tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuscarorat

Tuscarorat olivat intiaanikansa Virginian ja Pohjois-Carolinan seuduilla, joiden omakielinen nimi "ska-ru-ren" tarkoitti hampun kerääjiä. Heidän maansa alkoivat Atlantin rannikolta yltäen lännessä Appalakkien vuoristoon. 1600-luvulla tuscarorien määräksi on arveltu noin 8 000 henkeä. He kuuluivat irokeesien kieliryhmään. Vuonna 1663 Pohjois-Carolinaan perustetun ensimmäisen Uuden-Englannin siirtokunnan kanssa tuscarorat tulivat aluksi toimeen hyvin, mutta välit muuttuivat huonommiksi seuraavalla vuosikymmenellä. Siirtolaiset riistivät tuscarorain maita ja pettivät heitä kaupanteossa.
Tuscarorat organisoivat 1700-luvun alussa yli tuhat aseistettua soturiaan sotaan brittien asutuksia vastaan Vuonna 1711 alkanut sotatila kesti kaksi vuotta. Pohjois-Carolinan siirtokunta olisi tullut hävitetyksi, ellei Etelä-Carolinasta olisi lähetetty avuksi cherokeita ja muita brittien kanssa liittoutuneita intiaaneja, jotka onnistuivat lopettamaan sodan. Tuscarorien menetykset olivat suuret.
Vuoden 1713 aikana osa henkiinjääneistä tuscarorista aloitti muuttomatkan kohti pohjoista saapuen lopulta irokeesien maille nykyiseen New Yorkin osavaltioon. Siellä he saivat lämpimän vastaanoton oneidojen adoptoidessa heidät omaan kansaansa. Vihamielisten intiaanikansojen ja eurooppalaisten ahdistelemina suurin osa Pohjois-Carolinaan jääneistä tuscarorista hakeutui seuraavien vuosien aikana irokeesien turviin, ja vuonna 1722 heidät hyväksyttiin liittokunnan kuudenneksi kansaksi.
Elettyään vuosikymmeniä rauhassa tuscarorat joutuivat mukaan Yhdysvaltain vapaussotaan, joka alkoi vuonna 1775. Irokeesien liittokunta repesi kahtia, kun tuscarorat ja oneidat menivät siirtokuntien (nykyinen Yhdysvallat) puolelle muiden irokeesien taistellessa brittien joukoissa. Sodan tauottua kahta vuotta myöhemmin tuscarorat jakaantuivat osan siirtyessä asumaan Ontarioon.
Yhdysvaltain vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan tuscarorien lukumäärä oli runsaat 2 000 henkeä.
John Doeg

John Thomas Godfray Hope Doeg (7. joulukuuta 1908 Guaymas, Sonora, Meksiko – 27. huhtikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti Yhdysvaltain avoimessa tennisturnauksessa miesten kaksinpelin vuonna 1930 sekä nelinpelin vuosina 1929 ja 1930. Nelinpelissä hänen pelitoverinaan oli George Lott. 
69-vuotiaaksi elänyt Doeg eteni myös Wimbledon-finalistiksi nelinpelissä. Hänet kelpuutettiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1962.
M/S Caribe

M/S Caribe () oli vuonna 1973 rakennettu 113,46-metrinen rahtilaiva. Laivan rakensi Rauma-Repola Rauman telakalla. Alun perin alus oli nimeltään "Bore XI". Alus romutettiin joulukuussa 2001 Alangissa, Intiassa. 
Cariben sisaraluksia ovat M/S Notos, M/S Kaduna, M/S Dorrat Jeddah, M/S Puerto Eden sekä jo romutettu M/S Iberus.
Käyttöhistoria.
10. marraskuuta 1972 alus laskettiin vesille. 8. maaliskuuta 1973 laiva luovutettiin Höyrylaiva Oy Bore/Ångfartygs Ab Boren haltuun, joka rekisteröi aluksen "Bore XI" -nimisenä Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Turku. Tämän jälkeen alus aloitti liikennöinnin Turun ja Britannian Harwichin välillä. 24. huhtikuuta 1977 Bore XI törmäsi yhteen itäsaksalaisen "Inselberg" -aluksen kanssa Bornholmin saaren lähistöllä, Itämerellä. 1. elokuuta 1980 Aug. Lindholm Eftr osti aluksen ja rekisteröi sen "Bore IX Av Stockholm" -nimellä Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Tukholma. Uusi omistaja aikarahtasi eli vuokrasi aluksen Bore Linen liikenteeseen.
Kesäkuussa 1992 maltalainen Feederteam Shipping osti aluksen ja nimesi sen "Feederteamiksi". Keväällä ja kesällä 1994 Feederteam oli kaksi kertaa aikarahdattuna North Sea Ferries B.V:n liikenteeseen Pohjanmerelle. Maaliskuussa 1996 Gorse Down Ltd osti aluksen ja aikrahtasi sen E.H. Harmsin liikenteeseen. Kesäkuussa 2000 panamalainen Sungold Associated osti aluksen ja rekisteröi sen "A.C.L.N Caribe" -nimellä Panaman lipun alle. Vuonna 2001 alus sai nimen "Caribe". Joulukuussa 2001 Caribe myytiin Intian Alangiin romutettavaksi.
Pitäjäläinen

Pitäjäläinen on Nilsiässä ja Rautavaaralla ilmestyvä paikallislehti. Se ilmestyy kerran viikossa (torstaisin). Päätoimittajana toimii nykyään Minna-Liisa Mathalt. Lehden levikki on 4 337 (vuonna 2011). Lukijapeitto on 98 prosenttia.
Vuoden 2014 alusta Pitäjäläinen muuttui yksipäiväiseksi. 
Aikaisempi päätoimittaja Tero Joutselainen toimii Lapinlahden paikallislehti Matin ja Liisan päätoimittajana. Molemmat paikallislehdet kuuluvat Keskisuomalainen-konserniin.
Carsten Anker

Carsten Tank Anker (17. marraskuuta 1747 Fredrikshald, Norja – 13. maaliskuuta 1824 Biri, Norja) oli norjalainen liikemies, virkamies ja poliitikko.
Elämä ja ura.
Anker oleskeli Kööpenhaminassa vuodet 1774–1811, jolloin hänestä tuli Tanskan perintöprinssi Kristian Frederikin hyvä ystävä. Kristian Frederikin saavuttua Norjaan valtionhoitajaksi 1813 Ankerista tuli tämän lähin neuvonantaja. Hän johti myös maan kauppa-, tehdas-, metsä- ja kaivostoimintojen hallinnointia.
Niin sanottu "Suurmieskokous" () pidettiin Carsten Ankerin omistamassa Eidsvollin kartanossa () 16. helmikuuta 1814. Kokouksessa suunniteltiin keinoja ehkäistä Ruotsin ylivalta maassa. Anker toivoi Kristian Frederikin julistautumista Norjan kuninkaaksi perintöoikeuteensa vedoten, mikä näkökanta kuitenkin hävisi kokouksessa.
Maaliskuussa 1814 Kristian Frederik nimitti Carsten Ankerin ministeriksi ja lähetti hänet Englantiin Norjan edustajaksi. Hän saikin yhteydet Lontoon liberaaliin oppositioon ja lehdet kirjoittivat Norjalle edulliseen sävyyn itsenäisyydestä. Englannin hallitus ei kuitenkaan halunnut ottaa vastaan Kristian Frederikin "vallankumoushallinnon" edustajaa. Matka jäi käytännössä tuloksettomaksi ja Anker istui jopa jonkin aikaa velkavankeudessa. Huhti-toukokuussa Anker antoi itse poissa ollessaan kartanonsa Eidsvollin kansalliskokouksen käyttöön. Hän pääsi palaamaan Norjaan vasta 1815.
Loppuvuodet.
Vuodesta 1815 aina kuolemaansa asti Anker johti Norjan valtion omistamia lasitehtaita. Carsten Anker meni konkurssiin 1822 ja joutui myymään kartanonsa. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Kartano ostettiin myöhemmin yksityiskeräysvaroilla ja luovutettiin valtiolle 1851.
Go-Tsuchimikado

