tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Cologno Monzese

Cologno Monzese on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 10 kilometriä koilliseen.
Maantiede.
Cologno Monzese sijaitsee Lombardian länsiosassa ja tiheään asutun Milanon metropolikaupungin pohjoisosassa. Välittömästi Cologno Monzesen länsipuolella on metropolikaupungin toiseksi runsasväkisin kunta, Sesto San Giovanni. Muutaman kilometrin päässä pohjoisessa sijaitsee Monza.
Cologno Monzese kuului aikoinaan Corte di Monzan alueeseen. Lombardian lounaisosassa pienessä Casalmaioccon kunnassa on Cologno-niminen frazione ja Lombardian keskiosassa puolestaan on pienehkö kaupunki nimeltään Cologno al Serio. Sekä Cologno Monzesen että Cologno al Serion asukkaiden demonyymi on colognesi.
Cologno Monzese kuuluu Italian maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa vyöhykkeeseen 3 (zona 3, sismicità bassa, matala seismisyys). Suurin osa Milanon alueesta kuuluu vyöhykkeeseen 4 (erittäin matala seismisyys). Myös Cologno Monzesen pohjoinen naapurikaupunki Brugherio kuuluu vyöhykkeeseen 3.
Historia.
Cologno Monzesen historia alkaa 300-luvulta, jolloin roomalaiset asuttivat alueen. Paikkakunnan nimeksi annettiin Colonia super Lambrum, sillä se sijaitsee Lambron varrella. Rooman valtakunnan hajottua vuonna 476 paikkakuntaa alkoivat hallita langobardit. Cologno osallistui muiden lombardialaisten paikkakuntien rinnalla taisteluihin Fredrik I Barbarossan joukkoja vastaan. Nämä tuhosivat Colognon 1162.
Colognoon liitettiin kylät Malnido ja Bettolino Freddo 1866. Paikkakunnan väkiluku alkoi kasvaa etenkin siirtolaisuuden johdosta, ja se nimitettiin kaupungiksi. Cologno teollistui aina 1960-luvulle saakka, teollisuus alkoi taantua 1980-luvulla. Palvelualat ovat korvanneet menetettyjä teollisia työpaikkoja jossain määrin. Nopea väestönkasvu tyrehtyi 1970-luvulla, jonka jälkeen väkiluku väheni 2010-luvun alkuun saakka. Sen jälkeen kaupungin väkiluku on jälleen kasvanut.
Cologno Monzesen kirkoista mainittakoon S.S. Marco e Gregorio vuodelta 1578 (uudistettu 1700-luvulla). Keskiaikainen Villa Casati oli alkuaan Sant'Ambrogion luostarin omaisuutta, se siirtyi Casatin suvulle 1700-luvun lopulla. Colognon alueella virtaa Naviglio della Martesana, joka kuuluu Milanon alueen kanaalien (navigli) verkostoon.
Talous ja liikenne.
Cologno Monzesessa toimii muun muassa kemianteollisuuden ja elintarviketeollisuuden yrityksiä. Kaupungin alueella harjoitetaan myös maataloutta. Mediayhtiö Mediasetin pääkonttori sijaitsee Colognossa. Myös lääkeyhtiö Steroid S.p.A:lla on toimipaikka kaupungissa.
Cologno Monzese sijaitsee Milanon metron linjalla M2. Asemia on kolme: Cologno Sud, Cologno Centro ja Cologno Nord. Moottoritie A51 kulkee Colognon halki lännestä itään, siitä erkanee A52, joka kulkee Colognon länsipuolitse. A51:ltä on yhteys valtakunnallisille väylille A1, A4 ja A7 sekä useille muille moottoriteille.
Kultala

Kultala on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Oiva Hovi

Oiva Rauno Hovi (19. joulukuuta 1926 Uusikirkko – 27. syyskuuta 2005 Vantaa) oli suomalainen lavastaja.
Oiva Hovi tuli Suomi-Filmin palvelukseen vuonna 1951. Hän lavasti vuosina 1953–1956 kaikkiaan 12 Suomi-Filmin kokoillan elokuvaa. Hovi siirtyi vuonna 1958 Suomi-Filmi Oy:n tytäryhtiön, Filmitalo Oy:n palvelukseen mainoselokuvien lavastajaksi. 
Elokuvia joissa Hovi toimi lavastajana.
Hovi teki myös lavastusrakennelmia elokuviin Maailman kaunein tyttö (1953) ja Ruskan jälkeen (1979).
Crawfordin piirikunta

Crawfordin piirikunta ("Crawford County") on usean piirikunnan nimi Yhdysvalloissa:
Meadville (Pennsylvania)

Meadville on kaupunki Pennsylvaniassa ja samalla Crawfordin piirikunnan hallintokeskus. Vuonna 2020 Meadvillen väkiluvuksi mitattiin 12 391. Meadvillen työttömyysaste on 4,7 prosenttia (Yhdysvaltain keskiarvo on 3,9 prosenttia). Meadvillessä työpaikkojen kasvu on ollut viime aikoina huonoa.
Historia.
Meadvillen perusti David Mead, jolla on vieläkin mökki olemassa Meadvillessä.
Paderno Dugnano

Paderno Dugnano on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanosta on noin 12 kilometriä pohjoiseen. Paikkakunta kuuluu historialliseen Brianzan alueeseen. Paderno Dugnano on kaupunkirakenteeltaan monikeskuksinen, hallinnollisena yksikkönä se perustettiin 1869.
Maantiede.
Paderno Dugnano sijaitsee Lombardian länsiosassa ja tiheään asutun Milanon metropolikaupungin pohjoisosassa. Sen asutus nivoutuu yhteen naapurikaupunkien kanssa. Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Monza e Brianzan maakuntaan. Monzan keskusta sijaitsee yhdeksän kilometriä Paderno Dugnanosta itään. Paderno Dugnanon alue on itä- ja pohjoisosaa lukuun ottamatta lähes täyteen rakennettu. Kaupungin läpi virtaa 52-kilometrinen Seveso-joki.
Paderno Dugnanon kunta muodostuu seitsemästä osa-alueesta: Paderno, Dugnano, Incirano, Palazzolo Milanese, Cassina Amata, Villaggio Ambrosiano ja Calderara. Osa-alueet eli frazionet olivat ammoin maalaiskyliä, jotka teollistumisen ja kaupungistumisen myötä kasvoivat kiinni toisiinsa.
Historia.
Padernon kautta kulki Rooman valtakunnan aikana maantie Via Mediolanum-Bellasium, joka on nykyisin kadonnut. Paderno rajoittui etelässä Cusanoon ja pohjoisessa Dugnanoon. Vuonna 1862 perustettiin kunta nimeltä Paderno Milanese, johon liitettiin Dugnano, Incirano, Cassina Amata ja Palazzolo Milanese 17. maaliskuuta 1869. Nimen valinta osoittautui erityisen vaikeaksi; Alessandro Manzoni ehdotti nimeä Padergnano, mutta ehdotus sai ynseän vastaanoton. Nykyinen nimi virallistettiin 1. helmikuuta 1880. Keskiaikana Torrianin ja Viscontin suvut kiistelivät alueesta.
Paderno Dugnanon historiallisia rakennuksia ovat muun muassa Villa Calderara 1700-luvulta sekä Villa Maga ja Villa Riboldi 1600-luvulta. Cassina Amatassa sijaitsee Sant'Ambrogion kirkko 1600-luvulta.
Talous ja liikenne.
Paderno Dugnanossa on muun muassa kemianteollisuutta, metallinjalostusta ja sähköteknistä teollisuutta. Kaupungin alueella harjoitetaan myös maataloutta.
Paderno Dugnanoa palvelee kaksi rautatieasemaa, Stazione di Paderno Dugnano ja Stazione di Palazzolo Milanese. Molemmat asemat sijaitsevat Milano–Asso-rautatien varrella. Kaupunki kuuluu Milanon paikallisliikenteen piiriin. Maantieliikenteen yhteydet ovat erinomaiset.
Anne Sewitsky

