tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joko-tai

Joko-tai on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 10. studioalbumi ja viimeinen albumi Narttu-yhtyeen kanssa ennen sen paluuta yhteen 2010-luvulla. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaatissa vuonna 1990.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000, joka sisältää myös "Mutta, mutta" -minialbumin.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A3-säv. Tommi Viksten.
Sovitukset Kauko Röyhkä &amp; Narttu.
Kauko Röyhkä &amp; Riku Mattila

Kauko Röyhkä &amp; Riku Mattila on suomalaisen Kauko Röyhkä &amp; Riku Mattila -duon esikoisalbumi, joka julkaistiin 6. helmikuuta 2008. Kauko Röyhkälle se on järjestyksessään 23. albumi.
"Sue"-lehti valitsi sen 2000-vuosikymmenen parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
Kengänkari

Kengänkari on noin kahden hehtaarin laajuinen saari ja luonnonsuojelualue Hailuodon kunnassa pääsaaren itäpuolella. Saari sijaitsee Ulkokarvon kylän itäpuolella Kengännenä-nimisen niemen edustalla Ojakylänlahden eteläreunalla. Lintujen pesimäsaarena tunnettu Kengänkari on matala, korkeimmalta kohdaltaan vain noin metrin verran merenpinnan yläpuolelle kohoava pääosin ruoikkoinen saari. Saaren linnusto on runsas, ja siellä on pesinyt Suomen suurin tukkasotkien yhdyskunta.
Kengänkari on seutukaavassa rakennuslain nojalla suojeltu alue.
Henrik Lindberg

Henrik Viktor Lindberg () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä pataljoonan komentajana, missä toimessa hän kaatui lopulta Raasulissa käydyssä taistelussa. 
Perhe ja koulutus.
Lindbergin vanhemmat lääkäri Karl Viktor Lindberg ja Mary Stjernvall. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1912 - 1914. Hän suoritti diplomi-insinöörirutkinnon ensimmäisen osan vuonna 1914. 
Jääkärikausi.
Lindberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 4. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Lindberg siirrettiin pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 3. heinäkuuta 1917. Samalla hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn moottoriveneenkuljettajakurssin. 
Suomen sisällissota.
Lindberg astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen armeijalle. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän palasi takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin aluksi kouluttamaan suojeluskuntajoukkoja Elisenvaaraan, josta hänet komennettiin myöhemmin jääkäriystävänsä Jaakko Nestori Tanelinmäen kanssa Antreaan Mälkölän rintamalle, mukanaan kuusi konekivääriä. Perille he saapuivat 3. maaliskuuta. Mälkölässä hän otti komentoonsa niin sanotun Mälkölän joukon noin 150 miestä A. Hynniseltä. Tästä Mälkölän joukkosta muodostettiin hieman myöhemmin Karjalan ryhmän (armeijakunnan) Karjalan 1. rykmentin 1. pataljoonan runko. Tämän pataljoonan muodostamisen yhteydessä Lindberg siirrettiin 14. maaliskuuta 1918 komentajaksi Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoonaan, joka oli koottu ennestään rintamalohkolla olleista komppanioista. Komppanian päälliköinä hänellä toimi pataljoonassa jääkärivänrikki Weikko Matti Läheniemi, V. Nissinen ja jääkärivänrikki Skogström. 
Mälkölästä Lindberg komennettiin Rautuun. Matkalla hän osallistui Raasulin kylän valtaukseen, jonka hän panikin toimeen 26. maaliskuuta. Asema-aluetta vastaan tehdyssä hyökkäyksessä Lindberg haavoittui vakavasti ja vielä haavoittuneenakin yritti johtaa hyökkäystä, mutta huomasi sen turhaksi ja antoi komennon itseltään pois kertoen puolustavan vain itseään niin kauan kuin aseessa riittäisi panoksia, viimeisen luodin hän sanoi säästävänsä itselleen. Tämän rohkean jääkärin ruumis löydettiin lopulta paljon myöhemmin Raasulin valtauksen jälkeen pahoin silvottuna. Pataljoonan komentajan tehtävät Lindbergin jälkeen otti jääkärivänrikki Läheniemi. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin eteläisessä ruotsalaisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin perhehautaan Helsingin hautausmaalle.
Tuure Happonen

Tuure Oskari Happonen (30. lokakuuta 1899 Nilsiä – 23. huhtikuuta 1918 Luumäki) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat työmies Mikko Happonen ja Eeva Tiina Heikkinen.
Opinnot.
Hän kävi viisi luokkaa Kuopion klassillista lyseota. 
Jääkäriaika.
Happonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 10. lokakuuta 1917.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, missä hän kaatui taistelussa 23. huhtikuuta 1918. Happonen oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kuopiossa. Hänet on haudattu Kuopioon valkoisten sankarihautaan. Hänen nimensä on painettu Valtion rautateiden pääkonttorin toisen kerroksen graniittiseen muistotauluun.
Nestori Tanelinmäki

Jakko Nestori Tanelinmäki () oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen äitinsä oli Hanna Tanelinmäki omaa sukuaan Girs.
Jääkärikausi.
Tanelinmäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 191. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota.
Tanelinmäki astui Suomen Valkoisen Armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoukuksen. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Takaisin Suomeen hän saapui 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen jääkärien etukomennuskunnan mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin yhdessä jääkäritoverinsa Henrik Viktor Lindbergin kanssa Antreaan Mälkölän rintamaosalle, mukanaan kuusi konekivääriä. Perille he saapuivat 3. maaliskuuta ja Tanelinmäki sijoitettiin Karjalan armeijakunnan Karjalan 1. rykmentin I pataljoonan 4. komppaniaan, jonka riveissä hän osallistui sisällissodan taisteluihin Muolaan-Mälkölän akselilla, missä hän haavoittui pahasti Muolaan Punnuksen kylässä 15. huhtikuuta 1918. Hän menehtyi seuraavana päivänä haavoihinsa ja hänet haudattiin Kortesjärven sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä.
Carl Stumpf

Carl Stumpf (21. huhtikuuta 1848 Wiesentheid, Saksa − 25. joulukuuta 1936) oli saksalainen filosofi ja psykologi, joka kuului ns. Brentanon koulukuntaan. Hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet muun muassa nykyaikaisen fenomenologian perustajaan Edmund Husserliin, hahmopsykologian perustajiin Max Wertheimeriin, Wolfgang Köhleriin ja Kurt Koffkaan, sekä itävaltalaiseen kirjailijaan Robert Musiliin.
Elämä ja ura.
Stumpf opiskeli Franz Brentanon ja Rudolf Hermann Lotzen oppilaana. Hän oli eräs Brentanon ensimmäisiä oppilaita ja pysyi aina melko lähellä tämän varhaisia teorioita. Stumpf kirjoitti väitöskirjansa Lotzen valvonnassa Göttingenin yliopistossa (1868) ja suoritti myös habilitaationsa Göttingenissä. Myöhemmällä iällään hän kiinnostui yhä enemmän kokeellisen psykologian empiirisistä menetelmistä, ja hänestä tuli yksi tämän alan pioneereista.
Stumpf opetti aluksi Göttingenissä ja toimi myöhemmin professorina Würzburgin, Hallen, Münchenin ja Berliinin yliopistoissa. Viimeksi mainitussa hän perusti kokeellisen psykologian Berliinin koulukunnan, johon kuuluivat muun muassa Wertheimer, Koffka ja Köhler. Koulusta tuli myöhemmin näiden kehittämän hahmopsykologian (Gestalt-psykologia) keskus.
Stumpfilla oli tunnetusti erimielisyyksiä Wilhelm Wundtin, joka oli tuolloin kokeellisen psykologian johtavia hahmoja, kanssa. Stumpf oli yhdysvaltalaisen filosofin ja psykologin William Jamesin hyvä ystävä ja kirjeenvaihtokumppani. James oli Stumpfin tavoin kiistoissa Wundtin kanssa.
Stumpfin nimiin on laitettu asiaintilan tai tosiseikan ("Sachverhalt") käsite, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Husserlin teosten kautta. Stumpf tunnetaan myös hänen muodostamastaan kolmentoista tiedemiehen paneelista nimeltään ”Hans-komissio”, jonka tehtävänä oli tutkia, osasiko der Kluge Hans -niminen hevonen todella laskea. Psykologi Oskar Pfungst todisti lopulta, ettei hevonen kyennyt laskemaan.
Reborn (Stryperin albumi)

