tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika

Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika on vuonna 1970 julkaistu suomalainen Spede Pasasen käsikirjoittama ja Ere Kokkosen ohjaama komediallinen lännenelokuva. 
Nimestään huolimatta elokuvalla ei ole mitään tekemistä Speden aiemman tuotoksen "Noin 7 veljestä" kanssa. Speden esittämän Speedy Gonzalesin nimi on lainattu Warner Brosin piirroshahmolta. Pertti Melasniemen näyttelemä Clyden rooli oli alun perin tarkoitettu Vesa-Matti Loirille, mutta häneltä murtui jalka juuri ennen elokuvan kuvausten alkua. 
Filmin kuvia käyttämällä tehtiin myös kuvakirja, joka esittää elokuvan sarjakuvamaisesti; tällaisia kuvakirjoja tehtiin monista elokuvista ennen kuin videonauhurit yleistyivät. Tekstit ovat lähinnä kuviin liittyviä, mutta mukana on joitain vitsejä, joita filmiversiosta ei löydy, esimerkiksi lopun viittaus konekiväärin keksimiseen.
Jotkut elokuvan hahmoista olivat peräisin suoraan Suomen TV:ssä nähdyistä amerikkalaisista lännensarjoista. Bat Masterson nimikkosarjastaan, Hoss "Bonanzasta" ja Manolito "Karjatila High Chaparralista". Omissa sarjoissaan hahmot olivat sankareita, Speedy Gonzalesissa konnia. Hossin viitattiin Speedy Gonzalesissa tappaneen isänsä ja pikkuveljensä Joen, jotka olivat myös "Bonanzan" vakiohahmoja. 
Vuonna 1971 sai ensi-iltansa Vesa-Matti Loirin ja Spede Pasasen ohjaama "Hirttämättömät", jonka yhtenä päähenkilönä on Spede Pasasen esittämä Speedy Gonzales. Olavi Ahonen näytteli tässäkin elokuvassa hahmoa, joka oli muun muassa kapakoitsija.
Vastaanotto.
"Speedy Gonzales" oli Suomen elokuvateattereissa 305 816 katsojallaan vuoden 1970 kolmanneksi katsotuin elokuva "Akselin ja Elinan" ja "Naisenkuvien" jälkeen.
Jussi Pussi

Jussi Pussi on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut Ere Kokkosen ohjaama elokuva, jonka pääosassa esiintyy Vesa-Matti Loiri. Tuottajana toimi Spede Pasanen. 
Jussi Pussi käsittelee 1960- ja 1970-lukujen yliopistomaailmaa, joka erityisesti Pariisin vuoden 1968 tapahtumien jälkeen oli noussut poliittisesti kuumaksi aiheeksi. Myös sukupuolielämällä on keskeinen rooli.
Elokuvan päähenkilö on naisten ihailema opiskelija. Simo Salminen esittää vanhempaa opiskelijaa, joka tekee sosiologian väitöskirjaa sukupuolisuudesta. Muissa osissa muun muassa Irja Kuusla, Leila Itkonen, Sulevi Peltola ja Jaakko Talaskivi.
"Jussi Pussi" oli Suomen elokuvateattereissa 167 844 katsojallaan vuoden 1970 viidenneksi katsotuin elokuva ja neljänneksi katsotuin kotimainen. Kolmantena oli niin ikään Ere Kokkosen ohjaama "Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika".
Kahdeksas veljes

Kahdeksas veljes on vuonna 1971 julkaistu suomalainen Spede Pasasen elokuva. Se on Pasasen ensimmäinen täysin itsenäinen käsikirjoitus ja ohjaus. Kahdeksas veljes toi elokuvateatteriin 176 175 katsojaa.
Elokuvan nimestä huolimatta juoni ei liity millään lailla Aleksis Kiven Seitsemään veljekseen, eikä elokuva myöskään ole jatko-osa aiemmalle Spede-tuotannon elokuvalle "Noin 7 veljestä". Elokuvan nimeen liittyen ainoastaan alkuteksteissä väitetään että seitsemiä veljeksiä oli sittenkin kahdeksan ja Aleksis Kivi vaikeni kahdeksannesta, koska hänet oli lahjottu. 
Juoni.
Jalli Riivatsalo (Spede Pasanen) työskentelee keskusneitinä Mainostoimisto Universalissa. Hänen palkkansa on kuitenkin niin pieni, ettei hän juuri ehdi työpaikalleen, koska hänen on hankittava ylimääräisiä tuloja ystävänsä Jaskan (Vesa-Matti Loiri) kanssa.
Miehet onnistuvat myymään kirkasta vettä pimeänä viinana, ja ottamaan rahaa humalaisilta ravintola-asiakkailta. Lopulta Jalli päättää lyödä rahoiksi naimalla Suomen rikkaimman naisen. Teoksesta ”Suomen 20 rikkainta perhettä” hän löytää itselleen uuden morsiamen - johtaja Tässäpuron tyttären.
Hirttämättömät (vuoden 1971 elokuva)

Hirttämättömät on suomalainen Spede Pasasen ja Vesa-Matti Loirin ohjaama komediallinen lännenelokuva vuodelta 1971. Se on jatkoa vuoden 1970 elokuvalle "Speedy Gonzales – noin 7 veljeksen poika". Pasanen ja Olavi Ahonen uusivat roolinsa, muissa päärooleissa ovat Loiri ja Simo Salminen. Elokuva on kuvattu suurimmilta osin Porvoon maalaiskunnan Sondbyn hiekkakuopassa, joka esittää hiekkaerämaata. "Hirttämättömät" sai elokuvateattereissa 179 798 katsojaa. 
"Hirttämättömät" on Loirin ainoa ohjaustyö. Pasanen on merkitty toiseksi ohjaajaksi. Loiri kertoi haastattelussa vuonna 2014, että hän katsoi hoitaneensa suurimman osan ohjaamisesta. 
Suomen elokuvasäätiö myönsi huhtikuussa 1971 Filmituotanto Spede Pasanen Oy:lle 75 000 markan tuotantolainan Pasasen ohjaamaan "Kauhukakara"-elokuvaan. Laina kuitenkin käytettiin "Hirttämättömien" tuotantoon. Hyvistä katsojaluvuista huolimatta elokuva jäi tappiolliseksi ja tuotantolaina muutettiin avustukseksi. Elokuvassa toistuvan kappaleen ”Lonely Rider” sävelsi ja sovitti Jaakko Salo ja sanoitti Spede Pasanen.
Elokuvasta on tehty vuonna 2023 samanniminen uudelleenfilmatisointi.
Juoni.
Lonely Rider (Vesa-Matti Loiri) vie apurinsa Tonto-intiaanin (Simo Salminen) kanssa etsintäkuulutettua Speedy Gonzalesia (Spede Pasanen) palkintorahojen toivossa Njetponimajstadista Threepencestadiin hirtettäväksi. Tosin etsintäkuulutus ei ole aito, vaan Speedyn tekemä, tarkoituksenaan lunastaa palkkio perillä oikeasti etsintäkuulutetuista Yksinäisestä Ratsastajasta ja Tontosta. Matkaa kaupunkiin mainitaan jossain vaiheessa kertomusta olevan 400 mailia, ja koska Lonely Riderin suunnistustaidot ovat erittäin kehnot, he kiertävät ”hiekkaerämaata” useita viikkoja turhaan. Suurimmaksi haasteeksi kesken matkan tulee veden puute, koska Tonto sammuttaa nuotion juomavedellä heti matkan alkupäässä. Lonely toteaakin matkan taittuessa Tontolle, ettei ole juonut vettä kahteen viikkoon. Tosin sekä Tontolla että Speedyllä on omat juomavesikätkönsä... Taipaleella he tapaavat niin vihamielisen intiaanilauman, ryövärikaksikon, kuin myös kauniita intiaanityttöjä. Kun Lonely Rider viimein löytää vettä, hän ei juo sitä, toteaa vain ettei hän viitsi hyvää janoa juomalla pilata. Lopulta sankarit päätyvät takaisin Njetponimajstadiin. Kaupungissa sheriffi pidättää koko joukkion, ja matka Threepencestadiin alkaa alusta...
Saatanan radikaalit

