tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lasse Hallström

Lars Sven ”Lasse” Hallström (s. 2. kesäkuuta 1946 Tukholma) on ruotsalainen elokuvaohjaaja.
Hallström aloitti uransa 1977 Ruotsissa ohjaamalla elokuvan Abbasta. Nuoren pojan kasvukuvaus "Elämäni koirana" (1985) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, ja Hallström pääsi tekemään elokuvia Hollywoodiin. Siellä hän käytti melkein kaksi vuotta toteutumatta jääneeseen "Peter Pan" -elokuvahankkeeseen. Hallströmin Yhdysvalloissa sittemmin tekemiä elokuvia ovat "Gilbert Grape", John Irvingin romaaniin perustuva "Oman elämänsä sankari" sekä "Laivauutisia", "Pieni suklaapuoti", "Casanova" ja "Haikein terveisin".
Hallström on naimisissa näyttelijä Lena Olinin kanssa, jonka kanssa hänellä on tytär. He asuvat New Yorkin lähellä.
Vladimir Kokkinaki

Vladimir Konstantinovitš Kokkinaki (, 25. kesäkuuta 1904 Novorossijsk – 6. tammikuuta 1985) oli Neuvostoliiton kuuluisin koelentäjä.
Ura.
Kokkinaki liittyi vuonna 1925 puna-armeijaan. Vuonna 1928 hänet otettiin koulutukseen Leningradin lentokouluun. Toisen lentokoulun käytyään hän siirtyi laivuepalvelukseen vuonna 1931 ja toimi muutaman vuoden 11. hävittäjälentolaivueessa. Vuonna 1932 Kokkinaki valittiin koelentäjäksi. Ensimmäinen testattava kone oli rynnäkkökone Kotšerigin-Gurevitš TŠ-3.
Kokkinaki saavutti korkeuslentämisen maailmanennätyksen, 14 575 metriä, 21. marraskuuta 1935 Polikarpov I-15 -hävittäjälentokoneella. Kokkinaki saavutti myös muita maailmanennätyksiä. Iljušin Il-2 oli hänen koelentämistään koneista kuuluisin ja eniten valmistettu. Hän jatkoi koelentämistä toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin sen aikana kenraalimajuriksi. Viimeisen maailmanennätyksensä hän teki vuonna 1960 lentäessään Iljušin Il-18 -koneella 10 000 kilogramman hyötykuormalla 5 018 kilometriä keskinopeudella 693 kilometriä tunnissa.
Hänen veljensä Konstantin Kokkinaki oli myös koelentäjä.
Palkinnot.
Vuonna 1961 hänestä tuli FAI:n varapuheenjohtaja ja vuonna 1966 FAI:n puheenjohtaja. 
Kokkinaki sai kahdesti Neuvostoliiton sankarin palkinnon ja yhden Leninin kunniamerkin.
George R. R. Martin

George Raymond Richard Martin (lyh. GRRM; s. 20. syyskuuta 1948 Bayonne, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija ja myös käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän on voittanut romaaneillaan neljä Hugo-palkintoa, Nebula-palkintoa ja World Fantasy Awardin. Hänen vuonna 1996 aloittamansa "Tulen ja jään laulu" -kirjasarja on saanut merkittävää suosiota, ja sen pohjalta on tuotettu palkittu televisiosarja "Game of Thrones". Martin on sittemmin kirjoittanut myös muita "Tulen ja jään laulun" maailmaan sijoittuvia teoksia, kuten "Tuli ja veri" (2018), jonka pohjalta on vastaavasti tehty televisiosarja "House of the Dragon".
Elämä ja ura.
Martin oli 1970-luvulla varsin tuottelias novellisti, ennen kuin hän vuosikymmenen lopulla keskittyi romaaneihin. 1980-luvulla Martin teki pääasiassa televisio- ja toimittajantyötä. Hän työskenteli muun muassa "Hämärän rajamailla" -televisiosarjan parissa ja toimitti "Wild Cards" -antologiaa. Martin palasi täysimittaisten romaanien pariin vuonna 1996 ja aloitti "Tulen ja jään laulu" -sarjansa, joka on saavuttanut sekä kriitikoiden että yleisön suosion. Sarjan neljäs osa "Korppien kestit" nousi marraskuussa 2005 ykköseksi "The New York Timesin" ja "The Wall Street Journalin" bestseller-listoilla.
Martin oli kunniavieraana vuoden 2009 Finnconissa Helsingissä ja vuoden 2015 Archipelaconissa Maarianhaminassa.
Tekstejä kirjoittaessaan Martin ei käytä lainkaan graafisia tekstinkäsittelyohjelmia, vaan merkkipohjaista WordStar 4.0 -ohjelmaa.
From Softwaren kehittämä "Elden Ring" on ensimmäinen videopeli, jonka tarinan luomiseen Martin on osallistunut. Martinin tehtävä oli luoda peliin mytologia, sekä taustatarina, joka tapahtuu ennen varsinaista pelin alkamista, kun taas pelin ohjaaja Hidetaka Miyazaki käsikirjoitti pelin nykyhetken Martinin taustatarinan pohjalta.
George Martin

George Henry Martin (3. tammikuuta 1926 Highbury, Lontoo – 8. maaliskuuta 2016 Coleshill, Oxfordshire, Englanti) oli brittiläinen levytuottaja, säveltäjä ja sovittaja. Häntä kutsuttiin joskus ”viidenneksi beatleksi”, koska hän toimi lähes kaikkien The Beatles -yhtyeen albumien tuottajana.
Elämä ja ura.
George Martin syntyi 3. tammikuuta 1926 Lontoossa köyhään perheeseen. Hän toimi nuorena miehenä Britannian merivoimissa upseerina ja pilottina vuoteen 1947 saakka. Sen jälkeen hän opiskeli oboen ja pianon soittoa Guildhallin musiikkikoulussa vuoteen 1950 saakka. Valmistuttuaan sieltä Martin työskenteli BBC:n musiikkikirjastossa ja sen jälkeen EMI:n Parlophone Recordsissa Oscar Preussin apulaisena. Martin nimitettiin levy-yhtiön johtoon vuonna 1955, kun hän oli 29-vuotias. EMI:llä Martin äänitti klassista musiikkia, paikallista musiikkia sekä huumorimusiikkia.
Martin kuunteli ensimmäisen kerran The Beatlesiä koesoitossa vuonna 1962. Vaikka hän ei aluksi pitänyt yhtyeen musiikkia kovinkaan ihmeellisenä, hän teki yhtyeen kanssa sen ensimmäisen levytyssopimuksen. Tästä alkoi pitkä työsuhde, jonka aikana Martin teki useimmille The Beatles -albumeille ja heidän elokuviinsa orkesterisovituksia ja sävelsi niille musiikkia sekä hyödynsi uudenlaisia studiotekniikoita ja neuvoi soitinten valinnassa. Martinin kokeellisista sovitusideoista tunnetuimmat ovat Beatles-albumilla "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" (1967).
The Beatlesin lisäksi Martin teki yhteistyötä muun muassa Gerry &amp; The Pacemakersin, Peter Sellersin ja Sophia Lorenin kanssa.
Martinin kuulo alkoi heiketä 1970-luvulla, ja viimeisinä vuosinaan hän turvautui kuulokojeisiin.
Santa Cruz de la Sierra