Anne Sewitsky (s. 12. tammikuuta 1978 Oslo) on norjalainen elokuvaohjaaja.
Rozzano

Rozzano on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 10 kilometriä etelälounaaseen. Rozzanon seutu on tasankoa, jota halkovat useat vesireitit. Sillä on pitkä historia maatalousalueena, sittemmin teollisuus ja palvelut ovat kohonneet tärkeimmiksi elinkeinoiksi.
Maantiede ja ilmasto.
Rozzano sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Milanon metropolikaupungin eteläosassa, jossa asutus on harvempaa kuin Milanon pohjoispuolella. Noin 20 kilometriä Rozzanosta etelään on Pavian kaupunki. Rozzanon vuotuinen keskilämpötila on 13,0 °C ja sademäärä 987 millimetriä.
Historia.
Rozzanon nimi lienee roomalaista perua, jolloin se palautuu erisnimiin Rutius tai Rotius. Roomalaisvaikutuksesta kertovat osa-alueiden Quinto Stampi ja Ponte Sesto nimet. Ne viittaavat kyseisten kylien (nyk. frazione) etäisyyteen Milanosta roomalaisteitse muinaisin mailein mitattuna.
Vuonna 1010 Stampan suku hallinnoi Quintoa ja 1148 paavi Eugenius III myönsi Sant'Ambrogion luostarille oikeudet Rozzanoon ja Ponte Sestoon. Vuonna 1239 Fredrik II:n joukot perääntyivät Milanon joukkojen tieltä Paviaan, missä heidät lyötiin. Taistelut johtivat Rozzanon seudun puolustuslinnojen rakentamiseen. Erityisesti Castello di Cassino - Cassinon linnake - on arkkitehtonisesti kiinnostava goottilaisine piirteineen. Hallintoyksikkönä Rozzano muotoutui 1800-luvun kuluessa.
Rozzanossa on runsaasti modernia arkkitehtuuria, kuten 187 metriä korkea Torre Telecom Italia ja kauppakeskus Centro Commerciale Fiordaliso. Sant'Angelon kirkko - Chiesa di Sant'Angelo - rakennettiin 1971–1972.
Talous ja liikenne.
Rozzanon elinkeinoja ovat muun muassa metalliteollisuus, tekstiiliteollisuus ja kemianteollisuus. Palvelualat työllistävät huomattavasti. Milanon raitiotieverkko ulottuu Rozzanon alueelle. Moottoritie A50 kulkee Rozzanon halki ja A7 Rozzanon länsipuolitse.
Seppo Linnainmaa

Seppo Ilmari Linnainmaa (s. 28. syyskuuta 1945 Pori) on suomalainen matemaatikko ja tietojenkäsittelytieteen tutkija. Linnainmaa suoritti vuonna 1974 ensimmäisen tietojenkäsittelytieteen tohtorin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän on julkaissut 21 teosta kolmella kielellä. Hän hoiti muun muassa Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun tietojenkäsittelyopin apulaisprofessuuria vuosina 1977–1982. Sen jälkeen hän työskenteli VTT:ssä erikoistutkijana 1982–1989 ja tutkimuspäällikkönä 1994–2005. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2007.
Linnainmaan takaperoinen pyöristysalgoritmi.
Linnainmaan vuonna 1970 tekemä pro gradu -työ "Algoritmin kumulatiivinen pyöristysvirhe yksittäisten pyöristysvirheiden Taylor-kehitelmänä" on kuuluisa.
1960-luvun lopulla professori Martti Tienari lähetti lupaavan maisteriopiskelijansa Seppo Linnainmaan Tanskaan, jotta tämä voisi tanskalaisten paremman tietokoneen äärellä miettiä sitä, kuinka olisi mahdollista pysyä kärryillä tietokoneiden tekemien pienten pyöristysvirheiden kasautumisesta. Tällaisista virheistä kannettu huoli osoittautuisi aiheellisiksi vuosikymmeniä myöhemmin lukuisissa talouden ja ilmailun alojen onnettomuuksissa.
Linnainmaan ongelma oli, että laskutoimitusten ketjussa toinen toistaan seuraavat pyöristykset johtivat siihen, että jokaisen uuden pyöristyksen yhteydessä olisi laskettava kaikki edelliset pyöristykset uudelleen, ja tähän kuluisi loputtomasti aikaa. "Heureka-hetkellään" Linnainmaa keksi laskea pyöristysvirheitä takaperin lähtien liikkeelle lopputuloksesta ja päätellen pyöristysvirheen suuruuden ainoastaan edellisestä laskutoimituksesta. Näin koko ketjua ei tarvitsisi laskea uudelleen.
Vuosia myöhemmin Harvardin yliopistossa työskennellyt sosiaalitieteilijä Paul Werbos alkoi kehitellä samanlaisia ajatuksia. Werbos nimesi oman takaperoisen algoritminsa "backpropagationiksi." Hän ymmärsi sen olevan tehokkain tapa, jolla tekoäly voisi kouluttaa itseään. Myös kanadalainen Geoffrey Hinton yhdessä psykologi David Rumelhartin kanssa kehitti takaperin kulkevasta algoritmista oman versionsa. Hinton myötävaikutti siihen, että algoritmi päätyi olennaiseksi osaksi neuroverkkoja. Siitä tuli itseoppivien tekoälyjen tärkein osa, ja nykyään sitä hyödyntävät esimerkiksi ChatGPT:n, Midjourneyn ja Google Kääntäjän kaltaiset ohjelmistot. Hinton palkittiin aikanaan Turing-palkinnolla. 
Linnainmaan työ taas virui unohdettuna vuosikymmenten ajan ja olisi pysynytkin unohduksissa, jollei saksalainen tekoälytutkija Jürgen Schmidhuber olisi tuskastunut siihen, että alan meriitit valuivat jatkuvasti vääriin paikkoihin, ja alkanut tehdä mittavia selvityksiä alansa historiasta. Schmidhuberin ansiosta Linnainmaan työ löydettiin vuoden 2010 tienoilla uudelleen, ja nykyään tutkijat viittaavat siihen säännöllisesti. Myös Geoffrey Hinton on todennut, että Linnainmaa oli ensimmäinen, joka julkaisi version taaksepäin levittäytyvästä algoritmista.
Grajewon piirikunta

Grajewon piirikunta () on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 47 210. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Grajewo, Radziłów, Rajgród, Szczuczyn ja Wąsosz. 
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,2 prosenttia ja eläkeläiset 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 442 lasta. Grajewon piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 36 508 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Myrskylän terveysasema

