tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ostinato

Ostinato (italiaa, latinan sanasta "obstinātus" ’itsepäinen’) on musiikissa esiintyvä muutaman tahdin mittainen melodinen tai rytminen kuvio, jota toistetaan läpi musiikkikappaleen tai sen osan. Kirjaimellisesti ottaen ostinaton tulisi säilyä muuttumattomana, mutta usein termiä käytetään myös useissa eri transpositioissa esiintyvästä kuviosta eli sekvenssistä. Ostinato voi esiintyä missä tahansa äänessä, mutta bassossa se on yleisin. Ostinatolla on usein säestävä rooli.
Kuuluisa rytminen ostinato on Ravelin "Bolérossa". 
Terminä ostinato liittyy länsimaiseen taidemusiikkiin, mutta ilmiönä sitä esiintyy useimmissa muissakin musiikkikulttuureissa. Jazz- ja rockmusiikissa ostinaton kaltaisesta ilmiöstä käytetään usein sanaa riffi.
Gerhard Barkhorn

Gerhard ”Gerd” Barkhorn (20. maaliskuuta 1919 Königsberg – 8. tammikuuta 1983 Köln) oli toisessa maailmansodassa taistellut saksalainen hävittäjälentäjä ja kaikkien aikojen toiseksi menestyksekkäin hävittäjä-ässä.
Barkhorn lensi yli 1 100 taistelulentoa ja ampui alas 301 vihollisen lentokonetta. Barkhornin pudotussuhde oli 3,67. Suurimman osan ilmavoitoistaan hän saavutti itärintamalla Jagdgeschwader 52:ssa, jossa lensivät myös Erich Hartmann ja Günther Rall.
Barkhorn joutui jättämään taistelutehtävät loukkaannuttuaan laskeutumisessa 21. huhtikuuta 1945. Sodan lopussa hän antautui yhdysvaltalaisjoukoille ja oli vangittuna syyskuuhun 1945 asti.
Barkhorn palasi Luftwaffen palvelukseen 1956, jolloin häntä alettiin perehdyttää suihkukonelentämiseen jälleen seuranaan muun muassa Hartmann ja Rall sekä Johannes Steinhoff ja Friedrich Obleser. Hän yleni myöhemmin kenraalimajuriksi.
Barkhorn menehtyi sairaalassa Kölnissä 8. tammikuuta 1983 jouduttuaan vaimonsa Christlin kanssa auto-onnettomuuteen kaksi päivää aiemmin.
Hans-Joachim Marseille

Hans-Joachim Marseille (13. joulukuuta 1919 Berliini – 30. syyskuuta 1942 Sidi-Abd-el-Rahman, Egypti) oli toisen maailmansodan tunnetumpia Saksan Luftwaffen hävittäjä-ässiä. Hänestä käytettiin nimitystä Der Stern von Afrika ("Afrikan tähti"). Hän sai lentourallaan 158 ilmavoittoa, niistä 151 Pohjois-Afrikan rintamalla brittejä vastaan. Marseillen pudotussuhde oli 2.42.
Taistelu Britanniasta.
Kun taistelua Britanniasta käytiin, Marseille palveli Jagdgeschwader 52:ssa, jossa hän saavutti seitsemän pudotusta Messerschmitt Bf 109 E -hävittäjällään. Rangaistuksena niskoittelusta (huhujen mukaan yhdysvaltalaisen jazzmusiikin kuuntelun ja vilkkaan ”yöelämän” vuoksi) hänet siirrettiin Jagdgeschwader 27:ään, joka pian siirtyi Pohjois-Afrikkaan.
Taistelu Afrikassa.
Siirron jälkeen Marseille sai kaksi pudotusta, ennen kuin Vapaan Ranskan lentäjä ampui hänet alas Hawker Hurricanellaan. Marseillen rykmentinkomentaja Eduard Neumann huomasi nuoren lentäjän potentiaalin ja kannusti häntä kehittämään kykyjään. Tähän mennessä Marseillelta oli romuttunut neljä konetta, mukaan lukien hänen Afrikan siirtolennolla käyttämänsä Bf 109 E/Trop.
Yksikkö kierrätettiin takaisin Saksaan vuodenvaihteessa 1941–1942, ja sen koneet vaihdettiin Bf 109 F-4/Trop-malliin ennen paluuta Pohjois-Afrikkaan.
Kuolema.
Marseille kuoli lento-onnettomuudessa Pohjois-Afrikassa syksyllä 1942. Hänen Messerschmitt Bf 109 G-2 -hävittäjänsä moottori alkoi savuttaa pahasti, mutta hänen toverinsa kannustivat häntä jatkamaan omalle rintamalinjalle, jotta hän voisi hypätä laskuvarjolla saksalaisten alueelle. Kun Marseille pääsi rintamalinjan yli hän yritti pelastautua, mutta hypätessään koneestaan hän osui sen pyrstöön ennen kuin sai avatuksi laskuvarjon, ja hän putosi tajuttomana maahan. Hänen toverinsa päättivät, että Marseillen hautakiveen kirjoitetaan vain yksi sana, "voittamaton".
Arviointeja.
Adolf Galland piti Marseillea sodan parhaana ässänä, koska hän saavutti voittonsa hyvin koulutettuja ja varustettuja brittilentäjiä vastaan siinä, missä useimmat muut saksalaisässät tekivät näin huonosti koulutetuiksi ja varustelluiksi väitetyistä neuvostolentäjistä. Myös Günther Rall mainitsi elämäkertateoksessaan pitävänsä Marseillea taiturimaisena lentäjänä ja jopa parempana ampujana kuin 352 ilmavoiton ässää Erich Hartmannia, jonka menestys itärintamalla perustui enemmänkin väijytystaktiikaan ja taisteluhermojen hallintaan. 
Jagdgeschwader 52:n ässä ja myöhempi Bundeswehrin kenraali Johannes Steinhoff kuvailee haastattelussaan entistä sodanaikaista alaistaan Marseillea täydelliseksi ”playboyksi, jota kiinnostivat taistelua enemmän kaupunkien yöelämä ja kauniit tytöt.” Steinhoff sanoo Marseillen olleen silti älykäs, nopea ja aggressiivinen taistelija. Steinhoffin mukaan Marseillen puute oli se, ettei hän ollut ”joukkuepelaaja”, eivätkä muut Jagdgeschwader 52:n lentäjät halunneet häntä siipimiehekseen.
Nimikkokoneet.
Marseille lensi neljällä eri Bf 109 F-4/Trop-nimikkokoneella:
Eumenes I

Eumenes I (kuoli 241 eaa.) oli Pergamonin hallitsija vuodesta 263 eaa. kuolemaansa asti. Hänen edeltäjänsä oli hänen setänsä Filetairos, joka oli Pergamonin ensimmäinen Attalidien hallitsijasuvun jäsen. Filetairos adoptoi veljenpoikansa ja teki hänestä perillisensä. 
Pergamon oli Filetairoksen aikana nimellisesti Seleukidien vallan alla, mutta se oli kuitenkin todellisuudessa itsenäinen. Kun Eumeneesta tuli Pergamonin hallitsija aloitti hän kapinan Seleukideja vastaan. Luultavasti Seleukideja vastaan sotivat Egyptin kuningas Ptolemaios II tuki tätä kapinaa. Eumenes kukisti Seleukidien Antiokhos I Sardiksen lähellä käydyssä taistelussa vuonna 262 eaa. Tämän jälkeen Eumenes laajensi valtakuntaansa merkittävästi. 
Eumeneen seuraaja oli hänen serkkunsa poika Attalos I.
Eino Purje

