tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Domen Novak

Domen Novak (s. 12. heinäkuuta 1995 Dolenja vas, Novo mesto) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Adria Mobil -joukkueessa 2014–2016, edusti Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia 2017–2022 ja on vuodesta 2023 ajanut UAE Team Emiratesissa. Hän voitti maantieajon Slovenian-mestaruuden 2019 ja 2024.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycoing Archives
Maantieajon junioreiden Slovenian-mestaruus
Cycling Tour of Sibiu, nuorten kilpailun voitto
Slovenian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Kroatian ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, mäkikirikilpailun ja nuorten kilpailun voitto
Tour of Malopolska, nuorten kilpailun voitto
Japanin ympäriajo, nuorten kilpailun voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
Italian ympäriajo, 20. etapilla toinen
Slovenian ympäriajo, kokonaiskilpailussa kolmas
Maantieajon Slovenian-mestaruus
Sékou Sangaré

Sékou Sangaré (1936 Toukoto – ?) oli malilainen hallintovirkailija ja poliitikko.
Sangaré valmistui Terrasson de Fougèresin lyseosta vuonna 1957 ja opiskeli kahden vuoden ajan oikeustieteitä Dakarin yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja palasi valmistuttuaan vasta itsenäistyneen Malin valtionvarainministeriön neuvonantajaksi. Vuonna 1961 hänestä tuli hallituksen taloudellinen neuvonantaja. Sangaré osallistui Malin ja Ranskan yhteistyöneuvotteluihin vuonna 1962 ja Malin frangia koskeneisiin neuvotteluihin vuonna 1967.
Vuonna 1966 alkaneen ”aktiivisen vallankumouksen” aikana Sangaré nimitettiin Sudanin liiton talous- ja rahoituslautakunnan jäseneksi. Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen hän säilytti asemansa pääministeri Yoro Diakitén kabinetissa. Sangaré toimi Malin valtioyhtiöistä vastaavana ministerinä vuosina 1973–1978.
Sangaré nimitettiin vuonna 1982 presidentti Moussa Traorén kabinettipäälliköksi ja seuraavan vuoden alussa Traorén ajan ensimmäiseksi presidentin pääsihteeriksi, jolla oli ministerin arvo. Hän työskenteli virassa vain viiden kuukauden ajan. Sangaré toimi myös Malin keskuspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän kuoli pitkällisen sairauden jälkeen 2010-luvulla.
Kóstas Tsartsarís

Konstantínos ”Kóstas” Tsartsarís (, s. 17. lokakuuta 1979 Véroia) on kreikkalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Isona laitahyökkääjänä tai sentterinä pelannut Tsartsarís voitti urallaan muun muassa kymmenen Kreikan mestaruutta ja kahdeksan Kreikan cup-mestaruutta. Kreikan miesten maajoukkueessa hän saavutti MM-hopeaa vuonna 2006 ja Euroopan mestaruuden vuonna 2005. 
Pelaajaura.
Tsartsarís pelasi yhtä Islannin-kautta lukuun ottamatta koko uransa kotimaassaan, pääasiassa Panathinaikosissa. Hän pelasi myös eurooppalaisissa seurajoukkuekilpailuissa voittaen muun muassa yksityisen Euroliigan mestaruuden kolmesti. Tsartsarís voitti kymmenen Kreikan mestaruutta ja kahdeksan Kreikan cup-mestaruutta. Hänet nimettiin kolme kertaa Kreikan cupin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän päätti uransa vuonna 2013.
Tsartsarís pelasi Kreikan miesten maajoukkueessa vuosina 2004–2010 122 ottelua 6,6 pisteen keskiarvolla. Hän saavutti maajoukkueessa MM-hopeaa Japanissa 2006 ja Euroopan mestaruuden Serbia ja Montenegrossa 2005. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös Ateenan 2004 ja Pekingin 2008 kesäolympialaisissa, vuoden 2010 MM-kilpailuissa sekä vuoden 2007 EM-kilpailuissa.
Jan Tratnik

Jan Tratnik (s. 23. helmikuuta 1990 Ljubljana) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Radenska-joukkueessa 2009–2010, edusti Quick Stepiä 2011, uudelleen Radenskaa 2012, Tirol Cycling Teamia 2013, Amplatz-BMC-joukkuetta 2014–2016, CCC–Sprandi–Polkowiceä 2017–2018, Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia 2019–2022, Team Jumbo-Visma / Team Visma–Lease a Bike -tallia 2023–2024 ja on vuodesta 2025 kilpaillut Red Bull–Bora–Hansgrohessa. 
Tratnik voitti maantieajon alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2012 sekä Tour de Romandien prologin 2019. Hän voitti 16. etapin Italian ympäriajossa 2020. Hän voitti UCI World Touriin kuuluneen Omloop Het Nieuwsblad -klassikon 2024 kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Nils Polittin. Hän on voittanut Slovenian-mestaruuden maantieajossa 2016 sekä aika-ajossa 2015, 2021 ja 2022.
Saavutuksia.
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Gran Premio della Liberazione, voitto
EM-kilpailut, alle 23-v. maantieajossa kultaa
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Itävallan ympäriajo, pistekilpailun voitto
Unkarin ympäriajo, pistekilpailun ja 5. etapin voitto
East Bohemia Tour, kokonaiskilpailun ja 2. etapin voitto
Istrian Spring Trophy, pistekilpailun voitto
Slovakian ympäriajo, 5. etapin voitto
Slovenian ympäriajo, mäkikirikilpailun voitto
Maantieajon Slovenian-mestaruus
East Bohemia Tour, kokonais- ja pistekilpailun sekä 2. etapin voitto
Slovakian ympäriajo, kokonais- ja pistekilpailun sekä prologin voitto
MM-kilpailut, aika-ajossa kymmenes
Settimana Internazionale Coppi e Bartali, 4. etapin (aika-ajo) voitto
Volta Limburg Classic, voitto
CCC Tour - Grody Piastowskie, 1. etapin (aika-ajo) voitto
Luxemburgin ympäriajo, kokonaiskilpailussa toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Tour de Romandie, prologin voitto
Ranskan ympäriajo, 9. etapilla kolmas
EM-kilpailut, aika-ajossa kuudes
Italian ympäriajo, 16. etapin voitto
Italian ympäriajo, 14. etapilla toinen
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
Espanjan ympäriajo, 1. etapilla (aika-ajo) kolmas
MM-kilpailut, aika-ajossa 15:s
Aika-ajon Slovenian-mestaruus
MM-kilpailut, maantieajossa 12:s
Volta ao Algarve, kokonaiskilpailussa kolmas
Omloop Het Nieuwsblad, voitto
Italian ympäriajo, 10. etapilla kolmas
Olympialaiset, maantieajossa kahdeksas
Arnold Knüpffer

Arnold Friedrich Johann Knüpffer, myös Knüpfer, (1777–1843) oli virolainen kansanrunouden keräilijä ja kielentutkija. Hän opiskeli teologiaa Jenan yliopistossa 1794–1897 ja oli Kadrinan seurakunnan kirkkoherra vuodesta 1800 kuolemaansa saakka. Hänelle tarjottiin 1833 Vironmaan superintendentin virka, jota hän ei kuitenkaan ottanut vastaan. 
Osan laajoista kansanrunouskokoelmistaan Knüpffer julkaisi Johann Heinrich Rosenplänterin "Beiträgeissä" (XI ja XVIII, muun muassa runot "Salme" ja "Tammelaul"). Suuri osa Neusin julkaisemista virolaisista kansanlauluista on Knüpfferin keräämiä. Knüpfferin kielitieteellisistä julkaisuista ovat merkittäviä arvokas "Über die Bildung und Ableitung der Wörter in der Ehstnischen Sprache" ("Beiträge" III ja VIII) sekä "Bemerkungen über die Declinations- und Casusformen der Ehstnischen Sprache" (1817).
Mathilde Kaufmann