Go-Tsuchimikado (, 1442–1500) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 103. keisari. Hänen valtakautensa kesti Muromachi-kauden vuodet 1464–1500, joita leimasi sisällissota. Hän sai nimensä 1100-luvun keisari Tsuchimikadolta; "go" merkitsee ”myöhempi”.
Elämäkerta.
Go-Tsuchimikado syntyi 5. kuun 25. päivänä vuonna 1442. Hän oli keisari Go-Hanazonon ja Ōinomikado Fujiwara Nobukon vanhin poika. Hänen henkilönimensä ("imina") oli Fusahito (). Hän nousi valtaistuimelle vuonna 1464, kun Go-Hanazono luopui keisariudesta. Maan tilanne oli ollut jo pitkään rauhaton ja sekava, mutta pian Go-Tsuchimikadon valtaannousun jälkeen vuonna 1467 puhkesi Ōnin-sota, jossa Kioto tuhoutui lähes maan tasalle. Kun keisarillinen palatsi sytytettiin tuleen, Go-Tsuchimikado joutui hakemaan suojaa shōgun Ashikaga Yoshimasan linnoituksesta 13 vuoden ajaksi. Hovin seremoniat peruttiin. Sodan loputtua vuonna 1477 hovi pääsi muuttamaan uuteen ”palatsiin”, joka oli pelkän bambuaidan suojaama ränsistynyt rakennus.
Sota oli tuhonnut keisarillisen hovin omistamia maita, ja se oli köyhtynyt pahoin. Go-Tsuchimikado kuoli vuonna 1500, mutta varoja hänen hautajaistensa järjestämiseen ei ollut. 44 päivän kuluttua keisarin kuolemasta yksityinen lahjoittaja maksoi seremonian, ja keisari saatiin haudattua. Go-Tsuchimikado hallitsi huomattavan pitkään: merkittävä syy hänen ja häntä seuranneiden keisarien pitkille valtakausille onkin se, ettei hovilla ollut varaa järjestää kruunajaisia. Go-Tsuchimikadon hautapaikka sijaitsee Kioton Fushimi-kun suuralueella ja on nimeltään Fukakusa no kita no misasagi ().
Alennustilastaan huolimatta hovi oli huomattava kulttuurin tukija. Go-Tsuchimikado yritti esimerkiksi täydentää keisarillista arkistoa, jonka käsikirjoituksia oli tuhoutunut sodassa. Keisari oli suuri wakarunouden ystävä ja kirjoitti itse runoja. "Kōjinkaishū"-teoksen () lisäksi häneltä on säilynyt erilaisia runoluonnoksia.
Aikakaudet.
Go-Tsuchimikadon valtakaudella oli käytössä seitsemän aikakausinimeä ("nengō"):
Kuopion Ilmailuyhdistys

Kuopion ilmailuyhdistys on purjelentoyhdistys, jonka edeltäjänä toimi Kuopion ilmapuolustusyhdistys. Kuopion ilmapuolustusyhdistys perustettiin marraskuussa 1923. Nimi muutettiin jatkosodan jälkeen. Tällöin Kuopion ilmapuolustusyhdistyksen toiminta siirtyi Kuopion ilmailuyhdistys ry:lle.
Toiminta.
Jäseniä Kuopion ilmailuyhdistys ry:llä on yli sata. Yhdistyksen toimipaikka on Kuopio, mutta pääasiallinen lentotoiminta tapahtuu Rautavaaran ilmailukeskuksessa (EFRA). Keväisin on lentotoimintaa Kuopion lentoasemalta Rissalassa, ja talvisin Kuopion ilmailuyhdistys lentää myös jäältä.
Etyylikarbamaatti

Etyylikarbamaatti (C3H7NO2) on karbamiinihapon etyyliesteri ja kuuluu karbamaattien aineryhmään. Aine on palavaa, lähes hajutonta normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä, pellettejä tai valkoista rakeista jauhetta. Etyylikarbamaatin rakennekaava voidaan esittää muodossa NH2COOC2H5. Aineesta käytetään myös nimityksiä "etyyliuretaani" ja "uretaani".
Etyylikarbamaatin moolimassa on 89,09 g/mol, sulamispiste 48–50 °C, kiehumispiste 182–184 °C, tiheys 1,1 g/cm3, leimahduspiste 92 °C (c.c.) ja CAS-numero 51-79-6. Ainetta liukenee veteen 0,2 g/100 ml.
Kuumentuessaan tai palaessaan etyylikarbamaatti hajoaa ja muodostaa myrkyllisiä höyryjä, kuten typen oksideja.
Etyylikarbamaattia muodostuu pieniä määriä alkoholijuomiin käymisen ja kypsytyksen aikana hiivan erittämän urean sekä etanolin reaktiotuotteena. Lisäksi ainetta muodostuu viskin tislauksessa tislauspannun kuparin katalysoimana, ja sitä voi kertyä haitallisia pitoisuuksia ensimmäiseen tisleeseen. Etyylikarbamaatti voidaan poistaa toisella tislauksella.
Etyylikarbamaatti, jota myös uretaaniksi kutsutaan, ei ole nimestään huolimatta polyuretaanin monomeeri: polyuretaanit valmistetaan isosyanaateista ja dioleista.
Uretaania käytettiin verisyöpien (KLL, KML, myeloomat) syöpälääkkeenä eli sytostaattina 1940-luvulta alkaen. Sitä ennen uretaania oli kokeiltu unilääkkeenä, joskin heikkotehoisena. Hyödylliset hoitomuutokset olivat kuitenkin vain tilapäisiä, ja ne olivat hoidon vaikutus huomioiden taudin edetessä heikentyneet. Vuorokausiannos uretaania oli tuolloin 2–5 mg/vrk.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikaisesta altistumisesta etyylikarbamaatille voi seurata vaikutuksia keskushermostossa ja maksassa. Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta aineelle voi seurata vaikutuksia luuytimessä, aivoissa, munuaisissa ja silmissä. Etyylikarbamaatti on mahdollisesti ihmiselle syöpää aiheuttava aine. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan aineelle altistumisen työssä katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle.
Jokeri (arvontapeli)

Jokeri on Veikkauksen onnenpeli, jossa pelaaja voittaa, jos hänen kupongissaan kaksi tai useampi numeroa on samalla paikalla kuin arvotussa seitsennumeroisessa numerosarjassa. 
Veikkauksen Jokeri-pelejä pelataan kolmesti viikossa; Keskiviikko-Jokeria pelataan Vikingloton yhteydessä, Perjantai-Jokeria Eurojackpotin yhteydessä ja Lauantai-Jokeria viikoittaisen lottoarvonnan yhteydessä. Myös pelaaminen omana pelinä on mahdollista.
Jokerin sääntöjen takia jättipotteja ei synny, toisin kuin Veikkauksen Lotossa.
Historia.
Ensimmäinen jokeriarvonta suoritettiin vuonna 1978 6-numeroisena. Jokeri muuttui nykyiseksi 7-numeroiseksi vuonna 1982 . Kierroksesta 3/99 lähtien pelaajat ovat saaneet itse valita numerosarjansa.
Marraskuussa 2009 pelin lähetys muuttui. Uudistuneessa lähetyksessä mukana oli studioyleisö ja jokeri-hahmo, jota esitti näyttelijä Juha Varis. Jokeri-hahmo poistui ruudusta vuonna 2011, mutta Jokeri-klubi nähtiin lähetyksessä vielä kahden vuoden ajan, aina viimeiseen Ylen näyttämään lottoarvontalähetykseen asti.
Ensimmäinen Lauantai-Jokerin seitsemän oikein -tulos löytyi Kuopiossa Saarijärventien R-kioskilla pelatusta rivistä. Tulos arvottiin 25.9.2010. Voittaja sai palkinnoksi miljoona euroa.
Kesäkuussa 2015 Jokeri uudistui siten, että mukana on nyt tuplausnumero: jos rivin viimeinen numero osuu kohdalle, pelaaja saa voittonsa kaksinkertaisena. Ensimmäinen Jokeri-arvonta tuplausnumeron kanssa suoritettiin 10.6.2015. Lisäksi aikaisemmin vuosina 1978–1990 Veikkauksen mainonnassa esiintynyt piirretty Jokeri-hahmo palasi tässä yhteydessä takaisin.
River Rescue - Very Best of

