tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nuosjärvi

Nuosjärvi eli Krošnajärvi (; ) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Prääsän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla 23 kilometriä maanteitse Prääsästä länteen. Kunnassa on 385 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus.
Nuosjärven kunnan pinta-ala on 315,5 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Prääsän piirin Vieljärven, pohjoisessa Essoilan, koillisessa Prääsän ja kaakossa Pyhäjärven kuntiin sekä etelässä Aunuksen piiriin. Pinta-alasta 73,2 % on metsää ja 25,5 % vesistöjä.
Kunnan alueella virtaavat Mattšelitsa, Makkelskaja ja Manganjoki (ven. "Manga"). Järviä ovat Nuosjärvi, Mikkilänjärvi, Sokajärvi ("Šogarvi"), Kaskesnavolok, Topasjärvi ("Topozero") ja Nikonovo.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Honganalusta (ven. "Gongonalitsa"), Kaskesniemi ("Kaskesnavolok"), Kiiskoiniemi ("Jeršnavolok"), Kokkoila ja Kotsuri ("Kottšura"). Kesäaikaan väestö kaksinkertaistuu lomanviettäjien ansiosta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 51 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 43 % venäläisiä, 2 % ukrainalaisia ja 2 % valkovenäläisiä.
Historia.
Nuosjärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1563. 1900-luvun alussa Nuosjärven rannalla sijainneet Holman, Kiiskoiniemen, Kotsurin ja Pirdoiniemen kylät sekä Rodinjärvi muodostivat Vieljärven volostiin kuuluneen Nuosjärven kyläkunnan. Vuonna 1905 siinä oli 710 asukasta. 1920-luvulla perustettiin Prääsän piiriin kuulunut Nuosjärven kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen kahdeksassa asutuksessa oli 908 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Lamminkankaan ja Pirdoiniemen kylät liitettiin Nuosjärveen virallisesti vuonna 1957.
Liikenne, talous ja palvelut.
Nuosjärven kautta kulkee Sortavalan, Lemetin ja Prääsän välinen maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimpiä työnantajia ovat julkiset palvelut, kalanviljelylaitokset ja asukkaiden palstaviljelmät. Palveluihin kuuluvat peruskoulu, kulttuuritalo ja lääkintäasema.
Nähtävyydet ja matkailu.
Huomattavin nähtävyys on 1800-luvulla rakennettu Kokkoilan tsasouna, joka on valtakunnallinen suojelukohde. Vanhoja tsasounoja on myös Honganalustassa ja Kotsurissa sekä autioituneissa Ahpoiselän (ven. "Afanasjeva Selga") ja Terunselän ("Teruselga") kylissä. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat Topasjärven ("Topozero") rautatehtaan rauniot.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu sen luontoon ja kulttuurinähtävyyksiin. Majoitusta tarjoaa Honganaluksen vierasmaja. Nuosjärven rannalle suunnitellaan lomakylää.
Michel van der Aa

Michel van der Aa (s. 10. marraskuuta 1970) on alankomaalainen klassisen musiikin säveltäjä. 
Alkutaival.
Michel van der Aa opiskeli ääniteknikoksi Haagin Royal Conversatoryssa. Hän opiskeli sävellystä yhdessä Diderik Wagenaarin, Gilius van Bergeijkin ja Louis Andriessenin kanssa.
Ura.
Eri orkesterit ovat esittäneet Van der Aan musiikkia kansainvälisesti. Muun muassa seuraavat orkesterit ja yhtyeet ovat esittäneet Van der Aan musiikkia: Asko/Schönberg Ensemble, Freiburger Barockorchester, Melbournen sinfoniaorkesteri, Alankomaan ooppera, Mozarteum Orchestra of Salzburg, Seattle Chamber Players, Ensemble Nomad Tokyo, musikFabrik, Continuum Ensemble Toronto, SWR Orchestra Baden-Baden &amp; Freiburg, Netherlands Radio Orchestras, Norrköpingin sinfoniaorkesteri, Orchestra Sweden js Helsinki Avanti.
Van der Aa valmisti lyhytelokuvan elokuvaohjauksesta New Yorkin elokuva-akatemiaan vuonna 2002. Vuonna 2007 hän osallistui myös lyhyelle intensiivikurssille lavaohjauksesta.
Michel van der Aan musiikkityöt, kuten kamariooppera One (2002) sekä ooppera After Life (2006), ovat saaneet kansainvälistä kritiikkiä sekä toisaalta myös julkista suosiota. 
Van der Aa ohjasi televisioversion "One":sta Hollannin kansalliselle televisioyhtiö NPS:lle. van der Aan lyhytelokuva, Passage (2004) on näytetty lukuisia kertoja kansainvälisillä juhlilla ja se on esitetty myös Hollannin televisiossa.
Palkinnot.
Van der Aa sai vuonna 1999 Gaudeamus International Composers -palkinnon. Hän vastaanotti myös arvostetun Matthijs Vermeulen -palkinnon vuonna 2004. Vuonna 2005 van der Aa palkittiin Siemens Composers -palkinnolla. Charlotte Köhler palkinnolla hänet puolestaan palkittiin vuonna 2005 ohjaustyöstään sekä tieteidenvälisestä luonteesta teoksissaan. Vuonna 2006 van der Aa nappasi Paul Hindemith -palkinnon.
Nykyiset projektit.
Michel van der Aan nykyiset projektit sisältävät uusia kappaleita mezzosopraano Christiane Stotijnille. Royal Concertgebouw orkesteri, Ranskan kansallisooppera sekä NDR-orkesteri ovat myös tilanneet van der Aalta kappaleita. Näiden teosten ensi-ilta tulee olemaan vuosina 2008–2009.
José Antonio Abreu

José Antonio Abreu (7. toukokuuta 1939 Valera – 24. maaliskuuta 2018 Caracas) oli venezuelalainen säveltäjä, kansanedustaja ja kulttuuriministeri. Opiskeltuaan musiikkia Caracasissa hän alkoi esiintyä pianistina, cembalistina ja urkurina. Vuonna 1975 Abreu perusti Venezuelan ensimmäisen sinfoniaorkesterin.
Abreu perusti Venezuelaan 1975 myös lapsiorkesterin, josta kehittyi Simón Bolívar -nuoriso-orkesteriverkosto. Orkesteria on johtanut hänen entinen oppilaansa Gustavo Dudamel. Lisäksi Venezuelaan on perustettu neljä vankilaorkesteria, ja nuoriso-orkesterien esimerkin mukaan samanlaisia orkestereita on perustettu esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Saksaan ja Britanniaan.
Abreu on säveltänyt muun muassa kamarimusiikkia, pianokappaleita ja kaksi sinfoniaa.
Angoon