Mathilde Kaufmann, o.s. "Binder", kirjailijanimi Amara George (5. joulukuuta 1835 Nürnberg – 29. joulukuuta 1901 Würzburg) oli saksalainen kirjailija ja runoilija. 
Hän julkaisi salanimellä Amara George synkkämieliset runonsa "Blüten der Nacht" (1856). Seuraavaksi hän julkaisi "Mythen und Sagen der Indianer Amerikas" (1856) ja naimisiin mentyään yhdessä miehensä, runoilija Alexander Kaufmannin sekä Georg Friedrich Daumerin kanssa "Mythoterpe, ein Mythen-, Sagen- und Legendenbuch" (1858). 
Kaufmannin muut tärkeimmät teokset ovat "Vor Tagesanbruch. Novellen und Gedichte" (1859), "Auf deutschem Boden" (1877), "Die Jungfrau von Orléans, ein Lebensbild" (1877), "Dissonanzen und Akkorde" (1879) ja "Don Gabriel Garcia Moreno, Präsident der Republik Ecuador" (1891).
Jakov Knjažnin

Jakov Borisovitš Knjažnin (; 1742–1791) oli venäläinen näytelmäkirjailija. Hän palveli virkamiehenä ulkoasiain kollegissa ja sittemmin kouluasiain järjestäjän Ivan Betskoin apulaisena. Jo hänen ensimmäinen näytelmänsä "Dido" (1769) herätti Katariina II:n huomiota. Hän kirjoitti vielä lisää näytelmiä, jotka saavuttivat suuren menestyksen näyttämöllä. Keisarinna oli niihin niin ihastunut, että antoi painattaa kokoelman Knjažninin näytelmiä valtion kustannuksella.
Knjažninin paras teos, historiallinen murhenäytelmä "Vadim novgorodilainen", ilmestyi vasta Katariinan kuoleman jälkeen 1793, mutta se kiellettiin heti, koska siinä Venäjän valtakunnan perustajaa oli käsitelty vallananastajana ja siinä oli myös ylistetty poliittista vapautta.
Knjažninilla oli aikalaistensa keskuudessa suuri maine. Häntä sanottiin "Venäjän Racineksi". Hänen historialliset näytelmänsä, joista "Vadimin" lisäksi ovat mainittavia esimerkiksi "Rosslav" sekä "Vladimir ja Jaropolk", ovat Venäjälle sijoitettuja mukaelmia Pierre Corneillen, Racinen ja Voltairen draamoista. Knjažnin hallitsee kuitenkin taitavasti muodon. Lähempänä venäläistä elämää ovat hänen huvinäytelmänsä.
Nakano (Nagano)

Nakano () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Chikumajoen varrella. Kaupunki on rakentunut Naganon altaan pohjoisosaan. Sen koillispuolella kohoaa Kōshavuori, luoteispuolella Madaraovuori. Nakanossa on 42 175 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 112,18 neliökilometriä.
Nakano kehittyi historiallisesti Chikumajokea seurailevan ja Kusatsun suuntaan johtavan tiereitin solmukohtaan. Edo-kaudella siellä sijaitsi paikallinen hallintokeskus ("jin’ya"). Se toimi myös lyhytikäiseksi jääneen, vuonna 1870 perustetun Nakanon prefektuurin pääkaupunkina. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Nakanolle myönnettiin vuonna 1954, kun Nakanon maaseutukaupunkiin liitettiin kahdeksan muuta kuntaa. Vuonna 2005 kaupunkiin yhdistettiin Toyotan kyläkunta. Perinteinen elinkeino oli kehruuteollisuus. Nykyisin kaupunkiin on sijoittunut muun muassa elektroniikka-, muovi-, ja hienomekaanista teollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi hedelmiä ja talvijuurekkaita ("enokitake").
Nakanon nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Kōsha- ja Madaraovuorten luonnonalueet hiihtokeskuksineen. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Iiyama-linja ja Nagano-rautateiden Nagano-linja.
Varsinais-Suomen vaakuna

Varsinais-Suomen vaakuna on Varsinais-Suomen historiallisen ja nykymaakunnan heraldinen tunnus. Sisäministeriön 24.1.1963 vahvistama vaakunaselitys kuuluu: "Punaisessa kentässä ristikkäin kaksi kultaista peistä; kumpaankin peitseen on kiinnitetty kaksikielekkeinen sininen lippu, jossa reunoihin ulottuva kultainen risti; peitsien päällikkeenä kruunullinen kultainen turnajaiskypärä. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Vaakunan historiaa.
Ensimmäinen tunnettu Varsinais-Suomen alueen tunnus on vuodelta 1326 peräisin oleva sinetti, johon on kuvattu Jeesus-lasta sylissään pitelevä Neitsyt Maria. Maria on muun muassa Turun tuomiokirkon suojeluspyhimys ja kaupungin vaakunassa onkin käytetty neljää liljaa, joiden on katsottu kuvaavan Mariaa. Myös Maarian vaakunassa on entisen kunnan nimeen ja keskiaikaisen kirkon suojeluspyhimykseen viitaten rukoileva Neitsyt Maria.
Varsinais-Suomen vaakuna on Satakunnan vaakunan ohella Suomen vanhimpia. Vaakunat ovat peräisin Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan pojalleen Juhanalle vuonna myöntämästä vaakunasta vuodelta 1557, jolloin Juhana sai Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueet herttuakunnakseen. Vaakunan on tulkittu vielä tällöin olleen Aurajoen eteläpuolisten Halikon ja Piikkiön kihlakunnat kattaneen Etelä-Suomen tunnus. Vaakunan ritarikypärä-aiheen on tulkittu symboloivan herttuakunnan eteläosaan syntynyttä herttuan hovia, sekä alueen asemaa Ruotsin itäosien keskuksena. Etelä-Suomen vaakuna vakiintui Varsinais-Suomen maakuntavaakunaksi 1800-luvulta alkaen.
Varsinais-Suomen vaakunaa on käytetty osana maakunnan alueen kattaneiden läänien vaakunoita. Venäjän hallintokauden aikaan Turun ja Porin läänin vaakuna koostettiin Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Ahvenanmaan vaakunoista. Vuonna 1962 läänille vahvistettiin vaakuna, jonka heraldisessa oikeassa kentässä käytettiin Varsinais-Suomen vaakunaa, vasemman kentän ollessa Satakunnan vaakuna. Vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä Varsinais-Suomi kuului osaksi Länsi-Suomen lääniä, jonka vaakuna koostettiin Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Pohjanmaan vaakunoista. Varsinais-Suomen vaakuna on esiintynyt myös useiden sotilasyksiköiden tunnuksissa ja lipuissa. Ruotsin valtakaudella muun muassa Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentti ja Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentti käyttivät vaakunaa lipuissaan, viittauksena rykmenttien historiaan vanhan Etelä-Suomen alueella.
Vaakunan värit esiintyvät myös Varsinais-Suomen perinteisissä isännänviireissä. Käytössä on sini-punainen viiri, sekä alun perin maakunnan ruotsinkielissä osissa käytetty puna-keltainen viiri. Varsinais-Suomen maakuntaliitto päätti vuonna 1970 maakunnan viirin väreiksi punaisen ja keltaisen, jonka jälkeen kyseinen malli on vakiintunut koko maakunnan viiriksi. Lisäksi Varsinais-Suomen liitto käyttää maakuntaviiriksi kutsutta vaakunaviiriä, jossa kelta-punaisen viirin tyveen on asetettu maakunnan vaakuna.
Baselin yliopisto

