Sabina Spielrein

Sabina Spielrein (; 7. marraskuuta 1885 Rostov, Jekaterinoslavin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 12. elokuuta 1942 Rostov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli venäläinen lastenlääkäri ja yksi ensimmäisistä naispsykoanalyytikoista.
Elämänvaiheet.
Spilrein syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen Donin Rostovissa (Rostov-na-Donu), ja hän kuoli kotikaupungissaan saksalaissotilaiden murhaamana vuonna 1942. Hänen sisaruksiaan olivat psykologi, lingvisti Isaak Spielrein (1891–1937), matemaatikko Jan Spielrein (1887–1937) ja biologi, dekaani Emil Spielrein (1899–1938). Hänen puolisonsa oli juutalainen lääkäri Pavel Scheftel (Šeftel).
Spielrein joutui vuonna 1904 mielenterveysongelmien vuoksi Eugen Bleulerin johtamalle Burghölzlin psykiatriselle klinikalle Zürichiin, ja hänestä tuli Carl Gustav Jungin potilas. Jung oli Spielreinin psykoanalyytikko vuosina 1905–1909 ja sittemmin sekoitti ammattiroolinsa ja heidän välilleen syntyi romanttinen jännite. On kahdenlaista spekulaatiota siitä, oliko heidän välillään myös seksuaalinen yhteys. Tämä oli yksi syy Sigmund Freudin ja Jungin välirikkoon.
Spielrein laati ensimmäisenä naisena psykoanalyysiin keskittyvän tohtorinväitöskirjan ("Über den psychologischen Inhalt eines Falles von Schizophrenie") vuonna 1911. Hän tutustui Freudiin, ja hänestä tuli Wienin psykoanalyyttisen yhdistyksen jäsen.
Vuonna 1912 Spielrein avioitui Pavel Scheftelin kanssa, ja heille syntyi kaksi tytärtä: Irma Renata vuonna 1913 ja Eva vuonna 1926. Ensimmäisen maailmansodan ajan Spielrein asui Sveitsissä Lausannessa ja julkaisi kirjoituksia lapsipsykologiasta ja muista aiheista. Hän toimi Jean Piaget’n koulutusanalyytikkona.
Vuonna 1923 Spielrein palasi kotimaahansa, joka oli muuttunut Neuvostoliitoksi, ja perusti Moskovaan ”Valkoisen koulun”. Nimensä koulu sai siitä, että kaikki sen huonekalut oli maalattu valkoisiksi. Koulun johtavana ajatuksena oli lasten mahdollisimman suuri vapaus. Seuraavana vuonna hän muutti Rostoviin aviomiehensä luo, kun Josif Stalin oli alkanut vainota psykoanalyytikkoja Moskovassa. Stalinin vainojen aikana (1935–1938) Spelreinin aviomies Pavel Scheftel kuoli ja veljet Isaak, Jan ja Emil katosivat. Psykoanalyysi kiellettiin Neuvostoliitossa vuonna 1936, ja tämän jälkeen Spielrein työskenteli opettajana ja lääkärinä.
Spielrein julkaisi kirjoituksia länsimaalaisissa psykoanalyyttisissa aikakausjulkaisuissa. 
Kun natsi-Saksan joukot olivat miehittäneet Rostovin toistamiseen 24. heinäkuuta 1942, oli kaupungin kaikkien juutalaisten kokoonnuttava erääseen koulurakennukseen, josta heidät vietiin teloitettavaksi. Uhrien joukossa olivat Sabina Spielrein (57) sekä hänen tyttärensä Renata (29) ja Eva (16).
Populaarikulttuurissa.
Elisabeth Márton ohjasi vuonna 2002 dokumenttielokuvan "Nimeni oli Sabina Spielrein" ("Ich hieß Sabina Spielrein"). Samana vuonna valmistui Roberto Faenzan näytelmäelokuva "Sabina Spielreinin tarina", joka keskittyi Spielreinin ja Jungin väliseen suhteeseen. Samasta teemasta kertoo myös vuoden 2011 elokuva "A Dangerous Method", jonka on ohjannut David Cronenberg. Mira Kreivilän esikoisteos "Niin kuin se minussa on" (WSOY 2025) kertoo Sabina Spielreinin tarinan kaunokirjallisin keinoin pohjautuen kuitenkin laajaan taustatutkimukseen. Jälkisanoissa kerrotaan, että kaikki potilasmerkinnät, kirjeet ja otteet tutkimusartikkeleista ovat peräisin alkuperäismateriaaleista.