tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
John Harvey Kellogg

John Harvey Kellogg (26. helmikuuta 1852 – 14. joulukuuta 1943) oli yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori ja keksijä. Hän toimi parantolan johtajana Michiganin Battle Creekissä ja hoiti potilaitaan holistisesti ravinnon, liikunnan ja peräruiskeiden avulla. Kellogg oli kasvissyönnin voimakas puolestapuhuja. Nykyisin hänet tunnetaan parhaiten maissihiutaleiden keksijänä yhdessä veljensä Will Keith Kelloggin kanssa.
Kellogg oli seitsemännen päivän adventisti. Maissihiutaleiden keksimisen ja suosittelun tausta oli ensisijaisesti uskonnollinen. Kelloggin erityisenä huolenaiheena oli masturboinnin synti ja sen aiheuttamat terveysongelmat kuten epilepsia, selkärangan rappeutuminen, näön ja kuulon menettäminen, idiotia, sydänsairaudet ja hedelmättömyys. Kellogg suositteli, että terveellisen ravinnon kuten maissihiutaleiden syömisen lisäksi ”itsesaastutusta” ("self-abuse") ehkäistäisiin parhaiten ympärileikkauksin. Ne tuli suorittaa ilman puudutusta, jotta koettu kipu koettaisiin rangaistuksena. Tytöillä myös klitoriksen käsittely karbolihapolla oli hänen mukaansa tehokas menettely. Kellogg vastusti veljensä Will Keith Kelloggin ideaa lisätä maissihiutaleisiin sokeria, mutta ratkaisu teki tuotteesta taloudellisen menestyksen. 
Kellogg osallistui 1900-luvun alusta saakka myös rodunjalostukseen tähtäävään liikkeeseen ja rahoitti sitä. Hän kannatti valikoivaa lisääntymistä ja rotuerottelua. Kelloggilla itsellään oli mustia kasvattilapsia.
Serafi

Serafit ("seraphim") ovat juutalaisessa, kristillisessä ja islamilaisessa kirjallisuudessa taivaallisia olentoja. Kuvausten mukaan serafeilla on joko kaksi tai kolme siipiparia, ja he toimivat Jumalan valtaistuimen vartijoina. Sana ”serafim” tarkoittaa palavaa tulta tai syyttäjää. Kristillisessä yhdeksänportaisessa enkelihierarkiassa serafit ovat korkeimmalla sijalla.
Serafit mainitaan Raamatussa nimeltä Jesajan kirjassa 6:2. Jesajan näyssä serafit esiintyvät kuusisiipisinä Jumalan valtaistuimen vartijoina, jotka ylistävät jumalaa huutaen ”Pyhä, pyhä, pyhä on Herra Sebaot” . Serafeilla on kuvauksien mukaan kuusi siipeä, joista neljällä ne suojautuvat Jumalan kirkkaudelta ja kahdella lentävät. Serafit ovat kaikkein lähinnä Jumalaa, ja niiden ainoana tehtävänä on ylistää Jumalaa. Serafeja on pidetty rakkauden, valon ja tulen enkeleinä. Taiteessa kuusisiipiset serafit ovat yleensä väriltään punaisia, mikä symboloi tulta .
Keskiaikaisen katolisen teologian mukaan serafit ja kerubit olivat enkeleiden hierarkiassa ylimpänä. Kuvataiteessa serafin siipiin kuvataan toisinaan 10–12 silmää, jotka edustavat Elämän puussa (sefiroth-puu) kuvattuja hyveitä ja pyhiä enkeleitä/nimiä, mutta silmien on myös eräissä perinteissä väitetty edustavan ihmisen eri olemisen tasoja (sielu, sydän, mieli, aisti yms).
Serafit mainitaan usein yhdessä kerubien kanssa muun muassa kansahurskauden ja virsikirjan taivastoiveissa ja -kuvauksissa.
Alofi

Alofi on Uudelle-Seelannille kuuluvan Niuen pääkaupunki. Se sijaitsee saaren länsirannikolla. Alofin asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 615. Arvio vuodelle 2010 on 560. Tammikuussa 2004 Alofiin iski sykloni. Se vei kahden ihmisen hengen ja tuhosi lukuisia rakennuksia, mukaan lukien sairaalan.
Voimasana

Voimasana oli suomalainen, vuonna 2004 perustettu pienkustantamo. Voimasana oli yleiskustantamo, mutta painotti okkulttista ja filosofista kirjallisuutta. Alanimekkeen Telum Saxum tarkoitus oli keskittyä päälinjasta poikkeaviin julkaisuihin (Jane Austenin "Tahto ja Toiveet").
Kustantamo lopetti toimintansa 31. elokuuta 2008 ja sulki kotisivunsa.
Paasion II hallitus

Paasion II hallitus oli Suomen tasavallan 55. hallitus, joka toimi 195 päivän ajan 23. helmikuuta 1972 - 4. syyskuuta 1972. Hallitusta johti pääministeri Rafael Paasio, ja se oli SDP:n yksin muodostama vähemmistöhallitus.
Vuoden 1972 eduskuntavaalien jälkeen presidentti Kekkosen tarkoituksena oli kansanrintaman palauttaminen hallitukseen. SKDL:n sisäiset erimielisyydet sekä SDP:n ja Keskustapuolueen keskinäisen yhteistyön hankaluus estivät uuden kansanrintaman syntymisen. Näin ollen presidentti päätyi nimittämään virkaan tilapäiseksi tarkoitetun sosiaalidemokraattisen vähemmistöhallituksen. 
Paasion II hallitus joutui kapeasta pohjastaan huolimatta selvittämään tärkeitä kysymyksiä, joiden ratkaisua ei voitu lykätä. Nämä johtivat budjettiongelmiin, eikä näin ollen suunnitellussa tulopoliittisessa kokonaisratkaisussa päästy haluttuihin tuloksiin. 
Kun syyskuussa 1972 oli enemmistöhallituksen muodostamiseen tähtäävissä neuvotteluissa vihdoin päästy etenemään, oli Paasion II hallitus valmis jättämään paikansa. Viralliseksi eronsa syyksi hallitus ilmoitti, että sen "hartiat olivat liian kapeat" valmisteilla olleen Suomen ja Euroopan talousyhteisön (EEC) välisen vapaakauppasopimuksen viemiseen eteenpäin.
Lyhytikäisen hallituksen lempinimiä olivat "Nappulaliiga", johtuen sen nuoresta keski-iästä ja "Punatulkkuhallitus", viitaten sen pelkästään SDP:stä koostuneeseen miehitykseen. Hallituksen kokoonpano kuvasti uuden sukupolven eli suurten ikäluokkien voimakasta esiinmarssia politiikan kentällä. Vahvimmaksi ryhmäksi hallituksen sisällä muodostuivatkin poliittisesti nuoret ulkoministeri Kalevi Sorsa, oikeusministeri Pekka Paavola, kauppa- ja teollisuusministeri Seppo Lindblom, kansliaministeri Matti Louekoski sekä opetusministeri Ulf Sundqvist. Kulttuuriministeriksi tuli Kalevi Sorsan vanha ystävä, kirjailija Pentti Holappa. Vain 26-vuotias Sundqvist oli Suomen kaikkien aikojen nuorin valtioneuvoston jäsen. Tämän ennätyksen edellinen haltija oli Olli J. Uoti, joka oli nimitetty Sukselaisen ensimmäisen hallituksen sosiaaliministeriksi 27-vuotiaana syksyllä 1957. 
Toinen valtiovarainministeri Margit Eskman siirtyi toukokuun lopussa 1972 Kansaneläkelaitoksen johtajaksi ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Seija Karkinen.
Valkopeippi

