tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zabrodskoje (järvi Pihkovan alueella)

Zabrodskoje tai Homutovskoje () on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pihkovan piirissä.
Maantietoa.
Järvi on 1,9 kilometriä pitkä, alle 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,8 hehtaaria. Sen keskisyvyys on 2 metriä ja sen syvänteessä on 5,3 metriä vettä. Järvi on saareton. Järvi on ollut peltomaiden ja kosteikkojen ympäröimä, mutta nykyään osa peltomaista on vajaassa viljelyssä ja loput ovat pusikoitumassa. Eteläpuolisella peltoaukealla sijaitsee enää muutaman talon kylä Zabrodje () ja saman tien varrella idässä virkeämpi kylä Gverzdon (). Täällä tie yhtyy Serjodkan () kirkonkylälle johtavaan tiehen.
Luontoarvoja.
Järvessä elää ainakin hauki, särki, ahven, ruutana, sorva ja kiiski, sekä jokirapua, jota tavataan niukasti. Järvi on mutapohjainen, mutta rantavedessä voi olla muta-, savi- tai hiekkapohja. Rannat ovat soistuneilla rannoilla loivat, mutta toisaalla esiintyy jyrkkiäkin rantoja.
Vesistösuhteita.
Zabrodskoje sijaitsee Tolban sivujoen Šumilkan () valuma-alueella ja järven laskuoja yhtyy Šumilkaan aivan sen alajuoksulla. Tolba laskee Peipsijärveen, jonka Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järvi sijaitsee Tolban sivujokien Šumilkan ja Drozdihan () vedenjakajavyöhykkeellä, mikä selittää sen pienen valuma-alueen pinta-alan 0,28 neliökilometriä. Ilmakuvissa siihen tulee pieniä ojia lähialueelta ja sen pohjoispäässtä alkaa laskuoja, joka virtaa pohjoiseen päin. Se yhtyy Šumilkaan tämän alajuoksulla.
Juho Määttälä

Juho Määttälä on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Määttälä pelasi Superpesistä kaudet 2008-2016. Hänen joukkueensa olivat Vimpelin Veto, Joensuun Maila ja Jyväskylän Kiri. Määttälä kuului Lehdistön joukkueeseen Liitto-Lehdistö-ottelussa vuonna 2011. Hän pelasi sisäpelissä vaihtajana.
Määttälä pelasi urallaan 182 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 22 tavallista juoksua, toi 158 juoksua ja keräsi 761 kärkilyöntiä. Määttälä pelasi urallaan 15 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksua, toi 12 juoksua ja keräsi 57 kärkilyöntiä. Määttälä pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kolme juoksua ja keräsi 21 kärkilyöntiä. Määttälä pelasi urallaan kolme Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja yhden tavallisen juoksun, toi neljä juoksua ja keräsi 17 kärkilyöntiä.
Kim Un-Su

Kim Un-Su (; s. 1972 Busan, Etelä-Korea) on eteläkorealainen kirjailija. Hänen teostensa henkilöt ovat usein vieraantuneita, yksinäisiä miehiä ja naisia. Kim Un-Sulla on yliopistotutkinto korealaisesta kirjallisuudesta. Hänen ensimmäinen novellinsa ilmestyi vuonna 2002.
Kim Un-Sunin teoksista on suomennettu teos "Tappajat", vuonna 2019. Koreassa se ilmestyi vuonna 2010. Se kertoo Soulissa asuvasta palkkamurhaajasta, joka erehtyy poikkeamaan saamistaan määräyksistä.
Kristel

Kristel on naisen etunimi, joka pohjautuu nimeen Kristiina. Kristelin nimipäivää vietetään Suomessa ja Virossa 24. heinäkuuta. Suomessa nimi sisältyy vain suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin. 
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Kristel on vuoteen 2025 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 500 naisella.
Bheki Mseleku

Bheki Mseleku (3. maaliskuuta 1955 Durban – 9. syyskuuta 2008 Lontoo) oli eteläafrikkalainen jazzmuusikko. Hän toimi pianistina, saksofonistina, kitaristina ja laulajana. Hän oli itseoppinut.
Mseleku aloitti pianonsoiton varhain perhepianolla. Vuonna 1975 hän aloitti rhythm &amp; blues -urkujen soiton Johannesburgissa ja liittyi sitten multi-instrumentalisti Philip Tabanen Malombo-yhtyeeseen. Mseleku asui Tukholmassa vuosina 1980–1983 ja muun muassa soitti satunnaisesti Don Cherryn kanssa. Hän myös vieraili Englannissa ennen asettumistaan Lontooseen 1980-luvun puolessavälissä. Ura alkoi edetä Lontoossa, jossa Mseleku pääsi yhteistyöhön muiden muassa Chris McGregorin, Louis Moholon, Courtney Pinen, Steve Argüellesin ja Marvin Smithin kanssa. Mseleku päätti kuitenkin vetäytyä parin vuoden tauolle, jolloin opetti satunnaisesti ja keskittyi mietiskelyyn buddhalaisessa temppelissä. 
Vuonna 1992 Mseleku teki sopimuksen World Circuit -yhtiön kanssa "Celebration"-debyyttialbuminsa julkaisua varten. Hän levytti myös livenä vuoden 1992 esiintymisen Bathin kansainvälisellä musiikkifestivaalilla ja teki tästä "Meditations"-levyn. Vuonna 1993 Mseleku siirtyi Verve-yhtiön leipiin. Ilmestyi "Timelessness"-albumi, jossa mukana esiintymässä ovat Abbey Lincoln, Joe Henderson, Pharoah Sanders ja Elvin Jones. Mseleku teki yhteistyössä Charlie Hadenin ja Billy Higginsin kanssa trioalbumin "Star Seeding" (1995) sekä Jonesin ja Ravi Coltranen kanssa albumin "Beauty of Sunrise" (1995).
Mseleku oli jälleen Lontoossa vuonna 2006, mutta hänen vaikea diabeteksensa haittasi uraa ja alkoi pahentua keväällä 2008. Mseleku oli aikeissa palata Etelä-Afrikkaan konsertoimaan, mutta kuoli diabeettisiin komplikaatioihin Lontoossa syyskuussa 2008. Mselekun omaisten joukossa olivat muiden muassa seitsemän lasta.
Mseleku vaali hengellisiä uskomuksia, joiden mukaan hän oli jo aiemmin elänyt muusikkona ja saisi myös kuolemansa jälkeen elää uudenlaisessa musiikillisessa maailmassa.
Aleksander Matrosoff

