tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tomi Poikolainen

Tomi Jaakko Poikolainen (s. 27. joulukuuta 1961 Helsinki) on suomalainen jousiampuja ja lajin olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Moskovan olympialaisissa 1980 ammuttuaan pistemäärän 2 455, jolla kukisti toiseksi sijoittuneen Neuvostoliiton Boris Isatšenkon kolmella pisteellä. Poikolainen oli tuolloin 18 vuoden, 7 kuukauden ja 6 päivän ikäinen, mikä tekee hänestä Suomen kaikkien aikojen nuorimman kesäolympiavoittajan. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän saavutti Ismo Falckin ja Jari Lipposen kanssa hopeaa joukkuekilpailussa. Loppuottelussa Suomi hävisi Espanjalle 236–238. Hän osallistui kaikkiaan viisiin olympiakisoihin vuosina 1980–1996. 
Poikolainen saavutti MM-kilpailuissa henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia Lausannessa 1989. Joukkuekilpailussa hän sai hopeaa Punta Alassa 1981 ja Krakovassa 1991. EM-kilpailuissa Poikolainen voitti henkilökohtaisen kilpailun kultaa Izmirissä 1986. Lisäksi hän sai pronssia Kecskemétissä 1982 ja Luxemburgissa 1988. Joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden hän voitti Nymburkissa 1994. Lisäksi hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen Stoneleighissa 1978 ja Izmirissä 1986 sekä pronssijoukkueeseen 1982 ja 1988.
Siviiliammatiltaan Poikolainen on palomies Keski-Uudenmaan pelastuslaitoksella, minkä ohessa hän pitää jousivälinekauppaa Hyvinkäällä. Seuratasolla hän edusti hyvinkääläistä Amarcoa, jonka puheenjohtajana hän on sittemmin toiminut. Hänen puolisonsa on jousiampuja Jutta Poikolainen. Pro Urheilu -palkinnon Poikolainen sai vuonna 2009.
Olympiasijoitukset.
Lähde:Sports-reference.com
Juha Tiainen

Juha Pekka Antero Tiainen (5. joulukuuta 1955 Uukuniemi – 27. huhtikuuta 2003 Lappeenranta) oli suomalainen moukarinheittäjä ja olympiavoittaja. Tiainen voitti kultaa Los Angelesin olympiakisoissa vuonna 1984 tuloksella 78,08 metriä. 
Tiainen voitti Suomen mestaruuden kuusi kertaa (vuosina 1977, 1979, 1981, 1984, 1987 ja 1990). Lisäksi hän sai viisi hopeaa ja kaksi pronssia. Ennätyksensä 81,52 hän heitti kesällä 1984, ja se säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2002 asti, jolloin Olli-Pekka Karjalainen rikkoi sen. Kaikkiaan Tiainen paransi Suomen ennätystä kahdeksan kertaa.
Uransa jälkeen Tiainen toimi moukarinheiton valmentajana ja jääkiekon liigaseuran SaiPan fysiikkavalmentajana. Ammatiltaan hän oli poliisi ja toimi nuoremman ja vanhemman konstaapelin tehtävissä aina kuolemaansa saakka. Tiainen kuoli virusperäiseen keuhkokuumeeseen huhtikuussa 2003 Lappeenrannassa. Juha Tiainen on haudattu Uukuniemen Paakasalmen hautausmaalle, ja hänen hautakiveensä on kaiverrettu olympiarenkaat.
Svenska Lutherska Evangeliföreningen

Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland r.f. (SLEF) on vuonna 1922 perustettu Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) ruotsinkielinen sisarjärjestö ja yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virallisista lähetysjärjestöistä. SLEF on määritellyt tehtäväkseen "levittää Kristuksen evankeliumia, Raamattua ja luterilaisen tunnustuksen mukaista kirjallisuutta."
Suomessa SLEF toimii lähinnä Porvoon hiippakunnassa.
Toiminta.
Evangeliska Centret.
Vaasan "Evangeliska Centret (EC)" on SLEF:n ja Evankelisen kansanopiston (EFO) yhteisrakennus Vaasan Korsholmanpuistikolla. Keskus otettiin käyttöön vuonna 2018. Tuolloin EFO:n kaksi vanhaa rakennusta purettiin ja 1800-luvulta peräisin olevan "Kursgården"-rakennuksen ja 1980-luvulla rakennetun asuntolan väliin rakennettiin uusi osa, jossa on juhlasali, ruokasali ja aula. Evankelinen kansanopisto pitää rakennuksessa hostellia, kahvilaa ja kokoustoimintaa. SLEF:n toimisto ja kokoustilat sekä kirjakauppa sijaitsevat Kursgårdenin ensimmäisessä kerroksessa.
Tilat.
Ahvenanmaa
Pohjanmaa
Uusimaa
Varsinais-Suomi
Lähetystyö.
SLEF:llä on ollut viitisenkymmentä lähettiä Keniassa vuodesta 1963 alkaen. Lisäksi SLEF:llä on nuorisotyötä Virossa. Vuodesta 2007 alkaen työntekijöitä on ollut myös Etu-Aasiassa. Vuonna 2016 järjestö lähetti kaksi lähettiä Etiopiaan, missä he toimivat Etiopian evankelis-luterilaisen kirkon (EELC) yhteydessä.
Julkaisut.
SLEF julkaisee kirjoja sekä lehtiä. Sen pää-äänenkannattaja on "Sändebudet".
Bayezid II

Bayezid II (1447 tai 1448 – 26. toukokuuta 1512) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1481–1512.
Bayezid syntyi Traakiassa Demotikassa. Bayezid oli Mehmed II Valloittajan poika ja astui valtaan 1481 isänsä kuoltua. Isänsä tavoin hän oli itäisen ja läntisen kulttuurin suojelija ja, toisin kuin monet muut sulttaanit, ponnisteli taatakseen hyvän sisäpolitiikan, ja siksi hän sai lisänimen ”Oikeus”. Koko valtakautensa Bayezid kävi sotaa saadakseen venetsialaisten hallitseman Morean itselleen, sillä hän tiesi, että se oli avain Osmanien tulevaan meriherruuteen itäisellä Välimerellä. Viimeinen sota käytiin 1501, ja siinä jäivät Mistran ja Monemvasian pääsitadellit Beayzidin haltuun.
Bayezidin päällimmäinen ongelma oli hänen veljensä Cem, joka julistautui sulttaaniksi ja haki vuonna 1482 sotilaallista tukea Rodoksen Johanniittain ritarikunnalta. Ritarit luovuttivat Cemin vuonna 1489 paavi Innocentius VIII:lle. Paavi suunnitteli karkottavan Cemin avulla osmanit Euroopasta, mutta koska ristiretki ei kantanut hedelmää, Cem jäi vangiksi Roomaan. Ranskan kuningas Kaarle VIII saapui vuonna 1492 Italian sotaretkellään Roomaan ja pakotti aiemmin samana vuonna paaviksi nousseen Aleksanteri VI:n luovuttamaan Cemin Ranskan armeijalle. Prinssi Cem kuoli Napolissa kaksi päivää sen jälkeen kun Ranskan armeija oli saapunut sinne helmikuussa 1495.
Kapinat idässä, erityisesti Kizil Bashin kapina, vaivasivat suurinta osaa Bayezidin hallintokaudesta, ja niitä tuki usein Persian šaahi Ismael, joka oli innokas šiialaisuuden levittäjä ja halusi heikentää osmanien valtaa. Osmanien valta todellakin oli uhattuna Anatoliassa tänä aikana ja muun muassa Bayezidin suur-visiiri Hadım Ali Pasha kuoli taistelussa kapinallisia vastaan vuonna 1511.
Bayezid myös lähetti Osmanien laivaston Espanjaan 1492 hakemaan karkotettavia juutalaisia. Mehmed II:n suvaitsevamman kauden jälkeen Bayezid II painosti juutalaisia kääntymään muslimeiksi. Synagogia hävitettiin ja juutalaisten oli käytettävä heidät erottavia tunnuksia. 170 vuotta myöhemmin heidät karkotettiin Istanbulista, omaisuus takavarikoitiin ja synagogia poltettiin.
Konstantinopoli vaurioitui maanjäristyksessä 14. syyskuuta 1509. Viimeisten vuosiensa aikana Bayezid joutui seuraamaan poikiensa Selim Iin ja Ahmedin valtataistelua. Vanhempi veli Ahmed oli voittanut taistelun Karamanin turkkilaisia ja heidän Safavid-liittolaisiaan vastaan Vähässä-Aasiassa ja marssi nyt Konstantinopoliin riemusaattueessa. Pelätessään turvallisuutensa puolesta Selim järjesti Traakiassa vallankumouksen, jonka Bayezid kuitenkin tukahdutti, ja Selim joutui pakenemaan Krimille (1511). Tässä vaiheessa Bayezid alkoi pelätä, että Ahmed saattaisi yrittää tappaa hänet, ja kielsi häneltä pääsyn Konstantinopoliin.
Selim palasi Krimiltä ja janitsaarien tuella, voitti ja teloitti Ahmedin. Bayezid luopui vallasta 25. huhtikuuta 1512 ja lähti Demotikaan mutta kuoli matkalla. Hänet on haudattu Bayezidin moskeijan viereen Istanbuliin.
Henry Steel Olcott