Valkopeippi ("Lamium album") on huulikukkaisiin kuuluva monivuotinen kasvi. Lajinimi "album" tarkoittaa valkoista. Valkopeippi kasvaa noin puolen metrin korkuiseksi, ja nuorena se on hyvinkin samannäköinen kuin nokkonen; lehdet ovat samanmuotoiset ja sijaitsevat samaten vastakkaisesti. Varsi on myös nelisärmäinen ja karvat harvasti. Englanniksi kasvin nimi on "White dead-nettle", eli valkoinen kuollut nokkonen, koska sillä ei ole poltinkarvoja – eli se ei voi pistää.
Valkopeippiä tavataan Etelä-Suomessa, mutta ei juurikaan pohjoisempana. Se kasvaa typpipitoisessa maassa, aivan kuten nokkonenkin. Valkopeipin siemenet säilyttävät itävyytensä hyvin kauan. Kuivatuista valkopeipin kukista ja lehdistä keitetty tee sopii kuukautiskipujen hoitoon, Keski-Euroopassakin valkopeippiä on käytetty rohdoskasvina. Nokkoskeittoa tehdessä pataan voi laittaa mukaan myös valkopeippiä, sillä se on myrkytön, mutta ravintoarvoltaan se ei ole nokkosen luokkaa.
Valkopeipin erottaa nokkosesta lehtien rakenteen, kukintojen ja mehevämmän, helpommin katkeavan varren perusteella. Valkopeippiä kasvaa usein nokkosten joukossa. Valkopeipistä voidaan myös valmistaa keltaista väriä.
Tokelaun kieli

Tokelau (omakielinen nimi: "Gagana Tokelau") on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Uudelle-Seelannille kuuluvilla Tokelaun saarilla. Sen lähin sukulaiskieli on samoa. Vuonna 2009 kielellä arvioitiin olevan hieman yli 3300 puhujaa. Suurin osa kielen puhujista asuu nykyään Uudessa-Seelannissa eikä Tokelaulla.
Historia.
Tokelauhun kuuluvien atollien, Atafun, Nukunonun ja Fakaofon, välillä on aikaisemmin ollut murteellisia eroja. Nykyään nämä erot ovat kaventuneet siinä määrin, ettei nuorten puhumasta kielestä voi enää erottaa, miltä atollilta henkilö on kotoisin. 
Uusi testamentti käännettiin tokelauksi vuonna 2003. Tavoitteena on julkaista koko Raamatun käännös jossain vaiheessa vuotta 2021. Käännöstyö on kestänyt 23 vuotta ja sitä on johtanut Ioane Teao.
Status ja nykyaika.
Englannin rinnalla tokelau on virallinen kieli Tokelaulla.
Tokelaun katsotaan olevan uhanalainen. Kielen tilannetta vaikeuttaa muun muassa se, että kielen puhujia asuu enemmän Uudessa-Seelannissa kuin itse Tokelaulla, jossa kieli tosin on edelleen päivittäisessä käytössä.
Tokelaun kielen viikko on vuosittainen teemaviikko, jonka avulla pyritään kannustamaan tokelaun kielen opiskelua ja käyttöä äidinkielisten puhujien keskuudessa. Vuonna 2021 viikkoa vietettiin lokakuun viimeisellä viikolla. 
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde: 
Konsonantit.
Lähde:
Ortografia.
Tokelauta kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Aakkosia on yhteensä 15. Huomionarvoista on se, että aakkosjärjestys poikkeaa monista muista latinalaisia aakkosia käyttävistä kielistä siten, että tokelaun aakkosjärjestyksessä vokaalit tulevat ennen konsonantteja:
Vuoteen 1974 asti äännettä [f] kuvattiin kirjainyhdistelmällä &lt;wh&gt;, mutta tämä muutettiin Tokelaun parlamentin päätöksellä muotoon &lt;f&gt; ja otettiin käyttöön muun muassa vuonna 1986 julkaistussa sanakirjassa.
Kielioppi ja sanasto.
Joitakin keskeisiä fraaseja tokelauksi:
Epitrakiili

Epitrakiili ( ) on ortodoksisen papin ja piispan käyttämä liturginen jumalanpalvelusvaate.
Epitrakiili kuvaa pappeuden siunattua taakkaa ja Jumalan armoa, jota vihitylle vaatteen kantajalle on runsaasti vuodatettu pappisvihkimyksen yhteydessä. Epitrakiili on toimittavan papin tärkein apuväline: ilman sitä ei voi toimittaa mitään, vain ruokarukoukset tai eri tilaisuuksien alkurukoukset voi lausua ilmankin.
Kun pappi pukee epitrakiilia, hän lausuu rukouksen: ”Kiitetty olkoon Jumalamme, joka vuodattaa armonsa pappeihin, niin kuin kalliin öljyn, joka vuotaa partaan, Aaronin partaan, joka vuotaa hänen viittansa liepeille.” 
Epitrakiili on ommeltu yhteen kahdesta kangaskaistaleesta, jotka yhdistetään toisiinsa keskeisiin mysteerioihin (sakramentteihin) viittaavilla seitsemällä napilla. Epitrakiilissa on kuvattu kuusi ristiä edessä ja yksi takana niskaosassa. Pappi pitää epitrakiilia ikään kuin esiliinaa edessään.
Epitrakiililla peitetään synninpäästön yhteydessä polvistuneen katujan pää päästösanoja lausuttaessa, samoin pappi yhdistää epitrakiilia käyttäen vihkitoimituksen aikana morsiamen ja sulhasen kädet ennen kuin taluttaa heidät kolmesti ristin ja evankeliumikirjan ympäri.
Ortodoksisen diakonin vastaava tunnus on orari ja piispan omofori.
Läntisissä kirkoissa epitrakiilia vastaa papin ja piispan tunnuksena stola.
Omofori

Omofori (kreik. ωμοφόριον, "omoforion", ven. омофор, "omofor") on vanha piispallinen jumalanpalveluspuvun osa. Omofori on ortodoksisen piispan (pappeuden) tunnus.
Omofori on kadonneen lampaan vertauskuva. Se muistuttaa kaikkia siitä kun Kristus – Hyvä Paimen – otti harteilleen kadonneen lampaan. Samalla kun omofori on Kristuksen läsnäolon tunnus, se symboloi piispan samankaltaisuutta Taivaallisen Ylipapin kanssa.
Omoforia on kahta kokoa: iso ja pieni. Isoa pidetään liturgiapalveluksen alussa aina epistolan lukemiseen asti. Epistolan aikana sitä ei käytetä, ja sen jälkeen iso vaihdetaan pieneen, jota sitten käytetään palveluksen loppuaika; pientä omoforia kannetaan mukana myös suuressa saatossa, kun ehtoollislahjat tuodaan esiin. 
Omofori on vastaavanlainen liturginen jumalanpalvelusasu kuin on epitrakiili papille tai orari diakonille.
Piispat käyttävät pientä omoforia myös silloin, kun he suorittavat yksittäisiä toimituksia, esimerkiksi kodin siunauksia tai kirkkoon liittämisiä; jotkut pitävät sitä silloin yksinään viitan päällä, joillakin on sen alla lisäksi epitrakiili. Samoin silloin, kun piispa ottaa vastaan synnintunnustuksia, hän saattaa käyttää juuri omoforin lievettä synninpäästön antamiseen. 
Kerran vuodessa eli apostoli Jaakobin muistopäivänä 26. lokakuuta toimitettavassa Jaakobin liturgiassa piispa kantaa suurta omoforia koko palveluksen ajan felonin päällä, koska tässä liturgian alkuperäisimpänä pidetyssä muodossa ei käytetä Bysantin tai Venäjän keisarillisista hoveista periytyviä tunnuksia kuten sakkosta, mitraa, kotkamattoa tai siunauskynttilöitä. Sen sijaan piispansauva kuuluu tässäkin palveluksessa asiaan.
Lamiales

Lamiales on kasvilahko, johon kuuluu lähes 24000 lajia yli 20 heimossa.
Lamiales-lahkoon kuuluu monia koristekasveja sekä voimakkaasti tuoksuvia yrttejä, kuten minttuja.
Heimot.
Lahkoon kuuluu 24 heimoa, 1059 sukua ja noin 23810 lajia. Suomen luonnossa lajeja esiintyy vakituisesti ainakin kuudesta lahkoon kuuluvasta heimosta.
Lisäksi lahkoon sijoitetaan yksilajinen suku "Peltanthera", jonka heimosijoitus on toistaiseksi epävarma.
Diogenes Apollonialainen

