tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gaudi (albumi)

Gaudi on brittiläisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin kymmenes ja viimeinen virallinen albumi vuodelta 1987. Konseptialbumin innoituksena olivat katalonialaisen arkkitehdin Antoni Gaudín elämä ja taide. Gaudí tunnettiin pakkomielteisestä suhtautumisesta työhönsä, ja albumin kappaleet käsittelevät työn ja normaalin perhe-elämän välistä ristiriitaa.
Yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä Eric Woolfson vaikuttui Gaudín suunnittelemista rakennuksista Barcelonan-matkallaan, mutta kesti vuosia ennen kuin hän tarttui aiheeseen musiikillisesti. "Gaudin" äänitysten aikoihin yhtyeen jäsenet lounastivat usein Abbey Roadin studioiden lähellä sijainneessa Keats-nimisessä ravintolassa, jonka viinuri oli kotoisin Barcelonasta. Hänen improvisoitu monologinsa kuullaan albumin alussa.
"Gaudin" menestys jäi yhtyeen parin edellisen albumin tavoin melko vaatimattomaksi. Yhdysvalloissa listasijoitus oli parhaimmillaan 57. eli koko The Alan Parsons Projectin levytyshistorian huonoin. Britanniassa sijoitus oli 66., mikä merkitsi hienoista parannusta edelliseen albumiin "Stereotomyyn", joka ei ollut noussut listoille lainkaan. Useissa manner-Euroopan maissa "Gaudi" nousi kuitenkin listojen kärkipäähän, ja Espanjassa albumi myi kultaa. Espanjalaisten urheilufanien keskuudessa tuli myös suosituksi laulaa albumilta mukailtua hokemaa ”La Sagrada, Barcelona” jalkapallo-otteluiden aikana.
"Gaudin" arvostelut ovat vaihdelleet keskinkertaisesta kielteiseen. "AllMusic"-sivuston Mike DeGagnen mukaan albumilta puuttuu The Alan Parsons Projectin aiempien albumien ”jämäkkyys”. Kappaleet toimivat yksittäin, mutta eivät muodosta kokonaisuutta eikä Gaudí-teema ole albumilla läsnä juuri lainkaan. Sivuston mukaan "Gaudi" on 1980-luvun puolivälissä julkaistujen "Vulture Culturen" ja "Stereotomyn" ohella The Alan Parsons Projectin huonoin albumi. Colin Larkinin "The Encyclopedia of Popular Music" sen sijaan pitää albumia parannuksena verrattuna kahteen edelliseen.
"Gaudin" myötä The Alan Parsons Projectin levytyssopimus Arista Recordsin kanssa umpeutui. Woolfsonin mukaan levy-yhtiö ei ollut järin innoissaan Espanjalaista arkkitehtuuria käsittelevästä rock-albumista. Yhtye alkoi työstää uutta "Freudiana"-nimistä albumia, mutta sitä ei lopulta julkaistu The Alan Parsons Projectin nimellä, vaikka kokoonpano olikin käytännössä sama. Yhtye hajosi vuonna 1990 ja "Gaudi" pysyi viimeisenä The Alan Parsons Project -albumina vuonna 2014 ilmestyneeseen "The Sicilian Defenceen" saakka.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin kirjoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
A-puoli
B-puoli
Roxanna Panufnik

Roxanna Panufnik (s. 24. huhtikuuta 1968 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen säveltäjä, jonka sävellystöihin kuuluu monia erilaisia töitä oopperoista, baleteista ja kamarimusiikista televisio- ja elokuvasävellyksiin. Panufnikin suosituimpiin töihin on kuulunut monet hänen muisto- tai juhlasävellyksensä.
Roxanna Panufnik syntyi vuonna 1968 Lontoossa. Hänen isänsä on puolalainen säveltäjä Andrzej Panufnik. Roxanna alkoi säveltää kolmivuotiaana, ja ensimmäisen varsinaisen musiikkiteoksensa hän teki 12-vuotiaana. Hän oli 16-vuotias, kun hänen säveltämänsä sielunmessu esitettiin Chichesterin tuomiokirkossa.
Panufnik opiskeli Kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa säveltämistä ja harppua. Valmistuttuaan hän työskenteli jonkin aikaa BBC:llä BBC Young Musician -ohjelman ja Proms-festivaalin parissa.
Panufnik liitettiin varhaisvaiheessa isäänsä, joka myös oli mukana tekemässä joitain hänen varhaisteoksiansa. Roxanna Panufnik nousi kuitenkin 1990-luvun aikana isänsä varjosta, ja esimerkiksi Westminsterin katedraalin kuorolle kirjoitettu ”Westminster Mass of 1998” on ollut suosittu. Teos tehtiin kardinaali Basil Humen 75-vuotissyntymäpäivän juhlallisuuksia varten. Panufnik on tehnyt sen jälkeen myös muita juhlateoksia. Kappaleen ”All Shall Be Well” hän teki Exultate Singersin toimeksiannosta Berliinin muurin murtumisen 20-vuotisjuhlapäivälle ja yhdeksästä kuorokappaleesta koostuneen teoksen "A Garland for Linda" Linda McCartneyn muistolle.
Panufnik sävelsi Varsovan kansallisoopperan toimeksiannosta kamarioopperan, jonka ensi-esitys oli huhtikuussa 2000 Krzysztof Warlikowskin ohjaamana. Savannahin musiikkijuhlilla puolestaan esitettiin Panufnikin viulukonsertto "Abraham", jossa hän yhdisti juutalaisia, kristillisiä ja islamilaisia vaikutteita. Panufnik sävelsi vuonna 2018 oratorion "Faithful Journey". Se oli tarkoitetu Puolan itsenäisyyden satavuotispäiville, ja sen olivat tilanneet Birminghamin kaupungin sinfoniaorkesteri ja Puolan radion kansallinen sinfoniaorkesteri.
Z-Z-Zorro!

Z-Z-Zorro! ("Zorro: The Gay Blade") on vuonna 1981 ensi-illan saanut yhdysvaltalainen Zorro kirjahahmoon perustuva komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Peter Medak ja pääosassa näyttelivät George Hamilton, Lauren Hutton, Ron Leibman ja Brenda Vaccaro.
Juoni.
Don Diego Vega seuraa isänsä jalanjälkiä ja ottaa Zorron roolin yrittäen puolustaa pahamaineiselta kapteeni Estebanilta. Loukkaantuessaan pahasti hänen homo kaksoisveljensä Bunny Wigglesworthin on otettava sankarin rooli.
Populaarikulttuurissa.
Elokuvassa Joker, Zorro elokuvan nimi näkyy elokuvateatterin ulkokyltissä, joka on viittaus Bruce Wayneen.
Freudiana