River Rescue – Very Best of on Ry Cooderin vuonna 1994 julkaisema kokoelmalevy Warnerin vuosilta 1972–1994. Ensimmäinen kappale on ennen julkaisematon.
Thelma Coyne Long

Thelma Dorothy Coyne Long (14. lokakuuta 1918 Sydney – 13. huhtikuuta 2015) oli australialainen tennispelaaja. 
Long voitti naisten kaksinpelin Australian avoimissa vuosina 1952 ja 1954. Lisäksi hän saavutti useita nelinpelimestaruuksia yleisimpänä pelitoverinaan Nancye Wynne Bolton. Vuonna 1956 hän voitti Ranskan avoimissa sekanelinpelin Luis Ayalan kanssa.
Muiden voittojen joukossa on Cincinnati Mastersin naisten kaksinpelin mestaruus, jonka Long saavutti vuonna 1953 vastustajanaan Anita Kanter. Vuosina 1950 ja 1951 hän oli Ruotsin avointen naisten kaksinpelin mestari. 
Long toimi toisessa maailmansodassa Punaisen Ristin ja Australian Women’s Army Servicen palveluksessa.
Tervareitti

Tervareitti on Oulujokilaaksossa Muhoksella, Utajärvellä ja Vaalassa ilmestyvä paikallislehti. 
Lehti ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Lehteä julkaisee Tervareitti Oy, jonka toimitusjohtaja ja päätoimittaja on Elina Jyrinki. Tervareitin virallinen LT-levikki vuodelta 2014 oli yhteensä 5 671 kappaletta. Tervareitin paperilehden arvioitu lukijapeitto 15–84-vuotiaista henkilöistä toukokuussa 2016 oli Muhoksella 69 %, Vaalassa 77 % ja Utajärvellä 85 %.
Lehti perustettiin vuonna 1959, sen ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa "Muhos"-lehden nimellä. Perustaja oli Muhos-seura. "Tervareitti"-nimi otettiin käyttöön 1962, kun lehden levikki oli laajentunut Oulujokilaakson alueelle. Maaliskuussa 1969 lehti siirtyi Muhoksen, Utajärven ja Vaalan Lions-klubien omistukseen. Julkaisija muutettiin osakeyhtiöksi helmikuussa 1985.
Lehden 60-vuotisjuhlanumero ilmestyi 31. lokakuuta 2019.
Gordon Pinsent

Gordon Edward Pinsent (12. heinäkuuta 1930 – 25. helmikuuta 2023) oli kanadalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt huomattavissa rooleissa lukuisissa suosituissa kanadalaisissa televisiosarjoissa, mutta tullut tunnetuksi myös teatterista ja elokuvista; jälkimmäisten joukossa on "Laivauutisia" (2001).
Pinsent syntyi vanhempiensa kuudesta lapsesta nuorimpana Grand Fallsissa Newfoundland ja Labradorin provinssissa. Pinsent aloitti 17-vuotiaana 1940-luvulla uransa teatterissa. Hän näytteli 1962 sekä uudestaan 1970-luvulla Stratford-festivaaleilla. Pinsentin tunnetuimpia elokuvia olivat vuonna 2001 ensi-iltansa saanut "Laivauutisia" ja vuoden 2006 "Away from Her".
Pinsent on kuulunut Order of Canadaan vuodesta 1979, "Companionin" arvossa vuodesta 1998. Hänestä tuli vuonna 2006 Royal Society of Canadan jäsen, ja hänellä on tähti Canada’s Walk of Famessa.
Pinsent oli naimisissa näyttelijä Charmion Kingin kanssa vuosina 1962–2007; avioliiton päätti vasta vaimon kuolema emfyseeman komplikaatioihin 81-vuotiaana. Myös parin yhteinen tytär, Leah Pinsent, on näyttelijä.
Jorat

Jorat (Aegithinidae) on pienenkokoisten varpuslintujen heimo, jossa on yksi suku "Aegithina" (jorat). Jorat esiintyvät luonnonvaraisina Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Joria on ennen pidetty irenoiden heimoon kuuluvana sukuna, nykyään ne luetaan kuitenkin omaan heimoonsa. Jorat elävät avoimilla metsä- tai pensaikkoalueilla. Koiraat ja naaraat ovat erinäköisiä, koiraat vihertävämpiä tai kellertävämpiä kuin naaraat. Jorat syövät hyönteisiä ja hämähäkkejä. Ne munivat 2–3 munaa puussa olevaan pesään.
Jorien heimossa ja suvussa on neljä lajia:
Bomber

Bomber on heavy metal -yhtye Motörheadin vuonna 1979 julkaistu studioalbumi. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat nimikappaleen ohella "Stone Dead Forever" ja ""Dead Men Tell No Tales"." Albumi nousi parhaimmillaan Ison-Britannian listasijalle 12. Albumin kannessa oleva pommikone kuului loppuun asti Motörheadin lavashowhun.
Kappaleet.
Kaikkien kappaleiden sanoitus ja sävellys: Lemmy Kilmister, "Fast" Eddie Clarke ja Phil "Philthy Animal" Taylor ellei toisin mainita
Abdelkader Hachlaf

Abdelkader Hachlaf (, s. 3. elokuuta 1978) on marokkolainen este-, maasto- ja keskimatkojen juoksija.
Hachlaf voitti 2001 Välimeren kisoissa 1 500 metrin juoksun ja sijoittui samana vuonna matkan kahdeksanneksi Edmontonin MM-kisoissa ajalla 3.36,54. Seuraavana vuonna hän voitti pronssia Afrikan-mestaruuskisoissa ja juoksi vuoden lopussa GP-finaalissa kuudenneksi ajalla 3.34,46. Vuonna 2003 Hachlaf voitti MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrin juoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui kuudenneksitoista Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla ja kolmanneksitoista Pariisin MM-kisoissa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.35,17. Kauden lopussa hän oli 1 500 metrillä yhdestoista. Hachlaf kärähti keväällä 2004 dopingista ja oli kilpailukiellossa 26. huhtikuuta 2004 – 25. huhtikuuta 2006.
Haclaf voitti kilpailukieltonsa päättymisen jälkeen 2006 hopeaa Afrikan-mestaruuskisoissa estejuoksussa ajalla 8.33,52. Myöhemmin hän juoksi esteissä kahdeksanneksi ajalla 8.28,80. Seuraavana vuonna hän oli Osakan MM-kisoissa yhdeksäs ajalla 8.24,18. Vuonna 2008 Hachlaf karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrin alkuerissä ja sijoittui Pekingin olympialaisissa 3 000 metrin esteiden 15:nneksi. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 3 000 metrin esteiden alkuerissä.
Kaljukkaat

