tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ispoisten kartano

Ispoisten kartano on kartano Turun Katariinanlaaksossa. Sen nykyinen päärakennus on vuodelta 1784, mutta kartanon historia ulottuu ainakin 1400-luvulle. Rakennus toimi 1950-luvun lopulta vuoteen 2012 vanhainkotina, ja vuodesta 2015 siinä on toiminut yksityinen päiväkoti Vilske. Kartanon mukaan on saanut nimensä sen pohjoispuolella oleva Ispoisten kaupunginosa.
Historiaa.
1400-luvulta 1700-luvulle Ispoisten kartano oli rälssitila, jossa asuvat pitivät huolta tilanomistajan karjasta.
Vuosina 1658–1676 Ispoisten kartanoa hallitsi valtaneuvos ja amiraali Lorentz Creutz, joka omisti myös monia muita maatiloja. Vuonna 1723 omistus siirtyi Creutzin jälkeläisiltä Pohjois-Suomen laamanni Simon Lilliegrenille (1666–1736), jonka perukirjassa vuodelta 1736 mainitaan kuolinpaikkana ensi kertaa nimi Katariinanlaakso. Sen on arveltu tarkoittavan laamannin vaimoa Katarina von Bergiä, jonka kunniaksi kartanon lehtometsäalue olisi siis nimetty. Toisen teorian mukaan nimi tulee Katariina Jagellonicasta, ja Katarina-nimisiä naisia on ollut muidenkin Ispoisten omistajien perheissä
Vuonna 1742 kartanon isännäksi tuli Turun Akatemian kaunopuheisuuden professori Henrik Hassel, jonka puoliso oli myös nimeltään Katarina. Heidän omistusaikaansa kutsutaan kartanon ”akatemian kaudeksi” siellä vierailleiden professorien ja muiden akateemisten vieraiden perusteella.
Vuonna 1783 Ispoisten rälssisäteri tuli kamarineuvos Arndt Johan Winterin omistukseen, ja kartano sai nykyisen päärakennuksensa 500 metriä entistä pohjoisemmaksi.
Teollisuusmies Antti Ahlströmin pojan Erik Rafael Ahlströmin (1877–1918) omistuksessa 1910-luvulla tilalle perustettiin puutarha ja päärakennusta laajennettiin ja uudistettiin. Rakennukseen muun muassa muurattiin useita kaakeliuuneja ja asennettiin seinäpaneeleja. Ahlströmin jälkeen kartano oli eräiden muiden liikemiesten omistuksessa, kunnes vuonna 1951 sen omistajaksi tuli Turun kaupunki. Vuonna 1957 kaupunki kuitenkin teki vaihtokaupat Pelastusarmeijan säätiön kanssa: kaupunki sai Ruissalossa sijaitsevan huvilan ja säätiö Ispoisten kartanon, josta tehtiin vanhainkoti.
Vuoden 1988 asuntomessut pidettiin kartanon viereen rakennetulla Katariinanlaakson asuntoalueella. Tuolloin kartanon kylkeen rakennettiin uusi vanhainkoti ja kartanoakin kunnostettiin. Vuonna 2012 vanhainkotitoiminta rakennuksessa loppui, ja Pelastusarmeijan säätiö myi rakennuksen 2015 Nina ja Rami Arvosen perustamalle kiinteistöyhtiö Ispoisten kartano Oy:lle. Taloa remontoitiin yksityisen päiväkoti Vilskeen käyttöön.
Rutland (kaupunki Vermontissa)

Rutland on kaupunki Yhdysvaltojen Vermontin osavaltiossa. Rutland on saman nimisen piirikunnan keskus ja sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 16 495. Kaupunki tunnetaan etenkin marmorinlouhinnasta.
Maantiede.
Rutland sijaitsee Vermontin eteläosan keskiosassa. Matkaa Massachusettsin osavaltioon etelässä on noin 50 kilometriä ja New Yorkin osavaltioon lännessä noin 30 kilometriä. Kaupunki on rakennettu Otter Creek -joen laaksoon Green Mountains- ja Taconicvuorten välissä.
Historia.
Ennen eurooppalaisten siirtolaisten saapumista intiaanit käyttivät Otter Creek -joen laaksoa kalastukseen ja majavien pyydystämiseen. Ensimmäinen aluetta historiallisissa lähteissä kuvaillut oli turkiskauppias James Cross. Vuonna 1759 brittikenraali Jeffrey Amherst perusti paikalle vartioaseman osana Champlainjärven ja Connecticut-joen alueen yhdistänyttä sotilastietä, mutta siirtolaisasutusta ei paikalle syntynyt ennen ranskalais- ja intiaanisodan loppua. Ensimmäisen luvan alueelle siirtolaisena asettumiselle sai John Murray Massachusettsin Rutlandista, jonka mukaan nykyinen kaupunki sai myös nimensä. Murray ei kuitenkaan ollut ensimmäinen varsinainen siirtolainen. Ensimmäinen siirtolainen alueella oli vuonna 1770 paikalle asettunut John Mead, joka perusti perheineen sahan ja valssimyllyn. Vuonna 1775 perustettiin Fort Rutlandin linnoitus ja Yhdysvaltain vapaussodan aikana paikalla oli sotilaallista merkitystä. Vuosien 1784 ja 1804 välillä Rutland oli Vermontin pääkaupunki.
Rutlandin asukasluku vuonna 1800 oli 2 124 ja vuoteen 1880 mennessä se kasvoi lukemaan 12 149. Kasvu johtui paljolti rautatien saapumisen vuonna 1849 aiheuttamasta noususuhdanteesta marmorin louhinnassa. Alueella oli maailman rikkaimpiin lukeutuvat marmorivarannot. Vuonna 1880 Rutland oli osavaltion suurin kaupunki, mutta Vuonna 1886 Rutlandin marmoria tuottavat alueet erotettiin West Rutlandin ja Proctorin kaupungeiksi. Varsinainen Rutland löysi kuitenkin muita teollisuuden aloja. Kaupungin vanhaa keskustaa on uusittu 1960-luvulta alkaen.
Talous.
Historiallisesti tärkeällä marmorin louhinnalla on edelleen merkitystä alueen taloudelle. Muihin paikallisen teollisuuden aloihin lukeutuvat esimerkiksi vanerin valmistus ja lentokoneteollisuuden käyttämien osien valmistus. Taloudellista merkitystä on myös vähittäiskaupalla ja turismilla. Kaupungin lähistöllä on laskettelukohteita.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Rutlandissa aikavälillä 2012–2016 olivat 41 502 USD ja henkilöä kohden 26 455 USD. 16,2 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö.
Rutlandin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 16 495 ja vuoden 2017 arvion mukaan 15 440. Kaupungin asukkaista 95,8 % oli taustaltaan valkoisia, 1,7 % aasialaisia, 1,7 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 0,9 % afroamerikkalaisia. 5,7 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Flims

Flims on kunta Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Siellä oli vuoden 2016 lopulla 2 722 vakinaista asukasta. Flims kuuluu Imbodenin hallintoalueeseen.
Sijainti.
Flims sijaitsee Vorderrheinin laakson pohjoisrinteellä ja Glarusin Alppien etelärinteellä parikymmentä kilometriä Churistä länteen. Kunnan korkein vuori on Piz Segnas (3 099 m mpy.).
Liikenne.
Vorderrheinin, Reussin ja Rhônen laaksoja pitkin kulkeva valtatie 19 () Churista Andermattin kautta Brigiin kulkee Flimsin kautta.
Matkailu.
Flimsissä sekä naapurikuntien Laaxin ja Faleran alueella toimii yksi Sveitsin isoimmista talviurheilukeskuksista, "LAAX", jonka omistaa pörssinoteerattu "Weisse Arena Gruppe" -yhtiö. Alueella on muun muassa 224 kilometriä laskettelurinteitä ja neljä snow parkia.
Ricardo Pontvianne