Santa Cruz de La Sierra, lyhyesti usein vain Santa Cruz, on Bolivian asukasluvultaan suurin kaupunki ja Santa Cruzin departementin pääkaupunki. Kaupungin nimi merkitsee ’vuoriston pyhää ristiä’. Sen väkiluku on yli 1,3 miljoonaa (2001).
Santa Cruzista on rautatieyhteydet Argentiinaan ja Brasiliaan ja siellä sijaitsee Viru Virun kansainvälinen lentoasema, joka on Bolivian suurimpia lentoasemia.
Maantiede ja ilmasto.
Santa Cruz de la Sierra sijaitsee Itä-Boliviassa yli 400 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupunki on osa Andres Ibañezin provinssia ja Santa Cruzin maakunnan pääkaupunki.
Kaupungin ilmasto on subtrooppinen ja aurinkoinen. Ilman keskilämpötila on noin 24 °C. Vaikka kaupungissa on yleensä lämmintä, sinne puhaltaa Argentiinan pampalta viileitä tuulia, joita kutsutaan "surazosoiksi".
Historia.
Ñuflo de Chávez perusti Santa Cruzin 26. helmikuuta 1561 ja nimesi sen Espanjan Extremadurassa sijaitsevan kotikaupunkinsa kunniaksi. Alkuperäinen siirtokunta sijaitsi 220 kilometriä idempänä nykyisen San José de Chiquitosin kaupungin eteläpuolella. Kaupunki muutti nykyiselle paikalleen Piraíjoen rannalle 1592 intiaanien tekemien hyökkäysten seurauksena. 
Rautateitse Santa Cruzista voi matkustaa Argentinaan ja Brasiliaan. Lisäksi kaupungista voi matkustaa 1950-luvulla rakennettua tietä pitkin Trinidadin, Cochabambaan sekä Paraguayhin. 
Kaupungin pysyessä melko eristyneenä 1900-luvulle saakka, Santa Cruzista on löydetävissä runsaasti kolonialistista arkkitehtuuria kuten 1500-luvulta olevan katedraalin sekä lukuisia jesuiittalähetystöjä.
Kaupunki kasvoi voimakkaasti 1900-luvun lopulla maataloustuotteiden jalostuksen ja petrokemian teollisuuden nousun myötä. Siitä tuli Bolivian suurin kaupunki 2000-luvun alussa.
Talous.
Santa Cruzissa tuotetaan soijaöljyä, maito- ja lihatuotteita, sokeria, puutavaraa, nahkatuotteita ja alkoholia, ja jalostetaan öljyä.
Bolivian kansallisen öljy-yhtiö YPFB:n Guillermo Elder Bellin jalostamo valmistui vuonna 1979 ja tuottaa bensiiniä ja dieseliä. Sen kapasiteetti on 24 000 barrelia raakaöljyä päivässä. Vuonna 2021 YPFB aloitti valmistelut Etelä-Amerikan ensimmäisen biodiesel-jalostamon rakentamiseksi alueelle.
Natalja Vodjanova

Natalja Mihailovna Vodjanova (, s. 28. helmikuuta 1982 Nižni Novgorod, Venäjä) on venäläinen huippumalli, jota pidetään eräänä maansa menestyneimmistä. Hän on yksi 2000-luvun venäläismallitrendin isoimmista nimistä. 
Vodjanovan mallinura alkoi 17-vuotiaana, kun hän muutti mallintöiden perään Pariisiin. Parrasvaloihin hän nousi vuonna 2001, ja on sen jälkeen poseerannut muun muassa Vogue- ja W -lehdissä, sekä toiminut ainakin Guccin, Calvin Kleinin, Louis Vuittonin, Chanelin ja Marc Jacobsin muotitalojen kasvona. Vodjanovalla on tällä hetkelläkin sopimus Calvin Kleinin luottomallina. Hän esiintyy myös usein kosmetiikkayhtiö L'Oréalin mainoksissa.
Vodjanova on ollut naimisissa vauraan brittiläisen perijän, Justin Trevor Berkeley Portmanin kanssa. He viettivät häitään vuoden 2002 syyskuussa, jolloin he menivät naimisiin Pietarissa ruhtinaallisin menoin. Pariskunnalla on kolme lasta: Lucas Alexander Berkeley, (s. 22. joulukuuta 2001, Neva (s. maaliskuussa 2006), joka sai nimensä Neva-joen mukaan ja Victor (s.13. syyskuuta 2007). Pariskunta erosi vuonna 2011.
Vodjanova juonsi Eurovision laulukilpailun semifinaalit vuonna 2009 yhdessä Andrei Malahovin kanssa.
Andrés Escobar

Andrés Escobar Saldarriaga (13. maaliskuuta 1967 Medellín, Kolumbia – 2. heinäkuuta 1994 Medellín, Kolumbia) oli kolumbialainen jalkapalloilija.
Escobar teki Kolumbian paidassa oman maalin tärkeässä 1994 MM-kilpailujen ottelussa. Hänet murhattiin kotimaassaan kymmenen päivää myöhemmin.
Ura.
Escobaria pidettiin yhtenä sukupolvensa parhaista kolumbialaisista pelaajista. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Escobar edusti seuratasolla kotimaassaan Atlético Nacionalia vuosina 1987–1989 ja 1990–1994 sekä Sveitsissä Young Boysia vuosina 1989–1990. Hän voitti Atlético Nacionalin riveissä Copa Libertadoresin vuonna 1989 ja Kolumbian-mestaruuden vuonna 1991. Kolumbian maajoukkueessa Escobar pelasi 50 ottelua vuosina 1988–1994 ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Kolumbiaa MM-kilpailuissa vuosina 1990 ja 1994 sekä Copa Américassa vuosina 1989 ja 1991.
Kuuluisan oman maalinsa Escobar teki 22. kesäkuuta 1994 alkulohkovaiheen toisen kierroksen ottelussa isäntäjoukkue Yhdysvaltoja vastaan. Hän yritti katkaista Yhdysvaltain John Harkesin keskityksen ja ohjasi pallon omaan maaliin. Maali oli Yhdysvaltain 2–1-voittoon päättyneen ottelun avausmaali. Tappion seurauksena Kolumbia jäi turnauksessa alkulohkoonsa.
Murha.
Escobar murhattiin 2. heinäkuuta 1994 baarin edustalla kotikaupungissaan Medellínissä. Hänet ampui Humberto Muñoz Castro. Castro sai teostaan alun perin 43 vuoden vankeustuomion vuonna 1995. Hän kuitenkin vapautui hyvän käytöksen vuoksi jo vuonna 2005.
Murhan tarkka motiivi on jäänyt epäselväksi. Joidenkin arvioiden mukaan murha oli kosto omasta maalista. Toisten arvioiden mukaan taas se oli vain seurausta baarin ulkopuolella sattuneesta sanaharkasta. Medellín tunnetaan väkivaltaisena kaupunkina. Escobarin ampuja oli hävinnyt rahaa vedonlyönnissä oman maalin vuoksi. Ampuja oli huutanut jokaisen ampumansa laukauksen jälkeen: "Maali!". Myös huumekartellien arvellaan veikanneen suurilla summilla Kolumbian menestyksen puolesta. Keskikenttäpelaaja Gabriel Gómez oli lähtenyt turnauksesta jo aiemmin, kun hänen perhettään oli uhkailtu.
Laetitia Casta

Laetitia Marie Laure Casta (s. 11. toukokuuta 1978 Pont-Audemer, Ranska) on ranskalainen huippumalli ja näyttelijä. Hänen mallinuransa alkoi 15-vuotiaana, kun valokuvaaja löysi hänet hänen viettäessään lomaa Korsikalla. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kosmetiikkajätti L'Oréalin kasvona, mutta hän on toiminut myös lähes kaikkien tärkeimpien muotitalojen mallina, muun muassa Giorgio Armanin, Chanelin ja Yves Saint Laurentin. Hän on myös muotisuunnittelija Saint Laurentin läheinen ystävä. 
Castalla on kaksi lasta: vuonna 2001 syntynyt tytär, jonka isä on Castan entinen poikaystävä, valokuvaaja Stéphane Sednaoui, ja vuonna 2006 syntynyt poika, jonka isä on Castan nykyinen kihlattu, italialainen näyttelijä Stefano Accorsi. 
Casta on näytellyt vuonna 2010 ilmestyneessä ranskalaisessa elokuvassa "Gainsbourg – tarina legendasta". Hänen roolihahmonsa oli Brigitte Bardot.
Mariannena.
Casta valittiin vuonna 1999 Marianneksi, joka on Ranskan symboli ja koristaa kuvallaan muun muassa ranskalaisia postimerkkejä ja kolikoita. Vain vähän valintansa jälkeen vuonna 2000 hän päätti kuitenkin muuttaa Lontooseen, mikä aiheutti suuren kohun. Castan Marianne-kausi päättyi vuonna 2003.
Andien kronologia