Kaljukkaat, aikaisemmalta nimeltään kalliotimalit (Eupetidae) on afrikkalainen pienikokoisten varpuslintujen heimo. Kaljukkaat elävät Keski- ja Länsi-Afrikan trooppisissa sademetsissä. BirdLife Suomen luokituksen mukaan kaljukkaiden heimoon kuuluu kolme sukua ja neljä lajia. Lajit ovat keltapääkaljukas ("Picathartes gymnocephalus"), punapääkaljukas ("Picathartes oreas"), huilujuoksija ("Eupetes macrocerus") ja kivikkokipittäjä ("Chaetops frenatus"). Toisinaan kaljukaat katsotaan heimoksi (Picathartidae) ja huilujuoksija ja kivikkokipittäjä omiksi heimoikseen Eupetidae ja Chaetopidae.
Kaljukkaiden suvun ("Picathartes") päässä ei ole höyheniä, vaan kirkkaan väristä ihoa. Ne ovat keskikokoisia, hoikkia lintuja, joilla on vankka, varismainen nokka sekä pitkä kaula, pyrstö ja jalat. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Jalat ovat voimakkaat, ja lintu lentää harvoin. Se liikkuu pikemmin hyppien kuin kävellen. Kaljukkaat syövät selkärangattomia, kuten hyönteisiä ja nilviäisiä, sekä sammakkoeläimiä ja liskoja. Ne elävät tiheillä, kivisillä metsäalueilla, joissa on isoja, sammalpeitteisiä kivenlohkareita, kalliojyrkänteitä ja luolia. Ne pesivät pienissä ryhmissä ja rakentavat mudasta kupolimaisen pesän, joka on kiinnitetty luola- tai jyrkänneseudun kallioon. Pesään munitaan yksi tai kaksi munaa sadekauden aikaan. Kaljukkaat ovat paikkalintuja.
Jessica Bird

Jessica Rowley Pell Bird Blakemore on yhdysvaltalainen kirjailija. Nimellä Jessica Bird hän kirjoittaa nykyaikaan sijoittuvia romanttisia tarinoita ja nimellä J. R. Ward rakkaustarinoita paranormaaliin Mustan tikarin veljeskunta -sarjaan () sekä Langenneet enkelit -sarjaan.
Jessica syntyi vuonna 1969 Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hän opiskeli Smith Collegessa historiaa ja taidehistoriaa ja suoritti tutkinnon kummastakin aineesta. Hänellä on myös oikeustieteen tutkinto Albany Law Schoolista. Sieltä valmistuttuaan hän työskenteli vuosia johtotehtävissä terveydenhuoltoalalla.
Jessica on kirjoittanut lapsesta saakka, ja ensimmäisen romaanikäsikirjoituksen hän kirjoitti jo teini-ikäisenä. Kuitenkin vasta aviomiehensä kannustamana hän päätti tarjota tekstejään julkaistavaksi ja otti yhteyttä kirjallisuusagentteihin ja kustantamoihin. Ensimmäinen romaani "Leaping Hearts" (nimellä Jessica Bird) julkaistiin vuonna 2002. Aluksi hän kirjoitti nykyaikaisia rakkausromaaneja, mutta sitten hän muutti tyyliään paranormaaliin suuntaan ja aloitti Mustan tikarin veljeskunta -sarjan (nimellä J. R. Ward). 
Jessica asuu miehensä ja kultaisennoutajansa kanssa Kentuckyn osavaltiossa.
Ulvova mylläri

Ulvova mylläri on Arto Paasilinnan kirjoittama, vuonna 1981 julkaistu romaani. Kirja on käännetty useille eri kielille, ja siitä on tehty samanniminen elokuva vuonna 1982. Vuonna 2017 ranskalainen Yann Le Quellec ohjasi kirjan pohjalta elokuvan "Cornelius, ulvova mylläri" ("Cornélius, le meunier hurlant"). 
Juoni.
Romaanin pääosassa on ulvova mylläri Gunnar Huttunen, joka käyttäytyy joskus oudosti mutta on myös hyväsydäminen, uurastava ja rehellinen mies. Joskus hän pitää kyläläisiä hereillä koko yön ulvomalla saaden kylän kaikki koirat ulvomaan kanssaan. Lopulta kyläläiset päättävät, että mylläri on saatava mielisairaalaan. Pian Huttunen kuitenkin karkaa tervejärkisen huonetoverinsa avulla. Mylläri pakenee kotinsa läheistöllä olevaan metsään, jossa kylän nimismies ja kyläläiset vainoavat häntä. Kerhoneuvoja Sanelma auttaa Gunnaria, sillä hän on rakastunut tähän. Lopulta Gunnar kuitenkin jää kiinni ja hänet lähetetään uudestaan mielisairaalaan. Häntä saattavalla poliisi Portimolla ei kuitenkaan ole halua viedä mielestään tervettä Huttusta uudestaan sairaalaan. Niinpä he kumpikin pakenevat, eikä heistä sen jälkeen kuulla.
Peter Motzfeldt

Peter Motzfeldt (3. elokuuta 1777 Orkdal, Norja – 1. huhtikuuta 1854 Kristiania, Norja) oli norjalainen kapteeni, Eidsvollin kansalliskokouksen osanottaja ja poliitikko. Hän oli kansalliskokousedustaja Frederik Motzfeldtin serkku.
Elämä ja ura.
Motzfeldt opiskeli Kööpenhaminan tykistöakatemiassa. Opiskeluaikanaan hän oli omaksunut valistus- ja vallankumousajan älyllisiä vaikutteita. Napoleonin sotien yhteydessä, Tanska-Norjan liityttyä Napoleoniin, Motzfeld oli sijoitettuna Tanskan Länsi-Intiassa, Saint Thomasin saarella, missä brittijoukot pidättivät hänet vallattuaan saaret 1807. Hän vietti kaksi vuotta Englannissa sotavankeudessa vuodesta 1807. Vuonna 1809 hän saapui Bergeniin, jossa hän lyöttäytyi nopeasti poliittisiin ja kirjallisiin piireihin. Hänen lähintä ystäväpiiriään olivat muun muassa tuomari Wilhelm Frimann Koren Christie ja Jonas Rein, joiden kanssa he muotoilivat käsityksensä maan tilanteesta keväällä 1814.
Eidsvollin kansalliskokouksessa hän edusti tykistöä, mutta hän oli myös valittu ensimmäiseksi Bergenin edustajaksi muutoinkin. Motzfeldt osallistui aktiivisesti perustuslakikomitean työhön. Kokouksessa hän vastusti kaksikamarista parlamenttia. Häntä kehitti luultavasti myös ajatuksen siitä, että "Lagting"in tuli istua yhdessä Korkeimman oikeuden kanssa Valtakunnanoikeuden istunnoissa. Vaikka hän profiloitui itsenäisyyspuolueen johtavana hahmona, häntä kunnioitettiin myös oppositiossa.
Syksyllä 1814 Motzfeldt valittiin Stortingiin, minkä jälkeen hänestä tuli itsenäisyyspuolueen tärkein edustaja kreivi Herman Wedel-Jarlsbergin kokoomushallitukseen. Virkamiehenä hän pyrki tekemään selkeän eron Ruotsiin maiden unionista huolimatta, minkä vuoksi hän joutui kuninkaan epäsuosioon. Vuonna 1839 hän erosi ministerinvirasta ja vetäytyi valtakunnanpolitiikasta. Hänet on haudattu "Vår Frelsers"-hautausmaalle Oslossa.
S/S Wappu