Reborn on Stryperin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 16. elokuuta 2005. Se oli yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi vuoden 1990 "Against the Law" -levyn jälkeen.
Äänitys.
"Reborn" on tyyliltään nykyaikaisempi kuin yhtyeen aiemmat julkaisut. Se on myös raskaampi ja sisältää vaikutteita grungesta sekä vaihtoehtorockista. Reborn oli ensimmäinen albumi, jolla basistina oli Tracy Ferrie.
Albumista tuli heti keräilykohde, koska ensimmäiset painokappaleet sisältävät teknisiä vikoja: kappaleet 7–9 ovat albumilla eri järjestyksessä kuin kannessa on mainittu. Big 3 Records suunnittelee julkaisevansa albumin uudelleen oikealla kappalejärjestyksellä.
Albumista julkaistiin erilaisia muunnelmia eri kansitaiteilla riippuen formaatista ja maasta. Yhdysvaltojen painoksen vaihtoehtoinen kansikuva tuotettiin tietyille jälleenmyyjille, kuten kristillisille kirjakaupoille, joissa alkuperäistä kansikuvaa pidettiin ehkä turhan häiritsevänä tai sopimattomana.
Kappale ”I.G.W.T.” on nykyaikainen uudelleenäänitys yhtyeen menestyskappaleesta ”In God We Trust” samannimiseltä albumilta.
Juho Asumaa

Juho Tobias Asumaa (11. syyskuuta 1895 Alahärmä – 27. maaliskuuta 1918 Tampere) oli maanviljelijä ja jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Asumaa ja Liisa Mäenpää. Juho Tobias kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä Alahärmässä. 
Jääkäriksi hän värväytyi saksaan 9. maaliskuuta 1916 jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden, Schmardenin ja Aa-joen taisteluihin. Suomeen (Vaasaan) hän palasi pääjoukon mukana 25. maaliskuuta 1918. Suomen sisällissodassa hän toimi ryhmänjohtajana 12. jääkäripataljoonassa, jonka mukana Tampereen taisteluissa hän sai surmansa päähän osuneesta vihollisen luodista. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Alahärmässä ja hänet on haudattu Alahärmän valkoisten sankarihautaan.
Jeremiah S. Black

Jeremiah Sullivan Black (10. tammikuuta 1810 Stony Creek (Pennsylvania) – 19. elokuuta 1883 Brockie, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko.
Black toimi Pennsylvanian osavaltion korkeimman oikeuden presidenttinä vuosina 1851–1854. Vuonna 1857 presidentti James Buchanan nimitti hänet oikeusministerikseen. Hän toimi ulkoministerinä 17. joulukuuta 1860 – 4. maaliskuuta 1861.
The Brock/Calvert Project

The Brock/Calvert Project on Robert Calvertin ja Hawkwind-yhtyeen albumi vuodelta 2007. Se sisältää edesmenneen Hawkwind-muusikko/kirjailija Robert Calvertin vuonna 1986 taltioimia runoja jotka on yhdistetty Dave Brockin ja Hawkwindin soittamaan musiikkiin. Calvertin runot pohjautuvat hänen "Centigrade 232"-teokseen. Albumista tehtiin vain 1000 kappaleen painos. Albumin idea tuli Voiceprintin johtajalta Rob Aylingilta, joka pyysi Dave Brockia nauhoittamaan musiikkia Calvertin runoihin.
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Dave Brock sekä sanoittanut Robert Calvert, ellei toisin mainittu.
Ture Brommels

Thure Valdemar Brommels 25. huhtikuuta 1889 Mustasaari – 28. huhtikuuta 1918 oli suomalainen jääkäriluutnantti ja farmaseutti. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Petrus Brommels ja Maria Stenfors. Hän kävi kuusi luokkaa Vaasan ruotsalaista lyseota ja antautui apteekkialalle ja suoritti farmaseuttitutkinnon vuonna 1912, jonka jälkeen työskenteli apteekeissa Tampereella ja Vaasassa. 
Tämä mustasaarelainen farmaseutti liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 30. lokakuuta 1915. Hän toimi komppaniassa lääkintäaliupseerina. 1. komppaniasta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. 
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ja sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 1. eskadroonan 3 joukkueeseen. Sisällissodassa hän osallistui joukkueensa johtajana osaa taisteluihin Terijoella, Härkölässä (patterin valtaus) ja Kaislahdessa, jossa hän kaatui 28. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu Mustasaaren sankarihautaan.
Yrjö Kuusela

Yrjö Johannes Kuusela (28. marraskuuta 1897 Tampere – 19. huhtikuuta 1918 Valkeala) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat tehtaantyömies Juho Hjalmar Kuusela ja Karolina Eufrosyne Tjäder.
Konepajan työmiehenä toiminut Kuusela liittyi vapaaehtoisena jääkärikoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 18. tammikuuta 1916. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Saksan itärintamalla Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluissa.
Kuusela palasi Suomeen ja Vaasaan jääkärivääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918 ja hänet määrättiin joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa Tampereen valtaukseen sekä taisteluihin Rajamäellä. Hän kaatui Rajamäen taistelussa 19. huhtikuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Tampereella. Hänet on haudattu Tampereelle sankarihautaan.
John Hay