Aleksander Ivanovitš Matrosoff (6. syyskuuta 1858 – 23. maaliskuuta 1946) oli suomenvenäläinen Helsingissä vaikuttanut kauppaneuvos ja kauppias.
Matrosoffin vanhemmat olivat puutarhamestari Ivan Timofejevitš Matrosoff (1825–1888) ja Eudokia Matrosoff. Matrosoffin isä saapui perheineen Helsinkiin Jaroslavista Venäjältä 1860-luvun puolivälissä ja hän harjoitti sitten Helsingissä tarhaviljelyä. Aleksander Matrosoff meni aluksi sotilasuralle ja hän palveli Venäjän armeijassa aliupseerina. Vapauduttuaan armeijasta hän haki lupaa aloittaa kauppatoiminta Helsingissä. Hänelle myönnettiin kauppa-oikeus 1888 ja hän sai Suomen kansalaisuuden 1898.
Vuonna 1898 Aleksander Matrosoff ja hänen veljensä Nikolai Matrosoff perustivat toiminimen "Bröder Matrosoff". He ostivat kauppias J. Koroleffin vuonna 1843 perustaman siirtomaatavara- ja viljakauppayrityksen ja jatkoivat sen toimintaa uudella nimellä. Nikolai Matrosoff vastasi yhtiön rahoituksesta ja Aleksander Matrosoff hoiti itse liikettä. Veljesten yhteistyö jatkui vuoteen 1914 saakka jolloin Nikolai Matrosoff vetäytyi pois yhtiöstä. Aleksander Matrosoff jatkoi yhtiön toimintaa vuoteen 1917 saakka. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1915.
Aleksander ja Nikolai Matrosoff olivat mukana perustamassa vuonna 1918 Helsingin Venäläistä Kauppiasyhdistystä. Aleksander Matrosoff toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1930–1934. Hän oli myös Pyhän Kolminaisuuden kirkon isännöitsijänä 1907–1922 ja Helsingin ortodoksisen seurakunnan hoitokuntakuratorion rahastonhoitajana.
Nikolai Matrosoff

Nikolai Ivanovitš Matrosoff (1854 Jaroslavin kuvernementti, Venäjä – 4. marraskuuta 1938 Helsinki) oli suomenvenäläinen Helsingissä vaikuttanut kauppaneuvos ja kauppias.
Matrosoffin vanhemmat olivat puutarhamestari Ivan Timofejevitš Matrosoff (1825–1888) ja Eudokia Matrosoff. Matrosoffin isä saapui perheineen Helsinkiin Jaroslavista Venäjältä 1860-luvun puolivälissä ja hän harjoitti sitten Helsingissä tarhaviljelyä. Nikolai Matrosoff aloitti uransa 1880-luvulla jauho- ja siirtomaatavarakauppiaana. Hän toi 1880- ja 1890-luvuilla höyrylaivoilla Pietarista Helsinkiin suuria määriä vehnä- ja ruisjauhoja ja hän toi myös muita kulutustavaroita ja elintarvikkeita. Vuonna 1890 Fiskars Ab:n toimitusjohtaja Albert von Julin nosti oikeusjutun Matrosoffia sekä kahta muuta kauppiasta vastaan plagioitujen tuotteiden myymisestä. Kauppiaat olivat myyneet saksalais- ja venäläisvalmisteisia veitsiä "Finskars"-tuotemerkillä joka muistutti erehdyttävästi Fiskarsin tuotemerkkiä. Oikeus tuomitsi Matrosoffin ja muut kauppiaat maksamaan sakkoja ja Fiskarsin oikeudenkäyntikulut.
Vuonna 1898 Nikolai Matrosoff ja hänen veljensä Aleksander Matrosoff perustivat toiminimen "Bröder Matrosoff". He ostivat kauppias J. Koroleffin vuonna 1843 perustaman siirtomaatavara- ja viljakauppayrityksen ja jatkoivat sen toimintaa uudella nimellä. Nikolai Matrosoff vastasi yhtiön rahoituksesta ja Aleksander Matrosoff hoiti itse liikettä. Veljesten yhteistyö jatkui vuoteen 1914 saakka jolloin Nikolai Matrosoff vetäytyi pois yhtiöstä. Aleksander Matrosoff jatkoi yhtiön toimintaa vuoteen 1917 saakka. Nikolai Matrosoff sai kauppaneuvoksen arvon 1911.
Aleksander ja Nikolai Matrosoff olivat mukana perustamassa vuonna 1918 Helsingin Venäläistä Kauppiasyhdistystä. Nikolai Matrosoff toimi yhdistyksen puheenjohtajana lyhyen aikaa 1938. Hän oli myös Uspenskin katedraalin isännöitsijänä 1907–1929. Veljekset Nikolai, Aleksander ja Nestor Matrosoff lahjoittivat vuonna 1916 pääoman Helsingin ortodoksisen seurakunnan stipendirahastolle, kun oli kulunut 50 vuotta Matrosoffin perheen tulosta Helsinkiin. 
Nikolai Matrosoff pystytti Espoon Nuottaniemestä vuonna 1899 ostamalleen maa-alueelle mansardikattoisen huvilan, jonka hän oli tuonut 1914–1915 tienoilla Karjalan kannakselta Viipurin-Terijoen tienoilta. Hän myi tontin huviloineen vuonna 1926 insinööri Georg Masalinille. Matrosoffin huvila siirtyi 1990 Espoon kaupungin omistukseen ja peruskorjauksen jälkeen se vuokrattiin Espoon Pursiseuralle. Huvilassa on toiminut 2000-luvun alusta kesä- ja tilausravintola Villa Pentry.
Calhounin piirikunta (Etelä-Carolina)

Calhounin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 14 553 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on St. Matthewsin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1908.
Charlestonin piirikunta

Charlestonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 411 406 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Charlestonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1769.
Thomas Åhlén

Thomas Åhlén (s. 8. maaliskuuta 1959 Gävle) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta vuonna 1984 Sarajevon olympialaisissa, joissa hän saavutti pronssia, ja Kanada-cupissa, jossa hän saavutti hopeaa. Hän voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 1977.
Åhlén siirtyi vuonna 1977 Hofors IK:sta Ruotsin pääsarjaan, jossa hän edusti Leksands IF:ää kausina 1977–1979, Skellefteå AIK:ta kausina 1979–1985 ja solnalaista AIK:ta kausina 1985–1990. Kaudella 1984–1985 hän oli liigan jäähytilaston ykkönen. NHL-seura Los Angeles Kings varasi Åhlénin vuoden 1983 kymmenennellä kierroksella 187. varausvuorolla mutta Åhlén ei koskaan pelannut NHL:ssä.
Thomas Åhlénin isä Valter Åhlén on jääkiekon maailmanmestari vuodelta 1957.
Klas Lindström

Klas Artur Lindström (27. lokakuuta 1920 Tukholma – 2. kesäkuuta 2009 Härryda) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sankt Moritzin talviolympialaisten 1948 jääkiekkoturnauksessa.
Göte Wälitalo

Göte Wälitalo (s. 18. heinäkuuta 1956 Kiiruna) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän saavutti Sarajevon olympialaisissa 1984 olympiapronssia mutta menetti ennen mitalisarjaa ykkösmaalivahdin paikan Rolf Ridderwallille tehtyään pahan virheen tasapeliin päättyneessä ottelussa Länsi-Saksaa vastaan ja päästettyään nopeasti kolme maalia ottelussa Neuvostoliittoa vastaan. Hän edusti Ruotsia myös kahdessa Kanada-cupissa ja kaksissa MM-kilpailuissa ja saavutti hopeaa vuoden 1984 Kanada-cupissa.
Wälitalo edusti kotimaassaan Kiruna AIF:ää kausina 1973–1980 ja IF Björklöveniä kausina 1980–1988. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1987.
Göte Wälitalon poika Daniel Wälitalo on pelannut maalivahtina Ruotsin toisella sarjatasolla sekä Norjan ja Valko-Venäjän pääsarjoissa.
Idänpernaruoho