Eino Alfred Purje (alk. Borg, 21. helmikuuta 1900 Kymi – 2. syyskuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti. Vuonna 1927 hän juoksi 2 000 metrin maailmanennätyksen 5.23,4 rikkoen Paavo Nurmen aiemmin samana vuonna tekemän ennätyksen 5.24,6. 
Purje oli yksi tunnetuimmista ”loikkareista”, jotka 1920–1930-luvuilla vaihtoivat vasemmistolaisen Työväen Urheiluliiton seurasta porvarillisen Suomen Valtakunnan Urheiluliiton seuraan. Häntä on myös kutsuttu Nurmen ohella Suomen ensimmäiseksi oman markkina-arvonsa ymmärtäneeksi ammattilaisurheilijaksi.
Ura.
Purje syntyi Kymin pitäjässä köyhän mäkitupalaisen perheeseen. Suomen sisällissodassa hän taisteli punaisten puolella, menettäen molemmat veljensä kaatuneina. Sodan jälkeen Purje nousi nopeasti yhdeksi lupaavimmista Työväen Urheiluliiton juoksijoista. Hän saavutti useita TUL:n ennätyksiä ja voitti myös kolme matkaa vuoden 1925 Frankfurt am Mainissa järjestetyissä työläisolympialaisissa. Hän voitti kisoissa 800 metrin juoksun ajalla 1.59,0, 1 500 metrin juoksun ajalla 4.07,1 sekä 3 000 metrin juoksun ajalla 8.47,2. Alkuvuonna 1926 tehdyt kansainvälisen tason huipputulokset nostivat hänet TUL:n ykkösurheilijaksi.
Syyskesällä 1926 Purje aiheutti kohun loikatessaan TUL:n kuuluneesta Kymin Veikoista porvarilliseen Helsingin Kisa-Veikkoihin. Sisällissodan jälkeisessä tulehtuneessa ilmapiirissä hänen seurasiirtonsa aiheutti jopa tappouhkauksia. Purjeen loikkauksen syyksi arveltiin lehdistössä aluksi suuria rahapalkkioita, mutta lopulta hänen kohdallaan oli todennäköisesti kyse siitä, että Purje halusi päästä mukaan kovempitasoisiin kilpailuihin, kuin TUL:n urheilijana oli mahdollista. TUL:n urheilijat eivät tuolloin osallistuneet kuin omiin tai muiden kansainvälisten työläisurheiluliittojen kilpailuihin. Purje ei kuitenkaan edustanut HKV:tä 1926 vaan seuraavana keväällä siirtyi Viipurin Urheilijoihin. Heinäkuussa 1927 Purje juoksi 800 metrin Suomen ennätyksen 1.55,2 Viipurissa ja elokuussa 2 000 metrin maailmanennätyksen 5.23,4. Lisäksi hän sijoittui kolmanneksi Kalevan kisoissa 800 metrillä ja voitti 1 500 metrin juoksun Ruotsi-ottelussa Tukholmassa. Seuravaana vuonna Purje siirtyi Helsingin Tovereihin ja edusti Suomea Amsterdamin kesäolympialaisissa voittaen pronssia 1 500 metrillä ajalla 3.56,4. Seurasiirto HKV:n onnistui vasta 1930, ja HKV:n juoksijana hän edusti Suomea Los Angelesin kesäolympialaisissa 1932 ja seuraansa Kalevan kisoissa. Los Angelesin kisoissa hän keskeytti 1 500 metrin juoksun loppusuoralle, huomatessaan ettei mahdollisuuksia mitaleille enää ollut. Lisäksi Purje saavutti kolme SM-kultaa vuosina 1928–1931.
Attalos III

Attalos III oli Pergamonin viimeinen kuningas. Hän hallitsi vuosina 138 eaa. - 133 eaa. Ei tiedetä tarkalleen millä tavalla Attalos III oli sukua häntä edeltäneelle Attalos II:lle. Attalos III oli kuitenkin paljon kiinnostuneempi lääketieteestä ja botaniikasta kuin Pergamonin hallitsemisesta. Koska hänellä ei ollut omia lapsia testamenttasi hän koko valtakuntansa Rooman valtakunnalle.
Attaloksen kuoltua eräs Eumenes III, joka väitti olevansa kuningas Eumenes II:n poika, yritti kaapata vallan.
Selected Songs 1999–2005

Selected Songs 1999–2005 on The Crashin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 5. lokakuuta 2005. Se sisältää nimensä mukaisesti valikoituja kappaleita yhtyeen kahdeksanvuotisesta historiasta, sekä kolme uutta kappaletta. DVD sisältää neljä musiikkivideota sekä vuonna 2003 kuvatun yhtyeen haastattelun "Melodrama"-albumin ajoilta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
TOC

 
TOC (aiemmin Throne of Chaos) oli vuonna 1991 perustettu suomalainen heavy metal -yhtye. Yhtye yhdisteli musiikissan death, black ja power metalia.
Vaikka Throne of Chaosta on vaikea kategorisoida jälkikäteen, ensimmäinen levy, "Menace and Prayer", toi yhtyeelle mainetta Children of Bodomin jäljittelijänä jopa niin pitkälle, että TOC:ia pidettiin "Bodom-kloonina". Toisella albumillaan, "Pervertigolla", yhtye käytti kahta vokalistia studiossa, joista kumpikaan ei laulanut Bodomin tyyliin. Lisäksi yhtye siirtyi kohti progressiivista ja perinteisempää metallia. Tuloksena oli vaikeasti luokiteltava ja monipuolinen albumi. 
Kolmannella ja viimeisellä levyllään, "Loss Angeles" (2003), yhtye muutti taas tyyliään huomattavasti. Nyt mentiin selvästi yhä enemmän progressiivisen metallin ja myös power metallin suuntaan. Thrash-vaikutteita oli silti edelleen mukana. Albumin päätti speed metal -versio Deep Purplen "Smoke on the Waterista". Levy julkaistiin myös Yhdysvalloissa.
Yhtyeen viimeiset levyt saivat osin varsin suopeita arvosteluja kriitikoilta, mutta pojat päättivät kuitenkin lopettaa vuonna 2005.
Montecassino

Monte Cassinon kukkula on Italiassa Cassinon kaupungissa noin 130 kilometriä Roomasta etelään. Se tunnetaan paikkana, jonne Benedictus Nursialainen perusti ensimmäisen luostarinsa noin vuonna 529. Siitä sai alkunsa benediktiinimunkkien järjestö.
Luostari on tuhottu monta kertaa: langobardit riehuivat siellä vuonna 577, saraseenit vuonna 887. Vuonna 1349 voimakas maanjäristys vaurioitti rakenteita. Luostari tuhoutui täysin toisen maailmansodan aikana Monte Cassinon taistelussa helmikuussa 1944. Sodan jälkeen Italian valtio rakensi luostarin uudelleen. Uusi luostari valmistui vuonna 1951. Sinne on siirretty osa 40 000 niteen kirjastosta sekä arvokkaat käsikirjoitus- ja taidekokoelmat, jotka onnistuttiin pelastamaan tuhoutuneesta luostarista. Paavi Paavali VI vihki sen uudelleen vuonna 1964.
PEAR

PEAR () on ohjelmistokirjastohanke, jossa etenkin dynaamisia webbisivuja kehittävät ohjelmoijat voivat jakaa osia ohjelmakoodistaan. Se on PHP:n sisarprojekti, jonka tavoitteena on luoda runko- ja julkaisujärjestelmä PHP:n ympärille. PHP:tä käytetään erityisesti web-palvelinympäristöissä dynaamisten verkkosivujen luonnissa. Ohjelmointikielen lisäksi PHP-ympäristössä on laaja luokkakirjasto. 
PEAR-projekti alkoi vuonna 1999 kun Stig S. Bakken päätti edistää koodin uusiokäyttöä yleistä käyttötarkoitusta varten luotujen koodien osalta.
Kairouan

Kairouan () on kaupunki Tunisian pohjoisosassa Pohjois-Afrikassa. Kaupungissa oli 119 794 asukasta vuonna 2020.
Arabivalloittajat perustivat Kariouanin 670-luvulla sisämaahan kahden päivämatkan päähän rannikolta. He hylkäsivät samalla Karthagon, jota ei kyetty puolustamaan Bysantin laivaston hyökkäyksiä vastaan. Kairouan on islamin neljänneksi pyhin kaupunki. Siellä on lukuisia luostareita ja moskeijoita, joista kuuluisin on Kairouanin suuri moskeija. Kaupunki on pyhiinvaelluspaikka, ja tunnetaan nahkatuotteistaan ja matoista.
Kairouan oli ajoittain aghlabidien dynastian pääkaupunki 800-luvulla.
Masalan nuorisoteatteri