Freudiana on Eric Woolfsonin säveltämä ja Alan Parsonsin tuottama rock-ooppera, jonka aiheena ovat Sigmund Freudin elämä ja psykologiset teoriat. Se ilmestyi EMIn julkaisemana musiikkialbumina vuonna 1990. Samana vuonna albumiin perustuvaa musikaalia alettiin esittää Wienissä. Sen juoni kertoo miehestä, joka jää vangiksi Lontoon Freud-museoon ja nukahtaa Freudin sohvalle. Unissaan hän tapaa Freudin kuuluisia potilaita ja tutkii samalla itseään.
"Freudiana" oli alun perin tarkoitettu The Alan Parsons Projectin 11. albumiksi. "Freudianaa" kirjoittaessaan Woolfson tutustui Freudin kotimuseoihin Lontoossa ja Wienissä ja luki tämän kirjoja ja tapauskertomuksia. Säveltäminen ja äänittäminen kesti noin 3 vuotta. Prosessin puolivälissä Woolfson päätti sovittaa kirjoittamansa kappaleet musikaaliksi, mihin hän sai apua Brian Brollylta. Parsons sen sijaan olisi halunnut pitäytyä yhtyeen aiempien albumien konseptissa, mikä johti taiteellisiin erimielisyyksiin. Hän ei myöskään osallistunut "Freudianan" säveltämiseen ja sanoittamiseen juuri lainkaan.
Vaikka "Freudianaa" ei julkaistu The Alan Parsons Projectin nimellä, oli sen kannessa tarra, joka kertoi albumin olevan Woolfsonin säveltämä ja Parsonsin tuottama. Lisäksi tarra mainitsi Woolfsonin olevan The Alan Parsons Projectin perustajajäsen. Taustayhtyeen kokoonpano oli sama kuin The Alan Parsons Projectin viimeisellä albumilla "Gaudilla". Laulajista Colin Blunstone, John Miles ja Chris Rainbow olivat yhtyeen pitkäaikaisia vaikuttajia.
Musikaalin ensi-ilta oli Theater an der Wienissä, missä sitä esitettiin 19 kuukauden ajan. Sittemmin Woolfson kuitenkin riitautui Brollyn kanssa, mikä johti oikeuskiistaan ja esityksien loppumiseen. Parsons ei ollut musikaaliin tyytyväinen vaikka pitikin albumia kohtalaisen onnistuneena. Woolfsonin ura sen sijaan sai uuden suunnan ja hän työskenteli jatkossa paljon juuri musikaalien parissa. "Freudiana" jäi Parsonsin ja Woolfsonin viimeiseksi yhteistyöksi.
"Freudianasta" on liikkeellä kaksi vaihtoehtoista versiota. ”Valkoinen CD” sisältää studioalbumin ja ”musta CD” musikaaliversion. Oikeuskiistasta johtuen kumpikaan ei ole nykyään saatavilla kuin piraattina.
Vastaanotto.
"AllMusic"-sivustolla Alex S. Garcia kehuu albumia ”luovaksi ja älykkääksi kokonaisuudeksi”. Tyylilaji vaihtelee The Alan Parsons Projectia muistuttavista kappaleista progressiivinen rockiin ja The Beatles -vaikutteisiin lauluihin. Levy saa arvosanaksi neljä tähteä viidestä mahdollisesta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi, lukuun ottamatta instrumentaalia ”Beyond the Pleasure Principle”, jonka on säveltänyt Alan Parsons. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
Saattaja Uusimaa

Saattaja Uusimaa oli Suomen Merivoimissa vuosina 1964-1981 palvellut Neuvostoliitosta hankittu Riga-luokan fregatti. Alus oli alkuperäiseltä nimeltään "Filin"("Филин"). Suomessa alus luokiteltiin saattajaksi.
Hankinta.
1960-luvun alkupuolella merivoimilla oli "Matti Kurjen" hankinnasta huolimatta edelleen tarve suurille tykistöaluksille. Tätä puutetta korvaamaan päätettiin 1962 Neuvostoliiton kanssa tehdyn ns. tavaraluottosopimuksen puitteissa hankkia kaksi käytettyä Riga-luokan fregattia. Hankintasopimus sisälsi lisäksi alusten peruskorjauksen, ja suomalaisen kantahenkilökunnan tyyppikoulutuksen Neuvostoliitossa. Hankinta liittyi myös 1960-luvun Berliinin kriisin myötä kiristyneeseen ilmapiiriin, jonka myötä Suomeen oli hankittu jo T-54-taistelupanssarivaunuja ja MiG-21-suihkuhävittäjiä.
Hankinta toteutui vuonna 1964. Miehistön koulutus järjestettiin Tallinnassa ja lipunvaihdon yhteydessä 14. toukokuuta 1964 entiset Neuvostoliiton laivaston alukset nimettiin uudelleen. "Filin" () sai nimen "Uusimaa" ja "SKR-69" nimen "Hämeenmaa", vuonna 1918 rakennettujen tykkiveneiden mukaan. 
Palvelus.
"Uusimaa" muodosti sisaraluksensa kanssa Saattajalaivueen (SaattLv). Laivueen taktillisissa harjoituksissa alusten varmistustehtävissä toimivat usein Nuoli-luokan moottoritykkiveneet. Osastolle tehtyjen operaatioanalyyttisten tutkimuksien perusteella parannettiin saattajien ilmatorjuntakykyä asentamalla niiden keulaan vuonna 1971 neuvostovalmisteinen 30 mm kaksoisrevolveritykki mallia AK-230. Muita Suomessa vuosien varrella tehtyjä muutoksia olivat merenkulkututkan, pelastuslauttojen ja dieselgeneraattorien vaihtaminen länsimaisiin, miehistön asuintilojen uusiminen, ja 37 mm kaksoistykkien vaihtaminen kahteen Bofors 40/70 -tykkiin.
Kun tykkiveneet "Karjala" ja "Turunmaa" valmistuivat 1960-luvun lopussa, eivät merivoimien rauhanaikaiset henkilöstö- ja kouluttajaresurssit enää riittäneet saattajien miehittämiseen samanaikaisesti. Alukset olivatkin kulussa 1970-luvun vuorovuosin vuoteen 1979 asti, jolloin "miinalaiva Pohjanmaan" valmistuttua siirrettiin "Uusimaa" reservialukseksi. Se poistettiin merivoimien vahvuusluettelosta ja romutettiin 1981 Teijon telakalla Perniössä.
The Sicilian Defence

The Sicilian Defence on brittiläisen progressiivisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin studioalbumi, joka äänitettiin vuonna 1979 mutta julkaistiin vasta 2014. Albumi on nimetty sisilialaisen puolustuksen mukaan, ja se koostuu kosketinsoittimilla rumpukonetaustan päälle soitetuista instrumentaaleista.
1970-luvun lopulla Arista Records vaati The Alan Parsons Projectilta uutta albumia. Levytyssopimuksensa vaatimukset täyttääkseen Alan Parsons ja Eric Woolfson äänittivät nopealla aikataululla niin huonon albumin, että Arista hylkäsi sen. Tämän jälkeen he perustelivat vuorostaan Arista Recordsin rikkoneen levytyssopimusta ja neuvottelivat itselleen edullisemman sopimuksen. "The Sicilian Defencen" nimi heijasteli sen asemaa neuvottelutaktiikkana – albumi oli yhtyeen puolustusliike šakkipelissä levy-yhtiötä vastaan.
"The Sicilian Defence" pysyi vuosien ajan julkaisemattomana. Parsons ei kuunnellut albumia sen äänittämisen jälkeen lainkaan eikä edes omistanut kopiota siitä. Vuonna 2005 hän ilmoitti, ettei albumia koskaan julkaistaisi, ja kertoi toivovansa, että nauhat olivat vuosien saatossa tuhoutuneet. Vuonna 1979 äänitetyn "Eve"-albumin 2008 julkaistulla uusintapainoksella oli tästä huolimatta yksi "The Sicilian Defencen" kappale. Woolfson löysi sävelmän etsiessään bonuskappaleiksi sopivaa materiaalia ja nimesi sen ”Elsie’s Themeksi” nuorimman lapsenlapsensa mukaan.
Vuonna 2014 koko "The Sicilian Defence" julkaistiin osana The Alan Parsons Projectin koko tuotannon sisältävää "The Complete Albums Collection" -boksia. Tuolloin Parsons kommentoi: ”Älkää pidättäkö hengitystänne. Se on kiinnostava [levy], mutta kaukana mestariteoksesta.”
"Soundi"-lehden Juha Seitz arvosteli "The Sicilian Defencen" seuraavasti: ”Eric Woolfsonin shakkiharrastuksen parista nimensä napannut kiekko paljastuu raakilemaiseksi instrumentaaliteokseksi, joka ajautuu kelailemaan tyhjänpäiväisiä syntikkakuvioita. Kuulemma Parsons ja Woolfson olivat pitkään levyn markkinoille tuuppaamista vastaan, mutta fanien kiihkeä painostus muutti mielipiteet.”
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on merkitty Eric Woolfsonin säveltämiksi.
Malla Silfverstolpe