John Milton Hay (8. lokakuuta 1838 – 1. heinäkuuta 1905) oli yhdysvaltalainen journalisti, poliitikko ja diplomaatti.
Hay osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan pohjoisvaltioiden puolella, ja hänet ylennettiin majuriksi. William McKinleyn tultua presidentiksi Hay nimitettiin suurlähettilääksi Britanniaan. Hänestä tuli McKinleyn ulkoministeri vuonna 1898, ja hän neuvotteli Espanjan–Yhdysvaltojen sodan päättäneen rauhansopimuksen. Theodore Rooseveltin noustua presidentiksi McKinleyn murhan jälkeen Hay jatkoi ulkoministerinä kuolemaansa asti.
Hay oli 1861–1865 Abraham Lincolnin yksityissihteerinä ja osallistui myös sisällissotaan. Hän oli 1865–1870 lähetystön sihteerinä Euroopassa, 1871–1875 "New York Tribunessa" toimittajana, 1879–1881 ulkoasiain alivaltiosihteerinä, 1897–1898 lähettiläänä Lontoossa, missä varsinkin koetti vahvistaa Englannin ja Yhdysvaltain ystävyyttä. Vuosina 1898–1905 hän oli ulkoasiainministerinä ja johti 1898 rauhanneuvotteluja Espanjan kanssa. Hän teki 1901 Englannin kanssa Keski-Amerikkaa koskevan Hayn–Pauncefoten sopimuksen, joka jätti Panaman kanavan rakentamisen Yhdysvaltain haltuun. Kiinassa hän ajoi boksarikapinan jälkeen avoimen oven politiikkaa. Hän sai 1903 Englannin kanssa aikaan sopimuksen Alaskan rajan määräämisestä sovinto-oikeudessa, joka tuomitsi Yhdysvaltain eduksi. Hän teki uuden Panaman tasavallan kanssa kanavanrakennusta koskevan sopimuksen 1903.
Hay julkaisi suosittuja runoelmia (muun muassa "Pike County Ballads") ja yhdessä John George Nicolayn kanssa Lincolnin laajan elämäkerran 1890.
Luettelo Death Row Recordsin artisteista

Tämä artikkeli luettelee kaikki artistit jotka ovat nykyään tai ovat aikaisemmin olleet Death Row Records levy-yhtiössä.
Katso myös.
Death Row Records
Kaksi koiraa

Kaksi koiraa on suomalaisen muusikon Kauko Röyhkän 11. studioalbumi. Se julkaistiin sekä LP- että CD-formaatissa vuonna 1990.
Albumista julkaistiin remasteroitu CD-versio vuonna 2000.
Kappaleet.
Sävellykset ja sanoitukset Kauko Röyhkä, paitsi A5- sekä B4-san. Uuno Kailas, säv. Pupu Lihavisto ja Kauko Röyhkä.
Sovitukset Kauko Röyhkä, Pekka Gröhn ja Timo Vikkula.
A-puoli
B-puoli
Vastaanotto.
"Rumba"-lehden Santtu Luodon mukaan kappaleet ”Kaksi koiraa”, ”Ei mikään helppo homma” ja ”Vaikea ihminen” ovat Röyhkää upeimmillaan. Sen sijaan Uuno Kailaan runot ”Musta satu” ja ”Verkon silmässä” eivät hänestä sovi albumin kokonaisuuteen. Samoin AD-yhtyeen aikaisemmin levyttämä ”Vladivostok” jää leijumaan ilmaan. "Helsingin Sanomien" Markku Fagerlundin mielestä levy on soinniltaan karumpaa ja sanoituksiltaan ilkeämpää kuin Röyhkän tätä edeltänyt tuotanto, kuin paluuta alkuperäiseen tyyliin.
Vic Damone

Vic Damone, oikealta nimeltään Vito Farinola, (12. kesäkuuta 1928 Brooklyn, New York – 11. helmikuuta 2018 Miami Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen poplaulaja ja näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin Brooklynissä ja ihaili jo lapsuudessaan Frank Sinatraa. Damone levytti noin 2500 laulua.
Hän sai vuonna 1947 levytyssopimuksen Mercury Recordsilta, ja singlet "I Have But One Heart" ja "You Do" nousivat Billboard-listan seitsemänsiksi. Muita hittejä olivat ”Again”, ”You’re Breaking My Heart”, ”Angela Mia” ja ”April in Portugal”, mutta hän oli erityisesti tunnettu balladista ”On the Street Where You Live” Broadway-musikaalista "My Fairy Lady". Damone levytti useille levy-yhtiöille. 
Damone näytteli 1950-luvulla huolettomissa musikaaleissa ja elokuvissa, kuten "Rikas ja rakas" (1951), "Syvällä sydämessäni" (1954), "Athena" (1954), "Meripojat ankkurissa" (1955) ja "Muukalainen paratiisissa" (1955). Toiseen maailmansotaan sijoittuvassa elokuvassa "Helvetistä ikuisuuteen" (1960) hän näytteli merijalkaväen sotilasta. 
Hän lauloi elokuvien "Unohtumaton rakkaus" (1957), "Sota ja rauha" (1956) ja "Gigi" (1958) tunnussävelmät levylle, jotka menestyivät hyvin. 
Damone oli italialaistaustainen. Hän oli oikealta nimeltään Vito Rocco Farinola. Hän otti käyttöön äitinsä sukunimen Damone. Hän palveli vuosina 1951–1953 Yhdysvaltain armeijassa. Hän meni naimisiin näyttelijä Pier Angelin kanssa vuonna 1954. He erosivat vuonna 1959, mutta riitelivät poikansa huoltajuudesta kuusi vuotta. Vuonna 1963 hän nai Judy Rawlinsin. He saivat kolme tytärtä; he erosivat vuonna 1971. Avioliitto Rebecca Jonesin kanssa vuonna 1974 päättyi myös eroon. Hän meni naimisiin laulaja-näyttelijä Diahann Carrollin kanssa vuonna 1987, ja he erosivat vuonna 1996. Vuonna 1998 hän avioitui Rena Rowanin kanssa. Rowan kuoli vuonna 2016. 
Damone oli bahá'í-uskonnon harjoittaja ja Hollywood Walk of Famen jäsen. 
Damonen omaelämäkerta "Singing Was the Easy Part" ilmestyi vuonna 2009.
Hana Mandlíková

Hana Mandlíková (s. 19. helmikuuta 1962) on tšekkiläis-australialainen tennispelaaja. 
Mandlíková syntyi Prahassa ja oli jo tunnettu lapsipelaaja. Hän voitti uransa aikana neljä Grand Slam -turnausta: Australian avoimen (1980, 1987), Ranskan avoimen (1981) ja Yhdysvaltain avoimen (1985). Hän eteni Wimbledon-finaaliin vuosina 1981 (hävisi Chris Evertille) ja 1986 (hävisi Martina Navrátiloválle).
Mandlíková sai Australian kansalaisuuden vuonna 1988 ja vetäytyi peliuraltaan 1990. Hän on kuitenkin jatkanut valmentajana muun muassa Jana Novotnálle. Hänet kelpuutettiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1994.
Rakennekerrokset