Idänpernaruoho ("Sisymbrium orientale") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon, pernaruohojen ("Sisymbrium") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka tunnusomaisia piirteitä ovat suuret ja kalvaankeltaiset kukat, pitkät ja kapeat lidut, pehmeä ja harmahtava karvoitus sekä ehyet ylälehdet. Idänpernaruoho muistuttaa unkarinpernaruohoa ("Sisymbrium altissimum"), mutta lajit ovat erotettavissa toisistaan varren karvoituksen sekä varren ylälehtien, verholehtien ja litujen ulkonäön perusteella.
Idänpernaruoho voi kasvaa noin 60 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on yleensä runsaasti haaroittunut ja harvakarvainen. Varren karvat ovat pehmeitä ja varsi on karvoituksen myötä hieman harmahtava. Lehdet ovat lyhytruotisia. Alimmat lehdet ovat muodoltaan pariliuskaisia ja lehtien päättöliuska on melko suuri. Ylimmät lehdet ovat suikeita ja ehyitä. Idänpernaruohon kukat ovat melkein senttimetrin levyisiä. Kukkien terälehdet ovat kalvaankeltaisia ja verholehdet ovat karvaisia sekä teräväkärkisiä. Idänpernaruoho kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelminä olevien litujen asento vaihtelee sivulle siirottavasta ylöspäin, lähes varrenmyötäisesti suuntautuneisiin. Lidut voivat olla lähes kymmenen senttimetriä pitkiä ja niissä on noin yhden senttimetrin pituinen hedelmäperä. Paksuudeltaan lidut ovat suunnilleen samanpaksuisia kuin niiden hedelmäperätkin.
Idänpernaruoho on kotoisin itäisestä Etelä-Euroopasta, mutta sitä on tavattu myös Ruotsissa ja Suomessa. Täällä idänpernaruoho kasvaa kuivilla paikoilla satamissa ja ratapihoilla. Suomessa idänpernaruohoa on tavattu silloin tällöin eri puolilta maata.
Liperin Mylly

Liperin Mylly oli vuonna 1906 toimintansa aloittanut mylly Pohjois-Karjalassa Liperin kirkonkylässä, Kirkkolahden rannalla. Sen omisti Osuuskunta ItäMaito vuoteen 2019, jolloin sen omistajiksi tulivat Anne Vänskä ja Kari Huikuri. Myllyn tuhouduttua aluetta kehitetään muuhun käyttöön.
Mylly valmisti luomutuotteita 1990-luvulta lähtien. Niihin kuuluivat luomujauhot, -suurimot ja -rehut.
Tulipalot.
Mylly on palanut kolme kertaa. Vuonna 1927 tuli tuhosi suuren osan myllyä. Kun rauha palasi sotien päätyttyä, myllyn toiminta kehittyi hyvin vuoteen 1961, jolloin syttynyt tulipalo tuhosi myllyn täydellisesti. Toiminta kuitenkin jatkui nopeasti, kun tilat saatiin rakennetuksi. Kolmas tulipalo tuhosi myllyn 5. kesäkuuta 2020, eikä sen toiminta jatku enää.
Nykytilanne.
Nimen Liperin Mylly käyttö jatkuu myllytoiminnan päätyttyä. Liperin keskustassa Kirkkolahden alueella olevan 2,3 hehtaarin suuruisen alueen kehittämistä suunnitellaan osakeyhtiömuodossa, ja kaavamuutos on vireillä.
Norlanninruotsi

Norlanninruotsi (ruotsiksi "norrländska mål") on yksi ruotsin kielen kuudesta murrealueesta. Norlanninruotsia puhutaan Norlannin pääalueella Ruotsissa poislukien Gästriklandin maakunta ja eteläinen Hälsingland, joissa puhutaan sveanmaanruotsin murteita. Jotkin Norjan rajan vastaiset murteet ovat hyvin lähellä Norjassa puhuttavia norjan kielen murteita.
Lähes jokaisella pienellä paikkakunnalla on perinteisesti ollut oma erottuva murre, mutta isommilla paikkakunnilla on luonnollisesti ollut suurempi kielellinen vaikutus. Vaikka muuttamisen ja liikkumisen seurauksena murteet ovat sekoittuneet, on murteissa säilynyt niille ominaisia piirteitä. Osa murteista on jo hävinnyt, kun taas osaa niistä opetetaan sukupolvelta toiselle ja tutkitaan ja dokumentoidaan tarkasti.
Luokittelu.
norlanninruotsi (norrländska mål)
* kalixinruotsi (kalixmål)
* alakainuunruotsi 
* ylikainuunruotsi 
* luulajanruotsi (lulemål)
* alaluulajanruotsi 
* yläluulajanruotsi 
* råneånruotsi 
* piitimenruotsi (piteåmål)
* nybyggarinruotsi (nybyggarmål)
* kiirunanruotsi
* pohjoislänsipohjanruotsi (nordvästerbottniska mål)
* skelleftenruotsi (skelleftemål)
* etelälänsipohjanruotsi (sydvästerbottniska mål)
* länsipohjan ja ångermanlandin välimurteet
* ångermanlandinruotsi (ångermanländska mål)
* vilhelminanruotsi
* medelbadinruotsi (medelpadsmål)
* jämtlandinruotsi (jämtmål, jämtska) (piirteitä norjasta)
* hogdalinruotsi (hogdalsmål)
* hälsinglandinruotsi (hälsingemål)
* hasselinruotsi
* forsanruotsi
Christel

Christel on naisen etunimi. Se on Kristiina-nimen saksalaisperäinen muunnos.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Christel on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 870–880 naisella. Suomenruotsalaiseen nimipäiväkalenteriin on otettu Christelin sijaan nimiasu Kristel.
Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto

Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto (SKL) oli vuosina 1912–1921 toiminut ammattiliitto. SKL kuului Suomen Ammattijärjestöön. Liitto julkaisi lehteä "Kuljetustyöläinen".
Liitto perustettiin syksyllä 1912, kun Suomen Satama- ja Vesiliikennetyöntekijäin Liitto lopetti toimintansa. SVTL:n yhdistysten lisäksi mukaan tuli ajurien, varastotyöntekijöiden, merimiesten ja lämmittäjien osastoja. Vuonna 1913 liittoon liittyi liiketyöläisten osastoja ja myöhemmin myös rautatieläisiä. Autonkuljettajien ensimmäinen osasto muodostettiin 1914.
Vuonna 1917 liitto kasvoi nopeasti. Uusina ryhminä SKL:ään liittyivät vakuutusasiamiehet sekä puhelinlaitosten ja palokuntien työntekijät. Jäsenryntäys johti kuitenkin myös hajoamiseen. Liiketyöntekijät irtautuivat toukokuussa perustaen Liiketyöväen Liiton. Ajurit erosivat ja perustivat Suomen Ajurien Liiton heinäkuussa. Merimiesten erottua muodostettiin Suomen Merimiesten ja Lämmittäjäin Unioni 1920.
Sisällissodan jälkeen ammatillinen järjestäytyminen oli yleisesti ottaen lamassa, mutta satamatyöläiset muodostivat poikkeuksen. Järjestäytymisaste nousi sotaa edeltävälle tasolle jo 1919. SKL toteutti laajoja satamalakkoja, jotka olivat välitön syy muun muassa lakonmurtajajärjestö Vientirauhan perustamiseen. Lakot ja niissä kärsityt tappiot syvensivät työväenliikkeen suuntausten välisiä riitoja.
Liittoa johtivat Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen järjestäytyneet kommunistit ja vasemmistososialistit. Vuonna 1921 SKL erosi Kansainvälisestä kuljetustyöväen liitosta (ITF) pyrkiessään seuraamaan Profinternin linjauksia. Eron toteutuessa Profintern oli tosin jo muuttanut käsityksiään.
Vuonna 1921 SKL, Suomen Sahateollisuustyöväen Liitto ja Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitto yhdistyivät muodostaen Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton. Alojen keskittämisestä yhteen liittoon oli keskusteltu jo pidemmän aikaa. Kyseisissä liitoissa oli runsaasti kausityöläisiä, jotka vaihtoivat alaa muutaman kuukauden välein joutuen samalla vaihtamaan liittoa. Aloista riippumatta vastassa olivat usein samat monialayhtiöt.
Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto

Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liitto oli vuosina 1921–1924 toiminut ammattiliitto, joka kuului Suomen Ammattijärjestöön. Kolme alaa yhdistänyttä järjestöä kutsuttiin usein nimellä ”kolmiliitto”. SKSL oli SAJ:n suurin jäsenliitto, johon kuului noin 15 000–16 000 jäsentä.
Historia.
Liitto perustettiin vuonna 1921, kun Suomen Kuljetustyöntekijäin Liitto, Suomen Sahateollisuustyöväen Liitto ja Suomen Tehdas- ja Sekatyöväen Liitto yhdistyivät. Alojen keskittämisestä oli keskusteltu jo pidemmän aikaa. Kyseisissä liitoissa oli runsaasti kausityöläisiä, jotka vaihtoivat alaa muutaman kuukauden välein joutuen samalla vaihtamaan myös liittoa. Aloista riippumatta vastassa olivat usein samat monialayhtiöt. Porvarillinen lehdistö ja Etsivä Keskuspoliisi pitivät liiton perustamista merkkinä kommunistien (ulkomailta johdetun) vallankumouksellisen lakkoliikkeen valmistelusta. Tutkija Tapio Bergholmin mukaan taustalla vaikuttivat kuitenkin ennen kaikkea kotimaiset syyt. Kolmiliitto ei vastannut kommunistien ja Profinternin ajamaa teollisuusliittomallia. SAJ:n johto pyrki estämään liiton syntymisen.
Liiton perustaminen ei johtanut järjestäytymisen nousuun, mutta toimintojen fuusiointi toi huomattavia taloudellisia säästöjä.
Järjestö liittyi vuonna 1924 Kansainväliseen kuljetustyöväen liittoon (ITF) kuljetustyöläistensä osalta.
Vuonna 1924 liitto purettiin ja syntyi jälleen kolme itsenäistä liittoa: Suomen Puuteollisuustyöväen Liitto, Suomen Rakennustyöväen Liitto ja Suomen Kuljetustyöläisten Liitto. Uusiin liittoihin koottiin jäseniä myös muista liitoista. Purkamista ja uudelleenjärjestelyjä ajoi etenkin SAJ:n johto ja sitä vastustivat varsinkin Kotkan ja Pohjois-Suomen satama-, saha- ja metsätyöläiset.
Osastot.
Noin kuudesosa liiton kolmesta sadasta osastosta kuului Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. SSTP:n kannattajien hallinnassa olivat kuitenkin myös monet puolueen ulkopuolelle jääneet osastot.
Porvoon keskustan rautatieasema

Porvoon keskustan rautatieasema (, , ratakm 62+934) oli pieni rautatieasema Porvoossa. Se sijaitsi Porvoonjoen länsirannalla vanhaakaupunkia vastapäätä kohdassa, jossa Mannerheiminkadun silta ylittää joen.
Asema avattiin liikenteelle 28. toukokuuta 1961. Se sijaitsi alun perin hieman etelämpänä, ratakilometrillä 62+978. Joen rannassa sijainneella asemalaiturilla oli asemarakennus, jossa oli lipunmyyntitoimisto ja pieni odotussali. Aseman eteläpuolella rata jatkui joen vartta pitkin Porvoon konepajalle, joka nykyisin tunnetaan Taidetehtaana.
Jo muutaman vuoden kuluttua aseman rakentamista luonnehdittiin ”suureksi ja kalliiksi erehdykseksi” sen jäätyä vähäiselle liikenteelle. Tästä huolimatta asema pysyi käytössä, kunnes koko Porvoon radan henkilöliikenne lakkautettiin 31. toukokuuta 1981. Asema palasi liikennekäyttöön osana Porvoon museorautatietä 29. toukokuuta 1994.
Museorautatieyhdistys siirsi asemaa etelään Länsirannan puistoon joen ylittävän kävelysillan viereen. Asemalaituriksi siirrettiin kuormauslaituri läheiseltä Hankkijan varastolta, jonne johti sivuraide. Asema jouduttiin kuitenkin siirtämään takaisin alkuperäiselle paikalleen, kun raideyhteys Mannerheiminkadun sillalta etelään katkaistiin syksyllä 2000 Länsirannan puutaloalueen rakentamisen vuoksi. Asema siirrettiin viimeiselle paikalleen joitakin kymmeniä metrejä alkuperäisen paikan pohjoispuolelle 8. tammikuuta 2005.
Rata Porvoon asemalta Porvoon keskustan asemalle purettiin joulukuussa 2006 pysäköintialueen laajennuksen ja kävelybulevardin tieltä. Virallisesti Porvoon keskustan asema lakkautettiin 3. kesäkuuta 2007.
Anders Bergman

Anders Bergman (6. elokuuta 1963 Bollnäs – 25. syyskuuta 2024) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Ruotsin maajoukkueeseen Calgaryn olympialaisissa 1988, Wienin MM-kilpailuissa 1987 ja Kanada-cupissa 1987 mutta ei saanut missään niistä peliaikaa vaan jäi kolmannen maalivahdin rooliin.
Bergman edusti kotimaansa pääsarjassa MoDo AIK:ta kausina 1982–1988 ja Färjestad BK:ta kausina 1988–1994. Hän saavutti Elitserienissä hopeaa vuosina 1990 ja 1991.
Cherokeen piirikunta (Etelä-Carolina)

Cherokeen piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 57 300 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Gaffneyn kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1897.
William Löfqvist

William Löfqvist (12. huhtikuuta 1947 Gävle – 23. lokakuuta 2016 Gävle) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980 ja kolmissa MM-kilpailuissa, ja niissä hän saavutti yhden olympiapronssin, yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia.
"Wille" Löfqvist siirtyi vuonna 1968 Strömsbro IF:stä pääsarjajoukkue Brynäs IF:ään, jota hän edusti pelaajauransa loppuun, kauteen 1982–1983 saakka. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1970, 1971, 1972, 1976, 1977 ja 1980. Hänet palkittiin Ruotsin parhaana pelaajana Guldpuckenilla vuonna 1972.
Eteläiset ruotsin murteet

Eteläiset ruotsin murteet (ruotsiksi "sydsvenska mål") on yksi ruotsin kielen kuudesta murrealueesta. Eteläisiä ruotsin murteita puhutaan Skånen ja Blekingen maakunnissa sekä eteläisessä Hallandissa ja eteläisessä Smålandissa Götanmaan pääalueella Etelä-Ruotsissa. Murteet ovat lähellä tanskan kieltä.
Luokittelu.
eteläiset ruotsin murteet (sydsvenska mål) 
* blekingenruotsi
* hallandinruotsi (piirteitä götanmaanruotsista)
* listerlandetinruotsi
* skånenruotsi (ruotsiksi "skånska")
Bengt Lundholm

