tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bowser

Bowser tai Koopa (koko nimeltään Kuningas Bowser Koopa, "Daimaō Kuppa") on Nintendon Mario-peleissä esiintyvä fiktiivinen hahmo.
Hahmon luoja Shigeru Miyamoto suunnitteli Bowserista aluksi härkää muistuttavan hahmon, mutta animaattori Yoichi Kotabe tulkitsi hahmon piirrosten pohjalta väärin kilpikonnaksi. Hahmo luotiin lopulta Miyamoton ja Kotaben yhteisten ideoiden pohjalta.
Bowser on Marion arkkivihollinen ja Koopa-kilpikonnien kuningas. Aluksi Bowserista käytettiin nimitystä Koopakuningas (), mutta "Super Mario Bros. 3":n yhteydessä hän sai etunimen Bowser. Bowser on ollut mukana melkein jokaisessa Mario-pelissä Super Mario Bros. -pelin jälkeen. Hän on valtava kilpikonna, joka osaa syöstä tulta. Bowser kidnappaa usein Sienivaltakunnan Prinsessa Peachin. Bowserin ensiesiintyminen oli pelissä "Super Mario Bros.". Bowserilla "Super Mario Bros. 2, &amp; Super Mario Bros. 3," on seitsemän adoptiolasta, jotka yrittävät myös tehdä Marion aikeet tyhjiksi. Kahdeksas, hänen oma lapsensa on nimeltään Bowser Jr.
Bowserilla on oma linna Sienivaltakunnan laitamilla ja lukuisia kannattajia, jotka pitävät häntä kuninkaanaan. Näihin kuuluvat muiden muassa Koopa Troopat, Bob-ombit ja Goombat ja Bowser Jr.
Bowserin hirviömäisin muoto on nimeltään Giga Bowser, joka nähtiin pelissä "Super Smash Bros. Melee". Lisäksi "Super Smash Bros. Brawlissa" on mahdollista kontrolloida Giga Bowseria hetken aikaa. Bowserilla ei ole omaa peliä, mutta hahmolla voi pelata peleissä "" ja "Super Paper Mario". 
Baby Bowser on Bowser nuorempana. Se on sama henkilö kuin Bowser. Sen ensiesiintyminen oli pelissä "," ja viimeistä kertaa se esiintyi "Yoshi’s Island DS":ssä. Se on esiintynyt myös pelissä "". Baby Bowser esiintyi ensimmäisen kerran "The Super Mario Bros. Super Show!" -piirretyssä, ja toinen piirretty, missä tämä esiintyi oli ollut "The Adventures of Super Mario Bros. 3". Baby Bowser on esiintynyt myös pelissä "Yoshi’s Story". Näissä peleissä Baby Bowser on hitaampi ja "Super Mario World" kömpelömpi kuin muut hahmot, mutta voi tuottaa valtavaa vahinkoa tulellaan.
Bowser on myös esiintynyt poikansa Bowser Jr.:n kanssa peleissä "Mario Kart 8", "Super Mario Sunshine", "New Super Mario Bros.", "New Super Mario Bros. Wii", "Super Mario Galaxy" ja "Super Mario Galaxy 2".
Bowser muissa medioissa.
Bowser esiintyy "Super Mario Bros." -elokuvassa liskoihmisenä mutta lopuksi muuttuu ”koopaksi”. 
"Super Smash Bros. Melee" -pelissä Bowser on yksi pelattavista hahmoista.
Bowser esiintyy myös The Super Mario Bros. Moviessa, joissain tapauksissa Super Mario odysseystä vaikutteita saaneena.
Madredeus

Madredeus on portugalilainen yhtye, joka sekoittaa musiikissaan fadoa, kansanmusiikkia, klassista musiikkia ja nykyaikaisempaa populaarimusiikkia. Pedro Ayres Magalhães ja Rodrigo Leão perustivat yhtyeen vuonna 1985. Vuonna 1986 mukaan liittyivät sellisti Francisco Ribeiro ja laulaja Teresa Salgueiro. Vuonna 1987 yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa "Os dias da Madredeusin".
Vuonna 1993 Magalhães lähti yhtyeestä väliaikaisesti. Hän palasi siihen uudelleen muutaman vuoden päästä. Vuonna 1994 Leão jätti yhtyeen aloittaakseen soolouran. 
Madredeus julkaisi useita levyjä ja sai runsaasti suosiota Portugalissa. Se pysyi kuitenkin muualla melko tuntemattomana. Tilanne muuttui vuonna 1994, kun Wim Wenders pyysi yhtyettä esiintymään elokuvassaan "Lisbon Story". Yhtyeen soundtrack nousi menestykseksi myös kansainvälisesti. Madredeus on myynyt yhteensä yli kolme miljoonaa albumia.
Portugalilainen metalliyhtye Moonspell julkaisi vuonna 2001 levynsä "Darkness and Hope" bonuskappaleena cover-version Madredeusin kappaleesta ”Os senhores da guerra”.
Kokoonpano.
Entiset jäsenet:
Luisa Miller

Luisa Miller on italialaisen Giuseppe Verdin ooppera, jonka kantaesitys oli Napolissa 8. joulukuuta 1849.
Luisa Miller on vakava ooppera, kuten kaikki Verdin oopperat kahta lukuun ottamatta. Teos oli järjestyksessä Verdin viidestoista ooppera. Sitä edelsi "La battaglia di Legnano" (1849) ja seurasi "Stiffelio" (1850). 
Oopperan italiankielisen libreton kirjoitti Salvatore Cammarano. Juoni pohjautuu Friedrich Schillerin tragediaan "Kavaluus ja rakkaus". Se on kolminäytöksinen "melodramma tragico". Oopperan alkusoittoa on verrattu mm. Carl Maria von Weberin "Taika-ampujan" alkusoittoon.
Tapahtumat.
Oopperan tapahtumat sijoittuvat Tiroliin 1700-luvun alkupuolella. 
Keskeisessä roolissa on maalaistyttö Luisa Miller, joka on rakastunut kreivi Walterin poika Rodolfoon. Luisan eläkkeellä oleva sotilasisä sekä kreivi Walter ja linnanvouti Wurm yrittävät erottaa rakastavaiset toisistaan.
Linnanvouti Wurm pakottaa Luisa Millerin kirjoittaman tämän rakastajalle Rodolfolle kirjeen, jossa väittää rakastavansa ainoastaan Wurmia. Saatuaan viestin Rodolfo haastaa kaksintaisteluun Wurmin, joka kuitenkin kieltäytyy. 
Epätoivoissaan Rodolfo myrkyttää sekä itsensä että Luisa Millerin. Kun molemmat ovat jo juoneet myrkyn, Luisa kertoo Rodolfolle Wurmin vehkeilyistä. Ennen kuolemaansa Rodolfo ehtii vielä ottaa linnanvoudin hengiltä.
Elizabeth Arden

Elizabeth Arden (31. joulukuuta 1878 Woodbridge, Ontario, Kanada – 18. lokakuuta 1966 New York, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen liikenainen joka rakensi kosmetiikkaimperiumin Yhdysvalloissa. Hänen oikea nimensä oli Florence Nightingale Graham, mutta noin 1908–1909 hän otti ammattinimekseen Elizabeth Ardenin..
Alkuperäisen nimensä innoittamana hän opiskeli ensin sairaanhoitajaksi. Opiskeluaikana hän huomasi, että hieronnalla ja hyvällä fyysisellä kunnolla saattoi vaikuttaa ihon ulkonäköön. Vuonna 1908 hän muutti Torontosta New Yorkiin, missä hän ryhtyi Fifth Avenuella sijainneen pienen kauneussalongin omistajan yhtiökumppaniksi. Hänellä sanottiin olevan erehtymätön maku ja häntä pidettiin muodin asiantuntijana. Vähitellen hän avasi punaovisia salonkeja eri puolille Yhdysvaltoja, Eurooppaa ja Kaukoitää. Hän toimi yhtiönsä johdossa kuolemaansa asti.. 
Yhtiön mannekiinina on toiminut muun muassa näyttelijä Catherine Zeta-Jones.
Elizabeth Ardenin kosmetiikkatuotesarja sisältää ihonhoitotuotteita, meikkejä sekä tuoksuja.
Reijo Kupiainen