Rakennekerrokset (myös päällysrakenne) tarkoittavat esimerkiksi tien pohjakerroksia. Rakennekerrokset on toteutettava huolellisesti, sillä muuten routa tai liikenteen kuormitus hajottaa päällysteen. Myös luonnonkivistä tai betonikivistä ladottujen kiveysten alle tehdään rakennekerrokset. Tuleva liikenne vaikuttaa rakennekerrosten korkeuteen: mitä raskaampi liikenne päällysteellä kulkee, sitä kantavampia eli korkeampia kerrosten on oltava.
Kerrokset.
Pohjamaa ja suodatinkerros muodostavat alusrakenteen, loput kerrokset ovat päällysrakenne. Suodatinkerros ja jakava kerros muodostavat yhdessä tukikerroksen. 
Rakennekerrosten rakentaminen ja materiaalit.
Pohjamaa tasoitetaan suunnitellun kaltevuuden ja korkeuden mukaan, tarvittaessa myös tiivistetään. Tukikerroksen alle levitetään usein suodatinkangas, joka voi myös toimia koko suodatinkerroksena. Suodatinkerroksen tarkoituksena on estää alus- ja päällysrakenteita sekoittumasta. Yleensä suodatinkerroksena on hiekkaa, jonka maksimiraekoko on 2 cm.
Jakavana kerroksena käytetään kalliosta tai sorasta murskattua kiviainesta, jossa suurimmat kappaleet ovat käyttökohteesta riippuen 56 tai 90 mm. Samoja materiaaleja käytetään myös kantavassa kerroksessa, mutta silloin niiden maksimiraekoko on 31 tai 56 mm. Kantavan kerroksen tarkoitus on lisätä rakenteiden kantavuutta ja tasata alusta päällystettä varten. Pihalle, jonka halutaan kestävän henkilöautoja, riittää hyvin kantavalla ja routimattomalla maalla 15 cm:n paksuinen kantava kerros sorasta. Jos maaperä on routivaa, tarvitaan vähintään 30 cm:n paksuinen tukikerros; vastaavan tukikerroksen paksuus Pohjois-Suomessa voi olla jopa 70 cm.
Päällyste.
Päällysteenä on useimmiten kiviä, laattoja, soraa tai asfalttia. Ulkonäön lisäksi päällysteelle on muitakin vaatimuksia: sen pitää olla kulutuksen- ja säänkestävä, helppo pitää puhtaana ja kunnossa ympärivuotisesti eikä se saa olla liukas.
Päällysteestä riippuen sen alle laitetaan asennushiekkakerros, joka on hienoa hiekkaa. Betonikivien ja -laattojen alle laitetaan 3–4 cm paksu asennushiekkakerros, luonnonkiville sitä tarvitaan 10–15 cm.
Lewis Llewelyn Dillwyn

Lewis Llewelyn Dillwyn (14. toukokuuta 1814 – 19. kesäkuuta 1892) oli walesilainen parlamenttiedustaja ja lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat parlamenttiedustaja, kasvitieteilijä ja simpukankuorien tutkija Lewis Weston Dillwyn ja Mary Llewellyn Dillwyn. Hän opiskeli Bathissa. 1838 hän avioitui Elizabeth ("Bessie") de la Bechen kanssa, joka oli geologi Sir Henry de la Bechen tytär. Heillä oli 3 lasta, poika ja 2 tytärtä. He asuivat Hendrefoilanissa. Hänen vanhempi veljensä oli kuuluisa valokuvaaja John Dillwyn Llewelyn. Hänen tyttärensä Amy Dillwyn tuli kuuluisaksi eräänä ensimmäisistä brittiläisistä naispuolisista teollisuusjohtajista ja poliitikoista, joka kirjoitti myös romaaneja.
Lewis Llewelynin isällä oli savi- ja posliinipaja "Dillwyn and Richards" Swanseassa, jonka johtoon Lewis Llewelyn siirtyi . Myöhemmin hänestä tuli myös Siemens Steel Companyn johtaja. Hän toimi Swansean parlamenttiedustajana 1848–1855 ja jälleen vuodesta 1885 kuolemaansa saakka.
Lewis Llewelyn tutki geologiaa ja lintuja. Hän on nimennyt ainakin filippiinienisojalan ("Megapodius cumingii"). Hän oli "Linnean Society"n jäsen.
Włodzimierz Zawadzki

Włodzimierz Jan Zawadzki (s. 28. syyskuuta 1967 Wierzbica) on puolalainen entinen painija. Hän kilpaili kreikkalais-roomalaisella tyylillä.
MZKS Orzeł Wierzbicaa edustaneen Zawadzkin uran kaikki arvokisamitalit tulivat 62 kilon sarjasta. Hänen suurin saavutuksensa on olympiakulta Atlantasta 1996. Hän voitti urallaan kolme Euroopan-mestaruutta 1991, 1995, 1999 ja pronssia vuonna 2001. MM-kilpailuista hänen saldonaan oli kaksi hopeaa 1995, 2002 ja kaksi pronssia 1994 ja 1997.
Zawadzki lopetti uransa vuonna 2003.
Sound Over Matter

Sound Over Matter on suomalaisen Hevein-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 2005. Albumi nauhoitettiin Sonic Pump studioilla. Levyn miksasi Finnvox-studiolla Mikko Karmila.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Leif Hedström sekä sanoittanut Leif Hedström ja Max Lilja.
Alexandre-Vincent Pineux Duval

Alexandre-Vincent Pineux-Duval eli Alexandre Duval (6. huhtikuuta 1767 Rennes, Ranskan kuningaskunta – 9. tammikuuta 1842 Pariisi, Heinäkuun monarkia) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, libretisti ja kirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Tausta.
Duval lopetti koulunkäynnin 14-vuotiaana liittyäkseen vapaaehtoisena Ranskan kuninkaalliseen laivastoon ja vietti 18 kuukautta Amerikassa, missä hän palveli amiraali de Grassen ja kenraaliluutnantti La Motte-Picquet'n alaisuudessa. Sen jälkeen hänestä tuli opiskelija Ponts et Chaussées'ssa eli sillan- ja tienrakennus-insinöörikoulussa ja hän työskenteli useissa eri tehtävissä arkkitehtina. Tämän jälkeen hän toimi eri aloilla: tupakkakauppiaana, merimiehenä, sotilaana, insinöörinä, arkkitehtina, näyttelijänä ja vihdoin kirjailijana. Ranskan suuri vallankumous vuonna 1789 järkyti hänenkin elämäänsä, ja sen kautta hän päätyi teatteriin, joka oli ollut kauan hänen intohimonsa.
Duval aloitti vaatimattomien näytelmien kirjoittamisen vallankumouksen alkuvaiheissa, mutta ei onnistunut saamaan niitä esitetyiksi. Hän uransa teatterin parissa alkoi kuitenkin vuonna 1790 näyttelijänä Palais-Royalessa sijainneessa Variétés-Amusantes teatterissa. Vuonna 1791 hän liittyi Comédie-Françaisen näyttelijäkuntaan, jonne hänestä tuli vakituinen jäsen vuonna 1799.
Hän kuitenkin kyllästyi pian ammattiinsa näyttelijänä ja omistautui näytelmien kirjoittamiselle. Hän esitti yksin tai ystävänsä Louis-Benoît Picardin tai muiden kanssa lähes kuusikymmentä näytelmää, joista suurin osa sai esityksensä Comédie-Françaisessa tai Opéra Comiquessa Pariisissa. Duval ei antanut kovin paljon painoarvoa näytelmiensä tyylille, vaan hän yritti miellyttää suurta yleisöä erilaisin vaihtelevin tilantein ja kekseliäin rakenneratkaisuin.
Hän on Ranskan ensimmäisen keisarikunnan tyypillinen näytelmäkirjailija, mutta hänen draamoistaan vähiten kunnianhimoiset ovat kestäneet aikaa parhaiten. "Les Projets de ménage" (1790), "Les Tuteurs vengés" (1794) ja "Les Héritiers" (1796) on herätetty henkiin 1900-luvulla ranskalaisilla näyttämöillä.
Hänestä tuli Louvois-teatterin johtaja ja vuonna 1807 Odéon-teatterin johtaja. Näissä teattereissa hän paljolti esitti omia näytelmiään. Vuonna 1812 hänen valittiin Ranskan akatemian jäseneksi. Vuonna 1831 hänestä tuli myös Arsenal-kirjaston johtaja. Hänen veljensä oli diplomaatti ja historioitsija Amaury Duval (1760–1838). 
Vuonna 1840 hän oli jo lähes sokea, ja lopetti kaikki toimintansa, myös osallistumisensa Ranskan Akatemian toimintaan.
Teokset.
Lyyriset teokset :
Alexandre-Vincent Pineux-Duvalin kootut teokset ilmestyivät hänen itsentä toimittamana yhdeksän nidettä käsittävänä versiona vuosina 1812–1825.
II taso