Henry Steel Olcott (2. elokuuta 1832 – 17. helmikuuta 1907), oli yhdysvaltalainen eversti, buddhalaisuuden uudistaja ja toinen Teosofisen Seuran perustajista. 
H.S. Olcott syntyi Yhdysvalloissa 1832 New Jerseyn osavaltiossa presbyteeriperheeseen. Lyhyiden opintojen jälkeen hän nuoruusvuosinaan suuntasi länteen rajaseutuja kohti. Saavuttuaan Ohioon 20 vuoden ikäisenä hän kääntyi spiritualistiksi. Hän tutustui myös orjuuden lakkauttamiseen, maanviljelyn uudistamiseen, naisten oikeuksiin, polttohautaukseen ja raittiusliikkeeseen. Yhdysvaltain sisällissodan aikana hän työskenteli armeijan palveluksessa, jossa yleni everstiksi, sekä presidentti Lincolnin salamurhaa tutkivassa komissiossa. Viimein New Yorkiin palattuaan hän elätti itsensä lehtimiehenä sekä vakuutusasianajajana. 
Liittyminen Teosofiseen Seuraan.
Vuonna 1874 tutkiessaan tapausta, jossa henkien väitettiin aineellistuvan eräässä vermontilaisessa maalaistalossa, hän tutustui venäläiseen okkultistiin Helena Petrovna Blavatskyyn. Vuotta myöhemmin Olcott ja Blavatsky perustivat Teosofisen Seuran. Olcottista tuli seuran puheenjohtaja ja Blavatskysta sihteeri. 
Vuodet Intiassa.
Vuonna 1879 liikkeen johtajat matkustivat Intiaan Bombayhin. Pian tämän jälkeen heistä tuli Wijanandan luostarissa Ceylonilla tapahtuneessa seremoniassa ensimmäiset länsimaalaiset, jotka oli virallisesti vihitty buddhalaisiksi. Eversti Olcott kirjoitti kuuluisan "Buddhalaisen katekismuksensa", josta tuli hänen saarelle perustamiensa buddhalaiskoulujen tekstikirja. Vuonna 1882 Teosofisen Seuran päämaja siirrettiin nykyiselle paikalleen Adyariin Madrasissa. Intiaan palattuaan eversti Olcott kiinnitti huomionsa teosofisen liikkeen kehittämiseen ja johtamiseen liittyviin kysymyksiin. Hän alkoi suhtautua kriittisesti Blavatskyyn etenkin kun tämä kohtasi kasvavia huijausepäilyjä. Olcott halusi myös ottaa etäisyyttä ns, mahatmailmiöön, johon kuului, että Blavatsky esitti mystisten adeptien lähettävän paranormaalein keinoin mahatmakirjeitä, joissa ohjeistavat seuran asioita. Blavatskyn palattua Eurooppaan vuonna 1885 Olcott jäi Intiaan johtamaan Teosofisen Seuran päämajaa. Liike hajosi vuonna 1895 William Quan Judgen ja Olcottin erimielisyyksiin ja Judge vei mukanaan koko Yhdysvaltain osaston. Olcott kuoli Adyarissa Madrasissa, helmikuun 17. päivänä vuonna 1907, minkä jälkeen Teosofista Seuraa alkoi johtaa Annie Besant.
Jouko Salomäki

Jouko Johannes Salomäki (s. 26. elokuuta 1962 Kauhajoki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut painija ja maan viimeisin painin olympiavoittaja. Hän paini finaalissa kaksi kylkiluuta murtuneena. Los Angelesin kisoja boikotoi kuitenkin Neuvostoliiton johdolla 14 maata. Itäblokin rintamaan kuului lukuisia huippupainijoita. Hän edusti seuratasolla Nurmon Jymyä. Nykyään Salomäki asuu Seinäjoen Nurmossa.
Kilpauransa jälkeen Salomäki on toiminut useita vuosia yksityisyrittäjänä maansiirtokoneita myyvässä yrityksessä, painivalmentajana sekä kiertänyt helluntaiseurakunnissa kertomassa uskoon tulostaan.
Salomäeltä leikattiin keväällä 2024 haima siinä ilmenneen syöpäkasvaimen vuoksi.
Dopingtapaus ja kavallustuomio.
Salomäki kärähti hormonien salakuljetuksesta Helsinki-Vantaan lentoasemalla marraskuussa 1990, jolloin hän oli palaamassa kilpailumatkalta Viron Tartosta. Hänen laukustaan löytyi tullitarkastuksessa 300 tablettia ja 40 ampullia anabolisia steroideja. Salomäki väitti oikeudessa asianajajansa välityksellä, että hän ei tiennyt, kuinka hormonit olivat joutuneet hänen laukkuunsa. Salomäki väitti jonkun laittaneen hormonit hänen laukkuunsa joko hotellihuoneessa, hotellin aulassa, bussin vieressä tai lentokentällä. Oikeudessa kuultu todistaja, Salomäen kanssa samassa hotellihuoneessa asunut kilpailutoveri, ei uskonut Salomäen salakuljettaneen hormoneja. Hänen mukaansa hormonit saattoivat joutua Salomäen kassiin hotellissa, kun Salomäki nukkui huoneessa pois humalaansa. Selitykset eivät vakuuttaneet Painiliittoa ja oikeutta. Suomen Painiliitto asetti Salomäen marraskuussa 1990 kahden vuoden kilpailukieltoon. Sittemmin Vantaan kihlakunnanoikeus langetti lisäksi Salomäelle sakkotuomion hormonien salakuljetuksesta helmikuussa 1991.
Salomäki tuomittiin Etelä-Pohjanmaan käräjäoikeudessa huhtikuussa 2018 vuoden ja kuuden kuukauden ehdolliseen vankeuteen noin 300 000 euron törkeästä kavalluksesta.
Lauri Salovaara

