tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Glenn Cornick

Glenn Douglas Barnard Cornick (23. huhtikuuta 1947 Barrow-in-Furness, Cumbria, Iso-Britannia – 29. elokuuta 2014) oli brittiläinen muusikko, joka toimi Jethro Tullin alkuperäisbasistina. Hänen bassokuvioitaan on arvostettu korkealle yhtyeen historiassa, esimerkiksi kappaleessa "Bouree".
Muutettuaan Blackpooliin hän liittyi vuonna 1966 Jethro Tullin esiasteeseen, seitsenhenkiseen soul-yhtyeeseen John Evan's Smash. Yhtye matkusti Lutoniin Lontoon lähistölle paremman suosion toivossa, mutta kun suosiota ei alkanut tulla, suurin osa yhtyeestä palasi pohjoiseen. Cornick ja laulaja-huilisti Ian Anderson kuitenkin jäivät ja perustivat Jethro Tullin paikallisten muusikoiden, kitaristi Mick Abrahamsin ja rumpali Clive Bunkerin, kanssa. 
Cornick oli mukana vuoden joulukuuhun 1970 ja soitti yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla. Toisin kuin yhtyeen muut jäsenet hän tapasi juhlia kiertueilla ja jammailla muiden bändien kanssa. Lopulta Cornick lähti yhtyeestä manageri Terry Ellisin pyynnöstä ja levy-yhtiö Chrysalisin kannustamana. 
Jethro Tullin jälkeen hän perusti Wild Turkeyn, joka nautti levyillään ja kiertueilla pienimuotoista suosiota. Yhtyeen hajottua 1970-luvun puolivälissä hän muutti Yhdysvaltoihin ja lyhytaikaisen Paris-yhtyeen jälkeen hän lopetti musisoinnin yli kymmeneksi vuodeksi, jona aikana hän toimi ruokafirman myyntipäällikkönä.
2000-luvulla Cornick palasi musiikkimaailmaan kokoamalla uudelleen Wild Turkeyn, joka julkaisi muun muassa albumin "Live in Edinburgh" (2001). Cornick osallistui usein erilaisiin Jethro Tullin fanikokoontumisiin ympäri maailmaa.
Treuhandanstalt

Treuhandanstalt, lyhyemmin Treuhand, oli Saksan liittotasavallan laitos, jonka tehtävänä oli Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen yksityistää tai vaihtoehtoisesti lakkauttaa Saksan demokraattisen tasavallan valtio-omisteiset yritykset (Volkseigener Betrieb) markkinatalouden oppien mukaan ja varmistaa yritysten kilpailukyky sekä tehokkuus (§ 8 Treuhandgesetz). Laitos toimi liittotasavallan finanssiministeriön alaisuudessa. Se perustettiin vuonna 1990 ja lakkautettiin vuonna 1994. 
Treuhandanstalt otti haltuunsa noin 8 500 itäsaksalaista VEB-yritystä, jotka työllistivät yhteensä noin neljä miljoonaa työntekijää. Se oli aikansa suurin holding-yhtiö. Laitos sai osakseen kritiikkiä molemmin puolin Saksaa tarpeettomista yritysalasajoista sekä varojen väärinkäytöstä ja tuhlauksesta. Yksi sen johtajista, Detlev Karsten Rohwedder, salamurhattiin vuoden 1991 huhtikuussa toimittuaan virassaan alle yhdeksän kuukautta.
Margaret Abbott

Margaret Ives Abbott (15. kesäkuuta 1878 – 10. kesäkuuta 1955) oli yhdysvaltalainen golfaaja, joka voitti olympiakultaa Pariisin olympialaisissa 1900. Abbott oli ensimmäinen yhdysvaltalainen naisolympiavoittaja.
Adolphe-Basile Routhier

Adolphe-Basile Routhier (8. toukokuuta 1839 – 27. kesäkuuta 1920) oli kanadalainen tuomari, kirjailija ja lyyrikko. Hänen ansioihinsa kuuluu muun muassa alkuperäisten ranskankielisten sanoitusten kirjoittaminen Kanadan nykyiseen kansallislauluun "O Canada".
Routhier´n suku on peräisin Ranskasta Saintongen alueelta. Hän opiskeli Petit Séminaire de Sainte-Thérèsessa 1850–1858. Äiti kaavaili hänelle pappisuraa, mutta hän opiskeli kuitenkin juristiksi Quebecin Université Lavalissa. Tuomarinuransa ohella Routhier kirjoitti ahkerasti. Sekä "Le centurion" että "Paulina" olivat aikansa suursuosikkeja, ja "Le centurion" käännettiin monelle kielelle.
Hella Haasse

Hella Serafia Haasse (2. helmikuuta 1918 Batavia, Alankomaiden Itä-Intia – 29. syyskuuta 2011) oli alankomaalainen kirjailija, joka julkaisi muun muassa historiallisia romaaneja.
Haasse syntyi 1918 Alankomaiden Itä-Intiassa Bataviassa eli nykyisessä Jakartassa. Monet hänen teoksistaan käsittelivätkin Alankomaiden ja Indonesian suhdetta. Lukion jälkeen Haasse muutti Alankomaihin ja julkaisi siellä vuonna 1945 ensimmäisen teoksensa, runokokoelman "Stroomversnelling".
Haassen esikoisromaani oli vuonna 1948 ilmestynyt "Oeroeg". Seuraavana vuonna ilmestynyt "Het woud der verwachting" on yksi Haassen tunnetuimmista romaaneista. Se kertoo Orléansin herttuasta Kaarlesta, joka joutuu vuonna 1415 englantilaisten vangiksi. Hänen romaaneitaan ovat muiden muassa myös "Een nieuwer testament" (1966) ja "Mevrouw Bentinck of Onverenigbaarheid van karakter" (1978). Haasse palkittiin 1981 Constantijn Huygens -palkinnolla ja 1983 P. C. Hooft -palkinnolla. Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka ja julkaisi romaanin "Sleuteloog" vielä 2002. Kaksi vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Hollanninkielisen kirjallisuuden palkinto elämäntyöstä. Haassesta tehtiin vuonna 1988 Utrechtin yliopiston kunniatohtori.
Haasse kuoli syyskuussa 2011 lyhyen sairauden jälkeen.
Jouko Soini

Jouko Allan Soini (s. 2. maaliskuuta 1956 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Soini edusti Suomea kolmessa A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa. Hän voitti Helsingin Jalkapalloklubin riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1978 ja 1981.
Damian Lewis

Damian Watcyn Lewis (s. 11. helmikuuta 1971 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, juontaja ja tuottaja. Hän esitti Richard Wintersiä HBO:n minisarjassa "Taistelutoverit" (2001), josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden sekä Nicholas Brodya Showtimen sarjassa "Isänmaan puolesta" (2011–2014), josta hänet palkittiin Primetime Emmyllä ja Golden Globella. Hän näyttelee Bobby Axelrodia televisiosarjassa "Billions" (2016–) ja hän näytteli Steve McQueeniä elokuvassa "Once Upon a Time in Hollywood" (2019).
Lewis opiskeli Eton Collegessa ja Guildhall School of Music and Dramassa. Hän aloitti ammattiuransa Royal Shakespeare Companyn näyttelijänä ja esiintyi muun muassa "Hamletissa". 
Lewis oli naimisissa näyttelijä Helen McCroryn kanssa vuodesta 2007 tämän kuolemaan saakka 2021. Heillä on kaksi lasta. Damien Lewis on ollut vuodesta 2021 parisuhteessa The Dead Weather- ja The Kills -yhtyeen laulajan Alison Mosshartin kanssa.
Claudia Nystad