II taso on Kilven toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2004. Albumista julkaistiin myös rajoitettu painos, jossa on mukana DVD-levy. II taso on kaikkiaan Kilven parhaiten myynyt albumi .
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 10, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Kjersti Grini

Kjersti Elizabeth Grini (s. 7. syyskuuta 1971 Oslo) on norjalainen käsipalloilija.
Grini kuului Norjan maajoukkueeseen Atlantan olympialaisissa 1996 ja Sydneyn olympialaisissa 2000, ja jälkimmäisessä turnauksessa hän saavutti pronssimitalin. Hän oli voittamassa joukkueelleen Euroopan-mestaruutta 1998 sekä maailmanmestaruutta vuotta myöhemmin.
Grini pelasi maajoukkueessa marraskuusta 1987 joulukuuhun 2001. Hän pelasi maajoukkueurallaan 201 ottelua ja teki niissä 1003 maalia.
Juan ”Chi-Chi” Rodríguez

Juan Antonio ”Chi-Chi” Rodríguez (23. lokakuuta 1935 – 8. elokuuta 2024) oli puertoricolainen golfaaja. Hän syntyi Rio Piedrasissa yhdeksi vanhempiensa kuudesta lapsesta, hallitsi lajinsa jo ennen teini-ikää ja aloitti ammattiuransa vuonna 1960. 
Rodríguezista tuli ensimmäinen World Golf Hall of Fameen kelpuutettu puertoricolainen, kun hänet otettiin mukaan vuonna 1992. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Bob Jones -palkinto.
Rodríguez sai lokakuussa 1998 sydänkohtauksen. Hän toipui toteutetun angioplastian myötä.
Sandy Koufax

Sanford ”Sandy” Koufax (s. 30. joulukuuta 1935) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän aloitti Los Angeles Dodgersissa aikana, jolloin se vielä tunnettiin Brooklyn Dodgersina, ja pelasi siinä koko MLB-uransa (1955–1966).
Koufax syntyi New Yorkin Brooklynissä ja koki 3-vuotiaana vanhempiensa avioeron. Hän on juutalainen ja hallitsi high school -vuosinaan erinomaisesti sekä baseballin että koripallon, mutta baseball osoittautui lajiksi, jolla hän myöhemmin nousisi kansainväliseen kuuluisuuteen. 
Koufax jätti uransa kesken, kun hänellä todettu niveltulehdus eteni pelaamisen estäväksi. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1972.
James E. Campbell

James Edwin Campbell (7. heinäkuuta 1843 Middletown, Ohio – 18. joulukuuta 1924 Columbus, Ohio) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Ohion kuvernöörinä. 
Campbell istui Ohion edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1884–1889 ja Ohion kuvernöörinä vuosina 1890–1892. Myös hänen setänsä Lewis D. Campbell toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä, vuosina 1849–1858 ja 1871–1873. 
Campbell oli koulutukseltaan juristi.
Justin Francis Rigali

Justin Francis Rigali (s. 19. huhtikuuta 1935 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen katolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Los Angelesin arkkihiippakuntaan James Francis Aloysius McIntyre 25. huhtikuuta 1961. Hän sai 8. kesäkuuta 1985 nimitykset Volsiniumin titulaariarkkipiispaksi ja Paavillisen kirkkoakatemian johtoon. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Achille Silvestrini.
Rigali sai 25. tammikuuta 1994 nimityksen Saint Louisin arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 16. maaliskuuta. 15. heinäkuuta 2003 hänet nimitettiin Philadelphian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 7. lokakuuta. Hän jäi eläkkeelle 19. heinäkuuta 2011.
Rigali valittiin kardinaaliksi 21. lokakuuta 2003, jolloin hänet nimitettiin Santa Priscan kardinaalipapiksi. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin.
Rigali syntyi seitsemänlapsisen perheen nuorimpana. Hänen sisaruksiinsa kuuluvat jesuiittapappi ja nunna. Rigali sai tohtorinarvon kanonisessa oikeudessa Paavillisesta gregoriaanisesta yliopistosta 1964 ja sitten diplomin Paavillisesta kirkkoakatemiasta 1966.
Jerusalemin vanhakaupunki

Jerusalemin vanhakaupunki () on noin 1 neliökilometrin kokoinen muurilla erotettu kaupunginosa Jerusalemin itäosassa, joka 1860-luvulle asti oli koko Jerusalemin kaupunki. Vanhassakaupungissa on useita uskonnollisesti merkittäviä kohteita. Temppelivuori ja Itkumuuri ovat pyhiä juutalaisille, Pyhän haudan kirkko kristityille, Kalliomoskeija ja Al-Aqsan moskeija muslimeille.
Vanhan kaupungin korttelit.
Jerusalemia ympäröi muuri jossa on kuusi porttia. Sen sisäpuolella on vanhakaupunki jossa uskontokuntien korttelit ja pyhät paikat ovat pysyneet miltei samoina vuosisatoja. Vanhakaupunki on jaettu eri uskontokuntien mukaisiin kortteleihin: armenialaisten kortteliin, kristittyjen kortteliin, juutalaisten kortteliin ja muslimikortteliin. Ennen 1840-lukua asutus oli keskittynyt vanhankaupungin muurien sisäpuolelle koska asukkaiden piti suojautua alueella olevilta arabirosvoilta ja beduiineilta. Asukkaiden lukumäärä oli vuosina 1800–1835 vain noin 9 000–10 000. Ottomaanit rakensivat vanhan kaupungin tukevat puolustusmuurit ja kaupungin portit 1500-luvun alkupuolella.
Nykyisin eniten asukkaita on muslimien ja kristittyjen kortteleissa. Vuonna 2007 kokonaisasukasmäärä oli 36 965; uskonnollisten ryhmien mukaan jaoteltuna vuonna 2006 vanhassakaupungissa oli 27 500 muslimia, 5 681 kristittyä, 790 armenialaista ja 3 089 juutalaista.
Israelin itsenäistymisen jälkeen.
Vuoden 1948 Israelin itsenäisyyssodan jälkeen Jordania otti vanhankaupungin haltuunsa ja juutalaiset asukkaat häädettiin.
Kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 käytiin lähitaisteluita Temppelivuoren luona, ja Israel sai haltuunsa vanhankaupungin muun Itä-Jerusalemin ohessa, liitti ne Israelin alueisiin ja yhdisti uudelleen kaupungin läntiseen osaan.
Israel hallitsee nykyisin vanhankaupungin aluetta, jonka se katsoo osaksi pääkaupunkiaan.
Vanha kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Frenzy (Transformers)

