tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dracula – vanha vampyyri

Dracula – vanha vampyyri () on Tod Browningin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1931. Garrett Fortin käsikirjoitus perustuu Bram Stoker romaaniin "Dracula" (1897) sekä Hamilton Deanen ja John L. Balderstonin romaanin pohjalta kirjoittamaan näytelmään (1927). Karpaateille sijoittuva elokuvan alkuosa seuraa enemmän Stokerin romaania, kun taas Englantiin sijoittuvat kohtaukset seuraavat näytelmää.
Draculaa esitti Bela Lugosi, joka oli näytellyt saman roolin myös näytelmäsovituksessa. Lugosin Dracula on ollut esikuvina lukuisille myöhemmille Draculan esittäjille.
Tuotanto.
Elokuvan leikkauksessa on mahdollisesti tapahtunut virhe, sillä useassa kohdassa on näkyvillä pöytälampun edessä valosuojaksi asetettu pahvi. Monet tosin uskovat pahvin olleen tarkoituksellinen, sillä elokuvan käsikirjoituksessa mainitaan ohimennen ”lampun varjostimesta”, joka saattaa viitata pahviin.
Sovitukset.
Espanjankielinen rinnakkaisversio (1931).
Elokuvasta kuvattiin samanaikaisesti myös espanjankielinen versio "Drácula" (1931). Kun Browning oli saanut englanninkieliset kohtaukset kuvattua päivällä, George Melford ja Enrique Tovar Avalos kuvasivat öisin samoissa lavasteissa espanjankielistä versiota. Sen pääosissa olivat:
Myöhempi arvostus.
"Dracula – vanha vampyyri" valittiin vuonna 2000 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Per Nørgård

Per Nørgård (13. heinäkuuta 1932 Gentofte – 28. toukokuuta 2025) oli tanskalainen säveltäjä. Hän aloitti musiikinopintonsa Kööpenhaminassa Vagn Holmboen johdolla ja jatkoi niitä myöhemmin Pariisissa opettajanaan Nadia Boulanger. Nørgård sai erityisesti uransa alkuvaiheissa vaikutteita Vagn Holmboelta, Carl Nielseniltä ja Jean Sibeliukselta. Myöhemmin sveitsiläinen taiteilija Adolf Wölfli toimi inspiraation lähteenä monille Nørgårdin teoksille. 
Nørgårdin tuotantoon kuului muun muassa kuusi oopperaa, kaksi balettia, kahdeksan sinfoniaa ja konserttoja. Hän julkaisi myös useita musiikkiin liittyviä kirjoituksia.
Per Nørgårdille myönnettiin Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston Sibelius-palkinto vuonna 2006. Oopperasta "Gilgamesh" Nørgård sai Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon vuonna 1974.
Xian Xinghai

Xian Xinghai (13. kesäkuuta 1905 – 30. lokakuuta 1945) oli kiinalainen säveltäjä. 
Xian Xinghai syntyi Macaossa vuonna 1905. Hän aloitti klarinetinsoiton vuonna 1918. Myöhemmin hän opiskeli myös pianon- ja viulunsoittoa. Vuonna 1929 Xian Xinghai siirtyi Pariisiin. Vuodesta 1931 lähtien hän opiskeli Pariisin konservatoriossa sävellystä Vincent d’Indyn ja Paul Dukasin johdolla. Xian Xinghai palasi Kiinaan vuonna 1935. Vuonna 1940 hän kuitenkin muutti Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli tuberkuloosiin vuonna 1945. 
Xian Xinghai sävelsi yli kolmesataa teosta. Niihin kuuluu muun muassa "Keltainenjoki" -kantaatti.
Karhu 1

Karhu 1 oli Karhumäen veljesten ensimmäinen omatekoinen ja yksi koko Suomen ensimmäisistä omatekoisista lentokoneista. Kone rakennettiin 1920-luvun puolessa välissä alkaen syksystä 1924 omassa verstaassa saksalaisen lentokonerakennekirjan pohjalta.
Kone oli yksipaikkainen, puinen ylätaso ja se oli varsin matala. Sitä on pidetty lähinnä moottoroituna liitokoneena. Siipi oli vapaastikantava, sillä ainoastaan yksi tuki yhdisti kummankin siiven laskutelineeseen. Kone oli kokonaan käsityötä, esimerkiksi vaneri oli hiottu millimetrin verran ohuemmaksi. Runko oli tehty haapavanerista ja se oli poikkileikkaukseltaan munan muotoinen. Siivet oli rakennettu pääsalon ja apusalon varaan. Koneessa ei ollut lainkaan siivekkeitä, vaan siiven jättöreunat taipuivat tarpeen mukaan ohjaussauvaa liikuttamalla. Siipikangas oli vernissamaalilla maalattua liimasiveltyä sertinkiä. Kone oli suunniteltu pelkästään talvikäyttöön, joten se oli vain suksilla varustettu. Potkuri oli itsesuunniteltu. Ensimmäinen noin neljän hevosvoiman venemoottori ei jaksanut nostaa konetta ilmaan edes auratulta jäältä, vaikka lähtöpaikalla oli torni, josta putoava paino kiihdytti koneen lentoonlähtöä. Vasta kevättalvella 1926 suoritettu lento parannetulla Harley-Davidsonin HD 24 FE -moottorilla toi tulosta 25. maaliskuuta 1926.
Karhu 1 -koneella suoritettiin useita kymmeniä lentoja. Suurimmat ongelmat olivat moottorin heikkotehoisuus ja itsesuunniteltu potkuri. Kone ei loppujen lopuksi täyttänyt Karhumäen veljesten asettamia vaatimuksia ja veljekset ryhtyivät suunnittelemaan parempaa lentokonetta. Karhu 1 luovutettiin syksyllä 1926 Keljon lentokerholle.
Blaž Arnič

Blaž Arnič (31. tammikuuta 1901 Luče – 1. helmikuuta 1970 Ljubljana) oli slovenialainen säveltäjä ja urkuri. 
Arnič siirtyi 19-vuotiaana Ljubljanaan, missä hän aloitti musiikkiopintonsa. Myöhemmin hän opiskeli musiikkia myös Wienissä. Säveltäjän tuotantoon kuuluu muun muassa yhdeksän sinfoniaa, sinfonisia runoelmia ja kantaatti.
Marianne Alopaeus

Marianne Alopaeus (o.s. Rosenbröijer; 9. lokakuuta 1918 Tammisaari – 10. marraskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka muutti Ruotsiin 1973. Hänen esikoisromaaninsa oli "Lähtö" ("Uppbrott", 1945), joka käsitteli naisen itsenäisyyttä. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1965 ilmestynyt "Pimeyden ydin" ("Mörkrets kärna"), jossa on voimakkaita vaikutteita Simone de Beauvoirin eksistentialistisesta tyylistä. Ruotsalaisuutta ja Ruotsin valtiota ruotinut keskustelukirja "Ruotsin pauloissa" ("Drabbad av Sverige") vuodelta 1983 puhuttaa Ruotsissa edelleen. Teos oli ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tuva Korsström toteaa, että Alopaeus on monelle 1960-luvun kulttikirjailija, yhden kirjan kirjailija, "tai ehkä hän on kahden kirjan kirjailija niille, jotka yhä muistavat 80-luvulla teoksen "Ruotsin pauloissa" ympärillä käydyn polemiikin". Kritiikki suhtautui kuitenkin myönteisesti jo hänen esikoisromaaniinsa "Lähtö", ja teos sai ruotsalaisen "Svenska Dagbladetin" kulttuuripalkinnon 1946.
Hän käänsi Eeva Joenpeltoa ruotsiksi.
Tunnustuksia.
Alopaeus sai useita merkittäviä palkintoja sekä Suomessa että Ruotsissa.
Yksityiselämä.
Alopaeuksen ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1940 Karl-Gustaf Alopaeus. Avioliitosta syntyi kaksi lasta; puolisot erosivat vuonna 1963. Vuonna 1974 Alopaeus avioitui tuomari ja kirjailija Jan Gehlinin (1922–2010) kanssa. Paitsi Suomessa ja Ruotsissa Alopaeus asui myös Ranskassa ja Yhdysvalloissa. 
Marianne Alopaeus asui Ruotsissa vuoteen 2014 saakka. Viikkoa ennen kuolemaa hänet siirrettiin omasta pyynnöstä ”kotiin” Suomeen, ja hän kuoli Helsingissä Eiran sairaalassa 10. päivänä marraskuuta 2014.
Vltava