Reijo Kupiainen (s. 1964 Pori) on suomalainen filosofi ja kasvatustieteilijä. Kupiainen työskentelee Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa visuaalisen kulttuurin teorian professorina ja vierailevana mediakasvatuksen professorina Norjan teknis-luonnontieteellisen yliopiston kasvatustieteiden laitoksella. Aiemmin hän on toiminut mediakasvatuksen yliassistenttina Tampereen yliopistossa, lehtorina ja määräaikaisena professorina (Lapin yliopisto) ja visuaalisen kulttuurin lehtorina (Taideteollinen korkeakoulu, Porin yksikkö).
Kupiaisen kirjalliseen työhön kuuluu muun muassa Martin Heideggerin teoksen "Oleminen ja aika" suomentaminen. Kupiainen on väitellyt mediakasvatuksen alalta vuonna 2005 tutkimuksellaan "Mediakasvatuksen eetos", joka palkittiin kasvatustieteen vuotuisella väitöskirjapalkinnolla. Hänen julkaisunsa "Media and Digital Literacies in Secondary School" (Peter Lang 2013) tarkastelee yläkoululaisten mediakäytäntöjä ja koulun mediakasvatusta suomalaisessa yläkoulussa.
Lisäksi hän on tehnyt uraauurtavaa työtä pienten lasten mediakulttuurin alalla kehittämällä muun muassa animaatiopajatoimintaa päiväkodeissa ja kouluissa sekä opettajien perus- ja täydennyskoulutuksessa.
Kupiainen on myös toiminut filosofisen aikakauslehden "Niin &amp; näin" toimittaja vuosina 1994–2006. 
Kupiainen toimi Mediakasvatusseuran puheenjohtajana 2009–2010.
Eino Haikala

Eino Haikala (12. toukokuuta 1913 Lappee – 5. maaliskuuta 1993 Lempäälä) oli suomalainen poliitikko ja tilastotieteen professori Tampereen yliopistossa. Hän oli Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen (SKYP) puheenjohtaja 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa sekä puolueen presidenttiehdokas vuoden 1978 vaalissa. Haikala ei saanut yhtään valitsijamiestä. 1980-luvulla Haikala kuului Suomen kristilliseen liittoon.
Eino Haikalan vanhemmat olivat maanviljelijä Onni Christian Haikala ja Irene Wilhelmina Hellman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943 ja valtiotieteen tohtoriksi 1956.
Haikala oli Pellervo-seuran markkinatutkimuslaitoksen johtajana 1952−1955 ja johtokunnan jäsenenä 1954−1969 sekä Kyösti Haatajan rahaston sihteerinä ja tutkimuslaitoksen johtajana 1955−1960. Haikala toimi Tampereen yliopistossa tilastotieteen vt. apulaisprofessorina 1960−1965, vt. professorina 1965−1970 ja professorina 1970−1976. Hän oli myös Tampereen kesäyliopiston rehtorina vuodesta 1970, Tampereen teknillisen korkeakoulun kansantaloustieteen opettajana 1965−1970, Helsingin yliopiston kansantaloustieteen ylimääräisenä opettajana 1953−1971 ja Oulun yliopiston kansantaloustieteen vt. professorina 1961−1962. 
Haikala osti vuonna 1968 Lempäälän Säijästä maatilan, jonne hän perusti sitten puutarhan, jossa kasvatettiin muun muassa jalopuiden taimia ja viljeltiin muovikasvihuoneissa mansikkaa, vadelmaa, kukkia ja vihanneksia. Tämä Haikalan puutarha oli pitkään toiminnassa ja sulkeutui vuonna 2023. 
Eino Haikala oli naimisissa vuodesta 1948 ylioppilasmerkonomi Marja Emilia Inkeri Hentun kanssa, jonka isä oli kauppaneuvos Ewald Henttu.
Japanin prefektuurit

Japanin prefektuurit ovat Japanin 47 valtionalaista hallintoaluetta. Prefektuurit ovat yksi maan aluejaon yksiköistä, ja niitä on neljää eri tyyppiä: yksi ”metropoli” (都 "to") eli Tokio, yksi ”tie” (道 "dō") eli Hokkaidō, kaksi urbaania prefektuuria (府 "fu") eli Osakan ja Kioton prefektuurit sekä 43 varsinaista prefektuuria (県 "ken"). Edellä mainittuun perustuen prefektuureja kutsutaankin usein yhteisnimellä "todōfuken" (都道府県). Jokaista prefektuuria johtaa vaaleilla valittu kuvernööri ja parlamentti. 
Prefektuurit jaetaan edelleen kaupunkeihin (市 "shi") ja piirikuntiin (郡 "gun") tai joissakin tapauksissa alaprefektuureihin (支庁 "shichō"). Jokainen piirikunta jaetaan kauppaloihin (町 "chō" tai "machi") ja kyliin (村 "son" tai "mura"). Lisäksi maan suurimmat kaupungit, joissa on yli 500 000 asukasta ja joille on myönnetty virallisen suurkaupungin (政令指定都市 "seirei shitei toshi") asema, jaetaan suuralueisiin (区 "ku"). Kaikilla näillä paikallishallinnon yksiköillä on pormestari tai johtaja ja vaaleilla valittu valtuusto. Tokion metropoli on erikoistapaus, sillä se jakautuu 23 erillisalueeseen (特別区 "tokubetsu-ku"), joita hallitaan itsenäisten kaupunkien tavoin, eikä Tokiota kaupunkina olekaan ollut olemassa vuoden 1943 jälkeen.
Nykyisen järjestelmän perusti Meiji-hallinto heinäkuussa 1871. Aikaisemmin käytössä ollut han-järjestelmä lakkautettiin, ja sen tilalle luotiin prefektuurit (廃藩置県, "haihan-chiken"). Alun perin prefektuureja, joista monet olivat vanhoja han-alueita, oli yli 300. Vuoden 1871 loppuun mennessä luku oli kuitenkin vähentynyt 72:een ja 1888 saavutettiin nykyinen prefektuuriluku 47. Vuonna 1947 voimaan tullut paikallinen itsehallintolaki (地方自治法, "Chihō-jichi-hō") asetti jokaiselle prefektuurille oman kuvernöörin ja parlamentin ja antoi niille enemmän valtaa päättää omista asioistaan.
William Korwenkoski