Lauri Salovaara (s. 9. heinäkuuta 1978) on suomalainen yrittäjä, juontaja ja puhuja. Salovaara aloitti radiouransa vuonna 1996 työharjoittelijana oululaisessa Radio Megassa Oulun Kärppien ja Oulun Lipon otteluiden studioisäntänä. Hän on opiskellut radioalaa vuonna 1998 Laajasalon kristillisessä opistossa Helsingissä.
Vuonna 1999 Salovaara pääsi työharjoittelun kautta Radiomafiaan, jossa hän isännöi erinäisiä ohjelmia vuoden 2001 marraskuuhun. Radiomafiasta hän siirtyi Kiss FM:lle, josta irtisanoutui vuonna 2004. Salovaara teki Kiss FM:lle vielä kesän 2006 aamulähetyksiä Susanna Laineen kanssa. Radioura jatkui sen jälkeen muun muassa Radio Novalla ("Radio Nova Liikenteessä", "Salminen &amp; Salovaara Show!" yhdessä Eppu Salmisen kanssa), Yle Oulu Radiossa, Radio Suomipopilla sekä Radio Aallossa. 
Vuonna 2003 hän oli Tuotantoyhtiö Illusionin tuottaman Subtv:n visailuohjelma "Julkvistin" juontajana. Vuoden 2004 syksyllä Salovaara aloitti Nelosen "Fit 4You.tv:ssä" uutisten ja kisojen isännöijänä joka toisessa jaksossa.
Salovaara oli vuonna 2005 töissä Broadcastersilla ja Solar Filmsissä. Hänellä oli myös Nordisk Film &amp; TV:n kanssa tehty sopimus erinäisten tv-ohjelmien juonnoista. Nykyään Lauri Salovaara toimii yrittäjänä Illan Isäntä Oy:ssä, jonka omistaja hän myös on. Illan Isännän tuottamia tapahtumia ovat muun muassa Tiernashow &amp; Dinner 2009, 2010 ja 2011, Suuri Äitienpäiväkonsertti 2010 ja 2011, Joulupukkien SM-kisat Pudasjärven Isolla-Syötteellä 2010, Hyväntekeväisyystapahtuma Julkkiskirppis 2011, Hyväntekeväisyystapahtuma Ystävänpäivän Vanhustentanssit sekä kirjoille sovitettu rumputeos "Teosteos" 2011 yhdessä Olli PA &amp; The Funksonsin kanssa. Illan Isäntä Oy omistaa sijoitusyhtiö 7Figuresin, joka taasen on sijoittajana kuudessä eri yhtiössä.
Salovaara käynnisti 24. helmikuuta 2017 projektin nimeltä "Miljonääriksi 500 päivässä", jossa hän aikoi hankkia miljoonan euron omaisuuden alkaen nollasta. Projekti onnistui keräten noin 1,1 miljoonaa euroa sijoitusvarallisuuden listaamattomiin yhtiöihin, joskin lopputuloksesta käytiin paljon keskustelua, sillä listaamattomien yritysten arvonmäärittely on usein vaikeaa. "Kauppalehden" analyytikon Ari Rajalan mukaan Salovaaran yrityksistä suuri osa on konkurssikypsiä ja harvalle yritykselle löytyisi Salovaaran arvonmäärityksellä ostajia. Rajala arvioi Salovaaran salkun todellisen arvon alle kymmenykseen siitä mitä Salovaara on väittänyt. Rajala mieltää hankkeen olleen enempi mainoskampanja kuin varallisuuden kasvattamiseen tähtäävää toimintaa. 
Suomalaisessa tapahtumamarkkinointialan Evento Awards -gaalassa Salovaara palkittiin huhtikuussa 2017 Suomen parhaana kategoriassa juontaja/puhuja/kouluttaja. 
Lauri Salovaaran isoveli on radiotoimittaja ja entinen kansanedustaja Pertti Salovaara.
Lauri Salovaara oli yksi "Selviytyjät Suomi -ohjelman" kuudennen kauden kilpailijoista.
Veli Roger

Roger Louis Schütz-Marsauche (12. toukokuuta 1915 – 16. elokuuta 2005), yleisemmin Veli Roger () oli Taizé-luostariyhteisön perustaja. 
Roger syntyi ja eli ensimmäiset 25 vuotta Sveitsissä. Hän lähti äitinsä kotimaahan Ranskaan 1940, 25-vuotiaana, ja perusti Taizén kylään piilopaikan pakolaisille, jonne tuli muun muassa juutalaisia sodan aikana. Sodan jälkeen hänen luokseen tuli muita ja retriittiyhteisö perustettiin 1949. Roger halusi kehittää yhteisöä ekumeeniseksi ja kutsui mukaan sekä katolisia että protestantteja. 
1960-luvulla yhteisöstä tuli suosittu nuorison keskuudessa. Roger käytti suosiota hyväkseen ja vieraili Itä-Euroopassa puhumassa kristinuskosta.
Roger kirjoitti kirjoja sekä yksin että yhdessä Äiti Teresan kanssa. Hän on saanut UNESCOn rauhankasvatuksen palkinnon (1988), Kaarle Suuren palkinnon (1989), Notre Dame -palkinnon kansainvälisen humanitaarisen palvelun vuoksi (1997) sekä Dignitas Humana -palkinnon vuodelta 2003.
Hänet puukotti kuoliaaksi skitsofreniaa sairastanut 36-vuotias nainen Taizéssa, Sovituksen kirkossa 2500 pyhiinvaeltajan edessä.
Väinö Tannerin säätiö

Väinö Tannerin säätiö perustettiin vuonna 1961 tukemaan erityisesti korkeakoulutasoista opiskelua. Se on nimetty poliitikko Väinö Tannerin mukaan.
Ensimmäiset 25 vuotta säätiö kehitti opiskelija-asumista. Sillä oli opiskelija-asuntolat Helsingin Vallilassa ja Itäkeskuksessa. Opiskelija-asuntotarjonnan lisäännyttyä säätiö alkoi 1980-luvun lopulla keskittyä apurahojen jakamiseen erityisesti jatko-opintoihin ja nuorille tutkijoile.
Vuosina 1989–1999 säätiö tuki yli kahtasataa nuorta tutkijaa akateemisissa jatko-opinnoissa. Lisäksi se tukee taiteilijoita, ja sillä on Mazzano Romanossa Italiassa taiteilija-ateljee ja kirjailijakoti.
Vuonna 2000 säätiö perusti Tanner-palkinnon ja Tanner-Akatemian. Säätiö on aiemmin jakanut Muutoksentekijä-palkintoa.
Niilo

Niilo on suomalainen miehen etunimi. 
Niilo on suomalainen muoto nimestä Nikolaus (Nikolaos), jonka nimen osat merkitsevät "voittoa" ja "kansaa". Nimi tunnetaan myös Virossa. 
Niilo esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883. Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien.
Elokuuhun 2025 mennessä Suomessa on rekisteröity 23 905 Niilo-nimen saanutta miestä ja muutama nainen.
M/S Mega Smeralda

M/S Mega Smeralda (ent. Svea, Silja Karneval ja Color Festival) oli Silja Linen autolautta, joka oli käytössä Turku–Tukholma-reitillä vanhalla nimellä vuosina 1985–1992 ja uudella vuosina 1992–1994. Se on M/S "Silja Festivalin" sisaralus. Vuosina 1994–2007 alus oli Color Linen käytössä nimellä "Color Festival". Alus myytiin marraskuussa 2007 italialaiselle Corsica Ferriesille ja sai nimekseen M/S "Mega Smeralda".
Valmistus.
Suomen Höyrylaiva osakeyhtiö tilasi aluksen 13. huhtikuuta 1983 Wärtsilän Hietalahden telakalta Helsingistä. Valmistumisen aikana aluksen tilaussopimus siirrettiin Tukholmaan rekisteröidylle Johnson Linelle. Sen köli laskettiin 12. huhtikuuta 1984 telakkanumerolla 470 ja alus laskettiin vesille 28. syyskuuta. Alus luovutettiin 7. toukokuuta 1985 Svea Line Finlandille. Se vuokrattiin Johnson Linelle ja kastettiin samana päivänä "Sveaksi" kumminaan Birgit Nilsson.
Palvelus.
Alus oli esiteltävänä Gröna Lundin rannassa Tukholmassa 11. toukokuuta 1984 ja se asetettiin Silja Linen reitille Tukholmasta Maarianhaminan kautta Turkuun 13. toukokuuta. Alus myytiin Johnson Linelle 15. joulukuuta 1989. Aluksella havaittiin vika konehuoneessa sen saavuttua Turusta Tukholmaan 15. toukokuuta 1990. Vian korjaamisen jälkeen alus myytiin takaisin Svea Line Finlandille 15. elokuuta ja se vuokrattiin Johnson Linelle.
Alus saapui 4. maaliskuuta 1992 Lloyds Werftille Bremerhaveniin modernisoitavaksi. Se kastettiin 31. maaliskuuta "Silja Karnevaliksi" ja alus palasi palvelukseen 7. huhtikuuta. Alus asetettiin 13. huhtikuuta reitille Tukholma–Maarianhamina–Turku. Aluksen myymisestä Color Linelle tehtiin periaatepäätös 15. lokakuuta 1993 ja alus saapui 30. maaliskuuta 1994 viimeisen kerran Turkuun.
Alus lähti maaliskuun viimeisenä päivänä Turusta Göteborgiin, jossa se siirrettiin 2. huhtikuuta telakalle. Alus myytiin 6. huhtikuuta Osloon rekisteröidylle Color Line ASA:lle, joka siirsi aluksen Color Line Marine AS:lle Sandefjordiin. Alus lähti 24. huhtikuuta Göteborgista Hirtshalsiin, jonne se saapui koeajolla 25. huhtikuuta ja alus saapui seuraavana päivänä Fredrikshavniin.
Aluksella oli avoimet ovet 26.–27. huhtikuuta Ålborgissa Tanskassa, mistä se lähti Osloon. Aluksen saavuttua Osloon 28. huhtikuuta se kastettiin "Color Festivaliksi". Alus aloitti liikennöinnin Oslosta Hirtshalsiin 29. huhtikuuta.
22. helmikuuta 2002 Color Festival törmäsi aallonmurtajaan juuri ennen Hirtshalsin satamaa kovalla merenkäynnillä, ja yksi potkuri vaurioitui. Color Festival vietiin Blohm &amp; Vossin telakalle Hampuriin, josta se palasi liikenteeseen 7. maaliskuuta.
Veeti

