tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Buddhalainen konfirmaatioleiri

Buddhalainen konfirmaatioleiri () on buddhalaisuuden opetuksiin perustuva aikuistumisleiri, jonka Zenbuddhistiska Samfundet on järjestänyt Ruotsissa, Zengårdenin temppelissä vuodesta 2005 lähtien. Leirin tavoitteena on tutustuttaa nuoret buddhalaisuuden teoriaan ja käytäntöihin ja siten antaa heille hengellistä ja moraalista johdatusta. 
Leiri on suunnattu 14–16-vuotiaille nuorille, ja buddhalaisuuden opetuksen lisäksi se sisältää toimintaa kuten melontaa, näyttelemistä tai aikidoa.
Leirin lopussa pidetään seremonia, jossa halukkaat leiriläiset "ottavat vastaan" buddhalaisuuden käskyt, ja heille lausutaan sanat "olet nyt osa Buddhan perhettä". Tämä ei kuitenkaan ole muodollinen kääntymys buddhalaisuuteen, vaan leirin käyneet voivat halutessaan kuulua mihin tahansa uskonnolliseen yhteisöön, jos se tuntuu heistä oikealta.
Jääkiekon SM-liigakausi 1993–1994

Kausi 1993–1994 oli jääkiekon SM-liigan 19. kausi. Helsingin Jokerit voitti historiansa kolmannen Suomen mestaruuden. Toiseksi tuli Turun Palloseura ja kolmanneksi Rauman Lukko. Runkosarjan pistepörssin voitti toista kertaa peräkkäin Esa Keskinen ja pudotuspelien pistepörssin Jere Lehtinen. Kauden lopuksi Reipas Lahti putosi sarjasta. Sen tilalle nousi liigakarsinnat voittanut TuTo Turusta.
Tällä kaudella Turun Palloseurasta tuli ensimmäinen jääkiekon Euroopan cupin voittanut suomalaisjoukkue.
Kausi 1993–1994 oli monelle tulevalle huippukiekkoilijalle lopullinen läpimurtokausi SM-liigaan, kuten Jere Lehtiselle, Saku Koivulle ja Sami Kapaselle.
Runkosarja.
SM-liigan runkosarja oli keskikastista ennätystasainen, sillä ensimmäisen pudotuspelien ulkopuolelle jääneen joukkueen HPK:n erotti liigan kakkospaikasta vain kahdeksan pistettä. Runkosarjan kahdeksan parasta etenivät pudotuspeleihin, ja jumbojoukkue Reipas Lahti joutui liigakarsintaan. Liigakarsinnoissa TuTo voitti Reippaan ja nousi seuraavaksi kaudeksi liigaan.
13. jääkäripataljoona

13. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: Kapteeli Huyssen
Joukko-osastot.
1. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Martti Olavi (Olli) Paloheimo.
Vääpeli; jääkärivääpeli Toivo Mustonen.
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Akseli Riihonen, jääkärialiupseeri Toivo Valfrid Teofilus Julku.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: kuormasto ja muonitusaliupseerina aliupseerina Antti Aakkonen (28. maaliskuuta alkaen), joukkueen varajohtajana jääkärivaravääpeli Matias Jalmari Vesala, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Nils Eero Hernberg.
2. komppania.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Sven Åke Sumelius (1. huhtikuuta alkaen, toimi aikaisemmin Oulun suojeluskunnan komentajana).
Vääpeli: jääkärivaravääpelin Arvo Johannes Veikkola.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Johannes (Juho) Koutonen, jääkärivaravääpeli Lauri (Lasse) Leander, jääkärivääpeli Aarne Johannes Alve (siirrettiin konekiväärikomppaniaan), jääkärivaravääpeli Iisakki Edvard Mannismäki.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Edvard Kuronen, muonitusaliupseerina jääkärialiupseeri Harald Konstantin Rikman, joukkueen varajohtajana jääkärialiupseeri Jooseppi Romppainen, jefreitterinä Juho Erkki Heikkilä.
3. komppania.
Päällikkö: Karl Edvin Söderholm.
Vääpeli: jääkärialiupseeri Heikki Sorko. 
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Vilho Mikko Levänen, jääkärivaravääpeli Kaarle Aukusti Rajala, jääkärialiupseeri Kustaa Vilhelm Ilkkala, jääkärialiupseeri Juho Jalmari Hintsala.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: rehumestarina jefreitteri Matti Kustaa Lahti, varusmestarina jääkärialiupseeri Kaarle Juhani Stolt, jefreitteri Niilo Henry Vihinen.
Konekiväärikomppania.
Päällikkö: jääkärivänrikki Jarl Anton Bertil Heinrichs.
Vääpeli: jääkärivaravääpeli Jaakko Suorsa (toimi myöhemmin komppaniassa joukkueenjohtajana)
Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Aarne Johannes Alve (23. maaliskuuta alkaen), jefreitteri Juho Erkki Heikkilä, jääkärivaravääpeli Emil Johannes Puronen.
Kiväärinjohtajat: jääkärivaravääpeli Niilo Kaarlo Lehtinen, jääkärialiupseeri Vilhelm Tikkanen, jääkärivaravääpeli Väinö Valdemar Waldén.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: aliupseerina jääkärialiupseeri Juho Aleksi Lindström, kuormasto ja muoitusaliupseerina jääkärikersantti Antti Aakkonen (28. maaliskuuta 1918 alkaen).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Koulutus- ja muonitualiupseerina jääkärivaravääpeli Samuli Inkinen, pataljoonan esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Anton Mäkelä, pataljoonan adjutanttina jääkärivänrikki Sigurd Albion Söderberg, jääkärialiupseeri Frans Viktor Wallenius myöh. Venho.
14. jääkäripataljoona

14. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 5. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärikapteeni Olof Lars Alarik Prytz.
Joukko-osastot.
1. komppania.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Ernst Alfred Lillbroända.
Vääpeli: jääkärivääpeli Age Birger Backström (toimi komppaniassa myös joukkueenjohtajana).
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Guido Nylander, jääkärialiupseeri Emil Arvid Strandén ent. Rantala, jääkärivaravääpeli Anders Valfrid Sundqvist, jääkärivaravääpeli Väinö Ilmari Teivonen (31. maaliskuuta alkaen), jääkärivääpeli Karl Viktor Björk (11. huhtikuuta joukkueenjohtajaksi konekiväärikomppaniaan), joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Georg Ehrström.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: aliupseerina jääkärialiupseeri Axel Lennart Åstrand myöh. Johnson, jääkärialiupseeri Lennart Klavus (siirrettiin 11. huhtikuuta konekiväärikomppaniaan), jääkärivääpeli Gustaf Ossian Backström (siirrettiin pataljoonan muonitusmestariksi 17. huhtikuuta 1918), aliupseeri tehtävissä jääkärialiupseeri Karl Edvard Eriksson.
2. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Magnus Oskar Severin Ekblad.
Vääpeli: jääkärivaravääpeli Johan Arne Holm, 
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Albert Rönnholm (palveli komppaniassa myös koulutusaliupseerina), jääkärialiupseeri Walter Fritjof Sandström, jääkärialiupseeri Johan Alfred Törnqvist, jääkärialiupseeri Emil Arvid Öist.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Viktor Kullas, muonitusaliupseerina jääkärikersantti Oskar Edvin Lasander.
3. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Axel Arvid Bäckman.
Vääpeli: jääkärivaravääpeli Kaarlo Einar Karell.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Kasper Kauhanen, jääkärialiupseeri Aaprami Arvid Raja myöh. Rinne (16. maaliskuuta alkaen), jääkärialiupseeri Kustaa Rintala, jääkärialiupseeri Kalle Vihtori Visamäki, jääkärivääpeli Johan Aleksander Väänänen, jefreitteri Ture Emil Hellman.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: muonitusaliupseerina jääkärikersantti Juho Heikki Tenhunen, aliupseerina jääkärialiupseeri Juho Jalmari Hintsala (hänet siirrettiin piakkoin 13. jääkäripataljoonaan).
4. komppania/Konekiväärikomppania.
Päällikkö: W. Viitala, jääkärivääpeli Emil Edvard Björkas (17. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Karl Viktor Björk, jääkärivääpeli Johan Evert Kull, jääkärialiupseeri Mathias Storgård.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Lennart Klavus (siirrettiin 15. jääkäripataljoonaan), jääkärialiupseeri Johannes West.
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Pataljoonan muonitusmestarina jääkärivääpeli Gustaf Ossian Backström (17. huhtikuuta alkaen), esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Bror Johan Torsten Hallonblad, varusmestarina jääkärialiupseeri Frithiof Stor.
16. jääkäripataljoona

16. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Arno Emil Jaatinen 
Joukko-osastot.
1. komppania.
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Karl Bruno Enquist.
Vääpeli: jääkärialiupseeri Kalle Lammi
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Matti Vihtori Mäkelä, jääkärivaravääpeli Niiles Viktor Vyörykkä (haavoittui 25. huhtikuuta 1918 Kelkkalassa), jääkärivänrikki Sigrud Albert Hillebrand myöh. Hiiliranta.
Ryhmänjohtajat: jääkärialiupseeri Kalle Vihtori Härkönen.
2. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Väinö Valdemar Kaski.
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Uuno Eetu Koura (palveli aikaisemmin Kenttälennätinpataljoonan 1. komppaniassa), jääkärialiupseeri Yrjö August Pitkänen (20. maaliskuuta alkaen), jääkärialiupseeri Eino Henrik Suhonen.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärialiupseeri Oskar Einar Pirinen, kuormaston johtaja jääkärialiupseeri Hans Petter Kulusjärvi.
3. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Erkki Vilho Viitasalo.
Vääpeli: jääkärivaravääpeli Johan Guido Mikkola (29. maaliskuuta alkaen)
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Frans Iisak Mikkonen, jääkärialiupseeri Väinö Johannes Auveri.
Konekiväärikomppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Irmer Forsius.
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Juho Keinänen (13. huhtikuuta 1918 alkaen), jääkärivaravääpeli Urho August Pikkarainen (4. huhtikuuta alkaen), jääkärivänrikki Valdemar Salmelo (31. maaliskuuta alkaen), jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg (siirrettiin 23. huhtikuuta pataljoonaan adjutantiksi).
Pataljoonassa palvelleita Saksan jääkäreitä.
Adjutanttina jääkärivänrikki Julius Einari Kärnä (17. maaliskuuta 1918 alkaen), adjutanttina jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg, lääkintäaliupseerina jääkärivaravääpeli Vilho Villiam Tallberg, jääkärivaravääpeli Johan Albin Pekkarinen (17. huhtikuuta alkaen).
17. jääkäripataljoona

17. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Per Ole Ekholm
Sodan jälkeen pataljoonan nimi muutettiin muotoon Jäkäripataljoona N:o 6
Joukko-osastot.
1. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Gustaf Alku Svinhufvud.
Joukkueenjohtajat: Joukkueenjohtajana jääkärivänrikki Kosti Eskola (palveli aikaisemmin eversti Ausfeldin esikunnassa ja joukkueenjohtajana kenttälennätinpataljoonassa), jääkärialiupseeri Heikki Oskari Lunki, jääkärivääpeli Johan Kasper Aarne Nieminen (palveli aikaisemmin Vöyrin Sotakoulun 4. komppaniassa joukkueenjohtajana), joukkueenjohtajana jääkärivääpeli Carl August af Björkstén, joukkueenjohtajana jääkärivaravääpeli Edvin Abraham Sippola.
Komppaniassa palvellet Saksan jääkärit: joukkueen varajohtajana jääkärialiupseeri Artturi Villehard Suomi (palveli myös samassa tehtävässä 2. komppaniassa) ja joukkueenjohtajana Edvin Sippola.
2. komppania.
Päällikkö: jääkärikapteeni Johan Hugo Harald (15. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivänrikki Gustav August Sepperi, jääkärivääpeli Paavo Vihtori Tassari (14. huhtikuuta alkaen), jääkärivänrikki Väinö Vilho Räsänen (siirrettiin 15. huhtikuuta konekiväärikomppanianpäälliköksi).
Komppaniassapalvelleet Saksan jääkärit: aliupseeritehtävissä jääkärialiupseeri Vilho Kaija.
3. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Ivar Magnus Lidström (14. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Yrjö Fredrik Pohjankoski (10. huhtikuuta alkaen)
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: kuormastoaliupseeri: jääkärialiupseeri Nestori Eevertti Roos myöh. Järvinen.
Konekiväärikomppania.
Päällikkö: jääkärivänrikki Väinö Vilho Räsänen (15. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivaravääpeli Juho Heikki Myllykoski (osallistui aikaisemmin Mouhun rintaman taisteluihin ja haavoittui 15. maaliskuuta 1918).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Komppanianpäällikkönä jääkäriluutnantti Karl Waldemar Henriksson, jääkärialiupseeri Eino Albert Snellman (siirrettiin 23. huhtikuuta konekiväärikomppaniaan), esikuntavääpelinä jääkärivaravääpeli Taavetti Tenhunen (15. huhtikuuta 1918 alkaen).
18. jääkäripataljoona

18. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Komentaja: jääkärikapteeni Oscar Bjarne Hugo Nordenswan (25. maaliskuuta alkaen).
Pataljoonasta muodostettiin sodan jälkeen Kajaanin Sissipataljoona
Joukko-osastot.
1. komppania.
Päällikkö: jääkäriluutnantti Lennart Wilhelm Hannelius ja jääkärivänrikki Kaarlo Aleksanteri Heiskanen (23. huhtikuuta 1918 alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Carl August af Björkstén, jääkärivänrikki Kaarlo Hildén myöh. Kaiharju, jääkärivaravääpeli Erkki Johannes Merikallio, jääkärivaravääpeli Fredrik Villiam Saarela (6. huhtikuuta alkaen), jääkärivääpeli Armas Hjalmar Sihvo (haavoittui 23. huhtikuuta 1918 Muolaan Ilveksen kylässä ja menehtyi haavoihinsa 25. huhtikuuta 1918), aliupseeritehtävissä jääkärivaravääpeli Ville Timonen (siirrettiin 6. jääkärirykmentin esikuntaan), jääkärialiupseeri Pehr-Axel Wahren (14. huhtikuuta alkaen).
2. komppania.
Päällikkö: komppanianpäällikkönä Väinö Vilho Räsänen (siirrettiin 15. huhtikuuta konekiväärikomppanian päälliköksi), jääkäriyliluutnantti Arvid Johannes Wennerström (8. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivääpeli Valtteri Roope Karmo ent. Dahl, jääkärivääpeli Matti Johannes Kurri, jääkärivääpeli Oskar Harald Lefrén, jääkärivaravääpeli Rikhard Vilkman, jääkärivääpeli Johan Arthur Gustafsson.
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkätit: joukkueen varajohtajana jääkärialiupseeri Uuno Sjöblom (siirrettiin koneiväärikomppaniaan), jefreitteri Tuure Happonen.
3. komppania.
Päällikkö: Karl Waldemar Henrikson.
Joukkueenjohtajat: jääkärialiupseeri Antti Emil Kannanniemi (12. huhtikuuta 1918 alkaen, toimi akaisemmin 9. jääkäripataljoonassa), jääkärivaravääpeli Onni Laitinen, jääkärivaravääpeli Johannes Nestori Patjas, jääkärialiupseeri Ahti Aleksanteri Salmikari, jääkärivänrikki Eino Ilmari Järvinen, jääkärialiupseeri Paavo Aaron Aaltonen (15. huhtikuuta 1918 alkaen).
Komppaniassa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärivääpeli Kaarlo Jaakko Kaikkonen, jääkärivaravääpeli Johan Leonard Pavolin.
Konekiväärikomppania.
Päällikkö: jääkärikapteeni Ernst Reinhold von Essen (haavoittui hotakassa 23. huhtikuuta 1918), jääkärivänrikki Frans Herman Ilomäki (25. huhtikuuta alkaen).
Joukkueenjohtajat: jääkärivänrikki Frans Herman Ilomäki (toimi myös v.t. komppanianpäällikkönä), jääkärivääpeli Johan Fredrik Kerrman, jääkärialiupseeri Heikki Nurmi.
Komppanniassa palvelleet Saksan jääkärit: joukkueen varajohtajana jääkärivaravääpeli Uuno Sjöblom, jääkärivaravääpeli Sem Henrik Kärkkäinen (27. maaliskuuta 1918 alkaen), jääkärialiupseeri Kustaa Kuusisto (15. huhtikuuta 1918 alkaen, haavoittui 23. huhtikuuta Ilveksessä).
Pataljoonassa palvelleet Saksan jääkärit.
Adjutanttina jääkärivänrikki Kaarlo Aleksanteri Heiskanen (siirrettiin 23. huhtikuuta komppanianpäälliköksi).
Mark Ryan

Mark Ryan (s. 7. kesäkuuta 1956 Doncaster, Yorkshire) on englantilainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Ura.
Ryan aloitti näyttelemisen 1970-luvulla tehden useita musikaaleja Lontoossa ja jatkoi esiintymisiään aina 1990-luvulle asti jolloin hän teki teatterikiertueita myös Euroopassa.
Televisioon Ryan päätyi vuonna 1982 elokuvassa "Iskuryhmä S.A.S.", jonka jälkeen hän näytteli Nasir-nimistä hahmoa televisiosarjassa "Robin of Sherwood" vuosina 1984–1986. Sarjan jälkeen Ryan teki vierailevia esiintymisiä eri televisiosarjoissa, kuten "Taistelupari", "Elämä käsissä", "Sairaalaelämää", "Frasier" ja "Alias". Hän myös esiintynyt elokuvissa kuten "Korsikan veljekset", "Oopperan kummitus", "Tuomiopäivän tykki", "Charlien enkelit" ja "Transformers", johon Ryan tuli alun perin suunnittelemaan useiden robottien puhetta ja niiden muotoilua elokuvaan. Lopuksi elokuvan ohjannut Michael Bay antoi hänelle Bumblebeen ääniroolin elokuvan loppupuolella. Ryan oli myös mukana elokuvaan pohjautuvassa videopelissä ' Ironhiden äänenä. Vuonna 2009 hän antoi äänensä Jetfirelle elokuvassa ' ja vuonna 2014 Lockdownille elokuvassa "Transformers – Tuhon aikakausi".
Bergströmin ryhmä

Bergströmin ryhmä oli valkoisten länsiarmeijaan kuulunut ryhmä Suomen sisällissodassa. 
Joukko-osastot.
Komentaja: everstiluutnantti Maximilian Spåre, v.t. komentaja everstiluutnantti J. A. K. Renvald
Komentaja: majuri Oskar Wilkman
Pipino Cuevas

Pipino Cuevas, oikealta nimeltään José Isidro Cuevas Gonzáles (s. 27. joulukuuta 1957 Santo Tomas, Meksiko) on uransa lopettanut meksikolainen välisarjan ammattinyrkkeilijä.
Pipino Cuevas saavutti WBA:n maailmanmestaruuden lyötyään tyrmäyksellä puertoricolaisen Ángel Espadan vuonna 1976. Hän puolusti mestaruuttaan menestyksekkäästi seuraavia nyrkkeilijöitä vastaan: Billy Backus, Pete Ranzany, Harold Volbrecht, Clyde Gray ja Scott Clark. Mestaruustittelinsä hän menetti vuonna 1980 Detroitissa Thomas Hearnsille.
Nyrkkeilyuraansa Cuevas jatkoi vielä häviten muun muassa Roberto Duránille ja Mauricio Bravolle vielä 1989. 
Kaikista 50 ammattilaisottelustaan Cuevas voitti 35, joista 31 tyrmäyksellä, mikä on varsin paljon. 
Nyttemmin Cuevas on menestynyt liike-elämässä muun muassa ravintola-alalla ja on tunnettu kultahampaastaan.
Jääkiekon SM-liigakausi 1991–1992

Kausi 1991–1992 oli jääkiekon SM-liigan 17. kausi. Kauden päätteeksi Helsingin Jokerit nappasi mestaruuden, toiseksi sijoittui JyP HT ja pronssia sai HIFK Helsingistä. Pudotuspeleissä pistepörssin kärkisijat miehitti Jokerikolmikko Teemu Selänne (10+7), Otakar Janecký (2+11) ja Keijo Säilynoja (5+6). Runkosarjan voitti JyP HT ja pistepörssin kärjessä oli TPS-kaksikko Mikko Mäkelä (25+45) ja Esa Keskinen (24+45).
Runkosarja.
Uusinta 10.sijasta: Tappara - Hockey-Reipas 2-6
Pudotuspelit.
Puolivälierät.
Ässät välieriin voitoin 2–0.
HIFK välieriin voitoin 2–1.
Välierät.
Jokerit finaaliin voitoin 3–2.
JyP HT finaaliin voitoin 3–2.
Finaalit.
Jokerit mestariksi voitoin 4–1.
Liigakarsinta.
Kiekko-Espoo nousi liigaan, JoKP putosi.
Tappara säilyi SM-liigassa.
Tomi Sykkö

Tomi Sykkö (s. 21. tammikuuta 1983 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä.
TPS-kasvatti Sykkö lähti 19-vuotiaana kasvattajaseurastaan Mestiksessä pelaavaan Kokkolan Hermekseen, jossa hänelle kuitenkin kertyi hyvin vähän peliaikaa ja ei lainkaan tehoja. Sykkö on sen jälkeen edustanut TuToa ja TPS:ää. Kaudella 2007–2008 hän allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen JYPin kanssa. Se purettiin syksyllä 2008.
JYPistä Sykkö siirtyi Ranskan pääsarjan Ours de Villard-de-Lansiin. Ranskassa Sykkö pelasi kaksi kautta ja palasi sitten kotimaahansa. Kauden 2010–2011 hän pelasi II divisioonassa Kiekkohaissa ja TuKVissa.
Sykkö on esiintynyt myös juniorien maajoukkueessa.
Sykkö toimii nykyään Länsirannikon 2-divisioonan sarjatasolla TuKV:n apuvalmentajana.
Siarnaq (kuu)