Magdalena (Malla) Sofia Silfverstolpe, s. "Montgomery", (8. helmikuuta 1782 Snappertuna, Suomi – 17. tammikuuta 1861 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen muistelmakirjailija ja salonginpitäjä. Hänen isänsä oli eversti Robert Montgomery ja äitinsä tämän toinen puoliso Katarina Charlotta Rudbeck. Hän syntyi Suomessa isänsä ollessa täällä palveluksessa. Äiti kuoli pari kuukautta synnytyksen jälkeen, ja hänet vietiin äidin sukulaisten hoiviin kasvatettavaksi Ruotsiin, missä vuoden ikäisen tyttären kasvatuksesta vastasi Edsbergin linnassa lähinnä äidinäiti Magdalena Rudbeck.
Silfverstolpen puoliso oli vuodesta 1807 David Gudmund Silfverstolpe (1769–1819). Avioliitto ei ollut onnellinen. Hän asui vuodesta 1812 Uppsalassa, jossa hänellä oli ajan myötä kaupungin seuraelämässä merkittävä asema. Hänen kotonaan kokoontuivat paikalliset kulttuuripiirit ja myös muu seurapiiri ja merkittävät ulkomaalaiset. Parinkymmenen vuoden ajan hän oli seuraelämän keskus ja myös Ruotsin romantiikan piirien kokoava ja yhdistävä voima sekä myös mesenaatti.
Silfverstolpe piti lapsesta pitäen päiväkirjaa ja kirjoitti Per Ulrik Kernellin kehotuksesta muistelmat, jotka alkavat vuodesta 1822. Neliosaiset muistelmat julkaisi 1908–1911 Malla Grandinson, ja ne saivat innostuneen vastaanoton. Henkilö- ja kulttuurihistoriallisena kuvauksena ne tarjoavat tietoa aikakauden merkittävistä kulttuurihenkilöistä. Hän kirjoitti myös merkittävistä saksalaisista kulttuurihenkilöistä oleskeltuaan siellä 1825–1926. Useat runoilijat omistivat hänelle runojaan, muun muassa Per Atterbom, Erik Gustaf Geijer ("Reseda") ja Johan Olof Wallin. Kiistaan Carl Jonas Love Almquistin kirjasta "Det går an" hän osallistui kirjoituksella "Månne det går an?" (1840), joka on Atterbomin tarkastama lempeä vastakirjoitus.
Ruosteniskasirkku

Ruosteniskasirkku ("Kieneria kieneri") on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Pohjois-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruosteniskasirkku voi kasvaa 15–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruosteniskasirkun päälaki, töyhtö ja niska ovat väriltään punaruskeat. Naama, selkä, siivet ja pyrstö ovat harmaat ja slmien ympärillä on valkoinen rengas. Linnun rinta ja vatsa ovat valkoiset ja rinnassa on musta täplä. 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruosteniskasirkkua tavataan Meksikon länsiosista. Lajin elinympäristöä ovat kuivat metsät, pensaikot ja kanjonit.
Kahveli kysyy

Kahveli kysyy on Disney+--suoratoistopalveluun julkaistu lyhytanimaatiosarja, joka sijoittuu "Toy Story 4" -elokuvan jälkeiseen aikaan. Sarja keskittyy Kahveliin, joka kysyy muilta leluilta elämän perusasiota ja usein luistuu muihin aiheisiin. Se julkaistiin Disney+:aan 12. marraskuuta 2019 – 10. tammikuuta 2020.
Sigvard Eklund

Sigvard Arne Eklund (19. kesäkuuta 1911 Kiiruna – 30. tammikuuta 2000 Wien) oli ruotsalainen fyysikko, joka toimi Kansainvälisen atomienergiajärjestön pääsihteerinä vuosina 1961–1981. Hänen kaudellaan kehitettiin järjestön tärkeimmät tieteelliset ja tekniset ohjelmat, kuten keskuslaboratoriot.
Eklund valmistui Uppsalan yliopistosta fysiikan maisteriksi vuonna 1936 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1946. Hän toimi kymmenen vuoden ajan ydinfysiikan professorina Tukholman Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa. Sen ohella hän toimi myös tutkimusjohtajana vuosina 1950–1961 Ab Atomenergi -yhtiössä ja johti Ruotsin ensimmäisen ydinreaktorin R1 kehitystyötä.
Eklundin mukaan on nimetty palkinnot, joita jaetaan parhaalle väitöskirjalle, pro gradu -tutkielmalle ja kandidaatintutkielmalle ydinteknologian alalla.
Silfverstolpe

Silfverstolpe tai Silverstolpe on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Helge Virtanen

Helge Virtanen (8. maaliskuuta 1914 Hanko – 28. helmikuuta 2003 Lohja) oli suomalainen yhteiskuntatieteiden kandidaatti, kouluneuvos ja Lohjan työväenopiston (nykyinen Hiiden opisto) rehtori. 
Helge Virtanen oli vuonna 1945 toimintansa aloittaneen Lohjan työväenopiston rehtorina 1950–1977. Virtasen kaudella opistosta tuli Helsingin ulkopuolisen Uudenmaan suurin työväenopisto. Opisto aloitti 1950-luvun puolivälissä musiikkikoulutuksen ja Virtanen oli perustamassa Lohjalle myös musiikkikoulua. Työväenopisto alkoi myös järjestää ammatillista täydennyskoulutusta, vuonna 1964 käynnistyi opiston eläkeläispiirien toiminta ja vuosina 1970–1984 opisto huolehti lohjalaisen teatteritoiminnan jatkumisesta Opistonäyttämön kautta. Vuonna 1971 opiston toiminta laajeni käsittämään Lohjan ohella myös Nummen, Sammatin ja Siuntion kunnat.
Serbian kansanterveyslaitos

Serbian kansanterveyslaitos (tohtori Milan Batutin mukaan) (; , lyhennys "IPHS") on Serbian pääkaupungista Belgradista käsin toimiva valtiollinen kansanterveyden tutkimuslaitos. 
Ensimmäinen tohtori Milan Batutin mukaan nimettyä Serbian kansanterveyslaitosta edeltävä tutkimuslaitos oli vuonna 1924 perustettu (Central Hygiene Institute). Siitä muotoutui useiden välivaiheiden kautta vuonna 2006 nykyinen Serbian kansanterveyslaitos. 
Serbian kansanterveyslaitos on ollut keskeisessä asemassa esimerkiksi Covid-19-tilannekuvan ylläpitämisessä maassaan vuonna 2020.
Kemijärven kaupunginvaltuusto

Kemijärven kaupunginvaltuusto on Kemijärven ylin päättävä elin. 
Valtuusto kokoontuu pääsääntöisesti Kemijärven kaupungintalolla valtuustosalissa (Hallituskatu 4). Kaupunginvaltuustossa on 27 valtuutettua. Kaudella 2021–2025 kaupunginvaltuuston puheenjohtaja on Riitta Savukoski (kok.).
Vuonna 2021 Kemijärven kaupunginvaltuustoon valittiin kahdeksan edustajaa keskustasta, viisi perussuomalaisista, neljä kokoomuksesta, kolme vasemmistoliitosta, SDP:stä ja Tulevaisuuden Kemijärvi -yhteislistalta sekä yksi edustaja kristillisdemokraateista.
Petturit hirteen, companeros!