Masalan Nuorisoteatteri on kirkkonummelainen vuonna 1981 perustettu ammattijohtoinen harrastajateatteri. Teatteri perustuu Kirkkonummen kunnan Nuorisopalveluiden ja Masalan Nuorisoteatterin Kannatus ry:n yhteistyössä järjestämään toimintaan. Teatteritalossa perustettiin vuonna 1980 teatterikerho, mutta silloisen ohjaajan muuttaessa pois Kirkkonummelta sen toiminta hiipui. Vuonna 1981 perustettiin varsinainen Masalan nuorisoteatteri.
Teatterissa toimii noin 100 harrastajaa useissa eri ryhmissä. 
Masalan Nuorisoteatterin tavoitteena on mahdollistaa kirkkonummelaisten nuorten teatteriharrastus. Nuorisopalveluiden osalta teatterissa noudatetaan Kirkkonummen kunnan Strategia 2000+:ssa määriteltyjä tavoitteita syrjäytymisen ennalta ehkäisemiseksi. Samalla teatteri tuottaa monipuolisia kulttuuriesityksiä kirkkonummelaisille katsojille. Ensi-iltaan valmistuu vuosittain 2-3 näytelmää, joita käy katsomassa noin 1 500 katsojaa. 
Masalan nuorisoteatteri tuottaa myös kesäteatteria. Kantaesityksensä teatteritalon viereisellä pellolla on saanut Tuomo Aitan kirjoittamat näytelmät Tehdas (2001), Aatteen ja ilon vuodet (2003) sekä Sointula (2012).
Toiminnan piiriin kuuluu nykyisten aktiivien lisäksi suuri joukko taustalla vaikuttavia entisiä teatterilaisia sekä tukijoukkoja.
Teatterin ohjaajia ovat Maija Lauri ja Johanna Perttunen. Myös ohjaajat Tuomo Aitta, Hannele Tuominen ja Jarno Kuosa sekä näyttelijät Helena Rängman ja Jussi Puhakka ovat toimineet teatterissa ohjaajina.
Ljusdalan remontit.
Vuonna 1985 teatteritalossa syttyi tulipalo, jonka jälkeen tilat kunnostettiin oikeiksi teatteritiloiksi.
Vuonna 2005 teatterisalin lattia hiottiin ja maalattiin mustaksi. Kesällä 2010 päätettiin Masalan nuorisoteatteritalon, Ljusdalan saneerauksesta. Remontti alkoi lokakuussa 2010, ja työt valmistuivat syksyllä 2011, juuri ennen Ljusdalan 100-vuotisjuhlia. Remontin aikana teatteriryhmien toiminta jatkui korvaavissa tiloissa Masalassa, Jorvaksessa ja Gesterbyssä.
Italian Somalimaa

Italian Somalimaa (, , ) oli Italian siirtomaa Afrikassa, Somalin niemimaalla. Italia miehitti alueen vuonna 1889. Vuonna 1936 juuri sen jälkeen, kun Italia oli toisen Italian–Etiopian sodan seurauksena miehittänyt Etiopian, Somalimaasta tuli osa Italian Itä-Afrikkaa, johon kuuluivat myös Etiopia ja Eritrea.
Vuodesta 1941 lähtien Italian Somalimaa oli brittiläisten joukkojen miehittämä. Brittimiehitys kesti vuoteen 1949, jolloin alue luovutettiin Italialle YK:n huoltohallintoalueena. 1. heinäkuuta 1960 Italia antoi itsenäisyyden Somalimaalle. Heti itsenäistyttyään Somalimaa yhdistyi Brittiläisen Somalimaan kanssa, joka oli saanut Britannialta itsenäisyyden 26. kesäkuuta 1960. Unionista muodostui nykyinen Somalia.
Kalevi Kahra

Kalevi Henrik Kahra (4. lokakuuta 1927 Johannes – 23. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterineuvos. 
Kahra sai kiinnityksen Helsingin kansanteatteri-Työväenteatteriin vuonna 1963. Hän oli mukana useissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa ja toimi Suomen näyttelijäliiton hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1975. Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon hän sai roolistaan räätäli Aadolf Halmeena elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla". Kahra muistetaan myös komediallisista rooleista muun muassa "Vääpeli Körmy" -elokuvien kenraalina ja "Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä" -elokuvan päähenkilönä. Kahra kuoli 70-vuotiaana Helsingissä pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana. Kahra on haudattu äitinsä viereen Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Elvan Abeylegesse

 
Elvan Abeylegesse (alk. Hewan Abeye, s. 11. syyskuuta 1982 Etiopia) on etiopialaissyntyinen, myöhemmin urallaan Turkkia edustanut kestävyysjuoksija.
Urheilu-ura.
Abeylegesse muutti Turkkiin vuonna 1999 ja sai Turkin edustusoikeuden 2.7.1999. Vielä maaliskuussa 1999 hän edusti Etiopiaa maastojuoksun MM-kilpailuissa. 
11. kesäkuuta 2004 Abeylegesse juoksi Bergenissä Norjassa 5 000 metrin maailmanennätyksen 14.24,68. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Abeylegesse sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Abeylegesse voitti 10 000 metriä ajalla 31.10,23. 5 000 metrillä hän sijoittui alun perin toiseksi maannaisensa Alemitu Bekelen jälkeen ajalla 14.54,44, mutta nousi myöhemmin voittajaksi kun Bekele hylättiin dopingrikkomuksen takia.
Osakan MM-kisoissa 2007 Abeylegesse sijoittui alun perin toiseksi 10 000 metrillä ja Pekingin olympialaisissa 2008 toiseksi sekä 5 000 että 10 000 metrillä. Kaikilla kerroilla hän hävisi etiopialaiselle Tirunesh Dibaballe. Abeylegesse kuitenkin menetti nämä mitalinsa vuonna 2017 dopingin käytön vuoksi. Hänen Osakan MM-kisoissa antamansa dopingnäyte tutkittiin myöhemmin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Maaliskuussa 2016 Turkin yleisurheiluliitto määräsi hänet kahden vuoden kilpailukieltoon. IAAF vahvisti kilpailukiellon aikavälille 29.9.2015–28.9.2017 ja hylkäsi Abeylegessen tulokset aikaväliltä 25.8.2007–25.8.2009.
Brittiläinen Somalimaa

Brittiläinen Somalimaa () oli Afrikan sarvessa sijainnut Britannian protektoraatti, joka nykyään käsittää Somalimaan tasavallan. 1870-luvulla Egypti valtasi Pohjois-Somalian, mutta luopui siitä vuonna 1884 kun Britannia miehitti alueen. Adeniin ja Jemeniin perustettiin sotilastukikohtia, jotka puolustivat myös Somalimaata muilta suurvalloilta. Somalimaata hallitsivat vuoteen 1898 asti Brittiläisen Intian virkamiehet, minkä jälkeen hallinto siirrettiin Somalimaahan. Kuuman Jemenin jälkeen Somalian kuiva vuoristometsä olikin siirtomaaherroja miellyttävä paikka. Mutta ongelmaksi muodostui Mohammad Abdille Hassan, joka vuosina 1899–1920 yritti häätää britit pois Somalimaasta ja perustaa sinne islamilaisen valtion.
Somalimaa oli Britannian hallinnassa koko 1900-luvun ensipuoliskon. 1. heinäkuuta 1960 siitä tuli itsenäinen valtio. Heti itsenäisyyden jälkeen Brittiläinen Somalimaa yhdistyi Italian Somalimaan kanssa ja niistä muodostui nykyinen Somalian tasavalta. Kun Somalian hallitus kaatui vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen, entisen Brittiläisen Somalimaan alue julistautui itsenäiseksi valtioksi joka otti nimekseen Somalimaan tasavalta, joskaan yksikään muu valtio ei ole toistaiseksi tunnustanut sitä.
Marcia Cross