Frenzy on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa. 
The Transformers.
Frenzy ja hänen veljensä Rumble ovat Soundwaven C-kaseteiksi muuntautuvia apureita. He molemmat käyttävät aseenaan täristimiä, joilla he voivat aiheuttaa maanjäristyksiä.
Elokuvasarja.
Transformers (2007).
"Transformers"-elokuvassa Frenzy on pieni Decepticon, joka muuntautuu CD-soittimeksi (myöhemmin myös kännykäksi). Frenzyn tehtävä on ladata viruksia tietokoneisiin. Frenzy osaa ohittaa palomuurin 10 sekunnissa. Yrittäessään estää Sektori 7:n agentti Seymour Simmonsia ja puolustusministeri John Kelleriä ottamasta yhteyttä ilmavoimiin, hänen heittämänsä heittotähti lensi takaisin häntä päin osuen hänen päähänsä ja tappaen hänet.
Transformers: Kaatuneiden kosto.
"ssa" nähtiin hänen päänsä vitriinissä Seymour Simmonsin äidin delin kellarissa, jossa Simmons piti piilossa vanhoja Sektori 7:n arkistoituja tietoja. Tämä on kuitenkin ristiriitaista sen suhteen, että ensimmäisessä elokuvassa hänen päänsä halkesi kahtia, sillä hänen päänsä oli ehjä.
DK Jungle Climber

Donkey Kong Jungle Climber on vuonna 2007 Nintendo DS:lle julkaistu tasohyppely. Pelin on kehittänyt Paon ja se on osa Donkey Kong -pelisarjaa.
Pelin edeltäjä on Game Boy Advancelle julkaistu DK King of Swing.
Pelaaminen.
Pelin tarkoitus on seikkailla Donkey Kong -nimisellä apinahahmolla pitkin pelissä olevia saaria ja tasoja, joiden vaikeusasteet muuttuvat entisestään Donkey kongin seikkaillessa tasojen läpi.
Anne Frank (vuoden 2001 elokuva)

Anne Frank () on vuonna 2001 tehty minisarja, joka perustuu Melissa Müllerin tekemään kirjaan "Anne Frank, A Biography". Sen on ohjannut Robert Dornhelm ja Kirk Ellis käsikirjoittanut, ja sen pääosia näyttelevät Ben Kingsley, Brenda Blethyn, Hannah Taylor-Gordon ja Lili Taylor.
Näyttelijät.
Lähde: 
Palkinnot.
Sarjan päänäyttelijät Ben Kingsley (Otto Frank) ja Hannah Taylor-Gordon (Anne Frank) olivat molemmat sarjan lisäksi ehdolla Golden Globeen, sarja sai Emmy-palkinnon, ja Ben Kingsley, Brenda Blethyn (Auguste van Pels) ja Hannah Taylor-Gordon olivat ehdolla rooleistaan.
Helmuth Weidling

Helmuth Otto Ludwig Weidling (2. marraskuuta 1891 – 17. marraskuuta 1955) oli tykistönkenraali Saksan armeijassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli Berliinin puolustuksen viimeinen komentaja Berliinin taistelun aikana. 
Hän oli syntynyt Halberstadtissa Preussissa ja liittyi armeijaan vuonna 1911. Toisen maailmansodan alussa hän otti osaa taisteluun Ranskasta Saksan XL panssariarmeijan komentajana, ja myöhemmin itärintamalla ainakin 86. jalkaväkidivisioonan ja XLI panssariarmeijan komentajana. Hän taisteli muun muassa Kurskissa, ja LVI panssariarmeijan mukana Seelowin metsän taistelussa. 
Ennen Berliinin taistelua Adolf Hitler käski teloittaa Weidlingin, koska epäili tämän siirtäneen komentopaikkaansa. Weidling riensi Führerbunkeriin, jolloin vakuuttuneena tämän rohkeudesta Weidling nimitettiin koko Berliinin puolustuksen johtajaksi huhtikuussa 1945. Ankarien taistelujen jälkeen Weidling antautui kenraali Vasili Tšuikoville 2. toukokuuta 1945.
Tšuikovin ja Vasili Sokolovskin ohjeiden mukaan Weidling teki antautumiskäskynsä kirjallisena. Weidlingin kirjoittamassa dokumentissa luki:
"30. huhtikuuta 1945 Führer teki itsemurhan, ja siten hylkäsi ne jotka olivat vannoneet uskollisuutta hänelle. Führerin ohjeiden mukaan te saksalaiset sotilaat joutuisitte jatkamaan Berliinin puolesta taistelemista siitä huolimatta että ammuksemme ovat lopussa ja että yleinen tilanne tekee vastarinnan jatkamisesta hyödytöntä. Määrään vastarinnan välittömän lopettamisen. Jokainen hetki kun vielä jatkatte taistelua, pitkittää Berliinin siviiliväestön ja haavoittuneittemme kärsimyksiä. Yhdessä neuvostoliittolaisten joukkojen ylipäällikön kanssa määrään teidät lopettamaan taistelun heti. WEIDLING, tykistönkenraali, entinen Berliinin puolustuksen aluepäällikkö."
Neuvostoliittolaiset ottivat hänet sotavangiksi ja veivät Neuvostoliittoon, jossa moskovalainen sotilastuomioistuin tuomitsi hänet yhdessä muiden saksalaisupseerien kanssa 25 vuodeksi vankeuteen helmikuussa 1952. Weidling kuoli Vladimirovkan vankileirillä Keski-Venäjällä 17. marraskuuta 1955. KGB:n ilmoittama virallinen kuolinsyy oli sydänkohtaus.
Weidling oli palkittu rautaristillä tammenlehvien ja miekkojen kanssa ansioituneesta palveluksestaan Saksan asevoimissa.
Izak Boom

Izak Boom (s. 1965 Leerbroek) on hollantilainen säveltäjä ja multi-instrumentalisti. Hän soittaa muun muassa pianoa, kitaraa, mandoliinia ja banjoa. 
Izak Boom tapasi Hollannissa asuvan suomalaisen laulajattaren Pauliina Mayn ja he perustivat yhdessä AINA-yhtyeen. Yhtye esittää Boomin säveltämää suomalaista lyriikkaa, Eino Leinoa, Kalevalaa ja Kanteletarta. AINA on konsertoinut runsaasti Hollannissa, ja keväällä 2006 levy-yhtiö Munich Records julkaisi siellä levyn "AINA Leino" (BMCD 496), joka on myynnissä myös Suomessa.
Izak Boom on konsertoinut AINA-yhtyeen kanssa Kajaanin Runoviikoilla 2004 ja 2005, Multian Lovisa Charlottan kirkossa 2004, Keuruun vanhassa kirkossa, Pukkilan Kohisevassa 2005 ja Suomussalmen musiikkijuhlilla 2008 . Maaliskuussa 2008 Boom esiintyi yhdessä Pauliina Mayn kanssa Geuzen-säätiön juhlassa Hollannin Vlaardingenin Suuressa kirkossa (Grote Kerk), missä presidentti Martti Ahtisaarelle jaettiin Geuzen-mitali hänen työstään kansainvälisten kriisien selvittäjänä. Tilaisuutta kunnioitti läsnäolollaan kuningatar Beatrix .
Izak Boom on työskennellyt suositussa hollantilaisessa teatteriryhmässä "De Berini’s". Tämän ryhmän kanssa hän on esiintynyt yli 300 kertaa Hollannin eri teattereissa. Boomilla on myös jousiyhtye "Vals Plat". Vuodesta 1995 lähtien Izak Boom on toiminut kapellimestarina "Peter Blanker Consort" -ryhmässä, joka perustettiin arvostetun hollantilaisen trubaduurin "Peter Blanker'in" ympärille. Boom esiintyy myös "De Alibi’s" -orkesterissa, joka säestää lahjakasta, nuorta säveltäjä-laulajaa nimeltä "Ibo Bakker". Lisäksi Boom on mukana "The Inmost" -duon kokeellisissa tanssiprojekteissa.
Johann Rattenhuber