Petturit hirteen, companeros! () on vuonna 1970 ilmestynyt Sergio Corbuccin ohjaama spagettiwestern. Elokuvan musiikin sävelsi Ennio Morricone. Pääosissa näyttelivät Franco Nero, Tomas Milian, Jack Palance ja Fernando Rey.
Skule Bårdsson

Skule Bårdsson, (1189 – 24.toukokuuta 1240), oli norjalainen jaarli, myöhemmin herttua ja vallantavoittelija. Hän oli Bård Guttormssonin poika ja kuningas Inge Bårdinpojan velipuoli sekä kuningas Haakon Haakoninpojan jaarli ja appi.
Kun Skulen velipuoli kuningas Inge Bårdinpoika kuoli lapsettomana vuonna 1217, Skulella oli vahva vaatimus Norjan kruunuun. Hän oli Bård Guttormssonin avioliitossa syntynyt laillinen perijä, toisin kuin birkebeinien kannattama Haakon Haakoninpoika, joka oli Haakon Sverrenpojan avioton poika. Lisäksi monet epäilivät, ettei Haakon edes ollut Haakon Sverrenpojan poika. Birkebeinien enemmistö kannatti silti edelleen Haakonia kuninkaaksi. Skulesta tuli jaarli ja valtakunnan tosiasiallinen hallitsija, kunnes Haakon olisi täysi-ikäinen.
Vuonna 1223 Haakon julistettiin virallisesti kuninkaaksi. Samalla Skulen valtaoikeudet vähenivät sekä kuninkaan neuvonantajana että jaarlina. Hänellä annettiin kuitenkin hallittavaksi kolmasosa valtakunnasta. Vuonna 1225 kuningas Haakon meni naimisiin Skulen tyttären Margreten kanssa. Haakonin ja Skulen välit huononivat seuraavien kymmenen vuoden aikana, kun Skulen valtaa supistettiin edelleen. Asiaa ei parantanut Skulen vuonna 1237 saama herttuan arvo, sillä se merkitsi käytännössä pienempiä verotuloja ja rajatumpia valtaoikeuksia.
Tyytymätön Skule aloitti vuonna 1239 avoimen kapinan ja antoi huudattaa itsensä Øretingillä kuninkaaksi. Sen jälkeen hän marssi kokoamansa armeijan kanssa Osloon. Skule sai merkittävän voiton Låkassa, mutta hävisi taistelun Oslossa. Skule pakeni takaisin Nidarosiin, jossa etsi turvaa Elgeseterin luostarista. Birkebeinien soturit surmasivat kuitenkin Skulen ja polttivat luostarin maan tasalle.
Jälkimaine.
Skulea pidettiin pitkään pelkkänä häikäilemättömänä vallantavoittelijana, mutta myöhempi tutkimus on pitänyt häntä merkittävänä ja taitavana valtionhoitajana, jonka on katsottu luoneen perustan Norjan kuninkaiden myöhemmälle politiikalle. Vuonna 1972 Trondheimista löydettiin arkkipiispan palatsin arkeologisten kaivausten yhteydessä varhaisgotiikkaa edustava herttua Skulen hautakivi. Kiveen kuvatulla Skulella on ruusukkein varustettu otsapanta, herttuan tunnusmerkki.
Sillon

Sillon (ranskaa, = 'uurre') oli entisen upseerin Marc Sangnierin 1895 Ranskassa perustama, pyrkimyksiltään tasavaltalais-kansanvaltainen katolinen yhdistys. Sillonin toiminta oli aluksi yksinomaan sosiaalista laatua. Mutta sen jälkeen kun valtio ja kirkko Ranskassa erotettiin 1905 toisistaan kokonaan, sen ohjelmaan tuli tasavaltaisen kansanvallan ihanteiden ja katolisuuden periaatteiden keskinäisen sopusoinnun aikaansaaminen Ranskan katolisuuden elvyttämiseksi katolilaisten vapaalla valtiollisella ja sosiaalisella toiminnalla. Näin Sillon muuttui yhä enemmän luonteeltaan poliittiseksi puolueeksi. Paavi Pius X vaati 1910 kirjeellään sillon-liikkeen alistamista kirkon viranomaisten määräysvaltaan. Liike lakkautettiin. Edistääkseen näkemystään sosiaalisesta katolisuudesta Sangnier perusti 1912 sen seuraajaksi järjetön Ligue de la jeune République. Vuonna 1936 sen nimeksi tuli Parti de la Jeune République, ja 1985 se lopetti toimintansa mutta sitä ei lakkautettu kokonaan.
Ayumi Miyazaki

Ayumi Miyazaki (; s. 25. elokuuta 1971) on japanilainen laulaja ja säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Digimon Adventure -animesarjaan tekemästään japaninkielisestä taustamusiikista. Vuonna 2019 uutisoitiin, että Miyazaki säveltää uuden alku- ja loppumusiikin elokuvaan "Digimon Adventure: Last Evolution Kizuna". Hän on myös säveltänyt musiikkia Doraemonin elokuvasarjan 40-vuotisjuhlajulkaisuun.
Lubańin piirikunta

Lubańin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 54 254. Piirikunnan kaksi kaupunkikuntaa ovat hallintokeskus Lubań ja Świeradów-Zdrój. Viisi maalaiskuntaa ovat Leśna, Lubań, Olszyna, Platerówka sekä Siekierczyn ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Leśna ja Olszyna.
Lubańin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Ala-Sleesian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna.
Vuoden 2019 lopussa Lubańin piirikunnassa arvioitiin olevan 54 254 asukasta, joista 51,2 prosenttia naispuolisia ja 48,8 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 54 627 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 40 163 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,7 prosenttia ja eläkeikäisten 23,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,1 vuotta. Luonnollinen väestönkasvu oli –4,51 ihmistä 1 000 asukasta kohden. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 406 lasta.
Opal

Opal tai OPAL voi tarkoittaa seuraavia:
Salomo Pirilä

Salomo Pirilä (7. marraskuuta 1865 Ilmajoki – 10. helmikuuta 1928 Ilmajoki) oli suomalainen maanviljelijä, virkamies ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria.
Salomo Pirilän vanhemmat olivat Jaakko Alapirilä ja Hedvig Sofia Ollila ja puolisot vuodesta 1888 Amanda Västi (k. 1897), vuodesta 1899 Aino Kala (k. 1910), vuodesta 1911 Hanna Koskinen (k. 1912) ja vuodesta 1917 Lydia Saarinen. Pirilä kävi neljä luokkaa Vaasan suomalaista lyseota 1880–1884 ja toimi maanviljelijänä 1888–1910 ja vuodesta 1914. Hän toimitti Evankelisten ystävien "Sanomia Armosta" -lehteä, myöhemmin "Armon Sanomia", vuodesta 1905 alkaen vastaavana toimittajana yli viidentoista vuoden ajan. Ilmajoen kunnankirjurina Pirilä toimi vuodesta 1918, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustoimia. Pirilä työskenteli useita vuosia myös Evankelisen kustannusliikkeen ja sen kirjapainon johtajana Tampereella.
Roman Salnikov