Angoon on kaupunki Alaskassa ja ainoa pysyvä asuimisto Admiralty Islandilla. Se sijaitsee saarella Hood Bayn päässä. Angoon sijaitsee 97 kilometriä lounaaseen Juneausta. Kaupungin tlingitinkielinen (lingit) nimi "Aangóon" tarkoittaa suunnilleen "kannaskylää".
Vuoden väestönlaskennassa asukasluku oli 459. Näistä 75,8 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Historiaa.
Admiralty Island on ollut pitkään tlingittien asuinpaikkana. 1700-luvun alusta 1800-luvun puoliväliin alueella oli merkittävää turkiskauppaa. Vuonna 1878 Northwest Trading Company perusti Killisnoo Islandille kauppapaikan ja valaanpyyntiaseman ja työllisti Angoonin asukkaita valaanpyytäjinä. Valaanpyynti, koulu ja venäläis-ortodoksinen kirkko houkuttelivat monia tlingittejä läheiselle Killisnoolle.
Vuonna 1882 valaanpyyntialuksen harppuuna laukesi vahingossa ja tappoi miehistön jäsenen, joka oli tlingittišamaani tai -lääkintämies. Kyläläiset vaativat 200 huovan maksua miehen perheelle, kuten oli tapana tällaisissa tapauksissa. Northwest Trading Company pyysi apua Sitkasta Yhdysvaltojen laivastolta. Laivaston kutteri U.S.S. Corwin tulitti ja tuhosi Angoonin ja läheisen kesäasutuksen.
Pian tämän jälkeen Northwest Trading Company siirtyi sillinkäsittelyyn. Monet tlingitit muuttivat Killisnoohon työskentelemään kalatehtaalla. Vuonna 1928 Killisnoo tuhoutui tulipalossa ja monet tlingitit palasivat Angooniin. 
Vuonna 1973 Yhdysvaltojen hallitus hyvitti Angoonia 90 000 dollarilla vuoden 1882 pommituksista. Kalastus ja kalankäsittely ovat Angoonin tärkeimmät elinkeinot nykyään.
Killisnoo

Killisnoo on kylä Alaskassa Killisnoosaarella (Killisnoo Island) lähellä Admiraltysaarta (Admiralty Island), jolla sijaitsee Angoonin kaupunki.
Historiaa.
Tlingitit ovat asuttaneet Killisnoosaarta pitkään. 1800-luvun lopussa Northwest Trading Company rakensi kalankäsittelytehtaan Killisnoohon ja monet tlingitit muuttivat Angoonilta ja muilta lähialueilta työskentelemään tehtaassa. Tulipalo tuhosi tehtaan 1928 ja useimmat asukkaat jättivät Killisnoon.
Kuten Angoon, Killisnoo on vähäsateisempaa aluetta kuin suurin osa Kaakkois-Alaskaa, mistä syystä nykyään Killisnoolla on kesäasuntoja ja joitakin hotelleja vapaa-ajankalastajia ja turisteja varten.
Blackrock

Blackrock () on Irlannin pääkaupungin Dublinin esikaupunki Dún Laoghaire–Rathdownin hallinnollisessa kreivikunnassa Dublinin keskustan kaakkoispuolella Irlanninmeren rannikolla. Se sijaitsee kreivikunnan pääkaupungin Dún Laoghairen luoteispuolella. 
Blackrockilla ei ole tarkasti määriteltyjä rajoja, mutta alueen kymmenen vaalipiirin (Blackrock-Booterstown, -Carysfort, -Central, -Glenomena, -Monkstown, -Newpark, -Seapoint, -Stradbrook, -Templehill, ja -Williamstown) yhteenlaskettu väkiluku on 29 461 asukasta (vuonna 2011) ja pinta-ala 7,55 neliökilometriä.
Blackrockista on hyvät liikenneyhteydet Dubliniin DART-junan ansiosta.
Admiralty Island

Admiralty Island on saari Alexandersaaristossa Kaakkois-Alaskassa, Juneaun kaupungin eteläpuolella. Saaresta käytetään myös nimeä Kootznoowoo. Sen pinta-ala on 4 310 km². Saari on 145 km pitkä ja 56 km leveä. Admiralty on yksi ABC-saarista.
Saaren asutus on Angoonin kaupungissa.
Vytautas Barkauskas

Vytautas Pranas Marius Barkauskas (25. maaliskuuta 1931 Kaunas – 25. huhtikuuta 2020 Vilna) oli liettualainen säveltäjä. Barkauskas opiskeli nuorena sävellystä ja matematiikkaa. Barkauskasin tuotanto on pääasiassa avantgardemusiikkia. Uransa alkuvaiheessa hän sai vaikutteita Krzysztof Pendereckiltä, Witold Lutosławskilta ja György Ligetiltä. Barkauskas sävelsi yli sata teosta, joihin kuuluu muun muassa sinfonioita ja konserttoja.
Alexandersaaristo

Alexandersaaristo () on saaristo Alaskan kaakkoisrannikolla. Saaristossa on noin 11 000 saarta. Syvät ja kapeat salmet erottavat saaret mantereesta. Suurimmat saaret ovat Chichagof Island, Admiralty Island, Baranof Island, Wrangell Island, Revillagigedo Island, Kupreanof Island ja Prince of Wales Island. Alueen alkuperäisasukkaita ovat tlingitit ja haidat.
Kaikki saaret ovat metsäisiä, louhikkoisia ja niillä elää runsaasti riistaeläimiä. Niinpä sahateollisuus, metsästys ja kalastus ovat tärkeitä elinkeinoja, minkä lisäksi nykyisin työllistää myös turismi.
Saariston suurimmat kaupungit ovat Revillagigedo Islandin Ketchikan ja Baranofinsaaren Sitka. Koko alueen suurin kaupunki Juneau ei kuulu saaristoon, vaan sijaitsee mantereella.
Saariston nimesi Yhdysvaltain rannikkokartoituksen ja geodesian laitos () Venäjän keisarin Aleksanteri II:n mukaan vuonna 1867. Venäläiset kartoittivat saaria vuodesta 1741 alkaen. Saaristo siirtyi Yhdysvaltojen hallintaan 1867 Alaskan kaupan yhteydessä.
Aleksandr Arutjunjan

Aleksandr Grigori Arutjunjan (; 23. syyskuuta 1920 Jerevan – 28. maaliskuuta 2012 Jerevan) oli armenialainen säveltäjä. Arutjunjan aloitti pianon ja sävellyksen opiskelun Jerevanin konservatoriossa vuonna 1934 (sävellystutkinto vuonna 1941). 1940-luvulla Arutjunjan opiskeli Moskovassa.
Arutjunjan sävelsi muun muassa konserttoja pianolle (1941), viululle (1988), sellolle (1976), huilulle (1980), oboelle (1977), trumpetille (1950), käyrätorvelle (1962), pasuunalle (1991), tuuballe (1992) ja sopraanolle (1950) sekä pianomusiikkia, kantaatteja ja elokuvamusiikkia. Hänen musiikkinsa perustuu armenialaiseen kansanmusiikkiin, mutta hänen tuotannossaan näkyy myös venäläisten klassikoiden ja Aram Hatšaturjanin perinteiden vaikutus.
Logo (ohjelmointikieli)

Logo on opetukseen suunniteltu ohjelmointikieli, joka on Lisp-kielen murre. Vaikka kielestä on käännettäviä versioita, se on yleisesti toteutettu tulkattavana kielenä.
Kielen kehittivät Wally Feurzeig ja Seymour Papert. Nykyään kieli tunnetaan pääasiassa kilpikonnagrafiikasta, ja sitä käytetään tietojenkäsittelytieteiden peruskäsitteiden opettamisessa.
Marius Constant

Marius Constant (7. helmikuuta 1925 Bukarest – 15. toukokuuta 2004 Pariisi) oli romanialainen säveltäjä. 
Constant aloitti musiikinopintonsa konservatoriossa Bukarestissa. Muutettuaan Ranskaan hän jatkoi opintojaan Pariisissa, jossa häntä opettivat muun muassa Olivier Messiaen, Nadia Boulanger ja Arthur Honegger. Constantin varhaisimmissa teoksissa oli vaikutteita impressionismista. Hänen sävellyksiinsä kuuluu useita baletteja ja sinfonista musiikkia.
Raamattu 2005