S/S Wappu oli vuonna 1930 rakennettu 79,2-metrinen höyrylaiva. Laiva rakennettiin Goole Ships Building &amp; Repairing Co:n telakalla Goolessa, Britanniassa. Wappu romutettiin vuonna 1964. Aluksen jääluokitus oli II ja rakennusmateriaali teräs.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1930 alus valmistui brittiläiseltä Goole Ships Building &amp; Repairing Co:n telakalta ja sai nimen "Gower". Vuonna 1934 O/Y Wappu osti aluksen ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä "Vappu". Seuraavana vuonna alus sai nimen "Wappu". Vuonna 1942 FÅA osti aluksen omistajan ja Wapun siinä samassa.
Suomen katkaistua diplomaattisuhteet Saksaan 2. syyskuuta 1944, Wappu oli Saksassa ja sen miehistö joutui saksalaisviranomaisten internoimaksi. Saksalaiset takavarikoivat Wapun ja antoivat sille nimen "Leuchtenburg". Aluksen miehistö kuljetettiin lopulta Stutthofin keskitysleirille.
Myöhemmin alus siirtyi englantilaiseen omistukseen. Suomeen ja FÅA:n omistukseen alus palasi vuonna 1946. Samalla nimi "Wappu" palautettiin. Vuonna 1964 laiva romutettiin.
Lara Adrian

Lara Adrian (s. 1966) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoittaa romanttisia tarinoita vampyyrien maailmasta paranormaalissa Midnight Breed -sarjassaan.
Adrian asuu aviomiehensä kanssa Uudessa-Englannissa.
Bibliografia.
The Midnight Breed Series.
Sarjaan kuuluu lisäksi:
Carter Family

The Carter Family oli countrymusiikkia esittävä lauluyhtye, joka esiintyi ja levytti vuosina 1927–1956. Carter Family oli ensimmäinen ryhmä laulajia, josta tuli countrytähtiä. Yhtyeellä onkin ollut merkittävä vaikutus bluegrassin, countryn, Gospelin, sekä pop- ja rockmusiikin kehitykseen.
Alkuperäiseen Carter Familyyn kuului Alvin Pleasant Delayney Carter, joka paremmin tunnetaan nimikirjaimistaan "A.P.", hänen vaimonsa Sara Dougherty Carter, sekä A.P.:n käly Maybelle Addington Carter. Kaikki kolme jäsentä syntyivät ja kasvoivat lounaisessa Virginiassa, jossa he saivat vaikutteita gospelmusiikista. Maybelle Carterin omaleimaisesta ja innovatiivisesta kitaran soitosta tuli ryhmän tunnusmerkki.
Historia.
The Carter Family -yhtye sai alkunsa 31. elokuuta 1927, kun A.P taivutteli Saran ja Maybellen lähtemään matkalla Bristoliin Tennesseehen tapaamaan levytuottaja Ralph Peeria. Peer etsi uusia lahjakkuuksia vielä silloin suhteellisen kehittymättömään levytuotantoon. Syksyllä 1927 Victor levy-yhtiö julkaisi levyn, jossa yhtye esittää kappaleet "Wandering Boy" ja "Poor Orphan Child". Vuonna 1928 julkaistiin vieläkin suositumpi levy, joka sisälsi kappaleet "The Storms Are on the Ocean" ja "Single Girl, Married Girl".
27. toukokuuta 1927 The Carter Family matkusti New Jerseyn Camdeniin, missä nauhoitettiin useita yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Muun muassa:
Yhtye ei saanut palkkiota näistä nauhoituksista, heille ainoastaan luvattiin pieni osa levyjen myyntituloista.
Vuoden 1929 nauhoituksissa levytettiin seuraavat kappaleet:
Vuoden 1930 loppuun mennessä The Carter Family oli myynyt yli 300 000 levyä Yhdysvalloissa.
Ymmärrettyään, että jokainen taltioitu kappale johon on hankittu tekijänoikeudet olisi rahanlähde, A.P. Carter matkusti ympäri lounaista Virginiaa etsien uusia lauluja. 1930-luvun alussa A.P. ystävystyi Lesley "Esley" Riddlen kanssa. Tämä tummaihoinen kitaristi Tennesseestä auttoi A.P. Carteria laulujen etsimisessä ja samalla hänen kitaran soittonsa vaikutti Carter Familyn tyyliin. Erityisesti Maybelle sai vaikutteita Riddlen musisoinnista.
Toinen sukupolvi.
Talvella 1938–1939 Carter Family matkusti Teksasiin, jossa he liittyivät XERA-radioaseman ohjelmistoon. Yhtyeen siirryttyä San Antonioon, jossa radio-ohjelman jaksot nauhoitettiin etukäteen, Maybellen tytär June Carter liittyi mukaan yhtyeeseen.
Vuoteen 1943 mennessä Saran ja A.P.:n avioliitto päättyi, ja Sara muutti Kaliforniaan A.P.:n serkun aviopuolisoksi. The Carter Family hajaantui, vaikkakin Maybelle jatkoi esiintymistä kolmen tyttärensä Anitan, Junen ja Helenin kanssa käyttäen nimeä "Mother Maybelle and the Carter Sisters" 1960-luvulle asti. 1950-luvulla A.P., Sara ja heidän lapsensa Joe ja Janette nauhoittivat jotakin materiaalia, ja 1960-luvulla Maybelle ja Sara palasivat yhteen ja esiintyivät läpi vuosikymmenen Yhdysvaltojen Folk-villityksen suojassa.
Mongolien hyökkäykset Japaniin

 
Mongolien hyökkäykset Japaniin () suoritettiin Kublai-kaanin käskystä vuosina 1274 ja 1281. Kummallakin yrityksellä Aran-kaanin johtamat joukot hyökkäsivät Japaniin saadakseen kultaa. Molemmilla kerroilla samurait tekivät kiivasta vastarintaa ja taifuuni tuhosi laivastot. 
Suunnittelu.
Kublai-kaanin aikana Mongolivaltakunta ulottui Kiinasta Itä-Eurooppaan. Hän antoi tärkeimmälle kenraalilleen Aran-kaanille tehtäväksi Japanin valtauksen.
Kublai-kaani alkoi kiinalaisia alamaisiaan hyväksikäyttäen koota laivastoa Japanin valtaukseen. Hän halusi suurimman laivaston, minkä maa on päällään kantanut. Meriarkeologi Kenzo Hayashida, joka löysi jälkimmäisen laivaston jäännökset Takashiman rannikolta on esittänyt, että pääsyy epäonnistumiseen oli se, että Kublai-kaani määräsi massiivisen laivaston tehtäväksi vain yhdessä vuodessa, vaikka siihen olisi pitänyt käyttää 2-5 vuotta. Sen vuoksi valloitusyritykseen lainattiin kiinalaisilta suuri määrä merenkulkuun sopimattomia matalalaitaisia jokilaivoja, jotka ilmeisesti kaatuivat helposti myrskyssä.
Hyökkäykset.
Toukokuussa vuotta myöhemmin Kublai-kaanin sekalainen ja huonosti varusteltu laivasto oli lähtövalmiudessa. Sen lähtöä juhlittiin Mongoliassa, ja kaikki pitivät hyökkäyksen onnistumista varmana.
Laivaston saavuttua Japanin rannikolle rantavartiosto teki hälytyksen mongoleiden hyökkäyksestä ja maassa rukoiltiin jumalia pelossa ja epätoivossa. Samurai-soturit valmistautuivat taisteluun mongolien valtavaa armeijaa vastaan. Mongoleilla oli kiinalaisten keksimää ruutia hallussaan, ja he linkosivat ruudilla vuorattuja ja palamaan sytytettyjä kuulia Japania kohti. Ensimmäinen maihinnousuaalto tunkeutui Japaniin, mutta samurait puolustivat sisukkaasti maataan ja löivät enimmäkseen korealaisista ja kiinalaista koostuneen huonosti koulutetun maihinnousuarmeijan. Mongolit vetäytyivät laivoihin suunnittelemaan uutta maihinnousua. Taifuuni lähestyi Japanin rannikkovesiä, eikä meritaistelun johtamisessa taitamaton Aran-kaani osannut valmistautua tällaiseen koetukseen. Suurimmaksi osaksi jokilaivoista koostunut mongolien laivasto tuhoutui lähes kokonaan taifuunissa.
Armeijat.
Mongolien armeija koostui ensimmäisellä kerralla noin 900 laivasta ja 40 000 miehestä. Toisella kerralla valloitusyritykseen osallistui 4 900 laivaa ja 170 000 sotilasta. Japanilaisilla oli noin 40 000 "samuraita".
Hyökkäysten seuraukset.
Japanin valloituksen epäonnistuminen johti siihen, että kaanin piti pudottaa valuutan arvoa. Tämä taas johti inflaatioon. Kublai joutui nostamaan veroja, mikä johti kasvavaan vastakkainasetteluun verovapaiden mongolien ja kiinalaisten välillä. Toisaalta epäonnistuminen rikkoi myytin mongolien voittamattomuudesta. Kublai suunnitteli jopa kolmatta yritystä Japanin valtaamiseksi, mutta ehti kuolla ennen sen toteutusta.
Luke Kipkosgei