Claudia Nystad (o.s. Künzel, s. 1. helmikuuta 1978 Zschopau) on saksalainen entinen maastohiihtäjä. Hän on myös Saksan armeijan sotilas. Hän on voittanut kuusi olympia- ja viisi maailmanmestaruusmitalia.
Vuoden 2002 olympialaisissa hän oli sprintissä neljäs ja otti viestissä kultaa. 2006 talviolympialaisissa hän otti hopeaa sekä sprintistä että viestistä ja oli kuudes 30 km:n kisassa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti kultaa joukkuesprintissä Evi Sachenbacher-Stehlen kanssa ja sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 16. Nystad oli mukana myös Saksan hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 Nystad hiihti kolmannen osuuden Saksan olympiapronssia saavuttaneessa joukkueessa. 
Maailmancupissa Nystad on voittanut 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun Otepäässä 10. tammikuuta 2004 ja 2,5 kilometrin vapaan tyylin kilpailun Bormiossa 14. maaliskuuta 2008. Lisäksi hän on ollut kuusi kertaa toinen ja 13 kertaa kolmas.
Kesällä 2005 hän avioitui norjalaisen valmentajan Trond Nystadin kanssa.
Kesällä 2007 Künzel luovutti vuoden 2002 talviolympialaisista voittamansa kultamitalin "Hansel und Gretel" -säätiölle, joka toimii hyväksi käytettyjen lasten puolesta.
Ulla Procopé

Ulrika (Ulla) Eleonora Matilda Procopé-Nyman (17. marraskuuta 1921 Helsinki – 21. joulukuuta 1968 Teneriffa) oli suomalainen muotoilija. Hän on Suomen taideteollisuuden kultakauden merkittävimpiä muotoilijoita, ja hän käsitteli erityisesti posliinia.
Ulla Procopén vanhemmat olivat Suomen valkoisen kaartin komentajana 1919–1928 toiminut everstiluutnantti Alexander Fredrik Procopé (1876–1956) ja tämän puoliso Karin Maria o.s. Spåre (1885–1924).
Procopé valmistui Taideteollisesta keskuskoulusta 1948 ja työskenteli Arabialla valmistumisestaan melkein kuolemaansa asti vuoteen 1966. Hän erikoistui käyttökeramiikkaan ja suunnitteli monia astiastoja. Procopé suunnitteli sekä astioiden muodon että koristeluja. Tunnettuja Procopén suunnittelemia astiastoja ovat ruskeansävyinen "Ruska" sekä sinisellä käsinmaalattu "Valencia".
Procopé toimi matalalla profiililla aikana, jolloin monista muotoilijoista tuli kansainvälisesti kuuluisia. Hänen suunnittelemansa astiat ovat kuitenkin suomalaisten tuntemia.
Procopé kuoli 47-vuotiaana Teneriffalla ammattiperäiseen kivipölykeuhkoon, johon hän oli sairastunut Arabian tehtaalla.
Lohjan paperitehdas

Lohjan paperitehdas oli Lohjan Pitkäniemessä vuosina 1906–2015 toiminut paperitehdas, joka valmisti erikoispapereita. Tehtaan viimeinen omistaja oli eteläafrikkalainen Mondi Group vuodesta 2008.
Historia.
Vuonna 1906 kamariherra Hjalmar Linder perusti sulfaattiselluloosaa tuottavan tehtaan Lohjan Pitkäniemeen. Yhtiön nimeksi tuli tuolloin Lojo Cellulosafabriks Ab - Lohjan selluloosatehdas. Linder rakennutti tehdasta varten myös Lohjan sähkörautatien.
Vuonna 1929 yhtiö siirtyi Haarlan suvun omistukseen. Tuotanto monipuolistui, kun vuonna 1938 valmistui tehtaan ensimmäinen paperikone. Samana vuonna yhtiön nimeksi tuli Lohja-Kotka Oy. Paperin jalostus tehtaassa alkoi vuonna 1963. Vuonna 1968 yhtiön osakekanta siirtyi Joutseno-Pulpille ja tehtaan nimeksi tuli Joutseno Pulp Lohjan tehtaat.
Sellun valmistus päättyi vuonna 1979 ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli Lohjan Paperi Oy. 1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmene-konserniin. 
Vuonna 2005 UPM-Kymmene Oyj myi tehtaan Loparex Groupin mukana hollantilaiselle pääomasijoittaja ABN Amrolle. Huhtikuussa 2008 Loparex Group ilmoitti myyvänsä Loparex Oy:n ja siihen kuuluvan Lohjan tehtaan eteläafrikkalaiselle Mondi Groupille.
Vuoden 2008 huhtikuussa tehtaalla oli noin 350 työntekijää, ja sen vuosittainen liikevaihto oli noin 100 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2008 Mondi ilmoitti aloittavansa yt-neuvottelut Lohjan paperitehtaalla. Yhtiön aikomuksena oli siirtää tehtaalla toimiva jalostusosasto ulkomaille. Yt-neuvottelut koskivat 200 henkilöä. Tehtaan työntekijämäärä väheni 180 henkilöön. Vuonna 2015 Mondi irtisanoi työntekijät ja lopetti tehtaan kokonaan raskaan tappiollisuuden vuoksi.
Tuotanto.
Tehtaassa on kaksi paperikonetta ja kaksi paperin jatkojalostuskonetta. Paperin jalostuskoneet on suljettu vuonna 2008. Tehdas tuottaa tarraetikettien valmistuksessa käytettäviä irrokepapereita ja muita erikoispapereita. Tehdas on erikoistunut korkealaatuisiin päällystettyihin ja PE-päällystettyihin voimapapereihin ja laajaan valikoimaan erikoispapereita vaativiin käyttötarkoituksiin, joita ovat lääkepakkaukset, elintarvikepakkaukset ja hygieniapaperit.
Tehtaan sellunkuivaus- ja paperikoneet.
Tehtaalla on kaksi paperikonetta. Paperikone PK1 on konekalanterilla ja kahdella päällystysyksiköllä varustettu rainaosaltaan kaksoisviirakone. Puristinosan jälkeen on kuivatinosana kiillotussylinteri (jenkkisylinteri), päällystysyksikkö (Symsizer), päällystysasema, kalanteri, rullaus ja pituusleikkuri. Paperikone PK2 on konekalanterilla ja yhdellä päällystysyksiköllä varustettu tasoviirakone, jossa puristiosan jälkeen on monisylinterikuivaus ja kiillotussylinteri (jenkkisylinteri). Loppuosaltaan kone ei eroa merkittävästi paperikoneesta 1.
Paperikoneiden yhteinen kapasiteetti on noin 70 000 t/a. Sellutehtaan kapasiteetti oli suurimmillaan noin 45 000 t/a.
Garret A. Hobart

Garret Augustus Hobart (3. kesäkuuta 1844 – 21. marraskuuta 1899) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja varapresidentti vuosina 1897–1899.
Hobart oli New Jerseyn senaatin republikaanijäsen vuosina 1876–1882 ja sen presidentti 1881–1882. Hän oli myös ehdolla Yhdysvaltain senaattiin, mutta ei tullut valituksi. Hänestä tuli varapresidentti William McKinleyn voitettua vuoden 1896 presidentinvaalit.
Hobart kuoli 55-vuotiaana 1899 kesken kautensa.
Selena (elokuva)

Selena on yhdysvaltalainen elokuva jonka on ohjannut Gregory Nava. Selenaa esittää Jennifer Lopez. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 1997. Se on elämäkerrallinen elokuva meksikolais-yhdysvaltalaisen laulajan Selena Quintanilla-Pérezistä (1971–1995). Lopez sai elokuvasta ensimmäisen Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 1998 parhaana naispääosana.
Näyttelijät.
Lähde:
Anthony Collins

