Hala Ludowa

Hala Stulecia (Satavuotishalli, aik. Hala Ludowa eli Kansanhalli, alun perin saksaksi Jahrhunderthalle), on ympyränmuotoinen messu- ja näyttelyrakennus Wrocławissa (vuoteen 1945 Breslau, osa Saksaa), Sleesiassa, Puolan lounaisosassa. Halli on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2006.
Max Bergin suunnittelema halli rakennettiin 1911–1913 kuningas Fredrik Vilhelm III:n vuonna 1813 Saksan kansalle osoittaman julistuksen ("An mein Volk") juhlistamiseksi, ja tämän käynnistämän Napoleonin vastaisen kampanjan vuoksi. Napoleon lyötiin syksyllä 1813 Kuudennen liittokunnan sodan Leipzigin taistelussa. Ennen hallin rakentamista, sen ja nykyisen puiston paikalla oli hevosurheilun kilpailurata. Viereinen sijaitseva Wrocławin eläintarha oli perustettu jo 1865. Halli ympäristöineen rakennettiin messu- ja näyttelyalueeksi, jolla oli määrä esitellä Sleesian historiaa ja taloudellisia saavutuksia. Hallin avajaisisten yhteydessä (20. toukokuuta 1913) avautui alueella iso "Satavuotisnäyttely".
Valmistuessaan Satavuotishalli oli maailman suurin teräsbetonirakennelma. Sen kupolin sisähalkaisija on 65 metriä ja korkeus 42 metriä. Hallin pinta-ala on 14 000 m². Hallin pääsali oli mittava kupolirakenne, jota on verrattu esimerkiksi Istanbulin Hagia Sofiaan (jänneväli 31 m) ja Rooman Pantheoniin (jänneväli noin 44 m). Eräänä Satavuotisnäyttelyn kohokohtana hallissa esitettiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla 1912 palkitun Gerhart Hauptmannin näytelmää "Festspiel in deutschen Reimen". Esityksen aikaan hallissa oli tuolloiseen aikanaan maailman suurimpiin kuuluneet urut.
Itse hallin lisäksi alue koostuu 56 muusta näyttelytilasta sekä isosta vesialtaasta, jota kiertää puoliympyrän muotoinen pergola. Kaupunginarkkitehti Max Bergiä avusti Satavuotishallin loppuunhiomisessa Max Bergin ylistämä arkkitehti Hans Poelzig, joka suunnitteli monia muita Satavuotisnäyttelyn rakenteita, muun muassa vieresen Neljän kupolin paviljongin ja pergolan. Kaupungin johto kuitenkin nöyryytti Satavuotishallin ja näyttelypaviljongin avajaisissa Poelzigia, joka tästä loukkaantuneena muutti Breslausta ja siirtyi arkkitehdiksi Berliiniin. Neljän kupolin paviljongissa järjestettiin näyttelyjä ja tapahtumia vuoteen 1945 saakka. Vuodesta 1953 lähtien siellä toimi Wrocławin elokuvastudio. Tiloja käytettiin elokuvien tekemiseen aina 2000-luvun alkuvuosiin saakka. Rapistunut rakennus palautettiin uudistettuna maailmanperintökohteen hengessä alkuperäiseen käyttötarkoitukseensa näyttelytiloiksi vuosien 2013−2016 peruskorjaus- ja kunnostustöiden jälkeen. Nykyään Neljän kupolin paviljonki kuuluu Wrocławin kansallismuseon näyttelytiloihin ja toimii modernin taiteen museona.
Vuonna 1930 Adolf Hitler esiintyi Satavuotishallissa 25 000 ihmiselle.
Toisen maailmansodan jälkeen, kun kaupunki oli siirtynyt Puolan hallintaan, Satavuotishalli nimettiin Kansanhalliksi (Hala ludowa). Siinä järjestettiin vuonna 1948 suuri Takaisinsaatujen alueiden näyttely (Wystawa Ziem Odzyskanych), joka kesti yli kolme kuukautta (21.7.− 31.10.1948). Näyttely esitteli Saksasta Puolaan liitettyjen alueiden historiaa, arkkitehtuuria ja taloutta. Tästä muistuttaa professori Stanisław Hempelin suunnittelema, nykyään 90,3 metriä korkea teräsmasto (1948), joka kohoaa neulamaisena kohti taivasta Satavuotishallin länsipuolella sijaitsevalla aukiolla, Neljän kupolin paviljongin sisäänkäynnin edustalla. Läntisen aukion suunnasta katsottuna neulamainen masto symbolisesti halkaisee 'preussilaisen' Satavuotishallin kahtia ja pistää kommunistisessa propagandahengessä piikkinsä sitä korkeammalle. Alkujaan 106-metrisen maston kärjessä oli heijastava, alumiininen savuvanaa symbolisoiva rakenne. Tämä kuitenkin viottui myrskyssä vähän ennen avajaisia, ja jouduttiin poistamaan. Sittemmin teräsmaston heikentynyttä kärkiosaa jouduttiin turvallisuussyistä lyhentämään lisää. Samassa yhteydessä Wrocławissa pidettiin iso Älymystö rauhan puolesta -kongressi, johon osallistuivat muun muassa Pablo Picasso, Irène Joliot-Curie, Julian Huxley, Salvatore Quasimodo, Martin Andersen Nexø, Ilja Ehrenburg ja Mihail Šolohov. 
Vuonna 1952 hallin vieressä olevaan näyttelyrakennukseen perustettiin yksi Puolan merkittävimmistä elokuvastudioista, joka aluksi oli Łódźissa toimineen Wytwórnia Filmów Fabularnych (WFF) -studion haaraosasto. Tilat löytyivät Neljän kupolin paviljongista ja viereisestä suorakulmaisesta paviljongista (vuodesta 1953 lähtien). Wrocławin elokuvastudion tuotanto laajeni; kaupungissa on sittemmin valmistunut neljännes puolalaista pitkistä elokuvista. Sen tiloissa valmistuivat sellaiset kuuluisat puolalaiselokuvat kuten Andrzej Wajdan Sukupolvi (Pokolenie, 1954) ja Tuhkaa ja timanttia (Popioł i diament, 1958) sekä Roman Polanskin Veitsi vedessä (Nóż w wodzie, 1961).
Vuonna 2009 Satavuotishallin läheiseen vesialtaaseen rakennettiin valmius multimediasuihkulähde-esityksille. Tällä haluttiin juhlistaa maan demokraattisten vaalien 20-vuotisjuhlaa. Kesäkaudella iltaisin, puolen tunnin välein esitettävistä, musiikin tahdittamien multimedianäytösten seuraamisesta on muodostunut suosittu ympäristö istuskeluun ja picknikin viettämiseen.
Satavuotisnäyttelyalueen pohjoisosassa, aivan pergolan vieressä sijaitsee pääsymaksullinen japanilainen puutarha (1913). Puutarha syntyi diplomaatti Fritz von Hochbergin aloitteesta ja se toteutettiin japanilaisen puutarhurin Mankichi Arain avustuksella. Puistoalue muodosti osan Satavuotisnäyttelyä täydentäneestä "Taiteellisen puutarhanhoidon näyttelystä". Uudistettu puutarha avautui toukokuussa 1997, jota ennen japanilaiset ja puolalaiset asiantuntijat ajantasaistivat sitä japanilaisen puistotaiteen mukaisesti kahden vuoden ajan. Japanilaisesta puutarhasta pohjoiseen ja koilliseen sijaitsee avoin, 100 hehtaarin laajuinen, alkujaan vuonna 1783 perustettu Szczytnicki-puisto ().