Luke Kipkosgei (s. 27. marraskuuta 1975 Iten, Elgeyo-Marakwetin piirikunta, Kenia) on nandi-heimoon kuuluva kenialainen maasto- ja kestävyysjuoksija.
Kipkosgei juoksi ensimmäisessä 10 000 metrin juoksukilpailussaan 25. marraskuuta 1996 Melbournessa ajan 27.26,12. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui toiseksi Moskovan GP-finaalissa 3 000 metrin juoksussa ajalla 7.50,87. Vuoden 1999 GP-finaalissa hän oli 3 000 metrillä kuudes ajalla 7.41,80. Kipkosgei voitti seuraavana vuonna matkan GP-finaalin ja sijoittui 2001 GP-finaalissa kolmanneksi. Vuonna 2002 hän voitti Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla MM-hopeaa. Kauden lopussa hän oli Pariisin GP-finaalissa 3 000 metrillä viides.
Kipkosgei voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 MM-pronssia 3 000 metrin juoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän oli matkan seitsemäs. Seuraavana vuonna hän juoksi 3 000 metrillä kymmenenneksi.
Greta Peck

Greta Peck (Greta Konen, synt. Eine Matilda Kukkonen; 25. tammikuuta 1911 Helsinki – 19. tammikuuta 2008 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen, joka Suomessa tunnettiin erityisesti näyttelijä Gregory Peckin ensimmäisenä puolisona. Greta Peckin ensimmäinen puoliso oli Charles Rice.
Kukkosen perhe muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1913. Greta Peck otti nimen Greta nuorena Yhdysvalloissa, sillä hänen silloinen opettajansa ei osannut lausua tämän oikeaa nimeä, Eine. Hän avioitui Peckin kanssa 1942, ja avioliitto kesti vuoteen 1955. Heillä oli kolme poikaa, Jonathan, Stephen ja Carey. Gretan ja Gregoryn vanhin poika, televisiotoimittajana työskennellyt Jonathan teki itsemurhan vuonna 1975 ollessaan 30-vuotias. 
Greta Peck toimi uransa eri vaiheissa kampaajana, kiinteistövälittäjänä ja liikealalla sekä harjoitti hyväntekeväisyyttä muun muassa sotaveteraanien hyväksi, mistä hänelle myönnettiin vuonna 1967 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitali. Hän oli myös Suomalais-amerikkalaisen kauppakamarin kunniajäsen. Suomi College myönsi hänelle vuonna 1994 kunniatohtorin arvon. Greta osasi vielä vanhuksenakin puhua suomea, joskaan ei niin hyvin kuin asuessaan Suomessa. Greta yllätti pari kertaa hänestä kirjaa tehneet Erkki ja Ilona Kannon toteamalla lauseita heille selkeällä suomen kielellä.
Ulrich Salchow

Karl Emil Julius Ulrich Salchow (7. elokuuta 1877 – 19. huhtikuuta 1949) oli alansa varhaisiin merkkinimiin lukeutunut ruotsalainen taitoluistelija.
Salchow voitti taitoluistelun maailmanmestaruuden kymmenesti vuosina 1901–1905 ja 1907–1911. Siinä välissä, vuonna 1906, voiton sai saksalainen Gilbert Fuchs. Salchow voitti myös olympiakultaa 1908 sekä taitoluistelun Euroopan-mestaruuden 1898–1900, 1904, 1906–1907, 1909–1910 ja 1913.
Salchow toimi Kansainvälisen luisteluliitto ISU:n puheenjohtajana vuosina 1925–1937. Hänen mukaansa on nimetty taitoluisteluhyppy, salchow, jonka hän teki ensimmäisenä vuonna 1909. Kuoltuaan Tukholmassa 71-vuotiaana hän tuli haudatuksi Norra begravningsplatseniin.
Ingvar S. Melin

Ingvar Selimson Melin (29. kesäkuuta 1932 Pedersören kunta – 10. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. Melin toimi Miettusen toisen hallituksen puolustusministerinä 30. marraskuuta 1975 – 28. syyskuuta 1976. Hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta, jonka varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1973–1983.
Ura.
Melin valmistui vuonna 1954 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja vuonna 1963 kauppatieteiden lisensiaatiksi Svenska handelshögskolanista. Jälkimmäisessä hän työskenteli assistenttina ja lehtorina. Hän opiskeli myös ulkomailla, Länsi-Saksassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Suomen Työnantajain Keskusliiton kansainvälisten asioiden johtajana Melin oli vuosina 1970–1984 ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) Euroopan aluejohtajana Genevessä vuosina 1984–1986.
Melin oli innokas kansainvälistymisen kannattaja ja kirjoitti EEC-keskustelun aikana toimittaja Sakari Kumpulaisen kanssa pamfletin "Ikkunat auki Eurooppaan". Samoin hän tuki voimakkaasti Suomen liittymistä EU:hun jo vuoden 1991 eduskuntavaalikampanjassaan. Meliniä ei valittu, mutta eduskunta teki päätöksen unioniin hakemisesta.
Melin toimi kansanedustajana vuosina 1966–1972, 1975–1983 ja 1987–1991. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965–1984 ja 1993–1996 sekä varajäsenenä 2001–2008.
Elämä.
Melinin vanhemmat olivat lääninrovasti Karl Selim Melin ja opettaja Ruth Alexandra Åkerblom. Päätoimittaja Olav S. Melin on hänen veljensä.
Melin oli naimisissa diplomiekonomi Lenita Airiston kanssa vuosina 1961–1971, ja he esiintyivät paljon yhdessä julkisuudessa. Siten myös avioero sai runsaasti julkisuutta. Hän avioitui yrittäjä Maria Melinin (o.s. Korpikoski) kanssa vuonna 1973. Jälkimmäisestä liitosta on kolme lasta.
Melin löytyi 10. kesäkuuta 2011 sairauskohtaukseen menehtyneenä Eduskuntatalon viidennessä kerroksessa sijaitsevasta RKP:n eduskuntaryhmän ryhmähuoneesta, jossa hän oli ollut lukemassa lehtiä.
Ingvar S. Melinin ja hänen puolisonsa Maria Melinin viimeinen leposija on Kulosaaren hautausmaalla korttelissa 18.
Aiheesta muualla.
David Jenkins