Veeti on suomalaisen miehen etunimi. Veeti on suomalainen muunnos Ferdinandista ja Fredrikistä.
Veeti on viettänyt nimipäivää 3. huhtikuuta vuodesta 2005. 
Vielä 1980-luvulla Veeti oli harvinainen nimi mutta on sittemmin huomattavasti yleistynyt.
Vuonna 2005 Veeti annettiin nimeksi 492 pojalle ja oli Suomen suosituin syntyneille pojille annettu ensimmäinen etunimi. Maaliskuun 2025 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan hieman yli 9 000 henkilöä on saanut nimekseen Veeti.
Nykyisin Veeti-nimeä on alettu käyttää myös slangisana kuvaamaan nuorta teini-ikäistä poikaa, joka käyttäytyy lapsellisesti tai nolosti, samankaltaisessa merkityksessä kuin vanhempi termi "Jonne". Akateemisen tutkimuksen mukaan "Veeti" on muodostunut "jonnen" kaltaiseksi leikkisäksi tai halventavaksi nimitykseksi erityisesti nuorten keskuudessa ([Sarhemaa &amp; Hämäläinen, 2021](https://finnugor.arts.unideb.hu/fud/fud29/11-Sarhemaa-Hamalainen.pdf)).
Lähteet.
https://finnugor.arts.unideb.hu/fud/fud29/11-Sarhemaa-Hamalainen.pdf
Pentti Saaritsa

Pentti Juhani Saaritsa (29. joulukuuta 1941 Helsinki – 9. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja suomentaja. Hän julkaisi useita runokokoelmia sekä käänsi runoutta ja proosaa lähinnä espanjasta ja ruotsista.
Elämä ja ura.
Saaritsa vietti lapsuutensa ja nuoruutensa äitinsä ja isoveljensä kanssa Helsingin Kalliossa, ja hänen varhaislapsuuttaan leimasi jatkosota. Perheen isä kaatui Ässärykmentin korpraalina Itä-Karjalassa syksyllä 1941 ennen Pentin syntymää. Saaritsa kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin II lyseosta vuonna 1961 ja opiskeli sen jälkeen kieliä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa.
Saaritsa toimi kulttuuritoimittajana "Ylioppilaslehdessä" vuosina 1964–1965 ja "Suomen Sosialidemokraatissa" vuosina 1965–1967. Hän jättäytyi vapaaksi runoilijaksi ja suomentajaksi vuonna 1967.
Saaritsa on sanonut vaikuttuneensa 1960-luvulla etenkin chileläisen Pablo Nerudan runoudesta. Hän ehti tavata Nerudan henkilökohtaisesti tämän vieraillessa Helsingissä vuonna 1965. Saaritsa kertoo kohtaamisistaan Nerudan kanssa esseessään, joka on julkaistu suomennoskokoelmassa "Maan ja meren aallot". Latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden tuntijana Saaritsa luennoi aiheesta Helsingin ja Turun yliopistoissa.
Saaritsa sanoitti useita 1970-luvun poliittisen laululiikkeen klassikoita, kuten ”Laulu Spartakuksesta” ja suomensi muun muassa kappaleen ”Rauha, ystävyys, solidaarisuus”. Hän sanoitti tai suomensi kaikkiaan liki 200 levytettyä laulua.
Saaritsan esikoisrunokokoelma "Pakenevat merkit" ilmestyi vuonna 1965. Vuonna 1998 ilmestyi Saaritsan itse valitsema kokoelma hänen siihenastisesta tuotannostaan nimellä "Pohjakosketus: 30 vuotta runoa".
Arviossaan "Parnassossa" Jorge Luis Borgesin esseekokoelmaa "Seitsemän iltaa" Virpi Alanen kiittää Saaritsan kykyä välittää suomennoksessa Borgesin suhdetta kieleen: Puoli vuosisataa runoilijana työskennellyt Saaritsa "ymmärtää hyvin, miten oleellinen poeettinen maailmankatsomus oli Borgesille. Suomennoksesta välittyy Borgesin lämmin suhde kieleen."
Vuonna 2005 Saaritsalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Saaritsa oli naimisissa, ja hänellä on seitsemän lasta.
Palkinnot.
Lähde
Zazen

Zazen (坐禅, istuva meditaatio) on japaninkielinen yleistermi zen-buddhalaisuudessa harjoitetulle istumameditaatiolle. 
Menetelmät.
Osana pitkäkestoisia zazen-istuntoja on myös niin sanottu "kävelymeditaatio" (, "kinhin"). Etenkin yhteisissä ohjatuissa zazen-istunnoissa kävelymeditaatio on osa tapahtuman kaavaa. Noin 20–45 minuutin istumameditaation jälkeen noustaan merkistä ylös ja tehdään kävelymeditaatiota kiertämällä salia noin 5–10 minuutin ajan. Sen jälkeen palataan jälleen omalle paikalle ja harjoitetaan istumameditaatiota taas 20–45 minuuttia. Vaikka kävelymeditaation tarkoitus on antaa jaloille ja lihaksille pieni lepotauko, meditaation ei ole tarkoitus tauota. Kävelymeditaation aikana kävellään hitaasti salia ympäri, keskitytään hengittämiseen ja pyritään pitämään turhat ajatukset poissa mielestä.
Varsinaisia zazen-meditaatiotekniikoita on neljä erilaista:
Hengityksen tarkkailu ja erityisesti hengityksen laskeminen ovat menetelmiä, joita voi käyttää mielen tyynnyttämiseen ja keskittymiskyvyn parantamiseen. Syventynyt keskittyminen johtaa syvään keskittymisen tilaan "samadhiin", jossa mieli on tyyni ja keskittynyt kohteeseensa. Syvät keskittymisen tilat eivät kuitenkaan ole itsetarkoitus zen-meditaatiossa vaan niillä on selkeä työkalun asema. Tärkeimpänä tavoitteena on kehittää tarkkaavaisuutta. Vaikka kaikki zazen-tekniikat kehittävät ja johtavat tarkkaavaiseen ja keskittyneeseen tilaan, kōan ja shikantaza ovat harjoituksia, joiden tavoitteena on ”mielen avaaminen” ja kohonnut tarkkaavaisuuden tila. Tällainen keskittynyt tarkkaavaisuus, jossa mieli ei harhaudu mielikuviin tai ajatuksiin vaan pysyy tiukasti tässä hetkessä, johtaa lopulta harjoittajan ensimmäiseen valaistumiskokemukseen.
Shikantaza.
"Shikantaza" (只管打坐), kiinaksi "zhiguandazuo", voidaan kääntää ”omistautua pelkästään istumiselle”, ”vain pitää huolta istumisesta”, ”huolehtia pelkästä istumisesta”. 
"zhi" = vain, pelkästään,
"guan" = omistautua, huolehtia, pitää huolta, valvoa (olla valpas),
"da" = partikkeli joka ilmaisee ruumiin liikkeitä, ilmaisuja, -minen,
"zuo" = istua,
"dazuo", eli istuminen on harjoituksen samatha-aspekti ja "guan", huolenpitäminen on sen vipashyana-aspekti.
Shikantaza-istumisessa ei erityisesti keskitytä mihinkään, oleellista on olla valppaana, tunnistaa mitä mielessä ja kehossa tapahtuu.
Näsiä

