tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Halliste

Halliste () on pienkauppala ja entinen kunta Viljandimaan maakunnassa, Virossa. 
Historiaa.
Halliste on entinen kapearaiteisen rautatien rautatieaseman ympäristöön syntynyt pieni asutuskeskus, jossa asui vuonna 1939 noin 50 ihmistä.
Viron kuntauudistuksen osana 24. lokakuuta 2017 Karksin, Abjan ja Hallisten kunnat sekä Mõisakülan kaupunki liittyivät uudeksi Mulgin kunnaksi.
Entinen kunta.
Hallisten kunnan asukasluku oli 1 797 (2010), pinta-ala 267,09 neliökilometriä ja asukastiheys 6,7 asukasta neliökilometrillä. Sen suurimmat asutuskeskukset olivat Hallisten ja Õisun pienkauppalat ("alevik"). 
Kylät.
Kunnassa oli 29 kylää: Ereste, Hõbemäe, Kaarli, Kalvre, Kulla, Maru, Mulgi, Mõõnaste, Naistevalla, Niguli, Pornuse, Päidre, Päigiste, Raja, Rimmu, Saksaküla, Sammaste, Tilla, Toosi, Uue-Kariste, Vabamatsi, Vana-Kariste ja Ülemõisa.
Väestö.
Vuonna 2011 Hallisten kunnassa oli 1 374 asukasta, joista 1 323 (96,3 %) oli virolaisia, 21 (1,5 %) venäläisiä ja 30 (2,2 %) muita kansallisuuksia.
Suomirokkia 11

Suomirokkia 11 ("Rokkaa kotona ja puutarhassa!") on samannimisen, Poko Rekordsin julkaiseman kokoelmalevysarjan 11. osa. Se julkaistiin toukokuussa 2006.
Saigō Takamori

Saigō Takamori ( 23. tammikuuta 1828 – 24. syyskuuta 1877) oli japanilainen samurai ja poliitikko. Ōkubo Toshimichin ja Kido Takayoshin ohella häntä kutsutaan yhdeksi ”Meiji-restauraation kolmesta suuresta miehestä”.
Saigō oli lähtöisin Satsuman daimiokunnasta ja toimi nuoruudessaan matala-arvoisena samuraina. Vuoden 1858 Ansei-puhdistuksessa hänet karkotettiin Amami Ōshiman saarelle, mutta myöhemmin hänen onnistui nousta merkittävään asemaan keisarillisissa joukoissa Meiji-uudistuksen aikana. Keisarin vakiinnutettua asemansa Saigō toimi Meiji-hallinnossa Japanin modernisointia vastustavana poliitikkona. Saigōn suunnitelmat mm. sodasta Koreaa vastaan kohtasivat kuitenkin ankaraa vastustusta, ja lopulta hän erosi hallintotehtävistään ja palasi kotikaupunkiinsa Kagoshimaan.
Satsuman kapinassa vuonna 1877 Saigō suostui vastahakoisesti johtamaan konservatiivisten samuraiden joukkoja Meiji-hallituksen armeijaa vastaan. Keskushallinnon moderni armeija kukisti kapinan nopeasti, ja Saigō sai surmansa kapinan päätäneessä Shiroyaman taistelussa. Kuoleman yksityiskohdista ei ole täyttä varmuutta. Saigōn omat miehet kertoivat, että hän olisi tehnyt seppukun haavoituttuaan. Toisen version mukaan Saigō menetti vammautuneena puhekykynsä, jolloin hänen omat miehensä hänen oletettujen toiveidensa mukaisesti olisivat tappaneet hänet. Tarinan mukaan Saigōn päätä ei koskaan löydetty, mutta tosiasiassa hallituksen joukot saivat sen käsiinsä ja asettivat näytille yhdessä Saigōn apulaiskomentajien päiden kanssa.
Nikolai Baturin

Nikolai Baturin (5. elokuuta 1936 Arumetsan kylä, Suislepan kunta, Viljandimaa, Viro – 16. toukokuuta 2019 Tallinna, Viro)) oli virolainen kirjailija. Hän loi monipuolisen tuotannon, johon kuuluu muun muassa romaaneja, runokokoelmia ja näytelmiä. Hänen kirjallisuutensa on tullut tunnetuksi myös valkokankaalta.
Elämä.
Nikolai Baturinin vanhemmat olivat sukujuuriltaan peipsinvenäläisiä. Isä Feodor (Fjodor) Nikolajevitš Baturin oli syntynyt Peipsiäären Ninan kylässä ja äiti Zinaida Aleksandrovna Baturinan (os. Rõbakova) juuret olivat Peipsiäären Varnjassa, mutta oli itse syntynyt Tarvastussa. Isoäiti oli Mustveestä. Nikolain esivanhemmat olivat jo tsaarinaikana muuttaneet Mulgimaalle. Baturin olikin identiteetiltään mulgi, ja hän kirjoitti äidinkielensä viron lisäksi myös mulgin murteella, joka on eteläviron murre.
Arumetsassa Baturineilla oli suuri maatila. Baturin oli juuri edeltävänä päivänä täyttänyt neljä vuotta, kun neuvostomiehittäjä anneksoi Viron. Neuvostomiehittäjät pidättivät Fjodor-isän 27. joulukuuta 1940. Isä tuomittiin vakoilun ja "työväenluokan ja vallankumouksen vastaisesta aktiivisesta toiminnasta" leirille ja karkotukseen Siperiaan. Hän palasi kotiin helmikuussa 1957. Pidätyksen jälkeen Nikolai Baturin asui Kalbusen kylässä Kalurin tilalla, jonka hänen isänsä oli ehtinyt saada isoisälle valmiiksi ennen viemistään Siperiaan.
Baturin aloitti koulunkäynnin kahdeksanvuotiaana saksalaismiehityksen aikana Viljandin 2. kansa- ja keskikoulussa (Viljandi 2. mittetäielik keskkool) ja jatkoi sitten 2. keskikoulussa eli entisessä Viljandin maalaiskymnaasissa. Vuosina 1952–1955 Baturin opiskeli Vana-Võidun eläinkasvatusopistossa (tehnikum) ja vuosina 1963–1965 Tallinnassa 8. työläisnuorten lukiossa. Koulujen jälkeen Baturin palveli viisi vuotta neuvostolaivastossa, sitten kuusi vuotta Siperiassa geologityöryhmän jäsenenä ja lopulta viisitoista vuotta ammattimetsästäjänä Siperian taigalla. 
Baturin aloitti runoilijana 1960-luvun alussa, ja ensimmäisen romaaninsa hän julkaisi vuonna 1977. Hän oli Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1973 lähtien. Baturin kirjoitti runojen ja proosan lisäksi näytelmiä, esseitä sekä elokuvakäsikirjoituksia. Hän myös kuvitti teoksiaan ja ohjasi näytelmiään. Baturinia on käännetty venäjäksi, ukrainaksi ja liettuaksi sekä yksi kertomus suomeksi. Baturinin runoista ovat tehneet lauluja muun muassa Raimond Lätte, Ester Mägi, Gennadi Taniel ja Anu Taul.
Tuotanto.
Proosa.
Romaanit
Kertomukset
Muut.
Näytelmät
Elokuvakäsikirjoitukset
Zetor 25