Baselin yliopisto () on Sveitsin vanhin yliopisto, joka on perustettu vuonna 1460. Yliopiston toiminta on Baselin kantonien, Basel-Stadtin ja Basel-Landschaftin, vastuulla. Yliopistossa on seitsemän tiedekuntaa, ja siellä on noin 13 000 opiskelijaa. 
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Syyslukukaudella 2019 yliopistossa oli 12 810 opiskelijaa. Heistä 9 710 oli sveitsiläisiä ja 3 100 ulkomaisia (24 %). Jatko-opiskelijoita oli 2 900. Eniten opiskelijoita oli historiallisessa (2 980), lääketieteellisessä (2 950) ja luonnontieteellisessä tiedekunnassa (2 940); pienin tiedekunta oli teologinen tiedekunta, jossa oli 106 opiskelijaa. Opiskelijoista 56 prosenttia oli naisia.
Henkilökuntaa yliopistossa oli vuonna 2019 keskimäärin 3 005 laskettuna henkilötyövuosina. Luennoitsijoina toimi kaikkiaan 1 670 henkilöä.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 830 milj. Sfr. Päärahoittajat olivat Baselin kantonit (40 %), liittovaltio (28 %) ja muut kantonit (12 %). Viidennes tuloista (20 %) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Baselin yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla luokiteltu sijoille 70–150.
Pitts Special (vuoristorata)

Pitts Special on Gerstlauerin valmistama vuoristorata PowerParkissa. Laite avattiin kesällä 2020.
Laitteessa on pystysuora 43 metrin korkuinen nostomäki, ja se kiihtyy heti syöksyssä 100 kilometrin tuntivauhtiin.
Samuel Di Carmine

Samuel Di Carmine (s. 29. syyskuuta 1988 Firenze) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 187-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Hellas Veronaa.
Di Carmine on edustanut vuonna 2006 alkaneella liigaurallaan useita italialaisseuroja. Kauden 2008–2009 hän pelasi lainalla englantilaisseura Queens Park Rangersissa. Serie A:ssa hän on pelannut 15 ottelua ja edustanut Hellas Veronan lisäksi ensimmäistä ammattilaisseuraansa Fiorentinaa. Kaudella 2019–2020 hän on tehnyt Serie A:ssa Hellas Veronalle viisi maalia. Serie B:ssä Di Carmine on pelannut 279 ottelua ja tehnyt niissä 71 maalia, ja hänen seurojaan tällä tasolla ovat olleet Gallipoli, Frosinone, Cittadella, Juve Stabia, Perugia, Virtus Entella ja Hellas Verona.
Di Carmine on pelannut Italian nuorten maajoukkueissa.
Laukonsaari

Laukonsaari on Juurusveden saari Pohjois-Savossa Juankoskella. Saari on 330 metriä pitkä ja sen pinta-ala on 1,41 hehtaaria.
Lukkarinlempisaari

Lukkarinlempisaari on Muuruveden saari Pohjois-Savossa. Saari on 40 metriä pitkä. Sen korkeus merenpinnasta on 82 metriä ja pinta-ala 400 neliömetriä.
Joan Pau Verdier

Joan Pau Verdier (1947 Dordogne – 20./21. kesäkuuta 2020) oli ranskalainen laulaja. Hän aloitti uransa laulamalla ranskan kielellä, mutta siirtyi pian oksitaaniin ja eteni yhdeksi oksitaaninkielisen musiikin keskeisistä vaikuttajista. Hänen ensimmäinen albuminsa "Occitania Semper" julkaistiin Philips-levymerkillä vuonna 1973.
Verdier julkaisi urallaan seitsemäntoista albumia, joihin lukeutuvat "Tabou-le-chat" ja "Le Chantepleure". Hänen viimeinen albuminsa oli "Les rêves gigognes" (2010). Soolouransa ohella hän toimi perustamassaan Bigaròc-yhtyeessä ja oli mukana Peiraguda-yhtyeessä. Jotkut oksitaaninkielisen kulttuurin vaalijat kritisoivat Verdieriä tämän osallistumisesta ranskankielisen viihdemaailman toimintaan. Verdier oli mukana France Bleu Périgord -radioaseman "Meitat chen meitat pòrc" -ohjelmassa. 
Verdier kuoli 73-vuotiaana kuukausien sairastamisen jälkeen.
Kanta-Hämeen vaakuna

Kanta-Hämeen vaakuna on Kanta-Hämeen maakunnan heraldinen tunnus. Sisäministeriön vuonna 1963 vahvistama vaakunaselitys kuuluu: "Punaisessa kentässä kävelevä kultainen ilves, jonka korvatöyhdöt mustat; saatteena ilveksen yläpuolella kolme kuusisakaraista tähteä ja alapuolella neljä ruusua sijoitettuina 1:3; kaikki hopeaa. Kilven päällä herttuakunnan kruunu." Erotukseksi Hämeen historiallisen maakunnan vaakunasta nykymaakunta ei käytä vaakunan päällä herttuakunnan kruunua.
Hämeen vaakuna.
Ensimmäinen tunnettu Hämeen tunnus on vuodelle 1326 ajoitettu sinetti, johon on kuvattuna ristiinnaulittu Kristus kuunsirpin ja tähden kera.
Häme sai varsinaisen vaakunan vuonna 1560 Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan hautajaisissa ja se on myös kuvattuna muiden Suomen herttuakunniksi katsottujen maakuntien, Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Karjalan, ohella kuninkaan hautamuistomerkissä Uppsalan tuomiokirkossa. Vaakunan ilveksen on katsottu kuvaavan alueen runsasta ilveskantaa, sekä eläimen metsästyksen tärkeyttä keskiajalla. Ilvestä ympäröivät tähdet ja ruusut on todennäköisesti lisätty ajan tavan mukaan täyttämään kilven tyhjiä kohtia, ja vanhemmista malleista ne puuttuvat toisinaan kokonaan.
Sisäasiaministeriö vahvisti vaakunan heraldisen selityksen heraldikko Ahti Hammarin mallin pohjalta 24.1.1963. Suomen nykymaakuntien tullessa virallisiksi aluehallinnon yksiköiksi 1990-luvulla Hämeen liiton toimialueesta muodostettiin Kanta-Hämeen maakunta, joka otti tunnuksekseen heraldikko Juhani Vepsäläisen suunnitteleman mallin vaakunasta.Vaakunaa käytettiin osana Hämeen, Keski-Suomen ja Mikkelin läänien vaakunoita vuosina 1962–1997, sekä osana Etelä-Suomen läänin vaakunaa vuosina 1997–2009. Hämeen ilves on aiheena Heinolan, Janakkalan, Mäntän ja Vanajan kunnanvaakunoissa, sekä heraldikko Gustaf von Numersin vuonna 1955 suunnittelemassa Lounais-Hämeen epävirallisessa seutuvaakunassa.
Maakuntavaakunan värit esiintyvät myös Hämeen perinteisessä valko-punaisessa isännänviirissä.
Kanta-Hämeen lippu.
Suomen lipun 100-vuotispäivänä 28.5.2018 Kanta-Hämeen maakuntavaltuusto julkaisi maakunnan vaakunan ohelle myös ilvesaiheisen maakuntalipun, jonka on suunnitellut Ahti Hammarin vaakunamallin pohjalta heraldikko Tuomas Hyrsky. Lipussa on punaisella kentällä kultainen ilves, mutta vaakunan hopeiset tähdet on siirretty yläpuolelta ilveksen eteen ja ruusut eläimen alta sen taakse lipun kokonaisuuden tasapainottamiseksi. Lipun virallinen naulaus suoritettiin 25 maakuntavaikuttajan toimesta Hämeen linnassa 4.2.2019. 26. huhtikuuta 2021 Kanta-Hämeen maakuntavaltuusto valitsi joulukuun 21. päivän Kanta-Hämeen lipun viralliseksi maakunnalliseksi liputuspäiväksi. Päivä perustuu Hämeen ilvestunnuksen ensimmäiseen esiintymiseen Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan hautajaisissa 21.12.1560.
Kaisa-Maija Rosvall