Saatanan radikaalit on suomalainen vuonna 1971 valmistunut elokuva. Elokuvan käsikirjoittivat ja ohjasivat Paavo Piironen, Heikki Nousiainen, Timo Nissi ja Heikki Huopainen, jotka myös esittivät päärooleja elokuvassa. 
Elokuvan ensimmäinen televisioesitys tapahtui MTV3-kanavalla 26. heinäkuuta 2008.
Juoni.
Pave, Hese, Timppa ja Viiksi ovat joutuneet Helvettiin, jonka kuumuudessa he tuntevat olonsa kotoisaksi kuin saunassa. Paikan johtomiehille se ei sovi ja niinpä he lähettävät pojat lomalle kotimaahansa Suomeen. Mukaansa he saavat salkullisen rahaa ylellistä elämää varten. Ainoana ehtona on se, että he eivät saa tehdä rehellistä työtä, ja kiusaksi määrätään, että viina ei mene heille päähän.
Survival

Survival on reggaeyhtye Bob Marley &amp; The Wailersin 2. lokakuuta 1979 julkaistu albumi. Sen tärkeimpänä teemana on Afrikan maiden itsenäistyminen ja erityisesti Rhodesian (nykyään Zimbabwe) Ian Smithin hallinnon kukistuminen. Albumin kanteen on kuvattu orjalaivan pohjapiirros sekä kaikkien Afrikan valtioiden ja Aasiassa sijaitsevan Papua-Uuden-Guinean liput.
Survivalin nimeksi ajateltiin ensin antaa "Black Survival". Survival oli ensimmäinen osa Marley alun perin suunnittelemaa trilogiaa, jota jatkoivat "Uprising" (1980) ja "Confrontation" (1983).
Etukansi.
Etukannessa on 48 Afrikan maan lippua, joista 15 on vuokrattu vanhentuneiksi ("kursiivilla"). Zimbabwe (tuohon aikaan Zimbabwe-Rhodesia) edustaa kaksi eri lippua oman kansallisen lipun sijaan; myös Papua-Uusi-Guinea, valtameren kansakunta, on kuvattu.
Beleriand

Beleriand on laaja maa-alue J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamytologiassa. Se on "Silmarillionin" keskeisin tapahtumapaikka, mutta paljon myöhemmälle aikakaudelle sijoittuvassa "Tarussa sormusten herrasta" siihen vain viitataan. Beleriandin muita nimiä olivat Broceliand, Broseliand, Golodhinand, Noldórinan, Geleriand, Bladorinand, Belaurien, Arsiriand, Lassiriand, Ossiriand. Ossiriandista tuli lopulta toisen valtakunnan nimi.
Beleriand oli Keski-Maan luoteisosa ensimmäisellä ajalla. Nimellä tarkoitettiin aluksi vain Balarin lahden aluetta, mutta se levisi kattamaan laajemminkin alueet meren ja Ered Luinin eli Sinivuorten välissä. Nimen "Beler" tai "Balar" uskotaan tulleen siitä, että vala Ulmo viihtyi Balarin lahdella. 
Lännessä ja etelässä Beleriand rajautui Belegaerin eli Suuren meren rantaan. Pohjoisessa olivat Hithlum ja Dorthonion, ja idässä rajana olivat Sinivuoret. Nevrastin alue luoteeseen varsinaisesta Beleriandista laskettiin joskus osaksi Beleriandia.
Beleriandin tärkein joki Sirion virtasi pohjoisesta etelään ja jakoi maan Länsi- ja Itä-Beleriandiin. Jos sen ylitti idästä länteen, sai vastaansa paljon kukkuloita ja äkillisen pudotuksen, joka tunnettiin nimellä Andram eli Pitkä Muuri. Joki upposi maahan ja ilmestyi uudelleen Pitkän Muurin alapuolella. Pitkän Muurin itäpuolella oli alue, joka tunnettiin nimellä Ossiriand tai Seitsemän virran maa. Siellä sijaitsivat Gelion-joki ja sen kuusi haaraa, jotka virtasivat Sinivuorilta. Brethin ja Nenning olivat vähäisempiä jokia, jotka virtasivat läntiseen maahan, Falasiin. 
Vuonna 583 Ensimmäistä aikaa Beleriand tuhoutui lähes täysin Vihan Sodassa, Valarin taistellessa Morgothia vastaan. Vain pieni osa itäisestä Beleriandista säästyi, ja se tunnettiin nimellä Lindon. On joitain todisteita, että osia siitä olisi säilynyt Toisella ajalla, mutta nekin upposivat Númenorin tuhouduttua.
Kuten ennustus oli sanonut, Túrin Turambarin ja Morwenin haudat säilyivät Tol Morwenin saarella. Myös Himringin vaaran huippu ja osa Dorthonionista (joka tunnettiin nimellä Tol Fuin jäivät merenpinnan yläpuolelle. Yhdessä nämä muodostivat läntisen saariston.
BaSix

Basix on tanskalainen 2000-luvun taitteessa perustettu a cappella -yhtye, johon kuuluu kuusi vokalistia. Se on tuottanut toistaiseksi kolme CD-levyä sekä singlejä. Yhtyeen tyyli on lähinnä soulia muistuttava, mutta perinteisiä musiikin lajeja rikkova. Tunnettujen iskelmien omaperäisten sovitusten lisäksi yhtyeellä on omia kappaleita. Laulujen pääasiallinen kieli on englanti, mutta he esittävät myös tanskankielistä tekstiä. 
Yhtyeen taiteellinen johtaja on Niels Norgaard. Hän on Århusin kuninkaallisesta musiikkiakatemiasta valmistunut orkesterinjohtaja. Hän myös säveltää baSixille. Norgaardin pitkäaikainen ystävä John Kjoller on myös Århusin musiikkiakatemian käynyt, ja hänkin säveltää. Anders Orsager on esittänyt a cappellaa ennen tätäkin kokoonpanoa. Toke Wulf Møller on opiskellut Englannissa, ja hänellä on musikaalitausta samoin kuin Jakob Hejlseenillä. Hejlseen sanoittaa yhtyeelle. Yhtyeen kuudes jäsen Peter Bach on aloittanut muusikkouransa pop- ja rocklaulajana.
Aiheesta muualla.
Yhtyeen kotisivut
Mine Bombers