&lt;mapframe latitude="50" longitude="15.687500" zoom="4" height="270" width="270" text="Vltava"&gt;
 "type": "ExternalData",
 "service": "geoline",
 "ids": "Q131574",
 "properties": {
 "stroke": "#00BFFF",
 "stroke-width": 3, 
]
&lt;/mapframe&gt;
Vltava () on Elben () sivujoki ja Tšekin pisin joki. Se alkaa Böhmerwaldilta ja virtaa muun muassa Prahan läpi.
Vltava tulvi elokuussa 2002 runsaasti. Tulvissa kuoli useita ihmisiä ja syntyi valtavia tuhoja.
Tšekkiläissäveltäjä Bedřich Smetana omisti joelle tunnetuimman osan sävelrunoelmastaan "Má vlast" ("Isänmaani").
Mohammed Mourhit

Mohammed Mourhit (s. 10. lokakuuta 1970 Khouribga, Marokko) on belgialainen kestävyysjuoksija.
Mourhit voitti maastojuoksun maailmanmestaruuden pitkällä matkalla 2000 Vilamourassa ja 2001 Oostendessa. Vuoden 1999 yleisurheilun MM-kisoissa Sevillassa hän oli 5 000 metrillä kolmas ja vuoden 2001 sisäratojen MM-kisoissa Lissabonissa 3 000 metrillä toinen.
Mourhit sai Belgian kansalaisuuden avioliiton myötä vuonna 1997. Hän oli kilpailukiellossa kesäkuusta 2002 kesäkuuhun 2004 kiellettyjen lääkeaineiden käytön takia. Hän on 164 senttimetriä pitkä ja painaa 55 kilogrammaa.
Sandro Mazzola

Alessandro (Sandro) Mazzola (s. 8. marraskuuta 1942 Torino, Italia) on italialainen jalkapalloilija.
Mazzola edusti koko uransa ajan milanolaista Interiä. Hän pelasi ensi kerran Serie A:ssa ottelussa Juventusta vastaan 10. kesäkuuta 1961. Inter hävisi ottelun 9-1. Hän voitti seurajoukkueurallaan neljä kertaa Italian mestaruuden, eli Serie A:n, vuosina 1963, 1965, 1966 ja 1971. Vuosina 1964 ja 1965 hän voitti lisäksi Euroopan Cupin ja Inter-Continental Cupin. Kaudella 1964/65 Mazzola oli myös liigan maalikuningas. Yhteensä hän teki Interissä 116 pääsarjamaalia.
Italian maajoukkueessa Mazzola pelasi 70 ottelua, joissa hän teki 22 maalia. Hän pelasi ensi kerran maajoukkueessa 12. toukokuuta 1963 ottelussa Brasiliaa vastaan vain 20-vuotiaana. Mazzola edusti Italiaa kolmissa MM-kisoissa, 1966, 1970 ja 1974. Maajoukkueessa hänen paras saavutuksensa oli vuoden 1968 EM-kisojen voitto.
Myös Mazzolan isä Valentino oli kuuluisa jalkapalloilija.
Planet Hollywood Resort &amp; Casino

Planet Hollywood Resort &amp; Casino on Hollywood-teeman mukaan rakennettu ja sisustettu hotelli ja kasino Las Vegasissa. Se sijaitsee kuuluisan Las Vegas Stripin varrella. Planet Hollywood avattiin vuonna 1963 nimellä Aladdin Casino &amp; Resort, ja nykyään siellä on 2 567 huonetta, pelikasino, teatteri ja 44 000 neliömetrin ostoskeskus nimeltä Miracle Mile Shops.
Bellagio (hotelli)

Bellagio on Clarkin piirikunnassa, Nevadassa, Las Vegas Stripin varrella sijaitseva hotelli ja kasino. Sen omistaa MGM Resorts International. Bellagio on varsin uusi hotelli: se avattiin vuonna 1998.
Bellagion suunnitteluun vaikutti Italian Comojärven rannalla sijaitseva Bellagion kunta. Bellagio on kuuluisa eleganssistaan, ja se on yksi näyttävimpiä hotelleja ja kasinoita maailmassa. Yksi suosituimmista nähtävyyksistä on hotellin edessä oleva yli kolmen hehtaarin kokoinen tekojärvi ja järvelle rakennettu vesisuihkujärjestelmä. Bellagion sisätiloissa on Dale Chihulyn "Fiori di Como", yli 2 000 käsin puhallettua lasikukkasteosta, jotka on ripustettu hotellin aulan kattoon.
Bellagion tilalla oli aikaisemmin tunnettu Dunes-hotelli. Steve Wynnin omistama Mirage Resorts Inc. osti Dunesin, purki sen ja rakennutti tilalle Bellagion. Bellagion ovat suunnitelleet Marnell Corrao Associates ja Jon Jerde.
Bellagiolla on ollut useita elokuvarooleja (mm. elokuvassa "Ocean’s Eleven"), ja se toimii kotipaikkana Cirque du Soleil’n kuuluisalle produktiolle "O."
ZIS-5

ZIS-5 () -kuorma-auto oli Neuvostoliiton tärkein kuljetusajoneuvo toisessa maailmansodassa. ZIS-5 perustuu yhdysvaltalaiseen Autocar-kuorma-autoon. Vuonna 1931 neljä kuorma-autoa laitettiin kokeeseen, jossa testattiin ajoneuvojen kestävyyttä ja luotettavuutta: kuorma-autot purettiin osiksi ja jokainen osa tutkittiin tarkasti. Uusi kuorma-auto, ZIS-5, todettiin erittäin kestäväksi. ZIS-5 kulki huonoimmallakin polttoainelaadulla ja kesti huoltajien laiminlyöntiäkin. Myöhemmin ZIS-5:stä tehtiin monia muunnoksia. Auto varustettiin esimerkiksi ”Stalinin urkuina” tunnetulla BM-13-raketinheitinjärjestelmällä.
ZIS-5 oli ensimmäinen Neuvostoliiton ulkomaille myymä automalli; vuonna 1934 sata autoa myytiin Turkkiin.
Curtis Davies

Curtis Davies (s. 15. maaliskuuta 1985 Lontoossa, Englannissa) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa keskuspuolustajana Hull Cityssä.
Davies aloitti ammattilaisuransa Lutonissa vuonna 2003. Elokuussa 2005 hän siirtyi Valioliigan West Bromwichiin kolmen miljoonan punnan siirtosummalla. Tammikuusta 2011 kevääseen 2014 hän pelasi Birmingham Cityn joukkueessa. Davies debytoi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 28. helmikuuta 2006 ottelussa Norjaa vastaan.
Taksikuljetus