Kaisa-Maija Rosvall (s. 1992) on suomalainen pesäpalloilija. Rosvall edustaa Superpesiksessä pelaavia Porin Pesäkarhuja. Rosvall pelaa ulkopelissä etukentällä. Rosvall on edustanut Superpesiksessä myös Rauman Feraa. Porin Pesäkarhuissa pelatessaan Rosvall on saavuttanut yhden SM-kullan, kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Rosvall on 20. kesäkuuta 2020 mennessä pelannut urallaan 260 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt seitsemän kunnaria ja 42 tavallista juoksua, tuonut 158 juoksua ja kerännyt 871 kärkilyöntiä. Rosvall on pelannut urallaan 76 Superpesiksen pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kaksi kunnaria ja 19 tavallista juoksua, tuonut 27 juoksua ja kerännyt 302 kärkilyöntiä. 
Rosvall ilmoitti lopettavansa 14 vuotta kestäneen uransa pesäpalloilijana syyskuussa 2021.
Zeev Sternhell

Zeev Sternhell (1935 Przemyśl, Puola – 21. kesäkuuta 2020 Jerusalem) oli puolalaissyntyinen israelilainen historioitsija ja politiikantutkija. Sternhell oli politologian professori Heprealaisessa yliopistossa. Sternhell kirjoitti kolme kirjaa: "The Founding Myths of Israel", "Neither Right nor Left" ja "The Birth of Fascist Ideology."
Sternhell tutki eurooppalaista fasismia laajalta aatehistorialliselta kannalta. Siten hän kartoitti fasismin ja nationalismin aatehistorian suuria linjoja.
Elämänkulku.
Sternhell syntyi vuonna 1935 Przemyślissä Puolassa. Sternhell menetti koko perheensä silloin käynnissä olleen toisen maailmansodan aikana. Sternhellin isä taisteli aluksi Puolan joukkojen rintamassa, mutta menehtyi myöhemmin luonnollisen syyn seurauksena. Sternhellin äidin ja sisaren tappoivat natsit.
Vuonna 1946 Sternhell otti uuden henkilöllisyyden Ranskaan muutettuaan. 13-vuotiaana Sternhell päätti muuttaa juuri perustettuun Israelin valtioon.
Sternhell palveli Israelin puolustusvoimissa ja osallistui jopa kuuden päivän sotaan ennen akateemista uraansa.
Akateemikkona Sternhell kritisoi Israelin kiivasta nationalismia ja varoitti valtion demokratian heikkenemisestä.
Irsokit

Irsokit ("Chorispora") on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu 10–20 lajia.
Suvun lajeista Suomessa on tavattu vain hentoirsokkia ("Chorispora tenella").
Nicholas Angelich

Nicholas Angelich (14. joulukuuta 1970 – 18. huhtikuuta 2022) oli yhdysvaltalainen pianisti.
Angelich aloitti pianonsoiton opinnot äitinsä johdolla 5-vuotiaana. Seitsemänvuotiaana hän piti ensikonserttinsa tulkitsemalla Wolfgang Amadeus Mozartin 21. pianokonserton. 13-vuotiaana hän pääsi Pariisin konservatorioon, jossa opiskeli Aldo Ciccolinin, Yvonne Loriod'n, Michel Béroffin ja Marie-Françoise Bucquet'n johdolla. Hän osallistui myös Leon Fleisherin, Dmitri Baškirovin ja Maria João Piresin pitämille mestarikursseille. Vuonna 1989 Angelich sai toisen palkinnon kansainvälisessä Casadesus-pianokilpailussa Clevelandissa ja vuonna 1994 ensipalkinnon kansainvälisessä Gina Bachauer -pianokilpailussa. Hän sai useita muitakin palkintoja ja tunnustuksia, kuten nimityksen Vuoden soitinsolistiksi Victoires de la musique classique -seremoniassa vuonna 2013. 
Angelich soitti Ludwig van Beethovenin kaikki pianosonaatit eri maissa. Hän tulkitsi aktiivisesti paitsi klassismin ja romantiikan ohjelmistoa, myös uudempaa musiikkia, kuten Sergei Rahmaninovin, Sergei Prokofjevin, Dmitri Šostakovitšin, Béla Bartókin, Maurice Ravelin, Olivier Messiaenin, Karlheinz Stockhausenin, Pierre Boulez'n, Éric Tanguyn, Bruno Mantovanin ja Baptiste Trotignonin teoksia. Pierre Henry omisti Angelichille "Pianokonserton ilman orkesteria". 
Sooloesiintymisten sekä johtavien orkesterien ja kapellimestarien kanssa työskentelyn lisäksi Angelich esitti usein kamarimusiikkia. Hänen yhteistyökumppaneitaan kamarimusiikissa olivat muiden muassa Martha Argerich, Gil Shaham, Yo-Yo Ma, Gautier Capuçon, Renaud Capuçon, Maxim Vengerov, Akiko Suwanai, Dmitri Sitkovetski, Joshua Bell, Gérard Caussé, Daniel Müller-Schott, Jian Wang, Paul Meyer ja monet jousikvartetit.
Aachenin sopimus

Aachenin sopimus, muodollisesti Ranskan ja Saksan yhteistyön ja integraation sopimus (saks. "Aachener Vertrag, Vertrag von Aachen", ransk. "Traité d’Aix-la-Chapelle") on Saksan liittotasavallan ja Ranskan tasavallan kahdenvälinen sopimus. Saksan liittokansleri Angela Merkel ja Ranskan presidentti Emmanuel Macron allekirjoittivat sen Aachenin kaupungintalon kruunaussalissa 22. tammikuuta 2019.
Historia.
Emmanuel Macron teki ensimmäisen ehdotuksen vanhan vuoden 1963 Élysée-sopimuksen uusimisesta 26. syyskuuta 2017 Sorbonnessa pitämässään puheessaan Élysée-sopimuksen 55. vuosipäivänä sekä Macron että Angela Merkel puhuivat jälleen yhteistyön syventämisestä talouden, yhteiskunnan, politiikan ja tekniikan aloilla .
Historiallisen Aachenin kaupungintalon kruunaussalissa allekirjoitettiin presidentti Macronin ja liittokansleri Merkelin allekirjoittama uusi sopimus 22. tammikuuta 2019, Élyséen sopimuksen 56. vuosipäivänä, koska Aachen, Kaarle Suuren pääasiallisena asuinpaikkana edustaa maiden yhteistä historiaa
Allekirjoittamisseremoniaan osallistui Macronin ja Merkelin lisäksi myös muita korkean tason poliitikkoja, Romanian presidentti Klaus Johannis Euroopan unionin neuvoston vuoden 2019 puheenjohtajan roolissa ja Euroopan komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker, Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk ja Nordrhein-Westfalenin ministeri-presidentti Armin Laschet .
Sisältö.
Aachenin sopimus koostuu yhteensä 28 artiklasta. Perussopimuksen kuusi pääluokkaa on :
Muiden aiheiden joukossa sopimuksen tavoitteena on vahvistaa kulttuurista monimuotoisuutta (9 §) sekä yhdenmukaistaa molempien maiden turvallisuusetuja.
Lisäksi sopimuksen tavoitteena on tiivistää molempien maiden puolustuspolitiikan yhteistyötä, mukaan lukien keskinäinen apu mahdollisissa kriisitilanteissa.
Päijät-Hämeen vaakuna