Näsiä eli lehtonäsiä ("Daphne mezereum"), kansanomaisesti myös "riidenmarja", on näsiäkasvien heimoon kuuluva pensas, joka kukkii aikaisin keväällä ennen lehtien puhkeamista. Etelä-Suomessa kukinta ajoittuu huhtikuulle, ja Etelä-Lapissa vasta toukokuulle. Sen marjat ovat erittäin myrkyllisiä. Marjojen siemenet sisältävät muun muassa myrkyllistä diterpeenialkoholeihin kuuluvaa metsereiiniä (C38H38O10, CAS-numero 34807-41-5). Suomessa kasvava yleinen näsiä kuuluu näsiöiden ("Daphne") sukuun, jossa on noin 50 lajia.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Lehtonäsiä on 60–100 senttimetrin korkuinen kesävihanta pensas, jonka varret ovat vaalean harmaanruskeita, pystyjä ja pystyhaaraisia. Lehdet kasvavat oksissa kierteisesti ja ovat noin 6–8 senttimetriä pitkiä. Lehtien muoto on vastapuikea, suikea, lehtilaita on ehyt ja lehdet ovat alapuolelta sinivihreät.
Kukat ja hedelmät.
Lehtonäsiä kukkii maalis–huhtikuussa Etelä-Suomessa, ja Pohjois-Suomessa vasta toukokuussa. Kukat ovat väriltään vaaleanvioletteja, sinipunaisia tai joskus valkoisia. Ne puhkeavat varren kärjessä olevista vanhoista lehtienarvista ennen lehtimistä 2–4 kukan ryhminä. Kukissa ei ole teriötä, vaan ainoastaan verhiö, joka on kellomainen, tyvestä yhdislehtinen ja neliliuskainen. Verhiön halkaisija on noin 10 millimetriä. Kukassa on neljä pitkää ja neljä lyhyttä hedettä. Kukkien tuoksu on voimakas.
Kukista muodostuu punaisia, soikeita ja erittäin myrkyllisiä luumarjoja. Niiden siemenet sisältävät muun muassa myrkyllistä diterpeenialkoholeihin kuuluvaa metsereiiniä (C38H38O10, CAS-numero 34807-41-5).
Levinneisyys ja kasvupaikat.
Lehtonäsiä kasvaa lehdoissa ja lehtomaisissa metsissä. Se on kalkinsuosija. Lehtonäsiän kerääminen on Manner-Suomessa kielletty kaupalliseen tarkoitukseen ja se on Ahvenanmaalla kokonaan rauhoitettu.
Käyttö.
Historiallisesti lehtonäsiän osia on käytetty lääkekasvina. Särkevän hampaan koloon on laitettu näsiänkuorta. Tutkimuksissa ei kuitenkaan ole todettu, että sillä olisi lääkinnällisiä hyötyjä. Se on liian suurissa määrissä syötynä pikemminkin tappava, ja myrkyllisyyttä on hyödynnetty esimerkiksi ketunmyrkyn valmistukseen. Sitä käytetään myös koristekasvina. Ainakin Vienan Karjalassa näsiänmarjaa näytetään käytetyn kankaan punavärjäykseen.
Kasvintuhoajat.
Nisäkkäät jättävät lehtonäsiän rauhaan, sillä se on useimmille niistä tappavan myrkyllinen. On kuitenkin olemassa eläimiä, jotka pystyvät sitä syömään, kuten hanhet ja muut linnut. Marjoja syövät rastaat ja kanalinnut saattavat olla myös näsiän tärkeimpiä levittäjiä.
Lehtonäsiässä voi esiintyä punapahkasientä eli punanäppyä ("Nectria cinnabarina").
Kenttätykistö

Kenttätykistö on liikkuvan tykistön alaluokka, jota käytetään maavoimien tukemiseen taistelukentällä. Kenttätykkien vetämisessä käytettiin alkuvaiheessa hevosia ja muita työeläimiä, mutta ne ovat korvaantuneet tekniikan kehittyessä moottoriajoneuvoilla. Vedettävien tykistöaseiden rinnalle on tullut myös omalla käyttövoimalla liikkuva telatykistö, jossa tykistöase on asennettu esimerkiksi panssarivaunulavetille. Myös itseliikkuvia pyöräalustaisia tykistöjärjestelmiä on käytössä. Moderneilla kenttätykeillä voidaan saavuttaa ammustyypistä riippuen 15–300 kilometrin kantamia.
Historia.
Ensimmäisessä maailmansodassa kevyet kenttätykit olivat hevosen vetämiä kanuunoita, ammusten lentorata oli matala ja tykkien kaliiperi vaihteli 7,5 ja 8,4 senttimetrin välillä. Ranskan maavoimilla oli käytössään vuonna 1897 valmistunut 75 millimetrin kaliiperilla ja aiempaa nopeammalla latausrakenteella varustettu tykki, jolla pystyi ampumaan 20 kertaa minuutissa. Ammusten kulutus oli niin suurta, että Ranskan armeija alkoi kärsiä ammuspulasta jo kuusi viikkoa sodan alkamisen jälkeen. Asemasodassa, jossa sotilaat olivat suojautuneet juoksuhautoihin, tykistötulen seurauksena kuoli 75 prosenttia kaikista kaatuneista.
Evaristo Abaco

Evaristo Felice dall' Abaco (1675 Verona – 1742 München) oli italialainen säveltäjä ja viulisti ja hovikonserttimestari.. Hän aloitti musiikkiuransa Modenassa. Häntä on pidetty Corellin ohella merkittävimpänä 1700-luvun italialaisen kamarimusiikin edustajana. Abaco sai eläessään suosiota enemmän viulistina kuin säveltäjänä.Hänen ainoat julkaistut teoksensa ovat:
Älypää

Älypää on tietovisapainotteinen peliyhteisö, joka avattiin vuonna 1998. Älypää kuuluu Sanoman tytäryhtiön Sanoma Media Finland Oy:n Sanoma Games -yksikköön. Sen pääyhteistyökumppanina toimii "Ilta-Sanomat". Sivustolla on tietovisojen lisäksi myös verkkopelejä.
Vuonna 2002 perustetun ohjelmistoyrityksen tietokilpailutyyppiset pelit perustuvat oivaltamiseen, tietoon ja onnistumiseen. Yritys toteuttaa asiakkailleen myös koulutuksellisia pelejä. Älypää juhli miljardin pelatun pelin rajan rikkoutumista 2. syyskuuta 2008.
Tactic julkaisi Älypäästä lautapeliversion lokakuussa 2007.
Tietovisat.
Älypäässä on neljä niin sanottua perustietovisaa: juniori, klassikko, vaikea ja seniori. Vaikea on haastavampi versio klassikosta; juniori- ja seniori-tasojen kysymykset on suunnattu nimiensä mukaisesti nuoremmille ja vanhemmille käyttäjille. Visoja voi pelata myös moninpelinä. Älypäässä on myös tiettyyn aiheeseen keskittyneitä tietovisoja, joita ovat muun muassa urheilu, musiikki ja historia.
Nelosella, Livillä ja Jimillä lähetettiin Älypään perustietovisoja tv-peleinä vuosina 2008–2014. Ne lopetettiin toukokuun 2014 loppupuolella.
Valikoitua pelitarjonnasta.
Alla on lueteltuna joitakin Älypään pelejä:
Tietomurto.
Maaliskuussa 2010 Älypää-palvelun 120 000 käyttäjän salasanat ja käyttäjätunnukset varastettiin ja julkaistiin Internetissä. Palvelun salasanat oli tallennettu palvelimelle selväkielisessä muodossa.
François Couperin