Diogenes Apollonialainen (, n. 460 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut luonnonfilosofi. Häntä pidetään usein viimeisenä esisokraatikkona.
Diogenes oli kotoisin Apolloniasta, Kreetasta. Vaikka hän olikin doorilainen, hän kirjoitti joonialaisella murteella, kuten useimmat luonnonfilosofit. Hän vietti osan elämästään Ateenassa. Kerrotaan, että hän joutui siellä, todennäköisesti oletettujen ateististen mielipiteidensä vuoksi, sellaiseen epäsuosioon, että hänen henkensä oli vaarassa.
Aristofaneen näytelmässä "Pilvet" Diogeneen ajatukset on pantu Sokrateen suuhun. Anaksimeneen lailla Diogenes uskoi ilman olevan kaiken olevaisen lähde ja kaikkien muiden aineiden olevan johdettuja siitä joko tiivistymisen tai ohentumisen seurauksena. Merkittävin hänen ajattelunsa ero Anaksimeneeseen oli se, että hän uskoi ilmalla olevan myös älyä:
”Ilma, joka liikutti, paitsi yllytti myös ohjasi. Ilma oli kaiken olevaisen alkuperänä välttämättä ikuinen, katoamaton aine, mutta sieluna se oli väistämättä saanut tietoisuuden.”
Diogeneen voidaan katsoa kuuluneen vanhaan joonialaiseen koulukuntaan. Hän muokkasi aikalaisensa Anaksagoraan näkemyksiä mutta väisti tämän ajattelussa esiintyneen dualismin. Hänen merkittävin teoksensa oli "Luonnosta", josta on säilynyt merkittäviä katkelmia pääosin Simplikioksen teoksissa. On mahdollista, että hän kirjoitti myös teokset "Sofisteja vastaan" ja "Ihmisen luonnosta". Jälkimmäiseen sisältyy tunnettu suoniston anatomiaa käsittelevä osuus. 
Diogenes uskoi maailmoja olevan rajattomasti, samoin tyhjää tilaa. Tämä käsitys on todennäköisesti saanut vaikutteita Leukippokselta.
Latva-artisokka

Latva-artisokka ("Cynara scolymus") on monivuotinen ruohovartinen viljelyskasvi. Se voi kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Latva-artisokasta syötäväksi kelpaava osa on mehevät kehtosuomut ja kukkapohjus. Ne kerätään kukkien ollessa nupulla. Nuput kasvavat lehtihankoihin.
Kasvi on alun perin kotoisin Pohjois-Afrikasta tai Sisiliasta, josta se on kulkeutunut vähitellen Eurooppaan. Ensimmäinen kirjallinen tieto kasvin esiintymisestä Manner-Euroopasta on vuodelta 1466, jolloin mainittiin, että kasvi on siirretty Napolista Firenzeen.
Latva-artisokan kasvuaika on hyvin pitkä, Suomessa taimet pitää esikasvattaa jo helmikuulla, että ne ehtivät tehdä satoa. Periaatteessa latva-artisokka on monivuotinen, mutta selvitäkseen ankarista talvista se tarvitsee kylmillä alueilla tehokkaan suojauksen.
Merja

Merja tarkoittaa seuraavia:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Lien ryhmä

Matematiikassa Lien ryhmä on (reaalinen tai kompleksinen) monisto ja samalla ryhmä, jonka tulo ja käänteisalkio ovat analyyttisiä kuvauksia. Nämä ovat tärkeitä työkaluja matemaattisessa analyysissa sekä myös fysiikassa ja geometriassa, sillä ne kuvaavat analyyttisten rakenteiden symmetriaa. Lien ryhmät otti käyttöön norjalainen matemaatikko Sophus Lie vuonna 1870 tutkiakseen differentiaaliyhtälöitä.
Siinä missä euklidinen avaruus formula_1 on reaalinen Lien ryhmä (jonka laskutoimitus on vektorien yhteenlasku), tyypillisempiä esimerkkejä Lien ryhmistä ovat Lien matriisiryhmät eli kääntyvien matriisien ryhmät (laskutoimituksenaan matriisien kertolasku): Esimerkiksi SO(3), 3-ulotteisen avaruuden kaikkien kiertojen avaruus on Lien matriisiryhmä.
Preludi

Preludi on musiikkikappale, jolla yleensä ei ole tarkkaan määriteltyä sisäistä rakennetta ja joka on yleensä lyhyehkö, mutta voi olla laajakin. Sana tarkoittaa varsinaisesti alkusoittoa. Alkuperäinen instrumentaalipreludi kehittyi lyhyistä improvisoiduista musiikkikappaleista, joita esittäjä soitti ennen varsinaisen esityksen alkua ”lämmitelläkseen” ja esimerkiksi tarkistaakseen soittimen oikean virityksen. 
Louis Couperin (1626–1661) korvasi aikaisemmin soittajan improvisoiman preludin cembalosarjojensa alusta nuotitetuilla, läpisävelletyillä "Préludes non mésuréilla". Niiden muoto oli hyvin vapaa ja niistä puuttuivat kokonaan tahtiviivat, mikä antoi esittäjälle laajan tulkintavapauden. Louis Couperinin luoma tahtiviivattomien preludien perinne jatkui noin 70 vuotta, kunnes korvaantui erityisesti François Couperinin, Louisin veljenpojan, suosimalla tiukemmin määritellyllä preludityylillä.
Preludi-nimitystä on käytetty varsinkin kappaleista, jotka on tarkoitettu johdannoksi johonkin laajempaan, usein samassa sävellajissa olevaan sävellykseen. Esimerkiksi Johann Sebastian Bachin kokoelmassa "Das wohltemperierte Klavier" on kaksi sarjaa, joista kummassakin on preludi ja fuuga kaikissa sävellajeissa.
Monet myöhemmät säveltäjät ovat antaneet preludi-nimen myös useille itsenäisille sävellyksille, jotka eivät kuulu yhteen minkään muunnimisen sävellyksen kanssa, mutta joita on julkaistu useita samassa kokoelmassa.
Kansainvälinen miekkailuliitto

Kansainvälinen miekkailuliitto (lyh. FIE, ) on olympiamiekkailun kansainvälinen lajiliitto. Sen nykyinen päämaja sijaitsee Lausannessa Sveitsissä, ja siihen kuuluu 117 kansallista lajiliittoa, jotka edustavat miekkailua kansallisissa olympiakomiteoissa.
Urheilumiekkailu alkoi varsinaisesti ensimmäisistä moderneista olympialaisista Ateenan olympialaisista 1896, ja laji on yksi neljästä kaikissa olympialaisissa mukana olleesta lajista. Myös nykyolympialaisten isä paroni Pierre de Coubertin harrasti miekkailua. Urheilumiekkailun ensimmäiset vuodet olivat riitaisia ja sekavia eri maiden, erityisesti Ranskan ja Italian, miekkailukoulujen erojen vuoksi. Tilanne selkeytyi, kun FIE perustettiin Pariisissa 29. lokakuuta 1913. FIE:n tehtävänä on valvoa urheilumiekkailua ja huolehtia lajin säännöistä erityisesti kansainvälisten kilpailujen osalta.
Liiton tila 2022.
Liiton puheenjohtaja on Vladimir Putinin ydinpiiriin kuuluva venäläinen oligarkki Ališer Usmanov, jolta suurin osa liiton rahoituksesta tulee, ja liitto on siten riippuvainen hänestä. Vuonna 2020 liiton vuosibudjetista 93 prosenttia oli Usmanovin rahoittamaa. Usmanov on länsimaiden pakotelistalla. Jos Usmanov lopettaa rahoituksen, liitto saattaa olla konkurssin partaalla. Liitto on miekkailija Niko Vuorisen mukaan Usmanovin talutusnuorassa, ja Umanovin vuoksi liitto ei ole tuominnut eikä ilmaissut muutenkaan kantaansa Venäjän sotimiseen Ukrainassa. Kansalliset liitot eivät Vuorisen mukaan uskalla vaatia Usmanovin eroa, mikä kertoo hänestä pelosta ja taloudellisesta riippuvuudesta. Muita sponsoreita liitolla ei ole. Usmanov uhkailee oikeustoimilla, jos häntä vastaan joku nousee.
Niinpä liitto hyväksyy venäläiset kilpailijat kisoihinsa. Liitto jopa siirsi kesäkuussa 2023 sodan ollessa meneillään miekkailun henkilökohtaiset EM-kisat pikahälytyksellä Puolan Krakovasta Bulgarian Plovdiviin, koska Puolaan venäläiset eivät olisi olleet tervetulleita.
Aiheesta muualla.
The Washington Post

