tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reformaation päivä

Reformaation päivä, "Uskonpuhdistuksen muistopäivä" on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa 22. sunnuntai helluntaista. Tällöin muistellaan uskonpuhdistusta. Liturgisena värinä toimii vihreä. Ensimmäinen lukukappale on joko Jes. 33:20–22 tai Jer. 3:14–15. Toinen lukukappale voi olla sekä Room. 1:16–17 että Ef. 6:10–18. Evankeliumina toimii Joh. 4:46–53.
Päivän nimi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa oli vuoteen 2021 Uskonpuhdistuksen muistopäivä, mutta vuoden 2021 Kirkolliskokous muutti sen Reformaation päiväksi. Muutoksen tarkoitus oli kohdistaa huomio historiallisesta tapahtumasta omana aikanamme tapahtuvaan kirkon uudistamiseen ja siihen, että eri kirkkojen kristityt ovat samalla puolella, eivät toisiaan vastaan.
Saksassa uskonpuhdistuksen muistopäivä (Reformationstag) on 31. lokakuuta. Se on vapaapäivä useissa Saksan osavaltioissa. Ruotsin kirkossa uskonpuhdistuksen päivä on liitetty seksagesimasunnuntaihin.
Me kolme ja jengi

Me kolme ja jengi () on S. E. Hintonin vuonna 1967 julkaistu romaani, joka on tyyliltään raju jengikuvaus. Kirjan päähenkilö on rasvaletti Ponyboy sekä hänen veljensä Sodapop ja Darry sekä muu jengi, Two-Bit, Dally, Johnny ja Steve. Kirjan pohjalta on tehty elokuva, jonka nimi on Outsiders – kolmen jengi.
Juoni.
Veljekset Ponyboy (Pony), Sodapop (Soda) ja Darrel (Darry) asuvat yhdessä, koska heidän vanhempansa ovat kuolleet. Pojat kuuluvat jengiin, joka on nimeltään Rasvikset. Rasvikset ovat köyhempiä kuin keskiluokka ja he joutuvat tämän takia useasti tappeluihin. Jengiin kuuluvat lisäksi Johnny, Steve, Dallas (Dally) ja Two-Bit. Rasvikset tappelevat snobbareita vastaan, jotka ovat kaupungin rikkaimpiin kuuluvia.
Ponyboy tapaa elokuvissa Cherry Valance -nimisen tytön. He alkavat jutella ja Cherry ymmärtää, että he eivät ole pahoja nuorisorikollisia. Myös Ponyboy huomaa, etteivät kaikki rikkaat ole ilkeitä snobbareita. Cherry Valancen ja hänen ystävänsä poikaystävät näkevät heidät rasvisten seurassa ja suuttuvat. He alkavat myöhemmin hukuttaa Ponyboyta suihkulähteeseen. Johnny ottaa puukkonsa esiin ja puukottaa snobbaria ja pelastaa Ponyboyn hengen.
Ponyboy ja Johnny menevät Dallasin luo pyytämään apua, Dallas antaa Ponyboylle ja Johnnylle rahaa ja käskee heidän paeta maaseudulle kunnes tilanne rauhoittuu. Pojat piiloutuvat vanhaan kirkkoon maalla ja asuvat siellä jonkin aikaa. Johnny pyytää Ponyboyta leikkaamaan heidän pitkät tukkansa, joka on heidän jenginsä tunnusmerkki, ettei kukaan tunnistaisi heitä. Pian Dallas ilmestyy paikalle ja Johnny kertoo hänelle aikovansa ilmoittautua poliisille. 
Kirkkoon menee leikkimään muutama lapsi, vaikka heitä on kielletty menemästä sinne. Johnnyn/Ponyboyn tupakka sytyttää kirkon palamaan ja lapset ovat sisällä. He menevät kirkkoon pelastamaan lapsia. Kun he ovat pääsemässä ulos ikkunasta, painava puunpala tippuu Johnnyn selkään ja Ponyboyn selkä syttyy palamaan, mutta se saadaan tukahdetuksi. He joutuvat sairaalaan. 
Rasvikset voittavat tappelun, mikä tarkoittaa sitä, etteivät snobbarit enää tule heidän alueelleen. Pian Johnnyn tila huononee ja hän kuolee. Dallas ei kestänyt Johnnyn menettämistä, joten myöhemmin hän soittaa muille jengiläisille ja kertoo ryöstäneensä pienen sekatavarakaupan. He lähtevät apuun ja näkevät kun Dallas uhkailee poliiseja tyhjällä aseella, mutta koska poliisit eivät tiedä tätä, he ampuvat Dallasin ja hän kuolee. Juuri sitä hän halusi. Ponyboy kokee tämän kaikkein raskaimmin. Yhtenä iltana hän menettää kaksi jengiläistä. Lopulta hän kuitenkin yrittää palata normaaliin arkeen.
Harlin &amp; Selin Productions

Harlin &amp; Selin Productions Oy oli Renny Harlinin ja Markus Selinin 1990-luvun alussa perustama suomalainen elokuvayhtiö. Yhtiön toiminta lakkasi 1990-luvun puolivälissä, jonka jälkeen Markus Selin perusti Solar Films -elokuvayhtiön.
Veturimiehet heiluttaa

Veturimiehet heiluttaa on 4. syyskuuta 1992 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva. Elokuva kuvattiin suurimmaksi osaksi Porissa, mutta sitä kuvattiin myös Helsingissä, Espoossa, Lappeenrannassa ja Sipoossa elo–marraskuussa 1991 ja tammikuussa 1992. "Veturimiehet heiluttaa" sai ensi-iltansa Ruotsissa 26. maaliskuuta 1993.
Elokuva oli Kari Paljakan ensimmäinen kokoillan elokuva. Se pohjautuu Juha Lehtovuoren käsikirjoitukseen, joka voitti vuonna 1990 Suomen elokuvasäätiön käsikirjoituskilpailun, 100 000 markan suuruisen "Käsikirjoitus-Finlandian". Elokuva julkaistiin Finnkinon toimesta VHS-kasetille ja VLMedia Oy julkaisi elokuvan DVD:lle 4K-digitoituna KAVI:n toimesta vuonna 2016.
Elokuva kertoo kaveruksista, joista toinen lähtee opiskelemaan Helsingin yliopistoon, ja toinen jää Poriin löytämättä oikein elämälleen suuntaa. Lopulta vanha ystävyys huipentuu kolmiodraamaan yhteisen ihastuksen takia. Tosielämän opiskelukaverit, Teatterikorkeakoulusta juuri valmistuneet Santeri Kinnunen ja Samuli Edelmann saivat elokuvasta hyvän alun uralleen.
Arvioita.
"Helsingin Sanomien" kriitikko Mikael Fränti kirjoitti elokuvan olevan juuri sellainen, jota Suomessa oli vuosia odotettu: ”Veturimiehet heiluttaa liikuttaa, koskettaa, repäisee itkemään, jos katsoja pystyy kerrankin luopumaan kyynisestä ja vähättelevästä asenteestaan. Sitä ei kannata mennä kokemaan viileän älyllisin asein, sillä se kulkee tunteita hellien tässä ajassa, välittää nuoruuden kieltä, puhuu aidosti ja todesti. Se on luonteva mutta rikas katsoa.” "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä sanoi elokuvan tyylikkään toteutuksen ja luontevan kerronnan paikkaavan juonen ja henkilöhahmojen ohuutta. Häneltä "Veturimiehet heiluttaa" sai neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Charles Bachman