Ricardo Antonio ”Rico” Pontvianne Jiménez (20. lokakuuta 1943 Tampico – 13. elokuuta 2018) oli meksikolainen koripalloilija.
Pontvianne saavutti Meksikon miesten maajoukkueessa hopeaa vuoden 1967 Pan-Amerikan kisoista. Hän edusti Meksikoa myös Tokion 1964 ja Méxicon 1968 (Meksiko viides) kesäolympialaisissa sekä vuosien 1963, 1967 ja 1974 MM-kilpailuissa.
Pontvianne kuoli 74-vuotiaana 13. elokuuta 2018.
Frico

Frico on Italian Friuli-Venezia Giulian alueelle tyypillinen juustosta valmistettava ruokalaji.
Frico valmistetaan tavallisesti montasio-juustosta pannulla paistamalla. Sen kaksi eri yleistä muotoa poikkeavat rakenteeltaan hauraasta rapeaan. Rapea frico valmistetaan sulattamalla paistinpannulla montasio-raastetta, joka muodostaa lopulta rapean pinnan vohvelimaiselle annokselle. Frico con patate muistuttaa puolestaan rakenteeltaan enneminkin munakasta, ja sen valmistukseen käytetään juuston ohella sipulia ja perunaa. Fricon valmistukseen käytetyn montasio-juuston kypsyys vaihtelee fricon tyylistä riippuen. Nuorempi juusto tuottaa kermaisemman rakenteen, kun taas maku terävöityy vanhemmassa juustossa. Nuorimpia fricon valmistuksessa käytettäviä juustoja kypsytetään 30–45 päivää, kun taas rapeaan fricoon käytettyjä montasio stag ionato -juustoja kypsytetään kahden vuoden ajan. Fricoa tarjoillaan nykyisin tavallisesti makupaloina tai muun ruuan koristeena.
Frico on levinnyt etenkin 1990-luvulta lähtien muun Italialaisen keittiön mukana Friuli-Venezia Giuliasta muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Erityisen tunnetuksi on tullut sen vohvelimainen muoto. Fricon kotiseudun ulkopuolella on myös tapana käyttää muita juustoja, kuten asiagoa ja parmesaania.
NRP Graciosa (M417)

NRP Graciosa (runkonumero M417) oli Portugalin laivaston Corvo-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin Burger Boatsilta, missä köli laskettiin 1953 tunnuksella "AM-486". Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1954. Yhdysvaltain laivasto luokitteli aluksen uudestaan avomeriraivaajaksi tunnuksella "MSO-486" 7. helmikuuta 1955. Alus valmistui 1955 ja se luovutettiin Portugalille 23. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1973
NRP Pico (M416)

NRP Pico (runkonumero M416) oli Portugalin laivaston Corvo-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin Bellinghamilta, missä köli laskettiin 1953 tunnuksella "AM-479". Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1954. Yhdysvaltain laivasto luokitteli aluksen uudestaan avomeriraivaajaksi tunnuksella "MSO-479" 7. helmikuuta 1955. Alus valmistui 1955 ja se luovutettiin Portugalille 23. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1973.
Hardayal Singh

Hardayal Singh (28. marraskuuta 1928 Lucknow, Brittiläinen Intia, Brittiläinen imperiumi – 17. elokuuta 2018 Dehradun) oli intialainen maahockeypelaaja, olympiavoittaja ja maahockeyvalmentaja.
Singh kuului Intian miesten maajoukkueeseen, joka voitti olympiakultaa Melbournessa 1956. Singh pelasi Melbournessa kahdessa ottelussa ja teki yhteensä kuusi maalia joista viisi 16–0-voitossa Yhdysvaltoja vastaan.
Singh palveli Intian armeijassa ja osallistui toiseen Intian–Pakistanin sotaan. Hän eläköityi armeijasta vuonna 1969 hoitaakseen aivokasvaimesta kärsinyttä vaimoaan, joka kuoli vielä samana vuonna. Vuosina 1983–1987 Singh toimi Intian maahockeymaajoukkueen päävalmentajana. 17. elokuuta 2018 Singhin uutisoitiin kuolleen 89-vuotiaana Dehradunissa.
NRP São Jorge (M415)

NRP São Jorge (runkonumero M415) oli Portugalin laivaston Corvo-luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin Bellinghamilta, missä köli laskettiin 1953 tunnuksella "AM-478". Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1954. Yhdysvaltain laivasto luokitteli aluksen uudestaan avomeriraivaajaksi tunnuksella "MSO-478" 7. helmikuuta 1955. Alus valmistui 1955 ja se luovutettiin Portugalille 23. marraskuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1973
Ġbejna

Ġbejna on maltalainen lampaanmaitojuusto.
Ensimmäiset historialliset lähteet mainitsevat juustonvalmistuksen maltalla 1400-luvulla ja alueen karu maasto suosii lampaiden paimennusta. Monet alueet eivät sovi muunlaiseen maatalouskäyttöön ja maidon jalostaminen juustoksi on kätevä tapa säilöä tuotettua maitoa. Ġbejnalla ei pitkään ollut suojattua alkuperäisnimitystä, mutta sen lisäämistä Euroopan unionin nimisuojajärjestelmään kampanjoitiin. Vuonna 2021 Malta Competition and Consumer Affairs Authority eli MCCAA hylkäsi hakmuksen viedä nimi alkuperäisnimitykseksi, koska se piti nimeä "Ġbejna" liian yleisesti juustoon viittaavana nimenä Maltalla. Tammikuussa 2025 hyväksyttiin kuitenkin alkuperäisnimitys muodossa "Ġbejna tan-nagħaġ".
Ġbejna valmistetaan saostamalla lampaanmaito juoksutteella 35–37 °C lämpötilassa, jolloin muodostuu juustomassaa. Ennen juoksutteiden käytön yleistymistä sen tilalla on sanottu käytetyn merivettä. Juustomassa eritellään koreihin ja sen pinnalle ripotellaan merisuolaa. Juustomuottiin asetettua juustomassaa käännellään pariin otteeseen samalla edelleen suolaa ripotellen. Valmista juustoa säilytetään kylmätiloissa ja se myydään tavallisesti vuorokauden sisällä sen valmistamisesta.
Valmis Ġbejna on väriltään valkoista ja sen makua on kuvailtu suolaiseksi. Juusto voidaan syödä tuoreena tai esimerkiksi katolla kuivattuna.
NRP São Roque (M401)

NRP São Roque (runkonumero M401) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957. Aluksen rahoituksesta vastasi Yhdysvallat MDAP-ohjelman puitteissa.
Palvelus.
Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.
NRP Lagoa (M403)

NRP Lagoa (runkonumero M403) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957. Aluksen rahoituksesta vastasi Yhdysvallat MDAP-ohjelman puitteissa.
Palvelus.
Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.
NRP Ribeira Grande (M402)

NRP Ribeira Grande (runkonumero M402) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957. 
Palvelus.
Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.
NRP Rosario (M404)

