tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mohsin kovuus

Mohsin kovuusasteikko on yksinkertainen tapa luokitella mineraalien kovuus. Sen kehitti vuonna 1822 saksalainen mineralogi Friedrich Mohs. Asteikko ei kuitenkaan ole tarkka, eikä suoraan verrannollinen mineraalin tai materiaalin todelliseen kovuuteen, vaan on lähinnä suuntaa antava. Kahden mineraalin välinen kovuus Mohsin asteikolla saattaa vaihdella suuresti, mutta mittaustulos on geologille riittävän tarkka silmämääräisesti pääteltäväksi. Tämä tekeekin Mohsin asteikosta yksinkertaisimman tavan määritellä mineraalin kovuus.
Perusasteikolla on kymmenen mineraalia, jotka on luokiteltu pehmeimmästä kovimpaan numeroin 1–10. Asteikolla kovempi mineraali naarmuttaa pehmeämpää, esimerkiksi kovuusasteikon sijalla 4 oleva mineraali pystyy naarmuttamaan helposti asteikon sijalla 3 olevaa mineraalia, mutta naarmuttaa vaikeasti asteikon sijalla 3,5 olevaa mineraalia.
Asteikko.
Mohsin kovuusasteikolla on kymmenen perusmineraalia seuraavassa järjestyksessä:
Kynnen kovuus asteikolla on noin 2,5 (naarmuttaa kipsiä) ja puukon terän kovuus 5,5 (naarmuttaa heikosti apatiittia). Ikkunalasi taas sijoittuu asteikolla sijalle 6,5, ja kova kvartsilasi lähes sijalle 7, riippuen lasin koostumuksesta ja kvartsipitoisuudesta.
Timantilla puolestaan on absoluuttinen kovuus 10; se naarmuttaa kaikkia mahdollisia mineraaleja ja materiaaleja. Tämä pätee kuitenkin vain luonnossa; teollisesti on mahdollista valmistaa timanttiakin kovempia boorioksideja, jotka menevät Mohsin asteikon yli.
Kovuuden vaihtelu.
Joillakin mineraaleilla kovuudet voivat myös vaihdella mineraalin laadun tai rakenteen mukaan. Esimerkiksi timantin hiontaan käytetään timanttipölyä, mutta sen kovuus vaihtelee suunnassa kiteen akseleihin nähden; kovuus on pienin pysty- ja poikkiakseleiden suuntaisesti, ja suurin 45° kulmassa akseleihin nähden. Tätä ominaisuutta käytetään hyväksi hionnassa.
Joillakin mineraaleilla kovuus voi vaihdella huomattavasti samassa kiteessä. Esimerkiksi pitkiä sälömäisiä kiteitä muodostavan kyaniitin kovuus on kiteen poikkiakselin suuntaisesti 6–7, mutta pituusakselin suuntaisesti vain 4,5. Tämä johtuu kyaniittikiteen rakenteesta ja sen sisäisistä molekylaarisista sidoksista.
Asteikko ja mineraalien todellinen kovuus.
Mineraalin todellinen kovuus voidaan mitata sklerometrilla eli kovuusmittarilla. Sklerometri laskee kovuuden naarmuttamalla näytettä timantilla puhtaassa suljetussa tilassa, ja mittaamalla naarmutusjäljen leveyden mikroskoopilla; mitä kapeampi naarmutusjälki on, sitä lähempänä mitattavan kappaleen kovuus on timanttia.
Kovuuskerroin on hyvin yksinkertainen: esimerkiksi kipsi (2) on kaksi kertaa niin kova kuin talkki (1), mutta apatiitti (5) on noin 2,3 kertaa niin kova kuin fluoriitti (4), ja timantti (10) neljä kertaa niin kova kuin korundi (9).
Seuraavassa taulukossa ovat kaikki kymmenen Mohsin asteikon perusmineraalia, niiden Mohsin kovuudet ja todelliset kovuuskertoimet.
Mohsin kovuuksia.
Seuraavassa taulukossa on lueteltuna muutamia mineraaleja Mohsin kovuuksineen timantista alaspäin laskevassa järjestyksessä.
Didon kieli

Didon eli tsezin kieli (tseziksi "cesjos mec") on tsezien eli didojen puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Tsuntan piirissä, yksittäisissä kylissä muualla Dagestanissa sekä itäisessä Turkissa. Venäjällä kieltä kutsutaan etupäässä nimellä ”tsez”, kun taas georgialaisperäistä nimitystä ”dido” käytetään varsinkin georgialaisten kielitieteilijöiden teoksissa.
1990-luvulla tsezin puhujia arvioitiin olevan yli 12 000 henkeä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 15 400 kielen puhujaa, joista 15 300 Dagestanissa. Aiemmissa väestönlaskennoissa tsezejä on pidetty avaareina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 12 500 tsezin puhujaa.
Tsez kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaisen ryhmän didolaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on hinuh. Kielen sanastoon ja osittain myös fonetiikkaan ja morfologiaan ovat vaikuttaneet avaari ja georgia. Murteita erotetaan 2–5.
Kieli toimii kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielinään tsezit käyttävät avaaria ja venäjää. Vuonna 1993 julkaistiin tsezinkielinen aapinen, mutta ajatus oman kirjakielen luomisesta ei ole saanut riittävää kannatusta.
Udin kieli

Udin kieli (udiksi удин муз, "udin muz") on udien puhuma dagestanilainen kieli. Sen lähimpiä sukukieliä ovat lezgiläiset kielet. 
__notoc__
Levinneisyys ja puhujamäärä.
Udin kieltä puhutaan lähinnä Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan udeja oli 7971 henkeä. Azerbaidžanin Qəbələn piirin Nicin kylässä arvioitiin vuonna 2002 asuvan yli 4 500 udia. 1990-luvulla udien määrä Azerbaidžanin Vartašenin eli Oğuzin kaupungissa ja Georgian Kvarelin piirin Oktomberin (nykyään Zinobiani) kylässä väheni voimakkaasti ja on enää muutamia kymmeniä henkilöitä. Huomattava osa udeista on muuttanut Azerbaidžanista Venäjälle Krasnodarin aluepiiriin ja Rostovin alueelle sekä muihin entisen Neuvostoliiton tasavaltoihin. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 3 700 udia ja 2 960 udin kielen puhujaa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 2 300 udin puhujaa.
Historia.
Udien esi-isiä ovat Taka-Kaukasian itäosassa asuneet "utit", jotka mainitaan jo antiikin kirjailijoiden teoksissa. Udin kieltä käytettiin kristinuskoa tunnustaneen Kaukasian Albanian kirjakielenä. Sillä oli vuoden 430 tienoilla laadittu 52 kirjaimesta koostuva kirjoitusjärjestelmä, jota pidetään kreikkalaistuneena aramealaisen kirjoituksen haarana. Kaukasian albanian eli agvanin kirjakielen tulkinta oli muistomerkkien vähäisyyden takia epävarmaa, kunnes 1990-luvun puolivälissä Siinain luostarista löydettiin 700-luvulla laadittu satasivuinen albaniankielisten liturgisten tekstien kokoelma. Sen on osoitettu edustavan muinaista udin kielen muotoa.
Nykytilanne.
Kieli jakautuu vartašenin ja nidžin murteisiin. Oktomberin udit ovat muuttaneet sinne Vartašenista vuonna 1922. Suurin osa puhujista osaa azeria ja venäjää, Georgiassa georgiaa ja armeniaa. Kirjakielen luomista yritettiin Georgiassa 1930-luvulla. 1990-luvun alussa laadittiin aluksi kyrilliseen ja sittemmin latinalaiseen aakkostoon perustuva kirjaimisto, julkaistiin aapinen ja kansanperinnekokoelmia. Nicin kylässä on kokeiltu udin kielen opettamista koulussa.
Tsahurin kieli

Tsahurin kieli (tsahuriksi цӀаьхна миз, "c’аxna miz") on tsahurien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Dagestanin tasavallan Rutulin piirissä Venäjällä sekä Azerbaidžanin Zaqatalan ja Qaxin piireissä. Tsahur on yksi Dagestanin virallisista kirjakielistä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 20 000 tsahuria, joista 13 500 Azerbaidžanissa ja 5 200 Dagestanissa. 95 % tsahureista puhui tsahuria äidinkielenään. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 9 800 tsahurin puhujaa, joista 8 000 Dagestanissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 10 600 tsahurin puhujaa.
Tsahurin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa rutulin kanssa oman alaryhmänsä. Kieli jakaantuu kolmeen toisistaan selvästi erottuvaan murteeseen, jotka koostuvat useista paikallismurteista. Murre-erot eivät kuitenkaan estä puhujia ymmärtämästä toisiaan.
Tsahurit käyttävät sivistyskielinään Azerbaidžanissa azeria ja Dagestanissa venäjää ja azeria. 1930-luvulla luotiin latinalaiseen kirjaimistoon perustunut kirjakieli, jotka käytettiin kouluopetuksessa vuodesta 1934 lähtien. Vuonna 1938 sekä Azerbaidžanissa että Dagestanissa siirryttiin azerinkieliseen opetukseen, joka Dagestanissa korvattiin vuonna 1952 venäjällä. 1990-luvun alussa Dagestanissa luotiin uusi kyrilliseen kirjaimistoon perustuva kirjakieli, jota käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla ja ylemmillä luokilla opetetaan aineena. Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään kirjainyhdistelmillä sekä merkin Ӏ avulla. Vuodesta 1995 lähtien Mahatškalassa ilmestyy tsahurin- ja venäjänkielinen sanomalehti "Nur".
Rutulin kieli

Rutulin kieli (rutuliksi мыхIабишды чIел, "myx’abišdy č’el") on rutulien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Venäjällä Dagestanin tasavallan Rutulin piirissä, Ahtyn piirin Hnovin kylässä sekä Azerbaidžanin Şəkin ja Qaxin piirien muutamissa kylissä. Rutul on yksi Dagestanin virallisista kirjakielistä.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 20 400 rutulia. Todellisen määrän arvioitiin kuitenkin olevan huomattavasti suuremman, koska osa rutuleista pitää itseään lezgeinä. Venäjällä oli vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 29 400 rutulin puhujaa, joista 25 000 Dagestanissa. Dagestanin rutuleista 98,9 % osaa rutulia ja 88,8 % venäjää. Osa rutuleista puhuu myös azeria ja lezgiä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 30 400 rutulin puhujaa.
Rutulin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään, jossa se muodostaa tsahurin kanssa oman alaryhmänsä. Kieli jakaantuu 3–5 murteeseen sekä muutamaan sekamurteeseen.
Rutulit käyttävät sivistyskielinään venäjää ja azeria. Azeri oli koulujen opetuskielenä vuoteen 1952 sakka, jolloin Dagestanissa siirryttiin venäjään. 1990-luvun alussa luotiin kyrilliseen kirjaimistoon perustuva kirjakieli, jota käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla. Dagestanin muiden kielten tapaan venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään kirjainyhdistelmillä sekä merkin Ӏ avulla. Rutulin kylässä julkaistaan rutulin- ja venäjänkielistä sanomalehteä "Myhab’išdy c’indy habarbyr – Rutulskije novosti".
Loksodromi

Loksodromi on spiraalin muotoinen avaruusgeometrinen käyrä. Maapallon pinnalla loksodromi on käyrä, joka muodostaa joka kohdassa pituuspiireihin nähden yhtä suuren kulman. Loksodromit ovat päiväntasaajan seuduilla lähes suoria, mutta napojen läheisyydessä ne alkavat kiertää napoja spiraalin tapaan. Käsitteellä on merkitystä varsinkin merenkulussa.
Yleistä.
Jos esimerkiksi purjehtija valtamerta ylittäessään säilyttää koko ajan saman kompassisuunnan, hän tulee käyttäneeksi lähtöpisteen ja kohdepisteen välillä siirtymäreittinä loksodromikäyrää. Se ei ole suorin tie pisteestä A pisteeseen B, mutta usein käytetty, ja varsinkin lyhyillä merireiteillä mielekkäin. Suorinta reittiä pallon pinnalla tulisi kulkeneeksi, kun tekisi matkaa pitkin jotakin isoympyrän kaarta. Loksodromia käytettiin lentokoneiden navigoinnissa pitkillä matkoilla 1940–1960-luvuilla, kunnes isoympyräreitit korvasivat sen.
Mercatorin projektion mukaisissa kartoissa jokaista maanpinnan loksodromia vastaa suora viiva. Mercatorin projektiota käytetään lähes yksinomaisena karttaprojektiona merenkulussa. Ilmailussa sen sijaan käytetään Lambertin projektiota, jossa isoympyrät näkyvät suorina viivoina.
Käytännön esimerkkejä.
Loksodromin geometria on helppo ymmärtää, jos kuvitellaan seuraavanlainen tilanne. Aluksi ollaan päiväntasaajalla, josta lähdetään kulkemaan esimerkiksi koilliseen tiukasti suunnassa pysyen. Kulkureitti siis leikkaa pituuspiirejä eli meridiaaneja (pohjois- ja etelänavan välisiä suoria) koko ajan samassa kulmassa. Lähestyttäessä pohjoista alkaa reitti kääntyä yhä jyrkemmin vasemmalle spiraalimaiselle radalle, ja lopulta kierähdetään lähes paikallaan pohjoisnavan ympäri. 
Toinen käytännön esimerkki on yöperhosten navigointimekanismin häiriintyminen ja lentorata kirkkaan lampun ympärillä. Pituuspiirien tilalle voidaan kuvitella kohtisuorasti valonlähteen keskipisteestä loittonevat valonsäteet. Perhonen pyrkii lentäessään säilyttämään saman kulman kiinteään valonlähteeseen edetessään haluamaansa suuntaan. Aikaisemmin olivat yötaivaan käytännössä ainoat valonlähteet tähdet ja kuu. Pyrkiessään pitämään valonlähteen aiheuttaman kuvan samassa paikassa verkkosilmällä joutuukin perhonen ”keinotekoisen lähellä” olevan valopisteen vuoksi spiraaliradalle ja törmää lopulta napsahtaen lamppuun annettuaan sitä ennen näytteen loksodromikäyrästä.
Muita käyriä.
Loksodromi on sukua klotoidille eli siirtymäkaarelle, joka taas on käyrä, jonka kaarevuussäde muuttuu lineaarisesti. Tien- ja radanrakennuksessa linjauksen geometriaa suunniteltaessa hyödynnetään klotoidikäyriä siirtymäjaksolla suoralta ympyrän kaarelle ja päinvastoin. Näin voidaan välttää keskipakokiihtyvyyden äkilliset muutokset ja täten ”juohevoittaa menoa”.
Muita tällaisia geometrisia käyriä ovat mm. sykloidi, kardioidi, paraabeli, hyperbeli ja evoluutta.
Fanta

Fanta on The Coca-Cola Companyn virvoitusjuomamerkki. 
Sinebrychoff valmistaa, myy ja toimittaa Fantaa Suomessa. Fanta on Suomen neljänneksi suurin virvoitusjuomamerkki. Fanta on maailman suosituin appelsiinivirvoitusjuoma ja myös suomalaisnuorten suosituin appelsiinivirvoitusjuoma. Fantan kansainväliseen tuoteperheeseen kuuluu yli 250 makua.
Historia.
Coca-Colan Saksan johtaja Max Keith kehitti Fantan natsi-Saksassa vuonna 1940, sillä Coca-Colaan ainesosia ei voitu enää viedä sinne Britannian ja Ranskan sodanjulistuksista johtuvien kuljetusongelmien vuoksi. Fantan nimi tulee saksan kielen sanasta ”Fantasie”, joka tarkoittaa mielikuvitusta. Juoma kehitettiin paikallisista aineksista ja alkuperäiseen reseptiin kuului muun muassa sokerijuurikasta, heraa ja omenaa. Nykyinen appelsiinin makuinen Fanta julkaistiin ensimmäisen kerran Italiassa vuonna 1955. Aluksi Fantaa oli saatavilla vain Euroopassa, mutta 1960-luvulla sen myynti levisi maailmanlaajuiseksi.
Tuotteet.
Fanta-maut Suomessa.
Lähde:
Yllä mainittujen makujen lisäksi joissain kaupoissa myydään myös muun makuisia Fantoja ulkomailta tuotuna.
Suomessa markkinoilta poistuneita Fantoja.
Fanta-maun jälkeen ilmoitettu lanseerausvuosi.
Kaspin piirikunta

Kaspin piirikunta () on piirikunta Šida Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa asuu 41 795 asukasta (vuonna 2021) ja sen pinta-ala on 803 neliökilometriä. Sen keskuksena toimii Kaspin kaupunki, joka sijaitsee Mtkvari-joen varrella.
Piirikunnassa on useita historiallisia monumentteja. Kaspin pohjoisosassa sijaitsee vuonna 1030 rakennettu Samtavisin katedraali, joka merkitsi uutta vaihetta georgialaisen arkkitehtuurin historiassa. Rkonin luostari Tedzma-joen rannalla koostuu useasta rakennuksesta, joista varhaisin, kolmilaivainen jumalanäidin basilika on rakennettu 600-luvulla. Luostarin lähellä sijaitsee 1100–1200-luvuilla rakennettu Rkonin silta, joka yhdisti Šida Kartlin Trialetin alueeseen. Ikvin kirkossa Šabtskala-joen varrella on vuorostaan säilynyt arvokkaita freskoja 1000-luvulta. Kvatakhevin luostari piirikunnan eteläosassa 1200-luvun vaihteesta toimi vuosisatojen ajan georgialaisen oppineisuuden keskuksena.
Oulun vankila

Oulun vankila (aiemmin Oulun lääninvankila) on tutkintavankila, jossa säilytetään Itä- ja Pohjois-Suomen rikosseuraamusalueiden rikoksista epäiltyjä tutkintavankeja. Vankilassa pannaan täytäntöön myös sakon muuntorangaistuksia ja vankeusrangaistuksia.
Oulun vankilassa on 87 vankipaikkaa. Paikoista 13 on naisvangeille. Henkilöstöä vankilassa on 80. Vankilan alaisuuteen kuuluu myös Ylitornion avovankilaosasto, joka on Suomen pohjoisin vankila. Avovankilaosastolla on 35 paikkaa, joista 4 naisvangeille.
Oulun Ruskonselkään ollaan rakentamassa uutta, 100 vankipaikkaa käsittävää vankilaa. Vankipaikoista 20 on suunnattu naisvangeille. Vankilan rakentamisen on määrä alkaa maaliskuussa 2023 ja suunnitellun aikataulun mukaan uuden vankilan valmistuminen on edessä marraskuussa 2025.
Historia.
Oulun ensimmäinen vankila toimi Oulun linnassa 1630-luvulta linnan tuhoutumiseen 1793. Tuolloin kruununvankila siirrettiin väliaikaisesti nykyiselle Oulun Lyseon tontille, mutta siirrettiin jo samalla vuosikymmenellä Oulun vankilan nykyiselle tontille niin sanottuun Oxenstiernan taloon, jossa vankila toimi nykyisen vankilarakennuksen valmistumiseen asti. Nykyisin vankilan toimistorakennuksena toimiva Oxenstiernan keltainen kivitalo lienee rakennettu vuonna 1778.
1860-luvulla Suomessa pyrittiin siirtymään vankeusrangaistuksiin kuoleman-, ruumiin- ja häpeärangaistusten sijaan. Ongelmana oli kuitenkin riittävien vankilatilojen puute. Vuonna 1881 perustettu vankeinhoitohallitus aloitti mittavan vankiloiden rakennustyön, jonka yhteydessä kaikkiin lääneihin perustettiin lääninvankila, jolle siirrettiin entisten kruununvankiloiden tehtävät. Lääninvankilajärjestelmän keisarillinen ohjesääntö annettiin 1891.
Oulun lääninvankila rakennettiin Myllytulliin entisen kruununvankilan viereen lähelle Veljekset Åströmin nahkatehtaita. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti L. I. Lindqvist yleisten rakennusten ylihallituksessa vuonna 1882. Ensimmäiset vangit siirrettiin vankilaan 25. heinäkuuta 1885, josta on muistona vankilan pääoven vasemmalle puolelle tiiliseinään hakattu teksti "18 85 Tultiin Linnan".
Vuonna 1885 valmistunut vankilarakennus oli alun perin T-kirjaimen muotoinen. Ristinmalliseksi rakennus muuttui vasta vuonna 1956, kun kaksikerroksinen itäsiipi valmistui. Alun perin vankilaa ympäröinyt hirsimuuri korvattiin nykyisellä betonimuurilla vuonna 1914. Muurin rakensi rakennusmestari Viktor Vikkula. Vankilarakennuksen ja korjatun Oxenstiernan talon lisäksi vankilan alueella sijaitsi henkilökunnan asuintaloja, ulkohuoneita ja varastoja sekä navetta ja sikala.
Porin linja-autoasema

Porin linja-autoasema on yksi Suomen linja-autoasemista. Nykyinen asemarakennus valmistui vuonna 1955.
Vanha asemarakennus.
Porin linja-autoasema aloitti toimintansa Nobel-Standard Oy:n huoltoasemalla 1. kesäkuuta 1933. Matkahuolto Oy oli perustettu aiemmin samana vuonna. Linja-autoasemalta lähtevien linja-autojen laiturit olivat Isolinnankadun varrella kadun molemmin puolin siten, että etelän suuntaan lähtevät autot ajoivat Kokemäenjoen eteläpuolelle ja pohjoisen suuntaan lähtevät joen pohjoispuolelle.
Vanha asemarakennus sijaitsi Isolinnankadun toisessa päässä nykyisen City Tokmannin tavaratalon paikalla. Vanha asemarakennus on purettu.
Nykyinen asemarakennus.
Nykyinen asemarakennus sijaitsee Porissa tontilla Itsenäisyydenkatu 44. Linja-autoasema sijaitsi valmistuttuaan kaupungin keskustan laidalla, mutta kaupungin laajennuttua sijaitsee nykyisin keskellä kaupunkia Keskusaukion laidalla.
Porin uuden linja-autoaseman rakennutti huhtikuussa 1954 perustettu Porin Linja-autoasemakiinteistö Oy, jonka osakkaina olivat Porin kaupunki, Oy Matkahuolto Ab, Matkaravinto Oy, Rautatiekirjakauppa Oy ja Kansallis-Osake-Pankki. Idean isä oli silloinen Porin kaupunginjohtaja Martti Ekblom. Linja-autoasema vihittiin käyttöön lokakuussa 1955.
Liikennöinti.
Linja-autoasema on toiminut pääasiassa kaukoliikenteen käytössä, mutta myös lähtöasemana paikallisliikenteessä.
Porin uusi matkakeskus avattiin 1. syyskuuta 2017 Asema-aukiolle rautatieaseman yhteyteen. Suurin osa linja-autoliikenteestä siirtyi linja-autoasemalta matkakeskukseen.
Immolan lentokenttä

Immolan lentokenttä on Imatralla, Salpausselällä, noin yhdeksän kilometriä Imatrankoskelta koilliseen sijaitseva lentokenttä.
Perustiedot.
Imatran lentokentän pääkiitotie, 01/19, on kestopäällystetty ja 1 090 metriä pitkä. Pääkiitotien rinnalla, sen itäpuolella, on purjelennolle oma 1 600 metriä pitkä, nurmipintainen kiitotie. Lisäksi kentällä on poikittainen kiitotie 09/27, joka on sorapintainen ja 800 metriä pitkä.
Toiminta.
Kentällä on muun muassa purjelento-, riippuliito- ja laskuvarjohyppytoimintaa. Kenttä on Imatran Ilmailukerhon sekä Skydive Karjala ry -laskuvarjokerhon kotikenttä.
Lentokentän läheisyydessä sijaitsevat Kaakkois-Suomen rajavartioston esikunta ja Raja- ja merivartiokoulun Imatran koulutuskeskus, ja Rajavartiolaitoksen helikopterit toimivat lentokentältä käsin.
Historia.
Immolan lentokentän suunnittelu aloitettiin vuonna 1933, ja kenttä valmistui vuonna 1936. Ennen toista maailmansotaa sekä sodan aikana Immolassa oli Suomen ilmavoimien tukikohta. Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitler vieraili Immolassa 4. kesäkuuta 1942 tullessaan onnittelemaan Suomen marsalkkaa, C. G. E. Mannerheimiä tämän 75-vuotispäivänä. Jatkosodan lopulla, kesällä 1944 saksalainen lento-osasto Kuhlmey toimi pääosin Immolasta käsin. Vuodesta 1962 joulukuuhun 1990 saakka kentällä oli myös NDB-majakka mittarilähestymisiä varten, tosin majakka oli ajoittain tämänkin jälkeen epävirallisessa käytössä.
Eduard Ševardnadze

Eduard Ambrosis dze Ševardnadze (; ; 25. tammikuuta 1928 Lantškhuti, Transkaukasian SNT – 7. heinäkuuta 2014) oli georgialainen poliitikko ja Georgian pitkäaikainen presidentti.
Ševardnadze toimi Georgian kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuodesta 1972 ja Neuvostoliiton ulkoministerinä Mihail Gorbatšovin aikana vuosina 1985–1990. Hän erosi tästä tehtävästä yllättäen joulukuussa 1990. Ševardnadze toimi vuodesta 1992 itsenäistyneen Georgian valtionpäämiehenä ja hänet valittiin 1995 maan presidentiksi. Hän säilytti asemansa marraskuuhun 2003 asti, jolloin hänen uudelleenvalintansa epärehellisinä pidetyissä vaaleissa nostatti georgialaiset kapinaan. Niin sanottu ruusuvallankumous pakotti hänet eroamaan väärinkäytössyytteiden, itsevaltaisuuden ja korruption vuoksi. Ševardnadze sai poliittisten taitojensa johdosta lempinimen "Tetri melia" (valkoinen kettu).
Sirkus Finlandia

Sirkus Finlandia on suomalainen vuonna 1976 perustettu sirkus. Sirkuksen omistaa Jernströmien sirkusperhe. Sirkuksen johtaja eli sirkustirehtööri on Carl Jernström jr. (s. 1980 Vaasa), joka on toiminut tirehtöörinä isänsä Carl-Gustaf Jernströmin jälkeen kevään 2011 kiertueelta alkaen. Sirkus Finlandian kotikaupunki on Raasepori.
Kiertuekausi alkaa huhtikuun lopulla ja päättyy loka–marraskuun vaihteessa. Sirkus antaa kauden aikana noin 250 näytöstä. Sirkusteltassa on 1 300 istumapaikkaa. Sirkuksessa esiintyy joka vuosi suuri joukko kansainvälisiä sirkustaiteilijoita, joita tulee pääasiassa Saksasta, Englannista, Espanjasta, Ruotsista, Unkarista ja Venäjältä. 
Sirkus Finlandiassa on esiintynyt myös lukuisia eläimiä, kuten merileijonia, hevosia, kissoja, koiria sekä Vanni-norsu.
Kuolleet Intiaanit

Kuolleet Intiaanit oli seinäjokinen rock-yhtye, joka tunnetaan surrealistisista sanoituksistaan sekä näyttävästä ja teatterimaisesta esiintymisestään. Yhtyeeseen kuului neljä jäsentä: Ilmari Tuulenhalkoja (laulu ja megafoni), Emil Topaz (kitara ja laulu), Johannes Tyrannos (basso ja laulu) sekä Juhana Amadeus (rummut). Live-tilanteissa yhtyeellä oli lisäksi kosketinsoittaja, joka myös laulaa taustalla. Myös muita vierailevia soittajia ja esiintyjiä oli toisinaan mukana. Viimeisimmällä kiertueella kosketinsoittajana toimi Mikael Rynigen, joka soitti myös uusimmalla levyllä. Kuolleet Intiaanit ei antanut haastatteluja.
Yhtye levytti kaksi pitkäsoittoa sekä muutamia lyhyempiä äänitteitä. Pitkäsoitto "Puuluuranko" julkaistiin maaliskuussa 2005, ja yhtye tämän jälkeen valmisti musiikkivideon jokaisesta levyn kappaleesta. Videot julkaistiin kuukausittain yhtyeen verkkosivuilla.
Kuolleiden Intiaanien viimeisin EP on "4D-EP". Levyn 500 kappaleen painoksesta jokaiseen tehtiin ainutlaatuiset kannet. EP myytiin loppuun ensimmäisellä myyntiviikollaan, ja se nousi singlelistan ensimmäiseksi. EP:llä on myös yksi kappale, joka ei ole yhtyeen oma vaan yhtyeen kansitaiteilijan Antti Ruuhelan Käärmeet-yhtyeen. 
Kuolleiden Intiaanien viimeisin pitkäsoitto "Silinteritie" ilmestyi 30. elokuuta 2006. Levy nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 18.
Levy-yhtiön tiedotteen mukaan bändi on tällä hetkellä tauolla eikä siksi keikkaile tai valmistele uutta levyä.
Live-esiintymiset.
Keikoilla esiintyessään yhtyeen jäsenet pukeutuivat useimmiten mustiin pukuihin ja silinterihattuihin (vrt. The Residents). He ovat esiintyneet myös pakkopaidoissa ja punamustaraitaisissa puvuissa. Asuun kuuluivat myös valkoiseksi maalatut kasvot sekä mustat silmänympärykset. Yhtye ei koskaan soittanut encorea eikä pitänyt välipuheita tai yleensäkään kommunikoinut sanoin yleisön kanssa. Lavalla oli soitinten lisäksi usein myös muita esineitä, kuten polkupyörä tai paperimassasta tehty kärpässieni ja puhelin, jotka kuuluivat esitykseen. Esityksissä oli usein teatraalisia elementtejä.
Julkaisut.
Albumit
 Se alkoi omenasta / Kuka puhuu suullani? / Viimeinen pari ilmasta alas / Kaikkein edistyksellisimmätkään meistä eivät voi pysäyttää historian kulkua / Veli Aurinko, sisar Kuu / Omat koirat purivat / Ihmistivolissa / Nocturno naulaa kohtalon / Leikkaajan ohjaus / Infernon tuolla puolen / Tieni
 Alkusoitto / Sisään-ulos-sisään / Joku, Joka / O.L.I.P.A.K.E.R.R.A.N. / Tulen keskellä / Nostalgian lyhyt oppimäärä / Kompassi luonteeseen / Lintu/ilma/kala / Kukaan ei voi elää ilman aivoja, paitsi hullut / Migreeni minuutissa / Keinu pihaa keinuttaa / Verhon taakse
EP:t ja singlet
 Kun ei tiedä että tietää että / Viimeinen pari ilmasta alas / Keskustelu tuntemattoman kanssa / Käärmeet: Ramadan yöt
 Maalaan kasvoni / Kuolleita kuin kuu / Ja matkaliput olkaa hyvä / Asioita toimittelin / Olet surrealisti, eikö niin...
 Painajainen? / Kukaan ei voi elää ilman aivoja, paitsi hullut / Primitiivinen operetti
 Tulen keskellä / Ensimmäinen antiteesi
 Metsä puhuu hiljaa / Absinttilapset
Ceyhan

Ceyhan () on kaupunki Turkin Adanan maakunnassa. Se sijaitsee sisämaassa lähellä Välimeren rannikkoa Ceyhanjoen varrella. Kaupungissa on 105 241 asukasta (vuonna 2010), joten se on Adanan maakunnan toiseksi suurin kaupunki Adanan jälkeen.
Ceyhan on Kaspianmereltä öljyä tuovan Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputken päätepiste.
Metropolialue

Metropolialue, suurkaupunkialue eli metropoli tarkoittaa sitä aluetta, jonne kaupunkialueen välitön taloudellinen ja sosiaalinen vaikutus ulottuu. Tähän alueeseen kuuluvat itse suurkaupunki, sen esikaupungit ja niiden lähialueet. Metropolialueelle ei ole yksiselitteistä määritelmää tai aluerajausta, vaan se vaihtelee maittain. Eurostat on pyrkinyt määrittelemään Euroopan metropolialueet omassa Urban Audit -kaupunkitutkimuksessaan.
Tavallisesti metropolialueen alarajana pidetään noin miljoonaa asukasta. Tällä perusteella Helsingin seutu olisi Suomen ainoa suurkaupunkialue. Euroopan suurimpia metropolialueita ovat mm. Moskova, Pariisi, Lontoo, Madrid sekä Ruhrin alue.
Metropolialueiden yhteenkasvanutta kokonaisuutta kutsutaan megalopoliksi.
Pietro Mascagni

Pietro Mascagni (7. joulukuuta 1863 Livorno – 2. elokuuta 1945 Rooma) oli yksi tärkeimpiä italialaisia säveltäjiä 1900-luvun vaihteessa.
Elämäkerta.
Mascagni opiskeli nuoruudessaan musiikkia Milanon konservatoriossa ja toimi vuosina 1895–1902 Gioacchino Rossinin mukaan nimetyn Pesaron konservatorion johtajana. Lisäksi hän oli muutamia vuosia erään matkustelevan oopperaseurueen kapellimestarina. Vuonna 1902 Mascagni teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jossa hän johti omia oopperoitaan, ja vuonna 1911 konserttikiertueen Etelä-Amerikkaan. Vuonna 1929 Mascagni kutsuttiin Italian akatemian jäseneksi.
Mascagnin vuonna 1890 ensiesityksensä saanut ooppera "Cavalleria rusticana" oli sensaatio ja suurin vaikuttaja verismin esiinmarssissa. "Cavallerian" lisäksi "L’amico Fritz" ja "Iris" ovat pitäneet suosionsa Euroopassa. Mascagni sävelsi 15 oopperaa, yhden operetin, useita orkesteriteoksia, lauluja ja pianomusiikkia. Elinaikanaan hän oli hyvin suosittu niin säveltäjänä kuin kapellimestarinakin.
Zeta Aurigae

Zeta Aurigae eli Haedus I on tunnettu pitkäjaksoinen pimennysmuuttuja ja kaksoistähti Ajomiehen tähdistössä. Se sijaitsee 850 valovuoden päässä Maasta. Tästä tähdestä on tehty monia maalauksia. Tähti olisi näyttävän näköinen läheltä: sininen tähti kiertää punaista hieman himmeämpää jättiläistähteä jaksolla 972,2 päivää (2,66 vuotta). Tähden näennäinen kirkkaus on 3,69 ja absoluuttinen -3,23.
Sinisen B-tähden rata on soikea, ja sen kaltevuus on 3 astetta. Keskietäisyys tähtien välillä on 4.2 AU ja vaihtelee välillä 5.9 AU – 2.5 AU.
Kun kaksoistähden sininen B-komponentti menee punaisen jättiläistähden taakse, tähden valo pimenee 15 % eli 0,15 magnitudia.
Zeta Aurigaen punertava A-komponentti.
Spektrityyppi K4II, pintalämpötila 3 950 K, kirkkaus 4 800 aurinkoa, säde 148 RO, massa 5.8 MO.
Zeta Aurigaen sininen B-komponentti.
Pintalämpötila 15 300 K, kirkkaus 1 000 LO, säde 4.5 RO, massa 4.8 MO.
Y Canum Venaticorum

Y Canum Venaticiorum (Y CVn) eli "La Superba" on Ajokoirien tähdistössä oleva punainen puolisäännöllinen muuttuva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee suunnilleen välillä 4,8–6,3 puolisäännöllisesti tyypin SRB mukaan noin 158 päivän jaksoissa. On epäilty jopa 2 000 päivän jaksoja. La Superba on syvänpunainen B-V 2.5. Punaisempia ovat mm V Aquilae, R Leporis ja T Lyrae.
Tähti luokitellaan spektriluokan C7 tai CN5 ylijättiläiseksi. Tähtien kehitysteorian mukaan tähti ei ole varsinainen ylijättiläinen vaan jättiläinen, jolla on hiilestä ja hapesta koostuva ydin. Tähti on hiilirikas toisin kuin useimmat jättiläistähdet. Tähti on 710 valovuoden päässä ja yksi viileimmistä paljain silmin havaittavista tähdistä, pintalämpötila 2 100 K tai 2 800 K. Kun lämpösäteily otetaan huomioon, tähti paistaa 4 400 auringon voimalla. Tähden säde on 2 AU. La Superba on kehittymässä kirkkaaksi jättiläiseksi, ja sen massa on 3 auringon massaa tai yli. Tähti menettää kymmenesmiljoonasosan massastaan vuodessa nopeudella 10 km/s tähtituulena. Tähtituuli on synnyttänyt 2.5 valovuoden eli 0,2 asteen läpimittaisen kaasuvaipan. Menneisyydessä tähti menetti massaa 50 kertaa nopeammin kuin nyt, mikä viittaa siihen, että tähti on alkanut singota ulkokerroksiaan ja kehittyä valkoiseksi kääpiöksi. La Superba on taivaan kirkkaimpia J-tähtiä, joissa on hiilen harvinaista isotooppia 13.
Sakara Records

Sakara Records on vuonna 2003 perustettu metallimusiikkiin keskittyvä suomalainen levy-yhtiö. Se on julkaissut muun muassa Stam1nan ja Mokoman albumeita. Yhtiön jakelusta ja promootiosta vastaa Sony Music Entertainment. 
Historia.
Sakara Recordsin perustivat Mokoma-yhtyeen jäsenet (Saikkonen, Aalto, Annala ja Hyrkäs) vuonna 2003, jotta Mokoma voisi omatoimisesti julkaista levyjään julkaisusopimuksen loputtua kaksi ensimmäistä levyä julkaisseen EMI:n kanssa. Yhtiön rekisteröity nimi on Sakara-tuotanto Oy, ja sen toimitusjohtajana toimii kitaristi Tuomo Saikkonen.
Sittemmin Sakara on laajentanut toimintaansa myös muihin yhtyeisiin. Ensimmäisenä levytyssopimuksen tehnyt yhtye oli lemiläinen Stam1na loppuvuodesta 2004, ja huhtikuussa 2006 Sakara teki sopimuksen suomalaisen surmacore-legendan Rytmihäiriön kanssa. Kaikki kolme yhtyettä laulavat suomeksi. Yhtyeet tekivät syksyllä 2006 seitsemän konsertin yhteiskiertueen nimellä "Sakara Tour". Kiertueen erikoisuuksiin kuului yhden kappaleen kultakin yhtyeeltä sisältänyt jokaisesta konsertista äänitetty livesingle, jonka konserttilippunsa ennakkoon hankkineet saivat jälkikäteen toimitettuna. Kiertueelta julkaistiin myös live-dvd "Sakara Tour 2006".
Sakaran jakelijana Suomessa ja Skandinaviassa toimi ensin Kråklund Records ja sen jälkeen Playground Music vuodesta 2005 lähtien, ja yhtiön musiikkia vietiin myös muualle Eurooppaan saksalaisen ZYX Musicin kanssa toukokuussa 2007 aloitetun Saksan, Itävallan, Sveitsin ja Benelux-maat kattavan yhteistyösopimuksen myötä. Yhtiön albumeista Keski-Euroopassa julkaistiin ensimmäisenä Mokoman "Kuoleman laulukunnaat". Stam1na konsertoi loka–marraskuussa 2007 Baltiassa ja Saksassa yhdessä Apocalyptican ja Sturm und Drangin kanssa.
Lokakuussa 2007 Sakara perusti Aapeli-peliyhteisöpalvelun omistavan Apaja Online Entertainmentin kanssa Suomen ensimmäisen virtuaalisen ihailijatuotekaupan, josta Aapelin käyttäjät voivat ostaa virtuaalihahmoilleen Sakara-aiheisia asusteita. Toinen esimerkki yhtiön kyvystä hyödyntää nykytekniikkaa on Tampereen Yo-talolla 24. marraskuuta 2007 järjestetty Mokoman levynjulkaisukonsertti, jota oli mahdollista seurata suorana webcast-lähetyksenä Internet-yhteisöpalvelu IRC-Gallerian Mokoma-yhteisön kautta.
Ensimmäinen englanninkielinen yhtye Black Bile liittyi Sakaran yhtyekatraaseen joulukuussa 2007. Tammikuussa 2008 Sakara kiinnitti riveihinsä Pokolta siirtyneen englanniksi laulavan Diablon, jonka kanssa yhtiö aikoo suunnata entistä vahvemmin ulkomaille. Saman vuoden maaliskuussa yhtiö teki sopimuksen aiemmin Universalille levyttäneen YUP:n kanssa.
Sakara on suomalaisten pienlevy-yhtiöiden edunvalvontayhdistyksen IndieCo ry:n jäsen. Sakara valittiin vuoden indielevy-yhtiöksi Musiikki &amp; Median Industry Awards -gaalassa lokakuussa 2010.
Vuoden 2012 syksyllä levy-yhtiö myi ensimmäisen platinalevynsä, kun Stam1nan "Viimeinen Atlantis" -albumin myynti ylitti 20 000 kappaleen rajan. Kultaa ovat myyneet mm. Stam1nan albumi "Nocebo" (2012) ja Mokoman albumi "Sydänjuuret" (2010) sekä Mokoman musiikki-dvd (2006).
Les Danaïdes

Les Danaïdes on Antonio Salierin säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin Pariisin Paris Opérassa vuonna 1784. Ooppera oli suuri menestys.
Oopperan synty.
Ranieri Calzabigi kirjoitti "Les Danaïdesin" libreton alun perin Gluckia varten, mutta Palais Garnier’n aikavaatimukset osoittautuivat liian tiukoiksi jo seitsemääkymmentä ikävuotta lähestyvälle mestarille, joka pyysi Salieria säveltämään teoksen musiikin.
Musiikki.
"Les Danaïdesin" suurellisten marssien, kuorojen ja balettien onnistuneesta toteutuksesta huolimatta Salieria on kiitettyä eniten laulumelodioiden kirjoituksesta – ilmavat ja kauniit melodiat syntyivät säveltäjän kynästä helpontuntuisesti. Danauksen rooli on poikkeus aikana, jona merkittävät bassoroolit olivat oopperassa harvassa. Viidestä näytöksestään huolimatta teos kestää vain noin kaksi tuntia.
Valtatie 13

Valtatie 13 on luoteis–kaakkoissuunnassa Kokkolasta Kyyjärven, Jyväskylän ja Mikkelin kautta Lappeenrantaan ja edelleen Nuijamaan raja-asemalle johtava valtatie. Nuijamaalta tie jatkuu Venäjän puolella Viipuriin. Tien pituus on 499 kilometriä. Tien Lappeenrannan ja Nuijamaan välinen osuus kuuluu yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.
Tie on muutamia lyhyitä nelikaistaisia osuuksia lukuun ottamatta kaksikaistainen, ja sen laatu vaihtelee. Kaakkois- ja Keski-Suomessa tie on ajoittain kapea ja mutkainen. Lisäksi Jyväskylän ja Lappeenrannan seudulla tiellä kulkee paljon raskasta liikennettä. Keväällä 2009 Äänekosken ja Karstulan välisen tieosuuden nopeusrajoitus laskettiin pysyvästi 80 kilometriin tunnissa.
Tie kulkee seuraavien maakuntien kautta: Keski-Pohjanmaa – Pohjanmaa – Keski-Pohjanmaa (uudelleen) – Keski-Suomi – Etelä-Savo – Etelä-Karjala.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Kokkola – Kruunupyy – Kaustinen – Kruunupyy (uudelleen) – Kaustinen (uudelleen) – Veteli – Perho – Kyyjärvi – Karstula – Saarijärvi – Äänekoski – Uurainen – Laukaa – Jyväskylä – Laukaa (uudelleen) – Toivakka – Kangasniemi – Mikkeli – Savitaipale – Lemi – Lappeenranta.
Lakkautetut kunnat, joiden alueella tie on kulkenut:
Historia.
Tie 13 oli vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä yksi Viipurista lähteneistä säteittäisistä valtateistä. Sodan jälkeisten alueluovutusten seurauksena tie katkaistiin päättymään Lappeenrantaan.
Tie on 1950–1980-lukujen aikana rakennettu pääosin seuraamaan vuoden 1938 reittiä. Merkittävimmät erot ovat seuraavat: 
Lappeenrannan Lauritsalan ja Nuijamaan välinen seututie 392 numeroitiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla valtatieksi 13.
Vuosina 2004–2005 Nuijamaan rajanylityspaikka siirrettiin uuteen paikkaan entisen rajanylityspaikan länsipuolelle. Hankkeeseen liittyen valtatie 13 rakennettiin uuteen paikkaan 2,1 kilometrin matkalta sekä tehtiin muita tiejärjestelyjä. Hankkeen tie- ja liikennejärjestelyjen kustannukset ilman arvonlisäveroa olivat noin 14,5 miljoonaa euroa. Uusi tie avattiin liikenteelle Venäjän puoleisen raja-aseman valmistuttua 8. syyskuuta 2006. Lisäksi erillisenä urakkana rakennettiin raskaan liikenteen odotuskaistaa noin kolmen kilometrin matkalle.
Mikkelin eteläpuolella tielle on rakennettu 90-luvun lopulla kaksi ohituskaistaa ja myöhemmin vuosina 2007–2008 kaksi keskikaiteellista ohituskaistaa lisää.
Tiehankkeita.
Mikkelin eteläpuoliselle, valtatien 15 kanssa yhteiselle osuudelle suunnitellaan pieniä parantamistoimenpiteitä: nelikaistaista osuutta on tarkoitus jatkaa 0,8 kilometrillä kantatien 62 liittymän eteläpuolelle. Lisäksi Tuukkalanvuoren kohdalle suunnitellaan keskikaiteellista ohituskaistaa. Hankkeen kustannusarvio on 3,65 miljoonaa euroa, ja se on tarkoitus toteuttaa vuonna 2007.
Lisäksi valtatien 4 parantamissuunnitelmat Jyväskylän seudulla, valtatien 5 parantamissuunnitelmat Mikkelissä sekä valtatien 6 parantamissuunnitelmat Lappeenrannassa koskevat myös valtatietä 13.
Valtatie 13 ja valtatie 4 muutettiin Äänekosken Huutomäen kohdalla eritasoliittymäksi.
Kansas City (Kansas)

Kansas City on Yhdysvaltain Kansasin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa asui vuoden 2020 väestönlaskennassa 156 607 ihmistä. Kansas City on Kansasin osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Missourijoen ja etelämpää virtaavan Kansasjoen yhtymäkohdassa. Kaupunki muodostaa kaksoiskaupungin Missourin osavaltioon kuuluvan samannimisen suurkaupungin kanssa.
Kansas City -nimisiä kaupunkeja on myös Oregonin ja Tennesseen osavaltioissa.
Kansasin Kansas City on kasvanut lähes 160 000 asukkaan kaupungiksi Wyandotten piirikunnassa.
Kajaanin kaupunginteatteri

Kajaanin kaupunginteatteri - alueteatteri on Kainuun ainoa säännöllistä esitystoimintaa harjoittava ammattiteatteri.
Teatteri on toiminut kaupunginteatterin nimellä 1. elokuuta 1969 alkaen kun Kajaanin Työväen Teatteri (Kajaanin Työväen Näyttämö 1945–1954) muutti nimensä. Kuitenkin teatteri toimi kannatusyhdistyksen pohjalta vuoteen 1978 saakka jolloin se kunnallistettiin. Teatteritoiminnan Kajaanissa katsotaan alkaneen 9.12.1906 Kajaanin työväen näytelmäseuran kaupungintalon juhlasalissa pidetyistä iltamista joissa esitetiin kaksi näytelmää: C.P.Riisin "Hardangerin harjulla" ja Matti Kurikan "Ihmekös tuo!"
Teatteri on jaettu kahteen näyttämöön: isoon näyttämöön teatteritalolla (186 katsomopaikkaa) ja Sissilinnan pieneen näyttämöön (82 katsomopaikkaa). Molemmat tilat peruskorjattiin lokakuussa 2019 tehdyn päätöksen mukaan, ja suunnitelmista teatteritoiminnan siirtämiseksi muualle luovuttiin. Peruskorjausten ajan väistötilana toimi Seminaarin näyttämö.
Teatteri on tullut kuuluisaksi rohkeista, omaperäisistä näytelmistään, ja se on saanut runsaasti näkyvyyttä etenkin teatteripiireissä ympäri maata ja Keski-Eurooppaa myöten, jossa Kajaanin kaupunginteatteri on vieraillut teatterifestivaaleilla. Ikävää julkisuutta teatteri sai kuitenkin syksyllä 2004, jolloin Kajaanin kaupunginvaltuustossa pohdittiin teatterille myönnettävän tuen huomattavaa leikkaamista, joka olisi uhannut koko teatterin tulevaisuutta.
Kajaanin kaupunginteatteri valmistaa vuosittain 5–7 näytelmää, jotka jakaantuvat ison näyttämön, Sissilinnan pienen näyttämön ja alueteatterin kesken. Teatteri valittiin vuoden teatteriksi vuonna 2003, ja titteli luovutettiin eteenpäin helsinkiläiselle Q-teatterille vuonna 2005 järjestetyssä teatterigaalassa Kajaanin isolla näyttämöllä.
Ehkäpä tunnetuimpia Kajaanin kaupunginteatterin valmistamia näytelmiä ovat Kristian Smedsin ohjaamat Kainuu-trilogian näytelmät, "Huutavan ääni korvessa" (pohjautuu teoksiin "Huutavan ääni erämaassa", kirjoittanut Lars Levi Laestadius) sekä "Punainen viiva", kirjoittanut Ilmari Kianto), Georg Büchnerin "Woyzeck" sekä trilogian vuonna 2004 lokakuun 30. päivänä ensi-iltansa saanut Anton Tšehovin "Kolme sisarta".
Teatterin eniten esitetty ja katsotuin esitys on marraskuussa 2014 ensi-iltansa saanut näytelmä "Tänään koulun jälkeen", joka pohjautuu näyttelijä Janne Kinnusen omiin kokemuksiin koulukiusaamisesta. Näytelmä sai vuoden 2019 Lasten- ja nuorten teatteripalkinnon. 
Kajaanin teatterit.
Kajaanin Näyttämö oli yhteisteatteri eli siellä oli näyttelijöitä jotka olivat työskennelleet sekä Kajaanin Työväen näyttämöllä että porvallisten piirien perustamassa Kajaanin Teatterissa.
Kajaanin teatterinjohtajat.
 Työväenyhdistyksen näytelmäseura, työväenyhdistyksen näyttämö ja työväen näyttämö 
 Kajaanin Näytelmäseura ja Kajaanin Teatteri 
 Kajaanin Näyttämö 
 Kajaanin Työväen Näyttämö ja Kajaanin Työväen Teatteri 
 Kajaanin Kaupunginteatteri
American Basketball Association (2000–)

American Basketball Association (ABA) on Pohjois-Amerikan toiseksi merkittävin koripalloliiga yliopistoliigojen ulkopuolella. Toistaiseksi se ei ole saanut mahtavan NBA:n palkkarakennetta eikä kansainvälistä arvostusta, mutta Yhdysvalloissa siihen on liittynyt jo kymmeniä seuroja, jotka ovat pelanneet mestaruuksista.
Historia.
Alkuperäinen ABA-liiga perustettiin vuonna 1967 ja kilpaili suosiosta NBA kanssa, joka oli jo 20 vuotta aiemmin perustettu. ABA kilpaili NBA:n kanssa kymmenen vuotta suosiosta, kunnes vuonna 1976 se yhdistyi NBA kanssa.
American Basketball Association perustettiin uudelleen vuonna 1999 ja käytti kaksi ensimmäistä kautta (2000–2001 ja 2001–2002) nimenään ABA 2000. Kauden 2002–2003 kohdalla ABA poisti nimestään liitteen "2000".
Woyzeck

Woyzeck on Georg Büchnerin vuosina 1836–1837 kirjoittama näytelmä.
"Woyzeck" on tarina miehestä, Friedrich Johann Franz Woyzeckista, joka on keskellä elämän myllerrystä. Hänellä on tyttöystävä Marie, ja heillä on yhteinen lapsi. Woyzeck on köyhä ja tämän vuoksi toimii koekaniinina tohtorille, joka suorittaa mielivaltaisia kokeitaan Woyzeckilla. Tarina kertoo kuinka sorrettu ja herkkä nuori mies Woyzeck joutuu vastakkain elämän ikävien puolien kanssa ja kuinka kaikki kärjistyy lopulta traagiseen loppuunsa.
"Woyzeck" jäi Büchnerin kuoleman johdosta viimeistelemättä, ja näytelmä löytyikin vasta 40 vuotta Büchnerin kuoleman jälkeen. "Woyzeckiä" on esitetty ympäri maailman teattereissa.
Sen lisäksi että "Woyzeckiä" on esitetty teatterinäytelmänä, on sitä nähty muissakin taidemuodoissa: säveltäjä Alban Berg teki oopperan "Wozzeck", Werner Herzog teki näytelmästä samannimisen elokuvan, ja Tom Waits ja Robert Wilson puolestaan musikaalin. Lisäksi Hector ja Joona Muhli ovat kirjoittaneet ja säveltäneet aiheesta suomenkielisen laulun nimeltä Woyzeck.
Ike Turner