William AJR Korwenkoski, oikealta nimeltään William Arto Juhani Rinne (s. 15. elokuuta 1962 Alahärmä), on lauluntekijä, artisti, runoilija ja sanoittaja. Hänestä tuli juomalaulun Suomen-mestari 1999. Korwenkoski on tehnyt useita levytyksiä. Musiikkituottajana William Rinteen merkittävin projekti on "Suomenhevonen – kunnon hevonen" -juhlalevy, joka julkaistiin 100-vuotiaan suomenhevosen kunniaksi. Rinne on sanoittanut ja säveltänyt kyseiselle levylle useita kappaleita ja esiintyy myös samalla levyllä taiteilijanimellään William Korwenkoski. Nyrkkeilijä Juho Haapojan virallinen kehäännousulaulu ”Haapoja Härmästä” on Korwenkosken sanoittama ja säveltämä. Tunnettuja Korwenkosken esittämiä kappaleita ovat myös ”Isontalon Antti ja Rannanjärvi”, ”Härmästä perkeles”, ”Rekkamiehen uni” ja ”Jätkän reissu”.
William Korwenkoski on tunnettu myös Etelä-Pohjanmaalla keskustelua herättäneen Pub Härmän Häjyn perustajana. Hän luopui ravintolatoiminnasta 2003. Taiteilijanimeen liitettiin heinäkuussa 2011 AJR, joka viittaa Korwenkosken oikeaan nimeen Arto Juhani Rinne. William-nimen hän lisäsi viralliseen nimeensä vuonna 2003. Hän oli vuonna 1993 uudelleen perustetun Isänmaallisen Kansanliikkeen ensimmäinen liittosihteeri. Myöhemmin Rinne osallistui politiikkaan muun muassa Perussuomalaisten kansanedustajaehdokkaana Vaasan vaalipiirissä 2003. Nyttemmin Rinne on jättäytynyt puoluepolitiikasta, mutta ottaa varsinkin musiikillaan sangen voimakkaastikin kriittistä kantaa valtamedian toimintaan sekä sisä- ja ulkopolitiikan vaikuttajien edesottamuksiin.
Korwenkoski esiintyi "Tallinna" -televisio-ohjelmassa vuonna 2012.
Subarktinen ilmasto

Subarktinen ilmasto on Köppenin luokituksessa ilmasto, jossa neljän lämpimimmän kuukauden keskilämpötilat ovat kaikki 10 °C tai alle ja kylmimmän kuukauden keskilämpötila alle 0 °C. Tällöin subarktisella alueella on metsää, viileät kesät ja kylmät talvet. 
Ilmastotyyppi vallitsee pohjoisen havumetsävyöhykkeen kylmimmillä alueilla ja sen pohjoispuolella koivuvyöhykkeellä. Subarktisia alueita on muun muassa Grönlannin eteläosassa, Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa sekä Pohjois-Suomessa. Subarktinen ilmasto on talvella kylmä tai hyvin kylmä, kuiva ja kesä on lyhyt ja viileä. Yleisemmin voimakkaiden lämpötilanvaihtelujen takia subarktinen ilmasto on mannerilmastojen alalaji. 
Subarktisella alueella on laajaa ikiroutaa. Tyypillinen subarktinen puulaji on esimerkiksi Siperiassa kasvava lehtikuusi. Ilmastonmuutoksen vuoksi monilla subarktisen ja arktisen alueen eläimillä elinalueet kaventuvat nyt ja tulevaisuudessa eteläisten kilpailijoiden syrjäyttäessä pohjoiset lajit. Tästä ketun syrjäyttämä naali on tyypillinen esimerkki.
Hamburger SV

Hamburger Sport-Verein e.V., tunnetaan yleensä nimellä Hamburger SV tai HSV, on Hampurista kotoisin oleva vuonna 1887 nimellä Sport-Club Germania (yksi nykyseuran kolmesta edeltäjästä) perustettu saksalainen jalkapalloseura, joka pelaa Bundesliigassa. HSV kuuluu kuudella mestaruudellaan Saksan menestyneimpiin jalkapallojoukkueisiin. HSV pelasi Saksan pääsarjassa Bundesliigassa vuosina 1963–2018 ja nousi sinne takaisin keväällä 2025 pelattuaan seitsemän vuotta 2. Bundesliigassa.
Historia.
Perustaminen.
Hamburger SV perustettiin 29. syyskuuta 1887 nimellä Sport-Club Germania, kun kaksi urheiluseuraa, Wandsbek-Marienthaler SC ja Hohenfelder SC yhdistyivät. 1. kesäkuuta 1888 perustettiin Hamburger Fußball Club (HFC), joka vaihtoi vuonna 1914 nimensä Hamburger SV:ksi. 1. helmikuuta 1919 SC Germania, Hamburger SV ja vuonna 1906 perustettu urheiluseura SC Falke yhdistyivät Hamburger Sport-Vereiniksi. Tuolloin sovittiin myös, että seuran virallisena perustamisvuotena pidetään vuotta 1887, jolloin SC Germania perustettiin.
Seuran väreiksi valittiin sininen, valkoinen ja musta, jotka olivat myös SC Germanian ja Hamburger FC:n värit. Peliasujen värit ovat valkoinen ja punainen kunnianosoituksena Hampurille, jonka värejä ne ovat.
Varhaiset vuodet.
18. kesäkuuta 1922 HSV oli ensimmäistä kertaa finaalissa pelaamassa Saksan mestaruudesta. Erotuomari keskeytti 1. FC Nürnbergiä vastaan pelatun ottelun 189 minuutin jälkeen tilanteessa 2–2, koska oli tullut pimeää eikä Berliinissä ollut tuolloin kentällä riittävää valaistusta. Uusintapeli pelattiin 6. elokuuta. Senkin keskeytti erotuomari, tilanteessa 1–1, sillä kertaa siksi, että Nürnbergiltä oli poistettu kolme pelaajaa kentältä rikkeiden vuoksi ja yksi oli loukkaantunut, eikä Nürnbergillä ollut sen takia tarvittavaa kahdeksaa pelaajaa kentällä. DFB julisti HSV:n Saksan mestariksi, mutta seura palautti mestaruuden vielä samana vuonna urheilullisista syistä.
Vuonna 1923 HSV saavutti ensimmäisen varsinaisen Saksan mestaruutensa voittamalla finaalin Union Oberschöneweidea vastaan 3–0. Vuonna 1924 HSV oli taas finaalissa, mutta hävisi 1. FC Nürnbergiä vastaan 0–2. Vuonna 1928 HSV voitti jälleen Saksan mestaruuden.
"Päivitetty 17. joulukuuta 2021."
Pelaajat ja valmentajat.
Valmentajat vuodesta 1963.
Lista sisältää kaikki Bundesliiga-ajan valmentajat, myös väliaikaiset:
Saavutukset.
Lisäksi: Emirates Cupin voittaja (1): 2008
Kyaniitti

Kyaniitti (Al2SiO5) eli disteeni kuuluu alumiinisilikaattien ryhmään. Kyaniitti on saanut nimensä sinisen värinsä perusteella (kreik. "kyanos" = sininen).
Kidejärjestelmältään kyaniitti on trikliininen. Kide on pitkähkö yhteen suuntaan ja asu sälöinen. Kyaniitti on väriltään sinisestä sinivalkoiseen, joskus harmaa tai valkoinen. Sälöjen keskusta on sinisempi kuin reunusta. Viiru on valkoinen ja kiilto on helmiäiskiilto tai lasikiilto. Kovuus vaihtelee 4,5–7 Mohsin asteen välillä. Sälöjen pituussuuntaan naarmuttaessa kovuus on vain noin 4,5, mutta kun naarmutetaan pituussuuntaa vastaan, kovuus on jo 6–7 välillä. Ominaispaino on 3,5–3,7 g/cm³.
Kyaniittia tavataan kiilleliuskessa, gneisseissä ja kvartsiiteissa. Sitä esiintyy myös pegmatiiteissä ja kvartsijuonissa. Kyaniittia esiintyy melko yleisesti Itä- ja Pohjois-Suomen kvartsiiteissa, muun muassa Kolilla. Kyaniittia tuotetaan Intiassa ja Yhdysvalloissa.
Kyaniitti on teollisuusmineraali, joka soveltuu muun muassa korkeita lämpötiloja kestävien posliinien, esimerkiksi sytytystulppien ja tiilien valmistukseen. Sitä käytetään keraamisiin ja kuumuutta kestäviin materiaaleihin. Kyaniittia voitaisiin myös hioa koruiksi, mutta vaihtuva kovuus tekee sen hyvin hankalaksi.
Pälmä