Andien kronologia jakaa Andien sivilisaatioiden esihistorian seitsemään aikakauteen. Esikeraamisella kaudella (ennen vuotta 1800 eaa.) Andit asutettiin, ihmiset alkoivat harjoittaa maanviljelyä ja ensimmäiset kylät syntyivät. Esikeraamisen kauden katsotaan päättyneen, kun ihmiset alkoivat valmistaa saviesineitä. Keraamisen kauden periodisaatiossa vuorotelevat pitkät paikallisten kulttuurien ajanjaksot ja lyhyemmät niin kutsutut horisontit, joille ominaista oli poliittisen vallan keskittyminen ja kulttuurinen yhtenäisyys. Parhaiten tunnetaan myöhäinen horisontti, jolloin inkojen valloitussodat toivat Andit yhden suurvallan alaisuuteen. Andien esikolumbiaanisten intiaanikulttuurien historia päättyy 1530-luvulla, jolloin espanjalaiset valloittivat Inkavaltakunnan.
Periodisaatio.
Andien esikolumbiaanisten kansojen ja kulttuurien kotoperäisiä nimiä ei useimmissa tapauksissa tunneta. Arkeologit jakavat Andien esihistorian toisiaan seuraaviin jaksoihin, jotka kestivät satoja tai tuhansia vuosia. Pitkiä jaksoja kutsutaan periodeiksi. Horisonteiksi kutsutaan huomattavasti lyhyempiä ajanjaksoja, joita määrittää Keski-Andien ja läheisten rannikkoalueiden kulttuurinen ja poliittinen yhtenäisyys. Pääasiallisia jaksoja on seitsemän: esikeraaminen, alkuvaihe, varhainen horisontti, varhainen välikausi, keskihorisontti, myöhäinen välikausi ja myöhäinen horisontti.
Yleisimmin käytetyn kronologian määritteli yhdysvaltalainen arkeologi John Rowe. Se perustuu Howen 1950- ja 1960-luvuilla Ican laaksossa tekemiin kaivauksiin. Periodisointi perustuu varsinkin keramiikkatyylien muutoksiin, sillä keramiikka säilyy eloperäistä ainesta paremmin. Ajoitus perustuu Ican kulttuurivaiheisiin. Ican kronologiaa käyttävät lähinnä ulkomaalaiset arkeologit, eikä se ole paikallisten tutkijoiden parissa erityisen suosittu. Yhdysvaltalaiset arkeologit olivat kiinnostuneita esihistoriallisista murroksista ja muutoksista, kun taas perulainen Julio Tello korosti jatkuvuutta ja pitkän aikavälin kehityskulkuja.
Gisele Bündchen

Gisele Caroline Bündchen (s. 20. heinäkuuta 1980 Horizontina, Rio Grande do Sul) on brasilialainen supermalli. Hän toimii yli kahdenkymmenen tuotteen mainoskasvona, useiden huippusuunnittelijoiden mallina ja on esiintynyt tärkeimpien muotilehtien kansikuvissa.
Perhe ja lapsuus.
Bündchen syntyi Três de Maion kaupungissa Brasiliassa vuonna 1980. Hänen vanhempansa Valdir Reinoldo Bündchen ja Vânia Nonnenmacher Bündchen ovat saksalaista alkuperää; suvun esivanhemmat muuttivat Brasiliaan 1800-luvun lopulla. Bündchenilla on viisi sisarta: Raquel, Graziela, Gabriela, Rafaela ja nuorempi kaksoissisar Patrícia. Vaikka Bündchenin vanhemmat puhuvat sujuvaa saksaa, Giselen äidinkieli on portugali.
Mallinura.
Teini-ikäisenä Bündchen muutti New Yorkiin, jossa hän teki catwalk-debyyttinsä New Yorkin muotiviikoilla, ja nousi välittömästi karismansa ansiosta päättävien muotitahojen tietoisuuteen. Nykyään hän on yksi kuumimpia nimiä muotimaailmassa. Bündchen on esiintynyt muun muassa Dolce &amp; Gabbanan, Calvin Kleinin ja Louis Vuittonin kasvona. Hän on myös poseerannut ainakin "Voguen, Marie Clairen, Rolling Stonen" ja "Arenan" kansikuvissa.
Vuonna 2018 yhdysvaltalainen "Forbes"-talouslehti kertoi Bündchenin yhä ansaitsevan noin kymmenen miljoonaa dollaria vuodessa, vaikka virallisesti jäi jo vuonna 2015 pois mallintöistä.
Muu työelämä.
Bündchenilla on oma sandaalimallistonsa nimeltä "Ipanema Gisele Bündchen" yhteistyössä kenkävalmistaja Grendenen kanssa. Hän omistaa lisäksi eteläisessä Brasiliassa sijaitsevan Palladium Executive -hotellin.
Bündchen on näytellyt elokuvissa "Taxi" (2004) ja "Paholainen pukeutuu Pradaan" (2006).
Yksityiselämä.
Bündchen seurusteli pitkään näyttelijä Leonardo DiCaprion kanssa, mutta pari erosi marraskuussa 2005. Pian eron jälkeen Bündchen alkoi seurustella lainelautailija Kelly Slaterin kanssa, ja suhde kesti heinäkuuhun 2006 asti. Bündchen avioitui 26. helmikuuta 2009 amerikkalaisen jalkapallon pelaajan Tom Bradyn kanssa. Saman vuoden joulukuussa Bündchen synnytti parin esikoispojan ja vuonna 2012 tyttären. Bündchen on myös äitipuoli Bradyn edellisestä suhteesta syntyneelle pojalle. Pariskunta haki yhdessä avioeroa lokakuussa 2022.
Mielipide

Mielipide on yksilön subjektiivinen näkemys jostain asiasta. Mielipiteiden syntyyn vaikuttavat esimerkiksi koti, kasvatus, koulu, ystävät, asuinpaikka ja harrastukset. Myös media, kulttuuri (esimerkiksi kirjat, elokuvat ja pelit) ja mainonta vaikuttavat mielipiteisiin. 
Omien mielipiteiden ilmaisu lisää ihmisten itseluottamusta ja voi samalla nostaa heidän uskottavuuttaan muiden silmissä.
Erilaisia mielipiteitä.
Kimmo Päivärinta erottelee toisistaan arkimielipiteen ja perustellun mielipiteen. Arkimielipide perustuu vähäiseen tietoon, mielikuviin, uskomuksiin tai jopa vääriin käsityksiin. Ne voivat myös olla "juuri tähän hätään keksittyjä". Perusteltu mielipide taas nojaa jonkinlaiseen tietoon, jolla mielipidettä perustellaan. 
Mielipiteet Suomessa.
Mielipiteen vapaus ja oikeus ilmaista mielipiteensä julkisesti kuuluvat Suomessa perusoikeuksiin. Sananvapauden katsotaan alkaneen Ruotsi-Suomessa vuonna 1766 käyttöön otetusta painovapaudesta.
Sanan mielipide otti käyttöön Paavo Tikkanen vuonna 1847. Mieli-sanaa on vahvistettu pitää-verbin pide-johdoksella.
Alma-tutkimus teki vuonna 2018 tutkimuksen siitä, mitkä tahot vaikuttavat eniten suomalaisten mielipiteisiin. Vastaajista 38 prosenttia kertoi, että eniten heidän mielipiteisiinsä vaikuttavat perhe ja ystävät, 21 prosenttia valitsi tärkeimmäksi median ja 13 prosenttia hallituksen.
Zimmermann-sähke

