashornit olivat raskaiden panssarintorjuntapataljoonien kalustona ja saavuttivat suuriakin tuhoamislukemia. Esimerkikisi 519. raskaan panssarintorjuntapataljoonan joukkueenjohtaja, luutnantti (myöh. kapteeni) Albert Ernst tuhosi vaunuineen 14 neuvostopanssaria yhdessä päivässä joulukuussa 1943.
Koivunkantosieni

Koivunkantosieni ("Kuehneromyces mutabilis") on kantosieniin kuuluva erinomainen ruokasieni.
Tuntomerkit.
Koivunkantosienen 3–10 cm leveä, kellanruskea lakki on nuorena kupera ja myöhemmin laakeneva, sekä usein hieman keskuskohoumallinen. Lakki on voimakkaasti kosteusmuuntuva, kuivuessaan se vaalenee keskustasta lähtien. Lakin reunat ovat läpisäteiset. Lakin alapuolella olevat heltat ovat melko tiheät ja tasatyviset, nuorena vaaleat mutta värjäytyvät myöhemmin kanelinruskeiksi. Sienen 4–10 cm pitkä, pohjaväriltään vaaleanruskea jalka on tasapaksu, solakka ja sitkeä. Jalassa on kalvomainen vaalea rengas, jonka alapuolelta jalka on tiheään ruskeasuomuinen. Rengas tummenee ja kuihtuu pois ajan myötä. Sienen tuoksu on miellyttävän aromaattinen.
Kasvupaikka ja -aika.
Koivunkantosieni kasvaa kimppuina koivun ja muiden lehtipuiden kannoilla kesäkuusta lokakuuhun koko Suomessa paljakka-alueita lukuun ottamatta. Joskus harvemmin se kasvaa havupuilla.
Käyttö ravintona.
Koivunkantosieni on erinomainen ruokasieni. Sen voi paistaa, keittää, kuivata tai käyttää muhennoksissa. Sienestä tulee käyttää vain lakit, koska jalat ovat hyvin sitkeitä.
Koivunkantosieni ei ole aloittelevan sienestäjän ruokasieni, koska se muistuttaa tappavan myrkyllistä myrkkynääpikkää. Myrkkynääpikkä on pienempi ja hennompi, epäselvemmin kosteusmuuntuva, heikosti jauhontuoksuinen ja sen jalka on renkaan alapuolelta vaalean silkkisäikeinen eikä ruskeasuomuinen. Myrkkynääpikkä kasvaa yleensä havupuiden kannoilla. Toinen samannäköinen sieni, johon koivunkantosienen voi sekoittaa on kevätkantosieni, joka ei ole myrkyllinen, mutta syötäväksi kelpaamaton. Kevätkantosienen jalka on tummanruskea ja suomuton.
Koivunkantosieniä viljellään ravintokäyttöön ainakin Saksassa ja Japanissa, ja Suomessakin myydään viljeltyjä koivunkantosieniä kuivattuina ja säilykkeinä.
Pienhevonen

Pienhevonen on hevostyyppi, joka on säännönmukaisesti ponikokoinen (alle 148 cm korkea) mutta mittasuhteiltaan hevonen, ei poni.
Pienhevonen ei ole terminä käytössä kaikkialla, ja monissa maissa ponikokoiset hevostyyppiset rodut luokitellaan joko poneiksi tai hevosiksi.
Touho Ankka