Siarnaq on Saturnuksen myötäsuuntaan kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2000. Tuolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2000 S 3.
 Kuvassa Siarnaqin kiertorata näytetään suhteessa Saturnuksen muihin epäsäännöllisiin kiertolaisiin verrattuna. Kiertoratojen eksentrisyyttä kuvataan keltaisilla viivoilla.
Paaliaq (kuu)

Paaliaq on Saturnuksen kuu, joka löydettiin lokakuussa 2000, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/2000 S 2.
Inuittiryhmän kuilla Kiviuqilla, Siarnaqilla ja Paaliaqilla ovat väriltään punertavia ja niillä on samanlainen Infrapunaspektri, mikä tukee teoriaa kuitten muodostumisesta suuremmasta taivaankappaleesta.
S/S Everilda

S/S Everilda oli ruotsalaisen Hyperion-varustamon omistama höyrylaiva, joka ajoi miinaan ja upposi 6. joulukuuta 1914 Mäntyluodon eteläpuolella. Laivan 18 hengen miehistöstä jäi henkiin vain perämies.
"Everilda" oli lähtenyt 5. joulukuuta Tukholmasta kohti Mäntyluotoa lastinaan erilaista kappaletavaraa kuten sähkömuuntaja, koneenosia, puuvillaa, teetä, huonekaluja ym. Laiva ohitti seuraavana aamuna Säpin saaren, ja pian laivalta havaittiin meressä kelluva miina. Matkaa jatkettiin erittäin suurta varovaisuutta noudattaen, mutta pian laivan vasemman kyljen kohdalla räjähti toinen miina. Räjähdyksen jälkeen alus kallistui puolelta toiselle ja upposi sitten alle minuutissa. Pelastusveneitä ei ehditty laskea, joten eloonjääneet joutuivat tarrautumaan meren pinnalla kelluviin laivan kappaleisiin. 
Paikalle saapunut toinen alus ruotsalainen S/S "Luna" pelasti neljä miehistön jäsentä sekä kapteenin ja perämiehen. Pelastetut perämiestä lukuun ottamatta vietiin "Lunan" salonkiin, mutta juuri samalla hetkellä myös "Luna" ajoi miinaan ja upposi vieden pelastetut miehet mukanaan. "Everildan" perämiestä oli luultu kuolleeksi, ja hänet oli jätetty pelastusveneen pohjalle. Hän oli kuitenkin ainoa "Everildan" miehistöstä, joka lopulta selvisi onnettomuudesta, samoin "Lunan" miehistö pelastui kokonaisuudessaan.
Alukset upottaneet miinat oli laskettu edellisenä yönä saksalaisesta miinalaiva "Deutschlandista," joka laski Mäntyluodon väylälle kaikkiaan 80 miinaa. Vielä kolmaskin ruotsalaislaiva, S/S "Norra Sverige", ajoi näihin miinoihin ja tuhoutui miehistöineen 7. joulukuuta 1914.
Pelastusyhtiö Neptun nosti suurimman osan "Everildan" lastista vuosien 1915–1916 aikana. Nostotöiden aikana yksi Neptunin sukeltajista kuoli ja toinen sairastui vakavasti. Laivan hylky makaa pohjassa 25–33 metrin syvyydessä.
S/S "Everilda" oli rakennettu Englannissa Whitbyssä vuonna 1882. Sen vetoisuus oli 1 390 brt, koneteho 520 hv, pituus 72,9 metriä, leveys 10,4 metriä ja syväys 5,4 metriä. Toinen uponnut alus, S/S "Luna," oli rakennettu vuonna 1905 Norjassa, josta se oli ostettu tukholmalaiselle Svea-varustamolle pari vuotta myöhemmin. "Lunan" vetoisuus oli 1 080 brt, koneteho 675 hv, pituus 66 metriä, leveys 10 metriä ja syväys lastissa 4,9 metriä.
Vallankumous kulttuuriin

Vallankumous kulttuuriin on Pelle Miljoona &amp; 1980 -yhtyeen kokoelmalevy, joka julkaistiin 3. maaliskuuta 2004. Kokoelma sisältää yhtyeen tunnetuimmat kappaleet vuosilta 1978–1980.
Kokoelman ovat koonneet Tumppi Varonen, Pelle Miljoona sekä Ari Taskinen, ja sen on uudelleenmasteroinut Esa Santonen DER-studiolla tammikuussa 2004.
Kappaleet.
Kaikki sovitukset 1980, paitsi (12) 1978.
Kenny Acheson

Kenneth Henry ”Kenny” Acheson (s. 27. marraskuuta 1957 Cookstown, Pohjois-Irlanti) on entinen brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hänen paras sijoituksensa on kahdestoista Etelä-Afrikan GP:ssä 1983 oltuaan kuusi kierrosta jäljessä kärjestä.
Ura.
Alkuvaiheet.
Acheson aloitti kilpailijan uransa ajamalla isänsä kilpa-autoja sekä Britannian pikkuformulasarjoissa, joissa hän menestyi hyvin. Vuoden 1978 lopussa hänet palkittiin lahjakkaana tulevaisuuden kuljettajalupauksena Grovewood-palkinnolla. Hän voitti Formula Ford -sarjan mestaruuden kolmesti ja kilpaili myös Formula 3 ja Formula 2 -sarjoissa, kunnes hänen jalkansa murtuivat Formula 2 -sarjassa.
Formula 1.
Acheson debytoi F1-sarjassa kaudella RAM-tallin autolla Britannian GP:ssa. Hän osallistui urallaan kymmeneen osakilpailuun, mutta selvisi maaliin saakka vain kerran, Etelä-Afrikan GP:ssa 1983, jossa hän sijoittui 12. Kahdesti kaudella Acheson pääsi kilpailuun, mutta joutui keskeyttämään niissä.
Siirtyminen urheiluautosarjoihin.
Formula 1:sten jälkeen Acheson siirtyi ajamaan CART:ia ja urheiluautosarjoja, joissa hän voitti Japanin urheiluautomestaruuden vuonna 1987. Hän ajoi myös Le Mansin 24 tunnin ajoja Sauberin, Nissanin ja Toyotan autoilla sijoittuen toiseksi vuosina 1989 ja 1992. Acheson lopetti uransa Daytonan 24 tunnin ajojen jälkeen.
Hietaneilikka