Johann Rattenhuber (myös nimellä Hans Rattenhuber 30. huhtikuuta 1897 – 30. kesäkuuta 1957) oli saksalainen poliisiupseeri ja SS-kenraaliluutnantti ("SS-Gruppenführer"). Rattenhuber oli valtakunnankansleri Adolf Hitlerin henkilösuojauksesta vastanneen yksikön, Reichssicherheitsdienstin (RSD, "Valtakunnan turvallisuuspalvelu") päällikkö vuodesta 1934 aina vuoteen 1945.
Rattenhuber syntyi Münchenissä, missä hän loi uran poliisina. Maaliskuussa 1933, Himmlerin tultua nimitetyksi Baijerin poliittisen poliisin (BPP) päälliköksi, hän määräsi muodostettavaksi poliisimiehistä koostuvan henkivartioryhmän, ns. Führerschutzkommandon ("Johtajansuojausryhmä"). Tämän ryhmän päälliköksi tuli Rattenhuber, joka oli 10.3.1933 alkaen toiminut Himmlerin poliisiadjutanttina. Ryhmä muodostettiin müncheniläisistä rikospoliisimiehistä ja sen toiminta-alueena oli alkuun vain Baijeri, mutta Himmlerin saadessa kevääseen 1934 mennessä komentoonsa kaikkien osavaltioiden poliittisen poliisin, laajenivat myös Führerschutzkommandon toimivaltuudet valtakunnallisiksi. Samalla ryhmä laajeni vähitellen ylimmän poliittisen- ja valtiojohdon henkilösuojauspalveluksi ja nimettiin uudelleen Reichssicherheitsdienstiksi keväällä 1935. Rattenhuberin lopulliseksi SS-arvoksi tuli SS-kenraaliluutnantti. Hän oli paikalla RSD:n päällikön ominaisuudessa epäonnistuneen heinäkuun 20. päivän salaliiton aikana. 
Vuoden 1945 alussa Rattenhuber seurasi Hitleriä valtakunnankanslian alapuolella olevaan bunkkeriin. Hän oli mukana muun muassa tuomitsemassa Hermann Fegeleiniä kuolemaan petoksesta, kun Heinrich Himmler oli yrittänyt saada rauhan aikaan länsiliittoutuneiden kanssa. Sodan jälkeen neuvostoliittolaiset vangitsivat Rattenhuberin Berliinissä. Hänet vietiin Neuvostoliittoon, jossa hänet tuomittiin sotarikoksista vankeuteen. Vuonna 1955 hänet luovutettiin Saksan demokraattisen tasavallan viranomaisille. Rattenhuber kuoli 1957.
Pushing Hands

Pushing Hands on ensimmäinen Ang Leen ohjaama kokopitkä elokuva. Se ilmestyi vuonna 1992 ja aloitti niin sanotun Father Knows best -trilogian. Trilogian muut osat ovat "Hääjuhla" ja "Syö juo mies nainen". Trilogia käsittelee isä–lapsisuhdetta. Elokuvan nimi viittaa erääseen taijiquan-tekniikkaan.
Juoni.
Alex on Taiwanista Yhdysvaltoihin muuttanut mies. Hänellä on vaimo ja lapsi. Elokuvan alussa hänen isänsä on jäänyt eläkkeelle ja muuttanut Alexin luo asumaan. Alex on päivät töissä ja poissa kotoa. Hänen vaimonsa Martha koettaa kirjoittaa kirjaa kotona, mutta erilaiset elämäntavat taijita harrastavan Alexin isän kanssa aiheuttavat konfliktin. Martha haluaisi, että Alexin isä muuttaisi vanhainkotiin, mutta Alex tuntee velvollisuudekseen huolehtia isästään. Niinpä Alex joutuukin tasapainoilemaan vaimonsa ja isänsä tarpeiden välillä.
Arthur Greiser

Arthur Greiser (22. tammikuuta 1897 – 14. heinäkuuta 1946) oli saksalainen natsipoliitikko ja SS-Obergruppenführer.
Hän syntyi Schrodassa Posenin provinsissa Saksan keisarikunnassa. Vuonna 1903 hän meni kuninkaallis-humanistiseen kymnaasiin, jossa oppi puhumaan puolaa. Elokuussa 1914 hän liittyi Saksan laivastoon, mutta 1917 hänet nimitettiin ilmavoimiin länsirintamalle. Lentäjänä hän ansaitsi ensimmäisen ja toisen luokan rautaristin ja useita muita kunniamerkkejä. Sodan jälkeen Greiserin kotimaan jouduttua Puolalle, hänestä tuli rasisti, joka vihasi puolalaisia. Vuodet 1919–1921 hän kuului Freikorpsiin ja taisteli Baltiassa puna-armeijaa vastaan. Greiser oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen varhainen jäsen (numerolla 166 635). Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen ja Sturmabteilungiin 1. marraskuuta 1929 sekä SS:ään 30. kesäkuuta 1931. Hän sai palveluksistaan puolueen kultaisen ansiomerkin.
Hän oli senaatin presidentti ja Danzigin vapaakaupungin (nyt Gdańsk) päämies vuosina 1935–1939, Warthelandin gauleiter vuodet 1939–1945. Hänet tunnettiin kuumapäisenä poliitikkona ja toisen natsipoliitikko Albert Forsterin kilpailijana. Toisen maailmansodan aikana Greiser syyllistyi sotarikoksiin. Gauleiterina hän muun muassa siirrätti 60 000 juutalaista Łódźin ghettoon ja järjesti puolalaisten siviilien joukkomurhia. Hänen lempinimekseen tuli kansan keskuudessa ”toinen Stalin”. Sodan jälkeen hän antautui liittoutuneille Itävallassa, josta hänet siirrettiin Puolaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Puolan viimeisessä julkisessa teloituksessa vuonna 1946.
Anne Frankin päiväkirja (elokuva)

Anne Frankin päiväkirja on Anne Frankin "Nuoren tytön päiväkirjaan" perustuva elokuva vuodelta 1959. Elokuva sai kolme Oscar-palkintoa (parhaasta naissivuosasta, kuvauksesta ja lavastuksesta), minkä lisäksi sillä oli muitakin palkintoehdokkuuksia.
Elokuvan on ohjannut George Stevens ja Annen roolissa on Millie Perkins.
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 kahdenkymmenen kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Hämeenlinnan ortodoksinen kirkko