Marcia Anne Cross (s. 25. maaliskuuta 1962 Marlborough, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten muun muassa televisiosarjoista "Melrose Place", "Everwood" ja "Täydelliset naiset". Hänellä on takanaan esiintymisiä niin teatterin, television ja elokuvien saralla.
Cross opiskeli näyttelemistä Juilliard Schoolissa ja suoritti psykologian maisterin tutkinnon Antioch Universityssä. Hän on naimisissa pörssimeklari Tom Mahoneyn kanssa. 
"Täydellisissä naisissa" Cross esitti Bree Van de Kampia. Vuonna 2005 hän sai ensimmäisen Emmy-ehdokkuutensa sarjasta ja toisen Golden Globe -ehdokkuuden joulukuussa samana vuonna. 
Roolit ennen Täydellisiä naisia.
Ennen kuin Cross sai roolin "Täydellisistä naisista", hän näytteli tohtori Linda Abbottia WB:n sarjassa "Everwood". Hänet tunnetaan myös roolistaan henkisesti tasapainottomana tohtori Kimberly Shaw’na "Melrose Placessa" vuosina 1992–1997. Shaw sai aikaan monia unohtumattomia hetkiä sarjassa, kun hän yritti muun muassa tappaa useita päähenkilöitä. Tuottajat nostivat Crossin päänäyttelijöiden joukkoon alkuteksteissä kuitenkin vasta kolmannella kaudella, vaikka hän oli saanut yhtä paljon ruutuaikaa kuin muutkin näyttelijät. 
Teatterissa Cross on esiintynyt Arthur Schnitzlerin "La Rondessa" Williamstown Theater Festivalilla, William Shakespearen "Loppiaisaatossa" Hartford Stage Companyssa ja "Kaksi nuorta veronalaista" -komediassa Old Globe Theatressa San Diegossa. 
Hänen ensimmäinen TV-esiintymisensä oli päiväajan draamasarjassa "The Edge of Night". Muutettuaan New Yorkista Los Angelesiin Cross sai nopeasti rooleja televisioelokuvissa kuten "The Last Days of Frank and Jessie James", jossa hän näytteli Johnny Cashin ja Kris Kristoffersonin kanssa. Vuonna 1986 hän pääsi esittämään Kate Sandersia ABC:n päiväsajan saippuasarjassa "One Life to Live", josta hän lähti vuonna 1987.
Hänen tunnetuin saippuasarjaroolinsa oli "Melrose Placessa", johon hänet otettiin alun perin yhtä jaksoa varten, jossa hän näytteli Kimberly Shaw’ta. Tuottajat kuitenkin pyysivät hänet takaisin useita kertoja ja myös herättivät hänen roolihahmonsa kuolleista, jotta hän pääsisi jatkamaan ohjelmassa.
Cross on vieraillut myös muissa sarjoissa kuten "Seinfeld", jossa hän esitti Jerryn ihotautilääkäri-tyttöystävää, ja "Cheers – terveydeksi", jossa hän esitti Kirstie Alleyn hahmon pikkusiskoa, Susan Howea. Hän on vieraillut myös komedioissa kuten "Isojen poikien leikit", "Ally McBeal", "Spin City", "It’s Garry Shandling’s Show" ja "Kellarin kunkku". Hänellä on ollut dramaattisempia rooleja sarjoissa "C.S.I.", "Pimeyden sydän" ja "Enkelin kosketus", ja hänen elokuvaroolejaan ovat olleet "Living in Fear", "Always Say Good-bye", "Dancing in September" ja "Bad Influence".
Yksityiselämä.
Cross seurusteli pitkään näyttelijä Richard Jordanin kanssa. Jordan kuitenkin kuoli aivokasvaimen seurauksena 30. elokuuta 1993.
Elokuussa 2005 Cross kihlautui pörssimeklari Tom Mahoneyn kanssa, ja pari vihittiin 24. kesäkuuta 2006 Kalifornian San Gabrielissa. Heillä on 20. helmikuuta 2007 syntyneet kaksostyttäret.
Crossilla diagnosoitiin vuonna 2017 peräaukon syöpä, mutta kertoi siitä julkisesti vasta huhtikuussa 2019.
Tommy Ingebrigtsen

Tommy Ingebrigtsen (s. 8. elokuuta 1977) on norjalainen entinen mäkihyppääjä. 
Thunder Bayn kisoissa 1995 hän voitti suurmäen maailmanmestaruuden vasta 17 vuoden ikäisenä.
Mika Kojonkosken tultua Norjan mäkihyppyvalmentajaksi, lähti muiden norjalaishyppääjien tavoin myös Ingebrigtsenin ura uuteen nousuun. 2003 Val di Fiemmessä hän voitti MM-hopeaa normaalimäestä, pronssia joukkuemäestä ja sijoittui suurmäessä neljänneksi. Lentomäen MM-kisoissa Planicassa vuonna 2004 Ingebrigtsen voitti kultaa joukkuekilpailussa. Ingebrigtsen uusi lentomäen joukkuekullan vuonna 2006 Kulmissa. Samana vuonna hän oli mukana Norjan maajoukkueessa voittamassa Torinon olympialaisissa olympiapronssia joukkuemäessä. 
Ingebrigtsen ilmoitti lopettavansa mäkihyppyuransa 11. huhtikuuta 2007, ollessaan 29-vuotias. Päättyneellä kaudella hän ei kilpaillut yhdessäkään maailmancupkilpailussa. Uransa viimeisinä vuosina Ingebrigtsenillä oli vaikeuksia päästä mukaan Norjan mäkihyppymaajoukkueeseen, vaikka hän olikin voittamassa useita joukkuemaailmanmestaruuksia sekä -olympiamitalin.
Seuratasolla Ingebrigtsen edusti Byåsen IL:ää. Hänen isänsä on Norjassa tunnettu muusikko Dag Ingebrigtsen. Ingebrgtsenin henkilökohtainen pituusennätys on 231 metriä, jonka hän hyppäsi Planicassa 2005.
Andreas Goldberger

Andreas "Andi" Goldberger (s. 29. marraskuuta 1972 Ried im Innkreis, Ylä-Itävalta, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä.
Goldbergerin uran parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvun puolivälin tietämille. Planican lentomäessä hän sijoittui keväällä 1991 yhdeksänneksi ja seitsemänneksi, ja lopullinen läpimurto tapahtui Keski-Euroopan mäkiviikolla 1991–1992, kun hän osallistui vain Itävallan puolella hypättyihin osakilpailuihin, mutta sijoittui niissä toiseksi ja kuudenneksi. Hänet valittiin Albertvillen olympialaisiin, mutta niissä hän ei päässyt vielä kilpailemaan. Ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa hän saavutti 3. tammikuuta 1993 Innsbruckissa.
Goldberger voitti mäkihypyn maailmancupin kolme kertaa, kausina 1992–1993, 1994–1995 ja 1995–1996. Keski-Euroopan mäkiviikon hän voitti 1992–1993. Seuraavana talvena 1994–1995 hän voitti jälleen mäkiviikon, kun Kazuyoshi Funaki jäi yhteispisteissä 23,4 pisteen erolla toiseksi. Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994 hän voitti kaksi pronssimitalia. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti mestaruuden vuonna 1996 sekä pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1992 ja joukkuekilpailussa vuonna 2004. Hiihdon MM-kilpailuista Goldbergerin mitalisaldo on yksi kulta, kaksi hopeaa ja neljä pronssia.
Vuonna 1997 Itävallan hiihtoliitto asetti Goldbergerin kuuden kuukauden kilpailukieltoon kokaiinin käytön takia. Vankilassa istuva huumekauppias oli kertonut myyneensä edellisenä syksynä Goldbergerille kokaiinia ainakin kahteen otteeseen. 1990-luvun jälkipuoliskolla Goldbergerin mäkihyppyura kääntyi laskusuuntaiseksi, mutta vielä vuonna 2000 hän ponkaisi Planicassa uusiksi lentomäen ME-lukemiksi 225 metriä.
Maailmancup-uransa Goldberger lopetti kevääseen 2005 sijoituttuaan maailmancupin yhteispisteissä 36:nneksi. Uransa viimeisen kilpailuhypyn Goldberger hyppäsi Kulmin lentomäen harjoituksissa 11. tammikuuta 2006 ja teki epäviralliseksi mäkiennätykseksi 215,5 metriä. Hän saavutti urallaan 20 maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Goldberger toimii koehyppääjänä mäkihypyn maailmancupissa. Goldbergerin varusteet on yleensä varustettu kameroilla, jotta suuri yleisö näkee, millaista mäkihyppy on hyppääjän näkökulmasta. Goldberger myös selostaa omat hyppynsä lähtöpuomilta mäkimonttuun asti.
Marvin