Päijät-Hämeen vaakuna on Päijät-Hämeen maakunnan heraldinen tunnus. Vuonna 1997 vahvistettu vaakunaselitys kuuluu: "Sinisessä kentässä vedenneito ja oikeassa yläkulmassa käki; kaikki kultaa." Vaakunan aihetta kutsutaan yleisesti Vellamoksi.
Vaakunan historiaa.
Päijät-Häme alkoi muotoutua omaksi alueekseen Lahden ja Heinolan kaupunkien ympäristöön 1950-luvulta alkaen seutukaava- ja maakuntaliittojen syntyessä. Päijät-Hämeen maakuntaliiton ensimmäisen vaakunan suunnitteli vuonna 1986 heraldikko Olof Eriksson. Eriksonin vaakunassa oli nelijakoinen puna-hopeinen kenttä, joka oli jaettu aaltokorolla. Punainen ja hopea ovat Hämeen perinteiset tunnusvärit ja esiintyvät muun muassa Hämeen isännänviirissä. Kyseinen vaakuna ei kuitenkaan vakiintunut uutta maakuntaa kuvaavaksi tunnukseksi.
Vuoden 1997 lääniuudistuksessa ja maakuntien hallinnollisen aseman virallistuessa Päijät-Häme sai uuden, professori Tapani Aartomaan suunnitteleman vaakunan. Vaakuna pohjautuu Johan Jacob Ahrenbergin vuosien 1904 ja 1912 hylättyihin ehdotuksiin Lahden vaakunaksi, joissa oli kuvattuna kruunua pitelevä vedenneito.
Vellamon on katsottu viittaavan maakunnan järviin ja harjuihin, sekä käen kuvastavan alueen karjalaisväestöä. Vaakunan pohjalta on tehty myös maakuntalippu, jonka Päijät-Hämeen maakuntavaltuusto hyväksyi 1.6.1998 ja vihki käyttöön lipun naulaustilaisuudessa Vellamon maakuntajuhlassa 3.12.1998 Lahdessa. Lipun ohella käytössä on myös vaakunaviiri.
Lalagobatrachia

Lalagobatrachia on sammakoiden kladi, joka sisältää kaikki nykyiset sammakot amfiseelisiä (Amphicoela) lukuun ottamatta. Toisin kuin amfiseeliset, ne kommunikoivat ääntelemällä, ja useimmilla lajeilla on äänirakko.
Luokittelu.
Lalagobatrachian luokittelu:
Okaya

Okaya () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Kōshin’etsun alueella Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee Suwajärven länsirannalla prefektuurin keskiosassa. Kaupungin keskusta on rakentunut järvestä lähtevän Tenryūjoen luusualle. Pohjoisessa kaupunkiin kuuluu vuoristoalueita. Okayassa on 47 947 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 85,10 neliökilometriä.
Paikkakunta tunnettiin alun perin nimellä "Hirano". Meiji-kaudelle saakka se oli maanvileljystä ja silkin kehruusta elantonsa saanut kylä. 1800-luvun loppupuolella sinne alkoi syntyä kehruuteollisuutta ja se kaupungistui voimakkaasti. Vuonna 1930 se oli yli 50 000 asukkaallaan maan suurin kyläkunta. Kun Hiranolle myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1936, se muutti samalla nimensä Okayaksi. Toisen maailmansodan aikana kaupungin tekstiiliteollisuus pysähtyi täysin, ja sen tilalle alkoi sijoittua hienomekaanista teollisuutta, joka on nykyäänkin tekstiilien tuotantoa merkittävämpi elinkeino. Sen lisäksi kaupungissa on myös metalli- ja elintarviketeollisuutta, kuten mison valmistusta.
Okayan nähtävyyksiin kuuluvat kaupungin teollista perintöä esittelevä Okayan silkkimuseo, alppiruusuistaan tunnettu Tsuruminen puisto ja Shiojirin sola, jolta avautuu näkymä Suwajärvelle. Osa kaupungin alueesta kuuluu Yatsugatake-Chūshin-kōgenin puolikansallispuistoon. Okayaa palvelee JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja.
Anomoseeliset

Anomoseeliset (Anomocoela) on sammakoiden lahkoon kuuluva kladi. Selkärangan rakenteeseen perustuvassa sammakoiden luokittelussa, jonka G. K. Noble kehitti 1900-luvun alussa, anomoseeliset oli yksi sammakoiden viidestä alalahkosta. Se sisälsi vain yhden heimon, joka on myöhemmin jaettu neljäksi heimoksi.
Antonio Ballard

Antonio Ballard (s. 30. huhtikuuta 1988 Jeffersonville, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Hän on pelannut ammattilaisena muun muassa Ranskan, Suomen ja Sveitsin pääsarjoissa.
Ballard pelasi yliopistokoripalloa Miamin yliopiston (Ohio) joukkueessa vuosina 2006–2011.
Ammattilaisurallaan Ballard on pelannut muun muassa Kanadassa, Sveitsissä ja Ranskassa. Marraskuussa 2018 Ballard siirtyi Suomen pääsarjaan Salon Vilppaaseen. Hän voitti Vilppaassa Suomen cupin mestaruuden ja teki cupin loppuottelussa 25 pistettä. Ballard valittiin helmikuun 2019 Korisliigan kuukauden pelaajaksi.
Natalie Portmanin filmografia

Tämä on Natalie Portmanin filmografia.
Munkkiniemen Kisapojat

Munkkiniemen Kisapojat (lyh. MuKi) on helsinkiläinen koripalloseura.
MuKi perustettiin vuonna 1966. Seuran nimen keksi Jorma Pilkevaara. Seuran junioritoiminta käynnistyi kunnolla vuonna 2011 ja on saavuttanut mitaleja nuorten SM-sarjoissa. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut useamman kauden valtakunnallisissa divisioonissa: kaudeksi 2019–2020 se nousi villillä kortilla toiseksi korkeimmalle sarjatasolle M1DA:han. Vuoden 2019 Suomen cupissa MuKi eteni välieriin asti.
Seuran kasvateista ovat aikuisten pääsarjatasolla pelanneet Markus Rautasalo, Miika Heinonen, Okko Ailio ja Emil Uotila. Seura on tehnyt yhteistyötä Korisliiga-seura KTP-Basketin kanssa.
Inari Fernández