NRP Rosario (runkonumero M404) oli Portugalin laivaston São Roque -luokan miinanraivaaja.
Valmistus.
Alus tilattiin 1954 CUF:lta, missä se valmistettiin 1954-1957. 
Palvelus.
Aluksen 40 millimetrin Bofors poistettiin 1972, kun se muutettiin partioalukseksi, minkä jälkeen aluksen aseistuksen muodostivat kaksi 20 millimetrin Oerlikonia. Alus oli edelleen palveluksessa vuonna 1995.
KK Włocławek

Klub Koszykówki Włocławek on puolalainen koripalloseura Włocławekista. Se pelaa kotiottelunsa Hala Mistrzówissa.
Seura perustettiin vuonna 1991 nimellä Nobiles Włocławek, ja vuonna 1998 se vaihtoi nimensä KK Włocławeksi. Pitkäaikainen sponsorinimi on Anwil Włocławek. Seura on voittanut kaksi Puolan mestaruutta, kolme Puolan cup-mestaruutta ja kaksi Puolan supercup-mestaruutta. Włocławek osallistui alusta alkaen myös eurooppalaisiin seurakilpailuihin. Kaudella 2018–2019 se osallistuu Mestarien liigaan.
Gloucester (juusto)

Gloucester on perinteisesti Englannin Gloucestershiren alueella valmistettava lehmänmaitojuusto. Juuston kaksi yleisintä tyyppiä ovat Single Gloucester ja Double Gloucester.
Gloucester-juustoa on valmistettu perinteisesti nykyisin harvinaiseksi käyneen Old Gloucester -rodun lehmäkarjan maidosta. William Marshall kuvaili Gloucester-juustojen valmistusta ja paikallista karjaa vuoden 1796 teoksessaan "Rural Economy of Glouces­tershire". Juuston valmistus opetettiin tyypillisesti äidiltä tyttärelle. Double Gloucester oli tyypillisesti yhteisöjen ulkopuolelle myyty rikkaamman väestön juusto, jota sen arvon takia paikalliset valmistajat harvoin edes nauttivat. Single Gloucester oli tyypillisempi köyhemmän väestön juusto, jota jo sen hauraamman rakenteenkin takia ei kuljetettu vientiin muualle. Juuston tuotannon huippukautena 1800-luvun alulla Gloucestershiressa tuotettiin tuhansia tonneja juustoa vuosittain. Juustontuotanto on sittemmin taantunut huomattavasti. Ennen rautateiden aikaa maidon jalostaminen juustoksi oli usein välttämätöntä maidon säilömisen kannalta. Single Gloucester on nykyisin suojattu alkuperänimitys ja sitä tuotetaan kuudella maatilalla Gloucestershiressa. Double Gloucester -juustolla ei ole vastaavaa suojaa ja sitä tuotetaan paikallisten maatilojen lisäksi myös suurempimuotoisesti teollisesti muualla Britanniassa.
Single Gloucester on tuotettava sen suojatun alkuperäisnimityksen sääntöjen mukaisesti Old Gloucester -karjan maidosta. Juustoa kypsytetään neljästä kuuteen viikkoa ja sen makua on kuvailtu maidokkaaksi ja miedoksi. Rakenteeltaan Single Gloucester on pehmeää ja kosteaa. Double Gloucester on Single Gloucester-juustoa hapokkaampaa, kuivempaa ja kovempaa. Sen valmistamisessa käytetään korkeampaa lämpötilaa ja Single Gloucester -juustosta poiketen se värjätään valmistuksen aikana annatolla oranssiksi. Gloucester-juustosta on myös muita harvinaisempia muotoja, kuten Sage Gloucester, Cotswold ja Double Berkeley.
Cooper’s Hill Cheese-Rolling and Wake on vuosittain Gloucestershiren Brockworthissa järjestettävä perinteinen kisa, jonka osanottajat jahtaavat jyrkkään alamäkeen vieritettävää 3,6 kilon Double Gloucester-juustotahkoa.
Twarde Pierniki Toruń

Twarde Pierniki Toruń on puolalainen koripalloseura Toruńista. Se pelaa kotiottelunsa Hala Widowiskowo-Sportowassa.
Seura perustettiin vuonna 2005. Vuonna 2014 se nousi Puolan pääsarjaan. Vuonna 2017 seura sijoittui pääsarjassa hopealle, ja seuraavana vuonna se voitti Puolan cup-mestaruuden. Kaudella 2018–2019 se osallistui Mestarien liigaan.
Good Witch

Good Witch on yhdysvaltalais-kanadalainen fantasiahenkinen draamakomediasarja ja se on jatkoa "The Good Witch" -nimiselle elokuvasarjalle. Sarja perustuu Rod Spencen luomiin hahmoihin.
Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa Hallmarkin kanavalla 28. helmikuuta 2015. Suomessa sarjaa esittää Netflix.
"The Good Witch" -elokuvissa näyttelevä Catherine Bell toimii televisiosarjassa päänäyttelijänä ja tuottajana.
Tuotanto.
Sarjaa kuvataan Kanadassa Toronton kaupungissa Cinespacen elokuvastudiolla.
Hallmark ilmoitti heinäkuussa 2017 tilanneensa sarjasta neljännen tuotantokauden ja heinäkuussa 2018 viidennen kauden.
Timo Kettunen

Timo Kettunen (s. 1979) on suomalainen terveystieteilijä, luennoitsija, tietokirjailija ja bloggaaja. Kettunen on keskittynyt popularisoimaan terveyteen liittyvää tiedettä ja kyseenalaistamaan terveydellä rahastavat ja tiedettä väärin käyttävät ihmiset. Usein hän tekee sen huumorin keinoin. Kettunen on koulutukseltaan terveystieteiden maisteri (liikuntalääketiede), farmaseutti ja koulutettu hieroja. 
Sosiaalinen media.
Kettunen on blogannut useilla eri alustoilla ja pitänyt Terveysmyrskyn Facebook-sivustoa useamman vuoden ajan. Lisäksi hän on haastanut muun muassa Olli Postin videoituun debattiin, jonka juonsi Mari Sainio. 
Ura.
Kettunen on Diske Oy:n perustaja ja toimitusjohtaja.
QuakeCon

 
QuakeCon on vuodesta 1996 lähtien vuosittain järjestetty tapahtuma, joka on nimetty id Softwaren kehittämän "Quaken" mukaan. Kolmipäiväiseen vuoden 2018 tapahtumaan odotettiin tulevan 10 000 kävijää.
Tapahtumassa esitellään nykyään Bethesda Softworksin tulevia pelejä sekä järjestetään LAN-verkossa pelaamista.
QuakeCon 2018 -tapahtumassa esiteltiin muun muassa tuleva "Doom Eternal".
Maaliskuussa 2020 kerrottiin tapahtuman perumisesta koronapandemiasta johtuen. Tapahtuma muutettiin verkossa järjestettäväksi vuodelle 2020.
The International (Dota 2)

 
The International on vuosittain järjestettävä Dota 2 -videopelin kilpailutapahtuma. Se on ollut useita vuosia suurin elektronisen urheilun tapahtuma maailmassa. Tapahtuman palkintopotit ovat usein olleet kymmeniä miljoonia dollareita.
Tapahtuma on järjestetty vuodesta 2011 lähtien. Vuonna 2018 palkintopotissa oli yli 20 miljoonaa dollaria. Yle esitti vuoden 2018 tapahtuman Areena-palvelussa. 
Vuonna 2017 tapahtuman voitti viisihenkinen Team Liquid, jossa pelasi suomalainen Lasse Urpalainen. Vuonna 2018 Vancouverissa pelatun turnauksen voitti OG, jossa pelasivat suomalaiset Jesse Vainikka ja Topias Taavitsainen.
Historia.
Turnauksen joukkorahoitus.
"The International" turnaus on joukkorahoitettu vuodesta 2013 alkaen. Pelaajat voivat ostaa pelissä itselleen taistelupassin, jonka hinnasta 25 % menee turnauksen palkintopottiin.
Palkintopokaali.
Turnauksen palkintoesine on nimeltään Aegis of Champions.
OpenRefine