Mine Bombers on suomalaisen pienpelitalo Skitso Productionsin kehittämä ja julkaisema moninpeliin keskittyvä toimintapeli. Peli julkaistiin MS-DOS:lle vuonna 1995. Yksinkertaisimmillaan "Mine Bombers" on kaivosräiskintää, jossa pelaajien täytyy kerätä peliasetuksien mukaisesti joko eniten kultaa tai eniten tappoja, näitä arvoja vähiten haalinut luonnollisesti häviää. 
"Mine Bombers" on sekoitus ainakin "Bombermania" ja "Boulder Dashia", ja siinä on myös muita kaukaisia samankaltaisuuksia aikansa pelien kanssa. Peli kuitenkin kokoaa osista omalaatuisen yhtenäisyyden, joka tulee esille viihdyttävänä ja koukuttavana toimintana.
Alkuvalikossa on valittavissa pelattavat kentät, joita on useita kymmeniä ja sen lisäksi arpomalla generoidut kentät. Pelin mukana tuleva kenttäeditori mahdollistaa omienkin kenttien tekemisen. Asetuksista voi säätää myös pommien tehokkuuden, aarteiden määrän, eräajan ja paljon muuta. Ennen pelin alkua pelaajille voi antaa haluamansa nimimerkit. Nimimerkeillä pelatessa pisteet, tapot, kuolemat, kerätyt kullat ja muut tiedot tilastoituvat ja näkyvät aina valikossa nimimerkkiä painaessa.
Nimimerkin syötön jälkeen päästään kauppaan, josta pelaajat voivat ostaa aseita ja varusteita. Pommeja, lisähakkuja ja strategisempia käyttövälineitä on kaupassa runsaslukuisesti ja niitä voi ostaa keräämällään kullalla. Kultaa saa tietenkin kaivamalla tai räjäyttämällä sitä esiin kaivoksista tai tuhoamalla toisia pelaajia, ja saamalla heidänkin kultansa. Erä loppuu, kun kerättävät aarteet loppuvat, pelaajia on hengissä vain yksi tai eräaika loppuu.
Erän päättyessä palataan taas kauppaan ja voidaan ostaa lisää varusteita tai vaikka myydä niitä. Oletusasetuksilla kaupan hinnat vaihtelevat, ja muuten kalliisiin tuotteisiin kannattaakin sijoittaa rahansa vasta kun hinta on alhainen. Myydessään jotain asetta tai varustetta pelaaja ei saa siitä takaisin samaa summaa jonka hän pulitti sen ostaessaan. Tuotteiden myyminenkin on estettävissä asetusvalikon kautta.
Moninpelin lisäksi pelissä on valittavana myös yksinpeli, joka koostuu 15:stä haastavasta kentästä, joissa taisteillaan hirviöitä (Slime, Alien, Furry man, Grenade Monster) vastaan pommittaen tai vältellen näitä. Tarkoituksena on löytää tiensä EXIT-palkille, joka avaa kaupan ja mahdollistaa seuraavaan kenttään siirtymisen. Yksinpelissä on vain kolme elämää, mikä vaikeuttaa peliä huomattavasti, mutta elämiä voi löytää lisää kenttien salapaikoista.
"Mine Bombers" oli alun perin 20 markkaa maksava shareware-peli mutta on ollut ilmaislevityksessä (freeware) vuoden 2003 alusta lähtien. Skitso Productionsilla on tekeillä pelille jatko-osa, "MBII", josta ei marraskuuhun 2011 mennessä ole annettu vielä juurikaan tietoa julkisuuteen. Tarkoitus oli uudistaa pelin grafiikkaa ja tasapainottaa aseistusta.
Toimivuusongelmat.
Monien uusien tietokoneiden kanssa Mine Bombers kärsii yhteensopivuusongelmista tai pyörii ”ylikierroksilla”. Tätä voidaan kiertää MS-DOS-emulaattorilla, kuten DOSBoxilla, tai konetta hidastavilla apuohjelmilla.
Uuno Turhapuro menettää muistinsa

Uuno Turhapuro menettää muistinsa on vuonna 1982 julkaistu seitsemäs Uuno Turhapuro -elokuva.
Juoni.
Elisabeth Turhapuro on kyllästynyt mieheensä Uunoon ja yrittää ottaa hänestä avioeron. Koska Uuno ei kuitenkaan pärjäisi yksin elämässä, Elisabeth alkaa kouluttaa uutta vaimoa isänsä sihteeristä Unelma Säleiköstä. Tämä kuitenkin menee pieleen, kun Uuno ja Sörsselssön törmäävät toisiinsa lyöden päänsä yhteen. Törmäyksen seurauksena Uuno menettää muistinsa ja luulee olevansa nainen. Härski Hartikainen taas puuhaa rauhanliikettä, joka synnyttäisi maailmaan lopullisen rauhan dynamiitilla.
Näyttelijät.
Heikki Hietamiehellä oli elokuvassa rooli, mutta se leikattiin lopullisesta esityksestä pois.
Arvioita.
Kari Uusitalo kirjoitti "Hyvinkään Sanomissa" marraskuussa 1982: ”Väreihin siirtyminen on selvästikin pienentänyt Uunon ulkoisen olemuksen vastenmielisimpiä piirteitä, ja jossakin määrin lienee myös nimiosan esittäjän perin suttuista maskeerausta samassa yhteydessä samalla siistitty.” Arvostelijoiden suhtautuminen Turhapuro-elokuviin näytti yleisesti ottaen pehmenneen sarjan edetessä. Kuitenkin myös kriittisiä ääniä kuului yhä. Esimerkiksi "Kansan Uutisten" Antti Lindqvist katsoi ”"Uuno Turhapuro menettää muistinsa" -filmosen” olevan ”laskelmoitua ja hauskuuden varjolla tehtyä asenteiden muokkausta, joka äityy tavallisten komedia-ainesten lomassa tekemään pilaa rauhanliikkeessä toimivista ihmisistä tyyliin 'turpiin tulee jos et puolusta mun rauhaani'”. Lindqvist viittasi tässä yhteydessä myös "Helsingin Sanomien" poliittisen pilapiirtäjän Kari Suomalaisen rauhanliikettä vähätelleisiin ja ivanneisiin piirroksiin; Suomalainen oli antanut ymmärtää kansainvälisten, riippumattomina esiintyneiden rauhanjärjestöjen olevan tosiasiassa Neuvostoliiton maailmanlaajuisten valtapyrkimysten välikappaleita. 
"Helsingin Sanomien" kriitikko Helena Ylänen piti elokuvaa epätasaisena, mutta näki päähenkilön hahmossa kehitystä: ”Rumasta ankanpoikasesta on tullut joutsen. Pellestä on tullut klovni. Kaatuilija on löytänyt sydämensä. – – – Kun Uuno Turhapuro menettää muistinsa, hän menettää myös yliotteensa. Uuno on hämmentynyt ja hämillään. – – – Vesa-Matti Loiri on taiturimainen elokuvanäyttelijä, jolla on synnynnäinen ajan ja liikkeen taju sekä tekniikka, jollaista ei opeteta. Nyt hänen komiikassaan on myös syvyyttä ja viisautta.” 
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin

Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin on vuonna 1983 julkaistu kahdeksas Uuno Turhapuro -elokuva, joka on jatko-osa edellisenä vuonna julkaistulle "Uuno Turhapuro menettää muistinsa" -elokuvalle. Elokuva oli vuoden katsotuin elokuva, sillä se keräsi 381 181 katsojaa.
Juoni.
Kun Uunon muisti palailee pätkittäin, siitä seuraa tunnetusti harmia, kunnes hän kajahtaa taas ja pitää itseään äitinä, joka odottaa lasta. Kuitenkin kaiken myllerryksen keskellä itse Turhapuron ansiosta suunnitellaan uutta "Tuntematon sotilas" -elokuvan toista osaa, kun neuvostoliittolainen kauppavaltuuskunta saapuu Helsinkiin.
Muuta tietoa.
Elokuva on jatkoa elokuvalle "Uuno Turhapuro menettää muistinsa" (1982). Elokuva loppuu siihen, kun Uuno juoksee Moskovaan matkalla olevan junan perään, mikä mitä luultavimmin parodioi Loirin debyyttifilmiä "Pojat" (1962). Elokuvan loppuun Spede sijoitti vitsiksi tarkoitetun mainoksen, jonka mukaan sarjan seuraava elokuva tulisi olemaan "Uuno Turhapuro – Leningradin lemmikki". Tämän nimistä elokuvaa ei kuitenkaan koskaan tullut.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" kriitikon Helena Yläsen mielestä "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" ei ollut samaa tasoa kuin sen edeltäjä: "Tämä on Turhapuro-sarjan välitöitä, niitä joissa Uunon hahmo ei kehity ja hauskanpidossa on rutiinin tuntua. – – – Tämän uuden filmin puute on, että se hajaantuu niin moniaalle. – – – Uuno on miltei sivuhenkilö omassa elokuvassaan. Se on suuri virhe, sillä yksikään toinen tämän komedian henkilöistä ei ole samanlainen, perushahmoltaan suorastaan nerokas hahmo. Uunon rinnalla ovat pelkkiä avustajia niin 'normaali' vaimo, roopeankkamainen appiukko kuin tupuna ja hupuna kiitävät Spede ja Simo."
Monet kriitikot olivat alkaneet pitää Uunon hahmoa kiinnostavampana kuin itse elokuvia. Esimerkiksi "Tiedonantajan" Velipekka Makkonen kirjoitti: "Ajatus näyttää suomalaisen miehen ja naisen rooliasenteita Uuno Turhapuron kaltaisen hahmon kautta ei ole huono, mutta huonoa ja vastuutonta, yleisön todellista aliarvioimista ja pilkkaamista on kyvyttömyys nähdä Uunon kaltaisen hahmon todellisia ulottuvuuksia ja mahdollisuuksia, niin ilmaisun kuin komiikan alueella. Elokuvat tehdään huolimattomasti niin teknisesti kuin ilmaisullisesti, jälki on uskomattoman krouvia eikä yleisölle totisesti jätetä vähäisintäkään löytämisen iloa."
"Porin Lehden" Kari Levola pohti elokuvan kohdeyleisöä: "Turhapuroja on tähän asti pidetty jonkinlaisina perhefilmeinä. Nyt mukana alkaa olla jo sen verran rimaa alittavia aineksia, että sitäkin sietää jo harkita. – – – Tulee vain mieleen, että kun valtayleisö näyttää muodostuvan lapsista, voisi Spede säästää nyt ahkerasti viljellyt kaksimielisyydet ja pikkutuhmuudet jonnekin muualle." 
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle yhden tähden, kolme ei sitäkään ja viisi ei ollut elokuvaa arvioinut. Keskiarvoksi tuli 0,4 tähteä neljästä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Spektrofotometri