Anthony Vincent Collins (s. 3. syyskuuta 1893 Hastings East Sussex – 11. joulukuuta 1963 Los Angeles Kalifornia) oli brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli kolmena peräkkäisenä vuotena (1940–1942) ehdokkaana parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista "Nurse Edith Cavell", "Irene" ja "Sunny". Collins levytti varsinkin Jean Sibeliuksen ja Edward Elgarin musiikkia.
Collins aloitti viulunsoiton ja säveltämisen opiskelun Royal College of Musicissa vuonna 1920. Vuonna 1925 hän liittyi alttoviulunsoittajaksi Lontoon sinfoniaorkesteriin ja soitti myös Covent Gardenissa. Myöhemmin hänestä tuli Lontoon sinfoniaorkesterin ensimmäinen alttoviulisti ja myös johtaja. 1930-luvun loppupuolella Collins omistautui säveltämiselle ja orkesterinjohtamiselle, hankkien kokemusta Carl Rosa Opera Companyssä ja Sadler's Wells Theatressa. Siirryttyään vuonna 1939 Yhdysvaltoihin hän jatkoi siellä elokuvamusiikin säveltämistä. Vuonna 1950 Decca-yhtiö kutsui Collinsin levyttämään Sibeliuksen sinfoniat Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja äänitykset tapahtuivat helmikuun 1952 ja kesäkuun 1955 välillä. Hän oli ensimmäinen brittiläinen kapellimestari, joka levytti kaikki Sibeliuksen sinfoniat. Sen lisäksi hän levytti muita Sibeliuksen teoksia HMV-merkille Royal Philharmonic Orchestran kanssa vuonna 1957.
Britannian Grand Prix 1984

Britannian Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. heinäkuuta 1984 Brands Hatchin radalla Britanniassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Niki Lauda, jolle voitto oli kauden kolmas.
Aika-ajo.
Kymmenennen MM-osakilpailun paalupaikan valtasi Nelson Piquet. Hän vaihtoi alleen Detroitin kilpailun voittoauton ja kiersi 4 206 metrin pituisen ratakierroksen ajassa 1.10,869. Se merkitsi 213,6 kilometrin keskituntinopeutta. Perjantain ensimmäisissä harjoituksissa Piquet ajoi Brabhamin uudistetulla versiolla neljä sekuntia heikomman ajan. Uusi auto ei vaikuttanut vielä kilpailukuntoiselta. Seuraavat lähtöruudut saivat Alain Prost, Niki Lauda, Elio de Angelis ja Keijo Rosberg.
Rosberg suhtautui optimistisesti kilpailuun, vaikka viides lähtösija ei tullutkaan helpolla. Mekaanikot olivat muuttaneet Rosbergin autossa lähes kaiken. Itse asiassa auto oli täysin uudistettu, vaikka siinä olikin vanha kori. Williams-talli ei aikonut kaudella 1984 rakentaa aivan uutta autoa, vaan lisäsi vanhaan autoon uusia osia.
Kilpailu.
Hautovan kuumassa ukkoshelteessä ajettua kilpailua johti alussa paalupaikalta lähtenyt Nelson Piquet. Sitten McLaren-tallin parivaljakko Alain Prost ja Niki Lauda pääsivät hänen ohitseen 12. kierroksella. Samalla kierroksella ajoi RAM-tallin Jonathan Palmer kaiteeseen ja hänen autonsa syttyi tuleen. Muut kilpailijat kutsuttiin punaisilla lipuilla pois radalta ja kilpailu keskeytettiin. Yhdentoista kierroksen ajat jäivät voimaan ja puolen tunnin tauon jälkeen startattiin 60 kierroksen pituiseen kilpailun jälkipuoliskoon. Lopputuloksissa laskettiin molempien kilpailupuoliskojen ajat yhteen.
Kilpailun toiseen osaan startattiin kierroksen 11 asemista. Siksi Piquet sai lähteä taas paalulta. Kilpailun jälkipuoliskossa oli mukana 19 kuljettajaa. Parhaan lähdön sai Prost. Hän sai peräänsä Piquet'n, Laudan ja Warwickin. Lauda pääsi Piquet'n ohitse 16. kierroksella. 25. kierroksella Prost johti Laudaa 11 sekuntia ja Lauda oli kaksi sekuntia Piquet'n edellä. Seuraavalla kierroksella Prostin auto hyytyi ja hän ajoi varikolle. MM-sarjaa johtaneen Prostin keskeyttämisen syy oli vaurioitunut vaihdelaatikko. Kilpailun lopun ajan Lauda piti kärkipaikan suvereenisti hallussaan. Piquet putosi pois kilpailusta moottorin turboahtimen räjähdettyä. Ruutulipulle tultaessa Laudan ero Warwickiin oli jo 42 sekuntia.
Niki Lauda otti kauden kolmannen ja uransa 22. voiton. Voitosta saadut yhdeksän pistettä nostivat hänet kaikkien aikojen eniten MM-pisteitä saaneeksi kuljettajaksi. Kaikkien aikojen parhaat pistemiehet
Nick Stahl

Nicolas Kent ”Nick” Stahl (s. 5. joulukuuta 1979 Harlingen, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa varsin varhain (muun muassa "Kasvoton mies", 1993), mutta on jatkanut uraansa aikuisiälleen saakka. Hänellä on ollut rooleja esimerkiksi elokuvissa "" (2003) ja "Sin City" (2005) sekä televisiosarjassa "Carnivàle".
Orvokki Autio

Orvokki Lea Mirjam Autio (s. 27. heinäkuuta 1941 Kurikka) on suomalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti pohjalaista elämänmenoa kuvaavasta "Pesärikko"-trilogiastaan.
Autio on opiskellut Turun yliopistossa suomen kieltä ja kotimaista kirjallisuutta ja Tampereen yliopiston draamastudiossa. Hän kävi Yleisradion tv-toimittajakurssin 1967–1968. Vuodesta 1969 hän on ollut vapaa kirjailija.
Aution puoliso oli taidemaalari Kari Jylhä.
Kristanna Loken

Kristanna Sommer Loken (s. 8. lokakuuta 1979 Ghent, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Ura.
Loken aloitti näyttelijänuransa vuonna 1994 esiintymällä yhdessä televisiosarjan "As the World Turns" jaksossa. Tämän jälkeen hän näytteli muun muassa televisiosarjoissa "Philly", "Rakkaat viholliset" ja "Isojen poikien leikit". Vuonna 1998 Lokenilla oli pääosa televisiosarjassa "Mortal Kombat: Conquest". Eräs hänen tunnetuimmista rooleistaan on vuonna 2003 T-X-robotti tieteiselokuvassa "". Vuonna 2006 Loken esiintyi elokuvassa "BloodRayne". Hän on näytellyt myös mm. televisiosarjoissa "L-koodi" ja "Painkiller Jane".
Näyttelijän työn lisäksi Loken on toiminut mallina. Hän aloitti mallin työt 15-vuotiaana. Hänellä on sopimus Eliten kanssa.
Yksityiselämä.
Kristanna Loken syntyi Ghentissä New Yorkin osavaltiossa. Nykyään hän asuu New Yorkin kaupungissa. Lokenin äiti Rondy toimi ennen mallina. Hänen isänsä Chris omistaa omenafarmin ja kirjoittaa kirjoja ja elokuvakäsikirjoituksia. Lokenilla on norjalaisia sukujuuria. Hänellä on Tanya-niminen sisko.
Loken on avoimesti biseksuaali. Hän sijoittui vuonna 2003 "Maxim"-lehden Hot 100 -listan kolmannelle sijalle; hänen edelleen ylsivät ainoastaan Shania Twain ja Christina Aguilera.
Loken meni naimisiin näyttelijä Noah Danbyn kanssa vuonna 2008. Vuonna 2009 Loken ilmoitti parin muuttaneen erilleen ja kertoi seurustelevansa nyt naisen kanssa.
Toukokuussa 2016 Loken ilmoitti saaneensa ensimmäisen lapsensa.
Loken harrastaa patikointia, uimista ja ratsastusta. Hän on käynyt ratsastusretkillä Namibiassa, Irlannissa ja Havaijilla.
Cholan elävät temppelit