Myrskylän terveysasema, nykyään Myrskylän terveyskeskus, on Myrskylän kirkonkylällä toimiva julkisen palvelun terveysasema. Siellä hoidetaan kroonisia sairauksia ja annetaan ei-kiireellistä sairaanhoitoa. Mikäli on tarve päästä samana päivänä hoitoon, asiasta huolehtii Askolan terveyskeskus. 
Vaikka Myrskylä sijaitsee Uudellamaalla, kunta on Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymän osakas. Tämä kuntayhtymä tuottaa Myrskylän sosiaali- ja terveyspalvelut. Päivystyspalveluja tarjotaan virka-aikana Orimattilan kaupungissa, Orimattilan terveysasemalla. Kiireellistä hoitoa iltaisin, öisin ja viikonloppuisin tarjoaa Päijät-Hämeen keskussairaalan yhteydessä toimiva Akuutti24-yhteispäivystys (Keskussairaalankatu 7, Lahti).
Myrskylän kunta kuuluu vuodesta 2023 Itä-Uudenmaan hyvinvointialueeseen.
Keittolevy

 
Keittolevy tai keittotaso on ruoanlaitossa käytettävä laite, joka kuumentaa kattiloita ja pannuja. Keittolevyt on yleensä yhdistetty uuniin tai osaksi liettä, mutta niitä on saatavilla myös erillisinä.
Keittolevy lämpenee joko kaasulla tai sähköllä. Joskus voidaan käyttää öljyä tai muita polttoaineita.
San Giuliano Milanese

San Giuliano Milanese on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 10 kilometriä kaakkoon. Milanosta Bolognaan johtavat liikenteen valtasuonet kulkevat San Giulianon kautta, ja Autostrada del Solen varrelle on kehittynyt laaja teollisuusalue. Sangiulianomilaneselaisia kutsutaan demonyymilla sangiulianesi. 
Maantiede.
San Giuliano Milanese sijaitsee Lombardian länsiosassa ja Milanon metropolikaupungin kaakkoisosassa, jossa asutus on harvempaa kuin Milanon pohjoispuolella. San Giulianon ja Milanon välissä sijaitsee San Donato Milanese.
San Giulianon frazionet ovat Borgolombardo, Carpianello, Civesio, Mezzano, Pedriano, Rancate, Santa Brera, Sesto Ulteriano, Viboldone, Videserto ja Zivido.
Historia.
Nykyisen San Giuliano Milanesen alueella sijaitsevan Cascina Occhiòn kautta kulki Rooman valtakunnan aikana Via Mediolanum-Placentia, joka yhdisti nykyisen Milanon ja Piacenzan. Humiliaatit perustivat luostarinsa Viboldoneen 1100-luvulla; luostari siirtyi olivetaanien haltuun ja pysyi näillä aina vuoteen 1777. Koko kunnan nimenä oli Viboldone vuoteen 1893 saakka, jolloin nimeksi virallistettiin San Giuliano Milanese. Viboldonen kuntaan oli liitetty San Giulianon nykyisiä frazioneja pitkin 1800-lukua. Milanon läheisyys siivitti San Giulianon voimakkaaseen kasvuun toisen maailmansodan jälkeen: 1950-luvun alussa sen väkiluku oli noin 8 000, mistä se kolminkertaistui 1970-luvulle tultaessa. Vuosisadan lopussa väkiluku taantui, mutta on sittemmin jälleen kasvanut. San Giuliano sai kaupunkioikeudet (Titolo di Città) 24. huhtikuuta 2000.
Viboldone on nykyisin vähäinen frazione Autostrada del Solen ja SP 164:n risteysalueen itäpuolella. Viboldonen kirkko rakennettiin 1176–1348, se edustaa lombardialaista arkkitehtuuria romaanisen ja goottilaisen tyylisuunnan taitteessa. Kirkossa on muun muassa Giusto de' Menabuoin fresko vuodelta 1349. Zividossa on kirkko Santa Maria Nascente vuodelta 1493.
Talous ja liikenne.
San Giulianon länsiosassa on laaja teollisuusalue. Kaupungissa harjoitetaan muun muassa kemianteollisuutta. San Giulianon rautatieasema, Stazione di San Giuliano Milanese, sijaitsee rataosuudella Milano–Bologna. Saman rataosuuden varrella hieman lähempänä Milanoa sijaitsee Borgolombardon asema. San Giuliano kuuluu Milanon paikallisliikenteen piiriin. Maantie Strada statale 9 Via Emilia alkaa San Giulianosta ja kulkee kaakkoon kohti Riminiä.
Lakaisukone

Lakaisukone on piha-alueiden, ajoteiden, polkujen, kivetysten ja terassien pölyjen ja muiden roskien puhdistamiseen tarkoitettu joko työnnettävä, päältäajettava tai itsevetävä laite. Päältäajettavat lakaisukoneet keräävät kaduilta roskia ja hiekkaa.
Marcus Kink

Marcus Kink (s. 13. tammikuuta 1985 Düsseldorf) on saksalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Ura.
Seuraura.
Kink debytoi Saksan pääsarjassa kaudella 2002–2003 Kölner Haien joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 40 ottelua tehopistein 1+2=3 keräten kymmenen rangaistusminuuttia. Kink pelasi Kölner Haien riveissä vielä seuraavan kauden 2003–2004, kunnes hän siirtyi Adler Mannheimiin. Ensimmäisenä kautenaan Mannheimissa hän pelasi 39 ottelua tehden kaksi maalia ja viisi syöttöpistettä.
Kaudella 2010–2011 Kink valittiin Mannheimin kapteeniksi. Hän toimi seuran kapteenina yhtäjatkoisesti yhdeksän kauden ajan vuosina 2010–2019, kunnes Kink lopetti pääsarjauransa. Kinkin paras DEL-kausi tehopisteillä mitaten oli 2014–2015, jolloin hän pelasi 46 ottelua tehopistein 11+16=27.
Maajoukkueura.
Kink on edustanut Saksaa maailmanmestaruuskilpailuissa yhteensä seitsemän kertaa. Slovakian MM-kilpailuissa 2011 hän pelasi kolme ottelua tehopistein 0+2=2 keräten neljä rangaistusminuuttia. MM-kilpailuissa 2012 Kink pelasi kuusi ottelua, joissa hän teki yhden maalin ja sai yhden jäähyn. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Kink pelasi seitsemän ottelua tehopistein 3+0=3 keräten neljä rangaistusminuuttia. Valko-Venäjän MM-kilpailuissa 2014 Kink toimi Saksan varakapteenina pelaten kuusi ottelua ilman pisteitä. Tšekin MM-kilpailuissa 2015 hänet valittiin jälleen Saksan kapteenistoon. Tällä kertaa hän teki yhden maalin pelaamassaan seitsemässä ottelussa. Kink toimi Saksan varakapteenina myös Venäjän MM-kilpailuissa 2016, joissa hän pelasi kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia. Kink kuului Saksan joukkueeseen myös vuoden 2017 MM-kilpailuissa. Siellä hän teki kaksi syöttöpistettä ja sai kaksi jäähyä pelaamassaan kahdeksassa ottelussa.
Kink valittiin Saksan kokoonpanoon Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018, joissa hän pelasi seitsemän ottelua tehopistein 0+1=1. Hän sai lopulta hopeamitalin Saksan hävittyä loppuottelun Venäläisille olympiaurheilijoille.
Muuta.
Kinkin isä Georg ja isoveli George ovat myös jääkiekkoilijoita. Georg edusti Länsi-Saksaa Sapporon talviolympialaisissa 1972 ja George on pelannut DEL-liigan EHC Münchenin joukkueessa kaudella 2011–2012.
Kalijärv (Lasva)