Pälmä () on maalaiskunta, sen keskustaajama sekä erillinen kylä Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Äänisen koillisrannalla 100 kilometriä Puudožista maanteitse luoteeseen. Taajamassa on 1 600, kylässä 5 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Pälmän kunnan pinta-ala on 3016,14 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Karhumäen piirin Tsolmuisen kuntaan, koillisessa Arkangelin alueeseen sekä idässä Puudožin piirin Kuganavolokin ja etelässä Avdejevon kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Seudun järviä ovat muun muassa kunnan koillisosassa sijaitsevat Ikšozero, Jangozero ja Ukšozero. Jokia ovat Pälmä, Ylä-Uikujoki ja Žilaja Tambitsa. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja turve. Suunnitteilla on Jangozeron rauhoitusalueen perustaminen.
Keskustaajaman ja samannimisen kylän lisäksi kuntaan kuuluvat Pudožgorskin, Tambitsan (ven. "Tambitsy") ja Tambitšozeron taajamat sekä Rimoilan kylä. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 700 asukkaan Pudožgorski. Lakitekstin mukaan kuntaan kuuluvat myös Kodatšguban ja Ostritšin kylät.
Historia.
Pälmän taajama on perustettu vuonna 1939. Se on saanut nimensä Pälmän kylästä, joka sijaitsee taajaman eteläpuolella Pälmäjoen suussa. Vuodesta 1956 lähtien Pälmällä oli kaupunkimaisen taajaman status. 
Liikenne, talous ja palvelut.
Pälmän ohi kulkee Karhumäen ja Puudožin välinen maantie. Taajamassa toimii puunhankintayritys ja vuonna 2005 avattu saha. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja pieni poliklinikka.
Nähtävyydet.
Pälmän kylän läheltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1700–1800-luvun vaihteessa rakennettu Pyhän Eliaan tsasouna sekä 1800–1900-luvun vaihteessa pystytetyt asuintalot. Rakennusmuistomerkkejä on myös Rimoilassa.
Cromwellin virta

Cromwellin virta () on Tyynellämerellä virtaava merenpinnan alainen merivirta. Virran löysi vuonna 1952 oseanografi Townsend Cromwell. Cromwellin virta on putkimainen, 100 metrin syvyydessä kulkeva virtaus, joka liikkuu Päiväntasaajan virtaa vastaan itää kohti. Se on 6 000 km pitkä ja 400 km leveä. Cromwellin virta on kirjattu vuoden 1964 Guinnessin ennätysten kirjaan.
Merenpinnanalaiset virrat ovat vähän tutkittu oseanografian ala. Uudet tutkimusmenetelmät ovat antaneet mahdollisuuden näiden ilmiöiden tarkasteluun, jotka aiemmin ovat jääneet tutkijoilta huomaamatta.
Monster’s Ball

Monster’s Ball on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Marc Forsterin ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Billy Bob Thornton ja Halle Berry.
Berry voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon ensimmäisenä afroamerikkalaisena.
Juoni.
Hank Grotowski (Billy Bob Thornton) on leski vanginvartija. Hän työskentelee yhdessä poikansa Sonnyn (Heath Ledger) kanssa. Hank asuu rasistisen isänsä Buckin (Peter Boyle) kanssa. Isä on eläkkeellä, sairas ja kykenemätön lähtemään kodistaan.
Yhdessä Hankin ja Sonnyn pitää avustaa tuomitun murhaajan Lawrence Musgroven (Sean Combs) teloitusta. Myöhemmin Hank tapaa Lawrencen lesken Leticia Musgrove (Halle Berry), joka on yrittää kasvattaa ylipainoista lastaa Tyrellia. Lopulta Hank ja Leticia tarttuvat toisiinsa, kun molempien lapset ovat kuolleet. Sonny on ampunut itsensä, koska hänen isänsä Hank vihaa häntä, mutta Sonny on aina rakastanut isäänsä, ja Tyrell on jäänyt auton alle. He kaipaavat surussaan läheisyyttä.
Don Airey

Donald Smith "Don" Airey (s. 21. kesäkuuta 1948 Sunderland) on englantilainen muusikko ja Deep Purplen nykyinen kosketinsoittaja. Hän liittyi yhtyeeseen alkuperäisen kosketinsoittajan Jon Lordin erottua siitä vuonna 2002. Airey on toiminut myös sessio- ja keikkamuusikkona. Yhtyeitä ja artisteja, joiden kanssa hän on ollut tekemisissä, ovat muiden muassa Colosseum II, Black Sabbath, Ozzy Osbourne, Jethro Tull, Judas Priest, Gary Moore, Whitesnake, Rainbow, Living Loud ja musikaalisäveltäjä Andrew Lloyd Webber.
Deep Purplen eräissä Suomen-konserteissa Airey on saanut yleisöltä raikuvat aplodit soitettuaan katkelman Jean Sibeliuksen Finlandiaa. Tuurin Miljoona Rockissa vuonna 2005 Airey soitti Finlandian hienon valoshow'n siivittämänä.
Vuoden 1997 euroviisuissa Airey toimi kilpailun voittaneen Ison-Britannian Love Shine a Lightin kapellimestarina.
Tammikuussa 2020 Airey toimi kahdella keikalla Uriah Heepin kosketinsoittajana Phil Lanzonin sijaisena.
Ushuaia

Ushuaia (”itään katsova”) on kaupunki Isla Grande de Tierra del Fuegon saarella Tulimaassa, Argentiinassa. Paikka on entinen rangaistussiirtola ja nykyisin Tulimaan, Etelämantereen ja Etelä-Atlantin saarten maakunnan pääkaupunki. Ushuaiaa pidetään maailman eteläisimpänä kaupunkina, vaikka sen eteläpuolellakin on pysyviä asutuskeskuksia.
Vuonna 2022 Ushuaiassa oli 82 615 asukasta. Sen satama on tärkeä Kap Hornin kautta kulkeville tai Etelämantereelle pyrkiville aluksille. Ushuaiasta on lyhin matka Etelämantereelle. Ushuaiassa on vuonna 1995 avattu kansainvälinen lentokenttä (IATA:n lentokenttäkoodi: USH; ICAO:n lentokenttäkoodi: SAWH). Se sijaitsee viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta pienellä niemimaalla kaupungin eteläpuolella. Se on maailman eteläisin kansainvälinen lentoasema ja sinne mahtuu Boeing 747:n kokoisia lentokoneita.
Vuoden keskilämpötila on noin +5,95 °C ja vuotuinen sademäärä noin 528 mm. Suomen ilmatieteen laitos suorittaa Ushuaiassa yläilmakehän otsoniluotauksia yhteistyössä Argentiinan sääpalvelun kanssa.
Sijainti.
Kaupunki sijaitsee noin 200 kilometriä Chilen Punta Arenasista etelään, mutta Ushuaiaa etelämpänäkin sijaitsee pysyvä asutuskeskus, Chilen puolella oleva Puerto Williams. 2 000 asukkaan Puerto Williamsia ei Chilen viranomaisten mukaan tulisi kuitenkaan pitää kaupunkina, sillä sen asukasluku on paljon pienempi kuin maan kaupunkimääritelmän mukainen 5 000 asukkaan alaraja. YK:n asutusluokittelukriteerien mukaan asutus katsotaan kaupungiksi, jos siellä on vähintään 50 000 asukasta.
Silenoz