Hietaneilikka ("Dianthus arenarius", syn. "D. borussicus") on Euroopassa kasvava harvinainen kohokkikasvi. Suomessa se on rauhoitettu laji. Hietaneilikka kasvaa mätästävästi ja 10–25 senttiä korkeaksi. Sen lehdet ovat lähes neulasmaisia. Laji kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta se ei ole yleinen missään osissa levinneisyysaluettaan.
Ulkonäkö ja koko.
Monivuotinen hietaneilikka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja on tiiviisti mätästävä. Kasvi on kalju. Harmaanvihreät lehdet ovat tasasoukkia, lähes neulasmaisia. Aluslehdet ovat tiheässä. Pitkäperäiset, tuoksuvat isot kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja kapealiuskaisia, lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Hietaneilikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Levinneisyys.
Hietaneilikkaa tavataan luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta sen levinneisyysalue on laikuttainen eikä se ole missään yleinen. Itäisimmät esiintymät ovat Luoteis-Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa, läntisimmät Keski-Saksassa ja Itävallassa. Pohjoisessa hietaneilikkaa tavataan Etelä-Ruotsissa, Baltian maissa ja Etelä- ja Itä-Suomessa. Suomessa hietaneilikan esiintymät seuraavat harjualueita. Sitä kasvaa muun muassa Jämijärvellä Hämeenkankaan alueella, Tammisaaressa Lohjanharjun tuntumassa ja monin paikoin Etelä-Savossa ja Kymenlaaksossa. Pohjoisimmat esiintymät ovat Rautavaaralla, Kontiolahdella ja Sotkamossa.
Suomen populaatiot kuuluvat lajin itäiseen alalajiin "borussicus" (idänhietaneilikka). Nimialalajia "arenarius" (etelänhietaneilikka) esiintyy Suomea lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Baltiassa.
Elinympäristö.
Hietaneilikka kasvaa aurinkoisilla, niukkaravinteisilla ja avoimilla harjutörmillä ja rapakivijyrkänteillä. Toisinaan sitä tapaa myös polkujen, metsäteiden ja tienpientareiden varsilta. Suomessa hietaneilikan taantuminen on seurausta soranotosta, metsänistutuksista ja metsäpalojen vähyydestä. Se on heikko kilpailemaan muiden lajien kanssa kasvupaikkojen kasvaessa umpeen. Suomessa hietaneilikan esiintymistä on suojeltu 16 prosenttia. Tammisaaressa lajia on myös onnistuneesti pystytty siirtämään tienrakentamisen alta ja kylvämään uusille kasvupaikoille tienpientareille. Uhanalaisluokituksessa hietaneilikka on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi. 
Hietaneilikka on Suomessa erittäin uhanalaisen hietaneilikkavyökoin ("Caryocolum schleichi") ravintokasvi.
Käyttö.
Hietaneilikkaa kasvatetaan myös koristekasvina.
Friuli

Friuli oli valtio koillisessa Italiassa, mutta se kuvaa myös aluetta, joka sijaitsee autonomisessa Friuli-Venezia Giuliassa. Friulilla on aina ollut oma Friulin kieli ja kulttuuri. Sijaintinsa vuoksi se on ollut useita kertoja historiansa aikana useiden kansojen valloituksen kohteena. Friulia ovat hallinneet muiden muassa venetsialaiset, Itävalta-Unkari ja Napoleon. Sillä on oma lippu ja vaakuna. Vuonna 1921 koko Friulin alue liitettiin Italian valtioon, mutta suhteet Itävaltaan ja naapurialueisiin säilyivät edelleen läheisinä. Friuli-Venezia Giulian hallinnollinen pääkaupunki on Trieste, kun taas Udine on Friulin kulttuurikeskus.
Allen Berg

Allen Berg (s. 1. elokuuta 1961 Vancouver, Kanada) on entinen kanadalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan yhdeksään osakilpailuun saavuttamatta yhtään MM-pistettä.
Berg teki debyyttinsä F1-sarjassa Itä-Yhdysvaltain GP:ssa 1986 Osella-tallin autolla. Tämän jälkeen hän osallistui kauden aikana kahdeksaan osakilpailuun, joista parhaaksi saavutukseksi jäi Saksan GP:sta 12. sija.
Kathrin Klaas

Kathrin Klaas (s. 6. helmikuuta 1984) on saksalainen moukarinheittäjä. 
Tampereen alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2003 Klaas oli kahdeksas ja Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005 neljäs. Helsingin MM-kisoissa 2005 Klaas jäi karsinnassa vaille tulosta. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli kuudes.
Klaas karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kisoissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Klaas sijoittui neljänneksi ennätyksellään 74,23. Saman vuoden Belgradin universiadeissa hän sai pronssia. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Klaas karsiutui loppukilpailusta. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 71,89 m.
Helsingin EM-kilpailuissa 2012 Klaas oli neljäs tuloksella 70,44 ja Lontoon olympialaisissa 2012 niin ikään neljäs ennätyksellään 76,05. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 Klaas oli neljäs ja Pekingin MM-kilpailuissa 2015 kuudes.
Klaas karsiutui 2016 loppukilpailusta sekä Amsterdamin EM-kilpailuissa että Rio de Janeiron olympialaisissa. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 11:nneksi ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 seitsemänneksi.
Klaasin ennätys on 10. elokuuta 2012 Lontoossa heitetty 76,05. Hän on tuloksella Saksan kaikkien aikojen tilastossa Betty Heidlerin jälkeen toisena.
Scooby-Doo (hahmo)

Scoobert ”Scooby”-Doo on kuvitteellinen koira, joka esiintyy nimikkohahmona "Scooby-Doo"-televisiosarjoissa ja -elokuvissa. Scooby-Doo on tanskandoggi, jonka paras ystävä on Shaggy Rogers (joissakin suomennoksissa Nuhru).
Franco Forini

Franco Forini (s. 22. syyskuuta 1958 Muralto, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan ainoastaan kolmeen osakilpailuun Osella-tallin autolla kaudella . 
Forini starttasi kahteen GP:hin, mutta ei selviytynyt maaliin saakka kertaakaan, eikä näin ollen kyennyt saavuttamaan MM-pisteitä.
S/S Norra Sverige

S/S Norra Sverige oli ruotsalainen Svea-varustamon matkustajahöyrylaiva, joka ajoi miinaan ja upposi Mäntyluodon lähellä 7. joulukuuta 1914. Laivan 25 hengen miehistö menehtyi turmassa.
"Norra Sverige" oli lähtenyt kappaletavaralastissa mutta ilman matkustajia Ruotsista kohti Mäntyluotoa 6. joulukuuta 1914. Saman päivän aamuna ajoivat ruotsalaiset S/S "Everilda" ja S/S "Luna" saksalaisen miinalaivan laskemiin miinoihin ja upposivat Mäntyluodon lähellä. Mäntyluodon satamakomendantti lähetti heti tiedotteen kaikkiin Suomen ja Ruotsin satamiin ja pyysi keskeyttämään liikenteen Mäntyluotoon. Kaikki Ruotsista kohti Mäntyluotoa lähteneet alukset "Norra Sverige" -laivaa lukuun ottamatta saatiinkin pysäytettyä, kun torpedoveneet tavoittivat ne matkan varrella.
Mäntyluodon satamakomendantti siirtyi moottoriveneellä Säpin saareen heti 7. joulukuuta aamulla ja odotti siellä yhdessä luotsien kanssa "Norra Sverigen" saapumista. Kun laiva nähtiin lännen horisontissa, he lähtivät sitä kohti moottoriveneellä ampuen samalla valoraketteja ja heiluttaen lippuja. Laivalta ei kuitenkaan huomattu tätä, ja se jatkoi matkaansa kohti Mäntyluodon satamaa. Saavuttuaan miinakentän lähelle laiva nosti luotsilipun ja jäi odottamaan luotsia. Luotsit eivät uskaltaneet enää lähestyä miinakenttään ajelehtimassa ollutta laivaa, ja pian laivan keskiosan kohdalla räjähtikin miina. Laiva upposi nopeasti vieden koko 25 hengen miehistön mukanaan.
Rautarunkoinen, kaksimastoinen ja yksipiippuinen S/S "Norra Sverige" oli rakennettu vuonna 1875 Gävlessä Nya Varvetin telakalla. Sen vetoisuus oli 759 brt, koneteho 480 hv, pituus 57,6 metriä, leveys 8,1 metriä ja syväys lastissa 4,1 metriä.
Setä Samulin sirkus

Setä Samulin sirkus on Pelle Miljoona &amp; Rockers -yhtyeen yhdeksäs ja Pelle Miljoonan 25. albumi. Se julkaistiin 18. elokuuta 2004.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona sekä sovittanut Rockers.
Renault Samsung SM3