Raamattu 2005 oli raamatunkäännöshanke, jonka tavoitteena oli julkaista suomenkielinen ilmainen ja vapaa raamatunkäännös internetissä. Raamattua käännettiin vapaaehtoisvoimin. Hankkeen tavoitteena oli nykyaikaisen kielen käyttö käännöksessä sekä helposti luettavan alkutekstin tarjoaminen suomenkielisen tekstin ohella.
Internet-pohjaisen Raamatun eräänä tarkoituksena oli, että käyttäjä voi itse valita eri vaihtoehdoista, mitä nimeä Jumalasta sekä Jeesuksesta tekstissä käytetään ja mihin järjestykseen kirjat on ryhmitelty.
Hanke muokkasi ensin Vanhan kirkkoraamatun nykysuomelle. Tämän jälkeen alkoi kokonaan uusi käännöstyö. Tekstilaitokset, joiden perusteella käännöstyötä tehtiin, olivat Biblia Hebraica Stuttgartensia (Vanha testamentti) ja joidenkin epävarmojen kohtien osalta muokattu Bysantin tekstilaitos (Uusi testamentti).
Käännöksen erityispiirteitä.
Raamattu 2005 -käännöksen ratkaisuihin kuului muun muassa, että Paavalin kirjeiden ”haureuden” käsite koski kaikenlaisia esiaviollisia sukupuolisuhteita. Muitakin moraalisen sanoman päivityksiä tehtiin. Vuoden 1992 käännöksen kohta ″Ulkopuolelle jäävät koirat ja noidat, irstailijat...″ olisi Raamattu 2005:ssä kuulunut ″Ulkopuolella ovat saman sukupuolen kanssa makaajat ja huumausaineilla harhanäkyjä tavoittelevat, ja avioliiton ulkopuolisten suhteiden harjoittajat...″.
Vuoden 1992 luterilaisessa Raamatussa on asetettu osia teksteistä sulkuihin, jos niiden on todettu puuttuneen joistakin käytössä olevista vanhoista käsikirjoituksista. Raamattu 2005:ssä näin ei tehty, koska oletettiin että käsikirjoituksia kopioitaessa on tekstinosia todennäköisemmin jäänyt pois kuin ilmestynyt lisää.
David Diamond

David Diamond (9. heinäkuuta 1915 – 13. kesäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen klassisen musiikin säveltäjä. Hän syntyi New Yorkissa ja opiskeli muun muassa Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. Säveltäjän esitetyimpiin teoksiin kuuluu "Rounds" (1944) jousiorkesterille. Hänen muita sävellyksiään ovat muun muassa yksitoista sinfoniaa.
Diamond kuoli sydänvikaan New Yorkissa kesäkuussa 2005.
Aniak

Aniak on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Kuskokwiminjoen etelärannalla 95 kilometriä Russian Missionista lounaaseen. "Aniak" on jupikkielinen sana, joka tarkoittaa "paikkaa josta se tulee ulos". Se viittaa paikkaan, jossa Aniakinjoki virtaa Kuskokwiminjokeen.
Vuoden väestönlaskennassa Aniakissa asui 572 ihmistä. Näistä 68,36% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Historiaa.
Vuonna 1914 Tom L. Johnson asettui asumaan kauan hylättynä olleeseen Aniakin alueen jupikkikylään ja avasi sinne kaupan ja postitoimiston. Jupikit Willie Pete ja Sam Simeon toivat perheensä Ohagamiutista Aniakiin. Kauppias nimeltään Semen Lukin löysi alueelta kultaa vuonna 1932.
Aniak on nykyään alueen kaupallinen keskus. Useat sen asukkaista ovat kalastajia.
Big Trouble

Big Trouble on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, joka pohjautuu pakinoitsija-kirjailija Dave Barryn kirjoittamaan romaaniin. Rikosfarssissa toinen toistaan hölmömmät tunarihahmot yrittävät salakuljettaa ydinpommia halpalennolla Miamista Bahamasaarille. 
Lentoyhtiöiden löysille turvatoimille irvaileva elokuva oli valmistumisvaiheessa loppukesästä 2001, mutta se jäädytettiin heti syyskuun 11. päivän terrori-iskujen tapahduttua. Se sai ensi-iltansa vasta keväällä 2002, muttei menestynyt kovin hyvin.
Kuskokwimjoki

Kuskokwimjoki () on noin 1 165 kilometriä pitkä joki Lounais-Alaskassa.
Se virtaa enimmäkseen Kuskokwim-vuorilla ja laskee Kuskokwimlahteen Beringininmereen. "Kuskokwim" on englanninkielinen väännös jupikkielisestä sanasta, joka tarkoittaa "isoa hidasta liikkuvaa asiaa".
Anvik

Anvik on kaupunki Alaskassa. 
Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 104. Näistä 90 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Gareth

Gareth tai sir Gareth on yksi pyöreän pöydän ritareista. Hän on kuningas Lotin ja kuningas Arthurin sisaren Morgausen nuorin poika. Joissakin tarinoissa hän ja Gaheris ovat veljeksiä, mutta toisissa he ovat yksi ja sama henkilö. Sir Thomas Maloryn teoksessa "Le Morte d’Arthur" kookas ja komea Gareth saapuu Arthurin linnaan helluntaina, eikä suostu paljastamaan nimeään. Hän ilmoittaa kuningas Arthurille pyytävänsä tältä kolmea lahjaa. Ensiksi hän pyytää, että saisi jäädä hoviin sekä saada kylliksi ruokaa ja juomaa vuoden ajan. Kaksi seuraavaa lahjaa hän ilmoittaa pyytävänsä vuoden päästä. Arthur suostuu, koska arvelee pojan ylhäissyntyiseksi. Nuorukainen annetaan Sir Kayn huostaan, joka pilkkaa häntä ja antaa hänelle lempinimen "Aimokäsi" (alkuperäistekstissä "Beaumains"), mikä on viittaus Garethin suuriin kouriin. Kay laittaa hänet töihin linnan keittiöön.
Vuoden päästä helluntaina Arthurin hoviin saapuu neito, joka kertoo, että hänen emäntänsä on joutunut pahamaineisen Punaisten tasankojen punaisen ritarin vangiksi. Silloin Gareth – joka edelleen tunnetaan nimellä Aimokäsi – ilmoittautuu pelastamaan vangiksi joutuneen naisen. Tämä on hänen toinen lahjapyyntönsä. Sen jälkeen hän pyytää, että Lancelot löisi hänet ritariksi. Tämä on Aimokäden viimeinen lahjapyyntö. Lancelot lyö hänet ritariksi ja Gareth paljastaa sen jälkeen Lancelotille oikean nimensä.
Neito ja Gareth lähtevät yhdessä matkaan, vaikka neito vastustaa tätä. Neito pitää Garethia alempisäätyisenä ja solvaa häntä koko ajan kyökkipojaksi. Gareth voittaa kuitenkin matkan aikana mustan, punaisen ja vihreän ritarin. Lopulta neito paljastaa, että hänen nimensä on Linet ja että Punaisten tasankojen punaisen ritarin piirittämässä linnassa on hänen sisarensa Liones. Punaisten tasankojen punainen ritari odottaa linnan edustalla, että joku maineikas ritari saapuisi ottelemaan hänen kanssaan. Vaiheikkaiden seikkailujen jälkeen Gareth selviytyy lopulta linnaan, jossa Liones on vankina. Hän voittaa linnaa piirittävän punaisen ritarin, mutta säästää tämän hengen vannotettuaan ensin, että punaisen ritarin on mentävä kuningas Arthurin hoviin ja antauduttava Arthurin armoille. Gareth suoriutuu näin tehtävästään. Gareth rakastuu Lionesiin, mutta Linet kieltää heidän rakkautensa, kunnes Arthur sallii heidän mennä naimisiin.
Vulgata-sykliin kuuluvassa proosakertomuksessa "Mort Artu" (Arthurin kuolema) Lancelot surmaa erehdyksessä Garethin, koska ei tunnista tätä kiivaassa taistelussa, kun kuningatar Guineverea ollaan pelastamassa. Tämän jälkeen Garethin veli Gawain vannoo kostoa Lancelotia vastaan ja käynnistää pyöreän pöydän ritarien hajaannuksen.
Nerudan postinkantaja