Kalijärv (myös "Lasva Kalijärv", "Võru Kalijärv" ) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Voki-Tamme kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi on 920 metriä pitkä ja 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,0 hehtaaria. Se sijaitsee laajalla peltoaukealla, osin metsäisessä painaumassa noin 2,5 kilometriä Lasvasta lounaaseen päin. Järven pohjoispuolella sijaitsee Voki-Tammen kylän haja-asutus. Lukuun ottamatta pohjoispään taloa on järvi muutoin autio. Järvi on 18,5 metriä syvä ja sen keskisyvyys on 6,4 metriä. Syvin kohta on järven pohjoisosassa . Järven tilavuudeksi on saatu 0,0672 miljoonaa kuutiometriä ja sen rantaviiva on 1,9 kilometriä pitkä. Järveltä on kaunis näkymä ympäristöön sen pohjoispään mäeltä ja järven koillispäässä sijaitsee uimaranta.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Järvi luokitellaan limnologisesti kovavetiseksi ja eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Järven rannat ovat kovaa maata. Rannat alkavat syvenemään heti rantaviivasta. Ympäröivät peltomaat ovat sinisavea ja savea esiintyy myös järven rannoilla mutakerroksen alla. Kuitenkin koillisrannassa esiintyy hiekkaa ja juuri sinne on tehty uimaranta. Vedenväri on sinapinkeltainen ja näkösyvyys 0,6–1,9 metriä. Vesi on selvästi lämpötilakerrostunutta. Vuonna 1972 kartoitettiin järven vesikasvillisuus ja siitä löydettiin 16 eri lajia. Kaloja järvessä elää ainakin ahven, särki, hauki, lahna, suutari, salakka, kiiski, sorva, made ja allikkosalakka.
Vesistösuhteita.
Kalijärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, sillä järvestä alkava oja laskee jokeen. Järveen laskee neljä ojaa, joista yksi on pitkä. Se seuraa samaa laaksoa missä järvikin sijaitsee, ja oja laskee järven eteläpäähän. Ojan varrella sijaitsee pieni Nõnova järv. Ojan virtaama on pieni ja vesi vaihtuu järvessä keskimäärin 0,4 kertaa vuodessa eli noin 2,5 vuoden välein. Järven valuma-alueen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Łomżan piirikunta

Łomżan piirikunta () on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 50 943. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Jedwabne, Łomża, Miastkowo, Nowogród, Piątnica, Przytuły, Śniadowo, Wizna ja Zbójna. 
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 49,4 prosenttia oli naispuolisia ja 50,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,9 prosenttia ja eläkeläiset 18,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 460 lasta. Łomżan piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 48 021 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Alain Mazza

Alain Mazza (s. 14. lokakuuta 1948 Chamonix) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän edusti Ranskan pääsarjan Chamois de Chamonix’ta kymmenen kauden ajan vuosina 1964–1980. Mazza kuului myös Ranskan joukkueeseen Grenoblen talviolympialaisissa 1968.
Suwałkin piirikunta

Suwałkin piirikunta () on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 35 674. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Bakałarzewo, Filipów, Jeleniewo, Przerośl, Raczki, Rutka-Tartak, Suwałki, Szypliszki ja Wiżajny. 
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 48,9 prosenttia oli naispuolisia ja 51,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,8 prosenttia ja eläkeläiset 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 356 lasta. Suwałkin piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 31 128 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Daniel Grando (jääkiekkoilija)

Daniel Grando (s. 20. kesäkuuta 1948 Sallanches) on ranskalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän pelasi Ranskan pääsarjassa kahdentoista kauden ajan. Brûleurs de Loups de Grenoblea edustaessaan Grando pelasi 28 ottelua tehopistein 11+12=23 kaudella 1980–1981 ja 18 ottelua tehopistein 5+11=16 kaudella 1981–1982. Grando kuului myös Ranskan joukkueeseen Grenoblen talviolympialaisissa 1968.
Gideon Klein

Gideon Klein (6. joulukuuta 1919 Přerov – 27. tammikuuta 1945) oli tšekkiläinen säveltäjä ja pianisti.
Klein aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana paikallisen konservatorion johtajan johdolla. 11-vuotiaana hän alkoi matkustaa kuukausittain Prahaan suorittaakseen opintoja Vilém Kurzin vaimon johdolla. Vuonna 1931 hän muutti Prahaan asumaan siskonsa Eliška Kleinován kanssa. Syksyllä 1938 Klein pääsi Kurzin mestarikouluun Prahan konservatorioon, josta valmistui vuodessa. Hän opiskeli myös filosofiaa ja musiikkitiedettä Kaarlen yliopistossa. Opinnot Kaarlen yliopistossa keskeytyivät kun natsien maaliskuussa 1939 tekemän miehityksen jälkeen korkeakoulutusta tarjonneet instituutiot suljettiin. Tässä vaiheessa Klein aloitti laajan esiintymisen. Vuonna 1940 hänelle tarjottiin stipendiä Lontoon Royal Academy of Musicissa opiskelua varten, mutta natsien rotu- ja maastamuuttolait estivät hänen lähtönsä. Juutalaismuusikoilta – kuten Kleinilta – estettiin myös julkinen esiintyminen, mutta Klein kiersi kieltoa jonkin aikaa valenimellä, kunnes tästäkin tuli liian vaarallista.
Klein siirrettiin Theresienstadtiin 1. joulukuuta 1941. Hän jatkoi siellä musiikillista toimintaansa: hän soitti kamarimusiikkia Prahasta tuotujen kollegoiden kanssa, avusti esitysten järjestämisessä sekä säesti niissä ja työskenteli myös laulajien säestäjänä. Kleinin soolo-ohjelmisto Theresienstadtissa koostui pitkälti samoista teoksista, joilla hän oli saanut arvostusta Prahassa. Teosten säveltäjiä olivat Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Robert Schumann, Johannes Brahms, Josef Suk, Leoš Janáček, Arnold Schönberg, Aleksandr Skrjabin ja Johann Sebastian Bach (Ferruccio Busonin transkriptioina). Kleinin sävellystuotannossa Theresienstadt-ajoilta on kamarimusiikkia jousille, kuoroteoksia, madrigaaleja (sanat: Friedrich Hölderlin, François Villon), sonaatti pianolle, teatterimusiikkia sekä laulusarja altolle ja pianolle.
1. lokakuuta 1944 yhdeksän päivää viimeiseksi sävellyksekseen jääneen jousitrionsa valmistumisen jälkeen Klein siirrettiin Auschwitziin, josta hän joutui pakkotyöhön. Ei ole tiedossa, surmasivatko natsit lopulta Kleinin vai kuoliko hän pakotetulla marssilla niiden juutalaisten kanssa, jotka otettiin pakenevien SS-joukkojen mukaan.
Aikoinaan vallinneen käsityksen mukaan Klein aloitti vakavan säveltämisen vasta Theresienstadtiin joutumisensa jälkeen. Kesäkuussa 1990 kuitenkin löydettiin Kleinin aiemmat käsikirjoitukset, joiden joukossa oli yksinlauluja, puhallinoktetto, teoksia jousikvartetille ja useita jousiduoja, joista yksi oli mikrotonaalinen. Klein oli osallistunut neljännessävelin musiikkia tehneen Alois Hában luennoille Prahan konservatoriossa, mutta oli enimmäkseen itseoppinut säveltäjä. Tekniseen puoleen perehtymistä edisti hänen ahkera omatoiminen partituurien tutkimuksensa. Kleinin tyyliin vaikuttivat sekä tšekkiläiset perinteet että Wienin toisen koulukunnan vaikutteet.
Daniel Grando