Spektrofotometri on laite, joka mittaa aineiden sähkömagneettisen säteilyn absorptiota eri aallonpituuksilla. Aineen absorptio tietyillä aallonpituuksilla riippuu aineen kemiallisesta koostumuksesta. Spektrofotometrillä selvitetään tutkittavan näytteen absorboimat aallonpituudet eli esimerkiksi näkyvän valon tapauksessa värit.
Toimintaperiaate.
Spektrofotometri perustuu Lambert–Beerin lakiin, jonka mukaan valon absorption määrä on suoraan verrannollinen valon aineessa kulkemaan matkaan ja aineen konsentraatioon liuoksessa. Laki pitää paikkansa vain osittain. On olemassa tietty väkevyysalue, jossa absorptio kasvaa lineaarisesti konsentraation kasvaessa. Tämä alue on riippuvainen aineesta, kuten myös alueen leveys. Spektrofotometriassa käsiteltävät pitoisuudet ovat luokkaa 1 mg/l, joillakin aineilla huomattavasti matalampiakin.
Spektrofotometrin pääkomponentit ovat säteilylähde, näytetila, monokromaattori ja ilmaisin. Spektrofotometrin säteilylähde lähettää sähkömagneettista säteilyä tietyllä aallonpituusalueella. Säteily osuu monokromaattoriin, josta vain kapea aallonpituuskaista heijastuu itse näytteeseen. Osa tästä säteilystä menee näytteen lävitse ja osa absorboituu. Absorptiota tapahtuu sitä enemmän mitä vahvempi liuos on ja se riippuu myös näytteen kemiallisesta koostumuksesta. Monokromaattoria säätämällä voidaan valita eri aallonpituuksia ja tutkia näytteen absorptio koko säteilylähteen aallonpituusalueella mittaamalla säteilyn intensiteetti näytteen toisella puolella olevalla ilmaisimella. Absorption määrästä tietyillä aallonpituuksilla voidaan päätellä tutkitun aineen kemiallinen koostumus.
Sakari Virkkunen

Veli Niilo Sakari Virkkunen (vuoteen 1935 "Snellman"; 29. toukokuuta 1925 Karttula – 22. maaliskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän oli "Ylioppilaslehden" päätoimittajana vuosina 1951–1954. "Suomen Kuvalehden" toimituskuntaan hän kuului vuodesta 1955 alkaen ensin toimitussihteerinä vuoteen 1967, toimituspäällikkönä vuosina 1968–1972 ja lopulta erikoistoimittajana ja kolumnistina vuosina 1973–1986.
Virkkusen tunnetuimmat kirjalliset teokset olivat Paasikiveä edeltäneitä tasavallan presidenttejä käsittelevät kirjat, joita muun muassa Jukka-Pekka Pietiäinen luonnehtii kepeisi ja toteaa, että niiden suurin heikkous on, että niissä ei kerrota tai täsmennetä lähteitä, jolloin "vapaalla kädellä voi kirjoittaa puolitotuuksia ja tarkoitushakuisilla sanavalinnoilla ryydittää kerrontaa".
Virkkunen aloitti vuonna 1958 Suomen Kuvalehdessä "Jyviä ja akanoita" -palstan, johon on vuosien mittaan koottu lehdissä, radiossa ja televisiossa sattuneita tahattomia, huvittavia oikeinkirjoitus- ja sanavirheitä. Näistä parhaita Virkkunen kokosi vuonna 1988 kirjaksi.
Sakari Virkkunen julkaisi "Suomen Kuvalehdessä" kolumneja otsikolla ”Miten maa makaa”. Nämä kolumnit eivät suinkaan aina olleet Suomen poliittisen johdon − tai kuten Virkkunen itse ilmaisi: ”ns. edistyksellisten piirien” − mieleen.
 "Ståhlberg: Suomen ensimmäinen presidentti", 1978
 "Relander: Hymyilevä presidentti", 1979
 "Svinhufvud: Kansallinen presidentti", 1981
 "Kallio: Talonpoikaispresidentti", 1983
 "Ryti: Myrskyajan presidentti", 1985
 "Mannerheim: Marsalkka ja presidentti", 1989
Royal Comics Syndicate

Royal Comics Syndicate on suomalainen sarjakuvasyndikaatti, joka on toimintansa alusta lähtien ottanut tavoitteekseen kotimaisen sarjakuvan kansainvälistämisen. Sarjakuvasyndikaatti toimii sarjakuvantekijöiden agenttina ja myy tekijöiden puolesta sarjakuvien julkaisuoikeuksia sanomalehdille, aikakauslehdille ja muille medioille. Royal Comics Syndicaten on perustanut sarjakuvataiteilija Timo Kähkönen, jonka tunnetuin sarjakuva on Paikallisuutisia. Syndikaatti on perustettu vuonna 2004. Sarjakuvasyndikaatin tavoitteena on suomalaisten sarjakuvantekijöiden toimintaedellytysten parantaminen myymällä heidän tuontantoaan kansainvälisille markkinoille.
Sarjakuvat.
Syndikaatin levityksessä on kuusi sarjakuvaa.
Autolautta