Cholan elävät temppelit ovat temppeleitä Intian eteläisessä Tamil Nadun osavaltiossa. Ne on rakennettu Chola-dynastian aikoina. Temppeleistä suurin ja kuuluisin on Brihadisvaran temppeli Thanjavurissa, joka on ollut UNESCOn maailmanperintökohde vuodesta 1987; Gangaikondacholisvaramin ja Airavatesvaran temppelit lisättiin maailmanperintölistalle 2004.
Brihadisvara.
Brihadisvaran temppeli on pyhitetty Shivalle. Se on valmistunut suunnilleen vuonna 1010, Chola-dynastian perustajan kuningas Rajarajan valtakaudella. Sen suurin temppeli "Thanjai periya koil", on lähes 70 metriä korkea. Se sijaitsee Thanjavurissa, 316 kilometriä Chennaista.
Gangaikondacholisvaram.
Gangaikondacholisvaramin temppeli sijaitseen Chola-dynastian pääkaupungissa Gangaikonda Cholapuramissa, noin 60 kilometriä Thanjavurista pohjoiseen. Sen rakennutti Rajendra I, ja temppeli valmistui vuonna 1035. Sen 53 m korkea torni on kaarevamuotoinen, kun Brihadisvarassa on suoraviivainen pyramiditorni.
Airavatesvara.
Airavatesvaran temppeli sijaitsee Darasuramissa lähellä Kumbakonamia. Se on rakennettu 1100-luvulla. Se on saanut nimensä Airavatan, Indra-jumalaa kantavan valkoisen elefantin mukaan. Temppeli kohoaa vain 25 metrin korkeuteen, mutta sen kivikaiverruksissa on enemmän hienostuneita yksityiskohtia kuin Cholan kahdessa isommassa temppelissä. Temppelin sisäänkäynnin kaiverrukset esittävät hevosten vetämiä vaunuja.
Wallander – Ennen routaa

Wallander: Ennen routaa on vuonna 2005 valmistunut ruotsalainen elokuva, joka pohjautuu kirjailija Henning Mankellin samannimiseen menestysromaaniin, joka ilmestyi vuonna 2002. Elokuva on Wallander-elokuvasarjan ensimmäinen osa ja elokuvista ainoa, joka perustuu aiemmin julkaistuun kirjaan.
Juoni.
Elokuva kertoo komisario Kurt Wallanderista ja tämän tyttärestä Lindasta, joka on juuri valmistunut poliisikoulusta ja aloittaa työt isänsä rinnalla Ystadin poliisilaitoksella. Kadonneen naisen etsintä muuttuu murhatutkinnaksi, kun metsästä löytyy ruumis. Ystadissa vaikuttava kiivas uskonlahko, jossa Lindan ystävä Anna on mukana, osoittuu vaaralliseksi ja väkivaltaakin käyttäväksi.
Joseph Wiseman

Joseph Wiseman (15. toukokuuta 1918 – 19. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä, joka esitti tohtori Julius Non roolin James Bond -elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962). Muihin tuotoksiin lukeutuvat lännenelokuva "Leppymättömät" (1960) sekä esiintymiset lukuisissa televisiosarjoissa, joiden parissa hän työskenteli myöhemmälläkin iällään.
Wisemanin tytär kertoi isänsä kuoltua tämän inhonneen Tohtori Non konnanrooliaan ja pelänneen, että hänet muistetaan vain siitä näyttämösuoritustensa sijaan.
Islanninsimpukka

Islanninsimpukka ("Arctica islandica") on merenpohjan nilviäislaji, jonka hallussa on pitkäikäisimmän elävänä tavatun eläimen maailmanennätys.
Ulkonäkö ja koko.
Islanninsimpukan muoto on pyöreähkö ja se kasvaa noin 13 sentin mittaiseksi. Kuori on epätavallisen paksu, kova ja painava. Nuorena kuori on oranssinruskea, vanhemmiten mustanruskea. Kovat kuoret säilyvät hyvin eläimen kuoltuakin ja niitä näkee yleisesti esimerkiksi Pohjanmeren ja Norjan rannikoille huuhtoutuneena; tumma pintakerros on tällöin usein kulunut pois. Toisaalta ne säilyvät fossiileina ja ovat siksi käyttökelpoisia muinaisilmasto-olojen jäljittämisessä. 
Levinneisyys.
Islanninsimpukka elää lauhkean ja viileän Pohjois-Atlantin rannikkovesissä vedenrajasta 400 metrin syvyyteen, kokonaan tai osittain pohjamutaan tai hiekkaan kaivautuneena. Sen elinalue Euroopassa ulottuu Lounais-Espanjasta Islantiin ja Vienanmerelle, ja se elää myös Itämeren lounaisosan syvänteissä. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan Pohjois-Carolinasta Newfoundlandiin.
Taloudellinen merkitys.
Islanninsimpukkaa pyydetään kaupallisesti ihmisravinnoksi Pohjois-Amerikassa, muttei Euroopassa. Lihaa käytetään keitoissa ja kastikkeissa. Tärkein pyyntiväline on hydraulinen hara, joka vesisuihkulla irrottaa eläimet pohjasedimentistä. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet alle 20 000 tonnia lihaa vuosittain, mikä on alle pyyntikiintiön.
Eläinkunnan ikäennätys.
Islanninsimpukan kasvu on hidasta ja se elää poikkeuksellisen vanhaksi, jopa satoja vuosia. Simpukan ikä voidaan laskea sen kuoren kasvuvyöhykkeistä. Vuonna 2007 määritettiin tähän mennessä maailman todennetusti vanhimmaksi eläneen yksittäisen eläinyksilön ikä 405–410-vuotiaasta, Islannin vesiltä 80 metrin syvyydestä v. 2006 kerätystä islanninsimpukkayksilöstä, jonka elämä päättyi tähän.
Kirkniemen paperitehdas

Kirkniemen paperitehdas on Sappi Limited-konserniin kuuluva paperitehdas Lohjan Jönsbölen kaupunginosassa. Tehtaan perusti Metsäliiton Teollisuus Oy ja vuonna 1966 käynnistyi ensimmäinen paperikone. Sappi Limited osti tehtaan vuonna 2009 M-real-yhtymältä. Tehtaalla on kolme paperikonetta, jotka kaikki valmistavat päällystettyä aikakauslehtipaperia. Tehdas on viimeisin Suomessa rakennettu täysin uusi paperitehdas, ja voimalaitokselle rakennettiin vuonna 2015 uusi kiertoleijupetikattila, jolla biomassan osuus polttoaineista voidaan nostaa 100 prosenttiin.
Tehtaan koneet.
Tehtaalla on kolme paperikonelinjaa, voimalaitos, vedenpuhdistamo sekä mekaanisen massan valmistus. Paperikoneiden yhteinen vuosituotantokapasiteetti on 750 000 t. Paperikonelinjoilla on yhteensä 7 superkalanteria, 1 mattakalanteri ja 5 pituusleikkuria. Tehtaassa työskentelee noin 550 henkilöä.
Tehtaan rautatiekalusto.
Tehtaalla on omaa rautatiekalustoa tehdasalueen sisäistä vaihtotyötä varten.
Aiemmin tehtaalla on ollut käytössä myös:
Eric Hobsbawm