Taksikuljetus Oy oli vuonna 1954 perustettu helsinkiläinen taksi- ja linja-autoliikennettä harjoittava yritys. Sen päätoimipaikka sijaitsi Malmilla. Linjaliikennettä yhtiöllä oli eri puolilla pääkaupunkiseutua. Yhtiö liikennöi lähinnä matkustajamääriltään tavallista hiljaisempia linjoja, joita ajetaan yleensä pikkubusseilla. Taksikuljetus Oy:n työntekijämäärä oli vuonna 2024 75 ja liikevaihto noin 5,4 miljoonaa euroa.
Huhtikuussa 2025 työeläkevakuutusyhtiö Varma jätti Taksikuljetus Oy:tä koskevan konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen. Toukokuussa 2025 Taksikuljetus Oy jätti yrityssaneeraushakemuksen Helsingin käräjäoikeuteen. Helsingin käräjäoikeus asetti Taksikuljetus Oy:n konkurssiin 28.7.2025.
Yhtiön perustaja Reino Virtanen sai taksiluvan vuonna 1944, ja Taksikuljetus Oy perustettiin heinäkuussa 1954. Kaksi vuotta myöhemmin yrityksen toiminta laajeni liikuntarajoitteisten kuljetuksiin. Aloite tähän tuli Helsingin kaupungilta, jolla oli vammaiskuljetusten tarve mutta ei ratkaisua ongelmaan. Ensimmäiset invataksit rakennettiin pakettiautoista, joihin asennettiin sivuoven kohdalle vanerilevy pyörätuolin nostamista varten. Kun vammaisten huoltolaitoksia ja erityiskouluja perustettiin eri puolille pääkaupunkiseutua, Taksikuljetus sai hoidettavikseen niiden kuljetukset. Vuonna 1995 Taksikuljetuksella oli 37 linja-autoa, joista osa täysikokoisia, sekä 13 henkilöauto- ja tilatakseja. Autoista invavarusteisia oli 16.
Taksikuljetus laajensi yritystoimintaansa autokoulualalle vuonna 1964 ostaessaan Autokoulu Risteys Oy:n. Vuonna 1969 yhtiön tytäryhtiöksi perustettiin matkatoimisto TK-Tours. Vuonna 1984 Taksikuljetus osti Linjaliikenne P.-O. Grönberg Oy:n. Vuonna 1995 yhtiön toimitusjohtajana toimi Reino Virtasen poika Kalevi Virtanen, yhtiössä oli 60 työntekijää ja sen liikevaihto oli 13,5 miljoonaa markkaa. Vuodesta 2010 Taksikuljetuksen toimitusjohtajana työskenteli Kalevi Virtasen poika Hannu Virtanen. Yrityksen perustaja Reino Virtanen kuoli vuonna 2012.
Tomaž Svete

Tomaž Svete (s. 29. tammikuuta 1956, Ljubljana) on slovenialainen säveltäjä ja kapellimestari. 
Svete syntyi Ljubljanassa ja aloitti siellä musiikinopintonsa. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä Wienissä Friedrich Cerhan johdolla. Sveten tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita.
Raimundo Orsi

Raimundo Bibiani "Mumo" Orsi (2. joulukuuta 1901 Avellaneda, Argentiina – 6. huhtikuuta 1986 Santiago de Chile, Chile) oli jalkapalloilija, joka edusti uransa aikana sekä Argentiinaa että Italiaa maajoukkuetasolla.
Orsi aloitti uransa Independienten joukkueessa vuonna 1920. Vuonna 1928 hän siirtyi Italiaan, Juventuksen riveihin. Siellä hän saavutti suurimmat seuratason voittonsa, kirkkaimpina viisi peräkkäistä Serie A:n voittoa vuosina 1931–1935. Hän jätti Italian heti viidennen mestaruuden jälkeen ja edusti vielä muutamia eteläamerikkalaisseuroja, joista tunnetuimpia ovat hänen kasvattajaseuransa Independiente, Peñarol ja Flamengo.
Maajoukkuetasolla Orsi debytoi 10. elokuuta 1924 ottelussa Argentiina – Uruguay. Seuraavien 12 vuoden aikana hän pelasi Argentiinan paidassa 13 maaottelua, joissa teki kolme maalia. Vuosina 1929–1935, jotka hän pelasi Italiassa, hän edusti Argentiinan sijaan Italian maajoukkuetta, mikä olisi nykysääntöjen mukaan täysin mahdotonta. Italian joukkueessa Orsi pelasi 35 ottelua ja teki niissä 13 maalia. Tämän jälkeen hän pelasi vielä joitakin otteluita Argentiinaa edustaen.
Maajoukkueuralla hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1934 Italian paidassa ja olympiakultaa 1928 Argentiinan joukkueessa.
Marij Kogoj

Marij Kogoj (20. syyskuuta 1892 Trieste – 25. helmikuuta 1956 Ljubljana) oli slovenialainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä muun muassa Wienissä Franz Schrekerin johdolla. Kogoj sävelsi uransa aikana muun muassa pianokappaleita, sinfonista musiikkia sekä sloveeninkielisen oopperan "Črne maske", joka sai ensiesityksensä Ljubljanassa vuonna 1929.
Marek Jankulovski

Marek Jankulovski (s. 9. toukokuuta 1977 Ostrava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitalinkki. Hän pelasi pitkään Italiassa Napolin, Udinesen ja Milanin joukkueissa.
Jankulovski pelasi vuosina 1994—2000 Banik Ostravassa, 2000—2002 Napolissa ja 2002—2005 Udinesessa ennen siirtymistään Milaniin. Jankulovski kuului Tšekin maajoukkueen vakiopelaajiin ja pelasi joukkueessa sekä vuoden 2000 että 2004 EM-turnauksessa. Hän pelasi maajoukkueessa myös Saksan MM-kisoissa 2006. Kaikkiaan hän pelasi 78 maaottelua ja teki niissä 11 maalia.
Karvion kanava

Karvion kanava on yksisulkuinen kanava Pohjois-Karjalassa Heinävedellä Karvion kylässä. Kanava yhdistää Kermajärven Karvionjärveen. Karvionjärveltä on yhteys Suvasveteen, jota pääsee Kuopioon asti. 
Kanava on 300 metriä pitkä, rakennettu 1895–1896, ja se on Heinäveden vanhin kanava. Kanavassa menee varsinkin kesäaikaan paljon laivoja, ja on Heinäveden reitin vilkkaimpia kanavia. Kanavan vierestä menee Karvionkoski, joka on suosittu kalastuskoski. Kanavan ja kosken ympärillä on Karvion kylän keskus, jossa on palveluja, vierassatama ja Karvio Camping-retkeilyalue. 
Kanavaan mahtuvat 31,2 metrin pituiset, 7,1 metrin levyiset ja 1,8 metrin syvyydessä kulkevat laivat. Kanavan ja kosken yli kulkevan valtatie 23:n sillan alituskorkeus on 11 metriä. Pudotuskorkeutta kanavalla on 1,8 metriä.
Rakentaminen.
Talvella 1892 alettiin perata Suvasveden ja Kermajärven välistä kulkuväylää Kärängänvirran ja Rusinvirran kautta Varisveteen ja siitä Karvioon. Kuitenkin huomattiin väylän olevan paikoin liian kapea, alle 30 jalkaa. Näin päätettiin tehdä esitys väylän oikaisemisesta.
Karvionkosken viereen oli seuraavaksi rakennettava kanava, joka ratkaisi kuljetuspulmat Heinävedeltä Kuopioon. Kanavan rakennustyöt aloitettiin 1895 heinäkuun alussa. 31. elokuuta 1896 kanava oli sulkuportteineen valmis ja kanavahenkilökunnan asunnot valmiita. Rakentaminen maksoi kunnalle 120 206 markkaa. Sulku avattiin liikenteelle 10.9.1896. 
Kanavalle tuli pituutta 175 metriä, pohjaleveydeksi 9 metriä. Sen sululle tuli pituutta 35,5 metriä, syvyyttä 2,1 metriä ja leveyttä 7,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat nykyään sähkömekaanisia. 
Kanava on osa historiallista, kansallismaisemaksi valittua Heinäveden reittiä. Heinäveden reitti on yksi Suomen suosituimmista venereiteistä.
Kanava on nykyään itsepalvelusulku, eikä siellä ole enää omaa miehitystä. Kanavan etävalvonta suoritetaan läheiseltä Varistaipaleen kanavalta. Heinäveden reitin sekä Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Alojz Ajdič