Marvin, ”paranoidi androidi”, on kuvitteellinen hahmo kirjasarjassa "Linnunradan käsikirja liftareille", jonka on kirjoittanut Douglas Adams. Marvin on kirjasarjan ihailijoiden keskuudessa yksi suosituimmista hahmoista.
Touchstone Picturesin ja Disneyn elokuvassa "Linnunradan käsikirja liftareille" (2005) Marvinia esitti Warwick Davis ja äänenä oli Alan Rickman. Suomalaisessa kuunnelmaversiossa Marvinin äänenä on Esa Saario.
Marvin on avaruusalus "Kultasydämen" masennuksesta kärsivä androidi. Se on valmistettu Siriuksen Kyberneettisessä Kauppakomppaniassa. Marvin on ensimmäinen prototyyppi SKK-yhtiöiden robottien ja tietokoneiden uudesta sukupolvesta ja samalla ensimmäinen, joka on varustettu ”Aito Inhimillinen Persoonallisuus (AIP)” -ominaisuudella.
Marvinin omien sanojen mukaan hänellä on ”planeetan kokoiset aivot”.
"... Olen karkeasti arvioiden noin kolmekymmentä miljardia kertaa sinua älykkäämpi. Otetaanpa esimerkki. Ajattele mitä tahansa numeroa, ihan mitä tahansa."
"Ee..., viisi," sanoi patja.
"Väärin, " sanoi Marvin. "Huomaatko?"
Marvinin ilmeisestä suunnattomasta älykkyydestä huolimatta kukaan ei koskaan kuuntele, mitä hänellä on sanottavana. Kukaan ei kiinnitä mitään huomiota siihen, kun hän sanoo laskeneensa imaginaariluvun "i" (formula_1) arvon. Muun muassa tästä syystä hän on erittäin masentunut. Lisäksi eräiden huolimattomuudesta johtuvien tapahtumien vuoksi Marvin on matkustanut ajassa useaan kertaan. 
"Ensimmäiset kymmenen miljoonaa vuotta olivat pahimmat, sanoi Marvin, ja seuraavat kymmenen miljoonaa vuotta myös. Seuraavat kymmenet miljoonat vuotta olivat ihan kurjat, ja sen jälkeen kaikki alkoi mennä alamäkeä."
Viisiosaisen kirjasarjan päähenkilön Arthur Dentin tavatessa Marvinin sarjan neljännessä osassa ("Terve, ja kiitos kaloista") tämä on 37 kertaa vanhempi kuin maailmankaikkeus. Marvin kuolee nähtyään Jumalan viimeiset sanat luomakunnalle: "Pahoittelemme teille aiheuttamaamme häiriötä".
Scary Movie 2

Scary Movie 2 on Keenen Ivory Wayansin ohjaama komediaelokuva vuodelta 2001. Elokuvassa tehdään pilaa ainakin seuraavista elokuvista: "Manaaja", "The Haunting – paholaistalo", "Poltergeist", "Hannibal", "Charlien enkelit" ja "Hollow Man – mies ilman varjoa". Pilaa tehdään myös "Tähtiportti"-sarjasta ja "Ihmemies MacGyverista".
Tarina.
Vuosi ensimmäisen "Scary Movie" -elokuvan tapahtumien jälkeen Cindy, Shorty, Ray ja Brenda ovat collegessa ja yrittävät unohtaa edellisen halloweenin tapahtumat. Se ei ole kuitenkaan aivan helppoa, sillä professori Oldman ja hänen pyörätuolilla liikkuva rampa apurinsa Dwight raahaavat koko konkkaronkan tekemään unitutkimusta vanhaan kartanoon, jossa kummittelee.
Pyro

Pyro (St. John Allerdyce) oli Chris Claremontin ja John Byrnen luoma sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vihollinen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran "Uncanny X-Men" lehdessä tammikuussa 1981.
Historia.
Pyro syntyi Sydneyssä, Australiassa ja hän löysi kykynsä teini-iässä, mutta ajatteli ettei se olisi kovin käytännöllinen. Työskenneltyään vuosien ajan Kaakkois-Aasiassa journalistina, Pyro tapasi Mystikko-nimisen mutantin, joka myöhemmin keräsi jäseniä Mutanttien Veljeskuntaan. 
Vaikka Pyro ei koskaan toiminut ryhmän alkuperäiselle johtajalle, Magnetolle, hän toimi ryhmässä useiden muiden alaisena. Mystikon veljeskunta tarjosi myöhemmin apua Yhdysvaltain hallitukselle suojelua ja armahdusta vastaan ja se nimettiin uudelleen Freedom Forceksi.
Muutamia vuosia myöhemmin Pyro sairastui perintövirukseen, tappavaan mutanttien tautiin. Hän matkusti pitkiä matkoja löytääkseen lääkettä, mutta tuloksetta. Hän kuoli tautiin hetki sen jälkeen, kun oli pelastanut senaattori Robert Kellyn uudelta Pahojen Mutanttien Veljeskunnalta. 
Elokuvissa Pyroa ovat näytelleet kerran Alex Burton ja kahdesti Aaron Stanford.
Roar Ljøkelsøy

Roar Ljøkelsøy (s. 31. toukokuuta 1976 Orkdal, Norja) on norjalainen entinen mäkihyppääjä. 
Ljøkelsøy oli pitkän aikaa maailmancupin keskikastin hyppääjä. Mika Kojonkosken tultua Norjan mäkihyppyjoukkueen valmentajaksi koki Ljøkelsøyn ura muiden norjalaishyppääjien tavoin nousukauden. Uransa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton Ljøkelsøy saavutti 26 vuoden iässä 25. tammikuuta 2003. Maailmancupin kaudella 2003–2004 Ljøkelsøy taisteli Janne Ahosen kanssa cupin kokonaiskilpailun voitosta viimeiseen osakilpailuun saakka mutta jäi kuitenkin kokonaispisteissä kakkossijalle 10 pisteen erolla. Sama asetelma toistui myös kaudella 2004–2005, vaikka kilpailut kauden mittaan olivatkin melkoista Ahosen ylivoimaa. 
Vuonna 2004 Ljøkelsøy voitti Planicassa lentomäen MM-kisoissa sekä henkilökohtaisen että joukkuekultamitalin. Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 Ljøkelsøy voitti suurmäen hopeaa ja suurmäen joukkuekilpailussa pronssia. Hän uusi lentomäessä sekä henkilökohtaisen että joukkuemaailmanmestaruuden myös Kulmissa 2006. Vuoden 2006 talviolympialaisissa hän voitti pronssia normaalimäessä ja joukkuekilpailussa. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän sai pronssia suurmäessä ja hopeaa joukkuekilpailussa.
Seuratasolla Ljøkelsøy edustaa Orkdal IL:ää.
DJ Edward

