tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Salonjärvi

Salonjärvi () on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Suojärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 46,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 640 neliökilometriä, keskisyvyys 2,6 metriä ja suurin syvyys 15,0 metriä.
Salonjärveen laskee monia jokireittejä. Pohjoisesta Salonjärveen laskee Aittojoen reitti, jonka kolme lähdehaaraa ovat Vegarusjoki, Kuukkausjoki ja Luglajoki sekä Kolmoja, jonka kautta Salonjärveen laskevat Kälkäjärvi, Kivijärvi ja Vuontelenjärvi. Lännestä Salonjärveen laskee Heinäoja, joka on runsasjärvisen reitin lasku-uoma. Etelästä Salonjärveen laskee Saarijärvenjoki. Salonjärvi laskee Annankosken ja Karatsalmen kautta järven itäpuolella olevaan vesistön keskusjärveen, Suojärveen.
Salonjärven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, mutu, made, ahven ja kiiski. Järvellä harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta.
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuosina 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Salonjärvi kuului Suojärven kuntaan. Nykyään sen rannoilla ei ole asutusta.
Tukholman moskeija

Tukholman moskeija ("Stockholms moské", käytetään myös nimitystä "Tukholman suuri moskeija", "Stockholms stora moské") sijaitsee Tukholman Södermalmilla, lähellä Medborgarplatsenia. Se vihittiin käyttöön vuonna 2000. Se on Tukholman suurin islaminuskoisten temppeli.
Moskeija sijaitsee rakennuksessa, joka alun perin rakennettiin sähkövoimalaitokseksi. Rakennuksen suunnitteli jugend-tyylisuuntaan erikoistunut arkkitehti Ferdinand Boberg, ja se valmistui vuonna 1903. Rakennus muutettiin moskeijaksi vuosina 1995–2000. Arkkitehtitoimisto Detab suunnitteli rakennukselle uuden julkisivun Björns trädgårdin puolelle, mutta toisella puolella taloa Bobergin suunnittelema vanha julkisivu säilytettiin.
Jeff Lynne

Jeffrey "Jeff" Lynne (s. 30. joulukuuta 1947, Shard End, Birmingham) on englantilainen muusikko ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan Electric Light Orchestran keulahahmona ja superyhtye Traveling Wilburysin jäsenenä sekä monen menestysalbumin tuottajana.
Elämä ja ura.
Jeff Lynne syntyi Birminghamissa vuonna 1947. Hän soitti nuorena kitaraa useassa paikallisessa yhtyeessä, kunnes hänestä tuli Nightridersin (myöhemmin The Idle Race) nokkamies vuoden 1966 jälkeen. Lynne tuotti yhtyeen toisen albumin vuonna 1969. Jätettyään yhtyeen hän liittyi The Moveen. Sen jälkeen hän perusti 1970-luvun alussa Roy Woodin kanssa Electric Light Orchestran (ELO). Saavutettuaan ensimmäisinä vuosina vain kohtalaista menestystä yhtyeestä tuli 1970-luvun loppupuolella hyvin suosittu, ja se julkaisi lähes 30 top-40-hittiä ennen hajoamistaan vuonna 1986. Lynne oli yhtyeen johtava laulunkirjoittaja ja tuottaja. Hän myös sävelsi musiikin vuoden 1980 elokuvaan "Xanadu".
ELOn jälkeen Lynne alkoi tehdä yhteistyötä tuottajana ja lauluntekijänä monen musiikkimaailman suuren tähden kuten George Harrisonin, Brian Wilsonin, Tom Pettyn, Roy Orbisonin ja Randy Newmanin kanssa. Hän oli myös Traveling Wilburys -superyhtyeen jäsen.
Lynne julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Armchair Theatre" vuonna 1990. Hän tuotti The Beatlesin "Anthology"-sarjan uudet kappaleet ”Free as a Bird” ja ”Real Love” Beatlesin jäsenten kanssa. Sen jälkeen hän tuotti Paul McCartneyn albumin "Flaming Pie" (1997).
Lynne sai oikeusjutun voiton myötä oikeudet Electric Light Orchestran nimeen, minkä jälkeen hän julkaisi uuden ELO-albumin nimeltä "Zoom" (2000). Hän tuotti 2000-luvulla myös uudet George Harrisonin ja Tom Pettyn albumit sekä Regina Spektorin menestysalbumin "Far" (2009).
Lynne julkaisi vuonna 2012 albumilla "Mr. Blue Sky" uudelleenlevyttämiään ELO-kappaleita sekä ELO-dokumentin. Hän julkaisi samana vuonna cover-albumin "Long Wave" (2012). Lynnen uusin ELO-albumi on "From Out Of Nowhere" (2019).
Lynne nimettiin ELOn jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2017.
Lynne on ollut kahdesti naimisissa, ja hänellä on kaksi tytärtä. Hän asuu Los Angelesissa.
Medborgarplatsen

Medborgarplatsen (, lyhennetään usein muotoon "Medis") on Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Södermalmin kaupunginosassa sijaitseva aukio. Se on yksi kaupungin suurimpia aukioita. Aukio tunnetaan yöelämästään ja elokuvateattereistaan, ja se on myös yleinen paikka mielenosoituksille. Aukiota reunustaviin rakennuksiin kuuluu muun muassa Medborgarhuset.
Medborgarplatsenilla sijaitsee myös muun muassa vuonna 1950 avattu tunnelbanan-metroasema sekä Ruotsin entisen ulkoministerin Anna Lindhin muistomerkki. Lindh piti aukiolla viimeisen julkisen puheensa, ennen kuin hänet surmattiin vuoden 2003 syyskuussa.
Aukion oli aikaisemmalta nimeltään "Södra Bantorget". Nimi vaihdettiin nykyiseksi vuonna 1940.
Shard End

Shard End on alue Birminghamn itäsosassa Englannissa. Shard End rajaa Castle Bromwichia ja Kingshurstia.
Se on enimmäkseen asuinaluetta, ja siellä on paljon kaupungin vuokrataloja. Alueen eteläosassa on joitakin teollisuuskiinteistöjä. Suuri osa asuintaloista on rakennettu juuri ennen toista maailmansotaa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueella oli hiekkakuoppa, joka myöhemmin maisemoitiin, ja muodostaan nyt Shard Endin järven.
Mac Davis

Scott ”Mac” Davis (21. tammikuuta 1942 Lubbock, Teksas – 29. syyskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä.
Musiikkuransa alkuvuosina Davis asui Atlantassa, missä hän soitti rock'n'roll-yhtyeessä ja työskenteli Vee-Jay Recordsin palveluksessa. Varsinaisen läpimurtonsa lauluntekijänä Davis teki vuosina 1969 ja 1970, kun hän kirjoitti Elvis Presleylle hittikappaleet ”In the Ghetto”, ”Memories” ja ”Don't Cry Daddy”. Lisäksi hän kirjoitti Glen Campbellille kappaleen ”Everything A Man Could Ever Need”, Kenny Rogersille kappaleen ”Something's Burning”, Bobby Goldsborolle kappaleen ”Watching Scotty Grow” ja Gallerylle kappaleen ”I Believe In Music”.
Laulajana Davisin ensimmäinen hittikappale oli ”Baby Don't Get Hooked On Me” vuonna 1972. Seuraavien vuosien aikana hän nousi listoille itsekirjoittamillaan kappaleilla ”Stop And Smell The Roses”, ”It's Hard To Be Humble”, ”Texas In My Rear View Mirror” ja ”Hooked On Music”. Vuosina 1974–1976 hänellä oli NBC-TV-kanavalla esitetty oma musikaali-varieteetyyppinen ohjelma. Hän myös näytteli monissa elokuvissa.
Elastisuus