Alojz Ajdič (s. 6. syyskuuta 1939 Fojnica) on slovenialainen säveltäjä.
Ajdič syntyi Fojnicassa, Bosnia-Hertsegovinassa, lähellä Sarajevoa. Hän siirtyi toisen maailmansodan aikana vanhempineen Kroatiaan ja sittemmin Sloveniaan. Ajdič opiskeli Ljubljanassa klarinetinsoittoa ja valmistui vuonna 1968. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa sinfonioita ja kantaatti. Ajdič asuu tällä hetkellä Kranjissa.
Matarenki

Matarenki (, ) on Ruotsin Ylitornion kunnan keskustaajama. Taajama sijaitsee Ruotsin ja Suomen rajan tuntumassa Tornionjoen länsirannalla. Suomen puolella on Aavasaksan kylä; Suomen Ylitornion keskustaajama on noin 5 km etelämpänä. Taajaman väkiluku on 1 965, ja sen pinta-ala on 268 hehtaaria.
Taajama sijaitsee Tornionjokilaaksossa Särkivaaran ja Isovaaran välisellä alueella, tien 98 sekä tien 99 risteyskohdassa.
ZiL

ZiL (ЗиЛ) eli Zavod imeni I. A. Lihatšova (Завод имени И. А. Лихачёва), suom. I. A. Lihatšovin mukaan nimetty tehdas on suuri venäläinen kuorma-autojen ja raskaiden ajoneuvojen valmistaja. Yhtiö on valmistanut panssaroituja autoja useimmille neuvostojohtajille, samoin kuin myös käsityönä tehtyjä limousiinejä ja korkealaatuisia luksusautoja pienissä määrissä, enimmäkseen Venäjän hallitukselle. ZiLin henkilöautot vastaavat hinnoiltaan Maybachin ja Rolls-Roycen tuotteita, mutta ovat suhteellisen tuntemattomia entisen Neuvostoliiton ulkopuolella ja niitä valmistetaan vuosittain vain tusinan verran.
"Avtomobilnoje Moskovskoje Obštšestvo" (AMO) perustettiin 1916. Ensimmäinen kuorma-auto tuli tuotantoon 1924. Vuonna 1931 tehtaan nimeksi tuli 1. J. V. Stalinin mukaan nimetty valtion automobiilitehdas (1-й государственный автомобильный завод имени И. В. Сталина) eli ZiS (ЗиС). Tehdasta vuosina 1926–1939 ja 1940–1950 johtanut Ivan Aleksejevitš Lihatšov kuoli vuonna 1956, jolloin tehdas päätettiin nimetä uudelleen hänen mukaansa. Uudeksi nimeksi tuli "Zavod imeni I. A. Lihatšova" eli ZiL.
Neuvostojohtajien suosiossa olleen Zil-loistoautojen tuotannon uudelleenaloittamista on harkittu Venäjällä. Moskovan kaiku -radioaseman mukaan presidentti Dmitri Medvedev on antanut määräyksen tutkia, voitaisiinko edustusautoiksi hankkia Zilejä.
Willemstad

Willemstad on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluvan Curaçaon autonomisen alueen pääkaupunki. Se oli aikaisemmin myös lokakuussa 2010 hajotetun Alankomaiden Antillien pääkaupunki. Sen väkiluku on 135 000. Kaupungin jakaa kahteen osaan: Pundaan ja Otrobandaan, jotka erottaa St. Annan lahti, joka muodostaa luonnonsataman nimeltä Schottegat.
Pundan perustivat 1634 hollantilaiset, jotka valtasivat saaren espanjalaisilta. Nimi oli alun perin "De Punt". Otrobanda perustettiin 1707. Sen nimi tulee papiamentun sanoista "otro banda", toisella puolella. Pundan ja Otrobandan yhdistää ponttonisilta. Willemstadin keskus on Otrobandan puolella. Kaupungissa on runsaasti siirtomaa-ajan arkkitehtuuria, ja sen eurooppalaisen tyylin vuoksi sitä pidetään koko Länsi-Intian eurooppalaistyylisimpänä. Kaupungin keskusta on UNESCOn maailmanperintökohde.
Kaupunki on matkailukohde ja sitä palvelee Haton kansainvälinen lentoasema.
Milan Baroš

Milan Baroš (s. 28. lokakuuta 1981 Vigantice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Tšekin maajoukkueessa 93 maaottelua ja teki niissä 41 maalia. Seuratasolla hän on pelannut muun muassa Englannissa Liverpoolin, Aston Villan ja Portsmouthin joukkueissa sekä Turkissa Galatasarayn ja Antalyasporin joukkueissa.
Ura.
Baroš aloitti uransa Baník Ostravassa. Hyvät esitykset kotimaan kentillä herättivät kiinnostusta ulkomailla ja kesällä 2002 Liverpool FC hankki hyökkääjän 3,2 miljoonan punnan siirtosummalla. Peliaika seurassa oli vaihtelevaa eivätkä peliesitykset vastanneet sitä, mitä hän oli esittänyt Tšekin maajoukkueessa kesän 2004 EM-kilpailuissa, missä hän oli turnauksen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Liverpoolissa Baroš voitti vuonna 2005 Mestarien liigan ja 2003 Liigacupin. Baroš kärsi myös pahasta loukkaantumisesta, joka piti hänet sivussa pitkään kaudella 2003–2004. Hän siirtyi elokuussa 2005 Aston Villaan 6,5 miljoonalla punnalla. 
Barošin seurajoukkueura eteni repaleisena, peliaikaa tuli niukasti eikä hyökkääjä onnistunut lunastamaan maalinteko-odotuksia uusissa seuroissaan. Hän edusti Lyonia ja Portsmouthia, kunnes siirtyi kesällä 2008 Turkin Superliigaan Galatasarayn joukkueeseen. Debyyttikausi 2008–2009 oli Barošin uran paras, kun hän tehtaili 20 maalia ja voitti liigan maalikuninkuuden. Paha loukkaantuminen syksyllä 2009 pilasi Barošin hyvin alkaneen kauden ja hän oli pitkään sivussa pelikentiltä. Sittemmin peliaika jäi vähäiseksi ja helmikuussa 2013 hän siirtyi FK Baník Ostravaan. Kevätkauden jälkeen hän palasi vielä Turkkiin, jossa pelasi Antalyasporin joukkueessa. Kausi meni piloille loukkaantumisen takia.
Syksyllä 2014 Baroš teki paluun pelikentille Baník Ostravassa. Kauden jälkeen hän siirtyi FK Mladá Boleslaviin kaksivuotisella sopimuksella.
Baroš valittiin Tšekin maajoukkueeseen Saksan MM-kilpailuihin 2006, mutta loukkaantumisen vuoksi hän pystyi pelaamaan ainoastaan yhdessä ottelussa.
Gjumri