Daniel Grando voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
FIFA 21

FIFA 21 on EA Vancouverin kehittämä ja EA Sportsin julkaisema urheilupeli, ja on "FIFA"-pelisarjan 28. osa. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle 9. lokakuuta 2020 ja 4. joulukuuta PlayStation 5:lle Xbox Series X ja Series S:lle. Pelin kansikuvassa on Kylian Mbappé.
Peli saa parannuksia uratilaan yhteisön vuosien kriitikin jälkeen, kuten enemmän hallintaa oman joukkueen pelisuorituksiin ja kehittymiseen. Myös kuntoiluvälineet poistetaan "Ultimate Team" -pelimuodosta. Pelaajat menettävät silti kuntoaan ja kestävyyttään ottelun aikana, mutta aloittavan seuraavan pelinsä täydellä kunnolla. 
Peli sisältää yli 30 virallista liigaa, yli 700 joukkuetta ja yli 17 000 pelaajaa.
Luigi Serafini (koripalloilija)

Luigi ”Gigi” Serafini (17. kesäkuuta 1951 Casinalbo, Formigine – 23. elokuuta 2020 Bologna) oli italialainen koripalloilija. Serafini voitti Virtus Bolognassa Italian mestaruuden vuonna 1976 ja Italian cup-mestaruuden vuonna 1974. Italian maajoukkueessa hän voitti EM-pronssia Länsi-Saksassa 1971 ja edusti maata tämän lisäksi kaksissa kesäolympialaisissa ja kolmissa EM-kilpailuissa.
Elämä ja urheilu-ura.
Serafini voitti Italian miesten maajoukkueessa EM-pronssia Länsi-Saksassa 1971 ja sijoittui kesäolympialaisissa neljänneksi Münchenissä 1972 ja viidenneksi Montréalissa 1976. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös vuosien 1973, 1977 ja 1979 EM-kilpailuissa. Yhteensä Serafini pelasi vuosina 1971–1979 112 miesten maaottelua ja teki niissä 524 pistettä. Italian alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa hän saavutti ikäluokan EM-pronssia vuonna 1970. Seurajoukkuetasolla Serafini edusti kotimaansa joukkueita, pisimpään vuosina 1968–1977 Virtus Bolognaa. Hän voitti Bolognassa Italian mestaruuden vuonna 1976 ja Italian cup-mestaruuden vuonna 1974. Serafini kuoli noin vuoden pituisen sairastelun jälkeen Bolognassa 69-vuotiaana 23. elokuuta 2020.
Luigi Serafini

Luigi Serafini -nimisiä henkilöitä ovat:
Park City (Utah)

Park City on kaupunki Summitin piirikunnassa, Utahin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 8 396. Kaupunki perustettiin 1869 ja se kuuluu Salt Lake Cityn metropolialueeseen.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 78,3 prosenttia on valkoisia, 16,55 prosenttia latinalaisamerikkalaisia, 2,3 prosenttia aasialaisia ja 1,56 prosenttia afroamerikkalaisia. 88,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 40,4 vuotta.
Józef Śmidowicz

Józef Śmidowicz (2. syyskuuta 1888 Żytomierz – 10. kesäkuuta 1962 Varsova) oli puolalainen pianisti. 
Śmidowicz piti ensimmäisen julkisen esiintymisensä 10-vuotiaana paikallisen orkesterin kanssa Kislovodskissa. Vuonna 1905 hän muutti Varsovaan, jossa aloitti opiskelun Aleksander Michałowskin johdolla. Ensimmäisen esiintymisensä Varsovassa Śmidowicz piti 19. huhtikuuta 1909 tulkitsemalla Franz Lisztin ensimmäisen pianokonserton Varsovan filharmonisen orkesterin kanssa. Vuodesta 1918 Śmidowicz opetti pianonsoittoa Varsovan konservatoriossa.
Śmidowicz oli tuomariston jäsenenä kansainvälisessä Chopin-pianokilpailussa vuosina 1927, 1932, 1937 ja 1955.
Julistaminen ovelta ovelle

Julistaminen ovelta ovelle on joidenkin kirkkojen ja uskonnollisten yhdyskuntien tapa julistaa uskontojaan. Näkyvimmin näin toimivat maailmanlaajuisesti Jehovan todistajat ja mormonit.
Muut uskonnot.
Katolinen kirkko.
Tammikuussa 1994 paavi Johannes Paavali II sanoi, että ”ei ole aika hävetä evankeliumia, vaan on aika julistaa sitä katoilta”.
Katolilaisten ei jehovan todistajien ja mormonien tavoin oleteta tekevän ovelta ovelle julistamista, vaan katolilaiset voivat halutessaan tehdä tätä. Katolisella kirkolla ei myöskään ole standartoitua käsikirjoitusta, jonka ovia kolkuttelevan katolilaisen oletetaan harjoittelevan etukäteen. 2010-luvulla ovelta ovelle julistamisen katsottiin olevan nousussa oleva trendi katolilaisten keskuudessa.
Luterilainen kirkko.
Ovelta ovelle kiertämisellä voi olla myös muita käyttötarkoituksia kuin pelkkä julistaminen. Swazimaassa luterilaiset ovat kiertäneet ovelta ovelle auttamassa AIDS-potilaita, jotka kohtaavat syrjintää sairautensa takia. Suomen evankelis-luterilainen kirkko toteuttaa vuosittain Yhteisvastuukeräyksen, joka on kirkon järjestämä, mutta kerääjät eivät niinkään levitä uskontoa. Myös Tanskan evankelis-luterilainen kirkko järjestää vastaavanlaisen hätäapukeräyksen ().
Presbyteerisyys.
Presbyteerien keskuudessa papisto ei juurikaan puhu julistamisesta ja sen harjoittaminen ovelta ovelle on ani harvinaista.
Laillisuus ja rajoitusyritykset.
Yhdysvalloissa.
Yhdysvaltain korkein oikeus antoi 1930–1940 useita päätöksiä, joiden nojalla esim. kirjallisuuden jakaminen ovelta ovelle ilman asukkaiden ennakkoon antamaan lupaa ei voida kieltää tai että Jehovan todistajien ei tarvinnut hakea lupaa kaupungin hallitukselta ennen ovelta ovelle julistamisen aloittamista. Vuonna 1944 korkein oikeus linjasi, että lasten osallistuessa julistamiseen tulee noudattaa lakeja, joilla rajoitettaisiin lasten työntekoa huolimatta siitä, että kyseessä on uskonnollinen toiminta. Oikeus vahvisti vapauden ovelta-ovelle saarnaamiseen.
Koronaviruspandemian aikana Yhdysvalloissa rajoitettiin ovelta ovelle julistamisen lisäksi muutakin uskonnollista toimintaa, ja pyrittiin siirtämään toimintoja internettiin. Jehovan todistajat alkoivat julistamaan ovelta ovelle uudelleen syyskuussa 2022 yli 2,5 vuoden tauon jälkeen, jonka aikana Jehovan todistajat julistivat kirjeitse tai puhelimitse.
Suomessa.
Suomessa ovelta ovelle tapahtuvan toiminnan kieltäminen kuntien järjestyssäännöissä kyseenalaista.
Koronaviruspandemian aikana myös Suomessa julistustyöhön kohdistui rajoituksia. Esim. mormonit alkoivat tekemään vapaaehtoistyötä (kuten lumitöitä ja nurmikon leikkuuta), jonka yhteydessä saatettiin tehdä jonkin verran lähetystötä.
Naruskajärvi