Zimmermann-sähke oli koodattu viesti Saksan ulkoasiain sihteeriltä Arthur Zimmermannilta Saksan Meksikon suurlähettiläälle Heinrich von Eckardtille 16. tammikuuta 1917 eli ensimmäisen maailmansodan aikana. Sähkeessä kehotettiin suurlähettilästä ehdottamaan Meksikon hallitukselle liittoutumista Yhdysvaltoja vastaan. Britit saivat viestin kuitenkin haltuunsa ja sen sisällön puretuksi. Viestin sisältö nopeutti Yhdysvaltojen mukaan tuloa ympärysvaltojen puolelle sotaan Saksaa vastaan.
Sähkeen sisältö.
Sähkeen taustalla on ajatus, että Meksikolla olisi halua vallata Yhdysvalloilta kolme osavaltiota (Teksas, Arizona ja New Mexico), jotka se oli menettänyt Yhdysvalloille 1800-luvulla. Sähkeessä Meksikolle ehdotettiin liittoutumista Saksan kanssa Yhdysvaltoja vastaan, samalla kun Saksa ylläpitäisi Yhdysvaltoihin neutraalit suhteet, jotta Yhdysvallat ei liittyisi Euroopan sotaan. Jos tämä suunnitelma epäonnistuisi, liittoumaan taivuteltaisiin mukaan myös Japani. Saksa lupasi hyökkääjille taloudellista tukea.
Meksikon reaktio.
Meksikon presidentin Venustiano Carranzan valtuuttamat kenraalit vastustivat ajatusta kolmen osavaltion takaisin valtaamisesta useista syistä: tulevaisuudessa rajakiistat Yhdysvaltojen kanssa tulisivat todennäköisesti jatkumaan, alueelle vakiintunutta amerikkalaista väestöä olisi vaikea sulauttaa meksikolaiseen väestöön, eikä Saksan tuen jatkuvuuteen luotettu, jos puhkeaisi kapinoita. Carranza hylkäsi Zimmermannin ehdotuksen 14. huhtikuuta 1917, jolloin Yhdysvallat oli jo julistanut Saksalle sodan.
Ian Rush

Ian James Rush (s. 20. lokakuuta 1961 Flint, Wales) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Rush aloitti ammattilaisuransa vuonna 1979 Chester Cityssä. Sieltä hän siirtyi yhden kauden jälkeen Liverpooliin, missä vietti suurimman osan urastaan yltäen useisiin huippusaavutuksiin. Kauden 1987–1988 hän pelasi Italiassa Juventuksessa, mutta palasi takaisin Liverpooliin, missä pelasi aina vuoteen 1996 saakka. Liverpoolissa Rush voitti liigamestaruuden ja Liigacupin viidesti, kolme kertaa FA Cupin ja kerran Euroopan Cupin. Hän pelasi joukkueessa 469 sarjaottelua ja teki 229 maalia. Vuonna 1984 hän sai Kultainen kenkä -palkinnon oltuaan Euroopan liigojen paras maalintekijä 32 maalillaan. Samana vuonna sekä pelaajat että toimittajat valitsivat hänet Englannin vuoden pelaajaksi.
Liverpoolista Rush siirtyi kaudeksi 1996–1997 Leeds Unitediin, missä teki vain kolme maalia 36 ottelussa. Hän siirtyikin seurasta vapaalla siirrolla Newcastle Unitediin, missä kuitenkin jäi vaihtomiehen asemaan Alan Shearerin tervehdyttyä. Hän oli myös jonkin aikaa lainassa Sheffield Unitedissa. Hän pelasi urallaan vielä yhden kauden Wrexhamissa ja muutaman ottelun australialaisessa Sydney Olympicissä ennen lopettamistaan 38-vuotiaana. Walesin maajoukkueessa Rush pelasi urallaan 73 ottelua ja teki 28 maalia vuosina 1980–1996. Vuonna 2021 hän on edelleen Walesin maajoukkueen kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä, edellään vain Gareth Bale. Hän ei koskaan pelannut arvokisojen lopputurnauksessa.
Elokuusta 2004 huhtikuuhun 2005 Rush toimi Chester Cityn managerina. 2005 hän hetkellisesti harkitsi paluuta pelikentille Walesin liigan Total Network Solutionsin riveihin. Vuonna 2006 hän pelasi Suomessa Fireball-turnauksen näytösottelussa Suomi - Muu maailma, ja teki myös yhden maalin.
Rush valittiin English Football Hall of Fameen vuonna 2006.
Euroopan Kultainen kenkä

Euroopan Kultainen kenkä on palkinto, joka annetaan Euroopan jalkapallon pääsarjojen parhaalle maalintekijälle. Palkinnon jakoi vuosina kausina 1967–1991 ranskalainen lehti L’Équipe. Kausina 1991–1996 parhaalle maalintekijälle antoi palkinnon Adidas ja kaudesta 1996–1997 alkaen Kultaista kenkää alkoi jakaa eurooppalaisten medioiden liitto European Sports Media.
Ensimmäistä kertaa palkinto myönnettiin kaudelta 1967–1968. Tuolloin Kultaisen kengän sai yksinkertaisesti eniten maaleja Euroopan kansallisissa liigoissa tehnyt pelaaja. Vuosina 1991–1996 palkintoa ei jaettu, ja vuodesta 1996 lähtien käytössä on ollut kerroinsysteemi, jonka mukaan maalimäärät kerrotaan (jonka pohjalta myös eurocupien paikat jaetaan maittain) perustuvilla kertoimilla: in viiden parhaan maan pääsarjan maalit kerrotaan kahdella, sijoilla 6–21 kerrotaan 1,5:llä ja sijalta 22 ja alaspäin kerrotaan yhdellä. Tämän vuoksi palkinto ei enää aina mene eniten maaleja tehneelle pelaajalle.
Ratamoottoripyöräily

Ratamoottoripyöräily on asfaltoiduilla kilparadoilla (moottoriradoilla) moottoripyörillä ajettava kilpailulaji. Lajia hallinnoi kansainvälinen moottoripyöräliitto FIM ("Fédération Internationale de Motocyclisme"). Kaksipyöräisten ratamoottoripyöräilylajien nykymenestyjiä ovat muun muassa Valentino Rossi ja Dani Pedrosa. Jarno Saarinen on toistaiseksi (2019) ainoa suomalainen ratamoottoripyöräilyn maailmanmestari. Sivuvaunuissa on suomalaisista kansainvälisesti menestynyt Pekka Päivärinta.
Kilparadat.
Asfalttikilpailuihin tarkoitetuilla pyörillä ajetaan kilpailuja sekä moottoriradoilla (MotoGP &amp; Superbike) että yleisille teille rakennetuilla katuradoilla (IRRC &amp; entinen Formula TT).
Ratapyörät.
Ratapyörät ovat moottoripyöriä, jotka on tarkoitettu ainoastaan ratamoottoripyöräilyyn. Ratamoottoripyörissä käytetään teknologiaa, jota ei tavallisissa pyörissä käytetä. Tehokkaimmat nykyään valmistettavat kaksitahtiset kilpapyörät ovat 250-kuutioisia, ja ne saavuttavat jo yli 100 hevosvoiman tehon. Tehokkaimmat nelitahtiset kehittävät jopa 265 hevosvoimaa ja lähes 350 km/h huippunopeuden sekä räjähtävän kiihtyvyyden; 0–200 km/h kiihtyvyyteen kuluu aikaa noin neljä sekuntia. Tilavuuden laskettua 800 kuutioon tehot putosivat noin 220 hevosvoimaan, mutta myös paino laski, jolloin suorituskyky parantui tietyillä osa-alueilla. Nopeimmat maantiepyörät saavuttavat tämän nopeuden noin kahdeksassa sekunnissa. Vertailun vuoksi esimerkiksi Dodge Viperilla kuluu samaan kiihdytykseen 14,5 sekuntia.
Kilpailuluokat.
Nykyiset.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruudesta ajetaan MotoGP:n Moto3- ja Moto2- sekä MotoGP-luokassa, sarjavalmisteisiin pyöriin perustuvissa Superbikessa ja Supersportissa sekä sivuvaunuluokissa. Monet ratamoottoripyöräilyn huippuammattilaiset ovat aloittaneet kilpa-ajamisen minimotoilla ja ovat sitä kautta päässeet lajin huippuosaajiksi. Vuonna 2010 250-kuutioisten luokka korvattiin uudella Moto2-luokalla, jossa käytetään pyöriä, joissa on Hondan toimittama 600-kuutioinen nelitahtinen moottori. Vuonna 2012 125-kuutioisten luokka korvattiin Moto3-luokalla, jossa käytetään 250-kuutioisia moottoripyöriä. International Road Racing Championship -nimistä katuratasarjaa on ajettu vuodesta 2003.
Historiallisiin luokkiin on omat säännöt pyörän aikakauden mukaan, mutta pyörän on oltava kilpailuun tai urheiluun tarkoitettua tyyppiä.
Entiset.
Formula TT oli kilpaluokka moottoripyörille vuodesta 1977 vuoteen 1990 virallisena World Cupina kansainvälisen moottoripyöräliitto FIM:in alaisuudessa. Superbiken maailmanmestaruussarja otti käytännössä sarjan paikan 1990-luvulla.
Moottoripyöräurheilu