Charles W. ”Charlie” Bachman (11. joulukuuta 1924 Manhattan, Kansas, Yhdysvallat – 13. heinäkuuta 2017 Lexington, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Hän valmistui Michigan State Collegesta ja Pennsylvanian yliopistosta. 
Bachmanille myönnettiin Turing-palkinto vuonna 1973 tietokantateknologian kehittämiseen vaikuttamisesta. Hän sai vuonna 1978 British Computer Society Distinguished Fellow -arvon, joka on myönnetty vain parillekymmenelle henkilölle.
Bachman oli tietokantojen hallintajärjestelmien asiantuntija ja kannatti CODASYLin verkkomallin tietokantoja, toisin kuin relaatiomallin kehittäjä Edgar F. Codd. Bachman kehitti tietorakenteen kuvaamiseen Bachman-diagrammin. Vuonna 1963 otettiin käyttöön Bachmanin General Electricille kehittämä Integrated Data Store (IDS). IDS myös vaikutti CODASYLin työhön.
Bachman sai Yhdysvalloissa kuusitoista patenttia ja Britanniassa yhden. Bachman Information Systems Inc. perustettiin 1. huhtikuuta 1983. Charles Bachman jatkoi uraansa vanhuuden päiviinsä saakka. Hänellä oli yli puolivuosisatainen avioliitto Connie Hadleyn kanssa.
Grayn anatomia

Grayn anatomia ("Henry Gray’s Anatomy of the Human Body" tai "Gray’s Anatomy") on brittiläisen Henry Grayn (1827–1861) alkujaan 1850-luvulla julkaisema ihmisen anatomiaa käsittelevä teos. Grayn anatomiaa pidetään yhtenä alan perusteoksista.
Henry Gray opiskeli umpieritysrauhasten ja pernan kehitystä, ja vuonna 1853 hänet nimitettiin anatomian luennoitsijaksi "St. George’s Hospital Medical School" -nimiseen kouluun Lontoossa. Vuonna 1855 hän esitti kollegalleen Henry Vandyke Carterille ideansa tuottaa oppikirja lääketieteen opiskelijoille.
Ensimmäinen painos ilmestyi Isossa-Britanniassa vuonna 1858 nimellä "Gray’s Anatomy: Descriptive and Surgical". Grayn kuoltua isorokkoon 34-vuotiaana hänen teostaan ovat täydentäneet muut tutkijat. Marraskuussa 2004 ilmestyi teoksen 39. brittiläinen painos. Samana vuonna ilmestyi "Gray’s Anatomy for Students" -niminen teos.
Vaikutus populaarikulttuuriin.
Grayn anatomiaan viitataan useissa populaarikulttuurin teoksissa; esimerkiksi "Greyn anatomia" -televisiosarjan nimi viittaa kyseiseen teokseen. Lisäksi Steven Soderbergh on ohjannut vuonna 1996 elokuvan, jonka on saanut nimensä tästä teoksesta.
Kerpen

Kerpen on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Erftjoen varrella, noin 20 kilometriä lounaiseen Kölnin suurkaupungista. Kerpen kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 67 239. Sen pinta-ala on 113,98 neliökilometriä ja asukastiheys 590 as./km².
Kerpenille myönnettiin kaupunginoikeudet vuonna 1941. Nykyisen muotonsa kaupunki sai vuonna 1975, kun Kerpen ja Blatzheim, Buir, Manheim, Mödrath, Türnich, Brüggen, Balkhausen, Sindorf sekä Horrem liitettiin yhteen. Kerpenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa linnat Burg Bergerhausen, Schloss Lörsfeld ja Schloss Türnich. Sillä on ystävyyskaupunkitoimintaa Puolan Oświęcimin () ja Belgian Sankt Vithin kanssa.
Leena Vähäkylä

Leena Vähäkylä (s. 1960) on helsinkiläinen tietokirjailija. Hän on kirjoittanut neljä mielenterveysaiheista tietokirjaa, joista uusin on Sairastunut mieli - Miten sen kanssa voi elää ja selviytyä (Gaudeamus 2021). Aikaisemmin hän on kirjoittanut kirjat "Mieli keinussa – Tarinoita masennuksesta ja maniasta" (Kirjapaja 2004), "Hoidossa vai heitteillä? Mielenterveyspotilaana Suomessa" (Minerva 2006) ja "Työtä tehden – mielenterveyskuntoutuja työelämässä" (Kirjapaja 2009). Vähäkylä on kirjoittanut myös tunnetun hämähäkkitutkijan Pekka T. Lehtisen kanssa tämän elämäkerran Hämähäkkimiehen seikkailut (BoD 2019).
Vähäkylä oli Suomen Akatemian ja Gaudeamuksen "Tutkitusti"-kirjasarjan päätoimittaja. Kahdeksan kirjan sarjasta hän toimitti kirjan "Venäjän palatseissa ja kaduilla" (2015) yhdessä Markku Kivisen kanssa, "Ketä kiinnostaa?" (2013) yhdessä Jukka Reivisen kanssa ja "Kansan terveys, yksilön hyvinvointi" (2012), samoin Jukka Reivisen kanssa. Syksyllä 2015 ilmestyi asumista käsittelevä kirja "Kaikki kotona?", joka on toimitettu yhdessä Jouni Häklin ja Risto Vilkon kanssa. Syksyllä 2017 ilmestyi "Oppimisen tulevaisuus", joka myös on toimitettu Risto Vilkon ja Hannu Savolaisen kanssa. Syksyllä 2018 ilmestyi "Kiveen hakattu? Pyhät tekstit ja perinteet muutoksessa". Kirja on toimitettu yhdessä Martti Nissisen kanssa.
Vähäkylä toimi Suomen Akatemian viestintäasiantuntijana vuosina 1998-2025. Sitä ennen hän työskenteli vuosina 1996-1998 Pohjois-Karjalan ja Itä-Suomen lääninhallitusten tiedottajana. Toimittajana hän työskenteli eri medioissa vuosina 1984-1996.
Kirkkotekstiili

 
Kirkkotekstiili eli "paramentti" on tekstiilituote, joka on sijoitettu kirkkotilaan tai jota käytetään jumalanpalveluksen yhteydessä. Kirkkotekstiilit jaetaan yleisesti kolmeen osaan: liturgiset asut, ehtoollisen viettoon käytetyt tekstiilit sekä alttarin ja saarnastuolin tai ambon koristeluun käytetyt tekstiilit.
Kirkollisilla tekstiileillä, parementeilla on kautta aikojen ollut tärkeä merkitys kristillisen jumalanpalveluksen arvon kohottajana ja kirkkojen kaunistuksena. Ne ovat jumalanpalvelusten viettoon, kirkon koristukseen ja pappien vaatetukseen liittyviä tekstiilejä, joilla on myös vertauskuvallinen merkitys. Kirkkotekstiileissä noudatetaan kirkkovuoden mittaan kunkin ajankohdan liturgisia värejä ja käytetään asiaankuuluvia kristillisiä symboleja. 
Kirkkotekstiilejä on käytetty jo kirkon alkuaikoina, ja ne ovat pitkän kehityksen tulos. Kirkon historian alussa ei ollut mitään erityisiä kirkollisia asuja tai kirkkotekstiilejä. Antiikin arkivaatetukseen pohjautuvia liturgisia vaatteita alettiin käyttää 400-500-luvulla. Vähitellen jumalanpalveluksia viettävien henkilöiden pukeutumiseen alkoi tulla tehtävien mukaisia eroja. 
Reformaatio ei katkaissut Ruotsissa ja Suomessa kirkkotekstiilien ja liturgisten asujen käyttöä, vaan lähinnä karsi erilaisten tekstiilien lukumäärää. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa käytettäviä liturgisia tekstiilejä ovat muun muassa antependium eli alttarivaate ja saarnatuolin kirjaliina. Ehtoollisen vietossa ovat käytössä kalkkiliina (velum) ja korporaaliliina (corporale). Ehtoollisella käytettäviin tekstiileihin voi kuulua myös korporaalin säilytykotelo bursa sekä palla. 
Pappien vaatetukseen kuuluu alba, rökliini, messukasukka, stola ja kuorikaapu. 
Ortodoksisissa kirkoissa käytetään myös kirkkotekstiilejä. Niiden kehitys, eri tekstiilien määrä ja käyttö eroavat merkittävästi läntisten kirkkojen perinteestä.
Outlaw (albumi)