Autolautta on alus, joka kykenee kuljettamaan autoja ja muita ajoneuvoja vesistön yli. Autolautat ovat tyypillisesti ro-ro-aluksia, joihin ajoneuvojen lastaus aluksen autokannelle ja sieltä pois tapahtuu aluksessa olevien porttien kautta. Portit sijaitsevat tyypillisesti aluksen keulassa ja perässä, jolloin alus on siis läpiajettava. Kaikki alukset eivät kuitenkaan ole läpiajettavia, lisäksi joissain on myös sivuportit aluksen kyljessä. Porteissa on rampit, joita pitkin ajoneuvot ajetaan autokannelle. Pientä autolauttaa, joka liikennöi kahden päätepisteen väliä lyhyellä reitillä, kutsutaan lossiksi.
Autolautta "Estonian" uppoamisen 1994 jälkeen ryhdyttiin tarkastamaan keulaportillisia autolauttoja säännöllisesti. Aluksen uppoamisen syynä oli keulavisiirin rikkoutuminen ja irtoaminen, jolloin vesi pääsi tulvimaan autokannelle kaataen ja upottaen aluksen. 
 Ensimmäisissä käyttöönotetuissa autolautoissa matkustajia ja raskaan kaluston kuljettajia varten aluksissa oli hyttipaikkoja ja makuusalonkeja, joissa saattoi levähtää matkan ajan. Viihdykkeitä ei ruokaravintolaa ja baaria lukuun ottamatta juuri ollut.
Nykypäivän autolautat muistuttavat usein risteilyaluksia, ja ajoneuvojen siirto meren yli on muuttunut vain yhdeksi aluksen tehtävistä. Lauttaristeilyille lähdetään nykyään huvittelemaan, ja niissä on muun muassa useita ravintoloita ja baareja, uima-allasosasto saunoineen, pelikasino, lapsimatkustajille omat leikkihuoneensa, sekä verovapaa myymälä. Tämän johdosta varustamot puhuvat mieluummin ”risteilylautoista”.
EU-sisäliikenteessä Suomen ja Ruotsin välisessä liikenteessä verovapaus on säilytetty Ahvenanmaata koskevan tullivapauden avulla.
Extras

Extras (esitetty Yle TV1:llä nimellä Tahtoo tähdeksi kanssa) on brittiläinen komediasarja, joka kertoo elokuvissa ja televisiossa työskentelevistä avustajista. Sarjan ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet Ricky Gervais ja Stephen Merchant, jotka myös esittävät sarjan kahta päähenkilöä. "Extrasia" on tehty kaksi kuuden jakson kautta sekä jouluspesiaali jouluksi 2007. Sarja on BBC:n ja HBO:n yhteistuotantoa. Se on palkittu muun muassa Baftalla, Golden Globella ja Emmyllä.
Sarjan päähenkilö on Ricky Gervaisin esittämä Andy Millman. Hän on sarjan alussa huonosti töitä saava näyttelijä. Ashley Jensen on sarjassa Andyn ystävä ja kohtalotoveri Maggie Jacobs. Andy Millmanin agenttia näyttelee Stephen Merchant.
Timo Kähkönen

Timo Kähkönen (s. 1970) on suomalainen Tampereella asuva sarjakuvapiirtäjä. Hänen tuotantoaan ovat muun muassa Vesa Ilmarannan käsikirjoittama "Paikallisuutisia"-sarjakuva, Timo Varpion käsikirjoittama "Synkkä ja myrskyinen yö" -sarjakuva-albumi, EuroSparin mainoshahmot ja lehdissä ilmestyneet sarjakuvat: "Uuno" "Pirkkalaisessa" ja "Maikat" "Opettajassa". Hän tekee myös muotokuvia. Kähkönen on taiteilijana itseoppinut. Kähkönen on perustanut Royal Comics Syndicate -sarjakuvasyndikaatin, joka levittää suomalaisten tekijöiden sarjakuvia.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut

Karaoken maailmanmestaruuskilpailut () on Heinolasta alkunsa saanut karaokekilpailu. Kilpailuja on järjestetty vuodesta 2003 lähtien. Kilpailun oikeudet omistaa Oy KWC Organization Ltd, joka toimii myös kilpailua ohjaavana organisaationa.
Karaoken maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuoteen 2005 asti Heinolan kesäteatterilla. Vuonna 2005 nelipäiväiseen tapahtumaan osallistui yhteensä noin 10 000 katsojaa. Kilpailuissa on ollut parhaimmillaan osallistujia yli 30 maasta. Vuoden 2006 finaali järjestettiin Tallinkin M/S Galaxyllä. Vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailut pidettiin Thaimaan Bangkokissa Suan-Lum Night Bazaarilla. Vuonna 2008 kilpailu palasi takaisin Suomeen, kun finaali järjestettiin kahdesti peräkkäin Lahdessa Lahti Hallissa. Vuonna 2010 finaali järjestettiin Moskovassa, missä molempiin sarjoihin saatiin ensimmäistä kertaa suomalaiset voittajat. Vuonna 2011 kilpailu vieraili Irlannin Killarenyssä ja palasi Suomen Lappeenrantaan vuosiksi 2012 ja 2013. Vuoden 2014 finaali järjestettiin Tukholmassa Solidaritet Areenalla 13.-15.11.2014.
Vuonna 2015 loppukilpailun tapahtumapaikkana oli Singapore, jossa kilpailu järjestettiin Queen-klubilla Orchard Plazalla 20.-22.11.2015. Kilpailussa oli 59 kilpailijaa 31 maasta. Osallistuneiden maiden määrä on kilpailun historian ennätys.
Vuoden 2016 loppukilpailu järjestettiin Kanadan Vancouverissa, Edgewater Casinolla. Vuonna 2016 kilpailussa oli mukana ensimmäistä kertaa duetot.
Vuoden 2017 loppukilpailu laulettiin Helsingissä Tapahtumakeskus Telakalla. Ensimmäistä kertaa annettiin myös lapsille mahdollisuus osallistua KWC Junior -kilpailuun. 
Vuonna 2018 karaoken maailmanmestaruus ratkaistiin toistamiseen Helsingissä, tällä kertaa Apollon lavalla. Tämän vuoden erikoisuus oli soolo- ja duettosarjojen lisäksi erityinen champions-sarja, johon kutsuttiin aiempien MM-kilpailujen laulajia. Lisäksi vuonna 2018 KWC:ssa luovuttiin sukupuolikategorioista, eli miehet ja naiset kilpailivat samassa sarjassa. 
Vuonna 2019 maailmanmestaruudesta kisattiin karaoken syntysijoilla Japanissa. Tokion finaaliin osallistui laulajia 22 eri maasta.
Vuoden 2020 finaali oli tarkoitus järjestää Torontossa, mutta koronavirusepidemia vaikeutti matkustamista ja yleisötapahtumia, joten maailmanmestaruudesta lauletaan ensimmäisen kerran verkossa marraskuun 2020 alussa. 
Vuoden 2020 ja 2021 kisat käytiin koronavirusepidemiasta johtuen online-kilpailuna. 
Vuonna 2022 palattiin jälleen liveyleisön eteen, jolloin kisat järjestettiin Årnesin kunnassa Norjassa, Nes Kulturhusetissa 9.-13. elokuuta. 
Vuoden 2023 MM-finaali järjestettiin 7.-11. marraskuuta Panamassa. 
Vuoden 2024 MM-finaali järjestettiin Turussa Logomossa 7.-12. lokakuuta.
Vuonna 2025 MM-finaali järjestetään jälleen Aasiassa, sillä kisat käydään Thaimaan Bangkokissa 3.-8. marraskuuta.
Karbonaatti

Karbonaatti (CO32-) on anioni, jossa on hiili- ja happiatomeja. Karbonaateiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, hiilihapon suoloja, joissa karbonaatti-ioni on anionina, sekä hiilihapon orgaanisia estereitä. Esimerkiksi kalsiumkarbonaattia (CaCO3) syntyy, kun hiilidioksidia (CO2) sitoutuu kalsiumoksidiin (CaO).
Alkalimetallien karbonaatit sekä ammoniumkarbonaatti liukenevat runsaasti veteen, muut karbonaatit ovat hyvin niukkaliukoisia.
Magnetar