Moottoripyöräurheilu on moottoripyörällä harjoitettavaa urheilua. Suurinta osaa moottoripyöräurheilun lajeista hallinnoi Kansainvälinen moottoripyöräliitto Fédération Internationale de Motocyclisme (FIM). 
Moottoripyöräurheilun lajeja.
Ratamoottoripyöräily on kilvanajoa yleiseltä liikenteeltä eristetyllä useimmiten kestopäällysteisellä radalla.
Speedway on soikealla radalla nappularenkaisilla pyörillä tapahtuvaa kilvanajoa, jossa kaarteissa otetaan jalalla tukea radan pinnasta. Maarata-ajo on vastaava laji yleensä pidemmillä radoilla. 
Jääspeedway.
Jääspeedway on speedwayn talvinen muoto, joka “keksittiin” Venäjällä 1920-luvulla . Jääspeedway kuuluu FIM (Fédération Internationale de Motocyclisme) auktorisoimiin moottoriurheilulajeihin. Jääspeedwaypyörissä on kaksi vaihdetta. Niissä ei saa olla jarruja ja moottorin polttoaineena käytetään metanolia. Moottoripyörissä on 1-sylinterinen 4-tahtinen moottori, jossa saa olla enintään 2 venttiiliä, yksi enimmäisläpimitaltaan 34 mm:n kaasutin ja 1 sytytystulppa. Moottorissa on tehoja noin 60 hv, kaiketi se on maailman nopein ”sirkkeli”, Kiihtyvyys 0 – 80 km/h 1,5 s. Huippunopeus jäällä noin 130 km/h
Renkaat ovat erikoisvalmisteisia. Jääspeedwayssä renkaan pinnassa on liukuestepiikit, jotka takaavat turvallisen ja hallitun ajaminen jäällä. Liukuesteen (terästä) enimmäispituus on 28 mm mitattuna renkaan pinnasta tai liukuesteen muusta kiinnityspinnasta (piikkejä on takarenkaassa 200 ja eturenkaassa 160). Liukuesteitä ei saa kiinnittää eturenkaan oikealle puolelle siten, että ne ulottuvat renkaan oikean puoleisen leveimmän kohdan kautta vedetyn linjan ulkopuolelle. Jäärata, luonnon jäätä tai tekojäätä, on 400 m pitkä ja ajosuunta on vastapäivään 
Yhden kilpailuerän kesto noin 60 sekuntia. Kilpailussa ajetaan yhteensä 16 erää, eli jokainen jokaista vastaan. Neljä ajajaa kussakin erässä ajavat neljä kierrosta. 3, 2, 1, 0, pistelaskujärjestelmä on selkeän yksinkertainen. 
Lajissa on ajettu henkilökohtaisesta maailmanmestaruudesta on vuodesta 1966 ja joukkuemestaruudesta 1979. Vuoden 2007 henkilökohtainen maailmanmestari on Nikolai Krasnikov ja joukkuemestari Venäjä (Krasnikov, Bazeev, Bogdanov).
Veronika Vossin kaipuu

Veronika Vossin kaipuu ("Die Sehnsucht der Veronika Voss") on Rainer Werner Fassbinderin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1982. Sen tarina perustuu saksalaisen näyttelijän Sybille Schmitzin elämään.
Hilmar Thaten esittämä urheilureportteri kiinnostuu näyttelijättärestä (Rosel Zech), joka on aikanaan ollut UFA-tuotantoyhtiön suuri tähti, mutta ei enää pysty esittämään yksinkertaistakaan repliikkiä. Reportteri alkaa epäillä, että Veronika Voss on huumekoukussa ja lääkärinsä manipuloinnin kohteena.
"Veronika Vossin kaipuu" on 1930-luvun elokuvia jäljitellen kuvattu mustavalkoisena. Ohjaaja Fassbinderin toiseksi viimeiseksi jäänyt elokuva sai ilmestyessään Berliinin elokuvajuhlien parhaan elokuvan Kultaisen karhun.
Vastaanotto.
"Helsingin Sanomien" Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla "Veronika Vossin kaipuun" olevan Fassbinderin vaikuttava mestariteos, mustavalkoinen melodraama: ”Fassbinderin kuvailmaisu on hallitun tyylikästä ja ilmavan kaunista. – – Veronikana säteilee ... Rosel Zech.”
Balco

Bay Area Laboratory Co-operative (BALCO) on Burlingamessa, Kaliforniassa toimiva urheilulaboratorio, joka on erikoistunut urheilijoiden mineraali- ja hivenainetasojen arviointiin ja tarjoamaan näiden arvioiden pohjalta urheilijoille lisäravinteita. Myöhemmin paljastui, että laboratorio oli harjoittanut laajamittaista doping-aineiden valmistusta. Laboratorion perusti 1980-luvulla sen nykyinen johtaja Victor Conte. 
Balcon kehittämät tuotteet ovat olleet suosittuja amerikkalaisen jalkapallon ja baseballin pelaajien sekä yleisurheilijoiden keskuudessa. Sen tunnetuin tuote on pitkän aikaa ollut sinkki-magnesium -valmiste ZMA. ZMA:n käyttäjistä perustettiin yleisurheilutalli ZMA Track Club, johon kuuluivat muun muassa Marion Jones, Tim Montgomery, Chryste Gaines, Dwain Chambers ja Kelli White.
Doping-skandaali.
Balco nousi ensi kertaa laajasti julkisuuteen vuoden 2003 yleisurheilun MM-kisojen yhteydessä, kun kaksi kultamitalia pikajuoksumatkoilla voittanut Kelli White jäi kiinni kielletyn modafiniili-piristeen käytöstä. Lääkettä oli hänelle määrännyt Balcon lääketieteellinen johtaja Brian Goldman. Myös aikaisemmin monet Conten asiakkaat, kuten Randy Barnes, Gregg Tafralis ja C. J. Hunter, olivat kärähtäneet dopingista. 
Laboratorion doping-yhteyksiä on tutkittu pitemmän aikaa. Balcon on syytetty kehittäneen ensimmäisen erityisesti doping-käyttöön tarkoitetun, ns. design-steroidin, tetrahydrogestrinonin eli THG:n. THG tuli julkisuuteen, kun yhdysvaltalainen yleisurheiluvalmentaja Trevor Graham lähetti näytteen aineesta Yhdysvaltain antidopingtoimikunnalle USADAlle. 
Aineesta kärähtäneitä urheilijoita ovat muun muassa juoksija Regina Jacobs, kuulantyöntäjä Kevin Toth, moukarinheittäjät John McEwen ja Melissa Price sekä pikajuoksija Dwain Chambers. Lisäksi muun muassa pikajuoksijat Michelle Collins ja Tim Montgomery on asetettu USADAn todisteiden perusteella kilpailukieltoon, vaikka he eivät ole antaneet positiivista dopingnäytettä. Syksyllä 2007 Marion Jones myönsi myös käyttäneensä dopingia kaksi vuotta alkaen vuodesta 1999. Marion Jones palautti Sydneyn olympialaisissa 2000 voittamansa mitalit.
Don Quarrie