DJ Edward (oik. Markku Vesala, 9. joulukuuta 1955 Hamina – 7. toukokuuta 2019 Lappeenranta) oli suomalainen DJ eli tiskijukka. Alan suomalainen uranuurtaja aloitti uransa vuonna 1971 ja kiersi 1970-luvulla muun muassa Sleepy Sleepersin ja Hurriganesin kanssa. Tiskijukkien Suomen mestaruuden Vesala voitti kymmenen kertaa peräkkäin, joista ensimmäinen oli vuonna 1977. Hänellä oli oma ohjelmatoimisto (Ohjelmatoimisto M Vesala Showservice) Lappeenrannassa. Vesala oli sairaus- ja työkyvyttömyyseläkkeellä vakavan diabeteksen johdosta.. Hän kuoli sairauteensa Lappeenrannassa 7. toukokuuta 2019 63-vuotiaana.
Ruskonselkä

Ruskonselkä on kaupunginosa Oulun keskustan koillispuolella, noin kuusi kilometriä keskustasta pohjoiseen. Asukkaita Ruskonselällä on 15. Kaupunginosa rajoittuu koillisessa Heikinharjuun, kaakossa Kuusamontiehen (valtatie 20) ja lounaassa Ruskoon. Alueena Ruskonselkä käsittää pääasiallisesti pienen ja keskisuuren teollisuuden tuotantolaitoksia. Ruskonselän voidaan sanoa olevan Ruskon kaupunginosan luonteva itäinen jatke.
5. kesäkuuta vuonna 2024 Ruskonselän alueella sijaitseva teollisuushalli syttyi palamaan. Hallissa säilytettiin helposti syttyvää jätettä ja läheinen Kiertokaaren jätekeskus suljettiin asiakkailta. Palo levisi viereiselle tontille, mutta asuinalueen puuttumisen vuoksi ihmisille ei ollut suurta vaaraa. Paikalla oli yleisöä sekä 16 pelastuslaitoksen yksikköä ja savupilvi näkyi kilometrien päähän.
Liikenneyhteydet.
Julkinen liikenne rajoittuu Kuusamontietä kulkeviin linja-autovuoroihin.
Alueen pääväylä on Kuusamontien suuntainen Konetie, jonka varrelle pääosa teollisuuslaitoksista on sijoittunut. Suoraa yhteyttä Ruskonselän alueelta valtatielle ei ole, vaan yhteydet kulkevat Laanilan ja Hönttämäen liittymien kautta. Oulun rautatieasemalta Ruskonselkään on myös pistoraide: Ruskonselässä VR Transpointin viimeinen asiakas oli NK Cables. Junaliikenne Ruskonselälle on loppunut vuonna 2010, ja rata on nykyisin poikki useasta kohdasta.
Andreas Widhölzl

Andreas "Andi" Widhölzl (s. 14. lokakuuta 1976 St. Johann in Tirol, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka kilpaili mäkihypyn maailmancupissa vuosina 1997–2007.
Widhölzl sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1999–2000 ja kolmanneksi 1997–1998 sekä 2002–2003. Hän voitti kaikkiaan 18 maailmancupin osakilpailua, ensimmäisen kerran Lahdessa 9.3.1997 ja viimeksi Kulmin lentomäessä 15.1.2005. Osakilpailuvoitoista neljä on tullut Keski-Euroopan mäkiviikolla ja niistä kolme kaudella 1999–2000, jolloin hän voitti ainoan kerran mäkiviikon kokonaiskilpailun.
Ainoat arvokisavoittonsa Widhölzl on saavuttanut joukkuekilpailuissa. Oberstdorfin kisoissa 2005 hän voitti maailmanmestaruuden Itävallan joukkueessa sekä suur- että normaalimäen joukkuekilpailussa. Torinon 2006 olympialaisissa hypättiin vain yksi joukkuekilpailu, ja sitä Widhölzl oli Itävallan joukkueen mukana voittamassa.
Ensimmäiset arvokisamitalinsa Widhölzl sai Naganon 1998 olympialaisissa, joissa hän voitti normaalimäen ja joukkuemäen pronssia. Seuraavana vuonna hän saavutti Ramsaun MM-kisoissa joukkuemäen pronssia. Ainoat 2000-luvun alkupuolen mitalinsa hän sai lentomäen MM-kisoissa, hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa Vikersundissa vuonna 2000 ja pronssia joukkuekilpailussa Planicassa vuonna 2004. Oberstdorfin ja Torinon joukkuevoittojen jälkeen hän sai vielä lentomäessä henkilökohtaisen MM-hopean Kulmissa vuonna 2006.
Widhölzl ilmoitti maaliskuussa 2008 lopettavansa uransa. Seuratasolla Widhölzl edusti SC Fieberbrunnia.
Widhölzl aloitti keväällä 2020 Itävallan mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana.
Lae

Lae on Papua-Uuden-Guinean toiseksi suurin kaupunki, joka sijaitsee maan pohjoisrannikolla Huoninlahden pohjukassa lähellä Markham-joen suuta. Kaupungin asukasluku on vajaat 150 000. Se on Moroben maakunnan pääkaupunki ja maan teollinen keskus, jossa on muun muassa lasi- ja paperiteollisuutta. Kaupungin lähistöllä sijaitsee Nadzapin kansainvälinen lentoasema.
Historia.
Australialaiset pyrkivät siirtämään Saksan Uuden-Guinean aikaisen pääkaupungin Rabaulista Laehen, mutta suunnitelma kariutui toisen maailmansodan myötä, kun japanilaiset miehittivät osia saaresta. Sodan päättyessä kaupunki oli täysin tuhoutunut. 
Laessa sijainnut, jo käytöstä poistunut, lentokenttä oli myös viimeinen lentokenttä, jossa Amelia Earhart nähtiin ennen hänen katoamistaan.
Nykyään.
Laessa on myös maan suurin satama, josta viedään maan keskiosan ylänköalueilla tuotettua kahvia ja mineraaleja sekä puutavaraa. Maan merkittävimmän valtatien Highlands Highwayn päätepiste on Laessa. Kaupungissa on teknillinen korkeakoulu. Lae kehittyi voimakkaasti toisen maailmansodan jälkeen samassa tahdissa keskusylängön kanssa.
FlyLAL

flyLAL (aikaisemmin Lithuanian Airlines) oli Liettuan kansallinen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1991, kun Liettua itsenäistyi Neuvostoliitosta. Yhtiö lopetti kannattamattomana lentonsa 17. tammikuuta 2009. 
Yhtiön tilauslentotoiminta erotettiin vuonna 2008 omaksi yhtiökseen, joka jatkaa toimintaa nimellä Small Planet Airlines.
Laivasto.
flyLAL käytti toimintansa aikana seuraavia konetyyppejä:
Steve Reich

Stephen (Steve) Michael Reich [raiš] (s. 3. lokakuuta 1936 New York) on yhdysvaltalainen minimalistisen musiikin säveltämisen pioneereja. Hän on sittemmin etääntynyt minimalismista.
Reich oli nuoruudessaan innostunut jazzista. Hän suoritti filosofian yliopistotutkinnon 1957 Cornellin yliopistossa ja opiskeli sen jälkeen yksityisesti säveltämistä. Keskeinen sysäys säveltämiseen tuli 1970-luvulla ulkoeurooppalaiseen, varsinkin afrikkalaisen musiikkiin tutustumisesta.
Musiikillisiksi esikuvikseen Reich on maininnut Igor Stravinskin, J. S. Bachin, John Coltranen ja bebopin. Eräänä taustavaikuttajana oli myös Arnold Schönbergin osoittama vastenmielisyys perinteistä harmoniaa, rytmiä ja melodiaa kohtaan: Reich ja muut minimalistit asettuivat puolestaan vastustamaan Schönbergin estetiikkaa. Minimalismi perustuu niukkaan aineistoon, jota toistetaan, muunnellaan ja kasataan päällekkäin. Varhaistuotannossaan Reich korosti, että asteittainen teoksen muuttuminen on tehtävä helposti seurattavaksi. Tämä tavoite oli vastareaktio eurooppalaisen musiikin ylikompleksisuuteen ja amerikkalaisen musiikin rajattomaan avantgardeen. Myöhemmässä tuotannossaan Reich luopui teosten hitaudesta. 
"The Guardian" on todennut Reichin kuuluvan niihin harvoihin, jotka ovat kääntäneet musiikinhistorian suuntaa. Seppo Heikinheimon mukaan Reich on kuitenkin säveltäjänä "pelkkä tuhertaja", jonka musiikin sanomana on "kauhistuttava henkinen tyhjyys".
Tammikuussa 2007 Reich valittiin Polar Music -palkinnon vastaanottajaksi yhdessä Sonny Rollinsin kanssa. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin musiikin Pulitzer-palkinto teoksesta "Kaksoissekstetto".
Reich on vieraillut Suomessa vuosina 1985 ja 2015.
Amplitudi