OpenRefine, entiseltä nimeltään Google Refine ja sitä ennen Freebase Gridworks, on itsenäinen avoimen lähdekoodin työpöytäsovellus tiedon siivoamiseen ja muuntamiseen muihin muotoihin. Se toimii vastaavalla tavalla kuin taulukkolaskentasovellukset (ja voi työstää taulukkolaskennan tiedostomuotoja). Se kuitenkin käyttäytyy enemmän kuin tietokanta.
Ohjelmiston toimintaperiaate.
OpenRefine käsittelee "tietorivejä", joissa on soluja "sarakkeissa", samaan tapaan kuin relaatiotietokantojen taulukoissa. OpenRefinessa projekti koostuu yhdestä taulukosta. Käyttäjä voi suodattaa näytettäviä rivejä käyttämällä "fasetteja", jotka määrittävät suodatuskriteerit (esimerkiksi näyttää rivit, jossa tietty sarake ei ole tyhjä). Toisin kuin taulukkolaskennassa, useimmat toiminnot OpenRefinessa tehdään kaikille suodatettuna oleville riveille: tietyssä sarakkeessa olevan tiedon muokkaus, uuden sarakkeen luominen perustuen olemassa olevan sarakkeen tietoihin, jne. Kaikki datasetissä tehdyt toimet tallennetaan ohjelmaan ja ne voidaan toistaa toiselle datasetille.
Toisin kuin taulukkolaskennassa, kaavoja ei tallenneta soluihin, vaan muuntaminen kaavalla tehdään kerran ja kaava tallennetaan myöhempää käyttöä varten. Muuntamislausekkeet voidaan kirjoittaa General Refine Expression Language (GREL) -kielellä, Jythonilla (eli Python) ja Clojurella.
Ohjelmalla on web-käyttöliittymä. Se ei kuitenkaan ole verkossa isännöity (SAAS), vaan sen voi ladata vapaasti ja asentaa paikallisesti. Kun OpenRefine käynnistetään, se käynnistää web-palvelimen ja selainkäyttöliittymän, jolla palvelinta hyödynnetään.
Tuettuja tuonnin ja viennin tiedostomuotoja.
Tuonti on tuettu seuraavissa muodoissa:
Jos lähtötiedot ovat ei-standardissa tekstimuodossa, ne voidaan tuoda konaisina riveinä jakamatta sarakkeisiin, ja sarakkeet erotetaan myöhemmin OpenRefinen työkaluilla. Refine tukee arkistoituja ja pakattuja tiedostoja (.zip, .tar.gz, .tgz, .terva.bz2, .gz tai .bz2) ja se voi ladata lähtötiedostoja URL-osoitteesta.
Vienti on tuettu seuraavissa tiedostomuodoissa:
OpenRefine -projektin voi viedä .tar.gz arkistona.
Historia.
OpenRefine oli alkujaan Metawebin kehittämä Freebase Gridworks ja se on ollut saatavilla avoimena lähdekoodina tammikuusta 2010 alkaen. Google osti Freebasen kehittäjän Metawebin 16. heinäkuuta 2010, ja nimesi Freebase Gridworksin Google Refineksi 10. marraskuuta 2010, julkistamalla samalla version 2.0. Alkuperäinen ohjelmoija David Huynh ilmoitti 2. lokakuuta 2012, että Google lopettaisi pian aktiivisen tukensa Google Refinelle. Siitä lähtien ohjelmistokoodi on ollut siirtymävaiheessa avoimen lähdekoodin projektiksi nimeltä OpenRefine.
The Lost Art of Keeping a Secret

The Lost Art of Keeping a Secret on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen toiselta albumilta "Rated R" 7. elokuuta 2000. Kappale on yhtyeen laulaja Josh Hommen ja basisti Nick Oliverin kirjoittama ja sille kuvattiin lisäksi musiikkivideo.
”The Lost Art of Keeping a Secret” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 31. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”Ode to Clarissa”.
Huddle

Huddle on aloituskokous amerikkalaisessa jalkapallossa. Yleensä jokaisen yrityksen välissä joukkue kerääntyy lyhyeen kokoukseen ja sopii mikä peli pelataan seuraavaksi. Etenkin hyökkäys kokoontuu huddleen pelinrakentajan johdolla, mutta usein myös puolustuksella on oma huddle.
Ei ole varmuutta, milloin huddle tuli osaksi amerikkalaista jalkapalloa. Huddlen on väitetty syntyneen Gallaudetin yliopistossa 1890-luvulla tai Oregonin yliopistossa vuonna 1918.
Hyökkäystä, joka aloitetaan ilman aloituskokousta kutsutaan nimellä "no-huddle". Siinä on tarkoitus aloittaa yritys ennen kuin puolustus on ehtinyt asettua paikoilleen ja reagoida hyökkäyksen muodostelmaan. No-huddlea alettiin käyttää NFL-liigassa 1980-luvulla.
Feel Good Hit of the Summer

Feel Good Hit of the Summer on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen toiselta albumilta "Rated R" 27. marraskuuta 2000. Kappale on yhtyeen laulaja Josh Hommen ja basisti Nick Oliverin kirjoittama ja sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.
”Feel Good Hit of the Summer” ei yltänyt kotimaassaan Billboard Hot 100 -listalle, eikä myöskään Britannian singlelistalle. Singlen B-puolena julkaistiin kappale ”You’re So Vague” sekä cover-kappaleet ”Never Say Never” ja ”Who’ll Be the Next in Line”.
Hurley Haywood

Hurley Haywood (s. 4. toukokuuta 1948 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen kilpa-ajaja.
Haywoodin meriittilistalla on kolme Le Mansin 24 tunnin ajon yleiskilpailun voittoa vuosilta 1977, 1983 ja 1994. Vuonna 1973 Hurley sijoittui kolmanneksi Pohjois-Amerikan Can-Am -sarjassa ja seuraavana vuonna hän ajoi niin ikään kolmanneksi Watkins Glenin kuuden tunnin ajossa. 1977 Martini Porschen tiimissä ajetun LeMansin voiton ohessa Haywood sijoittui Yhdysvaltain IMSA Camel GT Challengen kakkossijalle Bob Hagelstadin teamin Porschella. 1978 Haywood osallistui niin ikään Martini Porschella Le Mansin 24 tunnin kilpailuun ja sijoittui sillä kertaa kolmanneksi. Tämän jälkeen Haywood ajoi Euroopan ja Yhdysvaltain urheiluautosarjoissa ilman mainittavaa menestystä ja kokeili myös kaudella 1981 kolmen kilpailun verran Indy Car luokkaa. 1982 Haywood ajoi C-ryhmän Rothmans Porschella kolmanneksi Le Mansin 24 tunnin kilpailussa yhdessä Al Holbertin ja Jürgen Barthin kanssa.
1985 Haywood sijoittui kolmanneksi IMSA Camel GT Prototyyppien sarjassa Group44 teamin C-ryhmän Jaguarilla. Suurimmassa osassa sarjan osakilpailuista Haywoodin ajajaparina oli britti Brian Redman
Vuodesta 2000 alkaen Haywood kilpaili enää Grand American Rolex -sarjassa, ensin protyyppiluokassa ja viimeiset vuotensa 2011 ja 2012 GT3-luokassa ilman mainittavaa menestystä.
Haywood on avoimesti homoseksuaali.
First It Giveth