 
David Wilkinson Jenkins (s. 29. kesäkuuta 1936) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän oli vuosina 1957–1959 lajinsa miesten maailmanmestari ja voitti kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä.
Jenkinsillä oli takanaan talviolympialaisista pronssimitali (1956) ja maailmanmestaruuskilpailuista kaksi sellaista (1955, 1956). Lisäksi hän voitti Pohjois-Amerikan-mestaruuden (1957) ja Yhdysvaltain-mestaruuden (1957–1960); ensiksi mainitussa hän oli aiemmin voittanut hopeaa (1955) sekä jälkimmäisessä kaksi hopeaa (1954–1955) ja pronssin (1956).
Jenkinsin vanhempi veli on taitoluistelija Hayes Alan Jenkins. Molemmat veljekset syntyivät Akronissa, Ohiossa.
George Habash

George Habash (; 2. elokuuta 1926 Lydda, Palestiinan brittiläinen mandaatti – 26. tammikuuta 2008 Amman, Jordania) oli Palestiinan vapautuksen kansanrintaman (PFLP) perustaja ja johtaja. Hänet tunnettiin myös nimellä al-Hakim (), ”tohtori”, ”viisas”.
Habash syntyi Lodissa ortodoksikristittyyn kauppiasperheeseen. Hän lähti opiskelemaan lääketiedettä. Israelin armeija valtasi kaupungin heinäkuussa 1948 Israelin itsenäisyyssodan aikana ja Lyddan noin 10 000 asukasta marssitettiin ns. Lyddan kuolemanmarssilla kaupungista arabien puolelle.
Habash opiskeli American University of Beirutissa, jossa hän tapasi Wadie Haddadin. Valmistuttuaan luokkansa priimuksena hän työskenteli pakolaisleireillä Jordaniassa ja perusti Haddadin kanssa klinikan Ammaniin. Hänestä tuli nasserismin innoittaman Arabinationalistisen liikkeen perustajajäsen 1951. Habashia syytettiin osallisuudesta vuoden 1957 vallankaappauseritykseen ja hänet tuomittiin poissaolevana. Seuraavana vuonna hän pakeni Syyriaan (silloin osa Yhdistynyttä arabitasavaltaa), mutta hän joutui palaamaan Libanoniin 1961 Arabitasavallan hajotessa.
Kuuden päivän sodan jälkeen pettymys Nasseriin kasvoi ja Habash muutti Arabinationalistisen liikkeen radikaaliksi Palestiinan vapautuksen kansanrintamaksi. PFLP julistautui marxilais-leniniläiseksi 1969. Sillä on aina ollut ehdoton linja Israelia vastaan ja sen tavoitteena on sen hävittäminen sotilaalliseen kamppailun keinoin. PFLP sai maineen kaikkein radikaaleimpana palestiinalaisten järjestöistä. Tavoitteena oli pitää israelilaiset jatkuvan, paitsi sotilaallisen, myös psykologisen paineen alla. Se oli myös usein huonoissa väleissä maltillisempien PLO:n jäsenjärjestöjen, kuten Jasser Arafatin Fatahin kanssa.
Mm. lentokonekaappaukset Jordaniaan vuonna 1970 saivat Jordaniassa aikaan vastareaktion, joka tunnetaan nimellä "musta syyskuu", ja joka oli tuhota PLO:n. PFLP:ta arvosteltiin ankarasti ja se vähensi väkivaltaa ja sanoutui 1970 irti kansainvälisestä terrorismista, mutta toisaalta Wadie Haddadin johtama PFLP-EO jatkoi kaappauksia myös ulkomailla, eikä PFLP estellyt sitä.
Mustan syyskuun jälkeen palestiinalaiset fedayeen-taistelijat siirtyivät Libanoniin. Habashin terveys heikentyi 1972 ja hän menetti valtaa järjestöissä. Palestiinalaisten kansallisneuvosto hyväksyi 1974 päätöksen, jota PFLP piti askeleena kohti kahden valtion ratkaisun hyväksymistä ja Habash sanoutui irti PLO:sta ja liittyi Irakin tukemiin rejektionisteihin. PFLP liittyi takaisin vasta PLO:n tuomittua Anwar Sadatin rauhanhankkeen Israelin kanssa. PFLP kärsi suuria tappioita Libanonin sisällissodassa taisteluissa kristittyjä falangisteja ja Syyrian armeijaa vastaan. Myöhemmin sen välit Syyriaan kuitenkin paranivat ja Habash muutti asumaan Damaskokseen.
Oslon rauhansopimuksen myötä Habash ja PFLP sanoutuivat kokonaan irti PLO:sta ja Arafatista. Ryhmä perusti Damaskokseen keskuksen ja liittoutui ensi kertaa PLO:ta vastustavien islamistiryhmien kanssa. Habash kieltäytyi ikinä palaamasta palestiinalaisalueille, koska se olisi merkinnyt Oslon sopimuksen legimiteetin tunnustamista. Hän muutti takaisin Ammaniin 1992.
Alain Giletti

Alain Giletti (s. 9. marraskuuta 1939) on ranskalainen taitoluistelija. Hän ylsi maailmanmestaruuteen kerran (1960) ja Euroopan-mestaruuteen viidesti (1955–1957, 1960–1961).
Giletti sai MM-kilpailuissa myös kaksi pronssia (1954, 1958) ja EM-kilpailuissa neljä hopeaa (1953–1954, 1958–1959). Hän osallistui talviolympialaisiin vuosina 1952, 1956 ja 1960; kahdella viimeisellä kerralla hän jäi juuri mitalien ulkopuolelle, neljännelle sijalle.
S/S Bore VI

S/S Bore VI oli vuonna 1919 Malmössä, Ruotsissa rakennettu 74,64-metrinen höyrylaiva. Kuollutta painoa Bore VI:lla oli vuosina 1935–1953 2 160 tonnia. Alus oli rakennettu teräksestä.
Käyttöhistoria.
Alus valmistui malmöläiseltä telakalta vuonna 1919. Suomalainen Ångfartygs Aktiebolaget Bore osti aluksen vuonna 1929 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä "Bore VI". 
Suomen katkaistua diplomaattisuhteet Saksaan 2. syyskuuta 1944 Bore VI oli parhaillaan Saksassa ja sen miehistö joutui saksalaisviranomaisten internoimaksi. Aluksen miehistö kuljetettiin lopulta Stutthofin keskitysleirille.
Crashday

Crashday on Moonbyte Studion sekä Replay Studion yhteiskehittämä ja Atarin julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin vuonna 2006.
Pelaaminen.
Peli yhdistää erilaisten kilpa-ajopelien eri tyylejä. Saatavilla on useita eri pelimuotoja, kuten Destruction Derby, capture the flag ja stunt-kilpailu. Autoihin voi päivittää aseita, joilla voi hyökätä muita kilpailijoita vastaan kilpailussa sekä areenalla. Stunt-kisoissa pelaaja ajaa sitä varten suunnitellulla radalla yrittäen saada eniten pisteitä. Hold the flag muodossa on lippu, joka pitää viedä useiden satunnaisesti valittujen tarkistuspisteiden kautta. Lipun voi varastaa toiselta pelaajalta.
Marianne Dahlmo

Marianne Dahlmo (s. 1. toukokuuta 1965) on entinen norjalainen maastohiihtäjä, kolminkertainen viestin arvokisamitalisti.
Dahlmo hiihti avausosuuden Norjan viestijoukkueessa, joka saavutti Neuvostoliiton jälkeen hopeaa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987. Seuraavana vuonna hän hiihti ankkuriosuuden Calgaryn olympiaviestissä, jossa Norja sijoittui toiseksi yli puolitoista minuuttia Neuvostoliitolle hävinneenä. Lahden MM-kisoissa 1989 Dahlmo toi Norjan maaliin kolmantena Suomen ja Neuvostoliiton jälkeen.
Dahlmon paras henkilökohtainen arvokisasijoitus oli viides tila Oberstdorfin 1987 MM-kisojen 10 kilometrillä ja Val di Fiemmen 1991 kisojen 5 kilometrillä. Maailmancupissa hän voitti neljä osakilpailua, oli kolme kertaa toinen ja viidesti kolmas.
Herman Wedel-Jarlsberg