Elastisella materiaalilla tarkoitetaan ainetta, jonka venymät (muodonmuutos) ovat yksikäsitteisesti riippuvia vallitsevasta jännitystilasta eli kappale palaa alkuperäiseen muotoonsa kun jännitykset poistetaan. Jos kappale ei palaudu, niin silloin on kyseessä plastinen muodonmuutos. Aineet ovat yleensä kimmoisia vain tietyissä olosuhteissa (lämpötila, paine, kosteus) ja vain tiettyyn ulkoiseen voimaan asti. Esimerkiksi kumi on kimmoista huoneenlämpötilassa, mutta pakkasella se menee rikki helposti. Tämä johtuu siitä, että kumissa molekyylien liike on hitaampaa tietyn lämpötilan alapuolella (lasitransitio).
Elastisella materiaalilla muodonmuutosenergia eli kimmoenergia ei riipu venymähistoriasta, jolla kyseiseen muodonmuutostilaan on päädytty. Tällöin kappaleelle on olemassa energiapotentiaali, jossa muodonmuutosenergia on yksikäsitteinen funktio jännitysten (tai venymien) suhteen. Ulkoisten kuormien alaisena elastisen kappaleen muodonmuutos on sellainen, että kappaleen muodonmuutosenergia minimoituu. Muodonmuutosenergian muutos venymien muuttuessa tilavuusalkiossa voidaan määritellä kaavalla
formula_1
missä σ(ε) on venymästä riippuva jännitysvektori, ε venymävektori ja "dV" alkion tilavuus. Muodonmuutosenergia saadaan integroimalla "dW" venymien suhteen.
Lineaarielastisilla materiaaleilla jännitysten ja venymien välinen suhde on lisäksi lineaarinen. Tällöin kyseessä on Hooken lakia noudattava aine. Jos materiaalin käytös voidaan olettaa lineaarielastiseksi, lujuusopilliset tarkastelut yksinkertaistuvat huomattavasti, sillä laskenta voidaan suorittaa lineaarialgebran työkaluilla.
Minnesota Vikings

Minnesota Vikings on Yhdysvalloissa NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen pohjoisessa divisioonassa, NFC Northissa. Seuran kotipaikka on Minneapolisissa Minnesotan osavaltiossa. 
Minnesota Vikings on ollut NFL:n vahva joukkue vuodesta 1961 lähtien kunniakkaalla historiallaan. Joukkue on voittanut useita divisioonamestaruuksia, edennyt neljään Super Bowliin ja kasvattanut joitakin liigan ikonisimmista pelaajista. Vikings on voittanut divisioonansa 16 kertaa. Joukkue oli NFL:n ensimmäinen, joka esiintyi neljästi Super Bowlissa, mutta samalla myös ensimmäinen, joka hävisi neljästi Super Bowlin.
Seuran omistaja on Wilfin perhe. Minnesota Vikings oli vuonna 2023 "Forbesin" listauksessa maailman 27. arvokkain urheiluseura 4,65 miljardin dollarin arvolla.
Historia.
Vikingsin perustivat Max Winter ja Bill Boyer laajennusjoukkueeksi Minneapolis-St. Paulin alueen faneille, jotka halusivat oman ammattilaisjalkapallojoukkueen. Alkuperäisen omistajaryhmän oli tarkoitus liittää joukkue kilpailevaan American Football Leagueen, mutta he päättivätkin liittyä National Football Leagueen ja NFC Central -divisioonaan vuonna 1961. Ensimmäisellä kaudellaan joukkue saavutti 7-7-tuloksen Fran Tarkentonin pelatessa pelinrakentajana, mikä riitti toiseen sijaan Western Conference -divisioonassa lopullisen mestarin Green Bay Packersin jälkeen.
"Purple People Eaters" eli Vikingsin pelätty puolustuksen linja 1970-luvulla teki tuhoisaa jälkeä. Lempinimellä Purple People Eaters kutsuttiin neljää linjamiestä: Jim Marshall, Carl Eller, Gary Larsen ja Alan Page. Sittemmin Eller ja Page on valittu Hall of Fameen. Kanadalaisen jalkapallon liigassakin mainetta niittäneen legendaarisen valmentajan Bud Grantin avulla Vikings hallitsi NFC Central -divisioonaa. Ensimmäinen todella menestynyt liikkuva pelinrakentaja ("scrambler") Fran Tarkenton johti Minnesotan hyökkäystä yhteensä 13 vuoden ajan, jolloin joukkue tavoitteli neljästi Super Bowl -voittoa.
Vuonna 1982 Vikings avasi kauden näytösottelulla uudella Metrodome-areenalla. Vuonna 1984 Bud Grant siirtyi eläkkeelle valmentajan virasta, mutta myöhemmin saman vuoden joulukuussa hän otti joukkueen taas komentoon ja valmensi sitä vielä kauden 1985 loppuun ennen kuin siirtyi sivuun lopullisesti. Lopettaessaan Grant oli NFL:n historian kuudenneksi eniten voittoja saavuttanut valmentaja. Minnesotan peliä johti vuosina 1992-2001 Dennis Green, jonka johdolla joukkue selvisi un vuonna 1998 häviten kuitenkin Atlanta Falconsille. Mike Ticen aikana (2002-2005) Vikings selvisi pudotuspeleihin vain kerran (vuonna 2004) ja Tice sai potkut synkeän kauden 2005 päätyttyä. Viime vuosien huippupelaajat ovat joko lopettaneet (laitahyökkääjä Cris Carter, puolustuksen linjamies John Randle) tai siirtyneet muihin joukkueisiin (laitahyökkääjä Randy Moss, pelinrakentaja Daunte Culpepper).
Miguel Ángel Guerra

Miguel Ángel Guerra (s. 31. elokuuta 1953) on entinen Formula 1 -kuljettaja Argentiinasta. 
Hän osallistui neljään Grand Prix -osakilpailuun ajaen Osella-tallin autolla. Ensimmäinen osakilpailu, johon hän osallistui oli Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 15. maaliskuuta 1981. Hän ei kuitenkaan selviytynyt itse kilpailuun kolmessa ensimmäisessä osakilpailussa, ja viimeisessä hän keskeytti onnettomuuteen.
Nasif Estefano

Nasìf Estéfano (18. marraskuuta 1932, Concépcion, Tucumán – 21. lokakuuta 1973, Aimogasta, La Rioja) oli Formula 1 -kuljettaja Argentiinasta. 
Uransa aikana hän osallistui kahteen Grand Prix -osakilpailuun. Ensimmäinen niistä oli Argentiinan osakilpailu Maseratin autolla vuonna 1960. Hän sijoittui 14. sijalle jääden voittajasta 10 kierrosta ja ollen näin viimeinen maaliin tullut kilpailija. Hän osallistui myös Italian osakilpailun De Tomaton autolla vuonna 1962, mutta ei selvinnyt mukaan itse kilpailuun.
Jorge Daponte

Jorge Daponte (5. kesäkuuta 1923, Buenos Aires - 9. maaliskuuta 1963) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Daponte osallistui urallaan kahteen Formula 1 -osakilpailuun Maseratin autolla. Ensimmäisessä (17. tammikuuta 1954 Argentiinan GP:ssä) hän keskeytti vaihdeongelmiin. Toisessa (5. lokakuuta 1954 Italian GP:ssä) hän sijoittui yhdenneksitoista jääden voittajalle kymmenen kierrosta ja ollen kilpailussa viimeinen maaliintulija. Daponte ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa ollen parhaimmillaan neljäs 1954 Pescara Circuit -kilpailussa.
Clemar Bucci

Clemar Bucci (4. syyskuuta 1920 Zenón Pereyra – 12. tammikuuta 2011) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Hän osallistui urallaan viiteen Grand Prix -osakilpailuun. Neljä ensimmäistä osakilpailua: Britannian Grand Prix, Saksan Grand Prix, Sveitisin Grand Prix, Italian Grand Prix, hän ajoi 1954 Gordinilla ja viidennen – Argentiinan Grand Prix'n – 1955 Maseratilla. Hän ei päässyt kertaakaan maaliin saakka.
Imogen Heap

Imogen Jennifer Jane Heap (s. 9. joulukuuta 1977) on englantilainen laulaja-lauluntekijä. Hän on Frou Frou -duon toinen jäsen. Hän julkaisi vuonna 2005 kappaleen "Hide and Seek".
Ura.
Imogen Heap on kotoisin Romfordista Essexistä mutta muutti sittemmin Lontooseen. Heap julkaisi ensimmäisen albuminsa "iMegaphone" vuonna 1998. Hän tapasi Frou Froun toisen jäsenen Guy Sigsworthin 1990-luvulla ja alkoi tehdä musiikkia tämän kanssa. Frou Froun albumi "Details" ilmestyi vuonna 2002. 
Frou Froun albumin ilmestymisen jälkeen Heap keskittyi soolouraansa. Hän julkaisi albumin "Speak for Yourself" vuonna 2005 ja albumin "Ellipse" vuonna 2009. Heap voitti "Ellipse"-albumillaan parhaiten miksatun albumin Grammy -palkinnon vuonna 2010.
Imogen Heapin kappaleita on ollut useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Kappaleet "Hide and Seek", "Goodnight and Go" ja "Speeding Cars" ovat soineet televisiosarjan O.C. jaksoissa. "Hide and Seek" on esiintynyt myös n jaksossa. Kappale "Can't Take It In" oli mukana elokuvassa . Elokuvassa Holiday (2006) soivat Frou Froun kappale "Let go" ja Heapin "Just for now".
Roberto Bonomi

Roberto Wenceslao Bonomi Oliva (30. syyskuuta 1919 Buenos Aires – 10. tammikuuta 1992) oli argentiinalainen kilpa-ajaja, joka ajoi Formula 1 Grand Prix osakilpailussa Cooperia Scuderia Centro Sud -joukkueessa. Ennen Formula 1 -uraansa hän oli Urheiluautokilpailujen mestari vuosilta 1952 ja 1953.
Juoksija (lehti)

Juoksija on vuonna 1971 perustettu suomalainen kestävyysurheiluun ja kuntoiluun sekä terveelliseen elämään keskittyvä aikakauslehti. Lehdessä käsitellään muun muassa juoksua, maastohiihtoa, suunnistusta ja pyöräilyä sekä kilpaurheilun että kuntoilun kannalta. Se on Euroopan pitkäikäisin juoksulehti.
Lehden perusti Tapio Pekola, joka toimi myös pitkään lehden päätoimittajana. Hän siirtyi eläkkeelle keväällä 2008 lehden toimitusjohtajan paikalta. Jo aiemmin lehden päätoimittajan tehtäviin oli tullut entinen huippujuoksija Ari Paunonen. 
Juoksija ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Mukana on tulospörssi, ja kerran vuodessa ilmestyy juoksukalenteri. 
Lehdellä on kaksi tytärlehteä, vuonna 2009 perustettu, viisi kertaa vuodessa ilmestyvä "Hiihto-"lehti, joka käsittelee murtomaahiihtoa ja "Suunnistaja", joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Lisäksi kerran vuodessa tehdään Juoksijan erikoisnumero "Polkujuoksija".
Derren Brown

Derren Victor Brown (s. 27. helmikuuta 1971 Croydon) on englantilainen silmänkääntäjä ja mentalisti, kirjailija, maalari ja skeptikko. Hän opiskeli nuorena lakia ja saksan kieltä, mutta jätti myöhemmin opintonsa kesken ja keskittyi taikuuteen ja mielen hallintaan. Vuoden 2000 TV-sarja Mind Control toi Brownin julkisuuteen, ja hän onkin tehnyt uraa televisiossa siitä lähtien. Hän yhdistelee psykologiaa, hypnoosia ja taikuudessa käytettäviä keinoja tehdessään mentalistisia temppuja.
Derren Brownin "Inside Your Mind" televisio-ohjelmaa on esitetty Suomessa Yle TV2:lla nimellä "Hallitsen mieltäsi - Derren Brown".
Live-showt.
Live-showsta on julkaistu DVD-koosteita. Svengali oli ensimmäinen kiertue, jota hän ei kirjoittanut yhteistyössä Andy Nymanin kanssa.
Tikal

Tikal (tai Tik'al) on suurin maya-kulttuurin muinaisista kaupungeista, jotka nykyisin ovat rauniokaupunkeja. Se sijaitsee El Peténin departementissa Pohjois-Guatemalassa. Tikal on osa Guatemalan Tikalin kansallispuistoa ja se on Unescon maailmanperintöluettelossa. Lähimmät suuret nykykaupungit ovat noin 30 kilometrin päässä sijaitsevat Flores ja Santa Elena.
Tikal oli yksi maya-kulttuurin keskeisistä paikoista. Vanhimmat suuret rakennelmat ovat 300-luvulta eaa. Kaupunki oli suuruutensa huipulla mayojen niin sanotulla klassisella kaudella noin 200–850. Tieteilijät ovat arvioineet kaupungin asukasluvun olleen suurimmillaan 100 000–200 000. Tämän ajan jälkeen ei enää rakennettu uusia merkittäviä monumentteja, joitakin palatseja poltettiin ja väkiluku alkoi laskea, kunnes alue hylättiin vuoteen 900 mennessä. 
Kaupungin hylkäämiseen vaikuttivat mm. kuivuus ja saastuminen. Tikalin lähellä ei ollut luontaisia vesistöjä, vaan sen asukkaat olivat riippuvaisia tekoaltaista, jotka täyttyivät sadekaudella. Kaupungin loppuaikoina nämä altaat olivat saastuneet eloperäisestä jätteestä, myrkyllisestä elohopeasta, ja syanobakteereista. Sadevesi virtasi altaisiin temppeleiltä ja hautapaikoilta, jotka oli koristeltu sinooperillä, ja sinooperi sisältää elohopeaa. Niinpä altaista otetun keittoveden mukana kaupungin johtajasuvuille syötettiin elohopeaa. Kun ruokia valmistettiin altaiden reunalla satojen vuosien ajan, päätyivät ruoan jätteet altaisiin ja lannoittivat veden, joka muodosti ihanteellisen kasvupaikan myrkyllisille syanobakteereille. 
Nimi "tikal" merkitsee "äänien paikkaa" tai "kielien paikkaa" mayojen kielessä. Se saattaa olla myös kaupungin alkuperäinen nimi vaikkakin paikkaan viitataan myös nimillä Mutal ja Yax Mutal. 
Toisin kuin monet muut mayojen rauniokaupungeista, Tikalin sijainti ja olemassaolo ei unohtunut alueella, vaan oli tiedossa. Joitakin epäsuoria mainintoja Tikalista alkoi olla kirjallisuudessa 1600-luvulta lähtien jatkuen John Lloyd Stephensin kirjoituksissa 1800-luvun alussa. Alueen syrjäisestä sijainnista johtuen ensimmäinen tiederetkikunta vieraili Tikalissa vasta vuonna 1848. Useat retkikunnat tutkivat, kartoittivat ja valokuvasivat aluetta 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa.
Vuonna 1951 Tikaliin avattiin pieni kiitotie. Vuosina 1956–1970 Pennsylvanian yliopisto suoritti alueella laajoja kaivauksia. Vuodesta 1979 arkeologista toimintaa on johtanut Guatemalan hallitus.
Vuonna 2018 arkeologit löysivät lasermittauksilla Tikalista muun muassa 30 metriä korkean pyramidin. Merkittävämpi löytö oli suuri määrä rakennuksia ja 14 kilometriä pitkä muuri. Niinpä Tikal on osa suurempaa asutuskeskusta.
Tommi Auvinen

Tommi Auvinen (s. 10. elokuuta 1957 Tampere) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä 1970-luvun "Pertsa ja Kilu" -televisiosarjan Pertsan roolista. Auvinen on näyttelijäperheen lapsi: hänen isänsä on ohjaaja Vili Auvinen ja äitinsä näyttelijä Eila Roine. Auvisen puoliso on näyttelijä Teija Auvinen. Auvinen on ohjannut näytelmiä monille suomalaisille teattereille ja televisioon. 1980-luvulla hän esiintyi mm. tunnetuissa TV-sarjoissa "Reinikainen" ja "Sisko ja sen veli" sekä 1990-luvulla TV-sarjoissa "Kaupungin kaunein lyyli" ja "Oppisopimuspelle Niko".
Auvinen valittiin Kuopion kaupunginteatterin johtajaksi huhtikuussa 2019.
Jiří Šlégr

Jiří Šlégr (s. "Jiří Bubla", 30. toukokuuta 1971 Jihlava, Tšekkoslovakia) on entinen ammattijääkiekkoilija ja poliitikko, nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Šlégr aloitti jääkiekkouransa silloisessa Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa pelanneessa Chemopetrol Litvinovissa vuonna 1988.
NHL-liigaan hänet varattiin vuonna 1990, ja sinne hän siirtyikin syksyllä 1992. Šlégr pelasi NHL-uransa kolme ensimmäistä kautta Vancouver Canucks -joukkueessa, josta hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Edmonton Oilersiin. Kauden 1996-1997 hän pelasi Elitserienin Södertäljessä, jota seurasi kolmen ja puolen kauden jakso Pittsburgh Penguinsin riveissä. Tammikuussa 2001 Šlégr siirtyi Atlanta Thrashersiin, josta edelleen maaliskuussa 2002 Detroit Red Wings -joukkueeseen. Syyskuussa 2003 hän kirjautui vapaana pelaajana takaisin ensimmäiseen NHL-seuraansa Vancouver Canucksiin, mutta siirtyi kuitenkin jo tammikuussa Boston Bruinsiin, jossa pelasi kauden 2005–2006 loppuun saakka. Alkusyksystä 2006 Šlégr teki kahden vuoden sopimuksen kotijoukkueensa Chemopetrol Litvinovin kanssa.
Tšekin maajoukkueen riveissä Šlégr voitti olympiakultaa vuonna 1998 ja MM-kultaa vuonna 2005. Lisäksi hän voitti olympiapronssimitalin vuonna 1992, tällöin Tšekkoslovakian maajoukkeessa. Hän voitti Stanley Cupin pelatessaan Detroit Red Wingsissä vuonna 2002. Voitettuaan kaikki kolme tärkeintä jääkiekkoturnausta hän kuuluu kunnioitettuun Kolmen kullan klubiin.
Vuosina 2010-2014 Šlégr toimi kansanedustajana aluksi Tšekin sosiaalidemokraattisen puolueen riveissä ja vuodesta 2011 siitä irronnutta pientä sosiaalidemokraattista sirpaleryhmää "Kansallissosialistit - 21. vuosisadan vasemmisto" edustaen.
Myös Šlégrin isä Jiří Bubla on menestynyt jääkiekkoilija. Nykyisen sukunimensä Šlégr sai isäpuoleltaan vanhempiensa erottua.
Vili Auvinen

Vilho Emil ”Vili” Auvinen (11. marraskuuta 1931 Lohja – 2. elokuuta 1996 Tampere) oli suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hänen tunnetuin roolisuorituksensa oli "Heikki ja Kaija" -televisiosarjan Heikkinä. Auvinen toimi samalla myös sarjan henkilöohjaajana. Kaijan roolissa oli hänen vaimonsa Eila Roine. Roineella ja Auvisella on kaksi poikaa, ohjaaja-näyttelijä Tommi Auvinen ja valo- ja äänisuunnittelija Janne Auvinen. Auvinen esitti Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa "Tuntematon sotilas" Asumaniemeä.
Uran alku.
Auvisen vanhemmat olivat molemmat näyttelijöitä, joten teatterin maailma tuli tutuksi jo lapsena. Vili ja hänen sisarensa Hely vilahtavat elokuvassa "Kulkurin valssi" mustalaislapsina. Isä Vilho Auvinen näyttelee elokuvassa mustalaisviulisti Fedjaa. Äiti Hellin Auvinen-Salmi toimi pitkän näyttelijäuransa ohella myös teatterinjohtajana ja kouluttajana.
Auvinen aloitti teatteriuransa näyttelijä-lavastajana Varkauden kaupunginteatterissa 1949–1951. Ohjaajan ura käynnistyi 1960-luvun alussa Tampereen Työväen Teatterissa, johon Auvinen oli kiinnitetty 1953 näyttelijäksi.
Huomattavimmat työt.
Auvinen oli näyttämörytmin mestari, ja juuri siksi hän tuli erityisesti tunnetuksi Dario Fo -ohjauksistaan. Uran suurimmaksi menestykseksi nousi aivan uudenlainen tulkinta Teuvo Pakkalan kansannäytelmästä "Tukkijoella", jota esitettiin TTT:n näyttämöllä seitsemän vuotta täysille katsomoille. Auvinen ohjasi näytelmän myös Suomen Kansallisteatteriin, jossa siitä tuli samanlainen menestys. "Tukkijoella", jota yleisesti pidettiin pölyttyneenä ja vanhanaikaisena teoksena ajan edistyksellisessä teatterissa, oli päänavaus suomalaiseen musikaaliteatteriin. Oskar Merikannon tutut laulut, Thelma Tuuloksen hurjat koreografiat ja ennen muuta taitava dramaturginen uudistaminen puhalsivat kansantarinasta pölyt kauas pois.
Väinö Riikkilän "Pertsa ja Kilu" -kirjoihin perustuvat televisiosarjat, jotka Auvinen sekä dramatisoi että ohjasi, saivat suuren suosion lasten ja nuorten parissa. Maanläheiset tarinat kotkalaispojista (jotka tosin puhuivat Tampereen murretta Raumalla) rikollisten kimpussa on uusittu yleisön pyynnöstä lukuisia kertoja.
Auvinen sai Ida Aalberg -mitalin vuonna 1977.
Hauta.
Auvinen on haudattu puolivuotiaana kuolleen esikoispoikansa Tommi Petterin viereen Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Anacleto Jiménez

Anacleto Jiménez (s. 24. helmikuuta 1967) on espanjalainen entinen kestävyysjuoksija.
Jiménez voitti 5 000 metrin juoksun universiadeissa 1987. Sevillan sisäratojen MM-kisoissa 1991 hän oli 3 000 metrin juoksussa seitsemäs. Vuonna 1995 hän voitti Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa samalla matkalla hopeaa ajalla 7.50,98 ja Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa juoksi 5 000 metrillä kolmanneksitoista.
Jiménez sijoittui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 yhdeksänneksi 3 000 metrillä. Samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Vuonna 1998 hän osallistui Marrakechissä järjestettyihin maastojuoksun MM-kisoihin, joissa sijoittui lyhyellä matkalla kolmanneksikymmenenneksi. 2001 Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kuudeskymmeneskahdeksas.
Etelä-Suomen Merikalastajain Liitto

Etelä-Suomen Merikalastajain Liitto on itäisen Suomenlahden rannikolla toimiva kalatalouden neuvontajärjestö. Toimisto sijaitsee Kotkan keskustassa. Liitto on perustettu vuonna 1932. Tuolloin toimipaikkana oli Koivisto ja nimenä Viipurin läänin Merikalastajain Liitto. 
Etelä-Suomen Merikalastajain Liittoon kuuluu mm. 4 kalastusseuraa, 42 kalastuskuntaa ja 4 kalastusaluetta. Liitto kuuluu jäsenenä Kalatalouden Keskusliittoon. Liiton puheenjohtajana toimii Kari Tähti Haminasta ja toiminnanjohtajana Petri Päivärinta Kotkasta. 
Etelä-Suomen Merikalastajain Liitto suorittaa tilauksesta kalanpoikasten istutuksia. Tilaajina ovat muun muassa kalastuskunnat, kalastusalueet, teollisuus ja kunnat. Tärkeimpiä istukaslajeja ovat meritaimen, merilohi, vaellussiika, saaristosiika, kuha, ankerias ja karppi. Liitto harjoittaa myös vaellussiian mädin haudontaa Kantturankosken hautomossa Virolahdella ja Ahvenkosken hautomossa Pyhtäällä. Liitto on hoitanut myös Virolahdella Huovarin saarella sijaitsevaa kalastajien pelastusasemaa. 
Historia.
Viipurin läänin Merikalastajain Liitto perustettiin 22. huhtikuuta 1932 Viipurissa. Toimipaikaksi tuli Koivisto. Talvisodan jälkeen liitto muutti vuonna 1940 Haminaan ja vuonna 1941 Kotkaan. 
Liiton toiminnanjohtajat: 
A. F. Aalberg (1932–74), Sauli Lehto (1974–84), Pentti Tasa (1985–96), Teemu Tast (1997–2020), Petri Päivärinta (2021-)
Projektit.
Risa – harmaahylje riesasta resurssiksi.
Etelä-Suomen Merikalastajain Liitolla on vuosina 2004–2006 ollut käynnissä Leader-rahoitteinen hyljeprojekti nimeltä "Risa – harmaahylje riesasta resurssiksi". Projektin aikana on järjestetty kursseja muun muassa hylkeen metsästyksestä, saaliin käsittelystä, hylkeenkestävistä rysistä, traanimaalin valmistamisesta ja hyljematkailusta. Projektilla on ollut myös vuokralla ruotsalaisia hylkeenkestäviä ponttoonirysiä (push up -rysä) vuosina 2004–2006. Kyseinen kalastustekniikka tuli itäiselle Suomenlahdelle tämän projektin kautta.
Rysä 2007.
Etelä-Suomen Merikalastajain Liitto on käynnistänyt projektin nimeltä Rysä 2007. Projektin tarkoituksena on elvyttää vannerysäkalastusta, järjestää kalastajille koulutusta rysien rakentamisessa ja järjestää muutakin kalatalousaiheista koulutusta.
Hylkeen metsästys.
Etelä-Suomen Merikalastajain Liitto on huolehtinut harmaahylkeen eli hallin metsästyksen järjestämisestä Riistakeskus Kaakkois-Suomen merialueella syksystä 2002 alkaen. Viime vuosina metsästyskiintiö on ollut 36 hallia.
Kotkan kalamarkkinat.
Kotkan kalamarkkinat järjestetään kahdesti vuodessa, toukokuussa ja lokakuussa. Markkinat järjestetään yhteistyössä Kymen Sanomien, Kotkan kaupungin ja Kotka Maretariumin kanssa. Markkinapaikkana on Sapokan ranta Kotkansaaren etelälaidalla Maretariumin ja Tulikukon luona. Kotkan kalamarkkinat on yksi kaupungin suurimmista yleisötapahtumista. Kävijöitä on kahden päivän aikana ollut keskimäärin 10 000–15 000.
CCM

CCM (aiemmin Canada Cycle &amp; Motor Co. Ltd) on jääkiekkovarusteita valmistava yritys, joka perustettiin vuonna 1899. CCM-merkillä valmistetaan myös polkupyöriä. CCM oli NHL-liigan virallinen sponsori ja jääkiekkovarusteiden toimittaja vuoteen 2014 saakka.
Historia.
CCM on vuonna 1899 perustettu yhtiö, joka valmisti polkupyöriä ja lyhyen ajan myös autoja. Vuonna 1905 yritys alkoi valmistaa myös jääkiekkoluistimia ja myöhemmin erilaisia jääkiekkovarusteita. Vuosien varrella CCM osti muita jääkiekkovarusteiden valmistajia (kuten suomalaisen Karhun) ja tuli tunnetuksi ”The Hockey Company” -nimellä.
Vuonna 2004 Reebok osti The Hockey Companyn CCM-brändeineen. Reebok puolestaan on osa kansainvälistä Adidas Group -konsernia. Vuonna 2017 Adidas myi CCM:n 110 miljoonalla dollarilla sijoitusyhtiö Birch Hill Equity Partnersille.
Käyttö Suomessa.
Suomessa Hämeenlinnan Pallokerho, Tampereen Ilves, Pelicans, Saimaan Pallo, Oulun Kärpät ja Helsingin IFK käyttävät CCM:n varusteita. Myös Jokereiden päävarustekumppani on CCM.
Ilmari Saarelainen

Matti Pekka Ilmari Saarelainen (s. 12. syyskuuta 1944 Uusikaupunki) on suomalainen näyttelijä, joka oli vuosikymmenet kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa. Hän on sittemmin jatkanut näyttämöllä muun muassa alun perin Työväenteatterissa vuonna 2010 ensi-iltansa saaneen suositun soolonäytelmänsä "Parasta ennen" kanssa, vieraillen eri teattereissa. Televisiosta Saarelainen muistetaan etenkin 1970–1980 -lukujen komediasarjoista "Tankki täyteen" sekä "Sisko ja sen veli". 
Lapsuus.
Ilmari Saarelaisen isä on kotoisin Viipurista ja äiti Uudestakaupungista. He tapasivat opiskellessaan Ateneumissa. Ilmarin äiti maalasi Arabian lautasia ja suunnitteli karkkipapereita Hellakselle. Isä taas oli muun muassa Suomen Trikoolla mainosmiehenä. Nuori Ilmari esiintyi tästä syystä mallina alusasumainoksissa. Lapsuuden kesät hän vietti länsirannikolla ja Valkeakoskella.
Ura.
Saarelainen tunnetaan erityisesti komediarooleistaan. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi suositussa televisiosarjassa "Tankki täyteen" (1978–1980), jossa hän esitti perheen poikaa Juhana Viléniä. "Tankki täyteen" -sarjan jälkeen Saarelainen esitti toista pääosaa televisiosarjassa "Sisko ja sen veli". Saarelainen on maininnut työskentelyn Neil Hardwickin kanssa yhdeksi uransa kohokohdista.
Saarelainen näytteli 1980-luvulla myös useissa Visa Mäkisen elokuvissa. Saarelaisen tunnetuin roolihahmo 1990-luvulla oli hovimestari Pyry Laineen rooli "Elämän suola" -televisiosarjassa. Loppuvuodesta 2007 esitettiin TV2:lla "Antiikkieno"-sarja, jossa Saarelainen oli nimiroolissa.
Saarelainen on valmistunut Suomen Teatterikoulusta vuonna 1968. Vuosina 1968–1969 hän työskenteli Kotkan kaupunginteatterissa. Vuodesta 1969 lähtien hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2008. Vuosina 2010-2018 Työväen Teatterin suosituimpia esityksiä oli Saarelaisen "Parasta ennen", jonka kanssa hän on sittemmin tehnyt paluun, kierrellen eri teattereissa.
Eläkkeelle jäännin jälkeen hän on esiintynyt muiden muassa Tampereen Työväen Teatterissa, Tampereen Teatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa, Tampereen Komediateatterissa, Suomen Kansallisoopperassa. Vuoden 2023 kesällä Saarelainen esiintyi Tampereen Komediateatterin näytelmässä "Yksi mies, kaksi pomoa" ja jatkaa syksyllä "Parasta ennen" -näytelmänsä parissa, niin Komediateatterissa kuin muualla, kuten Porin teatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa.
Yksityiselämä.
Ilmari Saarelainen tapasi Leena-vaimonsa Työväen teatterissa. He menivät naimisiin vuonna 1978 ja tytär Noora syntyi seuraavana vuonna.
Näytelmiä.
Muita näytelmiä.
"Ei sisällä kaikkia Saarelaisen näytelmiä."
Tampereen Työväen Teatteri
Muualla
Lähde: , ellei toisin mainita.
Nike Bauer

Bauer on maailman johtavia jääkiekkovarusteiden valmistajia. Bauerista tuli 1994 kokonaisuudessaan Niken tytäryhtiö. Vuonna 2006 NikeBauer Vapor XXX Nike Bauer Vapor XXXX Nike Bauer Supreme One95:n julkaisu esitteli ensimmäistä kertaa uuden tuotenimen: Nike Bauer. Silloin Nike käytti yhteisnimeä tuotteessaan ensimmäinen kerran. Kaudelle 2009–2010 Nike Bauer ottaa käyttöönsä vanhan nimen Bauer. 
Bauer perustettiin vuonna 1927 Kitchenerissä Ontariossa Kanadassa. Bauer valmisti vuonna 1933 ensimmäisenä luistimia, joissa terä oli yhdistetty jalkineeseen. Vuonna 1994 Bauer alkoi käyttää rei'itettyä TUUK-asennuspohjaa, jolla terä kiinnitettiin luistimen kenkäosaan. Luistimista tuli kevyempiä ja kestävämpiä, mikä vaikutti jääkiekon pelaamiseen.
Baueria Suomessa Jääkiekon SM-Liiga joukkueet käyttävät Bauerin jääkiekkovarusteita esim: Rauman Lukko, Porin Ässät, Mikkelin Jukurit, Turun Palloseura, Jyväskylän JYP, Kalevan Pallo, Kouvolan KooKoo
Spoonman

”Spoonman” on Soundgardenin kappale. Se julkaistiin ensimmäisenä singlenä albumilta "Superunknown" vuonna 1994. Alun perin se kirjoitettiin elokuvaa "Singles" (1992) varten. Kappale löytyy myös Soundgardenin kokoelmalta "A-Sides". Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Kappaleen nimen idea tuli Pearl Jamin basistilta Jeff Amentilta. Chris Cornell keksi kirjoittaa aiheesta kappaleen. Kappale kertoo seattlelaisesta katutaiteilijasta Artis the Spoonmanista, joka soittaa musiikkia lusikoilla. Hänen ”lusikkasoolonsa” kuullaan kappaleen lopussa.
Kappale sai paljon hyviä listasijoituksia ja voitti parhaan metalliesityksen Grammy-palkinnon.
Alex Staropoli

Alessandro (Alex) Staropoli (s. 9. tammikuuta 1970, Trieste) on italialainen muusikko, joka soittaa koskettimia Rhapsody of Fire -yhtyeessä. 
Staropoli oli mukana perustamassa Rhapsody of Firea vuonna 1993. Hän syntyi Triestessä ja sai ensimmäisen pianonsa 8-vuotiaana. 14-vuotiaana hän osti ensimmäisen sähkökitaransa. Rhapsody of Firen perustamisen jälkeen hän alkoi käyttää Korgin kosketinsoitinta. Staropoli kirjoittaa orkestraatiot kaikkiin Rhapsody of Firen kappaleisiin.
Staropoli työskentelee myös ensimmäisen sooloalbuminsa parissa.
The Day I Tried to Live

The Day I Tried to Live on Soundgardenin kappale, joka julkaistiin singlenä albumilta Superunknown vuonna 1994. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Chris Cornell.
Single on saatavilla CD:nä, kasettina, 12" vinyylinä sekä 7" vinyylinä.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Matt Mahurin. Se julkaistiin "Alive In The Superunknown" CD+-formaatissa.
Yhtye "Between the Buried and Me" teki kappaleesta oman versionsa. Se löytyy heidän kolmannelta albumiltaan "The Anatomy Of".
Bantuekspansio

Bantuekspansio oli noin vuosien 1500 eaa. – 1500 jaa. välillä tapahtunut vähittäinen ja monivaiheinen muuttoliike, jossa Länsi-Afrikan eteläosista kotoisin olleet bantukansat levittäytyivät itään ja etelään aina Afrikan eteläosiin saakka. Bantut levittivät uusille asuinalueilleen kielensä ja uudenlaista teknologiaa, kuten raudanvalmistusta ja tehokkaita maanviljelysmenetelmiä. Ekspansion loputtua bantukansoista oli tullut eteläisen Nigerian ja Kenian välisen linjan eteläpuolisen Afrikan valtaväestöä, lukuun ottamatta Etelä-Afrikkaa ja Namibian aavikkoa. Tällä alueella puhutaan nykyisin noin 500 kieltä, jotka ovat kehittyneet protobantusta.
Historia.
Bantut asuivat toisen vuosituhannen eaa. alussa Nigerjoen seudun savanneilla ja sademetsissä, missä he viljelivät maata, metsästivät, paimensivat karjaa ja kävivät kauppaa. He osasivat valmistaa rautaa, ja rautatyökalut ja -aseet tekivät heistä tehokkaita maanviljelijöitä ja sotureita.
Toisella vuosituhannella eaa. pieni bantuväestö alkoi levittäytyä kohti Keski-Afrikkaa ja sieltä Itä-Afrikan järviseudulle. Tämä ensimmäinen muuttoaalto on päätelty bantukielten levinneisyyksistä. Muuttoaallon syitä ei tiedetä varmasti. Joitain ehdotettuja syitä ovat viljelysmaan ja muiden resurssien hupeneminen, liikakansoitus, nälänhätä, tautiepidemiat, sodat, ilmastonmuutos tai seikkailunhalu.
Levittäydyttyään myös Afrikan itärannikolle bantut perustivat sinne asutuksia, joista kehittyi myöhemmin Swahilirannikko. Toisessa muuttoaallossa ensimmäisen vuosituhannen eaa. alkupuoliskolla Länsi-Afrikan bantut ja Itä-Afrikan hautavajoaman bantut alkoivat tahoillaan levittäytyä kohti etelää. 
Kolmannessa muuttoaallossa ensimmäisellä vuosituhannella jaa. itäiset bantut levittäytyivät nykyisten Zimbabwen, Botswanan, Mosambikin ja itäisen Etelä-Afrikan alueille. Bantukieliä puhuvaa väestöä alkoi saapua nykyisen Transvaalin alueelle 300-luvulla. Nguni-tsongat asuttivat 1500-luvulla jo Natalin rannikkoalueita ja sotho-tswanat Oranje- ja Vaaljoen yhtymäkohdan pohjoispuolta. Bantumaanviljelijät eivät levittäytyneet Etelä-Afrikan länsiosien autiomaahan eivätkä lounaisosien talvisateiden alueelle. Näillä alueilla sanien ja khoikhoiden kulttuurit säilyivät, kunnes eurooppalaiset siirtolaiset asettuivat Kapmaahan. Tämän vuoksi bantut joutuivat aluksi myös vain vähäiseen tekemiseen eurooppalaisten siirtolaisten kanssa.
Vaikutus.
Bantut muuttivat harvaan asutuille maille ja toivat mukanaan muun muassa bantukielet, raudanvalmistuksen taidon, keramiikkansa, viljelymenetelmänsä ja joitain viljelyskasveja kuten keittobanaanin ja jamssin. He ryhtyivät myös hakkaamaan metsiä saadakseen puuta raudan valmistukseen. Bantut ottivat samalla vaikutteita kulttuurinsa alkuperäiskansoilta, kuten paikallisten kasvien viljelyn ja kalastustekniikoita. Bantut perustivat kyliä, joiden seurauksena syntyi kuningaskuntia. Jotkin alkuperäiskansat hyväksyivät bantuvallan, mutta toiset väistivät bantuja syrjäseuduille: pygmit Keski-Afrikan sademetsiin ja sanit Kalaharin autiomaahan.
Andy Chiodo

Andy Chiodo (s. 25. huhtikuuta 1983 Toronto, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen maalivahtivalmentaja. Chiodo pelasi viimeksi Itävallassa HC Innsbruckin riveissä ja siirtyi kauden 2017-2018 alusta OHL-joukkue Ottawa 67's:n maalivahtivalmentajaksi. 
Ura.
Chiodo pelasi ennen ammattilaisuraansa OHL-junioriliigan Toronto St. Michael's Majors -joukkueessa. New York Islanders varasi hänet NHL:ään kesällä 2001. Islanders ei kuitenkaan tehnyt Chiodon kanssa sopimusta, minkä vuoksi hän tuli uudestaan varauskelpoiseksi. Pittsburgh Penguins otti Chiodon uudestaan kesällä 2003 199. varausvuorolla. Chiodo aloitti ammattilaisuransa 2003–2004, jolloin pääsi pelaamaan muutamassa pelissä Pittsburghissa. Pääosa kaudesta meni kuitenkin AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa, joka eteni aina AHL:n finaaleihin asti häviten kuitenkin Milwaukee Admiralsille. Seuraavien kahden kauden aikana Chiodo ei pelannut yhtään NHL-ottelua ja joutui pelaamaan useita otteluita myös ECHL:n Wheeling Nailersissa.
Pohjois-Amerikan vuosinaan Chiodo osallistui otteluissa muutaman kerran tappeluihin, joissa vastustajina oli muun muassa Ottawan Ray Emery sekä AHL:n finaalisarjassa Antero Niittymäki.
Kaudeksi 2006–2007 Chiodo siirtyi SM-liigaan. Hän teki vuoden sopimuksen Kärppien kanssa. Chiodo loukkaantui kuitenkin harjoituskaudella ja sopimus purettiin, kun Kärppien Tuomas Tarkki nousi liigan huippuihin. Tämän jälkeen Chiodo siirtyi hetkeksi Jokereihin, mutta parin ottelun jälkeen myös Helsingissä ottelut päättyivät loukkaantumiseen. Hieman ennen SM-liigan siirtoajan umpeutumista Chiodo siirtyi HPK:hon, jonka riveissä pelasi loistavat pudotuspelit voittaen myös SM-pronssia. Kauden päätyttyä Chiodon ennustettiin suuntaavan Pohjois-Amerikkaan, mutta jopa HPK:n seurajohdon yllätykseksi hän pyysi uutta sopimusta. Sopimusehdotus annettiin ja mietinnän jälkeen Chiodo päätti jatkaa HPK:ssa myös kaudella 2007-2008. Chiodo kuitenkin palasi kesken kauden takaisin Ouluun, jossa voitti Kärppien riveissä Suomen mestaruuden.
Kaudeksi 2008-2009 Chiodo siirtyi Valko-Venäjälle, KHL-seura Minskin Dynamoon.
Elokuussa 2009 Chiodo teki kaksisuuntaisen yhden vuoden sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa.
Marraskuussa 2013 Chiodo hankittiin Tapparassa epäonnistuneen Zoltán Hetényin tilalle kauden loppuun kestävällä sopimuksella.
NBC

NBC (lyhenne sanoista National Broadcasting Company) on yhdysvaltalainen televisioyhtiö.
Sen kotipaikka on New Yorkin Rockefeller Center. NBC on Yhdysvaltojen suurimpia mainosrahoitteisia televisioyhtiöitä. Sen suuria kilpailijoita ovat ABC, CBS ja Fox. 
NBC:tä kutsutaan myös Peacock Networkiksi yhtiön logosta johtuen. NBC on osa Comcastin omistamaa mediajätti NBC Universalia, ja se toimittaa materiaalia noin kahdelle sadalle yhdysvaltalaiselle televisioasemalle. NBC omistaa myös uutiskanavat CNBC ja MSNBC, uusimpana tulokkaana kanavaperheessä on espanjankielinen tv-kanava Telemundo, jonka NBC osti vuonna 2001.
NBC tunnetaan eritoten talousuutisistaan, joista selviävät kattavat tiedot eri talousasioista, kuten kursseista, Nikkei-, OMX- ja Nasdaq-indekseistä ja niin edelleen.
Historia.
National Broadcasting Company aloitti radiotoimintansa 15. marraskuuta 1926 New Yorkissa, televisiotoiminta taas alkoi virallisesti 1. heinäkuuta 1941. NBC:n omisti aina vuodesta 1926 vuoteen 2003 saakka Radio Corporation of America, mutta NBC:n hallinta oli siirtynyt jo 1986 suuryritys General Electricille.
Vuonna 1943 Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätöksessä todettiin NBC:n hallitsevan kahta päällekkäistä radioverkkoa. Päätöksen seurauksena NBC joutui myymään Blue Networkina tunnetun osan yrityksestä Edward Noblelle, jonka hallinnassa siitä muodostui myöhemmin American Broadcasting Company.
NBC ja sen kilpailija CBS ovat molemmat hylänneet lyhenteiden takana olevat viralliset nimet. National Broadcasting Company muuttui NBC Universaliksi, kun yhtiö fuusioitui ranskalaisen Vivendi Universalin viihdetuotantoyhtiön kanssa. NBC kuitenkin käyttää koko nimeään erikoistilaisuuksissa, kuten Macyn tavaratalon kiitospäivän paraatilähetyksissään.
NBC luopui radiotoiminnasta vuonna 1988, kun Westwood One osti NBC Radio Networkin nimen ja logon.
NBC:n ohjelmisto.
NBC esittää ohjelmia lähes laidasta laitaan. Kanavan menestystarinoita ovat muun muassa televisiosarja "Heroes" sekä komediasarjat "Frendit" ja "Frasier". NBC:llä on myös kattava tarjonta myöhäisillan keskusteluohjelmia, kuten "Late Night with Jimmy Fallon", ja sen jälkeen viimeiseksi puolituntinen "Last Call with Carson Daly".
Jukka Kuikka