Nerudan postinkantaja on vuonna 1983 valmistunut chileläinen draama, jonka Antonio Skármeta ohjasi samannimisen kirjansa pohjalta. Se kertoo posteljoonin ja runoilija Pablo Nerudan ystävyydestä. Elokuvassa puhutaan espanjaa.
Myöhempi elokuvasovitus.
Myöhempi ja kansainvälisesti tunnetumpi elokuvasovitus samasta Antonio Skármetan tarinasta on "Il Postino – Posteljooni" (1994).
Atqasuk

Atqasuk on kaupunki Pohjois-Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa Atqasukin asukasluku oli 228. Näistä 95 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja. 
Kaupungin alueella sijaitsee Atqasuk Edward Burnell Sr. Memorial -lentokenttä, jonka yksi kiitotie palvelee keskimäärin 44:ää lentoa kuukaudessa.
Udinese Calcio

Udinese Calcio on italialainen jalkapalloseura, joka pelaa maan pääsarjassa Serie A:ssa. Sen kotikaupunki Udine sijaitsee lähellä Slovenian rajaa. Seuran lempinimiä ovat "Bianconeri" (mustavalkoiset), "Zebrette" (pikkuseeprat), "Friulani" ja "Udin" etenkin paikallisten puhekielessä.
Udinese Calcio perustettiin vuonna 1896 osana "Società Udinese di Ginnastica e Scherma"a. Ensimmäisellä kaudellaan seura voitti Kansallisen voimisteluliiton (FGNI) järjestämän alueturnauksen. Jotkut pitävät tätä Italian ensimmäisenä jalkapallomestaruutena, mutta sitä ei ole kuitenkaan ikinä virallisesti tunnustettu. 
Udinese nousi ensimmäisen kerran Serie A:han vuonna 1950 ja saavutti toistaiseksi parhaan sijoituksensa vuonna 1955, jolloin se oli peräti toinen. Udinese Calcio putosi pääsarjasta 1961–62 ja nousi sinne takaisin vasta vuonna 1979, vietettyään vuosia alasarjoissa, Serie C:ssäkin jopa 14 kautta. Sen jälkeen joukkue on ollut enimmäkseen Serie A:ssa käyden välillä Serie B:ssä. Kaudella 1997–98 Udinese Calcio sijoittui Serie A:ssa kolmanneksi, mikä on paras sijoitus sitten vuoden 1955. Kaudella 2005–06 joukkue pääsi ensimmäistä kertaa karsimaan Mestarien liigaan, kun se oli edellisenä kautena sijoittunut Serie A:ssa neljänneksi. Udinese Calcio eteni lohkovaiheeseen, mutta jäi lohkonsa kolmanneksi eikä päässyt kilpailussa jatkoon, vaan sai lohdutuspaikan UEFA Cupiin.
Raski

Raski eli leipäjuuri on perinteisesti ruisleivän nostatuksessa käytetty hapatin, joka sisältää maito- ja etikkahappobakteereja sekä villihiivoja. Raskia on säilytetty kuivattamalla leivontaan käytettävä puinen tiinu, jolloin bakteeri- ja hiivaitiöt voivat säilyä hyvissä olosuhteissa jopa vuosikymmeniä.
Valmistus.
Raski valmistetaan taikinantekoa edeltävänä päivänä. Silloin sekoitetaan pieni erä niin sanottua siemenraskia veden ja jauhojen kanssa vellimäiseksi seokseksi. Raski käy 12–20 tuntia 26–30 °C lämpötilassa. Siemenraskin maitohappobakteerit ja hiivat käyttävät jauhoa ravinnokseen, lisääntyvät voimakkaasti ja muodostavat samalla maito- ja etikkahappoa, jolloin raski happanee ja tuottaa ruisleivän ominaisen happaman maun. Lopulliseen ruisleivän happamuuteen voidaan vaikuttaa muuttamalla maito- ja etikkahapposuhdetta käymislämpötilalla, käymisajalla sekä raskiseoksen jauhon ja veden suhteella. Yleensä raskissa syntyy enemmän maitohappoa kuin etikkahappoa. Molempia happoja tarvitaan hyvän ruisleivän makuun ja aromiin.
Historia.
Ruisleivän kotileivonnan aikaan jokaisella talolla oli oma taikinajuurensa, joka saattaa olla monien vuosikymmenten takaa. Samalla tavoin jokaisella leipomolla on tänäkin päivänä oma raskinsa. Hyvä ruisraskiosaaminen on keskeinen tekijä korkealaatuisen ruisleivän aikaansaamiseksi. Aiemmin hapanleipää tehtiin taikinajuuren avulla muistakin kotoisista viljoista (ohra, kaura, vehnä, tattari).
Utqiagvik

Utqiagvik (inupiatuniksi "Utqiaġvik", vuoteen 2016 virallisesti Barrow) on kaupunki Pohjois-Alaskassa. Se on Yhdysvaltojen pohjoisin asutettu paikka. Läheinen Point Barrow on Yhdysvaltojen pohjoisin kohta. 
Vuonna 2007 kaupungin asukasluku oli 3 982 (vuonna 4 581). Vuonna 2000 asukkaista 57,19 % katsoi kuuluvansa etnisesti Amerikan alkuperäisasukkaisiin.
Historiaa.
Utqiagvikin nimi tarkoittaa inupiatunin kielellä "paikkaa jossa pöllöjä metsästetään". Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet että inupiatit ovat asuneet Utqiagvikin ympäristössä jo vuoden 500 tienoilla. Jäännöksiä 16 turpeeseen rakennusta asumuksesta on säilynyt Birnik-kulttuurin ajalta noin vuodelta 800.
Aiemmin virallisena nimenä käytössä ollut Barrow tulee Point Barrow’sta, joka taasen on saanut nimensä vuonna 1825 brittiläisen sir John Barrow’in mukaan. Brittiläiset laivastoupseerit olivat alueella tutkimassa ja kartoittamassa Pohjois-Amerikan arktista rannikkoa. Yhdysvaltain armeija perusti meteorologisen ja magneettisen tutkimusaseman Utqiagvikiin vuonna 1881. Cape Smythe Whaling and Trading Station perustettiin vuonna 1893. Vuodesta 1888 Utqiagvikissa oli presbyteerikirkko ja postitoimisto avattiin vuonna 1901.
Vuonna 1935 kuuluisa viihdyttäjä Will Rogers ja lentäjä Wiley Post tekivät suunnitellun pysähdyksen lentomatkallaan 25 kilometriä etelään Utqiagvikista. Noustessaan uudelleen heidän koneensa putosi jokeen surmaten molemmat. Putoamispaikalla on nykyään kaksi muistomerkkiä.
Kaupungissa pidettiin 4. lokakuuta 2016 kansanäänestys, jonka nojalla kaupungin alkuperäinen inupiatuninkielinen nimi Utqiagvik päätettiin palauttaa sen viralliseksi nimeksi. Samalla kolonialistien antamalta nimeltä Barrow poistettiin sen virallinen asema.
Concerto for Group and Orchestra