The Washington Post on Yhdysvalloissa Washingtonin kaupungissa ilmestyvä sanomalehti. Se on alueen lehdistä levikiltään suurin ja olemassa olevista vanhin. 
Lehti sai maailmanlaajuista kuuluisutta 1970-luvun alussa toimittajiensa Bob Woodwardin ja Carl Bernsteinin Watergate-skandaalia koskevilla tutkimuksilla. Pitkälti näiden juttujen takia presidentti Richard Nixon joutui eroamaan.
Lehteä kustansi 1970-luvulla Katharine Graham (1917–2001), joka oli myös omistajayhtiön Washington Post Companyn toimitusjohtaja. Omistajayhtiö myi lehden elokuussa 2013 Amazon-verkkokirjakaupan perustaja Jeff Bezokselle. Kauppaan kuului lehden lisäksi seitsemän pienempää julkaisua. Myyjäyhtiön omistukseen jäi Kaplan-koulutusyhtiö ja muutamia muita toimintoja.
Lehden kustantajaksi tuli vuonna 2014 Katharine Weymouthin jälkeen Ronald Reaganin entinen avustaja Frederick J. Ryan Jr., joka oli sitä ennen "Politico"-lehden toimitusjohtaja.
Vuonna 2024 omistaja Bezos sekaantui lehden toimitukselliseen sisältöön estämällä lehteä kannattamasta kumpaakaan presidentinvaalien ehdokkaista. Yli 200 000 lehden 2,5 miljoonasta tilaajasta perui tilauksensa ja useita kolumnisteja ja toimittajia erosi.
Bezos linjasi helmikuusssa 2025 lehden mielipideosaston uudelleen. Sen kirjoitukset keskittyisivät vastedes yksilön vapauksia ja vapaata markkinataloutta puoltaviin teksteihin. Vastalauseeksi päätökselle osaston vastaava toimittaja David Shipley jätti eronpyynnön.
W. Mark Felt

William Mark Felt (s. 17. elokuuta 1913 Twin Falls, Idaho – 18. joulukuuta 2008 Santa Rosa, Kalifornia) oli Yhdysvaltojen keskusrikospoliisin FBI:n agentti ja apulaisjohtaja. 
Watergate-skandaalin aikana Felt toimi FBI:n apulaisjohtajana vuoteen 1973. Hän oli nimellä ”Syvä kurkku” (engl. "Deep Throat") tunnettu tietolähde, jonka vuotamien tietojen perusteella "Washington Postin" toimittajat Bob Woodward ja Carl Bernstein kirjoittivat presidentti Richard Nixonin eroon johtaneet paljastustarinansa. Syvän kurkun henkilöllisyys paljastui vasta 31. toukokuuta 2005 "Vanity Fair" -lehden haastattelussa, jossa 92-vuotias Felt myönsi olleensa salainen tiedonantaja. Samana päivänä Bob Woodward vahvisti asian.Felt teki kirja- ja elokuvasopimuksen osallisuudestaan Watergate-skandaalin paljastumiseen. Vuonna 2006 julkaistiin hänen muistelmansa "A G-Man’s Life" ja 2017 elokuva "Mark Felt: The Secret Man", jossa Feltiä esitti Liam Neeson.
Helka

Helka on suomalainen naisen etunimi. Se on suomalainen muoto nimestä Helga, joka tarkoittaa pyhää.
Suomessa nimi Helka on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 3823 henkilölle.
Kaasujäähdytteinen reaktori

Kaasujäähdyytteinen reaktori on ydinreaktori, jota jäähdytetään kaasulla ja jossa hidastinaineena on yleensä grafiitti. Kaasujäähdytteiset, Magnox-tyyppiset reaktorit ovat yleisimpiä Britanniassa.
Historia.
Britannian vanhimmat ydinvoimalareaktorit ovat Magnox-tyyppisiä. Magnoxin kehitystyöstä vastasi UKAEA (United Kindom Atomic Energy Authority, 1954-2004). Maailman ensimmäinen kaupallinen atomivoimalaitos avattiin Calder Halliin 1956. Neuvostoliitto oli avannut ensimmäisen siviilikäytössä olevan ydinreaktorin AM-1:n Obninskissa 1954. Calder Hallin ensimmäisen reaktorin teho oli 60 megawattia. Calder Halliin rakennettiin kaikkiaan 4 Magnox-tyyppistä reaktoria yhteisteholtaan 200-240 megawattia. Näillä ensimmäisillä reaktoreilla tuotettiin myös plutoniumia sotilaskäyttöön. Isoon-Britanniaan rakennettiin kaikkiaan 11 Magnox-tyyppistä reaktoria ja Japaniin sekä Italiaan kaksi. Calder Hall poistettiin käytöstä 2003. Laitos oli toiminut 47 vuotta ilman suurempia katkoksia tai onnettomuuksia.
Sellafieldissa Britanniassa ilmalla jäähdytetyn Windscale Pile no. 1:n grafiitti syttyi palamaan 10. lokakuuta 1957 ja levitti ympäristöön suuren määrän radioaktiivisia aineita.
Tekniikka ja tulevaisuus.
Magnox-tyypin nimi tulee luonnonuraanipolttoaineen magnesiumlejeerinkikuoresta ja sanasta non-oxidising (hapettumaton). Metalliseos hidastaa vain vähän neutroneja, mutta se rajoittaa reaktorin ytimen lämpötilaa pienentää termistä hyötysuhdetta. Hidastinaineena on grafiitti eli hiili ja jäähdytinaineena hiilidioksidi, joka on noin 27 barin paineessa ja poistuu reaktorista noin 360 °C:ssa. Kaasulla höyrystetään vettä, joka johdetaan turbiiniin ja lauhduttimeen. Reaktio voidaan pysäyttää boorista valmistetuilla säätösauvoilla, jotka absorboivat neutroneja. Rikastamattoman uraanin käytöstä seuraa tarve vaihtaa polttoainesauvoja usein. Reaktorin rakenteen vuoksi polttoainesauvoja voidaan vaihtaa pysäyttämättä reaktoria. 
Magnoxin pohjalta on kehitetty edistyneempi AGR-reaktori (Advanced Gas-Cooled Reactor), jossa polttoaineena on noin 3 %:iin rikastettu uraani zirkoniumkuoressa ja jäähdytteen paine ja lämpötila ovat korkeammat: 40 bar, 640 °C.
Koekäytössä on joitain HTGR-reaktoreita (High Temperature Gas-Cooled Reactor). Näissä polttoaine on grafiitin ja uraanin sekoitusta, jäähdytinaine heliumia. Erillistä hidastinainetta ei tarvita polttoaineen sekoiteluonteen takia. HTGR tarjoaa eräitä etuja: sen polttoainetta voidaan eräissä malleissa vaihtaa käytön aikana ja polttoaine voidaan pakata hyvin tiiviiseen kuoreen pieniin kapseleihin, mikä tekee merkittävästä polttoaineperäisten aineiden vapautumisesta käytännössä mahdotonta.
CANDU