Jukka Olavi Kuikka (s. 8. toukokuuta 1947 Jyväskylän mlk) on suomalainen toimittaja. 
Kuikka on kotoisin Lahdesta. Vuodesta 1970 lähtien hän on työskennellyt muun muassa Helsingin Sanomien, Suomen Kuvalehden, Uuden Suomen ja Iltalehden toimittajana. Lisäksi on hän työskennellyt joitakin vuosia copywriterina mainostoimistoissa, muun muassa Varis Poteri Veistolassa ja Lintaksessa.
Kuikka on kirjoittanut 30 vuoden aikana kolumneja "Helsingin Sanomiin, Suomen Kuvalehteen, Uuteen Suomeen, Kauppalehti Optioon, Iltalehteen, Ilta-Sanomiin, Ekonomi"-lehteen ja "MikroPC"-lehteen.
Kuikka on toimittanut joitakin kirjoja, mm. "Julkkiskirjan" ja "Uuden Julkkiskirjan" Jari Tervon kanssa sekä "Talouselämän sanavaraston varasanaston" Henri Juvan kanssa.
Televisioesiintymiset.
Kuikka on aika ajoin ollut mukana myös televisiotyössä. 1990-luvun alkupuolella hän esiintyi yhtenä Anteeksi kuinka? -keskusteluohjelman "lautamiehistä". Sittemmin hän on osallistunut julkiseen keskusteluun Yle TV1:n lähettämän Aamu-TV:n suositussa Jälkiviisaat-ajankohtaisosuudessa.
Olympia Dukakis

Olympia Dukakis (20. kesäkuuta 1931 Lowell, Massachusetts, Yhdysvallat – 1. toukokuuta 2021 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki pitkän uran teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Hän voitti vuonna 1988 Oscar-palkinnon elokuvasta "Kuuhullut".
Nuoruus ja uran alku.
Olympia Dukakis syntyi vuonna 1931 Massachusettsin Lowellissa. Hänen vanhempansa olivat kreikkalaisia maahanmuuttajia. Dukakis opiskeli Bostonin yliopistossa, mistä hän sai tutkinnon sekä fysioterapiasta että esittävistä taiteista. Hän työskenteli myös jonkin aikaa fysioterapeuttina rahoittaakseen taideopintojansa.
Dukakis teki ensi esiintymisensä Off Broadway -näytelmissä vuonna 1960 ja Broadwayllä 1962. Dukakis voitti Off Broadwaltä vuonna 1963 Obie-palkinnon näytelmästä "A Man’s a Man" ja vuonna 1965 näytelmästä "The Marriage of Bette and Boo".
Dukakisin televisiodebyytti tapahtui vuonna 1962, jolloin hänellä oli pieni osa sarjoissa "The Nurses" ja "Dr. Kildare". Vuonna 1969 hän puolestaan näytteli Peter Yatesin elokuvassa "John ja Mary" ja vuonna 1971 Joseph Bolognan elokuvassa "Made for Each Other". Miehensä Louis Zorichin kanssa Dukakis perusti 1970-luvulla New Jerseyn Montclairiin Whole-teatterin. He näyttelivät monissa sen tuotannoissa, ja Dukakis toimi myös tuottajana. Teatteri jouduttiin sulkemaan taloudellisten ongelmien takia vuonna 1990.
Kaupallinen läpimurto elokuvassa "Kuuhullut".
Dukakis näytteli vuosina 1986–1987 Mike Nicholsin ohjaamassa Broadway-komediassa "Social Security". Ohjaaja Norman Jewison näki Dukakisin lavalla ja valitsi tämän elokuvaansa "Kuuhullut" (1987). Se teki Dukakisista elokuvatähden, ja hän voitti roolistansa muun muassa parhaan naissivuosan Oscarin ja Golden Globen. Dukakis alkoi tämän jälkeen saada selvästi rahakkaampia tarjouksia, vaikka hän itse ihmetteli, miksi hän sai huomiota nimenomaan tästä roolista, jota hän ei pitänyt parhaimpiinsa kuuluvana. Samana vuonna, kun Olympia Dukakis voitti Oscarin, hänen serkkunsa Michael Dukakis oli presidenttiehdokkaana. Olympia Dukakisin mukaan amerikankreikkalaisten menestys auttoi häntä pääsemään pois rodullistetusta asemasta.
"Kuuhullujen" menestyksen jälkeen Dukakis sai muitakin vastaavia rooleja ärsyttävinä äiteinä. Tällaista hän esitti elokuvassa "Hei, kuka puhuu" (1989) ja sen jatko-osissa sekä elokuvassa "Isä" (1989). Muita hänen elokuviansa 1980- ja 1990-luvuilla olivat "Working Girl – tieni huipulle" (1988), "Teräskukat" (1989) ja "Mr. Holland's Opus – elämän sinfonia" (1995).
Viimeiset vuodet.
Dukakis näytteli vuonna 1993 minisarjassa "Kertomuksia kaupungista" sekä myöhemmin sen jatko-osissa, mistä hän oli Emmy-ehdokkaana. Dukakisin viimeisiä elokuvia olivat "Away from Her" (2006), "In the Land of Women" (2007) ja "Forgive Me" (2013). Hän teki myös yhden naisen näytelmän "Rose", missä hän esitti 80-vuotiasta Ukrainan juutalaista, joka muistelee elämäänsä. Hän palasi vielä vuonna 2019 Netflixin tuottamaan minisarjaan "Kertomuksia kaupungista".
Dukakis kuoli toukokuussa 2021 kotonaan New Yorkissa. Hänen terveytensä oli heikentynyt sitä ennen jo kuukausien ajan.
Palkintoja.
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Emmyt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Mauno Saari

Mauno Eljas Saari (s. 16. kesäkuuta 1947 Tornio) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja käsikirjoittaja.
Syntyjään peräpohjalainen Saari on ollut toimittaja Suomen Kuvalehdessa, Uudessa Suomessa, Helsingin Sanomissa ja päätoimittajana Iltaset-lehdessä. Hän on kirjoittanut elämäkertakirjoja muiden muassa Lasse Virénistä, Niilo Yli-Vainiosta, Christopher Wegeliuksesta, Paavo Haavikosta ja eräistä muista julkisuuden henkilöistä. Wegelius-kirjan lisäksi hän on käsitellyt 1990-luvun alun talouskriisiä kirjoissaan "Näkymätön käsi" ja "Rahat ja henki". Haavikko ja Saari tekivät pitkään yhteistyötä . 
Saari on tehnyt käsikirjoituksia televisioelokuviin ja -sarjoihin. Timo Bergholmin ohjaama "Hyvä veli" -sarja kuvaa Suomen pankkikriisiä 1990-luvun alussa. "Presidentin mies" on kohdehenkilön karrikatyyri kirjana ja sarjana. Televisioelokuva "Klooni" on Timo Bergholmin ohjaama tarina geeniteknologiasta. 
Saaren Paavo Haavikosta kertova kirja "Haavikko-niminen mies" sai aikaan ennakkokohua, kun Paavo Haavikon poika Heikki Haavikko esitti käräjäoikeudelle vaatimuksen, ettei kirjaa saa julkaista. Käräjäoikeus hylkäsi vaatimuksen.
Vuonna 2022 Saari perusti yhdessä entisen kansanedustajan Mikko Elon kanssa Venäjä-mielisen Naapuriseura-yhdistyksen. Seuraan kuuluu myös Mauno Saaren puoliso, psykiatri, entinen kansanedustaja Pirkko Turpeinen-Saari. Saari on seuran puheenjohtaja.