Bengt Lundholm (s. 4. elokuuta 1955 Falun) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980, missä hän saavutti pronssia mutta jäi ratkaisupeleissä vaihtopelaajaksi, Kanada-cupissa 1981 ja neljissä MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia. Sekä vuoden 1977 että vuoden 1978 MM-turnauksessa hän teki viisi maalia.
Lundholm siirtyi Falu IF:stä vuonna 1973 pääsarjajoukkue Leksands IF:ään, jota hän edusti neljä kautta ja jossa hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1975. Kausina 1977–1981 ja 1985–1987 hän pelasi AIK:ssa. WHA-seura Winnipeg Jets varasi Lundholmin vuoden 1975 varaustilaisuuden 13. kierroksella 166. varausvuorolla. Lundholm siirtyi Winnipegiin vuonna 1981 joukkueen pelatessa NHL:ssä. Viiden kauden aikana Lundholm pelasi NHL:ssä 275 runkosarjaottelua, joissa hän teki 48 maalia ja antoi 95 maalisyöttöä, sekä 14 pudotuspeliä, joissa hän teki kolme maalia ja sai neljä syöttöpistettä.
Lennart Norberg

Lennart Norberg (s. 21. tammikuuta 1949 Härnösand) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980 ja kolmissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden olympiapronssin, yhden MM-hopean ja yhden MM-pronssin.
Norberg edusti kotimaassaan Timrå IK:ta kausina 1967–1979 ja IF Björklöveniä kausina 1979–1982.
Leif Holmgren

Leif Holmgren (s. 25. toukokuuta 1953 Kiiruna) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980, missä hän saavutti pronssia ja pelasi joukkueensa ykkösketjussa Mats Näslundin ja Mats Åhlbergin kanssa, ja kolmissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden MM-pronssin.
Holmgren siirtyi 18-vuotiaana solnalaisseura AIK:hon ja sitä hän edusti vuoteen 1986 saakka lukuun ottamatta kautta 1984–1985, jolloin hän pelasi Vallentuna BK:ssa. Hän voitti Ruotsin-mestaruuden vuosina 1982 ja 1984.
Holmgren toimi AIK:n päävalmentajana kausina 1991–1993. AIK on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa 18.
Marjo Kaartinen

Marjo Tuulikki Kaartinen (s. 5. heinäkuuta 1964 Multia) on suomalainen kulttuurihistorian professori Turun yliopistossa. Hän toimii elokuusta 2024 alkaen Turun yliopiston rehtorina.
Kaartinen valmistui filosofian kandidaatiksi 1990 ja lisensiaatiksi 1993. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1999. Palgrave julkaisi väitöskirjan vuonna 2002 otsikolla "Religious Life and English Culture in the Reformation". Kaartinen on työskennellyt vuodesta 1991 lähtien opetus- ja tutkimustehtävissä Turun yliopistossa, jossa hänet nimitettiin kulttuurihistorian dosentiksi vuonna 2003, kulttuurihistorian professoriksi vuonna 2015 ja historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksen johtajaksi vuonna 2017. Vuonna 2022 hänet valittiin Taideyliopiston koulutuksesta vastaavaksi vararehtoriksi. Vuonna 2024 hänet valittiin Turun yliopiston rehtoriksi ensimmäisenä naisena yliopiston historiassa.
Kaartinen on kirjoittanut ja toimittanut useita tietokirjoja ja on Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen. Hänen yhdessä Hannu Salmen ja Marja Tuomisen kanssa toimittamansa teos "Maamme – Itsenäisen Suomen Kulttuurihistoriaa" oli Tietokirjallisuuden Finlandia -ehdokas 2016. Hänet on valittu vuoden tieteentekijäksi vuonna 2006.
Pretty Yende

Pretty Yende (s. 6. maaliskuuta 1985 Piet Retief) on eteläafrikkalainen sopraano.
Yende aloitti lapsena laulamisen kirkossa, mutta tutustui oopperaan vasta kuultuaan 16-vuotiaana televisiossa pätkän Léo Delibesin "Lakmé"-oopperan kukkaisduetosta. Hän päätti tutustua aiheeseen ja innoittui vaihtamaan kirjanpitokoulutuksen stipendin mahdollistamiin opintoihin Etelä-Afrikan musiikkikorkeakoulussa. Yenden opettajana siellä toimi Virginia Davids.
Yende teki ammattimaisen oopperadebyyttinsä Latvian kansallisteatterissa Micaëlan roolissa "Carmenissa" (Georges Bizet). Vuonna 2011 hän valmistui La Scalan nuorten artistien akatemiasta. La Scala -debyyttinsä hän oli tehnyt vuonna 2010 Berenicen roolissa Gioacchino Rossinin teoksen "L'occasione fa il ladro" esityksessä. Vuonna 2010 Yende sai ensimmäisenä artistina Belvedere-kilpailun historiassa pääpalkinnot joka kategoriassa. Hän sai myös ensipalkinnon Operalia-kilpailussa vuonna 2011. Yende on esiintynyt myös konserttilaulajana; Carnegie Hall -resitaalidebyyttinsä hän piti pianisti Kamal Khanin kanssa. Yenden ensimmäisenä omana albumina ilmestyi vuonna 2016 Sony Classical -levymerkillä "A Journey", jota seurasi vuonna 2017 "Dreams".
Metropolitan-oopperassa Yende teki ensiesiintymisensä vuonna 2013 Adèlen roolissa Rossinin "Le comte Oryssa". Royal Opera House -debyytin hän teki vuonna 2017 Adinan roolissa Gaetano Donizettin "Lemmenjuomassa". Vuonna 2023 Yende esiintyi , jossa hän lauloi Sarah Classin kappaleen "Sacred Fire".
Yende on etnisyydeltään zulu ja asuu Milanossa. Hänen zulunimensä on Nonhlanhla.
Sture Andersson

Sture Andersson (s. 18. marraskuuta 1949 Själevad) on ruotsalainen, puolustajana pelannut jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980, missä hän saavutti pronssia ja pelasi Thomas Erikssonin puolustajaparina, ja MM-kilpailuissa 1979, missä hän myös saavutti pronssia.
Andersson edusti MoDo AIK:ta kausina 1970–1984 ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1979. Hän toimi MoDo:n naisten joukkueen päävalmentajana kausina 2003–2009 ja on valmentanut seuran muitakin joukkueita 1980-luvulta saakka.
Per Lundqvist

Per Lundqvist (s. 24. tammikuuta 1951 Själevad, Örnsköldsvik) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi laitahyökkääjänä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lake Placidin olympialaisissa 1980 ja MM-kilpailuissa 1979, ja molemmissa hän saavutti pronssia. Lake Placidin olympiaturnauksessa hän teki neljä maalia ja sai kolme syöttöpistettä, millä hän oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Moskovan MM-turnauksessa hän teki kolme maalia.
Lundqvist edusti kotimaassaan MoDo AIK:ta kausina 1968–1983 ja voitti Ruotsin-mestaruuden vuonna 1979. Hän oli Elitserienin paras maalintekijä kaudella 1978–1979 ja pistepörssin ykkönen kaudella 1981–1982.
Solkanjoki