Donald O’Riley ”Don” Quarrie (s. 25. helmikuuta 1951 Kingston, Jamaika) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen urheilu-uransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuivat 1970-luvulle, jolloin hän oli maailman huipulla.
Quarrie valittiin Jamaikan sadan metrin joukkueeseen jo vuoden 1968 Meksikon olympialaisiin, mutta hän loukkaantui harjoituksissa eikä voinut osallistua. Seuraavana vuonna hän sai stipendin Nebraskan yliopistoon, missä hän jatkoi juoksuharjoitteluaan. Vuoden 1970 Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa sekä sadan että kahdensadan metrin matkoilla ja Jamaikan pikaviestijoukkueessa. Quarrie voitti 100 ja 200 metriä myös seuraavana vuonna Pan-Amerikan kisoissa. Hänen 200 metrillä käsiajanotolla saavuttama aikansa 19,8 s sivusi silloista Tommie Smithin maailmanennätystä. 
Quarrie lähti yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista vuoden 1972 Münchenin olympialaisiin. Hän kilpaili 200 metrillä, mutta reväytti lihaksensa välieräjuoksussa. Vuonna 1974 hän uusi 100 ja 200 metrin voittonsa Kansainyhteisön kisoissa Christchurchissa ja sivusi jälleen kahdellasadalla metrillä silloista maailmanennätystä käsiajanotolla otetulla ajallaan 19,8 s. Vuonna 1976 hän sivusi sadan metrin maailmanennätystä käsiajalla 9,9 s. Samana vuonna hän kilpaili Montrealin olympialaisissa, missä hän johti sadan metrin loppukilpailua pitkän aikaa, mutta jäi hopealle Hasely Crawfordin ohitettua hänet. 200 metrillä hän sen sijaan saavutti kultamitalin ajalla 20,23 s. 
Vuonna 1978 Quarrie voitti Kansainyhteisön kisoissa kolmannen kerran peräkkäin sadan metrin kisan, mutta 200 metrillä hänen jalkansa kramppasi. 1980 Moskovan olympialaisissa hän saavutti vielä 200 metrillä pronssia. Hän kilpaili vielä 1984 Los Angelesin olympialaisissa, missä saavutti Jamaikan pikaviestijoukkueessa hopeaa.
Anders Gärderud

Anders Gärderud (s. 28. elokuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen kestävyysjuoksija ja suunnistaja.
Gärderud oli huipputasolla sekä juoksussa että suunnistuksessa. Hän keskittyi aluksi keskimatkoille, mutta siirtyi sittemmin estejuoksuun, jossa saavutti suurimman menestyksensä. Gärderud lukeutui 3 000 metrin estejuoksun suosikkeihin Münchenin olympiakisoissa 1972, mutta sairasti nuhaa ja jäi alkueriin. Seitsemän päivää myöhemmin hän juoksi matkan maailmanennätyksen 8.20,8. EM-kisoissa 1974 Roomassa hän jäi niukasti hopealle Bronisław Malinowskin voittaessa. Vuonna 1975 Gärderud paransi matkan maailmanennätystä kuuden päivän aikana kahdesti: 8.10,4 ja 8.09,8. Montrealin olympialaisissa 1976 Gärderud voitti 3 000 metrin esteiden olympiakultaa maailmanennätysajalla 8.08,0.
Ruotsin mestaruuden Gärderud voitti estejuoksussa vuosina 1971 ja 1975, ja 1 500 metrillä 1968 ja 1969. Suunnistuksessa hän voitti Ruotsin viestimestaruuden Mälarhöjdens IK:n riveissä vuonna 1978.
Myöhemmin Gärderud on toiminut muun muassa Norjan suunnistusmaajoukkueen valmentajana. Vuonna 2014 hän valmensi suomalaista maailmanmestaria Mårten Boströmiä. Tämän lisäksi hän toiminut SVT:n yleisurheilu- ja suunnistusasiantuntijana.
Antosyaanit

Antosyaanit ovat punaisia, sinisiä ja violetteja väriaineita, joita esiintyy kasvien solunesteessä. Antosyaanit ovat vesiliukoisia flavonoideja ja monia niistä pidetään terveyttä edistävinä. Esimerkiksi mustikassa on paljon antosyaaneja, joista monet ovat antioksidantteja.
Antosyaaneita käytetään myös elintarvikkeiden väriaineina, jolloin niiden E-koodi on E 163. 
Antosyaaneja esiintyy muun muassa sinisissä ja punaisissa kukissa sekä monien kasvien, esimerkiksi vaahteran lehdissä, jotka niiden vaikutuksesta muuttuvat syksyllä ruskan aikaan punaisiksi kasvin kerätessä lehtivihreän talteen. Myös esimerkiksi mustikan väriaineet ovat antosyaaneita.
Antosyaanien värivivahde määräytyy sen molekyylirunkoon kiinnittyneiden sokeriryhmien mukaan. Ne toimivat pH-indikaattoreina eli niiden väri vaihtuu happamuuden mukaan: happamassa solunesteessä ne ovat punaisia, emäksisessä sinisiä. Typen puute saattaa johtaa antosyaanien kertymiseen kasviin.
On jotakin näyttöä, että antosyaaneilla on syövän leviämistä ja sydän- ja verisuonitauteja ehkäiseviä vaikutuksia.
Antosyaanin varsinaista flavonoidiosaa kutsutaan antosyanidiiniksi. Antosyaani tarkoittaa tarkasti ottaen antosyanidiinin ja sokerin yhdistettä.
Seppo Hovinen

Seppo Juhani Hovinen (s. 4. helmikuuta 1951 Virrat) on suomalainen keihäänheittäjä. Hovinen voitti keihäässä Suomen mestaruuden vuosina 1976 (90,18) ja 1977 (86,88) sekä hopeaa vuonna 1975 ja pronssia 1972. Pihtiputaan Keihäskarnevaalit hän voitti 1974 (83,76), 1976 (87,44) ja 1981 (89,14). 
Hovinen lähti yhtenä suurimmista ennakkosuosikeista 1976 Montrealin olympialaisiin, sillä hän oli aikaisemmin samana vuonna heittänyt kuudessa kilpailussa yli 90 metriä, parhaimmillaan Helsingissä 23. kesäkuuta oman ennätyksensä 93,54. Olympialaisissa hän heitti karsinnassa tuloksen 89,76, mutta jäi finaalissa sijalle seitsemän tuloksella 84,26.
Hovinen edusti Suomea myös Prahan EM-kisoissa 1978, jossa hänen sijoituksensa oli 12.
Dopingtapaus.
Hovinen kärähti Euroopan cupin yhteydessä dopingin käytöstä vuonna 1977 yhdessä kiekonheittäjä Markku Tuokon ja korkeushyppääjä Asko Pesosen kanssa. He saivat IAAF:lta elinikäisen kilpailukiellon, mutta SUL:n anomuksesta kilpailukielto päättyi 13.8.1978.
Yksityiselämä.
Seppo Hovinen on naimisissa entisen kiekonheittäjän Ulla Hovisen (o.s. Lundholm) kanssa. Heidän poikansa Rami, Niko ja Miro ovat pelanneet jääkiekkoa. Rami Hovinen on harrastanut myös keihäänheittoa, jossa hänen ennätyksensä on 70,03 metriä.
Antipyriini

Antipyriini eli fenatsoni, C11H12N2O, on eräs kuume- ja kipulääkkeenä käytettävä aine, jota käytetään lievittämään kipua esimerkiksi korvatulehduksissa. Yhdisteellä on käyttökohteita myös analyyttisessä kemiassa ja väriaineiden valmistuksessa. Antipyriini on palavaa ja olomuodoltaan väritöntä kiteistä tai valkoista jauhetta. Sen moolimassa on 188,23 g/mol, kiehumispiste 319 °C, sulamispiste 113 °C, tiheys 1,19 g/cm3 ja CAS-numero 60-80-0. Se on fenatsiinin isomeeri, kemiallisesti 1,2-dihydro-1,5-dimetyyli-2-fenyyli-3H-pyratsoli.
Antihistamiinit