Roman Ivanovitš Salnikov (, s. 18. helmikuuta 1976 Harkova) on ukrainalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi oikealta.
Ura.
Seuraura.
Salnikov pelasi urallaan kahdeksan kautta Venäjän Superliigassa, kymmenen kautta Ukrainan pääsarjassa, kuusi kautta Valko-Venäjän Ekstraligassa ja kaksi kautta Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa. Venäjällä pelatessaan Salnikov edusti Sokol Kiovaa, Neftehimik Nižnekamskia, Vitjaz Podolskia, Krylja Sovetov Moskovaa sekä Amur Habarovskia, Ukrainassa pelatessaan Barvinok Harkovaa, Sokol Kiovaa, Berkut Kiovaa, Kompanion Kiovaa sekä Vitjaz Harkovaa, Valko-Venäjällä pelatessaan Sokol Kiovaa sekä Keramin Minskia ja Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa pelatessaan Sokol Kiovaa. Salnikov pelasi Superliigassa yhteensä 263 ottelua tehopistein 34+38=72 keräten 358 rangaistusminuuttia, Ukrainan pääsarjassa 176 ottelua tehopistein 88+89=177 keräten 229 rangaistusminuuttia, Ekstraligassa 291 ottelua tehopistein 118+151=269 keräten 446 rangaistusminuuttia ja Itä-Euroopan jääkiekkoliigassa 47 ottelua tehopistein 27+15=42 keräten 54 rangaistusminuuttia. Ukrainan mestaruuden Salnikov voitti kolme kertaa vuosina 2005 ja 2009 Sokol Kiovan joukkueessa sekä vuonna 2014 Kompanion Kiovan joukkueessa. Valko-Venäjän mestaruuden hän voitti vuonna 2008 Keramin Minskin joukkueessa.
Maajoukkueura.
Salnikov edusti Ukrainaa kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Norjan MM-kilpailuissa 1999 hän pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia. Saksan MM-kilpailuissa 2001 Salnikov keräsi yhden syöttöpisteen ja kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan kuudessa ottelussa. Ruotsin MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi kuusi ottelua tehden kaksi maalia ja keräten neljä rangaistusminuuttia. Suomen MM-kilpailuissa 2003 Salnikov pelasi kuusi ottelua tehopistein 1+1=2 keräten kymmenen rangaistusminuuttia. Tšekin MM-kilpailuissa 2004 hän pelasi samoilla tilastoilla kuin edellisissä MM-kilpailuissa, paitsi että rangaistusminuutteja ei kertynyt yhtään. Itävallan MM-kilpailuissa 2005 Salnikov pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia. Latvian MM-kilpailuissa 2006 hän teki yhden maalin ja keräsi kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan kuudessa ottelussa. Venäjän MM-kilpailuissa 2007 hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 2+1=3 ilman rangaistusminuutteja. Salnikov pelasi urallaan yhteensä 45 MM-ottelua tehopistein 7+4=11 keräten 26 rangaistusminuuttia.
Salnikov kuului Ukrainan joukkueeseen Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, joissa hän pelasi neljä ottelua tehopistein 0+3=3 keräten kahdeksan rangaistusminuuttia.
Randall (sukunimi)

Randall on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mayki Graff

Mayki Graff, oik. Maykelline Graciela Hernández Ortega (s. 1993 tai 1994 Tegucigalpa, Honduras) on keskiamerikkalainen feministi, rap-artisti ja tiettävästi maansa ensimmäinen naispuolinen graffititaiteilija. Graffitin tekemisen hän oppi veljeltään. Naisten tekemää katutaidetta hän oli nähnyt Hondurasin pääkaupungin kaduilla, mutta haluaa ottaa selkeämmin kantaa maansa ongelmiin. Hän haluaa irrottautua vahvasta traditiosta, machokulttuurista, jossa naisen paikka on kotitöissä. Maassa on vuosittain satoja naisiin kohdistuvia surmatöitä sekä suuret määrät katulapsia, joihin hän haluaa taiteellaan kiinnittää huomionsa. Hän haluaa tehostaa seksuaalivalistusta ja laskea teiniraskauksien määrää. Varsinaisesti graffiteja hän alkoi tehdä vuonna 2012, ja tavattuaan samaa harrastavan maannaisensa Suam Fonsecan he perustivat naisten graffitiryhmän nimeltä "Dolls Clan" helpottamaan turvattomuuden tunnetta, jonka nuoret naiset Tegucigalpassa kokevat. He pyrkivät vaikuttamaan maan tiukkaan aborttilainsäädäntöön ja toimivat lenca-alkuperäiskansaan kohdistumaa painostusta vastaan. Hip hop-musiikkia Mayki Graff on esittänyt Hondurasissa, mutta myös Yhdysvalloissa, Guatemalassa, El Salvadorissa ja Nicaraguassa. Häneltä on valmistumassa EP-levy. Mayki Graff opiskelee Tegucigalpan yliopistossa sosiaalityötä.
Baritenori

Baritenori on yhdistelmä sanoista "baritoni" ja "tenori". Sitä käytetään kuvaamaan sekä baritonin että tenorin ääniä. Baritenori määritellään baritoniksi, jolla on lähes tenorin ääniala. Termi määriteltiin kuitenkin useasti myöhäisellä 1800-luvulla ja aikaisella 1900-luvulla musiikkiin erikoistuneissa sanakirjoissa, kuten esimerkiksi kirjassa "The American History and Encyclopedia of Music", matalaksi tenoriksi, joka on melkein baritoni.
Aashiqui 2

Aashiqui 2 (suom. ”Romanssi 2”) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen musiikkidraamaelokuva. Sen on ohjannut Mohit Suri ja päärooleja näyttelevät Aditya Roy Kapur ja Shraddha Kapoor. Elokuva perustuu vuoden 1954 elokuvaan "Tähti on syntynyt" ja se on hengellinen jatko-osa vuoden 1990 elokuvalle "Aashiqui".
Juoni.
Alkoholisoitunut laulaja Rahul Jaykar (Aditya Roy Kapur) auttaa Aarohi Keshav Shirkeä (Shraddha Kapoor) aloittamaan laulajan uran. Heille syntyy suhde, joka joutuu koetukselle Rahulin alkoholin käytön, hiipuvan uran ja temperamentin vuoksi.
Vastaanotto.
Box Office India julisti "Aashiqui 2:n" ”jymymenestykseksi”.
Leo Stålhammar

Leo Stålhammar (4. joulukuuta 1929 Hyvinkää – 20. syyskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kriitikko. Hän toimi yli 30 vuoden ajan kulttuuritoimittajana ensin Maakansa-lehdessä ja sitten vuodesta 1965 Suomenmaa-lehdessä. 1980-luvulla hän toimi Valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtajana ja elokuvatarkastajana.
Stålhammar esiintyi sivuosissa elokuvassa Vaaksa vaaraa (1965) ja televisioelokuvassa Salaisen agentin äiti (1987).
Tommi Laakso