Magnetar on neutronitähti, jolla on huomattavasti tavallista voimakkaampi magneettikenttä. Normaalin neutronitähden magneettikenttä on 100 miljoonaa teslaa, magnetarin tuhatkertainen. Magnetarit ovat alussa ”pehmeän gammasäteilyn toistajia” ja myöhemmin ”poikkeavia röntgenpulsareita”.
Magneettikenttä syntyy kuuman sisuksen materiaalin konvektion (lämmöstä johtuvien virtausten) synnyttäessä dynamon avulla sähköisesti varautuneiden ionien virratessa. Magnetareissa tapahtuu joskus ”tähdenjäristyksiä” magneettikentän vaikuttaessa neutronitähden pinnalla olevaan rautaan. Tällöin vapautuu valtavia energiamääriä röntgen- ja gamma-alueilla. Magnetarin elinikä on korkeintaan muutamia kymmeniä vuosituhansia.
Huhtikuussa 2020 pystyttiin ensimmäistä kertaa ihmiskunnan historiassa paikallistamaan avaruudesta saapunut radiopurske, nimellä FRB 200428 kulkeva, magnetar SGR 1935+2154:ään. Paikallistetun radiopurskeen sisältämä energia vastaa noin sataa miljoonaa omaa Aurinkoamme.
Savate

Savate on alkuaan ranskalainen taistelulaji. Sitä kutsutaan myös ranskalaiseksi (potku)nyrkkeilyksi. Lajin miespuolisia harrastajia kutsutaan nimellä "savateur" tai "tireur" ja naispuolisia harrastajia vastaavasti nimellä "savateuse" tai "tireuse". 
Historia.
Savaten juuret johtavat 1700-luvun loppupuolelle Marseillen satamaan, jossa merimiehet kehittivät tehokkaan tappelulajin. Tällöin laji oli pelkästään potkuihin perustuva johtuen silloisesta Ranskan laista, joka rankaisi ankarasti suljetulla nyrkillä lyönnistä, muttei potkuista. Lajin nimen sanotaan tulevan tällöin aseina käytetyistä paksupohjaisista, messinkikärkisistä nahkakengistä (, puhekielessä "savate").
Savate on nykyään levinnyt yli 40 maahan. Ranskassa harrastajia on yli 50 000, joista naisia noin 7 000. Suomessa savatea voi harrastaa ainakin Helsingissä, Lappeenrannassa, Hyvinkäällä ja Mäntsälässä. Savatea sanotaan myös ”ranskalaiseksi katutappeluksi”.
Tekniikasta.
Savatessa yhdistyvät nopeat ja tehokkaat potkut ja perinteisen nyrkkeilyn käsitekniikat. 
Tekniikat pyrkivät realistisuuteen, tehokkuuteen ja järjenkäyttöön. Potkut eivät ole luonteeltaan kovin ”akrobaattisia”, vaan suurin osa potkuista voidaan suorittaa vastustajan vartalon ala- tai keskivartaloon. Potkut suoritetaan kantapäällä, jalkapöydällä, kengän sisä- tai ulkosyrjällä, 
kengän kärjellä ja jalkapohjalla.
Myöhemmin tekniikoihin on tullut lisänä myös "Pariisilainen paini" ("Lutte Parisienne") sekä "keppitekniikat" ("La canne").
Kilpailussa kielletyt, itsepuolustukseen tarkoitetut tekniikat kulkevat nimellä "Défense de la rue". Näitä harjoitellaan savateen pohjautuvassa itsepuolustuslajissa, Savate Défensessä.
Kuuluisia lajin harjoittajia.
Farid Khider, Johnny Catherine, Tony Ancelin, Cyrielle Girodias, Richard Sylla, Andrè Panza, Kamel Chouaref, Sébastien Farina, Bertrand Soncourt, Amri Madani, Christophe Landais, Enoch Effah, Arnaud de Pape, Johnny Catherine, Jacques Dobaria, Kader Kessaghli, Derenik Sargsyan, Fathi Mira, Jérôme Huon, Tony Ancelin, Ismaila Sarr, Djibrine Fall-Télémaque Cyrielle Girodias, François Pennacchio, Paolo Biotti, Julie Burton, Slimane Sissoko, Max Greco, Julie Lazard, Mike et Sullivan Lambret, Richard et Romain Carbone, Tony Ancelin, Alexandre Dumas, Gioachino Rossini, Lordi Byron.
Varusteet.
Varusteita savatessa ovat trikoopuku (ransk. "combinaison"), nyrkkeilyhanskat,savatejalkineet, hammas-, ala- ja säärisuojat.
Tasot.
Harrastajan tasosta kertoo, itämaisen vyöarvon sijasta, pukuun kiinnitettävä hanskan merkki.
Hanska-arvot ovat:
Dynamoteoria

Dynamoteorian mukaan joillakin taivaankappaleilla havaittu magneettikenttä syntyy sähköä johtavan aineen virtauksesta.
Dynamon toiminnalle määritellään kolme ehtoa:
Ionisoituneen tai muun sen kaltaisen sähköisen aineen virtaus synnyttää magneettikentän. Kun sähköinen aine toisaalla virtaa magneettikentän läpi, se synnyttää sähkövirtoja, jotka synnyttävät magneettikenttiä. Magneettikentät muuttavat puolestaan virtauksia. Näin syntyy mutkikas systeemi, jota sanotaan dynamoksi. Dynamo ylläpitää itse itseään. Taivaankappaleen pyöriminen järjestää magneettikentän suurelta osin kaksinapaiseksi, dipoliksi. Eri taivaankappaleiden dynamot ovat hieman erilaisia.
Magneettikenttä voi syntyä sulassa metallissa, metallisessa vedyssä, varautuneissa molekyylioneissa tai ionisoituneessa sähköisessä kaasussa syntyy magneettikenttä kaasun virratessa pyörimisestä johtuvan coriolisvoiman takia.
Jotta magneettikenttä voitaisiin selittää dynamoteorialla, pitäisi selittää myös virtauksia synnyttävät lämmönlähteet ja niiden jakatuminen taivaankappaleen kolmiulotteisessa rakenteessa. Täydellistä selitystä ei vielä ole, ja kaikkiin selityksiin liittyy monimutkaista matematiikkaa. Vuonna 2005 monia keskeisiä osia kyettiin mallintamaan supertietokoneella, ja ensimmäistä kertaa tulokset vastasivat havaintoja.
Eri taivaankappaileiden dynamoja.
Dynamo synnyttää magneettikenttiä myös aktiivisten galaksien ytimissä kuuman ionisoituneen kaasun kiertäessä mustan aukon ydintä tai muissa kertymäkiekoissa. Kalvoparadigma ("kalvoteoria") kuvaa dynamoa mustan aukon lähellä.
Terapia

Terapia (lat. "therapīa", , sananmukaisesti "parantaminen") on pyrkimys korjata terveysongelma, ja se yleensä seuraa lääketieteellistä diagnoosia. Arkikielessä käsite viittaa tavallisesti psykoterapiaan tai puheterapiaan, mutta se voi joissain yhteyksissä viitata myös fysioterapiaan.
Suomessa työskentelevistä terapeuteista Valviran hyväksymiä laillisia ammattihenkilöitä ovat puheterapeutit, toimintaterapeutit, fysioterapeutit sekä ravitsemusterapeutit. Näitä ammatteja ei voi harjoittaa muu kuin laillistettu ammattihenkilö. Lisäksi sekä psykoterapeuteilla että jalkaterapeuteilla on Valviran myöntämä nimikesuojattu ammattinimike. Sen sijaan esim. taide- tai musiikkiterapiaa voi tehdä ilman Valviran myöntämää laillistusta. Kirjallisuusterapiassa käytetään valmista kirjallista aineistoa ryhmämuotoisen terapian välineenä. Terapeuttisuus ryhmässä perustuu läsnäolijoiden väliseen vuorovaikutukseen, jossa jäsenten kirjoituksista annettu ja saatu palaute on keskeistä.
Terapiamuotoja.
Psykoanalyysi.
Psykoanalyysissä tavoitteena on, että potilas tulee tietoiseksi omista tiedostamattomista pyrkimyksistään terapeutti-potilas -dialogin myötä. Potilas saa puhua vapaasti ajatuksistaan ja mielikuvistaan terapeutille. Hänen ei tarvitse erityisesti keskittyä lapsuuden tapahtumiin, vaan lapsuuden kokemuksiin liittyvät toiveet ja pelot tulevat esiin potilaan kokemissa tunteissa analyytikkoa kohtaan. Psykoanalyysi kestää hoitona yleensä 4-7 vuotta.
Beatmusiikki