Izear Luster ”Ike” Turner, Jr. (5. marraskuuta 1931 Clarksdale, Mississippi – 12. joulukuuta 2007 San Marcos, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja tuottaja, joka tunnetaan yhteistyöstään Tina Turnerin kanssa.
Elämä ja ura.
Turner syntyi 5. marraskuuta 1931 Clarksdalessa, Mississippissä. Hän oppi Pinetop Perkinsiltä soittamaan pianolla boogie woogieta jo nuorena. Teini-ikäisenä Turner työskenteli radiotiskijukkana, ja ensimmäisen yhtyeensä hän perusti high school ‑aikoinaan.
Vuonna 1951 Turnerin yhtye The Kings of Rhythm levytti Memphisissä Sam Phillipsin Sun-studiolla laulaja ja saksofonisti Jackie Brenstonin kanssa nimellä Jackie Brenston &amp; His Delta Cats kappaleen ”Rocket 88”, jota jotkut pitävät kaikkien aikojen ensimmäisenä rock and roll ‑kappaleena. Levytyksen jälkeen Turnerin yhtye jatkoi studiomuusikkoina, ja he levyttivät monen tunnetun bluesmuusikon taustalla. Turner vaihtoi pianosta kitaraan. Hän toimi myös kykyjenetsijänä Modern Recordsille. Hän toi julkisuuteen vaikutusvaltaisia bluesartisteja, kuten Robert Nighthawkin, Elmore Jamesin, Otis Rushin ja Sonny Boy Williamsonin.
1950-luvun puolivälissä Turner siirtyi yhtyeineen St. Louisiin, missä he menestyivät paikallisissa rhythm and blues ‑ympyröissä. Turner levytti välillä myös omalla nimellään. Vuonna 1956 Turner tapasi teini-ikäisen Anna Mae Bullockin. Bullock ja tätä kahdeksan vuotta vanhempi Turner muuttivat yhteen Bullockin tultua raskaaksi yhtyeen saksofonistille, ja Turner ja Bullock menivät naimisiin vuonna 1958. He saivat yhteisen lapsen.
Bullock otti nimekseen Tina Turner. Hänen ja Iken duosta tuli hyvin suosittu, ja Ike vaihtoi yhtyeensä nimeksi The Ike &amp; Tina Turner Review. Tina Turner laulajanaan yhtye sai paljon listamenestystä 1960-luvulla. Ike tuli kuitenkin riippuvaiseksi kokaiinista ja muuttui Tinan mukaan väkivaltaiseksi, mikä vaikeutti heidän yhteistyötään. Suosion notkahduksen jälkeen Ike toi 1960-luvun lopulla yhtyeen ohjelmistoon versioitaan tuoreista rock ’n’ roll ‑hiteistä, ja yhtyeen menestys parani jälleen. Yhtyeen versio ”Proud Marysta” toi heille listamenestystä ja Grammyn vuonna 1971. Yhtyeen viimeinen hitti oli ”Nutbush City Limits” (1973). Tina jätti Iken vuonna 1975 ja aloitti soolouran.
Ike Turner jatkoi muusikon uraansa ilman Tinaa, mutta ei koskaan saavuttanut entisen kaltaista menestystä. Hänet pidätettiin monta kertaa huumausainerikoksista. Hänet nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen Tinan kanssa 1991. Hän sai joitain Grammy-ehdokkuuksia vielä 2000-luvulla.
Ike Turner kuoli kotonaan Kaliforniassa 76-vuotiaana 12. joulukuuta 2007. Ruumiinavauksen perusteella hän kuoli kokaiinin yliannostukseen.
Columbia (Missouri)

Columbia on Yhdysvaltojen Keskilännen Missourin osavaltion kaupungeista merkittävimpien joukossa. Se sijaitsee Interstate-valtetien 70 puolivälissä osavaltion metropolien Saint Louisin ja Kansas Cityn puolivälissä. 
Asukasluvuksi on laskettu vuonna 2010 väestönlaskennassa 109 040 asukasta, joista 79 prosenttia oli valkoisia. Vuoteen 2015 mennessä väkiluku nousi lähelle 120 000:ta. Sillä se nousi Missourin neljänneksi suurimmaksi kaupungiksi.
Missourin yliopiston keskeinen kampus on Columbiassa. Se perustettiin vuonna 1822, jolloin se oli ensimmäinen yliopisto Mississippi-joen länsipuolella.
Kaupungin väestö on keskimäärin nuorta ja aktiivista. Kaupungissa on noin 75 ravintolaa ja baaria. Alueella järjestetään elokuva- ja musiikkifestivaaleja. Kaupungissa on kielletty marijuanan poltto, ja siellä suositaan kierrätystä.
Kaupunkia pidetään vasemmistolaisena, sitä ympäröivää maaseutua taas konservatiivisena.
Jimmy Connors

James Scott ”Jimmy” Connors (s. 2. syyskuuta 1952 East St. Louis, Illinois) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut tennispelaaja.
Connors siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1972. Hän voitti vuoteen 1996 kestäneellä ammattilaisurallaan enemmän ATP-turnauksia kuin kukaan muu, kaikkiaan 105. Maailmanlistan ykköseksi hänet rankattiin heinäkuussa 1974. Connors saavutti urallaan yhteensä kahdeksan Grand Slam -turnausvoittoa, muttei kertaakaan kyennyt valloittamaan Ranskan avointa tennisturnausta. Hän on myös International Tennis Federationin maailmanmestari vuodelta 1982.
Vasemman ranteen leikkaus piti Connorsin poissa kentiltä pitkään, mutta hänen ammattilaisuransa jatkui silti 39-vuotiaaksi asti.
Connorsia pidettiin kentällä peräänantamattomana luonteena, joka ei luovuttanut pahassakaan häviötilanteessa. Hän myös oikkuili kilpailujärjestelmää vastaan. Hänellä oli suhde toiseen maailmanluokan tennistähteen Chris Evertiin.
Amtrak

Amtrak eli virallisesti National Railroad Passenger Corporation (”Amtrak” on lyhenne sanoista "American track") on Yhdysvalloissa toimiva valtion omistama kansallinen matkustajajunayhtiö. Se perustettiin kongressin päätöksellä vuonna 1970, ja sillä on sopimukset lähes kaikkien yksityisten rautatieyhtiöiden kanssa. Amtrak ostaa niiltä matkustajaliikennepalveluita, maksaa niille infrastruktuurin ylläpidosta ja hoitaa hallinnon kuten aikataulujen suunnittelun. 
Virallisesti Amtrak on itsenäinen voittoa tavoitteleva yritys, mutta Yhdysvaltain hallinto omistaa sen käyttämän junakaluston. Yhdysvaltain presidentti nimittää ja senaatti vahvistaa Amtrakin hallituksen jäsenet.
Amtrakin vuosibudjetti oli 2,3 miljardia dollaria vuonna 2022.
Matkat ja liikennöinti.
Pitkät välimatkat ovat osasyynä rautateitse tapahtuvan henkilöliikenteen vähäisyyteen Yhdysvalloissa. Amtrak ylläpitää joitakin hyvin pitkän matkan reittejä eri osavaltioiden halki. Näistä reiteistä pisin on California Zephyr Chicagosta San Franciscoon, kaksi päivää ja yli 3 900 kilometriä. Suosituin näistä on Kalliovuoret ylittävä Empire Builder Chicagosta Portlandiin ja Seattleen. Lyhyemmillä, alle päivän matka-ajan kestävillä rataosuuksilla runsaampaa henkilöliikennettä Amtrak hoitaa muun muassa Chicagon ympäristössä, Seattlen alueella, Koillisrannikolla ja Kaliforniassa. Muutama Amtrakin liikennöimä reitti ulottuu Kanadaan, tullimuodollisuuksien ajaksi junat pysähtyvät rajalla. Meksikoon ei Yhdysvalloista ole säännöllistä henkilöliikennettä, mutta muutamat rahtiliikenneyhtiöt toimivat tämän rajan yli.
Yhdysvaltain pitkän matkan raideliikenne on keskittynyt enimmäkseen rahtiliikenteeseen ja Amtrak omistaa vain vähäisen määrän raiteita, muualla Amtrak vuokraa käyttöoikeuksia rahtiliikenteeltä. Lailla on määrätty henkilöjunien etuajo-oikeus sopimuksien mukaisina aikoina.
Rahtiliikenteen vaatimukset rataverkon kunnolle ovat erilaiset kuin henkilöliikenteellä, ja tämä käytännössä estää Yhdysvaltain sinänsä laajan rataverkon kaikkien osien käyttämisen henkilöliikenteessä. Esimerkiksi opastinlaitteiden puutteellinen kunto rahtireiteillä aiheuttaisi vaaratilanteita nopeammalle henkilöliikenteelle. Lähijuna- ja raitiotieliikennettä Yhdysvalloissa hoitavat useimmiten paikalliset yhtiöt.
Amtrak liikennöi päivittäin yli 300 reitillä yli 500 kaupungin välillä. Reittien yhteispituus on lähes 34 000 kilometriä, ja ne ulottuvat 46 Yhdysvaltojen osavaltioon sekä Kanadan puolelle.