First It Giveth on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen kolmannelta albumilta "Songs for the Deaf" 18. elokuuta 2003. Kappale on yhtyeen laulaja Josh Hommen ja basisti Nick Oliverin kirjoittama ja sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.
”First It Giveth” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 33. Singlen B-puolena julkaistiin kaksi cover-kappaletta ja kaksi remixiä.
Harva hyvin kuolee

Harva hyvin kuolee ("Her Privates We") on Frederic Manningin kirjoittama romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat ensimmäisen maailmansodan rintamille Sommessa ja Acressa.
Kirja julkaistiin alun perin nimellä "The Middle Parts of Fortune" vuonna 1929 tekijänään salanimi ”Sotamies 19022”. Sitä painettiin ja myytiin yksityisesti alle 600 kappaletta. Alkuperäisen teoksen kieli oli ruokkoamatonta ja tuntui monista lähes rienaukselta, sillä sen kaikki sotilaat kiroilevat jatkuvasti. Miehissä ei ole sotilaallista intoa, isänmaallisuus ei innosta ja he pikemminkin sietävät kuin kunnioittavat upseereitaan. Kun ei olla taistelussa, miehiä kiinnostaa vain ruoka, juoma ja seksi. Kotirintamasta todetaan vain, että ”"ne ei välitä vittuakaan mitä meille tapahtuu"”.
Vuonna 1930 ilmestyi kirjan siistitty versio, nyt nimellä "Her Privates We". Teos oli myynti- ja arvostelumenestys. Ensimmäisen kolmen kuukauden aikana sitä myytiin 15 000 kappaletta. Vaikka teosta oli siistitty, sitäkin pitivät monet yhä edelleen rienauksena. Kirjan tyyli ja pohdinnat sekä tietty herkkyys kielivät, että tekijä ei voi olla aivan tavallinen sotamies. Arvailut tekijästä käynnistyivät lähes heti ja T. E. Lawrence osui arvailussaan oikeaan. Ernest Hemingway luki kirjan kerran vuodessa ”"jotta muistaisin miten asiat todella olivat..."”. Myös T. S. Eliot ylisti romaania.
Juoni.
Kirjan päähenkilö on Bourne-niminen sotamies. Hän on erilainen kuin muut miehet hänen ympärillään, muita vanhempi, oppinut ja lukenut, mutta haluton hyödyntämään etuja, joita hänen taustansa voisi armeijassa antaa. Bourne on myös aliupseerien ystävä, ryypiskelee kersanttien kanssa ja toimii tulkkina, kun pitää asioida linjojen lähettyvillä asuvien ranskalaisten siviilien kanssa.
Romaanilla on melko vähän tekemistä taisteluiden kanssa, vaikka niitäkin käydään läpi aina lähitaisteluita myöten. Tapahtumat ovat enimmäkseen linjojen takana, työpalvelussa tai harjoituksissa. Esille tulee juoksuhautojen lieju ja kuoleman sattumanvaraisuus.
Wacker-hapetus

Wacker-hapetus tai Wacker-prosessi on kemiallinen reaktio, jossa happi hapettaa palladium- ja kupariyhdisteiden katalysoimana alkeenin aldehydiksi tai ketoniksi. Erityisen tärkeä reaktio on valmistettaessa asetaldehydiä eteenistä.
Reaktion historiaa.
F. C. Phillips havaitsi palladiumkloridin hapettavan etaanin asetaldehydiksi ja raportoi reaktion ensimmäisen kerran vuonna 1894. Tässä reaktiossa palladiumkloridia tarvitaan kuitenkin stoikiometrinen määrä ja reagenssin kalleuden vuoksi reaktio ei yleistynyt. 1950-luvun lopulla saksalaisten kemianalanyhtiöiden Wacker Chemien ja Hoechst AG:N tutkijat kehittivät samanaikaisesti palladium- ja kuparikatalysoitua menetelmää asetaldehydin valmistamiseksi eteenistä. Prosessin julkaisi ensimmäisen kerran Wacker Chemiellä työskennellyt Juergen Smidt ryhmineen vuonna 1959.
Reagenssit ja mekanismi.
Wacker-hapetus sopii niin kutsuttujen terminaalisten alkeenien, joiden kaksoissidos on hiilivetyketjun päässä, hapettamiseen. Eteeni hapettuu asetaldehydiksi, mutta muut terminaaliset alkeenit muodostavat pääasiassa metyyliketoneja. Liuottimena reaktiossa toimii veden ja orgaanisen liuottimen seos. Wacker-hapetuksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa palladiumkloridi koordinoituu yhteen kloridi-ioniin ja alkeeniin. Tämä on reaktion reaktionopeutta rajoittava vaihe. Vesi korvaa yhden kloridiligandeista seuraavassa vaiheessa ja muodostuu hydroksyylipalladiumkompleksi. Palladium katalysoi hydroksyyliryhmän liittämistä alkeenin kaksoissidokseen ja samalla palladiumiin koordinoituu uusi vesimolekyyli. Seuraavassa vaiheessa yksi kloridi-ioneista irtoaa palladiumista ja muodostuu palladiumin ja enolin välinen kompleksi. Enoli tautomerisoituu asetaldehydiksi tai ketoniksi ja irtoaa katalyytistä. Samalla palladium pelkistyy hapetusluvullta +II hapetusluvulle 0. Reaktioseokseen on lisätty kupari(II)kloridia, jonka tehtävänä on hapettaa palladium takaisin hapetusluvulle +II. Samalla kupari itse pelkistyy itse hapetusluvulle +I, mutta happi hapettaa sen jälleen hapetusluvulle +II.
Little Sister (Queens of the Stone Agen kappale)

Little Sister on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen neljänneltä albumilta "Lullabies to Paralyze" 7. maaliskuuta 2005. Kappale on Josh Hommen, Troy Van Leeuwenin ja Joey Castillon kirjoittama ja sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.
”Little Sister” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 18. Singlen B-puolena julkaistiin remix kappaleesta ”The Blood Is Love”.
AGM-69 SRAM