Touho Ankka () on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä Akun serkku.
Käsikirjoittaja Dick Kinney ja piirtäjä Al Hubbard loivat vuonna 1963 tämän pitkätukkaisen, harvahapsisen ja pipopäisen hahmon, joka esiintyi ensi kerran sarjakuvassa "The Health Nut" (julkaistu 1964, Suomessa nimellä "Touho-serkun toilauksia", "Aku Ankka" -lehdet 16/1966 ja 4/2004). Tarina sai pian jatkoa, ja yhdysvaltalaisten taiteilijoiden (muun muassa Tony Strobl) lisäksi hahmoa kehittivät erityisesti Ranskan, Italian ja Brasilian ankantekijät.
Muuta.
Touho on selvästi aikansa lapsi: hänen ulkomuodossaan ja elämänasenteessaan on selviä viittauksia 1950- ja 1960-lukujen beatnik- ja hippikulttuureihin. Touhon ennakkoluuloton optimismi ja ylitsevuotava itsevarmuus saavat arkisimmankin tapahtuman usein riistäytymään käsistä mitä mielikuvituksellisimmalla tavalla. Monipuolisen vaikkakin hataran sivistyksensä Touho on saanut lähinnä kirjekurssien kautta, ja vaikuttavienkin diplomien ja oppiarvojen myöntäjäksi paljastuu yleensä Leväperän opisto tai jokin muu vähemmän arvovaltainen opinahjo. 
Into, tarmokkuus ja liki pohjaton hyväntahtoisuus paikkaavat kuitenkin aukot taidoissa ja värikkäänä ja ennakkoluulottomana elämäntaiteilijana Touho on täydellinen aisapari toisinaan jopa liialliseen varovaisuuteen taipuvaiselle Akulle. Vaikka Touho tarkoittaa aina hyvää, hän ajautuu todella helposti erilaisten muotivirtausten pauloihin ja saa yleensä myös Akun vaikeuksiin. Touho ja Aku nähdään monissa Aku Ankan taskukirjoissa agentteina joko Roope Ankan perustamassa ATP:ssä (Ankan Tiedustelu Palvelussa), muukalaisia vastaan taistelevassa PAM:issa (Päihitämme Avaruuden Muukalaiset) tai Roope Ankan sanomalehden toimituksessa. Brasiliassa Touho nähdään myös Lepakkoankkana Taikaviitan apurina.
Touho on pukeutunut yleensä punaiseen paitaan ja myssyyn, mutta hän esiintyy sarjakuvissa varsin harvoin. Don Rosan luoman Aku Ankan sukupuun mukaan hän on Sisuvius Ankan veli ja Aino ja Unto Ankan poika.
"DuckTales"-sarjan toisella tuotantokaudella Touho Ankka teki ensimmäisen animaatiodebyyttinsä. Sarjassa hänen äänenään toimii Tom Kenny.
Mikko Nevalainen

Mikko Tapani ”Vaari” Nevalainen (s. 1952 Lappeenranta) on suomalainen basisti. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Kollaa kestää vuosina 1978-1980 ja Eppu Normaali vuosina 1979–1989. Nevalaisen korvasi Eppu Normaalissa Sami Ruusukallio. 
Soolojulkaisut.
Mikko Nevalaisen soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylilevykokoelmalla "Soolot" sekä myöhemmin CD-kokoelmalla "Hatullinen paskaa / Soolot".
Jauhosieni

Jauhosieni ("Clitopilus prunulus") on nimensä mukaisesti jauhontuoksuinen ja -makuinen helttasienilaji. Se on erinomainen ruokasieni.
Tuntomerkit.
Jauhosienen 2–12 cm leveä, yläpinnalta sileä ja hieman jauheinen lakki vaihtelee väriltään luonnonvalkoisesta harmaanvaaleaan. Nuoren sienen lakki on kupera, usein keskuskohoumallinen ja reunoilta sisäänkiertynyt, mutta myöhemmin se laakenee ja on aivan vanhana suppilomainen ja mutkalaitainen. Heltat ovat tiheässä, selvästi johteiset ja nuorena vaaleanharmaat tai vaaleanruskeat, mutta vanhana punertavat. Heltasto irtoaa helposti tattien pillistön tavoin. Sienen jalka on valkoinen, 2–5 cm pitkä, hoikka ja usein tyveen suippeneva. Malto on valkoista ja haurasta. Itiöpöly on vaaleanpunertavaa. Tuoksu ja maku ovat jauhomaisia.
Kasvuaika ja -paikka.
Jauhosienen itiöemän esiintymisaika on heinäkuusta syyskuuhun. Se on lahottajasieni ja eikä ole sikäli sienijuurien kautta sidoksissa mihinkään tiettyyn puulajiin. Sieni viihtyy lehti- ja sekametsissä, lehdoissa sekä ruohoisilla metsäaukeilla, polkujen varsilla, puistoissa ja puutarhoissa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, pohjoisempia havaintoja ei tunneta.
Käyttö ravinnoksi.
Jauhosieni on erinomainen ruokasieni ja esimerkiksi Ranskassa hyvin arvostettu. Se on parhaimmillaan tuoreeltaan pannulla paistettuna, mutta aromikkaan maun ansiosta se sopii myös maustesieneksi. Sitä voidaan säilöä kuivaamalla tai pakastamalla.
Jauhosienen tunnistamisessa tulee kuitenkin olla erityisen tarkkana, koska se muistuttaa hyvin paljon eräitä myrkyllisiä malikoita ("Clitocybe") ja rusokkaita ("Entoloma"), kuten myrkkymalikkaa, valkomalikkaa ja isorusokasta. Malikoilla on jauhosienestä poiketen lievemmin johteiset heltat, valkoinen itiöpöly ja erilainen tuoksu. Isorusokkaalla on jauhosienen tavoin punertava itiöpöly ja nuorena jauhomainen tuoksu, mutta isorusokkaan heltat ovat kolotyviset.
Haisusieni

Haisusieni ("Phallus impudicus") on laajalle levinnyt sienilaji. Suomessa se on harvinainen ja sitä esiintyy vain maan lounaisosissa merenrantojen rehevissä leppälehdoissa ja nurmikoilla. Pohjoisimmat esiintymät tunnetaan Porin seudulta. Ahvenanmaalla sitä tavataan jo melko yleisesti. Raadonhajullaan sieni houkuttelee kärpäsiä, jotka levittävät sen itiöitä. Haisusientä tavataan heinäkuusta marraskuuhun.
Aluksi sienen itiöemä on vaalea, munanmuotoinen ja miltei hajuton. Se kuitenkin kasvaa nopeasti, jopa yhdessä yössä yli kymmenen senttimetriä korkeaksi ontoksi lieriöksi, jonka päässä on limainen kellomainen itiömalto. Haisusientä ei pidetä ruokasieneksi kelvollisena. Sieni on tunnettu aiemmin nimillä pökkösieni ja pirunmuna, mutta pökkösienet ("Mutinus") tarkoittaa nykyään eri sukua.
Kotkansiipi

Kotkansiipi ("Matteuccia struthiopteris", syn. "Struthiopteris filicastrum") on suurikokoinen lehtojen saniainen.
Ulkonäkö ja koko.
Kotkansiiven maavarsi on lyhyt, pysty ja rönsyllinen. Lehdet nousevat kauniina, suppilomaisina kimppuina ja muodostavat suuria kasvustoja. Itiöpesäkkeettömät, hyvin lyhytruotiset lehdet kasvavat jopa 150 cm korkeaksi. Lehtilapa on kapean vastapuikea, lyhytsuippuinen ja kertaalleen parilehdykkäinen. Lehdykät ovat parijakoisia, liuskat pitkulaisia, tylppiä ja ehytlaitaisia. Toisin kuin muut Suomessa tavattavat saniaiset, kotkansiiven itiöpesäkkeet eivät ole lehden alapuolella vaan se tekee erillisiä itiölehtiä. Lehtien keskeltä nousevat itiölehdet ovat itiöpesäkkeettömiä lehtiä lyhyempiä ja kapeampia, kovia ja paksuja. Itiölehdet muuttuvat pian tummanruskeiksi. Suomessa kotkansiiven itiöt kypsyvät heinä-elokuussa.
Levinneisyys.
Euroopassa kotkansiiven levinneisyysalue on hajanainen ja mantereinen. Lajia tavataan Saksasta ja Alppien alueelta itään Romaniaan, Pohjois-Ukrainaan ja Keski- ja Pohjois-Venäjälle. Erillinen esiintymä on Kaukasuksen alueella. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Puolaan, Baltian maihin ja Fennoskandiaan. Aasiassa lajia tavataan paikoin Etelä-Siperiassa ja Kiinassa sekä Japanissa. Pohjois-Amerikassa kotkansiipeä kasvaa paikoin Alaskassa ja erityisesti Kanadan etelä- ja keskiosissa. Suomessa kotkansiipeä kasvaa harvakseltaan koko maassa, mutta myös puuttuu laajoilta alueilta muun muassa Pohjanmaalta ja Lapista.
Elinympäristö.
Kotkansiipi viihtyy parhaiten rehevissä puronvarsilehdoissa, saniaislehdoissa ja lehtokorvissa. Kasvustot ovat yleensä varjoisilla, hyvinkin kosteilla kasvupaikoilla.
Käyttö.
Kotkansiipeä viljellään yleisesti koristekasvina, varsinkin hautausmailla se on suosittu. Aikaisemmin sitä on esimerkiksi Ruotsissa kerätty ja kuivatettu karjan talvirehuksi.
South Yorkshire