Outlaw on Alabama 3:n viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2005.
Albumi debytoi Britannian albumilistan sijalla 83.
DJ Hugo

DJ Hugo on suomalainen vuonna 1993 K-Tel International Finlandin julkaisema kokoelma-albumi. Albumi julkaistiin CD:nä, LP:nä ja C-kasettina. Ilmestymisvuonnaan jokaisesta myydystä albumista ostaja tuki Lastenklinikoiden Kummien "Lapsen tähden "-kampanjaa yhdellä markalla.
Sisältö.
Kokoelma-albumilla on 12 kappaletta, joista suurin osa käsittää sen ajan suosiossa ollutta eurodancemusiikkia. Kappaleiden välissä on Harri Hyttisen esittämän Hugo-hahmon spiikkauksia, sekä esittelyjä tulevista kappaleista. Levyllä on myös neljä Hugo-aiheista musiikkikappaletta, joista yksi on Yle TV2-kanavalla vuosina 1993–1995 esitetyn "Hugo" -peliohjelman suomenkielinen tunnuskappale. 
Arvioita.
Helsingin Sanomien toimittaja Pirkko Kotiranta arvioi tammikuussa 1994 tehdyssä lehtiartikkelissa "DJ Hugo" -albumia "sekalaiseksi ja huolimattomaksi disko-koosteeksi muutamin löysin Hugo-spiikein höystettynä".
Luettelo Hautes-Alpesin kunnista

Tämä on luettelo Hautes-Alpesin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 172 kuntaa.
New, Live &amp; Rare Vol. 1–3

New, Live &amp; Rare on kolmiosainen ep-sarja, joka sisältää Deep Purplen harvinaisempaa studio- ja livemateriaalia. 
Kappaleet.
EP 1:
EP 2:
EP 3:
Sinfonia nro 2 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin sinfonia nro 2 D-duuri (op. 36) valmistui vuosina 1801–1803.
Beethoven lähti Heiligenstadtiin vuonna 1802 kuuroutensa vuoksi. Siellä hän aloitti varsinaisen toisen sinfoniansa sävellystyön. Hänen olisi ollut tarkoitus jo aikaisemmin siirtyä klassismista uuteen tyylilajiin, mutta hän siirtyi siihen vasta kolmannessa sinfoniassaan. Toinen sinfonia ensiesitettiin Theater an der Wienissä 5. huhtikuuta 1803. Sinfonia on omistettu Ruhtinas Lichnowskylle.
Osat.
Sinfonia kestää noin 36 minuuttia.
Braine-le-Château

Braine-le-Château (, ) on kunta Belgiassa, Vallonian Brabantin provinssissa. Kunnan pinta-ala on 22,7 neliökilometriä. 1. tammikuuta 2007 kunnassa asui 9 517 asukasta ja asukastiheys oli 419 as./km². Kunnan pormestarina toimii Gérard Lemaire.
Kunnassa sijaitsee myös kylä nimeltään Wauthier-Braine ().
Braine-le-Châteaussa on säilynyt paljon keskiaikaisia rakennuksia.
Shia LaBeouf

Shia Saide LaBeouf (laus. /ʃaɪə ləˈbʌf/; s. 11. kesäkuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Daytime Emmy -palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi teini-ikäisenä televisiosarjasta "Even Stevens" sekä myöhemmin elokuvista kuten "Transformers", "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" ja "Paranoia".
Elämäkerta.
LaBeouf syntyi vuonna 1986 Los Angelesissa Jeffrey LaBeoufille ja Shayna Saidelle. Hänen vanhempansa ovat eronneet, ja Shia on asunut äitinsä luona Los Angelesissa. Hän aloitti uransa stand up -koomikkona lähipaikoissa, kuten kahviloissa ja ravintoloissa.
Ura.
Näyttelemiseen LaBeouf innostui nähdessään ystävänsä esiintyvän televisiosarjassa "Tohtori tuli kaupunkiin". Etsittyään itselleen agentin LaBeouf esiintyi jo vuonna 1999 ensimmäisessä pääosassaan televisiosarjassa "Even Stevens", jossa hän esitti Louis Stevensiä. Sarja kesti aina vuoteen 2003 asti, jonka aikana LaBeouf palkittiin Daytime Emmyllä. Sarjan jälkeen hän esiintyi useissa elokuvissa, kuten ', "I, Robot", "Constantine" ja "Paranoia". LaBeoufin toinen merkittävin rooli oli päärooli vuonna 2007 elokuvassa "Transformers", josta hänet palkittiin muun muassa Teen Choice -palkinnolla vuonna 2007. Hän ääninäytteli hahmoaan lisäksi elokuvaan perustuvassa videopelissä '.
LaBeouf esiintyi myös elokuvassa "The Battle of the Shaker Hights", jonka tekemistä kuvattiin ohjelmaan "Haluatko leffaohjaajaksi?" ("Project Greenlight"). LaBeouf oli pääosassa vuonna 2008 ensi-iltansa saaneessa "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" -elokuvassa.
Taideprojektit.
Näyttelemisen ohella LaBeouf on työskennellyt monessa taideprojektissa brittiläisen Luke Turnerin ja suomalaisen Nastja Säde Rönkön kanssa. Projekteja on ollut muun muassa "#IAMSORRY", jossa LaBeouf käveli julkisissa tapahtumissa paperipussi päässä tai "#ALLMYMOVIES", jossa LaBeouf katsoi kaikki elokuvansa yhtäjaksoisesti.
Huhtikuussa 2017 taiteilijaryhmä aloitti "#ALONETOGETHER" -projektin, jossa taiteilijat asuivat kuukauden eri mökeissä Suomen Lapissa ilman yhteyksiä ulkomaailmaan paitsi Helsingin Kiasma-museoon lähetetty live-nauhoite. Kiasman yleisö oli kolmen mikrofonin kautta yhteydessä mökin asukkaisiin, taiteilijat kirjoittivat yleisölle tekstiviestejä.
Habermas

Habermas on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Laysaninsorsa

Laysaninsorsa ("Anas laysanensis") on äärimmäisen uhanalainen pienikokoinen sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Laysaninsorsa kasvaa noin 40 cm pitkäksi. Pää on tummanruskea, vihreään vivahtava. Silmän ympärillä on valkoinen, leveä, epätasainen rengas. Muu osa vartalosta on kastanjanruskean ja tummanruskean läikikäs. Koiraan nokka on vihreä, naaraan ruskeankeltainen.
Levinneisyys.
Laysaninsorsa on endeeminen laji Havaijin saaristossa. Nykyisin niitä on jäljellä enää kolmella eristyneellä saarella.
Erkki Korpi