Canadian Deuterium Uranium Reactor eli CANDU on raskasvesireaktorityyppi, jossa jäähdytin- ja hidastinaineena ensiöpiirissä on raskas vesi (dideuteriumoksidi D2O). Muiden raskasvesireaktoreiden tapaan tämän reaktorityypin etuna on, että polttoaineena voidaan käyttää isotooppisesti rikastamatonta luonnonuraania, joka on kevytvesireaktoreihin sopimatonta, sisältäen lähes pelkästään uraanin 238U isotooppia. Tässäkään reaktorityypissä 238U ei pääasiallisesti osallistu fissioon, vaan luonnonuraanin 0,7 % 235U osuus, hajoaa tytärytimiksi vapauttaen energiaa. Raskas vesi hidastaa fissiossa vapautuvia neutroneja enemmän kuin tavallinen "kevytvesi" (divetyoksidi H2O) lisäksi se absorboi vähemmän vapaita neutroneja. Näin ollen fissiolle suotuinen todennäköisyys eli vaikutusala kasvaa ja fissiilit nuklidit fissioituvat myös pienemmillä isotooppirakastusasteilla aina luonnolliseen 0,7 % asti. Koska vaikutusala fissiolle on suurempi myös U-238 ja muut epäfissiilit transuraanit voivat hajota korkeammalla todennäköisyydellä CANDU-reaktorissa, tuottaen energiaa, mutta polttoaineen epäpuhtaudet vähentävät fissioiden määrää ja siten tehoa ja hyötysuhdetta. CANDU on hyötöreaktori, se tuottaa fissiilejä Pu-239 -nuklideja epäfissiileistä U-238-nuklideista neutronikaappauksen ja transmutaation seurauksena (vastaavasti kuin kevytvesireaktori). Plutoniumia syntyy kuitenkin enemmän kuin kevytvesireaktorissa, koska U-238 -isotooppinen osuus polttoaineessa on suurempi, ja neutronikaappauksen todennäköisyys on suurempi. Osa Pu-239:stä osallistuu sitten fissioon ja energiantuotantoon ja osa poistuu reaktorista polttoainehuollon yhteydessä. Raskasvesireaktori on siten hyödyllisempi ydinasemateriaalin tuotannossa kuin kevytvesireaktori. Lisäetuina ovat välttyminen suuren reaktoripaineastian rakentamiselta ja mahdollisuus polttoainesauvojen siirtoon reaktorin toimintaa keskeyttämättä. 
Raskasvesireaktoreissa raskaan veden (dideuteriumoksidi D2O) käyttö on näille reaktoreille erityinen suuri pääomakustannus, sillä deuteriumia esiintyy merivedessä suhteellisen vähän, ja raskaan veden tuottaminen merivedestä on siksi kallista. 
Useimmista muista raskasvesireaktoreista poiketen CANDU-reaktorissa on korkeapaineisen reaktoriastian kokoa pienentämällä pyritty huokeampaan reaktorikuoren rakenteeseen ja mahdollisten raskaan veden vuotojen aiheuttaman hukan minimoimiseen. Mahdollisen vuodon merkitys ympäristölle olisi vähäinen, mutta taloudellinen merkitys voimalalle suuri. Suurin osa CANDU-reaktorissa tarvittavasta raskaasta vedestä on matalapaineisessa ja viileämmässä neutronihidastimessa. 
Loput raskaasta vedestä kiertää reaktorin korkeapaineisessa ensiöpiirissä. Korkeapaineinen raskas vesi kiertää reaktorissa noin 110 baarin paineessa, siirtyy sieltä noin 320 °C:n lämpötilassa lämmönvaihtimeen, ja palaa jäähtyneenä reaktoriin. Turbiinin ja lauhduttimen kautta kiertää tavallinen toisiopiirin kevyt vesi (divetyoksidi H2O), joka höyrystetään reaktorivesikierron lämmöllä lämmönvaihtimessa. CANDU-reaktoreita on 21, joista 16 alkuperämaassa Kanadassa.
Helga

Helga on skandinaavinen naisen etunimi. Suomessa nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu heinäkuuhun 2025 mennessä 7 714 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle.
Nimen alkuperä.
Helga on naispuolinen muoto nimestä Helge, joka tarkoittaa ’pyhää, pyhitettyä’.
Tähkälaventeli

Tähkälaventeli ("Lavandula angustifolia") on sinikukkainen ruohovartinen kasvi. Se voi kasvaa yli metrin korkuiseksi. Se on vihreä ympäri vuoden ja kukkii heinäkuusta syyskuuhun.
Se on voimakastuoksuinen yrtti, jota on käytetty paljon etenkin hajusteena. Roomalaisilla oli tapana lisätä laventelia kylpyveteensä tuoksuksi. Lääkinnällisiin tarkoituksiin joko laventeliöljynä tai yrttiteenä sitä ruvettiin käyttämään verraten myöhään, vasta 1500-luvulla. Tähkälaventelista valmistetun eteerisen öljyn tärkein yhdiste on linalyyliasetaatti.
Sitä ennen sitä käytettiin kuitenkin tuomaan tuoksuaromia ruokaan. Lehtiä käytettiin liharuoissa ja karamellisoituja laventelin kukkia käytettiin makeiden ruokien koristeluun. Provencen yrtit -mausteseoksessa on yleensä mukana tähkälaventelia.
Laventeli on kuivan maan kasvi, jota esiintyy luonnonvaraisena läntisen Välimeren alueella, kuten Provencessa. Se soveltuu myös viljelyyn. Maan tulee olla kalkkipitoinen, hiekkainen ja ravinnerikas, jotta se viihtyisi. Laventelia voidaan kasvattaa myös Suomen oloissa, mutta talvisuojaus on välttämätön. Tavallisesti riittää kuusenhavukerros. Lisätään parhaiten pistokkaista loppukesällä.
Hieronnassa laventelia käytetään sekoitettuna hierontaöljyyn. Sillä tavoitellaan rentouttavaa vaikutusta jännittyneeseen tai rasittuneeseen kehoon ja ihon pehmeyttä.
Spacewar

Spacewar oli varhainen tietokonepeli ja yksi ensimmäisistä reaaliaikaisista videopeleistä. Pelin kehittivät Wayne Wiitanen, J. Martin Graezt ja Stephen R. Russell vuonna 1961 ja he toteuttivat sen Digital Equipment Corporationin PDP-1-tietokoneelle. Valmis peli esiteltiin MIT:n vuosittaisessa Science Open House -tapahtumassa toukokuussa 1962.
"Spacewar" on kahden pelaajan pelattava kaksiulotteinen avaruustaistelupeli. Kummallakin pelaajalla on avaruusalus, jota voi pyörittää myötä- ja vastapäivään ja ohjata eteenpäin. Alukset noudattavat liikkeen jatkuvuuden lakia, joten esimerkiksi jarruttaakseen on käännyttävä ympäri ja ohjattava sitten eteenpäin. Kummallakin aluksella on rajoitettu määrä ammuksia ja mahdollisuus "hyperavaruushyppyyn" eli satunnaiseen paikan vaihtamiseen. Ruudun keskellä sijaitsevan auringon painovoima vetää puoleensa sekä aluksia että ammuksia ja muodostaa siten lisähaasteen pelaajille. 
Pelin kehitysaikana tyypillinen tietokoneen käyttö tapahtui tietojen syöttämisellä reikäkorteilla, mutta MIT:llä oli näyttölaitteet ja näppäimistöt tietokoneeseen.
Peliä pelattiin PDP-1:n konsolilta. Näyttölaitteena oli koneen tutkamainen vektorinäyttö ja ohjaimina konsolikytkimet. Myöhemmin konsolikytkinten vaihtoehdoksi rakenneltiin myös erityisiä peliohjaimia.
Vektorinäyttö maksoi noin , eli kymmenen uuden Plymouth Valiantin tai Ford Falconin verran, ja tietokone aikanaan, joka vuoden 2011 rahassa on yli miljoona dollaria.
"Spacewar" oli suosittu peli opiskelijoiden keskuudessa monissa korkeakouluissa, joihin PDP-1 oli asennettu, ja myöhemmin DEC jopa jakoi "Spacewarin" kopiota koneen kylkiäisenä, jonka oli tarkoitus esitellä PDP-1:n reaaliaikaominaisuuksia. DEC:n myöhemmät 18-bittiset koneet (kuten PDP-7) perustuivat PDP-1:n käskykantaan, joten alkuperäistä "Spacewaria" saattoi pelata myös niillä. Pelistä kirjoitettiin versioita myös useille muille laitteille. "Galaxy Game" oli PDP-11:llä toteutettu versio pelistä.
"Spacewariin" perustuvia kolikkopelejä ovat "Computer Space" ja "Space Wars". Myös "Asteroids"-pelissä on runsaasti vaikutteita "Spacewarista".
"Spacewarista" on enemmän tai vähemmän uskollisia klooneja myös nykyaikaisemmille alustoille kuten MS-DOSille, Amigalle ja UNIX-käyttöjärjestelmille. Lisäksi alkuperäistä "Spacewaria" voi pelata MESS-emulaattorilla.
Peli on listattu Stanfordin yliopiston kymmenen kaikkien aikojen tärkeimmän videopelin listalle vuonna 2007.
Michael Basman