Concerto for Group and Orchestra on Deep Purplen ja Royal Philharmonic Orchestran vuonna 1969 esittämä konsertto rockyhtyeelle ja orkesterille. Teoksen sävelsi kosketinsoittaja Jon Lord. Konsertto äänitettiin 24. syyskuuta 1969 Lontoon arvostetussa Royal Albert Hallissa ja julkaistiin albumina saman vuoden joulukuussa. Teos on perinteisen klassisen konserton tavoin kolmiosainen. Albumilla kapellimestarina toimi Malcolm Arnold. 
Konsertto oli uraauurtava, sillä se oli ensimmäisiä populaarimusiikin ja klassisen musiikin yhdistäviä teoksia. Se oli myös Deep Purplen läpimurto kotimaassaan Englannissa. Yhtiö meni pian levyn julkaisun jälkeen konkurssiin eikä ehtinyt tehdä isoa painosta albumista. Purplen ja orkesterin lämmittelysetit sekä encore on julkaistu albumin CD-painoksissa.
Riipuskala

Riipuskala (; ) on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Aunuksen kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjoen rannalla viisi kilometriä Aunuksen asemalta maanteitse lounaaseen. Kylässä on 757 asukasta (vuonna 2011).
1900-luvun alussa Riipuskala lähiseutuineen muodosti Aunuksen läänin Aunuksen kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan, johon kuuluivat Riipuskalan, Alavoisen, Juoksielan, Latvan, Riiskalan, Ulvanan ja Yllösen kyläkunnat. Vuonna 1905 siinä oli yhteensä 119 kylää ja 6 200 asukasta. Volosti käsitti Alavoisen- ja Yllösenjoen tiheään asutut jokivarret Aunuksen kaupungin ympäristössä. Se rajoittui luoteessa Vitelen, koillisessa Kotkatjärven ja kaakossa Nekkulan kuntiin sekä lounaassa Laatokkaan. Laatokan rannalla oli pieni Ondrusovan luostari. Seutu oli tunnettu siellä valmistetuista hevoskärryistä ja reistä sekä oljen punonnasta ja nahkatöistä.
Vuodesta 1927 lähtien Riipuskala toimi Aunuksen piiriin kuuluneen kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1933 siellä oli noin 1 550 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Myöhemmin kylät liitettiin Aunuksen kyläneuvostoon. Huohpoila eli Sozoila ("Sozoila"), Šokkoila, Tšongiela ("Tšengelitsy"), Vaatšila ("Vattšelitsy"), Vaikkoila ("Vaikoila") ja Ylä-Sieksi ("Verhnjaja Sedoksa") yhdistettiin Riipuskalaan vuonna 1957.
Riipuskalan kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen maantie A130. Palveluihin kuuluvat peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja posti. Kylässä on ortodoksinen kirkko.
Glenn Hughes

Glenn Hughes (s. 21. elokuuta 1951 Staffordshire, Englanti) on brittiläinen muusikko. Hän aloitti uransa funkyhtye Trapezessa, jossa hän lauloi ja soitti bassoa ja oli samalla keulahahmo. Vuonna 1973 Hughes liittyi Deep Purplen basistiksi, mutta hän myös lauloi yhtyeessä David Coverdalen ohella. Hughes oli mukana kolmella Deep Purplen albumilla: "Burn", "Stormbringer" ja "Come Taste the Band" (kokoonpanot Mk3 ja Mk4). 
Deep Purplen neljännen kokoonpanon hajottua vuonna 1976 Hughes aloitti soolouran. Deep Purplen ajoilta hänelle jäi huumeriippuvuus, josta hän pääsi eroon vasta 1990-luvulla. Hughesin vahva lauluääni oli huomattu jo kauan sitten, ja Tony Iommi otti hänet Black Sabbathin laulajaksi vuonna 1986. Päihdeongelmat pakottivat hänet kuitenkin lähtemään yhtyeestä. Hughes ehti levyttää Black Sabbathin kanssa albumin "Seventh Star".
Hughes lauloi KLF:n vuonna 1992 julkaistulla America: What Time Is Love? -singlellä.
Päästyään eroon huumeriippuvuudesta Hughes on jatkanut soolouraansa ja tehnyt levyjä muun muassa Gary Mooren, Black Sabbathin Tony Iommin ja Joe Lynn Turnerin kanssa. Kaksi albumiaan, "Soul Mover" (2005) ja "Music For the Divine" (2006), hän on tehnyt yhteistyössä Red Hot Chili Peppersin muusikoiden kanssa. Vuonna 2003 Hughes soitti Rata Blancan kanssa. Hughes toimi vuosina 2009–2013 superyhtye Black Country Communionin laulaja-basistina sen hajoamiseen saakka, ja sen jälkeen hän kiersi superyhtye Kings of Chaosin mukana ennen kuin vuonna 2013 perusti uuden yhtyeen, joka kantaa nimeä California Breed.
Trapeze

Trapeze oli brittiläinen rockyhtye. Sen musiikissa oli vaikutteita funkista. 
Trapeze perustettiin maaliskuussa 1969. Sen perustajajäsenet olivat Glenn Hughes, Mel Galley ja Dave Holland. Hughes lähti yhtyeestä vuonna 1973 liittyäkseen Deep Purpleen. Galley ja Holland onnistuivat pitämään Trapezen koossa, kunnes Holland vuonna 1979 jätti yhtyeen liittyäkseen Judas Priestiin. Trapeze hajosi pian tämän jälkeen. Holland perusti yhtyeen uudelleen vuonna 1990, mutta se hajosi jälleen vuonna 1994.
200 metrin juoksu

200 metrin juoksu on yleisurheilun juoksumatka, joka kilpaillaan kaikissa tärkeimmissä arvokisoissa. Se lasketaan kuuluvaksi pikajuoksumatkoihin.
Ulkoradoilla, kun käytetään normaalia 400 metrin pituista rataa, 200 metrin juoksu alkaa kaarteesta ja päättyy etusuoralle. Tehokkaaseen kaarrejuoksuun tarvitaan toisen tyyppistä juoksutekniikkaa kuin pelkkään suorajuoksuun.
Antiikin ajan Olympian kisoissa yhtenä lajina oli "stadion", jossa juostiin yksi "stade" (192 metriä tai vaihtoehtoisesti mikä urheiluareenan pituus kulloinkin oli). Yhdysvalloissa 200 metriä juostiin suoralla aina vuoteen 1960 saakka.
200 metrin juoksu arvokilpailuissa.
200 metrin juoksu on ollut olympialaisten lajivalikoimassa vuodesta 1900. Naisten 200 metrin juoksu tuli mukaan vuonna 1948. Yleisurheilun MM-kilpailuissa 200 metrin juoksu on ollut kisahistorian alusta alkaen, vuodesta 1983. Juoksumatkan menestyneimmät maat ovat Yhdysvallat ja Jamaika.
Kaikkien aikojen nopeimmat juoksijat.
Miehet (maailma).
Päivitettu 20.10.2024.
Lähde
Naiset (maailma).
Päivitettu 20.10.2024.
Lähde
Miehet (Suomi).
Päivitetty 20.10.2024.
Lähde
Naiset (Suomi).
Päivitetty 20.10.2024.
Lähde
Maanosien ennätykset.
Päivitetty 20.10.2024.
Miehet.
Lähde
Naiset.
Lähde
Lindjärvi