Tommi Laakso (s. 20. toukokuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyEttan-joukkue Borås HC:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hänen aiemman seuransa Porin Ässien silloinen kehitysjohtaja Tommi Kerttula on luonnehtinut Laaksoa pelityyliltään voimahyökkääjäksi.
Ura.
Laakso on Karhu-Kissojen kasvatti. Hän voitti kauden 2012–2013 päätteeksi C-nuorten Mestispronssia. Kaudeksi 2016–2017 Laakso siirtyi Porin Ässien A-nuoriin. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2017–2018 Laakso jakoi 16 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Jerry Sammaliston kanssa edellään Roman Žitný.
Toukokuussa 2018 Laakso teki try out -sopimuksen Ässien SM-liigajoukkueen kanssa. Syyskuussa hän vahvisti pelasi kaksi Suomen Cupin ottelua lainalla seuran yhteistyöjoukkueessa, Suomi-sarjajoukkue Karhu HT:ssä. Lokakuussa Laakso sai Ässiin loppukauden 2018–2019 kattavan jatkosopimuksen. Hän vietti alkukauden yli-ikäisenä seuran A-nuorissa, kunnes marraskuussa Ässät lainasi Laakson toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi siellä loppukauden ja pelasi tulokaskautensa aikana 32 runkoottelua tehopistein 7+6=13 ja kuusi playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Ässät ilmoitti toukokuussa 2019 tehneensä Laakson kanssa kauden 2020–2021 kattavan sopimuksen. Samalla seura ilmoitti hänen siirtyvän kaudeksi 2019–2020 Savonlinnan Pallokerhoon heidän omana sopimuspelaajanaan. SaPKo-kauden jälkeen Laakso palasi alkuperäisen sopimuksensa mukaisesti Ässiin ja hän teki liigadebyyttinsä kauden 2020–2021 avauskierroksella 2. lokakuuta 2020 Turun Palloseuraa vastaan. Laakso merkittiin Ässien nelossentteriksi laidoilleen Niklas Appelgren ja Miro Mäkinen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12 minuuttia ja Laakso keräsi teholukeman –1. Liigauransa avausmaalin hän teki kolmannessa ottelussaan 7. lokakuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Kaikkiaan Laakso pelasi tulokaskautensa aikana 31 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6.
Toukokuussa 2021 Laakso teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen KHL-sopimuksen Jokereiden kanssa. Samalla hänet nimettiin kaudeksi 2020–2021 seuran farmijoukkueen, Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan vahvuuteen. Laakso pelasi siellä suurimman osan kaudestaan, mutta hän pelasi myös neljä KHL-ottelua Jokereissa ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2022–2023 Laakso siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan Unia Oświęcimiin. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Laakso edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa.
Joulukuussa 2023 Laakso siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Kaudeksi 2024–2025 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyEttan-joukkue Borås HC:hen.
Lubinin piirikunta

Lubinin piirikunta () on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 106 150. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Lubin. Kolme maalaiskuntaa ovat Lubin, Rudna ja Ścinawa ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Ścinawa.
Lubinin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa neljä prosenttia.
Vuoden 2019 lopussa Lubinin piirikunnassa arvioitiin olevan 106 150 asukasta, joista 51,7 prosenttia naispuolisia ja 48,3 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 106 873 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 81 988 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 58,5 prosenttia ja eläkeikäisten 23,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,7 vuotta. Luonnollinen väestönkasvu oli –0,73 ihmistä 1 000 asukasta kohden. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 973 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat lemkot, joita oli 1,2 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Kassia

Kassia () tai Kassiane (, , ) (syntyi vuosien 805 ja 810 välillä – kuollut viimeistään vuonna 865) oli bysanttilainen abbedissa, runoilija, säveltäjä ja hymnografi. 
Kassia on yksi harvoista keskiaikaisista säveltäjistä, jonka sävellykset ovat säilyneet niin että nykyajan tutkijat ja muusikot voivat tulkita niitä. Noin viisikymmentä hänen laulustaan ​​on säilynyt ja 23 niistä sisältyy ortodoksisen kirkon liturgisiin kirjoihin. Tarkkoja lukumäärää on kuitenkin vaikea arvioida, koska monia lauluja on osoitettu eri kirjoittajille eri lähteissä tai niiden tekijä tunnistetaan usein nimettömiksi. Lisäksi häneltä on säilynyt runsaasti epigrammeja tai aforismeja. 
Kassian lisäksi bysanttilaisista naisista vain Anna Komnenan tiedetään kirjoittaneen omissa nimissä. Nykyään ortodoksinen kirkko pitää Kassiaa pyhänä (tuntee hänet nimellä Kassiane Hymnirunoilija tai Hymnografi) ja hän on suosittu aihe ikoneissa. Hänen muistopäivänsä on 7. syyskuuta.
Biisonimafia (televisiosarja)

Biisonimafia on samannimisen sketsiryhmän tekemä komediasarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Subin netissä vuonna 2010. Sarjan toinen tuotantokausi esitettiin seuraavana vuonna televisiossa, joten siitä tuli ensimmäinen suomalainen televisiosarja, joka on aloittanut nettisarjana.
Sarjassa esiintyy Miss Suomi 2010 -kilpailun voittaja Viivi Pumpanen sekä "Kaitsu" Rinkinen, Janne Kaperi ja Sami Kemell. 
Ohjelman tuotti Duudsonit -sarjan tekijöiden Jarno Laasalan ja Jukka Hildenin tuotantoyhtiö Rabbit Films. Kolmannella kaudella mukana oli myös Justimusfilms.
Tuotantokaudet.
Ensimmäistä tuotantokautta alettiin esittää pelkästään Subin netissä 10. helmikuuta 2010. Toinen tuotantokausi esitettiin 12. helmikuuta 2011 – 2. toukokuuta 2011 televisiossa. Kolmas tuotantokausi esitettiin Subin netissä. Neljännellä kaudella jaksot olivat lyhytelokuvia sketsien sijaan.
Henderson Silver Knights

Henderson Silver Knights on AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura Hendersonista, Nevadasta. Henderson Silver Knights toimii NHL-joukkue Vegas Golden Knightsin farmijoukkueena. Joukkue pelaa kotiottelunsa Dollar Loan Centerissä, Hendersonin kaupungissa, Nevadassa.
Joukkue kaudella 2025–2026.
"(Tilanne 6. lokakuuta 2025)"
"Lähde: EliteProspects"
Valmennus &amp; Joukkueenjohto.
"Lähde: EliteProspects"
Kreikan kansanterveyslaitos

Kreikan kansanterveyslaitos (, ”Kansallinen kansanterveysjärjestö”, lyhennys ΕΟΔΥ eli "EODY"; , lyhennys "NPHO") on Kreikan valtiollinen kansanterveyden valvonta- ja kehitysorganisaatio. Vuonna 2019 perustettu järjestö on aiemman kansallisen tautienehkäisy- ja -valvontakeskuksen seuraaja. EODY toimii Kreikan terveysministeriön alaisuudessa.
EODY on ollut keskeisessä asemassa esimerkiksi Kreikan tilannekuvan ylläpitämisessä vuonna 2020 alkaneen Covid-19-pandemian (katso: koronaviruspandemia Kreikassa) aikana.
Filmfare Awards 2004

Filmfare Awards 2004 oli 26. helmikuuta 2005 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2004 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli 50:s Filmfare Awards -tilaisuus.
Jumalan kämmenellä