Gjumri tai Kumairi (, , ) on kaupunki Širakin maakunnassa Armeniassa lähellä Turkin rajaa. Kaupungin nimi oli Aleksandropol 1840–1924, sitten Leninakan 1924–1990. Väkiluku oli 121 976 (väestönlaskenta 2011), mikä tekee siitä Armenian toiseksi suurimman kaupungin.
Kaupungissa on Venäjän Armeniassa olevien sotajoukkojen päämaja. Sotilastukikohdan vuokrasopimus on voimassa vuoteen 2044 asti. 
Maantiede.
Gjumri sijaitsee 126 kilometriä Armenian pääkaupungista Jerevanista pohjoiseen Shirakin tasangon keskiosassa. Sen korkeus on noin 1 500 metriä merenpinnan yläpuolella.
Historia.
Gjumrin paikalla on muinaisten kreikkalaisten kaupunki 400-luvulla eaa., mutta se ei ollut jatkuvasti asutettuna. Venäläiset rakensivat sinne linnoituksen vuonna 1837.
Linnoituksen ympärille kasvanut kaupunki nimettiin 1840 Aleksandropoliksi Venäjän keisari Nikolai I:n puolison Aleksandra Fjodorovnan mukaan. Se oli tärkeä Venäjän sotilastukikohta Kaukasiassa. Venäjän-Turkin sotien aikana sinne pakeni armeeneja Osmanien valtakunnasta. Nykyisestä Armenian pääkaupunki Jerevanista tuli tärkeämpi vasta itsenäistä Armenian tasavaltaa 1918 ja Armenian neuvostotasavaltaa 1920 perustettaessa. Vuonna 1924 kaupunki nimettiin uudelleen Leninakaniksi Leninin kuoleman muistoksi. Se oli neuvostotasavallan tärkeä teollisuuskeskus.
Vuonna 1988 maanjäristys tuhosi suuren osan kaupunkia ja tappoi 24 000 asukasta.
Liikenne.
Gjumri on merkittävä rautateiden risteyspaikkakunta Armeniassa. Sinne saapuu Georgian Tbilisistä Armenian länsiosien läpi kulkeva päärata Tbilisi–Armenian raja–Ajrum–Gjumri(risteysasema)–Armavir–Masis (risteysasema). Gjumrista erkanee länteen, Turkin puolelle (Kars–...) johtava ratayhteys sekä pistorata kaakkoon Maralikiin. Kaupungissa on myös lentoasema.
Tunnettuja gjumrilaisia.
Serkukset, syntyivät entisessä Aleksandropolin kaupungissa, nykyisessä Gjumrissa.
Gjumrin nähtävyydet.
Gjumrin kaupungissa on paljon nähtävyyksia. Gjumrissa on paljon vanhoja kirkkoja, joista monia on kunnostettu. Kaupungissa on paljon patsaita muun muassa Äiti Armenian patsas. Gjumrissa on useita museoita, teattereita ja taidegallerioita. Kaupungissa on myös säilynyt muutamia historiallisia rakennuksia.
ZIS-101

ZIS-101 on Zavod imeni Stalina -tehtaan valmistama seitsemänpaikkainen, neliovinen limusiini. ZIS-101 esiteltiin vuonna 1936, siinä oli kolmivaihteinen synkronoitu vaihteisto, 90-hevosvoimainen, 5 766 kuutiosentin suora kahdeksansylinterinen moottori, ja sen huippunopeus oli 115 km/h. Auton suunnittelussa oli saatu vaikutteita sen ajan Packard-malleista. Siitä valmistettiin myös viisiovista ambulanssi-mallia. 
Myöhemmin autosta kehiteltiin uusi ZIS-101A -malli, jossa oli paranneltu 110 hv:n moottori ja 130 km/h:n huippunopeus. Autoa valmistettiin kaikkiaan 8 752 kappaletta 1936-1939.
Vuonna 1939 Valentin Nikolajevitš Rostko suunnitteli ZIS-101A:n alustalle kaksipaikkaisen ZIS-101A Sport -mallin, jonka rakensivat Anatoli Puhalin, Vladimir Kremenetski ja Nikolai Pulmanov. Sen moottori oli sama kuin ZIS-101A:ssa, mutta 141-hevosvoimaiseksi viritettynä, ja huippunopeus nousi 162 km/h:een (Pravdan artikkelin mukaan 170-180 km/h). Autoa ei kuitenkaan tehty kuin mallikappale.
ZIS-, ZIM-, ZIL- ja Tšaika-autoja on Neuvostoliitossa ja myöhemmin Venäjällä kutsuttu nimellä "tšlenovozy", 'jäsenkyyti'. Jäsen tarkoitti sekä politbyroon tai keskuskomitean jäsentä että miehen sukupuolielintä.
Haiku

Haiku () on japanilainen tyypillisesti kolmisäkeinen runo, jossa on 17 tavua ("on" tai mora). Tavut on jaettu säkeiksi suhteessa 5-7-5. Haikujen aiheet liittyvät yleensä luontoon, ja runot ovat asultaan pelkistettyjä, mietelauseenomaisia. Haikut kirjoitetaan japaniksi perinteisesti yhdelle pystyriville, mutta länsimaisittain kolmelle vaakariville.
Tavujaon lisäksi haikulle on ominaista ”leikkaus” ("kiru"), millä tarkoitetaan kahden poikkeavan ajatuksen tai mielikuvan esittämistä. Mielikuvat erottaa toisistaan "kireji", leikkaussana, joka esittää esimerkiksi hämmästystä tai huudahdusta. Haikun luontoteemaa korostaa yleensä "kigo", eli haikun johonkin vuodenaikaan sitova sana. Kigoja ovat esimerkiksi kirsikankukat ("sakura", kevät), sadekausi ("tsuyu", kesä), hyönteiset ("mushi", syksy) ja pudonneet lehdet ("ochiba", talvi).
Haiku-runoa kutsuttiin aiemmin nimellä "hokku", mutta haikuksi sen nimesi 1800-luvun lopulla japanilainen runoilija Shiki Masaoka. Nykyhaiku ei aina noudata tiukkaa 17 tavun kaavaa tai sisällä vuodenaikasanaa, mutta kahden mielikuvan esittäminen on keskeinen osa myös modernia haikua.
Esimerkki.
Eräs kenties tunnetuimmista japanilaisista haikuista on Matsuo Bashōn runo vuodelta 1681:
古池や蛙飛び込む水の音
ふるいけやかわずとびこむみずのおと (siirtokirjoitettuna 17 hiragana-merkkiin)
"furuike ya kawazu tobikomu mizu no oto" (siirtokirjoitettuna romajiksi)
Haiku jakautuu yksittäisiin tavuihin ("on") seuraavasti:
fu-ru-i-ke ya (5)
ka-wa-zu to-bi-ko-mu (7)
mi-zu-no-o-to (5)
Suomen kielelle käännettynä:
G. J. Ramstedt (1953):
"Vanha patoko?"
"- hypätessä sammakon"
"vesi pulahti."
Kai Nieminen (2012):
"vanha lampi!"
"sammakon sukeltaessa"
"veden ääni"
Goran Gavrančić

Goran Gavrančić (, s. 2. elokuuta 1978 Belgrad) on serbialainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Gavrančić aloitti uransa Belgradin Punaisen Tähden juniorijoukkueessa, mutta hänen ensimmäinen seuransa aikuistasolla oli FK Cukaricki Stankom. Hän vakuutti otteillaan valmentajalegenda Valeri Lobanovskin, joka hankki hänet Kiovan Dynamoon. Siellä Gavrančić pelasi vuosia ja oli joukkueen tärkeimpiä pelaajia. Hän teki paljon maaleja pelipaikkaansa nähden, 107 ottelussa 20 maalia.
Gavrančić kuului maansa maajoukkueen kuuluisaan puolustusnelikkoon, jonka ansiosta Serbia ja Montenegro päästi vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa taakseen vain yhden maalin. Muut puolustajat ovat Ivica Dragutinović, Mladen Krstajić ja Nemanja Vidić. MM-kisoissa Gavrančić pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun mutta ne kaikki päättyivät tappioon ja päästettyjä maalejakin oli yhteensä kymmenen.
Ligne claire