Erkki Matias Korpi (26. helmikuuta 1920 Pirkkala – 6. toukokuuta 1988 Pirkkala) oli suomalainen maanviljelijä ja Mannerheim-ristin ritari, sodan aikana arvoltaan sotamies. Hänet ylennettiin myöhemmin reservissä alikersantiksi ja lopulta kersantiksi. Hän oli naimisissa ja hänellä oli yksi lapsi.
Korpi oli jatkosodassa konepistoolimiehenä Jalkaväkirykmentti 7:n toisen pataljoonan (II/JR 7) jääkärijoukkueessa aina Äyräpäässä tapahtuneeseen haavoittumiseensa 23. kesäkuuta 1944 asti. 
Korpi nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. marraskuuta 1943 numerolla 125. 2. divisioonan komentaja kenraalimajuri Ilmari Martola perusteli ritariksi nimittämisehdotustaan muun muassa seuraavasti: "Sotamies Erkki Matias Korpi on toiminut aivan sodan alusta saakka konepistoolimiehenä. Tällöin hän on osoittanut erittäin suurta rohkeutta ja kylmäverisyyttä kaikissa taistelutilanteissa."
Mannerheim-ristin perustelut.
”"Ylipäällikkö on pvm:llä 21.11.43 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi sotamies Erkki Matias Korven."
"Sotamies Korpi on sodan alusta alkaen toiminut jääkärijoukkueessa konepistooliampujana ja on hän osoittanut suurta rohkeutta ja kylmäverisyyttä kaikissa tilanteissa, joista mainittakoon: Tyrjän taistelujen aikana sotamies Korpi valtasi yksin vihollisen eräällä kukkulalla sijainneen konekiväärin, käänsi sen vihollista vastaan ja siten voimakkaasti tuki joukkueensa muita miehiä, jotka näin sotamies Korven ratkaisevan ja ripeän toiminnan vuoksi saivat tappioitta haltuunsa ylivoimaisen vihollisen miehittämän kukkulan. Kerran oli konetuliasein varustettu vihollinen pureutunut joukkojemme selustaan, jossa se tehokkaasti häiritsi huoltoliikennettä. Sotamies Korpi sai tällöin muutaman toverinsa kanssa tehtäväksi vihollisen tuhoamisen. Taitavasti edettyään partio pääsi lähelle vihollispesäkettä ja sotamies Korven tarkalla konepistoolitulella tuhottiin vihollinen viimeiseen mieheen. Huuhanmäen valtauksen aikana oli sotamies Korvelle yhdessä erään toverinsa kanssa uskottu Lahdenpohjaan vievän maantien varmistus. Noin 50-miehisen vihollisosaston oli onnistunut kiertää joukkojemme selustaan, mutta sotamies Korpi huomasi ajoissa vaaran, avasi tulen ylivoimaista vihollista vastaan, ja tuhosi suurimmaksi osaksi sen saaden haltuunsa mm. muutamia vihollisosastolla olleita ratsuhevosia. Niinsanottua Ojasen bunkkeria tuhottaessa oli sotamies Korpi varmimpana ja rohkeimpana miehenä pantu varmistamaan vihollisen taaimmista asemista johtavaa yhdyshautaa. Tällöin sotamies Korpi yksinään pidätti moninverroin ylivoimaista vihollista siksi, kunnes muut olivat ehtineet suorittaa räjäytyksen panostamistoimenpiteet. Viimeisenä miehenä sotamies Korpi sitten vetäytyi omalle puolelle. Taistelutekojensa ja vaatimattoman luonteensa vuoksi sotamies Korvella on tunnustettu asema joukkueessaan."”
Radoslav Nesterovič

Radoslav "Rasho" Nesterovič (s. 30. toukokuuta 1976 Ljubljana) on slovenialainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.
NBA-ura.
Nesterovič aloitti NBA-uransa 1998 Minnesota Timberwolvesin riveissä. Hän edusti seuraa viisi kautta. Vuosina 2003–2006 hän pelasi San Antonio Spursissa ja vuosina 2006–2008 Toronto Raptorsissa. Kesällä 2008 hänet myytiin Indiana Pacersiin. Nesterovič pelasi NBA:ssa 811 runkosarjaottelua ja 64 pudotuspeliä.
Kööpenhaminan Tivoli

Kööpenhaminan Tivoli on tanskalainen, maailman toiseksi vanhin huvipuisto. Se sijaitsee Kööpenhaminan keskustassa rautatieasemaa vastapäätä. Huvipuiston pinta-ala on kahdeksan hehtaaria, joka vastaa noin yhdeksää isoa kaupunkikorttelia. Tähän päivään mennessä noin 300 miljoonaa ihmistä on maksanut pääsymaksun Tivoliin. Vuosittain siellä käy noin 4,5 miljoonaa ihmistä.
Upseeri Georg Carstensen sai huvipuistolle kuninkaallisen toimiluvan ja yleisölle se avasi ovensa 15. elokuuta 1843 nimellä "Tivoli &amp; Vauxhall". Nimen loppuosa pudotettiin pois vuonna 2004. Alussa tivoliin kuului vain kaksi huvilaitetta: karuselli ja vuoristorata. Lisäksi siellä saattoi pelata pelejä kuten biljardia. Carstensen suunnitteli itse valtaosan huvipuiston paviljongeista ja ravintoloista. Jäljellä niistä ei ole enää ainoatakaan. Sen sijaan puinen vuoristorata vuodelta 1914 on yhä käytössä.
Tivoliin kuuluu kaikenikäisille suunnattujen huvilaitteiden lisäksi useita ravintoloita ja kahviloita ja siellä järjestetään komediateatterin esityksiä sekä konsertteja. Tivolin musiikkiperinteet aloitti säveltäjä ja kapellimestari Hans Christian Lumbye, joka tuli Tivolin musiikilliseksi johtajaksi perustamisvuonna 1843 ja toimi tässä tehtävässä 30 vuotta. Hänen sävellyksensä Samppanjagaloppi muodostui jo varhain Tivolin vuosittaisten avajaisten alkusävelmäksi, ja sitä se on edelleen. 
Tivoli on auki kesäkautena toukokuun ensimmäisestä päivästä syyskuun puoliväliin ja nykyisin myös marras-joulukuussa joulukarnevaalien merkeissä. Tivoli on kuuluisa näyttävästä iltavalaistuksestaan sekä koristuksistaan muun muassa halloweenin aikana. Tivolin vanhin, suurin ja suosituin laite on vuonna 1914 rakennettu Vuoristorata eli Rutschebane. Katettu rata on tehty vuoristoa muistuttavaksi maisemaksi. Se on 720 metrin pituinen ja suurin nopeus radalla on noin 50 km/h. Rutschebane on maailman kolmanneksi vanhin puinen vuoristorata. Kesäkauden aikana sillä on 1,2 miljoonaa kävijää.
Chelengk

Chelengk oli osmanien valtakunnan kunniamerkki. Itse kunniamerkki oli turbaanikoriste.
Sulttaani Selim III myönsi chelengkin amiraali Horatio Nelsonille Niilin taistelun jälkeen.
Chelengk oli jalokivikoru, joka symboloi Lordi Nelsonin merellisiä voittoja. Korussa oli kolmetoista timanttisädettä, jotka edustivat Ranskan laivastosta kaapattuja tai tuhottuja aluksia. Korun keskimmäinen timanttitähti pystyi pyörimään kellokoneiston avulla. Nelson käytti Chelengkiä hatussaan turbaanikoristuksena, mikä käynnisti samankaltaisten korujen suosion Englannissa. Chelengki muodostui pian hänen tunnusmerkikseen, ja sitä alettiin monistaa muotokuvissa ja rintakuvissa, aina nykypäivään asti.
Trafalgarin taistelun jälkeen Chelengk siirtyi Nelsonin perheelle, ja sitä käytettiin myös kuningatar Victorian hovissa. Vuonna 1895 se myytiin huutokaupassa, ja se päätyi lopulta Greenwichissä sijaitsevaan vastikään avattuun kansalliseen merenkulkumuseoon, jonka näyttelyssä se oli merkittävässä roolissa. Kesäkuussa 1951 jalokivi varastettiin, jonka seurauksena se katosi ikuisesti.
Vuonna 2017 kultaseppämestari Philip Denyer valmisti taidokkaan jäljennöksen Chelengkistä alkuperäisen mallin piirustusten perusteella. Hän käytti ainoastaan kiviä, jotka oli leikattu samana aikana kuin alkuperäisen Chelengkin valmistusvaiheessa. Denyer kiinnitti erityistä huomiota yksityiskohtiin ja sitoutui käyttämään perinteisiä käsityötekniikoita korun valmistuksessa.
Rasalahti