François Couperin ("François le Grand", 10. marraskuuta 1668 – 11. syyskuuta 1733) oli ranskalainen säveltäjä. 
Couperin aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Vuonna 1685 hänestä tuli urkuri Pariisissa. Vuonna 1717 Couperinista tuli hoviurkuri ja -säveltäjä. Suuri osa Couperinin teoksista on sävelletty cembalolle. Niistä saivat vaikutteita muiden muassa Johann Sebastian Bach sekä paljon myöhemmin Richard Strauss ja Maurice Ravel. Ravel sävelsi Couperinin muistolle teoksen "Le Tombeau de Couperin".
Couperin tyylissä on monesti yhdistelty ranskalaisia ja italialaisia vaikutteita. 
Couperinin "Cembalokirjat" ilmestyivät vuonna 1706, ja ne on myös suomennettu.
Antonio Caldara

Antonio Caldara (1670 – 28. joulukuuta 1736) oli italialainen säveltäjä. Hän syntyi Venetsiassa. Hänen isänsä oli viulisti. Caldara tuli aluksi tunnetuksi sellistinä ja jousimusiikin säveltäjänä mutta erikoistui sitten vokaalimusiikkiin. Caldaran tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat hänen oopperansa ja oratorionsa. 
Caldara aloitti musiikkiuransa laulajana kuorossa. Hän myös opetteli soittamaan useita soittimia. Ensimmäisen oopperansa "L’Argene" Caldara sävelsi Venetsiaan 1689. 1690-luvulla hän teki oopperoita yhteistyössä muun muassa Antonio Lottin kanssa. Vuonna 1699 Caldara siirtyi Mantovaan ja 1708 Roomaan, jossa hän nousi yhdeksi musiikkielämän kärkinimeksi Alessandro Scarlattin, Arcangelo Corellin ja kaupungissa pari vuotta asuneen Georg Friedrich Händelin ohella. Caldara teki töitä myös Barcelonassa ja Milanossa, kunnes vuonna 1716 sai varakapellimestarin paikan Wienistä.
Antonio Caldara sävelsi yli sata oopperaa, joista kuutisenkymmentä Wienin-vuosinaan. Caldara sai jatkuvasti säveltää uutta musiikkia juhlatilanteisiin. Hän teki ooppera- ja oratoriosävellyksiä kymmeniin Pietro Metastasion ja Apostolo Zenon librettoihin.
Caldara oli aikansa johtavia oopperasäveltäjiä, mutta on sittemmin paljolti unohdettu. Hänen tuotantoaan on elvytetty lähinnä kirkkomusiikin osalta.
Caldaran tuotannosta on levytetty hovin juhlaooppera "Il più bel nome" (”Kaunein nimi”, 1708). Se tapahtuu Elysionissa henkilöhahmoinaan Venus (sopraano), Juno ja Herkules (matalia miessopraanoita), Paris (altto) ja Kohtalo (korkea tenori).
Karviaiskoiso

Karviaiskoiso, muilta nimiltään kapinkarviainen, kapinmarja, ananaskirsikka tai inka-marja ("Physalis peruviana", syn. "Physalis edulis"), on eteläamerikkalainen monivuotinen koisokasvi. Karviaiskoiso on sukua monelle tärkeälle ravintokasville, joista merkittävimpiä ovat tomaatti ("Solanum lycopersicum"), munakoiso ("Solanum melongena") ja peruna ("Solanum tuberosum"). Karviaiskoison pieni oranssi hedelmä on ohuiden vaaleanruskeiden lehtien keskellä. Se on läheistä sukua tomatillolle.
Eurooppaan karviaiskoiso tuli vasta 1700-luvulla, ilmeisesti Etelä-Afrikasta. Jo varhaisessa vaiheessa Etelä-Afrikan uudisasukkaat alkoivat viljellä sitä Hyväntoivonniemellä, mistä tuleekin englanninkielinen nimi "Cape gooseberry" (Hyväntoivonniemen karviainen). Karviaiskoison saapumisesta Eurooppaan kesti noin 200 vuotta ennen kuin se alkoi saavuttaa suosiota. 
Käyttö.
Marjojen yleisin käyttö on koristeina, mutta niistä voidaan myös tehdä hyytelöä, hilloa tai marmeladia. Maku on happoinen ja raikas, ja marjat ovat hyviä myös sellaisenaan. Viime vuosina marjat ovat tulleet tunnetuiksi ns. superruokana, ja niitä myydään laajalti kuivattuina luontaistuotekaupoissa ja kuivahedelmiä myyvissä liikkeissä. Kypsät marjat sisältävät runsaasti kalsiumia ja karoteeneja sekä C-, E-, B1, B2 ja B6 -vitamiineja..
Viljely.
Idätys.
Voidaan idättää joko kaupasta ostetun hedelmän siemeniä tai siemenkaupasta ostettuja tarkastettuja siemeniä. Siemeniä kylvetään maalis-huhtikuussa kylvöruukussa kylvömultaan. Kylvös asetetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan, ja huolehditaan jatkuvasta kosteudesta esim. muovipussilla. Mitä aikaisemmin kylvö suoritetaan, sitä aikaisemmin saadaan satoa. Voimistuneet taimet istutetaan omiin ruukkuihinsa.
Kasvatus.
Taimia voi leikata ja latvoa, jotta niistä tulee tanakoita. Siirretään ulos kesäkuun alkupuoliskolla, kun hallavaara on ohitse. Viihtyy parhaiten aurinkoisessa ja tuulelta suojatussa paikassa. Hedelmät ilmaantuvat tanakkaan kasviin heinäkuun lopusta myöhään syksyyn saakka. Lehtihankoihin kehittyvät uudet versot on poistettava säännöllisesti.
Kasvi kestää pari pakkasastetta. Hedelmät korjataan vasta täysin oranssinkeltaisina. Syksyllä vanhasta kasvista voidaan ottaa pistokkaita seuraavaa kesää varten.
Viljely Suomessa.
Karviaiskoiso kasvaa Suomessa yksivuotisena ja tuottaa hedelmiä etenkin etelässä.
Straight edge

Straight edge on elämäntapa ja alakulttuuri, jonka edustajat pidättäytyvät käyttämästä päihteitä (tupakkaa, alkoholia ja huumeita). Joskus tähän elämäntapaan liitetään myös veganismi, sekä eläinten oikeudet. . Suomessa Straight edge -aatteen kannattajia kutsutaan "streittareiksi". 
Straight edge -kulttuuriin liittyvät vahvasti musiikkityylit punk ja erityisesti hardcore punk. Straight edge on yksi hardcore punkin alalaji. Straight edge -liike kehittyi Minor Threat -yhtyeen sanoituksesta kappaleessa ”Straight Edge”, jossa liikkeen perusidea tuodaan esille. Siihen kuuluu myös punkille ominainen rasismin ja homofobian vastaisuus, feminismi sekä antitotalitarismi.
1980-luvulla aatetta musiikillisesti jatkoivat Yhdysvalloissa muun muassa Gorilla Bisquits, 7 Seconds, Judge, Youth Of Today ja Project X. 1990-luvulle tultaessa Straight edge ja siihen yhdistettävä eläinoikeusaate saivat uuden äänen metal-hardcore yhtye Earth Crisisin EP- ja albumijulkaisuista.
Streittariuden tunnus on kämmenselkään piirretty X-kirjain. Alun perin tällä merkinnällä järjestyksenvalvojat merkitsivät ovella punk-yhtyeiden keikoille pyrkineet alaikäiset, jolloin merkityille ei myyty alkoholia.
Ali-ihminen