Antihistamiinit ovat lääkeaineita, jotka toimivat histamiinin vastavaikuttajina eli estävät sen toimintaa. Useimmat antihistamiinit ovat vaikutusmekanismiltaan histamiini H1-reseptorin antagonisteja, ja pieni vähemmistö H2-reseptorin salpaajia. Monilla antihistamiineilla on lisäksi antikolinerginen vaikutus. 
Antihistamiineja käytetään usein allergialääkkeinä, koska ne hillitsevät histamiinin aiheuttamaa allergista reaktiota. Allergialääkkeenä käytettäessä antihistamiininit rauhoittavat esimerkiksi allergista nuhaa, allergista sidekalvontulehdusta ja nokkosihottumaa. Osa antihistamiineista vaikuttaa myös keskushermostoon. Tällöin niiden väsyttävää ja keskushermostoa lamaavaa vaikutusta voidaan käyttää hyväksi muun muassa unettomuuden ja matkapahoinvoinnin hoidossa. Toisaalta keskushermostovaikutukset myös tuottavat monia antihistamiinilääkkeille ominaisia sivuvaikutuksia, etenkin väsymystä, mutta mahdollisesti myös huimausta ja mielialanvaihtelua. Uudemmissa toisen polven antihistamiineissa keskushermostovaikutus on vähäinen, ja kyseiset sivuvaikutukset siten harvinaisempia.
Antihistamiinit jaetaan usein ensimmäisen ja toisen sukupolven antihistamiineihin. Näistä vanhemmat ensimmäisen polven antihistamiinit ylittävät veri-aivoesteen, jolloin ne vaikuttavat myös keskushermoston histaminergiseen järjestelmään. Uudetkin antihistamiinit vaikuttavat autonomiseen hermostoon, minkä takia ne voivat aiheuttaa sydämentykytystä, hyperventilaatiota ja antikolinergisiä haittoja. Antihistamiinien unettava vaikutus perustuu siihen, että ne estävät hypotalamuksen takaosan histamiinisolujen erittämän histamiinin vireyttävää vaikutusta.
Togiola Tulafono

Togiola Talalelei A. Tulafono (s. 28. helmikuuta 1947) oli Amerikan Samoan kuvernööri vuosina 2003–2013. Hän kuuluu Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen.
Tulafono syntyi Aunu'un saarella. Vuonna 1997 hänestä tuli varakuvernööri. Kun Tauese Sunia kuoli 26. maaliskuuta 2003, Tulafonosta tuli virkaatekevä kuvernööri. Virallisesti hänestä tuli Amerikan Samoan kuvernööri 7. huhtikuuta 2003. Hänet valittiin uudelleen neljän vuoden kaudelle marraskuussa 2004 ja toistamiseen marraskuussa 2008.
Lepakko (operetti)

 
Lepakko () on Johann Strauss nuoremman operetti. Operetti on tehty saksalaisen Carl Haffnerin ja Richard Genéen librettoon. Libretto perustuu saksalaisen kirjailijan Julius Roderich Benedixin farssiin Vankila ja ranskalaiseen näytelmään Le Réveillon, jonka ovat kirjoittaneet Henri Meilhac ja Ludovic Halévy. 
Lepakon kantaesitys oli 5. huhtikuuta 1874 Wienin teatterissa, Itävallassa.
Antiseptiikka

Antiseptiikka tarkoittaa pieneliöiden, kuten bakteerien ja homeiden, vähentämistä lääketieteellisten toimenpiteiden yhteydessä. Antiseptiikka voi olla fysikaalista (esimerkiksi lämpö) tai kemiallista (antiseptiset aineet). Jotkin antiseptiset aineet kuten alkoholi tuhoavat suoraan mikrobien soluseinämiä, toiset tunkeutuvat solujen sisään ja saavat aminohappoja vapautumaan, jotkin aineet taas vaikuttavat mikrobisolujen aineenvaihduntaan.
Koska useimmat antiseptiset aineet ovat myrkyllisiä, muun muassa leikkaussaleissa pyritään nykyisin antiseptiikan sijasta aseptiikkaan, jossa pyritään muun muassa steriloimalla instrumentit toimimaan niin, ettei pieneliöitä lainkaan pääse tilanteeseen. Antiseptiikkaan liittyvät läheisesti käsitteet "desinfektio" ja "eritetahradesinfektio".
Tyypillisiä antiseptisiä aineita ovat
Ferdinand Walsin Esterházy

Ferdinand Walsin Esterházy (Marie Charles Ferdinand Walsin Esterházy, 16. joulukuuta 1847 Pariisi – 21. toukokuuta 1923 Harpenden, Englanti) oli ranskalainen upseeri ja vakooja. Esterhazy välitti saksalaisille salaisia asiakirjoja, ja hän oli Dreyfusin tapauksen todellinen pääsyyllinen.
Esterházy kuului tunnetun unkarilaisen Esterházyn aatelissuvun ranskalaiseen haaraan. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoden 1866 sodassa Preussia vastaan. Sen jälkeen hän oli Ranskan muukalaislegioonassa, kunnes liittyi Ranskan vakinaiseen armeijaan vuonna 1892.
Esterházy oli joutunut 1890-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin epäonnistuneiden sijoitusten ja pelivelkojen vuoksi. Nämä seikat johtivat siihen, että Esterházysta ilmeisesti tuli vakooja, joka välitti maksusta salaisia tietoja saksalaisille.
Vuonna 1894 Ranskan armeijan tiedusteluosasto sai selville, että Saksan suurlähetystöön, luultavasti sotilasasiamies Max von Schwarzkoppenille, oli välitetty tykistöä koskevaa salaista tietoa. Armeijan tutkijoiden mielestä todennäköinen syyllinen oli kapteeni Alfred Dreyfus. Dreyfus vangittiin 1894 syytettynä vakoilusta, ja hänet tuomittiin elinkautiseen pakkotyöhön.
Kaksi vuotta Dreyfusin oikeudenkäynnin jälkeen kävi ilmi, että saksalaisille oli välitetty lisää salaiseksi merkittyjä asiapapereita. Vuonna 1898 Esterházya alettiin epäillä Dreyfusin tapauksen todelliseksi syylliseksi, ja hän joutui oikeuteen. Häntä ei kuitenkaan tuomittu. Oikeudenkäynti aiheutti Ranskassa valtaisan kohun, ja muun muassa kirjailija Émile Zola käsitteli aihetta "L’Auroressa" julkaistussa kuuluisassa kirjoituksessaan ”J’accuse” (). Esterházy pakeni kohua Englantiin, jossa hän vietti loppuelämänsä työskennellen salanimellä antisemitistisen lehden "La Libre Parole"n kirjoitajana. Esterházy on haudattu Pyhän Nikolauksen kirkkomaahan, Harpendeniin, nimellä "Jean de Voilemonti"n. Esterházyn muistiinpanoista on löytynyt todisteita siitä, että hän todella vakoili Saksan hyväksi.
Rederiaktiebolaget Eckerö

Rederiaktiebolaget Eckerö on suomalainen holdingyhtiö, jonka kotipaikka on Maarianhaminassa Ahvenanmaalla. Yhtiö perustettiin 2. maaliskuuta 1961 harjoittamaan autolauttaliikennettä Suomen, Ruotsin ja Ahvenanmaan välillä. Rederiaktiebolaget Eckerö on nykyään Eckerö-konsernin emoyhtiö. Konsernin liikevaihto vuonna 2023 oli noin 220 miljoonaa euroa ja työntekijöiden määrä noin 850. Toimitusjohtajana toimii Björn Blomqvist.
Tytäryhtiöt.
Eckerö Linjen.
Eckerö Linjen liikennöi autolauttoja Eckerön ja Grisslehamnin välillä. Yhtiö myy risteilyjä ja pakettimatkoja.
Eckerö Line.
Eckerö Line liikennöi autolauttoja Helsingin ja Tallinnan välillä: Vuosaaren satamasta Tallinnan Muugaan rahtilaiva M/S Finbo Cargolla, sekä Helsingin Länsiterminaalista Tallinnan vanhaan satamaan M/S Finlandialla.
Eckerö Shipping.
Eckerö Shipping (entinen Birka Cargo) on vuonna 1990 perustettu yhtiö, joka liikennöi ro-ro-liikennettä Suomen, Ruotsin ja Manner-Euroopan välillä. Vuonna 2024 yhtiöllä oli käytössään yksi, Suomen lipun alla seilaava M/S Transporter.
Williams.
Williams on vuonna 1990 Eckerö-konsernin omistukseen tullut bussiyhtiö, joka järjestää paketti- ja kiertomatkoja. Matkat busseilla myy Eckerö Linjen.
Roger Leloup