Eric John Ernest Hobsbawm CH (; 9. kesäkuuta 1917 Aleksandria, Egypti – 1. lokakuuta 2012 Lontoo) oli brittiläinen historiantutkija. Hän tuli tunnetuksi varsinkin yhtenä merkittävimmistä marxilaisen historiantutkimuksen nimistä. Hänen tunnetuimpia julkaisujaan on "Äärimmäisyyksien aika" (1994).
Elämä.
Hobsbawmin vanhemmat olivat juutalaisia. Hän vietti lapsuutensa saksankielisillä alueilla – Wienissä ja Berliinissä – mutta hän ja hänen nuorempi sisarensa Nancy oppivat äidinkielenään englannin. Hän jäi orvoksi menetettyään äitinsä 14-vuotiaana ja muutti vuonna 1933 Lontooseen.
Poliittisesti Hobsbawm kuului Ison-Britannian kommunistiseen puolueeseen, josta hän erosi vain pari vuotta ennen sen lakkautusta vuonna 1991. Kun Neuvostoliitto aloitti talvisodan Suomea vastaan 1939, hän antoi hyökkäykselle tukensa. Kuitenkin käydessään Suomessa 1990-luvun alussa hän pyysi anteeksi toimintaansa. Hobsbawm allekirjoitti historioitsijoiden kirjeen, jossa protestoitiin Neuvostoliiton Unkarin miehitystä ja puolsi intohimoisesti Prahan kevättä.
Hän opiskeli muun muassa Cambridgen yliopistossa ja luennoi myöhemmin eri puolilla maailmaa. Hobsbawm oli erittäin kielitaitoinen: hän puhui englantia, saksaa, ranskaa, espanjaa sekä italiaa ja ymmärsi hollantia, portugalia ja katalaania. Hobsbawm oli kahdesti naimisissa. 
Hobsbawm oli Lontoossa toimivan Royal Societyn jäsen vuodesta 1978 ja kuului Order of the Companions of Honour -kunniaritarikuntaan vuodesta 1998. Vuonna 2003 hän sai Balzan-palkinnon.
Perinteen keksiminen.
Kirjassa "The Invention of Tradition" (1983) Hobsbawm kohdistaa mielenkiintonsa erityisesti vuosien 1870–1914 väliseen ajanjaksoon. Hänen mukaansa ajankohdan perinteiden keksimisessä kolme innovaatiota olivat keskeisiä: perusopetuksen järjestäminen, julkisten seremonioiden organisoiminen ja julkisten monumenttien massatuottaminen. Näistä viimeistä on lähestytty statuomanian käsitteen avulla. Varsinkin kouluopetus, julkiset seremoniat ja monumenttien pystyttämiset edistivät tehokkaasti yhteisöllisyyttä ja ryhmäidentiteettiä, sekä tuottivat ja siirsivät traditioita.
Somalian šillinki

Somalian šillinki () on Somalian rahayksikkö. Sen valuuttatunnus on SOS ja sitä ei ole sidottu mihinkään muuhun valuuttaan. Šillinki jaetaan 100 senttiin.
Vuonna 1962 olivat käytössä setelit, joiden nimellisarvot olivat 5, 10, 20 ja 100 šillinkiä. Vuonna 1967 käyttöön tulivat 5 sentin, 10 sentin, 50 sentin ja 1 šillingin kolikot. Inflaation vuoksi seteleiden nimellisarvoja on nostettu. Somaliassa on käytössä 1, 5, 10 ja 50 sentin ja 1, 5, 10, 20, 50 ja 100 šillingin kolikot. Setelien nimellisarvot ovat 5, 10, 20, 50, 100, 500 ja 1000 šillingiä.
23. helmikuuta 2025 yksi šillinki vastasi 0,0017 euroa, eli yksi euro oli 597,71 šillinkiä.
Flying Tiger

Flying Tiger on urheiluveneeksi luokiteltava yksityyppikilpapurjevene. Flying Tiger 10M on 10 metriä pitkä kilpavene, joka painaa 1 985 kg ja jossa on hiilikuidusta valmistettu takila. Purjepinta-ala vastatuuleen on 60,8 m2 ja genaakkerin kanssa myötätuuleen 144 m2. Veneessä on nostoköli, joka mahdollistaa sen, että köli voidaan nostaa 2,23 m syväyksestä 1 m syväykseen. Veneitä on vuodessa tilattu lähes 200 kappaletta ja toimitettu yli 70 (2007), pääasiallisesti Pohjois-Amerikkaan ja Australiaan. Flying Tigerin on suunnitellut Robert Perry. Valmistusoikeudet omistaa amerikkalainen Hiptrader Ltd. Veneen kokoonpano suoritetaan Kiinassa, Hansheng Yachtsin tehtaalla Xiamenissa. Vene mittaa hyvin IRC-mittasääntöön, joka on yleistymässä maailmalla ja korvaamassa IMS-sääntöä. Tämä mahdollistaa sen, että veneellä voi kilpailla menestyksekkäästi myös tasoituskilpailuissa, vaikka vene on suunniteltu yksityyppiluokaksi.
Historiaa.
Flying Tiger 10M veneen tarina sai alkunsa vuonna 2005, kun Bill Stevens esitteli ajatustaan uudesta projektista venesuunnittelija Robert Perrylle. Bill Stevens ehdotti, että suunniteltaisiin uusi kilpavene. Ajatuksena oli suunnitella halpa ja suoritukykyinen yksityyppiluokan vene. Veneen tuli lisäksi mahtua standardikokoiseen merikonttiin kuljetusta varten. Stevens tunsi Kiinasta useita veneveistämöjä aikaisempien projektien tiimoilta, joten tarvittiin vain hyvä suunnitelma. Perry suunnitteli luonnoksen ja lähetti sen Stevensille, joka laittoi piirustukset
Saling Anarchy keskustelupalstalle pyytäen kommentteja. 
Kilpapurjehtijat tarttuivat välittömästi aiheeseen ja ehdotuksia parannuksista tuli ympäri maailmaa tuhansia. Robert Perry liittyi keskusteluun ja alkoi kiivas ajatustenvaihto. Osa ehdotuksista päätyi lopulliseen suunnitelmaan jonka kanssa Bill Stevens matkusti keskustelemaan Kiinaan veneveistämöiden kanssa. Valmistajaksi valittiin Hansheng Yachts Xiamenista joka oli valmistanut komposiittirakenteisia veneitä jo vuodesta 1984. Hansheng Yachts oli aikaisemmin totauttanut useita Stevensin One Off -projekteja. Bill Stevens tarjosi 50 ensimmäiselle halukkaalle venettä 50 000 dollarin hintaan 1 000 dollarin varausmaksua vastaan. Ensimmäiset 50 venettä varattiin nopeasti ja tuotanto saatiin käyntiin. Purjehtijat halusivat ostaa yksinkertaisen kilpaveneen vailla turhia mukavuuksia, josta hintansa ansiosta kehittyi tiivis yksityyppiluokka.
Concetta Tomei

Concetta Tomei (s. 30. joulukuuta 1945 Kenosha, Wisconsin) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Wisconsinin–Madisonin yliopistosta ja työskenteli ennen näyttelijänuraansa opettajana.
Tomei on tehnyt työtä sekä teatterissa, televisiossa että elokuvissa. Televisiossa eräs tunnetuimmista rooleista oli Lyndan osa sarjassa "Vain yksi elämä". 
Tomei kasvoi Kenoshassa, Wisconsinissa, eikä ole sukua Marisa Tomeille. Hänellä on italialaisia sukujuuria.
Rakkauden gangsterit

Rakkauden gangsterit on Tehosekoittimen kuudes studioalbumi vuodelta 2001.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiseksi ja pysyi listalla kymmenen viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet on säveltänyt Matti Mikkola.
John Ritter

Jonathan Southworth ”John” Ritter (17. syyskuuta 1948 – 11. syyskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa "Three's Company" -sarjasta, jossa esittämästään roolista hän sai Emmy-palkinnon ja Golden Globen.
Ritter esiintyi muiden muassa minisarjassa "Se" (1990) ja elokuvassa "Paha pukki" (2003).
Ritter aloitti vuonna 2002 uuden televisioroolin "Teinitytön kasvatusoppaassa". Hän kuitenkin kuoli syyskuussa 2003 kesken aktiivisen uransa. Syyksi todettiin aortan repeämä. 
Ritterillä on tähti Hollywood Walk of Famella, kuten myös hänen isällään Tex Ritterillä. Hänen äitinsä oli näyttelijä Dorothy Fay. Ritter oli kahdesti naimisissa, ja hänellä oli neljä lasta, kolme ensimmäisen vaimonsa Nancy Morganin ja yksi toisen vaimonsa Amy Yasbeckin kanssa. Lapsista vanhin, näyttelijä Jason Ritter, syntyi vuonna 1980 ja nuorin 1998.
Freak Out

Freak Out on Tehosekoittimen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. toukokuuta 1999.
Albumi nousi Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja se pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Mikkola.
EMA

EMA on lyhennys, joka tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Tuesday Weld

Susan Ker "Tuesday" Weld (s. 27. elokuuta 1943) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Weld syntyi New Yorkissa ja menetti isänsä jo vuonna 1947. Hän oli vuonna 1978 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja vuonna 1985 Baftan saajaksi.
Weldille myönnettiin lupaavimman tulokkaan Golden Globe vuonna 1960. Muutamia hänen elokuvistaan ovat "Täyskäsi-Kid" (1965), "Lain tällä puolella" (1971) ja "Suuri gangsterisota" (1984). 
Avioliitot.
Weld on ollut kolmesti naimisissa, mutta kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon. Hänellä on lapsia liitoista. Entiset puolisot ovat:
Joe Davis

Joe Davis, OBE (15. huhtikuuta 1901 Whitwell, Derbyshire, Englanti – 10. heinäkuuta 1978 Hampshire, Englanti) oli englantilainen snookerinpelaaja. Hän voitti pelissä viisitoista peräkkäistä maailmanmestaruutta vuosina 1927–1940 ja 1946. Davis pelasi myös englantilaista biljardia.
Joe Davis oli järjestämässä ensimmäistä snookerin maailmanmestaruusmittelöä vuonna 1927, ja hän voitti sen.
Joe Davisin veli Fred Davis (s. 1913, k.1998) voitti snookerin maailmanmestaruuden kahdeksan kertaa (1948-1949, 1951-1956).
Pinchas Zukerman

Pinchas Zukerman (; s. 16. heinäkuuta 1948) on israelilainen viulisti ja kapellimestari, joka nimitettiin vuonna 1998 Kanadan "National Arts Centre Orchestran" johtajaksi.
Zukerman syntyi Tel Avivissa ja aloitti opintonsa sikäläisessä musiikkiakatemiassa kahdeksanvuotiaana, opiskeli Juilliard Schoolissa 12-vuotiaasta alkaen, teki ensiesiintymisensä New Yorkissa 1963 ja johti vuosina 1980–1987 "Saint Paul Chamber Orchestraa" Minnesotassa. 2000-luvun alkuun mennessä hän oli tehnyt yli sata levytystä solistina.
Zukerman on saanut Grammyn kaksi kertaa: 1980 ja 1981. Niiden ohella voittanut National Medal of Artsia edeltäneen taidemitalin, jonka Ronald Reagan hänelle myönsi vuonna 1983. Hän opettaa Manhattan School of Musicissa ja oli vuosina 1985–1998 naimisissa näyttelijä Tuesday Weldin kanssa.
Shlomo Mintz

Shlomo Mintz (; s. 30. lokakuuta 1957) on israelilainen viulisti ja kapellimestari. Hän syntyi Moskovassa ja opiskeli Ilona Feherin johdolla, jonka välityksellä hän tutustui myös Isaac Sterniin.
Mintz oli tuomariston jäsenenä Kansainvälisessä Henryk Wieniawski -viulukilpailussa Poznańissa, Puolassa vuonna 2001.
Mintz on soittanut useiden aikakausien huomattavimpia viuluteoksia – hänen levyttämiään säveltäjiä ovat muiden muassa Johann Sebastian Bach, Max Bruch, Felix Mendelssohn Bartholdy, Niccolò Paganini, Sergei Prokofjev ja Jean Sibelius.
Antero Taivalsaari

Antero Taivalsaari (s. Säynätsalo) on kauppatieteen tohtori ja Tampereen teknillisen yliopiston dosentti. Hän kehitti työnantajansa Sun Microsystemsin palveluksessa kollegansa Bill Bushin kanssa matkapuhelimiin sopivan Java-alustan, niin sanotun mobiili-Javan. Vuonna 2007 arvioitiin yli 1,5 miljardin matkapuhelimen käyttävän ainakin osaa Taivalsaaren osaltaan kehittämästä koodista. 
Hänet nimettiin 2007 Jyväskylän yliopiston vuoden alumniksi.
Afrikanvaris

Afrikanvaris, aikaisemmalta nimeltään mustavalkovaris ("Corvus albus") on afrikkalainen varista ("Corvus corone cornix") muistuttava varpuslintu. Lajin nimesi Philipp Ludwig Statius Müller 1776.
__notoc__
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 45 senttiä, siipien kärkiväli 98–110 senttiä ja paino 400–570 grammaa. Hieman varista suurempi ja rotevampi. Nokka, pyrstö ja siivet pidemmät kuin variksen. Höyhenpuku muuten musta mutta rinta, kupeet ja kaularengas valkoiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiras on hiukan kookkaampi. Nuori lintu on höyhenpuvultaan vanhan kaltainen. Tavallisin ääni on mustavarismainen raakkuna.
Esiintyminen.
Paikkalintu lähes koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa sekä Madagaskarilla, Komoreilla ja Aldabran saariryhmässä Intian valtamerellä. Afrikanvariksen esiintymisalue on kooltaan 19 miljoonaa neliökilometriä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Jotkut tutkijat pitävät Itä-Afrikassa esiintyvää arokorpin alalajia "Corvus ruficollis edithae" afrikanvarisen alalajina.
Elinympäristö.
Harvapuustoiset ja aukkoiset metsät, ihmisasutuksen seurana kylissä ja maaseudulla.
Lisääntyminen.
Pesä on tavallisesti järeässä erillään kasvavassa puussa tai puhelinpylvään poikkipienalla. Pesintä tapahtuu syys-marraskuussa. Munia on 4-5 ja naaras hautoo niitä 18-19 päivää. Poikasia hoitavat molemmat puolisot. Poikaset ovat lentokykyisiä 6-viikkoisina.
Ravinto.
Kaikkiruokainen kuten varis. Syö maassa eläviä selkärangattomia, pikkunisäkkäitä, linnunpoikasia ja -munia, viljaa, raatoja, teurasjätteitä jne.
Blau und weiß

Blau und weiß on Jukka Kuoppamäen saksankielinen albumi vuodelta 1973. 
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Franz Welser-Möst

Franz Welser-Möst (s. 16. elokuuta 1960) on itävaltalainen kapellimestari. Hän on ollut Clevelandin orkesterin johtajana vuodesta 2002; tätä aiemmin hän oli johtanut Lontoon filharmonikkoja ja Zürichin oopperaa. Hänen kauttaan Clevelandissa on jatkettu vuoteen 2018 saakka, jolloin orkesteri täyttää sata vuotta.
Welser-Möst nimitettiin Wienin valtionoopperan ylikapellimestariksi syksystä 2010 alkaen. Hän johti myös Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertin vuosina 2011, 2013 ja 2023.
Galina Grigorjeva

Galina Grigorjeva (,) (s. 1962 Simferopol, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on Tallinnassa, Virossa asuva virolinen säveltäjä.
Galina Grigorjeva on opiskellut kotikaupunkinsa musiikkikoulussa ja Odessan konservatoriossa. Hän valmistui professori Juri Falikin oppilaana Pietarin konservatoriosta vuonna 1991 ja täydensi opintojaan 1994–1998 Viron musiikkiakatemiassa, jossa hän oli jatko-opiskelijana Lepo Sumeran oppilaana. Hän asuu nykyisin Tallinnassa ja toimii vapaana säveltäjänä.
Grigorjevan sävellyksissä huomio kiinnittyy sielukkuuteen ja hienovireiseen sävelkieleen. Hänen musiikkinsa lähtökohtana on melodinen ajattelu. Grigorjevalla on voimakas yhteys slaavilaisen hengellisen musiikin perinteeseen, mutta myös vanhempaan eurooppalaiseen moniäänisyyteen. Hänen töidensä sävelkuva on läpinäkyvä ja hienostunut. Hän huomioi erittäin tarkasti jokaisen yksittäisen intervallin ja intonaation ilmaisuvoiman ja merkityksen suhteen. Enemmän tietoja sivustossa Emic.ee.
Metyylijodidi

Metyylijodidin kemiallinen kaava on CH3I. Aineesta käytetään myös nimeä "jodimetaani".
Metyylijodidi on normaaliolosuhteissa palamatonta olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Aine muuttuu ruskeaksi valon ja kosteuden vaikutuksesta. Metyylijodidin moolimassa on 142,0 g/mol, sulamispiste −66,5 °C, kiehumispiste 42,5 °C, tiheys 2,3 g/cm3 ja CAS-numero 74-88-4. Ainetta liukenee 20 °C:n lämpötilassa veteen 1,4 g/100 ml.
Metyylijodidi hajoaa kuumentuessaan yli 270 °C:en lämpötilan, jolloin siitä muodostuu vetyjodidia (HI). Aine reagoi kiivaasti voimakkaiden hapettimien kanssa.
Metyylijodidista voi syntyä ilmaan haihtumalla 20 °C:en lämpötilassa hyvin nopeasti haitallisia pitoisuuksia aiheuttaen vaaratilanteen. Aineen höyry voi kerääntyä mataliin tiloihin aiheuttaen hapenpuutetta, koska metyylijodidin suhteellinen höyry-ilma-seoksen tiheys 20 °C:ssa (ilma = 1) on 2,9 eli se on ilmaa raskaampaa.
Metyylijodidia valmistetaan useilla tavoilla. Esimerkiksi metanolin, jodin ja fosforin reaktiolla, metanolin ja vetyjodidin reaktiolla tai kaliumjodidin ja metyylisulfaatin reaktiolla. Yhdistettä käytetään metyloivana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä, apuaineena mikroskopiassa ja rikkaruaruohomyrkkynä. 
Ympäristö- ja terveysvaikutukset.
Lyhytaikaisessa altistumisessa metyylijodidi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä sekä altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostoon. Vaikutukset keskushermostoon voivat ilmaantuvat vasta päivien tai viikkojen kuluttua altistumisesta.
René Pape

René Pape (s. 4. syyskuuta 1964 Dresden) on saksalainen laulaja, äänialaltaan basso.
Pape syntyi Dresdenissä. Papen vanhemmat erosivat tämän ollessa kaksivuotias ja hän kiinnostui musiikista isovanhempiensa kautta. Pape opiskeli musiikkia Dresdenin Kreutz-kuorossa ja konservatoriossa.
Vuonna 1988 Pape debytoi Berliinissä Staatsoper Unter den Lindenissä. Seuraavana vuonna hän voitti Mirjam Helin -laulukilpailun. 1990-luvulla Pape alkoi saavuttaa myös kansainvälistä näkyvyyttä. Vuonna 1995 hän esitti Salzburgin festivaaleilla "Taikahuilun" Sarastron roolin ja debytoi samana vuonna New Yorkin Metropolitan-oopperassa.
Pape on esittänyt muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, saksalaisten säveltäjien, Giuseppe Verdin, Charles Gounod'n ja Modest Musorgskin rooleja. Esikuvakseen hän on nimennyt Fritz Wunderlichin.
Monika Mattiesen

Monika Mattiesen on virolainen huilisti ja Küberstuudio-yhtyeen taiteellinen johtaja.
Mattiesen on keskittynyt nykymusiikin esittämiseen. Hän on työskennellyt Pariisissa IRCAM:in studiossa valmistaen siellä asuvien säveltäjien (Saariaho, Manoury, Fedele, Jodlowski) teoksia. Hän on osallistunut Stockhausenin kursseille Kürtenissä, jossa säveltäjän kanssa tehdyn yhteistyön myötä hänen repertuaariinsa tulivat monet Stockhausenin elektroakustiset teokset. Mattiesen esitti vuonna 2004 IRCAM:in/Acanthesin mestarikurssilla Metzissä Philippe Manouryn elektroakustisen suurteoksen "Jupiter", jonka musikaalisena assistenttina oli säveltäjä itse.
Neeme Punder

Neeme Punder (s. 1958) on virolainen huilisti. 
Neeme Punder on valmistunut Tallinnan konservatoriosta pääaineenaan huilu ja hän on täydentänyt opintojaan Ruotsissa ja Hollannissa. Hän on ollut vuosia vanhan musiikin yhtyeen Hortus Musicus solisti. Hän on erikoistunut varhaisen musiikin esittämisen ongelmiin ja hän johtaa vastaavaa kurssia Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa. Neeme Punder on tunnettu myös nykymusiikin esittäjänä ja monien virolaisten säveltäjien teosten kantaesittäjänä (Peeter Vähi, Galina Grigorjeva, René Eespere, Helena Tulve, Toivo Tulev jne.). Hän on myös nykymusiikkiyhtye Reval Ensemblen jäsen.
Jüri Reinvere