Solkanjoki () on Laukaanjoen oikeanpuoleinen sivujoki Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Sen pituus on 37 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 235 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Kuurlan (ven. "Gurlevo") kylän itäpuolelta ja laskee Laukaanjokeen Suuren-Lutskan kylän luona. Sen uoman leveys on alajuoksulla 4–10 metriä ja keskisyvyys 0,5 metriä. Jokilaakson leveys on keski- ja alajuoksulla 50–200 metriä. Viimeiset neljä kilometriä Solkanjoki virtaa kapeassa rotkossa. Vesimäärä on suurimmillaan keväällä ja syksyllä. Sivujokia ovat Valja ja Kihtolanjoki ("Kihtolka").
Solkanjoki laski aikaisemmin Laukaanjokeen alempana Salansuun kylää vastapäätä. Vanhan uoman kautta laskevan Tarainjoen ("Tararaika") alajuoksusta käytetään edelleen myös nimitystä Solka.
Magnus Svensson

Magnus Svensson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Impivaaran jäähalli

Impivaaran jäähalli on vuonna 1982 valmistunut kahden kaukalon jäähalli Turussa, Kaerlan kaupunginosassa Impivaaran liikuntakeskuksessa. Jäähallia käyttävät Kiekko-67, TPS:n juniorit, taitoluistelijat ja koulu- ja päiväkotiryhmät.
Leif Rohlin

Leif Rohlin (s. 26. helmikuuta 1968 Västerås) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Lillehammerin olympialaisissa 1994, missä hän voitti kultaa, maailmancupissa 1996 ja kaksissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti yhden MM-hopean ja yhden MM-pronssin.
Rohlin edusti kotimaassaan Västerås IK:ta kausina 1986–1995 sekä ulkomailta palattuaan Djurgårdens IF:ää kaudella 2001–2002 ja Södertälje SK:ta kaudella 2002–2003. NHL-seura Vancouver Canucks varasi Rohlinin vuoden 1988 toisella kierroksella 33. varausvuorolla, ja Rohlin pelasi Vancouverissa kausina 1995–1997 yhteensä 96 runkosarjaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia ja sai 24 syöttöpistettä, ja viisi pudotuspeliä ilman tehopisteitä. Kaudet 1997–2001 hän edusti sveitsiläisseura HC Ambrì-Piottaa.
Kaudet 2007–2010 Rohlin oli Västerås IK:n general manager.
Mesocco

Mesocco ("italiaa", , ) on kunta Kaakkois-Sveitsissä Graubündenin kantonissa. Siellä on runsaat 1 300 vakinaista asukasta.
Sijainti.
Mesocco sijaitsee Ticinojoen sivujoen Moesan laakson, Valle Mesolcinan, pohjoispäässä. Kunta rajoittuu etelässä Rossan ja Soazzan kuntiin, idässä Italian Sondrion maakuntaan, pohjoisessa Rheinwaldin kuntaan ja lännessä Serravalleen. Valle Mesolcinan länsipuolen vuoret ovat Adulan Alppeja, itäpuolen vuoret Tambovuoria. Kunnan korkein vuori on Italian rajalla kohoava Pizzo Tambo, jonka huippu on 3 279 metrin korkeudessa.
Historiaa.
Mesocco oli tunnettu paikannimi jo ainakin Reetian yhteydessä 800-luvulla.
San Bernardinon sola (, 2 067 m mpy.) on ikiaikainen kulkureitti Alppien yli. Solan eteläpuolella 1 600 metrin korkeudessa on San Bernardinon kylä, jonka alueella on todennäköisesti jo esiroomalaisella ajalla ollut asutusta.
Liikenne.
San Bernardinon tunneli Rheinwaldin kunnan Hinterrheinin kylästä Mesoccon San Bernardinon kylään on osa Mesoccon kautta kulkevaa moottoritietä A13 (Eurooppatie E43) Sankt Gallenin kantonin St. Margrethenista Ticinon Bellinzonaan. Tie on Mesoccon alueella 2- tai 3-kaistainen.
Bellinzona–Mesocco-radalla oli junaliikennettä vuosina 1907–2016. Vuosina 1942–2003 liikennettä hoiti koko osuudella Rhätische Bahn, myöhemmin matkailuyhtiö lyhennetyllä osuudella.
Churin ja Bellinzonan välillä kulkevat postiautot pysähtyvät Mesoccossa ja San Bernardinon kylässä tunneittain. Lisäksi Mesoccon ja Bellinzonan välillä on tiheä paikallisbussiliikenne..
Mörruminjoki

Mörruminjoki () on Ruotsissa Blekingen läänissä virtaava 51 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Mörruminjoen vesistössä sen 181 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 3 369 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Mörrumissa Karlshamnin kunnassa.
Joki on erittäin tunnettu urheilukalastusjoki, johon nousevat niin lohi kuin meritaimenkin. Kalastusvälinevalmistaja Abu Garcia käyttää Mörrumia tuotenimissään. Joen varrella on myös Svängsta, Ruotsin tunnetuimpiin kellonvalmistajiin kuuluvan Haldan synnyinpaikka
Vesivoimaa.
Mörruminjoen pääuomassa on 17 vesivoimalaitosta: Marieberg, Hemsjö Nedre, Hemsjö övre, Fridafors Nedre, Fridafors Övre, Granö, Huseby, OHS, Gransholm, Bergqvara, Åby, Lidekvarn, Barsbro, Solängen, Böksholm, Kullafors ja Lindshammar. Voimaloiden yhteisteho on 22,8 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 95,9 gigawattituntia.
Yamagata (Gifu)

Yamagata () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa Gifun kaupungin pohjoispuolella. Kaupungin läpi virtaavat Nagarajoen sivujoet, joiden varsille asutus on keskittynyt. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Hinagavuorelle yli 1 000 metrin korkeudelle merenpinnasta. Yamagatassa on 26 722 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 221,98 neliökilometriä.
Yamagatan kaupunki perustettiin vuonna 2003 liittämällä yhteen Miyaman ja Takatomin maaseutukaupungit sekä Ijiran kyläkunta. Kaupungin keskusta sijaitsee Takatomissa, joka kehittyi Edo-kaudella paikallisena hallintokeskuksena ("jin’ya"). Merkittäviä elinkeinoja ovat puusepänteollisuus, riisin, vihannesten, hedelmien ja kastanjoiden viljely sekä sikojen ja kanojen kasvatus. Yamagata on kasvanut myös yhtenä Gifun esikaupungeista.
Yamagatan nähtävyyksiin kuuluu Hakusan-jinjan šintolainen pyhäkkö, jonka rukoushalli on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Eräs luonnonnähtävyys on Ijiran tekojärvi.
Anton Lindeberg