Zetor 25 on Zetorin traktorimalli, joka saatiin tuotantoon 1946. Traktorissa ei ollut hydraulilaatikkoa eikä näin nostovarsia. Takavanteet ja polkimet olivat erilaiset kuin myöhemmissä 25 -malleissa. Traktorissa oli myös kuppi-istuin. Traktori sai vuonna 1949 sai jatkokseen mallit Zetor 25, 25A ja Zetor 25K. Näistä 25 oli suoraetuakselinen kuten edeltäjänsä 25. Traktoreista tuli Suomessa erittäin suosittuja, sillä niitä eivät koskeneet samanlaiset tuontirajoitukset kuin länsimaissa tehtyjä traktoreita 1950-luvulla.
Zetor 25.
Zetor 25:ssä oli kaksisylinterinen vesijäähdytteinen pyörrekammiodiesel, jonka sylinterin halkaisija oli 120 mm ja iskunpituus 140 mm. Myöhemmät (1954 saakka) Zetor 25 mallit erosivat A-mallista ainoastaan etuakselin osalta. Etukehto oli matalalle ulottuva V mallinen ja etuakseli suora ilman olkatappeja.Kuorma-autotehdas Tatra suunnitteli samaan aikaan vastaavan kaltaisia moottoreita, mutta ilmajäähdytteisenä. Vaihdelaatikko oli 2 x 3+1. Voiman ulosottoakselin pyörimisnopeus oli eurooppalaisen standardin mukaisesti 540 kierrosta minuutissa. Zetoreissa oli (tuohon aikaan ei vielä kovin yleinen) tasauspyörästön lukko sekä joissakin mekaaninen nostolaite.
Zetor 25A ja Zetor 25K.
25A- ja 25K-mallien tuotanto alkoi 1946 ja loppui 1961. 25A oli 25:stä edelleen kehitetty malli, joka oli edeltäjäänsä ergonomisempi. Voimansiirron kestävyyttä oli myös parannettu. A-mallin maavara oli pieni, mutta koska sen painopiste oli matalalla, sopi se karjatiloille rinteisille pelloille. A-mallissa oli hydraulinen nostolaite.
25K:ssa oli korkeampi maavara, korkeammalla oleva etuakseli sekä pienemmällä välitysvälillä varustettu vaihteisto, joiden ansiosta se soveltui riviviljelykseen paremmin.
Museo-Zetorit.
Zetor 25 -traktorit ovat nykyään suosittuja harrastajien piireissä. Zetor-kerhoja on perustettu useita ympäri Suomea, muun muassa Isoonkyröön, Temmekseen, Sastamalaan ja Kurikkaan. Temmeksessä on lähes 30 toimivaa vanhaa Zetor-traktoria.
Pete Hoekstra

Peter ”Pete” Hoekstra (s. 30. lokakuuta 1953 Groningen, Alankomaat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuodesta 1993 vuoteen 2011 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Michiganin toisesta vaalipiiristä. Edeltäjä oli Carl Pursell.
Vuosina 2018–2021 Hoekstra oli Yhdysvaltain suurlähettiläs Alankomaissa. Vuodesta 2025 lähtien hän on ollut maansa suurlähettiläs Kanadassa.
Hoekstra syntyi Alankomaissa, mutta muutti perheineen Michiganiin jo kolmevuotiaana.
Cross Road

Cross Road on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Bon Jovin ensimmäinen kokoelmalevy, joka julkaistiin 11. lokakuuta 1994. Albumi sisältää yhtyeen hittikappaleita vuosien 1984-1992 ajalta, ja lisäksi albumilla on myös kaksi uutta kappaletta, singleinäkin julkaistut "Always" ja "Someday I'll Be Saturday Night". Lisäksi albumin Pohjois-Amerikan painoksessa on päivitetty versio yhtyeen hittikappaleesta "Livin' on a Prayer". Videojulkaisu "Cross Road", 16 yhtyeen musiikkivideota sisältänyt videotallenne julkaistiin samanaikaisesti levyn kanssa.
Vuonna 2005 albumista julkaistiin kolmen levyn boksi "Cross Road - Deluxe Sound &amp; Vision", joka sisälsi remasteroidun version albumista, bonuslevyn harvinaisempia kappaleita ja fanien lempikappaleita. Kolmas levy oli alun perin vuonna 1995 julkaistu Lontoon Wembley Stadiumilla kuvattu 90-minuuttinen konserttivideo. 
Tämän lisäksi albumille on julkaistu jatko-osa "Cross Road Vol. II", joka on kuitenkin epävirallinen julkaisu.
"Cross Road" on kaikkien aikojen kolmanneksi eniten Suomessa myynyt ulkomaalainen äänite.
Alexander Siddig

Siddig El Tahir El Fadil El Siddig Abdurrahman Mohammed Ahmed Abdel Karim El Mahdi () eli Alexander Siddig (s. 21. marraskuuta 1965) on Sudanissa syntynyt brittiläinen näyttelijä, joka on asunut suurimman osan elämästään Britanniassa. Näyttelijänä hänet tunnetaan nimillä Siddig El Fadil lokakuuhun 1995 asti ja sittemmin nimellä Alexander Siddig.
Hänet tunnetaan parhaiten tohtori Julian Bashirin roolista televisiosarjassa "". Lisäksi hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä" (2005) ja "Syriana" (2006) sekä vierailevassa roolissa "24":ssä.
Elämäkerta.
Siddig syntyi Omdurmanissa, Sudanissa, mutta on elänyt suurimman osan elämästään Englannissa. Hänen äitinsä on englantilainen teatterialan työntekijä ja hänen isänsä on sudanilainen. Hänen enonsa on englantilainen näyttelijä Malcolm McDowell, jonka kanssa hän näytteli 2008 "Doomsday"-elokuvassa. Hänen setänsä on Sudanin entinen pääministeri Sadiq al-Mahdi. Hän on myös sukua Muhammad Ahmadille joka oli sudanilainen kapinallisjohtaja. 
Siddig opiskeli St. Lawrence Collegessa Ramsgatessa. 
Vuonna 1996 Siddig ja hänen vastanäyttelijänsä Nana Visitor alkoivat seurustella. Heidän poikansa Django El Tahir El Siddig syntyi vielä samana vuonna ja pari avioitui 1997. Liitto päättyi avioeroon vuonna 2001. Siddig seurusteli 2005 lyhyen aikaa Kim Cattrallin kanssa, jonka kanssa hän näytteli näytelmässä "Whose Life Is It Anyway?".
Ura.
Siddig opiskeli London Academy of Music and Dramatic Art -koulussa (LAMDA) teatteritaidetta ja näyttelemistä. LAMDA:n jälkeen työskenteli yhden näytäntökauden verran teatterissa Manchesterissä. Hän työskenteli myös ohjaajana pienessä lontoolaisessa teatterissa. Siddigin ensiesiintyminen televisiossa oli Feisalin rooli televisioelokuvassa "A Dangerous Man: Lawrence After Arabia" (1990), joka oli jatko-osa elokuvalle Arabian Lawrence.
"Star Trek: Deep Space Nine"n jälkeen Siddigillä on ollut huomattavia rooleja elokuvissa ja televisiossa. 2003 hän oli algerialainen salainen agentti, joka jahtasi islamilaisia terroristeja brittiläisen "Erikoisjoukkue"-televisiosarjan jaksossa ”Nest of Angels”. 2005 hän oli Nasir, Saladinin apulainen, Ridley Scottin elokuvassa "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä". Hän sai myös kiitosta roolistaan prinssi Nasirina "Syrianassa". Hän oli 2006 pääosassa BBC:n elokuvassa "Hannibal – Rome’s Worst Nightmare". Alkuvuonna 2007 hän näytteli libanonilaisessa "Un Homme Perdu" -elokuvassa. Myöhemmin samana vuonna hän näytteli entistä terroristia Hamri Al-Assadia kuudessa "24":n jaksossa sen kuudennella tuotantokaudella.
Nana Visitor