Ligne claire (ranskaa, ’selkeä viiva’) on sarjakuvan piirrostyyli, jonka ensimmäisenä edustajana pidetään Tintin luojaa Hergéä. Termin keksi Jooste Swarte vuonna 1977. Tyylissä viiva on selkeä ja paksuudeltaan sama. Varjostusta joko ei käytetä ollenkaan tai vain hyvin vähän. Värit ovat kirkkaita. Vaikka taustat ovat realistisia, hahmot voivat olla tyyliteltyjä tai humoristisia.
Hergé piirsi aluksi yhdysvaltalaisia 1920–1930-luvun sanomalehtisarjakuvia muistuttavalla tavalla, kunnes hänen tyylinsä kehittyi toisen maailmansodan jälkeen ligne claireksi. Viivan lisäksi myös tarinoiden juonet olivat suoraviivaisen selkeitä.
Suuri osa ”Brysselin koulukuntaa” alkoi käyttää tätä tyyliä, kuten Edgar P. Jacobs, Bob De Moor, Roger Leloup ja Jacques Martin, joista monet myös tekivät töitä "Tintin"-lehdelle.
Ligne claire oli huipussaan 1950-luvulla, mutta sen vaikutus alkoi heiketä seuraavalla vuosikymmenellä ja monet uuden sukupolven sarjakuvantekijät pitivät sitä vanhanaikaisena. 1970-luvun lopulla ligne claire tuli kuitenkin jälleen muotiin, suurelta osin hollantilaisten piirtäjien Joost Swarten ja Theo van den Boogartin sekä ranskalaisen Jacques Tardin ansiosta.
Nykyään ligne claire on usein itseironista. Van den Boogart käyttää selkeää tyyliä vastakohtana hahmojensa moraalittomuudelle. Tardi taasen loi sillä Adèle-sarjaansa nostalgisen tunnelman, jolle juoni luo kontrastin.
Ligne claire ei ole rajoittunut ranskalaisbelgialaisiin sarjakuviin. Brittiläinen Martin Handford ja yhdysvaltalainen Geof Darrow ovat myös käyttäneet tätä tyyliä.
Pohjois-Brabant

Pohjois-Brabant () on yksi Alankomaiden provinsseista. Pohjois-Brabant sijaitsee maan eteläosassa ja rajoittuu lännessä Zeelandiin, pohjoisessa Maasjokeen, idässä Limburgiin ja etelässä Belgiaan. Provinssin pääkaupunki on ’s-Hertogenbosch.
Pohjois-Brabantin pinta-ala on , ja siellä oli vuonna 2010 yhteensä .
Vanadzor

Vanadzor () on Lorrin maakunnan pääkaupunki Armenian pohjoisosassa Pambakjoen laaksossa. Kaupungin väkiluku oli 107 394 (2001) ja 86 199 (2011). Se on kolmanneksi suurin kaupunki Armeniassa.
Kaupunki sijaitsee jo tuhansia vuosia asutulla seudulla. Kaupungin koillisosasta on löydetty kivikautisen asutuksen (noin 3 000 eaa.) jäänteitä. Kaupungista on löydetty myös pronssikauden kivinen sarkofagi (11.–8. vuosisadalta eaa.). Kaupunki sai nimensä luultavasti 1200-luvulla; nimi johtui läheisen mäen mustasta kirkosta. Kaupunki tunnettiin tsaarin aikaan turkkilaisella nimellä Karakilisa (Ղարաքիլիսա, Караклис; musta kirkko), ja neuvostovuosina 1935–1992 se oli nimetty Sergei Kirovin mukaan Kirovakaniksi.
Kaupunkia pidetään pittoreskinä ja maisemia luonnonkauniina, vaikka osin sen ilmettä hallitsee suuri kemiallinen tuotantolaitos. Hasan-kaani tuhosi kaupungin perinpohjaisesti Venäjän–Persian sodan aikana 1826. Rautatien avautuminen 1899 edesauttoi kaupungin kehittymistä. Kaupungin läheisyydessä käytiin toukokuussa 1918 Karakilisan taistelu, jossa kenraali Tovmas Nazarbekianin joukot puolustivat menestyksekkäästi seutua maahan tunkeutunutta Turkin armeijaa vastaan muutamaa päivää ennen Sardarapatin ratkaisutaistelua. Taistelun muistopaikalla olevan kirkon raunioihin, jotka sijaitsevat kaksi kilometriä kaupungin länsipuolella Spitak–Vanadzor-valtatien pohjoispuolella, on pystytetty pieni pyhäkkö. 
Melko lähellä kaupunkia samassa Lorrin maakunnassa sijaitsee maailmanperintöluettelon kohde, joka koostuu Haghpatin ja Sanahinin kylien luostareista. Seudulla on myös runsaasti muita tutustumisenarvoisia luostareita ja kirkkoja.
Tuomio &amp; Kone

Tuomio &amp; Kone on espoolainen hiphop-duo Olarista. Miehet tunnetaan myös nimillä Legis ja Konan, sekä "Melaveikot" -yhtyeen singlellä muun muassa nimillä Burt Pakarat ja Antti Deodor.
Taustaa.
Ensi kerran duoa kuultiin vuonna 2000 ilmestyneellä "", jossa Tuomio ja Kone vierailivat useammalla kappaleella. Vuonna 2003 ilmestyi kaksikon ensimmäinen, jo loppuunmyyty omakustannelevy "Tuomio &amp; Kone", joka nousi underground -klassikoksi. Albumin nykyinen myyntihinta on usein moninkertainen alkuperäiseen nähden. 
Samana vuonna ilmestyi Kehäketun kanssa "Melaveikot"-nimellä tehty single "Vehkeet levällään/Pepputemppu". Tuomio ja Kone muodostavat yhdessä Setä Koposen kanssa Reilukerho-nimisen kokoonpanon. Reilukerhon esikoisalbumi ilmestyi kesällä 2007.
Tuomio &amp; Kone julkaisivat 3rd Rail Musicin kautta albumin "Rokkaa", useiden vuosien tauon jälkeen. He julkaisevat myös vuoden 2020 helmikuussa albumin "Hyvät kannet hukkaan".
Albacete

Albacete on samannimisen maakunnan pääkaupunki Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella kaakkoisessa Espanjassa. Vuonna 2015 kaupungissa oli noin 170 000 asukasta, ja se on täten väkiluvultaan itsehallintoalueen suurin kaupunki.
Kaupungin nykyinen nimi tulee sen vanhasta arabiankielisestä, tasankoa tarkoittavasta nimestä "al-Basit", jonka sille antoivat maurit. Espanjan sisällissodan aikana Albacetessä sijaitsi niin sanottujen Kansainvälisten prikaatien tukikohta.
Albaceten nähtävyyksiin kuuluu muun muassa 1500-luvun alun barokkityylinen San Juan Bautistan katedraali. Katedraalissa on tehty muutostöitä, jotka on saatettu loppuun viime vuosina. Albaceten maakuntamuseossa (Museo de Albacete tai Museo Arqueológico de Albacete) on kolme osastoa: arkeologinen, taide ja etnologinen. Kaupunki on tunnettu myös teräaseteollisuudestaan. Albacetessa valmistetaan Airbus-helikoptereita. 
Kaupungista on kotoisin vuonna 1940 perustettu jalkapalloseura Albacete Balompié, joka pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla tasolla Segunda Divisiónissa. Seuran kotistadionina toimii 17 300-paikkainen Estadio Carlos Belmonte.
Kitosaani

Kitosaani on biopolymeeri, jota tuotetaan deasetyloimalla äyriäisten kuoresta saatavaa kitiiniä. Kitosaani liukenee happamiin vesiliuoksiin. Kitosaanista ja sen johdoksista on kehitteillä apuaineita lääke- ja elintarviketeollisuuteen. Kitosaanin merkittävä biologinen ominaisuus on myös sen antimikrobinen vaikutus. Kitosaania käytetään kotiviinin kirkastusaineena.
Kitosaanin väitetään toimivan suolistossa rasvasiepparina, joka sitoo itseensä rasvaa.
Vaikutus painoon on kuitenkin tutkimusten mukaan lumelääkkeen luokkaa.
Kitosaanin avulla uskotaan voitavan korjata myös autojen naarmuja. 
Kitosaanin kemiallinen kaava on (C6H11O4N)n ja CAS-numero 9012-76-4.
Valeri Minkenen