Renault Samsung SM3 on Nissan Bluebird Sylphy G10/Nissan Almera N16 -pohjainen malli, jota valmistaa Etelä-Koreassa Renault Samsung Motors.
Vuonna 2006 SM3 julkaistiin Nissan Almera Classic -nimellä Ukrainassa ja Venäjällä. Samana vuonna auto julkaistiin Väli- ja Etelä-Amerikassa Nissan Almerana täyttämään Sentran alapuolelle jäänyt aukko mallistossa Sentran kasvaessa uudistuksen yhteydessä.
Vuodesta 2009 lähtien valmistettu toisen sukupolven SM3 on uudelleennimetty Renault Fluence.
S/S Helsingfors

S/S Helsingfors oli Helsingfors Ångfartygs Aktiebolagetin omistama suomalainen yhdistetty rahti- ja matkustajalaiva, joka ajoi karille ja upposi Bengtskärin lähellä 1. tammikuuta 1905, jolloin kuusi miehistön jäsentä menehtyi. Tapaus antoi alkusysäyksen Bengtskärin majakan rakentamiselle.
"Helsingfors" oli matkalla Lyypekistä Helsinkiin lastinaan kaoliinia ja jonkin verran kiinanposliinia. Alus sai määräyksen poiketa Hangossa, mutta matkalla sinne se ajoi sumun ja myrskyn vallitessa karille Örön ja Bengtskärin välillä Bengtskärin luoteispuolella. Hangosta paikalle lähetetty pelastusalus "Protector" ajoi sekin karille lähestyessään S/S "Helsingforsia" mutta onnistui seuraavana päivänä irrottautumaan karilta ja siirtymään "Helsingforsin" viereen. "Helsingfors" oli kuitenkin tässä vaiheessa jo kallistunut, ja pian se kääntyi ympäri. Tällöin viisi miehistön jäsentä jäi loukkuun laivan sisällä ja kuudes hukkui meren pinnalla. "Helsingforsin" upottua osa sen kansirakenteista ja rikistä jäi veden pinnan yläpuolelle, ja laivan miehistön jäseniä kiipesi sinne turvaan. 
"Helsingforsin" hylyn jäänteet makaavat sorapohjalla 13 metrin syvyydessä höyrypannujen ylimpien osien ulottuessa 8 metrin syvyyteen. "Helsingforsin" uppoaminen vauhditti Bengtskärin majakan rakennushanketta, ja majakka valmistuikin sinne vuonna 1906.
S/S "Helsingfors" oli rakennettu vuonna 1902 Antwerpenissä Chantier Naval Auversiosin telakalla. Sen vetoisuus oli 437 nrt, pituus 63 metriä, leveys 9,12 metriä ja höyrykoneen teho 800 ihv.
M/S Brita Dan

M/S Brita Dan oli tanskalainen Rederiet J. Lauritzenin omistama vuonna 1961 valmistunut moottorialus, joka sai pohjakosketuksen ja upposi Santkarin ulkopuolella Rauman edustalla 7. marraskuuta 1964. Onnettomuudessa kuoli kolme laivan miehistön jäsentä.
"Brita Dan" oli tulossa Norresundbystä Tanskasta tyhjänä Raumalle hakemaan selluloosalastia, kun sen perä iskeytyi kovassa 9 boforin luoteismyrskyssä kariin kello 6.05 aamulla laivan odottaessa luotsia Kylmäpihlajan majakan lähellä. Alus tuli ohjauskyvyttömäksi, ja vähän ajan kuluttua myös sen kone pysähtyi, kun vesi täytti laivan konehuoneen. Osa miehistöstä siirtyi paikalle tulleisiin pelastusaluksiin kello 11 aikaan, kun laivan keula alkoi jo näkyvästi kohota ylös. Voimakas myrsky teki pelastustöistä erittäin vaativia. Laiva alkoi kallistua tuntia myöhemmin, ja puolen tunnin kuluttua tästä laivaan jääneet päällikkö ja yhdeksän miestä joutuivat veden varaan. Heistä saatiin pelastettua seitsemän paikalla olleisiin aluksiin, mutta kolme miestä hukkui laivan vajotessa pohjaan.
Hollming Oy nosti "Brita Danin" hylyn pinnan lähelle kesällä 1965, ja suhteellisen uudesta laivasta irrotettiin kaikki käyttökelpoinen materiaali. Riisuttu hylky laskettiin sitten takaisin pohjaan, jossa se edelleenkin on. Vuonna 2003 Suomen ympäristökeskus poisti hylystä noin 20 tonnia sinne jäänyttä öljyä.
M/S "Brita Dan" oli keskikokoinen 3 065 brt:n rahtilaiva, jossa oli neljä ruumaa ja kansirakennus laivan perässä.
Tää on kapinaa!

Tää on kapinaa! on Pelle Miljoonan kokoelmalevy, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2005. Levy sisältää Pelle Miljoona &amp; N.U.S. -yhtyeen kitaristi Pasi ”Bastard” Huopalaisen nauhoittamia N.U.S.:n ja sitä edeltäneen Jasminen keikkoja sekä treenejä vuosilta 1976–1978. Mukana on myös kaksi radio-ohjelmapätkää.
Äänitykset on tehty National-kasettimankalla ja kahdella muovisella, kolmionmuotoisella Philips-mikillä. Levy on LampLiteLtd:n ensimmäinen CD-julkaisu.
Torpedovene Bditelnyi

Bditelnyi oli Venäjän keisarikunnan laivaston Bditelnyi-luokan torpedovene, joka ajoi Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen "SM UC58" laskemaan miinaan 27. marraskuuta 1917 Outoorin kohdalla Mäntyluodon eteläpuolella. Onnettomuudessa menehtyi noin 50 miehistön jäsentä ja kaksi laivan mukana ollutta suomalaista luotsia. Yhdeksän matruusia onnistui pelastautumaan ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen.
Valmistus.
"Bditelnyj" oli rakennettu Saksassa vuonna 1906. Sen pituus oli 64 metriä, leveys 7 metriä ja suurin matkanopeus 27 solmua. Laiva oli varustettu torpedoputkilla, tykeillä ja myöhemmin lisättiin miinanlaskukiskot, joissa kyettiin kuljettamaan kuusitoista miinaa. Voimanlähteenä oli kaksirivinen 6 000 hevosvoiman trippelihöyrykone.
Palvelus.
Aluksen aseistukseksi muutettiin 1912 kaksi 75 millimetrin tykkiä ja kuusi konekivääriä eikä se saavuttanut enää kuin 22 solmun nopeuden "Bditelnyj", joka kuului 7. torpedovenedivisioonaan, valvoi ensimmäisen maailmansodan aikana Turun ja Ahvenanmaan merialueita ja tapahtumahetkellä se oli matkalla Raumalta Mäntyluotoon. Laiva oli ottanut luotsin Pirskerissä sijainneelta Luvian luotsiasemalta. Aluksen saavuttua noin kello 15 Outoorin kohdalle räjähti miina sen komentosillan kohdalla, jolloin koko keulaosa tuhoutui. Peräosa pysyi pinnalla noin kymmenen minuuttia ja eloonjääneet kamppailivat meressä laivan kappaleiden seassa. Yhdeksän heistä onnistui pääsemään ainoaan ehjänä säilyneeseen pelastusveneeseen ja soutamaan Mäntyluodon satamaan. 
Muutamia päiviä onnettomuuden jälkeen samalla paikalla tapahtui vielä toinenkin onnettomuus, jossa kaksi paikalle tullutta venäläistä kymmenmetristä puista miinanraivaajavenettä tuhoutui miehistöineen toisen veneistä ajettua miinaan. Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene "SM UC58" oli laskenut kaikkiaan 18 miinaa Outoorin väylälle jo elokuussa 1917. Sodan jälkeen kesinä 1919 ja 1922 Helsingin Meripelastustoimi Oy nosti "Bditelnyin" hylystä aseistusta, koneenosia ja arvometallia. Hylky jäi sitten unohduksiin, kunnes porilaiset urheilusukeltajat löysivät sen uudelleen kesällä 1990.
Giovanni Vailati