Naruskajärvi on järvi Lapissa, Sallan pohjoisosassa, 35 kilometrin päässä Naruskan kylästä. Etäisyys Sallan kirkonkylälle on noin 80 kilometriä. Järven vesi on kirkasta ja siinä elää siikaa, harjusta ja taimenta.
Sokółkan piirikunta

Sokółkan piirikunta () on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 66 686. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Dąbrowa Białostocka, Janów, Korycin, Krynki, Kuźnica, Nowy Dwór, Sidra, Sokółka, Suchowola ja Szudziałowo. 
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,4 prosenttia ja eläkeikäiset 22,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 494 lasta. Sokółkan piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 48 387 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
George Peele

George Peele (noin 1558 – ennen 1598) oli englantilainen näytelmäkirjailija, William Shakespearen edeltäjä. Hän palveli yliopistorunoilijana ja oli myös näyttelijä. Hän sai avioituessaan varallisuutta, mutta joutui myöhemmin elantonsa vuoksi tarttumaan juonitteluun, ja samalla hänestä tuli hyvin kekseliäs. Näytelmissään hän ilmentää nokkelaa, rehevää ja aistillista mielikuvitusta. Huvinäytelmä "The arraygnement of Paris" (1584) sisältää runsaasti kuningatar Elisabet I:n imartelua. Merkittäviä ovat myös "The famous chronicle of king Edward I" (painettu 1593), "The battell of Alcazar" (1594), "The love of King David and fair Bethsabe" (painettu 1599) ja "The old wives’ tale" (1595).
Peelen runon "Laulu" on suomentanut Pertti Nieminen, joka on julkaissut sen runokokoelmassaan "Kuu kultainen terälehti" (Otava, 2008, )
Peelen näytelmän "The Old Wives' Talen" pohjalta on Peter Aston säveltänyt lastenoopperan "Sacrapant the Sorcerer" (1969).
Michel Caux

Michel Caux (s. 30. elokuuta 1946 Chamonix) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän edusti Ranskan pääsarjan Chamois de Chamonix’ta yhdeksän kauden ajan vuosina 1963–1979. Caux kuului myös Ranskan joukkueeseen Grenoblen talviolympialaisissa 1968.
Białystokin piirikunta

Białystokin piirikunta () on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 149 611. Siihen kuuluvat 15 kuntaa ovat Choroszcz, Czarna Białostocka, Dobrzyniewo Duże, Gródek, Juchnowiec Kościelny, Łapy, Michałowo, Poświętne, Supraśl, Suraż, Turośń Kościelna, Tykocin, Wasilków, Zabłudów ja Zawady. 
Białystokin piirikunnan pinta-alasta yli puolet on viljelykäytössä ja noin 39 prosenttia on metsän tai metsämaan peitossa.
Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,7 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,4 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 411 lasta. Białystokin piirikunnan väkiluvun ennustetaan kasvavan 157 183 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Łomża

Łomża on kaupunki Puolassa. Łomżan kaupungin arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 62 945. Asukkaista 52,4 prosenttia oli naispuolisia ja 47,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat väkiluvusta 17,8 prosenttia, työikäiset 60,9 prosenttia ja eläkeikäiset 21,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,9 vuotta. Vuonna 2019 kaupungissa syntyi 641 lasta. Łomżan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 46 082 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Łomża oli vuosina 1975–1998 Łomżan voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Ælla (Northumbrian kuningas)

Ælla, myös Aelle tai Aella, (k. 21. tai 23. maaliskuuta 867 York) oli Northumbrian kuningas 862–867. Ælla nousi valtaistuimelle veljensä Osberhtin syrjäyttämisen jälkeen, vaikka ei ollutkaan kuninkaallista syntyperää. Saxo Grammaticuksen kirjoittaman Gesta Danorum -historiateoksen mukaan Ælla oli vastuussa viikinkipäällikkö Ragnar Lodbrokin murhasta. Ragnar surmattiin heittämällä hänet myrkkykäärmeitä täynnä olevaan käärmekuoppaan. Anglosaksien kronikan mukaan Ragnarin pojat valloittivat kostoksi Englannin vuonna 865, edeten viikinkiarmeijan, niin sanotun Suuren pakana-armeijan, etujoukoissa. Vuonna 867 tanskalaiset viikingit valloittivat Yorkin. Sen jälkeen Ælla ja syrjäytetty Osberht yhdistivät voimansa ja hyökkäsivät kaupunkiin 21. tai 23. maaliskuuta. Sekä Ælla että Osberht surmattiin taistelussa, ja Northumbria pysyi skandinaavien käsissä 900-luvun puoliväliin saakka.
Luettelo Uno Harvan tuotannosta

Tämä on luettelo Uno Harvan tuotannosta:
Teokset.
Valikoima Harvan tutkimustyöstä.
Ágnes Bánfai

Ágnes Bánfai (8. kesäkuuta 1947 Budapest – 20. elokuuta 2020 Kismaros) oli unkarilainen telinevoimistelija.
Bánfai voitti joukkuekilpailussa MM-pronssia Varnassa 1974. Hän kilpaili Méxicon kesäolympialaisissa 1968 sijoittuen joukkuekilpailussa viidenneksi, puomilla kymmenenneksi ja ottelussa 14:nneksi. Montréalin kesäolympialaisiin 1972 Bánfai ei pystynyt osallistumaan loukkaannuttuaan ennen kisoja. Bánfai osallistui myös kaksiin muihin MM-kilpailuihin ja EM-kilpailuihin, joissa sijoittui parhaimmillaan vuonna 1967 eritasonojapuilla kuudenneksi. Unkarin mestaruuksia Bánfai voitti kymmenen kappaletta, joukossa neljä peräkkäistä mestaruutta ottelusta. Hänen aviomiehensä Tibor Pézsa oli miekkailun olympiavoittaja. Bánfai kuoli 73-vuotiaana 20. elokuuta 2020.
Elektrokemiallinen (yritys)

Elektrokemiallinen Oy - Elektrokemiska Ab, nimi vuoteen 1938 "Finska Elektrokemiska Ab - Suomalainen Elektrokemiallinen Oy" oli Tainionkoskella ja Imatralla toiminut suomalainen kemian teollisuuden yritys.
Ruotsalaisyhtiö Elektrokemiska Ab perusti vuonna 1897 Tainionkoskelle suomalaisen tytäryhtiön Finska Elektrokemiska Ab:n, jossa valmistettiin kaliumkloraattia ruotsalaisen patentin pohjalta. Ruotsalainen menetelmä osoittautui kuitenkin kalliiksi ja kannattamattomaksi, ja sen vuoksi tehtaan teknillisenä johtajana toiminut Wäinö Tammenoksa ryhtyi kehittämään uusia elektrolyyttisiä valmistusmenetelmiä.
Tehtaan tuottamaa hiilihapotettua kaliumkloraattia käytettiin rikin syttymistä edistävänä ainesosana tulitikkujen päässä, ja lisäksi sitä käytettiin räjähdysaineissa (kloraattibriketit ja -rakeet), ilotulitteissa sekä lääketieteen puolella kurlausvedessä suu- ja kurkkutaudeissa ja sisäisesti tabletteina kurkkumädässä. Tehdas käytti raaka-aineena Strassfurter-Abraum-suolaa, jota käsiteltiin sitten elektrolyyttisesti.
Vuonna 1899 valmistunut tehdas toimi Ab Tornatorin Tainionkosken tehtaiden yhteydessä, ja Tornator toimitti tehtaalle elektrolyysissä tarvitun sähkön. Tehtaan yhteydessä toimi 1900-luvun alussa kemiallinen laboratorio, jossa tehtaan kemiallisena neuvonantajana toiminut Gustaf Komppa teki kamferin totaalisynteesiin liittyvät käytännölliset laboratoriokokeensa. Vuonna 1928 yhtiö rakennutti uuden tehtaan Imatran aseman läheisyyteen, uusi tehdas sai sähkön vuonna 1929 valmistuneelta Imatran voimalaitokselta.
Yhtiön osake-enemmistö siirtyi vuonna 1919 helsinkiläiselle konsortiolle, joka myi osakkeet vuoden 1920 alussa ruotsalaisen Ivar Kreugerin tulitikkutrustille. Trusti keskeytti tehtaan tuotannon taktisista syistä joksikin aikaa ja määräsi sitten tehtaan vuosituotannoksi miljoona kiloa kaliumkloraattia. Jatkossa yhtiön omisti Svenska Tändsticks AB (myöhemmin Swedish Match AB). 
Elektrokemiallinen Oy lopetti liiketoimintansa vuonna 1958 ja vuokrasi Imatran tehtaat sisaryhtiölleen Oy Savolle, jonka Svenska Tändsticks AB oli hankkinut omistukseensa vuonna 1927 Oy Birger Hallmanilta. Oy Savo valmisti tulitikkuja vuoteen 1937 saakka, jolloin yhtiön Kuopion tehdas muutettiin vaneritehtaaksi. Oy Savon elektrokemiallinen tehdas jatkoi Imatralla räjähdysaineena käytetyn Imatrex-kaliumkloraatin valmistusta aina 1960-luvun alkuun saakka.
Autot 3 (videopeli)

Autot 3 on Avalanche Softwaren kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema videopeli. Peli on hyvin samanlainen kuin Autot 2 -videopeli. Peliä ei ole saatavilla suomen kielellä.
Pelaaminen.
Peli alkaa tutoriaalilla, joka opastaa miten ajetaan autoa. Tutoriaalin jälkeen saat päättää itse mitä tilaa haluat pelata. Samalla kun pelaat sinun täytyy suorittaa taitoja, jotta pääset peliä eteenpäin.
Carmine Tucci

Carmen Robert "Carmine" Tucci (27. joulukuuta 1933 Bolzano – 25. helmikuuta 1990) oli italialainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä ja puolustajana.
Tucci edusti Italian pääsarjan HC Bolzanoa vuosina 1952–1954 ja 1962–1966 sekä SG Cortinaa vuosina 1954–1962. Hän saavutti urallaan neljä Italian mestaruutta SG Cortinan joukkueessa vuosina 1957, 1959, 1961 ja 1962. Kaudella 1962–1963 hän teki 21 maalia Bolzanon paidassa. Tucci toimi myös Bolzanon päävalmentajana kaudella 1964–1965.
Tucci kuului Italian joukkueeseen Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa 1956, joissa hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 2+1=3 keräten kuusi rangaistusminuuttia. Kaksi maaliaan hän teki Saksaa ja Sveitsiä vastaan. Tucci toimi myös Italian kapteenina Tšekkoslovakian MM-kilpailuissa 1959, joissa hän teki kolme maalia pelaamassaan kymmenessä ottelussa.
Mikaelsson

Mikaelsson on ollut muuan muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Josefsson

Josefsson, Josefson tai Josephson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Thomas Percy

Thomas Percy (1729–1811) oli englantilainen piispa ja kansanlaulujen kerääjä. Hän oli kirkkoherrana Easton Mauditissa (Northamptonshire), hovisaarnaaja ja vuodesta 1782 piispa Dromoressa Irlannissa. Percy tunnetaan kirjallisuushistoriassa ennen kaikkea kokoelmastaan englantilaisia kansanlauluja "Reliques of Ancient English Poetry, consisting of old heroic ballads, songs, and other pieces of our earlier poets" (1765).
Kokoelmalla on ollut suuri vaikutus paitsi englantilaiseen (Walter Scott, Alfred Tennyson), myös saksalaiseen ja pohjoismaiseen kirjallisuuteen, ja se oli ranskalaista klassisismia vastustavan romanttisen saksalaisen opposition lähtökohtana. Vasta 1868 julkaisivat John W. Hales ja Frederick James Furnivall foliokäsikirjoituksen, joka oli Percyn julkaisun pohjana.
Percyn muita kirjoituksia ovat "Five pieces of runic poetry, translated from the islandic" (1763) ja "Essay on the origin of the english stage, particularly on the historical plays of Shakspeare" (1793). Percy käänsi englanniksi 1770 P. H. Malletin Pohjoismaiden historian.
Vuonna 1840 perustettiin kansanlaulujen julkaisemista varten Percy Society, joka lakkautettiin 1852, kun se oli julkaissut 96 nidettä.
Temmes-kaivuri

Temmes-kaivuri oli suomalainen mekaaninen kaivuri, jota valmisti Raahe Oy noin vuosina 1955–1965 kaikkiaan 1 043 kappaletta. Kaivuria käytettiin maataloustraktoreiden lisälaitteena ja se kytkettiin traktorin voimanulosottoon joko suoraan tai oman puomilla hinattavan yksiakselisen perävaununsa kautta. Kaivurin kauhan tilavuus oli 120 litraa, ja traktorilta vaadittiin vähintään 15 hevosvoiman teho. Kaivurista tehtiin ajan myötä parannetut mallit Temmes Kymppi ja Temmes 65.
Temmeksestä kotoisin ollut Hannes Pehkonen ja Limingasta kotoisin ollut Eeli Lempinen rakensivat 1950-luvun alussa kahden vuoden aikana Temmeksellä Pehkosen maatilan Vikiön pirtissä kaivurin prototyypin puusta ja vanhoista auton osista. Kaivuri sai nimensä prototyypin rakennuspaikan mukaan. Kaivurin jatkosuunnittelu, valmistus ja sarjatuotanto tapahtui sitten Raahessa Raahe Oy:n tuotantolaitoksilla. Kaivurin valmistus jatkui 1960-luvun puoliväliin saakka, jolloin hydrauliset kaivinkoneet syrjäyttivät sen. Raahe Oy valmisti myös järeämpää "Roima"-merkkistä mekaanista kaivinkonetta, jonka valmistus päättyi samoihin aikoihin. Temmes-kaivuri palkittiin kultaisella mitalilla vuonna 1955 Suomen teollisuusnäyttelyssä.
Längelmäen sankarimuistomerkki