Rasalahti eli Novinka () on maaseututaajama Leningradin alueella Tienhaaran kunnassa Venäjällä Suomen Neuvostoliitolle luovutetulla alueella. Se sijaitsee muutaman kilometrin päässä Viipurista länteen, Suomeen vievän E18-tien (M10) varrella. Asukasluku vuonna 2008 oli 299.
Rasalahti Suomessa.
Suomelle kuuluessaan Rasalahden kylä oli osa Viipurin maalaiskuntaa. Kylä sijaitsi Viipurinlahdesta länteen työntyvän Rasalahden pohjukan ympärillä. Nykyisin Rasalahti on lähes umpeenkasvanut. Kylään kuului myös Lammassaari keskeltä Rasalahtea. Rasalahden naapurikyliä olivat Pien-Merijoki, Lahti, Kärki, Ahokas, Haankylä ja Naulasaari. Rasalahdella oli myös lyhyen matkaa rajaa Viipurin kaupungin kanssa.
Rasalahden halki kulki valtatie 7 Helsingistä Viipuriin. Kylän asutus oli keskittynyt valtatien molemmin puolin sekä tien ja merenlahden väliselle alueelle. Omaa kansakoulua Rasalahdessa ei ollut, vaan koulua käytiin läheisessä Kiiskilän kylän kansakoulussa. Vuonna 1937 Rasalahdessa oli 92 asukasta. Samana vuonna kylässä oli 315 ha metsää, 125 ha peltoa ja 20 ha niittyä. Kylässä toimi Rasalahden maidonmyyntiosuuskunta, joka myi maitonsa Valiolle Viipuriin.
Sota-aika.
Talvisodassa Rasalahti pysyi Suomen hallussa sodan loppuun asti, mutta Moskovan rauhassa se oli muun Viipurin maalaiskunnan mukana luovutettava Neuvostoliitolle. Asukkaat oli evakuoitu jo sodan aikana muualle Suomeen. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Victoriankonnamonni

Victoriankonnamonni ("Xenoclarias eupogon") on äärimmäisen uhanalainen kalalaji, joka on sukunsa ainoa laji. Se elää vain Kenian Victoriajärven syvissä vesissä. Se on saattanut kuolla sukupuuttoon, ja viimeisin havainto lajista on vuodelta 1997. Kannan huonon tilan ovat aiheuttaneet vierasperäinen niilinahven ("Lates niloticus"), joka saalistaa ja syrjäyttää victoriankonnamonnia, Victoriajärven rehevöityminen ja mahdollisesti liikakalastus.
Ulkonäkö ja koko.
Victoriankonnamonni kasvaa noin 20 cm pitkäksi.
Kiiskilä (Viipurin mlk)

Kiiskilä oli kylä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla aleella. Nykyisin Kiiskilän alue kuuluu Venäjän Leningradin alueen Viipurin piiriin, mutta alueella ei ole asutusta. Kiiskilä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa Vahvialan vastaisella rajalla. Sen naapurikyliä olivat Viipurin maalaiskunnan alueella Vahvaniemi, Piispansaari, Porkansaari ja Ahokas. Kylässä sijaitsee Kiiskilän kartano.
Asutus.
Kiiskilä sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsirajalla Viipurinlahden rannalla. Kylän pohjoisosan kautta kulki valtatie 7. Vuonna 1937 Kiiskilässä oli 49 asukasta. Kiiskilän koulupiiriin kuuluvissa pikkukylissä oli asukkaita samana vuonna seuraavanlaisesti: Kärki 38, Lahti 23, Vahvaniemi 6 ja Mälkki 62 asukasta. Kiiskilässä oli kansakoulu ja Viipurin Osuusliikkeen myymälä. Kylässä toimi nuorisoseura ja marttayhdistys (per. 1934). Vuonna 1937 Kiiskilässä oli 622 ha metsää, 83 ha peltoa ja 25 ha niittyä.
Kansakoulu.
Kiiskilän kansakoulupiiri käsitti Kiiskilän lisäksi Ahokkaan, Haan, Kärjen, Lahden, Mälkin, Porkansaaren, Rasalahden ja Vahvaniemen kylät sekä osia Hapenensaaren kylästä. Vuonna 1939 Kiiskilän kansakoulussa oli 3 opettajaa ja 87 oppilasta.
Historia.
Talvisodan aikana Kiiskilän asukkaat evakuoitiin muualle Suomeen. Moskovan rauhassa Viipurin maalaiskunta Kiiskilä mukaan lukien siirtyi Neuvostoliitolle. Jatkosodassa luovutetut alueet valloitettiin takaisin vuonna 1941 ja kyläläiset pääsivät palaamaan koteihinsa. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä kesällä 1944.
Kurenalan koulu

Kurenalan koulu oli Pudasjärven keskustaajamassa Kurenalla sijainnut peruskoulu, jossa opiskelivat keskustassa asuvat esikoululaiset sekä 1–6 luokkalaiset.
Koulurakennus valmistui vuonna 1956. Kunnassa siirryttiin peruskouluun vuonna 1972.
Koulu lakkautettiin vuonna 2016 Pudasjärven hirsikampuksen avauduttua.
Koulurakennusta alettiin purkaa syksyllä 2018. Työn edetessä koulusta paljastui suuri määrä asbestia, mikä on hidastanut purkamistöitä. Lisäksi ensimmäisenä purkutyön aloittanut yritys jätti talousvaikeuksien vuoksi purkutyön kesken, jolloin purkutöitä pääsi jatkamaan toinen yritys. Samalla tontilla missä koulurakennus oli sijaitsee nykyään vuonna 2021 avattu monitoimitalo Hyvän olon keskus Pirtti.
Rakennukset.
Vuonna 1956 valmistunut tiilirunkoinen Kurenalan koulu sijaitsi Kuusamontien (valtatie 20) ja Jukolantien–Rimmintien risteyksessä. Koulun yhteydessä on pallokenttä. U-muotoinen koulurakennus muodostuu kahdesta kolmikerroksisesta siivestä ja matalammasta siivestä, jossa on yhdistetty juhla- ja liikuntasali. Lisäksi tontilla on opettajien asuinkerrostalo, jossa asui parhaimmillaan kaksitoista perhettä, yhteensä yli kolmekymmentä henkeä.
Killer Croc

Killer Croc (joskus suomennettuna Tappajakroko) on DC Comicsin sarjakuvamaailmassa esiintyvä fiktiivinen rikollinen ja sarjakuvasankari Batmanin verivihollinen. Hahmo esiintyi ensi kerran "Batman"-sarjakuvalehden numerossa 357 maaliskuussa 1983. Hahmon ovat luoneet Gerry Conway ja Don Newton.
Hahmoa on tavattu Batmanin maailmassa harvoin, ja hahmon viimeisin esiintyminen on Warner Brosin elokuvassa Suicide Squad vuonna 2016.
Historia.
Killer Croc, oikealta nimeltään Waylon Jones syntyi Floridan slummialueella. Hänellä oli perinnöllinen sairaus, jonka vuoksi Waylonilla on suomuinen iho ja matelijan tapainen ulkonäkö. Häntä kiusattiin jo pienestä lähtien koulussa ja kotona, jonka seurauksena Waylon ryhtyi rikolliseksi. Hän vietti murrosikänsä nuorisovankilassa. Päästyään pois vankilasta, Waylon sai töitä karnevaalin sivunäytöksestä, jossa hän sai taiteilijanimekseen "Killer Croc." Jätettyään karnevaalin Waylon katosi julkisuudesta jälleen rikollisten alamaailmaan, jossa hän pääsi kaikkien tietoisuuteen, kun hän kiristi Mustekala-nimistä rikollista. Mustekala yritti koota Gothamin rikolliset yhteen, mutta Waylon ehti tappaa hänet ja otti lopullisesti uudeksi nimekseen Killer Croc.
Suomessa tämä tarina sai huipennuksensa Teräsmies-lehden numerossa 4/1984, jossa Crocia käsittelevä Batman-tarina julkaistiin lehden jatkosarjana nimellä "Kuristava ote".
Alunperin Killer Crocin sanottiin olleen vastuussa Jason Toddin vanhempien kuolemasta, mutta myöhemmissä tarinoissa tämä muutettiin siten, että Kaksinaama oli oikea syyllinen.
Voimat.
Mutaation seurauksena hänellä on matelijan kyvyt ja yli-inhimilliset voimat, nopeus, ketteryys, kestävyys ja sisu.
Ertholmene