Hämeenlinnan ortodoksinen kirkko eli Jumalanäidin Tihvinäläisen ikonin kirkko (aiemmin Pyhien Aleksanteri Nevskin ja Johannes Krysostomoksen kirkko) on Helsingin ortodoksisen seurakunnan pyhäkkö. Hämeenlinnassa, Kaurialan kaupunginosassa, vanhan hautausmaan reunalla sijaitseva kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1962. Arkkitehti Mika Ernon suunnittelema kirkko on yksinkertainen punatiilinen, nyttemmin valkoiseksi maalattu rakennus, jonka länsipäädyssä on betoninen kellotorni. Suurin osa kirkollisesta esineistöstä on peräisin Hämeenlinnan entisestä ortodoksisesta varuskuntakirkosta.
Kirkko remonttiin, seurakunta liitettiin Helsingin ortodoksiseen seurakuntaan.
Keväällä 2014 seurakunta suunnitteli kirkkorakennuksen purkamista ja uuden rakentamista, sillä kirkko oli homeinen ja siellä oli sädesieniä. Asiasta piti neuvotella Museoviraston kanssa, joka piti Ernon suunnittelemaa kirkkoa hyvin erikoisena modernina pienenä kirkkorakennuksena, jollaista ei löydy muualta.
Kirkon remontointi aloitettiin alkuvuonna 2021, joilloin Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta siirtyi osaksi Helsingin ortodoksista seurakuntaa. Kirkon remontti maksoi 1,4 miljoonaa euroa ja se otettiin käyttöön elokuussa 2021. Kirkon katolla olevat kaksi ristiä kullattiin Lapin Tankavaarasta peräisin olevalla lehtikullalla.
Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä

Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä ("Criss Angel Mindfreak") on yhdysvaltalainen viihde- ja tosi-tv-ohjelma, jota esittää Yhdysvalloissa A&amp;E ja Suomessa Sub ja MTV3 Fakta. Ohjelman ensimmäinen jakso tuli vuonna 2005 ja ohjelmassa on yleensä Criss Angelin tekemiä stuntteja ja taikatemppuja.
Riemurasia

Riemurasia on suomenkielinen viihdesivusto, joka sai alkunsa vuoden 2003 huhtikuussa. Sivustolle rekisteröityneiden käyttäjien määrä ylitti 100 000:n rajan 21. elokuuta 2008 ja 200 000:n rajan 15. maaliskuuta 2009. Nykyään sivustolla on jo yli 500 000 rekisteröitynyttä käyttäjää. Sivusto toimii Riemurasia Oy:n alaisuudessa.
Riemurasia koostuu neljästä osasta: Jylppy-Galleriasta, Kaatopaikasta, Peliapajasta ja Rasiatubesta, joka sisältää linkitettyjä videoklippejä Riemurasian ulkopuolisista videopalveluista. Vain rekisteröityneet käyttäjät voivat kommentoida ja äänestää Riemurasiassa sekä lähettää sisältöä Jylppy-galleriaan. Palvelussa on täysi ennakkotarkastus sisällölle.
Hanns Rauter

Johann Baptist Albin ("Hanns") Rauter (4. helmikuuta 1895 – 24. maaliskuuta 1949) oli itävaltalaissyntyinen sotilas ja toisen maailmansodan aikana saksalainen SS-kenraali (Obergruppenführer). Rauter toimi Alankomaissa korkeassa SS-virassa vuosina 1940–1945, virkanimikkeellä Höhere SS- und Polizeiführer Nordwest.
Tausta ja sotilasuran alku.
Rauter oli syntynyt Klagenfurthissa Itävallassa, ja pääsi koulusta 1912, jonka jälkeen aloitti insinööriopinnot Grazin teknillisessä yliopistossa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli Itävalta-Unkarin armeijassa. Hän erosi palveluksesta 1919 luutnanttina. Sodan jälkeen hän toimi kansallismielisissä ja oikeistolaisissa Freikorps-joukoissa.
Rauter tapasi Adolf Hitlerin ensi kerran vuonna 1929 ja liittyi Itävallan kansallissosialistiseen puolueeseen. Hän pakeni Saksaan 1933, ja liittyi siellä NSDAP:n Itävallan johtajiin joskaan hänen ei tiedetä koskaan olleen virallisesti puolueen jäsen. Hän liittyi kuitenkin Sturmabteilungiin (SA) ja oli aktiivinen suunnitellessaan Itävallan kansallissosialistisen puolueen laittomia toimia. Vuonna 1935 hän siirtyi SS:n jäseneksi. Vuoteen 1940 saakka hän kuului Breslaun natsihallintoon.
Hollannin poliisikomentaja.
Toukokuussa 1940 Rauter nimitettiin SS- ja poliisijohtajaksi Alankomaihin (Höhere SS- und Polizeiführer Nordwest). Hän oli vastuussa Heinrich Himmlerille ja Arthur Seyss-Inquartille. Asemassaan hän vastasi vastarintaliikkeen kukistamisesta ja yhteensä 110 000 hollanninjuutalaisen siirtämisestä keskitysleireille – heistä ainoastaan 6 000 selvisi leiriltä hengissä. Lisäksi Rauter siirrätti 300 000 hollantilaista Saksaan pakkotyöhön. Hän määräsi myös siviilien joukkoteloituksia natseja vastaan kohdistuneiden iskujen jälkeen.
Liittoutuneiden operaatio Market Gardenin aikana Arnhemissä Rauter komensi "Osasto Rauteria" () Veluwen alueella. Arnhemin päädyttyä liittoutuneiden haltuun Rauterista tuli Maasin rintaman SS-joukkojen päällikkö.
Maaliskuussa 1945 Rauter haavoittui vakavasti Hollannin vastarintaliikkeen iskussa Woeste Hoevessa Veluwessa. Iskua ei oltu suunniteltu Rauteria vastaan, tarkoituksena oli ryöstää elintarvikekuljetus. Saksalaisiin sotilasasuihin pukeutuneet vastarintamiehet pysäyttivät Rauterin auton, tappoivat hänen kanssamatkustajansa ja haavoittivat Rauteria vakavasti. Vastauksena hyökkäykseen saksalaiset tappoivat satoja poliittisia vankeja tapahtumapaikalla ja lisäksi 50 henkeä Amersfootin keskitysleirillä ja 40 Haagissa sekä Rotterdamissa.
Oikeudenkäynti ja tuomio.
Rauter vietiin sairaalaan, jossa brittiläiset sotilaspoliisit pidättivät hänet sodan jälkeen. Rauter luovutettiin Hollannin hallitukselle. Haagissa pidetyssä, filmille tallennetussa sotaoikeuden istunnossa Rauter kiisti syyllisyytensä. Hänet tuomittiin kuolemaan, ja ylioikeus vahvisti tuomion tammikuussa 1949. Hanns Rauter teloitettiin ampumalla Scheveningenin lähellä 24. maaliskuuta 1949. Teloituspaikalla Rauter ei ottanut sidettä silmilleen ja antoi itse tulikomennon teloitusosastolle.
Villa Romana del Casale

Villa Romana del Casale on antiikin Rooman aikainen huvila Sisiliassa Ennan maakunnassa Piazza Armerinan kunnassa. Huvila tunnetaan hienoista ja hyvin säilyneistä mosaiikeistaan. Se on Unescon maailmanperintökohde.
Huvila on rakennettu 300-luvulla vanhemman asutuksen jäänteistä. Sen paikalla asuttiin 1100-luvun maanvyöryyn asti. Sen jälkeen alue oli maanviljelyskäytössä, ja mosaiikit kaivettiin esille 1950-luvulla.