Längelmäen sankarimuistomerkki on vuosien 1939–44 sodissa kaatuneiden sankarivainajien muistomerkki Längelmäen vanhalla hautausmaalla Längelmäen kirkon luona Längelmäellä Orivedellä Pirkanmaalla. Nykyinen muistomerkki on paikalla toinen. 
Ensimmäinen sankarivainajien muistomerkki paljastettiin 25.6.1950. Sen oli suunnitellut arkkitehti Einari Teräsvirta. Muistomerkki oli muodoltaan liuskakivinen paasi. Tämä muistomerkki purettiin nykyisen muistomerkin tieltä vuonna 1967.
Uusi muistomerkki paljastettiin 6.12.1967. Sen suunnitteli myös Teräsvirta.
Vuonna 2017 osana Suomi 100 -juhlallisuuksia muistomerkkiin liitettiin muistolaatta Tolvajärven taistelussa 1939 kaatuneille. Aloitteentekijänä uuden muistomerkin hankkimiselle olivat Längelmäen sotaveteraanit. Muistokiven hankkivat sotaveteraanien jälkeläiset. Paljastusjuhla oli itsenäisyyspäivänä 6.12.2017. Juuri Längelmäkeä sota koetteli raskaasti: sankarivainajia oli 197, ja suuri osa näistä Tolvajärven taistelussa.
Florian Iberer

Florian Iberer (s. 7. joulukuuta 1982 Graz) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän laukoi vasemmalta.
Ura.
Seuraura.
Iberer pelasi kaudella 1999–2000 Graz 99ersissa, joka voitti Nationalligan mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän debytoi Itävallan pääsarjassa, kun Graz 99ers nousi ylemmälle sarjatasolle. Debyyttikaudellaan Iberer teki yhden syöttöpisteen ja keräsi kahdeksan rangaistusminuuttia pelaamassaan 39 ottelussa. Iberer edusti Graz 99ersia seuraavat neljä kautta, kunnes hän siirtyi IHL-seura Elmira Jackalsin riveihin kaudella 2005–2006. Samalla kaudella hän pelasi myös Quad City Mallardsissa. Kahtena seuraavana kautena Iberer edusti Alaska Acesia ja Kalamazoo Wingsiä. Kaudella 2007–2008 Iberer teki 30 tehopistettä, joka oli hänen paras pistelukemansa IHL:ssä.
Kolmen Pohjois-Amerikassa pelaamansa kauden jälkeen Iberer palasi Itävaltaan, tällä kertaa EHC Linzin joukkueeseen. Kaudella 2008–2009 hän pelasi runkosarjassa 52 ottelua ja pudotuspeleissä 10 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi Iberer palasi Graz 99ersiin, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Kaudella 2011–2012 hän siirtyi Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Dresdner Eislöwenin joukkueeseen. Siellä hän teki pelaamassaan 47 ottelussa tehopisteet 15+16=31. Seuraavan kauden Iberer aloitti Ruotsin HockeyAllsvenskanin IF Troja-Ljungbyn joukkueessa, mutta siirtyi kesken kauden takaisin Itävaltaan. Hän voitti kauden päätyttyä Itävallan mestaruuden Klagenfurter AC:n riveissä.
Kaudella 2014–2015 Iberer siirtyi Vienna Capitalsiin, jota hän edusti seuraavat kaksi kautta tehden kummallakin kaudella 28 tehopistettä. Iberer palasi jälleen Graz 99ersiin kaudella 2017–2018, mutta siirtyi kesken kauden Tšekin Extraligan HC Litvínovin joukkueeseen. Iberer pelasi kaudella 2018–2019 neljä ottelua Erste Liga-seura UTE:n riveissä, kunnes hän lopetti uransa.
Maajoukkueura.
Iberer edusti Itävaltaa kaksissa maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2013 ja 2015. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa hän teki kaksi maalia pelaamassaan seitsemässä ottelussa. Tšekin MM-kilpailuissa 2015 Iberer pelasi kuusi ottelua teholukemalla −8 ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja.
Iberer kuului Itävallan joukkueeseen Sotšin talviolympialaisissa 2014, joissa hän pelasi neljä ottelua teholukemalla −2 ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja.
Muuta.
Ibererin veljet Matthias ja Martin ovat myös jääkiekkoilijoita. Matthias pelasi Itävallan pääsarjassa 14 kautta sekä Itävallan maajoukkueessa MM-kilpailuissa 2013 ja talviolympialaisissa 2014. Martin on pelannut kaksi kautta EBEL-liigassa.
Mustapyrstömuura

Mustapyrstömuura ("Myrmoborus melanurus") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Mustapyrstömuuraa tavataan Perussa ja Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 307 000 km2. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Ronson

Ronson on ollut muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Punatöyhtömuura

Punatöyhtömuura ("Myrmoborus lophotes") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Punatöyhtömuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 266 000 km2. Laji on kuvattu melko yleiseksi, mutta sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen.
Tulimaankoira

Tulimaankoira ("perro fueguino") on andienketun kesy, sukupuuttoon kuollut muoto. Sitä kutsutaan myös ”yaghaninkoiraksi” ("perro yagán") yaghan-intiaanien mukaan.
Ulkonäkö.
Tulimaankoiraa on kuvailtu vain kahdessa 1800-luvun piirroksessa. Ensimmäinen juontaa juurensa vuoteen 1832 ja kuvaa yksilöä, jolla oli kettumainen pää ja runko, mutta pidemmät raajat. Toinen on vuodelta 1883, ja siinä esiintyy mustavalkoinen, pienipäinen, suippokuonoinen, vahvakaulainen ja tuuheahäntäinen pikkukoira. Myöhempiä piirroksia ja kuvia on useita. 
Vuonna 1883 Kap Hornilla vierailleen Kapteeni Martialin mukaan rodun karvapeite oli pitkä ja punaruskea. Lisäksi romanialainen tutkimusmatkailija Julius Popper kuvaili sen pystykorvaisena ja kettumaisena, lisäten että se saattoi toisinaan olla kokonaan valkoinen. 
Luonne ja käyttäytyminen.
Julius Popperin mukaan yksikään hänen näkemänsä tulimaankoira ei osoittanut koskaan aggressiivista käytöstä, eikä edes puolustanut isäntäänsä vaaran uhatessa.
Alkuperä.
Rodun arvellaan polveutuneen suoraan paikallisten metsästäjä-keräilijöiden kesyttämistä ketuista. Näin ollen kyseessä ei ollutkaan koirarotu, vaan kesytetty kettulaji, jota luultiin koiraksi. Tulimaan intiaanit, erityisesti selknamit, ja yaganit, käyttivät sitä apunaan metsästyksessä. Metsästyksen lisäksi sitä saatettiin pitää myös seurakoirana ja lämmittäjänä kylminä öinä.
Lontoon eläintarhan mukaan tulimaankoiria oli siellä näytteillä vuonna 1830, nimellä "Terra de Fuego Dog".