Nana Visitor (oikealta nimeltään Nana Tucker, s. 26. heinäkuuta 1957 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli 1990-luvulla tunnetuksi Kira Nerysin roolista televisiosarjassa "."
Yksityiselämä.
Visitor syntyi New Yorkissa nimellä Nana Tucker. Hänen äitinsä oli baletin opettaja Nenette Charisse ja isä koreografi Robert Tucker. Näyttelijä Cyd Charisse oli naimisissa hänen enonsa kanssa. Ennen collegeen menoa hän sai roolin näytelmässä ja sen jälkeen myös muita rooleja. Kun hänen uransa oli päässyt alkuun, hän muutti sukunimensä (vuonna 1980) Tuckerista Visitoriksi (, "vierailija"), joka on ollut käytössä hänen äitinsä suvussa.
Vuonna 1989 Visitor avioitui näyttelijä Nick Miscusin kanssa. Heidän poikansa Buster syntyi 1992. Pari erosi 1994.
Vuonna 1995 Visitor alkoi seurustella DS9-vastanäyttelijänsä Alexander Siddigin kanssa. Heidän poikansa Django El Tahir El Siddig syntyi 1996. He menivät naimisiin kesäkuussa 1997, ja erosivat vuonna 2001.
Huhtikuussa 2003 Visitor meni naimisiin Matthew Rimmerin kanssa, joka kuului "Chicago"-musikaalin henkilökuntaan.
Ura.
Visitor esiintyi New Yorkin teattereissa 1970-luvulla ja vuosikymmenen lopulla alkoi myös saada rooleja Broadwayllä. Vuonna 1976 hän sai ensimmäisen televisioroolinsa lyhytikäisessä sarjassa "Ivan the Terrible" ja 1978–1979 hän esiintyi yhden tuotantokauden ajan "Ryan’s Hope" -sarjassa. Vuonna 1977 hän näytteli kauhuelokuvassa "Vartija".
1980-luvulla Visitor alkoi saada merkittäviä rooleja Broadwayllä kuten pääosa näytelmässä "Gypsy" (1981) ja "My One and Only" (1983). 1984 hän oli pääosassa 42nd Street -näytelmässä Los Angelesissä. 1985 hän muutti Los Angelesiin ja esiintyi lukuisissa televisiosarjoissa, muun muassa "Ihmemies MacGyver", "Ritari Ässä" ja "Matlock".
Vuonna 1990 Visitor esitti pääosaa Sandra Bullockin kanssa televisiosarjassa "Working Girl", jota tehtiin vain 12 jaksoa. "n" koe-esiintymiset olivat vuonna 1992 ja Visitor oli kiinnostunut Kira Nerysin roolista, koska se ei ollut ”äiti, vaimo, huora tai murhaaja, vaan kokonainen henkilö”. Visitor kutsuttiin toiseen koe-esiintymiseen ja sai roolin. Hän esitti Kiraa seitsemän vuotta, ja hänen roolihahmonsa oli yksi sarjan suosituimmista.
DS9 jälkeen Visitor esiintyi "Chicago"-musikaalissa useissa kaupungeissa 1999–2000 ja 2001 myös Broadwayllä. Televisiossa hän esiintyi useassa "Dark Angelin" jaksossa (2001) ja oli pääosassa televisiosarjassa "Wildfire" (2005–2008). 2006 Visitor on myös alkanut esiintyä elokuvissa, muun muassa "Friday the 13th".
Muut esiintymiset.
Videopelit.
Visitorin ääni kuullaan Kira Nerysinä DS9-videopeleissä "Star Trek: Deep Space Nine – Harbinger" (1996) ja "Star Trek: Deep Space Nine – The Fallen" (2000).
Jake Zyrus

Jake Zyrus (alk. Charmaine Clarice Relucio Pempengco, s. 10. toukokuuta 1992 Cabuyao, Filippiinit), tunnettiin ennen taiteilijanimellä Charice, on filippiiniläinen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi teinisensaatioksi YouTube-videopalvelun kautta ja on sen jälkeen julkaissut kuusi studioalbumia.
Laulamisen alkutaipaleet ja ura.
Pempengco aloitti laulamisen neljävuotiaana ja alkoi esiintyä kilpailuissa seitsemänvuotiaana. Ollessaan 13-vuotias hän osallistui "Little Big Star" -laulukilpailuun ja sijoittui kolmanneksi. Kansainvälistä huomiota hän sai kuitenkin YouTuben kautta. Charice esiintyi sittemmin muun muassa "The Ellen DeGeneres Show’ssa" ja lauloi lukuisissa tapahtumissa sekä Filippiineillä että ulkomailla. Hänen debyyttialbuminsa oli vuonna 2009 julkaistu "My Inspiration", joka myi kultaa Filippiineillä.
Vuosina 2010–2011 Zyrusilla (tuolloin Charice) oli Sunshine Corazonin rooli televisiosarjassa "Glee". Vuonna 2012 hän esiintyi Sony Picturesin elokuvassa "Here Comes the Boom".
Perhe ja yksityiselämä.
Zyrusin kasvatti hänen yksinhuoltajaäitinsä Raquel. Hänen isänsä Ricky Pempengco murhattiin ruokakaupassa Filippiinien Lagunassa vuonna 2011.
Kesäkuussa 2013 Pempengco kertoi Boy Abundan haastattelussa olevansa lesbo. Toisessa haastattelussa hän kertoi tienneensä seksuaalisesta suuntautumisestaan jo viisivuotiaana. Zyrus seurusteli filippiiniläisen Alyssa Quijanon kanssa, joka on myös laulaja. Pari erosi huhtikuussa 2017.
Kesällä 2017 Pempengco kertoi olevansa transsukupuolinen ja paljasti käyttävänsä nykyään nimeä Jake Zyrus sekä julkisuudessa että siviilissä. Hän kertoi myös poistattaneensa rintansa ja aloittaneensa testosteronihoidot.
Emily Remler

Emily Remler (18. syyskuuta 1957 Englewood Cliffs, New Jersey – 4. toukokuuta 1990 Sydney, Australia) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän syntyi New Jerseyissä, aloitti kitaransoiton kymmenvuotiaana ja opiskeli vuosina 1976–1979 Bostonin Berklee College of Musicissa Massachusettsissa.
Remler oli naimisissa muusikkokollegansa Monty Alexanderin kanssa vuosina 1981–1984. Pari otti avioeron.
Uransa aikana Remler paitsi johti omia kokoonpanojaan, vaikutti myös duossa Larry Coryellin kanssa. Hän aloitti levytysuransa 1980-luvun alussa ja jatkoi sitä, kunnes kuoli sydänkohtaukseen 32-vuotiaana Australiassa konsertoidessaan.
Grosseton maakunta

Grosseton maakunta () on maakunta Toscanan hallintoalueella Italian keskiosissa.
Grosseton maakunnan pinta-ala on 4 503 km2 ja asukasluku runsaat 220 000. Maakunta muodostuu 28 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Grosseto.
Monty Alexander

Montgomery Bernard "Monty" Alexander (s. 6. kesäkuuta 1944) on jamaikalainen jazzpianisti. Hän aloitti soittotunnit kuusivuotiaana, mutta perehtyi jazziin vasta myöhemmin.
Alexander muutti vuonna 1961 perheineen Yhdysvaltoihin. Hän on julkaissut useita levytyksiä mm. Concord Jazz -levymerkillä. Hän on tehnyt yhteistyötä Milt Jacksonin, Ernest Ranglinin ja Ed Thigpenin kaltaisten tähtien kanssa.
Alexander oli vuosina 1981–1984 naimisissa muusikkokollegansa Emily Remlerin kanssa. Pari otti avioeron. Remler kuoli Australiassa 1990.
Ed Thigpen

Edmund Leonard "Ed" Thigpen (28. joulukuuta 1930 Chicago, Yhdysvallat – 13. tammikuuta 2010 Kööpenhamina, Tanska) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali. Lempinimensä "Mr. Taste" hän sai kohteliaasta käytöksestä, huolitellusta pukeutumisesta ja soittotyylistä.
Thigpen aloitti ammattimuusikon uran 18-vuotiaana Los Angelesissa. Hän toimi jazzrumpalina 1960-luvulla pianisti Oscar Petersonin ja laulaja Ella Fitzgeraldin yhtyeissä. Thigpen tunnettiin erityisesti vispiläsoitostaan ja hän kirjoitti asiasta oppikirjankin. Thigpen muutti 1972 Tanskaan ja vaikutti suurimman osan 40-vuotisesta urastaan Euroopassa. Tanskassa Thigpenistä tuli konservatorio-opettaja ja hän teki viisi oppikirjaa sekä useita opetusvideoita.
Suomessa Thigpen kävi useita kertoja ja esiintyi erilaisissa kokoonpanoissa. Thigpen sairasti Parkinsonin tautia, mutta hän esiintyi viimeiseen asti säännöllisesti. Hänen isänsä Ben toimi Andy Kirkin rumpalina.
Larry Coryell