Silenoz (oik. Sven Atle Kopperud, s. 1977 Norja) on norjalainen kitaristi ja black metal -yhtye Dimmu Borgirin perustajajäsen.
Silenoz on Dimmu Borgirissa vastuussa kitaramelodioiden ja riffien säveltämisestä. Hän myös sanoittaa suuren osan yhtyeen kappaleista. Dimmu Borgirin alkuaikoina Silenozin koko taiteilijanimi oli Erkekjetter Silenoz, joka tarkoittaa suoraan käännettynä "arkkivääräoppista". Sittemmin nimi on lyhentynyt muotoon Silenoz.
Ennen muusikon ammattia Silenoz työskenteli lastentarhassa. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli norjalainen thrash metal -yhtye Nocturnal Breed. Silenoz on myös esiintynyt ääninäyttelijänä animaatiosarjassa Metalocalypse.
Šalla

Šalla eli Salla (; myös Шала, "Šala") on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ääniseen laskevan Vodlajoen suussa 32 kilometriä maanteitse Puudožista länteen. Taajamassa on 2 400 ja kunnassa 3 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Šallan kunnan pinta-ala on 1 006,52 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Puudožin piirin Avdejevon, idässä Puudožin ja etelässä Krasnoborskin kuntiin sekä lännessä Ääniseen.
Vodlajoen lisäksi kunnan alueella virtaavat Šalitsa, Jalganda, Suma-Šalskaja ja Šunduksa -joet. Järviä ovat Ižgora, Sarozero, Lembozero, Bolšoje ja Maloje Kindožskoje, Dolgoe, Krugloje ja Šalskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, gabrodoleriitti, gabrodiabaasi, hiekka ja turve.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Botšilovon, Rogozinskajan, Šaluhan, Semjonovon ja Terebovskajan kylät sekä Botšilovon, Kašinon ja Neftebazan asutukset. Šallan laiturin (Šala Pristan) ja Novo-Stekljannoen asutukset kuuluvat virallisesti Šallan taajaman yhteyteen. Taajaman muita osia ovat Rabotši, Kontorski, Gromovka ja Pervomaiskaja.
Historia.
Šallan pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1391. 1400-luvulla siellä toimi ortodoksinen luostari. Pogosta hävitettiin sotatoimissa vuonna 1612. 1700-luvulla Vodlajoen suuhun rakennettiin lasitehtaita, joiden toiminta päättyi seuraavan vuosisadan alussa. Vuonna 1870 perustettiin ensimmäinen ja vuonna 1882 toinen sahalaitos, jonka toimintaa jatkaa Auerin ja Varlenin tehdas. Vuonna 1925 alettiin hyödyntää Äänisen Goltsy-saarilla olevia graniittiesiintymiä, ja myöhemmin kivenlouhinta laajeni myös mantereelle. Jatkosodan aikana Šallassa toimi partisaanien tukikohta.
Liikenne, talous ja palvelut.
Šallasta on maantieyhteys Puudožiin. Vodlajoen suussa on satama.
Taajamassa toimii graniittia louhiva yritys, kivimurskaamo, metsätyömaa ja metsänhoitoalueen konttori. Palveluihin kuuluvat ala- ja keskikoulut, kulttuuritalo ja sairaala.
Nähtävyydet.
Seudulta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Nähtävyyksiin kuuluvat Äänisen rannoilla muun muassa Besov Nosissa sijaitsevat kalliopiirrokset sekä runonlaulaja Fjodor Konaškovin hauta ja 1800-luvun lopussa rakennettu Kornyševan talo Semjonovossa.
Kirsikkatomaatti

Kirsikkatomaatti ("Solanum lycopersicum" var. "cerasiforme") on tomaatin muunnos, jonka nimi johtuu sen pienestä koosta. Kirsikkatomaatista on jalostettu monia lajikkeita, joiden maut ja värit vaihtelevat. Lajikkeita ovat muun muassa 'Yellow Pearshaped', joka on keltainen ja päärynänmuotoinen, sekä 'Delicado', joka on punainen, makea ja muodoltaan pyöreä.
Galder

Galder (oik. Thomas Rune Anderson, s. 18. lokakuuta 1976 Jessheim, Norja) on norjalainen kitaristi ja laulaja. Hän toimii tällä hetkellä Old Man's Childin kitaristina. Hän soitti myös Dimmu Borgirissa vuodet 2001-2024. Galder käyttää ESP Custom Shopin F- ja V-mallisia kitaroita. Vuonna 1993 hänen taiteilijanimensä oli Grusom. Hän perusti Tjodalvin sekä Jardarin kanssa Old Man's Childin. Hän soitti bassoa ja koskettimet joillekin albumeille. Vuonna 2001 hän liittyi Dimmu Borgiriin, mutta piti Old Man's Childin elossa. Elokuussa vuonna 2024 hän ilmoitti jättäneensä Dimmu Borgirin keskittyäkseen paremmin Old Man's Childiin.
Galder on myös soittanut yhtyeissä kuten Dødheimsgard. Aldrahn kirjoitti muutaman kappaleen Old Man's Childin demolle Shades of Life.
Diskografia.
Old Man's Child
Dimmu Borgir
Dødheimsgard
ICS Vortex

ICS Vortex (oik. Simen Hestnæs, s. 4. maaliskuuta 1974 Oslo, Norja), tunnettu myös taiteilijanimellä ICS Vortex (tai vain Vortex), oli Dimmu Borgirin basisti ja taustalaulaja vuosina 1999–2009. 
Simen Hestnæs tunnetaan paitsi puhtaasta ja korkeasta lauluäänestään, sekä siitä että hän on black metal -yhtye Borknagarin (1997–2000) ja avant garde metal -yhtyeen Arcturuksen solisti. Hän laulaa myös doom metal-yhtye Lamented Soulsissa. Syksyllä 2011 hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Storm Seeker.
Puhtaan äänen käyttö varsinkin black metalissa perinteisessä mielessä on harvinaista, joten Hestnæs on tässä mielessä yksi harvoista puhdasta ääntä black metallissa käyttävistä muusikoista.
Hestnæs on naimisissa Nemi-sarjakuvan tekijän Lise Myhren kanssa, ja heillä on poika Storm, joka on syntynyt vuonna 2007.
Mustis

Mustis (oik. Øyvind Johan Mustaparta, s. 10. syyskuuta 1979) on norjalainen kosketinsoittaja. Mustis oli norjalaisen sinfonisen black metal -yhtyeen Dimmu Borgirin kosketinsoittajana vuosina 1998–2009.
Dimmu Borgir.
Mustis liittyi Dimmu Borgiriin vuonna 1998. Hän ja yhtyeen laulaja Shagrath olivat ystäviä jo ennen kuin Mustis liittyi yhtyeeseen. Mustis loi tunnelmaa yhtyeen musiikkiin melodisilla kosketinosuuksilla. Tämän voi havaita esimerkiksi "Progenies of the Great Apocalypse" -kappaleesta albumilta "Death Cult Armageddon". Hänen ensimmäinen live-esiintymisensä oli Dynamo Open Air -festivaalilla kesällä 1998. Hänet erotettiin yhtyeestä syksyllä 2009 samaan aikaan kuin basisti ICS Vortex.
Mustiksen sukunimi Mustaparta on suomea. Hänen siskonsa on muotibloggaaja Hanneli Mustaparta.
Magneettikiisu