Amplitudi eli värähdyslaajuus tai ääriväli ilmaisee värähdysliikkeen laajuutta. Värähtelyn ääripisteiden etäisyys toisistaan jaettuna kahdella on amplitudi. Jos esimerkiksi jännite vaihtelee välillä 200–300 volttia, sen vaihtelun amplitudi on ylemmän ja alemman jännitteen erotus jaettuna kahdella eli 50 volttia. Ääni on sitä voimakkaampi, mitä suurempi ääniaaltojen amplitudi on. Äänen värähtelyyn vaikuttavat tekijät, joista tuleva värähtelyllä on sama taajuus, nostavat amplitudia ja samalla äänen voimakkuutta.
Matemaattisesti esimerkiksi sinimuotoisen liikkuvan aallon korkeus "y" voidaan ilmaista ajan "t" ja paikan "x" funktiona amplitudin avulla:
formula_1
missä "A" on amplitudi, "k" on kulma-aaltoluku, "ω" on kulmataajuus ja "θ" on aallon vaihe pisteessä ("x = 0, t = 0").
Amplitudi tähtitieteessä.
Tähtitieteessä amplitudi on kirkkaudeltaan muuttuvan tähden valonvaihtelun suuruus. Jos esimerkiksi tähden kirkkaus vaihtelee välillä 4 – 11m, sen valonvaihtelun amplitudi on 7 magnitudia.
Todennäköisyysamplitudi kvanttimekaniikassa.
Kvanttimekaniikassa hiukkasiin liittyy aaltofunktio, jota kuvaa Schrödingerin yhtälö. Amplitudi on yleensä kompleksiluku. Sitä sanotaan todennäköisyysamplitudiksi, koska sen itseisarvon neliö osoittaa todennäköisyyden sille, että hiukkanen on tietyllä alueella, kun tuo niin sanottu todennäköisyystiheys integroidaan alueen rajojen ylitse.
Joke Linnamaa

Jouko ”Joke” Linnamaa (s. 31. lokakuuta 1946 ) on suomalainen DJ sekä TV-/radiotoimittaja ja -juontaja. 1970-luvulla Linnamaa kiersi muun muassa Hurriganesin kanssa 1975–1980 sekä oli television "Iltalintu" (Mainos-TV) ja "Iltatähti" (TV2) -ohjelmissa. Vuonna 1980 hän siirtyi Yleisradion musiikkitoimittajaksi ja sieltä Radio Ykköseen (1985–1995). Sitä seurasivat U103, Sävelradio ja Sport FM. Vuonna 2005 Linnamaa toimi myös Nelosen MotoGP-lähetysten selostajana.
Juontotehtävissään Linnamaa on esiintynyt myös taiteilijanimellä ”Stadin Säkki”.
Ferdinand de Lesseps

Ferdinand de Lesseps (19. marraskuuta 1805 – 7. joulukuuta 1894) oli ranskalainen diplomaatti, joka sai aikaan Suezin kanavan rakentamisen.
Lesseps sai ajatuksen Välimeren ja Punaisen meren yhdistämisestä kanavalla jo vuonna 1832, mutta sai rakennusluvan vasta 1856. Suezin kanava vihittiin käyttöön 1869, ja kymmentä vuotta myöhemmin Lesseps aloitti Panaman kanavan rakennusprojektin johtajana, mutta joutui pian vetäytymään hankkeesta poliittisten ja taloudellisten syiden vuoksi.
Ernst Lindelöf

Ernst Leonard Lindelöf (7. maaliskuuta 1870 Helsinki – 4. kesäkuuta 1946) oli suomalainen matemaatikko ja Helsingin yliopiston matematiikan professori vuosina 1903–1938. 
Henkilöhistoria.
Lindelöfin isä oli Helsingin yliopiston matematiikan professori ja Suomen matemaattisen yhdistyksen perustanut Lorenz Lindelöf ja äiti Gabriela Krogius. Perheessä oli Ernst Leonardin lisäksi kuusi lasta: Uno, Anna Maria, Carl Arvid, Ester Elisabeth, Tyra Gabriela ja Ella Amalia. Lindelöfin sisko Anna Maria solmi avioliiton suomalaisen kirurgin Frans Ali Krogiuksen kanssa.
Lindelöf oli funktioteorian ja differentiaaliyhtälöiden tutkija, joka perusti kansainvälisesti merkittävän suomalaisen funktioteorian koulukunnan. Ernst Lindelöf väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa matematiikasta 1893 ja hänen väitöskirjansa nimi oli "Sur les systèmes complets et le calcul des invariants différentiels des groupes continus finis". Hänen oppikirjansa ("Johdatus korkeampaan analyysiin" 1912, "Johdatus funktioteoriaan" 1917 ja "Differentiali- ja integraalilasku ja sen sovellukset" 1918–1946) ovat edelleen käytössä.
Lindelöf oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1905–1906.
Suomen matemaattinen yhdistys jakaa vuosittain parhaan matematiikan pro gradun tai diplomityön tekijälle Ernst Lindelöf -palkinnon. Picardin-Lindelöfin lause on nimetty Charles Émile Picardin ja Lindelöfin mukaan. Ernst Lindelöfin nimeä kantaa myös pikkuplaneetta 1407 Lindelöf. Helsingin yliopiston Lorenz Leonard Lindelöfin yliopistollinen stipendirahasto perustuu Ernst Lindelöfin lahjoitukseen vuodelta 1908.
Akmeismi

Akmeismi (kreikan sanasta "akme" = kärki, huipentuma) on runouden koulukunta, joka syntyi Venäjän avantgarden kaudella 1900-luvun alussa. 
Suuntauksen perustivat venäläiset runoilijat Sergei Gorodetski, Nikolai Gumiljov, Anna Ahmatova ja Osip Mandelstam symbolismin vastapainoksi Pietarissa. 
Akmeismin esiinnousun merkkipaaluina voidaan pitää Gumiljovin vuonna 1911 perustamaa akmeistista runoilijakiltaa Ensimmäinen runoilijakilta.
Akmeismi on Venäjällä noin vuosina 1910–1917 vaikuttanut kirjallinen suuntaus, joka kehittyi symbolismin ja mystisismin vastapainoksi. Nimensä se sai korkeista esteettisistä tavoitteistaan. Akmeistien mukaan runoilijan tulee käyttää sanoja niiden loogisessa merkityksessä, kuvakielen tulee olla selkeää ja runojen kuvata konkreettista maailmaa. Akmeistit eivät pitäneet runoilijaa niinkään näkijänä tai profeettana kuin ammattitaitoisena käsityöläisenä. Heidän huomattavin kirjallinen seuransa olikin vuonna 1911 perustettu "Runoilijakilta". Akmeistit kirjoittivat enimmäkseen mitallista ja loppusoinnullista runoa.
Suuntauksen johtajan Nikolai Gumiljovin (1886–1921) ohella merkittävimpiä akmeisteja ovat Anna Ahmatova (1889–1966), Sergei Gorodetski (1884–1967) ja Osip Mandelstam (1891–1938). Akmeistien esikuvana oli klassista kirkkautta tavoitellut runoilija Innokenti Annenski (1856–1909). Ryhmän jäsenten tekstejä ilmestyi esimerkiksi Gumiljovin vuonna 1909 perustamassa "Apollon"-aikakauslehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen akmeistit joutuivat ahtaalle, ja Gumiljov ammuttiin maanpetturina vuonna 1921. Ryhmästä ainoastaan Gorodetski kiisti olleensa akmeisti, ja hän oli myöhemmin tukemassa uusia vallanpitäjiä.
Hiironen