Michael John Basman (16. maaliskuuta 1946 Lontoo – 26. lokakuuta 2022) oli englantilainen shakinpelaaja, jolle kansainvälinen shakkiliitto FIDE myönsi kansainvälisen mestarin arvon vuonna 1980. Basman oli tuottelias kirjoittaja: hän kirjoitti erityisesti shakkiavauksista. Basman tunnettiinkin shakkipiireissä hyvin omalaatuisista avauksistaan.
Likouala

Likouala on yksi Kongon tasavallan kymmenestä alueesta. Se sijaitsee valtion pohjoisimmissa osissa. Se rajoittuu Cuvetten ja Sanghan alueisiin sekä Kongon demokraattiseen tasavaltaan ja Keski-Afrikan tasavaltaan. Likoualan suurin kaupunki ja pääkaupunki on Impfondo.
Vuoden 2007 väestönlaskennassa alueen väkiluku oli 154 115.
Impfondo

Impfondo on kaupunki Kongon tasavallassa. Se sijaitsee valtion koillisissa osissa. Impfondo on Likoualan alueen suurin kaupunki ja pääkaupunki, ja koko maan viidenneksi suurin kaupunki. Vuonna 2007 Impfondon asukasluku oli noin 33 911.
Oubanguijoki virtaa Impfondon läpi. Kaupungissa on muun muassa lentokenttä.
Tampereen fenomenologia

Tampereen fenomenologiapiiri on Tampereen yliopistossa filosofi Juha Varton ympärille 1980-luvun lopulla syntynyt filosofinen ryhmittymä, jonka keskuudesta on syntynyt runsaasti tutkimusta, kirjoja ja filosofinen aikakauslehti "Niin &amp; näin". Toiminta käynnistyi noin vuoden 1988 paikkeilla ja näki kukoistuksensa 1990-luvun alkuvuosina. Filosofiasta valmistui tuolloin huomattavasti tutkijoita, jotka väittelivät tohtoriksi myöhemmin vuosikymmenen lopulla tai 2000-luvun puolella.
Piirin keskuudessa on tutkittu ja jatkettu erityisesti mannereurooppalaisen filosofian keskeisten ajattelijoiden, kuten Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin, työtä. Fenomenologisen filosofian perusajatuksen mukaisesti piirin toimintaa ei ole rajoitettu mihinkään koulukuntaan, vaan Husserlin alkuperäisiä ihanteita myötäillen toiminnassa on haluttu säilyttää pyrkimys arvovapauteen, kriittisyyteen ja tutkimusten karsimiseen tarkoitushakuisuudesta.
Fenomenologisen filosofian ohella piirin jäsenet ovat perehtyneet myös Frankfurtin koulukuntana tunnetun ryhmittymän sekä useiden postmodernistien ja jälkistrukturalistien ajatteluun.
"Niin &amp; näin" -lehden, Tampereen yliopiston filosofian ainelaitoksen julkaisujen ja Eurooppalaisen filosofian seuran julkaisusarjan kautta Tampereen fenomenologiapiiri on ulottanut vaikutuksensa myös yliopistofilosofian ulkopuolelle ja erityistieteilijöiden keskuuteen. Piirin yhteydessä toimineita tieteenharjoittajia ovat muiden muassa Aki-Mauri Huhtinen, Reijo Kupiainen, Tere Vadén, Mikko Lahtinen, Jaana Parviainen, Timo Klemola, Jyri Puhakainen ja Juha Suoranta. Filosofi Jukka Hankamäki kuvaa "Suomalaisen nykyfilosofian historiassaan", että aineopintojen ja syventävienkin opintojen opetukseen osallistui kukoistusvuosina salien täydeltä kuulijoita.
Erona Helsingin Lacan-piiriin on ollut lähinnä se, että Tampereella perustetun Suomen Fenomenologisen Instituutin ja sen jatkajan, Eurooppalaisen filosofian seuran, yhteydessä harjoitettu mannermainen filosofia on yhdistetty enemmän käytäntöihin ja kulttuurielämään. Sen kautta on osallistuttu yhteiskunnalliseen keskusteluun, kun taas helsinkiläisen Lacan-piirin pohjalle rakentunut toinen suomalainen fenomenologian ja mannermaisen filosofian traditio on ollut eksegeettisempää.
Julkaisuja.
Suomen fenomenologinen instituutti, SUFI
Juha Varto
Jukka Hankamäki
Aki-Mauri Huhtinen
Vesa Jaaksi
Reijo Kupiainen
Markku Satulehto
Šonan kieli

Šona (engl. shona) on šonien puhuma nigeriläis-kongolainen kieli. Se on Zimbabwen virallinen kieli (jossa sitä puhuu 80 prosenttia maan väestöstä) yhdessä englannin ja ndebelen kanssa. Zimbabwen lisäksi kielellä on puhujia ainakin Sambiassa ja Botswanassa. Kieltä äidinkielenään puhuvia on kaikkiaan noin 10 759 200.
Šonan kieli on kooste šonan murteista, jotka ovat zezuru, karanga, manyika, korekore ja ndau. Kielen kirjoitusjärjestelmä kehitettiin 1900-luvun alkupuoliskolla ja ensimmäinen šonankielinen romaani, Solomon Mutswairon kirjoittama "Feso", julkaistiin vuonna 1957. Šonan kieltä opetetaan koulussa, mutta sitä ei käytetä opetuskielenä.
Šona on siitä tyypillinen bantukieli, että siinä on r:n ja l:n paikalla vain yksi äänne, joka on šonassa r. Tämä näkyy esimerkiksi englannista lainatuissa sanoissa, kuten "rori" (engl. "lorry", suom. 'kuorma-auto'). Šonassa on kaksi toonia eli sävelastetta: korkea ja matala. Tooneja ei merkitä kirjoituksessa.
Vihelletyt suhuäänteet, sv [ʂ] ja zv [ʐ], ovat šonan kielen erikoisuus. Suhuäänteiden viheltäminen on tavallista kaikkialla, mutta šona on yksi harvoista kielistä, joissa vihelletyt suhuäänteet ovat itsenäisiä äänteitä, eikä vain yleisempien suhuäänteiden rinnakkaisäänteitä.
Punapeippi

Punapeippi ("Lamium purpureum") on huulikukkaisiin kuuluva yksivuotinen, 10–30 senttimetrin korkuinen kasvi. Se on Suomessa muinaistulokaskasvi. Sillä on punertavat kukat. Englanniksi kasvin nimi on "purple dead nettle", eli "kuollut purppuranokkonen", koska sillä ei ole poltinkarvoja – eli se ei voi pistää. Kasvi on epämiellyttävän hajuinen. Punapeippi muistuttaa hyvin paljon liuskapeippiä ("Lamium hybridum") ja jossain määrin myös välipeippiä ("Lamium confertum") ja sepopeippiä ("Lamium amplexicaule").
Sitä tavataan koko Euroopassa Pohjois-Suomea ja Pohjois-Ruotsia lukuun ottamatta.
Taivaan temppeli