Ertholmene on pieni Tanskalle kuuluva linnoitettu saariryhmä Bornholmin koillispuolella Itämeressä. Ryhmän pääsaaret ovat Christiansø, Frederiksø ja Græsholm. Näistä kaksi ensimmäistä ovat asuttuja, Græsholm puolestaan on rauhoitettu lintujensuojelualue. Saariryhmä tunnetaan myös suurimman saarensa, Christiansøn nimellä. Saari on suoraan Tanskan puolustusministeriön alaisuudessa, eikä kuulu mihinkään kuntaan.
Lisäksi saariryhmään kuuluu useita pienempiä luotoja, tunnetuimpana Tanskan itäisin piste, Østerskær. 
Aiheesta muualla.
Christiansø:n kotisivu
Toonstruck

Toonstruck on Burst Studiosin kehittämä ja Virgin Interactiven julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna MS-DOSille.
Pelissä Christopher Lloydin esittämä animaattori Drew Blanc ajautuu omaan piirrosmaailmaansa. Peli yhdistää videokuvaa (FMV) ja animoitua ympäristöä.
Juoni.
Drew Blanc on "Fluffy Fluffy Bun Bun Show" -animaatiosarjan alkuperäinen luoja ja animaattori. Sarja on saavuttanut suuren suosion, mutta siinä esiintyvät söpöt, puhuvat jänishahmot ällöttävät häntä. Blancin itsensä arvostama luomus, Flux Wildly, sarkastinen ja näsäviisas purppura olento, ei ole hänen yrityksistään huolimatta saanut omaa ohjelmaansa. Blancin pomo, Sam Schmaltz, antaa hänelle tehtävän kehittää yhtiön menestyssarjaan uuden hahmon seuraavaan aamuun mennessä. Masentunut ja äkillisestä luovuuskatkosta kärsivä taiteilija kuitenkin nukahtaa pian työnsä ääreen. Hän herää varhain aamulla ja huomaa televisionsa olevan päällä, ja "Fluffy Fluffy Bun Bun Show":n alkavan. Yhtäkkiä Blanc siirtyy kaksiulotteiseen piirrosmaailmaan, jossa asustavat hänen omat luomuksensa. Pian hän tapaa sekä Flux Wildlyn että Fluffyn ja huomaa, että kuvitteellinen paratiisi on turmeltumassa, ja sen aiheuttaa uusi ilkeä hahmo, joka käyttää aseenaan sädettä, joka muuttaa sekä lempeän lapsekkaat maisemat että piirroshahmot synkiksi, vääristyneiksi ja aikuismaisiksi versioiksi itsestään. Blanc saa yhdessä Fluxin kanssa tehtäväkseen etsiä ja pysäyttää ilkimyksen ja palauttaa rauhan ja harmonian maahan. Vastineeksi hän saa turvallisen paluumatkan takaisin omaan maailmaansa.
Pelaaminen.
"Toonstruck" käyttää minimalistista osoita-ja-klikkaa () -käyttöliittymää, missä ainoa jatkuvasti näkyvä käyttöliittymäelementti on "pohjaton säkki" (), jossa säilytetään pelaajan keräämiä esineitä. Osoittimen ikoni vaihtuu kohteesta riippuen valkoisesta hansikkaasta nuoleen.
Jatko-osa.
Pelin julkaisuversio sisältää vain puolet alun perin suunnitellusta materiaalista. Juuri ennen betaversion julkaisua peli puolitettiin. Ylijääneestä materiaalista suunniteltiin pelille jatko-osaa, jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Joitakin käyttämättömiä taustoja, animaatioita ja kuvia alkuperäisestä pelistä on nähtävillä peliä tehneen animaattorin kotisivuilla.
Chuck Close

Chuck Close (alun perin Charles Thomas Close, 5. heinäkuuta 1940 Monroe Washington – 19. elokuuta 2021 Oceanside New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja valokuvaaja. Hän oli tunnetuimpia fotorealismin edustajia. Suurin osa Closen töistä on valtavia muotokuvamaalauksia, jotka perustuvat valokuviin. Close maalasi muotokuvia useista kuuluisuuksista, kuten Philip Glassista ja Kate Mossista.
Charles Close syntyi Washington Monroessa 1940. Hänen äitinsä oli pianisti ja hänen isänsä putkimies. Isä kuoli, kun Charles oli 11-vuotias. Charles ei dysleksian takia pärjännyt koulussa, mutta hän piti maalaamisesta jo nuorena. Hän pääsikin opiskelemaan Yalen yliopistoon kuvataiteita ja valmistui maisteriksi vuonna 1964. Samaan aikaan valmistuivat muun muassa Richard Serra ja Jennifer Bartlett.
Close oli tunnettu valtavankokoisista, fotorealistisista omakuvista. Niistä ensimmäinen oli mustavalkoinen vuonna 1968 julkaistu "Big Self-Portrait". Siinä taiteilija katsoo kohti ”kameraa” hiukset kampaamattomina. Hänellä on paksusankaiset silmälasit, ja palava tupakka roikkuu huulien välistä. Closen tyyli kuitenkin hieman muuttui ajan myötä, ja 1970-luvulla hän alkoi käyttää värejä ja siirtyi tiukasta fotorealismista hieman vapaamuotoisempaan tyyliin.
Close halvaantui vuonna 1988 kaulasta alaspäin etumaisen selkäydinvaltimon tukkiuduttua, mutta hän oppi maalaamaan uudestaan kuukausien kuntoutuksen jälkeen. Hän keksi, että pystyisi työskentelemään vyöttämällä sudin kiinni ranteeseensa. Close sai tunnustusta myös loppuvaiheen töistänsä, ja hän maalasi muun muassa Lou Reedin ja Bill Clintonin muotokuvat.
Close toteutti pikkutarkat työnsä ruudukon avulla. Hän piirsi valokuvan päälle ruudukon ja teki saman ruudukon kankaalle. Sen jälkeen hän kopioi valokuvan maalaukseksi ruutu kerrallaan. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1992, ja hänelle myönnettiin vuonna 2000 National Medal of Arts.
Closella diagnosoitiin vuonna 2013 Alzheimerin tauti ja kaksi vuotta myöhemmin frontotemporaalinen dementia. Hän kuoli elokuussa 2021 sydämen vajaatoimintaan oceansidelaisessa sairaalassa.
Antti Seppä

Antti Seppä (s. 21. maaliskuuta 1947 Seinäjoki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Reinikainen" (1982–1983), "Autovaras" (1991), "Pelastajat" (1998) sekä "Salatut elämät" (2016–2017).
Ura.
Seppä valmistui Suomen Teatterikoulusta 1970. Hän on ollut kiinnitettynä Seinäjoen kaupunginteatterissa 1970–1973, Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1973–1975 ja 1975–2010 eläkkeelle jäämiseensä saakka Tampereen Työväen Teatterissa.
Sepän rooleja ovat muun muassa "Täällä Pohjantähden alla" III:n Akselin rooli (1977), "Uutterassa aisankannattajassa" Brunon rooli (1977, näytelmissä "Viime kesänä" Shamaninovin roolin (1977) ja "Sirkuspelle Hermanni" Sirkustarkastajan roolin (1982). Hän on tehnyt myös musiikkiteatteria, ajankohtaista draamaa ja klassikoita. Seppä on vieraillut muun muassa Pyynikin Kesäteatterissa, Seinäjoen kesäteatterissa ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla. 
Hän on myös tehnyt televisiotöitä, kuten komediasarjassa "Reinikainen" konstaapeli Katajan roolin ja MTV3:n saippuasarjassa "Salatut elämät", jossa hän esitti Gunnar Mustavaaraa keväästä 2016 vuoden 2017 marraskuuhun, jolloin ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Seppä on näytellyt myös draamasarjassa "Pelastajat" "Äiteetä". 
Seppä jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Sijaisperhe