Larry Coryell (2. huhtikuuta 1943 Galveston, Texas – 19. helmikuuta 2017 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän syntyi Texasissa ja aloitti ensimmäisenä soittimenaan pianon. Opiskeltuaan Washingtonin yliopistossa journalismia hän muutti vuonna 1965 New Yorkiin, jossa hänestä tuli osa Chico Hamiltonin kokoonpanoa. Samana vuonna hän alkoi käydä jamisessioissa, joista seuraavaan vuoteen mennessä oli syntynyt uusi tyylisuunta, jazz-rock. Ensimmäisiä tämän tyylisuunnan levytyksiä oli saman vuoden "Free Spirits".
Larry Coryellin suosio alkoi varsinaisesti vuonna 1967 hänen toimiessaan Gary Burtonin kvartetissa. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa hän oli hyvin aktiivinen. Hän oli mm. triokiertueella Mitch Mitchellin ja Jack Brucen kanssa, levytti Charles Mingusin kanssa ja teki tunnetun fuusiojazzlevyn "Spaces" yhdessä John McLaughlinin, Billy Cobhamin, Chick Corean ja Miroslav Vitousin kanssa.
Coryell teki yhteistyötä myös muiden muassa Eric Claptonin, Jimi Hendrixin ja Paco de Lucían kanssa. Hänen maineensa on pitkälti hänen fuusiojazzvuosiensa varassa.
Valikoitu diskografia.
Gary Burtonin kvartetin kanssa:
Arezzon maakunta

Arezzon maakunta () on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Toscanan alueella Italian keskiosissa. Maakunnan pääkaupunki on Arezzo.
Arezzon maakunnan pinta-ala on 3 235 km². Sen asukasluku oli vuoden 2015 lopussa 346 442. Maakunta muodostuu 37 kunnasta, joista väkiluvultaan suurimmat ovat:
Fokos

Fokos (; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri mieshahmon nimi.
Ornytionin poika.
Fokos oli Ornytionin poika, joskin häntä kutsuttiin myös Poseidonin pojaksi. Fokiin maakunta sai nimensä hänen mukaansa sen jälkeen kun hän asettui sinne asumaan.
Aiakoksen poika.
Fokos oli Aiakoksen ja Psamathen poika, jonka hänen velipuolensa Peleus ja Telamon surmasivat. Hänen kerrottiin olleen vahva ja voimakas.
Apollodoroksen mukaan surma tapahtui kateudesta Fokoksen urheilumenestyksen vuoksi. Telamon tappoi Fokoksen haastettuaan hänet ensin kiekonheittoon heittämällä tätä tahallaan päähän kivisellä kiekolla. Molemmat veljekset kätkivät ruumiin metsään, mutta teko tuli ilmi ja molemmat joutuivat lähtemään maanpakoon. Pausanias kertoo puolestaan teon tekijäksi Peleuksen, ja motiiviksi veljesten halun miellyttää äitiään, joka oli mustasukkainen Fokoksesta, jolla oli eri äiti. Diodoros Sisilialainen on samaa mieltä siitä, että kiekon heitti Peleus, mutta kertoo tapahtuman olleen vahinko. Fokoksen aikana Fokiin alue laajeni siitä, mikä se oli ollut silloin kun Fokos, Ornytionin poika, oli asettunut sinne asumaan.
Louis Delluc

Louis Delluc (14. lokakuuta 1890 – 22. maaliskuuta 1924) oli ranskalainen elokuvaohjaaja käsikirjoittaja ja kriitikko. Hänen 1910-luvun kirjoituksiaan on koottu teokseen "Cinema et cie" (1919). Delluc kirjoitti yhden ensimmäisistä Charles Chaplinia käsittelevistä kirjoista (1921).
Louis Dellucin puoliso oli vuodesta 1918 belgialainen näyttelijä Eve Francis, joka esiintyi useissa hänen elokuvissaan. Dellucin kunniaksi on 1937 perustettu hänen nimeään kantava palkinto Louis Delluc -palkinto.
Delluc kuoli lentävään keuhkotautiin kesken elokuvateorioidensa kehittelyn ja lupaavasti alkaneen ohjaustyönsä.
Taivaassa ja maan päällä

Taivaassa ja maan päällä. Johdatus uskonnonfilosofiaan on Turun yliopiston filosofien Olli Koistisen ja Juha Räikän kirjoittama johdatusteos uskonnonfilosofiaan. 
Sisältö.
Teos koostuu neljästä pääartikkelista ja jakaantuen kahteen osaan. Ensimmäisessä osassa, ”Maan päällä”, Juha Räikkä tarkastelee uskontoa ja moraalia sekä uskonnon ja yhteiskunnan välistä suhdetta etiikan näkökulmasta. Toisessa osassa, ”Taivaassa”, Olli Koistinen tarkastelee todistuksia jumalan olemassaolosta sekä pahan ongelmaa. Lopuksi kirjoittajat pohtivat uskon järkiperäisyyttä Blaise Pascalin ajattelun kautta ja esittävät käsityksensä todistamisen taakasta. Teoksen alkuun on liitetty lyhyt johdatus järkiperäiseen päättelyyn ja perustelujen arvioimiseen. Teos keskittyy lähinnä niihin uskontoon liittyviin kysymyksiin, jotka liittyvät kristilliseen ajatteluun. Kirjoittajat toteavat esipuheessa, että teos ei pyri olemaan kattava ja perinpohjainen esitys. Koistisen ja Räikän mukaan suomenkielistä johdatusta uskonnonfilosofiaan ei ennen heidän kirjaansa ole ollut. 
Vastaanotto.
Filosofi Sami Pihlström arvioi "Niin &amp; näin" -lehden arvostelussaan teoksen hyödylliseksi uskonnonfilosofian kurssin aineistoksi, suositellen käyttämään mahdollisesti täydentävää kirjallisuutta. Hän mainitsee muun muassa, että teismin ja ateismin välistä kiistaa ei teoksessa juuri käsitellä. Artikkelien lopussa olevista kirjallisuusluetteloista puuttuu myös suomalainen uskontokriittinen, tieteellistä todellisuuskäsitystä edustava kirjallisuus, kuten Eino Kailan, Ilkka Niiniluodon ja Raimo Tuomelan teokset.
Jaden Smith

Jaden Christopher Syre Smith (s. 8. heinäkuuta 1998 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä sekä laulaja. Hänen äitinsä on näyttelijä-laulaja Jada Pinkett Smith ja isänsä näyttelijä-raplaulaja Will Smith. Jaden on Trey Smithin velipuoli ja Willow Smithin veli. Jaden Smith on pääosassa uudistetussa versiossa tunnetusta Karate Kidistä. 
Smith tunnetaan roolista elokuvassa "Onnen potkuja" (2006), josta hän voitti Teen Choice -palkinnon. Hän oli ehdokkaiden esittelijänä vuoden 2007 Oscar-gaalassa. Smith esittää myös pääosaa elokuvassa "The Karate Kid". Jaden on pääosassa vuonna 2013 ensi-iltansa saaneessa "After Earth" -elokuvassa, isänsä Will Smithin kanssa. 
Smithin ja Justin Bieberin yhteistyöstä on tuloksena kappale "Never Say Never" (2010) sekä "Love Me Like You Do" (2012). Jaden tekee myös omaa musiikkia.
Willow Smith

