Taarapita

Taarapita eli Tarapita, Tooru tai Taara oli suosittujen käsitysten mukaan muinaisten virolaisten ja liiviläisten palvoma jumaluus. Baltian ristiretkien jälkeen, kun virolaiset oli käännytetty kristinuskoon, Taaran palvonnasta ei enää ole tietoja, vaikkakin "Taara"-sana vaikuttaa säilyneen osana tiettyjä paikannimiä. Länsi-Virossa ja Saarenmaalla mahdollisesti sama hahmo tunnettiin nimellä "Tooru".
Jumaluus.
Tiedot Taara-jumalasta ovat alkuaan peräisin Henrikin Liivinmaan kronikasta, jossa kerrotaan pakanallisten saarenmaalaisten palvoneen "Tharapitha"-nimistä jumalaa"." Nimen on ajateltu itse asiassa viitanneen huudahdukseen ”Taara, avita!” eli ”Taara, auta!”. Tätä oletettua Taara-jumalan nimeä on verrattu skandinaavien Thórr (Þórr) -jumalan nimeen; erityisesti sen kanssa yhteen sopisi Viron länsiosista tunnettu "Tooru"-nimi. Urmas Sutrop on esittänyt, että "Taara"-sana palautuu vanhaan uralilaiseen sanaan, jonka merkitys on ’korkea’. Hänen mukaansa Taara-nimityksen sukulaissanoja olisivat saamen Tiermes ja hantin Torem. Nimityksen Taarapita loppuosa puolestaan olisi samaa kantaa kuin suomen sana "pitkä", eli "pita"-sanan merkitys olisi tällöin ’suuri’. Sutropin etymologiaa on kuitenkin pidetty jo äänteellisistäkin syistä heikosti perusteltuna.
"Henrikin Liivinmaan kronikassa" "Taarapita"-nimitys (Alkuperäisessä tekstissä se on eri kirjoitusasuissa, kuten "Tharapita, Tarapitha, Tharapitha, Therrapita".) mainitaan viisi kertaa. Ensimmäisellä kerralla kerrotaan, että Taarapitalla oli palvontapaikka Virumaalla Ebaveren mäellä. Toisen kerran Taarapita mainitaan Muhun valloittamisen yhteydessä vuonna 1227. Tällöin Henrik kertoo, kuinka Taarapita on ajettu pois kansan kristinuskoon kastamisen kautta.
Varsinaisesta Taaran palvonnasta virolaisessa kansanperinteessä ei ole luotettavia tietoja. 1800-luvulla käsitys Taarasta muinaisten virolaisten ylijumalana levisi virolaisten keskuuteen Fr. R. Faehlmannin ja Fr. R. Kreutzwaldin luomien kansallisromanttisten pseudomytologioiden kautta, ja muun muassa Tarton kaupungin nimeä yritettiin johtaa Taaran nimestä. Myös "Kalevipoeg"-eepoksessa Taara-jumala mainitaan useita kertoja.
Taara-jumalaan liittyvien uskomusten pohjalta luotiin Virossa 1920-luvulla kansallismielinen uuspakanallinen uskonto, taarausko.
Paikannimet.
Kansanperinteen mukaan Raplamaalla sijaitsevan Palukülan Hiidenmäen yksi nimi on ollut "Taaralepa mägi". Palukülan mäki on rahvaanuskon kulttipaikka, ja "Taaralepp"-sana viittaa mäellä kasvaneisiin yhteen tai useampaan leppäpuuhun, joita on todennäköisesti pidetty pyhinä. Taara-sana tavataan paikannimen osana myös muualta Virosta. Myös Janakkalassa Kanta-Hämeessä sijaitsee "Tarinmaa"-niminen kylä, jonka yhteydessä Laurinmäellä olevan Laurinlähteen on väitetty olleen esikristillisellä ajalla Taara-jumalan uhrilehto.
Suomessa.
Martti Haavio on arvellut muinaisen ukkosenjumalan nimen "Taara, Toora" tai "Tara" säilyneen suomen murteissa arvoituksissa, joissa värttinän nimityksenä esiintyy "taara-, toora-" tai "tori"-aineksisia sanoja (esim. "viipontaara, vaapontaara; viipentoora, vaapentoora, yli orren heitontoora, yhteen jamotustoora"). Sama sana esiintyisi hänen mukaansa murresanoissa "tarapaappa" ’hyrrä; pieni, vikkelä tai paksu ihminen’ ja "tarantekoinen" ’huono, kehnolaatuinen; likilaskuinen (leipä)’. ’Hyrrää’ merkitsevät sanat nimittäin liittyvät joissakin kielissä ukkoseen tai mytologisiin olentoihin, "tarantekoinen" saattaisi viitata uskomuksiin, että ukkonen pilaa leipätaikinan kohoamisen. Äänteellisistä syistä Haavio katsoo, että tämä sana ei voi heijastaa skandinaavista Thor-jumalan nimeä vaan on kantasuomalaista perua.
Suomalais-karjalaisessa tarustossa esiintyviä "Tuuri"- ja "Tuura"-nimiä on toisinaan yhdistetty virolaisten Taara(pita)-jumalaan. Tuurin rinnakkaisnimenä joissakin runoissa esiintyvän "Palvoisen" on ajateltu viittaavan siihen, että Tuuria palvottiin jumaluutena. "Kalevalassa" mainitaan, kuinka taivaan halki putoaa tulikipuna ”Tuurin uutehen tupahan”, josta se päätyy Aluen järveen. Sen seurauksena palaa paljon maita "suurena palo kesänä" ja Aluen järvi kuohuaa tulena yli puiden latvojen. "Kalevalassa" Tuurin uuden tuvan kerrotaan olevan laeton eli ilman kattoa. Kirjassaan "Hopeanvalkea" Viron entinen presidentti Lennart Meri spekuloi Tuurin vanhan tuvan sijainneen Ebaveren mäellä, josta Taarapita lensi Saarenmaalle synnyttäen Kaalin kraatterijärven.
Fredrik Oskar Groundstroem on tallentanut 1800-luvun loppupuolella Soikkolasta, Inkeristä runon, joka saattaa liittyä maailmanluomismyyttiin. Siinä esiintyy "Tuuri"-niminen hahmo, joka suistaa pääskysen munat mättäältä mereen, jolloin surullinen pääskyemo pyytää seppää keräämään särkyneet munat rautaisella haravalla.
Pääskölintu, päivälintu, Tuo ihala ilmoijen
lintu Lenteli kesoisen päivän, Sykysyisen yön pimeän,
Etsi maata maataksensa, Lehtoa leväteksensä.
Sai tuo mättähän merosta, Muni kultaisen munaisen,
Valoi vaskisen pesoisen. Tuli Tuuri Laukahalt[a], Vihkura Viron#1 välilt[ä],
Vieritti munat vetehen, Laski peson Laukahase#1. 
Täyti pääskö itkemähän, Lensi sep[p]yen katolle. 
”Seppyeni, selvyeni, Taoit ennen, taoit eglen, Tao rautainen harava, 
Teräksen piit panee, Mie haravoin meron kokoon, 
Löysin puolet valkiai[s]t[a], Toinen puoli ruskiaist[a].”