Giovanni Vailati (24. huhtikuuta 1863 Crema, Italia – 14. toukokuuta 1909) oli italialainen analyyttinen ja pragmatistinen filosofi, tieteenhistorioitsija ja matemaatikko.
Vailati syntyi Cremassa Lombardiassa ja opiskeli insinööritieteitä Torinon yliopistossa. Hän työskenteli Giuseppe Peanon ja Vito Volterran apulaisena ja luennoi mekaniikan historiasta. Myöhemmin hän opetti matematiikkaa ja suoritti omia tutkimuksiaan. Vailati sai kansainvälistä mainetta jo eläessään, mutta tuli uudelleen löydetyksi 1950-luvulla. Hän ei julkaissut kokonaisia teoksia, mutta jätti jälkeensä muun muassa noin 200 esseetä.
Vailatin filosofiaa koskeva näkemys oli, että se tarjosi valmistautumisen ja työkaluja tieteelliselle työlle. Koska filosofian tuli olla neutraalia suhteessa kilpaileviin uskomuksiin, käsityksiin, teoreettisiin rakenteisiin jne., filosofin tuli välttää erityisen teknisen kielen käyttöä, ja käyttää sen sijaan kieltä, jota kiinnostuksen kohteena olevalla alueella jo käytettiin. Tämä ei tarkoittanut kaiken tavallisen kielen hyväksymistä, vaan sen vikojen korjaamista uusien termien kehittämisen sijaan.
Vailatin totuutta ja merkitystä koskevat teoriat saivat vaikutteita muun muassa C. S. Peirceltä ja Ernst Machilta. Hän sai vaikutetita myös Peanolta, William Jamesilta, Platonilta, George Berkeleyltä, Gottfried Leibnizilta, Victoria Welby-Gregoryltä, G. E. Moorelta, Bertrand Russellilta ja Franz Brentanolta.
Tieteenhistoriassa Vailati oli kiinnostunut ennen kaikkea mekaniikan, logiikan ja geometrian historiasta. Hän tutki muun muassa Aristoteleen jälkeistä antiikin kreikkalaista mekaniikkaa, Galileo Galilein edeltäjiä, logiikan ja tietoteorian matemaattisia seurauksia sekä Girolamo Saccherin epäeuklidista geometriaa.
S/S Eggo

S/S Eggo oli saksalainen rahtihöyrylaiva, joka upposi Itämerellä Tvärminnen lähellä 11. marraskuuta 1921. Onnettomuudessa hukkui seitsemän miehistön jäsentä.
S/S "Eggo" oli rakennettu 1913 Lyypekissä Kochin telakalla. Se liikennöi aiemmin "Mehedya"- ja "Herrmann Heinrich" -nimisenä, ja viimeksi se oli saksalaisen Hamburg-Bremen-Amerika-Linien-varustamon omistuksessa. "Eggon" vetoisuus oli 387 brt ja pituus 47 metriä.
Marraskuussa 1921 "Eggo" oli tuomassa kivihiililastia Blythistä Englannista Tammisaareen Lohjan Kalkkitehdas Oy:lle, kun se sai yöllä pohjakosketuksen Jussarön eteläpuolella. Laivan saama vuoto oli kuitenkin niin pieni, että se kykeni jatkamaan matkaa omin voimin. Hästö-Busön luona sen saamia vaurioita tutkittiin matalassa vedessä. Paikalle tulleesta pelastusalus "Frejasta" lähetetty sukeltaja löysikin "Eggon" rungosta yhden pienen vauriokohdan ja korjasi sen.
"Eggo" jatkoi korjauksen jälkeen matkaansa samana aamupäivänä kohti Tammisaarta. Kello 10.45 laiva kierähti kuitenkin ympäri ja upposi nopeasti. Seitsemän miehistön jäsentä ja laivalla mukana olleet luotsi ja tullipäällikkö onnistuttiin nostamaan pelastusalus "Frejaan", mutta seitsemän miestä, heidän joukossaan laivan päällikkö, hukkui. Laiva oli ennen kaatumistaan kallistunut voimakkaasti ja menettänyt ohjattavuutensa. Kaatumisen syynä pidettiin joko aiemmassa tarkastuksessa havaitsematta jäänyttä vuotokohtaa tai hiililastin siirtymistä merenkäynnissä.
"Eggon" hylky on oikealla kyljellään 32 metrin syvyydessä Hästö-Busön ja Tvärminnen välillä Sjögrundin luoteispuolella. Hylyn löysivät vuonna 1986 Finnairin sukeltajat.
Isaac Levi

Isaac Levi (30. kesäkuuta 1930 – 25. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen filosofi ja Columbian yliopiston John Dewey -oppituolin filosofian professori. Filosofina Levi lukeutui pragmatisteihin. Hän käsitteli erityisesti tietoteoriaa, päätösteoriaa ja tieteenfilosofiaa.
Levi tuli tunnetuksi ensimmäisellä teoksellaan "Gambling with Truth", jossa hän tarjoaa tietoteorian päätösteoreettisen muotoilun, joka soveltaa klassista pragmatismia, kuten William Jamesin ja C. S. Peircen ajattelua.
Carl Lumbly

Carl Lumbly (s. 14. elokuuta 1952 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan tohtori Miles Hawkinsina televisiosarjassa "M.A.N.T.I.S.".
Ura.
Lumbly syntyi Yhdysvalloissa Minnesotan osavaltiossa ja hänellä on sukujuuria Jamaikalla. Hän opiskeli englantia ja työskenteli muun muassa toimittajana. Muutettuaan San Franciscoon Lumbly meni koe-esiintymisiin ja päätyi näyttelemään televisiosarjassa "Cagney ja Lacey". Hän on näytellyt elokuvissa, kuten "Just a Dream", "Kunnian puolesta", "Taas svengaa", "Viha lepää vierelläni" ja "Pako Alcatrazista". Lumbly on vieraillut televisiosarjoissa "West Wing", "Eron lait", "Teho-osasto", "Enkelin kosketus", "LA Law", "Erilaiset ystävät" ja "Alias".
Lumbly on tehnyt myös muutamia äänirooleja, joista tunnetuin on Metsästäjä Marsista animaatiosarjassa "Justice League" ja "Justice League Unlimited".
Lumbly oli naimisissa Vonetta McGeen kanssa tämän kuolemaan asti, ja heillä on yksi lapsi.
Arambol

Arambol on Pelle Miljoona &amp; Rockers -yhtyeen kymmenes ja Pelle Miljoonan 26. albumi. Se julkaistiin 23. elokuuta 2006.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona sekä sovittanut Rockers.
William Pepperell Montague

William Pepperell Montague (11. marraskuuta 1873 Chelsea, Massachusetts – 1. elokuuta 1953 New York) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän kuuluu uuden realismin koulukunnan perustajiin. Koulukunta oli yhdessä pragmatismin kanssa haastamassa 1800-luvun loppupuolen yhdysvaltalaista filosofiaa hallinnutta idealismia.
Montague opiskeli Harvardin yliopistossa, ja väitteli tohtoriksi vuonna 1898. Montague opetti muun muassa Harvardissa, Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja Columbian yliopistossa. Vuodesta 1920 hän toimi Columbian yliopiston professorina. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1947.
Unabomber!