Johan Caspar Herman Wedel-Jarlsberg (21. syyskuuta 1779 Montpellier, Ranska – 27. elokuuta 1840 Wiesbaden, Saksa) oli norjalainen kreivi, poliitikko ja valtiomies.
Tausta.
Wedel-Jarlsbergin suku oli alun perin saksalainen, ja liittyi vuonna 1683 norjalaiseen Jarlsbergin aatelissukuun. Suvulle annettiin 1684 kreivillinen arvo Tanska-Norjassa. Herman syntyi Fredrik Anton Wedel-Jarlsbergin ja norjalaisen aatelisnaisen Katharina Stormin esikoiseksi. Isä oli Tanskan lähettiläänä Napolissa, Haagissa, Lontoossa ja Wienissä. Herman varttui pääosin ulkomailla, eikä norjan kieli ollut hänelle ensimmäinen kieli. Isä oli sairaalloinen ja ankara, kun taas äiti oli liberaalimpi ja lapsille läheisempi.
Ura.
Vuonna 1797 perheen äiti muutti Tanskaan, ja pojat Herman ja Ferdinant muuttivat äitinsä luokse kaksi vuotta myöhemmin. Poikien suojelijana oli talousministeri, kreivi Schimmelmann. Hermanista tuli Schimmelmannin sihteeri, ja hän aloitti lakiopinnot 1799. Hän suoritti lakitutkinnon 1801, ja vuonna 1803 hänet nimitettiin asessoriksi valtion talousosastolle.
Vuonna 1806 hänet nimitettiin Buskerudin läänin hallintoon. Hän avioitui Peder Ankerin tyttären Karen Ankerin kanssa. Avioliiton kautta hän sai haltuunsa tärkeitä sahalaitos- ja metalliteollisuusetuoikeuksia, minkä johdosta hänestä tuli liikemiesylimystön tärkeimpiä hahmoja. Hänet nimitettiin myös hallituskomission jäseneksi, mistä tehtävästä hän vetäytyi 1813 ennakoiden tulevaa valtiollista kehitystä saadakseen toimintavapautta. Jo vuodesta 1809 hänen henkilökohtaisena tavoitteenaan olivat hyvät suhteet Englantin, Tanskan kanssa tai ilman.
Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814 Wedel-Jarlsberg kannatti perustuslain sopeuttamista Ruotsi-unionia silmällä pitäen. Hän halusi perustuslain myös varmistavan vahvan hallitusvallan ja vastusti yksinvaltiutta. Stortingin osalta hän puolusti kaksikamarista systeemiä vahvalla ylähuoneella. Hän vastusti perustuslain ”juutalaisparagrafia”. Hän ei ollut kovin aktiivinen puhuja, mutta osallistui erityisesti talousväittelyihin.
Syksyllä 1814 häet valittiin Stortingiin, missä hänen tehtäväkseen määrättiin uuden Norjan hallituksen muodostaminen. Myöhemmin hän toimi tärkeissä tehtävissä talousministerinä ja hallituksen johtavana ministerinä Kristianiassa. Vuonna 1822 hänet asetettiin valtakunnanoikeuteen, koska hän oli ottanut lainaa valtiolle Gebrüder Benecke -pankista Berliinistä. Hänet vapautettiin syytteistä, mutta joutui kuitenkin joksikin aikaa kuninkaan epäsuosioon. Tapahtuman jälkeen hän vetäytyi tiluksilleen. Vuonna 1824 hän peri Bærumin, Fossumin, Maridalenin, Hakadalin ja Mossin tehtaat apeltaan Peder Ankerilta. Vuonna 1836 hänet nimitettiin Norjan käskynhaltijaksi, missä tehtävässä hän edusti kuningasta maassa ja toimi tehtävässä aina kuolemaansa saakka. Hän kuoli virkamatkalla Saksassa.
S/S Harriet

S/S Harriet oli vuonna 1878 West Hartlepoolissa, Britanniassa rakennettu 81,2-metrinen höyrylaiva. Kuollutta painoa Harrietilla oli vuosina 1940–1957 2 270 tonnia. Alus oli rakennettu raudasta.
Käyttöhistoria.
Vuonna 1878 alus valmistui brittiläiseltä telakalta. Vuonna 1940 Laiva Oy Ellen — Rederi Ab Ellen osti aluksen ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä "Ellen". Kotisatamaksi tuli Rauma. 
Suomen katkaistua diplomaattisuhteet Saksaan 2. syyskuuta 1944, Ellen oli Saksassa ja sen miehistö joutui saksalaisviranomaisten internoimaksi. Aluksen miehistö kuljetettiin lopulta Stutthofin keskitysleirille.
Vuonna 1955 Danfin Shipping osti laivan ja antoi sille nimen "Harriet". Kotisatamaksi tuli Helsinki.
Station to Station

Station to Station on brittiläisen muusikon David Bowien tammikuussa 1976 julkaistu studioalbumi. Se on monien mielestä yksi hänen parhaista levyistään. Albumi on jossain määrin soul-tyylinen, mutta sisältää myös vaikutteita avantgardesta, mikä tuli vaikuttamaan Bowien musiikkiin 1970-luvun loppupuolen ajaksi. Albumilla Bowie myös esitteli uuden roolihahmonsa, Thin White Duken (). Bowie kuvasi hahmoa ”romantikoksi, jolla ei ole tunteita.”
Singlenä julkaistu kappale ”Golden Years” oli top 10 -hitti niin Yhdysvalloissa kuin Britanniassakin.
Tietoa kappaleista.
Albumin avauskappale on yli kymmenminuuttinen ”Station to Station”, joka on levyn paras esimerkki Bowien siirtymisestä uuteen, kokeelliseen tyyliin. Se sisältää lukuisia temponvaihdoksia ja kuvaa roolihahmo Thin White Duken kovaa ja tyhjää elämää. ”Golden Years” oli albumin ensimmäinen singlejulkaisu. Se ilmestyi ennen albumia, marraskuussa 1975. Kappale on vahvasti funk-vaikutteinen ja kuulostaakin tyylillisesti edellisen "Young Americans" -albumin materiaalilta. ”Word on a Wing” on Bowielle epätavallisen uskonnollinen kappale, jota hän itse kuvaili hymniksi. Bowie kertoi vuonna 1980 kappaleen syntyneen kokaiinin sekoittamassa hengellisessä epätoivossa, jollaisen hän oli kokenut "Mies toisesta maailmasta" -elokuvan kuvausten aikana.
B-puolen aloittava ”TVC15” on yksi niistä "Station to Stationin" kappaleista, jotka sisältävät vahvoja funk-vaikutteita. Kappaleen sanoitusta taas on kuvattu surrealistiseksi komediaksi. Sanoituksen inspiraationa oli Iggy Popin Bowielle kertoma uni, jossa televisio oli nielaissut Popin tyttöystävän. ”TVC15” on samalla varsin kevyttunnelmainen verrattuna albumin angstisempiin esityksiin. ”Stay” yhdistelee funkia, soulia ja hard rockia. Kyseisen kappaleen rytmikitarariffin loi Carlos Alomar, jonka mukaan laulu äänitettiin ”hyvin paljolti kokaiiniraivomme aikana”. Albumin päättävä ”Wild Is the Wind” on cover alun perin Johnny Mathisin vuonna 1956 esittämästä balladista. Myöhemmin kyseisen Dmitri Tjomkinin ja Ned Washingtonin säveltämän kappaleen levytti Bowien suuresti ihailema artisti Nina Simone. Bowie piti tästä versiosta niin paljon, että päätti levyttää kappaleesta oman coverinsa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli