Henrik II (Ranska)

Henrik II (31. maaliskuuta 1519 Saint-Germain-en-Laye, Ranskan kuningaskunta – 10. heinäkuuta 1559 Hôtel de Tournelles, Pariisi) oli Orléansin herttua vuosina 1519–1547 ja Ranskan kuningas vuosina 1547–1559. 
Suku.
Hän oli kuningas Frans I:n ja tämän ensimmäisen puolison, kuningatar, Bretagnen herttuatar Clauden nuorempi poika. 
Hänellä oli kuusi sisarusta. Orléansin herttua Henrik lähetettiin veljensä kruununperijä, dauphin Bretagnen herttua François III:n kanssa panttivangiksi Espanjaan vuonna 1526, ja hän palasi Ranskaan vasta vuonna 1530 Cambrain rauhan solmimisen jälkeen. Kun dauphin François kuoli naimattomana ja lapsettomana 18-vuotiaana vilustuttuaan "jeu de paume" -pelin jälkeen elokuussa 1536, Orléansin herttua Henrikistä tuli valtaistuimen perillinen. Henrikin ja hänen isänsä välisiä vahvoja mielipide-eroja korosti Henrikin rakastajattaren Diane de Poitiersin ja kuninkaan rakastajattaren Étampesin herttuatar Anne de Pisseleu d'Heillyn välinen kilpailu sekä Henrikin jatkuva tuki Ranskan konnetaabeli Anne de Montmorencylle, joka oli menettänyt kruunun suosion.
Kuningas.
Hän jatkoi kuninkaaksi vuonna 1547 tultuaan isänsä taistelua Habsburg-sukua vastaan, teki liiton Morits Saksilaisen ja muiden Saksan protestanttien kanssa vuonna 1552 ja voitti siten Metzin, Toulin ja Verdunin hiippakuntineen Pyhältä saksalais-roomalaiselta keisarikunnalta. 
Sodittuaan muualla vähemmän menestyksekkäästi Henrik solmi keisari Kaarle V:n kanssa vuonna 1556 Vaucellesin välirauhan, mutta aloitti kohta uudestaan sodan Espanjan kuningas Filip II:ta vastaan. Ranskalaisten joukot kärsivät tappion Italiassa sekä Alankomaissa St. Quentinin ja Gravelingenin taisteluissa vuonna 1557 ja 1558, mutta he valloittivat sen sijaan Espanjan kanssa liittoutuneelta Englannilta Calais’n vuonna 1558. Cateau-Cambrésis’n rauha solmittiin vuonna 1559. 
Ranskassa Henrik vainosi ankarasti kerettiläisinä pidettyjä protestantteja. Hän käski Pariisin parlamenttia vuonna 1547 asettamaan erityisen valiokunnan, Chambre Ardenten, jonka tehtävänä oli kerettiläisten silmälläpito. Henrik myös julkaisi useita protestantteja vastaan suunnattuja ankaria käskykirjeitä, kuten Écouenin ediktin vuonna 1559. 
Hän oli tuhlaileva ja nautinnonhaluinen ja oli suosikkiensa, etenkin häntä 20 vuotta vanhemman rakastajattarensa Diane de Poitiers'n johdeltavana. Henrikin maine on kärsinyt kilpailussa isänsä halltusajan loiston kanssa, ja hänen melankolisuutensa teki hänen luonteestaan ​​epäsympaattisen. Vaikka hän jatkoi monia isänsä politiikan linjauksia, hän erotti useat isänsä ministerit ja nosti Montmorency- ja Guise-suvun suosioon.
Avioliitto ja jälkeläiset.
Hänen puolisonsa oli firenzeläinen aatelisnainen Caterina de’ Medici (1519–1589), joka oli Urbinon herttua Lorenzo de' Medicin ja Madeleine de La Tour d'Auvergnen tytär. Huolimatta ei-kuninkaallisesta syntyperästään 14-vuotias Caterina oli äärimmäisen varakas ja kilpailtu naimakauppa. Heidät vihittiin Saint-Ferréol les Augustins kirkossa Marseille'ssa 28. lokakuuta 1533 Medici-sukuisen paavi Klemens VII:n läsnäollessa.