South Yorkshire (suomeksi myös Etelä-Yorkshire) on metropolikreivikunta Yorkshiren ja Humberin hallintoalueella, historiallisen Yorkshiren kreivikunnan eteläosassa. Sen asema on ollut täysin muodollinen vuodesta 1986, jolloin sen valtuusto lakkautettiin ja hallinto siirrettiin neljälle metropolihallintopiirille. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
South Yorkshiren suurin väestökeskittymä on Sheffieldin yliopistokaupungissa (); muita suuria kaupunkeja ovat Rotherham, Barnsley ja Doncaster. Kreivikuntaan kuuluu myös maaseutua ja osa Peak Districtin kansallispuistosta.
Hallinto.
South Yorkshiren muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Väestö.
Vuonna 2020 South Yorkshiren metropolikreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli asukkaan asutuskeskukset:
Enteromorpha

Suolilevät ("Enteromorpha" spp.) ovat vihreitä, suolimaisia ja haarattomia leviä, joiden varressa on epäsäännöllisiä ilmarakkuloita. Suolileviä tavataan matalassa merivedessä kovalla pohjalla, usein laajoina, mattomaisina kasvustoina. Levät menestyvät myös meriveden täyttämissä kallioaltaissa. Suolilevät ovat rehevöitymisestä hyötyviä lajeja.
Suomen rannikolla esiintyvä suolilevä ("Ulva intestinalis", ent. "Enteromorpha intestinalis") on yksivuotinen kuultavanvihreä levä, jonka putkimainen sekovarsi voi kasvaa viisi senttiä leveäksi ja 40 senttiä pitkäksi.
2000-luvulla on todettu, että "Enteromorpha"- ja "Ulva"-suvut ovat sittenkin samaa sukua.
Paper Mario

Paper Mario (Japanissa nimellä Mario Story ) on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. 
Peli julkaistiin vuonna Nintendo 64:lle.
Peli julkaistiin vuonna 2007 Wiin Virtual Console -palvelun kautta ladattavaksi.
Peli pohjautuu "Mario"-pelisarjaan.
Peliä kehitettiin Nintendo 64DD:lle ja se on epäsuoraa jatkoa Super Nintendo Entertainment Systemin (SNES) "Super Mario RPG:lle". Kehitysvaiheessa siihen viitattiinkin paikoin "Super Mario RPG 2":na. 
Pelaaminen.
Muille "Mario"-sarjan peleille tyypillisesti pelin tarkoituksena on pelastaa Prinsessa Peach ja Sienivaltakunta Bowserilta, joka on tällä kertaa varastanut Star Rod -nimisen sauvan ja tehnyt itsestään voittamattoman. Bowser siirtää linnansa Peachin linnan alle, ja nostaa sen ulkoavaruuteen. Mario putoaa linnasta Goomba villagen lähistölle. Pian hän herää vuoteesta Goombaperheen talosta. Marion seuraan liittyy Goombario, Mario ihailija. He lähtevät Kuningas Goomban linnoitukselle päin, ja tapaavat Sinisen- ja punaisen Goomban. He lyövät nämä ja jatkavat matkaansa linnaan. Kun he kukistavat kuningas Goomban, linnasta tulee silta Toad Towniin.
Vastaanotto.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Seuraajat.
"Paper Mariolle" on julkaistu viisi jatko-osaa, Nintendo GameCuben ' vuonna 2004, Wiin "Super Paper Mario" vuonna 2007, Nintendo 3DS:n ' vuonna 2012 Wii U:n ' vuonna 2016 ja vuonna 2020 Nintendo Switchin '. Ominaista sarjan peleille ovat paperinukkemaiset hahmot kolmiulotteisessa ympäristössä.
Kreivikunta