Lindjärvi eli Lintujärvi (; ) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suunujoen muodostaman samannimisen järven rannalla 42 kilometriä Hirvaksesta länteen. Kylässä on yhdeksän asukasta (vuonna 2013).
Lindjärven pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Se oli eteläisin Novgorodin Lapin pogostoista. 1900-luvun alussa Lindjärvi kuului Poventsan kihlakunnan Mäntyselän volostiin, jossa se lähikylineen muodosti Lindjärven kyläkunnan. Pogostan eli Ylävaaran (ven. "Verhnjaja Gora") lisäksi kyläkuntaan kuuluivat Alangon ("Ponizovje"), Hokanmäen ("Fokina Gora"), Koikarin, Korpijärven ("Korbozero"), Lindjärven Sununsuun ("Ussuna Lindozera") ja Uloisen eli Melaselän ("Meloselga") kylät. Lindjärven kyläryhmän muodostaneissa Ylävaaran eli Ylikylän, Alangon ja Sununsuun kylissä oli vuonna 1905 59 taloa, 370 asukasta ja koulu. 
Neuvostoaikana perustettiin aluksi Petrovskin piiriin kuulunut Lindjärven kyläneuvosto. Vuonna 1933 siellä oli 698 asukasta, joista 668 oli karjalaisia, 21 venäläisiä ja 9 muiden kansallisuuksien edustajia. Toisen maailmansodan jälkeen kyläneuvoston keskus oli Hamanniemessä ("Fomin Navolok"), josta se vuonna 1958 siirrettiin Kaidozeron taajamaan. Lindjärven kyläneuvosto lakkautettiin vuonna 1960 ja Lindjärven kylä siirrettiin ensin Jyrkänmäen ("Jurkostrov") kyläneuvostoon, joka vuonna 1962 liitettiin Hirvaksen taajamaneuvostoon.
Lindjärven pogostalla kohosivat vuonna 1634 rakennettu Pyhän Nikolaoksen ja vuonna 1881 pystytetty Neitsyt Marian syntymän kirkot. Lähistöllä asuneiden rajavartijoiden kerrotaan käyttäneen ne polttopuiksi toiseen maailmansotaan mennessä. Sodan alussa kylät evakuoitiin ja poltettiin.
Nykyään Lindjärvi on lähinnä kesäasutus. Sinne johtaa paikallistie Jyrkänmäestä. Kylään ei ole linja-autoyhteyttä. Lähistöltä on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Suunujoelle suunnitellaan kahden vesivoimalaitoksen rakentamista.
Fishbone

Fishbone on Kaliforniassa vuonna 1984 perustettu yhtye, joka sekoittelee musiikissaan muun muassa skata, reggaeta, funkkia, punkkia, funk rockia, metallia, rappia. Alkuperäiset jäsenet olivat John Norwood Fisher (basso, laulu), Fish Fisher (rummut), Angelo Christopher Moore (laulu, saksofoni), Kendall Rey Jones (kitara), Christopher Gordon Dowd (laulu, koskettimet, pasuuna), "Dirty" Walter A.Kibby II (laulu, trumpetti). Myöhemmin kokoonpano vaihtui kuitenkin useita kertoja vakiojäseniksi muodostuivat Angelo Moore ja Norwood Fisher, jotka ovat vieläkin mukana. Samoihin aikoihin (1984) Los Angelesin funk rock -piireistä nousi yhtyeitä, kuten Red Hot Chili Peppers ja Jane's Addiction. Myöhemmin Fishbone teki kiertueen Red Hot Chili Peppersin kanssa ja yhtyeet tekevät edelleen yhteistyötä: muun muassa "The Psychotic Friends Nuttwerx":llä vierailee Flea ja Chad Smith kappaleessa "Shakey Ground".
Fishbone on usein ottanut kantaa rotuennakkoluuloihin. 
Keikat.
Keikat Suomessa.
2002:
2003:
Mäntyselkä

Mäntyselkä (; ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tšopinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Semsjärven etelärannalla 32 kilometriä Tšopinasta länteen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013).
Semsjärven pogostaan kuulunut Mäntyselän eli Suvipään kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1900-luvun alussa se oli Aunuksen läänin Poventsan kihlakuntaan kuuluneen volostin eli kunnan keskus. Mäntyselän volosti jakautui Kumsjärven, Lindjärven ja Pyhäniemen kyläkuntiin. Lännessä se rajoittui Poventsan kihlakunnan Porajärven, pohjoisessa Paatenen, koillisessa Petrovski Jamin ja kaakossa Sungun volosteihin, etelässä Petroskoin kihlakunnan Kontupohjan ja Munjärven volosteihin sekä lounaassa Suomeen. Vuonna 1905 volostin 33 kylässä oli lähes 4 100 asukasta. Mäntyselän kylässä oli 12 taloa, koulu ja 105 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin Karhumäen piiriin kuulunut Mäntyselän kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 14 asutuksessa oli 1 200 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen Mäntyselkä liitettiin Kumsin kyläneuvostoon.
Aseseppä

Aseseppä toimii käsityöammattilaisena useimmiten itsenäisenä yrittäjänä tai työntekijänä aseteollisuudessa. Asesepän työ tehdään yleensä verstaassa. Yleisimpiä työvälineitä ovat muun muassa sorvit, jyrsimet, porakoneet, hiomakoneet ja erilaiset käsityövälineet. Asesepän täytyy osata työstää sekä metallia että puuta. Yleisimpiä työkohteita ovat metsästysaseet, urheiluaseet ja virka-aseet. Asesepän työ on luvanvaraista toimintaa. Asesepäksi voi Suomessa opiskella Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa. Aiemmin asesepäksi pystyi opiskelemaan myös Rovaniemellä, ammatillisessa aikuiskoulutuskeskuksessa.
Tehtäviä.
Ase voidaan valmistaa joko kokonaan alusta asti itse tai ase voidaan koota valmiista osista joita ovat muun muassa piippu, lukko, lukkorunko, tukki ja tähtäimet. Aseeseen tehtävät muunnostyöt ovat usein lukon muutoksia, kaliiperin muuttaminen, tähtäinten säätö ja muutostyöt kuten esimerkiksi tukin muokkaaminen soveltumaan esimerkiksi ampujan pituudelle. Korjaustyöt ovat yleensä rikkoutuneiden metalli- tai puuosien korjausta tai vaihtamista. Tällaisia ovat muun muassa nallipiikki, tukin puuosat, tähtäimet ja iskurit. Entisöintityöt ovat yleensä vanhojen aseiden restauroimista mahdollisimman lähelle alkuperäistä kuntoa. Yleisimpiä huoltotöitä ovat koneiston sekä piippujen huollot. Koristetöitä ovat muun muassa erilaiset kaiverrukset, upotukset ja pintakäsittelyt metalliin ja puuhun.
Adam Jones

Adam Thomas Jones (s. 15. tammikuuta 1965, Libertyville, Illinois, Yhdysvallat) on amerikkalaisen progressiivista metallia soittavan yhtyeen Toolin kitaristi. Hän toimii myös Melvinsin kiertuekitaristina ja on vieraillut muutamilla Melvinsin albumeilla. Hän on esiintynyt myös Jello Biafran ja Melvinsin yhteisellä kiertueella ja vieraili albumeilla "Never Breathe What you Can't See" ja "Sieg Howdy!".
Jones vastaa Toolin animoiduista musiikkivideoista. Jones on myös taidemaalari.
Jones aloitti lapsena viulun soiton. Vuonna 1980 hän perusti Tom Morellon kanssa yhtyeen Electric Sheep, joka kuitenkin hajosi myöhemmin. Jones soitti yhtyeessä bassoa. Hän muutti Los Angelesiin ja ryhtyi opiskelemaan Hollywoodin meikkausakatemiassa. Hän opiskeli myös elokuvien erikoistehosteiden tekemistä. Kalifornian vuosinaan Jones tapasi Maynard James Keenanin, Paul d'Amourin ja Danny Careyn, ja vuonna 1990 he perustivat Toolin.
Jones omistaa useita Gibson Les Paul -kitaroita ja käyttää Diezelin, Marshallin ja Mesa Boogien vahvistimia sekä Ibanezin pedaaleja.
Viteleen piiri