Boeing AGM-69 SRAM ("Short Range Attack Missile", suom. "lyhyen kantaman rynnäkköohjus") on yhdysvaltalainen ns. ensi-iskuun tarkoitettu strategisen luokan Stand-Off -tyyppinen hyökkäysase, vihollisen ilmapuolustuksen lamauttamista varten. Tämän ohjusaseen ensisijaisiksi maaleiksi soveltuivat tutka-asemat, ilmatorjunta-asemat kuten tykkipatterit ja it-ohjusasemat, sekä mahdollisesti myös lentokentät. AGM-69 SRAM:in kehittely alkoi vuoden 1963 jälkeen, jolloin edellisena vuonna hylätylle GAM-87 Skybolt "(AGM-48)":ille alettiin hakea korvaajaa. Vuonna 1964 aloitettiin varsinainen suunnittelu. Vuonna 1966 tapahtui tarkempi määritys kehitysaskelien merkeissä. Ensilaukaisu tapahtui 1969, ja käyttöönotto 1972. Osiltaan AGM-69 SRAM korvasi myös AGM-28 Hound Dogin.
Aseen kantaman maksimi oli 170–200 km. Matalalta tehdyn hyökkäyksen kantama oli vain noin 50–55 km. Suurin nopeus oli 3,0–3,5 Machia. Suunnistustapa oli inertiasuunnistus, joskin tämä ohjus oli tutkakorkeusmittarilla varustettu. Se antoi keskiosumapistearvioksi (CEP) 430 m. Ohjuksen omamassa oli 1 010 kg. Lockheedin valmistama SR-75 -rakettimoottori oli kaksivaiheinen sekä kiinteää polttoainetta käyttävä. SRAM-ohjuksen taistelukärki oli "W-69"-tyypin ydinkärki. Se oli kaksivalintainen: joko 17 kT tehoinen fissioräjähde "(1st stage)" tai 170 kT (joidenkin lähdeviitteiden mukaan 200 kT) tehoinen lämpöydinräjähde "(2nd stage)". Asetyyppinä Boeing AGM-69 SRAM poistettiin vasta vuonna 1993. Kaiken kaikkiaan 1 500 tuotantoyksilöä valmistettiin, näistä 1 100 varustettiin ydinkärjillä.
Tämän ydinkärjellä varustetun hyökkäysohjuksen eräs huomattava käyttäjä oli 509. Bomb Wing, joka on sijoitettuna AFB Peaseen New Hampshiressa. AGM-69 SRAM oli eräs varsin merkittävä osa SAC:n eli Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien aseistusta. Yhdysvalloissa oli kolme eri konetyyppiä, jotka kykenivät kuljettamaan AGM-69 SRAM:in, ne ovat Boeing B-52 G/H Stratofortress, General Dynamics F-111A Aardvark, sekä Rockwell B-1B Lancer.
Eräs Naton operaatiosuunnitelmista "(OPLAN 10-1 &amp; OPLAN 100-6)" oli ydiniskujen tekeminen Suomeen, näissä lamautettaisiin lentokenttien toiminnat. Arviolta 21–23 ydinkärkeä oli tätä tarkoitusta varten varattuina. Tuolloin olisi 19 eri paikkakuntaa pommitettu ydinasein. Nuo maalituksen kohteet olivat hyvin korkealla prioriteetilla, eli suuressa vaarassa saada kokea ydinpommitushyökkäys ydinkriisin uhatessa. Boeing AGM-69 SRAM olisi ollut näihin käyttöarkoituksiin varsin hyvin soveltuva hyökkäysase.
Tämän ohjusasetyypin seuraaja on Boeing AGM-86 ALCM, "Air Launched Cruise Missile", jonka lentotestit alkoivat vuonna 1976. Se on ollut käytössä alkaen vuodesta 1981.
Burning Bridges (Naked Eyesin albumi)

Burning Bridges on brittiläisen yhtyeen Naked Eyesin esikoisalbumi, jonka EMI julkaisi vuonna 1983. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa nimellä "Naked Eyes". Kappale ”Always Something There to Remind Me” julkaistiin singlenä ja sijoittui niin Britannian kuin Yhdysvaltainkin singlelistoille. 
"Naked Eyesin" kappale ”Always Something There to Remind Me” sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistan 8. sijalle, ”Promises, Promises” 11. sijalle ja ”When the Lights Go Out” 37. sijalle. Albumi puolestaan sijoittui Billboard 200 -albumilistan 32. sijalle.
Peter Cowie

Peter Cowie (s. 24. joulukuuta 1939) on brittiläinen elokuvakriitikko ja elokuvahistorioitsija, joka on erikoistunut Pohjoismaiseen elokuvaan. Hän toimitti pitkään vuonna 1963 ensimmäistä kertaa ilmestynyttä "International Film Guide" -vuosikirjaa, ja on julkaissut yli 30 teosta. Cowie on kirjoittanut muun muassa Ingmar Bergmanin ja Akira Kurosawan elämäkerrat. 
1980-luvulla Cowie vaikutti myös Suomessa toimien Helsingissä järjestetyn Hanasaaren pohjoismaisen elokuvafestivaalin johtajana vuodesta 1983 lähtien. Vuonna 2006 hän toimitti Yleisradiolle Alexis Kourosin ohjaaman viisiosaisen televisiosarjan "Matka suomalaiseen elokuvaan".
Fuel for the Fire (Naked Eyesin albumi)

Fuel for the Fire on brittiläisen yhtyeen Naked Eyesin toinen studioalbumi, jonka Parlophone julkaisi vuonna 1984. Pohjois-Amerikassa albumin julkaisi EMI America Records. 
"Fuel for the Firen" kappale ”(What) In the Name of Love”, jonka tuotti Arthur Baker, sijoittui Billboard Hot 100 -singlelistan 39. sijalle. Albumi puolestaan sijoittui Billboard 200 -albumilistan sijalle 83.
She’s Electric

She’s Electric on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on yhdeksäs raita yhtyeen toisella albumilla "(What’s the Story) Morning Glory?" (1995). Kappale julkaistiin uudelleen Euroopassa promosinglenä syyskuussa 2014. CD-levyn B-puolena on demoversio kappaleesta.
”She’s Electric” kuului Oasiksen soittolistaan ainoastaan "Heathen Chemistry Tour" -kiertueella vuosina 2001–2002. Se esitettiin ensimmäisen kerran livenä 7. lokakuuta 2001.
In My Head

In My Head on yhdysvaltalaisen rockyhtye Queens of the Stone Agen kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen neljänneltä albumilta "Lullabies to Paralyze" 27. kesäkuuta 2005. Kappaleen on kirjoittanut Josh Homme, Troy van Leeuwen, Josh Freese, Joey Castillo ja Alain Johannes. Sille kuvattiin aiempien singlejen tapaan musiikkivideo.
”In My Head” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 44. Singlen B-puolena julkaistiin liveversiot kappaleista ”I Think I Lost My Headache” ja ”God Is in the Radio”.
Leo Engel

Moses Leib (Leo) Engel (3. syyskuuta 1920 Helsinki – 17. marraskuuta 2000 Tukholma) oli suomalainen graafikko, joka tunnetaan muun muassa elokuvajulisteistaan. 1960-luvussa alussa hän muutti Ruotsiin ja teki muun muassa levynkansia Scandia- ja Decca-levymerkeille. Engel on myös suunnittelut Helsingin juutalaiselle hautausmaalle vuonna 1953 pystytetyn "In memoriam 1939–1944" -sankaripatsaan yhdessä Sam Vannin kanssa.
Erik Rousi

Erik Rousi (s. 1987) on suomalainen bassolaulaja.
Erik Rousi esiintyy sekä ooppera-, konsertti- että lied-laulajana. Kaudesta 2018/2019 alkaen Rousi oli kiinnitetty bassosolistiksi Ulmin kaupunginteatteriin Saksaan, vuodet 2021– 2023 hän kuului Osnabrückin teatterin ensembleen, jonka jälkeen hän siirtyi kaudesta 2023/2024 alkaen Wuppertalin oopperatalon solistikuntaan. Erik Rousi on toiminut myös Eurajoki Bel Canto -festivaalin toisena taiteellisena johtajana kaudesta 2017–2018 lähtien ja Lemin musiikkijuhlien taiteellisena johtajana vuodet 2020–2022. Hänen esiintymisensä ovat saaneet laajalti kiitosta kriitikoilta niin Suomessa, kuin ulkomaillakin. Rousi on opettaut muun muassa Greve Opera Academyssä Italiassa sekä kotimaassa.
Rousi on valmistunut Wienin kaupungin musiikkiyliopistosta oopperalaulun maisteriksi. Wienissä Rousi opiskeli mezzosopraano Angelika Kirchschlagerin ja kapellimestari Niels Muusin ohjauksessa. Hän on opiskellut myös Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja Turun Konservatoriossa, joista jälkimmäisessä yksinlaulun lisäksi sellonsoittoa. Suomessa Rousin laulunopettajina ovat toimineet muiden muassa Seppo Ruohonen ja Marjut Hannula.
Sellisti Martti Rousi ja kapellimestari Tuomas Rousi ovat Erik Rousin enoja. Oopperalaulaja Martti Talvela on Erik Rousin isoäidin veli. Kasvitieteilijä ja professori Arne Rousi on Erik Rousin isoisä.
Ennen laulajanuraansa Erik Rousi oli vuosia työkseen pokeriammattilainen.
Everything (Climie Fisherin albumi)