Willow Camille Reign Smith (s. 31. lokakuuta 2000) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Smith on Jada Pinkett Smithin ja Will Smithin tytär. Jaden Smith on hänen veljensä, ja lisäksi hänellä on velipuoli Trey.
Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui tieteiselokuvassa "I Am Legend" (2007). Toisen roolinsa hän sai elokuvasta "Kit Kittredge: An American Girl" (2008).
Laulajan uransa Smith aloitti vuonna 2010 julkaisemalla debyyttisinglensä "Whip My Hair". Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka oli ehdolla vuoden musiikkivideoksi vuoden 2011 BET Awards -gaalassa. Smithin musiikki julkaistaan Jay-Z'n levy-yhtiön Roc Nationin kautta.
Livornon maakunta

Livornon maakunta () on maakunta Toscanan hallintoalueella Länsi-Italiassa.
Livornon maakunnan pinta-ala on 1 214 km2 ja asukasluku noin 340 000. Maakunta muodostuu 20 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Livorno.
Suurimmat kunnat.
Livornon maakunnan väkiluvultaan suurimmat kunnat ovat (31.12.2015):
Maija Kaunismaa

Maija Kaunismaa (s. 1974 Jyväskylä) on suomalainen säveltäjä. Kaunismaa työskentelee vapaana taiteilijana, säveltäjänä, muusikkona, laulajana ja esiintyjänä sekä äänivalmentajana ja laulunopettajana. Hänellä on sekä luokanopettajan että musiikkipedagogin tutkinnot (Jyväskylän yliopisto, 2005) ja hän on suorittanut Estill Figure Professional -tutkinnon (2018) Lontoossa.
Kaunismaan musiikissa on kuultavissa sävyjä niin suomalaisesta kansanmusiikista, klassisesta musiikista kuin populaarimusiikistakin. Kaunismaan musiikki on omaleimaista, genrerajoja kaatavan universaalia. Hän on tehnyt myös tiivistä yhteistyötä useiden suomalaisten näytelmäkirjailijoiden ja runoilijoiden sekä sanoittajien kanssa. Kaunismaan säveltämä ja tuottama levy "En morgon vid havet" Claes Anderssonin runoihin valittiin Hufvudstadsbladetin musiikkitoimittajien vuoden levyksi 2022.
Kaunismaa on Georg Malmstén -säätiön hallituksen puheenjohtaja. Hänet valittiin puheenjohtajaksi säätiön kevätkokouksessa 2025. Säätiö jakaa apurahoja ja valvoo Georg Malmsténin ja Kullervo Linnan tekijänoikeusasioita mm. antamalla sovitus- ja julkaisulupia. Säätiö jakaa myös Georg Malmstén -palkintoa ansioista suomalaisessa populaarimusiikissa. Säätiö jakaa myös vuosittain kaksi Kullervo Linna -palkintoa tunnustuksina ansioista kotimaisessa viihde- ja tanssimusiikissa.
Kaunismaa on naimisissa kuvataiteilija ja tutkija Mikko Ijäksen kanssa. Heillä on yksi poika ja he asuvat Vuosaaren Taiteilijatalossa. Kaunismaa on perustanut miehensä kanssa kansainvälisen Zen Peacemakersin affiliaattiryhmän Helsinki Zen - Peacemakers Finlandin vuonna 2017. Hänen dharmanimensä on Myōshō Angyo (Luminous Voice Peacemaker) jonka hän sai Jukai-seremoniansa yhteydessä Zen Center of Los Angelesissa vuonna 2018.
Minskin traktoritehdas

Minskin traktoritehdas (, MТЗ, MTZ; ) on 29. toukokuuta 1946 perustettu traktoritehdas Minskissä Valko-Venäjällä ja samanniminen valkovenäläinen, tuotantoliittoutumaksi ryhmittynyt teollisuuskonserni (), johon kuuluu 11 tehdasta eri puolilla Valko-Venäjää. 
Minskin traktoritehdas on yksi suurimmista valkovenäläisistä yrityksistä ja samalla yksi maailman suurimmista traktoreiden valmistajista. Se kuuluu maailman 10 suurimman maatalouskoneiden valmistajiin. Yrityksessä työskentelee yli 30 000 ihmistä. Perustamisensa jälkeen MTZ on valmistanut yli kolme miljoonaa traktoria, joita on käytetty tai käytetään yli 100 valtiossa. Minskin traktoritehdas valmistaa traktoreita Belarus- ja MTZ-tuotemerkeillä. Noin 60 eri traktorimallin lisäksi tuotantoliittouma valmistaa metsä- ja kaivostyökoneita.
Valko-Venäjän tietotoimisto BelTA:n mukaan Minskin traktoritehdas valmisti vuonna 2012 yhteensä yli 60 000 traktoria. Tuotannosta 90 % menee vientiin; yhtiöllä on asiakkaita 62 eri maassa. Minskin traktoritehtaalla on kaikkiaan 22 traktoreita kokoavaa tuotantolaitosta ulkomailla. Näistä kokoonpanolinjoista kuusi on Venäjällä.
Luccan maakunta

Luccan maakunta () on maakunta Toscanan hallintoalueella Italian keskiosissa.
Luccan maakunnan pinta-ala on 1 773 km2 ja asukasluku vajaat 400 000. Maakunta muodostuu 33 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Lucca.
Suurimmat kunnat.
Luccan maakunnan väkiluvultaan suurimmat kunnat ovat (31.12.2015):
Greg Kinnear

Gregory "Greg" Kinnear (s. 17. kesäkuuta 1963 Logansport, Indiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Kinnear on voittanut Emmy-palkinnon ja saanut Oscar- sekä Golden Globe -ehdokkuudet.
Biografia.
Ura.
Vuonna 1994 Kinnear teki ensimmäisen esiintymisensä valkokankaalla keskusteluohjelman juontajana komediaelokuvassa "Blankman". Vuonna 1995 hän sai David Larrabeen roolin Sydney Pollackin elokuvassa "Sabrina", joka on uudelleenfilmatisointi vuoden 1954 elokuvasta "Kaunis Sabrina". Myöhemmin Kinnear näytteli pääroolia vuoden 1996 komediassa "Jumalainen posti". Vuonna 1997 hän sai roolin James L. Brooksin draamakomediasta "Elämä on ihanaa", josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden. Seuraavassa elokuvassa "Vastustamaton hymy" hän näytteli yhdessä Lauren Hollyn kanssa paria, joka yrittää saada lapsen. Hänen seuraava projektinsa oli "Sinulle on postia", jossa näyttelivät myös Tom Hanks ja Meg Ryan. Seuraavaksi hän teki elokuvat "Seitsemän seinähullua sankaria" (1999), "Nurse Betty" (2000), "Luuseri" (2000), "The Gift – Enne" (2000) ja "Teoria miehistä" (2001).
Vuonna 2002 Kinnear näytteli elokuvassa "Koukussa". Vuonna 2003 hän esiintyi komediaelokuvassa "Stuck on You", jossa hän esittää siamilaista kaksosta, joka unelmoi pääsystä Hollywood-näyttelijäksi. Vuonna 2005 hän esiintyi mustalla huumorilla maustetussa elokuvassa "Matador" yhdessä Pierce Brosnanin kanssa.
Vuonna 2006 Kinnear näytteli yhdessä Steve Carellin kanssa Oscarin voittaneessa komedia-draamassa "Little Miss Sunshine". Samana vuonna hän näytteli elokuvassa "Invincible" yhdessä Mark Wahlbergin kanssa. Kyseinen elokuva on tositapahtumiin perustuva elokuva, joka kertoo baarimikosta, joka yrittää päästä Philadelphia Eagles -nimiseen jalkapallojoukkueeseen. Hän myös näytteli elokuvassa "Fast Food Nation". Vuonna 2008 hän esiintyi elokuvassa "Flash of Genius". Vuonna 2010 Kinnear esiintyi elokuvassa "The Last Song" yhdessä Miley Cyrusin ja Liam Hemsworthin kanssa. Kyseisessä elokuvassa hän näyttelee Cyrusin roolin erossa asuvaa isää, joka on saanut tilaisuuden korjata välinsä tyttärensä kanssa. 
Vuonna 2011 Kinnear näytteli pääroolia, presidentti John F. Kennedyä sarjassa "Kennedyt".
Yksityiselämä.
Kinnear meni vuonna 1999 naimisiin Helen Labdonin kanssa. Parilla on kolme lasta (s. 2003, 2006 ja 2009). Isän diplomaattiuran takia perhe joutui muuttelemaan. Kinnear on valmistunut Arizonan yliopistosta.
Belarus