Taivaan temppeli eli Tiantan () on Pekingissä sijaitseva temppelikompleksi, jossa Ming- ja Qing-dynastioiden aikana (1368–1911) keisari kävi uhraamassa taivaan jumalalle joka vuosi talvipäivänseisauksen aikana. Temppelissä rukoiltiin muun muassa menestystä sadonkorjuulle, ja yleisestikin kiitettiin taivaan jumalaa ja pyydettiin menestystä tulevaisuudelle. Temppeli valmistui vuonna 1420 samaan aikaan Kielletyn kaupungin kanssa Ming-dynastian keisari Yonglen valtakauden aikana. Taivaan temppeli on alueeltaan suurempi kuin Kielletty kaupunki, koska keisari, jota pidettiin taivaan poikana, ei uskaltanut rakentaa itselleen suurempaa asumusta kuin taivaan jumalalle. Taivaan temppelin alueen koko on noin 2,7 neliökilometriä.
Taivaan temppelin tärkein rakennus on Hyvän sadon puolesta rukoilemisen halli. Se on 38 metriä korkea pyöreä rakennus, jonka kattotiilet ovat siniset ja huipulla kultapallo. Se rakennettiin jo Ming-dynastian aikana, mutta se jouduttiin rakentamaan uudelleen vuonna 1889 salamaniskun jälkeen.
Temppelin ja sen rakennusten sijainti kuvaavat taivaan ja maan suhdetta – taivaallisen maailman ja ihmisen maailman – jotka ovat kiinalaisen kosmologian keskipisteenä.
Taivaan temppeli valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1998.
René Oosterlinck

René Oosterlinck (s. 1944 Belgia) toimi vuodesta 2008 vuoden 2010 loppuun Euroopan avaruusjärjestön Galileo-ohjelman johtajana. Hän oli ESAn ulkosuhteiden johtaja ("External Relations") 1. kesäkuuta 2005 kesään 2008. Oosterlinck johti tuolloin ESAn ulkomaansuhteita, opetusta ja tiedotusta. 
Oosterlinckillä on kaksi insinööritutkintoa ja lakitutkinto: Higher State Technical Institute for Nuclear Industries of Brussels myönsi ensimmäisen insinööritutkinnon vuonna 1966 ja toisen tutkinnon hän sai 1969 Leuvenin yliopistosta; lakitutkinto on Leidenin yliopistosta vuodelta 1977. Oosterlinck puhuu sujuvasti hollantia, ranskaa, englantia ja saksaa. Hän osaa jonkin verran espanjaa, italiaa, kiinaa ja japania. 
Oosterlinck aloitti työuransa vuonna 1969 fysiikan ja matematiikan opettajana Kongon demokraattisessa tasavallassa (entisessä Belgian siirtomaassa nimeltään Belgian Kongo). Vuonna 1971 hän siirtyi patentti-insinööriksi International Patent Officeen Haagiin. Vuonna 1979 Oosterlinck liittyi ESAan. Hän toimi johtotehtävissä kansainvälissä asioissa ja teknologiansiirrossa vuoteen 1984 asti, jolloin hänestä tuli henkilöstöpäällikkö ("Head of the Personnel and Site Services Department"). 
Oosterlinck ESAn johti lakiosastoa vuodet 1998–1999, minkä jälkeen hän johti Galileo- ja EGNOS-ohjelmia. Vuodesta 2004 lähtien hän on toiminut avaruuslainsäädännön luennoitsijana Gentin yliopistossa Belgiassa.
Sorsan I hallitus

Sorsan I hallitus oli Suomen tasavallan 56. hallitus, jonka muodostivat SDP, Keskustapuolue, RKP ja LKP. Paasion II hallituksen eron jälkeen aloittanut hallitus toimi 1013 päivän ajan 4. syyskuuta 1972 – 13. kesäkuuta 1975 ja nousi Suomen siihen saakka toiseksi pitkäikäisimmäksi hallitukseksi vuosina 1932–1936 istuneen Kivimäen hallituksen jälkeen.
Hallituksen muodostaminen ja toiminta.
Kesäkuussa 1969 SDP:n puoluesihteeriksi valittu ja suurelle yleisölle siihen asti täysin tuntematon Kalevi Sorsa oli lyhyessä ajassa noussut poliitikkona asemaan, jonka saavuttamiseen useimmilta muilta oli mennyt vuosikymmeniä, ja hän oli ohittanut Ahti Karjalaisen presidentti Urho Kekkosen luottomiesten joukossa. Edellisessä Paasion hallituksessa Sorsa oli toiminut keskeisessä roolissa ulkoministerinä. Edellisen pääministerin Rafael Paasion ehdotuksesta Kekkonen nimitti Sorsan hallitustunnustelijaksi elokuussa 1972, ja kuukauden kestäneiden neuvottelujen jälkeen ministerilista ja hallitusohjelma olivat valmiit.
SDP:n eduskuntaryhmän valitsemien ministerien joukosta opetusministeri Ulf Sundqvistia ja oikeusministeri Matti Louekoskea pidettiin Sorsan luottomiehinä, mutta heidän poliittinen kokemuksensa oli vähäinen. Työministeri Valde Nevalainen ja toinen valtiovarainministeri Esko Niskanen olivat kokeneita poliitikkoja, mutta heidän suhteensa pääministeriin olivat ongelmalliset. Keskusta olisi halunnut jäädä kaksien tappiollisten eduskuntavaalien jälkeen oppositioon, mutta presidentti Urho Kekkonen pakotti sen menemään mukaan hallitukseen. Liberaaleja edustaneella liikenneministeri Pekka Tarjanteella ei ollut päivääkään ministerikokemusta, kun taas RKP:sta tulivat mukaan puolueen kestoministerit, kauppa- ja teollisuusministeri Grels Teir ja puolustusministeri Kristian Gestrin. 
Hallitus aloitti toimintansa hyvien taloudellisten näkymien alla, jotka mahdollistivat kalliidenkin sosiaalisten uudistusten, kuten eläkepaketin ja kansanterveyslain toteuttamisen. Sorsan hallitus alkoi myös suunnitella suuria investointeja teollisuuteen. Suomen ensimmäinen neuvostovalmisteinen ydinvoimala oli jo rakenteilla Loviisassa, ja toinenkin oli jo tilattu. Hallitus ajautui kuitenkin ongelmiin taloudellisen tilanteen muututtua Lähi-idän öljykriisin myötä. Hallitus joutui rajoittamaan maan rahankäyttöä.
Sorsan I hallitus erosi keväällä 1975 Keskustan edus­kunta­ryhmän ilmoitettua, ettei se voinut hyväksyä kehitysalueita koskevia lain­säädäntö­hankkeita sellaisina kuin hallitus­puolueet olivat asiasta sopineet. Tasavallan presidentti hajotti eduskunnan määräämällä eduskuntavaalit syyskuulle 1975. Sorsan hallituksen jälkeen vaaleihin ja heti niiden jälkeiseen aikaan saakka istui virkamiehistä koostunut Liinamaan hallitus.
Kokoonpano.
Lähde:
Progeria