Inari Fernández on suomalainen ammattitubettaja ja viestintäyrittäjä. Hän on tullut tunnetuksi YouTubessa pitämästään Äidin Puheenvuoro -kanavasta sekä Fernándezin perheen ja Sodankylän kunnan tekemästä Vaihtovuosi Sodankylässä -haasteesta, jossa Fernándezit muuttavat vuodeksi Lappiin asumaan. Vuoden mittainen vaikuttajamarkkinointisopimus Sodankylän kunnan kanssa oli ensimmäinen laatuaan kuntamarkkinoinnissa. Vuoden mittaisen asumisen jälkeen Fernándezit päättivät jäädä asumaan Sodankylään.
Inari Fernández on tuottanut kaksi tuotantokautta "Lapin puheenvuoro" -podcastia, jotka ovat ilmestyneet Storytel-palvelussa. Keväällä 2023 Fernández julkaisi "Käppyrämännyn juurella" -nimisen kirjan. Kirja ilmestyi maaliskuussa 2023 äänikirjana, ja myöhemmin myös painettuna kirjana.
Koiviston Kipinä

Koiviston Kipinä on äänekoskelainen urheiluseura Koiviston kylästä. Seuran menestyneimpiin jaostoihin kuuluu koripallojaosto, jonka lisäksi sillä on toimintaa yleisurheilussa, maastohiihdossa ja lentopallossa.
Kipinän koripallon edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Äänekosken liikuntatalolla. Se osallistui vuoden 2019 Suomen cupiin ja nousi valtakunnalliseen I-divisioona B:hen kaudeksi 2020–2021 muun muassa Sami Mäntymaan edustamana.
Koivistonkyläläisiä on sijoittunut yleisurheilussa SM-mitaleille muita seuroja edustaen. Kipinä oli vuodet 1969–1979 Äänekosken Urheilijoiden alaosasto.
Neiphiu Rio

Neiphiu Rio (s. 11. marraskuuta 1950) on intialainen poliitikko, joka on toiminut Nagalandin pääministerinä neljättä kauttaan vuodesta 2018 alkaen. Aikaisemmin hän on toiminut samassa tehtävässä vuosina 2003–2014. Hän edusti Nagalandin osavaltiota Lok Sabhassa 2014–2018.
Rio valittiin ensimmäistä kertaa Nagalandin osavaltioparlamenttiin vuonna 1989, minkä jälkeen hän toimi osavaltiohallituksessa valtioministerinä vuoden. Intian kongressipuolueeseen kuuluessaan hän oli Nagalandin sisäministeri vuosina 1998–2002. Hän erosi tehtävästään pettyneenä osavaltiopääministeri S. C. Jamiriin, joka ei pystynyt käsittelemään nagojen ja Intian välistä kiistaa. Hän siirtyi Naga People’s Front -puolueeseen, jonka edustajana hänet valittiin Nagalandin pääministeriksi 2003. Hänen ensimmäinen kautensa keskeytyi vuonna 2008, jolloin Intian hallitus julisti Nagalandiin poikkeustilan. Samana vuonna järjestetyssä osavaltiovaalissa hän saavutti voiton, jonka seurauksena hänen kautensa pääministerinä jatkui. Hän jätti perustamansa Naga's People Frontin vuonna 2018 liittymällä Nationalist Democratic Progressive Partyyn, jonka ehdokkaana hänet valittiin pääministeriksi neljännen kerran.
Enid (nimi)

Enid on naisen etunimi, joka pohjautuu kymrin eli walesin kielen sanaan "enaid" tai "enit". Edellinen tarkoittaa sielua ja elämää, jälkimmäinen kangaskiurua.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Enid on kesäkuuhun 2020 mennessä ollut Suomessa etunimenä noin 60–80 naisella.
Lukáš Rousek

Lukáš Rousek (s. 20. huhtikuuta 1999 Ostrov nad Ohří, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-joukkue HV71:ssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura.
Seuraura.
Rousek on HC Letňanyn kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Kaudella 2016–2017 Rousek voitti koko Tšekin B-nuorten sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 37+45=82 sekä tehotilaston lukemalla +39. Hän jakoi myös viidellä osumallaan sarjan alivoimamaalipörssin voiton HC Kladnon Matyáš Filipin kanssa.
Kaudeksi 2017–2018 Rousek siirtyi HC Sparta Prahan organisaatioon. Hän debytoi seuran Extraliga-joukkueessa, jossa Rousek pelasi 26 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Rousek teki Extraliga-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 10. syyskuuta 2017 HC Dukla Jihlavaa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.01 minuuttia. Rousek keräsi myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Petr Kalinann tekemään maaliin. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden ottelun lainalla Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan HC Litoměřicessa sekä neljä ottelua sarjatasoa alempana 2. česká hokejová ligaa kasvattajaseurassaan HC Letňnanyssa. Ison osan kaudestaan Rousek pelasi vielä myös Spartan A-nuorissa. Kaudella 2018–2019 hän teki Extraligassa 34 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+3=5. Hän teki ensimmäisen Extraliga-maalinsa 28. joulukuuta 2018 HC Pardubicea vastaan. Rousek oli pudotuspeleissä Spartan paras pistemies. Hän pelasi kauden aikana myös 16 ottelua lainalla 1. ligan HC Litoměřicessa.
Buffalo Sabres varasi Rousekin "yli-ikäisenä" (20 vuotta) kuudennella kierroksella 160. pelaajana . Kaudella 2019–2020 hän teki Extraligassa 52 runkosarjaottelussa tehot 14+15=29. Rousek jakoi Spartan sisäisen maalipörssin toisen sijan Jan Košťálekin kanssa edellään Michal Řepík.
Rousek teki NHL-debyyttinsä 28. maaliskuuta 2023 kotiottelussa Montreal Canadiensia vastaan. Hänet merkittiin Sabresin kolmosketjuun Tyson Jostin ja Victor Olofssonin viereen. Rousek sai ottelussa 9.03 minuuuttia peliaikaa. Hän teki ottelussa NHL-uransa avausmaalin ensimmäisessä vaihdossaan ensimmäisellä laukauksellaan. Rousek sai myös ottelussa syöttöpisteen. 
Maajoukkueura.
Rousek pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Yhteensä hän on pelannut 20 nuorten ja kolme poikien maaottelua. Tšekin A-maajoukkueessa Rousek on pelannut kymmenen ottelua ilman tehopisteitä. Hän sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa Beijer Hockey Gamesin avausottelussa 7. helmikuuta 2019 Tukholman Hovetissa turnauksen isäntäjoukkue Ruotsia vastaan. Rousek merkittiin Tšekin 13. hyökkääjäksi.
Muuta.
Rousekin isä Martin pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Tšekkoslovakian liigassa ja Extraligassa yhteensä 570 ottelua. Hän loi pääsarjauraa myös Tanskassa ja Latviassa.
Daisy (nimi)

Daisy on englanninkielinen naisen etunimi. Se on luontoaiheinen nimi, joka tarkoittaa kaunokaista tai (amerikanenglannissa) päivänkakkaraa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Daisy on syyskuuhun 2023 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä yhteensä 352 naisella.
Nimipäivät.
Vuosina 1986–1992 Daisylla oli Ruotsin almanakassa nimipäivä 25. kesäkuuta.
Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa koirien nimipäiväkalenterissa Daisyn nimipäivä on 16. kesäkuuta.
Hiroko Nakamura