 
Belarus on valkovenäläisen Minskin traktoritehtaan traktorimerkki. Mallinumeron yhteydessä esiintyvä kirjainyhdistelmä MTZ tulee sanoista Minski Traktornyi Zavod, eli Minskin traktoritehdas. Belarus-traktoreita on tuotu myös Suomeen. Niitä on myynyt muun muassa neuvostoliittolaisen maataloustekniikan maahantuontiin erikoistunut Agroma Oy. Belaruksia maahantoi neuvostoliittolaisomisteinen Oy Konela Ab. Traktorit sovitettiin suomalaisiin vaatimuksiin Kouvolassa. Niihin asennettiin muun muassa turvaohjaamot.
Viimeksi joitain Belarus-malleja maahantoi kouvolalainen Agri-Kymi Oy. Nykyisin Suomeen tuotavissa malleissakin on varusteena ilmastointia ja moottoreissa Boschin polttoaineenruiskutus, mutta toisaalta osa komponenteista edustaa yhä Neuvostoliiton aikaista suunnittelua eikä halvimmissa malleissa ole edes kabiinia. Suomen maahantuoja korostaa markkinoinnissaan Belaruksen edullista hankintahintaa ja pieniä käyttökustannuksia varmatoimisuuden ja yksinkertaisen huoltamisen ohella.
Aiemmin Suomessa on myyty Belaruksen nimellä myös muita traktoreita, jotka ovat alkujaan olleet kotoisin muista neuvostoliittolaisista traktoritehtaista. Esimerkiksi 425 Progress on alkuperäiseltä nimeltään T-40, ja samoin muut Progress-lisänimellä tunnetut Belarukset on valmistettu nykyisen Venäjän alueella eikä Minskissä.
Museotraktoreita.
Belarus-gruppa Finljandija on suomalainen Belarus-traktoreihin erikoistunut harrastusyhdistys. Yhdistys perustettiin 2007 ja se osallistuu näyttelyihin Belarus- ja MTZ-traktoreilla. Yhdistys aloitti näyttelytoiminnan Farmari 2007-maatalousnäyttelyssä Kuopiossa ja osallistui Classic Motorshow:hun 2009 ja 2010 Lahdessa. Yhdistys ylläpitää Belkku.fi -verkkosivustoa.
Maria Pitillo

Maria Pitillo (s. 8. tammikuuta 1966) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin elokuvasta "Godzilla" (1998). Siinä tekemästään roolisuorituksesta hän kuitenkin sai Razzien.
Pitillolla on ollut myös televisiorooleja.
Paul Dano

Paul Franklin Dano (s. 19. kesäkuuta 1984 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja ja muusikko. Hänet tunnetaan rooleistaan muun muassa elokuvissa "Little Miss Sunshine" (2006), "There Will Be Blood" (2007), "Looper" (2012), "Vangitut" (2013), "12 Years a Slave" (2013), "The Batman" (2022) ja "The Fabelmans" (2022). Roolistaan "There Will Be Bloodissa" Dano oli ehdolla parhaan miessivuosan Bafta-palkintoon.
Dano teki debyyttinsä ohjaajana vuonna 2018 draamaelokuvalla "Wildlife", joka perustuu Richard Fordin romaaniin. Dano sovitti romaanin käsikirjoitukseksi yhdessä tyttöystävänsä, näyttelijä-käsikirjoittaja Zoe Kazanin kanssa. Vuonna 2016 Dano näytteli Pierre Bezukhovia Leo Tolstoin klassikkoon perustuvassa BBC:n tv-sarjassa "Sota ja rauha". Vuonna 2018 hän tähditti minisarjaa "Escape at Dannemora", josta hän oli ehdolla parhaan minisarjan tai televisioelokuvan miessivuosan Primetime Emmy -palkintoon.
Pell James

Pell James (s. 30. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "The King" (2005) ja "Undiscovered" (2005).
James kasvoi Virginiassa. Hänellä on kolme siskoa.
Sandrine Bonnaire

Sandrine Bonnaire (s. 31. toukokuuta 1967 Gannat, Allier) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti kreditoimattomana elokuvanäyttelijänä jo teini-iässä filmeissä "Les sous-doués en vacances" (1981) ja "La Boum 2" (1982). Ensimmäisen pääosansa hän teki elokuvassa "Suzanne ja miehet" ("À nos amours", 1983). Hän voitti seuraavana vuonna lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon tästä elokuvasta. Uudemman kerran hän voitti Césarin vuonna 1986; useita César-ehdokkuuksia on seurannut.
Bonnaire tunnetaan kansainvälisesti muiden muassa elokuvista "Kuin taivaan lintu" (1985), "Monsieur Hire" (1989), "Rutto" (1991), "Mademoiselle" (2001) ja "Intiimit tunnustukset" (2004). Hän on myös toiminut elokuvien käsikirjoittajana.
Bonnairella on tytär William Hurtin kanssa. Vuonna 2003 hän nai Guillaume Laurant'n, jonka kanssa hän myös sai tyttären 2004.
Hinni Aarninsalo

Hinni Aarninsalo (s. 1981) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja.
Aarninsalo tunnetaan erityisesti entisen YLE Extra -kanavan ohjelmasta "Extra Large", Yle Teeman keskusteluohjelmasta "Popkult" ja Yle TV1:n ajankohtaisohjelmasta "A-studio: Stream". Hän on työskennellyt myös radiokanavilla YleQ ja YleX. Aarninsalo on tehnyt toimittajan töitä vuodesta 2001.
Aarninsalo on opiskellut Lontoossa School of Oriental and African Studies -yliopistossa ja on suorittanut siellä tutkinnot kansainvälisestä politiikasta sekä media- ja kulttuurintutkimuksesta. Hän on tutkinut homoseksuaalisuuden vastaisuutta kolmessa Itä-Afrikan maassa: Ugandassa, Keniassa ja Ruandassa.
Luis Puenzo

Luis Adalberto Puenzo (s. 19. helmikuuta 1946) on argentiinalainen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa on "La historia oficial" (1985), joka voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Puenzon muihin teoksiin kuuluu "Rutto" (1992).
Ivan Pelizzoli