Jumalan kämmenellä on lastenlaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Pirkko Halonen (1926–1997). Laulun sävel ja ensimmäinen säkeistö ovat vuodelta 1968 ja toinen säkeistö vuodelta 1984. Kaksi vuotta toisen säkeistön kirjoittamisen jälkeen laulu liitettiin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjaan numerolla 499.
"Jumalan kämmenellä" on käännetty suomalaiselle viittomakielelle, ja lauluun on tehty laululeikki. Laulu on ilmestynyt myös ruotsiksi vuonna 1991 "Hemmets bönbok" -kirjassa ("Trygg är varenda fågel"""). Käännöksen on tehnyt Barbro Näse. Laulu on virtenä numerolla 744 Ruotsin kirkon virsikirjassa suomen- ja ruotsinkielisenä.
Sanat.
1. Jumalan kämmenellä&lt;br&gt;
ei pelkää lintunen,&lt;br&gt;
Jumalan kämmenellä&lt;br&gt;
ei pelkää ihminen.&lt;br&gt;
Kaikille tilaa riittää,&lt;br&gt;
kaikille paikkoja on.&lt;br&gt;
Jumalan kämmenellä&lt;br&gt;
ei kukaan ole turvaton.&lt;br&gt;
2. Jumala meitä kutsuu&lt;br&gt;
nyt suojaan turvaisaan.&lt;br&gt;
Jumala meitä kutsuu&lt;br&gt;
ja kantaa voimallaan.&lt;br&gt;
Milloinkaan ei hän hylkää,&lt;br&gt;
lastensa kanssa hän on.&lt;br&gt;
Jumalan kämmenellä&lt;br&gt;
ei kukaan ole turvaton.&lt;br&gt;
Svenska Kvinnoförbundet

Svenska Kvinnoförbundet on Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen naisjärjestöjen valtakunnallinen liitto, joka on perustettu vuonna 1907. Järjestö määrittelee itsensä liberaalifesministiseksi. 
Järjestön perustava kokous pidettiin Helsingissä 26. lokakuuta 1907. Päätös tästä kokouksesta syntyi aiemmin saman vuoden toukokuussa, kun Helsingissä kokoontui noin 400 naista yhteensä 50 eri paikkakunnalta vaatimaan koko maan kattavan naisjärjestön perustamista. Aluksi järjestö pysyi erillään RKP:sta, vaikkakin monet liittohallituksen edustajat kuuluivatkin puolueeseen ja olivat siellä aktiivisia. Virallisesti Svenska Kvinnoförbundet liittyi RKP:n jäsenjärjestöksi vuonna 1948.. 
Liitolla on yhteensä 28 paikallisjärjestöä ympäri ruotsinkielistä Suomea.
Syyskuussa 2020 liiton puheenjohtajaksi valittiin Anita Westerholm.
Stålhammar

Stålhammar on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Armand Silvestre

Paul Armand Silvestre (1837 Pariisi, Ranska – 1901 Toulouse, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli vuodesta 1892 taiteiden tarkastaja ('inspecteur des beaux-arts'), hän kuului parnassolaisiin ja julkaisi 1866–1892 runsaasti muodoltaan erinomaisia runokokoelmia, useita niteitä Rabelais'n tyylisiä kevytmielisiä kirjoja, jotka oli alkujaan julkaistu lehdissä, taidekriittisen teoksen "Le nu au salon" (vuodesta 1888 yksi nide vuodessa), näytelmiä, joista "Grisélidis" (1891) ja "Sapho" (1893) esitettiin Théâtre français'ssa, oopperatekstejä "Portraits et souvenirs" (1866–1891) ja niin edelleen.
Francesco di Silvestri-Falconieri

Francesco di Silvestri-Falconieri (26. elokuuta 1871 Palermo, Sisilia, Italia–?), 12:s Lebonan ja Meridinan herttua, oli italialainen kirjailija ja juristi. Hän julkaisi 1912 täydellisen suorasanaisen italiankielisen käännöksen Kalevalasta. Käännökseen liittyy laajahko johdanto, ja käännös on tehty kääntäjä Silvestri-Falconierin mukaan alkukielestä käyttämällä apuna etenkin Louis Léouzon Le Ducin ranskankielistä käännöstä. O. J. Tallgren suhtautuu käännökseen vuonna 1913 Valvojassa kuitenkin varsin kriittisesti ja vertaa sitä aiempaan Paolo Emilio Pavolinin käännökseen.
Otto Lyytikäinen

Otto Lyytikäinen (26. kesäkuuta 1877 Kuopio – 3. heinäkuuta 1952 Joensuu) oli suomalainen laamanni ja Lahden pormestari.
Lyytikäisen vanhemmat olivat perämies Matti Lyytikäinen ja Britta Christina Lackström. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1896 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1901. Lyytikäinen sai varatuomarin arvon 1904.
Otto Lyytikäinen oli Lahden kauppalan rahatoimikamarin ja kauppalanhallituksen sihteerinä ja Hollolan säästöpankin kamreerina 1901–1904. Hän oli sitten helsinkiläisen asianajotoimisto Castrén &amp; Snellmanin palveluksessa, kunnes hänet valittiin Lahden pormestariksi. Lahden pormestarina Lyytikäinen toimi 1907–1936 ja sen jälkeen hän oli kihlakunnantuomarina Liperissä 1936–1947. Lyytikäinen sai laamannin arvon 1947.
Lyytikäinen oli useita vuosia Lahden Hiihtoseuran puheenjohtajana ja hän vaikutti merkittävästi Salpausselän kisojen käynnistämiseen. Hän oli mukana perustamassa Suomen maistraattien ja raastuvanoikeuksien yhdistystä ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. 
Otto Lyytikäinen oli naimisissa vuodesta 1906 Hilja Loviisa Valkosen kanssa.
Göksu

Göksu on Turkissa sijaitseva 260 kilometriä pitkä joki. Se virtaa Taurusvuorilta Välimereen. Göksun suisto on Lähi-idän tärkeimpiä pesimisalueita jossa on nähty yli 300 lintulajia. Göksun nimi merkitsee turkin kielessä taivaiden vettä.
Erillinen pataljoona 15 (talvisota)

Erillinen pataljoona 15 (ErP 15) muodostettiin syksyn 1939 ylimääräisissä harjoituksissa Suomussalmen harjoituskeskukseen kutsutuista Kajaanin, Vuolijoen, Hyrynsalmen, Ristijärven ja Puolangan alueen miehistä. Pataljoonan perustamispäivä oli 10. lokakuuta 1939.
Varustaminen.
Suojajoukkoihin kuuluvana yksikkönä pataljoona sai keskimääräistä paremman varustuksen talvisodan muihin joukkoihin nähden. Suurimmat puutteet olivat aseistuksen kohdalla. Pataljoonalla oli puutetta erityisesti panssarintorjunta-aseistuksesta, miinoista ja ilmatorjunta-aseista. Telttoja olisi tarvittu lisää. Raskasta aseistusta ei ollut. Talvisodan syttyessä Suomussalmen harjoituskeskuksen nimi muuttui. Nimeksi tuli Erillinen pataljoona 15 (ErP 15). Pataljoonan johtotehtävissä olivat Kainuun rajavartioston päällystö ja alipäällystö sekä suojeluskuntien aluepäälliköt.
Keskittäminen ja taistelut.
ErP15 yhdessä kajaanilaisen Kenttätäydennysprikaatin IV pataljoonan (IV/KT-Pr) kanssa puolusti Suomussalmen aluetta aina 7.12.1939 asti, jolloin alueelle siirtyi eversti Hjalmar Siilasvuon johdolla JR 27, joka muodosti Siilasvuon joukkojen rungon. Tällöin muodostettiin Ryhmä Siilasvuo, jolle alistettiin myös ErP 15 ja IV/KT-Pr.
Ronja Holopainen