Valeri Minkenen (s. 9. huhtikuuta 1989 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa Klubi 04:sta. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Minkenen on syntyjään inkeriläisten jälkeläisiä, joille 1990-luvun alussa annettiin mahdollisuus muuttaa Suomeen ja saada Suomen kansalaisuus.
Suomen pääsarjatasolla Minkenen on edustanut AC Oulua, jossa hän oli lainasopimuksella kasvattajaseurastaan Helsingin Jalkapalloklubista kaudella 2007, sekä kahdella seuraavalla kaudella, 2008 ja 2009, Valkeakosken Hakaa. 
Kaudeksi 2010 Minkenen siirtyi Viroon pääsarjajoukkue FC Floraan, jossa voitti Viron mestaruuden 2010 ja 2011 sekä pronssia 2012., Kaikkiaan hän pelasi Viron pääsarjassa, Meisterliigassa, 96 ottelua ja teki 25 maalia. Minkesen lähtöön oli syynä Floran talousvaikeudet. Vahvana vaihtoehtona syksyllä 2012 oli Itävallan toiseksi korkein sarjataso.
Suomeen palattuaan keväällä 2013 Minkenen siirtyi Ykkösessä pelanneen FC KooTeePeen riveihin. Seuraavalla kaudella hän jatkoi Veikkausliigassa, kun siirtyi Myllykosken Pallon riveihin. Syksyllä 2014 hän siirtyi edelleen talousvaikeuksiin ajatuneesta MyPasta Ykkösessä nousua tavoittelevaan FC KTP:hen. FC KTP onnistuikin nousussa, ja näin Minkenen pelasi Veikkausliigaa kaudella 2015 FC KTPssä ja edelleen sen pudottua Ykköseen. Kaikkiaan Minkenen on pelannut Veikkausliigassa yhteensä 77 ottelua ja tehnyt viisi maalia. Kaudella 2017 Minkenen palasi takaisin kasvattajaseuraansa eli HJK:n Kakkosessa pelanneeseen farmijoukkueeseen Klubi 04:een. Kausi oli onnistunut, sillä seura nousi Ykköseen, ja Minkesellä oli merkittävä rooli joukkueen menestyksessä.
Hän on pelannut Suomen nuorten maajoukkueissa ja on toiminut alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Françoise Mbango Etone

Françoise Mbango Etone (s. 14. huhtikuuta 1976 Yaounde) on kamerunilaissyntyinen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä sekä kaksinkertainen olympiavoittaja. Urallaan hän on edustanut Kamerunia ja vuodesta 2010 lähtien Ranskaa.
Mbango voitti kolmiloikan olympiakultaa Ateenassa 2004 hyppäämällä toisella kierroksella uuden Afrikan ennätyksen 15,30 parantaen samalla omaa ennätystään 25 sentillä. Hän hyppäsi saman tuloksen viimeisellä kierroksella ja kaikkiaan viisi kertaa yli 15 metrin. 
Ennen Ateenaa Françoise Mbango Etone oli voittanut kultaa Afrikan kisojen kolmiloikassa 1999 sekä Afrikan-mestaruuden pituushypyssä ja kolmiloikassa Radésissa 2002. Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän oli saanut kolmiloikassa lisäksi pronssia 1996 sekä hopeaa 1998 ja 2000. Hän oli saavuttanut useita muitakin arvokisahopeamitaleja: kolmiloikassa vuosina 1998 ja 2002 Kansainyhteisön kisoissa, 2001 MM-kisoissa, 2003 MM-kisoissa ja 2003 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailuissa sekä pituushypyssä Afrikan kisoissa 1999. Lisäksi hän voitti kolmiloikkakilpailun maailmancupissa 2002 ja oli kolmas GP-finaalissa 2001. vuonna 2003 hän oli kolmas, mutta voitti . Sydneyn olympialaisissa 2000 hän oli kolmiloikassa kymmenes ja Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004 kuudes.
Françoise Mbango Etone on ensimmäinen kamerunilainen yleisurheilija, joka on voittanut mitalin Kansainyhteisön kisoissa, MM-kisoissa ja olympialaisissa.
Syyskuussa 2007 Kamerunin yleisurheiluliitto asetti Mbango Etonen määräämättömäksi ajaksi kilpailukieltoon, koska hän ei osallistunut Afrikan mestaruuskilpailuihin heinäkuussa 2007. Hän palasi kilpakentille vuonna 2008 ja voitti Afrikan-mestaruuden kolmiloikassa. Hän pääsi myös puolustamaan olympiakultaansa Pekingiin. Mbango Etone voittikin kultaa uudella olympiaennätystuloksella 15,39. Hopeamitalisti Tatjana Lebedeva hävisi kamerunilaiselle seitsemän senttimetriä.
Vuonna 2010 Mbango Etone sai Ranskan kansalaisuuden. Huhtikuusta 2012 lähtien hän on saanut edustaa Ranskaa arvokilpailuissa.
Salcomp

Salcomp Oyj on suomalainen elektroniikkayritys ja maailman suurin matkapuhelinten laturien valmistaja. Yhtiön pääkonttori ja osa tuotekehitystoiminnoista sijaitsevat Salossa, mutta tuotanto sijaitsee kokonaisuudessaan Kiinassa, Brasiliassa ja Intiassa. Salcompilla on lisäksi tuotekehitystä ja toimistoja Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Taiwanissa, Etelä-Koreassa, Hongkongissa sekä Japanissa. Yhtiön liikevaihto oli tilivuonna 2017 noin 620 miljoonaa euroa ja henkilöstöä sillä oli noin 16 000. Yrityksen omistivat kokonaisuudessaan ruotsalainen sijoitusyhtiö Nordstjernan sekä ruotsalainen eläkerahasto AP6. Kesäkuussa 2019 Salcomp myytiin kiinalaiselle komponenttivalmistaja Lingyi iTechille 88 miljoonan euron hintaan.
Historia.
Salcompin juuret ovat Uuteenkaupunkiin vuonna 1973 perustetussa tv-komponenttitehtaassa, Salcomp Oy:ssä. Salcomp oli perustettaessa Saloran tytäryhtiö. Ensimmäisenä toimitusjohtajana toimi Saloran tekninen johtaja, teollisuusneuvos H. Olavi Laakso.
Yhtiön varsinaisen liiketoiminnan historian katsotaan alkaneen aluepoliittisten tukien vuoksi vuonna 1975 Kemijärvelle perustetusta televisio-viritintehtaasta.
Virtalähteiden valmistuksen Salcomp aloitti vuonna 1982. Nokian ostettua Saloran virtalähteiden merkitys yrityksessä kasvoi, kunnes vuonna 1995 Salcomp alkoi keskittyä vain latureiden valmistukseen. Nokia omisti Salcompin vuodesta 1983 vuoteen 1999. 
Yritys oli maailman johtavia hakkuriteholähteiden valmistajia. Matkapuhelinten virrankulutuksen pienetessä puhelinten latureissa siirryttiin halvempiin rautasydänmuuntajiin, jonka seurauksena Salcompkin joutui sopeutumaan muutoksiin markkinoilla. 
Yritys tuli laajemmin tunnetuksi irtisanomisuutisointien myötä sen lopetettua vuonna 2004 Kemijärven tehtaansa ja siirrettyään tuotantonsa Kiinaan. Vuoden 2006 maaliskuussa yhtiö listautui Helsingin Pörssiin ja kotipaikaksi tuli Salo.
Vuoden 2011 maaliskuussa ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernanin omistusosuus nousi yli 90 prosentin ja Nordstjernan ilmoitti vetävänsä Salcompin pois Helsingin pörssistä. Vuosina 2016 ja 2017 Salcomp avasi kaksi uutta tehdasta Intiaan sekä yhden uuden tehtaan Guigangiin, Kiinaan.
Nevan piiri