Frans Anton Lindeberg (17. tammikuuta 1855 Tampere – 10. syyskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Pietarissa vaikuttanut kirjakauppias ja suomalaisen teollisuuden edustaja.
Lindebergin vanhemmat olivat tamperelainen kauppias Johan Gustaf Lindeberg ja Anna Henrika Rosendahl. Hän kävi Tampereella ala-alkeiskoulun ja yläalkeiskoulun ja oli sitten työssä Frenckellin kirjakaupassa ja samaan aikaan J. C. Frenckell &amp; Sonin Tampereen paperitehtaalla.
Lindeberg hankki vuonna 1882 omistukseensa Pietarista J. J. Walleniuksen 1877 perustaman kirjakaupan entisen omistajan kuoltua. Hän siirsi kirjakaupan 1887 Pietarin Suomalaisen kirkon kiinteistöön, jossa se sitten toimi Venäjän vallankumoukseen saakka. Kirjakaupassa myytiin suomen- ja ruotsinkielistä kirjallisuutta ja sen kautta tilattiin suomalaisia lehtiä Venäjälle. Lindeberg jatkoi myös Walleniuksen aloittamaa kirjojen ja lehtien kustantamista ja hän osallistui kustannus- ja kirjakauppa-alan järjestötoimintaan Suomessa. Vuonna 1896 Lindeberg myi kirjakaupan apulaiselleen John Palmgrenille.
Lindeberg toimi tämän jälkeen suomalaisten teollisuusyritysten edustajana Pietarissa. Hänen yrityksensä Kauppahuone Anton Lindeberg edusti 1890-luvulla Kymin paperitehdas Oy:tä ja vuodesta 1893 Suomen Puuhiomoyhdistystä. Kirjakaupan ja kustannustoiminnan ansiosta Lindebergillä oli hyvät suhteet paperia ostaneisiin Pietarin kirjapainoihin. Venäjän paperitehtaat myönsivät Lindebergille myös yksinoikeuden paperin myyntiin Venäjällä. Vuonna 1902 Lindeberg oli keskeisesti mukana suomalaisten ja venäläisen paperinvalmistajien yhteistyöneuvotteluissa.
Vuonna 1902 Lindebergistä tuli jyväskyläläisen Kankaan paperitehdas Oy:n edustaja Venäjällä Moskovaa ja sen lähiympäristöä lukuun ottamatta. Hän omisti myös merkittävän osuus Kankaan paperitehtaasta. Vuonna 1906 hänestä tuli Suomen Paperiyhdistyksen yksinmyyjä Pietarissa. Lindeberg oli myös suomalaisten tekstiiliteollisuuden edustajana Pietarissa. Lindeberg sai kauppaneuvoksen arvon 1904.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua suomalaiset paperinvalmsitajat G. A. Serlachius Ab, Leppäkoski Fabrikers Ab ja Kankaan paperitehdas Oy perustivat vuonna 1915 oman "Bumagan" nimellä tunnetun myyntiyhtiön Venäjälle, jolloin Lindeberg menetti heidän edustuksensa. Vuonna 1916 päättyi myös Lindebergin yhteistyö Suomen Puuhiomoyhdistyksen ja Suomen Paperiyhdistyksen kanssa. Venäjän vallankumousvuoden 1917 jälkeen sairauden vuoksi näkönsä menettänyt Lindeberg muutti Helsinkiin jossa hän asui loppuelämänsä ajan.
Chesterin piirikunta (Etelä-Carolina)

Chesterin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 32 244 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Chesterin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1785.
Chesterfieldin piirikunta (Etelä-Carolina)

Chesterfieldin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 45 650 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Chesterfieldin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1785.
Clarendonin piirikunta

Clarendonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 33 745 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Manningin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1785.
Colletonin piirikunta

Colletonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 37 677 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Walterboron kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1800.
Ann-Helén Laestadius

Monika Ulrika "Ann-Helén" Laestadius (s. 3. joulukuuta 1971 Kiiruna) on ruotsinsaamelainen, ruotsiksi kirjoittava nuortenkirjailija.
Laestadius työskenteli toimittajana aluksi Kiirunassa ja sittemmin "Aftonbladetissa", "Expressenissä" ja "Svenska Dagbladetissa". Hän jättäytyi vapaaksi kirjailijaksi saatuaan August-palkinnon vuonna 2016 teoksestaan "Tio över ett".
Laestadiuksen "Soppero"-sarja, joka kertoo saamelaisidentiteettinsä kanssa kipuilevasta Agnes-tytöstä, on käännetty suomeksi. Sarjan avausteos "Terkkuja Sopperosta" on ollut useita kertoja Ruotsin myydyin nuortenkirja. Lisäksi Laestadiuksen teoksia on käännetty pohjois-, etelä- ja luulajansaameksi sekä meänkielelle. "Bara dra" -teoksensa Laestadius kirjoitti selkokielellä. Vuonna 2021 hän julkaisi ensimmäisen aikuisille suunnatun romaaninsa "Stöld", ja se julkaistiin suomeksi vuonna 2022 nimellä "Varkaus".
Laestadius asuu Ruotsin Solnassa, ja hän on naimisissa Mikael Häggin (s. 1975) kanssa. Heillä on vuonna 2004 syntynyt poika William. Ann-Helén Laestadiuksen esi-isä oli Lars Levi Læstadiuksen veli Karl Erik Læstadius.
Götanmaanruotsi

Götanmaanruotsi (ruotsiksi "götamål") on yksi ruotsin kielen kuudesta murrealueesta. Götanmaanruotsia puhutaan Länsi-Götanmaan ja Dalslandin maakunnissa sekä pohjoisessa Hallandissa, pohjoisessa Smålandissa ja lounaisessa Itä-Götanmaan maakunnassa Götanmaan pääalueella Ruotsissa. Värmlantissa puhuttavassa värmlantinruotsissa on piirteitä götanmaanruotsista, sveanmaanruotsista ja norjan kielestä. Bohuslänissä puhuttava bohusläninruotsi on sekoitus norjaa ja götanmaanruotsia. Öölanninruotsi lasketaan kuuluvaksi joko götanmaanruotsin tai eteläisten ruotsin murteiden murrealueeseen, sillä siinä on piirteitä kummastakin.
Luokittelu.
götanmaanruotsi (götamål)
* bohusläninruotsi (piirteitä norjasta)
* dalslandinruotsi
* göteborginruotsi (göteburgiska)
* itägötanmaanruotsi
* öckerönruotsi
* smålandinruotsi (piirteitä sveanmaanruotsista ja eteläisistä ruotsin murteista)
* kalmarinruotsi
* värmlantinruotsi (piirteitä norjasta ja sveanmaanruotsista)
* länsigötanmaanruotsi
* öölanninruotsi (piirteitä eteläisistä ruotsin murteista)
* tjustinruotsi
Eero Kivikari

Eero Kivikari (26. marraskuuta 1899 Hämeenlinna – 6. elokuuta 1941) oli suomalainen esittelijäneuvos, varatuomari ja antiikin kirjallisuuden suomentaja.
Vuonna 1928 Kivikari oli sisäasiainministeriössä ylimääräisenä notaarina ja apulaisesittelijänä. 
Kivikari oli 1930-luvulla hallitussihteerinä ja veroasiain esittelijänä valtiovarainministeriössä. Vuonna 1940 esittelijäneuvos Kivikari asetettiin metsäverotuksen uudistamiskomitean puheenjohtajaksi.
Darlingtonin piirikunta

Darlingtonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 66 618 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Darlingtonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1785.
Bertil Linde

Knut Bertil Hilding Linde (28. helmikuuta 1907 Tukholma – 25. maaliskuuta 1990 Tukholma) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi Ruotsin jääkiekkomaajoukkueessa kolme ottelua Sankt Moritzin talviolympialaisten 1928 jääkiekkoturnauksessa, jolloin Ruotsi voitti hopeaa. Linde edusti Ruotsia myös maailmanmestaruuskilpailuissa 1931, joissa hän pelasi kuusi ottelua tehoin 2+0=2.
Ylva Lindberg