Nuori 14-vuotias Orléansin herttua Henri ei osoittanut kiinnostusta puolisoaan Catherinea kohtaan, sen sijaan hänellä oli avoimesti rakastajattaria. Avioliiton kymmenen ensimmäisen vuoden aikana kuningasparille ei syntynyt lasta. Vuonna 1537 Henrillä oli lyhyt suhde Filippa Ducin kanssa, joka synnytti tyttären, jonka tämä julkisesti tunnusti. Tämä osoitti, että Henri oli hedelmällinen ja tämä lisäsi epätoivoisen Catherinen paineita tulla raskaaksi. Herttua Henri aloitti suhteen 35-vuotiaan hovinaisen Diane de Poitiers'n kanssa vuonna 1534. Äärimmäisen itsevarma, kypsä ja älykäs Diane jätti Catherinen voimattomaksi puuttua mitenkään asiaan. Rakastajatar päätti jopa Henrikin lasten koulutuksesta vuoteen 1551 asti. Henrik istui Dianen polvella ja hyväili tätä julkisesti hovin tilaisuuksissa. Kreivitär Diane kuitenkin vaati, että Henri makaisi myös Catherinen kanssa tuottaakseen valtaistuimelle perillisiä.
Heille syntyi kymmenen lasta:
Henrik II:lla oli myös kolme aviotonta lasta:
Italialaistaustaisen Filippa Ducin, dame de Coyn (1520– ennen 1586) kanssa, jonka hän oli tavannut Italian sotaretkellään 1537
Lady Janet Stewart Flemingin "La Belle Écossaise" (1502–1562) kanssa, joka oli Skotlannin Jaakko IV:n ja tämän neljännen rakastajattaren Agnes Isabella Ramsay Buchanin avioton tytär:
Nicole de Savignyn kanssa:
Kuolema ja perintö.
Henrik II haavoittui 30. kesäkuuta tyttärensä Elisabet de Valois'n ja Filip II:n hääjuhlallisuuksiin liityneissä Place des Vosges'n lähellä järjestetyissä turnajaisissa tapahtuneessa onnettomuudessa, jolloin hänen kasvoihinsa murskautui puukeihäs ja silmään uppoutui yksi säle. Hän kantoi peitsessään nauhaa, jossa oli hänen rakastajattarensa Diane de Poitiers'n mustavalkoiset värit. Lääkäreitten ponnisteluista huolimatta, joista yksi oli kuuluisa kirurgi Ambroise Paré, silmä tulehtui ja aiheutti 40-vuotiaan Henrikin kuolemaan johtaneen sepsiksen 10. heinäkuuta 1559. Kuolinsyy oli aivoihin saakka ulottunut tulehtunut paise, joka teki Henrikin lopulta sokeaksi ja houreiseksi.
Hänet haudattiin Saint-Denis'n basilikaan, johon leskikuningatar Catherine määräsi jo vuonna 1559 arkkitehti Francesco Primaticcion suunnittelemaan pyöreän hautakappelin, joka valmistui osittain vuoteen 1589 mennessä, purettiin vuonna 1719 sekä loisteliaan kaksikerroksisen hautamonumentin useine sitä ympäröivine veistoksineen, joka kuitenkin jäi toteuttamatta täydessä mitassaan kun Ranskan kruunun rahavarat loppuivat vuoden 1585 sisällissodan aikana. Yli kaksisataa vuotta myöhemmin Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1793, väkijoukko ryösti hautaholvin ruumisarkut ja heitti Henrikin sekä kuningatar Catherinen luut samaan kuoppaan muiden Ranskan kuninkaiden ja kuningattarien kanssa.
Ranskan kuninkaaksi tuli vanhin poika 15-vuotias Frans II, joka kuoli jo 16-vuotiaana. Seuraavat pojat Kaarle IX ja Henrik III seurasivat tämän jälkeen toisiaan valtaistuimelle.