Magneettikiisu Fe0,83-1S eli pyrrotiitti on yleinen mineraalina esiintyvä rautasulfidi, joka sisältää usein jonkin verran nikkeliä. Magneettikiisussa raudan ja rikin suhde voi vaihdella Fe0,83-1S. Magneettikiisun muotoa FeS on löydetty meteoriiteista ja sitä kutsutaan troiliitiksi.
Magneettikiisu voi olla kidejärjestelmältään heksagonaalinen tai monokliininen. Heksagoninen on korkeamman lämpötilan muoto ja monokliininen alemman lämpötilan muoto. Alhaisen lämpötilan mineraalina magneettikiisu on "mackinawiitti". Omamuotoiset kiteet ovat harvinaisia. Useimmiten magneettikiisu on rakeinen.
Puhtaana magneettikiisu on väriltään harmaata, mutta ilman vaikutuksesta se hapettuu vähitellen pronssinruskeaksi. Sen ei-magneettiset muodot ovat ruskeita. Viirun väri on musta tai harmaanmusta. Kiilto on metallinkiilto, mutta sekin voi kuitenkin muuttua ilman vaikutuksesta mattamaiseksi. Kovuus on 4 Mohsin asteikolla ja tiheys on 4,5 g/cm³. 
Magneettikiisulla voi olla monokliininen tai heksagonaalinen kiderakenne riippuen siitä, missä suhteessa se sisältää rautaa ja rikkiä. Yleensä siinä on rauta-atomeja hieman vähemmän kuin rikki­atomeja, joten puuttuvien rauta-atomien kohdalla kidehilassa on aukkoja. Nimensä mukaisesti magneetti­kiisu on usein magneettista, mutta sen magneetti­suus riippuu suuresti kide­hilassa olevien aukkojen määrästä. Troiliitti, jossa aukkoja ei ole vaan molempia atomeja on yhtä paljon, ei ole magneettista.
Magneettikiisua esiintyy lisäaineena emäksisissä kivilajeissa ja kiilleliuskeessa, yleensä kuparikiisun, lyijyhohteen ja sinkkivälkkeen kanssa, joskus mukana on myös pentlandiittia. 
Joskus siihen on myös sekoittuneena jopa 8 % nikkeliä, ja tällöin se on arvokas malmi. Magneetti­kiisua on louhittu nikkeli­malmina muun muassa Sudburyssä Kanadassa, Bushwaldissa Etelä-Afrikassa, Flandissa Norjassa ja Nikelissä Venäjällä sekä Suomessakin Vuonoksen, Kota­lahden, Enon­kosken ja Hituran kaivoksissa.
Avdejevo

Avdejevo () on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kupetskojejärven lounaisrannalla 38 kilometriä Puudožista luoteeseen. Kylässä on 466 ja kunnassa 1 500 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus.
Avdejevon kunnan pinta-ala on 1 708,33 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Puudožin piirin Pälmän, idässä Kuganavolokin ja Kubovon sekä etelässä Puudožin ja Šallan kuntiin sekä lännessä Äänisen kautta Karhumäen piiriin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Seudun jokia ovat Jalganda, Pudra, Ragnuksa, Šalitsa, Suma ja Velmuksa. Suurimmat järvet ovat Koppolozero, Kupetskoje, Ragnozero, Šalozero, Sumozero, Tjagozero ja Tubozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat kulta, kupari, kromi, graniitti, gabronoriitti ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Onežskin ja Ragnuksan taajamat sekä Aleksejevon, Burakovon, Oktjabrskajan ja Pestšanojen kylät. Asutuskeskuksista suurin on vajaan 600 asukkaan Onežski. Aleksejevossa ja Burakovossa ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia.
Novgorodin Jurjevin luostarille kuulunut Kupetskojejärven asutus esiintyy vuoden 1391 asiakirjassa. Avdejevon kyläryhmän keskuksena toimivan pogostan kirkko mainitaan vuonna 1628. Seudun kylät muodostivat Puudožin kihlakuntaan kuuluneen Avdejevon volostin, jossa vuonna 1905 oli 4 300 asukasta. 1920-luvulla perustettiin aluksi Šallan ja myöhemmin Puudožin piiriin kuulunut Avdejevon kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdessakymmenessä kylässä oli 1 800 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Avdejevskaja, Vorobjovskaja ja Zagubje yhdistettiin virallisesti Avdejevon kyläksi vuonna 1957.
Liikenne, talous ja palvelut.
Avdejevon kautta kulkee Vologdan, Puudožin ja Karhumäen välinen maantie.
Kunnassa toimii kivilouhimo, maatalousyritys Niva, yksi yksityisviljelmä sekä joukko asukkaiden palstaviljelmiä. Neljäsosa työikäisistä ei käy ansiotöissä ja kolme neljäsosaa työssäkäyvistä työskentelee kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, lastenkoti, posti ja kaksi kauppaa. Eräitä palveluja on myös muissa asutuksissa.
Nähtävyydet.
Pestšanojen yhteyteen kuuluvalla Kostinskajan kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä ovat Äänisen Lukostrovin ja Burakovon pogostan kirkot, Gabnevon, Kostinskajan, Jalgandselgan ja Oktjabrskaja-Rutšein tsasounat sekä kylien vanhat asuintalot. Kunnassa on kaksi toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikkaa.
F-ryhmä

F-ryhmä on Suomessa ajettava ralliluokka kaksivetoisille ja ilman turboa toimiville autoille, joiden kansainvälinen luokitus on päättynyt. F-ryhmään tulee jatkuvasti uutta kalustoa, kun auton kansainvälinen luokitus on voimassa seitsemän vuotta sen valmistuksen päättymisestä. 
Kilpailuluokat.
Sarjassa kilpaillaan seuraavissa kilpailuluokissa:
Kilpailuluokat jakaantuvat myös autojen mukaan kolmeen luokkaan moottoritilavuuden mukaan, paitsi Neliveto Cup, jossa on yksi luokka. Muissa luokissa ajetaan kaksivetoisilla autoilla (etu- ja takavetoiset autot).
Pistejärjestelmä.
Sarjapisteitä jaetaan yleiskilpailun ja luokan mukaisen sijoituksen perusteella. Loppupisteisiin lasketaan mukaan kauden kaikki viisi kilpailua.
Luokkapisteet jokaisessa osakilpailussa mikäli vähintään neljä lähtijää:
Sijoilta 11 eteenpäin hyväksytysti maaliin ajaneet saavat yhden pisteen.
Luokkapisteet mikäli alle neljä lähtijää:
Lisäksi seniorien sarjassa käytetään tasoitusta ikävuosien mukaan.
F-Cup.
F-Cup -sarjan järjestäjä on AKK Sports.
F-ryhmä on suosittu luokka, sillä Suomessa on paljon kaksivetoista kilpailukalustoa, jolta on kansainvälinen luokitus vanhentunut, ja F-ryhmälle oli tarvetta. Ensimmäistä kertaa Suomessa ajettiin F-ryhmän autoilla kilpaa vuonna 1990. Seuraavana vuonna perustivat Heikki Poranen ja Pentti Tarkkala F-ryhmälle oman rallisarjan, F-Cupin. Ensimmäisen F-Cupin osakilpailun järjestäjä oli Hyrylän Ua.
F-ryhmä on osanottajamäärällä mitattuna Suomen suosituin rallisarja, ja ajotyyli on usein hyvinkin näyttävää kaksivetoisilla, ja siksi rallit ovat myös yleisön suosiossa. Vuosittain järjestetään kuusi F-Cupin kisaa. F-Cupin rallit ovat "pimeitä", eli kilpailut ajetaan ilman rallinuotteja.
Neste-rallin yhteydessä on järjestetty perinteisesti F-ryhmän autoille Vetomies-kilpailu. Kisa ei kuulu F-Cupiin, ja sarjan kisoista poiketen käytössä ovat myös nuotit.
F-Cupin osakilpailut 2023.
F-Cupin kalenteri kaudella 2023:
Kalusto.
Alkujaan F-ryhmä perustettiin harrasteluokaksi, jossa kustannukset pyrittiin pitämään kohtuullisina. Sittemmin kustannukset ovat vähitellen nousseet, mutta se ei ole vaikuttanut kilpailijamäärään kielteisesti. Kalleimpien autojen hinnat F-ryhmässä ovat liki 100 000 euroa, mutta myös alle 10 000 euron hintaisella kalustolla voi hyvin kilpailla.
F-ryhmän alkuvuosina menestyivät parhaiten Ford Escort RS2000:t sekä Toyota Starletit. Myöhempinä vuosina menestystä on saavutettu Opel Kadetteilla ja Toyota Corolla GT:illä. Viime vuosina myös yli 1 600-kuutioisten luokassa on pärjätty hyvin BMW M3 -mallilla. Muita, hieman harvinaisempia autoja ovat Honda Civic, Volvo 240 ja Mercedez-Benz 190.
Kaudelle 2022 sääntöjä muutettiin korien ja eräiden muiden osien loppumisen vuoksi. Sääntömuutoksien myötä autot jaettiin F- ja Pro F -ryhmiin. F-ryhmässä ei sallita sekventiaalivaihteistoja vaan käytetään perinteistä H-kaaviota, sylinteritilavuus on enintään ja kuituosia sallitaan rajatusti. Pro F -ryhmässä sallitaan muun muassa niin sanotut vierasmoottorit, sekventiaalivaihteistot ja suurin sallittu kuutiotilavuus on . Autojen on noudatettava minimipainoja sylinteritilavuuden ja moottorin venttiilimäärän mukaan.
Sarah Louise Young