Kreivikunta (, , ) on historiallinen tai nykyinen paikallishallinnon yksikkö Isossa-Britanniassa ja Irlannissa.
Englanti.
Englanti on jaettu 81 hallinnolliseen kreivikuntaan, joista kuusi on metropolikreivikuntia ("metropolitan counties") ja loput 75 muita kreivikuntia ("non-metropolitan counties"). Jälkimmäiset jaetaan usein shire-kreivikuntiin ("shire counties") sekä yhtenäishallintopiireihin ("unitary authorities"). Lisäksi Suur-Lontoon alue ("Greater London") muodostaa oman, muihin luokkiin kuulumattoman hallintoyksikkönsä.
Englanti jaetaan lisäksi historiallisiin kreivikuntiin sekä muodollisiin kreivikuntiin.
Wales.
Wales on jaettu 22 paikallishallintoalueeseen, joista yhdeksän on nimeltään kreivikuntia. Walesissa kreivikunnat ovat paikallishallinnon perusyksikköjä.
Lisäksi Wales on jaettu historiallisiin kreivikuntiin.
Irlanti.
Irlannin saari on jaettu yhteensä 32 kreivikuntaan, joista 26 on Irlannin tasavallassa ja kuusi Pohjois-Irlannissa, joka on osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa.
Weberin luku

Weberin luku on dimensioton suure virtausmekaniikassa. Sitä käytetään usein tilanteissa, joissa on kahden fluidin välinen rajapinta. Se kuvaa pintajännityksen merkitystä ja on siten hyödyllinen myös pisaroiden ja kuplien muodostusta sekä ohuita vesikalvoja tarkasteltaessa. Luku on nimetty Moritz Weberin (1871–1951) mukaan.
Weberin luku määritellään
formula_1 , usein myös edellisen neliönä eli formula_2
missä formula_3 on fluidin tiheys, formula_4 sen nopeus, formula_5 virtausta luonnehtiva pituus ja formula_6 pintajännitys.
Edellinen muoto on havainnollisempi, koska siinä nimittäjä on kapillaariaallon nopeus. Näin Weberin luku on analoginen Frouden luvun kanssa, jonka nimittäjässä on matalan veden aaltojen nopeus formula_7. Jälkimmäinen muoto puolestaan kuvaa nestepartikkeliin vaikuttavan inertiavoiman suhdetta pintajännityksen aiheuttamaan voimaan.
Carola