Roger Leloup (s. 17. marraskuuta 1933) on belgialainen sarjakuvan piirtäjä ja kirjoittaja. Hän on yksi tärkeimpiä ligne claire -tyylisuunnan edustajista.
Vuonna 1950 hän aloitti Jacques Martinin avustajana. Leloup väritti Alix-sarjakuvaa ja piirsi taustoja.
15. helmikuuta 1953 hän siirtyi Hergén studioon avustajaksi ja piirsi Tintti-sarjakuviin taustoja ja teknisiä laitteita. Carreidasin liikkuvasiipinen yliäänimatkustajakone Tintti-albumissa "Lento 714" oli hänen piirtämänsä.
31. joulukuuta 1969 hän lähti Hergén studiolta ja omistautui piirtämään ja kirjoittamaan omaa sarjakuvaansa, Yoko Tsunoa.
Birka Cruises

Birka Cruises AB (ent. "Birka Line") oli ahvenanmaalainen laivayhtiö, joka liikennöi yhdellä risteilyaluksella välillä Maarianhamina–Tukholma. Lisäksi yhtiöllä oli kuusi rahtialusta, joilla se liikennöi Suomesta ja Ruotsista. Rahtiliikenne eriytettiin myöhemmin Birka Cargoksi, josta sittemmin tuli Eckerö Shipping Ab. Heinäkuussa 2020 varustamo ilmoitti lopettavansa risteilyt M/S Birkalla koronaviruksen matkustusrajoitusten vuoksi.
Birka Line oli vuodesta 2007 Eckerö-konsernin omistuksessa. 
Yhtiön molemmat osakesarjat, A ja B, noteerattiin Helsingin pörssissä vuoteen 2008 saakka.
Valois

Valois oli hallitsijasuku, joka hallitsi Ranskaa vuosina 1328–1589. Valois’t olivat osa kapetingien hallitsijasukua. Heitä edelsi niin sanottu suorien kapetingien hallitsijasuku, ja heidän jälkeensä valtaan nousi myös kapetingeihin kuulunut Bourbon-suku.
Valoisien eri haarat.
Suku on saanut nimensä Valois’n kreivikunnasta Picardiassa. Nimi viittaa Oisejoen laaksoon (). Ranskan kuningas Filip III Rohkea antoi kreivikunnan apanaasiläänityksenä pojalleen Kaarlelle, jonka pojasta tuli vuonna 1328 Valois-suvun ensimmäinen hallitsija, kuningas Filip VI. Vaikka Filip VI oli häntä edeltäneen kuninkaan Kaarle IV:n serkku, hallitsijahuoneen nimeksi vaihtui Valois, kun hallitsijaperheen naispuoliset ja naislinjaiset perilliset syrjäytettiin kruununperimyksessä. Valois-suvun päähaara sammui vuonna 1498, mutta suvussa oli monia nuorempia sivuhaaroja:
Lisäksi suvusta polveutui monia aviottomista jälkeläisistä alkaneita niin sanottuja bastardisukuhaaroja ("rameaux illegitimes"). Näistä vielä pitkään itse Valois-suvun sammumisen jälkeen elivät muun muassa Longuevillen, Valois-Saint-Remyn ja herttuallinen Angoulêmen sukuhaara.
Angoulêmen sukuhaara.
Henrik III oli viimeinen Valois-sukuun kuulunut Ranskan hallitsija, ja hänen kuollessaan vuonna 1589 suku sammui mieslinjalta. Häntä seurasi valtaistuimelle Henrik IV, Vendômen herttua ja Navarran kuningas, ja näin Bourbon-suku tuli valtaan Ranskassa.
Valois-suvun burgundilaishaaran silloinen perillinen, Espanjan kuningas Filip II tavoitteli vuoden 1589 jälkeen Ranskan kuningaskuntaa vuosikausia tyttärelleen, prinsessa Isabella Clara Eugenialle, joka oli syntynyt Filipin avioliitosta Ranskan kuningas Henrik II:n vanhimman tyttären Elisabet Valois'n kanssa.
Ålandsbanken

Ålandsbanken on ahvenanmaalainen pankki. Ålandsbankenilla on seitsemän toimipistettä Manner-Suomessa, ja synnyinseudullaan Ahvenanmaalla pankilla on viisi konttoria. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Maarianhaminassa. Vuonna 1919 perustettu liikepankki on ollut listattuna Helsingin pörssissä vuodesta 1942 lähtien. Yhtiöllä on kaksi osakesarjaa, A ja B, jotka molemmat noteerataan Helsingin pörssissä.
Historia.
Ålandsbankenin historia alkaa maaliskuusta 1919, jolloin 12 finströmiläistä merikapteenia ja maanviljelijää kokoontui sopimaan uuden pankin, Ålands Aktiebankin perustamisesta. Pankki avasi konttorinsa Maarianhaminassa vuonna 1920. Ennen vuoden 1929 pörssiromahdusta ja sitä seurannutta maailmanlaajuista lamaa Ålands Aktiebank oli yksi Suomen vakavaraisimpia pankkeja: sillä ei esimerkiksi ollut velkaa Suomen Pankille. Toinen maailmansota toi armeijan demilitarisoidulle Ahvenanmaalle, ja jatkosodan ollessa käynnissä vuonna 1942 Ålands Aktiebank listattiin Helsingin pörssiin. Muiden suomalaispankkien tavoin Ålands Aktiebank selvisi sodasta kohtalaisen hyvin.
Ålands Aktiebankin pankinjohtaja Tor Brenning siirtyi eläkkeelle, ja uudeksi johtajaksi valittiin Thorvald Eriksson 1. tammikuuta 1954.
Ensimmäiset tytäryhtiönsä Ålands Factoring Ab:n ja Ålands Leasing Ab:n pankki perusti vuonna 1969. 1970-luvun lopulla Ålands Aktiebank esitteli ensimmäiset pankkiautomaattinsa ja pankkikorttinsa Minibankenin ja Ålandskortetin.
Ålands Aktiebankista tuli Ålandsbanken vuonna 1980 ja saman vuosikymmenen aikana alkoi pankin laajentuminen Ahvenanmaalta. Ensimmäisen Manner-Suomen konttorinsa Ålandsbanken avasi vuonna 1982 Helsingissä. Thorvald Erikssonin jäätyä eläkkeelle vuonna 1986 aloitti uutena toimitusjohtajana Folke Husell.
Suomen pankkikriisi 1990-luvun alussa kaatoi useita suuria pankkeja. Ålandsbanken oli kuitenkin niitä harvoja suomalaisia pankkeja, jotka selvisivät kriisistä ilman pankkitukea. Laman vielä vaikuttaessa toimintaan avattiin vuonna 1992 Ålandsbankenin Turun konttori. 1990-luvulla avattiin konttorit myös Tampereelle, Vaasaan, Paraisille ja Espooseen. Helsingin toimintaa laajennettiin avaamalla konttorit Munkkiniemeen ja Aleksanterinkadulle.
Konttoriverkosto.
Vuonna 2025 Ålandsbankenilla on yhteensä 11 konttoria. Näistä kaksi sijaitsee Ahvenanmaalla, kuusi Manner-Suomessa ja kolme Ruotsissa.
Vuonna 2009 Ålandsbanken laajensi toimialueensa Ruotsiin perustamalla konttorit maan kolmeen suurimpaan kaupunkiin, Tukholmaan, Göteborgiin ja Malmöhön. Tukholman konttori toimii myös Ruotsin pääkonttorina.