Hiironen on Oulun kaupunginosa Kaukovainion suuralueella. Kaupunginosaa rajaa pohjoisessa Kaukovainio ja Poikkimaantie, idässä Urheilupuisto, etelässä Oulu–Kontiomäki-rautatie ja lännessä Pohjantie (valtatie 4). Asukkaita alueella on noin 2 200.
Hiironen oli alkujaan pääasiassa kerrostaloja käsittävä kaupunkimainen asuinalue neljä kilometriä Oulun keskustasta etelään, mutta viimevuosina alueelle on ryhdytty rakentamaan myös parempitasoisia pientaloja. Alue tulee jatkossa kasvamaan Tahkokankaan ja rautatien väliselle alueelle. Alueen palveluita ovat yksityinen päiväkoti, Lidl-päivittäistavarakauppa, Neste-huoltoasema, autokatsastus ja pizzeria. Pohjola Sairaala (nyk. Pihlajalinna) on vuonna 2017 alueelle avattu yksityissairaala. Varsinaisen Hiirosen kaupunginosan eteläpuolella oli lisäksi Tahkokankaan palvelukeskus, joka toimi Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin (PPSHP) alaisuudessa.
Hiirosta ryhdyttiin rakentamaan Kaukovainion kupeeseen Poikkimaantien toiselle puolelle 1990-luvulla. Rakentaminen jatkuu edelleen. Aikaisemmin Hiironen oli metsää, jonka keskellä kohosi ainoastaan Rautaruukin pääkonttori.
Hiirosen ulkoilupuisto.
Hiirosen ulkoilupuisto sijaitsee Kaupunginojan varrella. Puistossa on muun muassa
Bantukielet

Bantukielet ovat nigeriläis-kongolaisten kielten alaryhmä. Bantukieliä puhutaan Kaakkois-Nigeriassa, Etelä-Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa, Burundissa, Ugandassa, Keniassa, Etelä-Somaliassa, Tansaniassa, Komoreilla, Angolassa, Sambiassa, Malawissa, Mosambikissa, Zimbabwessa, Namibiassa, Botswanassa ja Etelä-Afrikassa, eli Afrikan mantereen lähes koko eteläpuoliskolla.
Bantukielten puhujia kutsutaan bantuiksi. Nimitys on johdettu eräiden bantukielten sanasta "ba-ntu", joka on suomeksi "ihmiset".
Vain 12 bantukielellä on enemmän kuin viisi miljoonaa puhujaa.
Bantukieliä.
Bantukieliä on satoja. Niistä tunnetuin on swahilin kieli, jota käytetään laajasti opetuksen, hallinnon ja kaupan kielenä Itä- ja Keski-Afrikassa. Äidinkielenä sitäkin puhuu kuitenkin vain suhteellisen pieni joukko ihmisiä Afrikan itärannikolla, noin viisi miljoonaa. Toisena kielenä puhuvia on kuitenkin jopa 30 miljoonaa..
Muita tärkeitä bantukieliä ovat mm:
Bantukielten samankaltaisuus.
Bantukielet ovat huomattavan samanlaisia keskenään, mikä tulee ilmi sekä kieliopista että sanastosta. Alla olevan taulukon avulla voi vertailla eräiden bantukielten sanoja toisiinsa.
Steel City

Steel City oli 1980-luvun alussa toiminut suomalainen rock-yhtye. Se levytti ensisinglensä "Steel City" vuonna 1980 vielä englanniksi, mutta esikoisalbumi "Kaupungin kasvot" (TILT-LP 1, 1981) oli suomenkielinen. Yhtye jatkoi Kaija Koo Band -nimellä. Yhtyeen kokoonpanosta Kaija Koo siirtyi myöhemmin soolouralle ja Risto Asikainen on toiminut useiden suomalaisyhtyeiden lauluntekijänä (muun muassa Nylon Beat) ja taustavaikuttajana. Hannu Heinisaari jatkoi uraansa musiikin parissa esiintyen vokalistina useissa tanssiyhtyeissä ja kiertäen maata myös oman trionsa kanssa aina 1990-luvun alkupuolelle saakka. Hän kuoli keväällä 2006.
Steel City osallistui myös Rock SM -kilpailuun vuonna 1980. Se sijoittui keskityylin sarjassa jaetulle hopeasijalle.
Metropoli

Suurkaupunki eli metropoli on yleensä suuri, alueellisesti merkittävä kaupunki tai kaupunkialue. Käsite metropoli on peräisin kreikan sanasta "metropolis", joka tarkoittaa emokaupunkia. 
Suurkaupungin määritelmä vaihtelee alueittain. Toisinaan suurkaupungin alarajana pidetään 100 000 asukasta, kun taas joissakin osissa maailmaa alle miljoonan asukkaan kaupunkialueita kutsutaan harvoin metropoleiksi. Myöskään kaupunkeja, jotka ovat osa laajempaa kaupunkirakennetta, ei kutsuta metropoleiksi, vaan sen osaksi.
Metropoleihin kohdistuvaa aluepolitiikkaa nimitetään metropolipolitiikaksi. Suomessa harjoitetun aluepolitiikan on nähty 2000-luvulla kehittyneen kohti metropoleja painottavaa näkökulmaa. Metropolikehityksen kansainvälisiin teoreetikoihin kuuluu muun muassa yhdysvaltalainen ekonomisti ja kaupunkitutkija Richard Florida.
"Metropolialue" eli "suurkaupunkialue" tarkoittaa sitä aluetta, jonne suurkaupungin eli metropolin välitön taloudellinen ja sosiaalinen vaikutus ulottuu. Tähän alueeseen kuuluu itse suurkaupunki, sen esikaupungit ja niiden lähialueet.
Historia.
Vuonna 1870 maailmassa oli vain kaksi miljoonakaupunkia: Lontoo ja Pariisi, mutta 1900-luvun alkuun mennessä niitä tuli kaksitoista lisää: neljä Eurooppaan, kolme Pohjois-Amerikkaan, kolme Aasiaan ja kaksi Etelä-Amerikkaan.
Taikapeili (yhtye)

Taikapeili oli 1990-luvun puolessa välissä Suomessa suureen suosioon noussut pop-duo, jonka muodostivat Hanna-Riikka Siitonen ja Nina Tapio. Yhtyeen tuottajana toimi Kristian Maukonen. 
Yhtyeen debyyttialbumia "Suuri salaisuus" (1994), jonka menestystä vauhditti hittikappale ”Jos sulla on toinen”, on myyty yli 95 700 kappaletta. Yhtye sai vuoden 1994 tulokas-Emman. Kakkosalbumia "Nähdään taas" (1995) myytiin vielä yli 38 000 kpl. Yhtye joutui kiistoihin nimensä käytöstä samaa nimeä kantavan oululaisen mallikoulun kanssa. Molemmat osapuolet saivat jatkaa nimen käyttöä. Kolmas levy "Nukahda jos uskallat" (1999) ei saanut enää niin suurta suosiota.
Vuonna 2000 julkaistiin "20 suosikkia – Jos sulla on toinen" -kokoelma, joka sisältää duon tunnetuimmat kappaleet. Kahden cd-levyn kokoelma "Tähtisarja 30 Suosikkia: Taikapeili" julkaistiin vuonna 2007.
Siitonen ja Tapio palasivat esiintymislavoille Suomen vuoden 2006 Euroviisu-karsinnoissa, jossa he olivat mukana kappaleilla ”This Is What We Came For” ja ”Who I Am”. Kappaleista ”Who I Am” eteni karsintojen finaaliin, jossa se sijoittui seitsemänneksi.