Progeria eli Hutchinsonin–Gilfordin syndrooma on mutaation aiheuttama tauti, jonka vaikutuksesta ihminen vanhenee 6–10 kertaa normaalia nopeammin. Jo 5-vuotiaina potilailla on monia vanhuuden tunnusmerkkejä kuten kaljuuntumista ja ryppyjä. Progeriapotilailla ei kuitenkaan tavata kaikkia vanhuuden ominaisuuksia kuten syövän esiintymistiheyden kasvua tai hermosolujen tuhoutumista, neuropatiaa. Progeriaa sairastavat elävät keskimäärin 13-vuotiaiksi, vain harva elää yli 16-vuotiaaksi. Vanhimmaksi elänyt progeriaa sairastava henkilö on 45-vuotias Tenacious Tiffany. Progeria aiheuttaa ainoastaan ennenaikaisen fyysisen vanhenemisen; sairaus ei vaikuta ihmisen henkisiin ominaisuuksiin. Progeria ei siis kasvata todennäköisyyttä dementoitua poikkeuksellisen nuorena.
Progeriaa esintyy 1:llä lapsella 18 miljoonasta. Progeria havaitaan yleensä lapsen ollessa 18–24 kuukauden ikäinen. Progeriasta kärsivä lapsi kuolee tavallisimmin sydänvikaan. Erään tutkimuksen mukaan syövän hoidossa käytettävät farnesyylitransferaasi-inhibiittorit saattaisivat auttaa progeriaan tai jopa parantaa sen. Vuonna 2020 Yhdysvaltain lääkevalvontaviranomainen myönsi lonafarnib -lääkkeelle käyttöluvan progerian hoitoon 1-vuotiailla ja vanhemmilla potilailla. Lonafarnid on ensimmäinen lääke Progerian hoitoon.
Sairauden totesivat ensimmäisinä Jonathan Hutchinson vuonna 1886 ja Hastings Gilford 1904. Vahvistetut progeriatapaukset ovat perinteisesti olleet satunnaisia mutaatioita. Sen vuoksi tieteellisen mielenkiinnon kohteeksi on päätynyt intialainen perhe, jossa on viisi progeriasta kärsivää lasta.
Progerian aiheuttaa 50 aminohapon deleetio lamiini-A:ta koodaavassa geenissä. Lamiini-A on proteiini, joka polymerisoituu tumassa muodostaen tumakalvon sisäpuolelle laminan, tumalevyn. Lamina tukee tuman arkkitehtuuria ja osallistuu tärkeisiin tehtäviin kuten DNA:n ja RNA:n synteesiin. Progeriapotilailla on progressiivisia poikkeavuuksia tuman muodossa ja tumakotelossa.
Muita ennenaikaista vanhenemista aiheuttavia harvinaisia sairauksia on muun muassa Cockaynen oireyhtymä. Wernerin oireyhtymä on samantyyppinen sairaus, mutta siinä nopea vanheneminen ilmenee vasta murrosiän jälkeen. Myös siitä kärsivien kohtalona on ennenaikainen kuolema.
Taudin kasvoina on julkisuudessa usein esiintynyt brittiläinen Hayley Okines, joka kuoli 17-vuotiaana huhtikuussa 2015.
Hoito.
Marraskuussa 2020 Yhdysvaltain lääkevalvontaviranomainen myönsi lonafarnib -lääkkeelle käyttöluvan progerian hoitoon 1-vuotiailla ja vanhemmilla potilailla. Lonafarnid on toistaiseksi ainoa lääke progerian hoitoon. Lääkekokeissa lanafarnib alensi kuolleisuuden 33,3%:sta 3,7%:iin 2,2 vuotta kestäneen kokeilujakson aikana.
Liinamaan hallitus

Liinamaan hallitus oli Suomen tasavallan 57. hallitus. Se oli virkamieshallitus, joka aloitti Sorsan I hallituksen eron jälkeen, ja jatkoi vaalien yli, koska poliittiset puolueet eivät saaneet muodostettua uutta hallitusta vuoden 1975 eduskuntavaalien jälkeen. Hallituksen ensisijaisin tehtävä oli hoitaa hallintorutiinit ja laatia vuoden 1976 budjetti. Hallitus toimi 171 päivän ajan 13. kesäkuuta 1975 – 30. marraskuuta 1975. Liinamaan hallitus on Suomen toistaiseksi viimeinen epäpoliittinen virkamieshallitus.
Hallituksen muodostaminen.
Lähes kolme vuotta istunut Kalevi Sorsan hallitus alkoi kevään 1975 aikana kaatua sisäisiin erimielisyyksiinsä. Näihin aikoihin vallankäyttönsä huipulla ollut presidentti Urho Kekkonen ilmaisi huhtikuussa 1975 julkisesti tyytymättömyytensä hallitukseen ja sen keskeisiin ministereihin. Sorsa esitti hallituksensa eronpyynnön 29. toukokuuta 1975 ja pyysi samalla presidenttiä hajottamaan eduskunnan. Viimeisinä viikkoinaan Sorsan hallitus oli ollut tulehtuneiden henkilösuhteiden vuoksi käytännössä toimintakyvytön. Sisäpoliittisen umpikujan laukaisemiseksi Kekkonen määräsi pidettäviksi uudet eduskuntavaalit ja nimitti työministeriön kansliapäällikön ja entisen valtakunnansovittelijan Keijo Liinamaan muodostamaan virkamieshallituksen. Oikeusministeriksi tuli Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori Inkeri Anttila, joka oli Suomessa ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Liinamaan hallituksen toimikaudelle osui pitkään valmisteltu Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (ETYK) päätösvaihe Helsingin Finlandia-talossa heinä- ja elokuun vaihteessa vuonma 1975. Pääministeri Keijo Liinamaa, ulkoministeri Olavi J. Mattila, SDP:n, Kokoomuksen ja SKP:n puheenjohtajat Kalevi Sorsa, Harri Holkeri ja Aarne Saarinen sekä entinen ulkoministeri Ahti Karjalainen toimivat konferenssissa Suomen valtuuskunnan jäseninä. Jo toukokuussa 1975 presidentti Urho Kekkonen vakuutti, että Suomen sisäpoliittisen tilanteen kehitys ei tulisi millään tavoin olemaan esteenä ETYKin päätösvaiheen pitämiselle kaavailtuna ajankohtana ja siteerasi vanhaa suomalaista sananpartta: "Talo elää tavallaan, vieraat käyvät ajallaan."
Erotomania

Erotomania eli de Clerambault'n syndrooma on harvinainen persoonallisuushäiriö, josta kärsivä henkilö kuvittelee harhaisesti toisen henkilön olevan rakastunut itseensä. Erotomanian kohde on usein korkeammassa asemassa oleva tai julkisuudessa esiintyvä ihminen. Erotomanisia harhoja esiintyy usein skitsofrenian yhteydessä. Sairauden kuvasi ensimmäisenä ranskalainen psykiatri Gaëtan Gatian de Clérambault (1872–1934).
Toisessa merkityksessä nimitystä "erotomania" on käytetty myös hyperseksuaalisuuden synonyymina.
Esimerkkejä.
Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin surmaamista yrittäneen John Hinckleyn raportoidaan tehneen yrityksensä näyttelijä Jodie Fosteriin kohdistuneen erotomanisen fiksaationsa vuoksi.
Kulttuurissa.
Erotomania-aiheisia elokuvia ovat muun muassa portugalilainen "O Fantasma" (2001) ja ranskalaiset elokuvat "Anna M." (2007) ja "Rakastaa... ei rakasta" (2002).
Populaarimusiikissa "erotomania"-sana mainitaan Popeda-nimisen tamperelaisen rock-yhtyeen samannimisessä kappaleessa. Myös progressiivista rockia/metallia soittava yhtye Dream Theater on tehnyt samannimisen kappaleen.
Kirjallisuudessa erotomania merkityksessä "hyperseksuaalisuus" esiintyy Veikko Huovisen tarinassa "Heimojensa karkoittamat" kokoelmassa "Rasvamaksa" (1973).
Piamatsina

Piamatsina on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan Espiritu Santon saarella, Vanuatussa. Piamatsinaa puhuu äidinkielenään noin 150 ihmistä (1981). Kieli kuuluu malaijilaispolynesialaisten kielten ryhmään. Se kuuluu Pohjois-Vanuatun kieliin, jota puhutaan Espiritu Santolla. Piamatsinan läheisiä sukulaiskieliä ovat mm. vunapulle ja nokukulle..