Hiroko Nakamura (; alun perin "Hiroko Fukuda"; 25. heinäkuuta 1944 Yamanashin prefektuuri – 26. heinäkuuta 2016) oli japanilainen pianisti.
Elämä ja ura.
Nakamura aloitti pianotunneilla käymisen neljävuotiaana. Myöhemmin hän sai ohjausta Leonid Kotšanskilta valmistautuakseen kansalliseen musiikkikilpailuun, jossa voitti ensipalkinnon vuonna 1958. Vuonna 1960 Nakamura pääsi Tokion musiikkikonservatorioon ja teki debyyttinsä orkesterin kanssa toimimalla solistina Ludwig van Beethovenin 1. pianokonserton esityksessä. Hän pääsi saavuttamansa menestyksen turvin kansainväliselle kiertueelle NHK-sinfoniaorkesterin solistina. Vuosi myöhemmin hän piti Tokiossa ensimmäisen sooloresitaalinsa. 
Nakamura lähti vuonna 1962 Yhdysvaltoihin, jossa opiskeli Juilliard Schoolissa Rosina Lhévinnen luokalla. Yhdysvalloista hän siirtyi Varsovaan, jossa opiskeli Zbigniew Drzewieckin johdolla ja osallistui vuoden 1965 kansainväliseen Frédéric Chopin -pianokilpailuun. Nakamura pääsi kilpailussa neljännelle sijalle ja sai nuorimpana finalistina Chopin-stipendisäätiön palkinnon. Chopin-kilpailun jälkeen hän täydensi opintojaan Nikita Magaloffin johdolla ja jälleen Juilliard Schoolissa. 
Nakamura esiintyi uransa aikana monissa maissa, kuten Neuvostoliitossa/Venäjällä, Puolassa, muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Erityistä suosiota hän saavutti Venäjällä tekemillään esiintymisillä. Hänen ohjelmistoonsa kuului esimerkiksi Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Claude Debussyn, Georg Friedrich Händelin, Franz Lisztin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Sergei Prokofjevin, Sergei Rahmaninovin, Robert Schumannin ja Pjotr Tšaikovskin teoksia. Nakamura oli aktiivinen kamarimuusikko ja muodosti duon pianisti Sergei Dorenskin kanssa. Hän teki kymmeniä levytyksiä eri yhtiöille. 
Nakamura istui monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa, esimerkiksi Chopin-kilpailussa vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Hän kirjoitti myös neljä musiikkiaiheista kirjaa. Hänellä oli Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristi.
Yksityiselämä.
Nakamuran mies oli kirjailija Kaoru Shōji.
Nakamura ilmoitti vuonna 2015 sairastuneensa suolistosyöpään, mutta jatkoi musiikillista toimintaansa hoitojen lomassa. Hän kuoli sairauteensa 72-vuotiaana. Kaksi päivää kuoleman jälkeen Nakamuralle pidettiin hautajaiset, joihin osallistuivat vain lähisukulaiset.
Rosina Lhévinne

Rosina Lhévinne (o.s. "Bessie"; 29. maaliskuuta 1880 Kiova – 9. marraskuuta 1976 Glendale, Kalifornia) oli Venäjällä varttunut, yhdysvaltalaistunut pianisti ja pianopedagogi. Hän oli yksi viimeisistä 1800-luvun venäläisen pianoperinteen edustajista. Hänellä oli monia maineikkaita oppilaita, kuten Van Cliburn, John Browning, Misha Dichter, Adele Marcus, Ralph Votapek, Martin Canin, David Bar-Ilan, James Levine ja Arthur Gold.
Elämä ja ura.
Varhainen ura.
Lhévinne muutti perheineen Moskovaan vuonna 1881 tai 1882, koska Kiovassa oli väkivaltaisiksi yltyneitä antisemitistisiä mellakoita. 6-vuotiaana Lhévinne aloitti yksityisen pianonsoiton opiskelun kotonaan. 9-vuotiaana hän pääsi Moskovan konservatorioon, jossa hänen opettajinaan toimivat Remesov ja Vasili Safonov. Julkisen debyyttinsä orkesterin kanssa hän teki 15-vuotiaana toimimalla solistina Frédéric Chopinin 1. pianokonserton esityksessä. Opiskeluaikana toisensa tapasivat Rosina ja Josef Lhévinne, jotka avioituivat viikko Rosinan valmistumisen (1898) jälkeen. Valmistumisensa yhteydessä Rosina Lhévinne sai konservatorion kultamitalin. 
Ensimmäisen avioliittovuoden aikana Lhévinnet tekivät ensimmäisen yhteisen esiintymisensä pianoduona Moskovassa. Pari asui Tbilisissä (1899–1901) ja Berliinissä (1901) ennen paluuta Moskovaan vuonna 1902. Pariskunnan ensimmäinen lapsi syntyi Pariisissa vuonna 1906. Lhévinnet tekivät yhteisen Yhdysvaltain-debyyttinsä Chicagossa helmikuussa 1907. Rosina keskittyi etenkin tukemaan miehensä kiertueuraa pitkin Eurooppaa ja Yhdysvalloissa. Lopulta perhe asettui Berliinin Wannseehen, jossa puolisot joutuivat internoiduiksi Venäjän kansalaisuutensa takia ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Pariskunnan toinen lapsi syntyi Berliinissä vuonna 1918. 
Ura Yhdysvalloissa.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lhévinnet muuttivat Yhdysvaltoihin ja asettuivat Queensin Kew Gardensiin. Vuonna 1924 molemmat kutsuttiin Juilliard Graduate Schoolin henkilökunnan jäseniksi. Joulukuussa 1944 Rosina Lhévinne jäi leskeksi. Hän muutti Queensista Manhattanille, lisäsi opiskelijamääräänsä ja sai kasvavaa mainetta opiskelijoidensa alkaessa saavuttaa voittoja kansallisissa sekä kansainvälisissä pianokilpailuissa. Omaa soolouraansa pianistina Lhévinne alkoi luoda vuonna 1956, jolloin esitti Aspenin festivaaliorkesterin kanssa Wolfgang Amadeus Mozartin 21. pianokonserton. Seuraavien kausien aikana Lhévinne esiintyi eri orkesterien kanssa ympäri maata.
Tammikuussa 1963 Lhévinne esitti Leonard Bernsteinin johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa neljässä esityksessä Chopinin ensimmäisen pianokonserton, jonka solistina oli tehnyt orkesteridebyyttinsä jo lapsena. Vuoden 1963 esitykset osoittautuivat suuriksi arvostelumenestyksiksi. Lhévinne opetti Juilliard Schoolissa vielä kaudella 1975–1976. Hän kuoli tyttärensä kotona Kaliforniassa 96-vuotiaana syksyllä 1976. 
Lhévinnen kuoltua Juilliard Schoolin silloinen johtaja Peter Mennin luonnehti tätä yhdeksi vuosisadan suurimmista pedagogeista.
Mehdi Bourabia

Mehdi Bourabia (s. 7. elokuuta 1991 Dijon, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Sassuoloa.
Bourabia pelasi ensimmäiset pääsarjaottelunsa kaudella 2009–2010 ranskalaisseura Grenoblessa ja on Ranskan jälkeen pelannut Bulgariassa, Turkissa ja kesästä 2018 alkaen Italiassa. Turkkilaisseura Konyasporissa hän pelasi kaudella 2017–2018 Eurooppa-liigassa kuusi ottelua ja teki yhden maalin. Ensimmäisellä kaudellaan Italian Serie A:ssa hän pelasi Sassuolon joukkueessa 32 ottelua, joista avauskokoonpanossa 21 ottelussa. Hän teki maalin toukokuussa 2019 Torinoa vastaan, ja samassa ottelussa hänet ajettiin ulos kentältä kahden varoituksen seurauksena jo 29 minuutin pelin jälkeen. Kaudella 2019–2020 hän on pelannut kahdeksan Serie A -ottelua. Hän teki maalin kesäkuussa 2020 Atalantaa vastaan, ja samassa ottelussa hän teki myös oman maalin.
Bourabia on pelannut Marokon maajoukkueessa kahdeksan maaottelua lokakuusta 2018 alkaen. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi 58 minuuttia ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Namibiaa vastaan.
Sergei Dorenski