Ali-ihminen () on natsien usein käyttämä termi ihmisryhmistä, jotka rotuoppien mukaan olivat ala-arvoisia arjalaisiin verrattuna. Näihin lukeutuivat juutalaiset, itäslaavit, puolalaiset, romanit, altailaiset ja afrikkalaiset. Termiä käytettiin myös värillisistä, aasialaisista ja rotujen välisistä liitoista syntyneistä.
Kansallissosialistinen järjestelmä vainosi ja tuhosi laajasti ali-ihmisiksi luokiteltuja väestönosia. Juutalaiset ja romanit oli tarkoitus hävittää lopullisessa ratkaisussa täydellisesti, kun taas slaavit (pääasiassa venäläiset) oli Idän yleissuunnitelmassa tarkoitus saksalaistaa tai karkottaa Siperiaan.
Termi ali-ihminen on peräisin amerikkalaisen rasistin ja eugeenikon Lothrop Stoddardin kirjasta "The Revolt Against Civilization: The Menace of the Under Man", joka on julkaistu saksaksi nimellä "Der Kulturumsturz: Die Drohung des Untermenschen". Natsiteoreetikko Alfred Rosenberg esittää kirjassaan "Der Mythus des 20. Jahrhunderts" nimenomaan Stoddardin teoksen lähteenä ali-ihmisen käsitteelle.
Dennis Tito

Dennis Anthony Tito (s. 8. elokuuta 1940 New York) on yhdysvaltalainen monimiljonääri, joka nousi julkisuuteen, kun hänestä 28. huhtikuuta 2001 tuli maailman ensimmäinen avaruusturisti. Virallisesti hän oli lennolla mukana avaruuslennolle osallistujana. Hän matkusti Kansainväliselle avaruusasemalle Sojuz TM-32 -lennon mukana ja vietti kiertoradalla seitsemän vuorokautta, 22 tuntia ja neljä minuuttia. Tito maksoi yhteensä kymmenpäiväisestä avaruuslennostaan 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
ITunes

iTunes on Applen julkaisema maksuton musiikkisoitinohjelma, joka on saatavilla sekä macOS että Windows-käyttöjärjestelmille. iTunes-ohjelmistoa voi käyttää musiikin kuunteluun, videoiden katsomiseen, CD-levyjen muuntamiseen AAC- tai MP3-formaattiin sekä WMA-formaatin konvertointiin kyseisiin muotoihin, musiikkitiedostokokoelman organisointiin sekä musiikkitiedostojen siirtämiseen Applen iPod-, iPhone- ja iPad-laitteille.
iTunes sisältää myös maailman suosituimman verkkomusiikkikaupan, iTunes Storen sekä iPhone-puhelimille, iPod Touch -mediasoittimille ja iPad-taulutietokoneelle tarkoitetun App Store -sovelluskaupan.
Kumite

Kumite () on karaten sparrausharjoittelumuoto, jossa harjoitellaan ottelutekniikoita. Kumite on myös karaten kilpalaji, jossa pisteitä saa vastustajaan osutuista puhtaista lyönneistä ja potkuista. Kumite vaatii hyvää perustekniikan hallintaa, hyvää peruskuntoa ja kisoissa myös sääntöjen tuntemista.
Kilpa-kumitessa ottelijalla on joko punainen tai sininen vyö, tavallista kevyempi puku ja hammassuojat. Käsissä ovat kevyet rystyset ja kämmenselän peittävät ottelukäsineet. Jaloissa käytetään sääri- ja jalkapöytäsuojia. Naiset käyttävät rintasuojusta, miehet voivat käyttää alasuojia.
To/Die/For

To/Die/For oli kouvolalais-helsinkiläinen vuonna 1999 perustettu goottimetalliyhtye. Yhtye lopetti toimintansa heinäkuussa 2016, mutta soitti vielä yhden keikan Laukaan John Smith -festivaaleilla vuonna 2022.
Historia.
Jarno Perätalo (kitara ja laulu), Tonmi Lillman (rummut) ja Make Kanki (basso) perustivat To/Die/Foria edeltäneen rockyhtye Mary-Annin Kouvolassa vuonna 1993. Ajan myötä yhtyeen kokoonpanoon liittyivät kosketinsoittaja Juska Salminen, rumpali Jaani Peuhu (jolloin Lillman vaihtoi bassoon) sekä kitaristit Andy ja Juha-Pekka Sutela. Myöhemmin basistiksi vaihtui Miikka Kuisma. Mary-Ann ehti julkaista omakustannelevyn "Mary-Ann" vuonna 1997 ja synkempää ja raskaampaa ilmaisua esitelleen omakustanne-EP:n "Deeper Sin" vuonna 1998. EP toi yhtyeelle levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa vuonna 1999. Yhtyeen nimi muuttui sopimuksen myötä muotoon To/Die/For ja Lillman palasi kokoonpanoon. Andy Sutelan tilalle kitaristiksi tuli Joonas Koto. Esikoisalbumi "All Eternity" julkaistiin samana vuonna. Seuraavan albumin "Epiloguen" nauhoitusten aikana Miikka Kuisma erosi yhtyeestä ja Marko Kangaskolkka otettiin hänen tilalleen.
Alkuvuodesta 2002 To/Die/For soitti nipun keikkoja Venäjällä ja Meksikossa. Kyseisten esiintymisten jälkeen yhtye alkoi kirjoittaa uutta materiaalia kolmatta albumia varten. Miehistössä koettiin muutoksia, kun Mika Ahtiainen korvasi J-P Sutelan kitarassa. Kolmas albumi, "Jaded", julkaistiin vuonna 2003.
"Jadedin" julkaisun jälkeen Perätalo ja Ahtiainen erosivat yhtyeestä. Perätalo rekisteröi To/Die/Forin nimen itselleen. Näin yhtyeen jäsenistö vaihtui. Yhtye julkaisi albumin "IV". Albumin julkaisun jälkeen yhtye suuntasi Euroopan-kiertueelle Soulrelicin kanssa. Kiireisenä miehenä J-P Sutela erosi yhtyeestä ja Soulrelicin kitaristi Antti-Matti ”Antza” Talala otettiin hänen tilalleen. Myös Juska Salminen jätti yhtyeen kiertueen aikana.
Vielä Ahtiaisenkin erottua yhtyeestä hänen tilalleen otettiin uudelleen Joonas Koto. Keväällä 2006 yhtye ilmoitti pitävänsä keikkataukoa ja aloittavansa nauhoittaa viidettä albumia, "Wounds Wide Openia". Nauhoitusten välissä yhtye kiersi Eurooppaa ja Venäjää. "Wounds Wide Open" -albumin julkaisun jälkeen To/Die/For kiersi jälleen Eurooppaa, Venäjää, Meksikoa ja Yhdysvaltoja. Syksyllä 2010 To/Die/For aloitti kuudennen albuminsa nauhoitukset ja "Samsara" julkaistiin vuonna 2011.
Yhtyeen seitsemäs studioalbumi "Cult" julkaistiin toukokuussa 2015. To/Die/For ilmoitti yhtyeen tulleen tiensä päähän 21. heinäkuuta 2016. Yhtyeen jäähyväiskeikka oli seuraavana päivänä 22. heinäkuuta John Smith Rock Festivaaleilla Laukaassa. Yhtye palasi kuitenkin comeback-keikalle samaan paikkaan heinäkuussa 2022.
Helmikuussa 2025 kerrottiin, että yhtyeen uudeksi laulajaksi on valittu Sanna Solanterä, joka korvaa Jarno Perätalon.
ETSI