Ylva Maria Lindberg (o.s. Martinsen, s. 29. kesäkuuta 1976 Umeå) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Naganon talviolympialaisissa 1998, Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 jolloin Ruotsi voitti pronssia sekä Torinon talviolympialaisissa 2006 jolloin Ruotsi voitti hopeaa. Rydmark edusti Ruotsia myös kuusissa maailmanmestaruuskilpailuissa. MM-pronssia hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa 2005.
Chaunacops

Chaunacops on konnakrottien (Chaunacidae) heimoon kuuluva indopasifiselta merialueelta, Intian valtamereltä, Atlantin valtamereltä ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat neljä lajia:
Juovakaniinikala

Juovakaniinikala ("Siganus lineatus") on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa. Sen kuvasi tieteelle Achille Valenciennes vuonna 1835.
Koko ja ulkonäkö.
Juovakaniinikala kasvaa yleensä noin 25 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 43 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa. Keltakaniinikala on pohjaväriltään vaaleansininen. Evät ja pyrstö ovat siniset lukuun ottamatta selkäevää jossa on myös vähän keltaista. Pyrstön tyvessä on keltainen läikkä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Juovakaniinikalaa tavataan Tyyneltämereltä Aasiasta ja Oseaniasta. Lajin elinympäristöä ovat pääasiassa laguunit ja koralliriutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut keltakaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat.
Juovakaniinikala käyttää ravinnokseen leviä. Laji elää pienissä, noin 10–25 yksilön parvissa 25–29 asteen lämpöisissä vesissä korkeintaan 25 metrin syvyydessä. Juovakaniinikala kutee ensimmäisen kerran noin kahden vuoden ikäisenä.
Ruskokekonokka

Ruskokekonokka ("Cholornis unicolor") eli aiemmalta nimeltään ruskonokkatimali on kerttuihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä- ja Itä-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö.
Ruskokekonokka voi kasvaa noin 21 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja pitkäpyrstöinen. Ruskokekonokka on yleisväriltään harmahtavanruskea. Päälaella on mustia raitoja. Lajin kurkku on harmaa ja muuttuu vatsaa kohden ruskeaksi. Ruskokekonokan selkä on harmahtavan ruskea ja siivet ovat punaruskeat. Linnun nokka on tukeva, lyhyehkö ja väriltään harmaa tai keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Ruskokekonokkaa tavataan Nepalista, Intian pohjoisosista ja Bhutanista sekä Kiinan eteläosasta. Lajin elinympäristöä ovat bambumetsiköt ja pensaikot. Ruskokekonokka liikkuu pieninä ryhminä ja viettää piilottelevaa elämää. Linnun ravintoa ovat siemenet.
Antennikrottikalat

Antennikrottikalat (Antennarioidei) yksi krottikalojen (Lophiiformes) kalalahkon viidestä alalahkosta. Siihen luetaan neljä heimoa, joissa on 21 sukua. Eräissä lähteissä heimojen määrä on seitsemän ja joissakin vain yksi Antennariidae.
Maankäyttölaki

Maankäyttölaki oli Suomessa 1955–1977 voimassa ollut laki, jonka avulla valtio pyrki edistämään kansalaisten asettumista maan eri osiin. Lailla pyrittiin edistämään maaseudulla asuvien ihmisten toimeentulomahdollisuuksia ja parantamaan heidän asunto-olojaan. Maankäyttölaki oli suunnattu niille ihmisille, jotka halusivat saada elantonsa osaksi tai kokonaan maatilataloudesta tai kalastuksesta. Laki koski Manner-Suomen maalaiskuntia, ei Ahvenanmaan maakuntaa, ja se oli osa suurempaa lainsäädäntökokonaisuutta.
Lain tarve.
Toisen maailmansodan aiheuttama siirtoväen, sotainvalidien, sotaleskien ja sotaorpojen asutustarve hoidettiin siirtoväen pika-asutuslailla ja vuonna 1945 säädetyllä maanhankintalailla. Kun poikkeusoloista johtunut asutustoiminta oli saatu suoritettua, haluttiin säätää normaalioloihin soveltuva asutuslaki eli maankäyttölaki. Sen avulla pyrittiin muodostamaan elinkelpoisia maatiloja ja järjestämään lisämaata aiemmin perustetuille pienille tiloille.
Maatalouden lainoitustilannetta selkiyttämään pyrkinyt Maankäyttölainsäädäntökomitea antoi 1949 ehdotuksen maankäyttölaiksi. Se tuli kuitenkin voimaan vasta vuoden 1959 alussa, ja sillä korvattiin muun muassa vuoden 1936 asutuslaki. Asutustoimintaan suunnattujen valtion lainojen välittämiseen maankäyttölaki ei tuonut juuri muutoksia, sillä lainoja välittivät kunnat, osuuspankit, säästöpankit ja Suomen Hypoteekkiyhdistys.
Ajat muuttuivat.
Maankäyttölaki turvasi sekä uusien tilojen perustamisen että uudisraivauspalkkiot, mutta ajat muuttuivat ja peltoja alettiin paketoida. Lopullisesti maatalouspolitiikan suunta muuttui 1966, kun asutusrahasto muutettiin maatilatalouden kehittämisrahastoksi ja maankäyttölain muutokset mahdollistivat maatalouden rakenteen ja tilojen elinkelpoisuuden parantamisen. Valtio pyrki näin edistämään keskikokoisten perheviljelmien muodostumista.
Maankäyttölainsäädännön kokonaisuudistus kesti lähes kymmenen vuotta. Huhtikuun alussa 1977 voimaan tullut maatilalaki kumosi maankäyttölain ja vakiinnutti halpakorkoisten valtion lainojen jakoperiaatteet. Asutustoiminnan päätyttyä myös valtion maataloushallintoa uudistettiin esimerkiksi yhdistämällä 1971 asutushallitus ja maataloushallitus maatilahallitukseksi.
Strike Back

Strike Back on brittiläis-yhdysvaltalainen toiminta- ja draamasarja, joka perustuu Chris Ryanin kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Siinä seurataan Britannian hallituksen Defence Intelligence (DI) -osaston alaista "Section 20" -ryhmää heidän taistelessa terrorismia vastaan eripuolilla maapalloa.
Sarjan ensimmäinen alkoi Sky One -kanavalla 5. toukokuuta 2010. Kahdeksannen ja viimeisen kauden finaalijakso esitettiin 28. huhtikuuta 2020.
Suomessa sarja on katsottavissa HBO Max - suoratoistopalvelussa.
Tuotanto.
Televisiosarja perustuu entisen SAS-ryhmän kersantin, Chris Ryanin samannimiseen kirjaan. Tuottaja Andy Harries on kertonut, että kertoi halustaan tehdä "Stike Back" -kirjaan perustuvan televisiosarjan Sky One -kanavan draamapuolen johtajalle Elaine Pykelle, ennen kuin oli itse edes lukenut kirjaa.
Chris Ryan kiinnitettiin sarjan konsultiksi ja Andy Harries vastaavaksi tuottajaksi projektin alkumetreillä.
Helmikuussa 2011 Sky One kertoi solmineensa sopimuksen yhdysvaltalaisen Cinemax-kanavan kanssa sarjan tuottamisesta.
Dillonin piirikunta

Dillonin piirikunta () on Yhdysvaltojen Etelä-Carolinan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 30 479 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dillonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1910.