Unabomber! on Pelle Miljoona Unabomber -yhtyeen ensimmäinen ja Pelle Miljoonan 27. albumi. Se julkaistiin 26. syyskuuta 2007. 
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 31.
SS-Wachsturmbann Eimann

SS-Wachsturmbann Eimann oli SS-Heimwehr Danzigin reserviyksikkö Danzigissa. Se perustettiin kesäkuussa 1939.
Perustaminen.
Yksikkö perustettiin SS-Brigadeführer Schaferin käskystä yhteistyössä SS:n koillisen alueen kanssa. Se sai nimensä komentajansa, SS-Sturmbannführer Kurt Eimannin, mukaan.
Alayksiköt.
Yksikkö oli ensimmäinen sotilaallisesti organisoitu myöhemmän SS-divisioona Totenkopfin yksikkö. Sen koostumus oli:
Toiminta.
Ennen Toisen maailmansodan alkamista yksikön tehtävänä oli määritellä paikat alueensa keskitysleireille ja organisoida niiden toiminta. Se päätti muun muassa Stutthofin keskitysleirin sijainnista elokuussa 1939.
Sodan alussa yksikkö otti osaa taisteluihin Danzigissa ja kaupungin ympäristössä. Myöhemmin se siirrettiin entisen Puolan käytävän alueelle, missä sitä käytettiin "poliisitehtäviin". Nämä tehtävät koostuivat lähinnä jäljellä olevien puolalaissotilaiden kiinniottamisesta, siviilien terrorisoinnista, sekä poliittisten johtajien, pappien, älymystön, juutalaisten ja saksalaisten Puolaan kuljetettujen vammaisten ihmisten eliminoimisesta.
Hitlerin vieraillessa Danzigissa 19. syyskuuta 1939 yksikkö osallistui turvallisuusjärjestelyihin Olivassa ja Danzigissa. Kaksi komppaniaa vartioi Hitlerin päämajaa Sopotissa. Danzigin taistelujen jälkeen yksikkö vangitsi ja sijoitti suuren määrän siviileitä Neufahrwasserin, Stutthofin ja Grenzdorfin keskitysleireihin, joissa kaksi komppaniaa toimi myös vartijoina.
Yksikkö lakkautettiin 1940 ja sen jäsenet siirrettiin toisiin Totenkopf-yksiköihin.
Renault Koleos

Renault Koleos on kompakti crossover, joka esiteltiin ensin konseptiautona vuoden 2006 Pariisin autonäyttelyssä. Koleos on Renault’n suunnittelema ja Nissanin kehittämä, ja se perustuu samalle pohjalevylle kuin toisen sukupolven Mégane, Nissan X-Trail ja Qashqai. Sitä valmistaa Renault’n eteläkorealainen tytäryhtiö Renault Samsung Motors, ja kotimarkkinoilla sen nimi on Renault Samsung QM5.
Renault’lla oli vain vähän kokemusta crossover-markkinoilla, valmistettuaan Scénic RX4 -mallia ja Kangoo 4x4:ää, mutta ei ollut koskaan valmistanut aitoa crossoveria. Koleosin muotoilu pohjautuu Renault Koléos- ja Renault Egeus -konseptiautoihin. Ensimmäinen Koléos-konsepti esiteltiin jo Geneven autonäyttelyssä vuonna 2000. Koleosiin tulevia moottoreita ei ole käytetty missään muussa mallissa, mutta niitä tullaan käyttämään Cliossa ja Lagunassa.
Renault Koleos I (2007–2015).
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä Koleos sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Renault Koleos II (2016–).
Moottorit ovat 1,6 (130 hv) ja 2,0-litraiset (175 hv) turbodieselit. Molempia on saatavilla etu- ja netovetoisena sekä manuaali- ja automaattivaihteistoilla.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Koleos sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Kari Kyrönseppä

Kari Väinämö Kyrönseppä (s. 6. elokuuta 1943 Lappeenranta) on suomalainen käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. 
Kyrönseppä on työskennellyt pitkään Yleisradiossa ja ollut mukana tekemässä useita komediasarjoja, kuten "Ällitälli" (1971), "Hepskukkuu" (1979), "Tatsia! Tatsia!" (1981–1982), "Velipuolikuu" (1983–1984), "Mutapainin ystävät" (1984) sekä "Hymyhuulet" (1987). Myöhemmin hän on toiminut muun muassa yhtenä "Kotikadun" (2006–2007) käsikirjoittajana. 
Kyrönseppä on osallistunut myös pitkien elokuvien käsikirjoittamiseen, kuten "Äl’ yli päästä perhanaa" (1968), "Asfalttilampaat" (1968) ja "V. Y. Vihdoinkin yhdessä" (1986). Jälkimmäinen on jäänyt hänen ainoaksi pitkän elokuvan ohjaustyökseen.
Idänkurho

Idänkurho eli idänketokurho ("Carlina biebersteinii", aikaisemmin "Carlina vulgaris" subsp. "longifolia") on piikkinen, Euraasiassa kasvava asterikasvi. Suomessa se on uhanalainen ja rauhoitettu kasvi. Idänkurho on Savonlinnan nimikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Idänkurho kasvaa 40–70 cm pitkäksi. Sen varsi on hennohko. Kasvin ruusukelehdet ovat melko pystyjä. Alimmat varsilehdet ovat ruusukelehtien mittaisia, mutta lyhenevät varren yläosaan mentäessä. Kaikkien lehtien lapa on ohut, kapeansuikea, selvästi karvainen ja pienihampainen. Lehtien hampaissa on yksi hento piikki. Idänkurhon kukat ovat kellertäviä ja niitä on tavallisesti 1–5 kappaletta. Se kukkii heinä-elokuussa. Idänkurho on hennompi, korkeampi ja pienipiikkisempi kuin lännenkurho ("C. vulgaris").
Levinneisyysalue.
Idänkurhon levinneisyysalue ulottuu Ranskasta Siperiaan. Itämeren piirissä lajia tavataan Suomen lisäksi Kaakkois-Ruotsissa, Baltiassa ja Puolassa. Suomessa idänkurho oli vielä 1960–1970-luvuilla jokseenkin yleinen Itä-Suomessa. Nykyisin kasvista tunnetaan viitisentoista esiintymää Etelä-Hämeestä ja Etelä-Savosta.
Idänkurho on muinaistulokas. Suomeen kasvi levisi idästä peltoviljelyn ja laiduntamisen myötä kaskikulttuurin aikana. Suurin syy idänkurhon nopeaan harvinaistumiseen on perinteisten avointen kasvupaikkojen umpeenkasvu.
Elinympäristö.
Aikaisemmin idänkurhon tyypillisiä kasvupaikkoja olivat kaskialueiden ahot ja peltojen ja teiden pientareet. Nykyään lajia tavataan enemmän valoisilta männikkörinteiltä ja sekametsistä. Idänkurho kestää paremmin umpeenkasvamista kuin lännenkurho.