Nevan piiri () on yksi Pietarin 18 hallintopiiristä. Se sijaitsee kaupungin ydinkeskustan kaakkoispuolella. Neva virtaa piirin läpi kaakosta luoteeseen.
Piirin pinta-ala on noin 62 neliökilometriä ja asukasluku 440 000.
Nevan piirissä Jaroslavlin alueelta Koiviston öljyterminaaliin saapuva Itämeren öljyputki (BPS-1) alittaa Nevan, ja piirissä on yksi putken pumppausasemista.
Kunnallishallintoalueet.
Nevan piiri jakautuu yhdeksään kunnallishallintoalueeseen, jotka ovat asemaltaan Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat
New York Rangers

New York Rangers on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on New York samannimisessä osavaltiossa. Seura kuuluu NHL:n Itäisen konferenssin Metropolien divisioonaan.
New York Rangers liittyi NHL:ään kaudella 1926–1927 ja se on yksi niin sanotuista Original Six -seuroista. Rangers on voittanut Stanley Cupin neljä kertaa: vuosina 1928, 1933, 1940 ja 1994. Rangers pelaa kotiottelunsa Madison Square Gardenissa.
Historia.
Tex Rickard perusti New York Rangersin vuonna 1926. Joukkueen nimi tuli newyorkilaisen lehdistön joukkueelle antamasta lempinimestä "Tex's Rangers", joka oli Tex Rickardin nimestä ja Texas Rangersista johdettu sanaleikki. Joukkueen ensimmäinen kotiareena oli Madison Square Garden, jolla ei nimestään huolimatta ollut mitään tekemistä nykyisen Madison Square Gardenin kanssa.
New York Rangers voitti ensimmäisen Stanley Cupin jo toisella kaudellaan (1927–28) voitettuaan finaaliotteluissa Montreal Maroonsin. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun yhdysvaltalainen joukkue onnistui voittamaan Stanley Cupin. New York Rangers voitti Stanley Cupin uudelleen vuosina 1933 ja 1940.
New York Rangersin otteet huononivat 1940-luvulla ja joukkue jäi useina vuosina koko liigan viimeiseksi. Se kuitenkin pääsi Stanley Cup - finaaleihin vuonna 1950, jossa se kuitenkin hävisi sarjan Detroit Red Wingsille. Rangers alkoi pärjäämään paremmin taas 1960-luvun lopulla. Vuonna 1968 joukkue otti käyttöön uuden Madison Square Gardenin, joka on yhä käytössä. Kausilla 1971–72 ja 1978–79 Rangers pääsi Stanley Cup -finaaleihin asti, mutta hävisi finaalit ensin Boston Bruinsille ja sitten Montreal Canadiensille.
New York Rangers voitti historiansa toistaiseksi viimeisen Stanley Cupin kaudella 1993–94, kun se löi Vancouver Canucksin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3. Joukkueen tähtiin kuuluivat tuolloin muun muassa hyökkääjät Mark Messier ja Adam Graves, puolustaja Brian Leetch ja maalivahti Mike Richter. Seuraavina kausina Rangers hankki riveihinsä useita huippunimiä (muun muassa Wayne Gretzkyn), mutta tästä huolimatta joukkue ei kyennyt enää toistamaan kauden 1993–94 menestystä.
Yli kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen New York Rangers pääsi Stanley Cup -finaaleihin jälleen kaudella 2013–14. Rangers kuitenkin hävisi finaalisarjan Los Angeles Kingsille.
Sopimustilanne.
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
Lähde
Mara Mäntyniemi

Martti "Mara" Mäntyniemi on Kuusamossa syntynyt suomalaisen hard rock -yhtye Zero Ninen kitaristi. Hän on soittanut Zero Ninessa koko yhtyeen uran ajan.
Mäntyniemi on tehnyt myös omaa nimeään kantavan sooloalbumin, joka on julkaistu ainakin vinyylinä. Hän opettaa myös Nilon yläasteella musiikkia. Martti Mäntyniemi on myös opettanut musiikkia Kuusamon lukiossa vuonna 2022.
Diskografia.
Kappaleet:
Selkäydin

Selkäydin () on keskushermostoon kuuluva osa, joka sijaitsee selkäydinkanavassa. Sen tehtävänä on ohjata aivoista saapuvia hermoimpulsseja kohti kohde-elimiä ja päinvastoin. Selkäydin on selkärangan sisällä kuin suojatussa putkessa. Jokaisen nikamaparin välistä lähtee hermoja selkäytimestä eri puolille kehoa.
Selkäytimessä harmaa aine on sisällä ja valkea aine sen ympärillä. Selkäytimen poikkileikkauksessa harmaa aine muistuttaa perhosen siipiä. Perhosensiipikuvion etu- ja takakärkiä kutsutaan ”etusarveksi” ja ”takasarveksi”; kyseessä on pitkulaisen harmaan aineen etupylvään ja takapylvään poikkileikkaus. Harmaan aineen ympärille on järjestynyt nousevia (aistiradat) ja laskevia (liikeradat) hermoratoja valkeaksi aineeksi.
Selkäytimen alaosassa on ulostamisen, virtsaamisen ja seksuaalitoimintojen säätelyalueet.
Rakenne.
Selkäytimen etupylväässä on motoristen eli liikettä tuottavien neuronien soomat. Takapylväs on muodostunut sensoristen eli aistimuksia välittävien neuronien soomista, jotka ovat synaptisessa yhteydessä selkäytimen ulkopuolella sijaitseviin takajuuren tuntohermosyihin. Näiden tuntohermosyiden sooma sijaitsee puolestaan takajuuren hermosolmussa eli spinaaligangliossa.
Valkean aineen hermojuosteet (radat, ) oheisessa poikkileikkauskuvassa:
Maija-Riitta Ollila

Maija-Riitta Ollila (s. 9. huhtikuuta 1956 Karjala Tl) on suomalainen filosofi ja valtiotieteen tohtori. Hän on toiminut filosofian opettajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Turun kauppakorkeakoulussa ja Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa.
Ollila väitteli vuonna 1993 aiheesta "The ethics of rendezvous: morality, virtues and love" (julk. Philosophical Society of Finland).
Ollila valittiin Speaker's Forumin Vuoden Puhujaksi vuonna 2009.
Ollila on naimisissa kansantaloustieteen professori Matti Tuomalan kanssa.
Teoksia.
Kirjoittajana teoksessa:
Vetluga (joki)

Vetluga (, mariksi Вӱтла, "Vütla") on Volgan sivujoki Venäjällä. Se laskee pohjoisesta Volgaan (Tšeboksaryn tekojärveen). Sen pituus on sen 889 kilometriä, ja se kulkee Marin tasavallassa, Novgorodin, Kirovin ja Kostroman alueilla.
Vetluga on purjehduskelpoinen 700 kilometrin matkalla, ja lähellä sen suuta sijaitsee Kozmodemjanskin kaupunki.
Raimo Sepponen

Raimo Sepponen (s. 1. tammikuuta 1936 Kuopion mlk) on suomalainen jääkiekkomaalivahti ja -erotuomari.
Sepponen pelasi SM-sarjassa maalivahtina 87 ottelua kausina 1957–1964 edustaen KalPaa, HIFK:ta ja Warkauden Urheilijoita. Hän pääsi edustamaan myös maajoukkuetta 11 kertaa.
Suuremmat saavutukset Sepposella on kuitenkin erotuomarina. Hän tuomitsi 360 SM-sarjan ja -liigan peliä. Sepponen on viheltänyt myös 89 A-maaottelua. Sepponen toimi kansainvälisellä tasolla erotuomarina vuosina 1971–1982. Hän oli erotuomarina viisissä MM-kisoissa, olympialaisissa 1976 ja Kanada-cupissa 1976. Tuomariuransa jälkeen hän toimi Suomen Jääkiekkoliiton tuomarikouluttajana ja otteluvalvojana sekä IIHF:n erotuomaritarkkailijana.
Sepponen on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numero 54.