Sijaisperheeksi kutsutaan perhehoitoa tarjoavaa perhettä, johon on lastensuojelullisista syistä sijoitettu perheeseen juridisesti kuulumaton lapsi. Sijaisperhe toimii hoitoa ja huolenpitoa tarvitsevan lapsen kasvu- ja elinympäristönä lapsen biologisen perheen sijaan. 
Sijaishuoltoon päädytään, jos biologiset vanhemmat eivät kykene huolehtimaan lapsestaan riittävällä tasolla. Myös biologiset vanhemmat voivat toivoa lapsen sijoitusta halunaan tarjota lapselle mahdollisuus nykyistä parempaan kasvuympäristöön. Lapselle tarjotaan mahdollisuus tavata biologisia vanhempiaan sijaisperheessä asuessa. 
Sijaisperheen vanhempia koulutetaan järjestämällä heille muun muassa koulutuspäiviä. He myös käyvät asiakaspalavereissa lasten biologisten vanhempien ja lapsen oman sosiaalityöntekijän kanssa. Myös viime käden vastuu ja päätösvalta lapsen hoitoon ja huolenpitoon liittyvissä asioista on lapsen sosiaalityöntekijällä. 
Lapsi voidaan sijoittaa sijaisperheeseen 18- tai 21-vuotiaaksi asti. Tämän jälkeen hän on muiden täysi-ikäisten tavoin vapaa muuttamaan itsenäiseen asumiseen.
Siipipuukasvit

Siipipuukasvit eli dipterokarpuskasvit (Dipterocarpaceae) on Malvales-lahkoon kuuluva heimo, jossa on 580–680 tropiikissa kasvavaa sademetsien puulajia. Monet lajeista ovat korkeita puita, joiden latvat ovat 40–70 metrissä. Suurimmat yksilöt ovat jopa 85 metriä korkeita.
Heimon lajit ovat merkittäviä puutavarakaupassa. Lajeja tavataan kaikkialla trooppisilla alueilla: Etelä-Amerikassa, Afrikassa, Seychelleillä, Intiassa, Indokiinassa ja Malesiassa. Yleisimmillään siipipuukasveja löytyy Malesian länsiosista. Jotkut lajit ovat nykyään uhanalaisia liika- ja laittomien hakkuiden takia. Puista saadaan puutavaran lisäksi aromaattisia öljyjä, palsamia, pihkaa ja ne ovat vanerin raaka-ainetta.
Kuvaus.
Heimon lajit ovat puita. Ne ovat yleensä ainavihantia, harvoin kausivihantia. Lehdet ovat yksinkertaisia ja asettuneet vuorottaisesti. Lehtien laita on ehyt tai nyhälaitainen. Kukat ovat vaihtelevankokoisissa kukinnoissa. Ne ovat kaksineuvoisia ja säteittäin symmetrisiä. Terälehtiä on viisi. Kukat ovat usein voimakkaasti tuoksuvia. Hedelmä on pähkylä tai kota.
Suvut ja luokitus.
Siipipuukasvien heimo on jaettu kolmeen alaheimoon ja 17 sukuun:
Järjestelmäarkkitehtuuri

Järjestelmäarkkitehtuuri on järjestelmän suunnittelutapa, joka tukee rakenteellisten ominaisuuksien ymmärtämistä.
Erityisesti sillä voidaan tarkoittaa:
Mikko Yrjönsuuri

Mikko Yrjönsuuri (s. 1. helmikuuta 1964 Helsinki) on Jyväskylän yliopiston teoreettisen filosofian professori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994. Aiemmin Yrjönsuuri on opettanut Uppsalan yliopistossa sekä Helsingin yliopistossa.
Yrjönsuuri on käsitellyt teoksissaan tietoteoriaa, keskiaikaista logiikkaa sekä mielenfilosofiaa. Hän on johtanut René Descartesin teosten suomennostyöryhmää.
Mikko Yrjönsuuren isä oli kouluhallituksen ylijohtaja Yrjö Yrjönsuuri.
Magdeburgin puolipallot

Magdeburgin puolipallot on fysikaalinen koe, jonka saksalainen fyysikko Otto von Guericke kehitti vuonna 1650 osoittaakseen, että luonnossa on mahdollista luoda tyhjiö, ja osoittaakseen ilmanpaineen voimakkuuden. Kokeessa kaksi kuparista puolipalloa liitettiin tiiviisti vastakkain, ja syntyneestä pallosta imettiin ilma pois. Tätä varten von Guericke kehitti maailman ensimmäisen tyhjiöpumpun. Pallon halkaisija oli noin 37 cm (1,2 jalkaa).
Kuuluisin koe järjestettiin 8. toukokuuta 1654, jolloin paikalla oli muun muassa Saksan keisari Ferdinand III. Kokeessa 16 hevosta yritti turhaan vetää puolipalloja erilleen. Myöhemmin von Guericke toisti kokeen muun muassa Saksan valtiopäiville ja Ferdinand III:lle, jolloin 30 hevosta epäonnistui puolipallojen erottamisessa. Vuonna 1656 hän toisti kokeen kotikaupungissaan Magdeburgissa, jonka pormestari hän oli. Tässä kokeessa käytettiin jälleen 16 hevosta. Alkuperäisiä puolipalloja säilytetään Saksalaisessa museossa Münchenissä, ja niistä on tehty pienempiä kopioita fysiikan opetusta varten. Suomessa Magdeburgin puolipallot ovat nähtävissä esimerkiksi sekä Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelykeskus Soihdussa että Helsingin yliopistomuseossa.
Eino Kuvaja

Eino Hjalmar Kuvaja (17. kesäkuuta 1906 Kuopio – 11. joulukuuta 1975 Kuopio) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 137.
Kuvaja kilpaili talviolympialaisissa Sankt Moritzissa 1928 ja Garmisch-Partenkirchenissa 1936 niiden ohjelmaan epävirallisena lajina kuuluneessa sotilaspartiohiihdossa. Molemmissa kisoissa hän saavutti Suomen nelimiehisen joukkueen jäsenenä hopeaa. Kuvaja toimi myös Puijon Hiihtoseuran puheenjohtajana vuosina 1956–1965 ja seuran hiihtojaoston puheenjohtajana vuosina 1938–1939, 1954–1961, 1953 ja 1962.
Jatkosotaan Kuvaja lähti 2. divisioonaan kuuluneen jalkaväkirykmentti 28:n II pataljoonan (II/JR 28) komentajana toimien siinä tehtävässä vuoden 1941 lopulle. Tämän jälkeen majuri Kuvaja toimi JR 7:n I pataljoonan (I/JR 7) komentajana aina haavoittumiseensa Äyräpäässä 4. heinäkuuta 1944, joka oli myös Mannerheim-ristin myöntämispäivä. Myöntämisperusteissa korostuivat majuri Kuvajan toimet pääaseman ja VT-aseman taisteluissa, joita kuvataan lyhyesti alempana.
Kannaksen suurhyökkäyksen alussa majuri Kuvajan johtama pataljoona taisteli Ohdan etelälohkolla torjuen vihollisen kiivaat hyökkäykset. Perääntyminen aloitettiin vasta, kun venäläisjoukot olivat ohittaneet etelän puolelta pataljoonan asemat ja oikea sivusta oli jäänyt täysin auki. Pataljoona viivytti hyökkääjää muun muassa Tonterissa ja Hartoisissa vetäytyen Siiranmäkeen, jossa majuri Kuvajan johtama pataljoona torjui kolmen vuorokauden ajan puna-armeijan voimakkaita hyökkäyksiä. Siiranmäen taistelun jälkeen pataljoona vetäytyi Äyräpäähän, jossa majuri Kuvaja ehti johtaa pataljoonansa puolustusta runsaan viikon ajan ennen haavoittumistaan. Hänet ylennettiin myöhemmin everstiluutnantiksi.
Jatkosodan aikana kevättalvella 1944 Kuvaja pistäytyi Lapissa hiihtokilpailuissa ja tapasi matkansa aikana myös saksalaisen kenraalieversti Eduard Dietlin. Miehet olivat vanhoja tuttuja jo sotaa edeltäneiltä vuosilta, sillä myös Dietl oli aikoinaan kilpaillut sotilaspartiohiihdossa. Tapaaminen jäi miesten viimeiseksi, sillä Dietl sai surmansa lento-onnettomuudessa Itävallassa samaan aikaan kuin Kuvaja taisteli etulinjassa Karjalankannaksella.
Aktiivipalveluksensa jälkeen Kuvaja toimi muun muassa vakuutustarkastajana. Kuvaja toimi myös Puijon Hiihtäjät r.y:n puheenjohtajana 1954, Puijon Hiihtoseura r.y:n puheenjohtajana vuodesta 1955 ja SVUL:n Pohjois-Savon piirin hiihtojaoston puheenjohtajana 1954 alkaen. Hän toimi myös Sotainvalidien Veljesliiton valtuuskunnan varapuheenjohtajana ja Mannerheim-ristin ritarien säätiön valtuuskunnan elinikäisenä puheenjohtajana.
Eino Kuvaja hukkui kalakaverinsa kanssa heikkoihin jäihin mökkisaarensa edustalle Kallavedellä 11. joulukuuta 1975. Jää petti miesten alta heidän ollessa laskemassa verkkoja Kuopion Lehtosaaren eteläpuolella. Kuopion palokunnan sammakkomiehet löysivät heidät seuraavana päivänä noin 10 metrin syvyydestä läheltä hukkumispaikkaa.
Vuyisile Mini