Sarah Louise Young (s. 15. huhtikuuta 1971 Greater London, Englanti) on brittiläinen pornonäyttelijä. 
Young vietti suurimman osan lapsuudestaan Hampshiressä. Young siirtyi vuonna 1989 pornoalalle. Hän lopetti uransa vuonna 1997 ja ryhtyi opiskelemaan lakia.
Poslakka

Poslakka () on kylähallintoalue ja sen keskuskylä Puudožin piirin lounaisrajalla Karjalan tasavallassa Venäjällä. 
Poslakan kylä.
Poslakan kylä sijaitsee 25 kilometriä Puudožista etelään. Poslakan väestö saa elantonsa lähinnä maataloudesta ja metsäteollisuudesta. Kylässä on myös makkaratehdas. Kylän läheisyydessä on munkkiluostari, saksalaisten vankien hautausmaa, kalliomaalauksia ja Muuromskin luonnonpuisto. 
Poslakan kylähallintoalue.
Poslakan kylähallintoalue käsittää Puutoisen piirin lounaisosan. Se rajoittuu pohjoisessa Šallan asutushallintoalueeseen sekä Podporožjen ja Puutoisen seudun kylähallintoalueisiin ja etelässä Vologdan alueeseen. Poslakan kylähallintoalueen kyliä ovat Krasnoborski, Miheilä, Nigižma ja Poslakka (keskuskylä). Äänisen rannalla Murominniemellä sijaitsee Muuromin Svjato-Uspenskin munkkiluostari, joka perustettiin jo 1350. Venäjän vallankumouksen jälkeen vuonna 1918 luostarin toiminta lopetettiin. Luostaritoiminta aloitettiin uudelleen vuonna 1991 Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Topi

Topi on suomalainen miehen etunimi, lyhentymä nimestä Topias. Topias taas on peräisin hepreankielisestä nimestä Toobii, joka tarkoittaa ”Jahve (Jumala) on tavarani, Jahve on hyvä”. Tobias on Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluvan Tobitin kirjan päähenkilö. Suomen almanakassa nimi oli muodossa Tobias vuosina 1708–1889 ja muodossa Topias vuosina 1890–1928 sekä vuodesta 1950 lähtien 2. marraskuuta. Lyhentymä Topi on ollut almanakassa vuodesta 1929. Topi on yleinen myös Toivon lempinimenä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Topi on Suomessa annettu 5 576 henkilölle.
Sarveiskalvo

Sarveiskalvo () on silmämunan värikalvon päällä oleva uloin, muodoltaan kaareva kudos, joka on läpinäkyvä ja verisuoneton. Lisäksi sarveiskalvo on silmän voimakkaimmin valoa taittava osa. Sarveiskalvon päätehtävänä on läpäistä ja taittaa valoa sekä toimia silmän mekaanisena suojana. Silmän pintaa peittää kelmumainen sidekalvo. Sarveiskalvo on 0,5 millimetrin paksuinen ja (aikuisella) vaakatasossa halkaisijaltaan 12 milliä ja pystytasossa 11 milliä. Sarveiskalvoon vaikuttaa voimakas UVB-säteily. 
Sarveiskalvo muodostuu viidestä eri kerroksesta. Sarveiskalvon pinnallisin kerros on uusiutuva epiteelikerros, jonka alla sijaitsee uusiutumaton Bowmanin kerros. Bowmanin kerroksen jälkeen on strooma eli tukikerros, joka muodostaa valtaosan sarveiskalvon paksuudesta. Strooman jälkeen on Descemetin kalvo ja alimmaisena on uusiutumaton endoteelisolukerros.
Sarveiskalvonsiirron avulla voidaan palauttaa näkö, jos sarveiskalvo on vaurioitunut sairauden tai vamman takia.
Sarveiskalvon tulehdusta kutsutaan keratiitiksi. Sen oireisiin kuuluvat voimakas punoitus, valonarkuus ja silmäkipu.
Kakuro

Kakuro on Euroopassa suurta suosiota saanut logiikkapeli. Peli koostuu tavallisimmin 10x10-kokoisesta ruudukosta, mutta pelistä on myös huomattavasti suurempia versioita. Ruudukossa on tyhjiä ruutuja, joihin täytetään numeroita vaaka- ja pystysuoraan käyttäen numeroita 1–9 siten, että ruudukon toisiinsa risteävällä pysty- ja vaakarivillä sama numero saa esiintyä vain kerran. Tarkoituksena on saada vaakarivin tyhjiin ruutuihin luvuista 1–9 sen vasemmalla puolella mainitun luvun summa ja vastaavasti pystyruudukoissa yläpuolella mainittu luku.
Yleistä.
Kakuron suosiota selittää se, että pelin säännöt ovat yksinkertaiset, mutta tehtävien ratkaisuun vaadittava päättely voi olla hyvinkin vaikeaa. Pelissä apuna on yleensä myös niin sanotut summa-taulukot, joista löytää ne tietyt summat joilla on vain yksi vaihtoehto.
Podporožje (Puudožin piiri)