Everything on brittiläisen popduon Climie Fisherin esikoisalbumi, jonka EMI julkaisi helmikuussa 1988. Albumi sisältää duon Yhdysvalloissa menestykseksi nousseen ja tunnetuimman singlen ”Love Changes (Everything)”. Albumi liikkuu purkkapopin ja syntikkapopin välimaastossa.
"Everything" sijoittui Britannian albumilistan ja Ruotsin albumilistan 14. sijalle. Suomessa albumi sijoittui Suomen virallisen listan 26. sijalle.
Símun av Skarði

Símun av Skarði (3. toukokuuta 1872 – 9. lokakuuta 1942) oli färsaarelainen kirjailija, poliitikko ja opettaja. Hän valmistui Färsaarten opettajaseminaarista 1896. Hän perusti Føroya Fólkaháskúlin (Färsaarten kansankorkeakoulu) 1899 ja toimi sen rehtorina vuodesta 1899 vuoteen 1942. Hänen puolisonsa oli opettaja Sanna av Skarði ja tyttärensä feministi ja toimittaja Sigrið av Skarði Joensen. 
Hänen merkittävimpiä teoksiaan runoilijana on Färsaarten kansallishymni "Mítt alfagra land",josta käytetään yleensä nimenä sen alkusanoja "Tú alfagra land mítt". Hän oli parlamentin jäsen ja edusti Sjálvstýrisflokkurinia ("itsehallintopuolue") vuodesta 1906 vuoteen 1914.
Sigri Mitra Gaïni

Sigri Mitra Gaïni (persian kieli: سیگری میترا قائنی) (s. 15. joulukuuta 1975 Oslo, Norja) on färsaarelainen kirjailija ja näyttelijä.
Sigri Mitra Gaïnin äiti Lív Joensen on färsaarelainen ja isä iranilainen. Hänen sisarensa on sosiaaliantropologi Firouz Gaïni ja hänen isovanhempiaan ovat poliitikko Sigurð Joensen ja feministi Sigrið av Skarði ja täti Turið Sigurðardóttir. 
Sigri on syntynyt Norjassa mutta viettänyt lapsuutensa sekä Norjassa että Färsaarilla. Hän on opiskellut elokuvakoulussa Ebeltoftissa 1995–1996 ja valmistui näyttelijäksi. Sen jälkeen hän jatkoi opiskelua Lontoon Academy of Live and Recording Artsissa. Hän on näytellyt elokuvissa "Bye bye bluebird" ja "Polle Fiction". Hän on opiskellut filosofiaa Kööpenhaminan yliopistossa.
Hän on julkaissut neljä runokokoelmaa fäärin kielellä, ja vuonna 2004 hän sai Färsaarten kirjallisuuspalkinnon.
Sverri Djurhuus

Sverri Djurhuus (11. heinäkuuta 1920 Kollafjørður, Färsaaret – 2003 Tórshavn, Färsaaret) oli färsaarelainen kirjailija.
Djurhuus oli toisen maailmansodan aikana vapaaehtoisena natsi-Saksan Waffen-SS -joukoissa. Hän liittyi Tanskan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen DNSAP:hen 15. tammikuuta 1941. Toukokuussa hän matkusti Saksaan Hampurin Langenhorniin liittyäkseen tanskalaisiin SS-vapaaehtoisiin. Sodan jälkeen hän palasi Färsaarille 1947.
Djurhuusin veli oli kirjailija Tummas Napoleon Djurhuus.
Eurajoki Bel Canto

Eurajoki Bel Canto on vuonna 2014 perustettu klassisen laulun festivaali. Sen toimintaan kuuluu vuosittain järjestettävä viikon mittainen festivaali ja muina vuodenaikoina järjestettävät erikoiskonsertit. Festivaalin toiminta pitää sisällään laulun mestarikurssin, konsertteja, yhteislauluiltoja, lastenkonsertteja ja koulutusta. 
Eurajoki Bel Cantossa ovat esiintyneet Suomen eturivin taiteilijoita, kuten Jyrki Anttila, Mika Pohjonen, Johanna Rusanen-Kartano, Kirill Kozlovski, Tuuli Takala, Suvi Väyrynen ja Markus Suihkonen. 
Eurajoki Bel Canton johdossa toimivat taiteelliset johtajat Mika Kares ja Erik Rousi sekä toiminnanjohtaja Emma Puosi.
Djurhuus

Djurhuus on färsaarelainen suku. Se on tullut Tanskasta, ja sen ensimmäinen tunnettu jäsen on Christen Jensen Djurhuus (1708–1775), joka oli pappi Eysturoylla. Christen Jensen Djurhuusin pojanpoika, runoilija Jens Christian Djurhuus (1773–1853) on lukuisien merkittävien Färsaarten kirjailijoiden ja poliitikkojen esi-isä:
Vatnshyrna

Vatnshyrna (suom. ”Vatnshornin kirja”) on nimitys keskiaikaiselle islantilaiselle kokoelmakäsikirjoitukselle, joka on sisältänyt islantilaissaagoja. Nimen "Vatnshyrna" käsikirjoitukselle antoi islantilainen oppinut Arngrímur Jónsson (1568–1648) todennäköisesti sen luoteisislantilaisen tilan mukaan, missä käsikirjoitus tuolloin sijaitsi (Stóra Vatnshorn). Alkuperäinen "Vatnshyrna" tuhoutui Kööpenhaminan palossa vuonna 1728, mutta lähes kaikista sen sisältämistä saagoista oli ennen paloa ehditty tehdä kopioita. 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;"Vatnshyrna" koottiin oletettavasti vuosien 1391 ja 1395 välisenä aikana. Käsikirjoitus on laadittu Pohjois-Islannissa, Víðidalstungassa, asuneelle Jón Hákonarsonille, joka oli myös toisen suuren kokoelmakäsikirjoituksen, erityisesti kuningassaagoja sisältävän "Flateyjarbókin" omistaja. Myöhemmin "Vatnshyrnasta" tuli osa tanskalaisen historioitsijan Peder Resenin (k. 1688) kokoelmaa, josta käsikirjoitus siirtyi Kööpenhaminan yliopiston kirjastoon.
Käsikirjoituksen sisältämät tekstit.
Alkuperäinen "Vatnshyrna" on sisältänyt seuraavat saagat:
Pseudo-Vatnshyrna.
Aiemmin oletettiin, että fragmentaarisesti säilynyt käsikirjoitus AM 564 a 4to olisi ollut osa alkuperäistä "Vatnshyrnaa." Kyseinen käsikirjoitusfragmentti sisältää edellä mainittujen tarinoiden "Bergbúa þáttr", "Kumlbúa þáttr" ja "Draumr Þorsteins Síðu-Hallssonar" lisäksi seuraavat tekstit:
Myöhemmin on kuitenkin todettu, että kyseinen fragmentti liittyy samalla alueella ja samoihin aikoihin laadittuun toiseen kokoelmakäsikirjoitukseen, joka tunnetaan nykyään tutkimuksessa nimellä Pseudo-Vatnshyrna. Molemmat käsikirjoitukset ovat sisältäneet osittain samoja saagoja, mutta yhdessä käsikirjoituksessa säilyneen tekstin perusteella ei voida olettaa, että kyseinen teksti olisi ollut osa myös toista käsikirjoitusta. Pseudo-Vatnshyrnasta on säilynyt myös muutamia muita fragmentteja (AM 445 b 4to ja AM 445 c I 4to). Säilyneiden fragmenttien perusteella Pseudo-Vatnshyrna on sisältänyt edellä mainittujen lisäksi myös seuraavat tekstit:
Vatnshyrnan erityispiirteitä.
"Vatnshyrnassa" olevista saagoista ja tarinoista useimmat sisältävät runsaasti yliluonnollisia elementtejä, mikä on nähty osoitukseksi käsikirjoituksen laatijan tai työn tilaajan mieltymyksestä ihmetarinoihin. Käsikirjoituksen sisältämistä saagoista "Flóamanna saga" päättyy sukupuuhun, jossa saagan päähahmon jälkeläiset jäljitetään Jón Hákonarsoniin ja tämän vaimoon saakka. Ainakin kyseinen saaga on näin ollen ollut Jón Hákonarsonin näkökulmasta merkittävä juuri siksi, että sen voitiin katsoa kuvaavan hänen sukunsa esi-isiä.
Kertejoen valuma-alue

Kertejoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.69) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 146,48 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,5 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Kuorevesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Kuoreveden alueelle (35.61).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Pussijoen valuma-alue

Pussijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.64) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 65,86 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,5 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Saarijärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Tarhianjoen alueelle (35.63).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kolme aluetta tai valuma-aluetta :
Ristajoen valuma-alue

Ristajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.65) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 148,66 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,91 %. 
Vesistön valuma-alueen alarajana on Ukonselkä, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Keurusselän alueelle (35.62).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Piešťanyn joukkotappelu (vuoden 1987 jääkiekkotapahtuma)

Piešťanyn joukkotappelu käytiin vuoden 1987 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Piešťanyssa, silloisessa Tšekkoslovakiassa. Se tapahtui turnauksen viimeisessä ottelussa, jossa olivat vastakkain Kanada ja Neuvostoliitto
Taustaa.
Turnauksen päätöspäivä oli 4. tammikuuta 1987 ja tilanne oli tuolloin ennen otteluita seuraavanlainen: Tšekkoslovakia oli pisteen edellä Suomea ja Kanadaa sekä Ruotsi oli kahden pisteen päässä Suomesta ja Kanadasta. Aiempien otteluiden tulosten myötä Tšekkoslovakia, Suomi ja Kanada olisivat olleet ne joukkueet, jotka saavat mitalin. Oli enää ratkaisematta, mikä joukkue saisi minkäkin mitalin.
Kello 16.00 pelattiin kolme ottelua, joista Tšekkoslovakian ja Suomen välinen ottelu päättyi Suomen voittoon maalein 3–5:
Tämän ottelun tuloksen myötä Suomi nousi kisaisäntä-Tšekkoslovakian ohi tulostaulukon ykköseksi ja varmisti itselleen vähintään hopeamitalit.
Jäljellä oli enää Neuvostoliiton ja Kanadan välinen päätösottelu. Ottelussa ainoastaan Kanadalla oli panoksia, koska Neuvostoliitto oli menettänyt mahdollisuutensa mitaleihin. Kanadan olisi tarvinnut voittaa Neuvostoliitto vähintään viidellä maalilla voittaakseen kultaa. Kultaan olisi johtanut se, että Kanadan pistesumma olisi tullut Suomen kanssa tasoihin ja viiden maalin voitto Neuvostoliitosta olisi taannut Kanadalle Suomea paremman maalieron. Vähäisemmällä voitolla Kanada olisi voittanut hopeaa ja tasapelin tai tappion jälkeen Kanada olisi joutunut tyytymään pronssimitaleihin.
Joukkotappelu.
Kanada oli johdossa maalein 4–2, kunnes alkoi tapahtua. Ottelu, joka oli jo valmiiksi käynyt kuumana, riistäytyi täysin käsistä, kun ensin Kanadan Everett Sanipass ja Theo Fleury sekä Neuvostoliiton Sergei Šesterikov ja Pavel Kostitškin ottivat yhteen. Pian sen jälkeen myös vaihtopenkillä istuneet pelaajat ryntäsivät kaukaloon tappelemaan. Kisojen järjestäjillä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin sammuttaa jäähallista valot. Tappelu jatkui siitä huolimatta vielä valojen sytyttämisen jälkeenkin, kunnes paikalle saapui tšekkoslovakialainen miliisi, joka ampui kattoon muutaman luodin, jolloin tappelu saatiin loppumaan.
Tappelun jälkeen.
Piešťanyn joukkotappelu johti lopulta kabinettikeskusteluun siitä, mikä olisi turnauksen lopputulos. Kabinettikeskustelun tuloksena Kanadan ja Neuvostoliiton joukkueet hylättiin ja niiden välinen päätösottelu mitätöitiin. Sen myötä Suomi voitti nuorten maailmanmestaruuden ensimmäistä kertaa historiassaan, kisaisäntä Tšekkoslovakia voitti hopeaa ja pronssille nousi Ruotsi.
Kanada ja Neuvostoliitto B-sarjaan?
IIHF harkitsi Kanadan ja Neuvostoliiton pudottamista B-sarjaan vuodeksi 1988. Tästä ajatuksesta kuitenkin luovuttiin, koska tuohon aikaan IIHF sai rahaa Nuorten maailmanmestaruuskilpailuiden osalta vain Kanadasta ja seuraavan vuoden turnauksen isäntänä toimisi juuri Neuvostoliitto.
Konserttihovi

Konserttihovi on Imatralla sijaitseva, Suomen ainoa yksityisessä omistuksessa oleva konserttitalo. Sen rakensi 1970-luvun loppupuolella harrastajaviulisti ja kenkäkauppias Martti Räsänen Imatran Viraskorpeen 1950-luvulla kesken jääneen nuorisoseurantalon perustuksille lähes omin käsin.
Noin 700 neliömetrin kokoisessa rakennuksessa on konserttisalin lisäksi kellarikerroksen sauna- ja seurustelutilat ja yläkerrassa asuintiloja. Seitsemän metrin korkuinen konserttisali on paneloitu mänty- ja kuusilaudalla, ja näyttämön takaseinää koristavat Savitaipaleen kirkon vanhat urkupillit.
Akustiikaltaan erityisesti kamarimuusikkojen arvostamasta Imatran Konserttihovista on konserttitoiminnan ohella tullut myös suosittu äänitteiden tekopaikka meluttoman sijaintinsa ja yläkerran majoitustilojen ansiosta.
Musiikkineuvoksen arvonimen saanut Martti Räsänen kuoli vuonna 1995, ja talon konserttitoiminta keskeytyi kolmeksi vuodeksi kunnes talon ostivat ja kunnostivat sen nykyiset omistajat Juha ja Oili Räisänen. Vuonna 2016 heille myönnettiin 10 000 euron Etelä-Karjalan rahaston kulttuuripalkinto.
Konserttihovilla on vuonna 2000 perustettu kannatusyhdistys Konserttihovin Tuki Konsa ry.