Jüri Reinvere (s. 2. joulukuuta 1971 Tallinna) on virolaissyntyinen säveltäjä ja runoilija. Reinvere asui Suomessa vuosina 1991–2005 ja valmistui Sibelius-Akatemiasta säveltäjäksi vuonna 2004, mistä lähtien hän on asunut Berliinissä, Saksassa.
Elämänvaiheet.
Jüri Reinvere opiskeli Tallinnan Musiikkilukiossa ja Varsovan Chopin-Akatemiassa ennen Suomeen muuttamistaan. Vuosina 1994–2004 hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja valmistui sieltä musiikin maisteriksi Veli-Matti Puumalan ja Tapio Nevanlinnan oppilaana. Tärkeänä mentorinaan kehitykselleen Reinvere pitää pianisti Käbi Lareteita.
Reinveren tuotanto koostuu hyvin eri tyylisistä teoksista. Ominaista hänen musiikilleen on hänen oma runoutensa, jota usein käytetään teoksissa. Teoksiin liittyy usein myös teatraalinen tai visuaalinen elementti. Reinveren musiikissa on tyylejä modernismista uusyksinkertaisuuteen, kummallakin tyylillä on oma kehityskulkunsa ja tekniikan käyttönsä. Reinveren filosofisessa runoudessa toistuvat teemat ovat muisti ja aika sekä Neuvostoliiton-jälkeisten yhteiskuntien perintö. Vuodesta 2007 on Reinvere kirjoittanut englanniksi.
Reinvere on julkaissut myös artikkeleita sekä esseitä virolaisessa ja suomalaisessa mediassa, esimerkiksi Viron Radiossa ja Yleisradiossa. Hän on tuottanut ja käsikirjoittanut dokumenttielokuvia sekä kääntänyt kirjoja ja toiminut niiden yhtenä kirjoittajana. Sofi Oksanen on kuvaillut Reinvereä sanoilla "todellinen kosmopoliitti, jolla on virolaiset juuret". Reinveren ooppera "Puhdistus" esitettiin menestyksekkäästi Suomen Kansallisoopperassa vuonna 2012.
Pian tämän jälkeen Reinvere sai uuden oopperatilauksen Norjan kansallisoopperasta. Sen aiheena on Peer Gynt, ja kantaesitys oli suunnitteilla syyskaudelle 2014.
Palkinnot.
Reinvere on palkittu kansainvälisessä säveltäjien Rostrumissa Pariisissa vuosina 2000 ja 2006.
Mart Siimer

Mart Siimer (s. 1967) on virolainen säveltäjä. Siimerin usein sointuvasta musiikista voidaan löytää historiallisten tyylien ja uuden musiikin ilmaisukeinojen odottamattomia, hienopiirteisiä yhteenliittymiä. Hän on kirjoittanut paljon kuoromusiikkia, jossa on käytetty vakavia hengellisiä tekstejä sekä virolaista ja ulkomaista runoutta. Hänen harvat orkesteriteoksensa kantavat myös liturgisia ja eksistentiaalisia viestejä. 
Siimer valmistui vuonna 1990 Tallinnan konservatoriosta, jossa hän opiskeli professori Eino Tambergin oppilaana. Hän täydensi opintojaan 1992–1993 Norjan musiikkiakatemiassa. Vuosina 1996–1998 hän suoritti sävellyksen jatkotutkinnon Eastmanin musiikkikoulussa Rochesterissa Yhdysvalloissa, jossa hänen ohjaajinaan olivat Christopher Rouse, Augusta R. Thomas ja James Willey. Siimer on työskennellyt opettajana Kolumbiassa Bogotán yksityisessä Universidad Javeriana -yliopistossa ja nykyään hän on Tallinnan musiikki- ja teatteriakatemian opettaja.
Black Cat

Black Cat (suomeksi: Musta kissa) on mangaka Kentaro Yabukin luoma manga- ja animesarja. Sitä on julkaistu Shueishan Weekly Shonen Jumpissa. Japanissa kirjaa on ilmestynyt 20 pokkarin verran. VIZ alkoi julkaista sarjaa vuonna 2006 myös englanniksi.
Juoni.
Chronoksen järjestössä työskentelee 13 palkkamurhjaajaa, joita kutsutaan Chronoksen numeroiksi. Kun kolmastoista palkkamurhaaja, Train Heartnet (Black Cat) tapaa palkkametsästäjän, Saya Minatsukin, hänen arvonsa muuttuvat ja lopulta Train eroaa järjestöstä erimielisyyksien takia.
Creed Diskenth, yksi Chronoksen palkkamurhaajista on katkera Trainin lähdöstä ja murhaa Saya Minatsukin. Kahden vuoden päästä Train työskentelee palkkametsästäjänä kumppaniensa Sven Vollfiedin ja Even kanssa. Creed haluaa Trainin palaavan järjestöön, hinnalla millä hyvänsä, mikä johtaa kahnauksiin Trainin ja Creedin välillä.
Aare Tammesalu

Aare Tammesalu (s. 20. joulukuuta 1960) on virolainen sellisti. 
Aare Tammesalu opiskeli sellonsoittoa Tallinnan musiikkikoulussa Laine Leichterin sekä Tallinnan valtiollisessa konservatoriossa Ivo Juulin ja Toomas Velmetin oppilaana. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Viron musiikkiakatemian jatko-opiskelijana Peeter Paemurrun johdolla.
Tammesalu esiintyy solistina, ja hän kuuluu moniin kamariyhtyeisiin. Hän on kantaesittänyt Lepo Sumeran ja Eino Tambergin teoksia ja osallistunut Artur Kappin ja Kuldar Sinkin teosten levytyksiin.
Helena Tulve

Helena Tulve (s. 28. huhtikuuta 1972 Tartto) on virolainen säveltäjä.
Helena Tulve opiskeli sävellystä Alo Põldmäen oppilaana Tallinnan musiikkikoulussa ja vuosina 1989–1992 Viron musiikkiakatemiassa, jossa hän oli Erkki-Sven Tüürin toistaiseksi ainoa oppilas. Hän jatkoi sävellysopintojaan Jacques Charpentier'n oppilaana Pariisin konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1994 ja sai Premier Prix -palkinnon. Hän täydensi opintojaan Pariisissa 1993–1996 gregoriaanisen laulun ja perinteisen musiikin alalla. Hän on osallistunut György Ligetin ja Marco Stroppan kesäkursseille ja IRCAMin elektronisen musiikin kursseille Pariisissa 2001.
Vuodesta 2000 hän on työskennellyt Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa sävellyksenopettajana. Helena Tulve oli maaliskuussa 2006 pidetyn Eesti muusika päevad -festivaalin pääsäveltäjä, ja festivaalin aikana hän piti myös kansainvälisen mestarikurssin.
Helena Tulve on keskittynyt sävelkeskeisen musiikin luomiseen. Hänen teoksissaan näkyy rikas kulttuurikokemus: ranskalaisen spektrimusiikin, IRCAMin kokeilujen, Kaija Saariahon ja Giacinto Scelsin, gregoriaanisen laulun ja itämaisen musiikin heijastuksia. Hän ei ole niinkään kiinnostunut perinteisistä ilmaisukeinoista, kuten melodiasta, rytmistä ja harmoniasta, vaan perussävelestä, sen syntymisestä, muuntumisesta ja katoamisesta sekä mikrointervalleista.
James S. Sherman

James Schoolcraft Sherman (24. lokakuuta 1855 Utica, New York – 30. lokakuuta 1912 Utica) oli yhdysvaltalainen poliitikko, lakimies ja viljelijä. Hän toimi Yhdysvaltain varapresidenttinä vuodesta 1909 kuolemaansa 1912 saakka.
Sherman valittiin 1886 New Yorkin republikaaniedustajana Yhdysvaltain kongressiin. Hän hävisi uudelleenvalinnan 1890, mutta valittiin uudestaan kahden vuoden päästä. Tullessaan valituksi William Howard Taftin varapresidentiksi 1908, Sherman oli edustajainhuoneen intiaaniasiain valiokunnan puheenjohtaja.
Sherman kuoli 30. lokakuuta 1912, vain kuusi päivää ennen vuoden 1912 presidentinvaaleja. Sherman oli ehditty jo nimittää Taftin varapresidenttiehdokkaaksi tuleviin vaaleihin, mutta hänen tilalleen Taftin varapresidenttiehdokkaaksi valittiin pikavauhtia Nicholas Butler. Taftia ei kuitenkaan valittu enää toiselle kaudelle.