Beatmusiikki (tai pelkkä beat) on pop- ja rock-musiikkien genre, joka sai alkunsa Britanniassa 1960-luvulla. The Beatles on lajin tunnetuin yhtye, ja yhtyeen kohdalla puhutaankin yleisemmin merseybeatista. Toisaalta tätä uutta nuorisomusiikkia ruvettiin kutsumaan myös nimellä ”popmusiikki”. Nykyään popmusiikin määritelmä on kuitenkin ilmeisen paljon laajempi.
Keskeiset erot rautalankamusiikkiin ovat laulun mukaantulo ja se, että nuoret artistit sävelsivät esittämiään kappaleita enemmän itse.
Aineistoa beat-musiikin rantautumisesta Suomeen on koonnut Antero Laiho työnimellä "FöriBeat".
Atafu

Atafu on pienin Tokelaun kolmesta koralliatollista. Sen pinta-ala on 3,5 km². Atollin suurin saari, joka tunnetaan myös nimellä Atafu, sijaitsee atollin luoteisosassa. Pienempiä atollilla sijaitsevia saaria ovat muun muassa Alofi ja Fenualoa.
Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan atollilla oli 519 asukasta. Väkiluvultaan Atafu on Tokelaun kolmesta atollista suurin.
Nukunonu

Nukunonu on suurin Tokelaun kolmesta koralliatollista, ja sen pinta-ala on 4,7 km². Atolli koostuu 30 pienemmästä saaresta. Atollin suurin saari on nimeltään Nukunonu. Muita saaria ovat muun muassa Motusaga, Te Puka e Mua, Ahua, Motufala, Punalei, Taulagapapa, Niututahi, Saumangalu, Laulauia, Avakilikili, Tokelau, Fakanava, Te Puku ja Te Kamu.
Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan atollilla oli 452 asukasta. Väkiluvultaan Nukunonu on Tokelaun kolmesta saaresta pienin. Nukunonussa on sairaala ja koulu.
Fakaofo

Fakaofo on yksi Tokelaun kolmesta koralliatollista. Sen pinta-ala on 4 neliökilometriä. Atolli koostuu 61 pienemmästä saaresta. Atolli on noin 12 kilometriä pitkä ja 9 kilometriä leveä. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan Fakaofolla oli 506 asukasta. Atollin asutuskeskus on Fale.
Mew (yhtye)

Mew on vuonna 1995 perustettu tanskalainen popmusiikkia ja progressiivista rockia yhdistelevä yhtye. Yhtyeen muodostivat Jonas Bjerre, Bo Madsen, Johan Wohlert sekä Silas Graae, mutta Johan Wohlertista tuli isä, mikä johti katkeraan valintaan perheen hyväksi vuonna 2006. Vuonna 2014, kahdeksan vuoden tauon jälkeen, julkistettiin kuitenkin tieto Wohlertin paluusta yhtyeeseen.
Jonas Bjerre, Bo Madsen ja Johan Wohlert tapasivat koulussaan Hellerupissa. Heidän piti tehdä elokuva ihmisen maapalloa kohtaan aiheuttamasta tuhosta. He tekivät filmipätkän äänet sekä visuaalisen puolen. Hyvinä ystävinä Jonas, Bo ja Johan päättivät perustaa myös bändin, vaikkei kukaan ollut erikoistunut minkään soittimen soitossa. Noin vuoden soitettuaan bändi tutustui kolme vuotta nuorempaan Silakseen, jonka he olivat kuulleet soittavan rumpuja. Rumpalia bändissä ei vielä ollut, joten Silas otettiin pian mukaan. 
Bändin visuaalisen taiteen opiskelutaustan voi havaita Mewin keikoilla. Bändi haluaa tehdä keikoistaan mahdollisimman ainutlaatuisia ja myös visuaalisesti näyttäviä ja keikoilla on usein takaseinälle heijastettu bändin jäsenten itsensä tekemiä visualisointeja. 
Bändin vaikutteina on vahvasti ollut esimerkiksi Dinosaur Jr, Genesis ja Pixies. Bändin musiikki ei kuitenkaan muistuta paljoakaan vaikuttajiensa tyyliä vaan on luonut aivan oman tyylinsä, joka omanlaisen soundinsa lisäksi etsii uusia tapoja tehdä musiikkia, albumeja tai keikkoja. Mewin tunnistaa viimeistään Jonas Bjerren korkeasta surumielisestä äänestä. Joidenkin mielestä Mew on parhaimmillaan äänityksissään sillä oikeita sävyjä on vaikea tavoittaa keikalla ja bändin kappaleissa on usein useampia soittimia kuin jäseniä. Keikoilla Mewiä avustaakin usein ylimääräinen kosketinsoittaja.
Mewin debyyttialbumi "A Triumph For Man" julkaistiin vuonna 1997 ja toinen albumi "Half the World is Watching Me" 2000. Vuonna 2003 Mew solmi kansainvälisen levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa ja keväällä julkaistiin albumi "Frengers". Se sisälsi sekä uutta tuotantoa että vanhoja kappaleita kahdelta aikaisemmalta levyltä. Siitä on peräisin nimen lisänimi ”Not quite friends, not quite strangers” eli osa tavallaan tuttuja kappaleita (tosin uudistettuna) ja osa aivan uusia. Frengers oli tavallaan myös yhtyeen toinen debyyttialbumi. Se oli nimittäin bändin ensimmäinen kansainvälinen julkaisu. Syyskuussa 2005 Mew julkaisi neljännen albuminsa "And the Glass Handed Kites", joka sisälsi jo melko progressiivisiakin piirteitä. Albumin kappaleet on yhdistetty toisiinsa taukoamattomaksi kokonaisuudeksi. Syyskuussa 2006 ilmestyi uusintapainos "A Triumph For Manista".
Dave Liebkind

Dave Liebkind (7. helmikuuta 1936 Helsinki – 9. elokuuta 2004 Hämeenlinna) oli helsinkiläinen juutalainen liikemies, toimittaja sekä Liberaalit- ja Remonttiryhmä -puolueiden vaikuttaja. Hän oli liberaalien eurovaaliehdokkaana 2004. Liebkind toimi 1960- ja 1970-luvuilla Yleisradion Geneven-kirjeenvaihtajana.
Dave Liebkind suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa ja opiskeli myös Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hän toimi näyttelijänä ja apuohjaajana Lilla Teaternissa ja sitten lehti- ja tiedotustoimittajana mm. kansainvälisen villajärjestön (International Wool Secretariat) palveluksessa. Radiossa Liebkind esiintyi vuodesta 1949 eli 13-vuotiaasta asti. Hän myös tuotti lasten- ja viihdeohjelmia sekä tietokilpailuja ja näytteli ruotsinkielisissä tv-näytelmissä. Liebkind nähtiin myös Spede Pasasen Viu-hah hah-taja-elokuvassa vuonna 1974.
Fiat 132