Podporožje () on Puudožin kaupunkiin kuuluva taajama ja entinen kylähallintoalue Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä.
Podporožjen taajama.
Podporožjen taajama sijaitsee Vodlajoen varrella 11 kilometriä Puudožista länteen. Asukkaita on 800 henkeä (vuonna 2008). Paikkakunta on tärkeä uittokeskus ja siellä on suuri rahtisatama. Palveluihin kuuluu koulu ja kulttuuritalo.
Podporožjen kylähallintoalue.
Entinen Podporožjen kylähallintoalue sijaitsi Puudožin piirin keskiosassa. Se rajoittui pohjoisessa Avdejevon kylähallintoalueeseen, idässä Puutoisen seudun kylähallintoalueeseen, etelässä Poslakan kylähallintoalueeseen ja lännessä Šallan asutushallintoalueeseen. Alueen kyliä olivat Afanasjevskaja, Botšilovo, Neftebaza, Podporožje (keskuskylä) ja Šaluha.
Puudožin seutu

Puudožin seutu on entinen kylähallintoalue Puudožin kaupungin ympärillä Puudožin piirin keskiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Sen keskus oli Puudožin kaupunki, joka ei kuitenkaan kuulunut alueeseen. Puudožin seudun naapurikylähallintoalueina olivat pohjoisessa Avdejevo, idässä Krivtsy, etelässä Poslakka ja lännessä Podporožje. Puutoisen seudun kyliä olivat Gladkina, Kolovo, Košukovo, Noževo, Ragnuksa, Filimonovskaja, Harlovskaja ja Tšernoretšenski.
Nykyään seudun kylät kuuluvat Puudožin kaupunkiin sekä Avdejevon ja Krasnoborskin maalaiskuntiin.
Italialaiset

Italialaiset ovat etninen ryhmä, jotka asuvat pääosin Euroopan eteläosassa sijaitsevalla Apenniinien niemimaalla ja sen pohjoisilla lähialueilla. Italialaisia asuu maailmalla noin 120–140 miljoonaa. Myös suurin osa San Marinon asukkaista (noin 28 000) on etnisesti italialaisia. Luontaisia italialaisvähemmistöjä elää myös Sveitsissä (noin 750 000), Sloveniassa ja Kroatiassa.
Merkittävä italialaisvähemmistö elää myös Pohjois-Amerikassa, Brasiliassa, Argentiinassa ja monissa muissa Etelä-Amerikan valtioissa sekä Australiassa (noin 1 000 000). 
Italialaisten kansalliskieli on italia ja italialaisten keskuudessa katolinen usko elää voimakkaana.
Italialaiset polveutuvat pääasiassa Italian niemimaan varhaisista asukkaista, seudulla jo kivikaudella eläneistä latinalaisista ja etruskeista. Sittemmin väestöön on sekoittunut germaanista väestönainesta muun muassa itägoottien vaikutuksesta sekä mahdollisesti Skandinaviasta lähtöisin olevista langobardeista.
Muiden kansojen tapaan ajatus yhtenäisestä italialaisesta kansasta on peräisin vasta 1800-luvulta. Ennen tätä Italian alueella sijaitsi useita erilaisia pikkuvaltioita, joissa vallitsivat erilaiset kulttuurit sekä kielten murteet. Vielä nykyäänkin elää tämän johdosta italialaisten keskuudessa voimakas paikallisidentiteetti ja jako varsinkin etelän ja pohjoisen välillä on voimakas.
Pelto-ohdake

Pelto-ohdake ("Cirsium arvense") on piikikäs asterikasvi. Se kasvaa noin 120 cm:n pituiseksi. Sen pariliuskaiset lehdet ovat reunoiltaan syvään hampaiset, hampaat ovat piikkimäiset ja piikit jopa 5 mm pitkät. Sen vaaleanpunaiset tai liilat kukinnot ovat kasvin latvassa useina mykeröinä. Kussakin mykerössä on satoja kukkia. Hede- ja emikukat ovat erikseen. Kukat ovat voimakkaasti tuoksuvia ja hyönteispölytteisiä. Perhosista esimerkiksi ohdakeperhonen ("Vanessa cardui") munii pelto-ohdakkeen lehdille. Kasvi on yleensä Suomessa muinaistulokas ja uustulokas Pohjois-Suomessa Perämeren rannalla.
Pelto-ohdake kukkii Suomessa heinäkuulta syyskuulle. Siemenet ovat 4–5 millimetriä pitkiä ja leviävät tuulen mukana. Siemenet voivat lenninhaivenien (pappus) avulla levitä useiden kilometrien päähän emokasvistaan. Pelto-ohdakkeen tavallisimpia kasvupaikkoja ovat tienreunat, pellot ja niityt mutta se on yleinen myös esimerkiksi meren rannoilla.
Pelto-ohdakkeen koossa, lehtien muodossa ja kukintojen koossa esiintyy runsasta muuntelua. Lisäksi pelto-ohdake risteytyy lähisukulaistensa kanssa.
Pelto-ohdake lisääntyy voimakkaasti kasvullisesti juurtensa avulla, jotka levittäytyvät usein horisontaalisesti laajalle, mutta myös vertikaalisesti jopa kahden metrin syvyyteen. Pelto-ohdaketta pidetään sen voimakkaan kasvullisen lisääntymisen takia vaikeasti hävitettävänä rikkakasvina. Pelto-ohdake on menestyvä kilpailija, joka sietää hyvin häiriöitä ja leviää esimerkiksi maanmuokkausvälineiden mukana. Pienikin juurenpala riittää uuden kasviyksilön syntymiseen.
Ray Bradbury

Ray Douglas Bradbury (22. elokuuta 1920 Waukegan, Illinois – 5. kesäkuuta 2012 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Suurin osa hänen tuotannostaan on novellikokoelmia. Parhaiten hänet tunnetaan 1950-luvun teoksista "Marsin aikakirjat" ja "Fahrenheit 451". Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Tuotanto.
Ray Bradburyn ura lähti nousuun nopeasti niin sanotuissa pulp-lehdissä. 1940-luvulla hän julkaisi kauhunovelleja "Weird Tales" -lehdessä. 1950-luvulla Bradbury nousi käsikirjoittajaksi Hollywoodissa. Bradbury aloitti tällöin myös muutamien dekkariensa kirjoittamisen fantasia- ja scifi-tarinoiden ja novellien ohessa. Bradbury oli ensimmäisiä tieteiskirjailijoita, jotka korkeakirjalliset piirit ottivat vakavasti. Muun muassa Aldous Huxley arvosti Bradburya. Suomessa Bradburyn teokset ilmestyivät aluksi korkeakirjallisessa Arena-sarjassa. Myöhemmin Bradbury vetäytyi romaanikirjallisuuden parista ja keskittyi novelleihin sekä televisiotöihin. Bradbury vaikeni pitkäksi aikaa romaanien saralla kunnes rikosromaanit palauttivat hänet romaanien pariin. Fantasian saralta tästä uudemmasta tuotannosta mainittakoon "The Halloween Tree" vuodelta 1972, joka oli lapsille suunnattua kauhufantasiaa. "Hullujen hautausmaa" (1990) on Hollywood-aiheinen rikostarina. Ray Bradbury kirjoitti vielä yli 80-vuotiaana.
"Paha saapuu portin taa" (1962) on ihmismielen hyvää ja pahaa kuvaava kauhufantasia. Romaanin nimi on lainattu William Shakespearen näytelmästä "Macbeth". Tarina on kerrottu Keskilännen pikkukaupungin lasten näkökulmasta.
Bradbury on käsikirjoittanut myös joitakin elokuvia, joista ehkä tunnetuin on John Hustonin "Moby Dick – valkoinen valas" (1956). Teoksesta "Dandelion Wine" on suunnitteilla elokuva. Teos on osin omaelämäkerrallinen, ja siinä Bradbury kuvaa nuoruusvuosiaan Amerikan sydänmailla. Hän piti teosta henkilökohtaisimpana kaikista teoksistaan.