Hilja Haahti

Hilja Haahti (oik. Hilja Theodolinda Krohn, o.s. Haahti, ent. Hahnsson; 11. syyskuuta 1874 Hämeenlinna – 6. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja suomentaja. 
Perhetaustat.
Hilja Haahden isä oli kielitieteilijä ja suomentaja, Hämeenlinnan ruotsalaisen yläalkeiskoulun suomen kielen opettaja Johan Arvid Hahnsson ja äiti ensimmäinen suomenkielinen naiskirjailija Sofia Theodolinda Hahnsson (s. Limón). Isä Johan kuoli Hiljan ollessa 13-vuotias, jolloin perhe muutti Helsinkiin. Äiti avioitui lehtori, senaattori, valtioneuvos Yrjö Sakari Yrjö-Koskisen kanssa.
Haahden elämään tuli uusi vaihe 1906, kun hän meni naimisiin patriarkaalisen säveltäjä, kirkkomuusikko ja musiikkitieteilijä Ilmari Henrik Reinhold Krohnin kanssa. Samalla hänestä tuli äidistään orvoksi jääneiden kuuden lapsen äiti. Vanhin lapsista oli yhdeksän vuotta, nuorin vuoden vanha.
Opintie.
Hilja Haahti kävi Lucina Hagmanin valmistavan koulun ja sen jälkeen Hämeenlinnan 6-luokkaisen tyttökoulun. Haahti halusi opiskella opettajaksi. Perhe muuttikin isän kuoleman jälkeen Helsinkiin. Haahti pääsi opiskelemaan Suomalaiseen jatko-opistoon. Opettajaksi hän valmistui 1895 ja toimi opettajan virassa muutaman vuoden. Haahden opintojen jatkamiseen avautuivat edellytykset, kun hänen äitinsä oli mennyt uuteen avioliittoon Yrjö-Koskisen kanssa. Ylioppilastutkinnon suoritettuaan 1898 Haahti opiskeli Helsingin yliopistossa. Vuonna 1902 hän valmistui filosofian kandidaatiksi.
Työura.
Aluksi Haahti oli opettajan toimessa muutaman vuoden ja yliopistotutkinnon jälkeen hän toimi 1902–1906 saksan kielen opettajana Helsingin suomalaisessa tyttökoulussa. Professori Ilmari Krohnin kanssa avioiduttuaan 1906 Haahti jättäytyi perheenäidiksi, vapaaksi kirjailijaksi ja lehtien toimittajaksi.
Yhteisöllinen toiminta.
Opiskeluaikanaan Haahti toimi Kristillisessä Ylioppilasliitossa, NNKY:n eri harrastuspiireissä, Suomen Lähetysseurassa ja Merimieslähetyksessä. 
Haahden kotiin kokoontui v. 1902 hänen ystäviään keskustelemaan sortokauden ja kansallisen heräämisen merkeissä. Kesken kaiken Haahti soitti pianollaan kolmisoinnun, kolme säveltä, joihin hän liitti kristillisyyden, taiteen ja suomalaisuuden. Näin sai alkunsa yhdistys Kolmisointu. Sen toimesta syntyi 17 vuotta myöhemmin Kristillinen taideseura[1] sytyttämään ja tekemään tunnetuksi hyvän taiteen harrastusta. Seura sai monia paikallisosastoja, ja Haahti teki laajoja matkoja näiden järjestämiin juhliin ja neuvonpitoihin. Seuran puheenjohtajana hän toimi 27 vuotta vuoteen 1946 saakka ja toimi sen jälkeen kunniapuheenjohtajana. Innoitus kristillisyyteen, taiteeseen ja suomalaisuuteen sytytti Haahtea jatkuvasti. Haahti kuului ensimmäisiin Suomen kirjailijaliiton jäseniin.[2]
Henkinen ja hengellinen perintö.
Haahden vanhemmat korostivat suomen kielen asemaa sekä kansallisuusaatetta. 1800-luvun lopun Suomessa naiskirjailijoita ei arvostettu. Silti Haahden perheessä kirjoittaminen ja kirjallisuus kuuluivat arkeen. Koti arvosti naisten tasa-arvoa, taidetta ja uskonnollista vakaumusta. Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun johtaja Anna Lilius oli kokenut herätyksen vapaakirkollisten piirissä ja Haahti sai uskonnolliset vaikutteensa Liliukselta. Liikkeen henkilökohtaista uskonratkaisua korostava sanoma sekä sen ajatus sukupuolten tasa-arvoisuudesta vaikuttivat Haahden elämään ja tuotantoon.
Haahden runoilua löytyy myös virsikirjasta. Hänen suomentamiaan tai uudistamiaan ovat virret 30 "Maa on niin kaunis", 320 "Sinua, Jumalaa", 342 "Niin ihanaa on ylistää", 508 "Valkeus kirkas päällä synkän maan" sekä 594 "Käy aavaa merta purtemme". Tunnetuimpia virsiä on Haahden runoilema 548 "Tule kanssani Herra Jeesus".
Tuotannosta.
Haahti kirjoitti pienestä pitäen satuja, kertomuksia ja runoja. Hän toimitti myös omia lastenlehtiä ja avusti sellaisia lehtiä kuin "Tilhi", "Sirkka" ja "Lasten Kuvalehti". Kirjoittaminen oli Haahden rakkain työ. Opiskeluaikana ilmestyi hänen esikoisrunokokoelmansa "Oraita" vuonna 1895. Haahti oli varsin tuottelias kirjailija: koko hänen tuotantonsa käsittää yhteensä 55 teosta, etupäässä runokokoelmia, romaaneja ja muistelmia. Laajan tuotantonsa vuoksi hän oli usean vuosikymmenen ajan 1900-luvun alkupuolella varsin luettu kirjailija. Mainittavimmat romaanit ovat vuonna 1947 ilmestynyt "Sammatin sisarukset", joka kertoo Elias Lönnrotin tyttäristä sekä kaksiosainen "Kaurialan kartano": "Kaunis Kauriala" ilmestyi 1940 ja "Kaurialan nuori emäntä" 1941. Menestynein oli romaanisarja Kaurialan kartanon väestä; kokonaispainos on yltänyt yli 50 000:een.
Haahden kristillishenkiseen tuotantoon kuului runokokoelmia, muun muassa "Ikiaartehet", "Muistoköynnös", "Tuhotulva" ja "Valittuja runoja", sekä uskonnollishenkisiä kertomuksia, muun muassa "Helvi", "Israelin tyttäret", "Seija tyttösen tarina" ja "Todistaja", lastenkirjoja sekä matkakuvauksen "Pyhiltä poluilta". Laajan tuotantonsa ansiosta Haahti saikin aikoinaan nimityksiä: "Suomen kotien kirjailija", "Kirjailijoiden kuningatar" ja "Painosten herratar". Hänen teoksiaan myytiin puolisen miljoonaa kappaletta hänen 70-vuotisen kirjailijauransa aikana. Hän on toiminut myös toimittajana ja kääntäjänä. Haahden omia teoksia on niin ikään käännetty eri kielille, mm. ruotsiksi, saksaksi ja tanskaksi.
Kussakin romaanissaan hänellä oli arvokas korostus: "Kesätoverit" mm. tähdensi merimieslähetystä, "Kotkat" ja "Tulenliekit" sisälähetystä, "Valkeneva tie, Kun valkenee, Sotkuinen solmu" ja "Mahdottomuus mahdolliseksi" avioliiton pyhyyttä ja puolison vaihtamisen pahuutta, "Ahertajat" kristillistä työväenliikettä, "Todistaja" yhteiskunnallisten luokkavastakohtien sovittamista ja "Kadotettu kirje" ripin merkitystä.
Pitkästä ja tuotteliaasta urastaan huolimatta Haahti on jäänyt miltei unohduksiin. Hänen teoksiaan on pidetty pelkästään keveänä jatkona hänen äitinsä, ensimmäisen suomenkielisen naiskirjailijan Theodolinda Hahnssonin, tuotannolle.
Haahti on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Palkinnot ja tunnustukset.
Hilja Haahti sai Valtion kirjallisuuspalkinnon 1926.
Haahden syntymäkodin paikalla (Kasarmikatu 1) olleen talon muistolaatta paljastettiin 1957. Iäkäs kirjailija oli itsekin paikalla puolisoineen.
Aiheesta muualla.
 Luettelo Hilja Haahden lehtiartikkeleista