Ronja Holopainen on suomalainen nuorisoaktivisti ja EcoMe-kuukautissuojan keksijä.
Kansalaistoiminta.
Ronja Holopainen on toiminut lastenoikeusjärjestö Plan International Suomen lastenhallituksessa vuodesta 2014 lähtien. Hän ollut mukana kolmessa Girls TakeOver -tempauksessa, jonka kautta hän on ollut päivän "Keskon pääjohtajana" ja "SAK:n puheenjohtajana" .
Palkinnot.
Ronja Holopainen sai kunniamaininnan vuonna 2019 EU:n nuorten EUCYS-tiedekilpailussa kilpailutyöstään EcoMe: ekologinen, edullinen ja uudelleenkäytettävä kuukautissuoja kehittyville maille. Hän kehitti myös EdMe-mobiilisovelluksen, jossa on tietoa biologiasta murrosiän takana, seksuaalisuudesta, ehkäisystä ja eri kuukautissuojavaihtoehdoista.
Tausta.
Ronja Holopainen on valmistunut Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta IB-ylioppilaaksi.
Staudingerin keteeni-imiinisykloadditio

Staudingerin keteeni-imiinisykloadditio on kemiallinen reaktio, jossa keteeni ja imiini reagoivat sykloadditiolla muodostaen tuotteeksi beetalaktaamin. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Hermann Staudingerin mukaan, joka raportoi sen ensimmäisen kerran vuonna 1907. Reaktiota käytetään beetalaktaamirenkaan sisältävien yhdisteiden kuten penisilliinien valmistamiseen.
Reagenssit ja mekanismi.
Staudingerin keteeni-imiinisykloadditio tapahtuu useille imiineille. Keteeni muodostetaan tyypillisimmin reaktio-olosuhteissa happokloridista trietyyliamiinin avulla. Reaktion reaktiomekanismissa on keskeistä kahtaisionivaiheen muodostuminen. Tämä kahtaisioni muodostuu joko imiinin typen vapaan elektroniparin hyökätessä keteenin hiilen ja hapen väliseen kaksoissidokseen tai keteenistä muodostuu emäksen läsnä ollessa enolaatti, joka nukleofiilina reagoi imiinin hiilen ja typen väliseen kaksoissidokseen. Kahtaisioni muodostuttuaan reagoi sykloadditiolla muodostaen laktaamirakenteen.
Yksi Staudingerin keteeni-imiinisykloaddition etuja on, että se voidaan suorittaa enantioselektiivisesti. Muodostuvan tuotteen stereokemiaan vaikuttaa imiinin stereokemia. E-imiinit johtavat cis-stereokemiaan laktaamirenkaassa ja Z-imiinit trans-stereokemiaan.
Coccinula

Coccinula on leppäpirkkojen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu ainakin 3 lajia. Suomessa suvun edustajia on tavattu yksi laji. Suomessa esiintyy vakiintuneena ja yleisenä seulapirkko ("Coccinula quatuordecimpustulata").
Balthasar van der Ast

Balthasar van der Ast (1593/1594 Middleburg – 19. joulukuuta 1657 Delft) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari, joka tunnetaan etenkin hedelmä- ja kukka-asetelmistaan. 
Elämä ja ura.
Van der Ast oli nuori kun hänen varakas, leskeksi jäänyt isänsä Hans kuoli. Hän muutti vuonna 1609 sisarensa kanssa naimisissa olleen asetelmamaalari Ambrosius Bosschaertin (1573–1621) kotiin. Bosschaertista tuli mitä ilmeisimmin Van der Astin opettajamestari, jonka perheen kanssa hän muutti Bergen op Zoomin kaupunkiin vuonna 1615 ja vuotta myöhemmin Utrechtiin.
Van der Ast liittyi Utrechtin Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan vuonna 1619. Bosschaertin kuoltua kaksi vuotta myöhemmin van der Ast otti todennäköisesti kaikki kolme mestarinsa poikaa omiksi oppilaikseen. Myös asetelmamestari Jan Davidsz de Heem (1606–1684) oli van der Astin oppilas. Myöhemmät asetelmamaalerit Jan van Kessel and Adriaen Coort (1665–1707) ovat myös saaneet vaikutteita van der Astilta.
Vuonna 1632 van der Ast muutti Delftiin ja liittyi paikalliseen Pyhän Luukkaan kiltaan. Hän meni naimisiin Margrieta Jans van Buijerenin kanssa vuonna 1633. Pari sai kaksi lasta. Van der Ast on haudattu Delftin vanhaan kirkkoon Oude Kerkiin. 
Tyyli ja teokset.
Van der Astilta tunnetaan noin 200 maalausta. Maalausten kronologiaa ei voida jäljittää täydellisesti, sillä päivättyjä ja signeerattuja töitä tunnetaan vain vuosien 1620 ja 1628 väliltä. Van der Ast jatkoi Ambrosius Bosschaertin työtä maalaamalla tarkalla tekniikalla symmetrisesti sommiteltuja kukka- ja hedelmäasetelmia. Hänen töidensä aiheet ovat kuitenkin monipuolisempia ja hän työskenteli vaihtelevien kuvakokojen kanssa. Pienimmät van der Astin maalauksista ovat halkaisijaltaan muutamia kymmeniä senttimetrejä, suurimmat kaksi metriä. 
Utrechtissa hän sai vaikutteita Roelandt Saverylta (1576–1639) ja alkoi maalata pehmeämmin, painoittaen enemmän tunnelmaa. Teoksiin ilmestyi harvinaisia hedelmiä ja kukkia. Van der Astin erikoisuus olivat eksoottiset kotilot, joiden keräily oli aikakauden suurta muotia. Tauluissa oli usein myös tieteellisen tarkasti kuvattuja perhosia, heinäsirkkoja, sammakoita tai liskoja. 
Van der Astin maalauksista tuli vähitellen runsaampia, suurempia ja sommittelultaan monitahoisempia. Hän kuvasi kukkakimppujen sijasta myös yksittäisiä kukkia maljakossa tai pöydällä. Tauluissa oli usein vaakasuuntainen sommittelu ja pöydälle oli aseteltu hedelmiä, hyönteisiä tai kotiloita. Muutettuaan Delftiin vuonna 1632 aiemmin suhteellisen pienikokoisiin maalauksiin keskittynyt van der Ast maalasi useita suurikokoisia töitä aiempaa rennommalla ja vapaamalla tyylillä.
Alcides Olsoni

Alcides Olsoni (13. kesäkuuta 1855 Juva – 20. heinäkuuta 1914 Iisalmi) oli suomalainen juristi ja Iisalmen pormestari.
Olsonin vanhemmat olivat kruununvouti Eligius Olsoni (1823–1889) ja Rosalie Elisabet Nordström (1834–1911). Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1876 ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1886. Olsoni sai varatuomarin arvon 1889.
Olsoni oli Iisalmen pormestarina 1894–1914.
Alcides Olsoni oli naimisissa vuodesta 1888 oopperalaulajatar, musiikkipedagogi Emma Helena Conradin (1859–1920) kanssa. Olsoni on haudattu Nuijamaan hautausmaalle Lappeenrannassa.