ETSI (lyhenne engl. sanoista European Telecommunications Standards Institute) on riippumaton, voittoa tavoittelematon eurooppalainen telealan standardisoimisjärjestö. Sen perusti CEPT vuonna 1988. ETSI:n tähänastisiin saavutuksiin kuuluu esimerkiksi GSM-matkapuhelinstandardien kehitys. 
ETSI luo standardeja niin laitevalmistajien kuin verkko-operaattoreidenkin tarpeisiin muun muassa telekommunikaation, mediajakelun sekä lääkinnällisten laitteistojen aloilla. ETSI:llä on 872 jäsentä 64 maasta ja osavaltiosta (2018), niin Euroopassa kuin sen ulkopuolellakin. Jäseniin kuuluu toimijoita telekommunikaatio-alan kaikilta osa-alueilta, aina laitevalmistajista ja operaattoreista palveluntarjoajiin ja tutkimuslaitoksiin. 
ETSI:n päämaja sijaitsee Sophia Antipolis -teknologiakeskittymässä Ranskassa. Rahoituksensa järjestö saa pääosin jäseniltään. Valtiollisten toimijoiden jäsenmaksu on suhteessa maan bruttokansantuotteeseen, yritysten jäsenmaksu riippuu liikevaihdosta, lisäksi sillä on tuloja kaupallisesta toiminnasta kuten standardien myynnistä ja palvelutuotannosta muille standardointiorganisaatioille.
Vuonna 2018 sen vuotuinen budjetti oli yli 24 miljoonaa euroa. Noin 60 % rahoituksesta menee järjestön koordinointikuluihin, loput 40 % käytetään erilaisiin projekteihin ja ohjelmiin. Vuoden 2018 aikana julkaistiin 2718 standardia, määritystä, raporttia tai ohjetta, ja vuodesta 1988 lähtien niitä on julkaistu yhteensä 46 000 kappaletta. 
Suomesta jäseniä on 18 kappaletta. Suomen tietoliikennehallintoa edustaa ETSIssä Traficom, ja ETSIn julkaisemat EN-standardit vahvistetaan Suomessa SFS-standardeiksi .
Standardit.
ETSIn julkaisemat standardityypit ovat seuraavat:
Kalpana Chawla

Kalpana Chawla (, ) () oli avaruussukkulalentoihin erikoistunut astronautti. Hän kuoli Columbia-sukkulan tuhoutuessa helmikuussa 2003. Chawla opiskeli avaruusinsinööriksi Intiassa ja meni sen jälkeen NASA:n palvelukseen. Hän lensi ensilentonsa STS-87 avaruussukkula Columbialla vuonna 1997.
Viimeinen lento.
Chawlan seuraava ja viimeinen lento oli STS-107. Avaruussukkula Columbia laukaistiin matkaan 16. tammikuuta 2003, ja se kiersi maata 16 päivää omalla radallaan. Se ei telakoitunut ISS-avaruusasemaan. Tällä lennolla Chawla oli hyötykuorman ja lennon asiantuntija ("mission specialist"). Sukkulan oli määrä laskeutua takaisin Maahan 1. helmikuuta Floridassa Kennedyn avaruuskeskuksessa. Sukkula hajosi Texasin ja Louisianan yllä, ja kaikki seitsemän astronauttia kuolivat.
George W. Bush myönsi postuumisti Kalpana Chawlalle ja lennon muille astronauteille mitalin Congressional Space Medal of Honor 3. helmikuuta 2004.
Rommel

Rommel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pepe Laaksonen

Pertti Juhani ”Pepe” Laaksonen (20. tammikuuta 1961 Pori – maaliskuu 2024) oli suomalainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Dingo-yhtyeen basistina.
Ura.
Laaksonen soitti jo Dingon edeltäjässä MAC:issä vuosina 1976–1982. Pertti Neumann liittyi yhtyeeseen vuonna 1981.
Laaksonen ei kuulunut Dingon alkuperäiskokoonpanoon, vaan liittyi yhtyeeseen vuonna 1984 Jarkko Even lähdettyä soolouralle. Hän liittyi yhtyeeseen Neumannin pyynnöstä pienen harkinnan jälkeen. Laaksonen soitti Dingossa vuoteen 1986 saakka, jolloin yhtye hajosi. Hän oli mukana yhtyeen paluukeikoilla vuosina 1993–1994 ja 1998–2002. Laaksonen palasi Dingoon vuonna 2017 ja oli yhtyeen jäsen kuolemaansa saakka.
Vuonna 1988 Laaksonen julkaisi sooloalbumin "Veli kuu", jonka menestys jäi vaatimattomaksi. 1990-luvulla Laaksonen soitti bassokitaraa myös muun muassa Menneisyyden Vangeissa.
Laaksonen työskenteli myös sessiomuusikkona sekä ääninäyttelijänä lukuisissa animaatiosarjoissa ja -elokuvissa. Lisäksi hän toimi äänimiehenä Helsingin kaupunginteatterissa ja Uudessa Iloisessa Teatterissa.
Dingo kertoi 22. maaliskuuta 2024 julkaisemassaan Facebook-päivityksessä Laaksosen kuolleen nopeasti edenneeseen sairauteen 63-vuotiaana. Laaksosen viimeinen julkinen esiintyminen Dingon riveissä oli nähty joulukuussa 2023.
Yksityiselämä.
Pepe Laksonen oli kotoisin Porista. Elämänsä viimeiset vuodet hän asui Pertunmaalla Etelä-Savossa. Ennen Pertunmaalle muuttoa Laaksonen asui noin 25 vuotta pääkaupunkiseudulla.
Laaksosen perheeseen kuului puoliso, viisi aikuista lasta ja useita lapsenlapsia.
Pete Nuotio

Veli-Pekka Nuotio, taiteilijanimeltään "Pete Nuotio" (s. 27. kesäkuuta 1961 Pori) on suomalainen muusikko. Hän oli Dingon kosketinsoittajana vuosina 1983–1986, 1998–2002 ja vuoden 2017 ajan.
Ura.
Pete Nuotio oli 1980-luvun alussa mukana porilaisen kulttuuritalo Anniksen toiminnassa. Yksi kulttuuritalolla harjoitelleista yhtyeistä oli Dingo. Vuonna 1983 Nuotiota pyydettiin liittymään yhtyeeseen, sillä edellinen kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola oli erotettu. Pian Nuotion liittymisen jälkeen Dingo teki levytyssopimuksen Finnlevyn kanssa.
Nuotio soitti kosketinsoittimia kaikilla Dingon kolmella 1980-luvulla julkaistulla albumilla. Vuoteen 1986 mennessä hänen välinsä laulusolisti Pertti Neumannin kanssa olivat niin tulehtuneet, että kaksikko kävi äänittämässä osuutensa "Pyhä klaani"-albumille eri aikaan. Lopulta Pete Nuotio päätti erota yhtyeestä elokuussa 1986 ja lähti opiskelemaan tietotekniikkaa. Hänen tilalleen tuli yhtyeen alkuperäinen kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola. Esiintymiset eivät kuitenkaan onnistuneet, ja Dingo hajosi ensimmäisen kerran lokakuussa 1986. 
Dingosta eroamisen jälkeen Nuotio keskittyi opiskeluun ja sittemmin päivätöihin. Hänellä oli oma it-alan yritys vuoteen 2003 saakka. Lisäksi hän on soittanut erilaisissa satunnaisesti esiintyvissä kokoonpanoissa, kuten SlowGangissa ja Pori Big Bandissa. Nuotio palasi Dingoon vuosiksi 1998–2002 ja 2017.
Yksityiselämä.
Nuotio asuu Porissa vaimonsa kanssa. Hänellä on kolme aikuista lasta. Nuotio kertoo tulleensa uskoon 2010-luvulla.
Jehan de Lescurel

Jehan de Lescurel (myös "Jehannot de l'Escurel") oli ranskalainen keskiajan säveltäjä ja runoilija.
Elämä.
De Lescurel syntyi Pariisissa ja hänen isänsä oli kauppias. Hän sai musiikkiopetuksensa Notre Damen katedraalissa. Hänet hirtettiin 23. toukokuuta 1304 "irstaudesta" ja "rikoksista naisia kohtaan". 
Teokset.
Useimmat de Lesculerin teokset ovat monofonisia lauluja. Lauluihin kuuluu muun muassa virelaita sekä balladeja.