Ivan Pelizzoli (s. 18. marraskuuta 1980 Bergamo, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän pelaa Italian Serie B:n Padovassa. 
Ura.
Pelizzolin ura alkoi Atalantan juniorijoukkueessa, josta hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 1998–1999. Hän kuitenkin pelasi ensimmäiset ottelunsa seuraavalla kaudella lainalla Triestinassa Serie C2:ssa B-lohkossa. Kausi meni Pelizzolin kannalta varsin hyvin sillä hänen päästettyjen maalien keskiarvo oli 1.04. Triestina sijoittui sarjassa kolmanneksi ja pääsi karsimaan nousua Serie C1:een. Pelizzoli kuitenkin palasi takaisin Atalantaan lainasopimuksen päätyttyä ja oli tarkoitus olla joukkueensa kolmosmaalivahti. Toisin kuitenkin kävi, kun ykkösmaalivahti Alberto Fontana loukkaantui kauden alussa ja kakkosmaalivahtina toiminut Davide Pinato loukkaantui joukkueen neljännessä ottelussa AC Milania vastaan. Tämän myötä Pelizzoli sai tilaisuutensa pelata ensimmäistä kertaa Serie A:ssa. Hänen otteensa olivat kauden aikana varsin vakuuttavia ettei Atalantan valmentaja Giovanni Vavassori peluuttanut loukkaantumistaan tervehtyneitä Alberto Fontanaa ja Davide Pinatoa. Atalanta pelasi myös varsin vakuuttavan kauden vuosiin Serie A:ssa sijoittumalla seitsemänneksi.
Hyvän kauden myötä AS Roman valmentaja Fabio Capello kiinnostui nuoresta lupauksesta, jonka myötä Pelizzoli siirtyi Atalantasta juuri Scudetton voittaneeseen Roomaan. Pelizzolin kausi Roomassa oli vaihteleva joutuen taistelemaan ykkösmaalivahdin roolista muun muassa Francesco Antoniolin kanssa, joka jätti seuran vuonna 2003. Pelizzoli voitti kuitenkin seuran kanssa Italian supercupin vuonna 2001. Lopulta Pelizzoli jätti AS Roman ja siirtyi kaudeksi 2005–2006 Regginaan, jossa hän ehti pelata kaksi kautta, kunnes venäläinen Lokomotiv Moskova osti maalivahdin itselleen 31. tammikuuta 2007 neljän vuoden sopimuksella. Pelizzolin peliaika on kuitenkin jäänyt vielä vähemmälle pelattuaan ensimmäisellä kaudella 12 ottelua. Peliajan vähyyden vuoksi hänet lainattiin italiaan Serie B:hen AlbinoLeffeen, jossa hän pelasi 23 ottelua. Kauden päätteeksi Pelizzoli jäi Italiaan ja siirtyi Cagliariin.
Scarecrow (yhtye)

Scarecrow on hyvinkääläinen horror punk -yhtye, joka on perustettu 2000. Sanoitusten teemoina ovat tavallisesti kuolema, hautausmaa ja muut synkät aiheet. Reipas punk-tyylinen musiikki tekee kappaleista kuitenkin kepeämpiä. Scarecrown lisäksi Jack13 julkaisee sisarnimellä Panzercrow. Panzercrow kappaleet ovat pääasiassa Scarecrowille tehtyjen demojen jatkotuotantoa. 
Diskografia.
Jack13's Panzercrow Albumit.
The Sound Of Horror (2009)
Nightmare Returns (2018)
Unplugged Of The Dead (2018)
Murder Ballads (2022)
Juri Žirkov

Juri Valentinovitš Žirkov (, s. 20. elokuuta 1983 Tambov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija. Hän pelaa Venäjän valioliigan Pietarin Zenitissä. Zhirkov kuuluu myös tärkeänä osana Venäjän jalkapallomaajoukkueeseen.
Žirkov pystyy pelaamaan sekä keskikentällä että puolustuksessa. Hän pelaa yleensä kentän vasemmalla laidalla.
Žirkov aloitti ammattilaisuransa Spartak Tambovissa vuonna 2001. Vuonna 2004 hän siirtyi TsSKA Moskovaan. Heinäkuussa 2009 Žirkov siirtyi Englannin Valioliigan Chelseaan ja elokuussa 2011 Anži Mahatškalaan. Elokuussa 2013 Žirkov siirtyi Moskovan Dynamoon ja tammikuussa 2016 edelleen Pietarin Zenitiin. 
Venäjän maajoukkueessa Žirkov debytoi vuonna 2005. Hän kuului Venäjän joukkueeseen vuosien 2008 ja 2012 Euroopan-mestaruuskilpailuissa sekä vuosien 2014 ja 2018 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Deadcrow

Deadcrow on Scarecrow-yhtyeen 6. kesäkuuta 2006 julkaistu debyyttialbumi.
Albumin on nauhoittanut ja miksannut Jani Loikas. Kaikki levyn kappaleet on sanoittanut Scarecrow.
Kappaleet.
LP:n bonuskappaleet
Albanian sosialistinen kansantasavalta

Albanian sosialistinen kansantasavalta () oli Albanian valtio vuosina 1946–1992, jolloin maata johti kommunistihallitus. Valtion nimi oli Albanian kansantasavalta vuosina 1946–1976, jonka jälkeen nimi muutettiin Albanian sosialistiseksi kansantasavallaksi. 
Albania vapautui vuonna 1944 Italian miehityksestä. Vuonna 1946 vallan otti Enver Hoxhan johtama kommunistihallitus ja maasta tuli stalinistinen. Samana vuonna hyväksyttiin uusi perustuslaki, joka oli voimassa vuoteen 1976 asti. Albanialla oli tällöin läheiset suhteet Neuvostoliittoon ja muihin itäblokin maihin, joskin suhteet Jugoslaviaan olivat epäluuloiset. Kun Neuvostoliitto vuonna 1956 tuomitsi stalinismin, Albania riitautui Neuvostoliiton kanssa ja solmi sen sijaan läheiset suhteet Kiinan kanssa, joka pysytteli stalinismissa. Vuonna 1968 Albania erosi Neuvostoliiton johtamasta Varsovan liitosta. 
Vuoteen 1978 asti Albanian talous oli menestynyt kohtuullisesti Kiinan tuella: viljelysten keinokastelu oli järjestetty, maassa oli teollisuutta ja nuorison koulutus oli tasokasta. Kun Kiina loittoni Maon kuoltua 1976 kommunistisesta aatteesta, alkoi Albania eristäytyä muusta maailmasta, mikä rasitti sen taloutta ja maa köyhtyi. Hoxhan kuoltua 1985 sosialismia ja eristäytymistä ryhdyttiin purkamaan. Laaja irrottautuminen yhteistaloudesta tapahtui kuitenkin vasta vuoden 1992 tienoilla.
Sweet Lorraine

"Sweet Lorraine" on brittiläisen rock-yhtye Uriah Heepin vuonna 1972 julkaistu kappale. Se sisältyy yhtyeen samana vuonna julkaistulle "The Magician’s Birthday" -albumille. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhteistyössä kitaristi Mick Box, laulusolisti David Byron ja basisti Gary Thain.
Yleistä.
”Sweet Lorraine” edustaa suoraviivaista rockia, jossa Moog-syntetisaattori sekä kitara ovat pääosassa. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan naisesta, Lorrainesta, joka haluaa olla humalassa ja huumeiden vaikutuksen alaisena sekä juhlia ja tanssia.
Kappaleesta tuli julkaisunsa jälkeen suosittu konserttinumero, ja se on nykyisinkin usein soitettu kappale yhtyeen konserttiohjelmistossa.
Vastaanotto.
Kappale julkaistiin singlenä ainakin Yhdysvalloissa, Kanadassa, Italiassa ja Uudessa-Seelannissa, jossa se menestyi hyvin. Yhdysvalloissa kappale nousi listan sijalle 91.
Singlen sisältö.
A-puoli
B-puoli
Sunrise (kappale)

Sunrise on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin vuonna 1972 julkaistu kappale, joka on yhtyeen "The Magician’s Birthday" -albumin avausraita.
Kappale on kokonaan kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensleyn käsialaa.
"Sunrise" julkaistiin singlenä Japanissa ja Euroopassa se julkaistiin "Spider Woman" -singlen b-puolena.
The National Radio Hall of Fame and Museum