Sergei Leonidovitš Dorenski (; 1931 Moskova – 26. helmikuuta 2020) oli venäläinen pianisti ja pianopedagogi.
Dorenski opiskeli Moskovan konservatoriossa Grigori Ginzburgin johdolla ja valmistui vuonna 1957. Vuonna 1955 hän sai ensipalkinnon Maailman nuorison ja opiskelijoiden festivaalissa järjestetyssä kilpailussa Varsovassa. Vuonna 1957 hän saavutti toisen sijan kansainvälisessä pianokilpailussa Rio de Janeirossa. Moskovan konservatoriosta valmistuttuaan Dorenski ryhtyi itse opettamaan siellä. Hänestä tuli konservatorion pianonsoiton laitoksen dekaani vuonna 1978. Dekaanin asemassa hän toimi vuoteen 1997, ja vuonna 2007 hän nousi uudemman kerran pianonsoiton laitoksen johtoon. Dorenskin johdolla opiskelivat muiden muassa Nikolai Luganski, Denis Matsujev, Aleksandr Štarkman, Olga Kern, Fjodor Amirov, Andrei Pisarev, Jekaterina Metšetina, Vadim Rudenko, Viktorija Kortšinskaja-Kogan ja Pavel Nersessian. Dorenski toimi tuomarina esimerkiksi Tšaikovski-kilpailussa, Chopin-pianokilpailussa ja Hamamatsun pianokilpailussa. Hänen levyttämiinsä teoksiin kuuluvat Sergei Rahmaninovin "Rapsodia Paganinin teemasta", George Gershwinin "Rhapsody in Blue" ja Samuel Barberin pianokonsertto.
Vuonna 1988 Dorenski sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Ystävyyden kunniamerkin hän sai vuonna 2007, ja Japanista hän sai vuonna 2015 Nousevan auringon ritarikunnan kultaisen säteen ruusukuviolla.
Peter Mennin

Peter Mennin (alun perin "Mennini"; 17. toukokuuta 1923 Erie, Pennsylvania – 17. kesäkuuta 1983 New York, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten uusklassistisista sinfonisista teoksistaan.
Mennin opiskeli Oberlin Collegessa ja Eastman School of Musicissa. Hän sai ensimmäisen George Gershwinin muistopalkinnon toisella sinfoniallaan (1945). Mennin opetti vuosina 1947–1958 Juilliard Schoolissa. Vuosina 1958–1962 hän toimi Peabody-instituutin johdossa Baltimoressa ja vuosina 1962–1983 Juilliard Schoolin puheenjohtajana. 
Mennin sävelsi kaikkiaan yhdeksän sinfoniaa. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu konserttoja ja muita orkesteriteoksia. Kamarikokoonpanoille ja soolosoittimille hän sävelsi esimerkiksi kaksi jousikvartettoa ja pianosonaatin. Vokaaliteosten joukossa on "Cantata de Virtute" (1968–1969) kertojalle, solisteille, kuorolle ja orkesterille.
Saaresjärvi

Saaresjärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Josef Jiří Kolár

Josef Jiří Kolár (1812–1896) oli tšekkiläinen näytelmäkirjailija. Hän oli pitkään tšekkiläisen kansallisteatterin näyttelijänä ja ohjaajana. Hän on julkaissut useita näytelmiä, kuten "Žižková smrt" ('Žižkan kuolema', 1850), "Mistr Jeroným" (kiellettiin aluksi, julkaistiin 1886).
Pierluigi Gollini

Pierluigi Gollini (s. 18. maaliskuuta 1995 Bologna) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa kaudella 2023–2024 Italian Serie A:ssa pelaavaa Napolia lainalla saman sarjan Atalantasta.
Gollini pelasi vuosina 2012–2014 englantilaisseura Manchester Unitedin junioreissa. Hän palasi Italiaan kesällä 2014 ja pelasi Hellas Veronassa kahden kauden aikana 29 Serie A -ottelua. Kesällä 2017 hän siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Aston Villaan, jossa hän pelasi 20 liigaottelua. Tammikuussa 2018 hän siirtyi italialaisseura Atalantaan, aluksi lainalle. Atalantassa hän on pelannut 89 Serie A -ottelua ja kymmenen Mestarien liigan ottelua. Kaudella 2021–2022 hän oli lainalla englantilaisseura Tottenhamissa mutta pääsi pelaamaan vain cup-otteluissa ja kansainvälisissä peleissä. Kaudeksi 2022–2023 hän lähti lainalle Fiorentinaan ja pelasi kauden kolme ensimmäistä Serie A -ottelua mutta jäi sen jälkeen liigassa varamaalivahdiksi. Tammikuussa 2023 hän siirtyi lainalle Napoliin, jossa pelasi loppukauden aikana neljä Serie A:n ottelua seuran voittaessa Italian-mestaruuden.
Gollini on pelannut useissa Italian nuorisomaajoukkueissa. Italian A-maajoukkueessa hän pääsi vaihdosta kentälle marraskuussa 2019 Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan pelatun EM-karsintaottelun lopussa.
Konrad von Würzburg

Konrad von Würzburg (1220-luku – 1287) oli keskiyläsaksankielinen runoilija. Hän oli etevä runokielen ja runomuodon käyttäjä. Konradin laajin teos on "Troijan sota", joka sisältää kaikkiaan 60 000 säettä. Teoksen lopun on kirjoittanut toinen runoilija. Konrad kirjoitti muun muassa Pyhää Silvesteriä ja Pyhää Aleksiusta käsittelevät legendat. Parhaat Konradin lyhyemmistä kertomuksista ovat "Otto mit dem Barte" ja "Engelhart und Engeltrut". "Die goldene Schmiede" on ylistyslaulu Neitsyt Mariasta.
Józef Korzeniowski

Józef Korzeniowski (1797–1863) oli puolalainen kirjailija. Hän oli ensin Kremenetsin puolalaisen lyseon ja sen jälkeen Kiovan yliopiston professorina sekä myöhemmin Puolan kuningaskunnan koulujen tarkastajana ja 1861–1863 Puolan kansanvalistusdepartementin päällikkönä. 
Korzeniowski oli hyvin tuottelias näytelmä- ja novellikirjailija. Hänen näytelmänsä, joista paras on "Karpaccy górale" ('Karpaatin vuoristolaiset', 1842), ovat olleet suosittuja. Korzeniowskin novelleista mainittava on esimerkiksi "Krewni" ('Sukulaiset', 1857). Hän on tarkka havainnontekijä ja hyvä tyyliniekka, mutta jokseenkin kylmä ja väritön. Korzeniowski on ensimmäinen huomattava realisti puolalaisessa kirjallisuudessa.
August Kopisch

August Kopisch (1799–1853) oli saksalainen taidemaalari ja runoilija. Hän suoritti taideopintonsa Prahan ja Wienin taideakatemioissa ja harjoitti maalaustaidetta Dresdenissä 1819–1822, kunnes käteen syntynyt vika esti häntä maalaamasta.
Kopisch lähti silloin Italiaan ja alkoi kirjoittaa runoja. Taitavana uimarina hän löysi yhdessä Ernst Friesin kanssa Caprin kuuluisan Sinisen luolan. Merkittävimmät Kopischin kirjallisista tuotteista ovat hänen tonttu- ja peikkolaulunsa, jotka vastaavat lasten mieltä, vaikka niitä ei ole suoranaisesti kirjoitettu lapsille. Kopischin kootut teokset julkaisi 1856 Carl Bötticher.