Viteleen eli Vitelen piiri () oli paikallishallintoalue Neuvostoliittoon kuuluneessa Karjalan autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa vuosina 1927–1930.
Vuonna 1927 perustettu Viteleen piiri käsitti entiset Vitelen ja Tulemajärven kunnat sekä ja lähes puolet Vieljärven kunnasta. Sen pinta-ala oli 2 779 neliökilometriä. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 11 700 asukasta, joista 97,1 % oli karjalaisia, 1,7 % venäläisiä ja 1,0 % suomalaisia.
Piiriin kuului kymmenen kyläneuvostoa: Kinelahti, Kolatselkä, Nälmäjärvi, Palalahti, Pultsoila, Rajakontu, Suurmäki, Tuulos, Vieljärvi ja Vitele. Hallinnollinen keskus oli Viteleen kylä. Asutuskeskuksia oli yhteensä 188, joista suurimmat olivat lähes 400 asukkaan Rajakontu sekä kahden–kolmensadan asukkaan Jyrkilä, Ylänkö, Suuripuoli, Palalahti, Knässinä, Vieljärvi ja Kinelahti. Rajakonnun kylässä oli tulli- ja rajavartioasema. 
Vitelen piiri lakkautettiin vuonna 1930, jolloin sen eteläosa (suunnilleen entinen Vitelen kunnan alue) liitettiin Aunuksen ja pohjoisosa (suunnilleen entisten Tulemajärven ja Vieljärven kuntien kuntien alueet) Prääsän piiriin.
Karhuvuori (Kotka)

Karhuvuori on kaupunginosa Kotkan länsiosassa. Karhuvuoren alue liitettiin laajan alueliitoksen yhteydessä Kymin kunnasta Kotkaan vuonna 1954.
Rakennukset.
Kaupunginosa on tyypillinen 1960–1970-lukujen lähiö, jossa rakennuskanta muodostuu 3–4-kerroksisista elementtikerrostaloista. Myöhemmin alueelle on tehty jonkin verran täydennysrakentamista. Muutamat peruskorjatut kerrostalot, joihin on rakennettu muun muassa hissi, kuuluivat Kotkan asuntomessujen oheiskohteisiin vuonna 2002. 
Kaupunginosan alueella sijaitsee Steveco-areena (Karhuvuoren urheilutalo), joka toimii Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin ja koripallon naisten SM-sarjassa pelaavan Peli-Karhujen kotiareenana. Muita merkittäviä rakennuksia ovat Karhuvuoren koulu (luokat 6–9) ja Karhuvuoren vesitorni. Karhuvuoressa toimii myös Kotkan kaupunginkirjaston lähikirjasto.
Maine.
Karhuvuorta pidetään yleisesti ottaen yhtenä Suomen huonoimmista lähiöistä, johtuen alueen korkeasta työttömyysprosentista sekä lukuisista alueella tapahtuneista väkivaltarikoksista. Monet alueen pitkäaikaiset asukkaat pitävät Karhuvuorta kuitenkin mainettaan parempana.
DTMF

DTMF (engl. "Dual-tone multi-frequency", myös "Touch Tone" tai "Tone Dialing") on puhelinlaitteissa käytetty numeroiden äänitaajuusvalinta. Aikaisemmin käytettiin hidasta impulssivalintaa, jossa valittava numero ilmoitetaan pulssien määrällä pulssisarjoissa. Äänitaajuusvalinnassa kukin numero on koodattu kahdeksi toisiinsa epäharmonisessa suhteessa olevan taajuuden muodostamaksi ääneksi. Näin varmistetaan, että käytännössä mitkään luonnolliset äänet eivät puhelimen mikrofoniin tullessaan pääse aiheuttamaan virheellistä numerovalintaa.
Kalakoulu

Kalakoulu eli Suomen kalatalous- ja ympäristöinstituutti (nyk. Ammattiopisto Livia Parainen) on Paraisten Kirjalassa, Kaarinasta Paraisille johtavan maantien 180 läheisyydessä, Hessundin sillan itäpuolella toimiva Ammattiopisto Livian yksi ammatillisen koulutuksen toimipaikoista. Koulun opiskelijat valmistuvat moniin kalatalousalan tehtäviin, kuten mm. ammattikalastajaksi, kalavesienhoitajaksi, kalanjalostajaksi, kalamestariksi, kalanviljelijäksi, kalastuksenohjaajaksi ja kalastusoppaaksi. 
Aikoinaan koulun omisti kokonaan Suomen valtio, kalakoulun nimi oli tuolloin Valtion Kalatalousoppilaitos. Vuoden 2011 alusta oppilaitos on kuulunut Kaarinan, Paimion ja Paraisten kuntien yhteiseen Peimarin koulutuskuntayhtymään ja on jatkanut toimintaansa ensin nimellä Ammattiopisto Livian Kalatalous- ja ympäristöopisto. Nykyään Livia ei nimeä enää koulujaan erillisiksi opistoiksi, vaan toimipaikan nimi on Ammattiopisto Livia Parainen.
Koululla on käytännön opetusta varten oppimisympäristöjä, kuten kalanviljelylaitos, jossa on moderni kiertovesilaitos poikaskasvatukseen, tilat pyydysrakennukseen, kalanjalostuslaitos sekä veneitä merenkulkuun, kalastukseen sekä kalastusopastukseen.
The Snow Goose

The Snow Goose on Camelin kolmas, ja samalla läpimurtoalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1975. Albumi on Camelin yksi arvostetuimmista, se oli myös yhtyeen ensimmäinen konseptialbumi. Levy perustuu Paul Gallicon kirjaan "The Snow Goose". Levyn katsotaan kuuluvan progressiivisen rockin konseptialbumien parhaimmistoon. Se on kokonaan instrumentaali.
Levy kertoo haavoittuneesta linnusta, jonka tyttö nimeltä Fritha löytää ja vie tämän vanhassa majakassa asuvan erakon, Rhayaderin, luo hoitoon. Rhayader parantaa linnun. Tarinalla on kuitenkin surullinen loppu, sillä Rhayader kuolee sodassa pelastaessaan englantilaisia sotilaita Dunkerquesta. Rhayader on kaupunki Walesissa ja tarkoittaa kymrinkielellä vesiputousta.
Vuonna 2002 Decca Records julkaisi levystä uudelleenmasteroidun version, jossa on viisi lisäkappaletta. Lisäksi 19. toukokuuta 2009 julkaistiin "Deluxe Edition", jonka bonuslevy sisältää teoksen liveversiona.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Maanjäristysvalot