Vuyisile Mini (1920 Port Elizabeth − 6. marraskuuta 1964 Pretorian keskusvankila) oli eteläafrikkalainen apartheidin vastustaja, ammattiyhdistysaktivisti, laulaja, lauluntekijä ja "Umkhonto we Sizwen" jäsen, joka oli yksi ensimmäisistä teloitetuista ANC:n jäsenistä.
Minin isä oli Port Elizabethin sataman satamatyöläinen, joka oli ammattiyhdistysaktivisti. Minin suoritettua peruskoulun hän siirtyi työelämään ja toimi pian täysipäiväisesti ammattiyhdistysliikkeessä organisoijana ja johtajana. Hän sai SACTU:lta tehtäväksi metallisteollisuuden työläisten ammattiliiton organisoimisen ja toimi pian Metallityökäisten liiton sihteerinä. Hän perusti myös Stephen Tobian kanssa Afrikkalaisten rakennustyöläisten ja Port Elizabethin satamatyöläisten liiton.
Vuonna 1951 Mini liittyi ANC:n jäseneksi ja vangittiin vuonna 1952 yhdessä Govan Mbekin kanssa osallisuudesta ANC:n vastarintakampanjaan, kun hän tarkoituksellisesti nousi vain valkoisille tarkoitettuun junaan. Vapauduttuaan vankilasta Mini nousi nopeasti ANC:n hierarkiassa ja valittiin pian Kapmaan ANC:n osaston sihteeriksi. Vuonna 1956 Mini oli yhtenä syytettynä suuressa maanpetosoikeudenkäynnissä, mutta vapautettiin todisteiden puutteen vuoksi. Vuonna 1960 hänet valittiin SACTU:n Itä-Kapin osaston sihteeriksi.
Mini oli ensimmäisten Umkhonto we Sizween liittyneiden aktivistien joukossa vuonna 1961 ja hänestä tuli Itä-Kapin komentoryhmän jäsen. 10. maaliskuuta 1963 hänet pidätettiin, asetettiin syytteeseen 17:stä šabotaasista ja muista poliittisista rikoksista ja tuomittiin maaliskuussa 1963 kuolemaan huolimatta kansainvälisistä protesteista ja muun muassa YK:n pääsihteeri U Thantin vetoomuksesta. Hänet teloitettiin hirttämällä 6. marraskuuta 1964.
Vuyisile Mini oli myös lahjakas näyttelijä, runoilija ja laulaja, joka muistetaan useista säveltämistään vapautuslauluista, joista tunnetuin on "Pasopa nansi 'ndondemnyama we Verwoerd" (), jota hän lauloi myös vankilassa ennen teloitustaan.
Jouko Saksio

Jouko Saksio (s. 1964) on oululainen runoilija ja vapaa-ajattelija. Hän sai julkisuutta 1980-luvulla totaalikieltäytyjänä, joka joutui vankilaan ja jonka tasavallan presidentti Mauno Koivisto armahti helmikuussa 1987.
Saksio voitti lavarunouden Suomen mestaruuden vuonna 2006 ja vuonna 2007. Hän edusti Suomea lajin ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa Pariisissa kesäkuussa 2007, jolloin hän selvisi semifinaaliin saakka. Saksio toimii "Oulun Vapaa-ajattelijat ry:n" puheenjohtajana. Hän toimii myös juhlapuhujana uskonnottomissa juhlissa kuten hautajaisissa.
Forum Virium Helsinki

Forum Virium Helsinki on Helsingin kaupungin innovaatioyhtiö, joka kehittää tulevaisuuden kaupunkiratkaisuja yhteistyössä yritysten, tiedeyhteisön ja kaupunkilaisten kanssa. Yhtiön strateginen tavoite on tehdä Helsingistä maailman toimivin älykaupunki. 
Forum Virium Helsingin suurimpia saavutuksia ovat Helsingin kaupungin datan avaaminen, Kalasataman älykaupunginosan kehityksen vauhdittaminen ja itseohjautuvan liikenteen sekä robottibussien pilotointi Helsingissä. Helsingin kaupungin asukkaat osallistuvat palvelujen kehittämiseen. Esimerkiksi Kalasataman asukkaista kolmasosa on osallistunut alueen kokeiluihin, pilotteihin ja kehitystoimintaan. Forum Virium Helsinki on onnistunut lisäämään vajaakäyttöisten tilojen käyttöä Helsingissä älyratkaisuilla.Yhtiön ja Helsingin älykaupunkisaavutuksia on kehunut muun muassa The New York Times.
Vuonna 2005 perustettu Forum Virium Helsinki on Helsingin kaupungin itsenäinen tytäryhtiö, jonka rahoituksesta noin kaksi kolmasosaa tulee Euroopan unionin hankkeista ja kolmasosa kaupungilta. Forum Virium Helsinki on voittoa tavoittelematon osakeyhtiö. Yhtiössä työskentelee hankkeiden määrästä riippuen tyypillisesti noin 60 asiantuntijaa. Forum Viriumin toimitusjohtaja on Mika Malin. 
Forum Virium Helsingin toiminta keskittyy käytännönläheisiin kehityshankkeisiin, joissa pilotoidaan ja kehitetään uusia ratkaisuja ja palveluinnovaatioita vastaamaan tulevaisuuden haasteisiin. Hankkeita toteutetaan seuraavissa ohjelmakokonaisuuksissa: Älyliikenne, älykaupunki ja esineiden internet &amp; data.
Gossip Girl

Gossip Girl on Cecily von Ziegesarin kirjasarjaan perustuva yhdysvaltalainen televisiosarja. Kirjoissa seurataan teini-ikäisen ystäväjoukon elämää New Yorkin varakkaassa Upper East Sidessa. Päähenkilöinä kirjassa ovat Blair Waldorf, Serena Van der Woodsen, Chuck Bass, Nate Archibald ja Dan Humphrey. Sarjaan kuuluu 12 kirjaa, joista ensimmäinen ilmestyi vuonna 2002. Kirjojen pohjalta tehty televisiosarja sai ensiesityksensä yhdysvaltalaisella The CW -kanavalla syyskuussa 2007. Ohjelmasta tehtiin kuusi tuotantokautta ja sarja päättyi 17. joulukuuta 2012.
Suomessa MTV3 esitti sarjan ensimmäisen kauden 18. maaliskuuta – 15. heinäkuuta 2008. Sub esitti toisen kauden 24. maaliskuuta – 25. elokuuta 2009.
Alkuperäiseen sarjaan pohjautuva spin off-sarja "Gossip Girl" alkoi keväällä 2021. Siinä on mukana eri näyttelijät.