Carola Christina Standertskjöld-Liemola (o.s. Standertskjöld, 23. maaliskuuta 1941 Helsinki – 12. marraskuuta 1997 Kirkkonummi) oli 1960-luvun suosituimpia suomalaisia laulajia. Hän esitti jazzahtavaa iskelmämusiikkia, jossa oli usein myös blues- ja soul-vaikutteita. Hän oli suomenruotsalaisesta Standertskjöldin sukuun kuuluvasta aatelisperheestä, puhui viittä kieltä ja pystyi esiintymään yhdeksällä kielellä.
Ura.
Carolan säännölliset esiintymiset alkoivat vuonna 1962, kun hänestä tuli solisti Esa Pethmanin yhtyeeseen, jonka mukana laulaja kävi keikoilla kotimaan lisäksi myös Puolassa ja Tšekkoslovakiassa. Hänellä oli omia televisio-ohjelmia Saksassa ja Sveitsissä. Vuonna 1963 Carola kierteli laajemminkin Euroopassa Hazy Osterwaldin yhtyeen kanssa, ja samana vuonna ilmestyi ensimmäisenä singlenä juutalainen kansansävelmä ”Hava Nagila”.
Vuonna 1965 Carola oli mukana televisio-ohjelmassa "Lumilinna", joka voitti Montreux’n Kultaisen ruusun.
Ensimmäinen suuri menestyskappale oli vuonna 1966 ilmestynyt ”Kielletyt leikit” ja sitä seurasivat 1960-luvulla muun muassa ”Jerusalem” (1968), ”Nuori tumma” (1968), ”Ei aina käy niin kuin haaveillaan” (1967), ”Mä lähden stadiin” (1967) (duetto Lasse Mårtensonin kanssa) sekä ”Rakkauden jälkeen” (1968). 1960-luvulla Carola osallistui euroviisukarsintoihin vuonna 1965 Lasse Mårtensonin sävellyksellä "Ge mig en grabb" ja vuonna 1966 kappaleella "Meren laulu". Vuonna 1965 Carola esiintyi elokuvissa "Vaaksa vaaraa" sekä vuonna 1966 "Topralli". Carolan esityksiä taltioitiin myös Yleisradion kantanauhoille.
1970-luvun alussa Carola levytti muun muassa kappaleet ”Penkki, puu ja puistotie” (1971), ”Herrojen kanssa pellon laidalla” (1971), ”Rakastan saavuthan” (1972) ja ”Yksin” (1972). Vuonna 1971 hän osallistui euroviisukarsintoihin yhdessä Aarno Ranisen kanssa kappaleella ”Ei koskaan”, joka oli Ranisen säveltämä.
1970-luvun puolivälissä Carola siirtyi töihin miehensä liikeyritykseen vihannestukkuun. Esiintymislavoille hän palasi 1980-luvulla jazz-ohjelmistolla. Carola levytti vuonna 1980 Aarno Ranisen tuottaman albumin "Maria, Maria" ja vuonna 1985 Kassu Halosen tuottaman "Sydämeen jäi soimaan blues". 1980-luvun lopulla Carola konsertoi muun muassa UMO:n ja Iiro Rantalan kanssa. Viimeiseksi levytykseksi jäi kappale ”Sydämeni jäi Sorrentoon” (1988), joka ilmestyi kokoelmalevyllä "Ciao ciao bambina".
Vasta vuonna 2004 julkaistiin postuumisti albumi, joka sisälsi Carolan ominta jazz-ohjelmistoa; "Carola &amp; Heikki Sarmanto Trio" -albumin äänitykset tehtiin jo vuonna 1966, mutta niitä ei tuolloin julkaistu.
Carola ei tehnyt paljoakaan tavallisia tanssikeikkoja, vaan esiintymiset keskittyivät konserttilavoille, televisioon ja yökerhoihin. 
Tuija Wuori-Tabermann on kirjoittanut Carolasta elämäkertateoksen "Sydämeen jäi soimaan blues".
Yksityiselämä.
Carola oli vuosina 1971–1981 naimisissa liikemies Georg Liemolan kanssa. Carola sairastui alle 50-vuotiaana Alzheimerin tautiin ja kuoli siihen 56-vuotiaana. Vuodesta 1992 lähtien hän oli laitoshoidossa.
FK Saturn Moskovan alue

Saturn () oli jalkapalloseura Venäjän pääkaupungin Moskovan 85 100 asukkaan esikaupungista Ramenskojesta. Seuran joukkue edustaa Moskovan aluetta.
Saturn perustettiin paikallisen tehtaan joukkueeksi vuonna 1946. Vuoteen 1957 saakka se tunnettiin nimellä Krylja Sovetov (Крылья Советов), vuosina 1958–1959 nimellä Trud (Труд) ja vuosina 2002–2004 nimellä Saturn-REN TV (Сатурн-REN TV). Venäjän pääsarjassa joukkue on pelannut kaudesta 1999 lähtien, ja se on sijoittunut sarjassa parhaimmillaan viidenneksi kaudella 2007. Sijoituksen myötä joukkue pääsi mukaan kesän 2008 Intertoto Cupiin, mikä oli sen ensimmäinen kerta eurocupeissa. Venäjän cupissa Saturn on yltänyt välieriin.
Kauden 2010 jälkeen Saturn joutui vetäytymään Venäjän liigasta talousvaikeuksien vuoksi. 
Suomalaisista Saturnissa on pelannut muun muassa Alexei Eremenko Jr.
Mora-puukko