The National Radio Hall of Fame and Museum on museo, jonka tehtävänä on jakaa tunnustusta niille tahoille, jotka ovat vaikuttaneet radion kehittymiseen mediana Yhdysvalloissa. Se sijaitsee The Museum of Broadcast Communicationsin yhteydessä Chicagossa Illinoisin osavaltiossa.
Hall of Fameen voivat päästä sekä ohjelmat että henkilöt. Ehdolle asettamisen suorittaa The Museum of Broadcast Communicationsin puheenjohtajan nimittämä komitea. Komitea koostuu radioalan päättäjistä, tutkijoista, toimittajista ja radiohistoriasta kiinnostuneista henkilöistä. Ehdokkaita asetetaan seuraavista kategorioista:
Hall of Fameen valittavien äänestys alkaa kunkin vuoden toukokuussa, ja valitut julkistetaan elokuussa. Perinteisesti äänioikeutettuja ovat olleet Museum of Broadcast Communicationsin jäsenet, mutta vuonna 2008 äänestys avattiin kaikille halukkaille. Focus on the Familyn valinnan ympärille syntyneen kohun takia äänestysjärjestelmää suunnitellaan kuitenkin taas muutettavaksi.
Ursus (traktori)

Ursus oli puolalainen traktorimerkki. Sitä valmisti Zakladow Mechanicznych -konepaja, joka aloitti 1893 valmistamalla pitopalvelulaitteita jatkaen 1913 moottoreihin, joista suurimpien teho oli 450 hv. 
Ursus hakeutui konkurssiin pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien jälkeen vuonna 2021. 
Traktorinvalmistus.
Yritys sai valmiiksi traktoriin sopivan moottorin 1918. 1922 saatiin valmiiksi ensimmäinen peltokone ja seuraavan viiden vuoden aikana niitä myytiin vain 100 kappaletta. 1930-luvulla Puolan valtio pelasti yhtiön konkurssilta. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti 700 traktoria sotilaskäyttöön.
Lanz.
Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö valmisti jäljitelmiä Lanz Bulldogista. Muita yksisylinterisiä puolidieseleitä olivat Landini, Marshall ja Vierzo.
Zetor.
1950-luvulla alkoi Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston eli SEV:n piirissä muodostua yhteistyötä, ja Ursuksen tehdas kääntyi tšekkiläisen Zetorin puoleen. Puolalaistehdas teki osia Zetorille ja sai siltä teknologiaa ja malleja. Ensimmäinen Zetorille perustuva Ursus oli Ursus C-325. 1970-luvulla noin puolet Ursuksen osista tuli Zetorilta.
Massey-Ferguson.
Puolalaistehdas neuvotteli Massey-Fergusonin kanssa ja tuotti sillä perusteella 38 hv - 72 hv -malliston. MF:ään perustuvia Ursuksia vietiin Yhdysvaltoihinkin.
Billy Joe Roper II

Billy Joe Roper II (s. 1976 Russellville, Arkansas) oli kahden vuoden ajan yhdysvaltalaisen uusnatsistisen ryhmän National Alliancen näkyvin jäsen.
Collegen jälkeen Billy Joe Roper II:sta tuli high schoolin opettaja. Hänet erotettiin kansallissosialististen ajatusten esittämisen vuoksi.
Roper antoi useita haastatteluita National Alliancen jäsenenä ja järjesti kokouksia muiden rasististen ryhmien kanssa. Kun hänet erotettiin ryhmästä vuonna 2002, hän perusti uuden uusnatsistisen rymän, White Revolutionin. White Revolutionissa on mukana noin 30 National Alliancen jäsentä.
Roperin mukaan jokaisen ei-valkoisen ihmisen täytyisi kuolla sukupuuttoon, ja että alempiarvoiset pitäisi pyyhkäistä pois pelistä.
7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugen

7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugen () oli toisen maailmansodan aikana Saksan Waffen-SS:ään kuulunut sotilasyksikkö.
Divisioonaan värvättiin etnisiä saksalaisia (Volksdeutsche) Baanaatista (Kroatia, Serbia) ja Transilvaniasta (Unkari, Romania).
Vuonna 1942 muodostettu divisioona toimi poliisiyksikkönä Jugoslavian alueella.
Perustaminen.
Divisioonaan kerättiin joulukuun 1942 loppuun mennessä 21 102 miestä. Se perustettiin 1. maaliskuuta 1942 ja nimettiin 1600–1700-lukujen taitteessa turkkilaisia vastaan taistelleen itävaltalaisen kenraali prinssi Eugen Savoijilaisen mukaan. Yksikkö koostui aluksi vapaaehtoisista etnisistä saksalaisista lähinnä Serbian ja Kroatian alueilta, mutta myös Romaniasta ja Unkarista. Kun alueilta alettiin värvätä miehiä, myös Prinz Eugen otti vastaan värvättyjä. Se varustettiin täysin vallatuilta alueilta sotasaaliiksi saadulla materiaalilla, kuten ranskalaisilla kevyillä panssarivaunuilla ja tšekkiläisillä konekivääreillä.
Sotatoimet.
Divisioonan käyttötarkoitus oli turvata Saksan valtaamat alueet lähinnä Balkanilla. Se taistelikin toistuvasti Titon ja Draža Mihailovićin johtamia partisaaneja vastaan Jugoslaviassa syksyyn 1944 saakka. Puna-armeijan edettyä Balkanille Prinz Eugen siirtyi taistelemaan neuvostoliittolaisia ja bulgarialaisia yksiköitä vastaan. Tällöin divisioona suojasi 350 000 saksalaisen vetäytymistä Kreikasta.
Loppuvuoden 1944 puna-armeija ajoi divisioonaa länteen pitkin Jugoslaviaa aiheuttaen sille kovia tappioita. Toinen alueella ollut SS-divisioona Skanderbeg kärsi niin suuria tappioita, että sen jäännökset sulautettiin Prinz Eugenin 14. rykmenttiin, joka sai puolestaan sai kunnianimen Skanderbeg.
Tammikuussa 1945 divisioona taisteli jälleen Titon partisaaneja ja myös puna-armeijaa vastaan. Se joutui vetäytymään aina Kroatiaan, jossa se sai hetkellisesti pidettyä asemat huhtikuun lopulla. Toukokuun alussa Prinz Eugen vetäytyi Sloveniaan, jossa se antautui Jugoslavian joukoille 11. toukokuuta 1945.
Sotarikokset.
Prinz Eugenia syytettiin ”syyllistymisestä joihinkin toisen maailmansodan pahimmista sotarikoksista”.
Toukokuussa 1943 operaatio Mustan aikana divisioona valtasi Niksicin piirikunnan Montenegrossa. Divisioonan SS-miehet murhasivat aseettomia siviilejä, polttivat taloja ja ryöstivät koteja ja tuhosivat kokonaisia kyliä kiduttaen ja murhaten miehiä, naisia ja lapsia. Kokonaisia perheitä poltettiin talojensa mukana. 121 siviiliä, lähinnä naisia tapettiin. Mukana oli myös 29 6-14-vuotiasta lasta ja 30 60–92-vuotiasta.
Maaliskuussa 1944 Prinz Eugen valtasi Otokin, Conjin, Rudan ja Dolac Dolnjin kylät. Kaikki 834 asukasta teurastettiin ja heidän ruumiinsa poltettiin, kuten myös yli 500 taloa.
Victor Ölander

Victor Rafael Ölander (11. lokakuuta 1897 Viipuri – 8. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen geodeetti ja tähtitieteilijä. 
Ölander toimi valtiongeodeettina 1934-1967 ja sai professorin arvon 1949. Hän tutki etenkin tähtien ominaisliikettä. Ölander laski pitkään Yliopiston almanakkaan auringon ja kuun nousu- ja laskuajat.
Ölanderin vanhemmat olivat tullitarkastaja Victor Emil Ölander ja Regina Hedman ja puoliso vuodesta 1924 Hildur Elvira Lohman. Toimittaja, ohjelmajohtaja Ragnar Ölander oli hänen veljensä. Victor Ölander tuli ylioppilaaksi 1915 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921 ja lisensiaatiksi 1928. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1932. Uransa alkuvaiheessa Ölander toimi Helsingin yliopiston tähtitornin vt. observaattorina ja geodeettisen laitoksen nuorempana valtiongeodeettina. Hän osallistui myös Suomen valtion rajankäynteihin itärajalla 1940 ja Porkkalassa 1944.