Maanjäristysvalot eli maanjäristyshohteet ovat voimakkaaseen maanjäristykseen liittyviä valoilmiöitä taivaalla.
Historia.
Vuonna 373 eaa. Kreikassa merkittiin muistiin maanjäristykseen liittyvä valoilmiö. Kerrottiin valopilareiden ilmaantuneen taivaalle ennen maanjäristystä, joka tuhosi Heliken ja Buran kaupungit.
Vielä 1900-luvun alkupuolella ilmiötä pidettiin pelkkänä myyttinä, kunnes Japanissa otettiin valokuvia valoista 1960-luvulla.
Esiintyminen ja ulkonäkö.
Maanjäristysvaloja havaitaan eniten maanjäristyksen aikana, mutta myös hiukan järistyksen jälkeen, ja joskus vähän ennen järistystä. Maanjäristysvalojen muoto muistuttaa lähinnä revontulia. Väriltään valot ovat sinertäviä tai valkoisia. Yleensä valot loistavat taivaalla useita sekunteja, mutta myös kymmeniä minuutteja kestäviä valoja on havaittu.
Joissakin maanjäristyksissä syntyy myös sähkömagneettista säteilyä, joka häiritsee radiolähetyksiä. Näin oli esimerkiksi Chilen ison maanjäristyksen aikana vuonna 1960.
Tunguskan räjähdykseen, joka tapahtui Siperiassa Venäjällä vuonna 1908, ja jonka syy on edelleen epävarma, liittyi voimakasta ilmakehän hohdetta, joka näkyi Länsi-Euroopassa asti.
Mistä valot johtuvat?
Ilmiön synty on tuntematon, mutta siitä on monia teorioita
Maanjäristysvalot ufojen selittäjinä.
Tapani Koivulan kirjassa Ufojen kosminen viesti mainitaan, että ufoja nähdään vuoristoissa. Michael Persinger esitti väitteen vuonna 1975, että jotkut ufot johtuisivat maanjäristyksiä edeltävistä pietsovaloilmiöistä.
Näillä ilmiöillä voidaan yrittää selittää monia Hessdalenin ja Pudasjärven ufoja.
Ilmiötä ufojen selittäjänä ei ole täysin varmistettu.
Pietsovaloilmiö ufojen selittäjänä.
Pietsosähköisen ilmiön tiedetään synnyttävän sähköä siten, että kun pietsoilmiötä tuottavaa kidettä puristetaan tai taivutetaan, se synnyttää sähköä.
Riittävän voimakkaat sähkökentät synnyttävät valoa. Jos kalliossa on jännityksiä
ja pietsoilmiölle sopivia kvartsikiteitä, silloin syntyy valoilmiöitä ja sähkökenttiä ennen maanjäristyksiä. Valo on enimmäkseen infrapunaista, mutta voi olla joskus näkyvääkin. 
Pietsoilmiötä esiintyy siirroslinjojen lähellä, mutta joskus jopa yli 100 km päässä niistä. Valoilmiöt syntyvät, kun sähkökenttä virittää ilman atomien elektroneja. Esimerkiksi Dan Matsson mainitsee valoilmiöitä havaitun 1500 kertaa Hessdalenissa ennen maanjäristyksiä.
Pietsoilmiöön liittyy muun muassa surisevaa ääntä, tukehduttavaa tunnetta ja epileptisen kohtauksen kaltaisia oireita.
Devereuxin triboluminesenssi-ufot.
Isossa-Britanniassa Paul Devereux on esittänyt Michael Persingerin pietsovaloteoriaan kohdistetun kritiikin vuoksi ajatuksen, jonka mukaan maan lähellä olevat valot selittyisivät niin sanotulla triboluminesenssilla. Triboluminesenssi syntyy, kuin joitain aineita taivutellaan, ja sen lähisukulainen fraktoluminesenssi näitä aineita rikottaessa.
Ajoverkko

Ajoverkko on kalaverkko, joka liikkuu vedessä joko aluksen hinaamana tai itsekseen ajelehtien. Sen yläreunaa pidetään kohoilla veden pinnassa tai pinnan lähellä. Alareunaan asennettujen painojen avulla verkko pidetään pystysuorassa.
Tonnikalaa on kalastettu perinteisesti kilometrien pituisilla ajoverkoilla. Luonnonsuojelijat vastustavat tätä, koska verkkoon takertuu myös delfiinejä, pyöriäisiä, kilpikonnia ja muita uhanalaisia vesieläimiä. 
Lohen ajoverkkokalastus on herättänyt Suomessa voimakkaita tunteita; jokilohen perinteisien kalastajien mukaan Ahvenanmaalla tehtävä ajoverkkokalastus pienentää lohikantoja liikaa. Itämerellä ajoverkkokalastus päättyi Euroopan unionin päätöksellä vuonna 2008. Päätös johtui osaltaan myös EU:n päätöksestä suojella pyöriäistä.
Melodraama

Melodraama (kreikan sanoista "meloidia", ’laulu’, ja "drama", ’toiminta’) on tunteisiin voimakkaasti vetoava, ylitunteellinen ja teatraalinen kuvaus, yleensä näytelmä tai elokuva.
Melodraaman aiheena ovat usein perhe- ja parisuhdeongelmat, identiteetin etsiminen, luokkaerot sekä miehen ja naisen roolit. Melodraamaan kuuluu tavallisesti paatos, moraalinen vastakkainasettelu, deus ex machina -ratkaisut, fyysinen toiminta ja jännitys. Keskeiset henkilöt ovat tavallisesti stereotyyppisesti joko äärimmäisen hyveellisiä sankareita tai poikkeuksellisen epäinhimillisiä konnia.
Melodraaman rakenteessa on usein toistoa ja takaumia. Loppu on usein onnellinen. Kertomusta tehostavat usein vaikuttava musiikki, kirkkaat värit ja kliseiset symbolit.
Historia.
Melodraaman juuret ovat italialaisen oopperan alkuvaiheissa 1500-luvun lopulla, jolloin klassisen tragedian elvytyksessä musiikin ja näytelmän yhdistelmästä tuli joko oopperaa tai melodraamaa. 1700-luvun alkupuolella Georg Friedrich Händel nimitti joitain sävelteoksiaan melodraamoiksi. 1700-luvun lopulla melodraama kehittyi Ranskassa omaksi lajikseen, jossa korostuivat spektaakkelimaisuus, toiminnallisuus ja kiihkeät tunteet. Ensimmäisenä tyylipuhtaana melodraamana pidetään Jean-Jacques Rousseaun näytelmää "Pygmalion" (1762). Melodraama nousi kukoistukseensa Englannissa ja Ranskassa 1800-luvulla saadessaan kauhuromanttisia virikkeitä goottilaiselta romaanilta.
1920-luvulta alkaen teatterin melodraamojen tilalle tulivat elokuvan melodraamat ja myöhemmin television. Mykkäelokuviin tunteita herättävä, musiikkiin nojaava ja liioittelevan teatraalinen esittämisen tapa soveltui hyvin. Aluksi melodraaman käsite liitettiin elokuvissa toimintaan, seikkailuun, jännitykseen ja työväenluokkaisiin miehiin. Keskiössä oli usein sankari–sankaritar–roisto-asetelma. Myöhemmin melodraamalla on alettu useammin viittaamaan naisten elokuviin, joissa käsitellään perheasioita.
Tunnetuimpia melodraamojen ohjaajia ovat olleet Hollywoodissa Douglas Sirk ja Suomessa Teuvo Tulio.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1976

Vuoden 1976 talviolympialaiset järjestettiin Innsbruckissa, Itävallassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan kymmenessä lajissa. Kilpailut toimivat myös kyseisen vuoden maailmanmestaruuskilpailuina. Kilpailupaikkana toimi Seefeld, normaali­mäki­hyppy­kilpailut pidettiin Casino Arenan Toni Seelos Olympiaschanzella.
Naisten hiihto.
5 km.
Alun perin kolmanneksi sijoittui Neuvostoliiton Galina Kulakova, joka hylättiin positiivisen doping-testin jälkeen.
Hannu Rantakari

Hannu Juhani Rantakari (8. tammikuuta 1939 Tampere – 1. tammikuuta 2018 Tampere) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hypyssä.
Tokion olympialaisissa Rantakari sijoittui hyppykilpailun kolmannen sijansa lisäksi kahdeksanneksi joukkuekilpailussa ja 48:nneksi 12-ottelussa. Hän osallistui myös Méxicon 1968 olympialaisiin ja sijoittui kymmenenneksi joukkuekilpailussa, 32:nneksi renkailla sekä 73:nneksi 12-ottelussa. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi nojapuilla ja rekillä vuonna 1962.
Rantakari edusti kotimaassaan Tampereen Kilpa-Veljiä ja sittemmin Tampereen Sisua. Hän voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuonna 1963 sekä yhteensä kuusi telinemestaruutta vuosina 1963–1967. Hänet valittiin vuosina 1961 ja 1964. Voimistelun maailman rankinglistalla hän oli 14:s vuonna 1964 ja 20:s vuonna 1965.