Fiat 132 on Fiatin vuosina 1972–1981 valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan, joka korvasi Fiat 125:n. Etelä-Afrikassa sitä myytiin nimellä Fiat Elita. Lisäksi puolalainen FSO ja espanjalainen SEAT valmistivat autoa lisenssillä. Vuonna 1981 mallia uudistettiin ja se nimettiin Fiat Argentaksi.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi DOHC-tyyppiset 1,6- (98 hv) ja 1,8-litraiset (105 hv) bensiinimoottorit. Laajalta lisävarustelistalta ostaja saattoi valita muun muassa viisivaihteisen manuaalivaihteiston, kolmiportaisen automaattivaihteiston, ilmastoinnin ja lämmitettävän takalasin.
Vuonna 1974 malliin tehtiin pieniä uudistuksia valoihin, etusäleikköön, jousitukseen ja vaihteiston välityssuhteisiin. 1,8-litraisen moottorin teho nousi kahdella hevosvoimalla sylinterinkanteen ja polttoaineensyöttöjärjestelmään tehtyjen muutosten ansiosta.
Vuonna 1977 tuli merkittävämpi kasvojenkohotus, kun suurempi Fiat 130 poistui mallistosta ja 132 otti sen paikan lippulaivamallina. Muutoksia tehtiin esimerkiksi puskureihin ja sivupeileihin, lisäksi auto sai kumiset kylkilistat. 1,8-litraisen moottorin korvasi 2,0-litrainen (112 hv).
Seuraavana vuonna esiteltiin 2,0- (60 hv) ja 2,5-litraiset (72 hv) dieselmoottorit. Dieselmallien konepellissä oli kohouma, jotta suurempi moottori mahtuisi sen alle. Frankfurtin autonäyttelyssä 1979 esiteltiin lisäksi Bosch L-Jetronic -ruiskutusjärjestelmällä varustettu 2,0-litrainen, jossa oli tehoa 122 hevosvoimaa.
Tongan kulttuuri

Tongan kulttuuri perustuu pääosin polynesialaisiin perinteisiin ja kalastamiseen. Myös kristinusko on vaikuttanut paikalliseen kulttuuriin merkittävästi sen jälkeen kun eurooppalaiset saapuivat Tongaan.
Taide.
"Pääartikkeli: Tongan taide"
Tongan taide on samantapaista kuin muissa Tyynenmeren valtioissa. Tunnetuimpia tongalaisia taiteenlajeja on muun muassa ngatu-niminen kudonta. 
Musiikki.
"Pääartikkeli: Tongan musiikki"
Tongan musiikista ajalta ennen eurooppalaisten saapumista saarille ei tiedetä paljon. Lali-nimisen huilun arvellaan olleen olemassa jo silloin. Joitakin vanhoja tongalaisia tansseja, kuten ulaa, 'otuhakaa ja me'etu'upakia, esitetään vieläkin. Tongalainen populaarimusiikki ei ole juuri saanut suosiota saarten ulkopuolella.
Ruoka.
"Pääartikkeli: Tongan ruoka"
Tongan perinteisiin ruokalajeihin kuuluu lihaa sekä erilaisia vihanneksia ja hedelmiä. Perinteisiä tongalaisia ruokalajeja ovat lu-pulu, lu sipi, otai, to'okutu ja vai siaine.
Tongan kansallisjuoma on "kava", joka valmistetaan kava-kasvin juurista. Juoma on "piimämäistä" ja hieman jauhoisen mutta silti miellyttävän makuista. Juomalla on lievä päihdyttävä vaikutus, mutta ei kuitenkaan samantapainen kuin alkoholilla. Juoma rentouttaa ja vähän väsyttääkin. "Kava" on laillinen nautintoaine. Tongalaisilla on tapana kokoontua viettämään silloin tällöin iltaa kitaroiden, hyvien ystävien ja "kavan" parissa.
Huom. "kavaa" ei pidä sekoittaa espanjalaiseen "Cavá":n, joka on espanjalainen kuohuviini.
Vaatetus.
"Pääartikkeli: Tongan vaatteet"
Useimmat tongalaiset käyttävät yhä perinteisiä asuja. Vasta viime aikoina on länsimaalainen pukeutuminen alkanut tulla suosioon. Hautajaisissa miehillä on tapana pitää mustia vaatteita. 
Urheilu.
"Pääartikkeli: Tongan urheilu"
Tongalla yleisiä urheilulajeja ovat rugby ja jalkapallo. Valtiolla on oma rugby-joukkueensa. 
Uskonto.
"Pääartikkeli: Tongan uskonto"
Tongassa on kaksi suurinta uskontoa. Free Wesleyan -kirkkoon kuuluu noin 30 000 tongalaista. Heidän joukossaan on Tongan kuningas Taufa’ahau Tupou IV ja suurin osa kuningasperheestä. Mormoneja tongalaisista on 48 767.
Juhlat.
"Pääartikkeli: Tongan juhlat"
Tongalla vietettävät juhlat perustuvat kristinuskoon. Pääsiäistä vietetään 10.-13. huhtikuuta. Omia juhlapäiviä Tongalla ovat kruununprinssin syntymäpäivä (4.5.), itsenäisyyspäivä (4.6.), kuninkaan syntymäpäivä (4.7.), perustuslakipäivä (4.11.) ja tupou (4.12.). Tongalla vietetään myös niin sanottua Anzac-päivää.
Festivaalit.
"Pääartikkeli: Tongan festivaalit"
Tongalla vietettäviä festivaaleja ovat muun muassa:
Johan Cruijff

Hendrik Johannes Cruijff, tunnettu myös nimellä Johan Cruyff, (25. huhtikuuta 1947 Amsterdam, Alankomaat – 24. maaliskuuta 2016 Barcelona, Katalonia, Espanja) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja valmentaja. Cruijffia pidetään yleisesti, ja etenkin hollantilaisten sekä vuosien 1956–1965 välillä syntyneiden ikäryhmien keskuudessa, yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.
Pelaajana Cruijff tunnettiin erityisesti teknisyydestään, nopeudestaan ja pelisilmästään. Hänet tunnetaan erityisesti yhtenä tärkeimmistä totaalisen jalkapallon pelaajista.
Hänen poikansa on Jordi Cruyff.
Ura.
Cruijffin uran huippuhetket ajoittuvat 1970-luvun alkuun. Tuolloin hän oli Ajaxin kantavia voimia, kun seura voitti kolme Euroopan cupia peräkkäin (1971, 1972, 1973). Vuonna 1973 Cruijff siirtyi Ajaxista FC Barcelonaan. Hänet palkittiin Euroopan parhaimpana pelaajana vuosina 1971, 1973 ja 1974: hän oli ensimmäinen kolmesti Euroopan parhaaksi valittu pelaaja.
Maajoukkueessa Cruijff pelasi 48 ottelua tehden niissä 33 maalia. Hänen maajoukkueuransa tähtihetki oli vuoden 1974 jalkapallon MM-kisat, joissa Cruijff johdatti maansa MM-loppuotteluun asti, jonka Länsi-Saksa kuitenkin voitti. Vuoden 1978 kisoihin hän kieltäytyi osallistumasta vedoten vastenmielisyyteen isäntämaa Argentiinan sotilashallintoa kohtaan.
Ajaxin ja Barcelonan lisäksi Cruijff pelasi Yhdysvalloissa Los Angeles Aztecsissa ja Washington Diplomatsissa, Espanjassa Levantessa sekä Alankomaissa Feyenoordissa. Hänet valittiin kahtena vuonna peräkkäin NASL-liigan parhaaksi pelaajaksi.
Valmentajana Cruijff valmensi kahta seuraa: Ajaxia ja FC Barcelonaa. Ajaxin hän johdatti Cup-voittajien cupin voittoon vuonna 1987 sekä Barcelonan neljään peräkkäiseen liigamestaruuteen (1991–1994) ja Euroopan cupin voittoon 1992. Cruijff palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2009, jolloin hänet nimitettiin Katalonian maajoukkueen valmentajaksi ja Katalonian jalkapalloliiton neuvonantajaksi. Joukkue pelaa vuosittain 1–2 ottelua.
Ketjupolttajana tunnettu Cruijff sai sydänkohtauksen varhaisessa keski-iässä ja ryhtyi sen jälkeen tupakoinnin vastustamisen mannekiiniksi.
Cruijff kuoli syöpään maaliskuussa 2016. Syöpä oli diagnosoitu vain puoli vuotta aiemmin, lokakuussa 2015.