Mora-puukko (ruots. [mu:ra] suom. [mora]) on laajassa käytössä oleva ruotsalainen yleispuukko. Nimensä puukko on saanut Taalainmaalla sijaitsevasta Moran kunnasta.
Vanhemmissa Mora-puukoissa on käytetty laminoitua terää, joka on tehty kolmesta eri liuskasta. Rakenteen etuna on muun muassa terän ytimen parempi kestävyys katkeamista vastaan. Terä kestää katkeamatta pientä taivutustakin. Keskimmäisenä olevan karkaistun ja sitkeän teräksen ansiosta puukkoa voi käyttää pehmeämpien metallien, muun muassa meltoraudan, käsittelyyn. Alkuperäinen Mora-puukko tehtiin ahjoteräksestä (kankirautaa ahjossa hiilestämällä saadusta teräksestä). Nykyään suurin osa Morista tehdään yhdestä teräslaadusta: joko hiiliteräksestä tai ruostumattomasta teräksestä.
Puukkojen valmistus aloitettiin vuonna 1891. Valmistaja on vuodesta 2005 ollut Mora of Sweden, johon yhdistyivät Mora – KJ Eriksson (perustettu 1912) ja Frosts Knivfabrik (perustettu 1891).
Husaari

Husaari on kevyen ratsuväen sotilaan nimitys. Husaareja on ollut 1400-luvulta lähtien useissa Euroopan armeijoissa.
Husaarit saivat alkunsa Unkarissa kuningas Matias Corvinuksen aikaan, joka määräsi 1458 joka 20:nnen aatelisen puolustusjoukkoihin turkkilaisia vastaan. Hän oli ottanut mallia mongoleista ja pustan hevosmiehistä. Husaarien pääaseena oli yleensä sapeli. Husaarit olivat Unkarin eliittiratsuväkeä. Heitä pidettiin yleisesti hyvinä ratsastajina ja he niittivät mainetta vastustajan jalkaväessä ja myös raskaassa ratsuväessä. Ajan saatossa sana "husaari" yleistyi tarkoittamaan muitakin kuin vain Unkarin kevyen ratsuväen sotilaita.
Doncaster

Doncaster on noin asukkaan kaupunki ja asukkaan metropolihallintopiiri "(metropolitan borough)" Etelä-Yorkshiren metropolikreivikunnassa keskisessä Pohjois-Englannissa. Doncasterin lisäksi hallintopiiriin kuuluvat Conisbroughin, Mexboroughin, Bentleyn, Adwick-le-Streetin ja Thornen kaupungit sekä useita kyliä ja maaseutua.
Doncaster kuuluu Sheffieldin metropolialueeseen. Sen perustivat roomalaiset sotilaat ensimmäisellä vuosisadalla.
Doncasterilla on pitkä ilmailuun liittyvä historia. Maailman kaikkien aikojen toinen lentonäytös pidettiin kaupungissa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungin lähistölle, Finningleyn kylään, perustettiin lentotukikohta. Tukikohta oli toiminnassa vuoteen 1996 asti, jolloin se suljettiin. Keväällä 2005 lentotukikohdan paikalle avattiin uusi kansainvälinen lentoasema, Robin Hood Airport Doncaster Sheffield.
Doncaster on myös tärkeä rautatieliikenteen solmukohta.
Kaupungissa vaikuttaa jalkapallojoukkue Doncaster Rovers FC, joka pelaa Englannin ykkösliigassa. Sen osaomistaja, One Direction -yhtyeen Louis Tomlinson, on kotoisin Doncasterista.