Suomalainen kulttuuri

Suomen kulttuuri on osa pohjoismaista ja eurooppalaista kulttuuripiiriä. Suomalainen kulttuuri on saanut virikkeitä sekä Ruotsin kautta että venäläisestä kulttuurista. Kansankulttuuri on aina ollut omaleimaista, mutta kansallinen korkeakulttuuri alkoi kehittyä 1800-luvulla autonomian ja kansallisen heräämisen ajalla. Suomen kieli saavutti tasavertaisen aseman ruotsin kielen rinnalla 1800-luvun lopulla. Suomen taide koki kultakautensa vuosisadan vaihteessa. Suomen itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen Suomen kulttuurielämä tiede ja koulutus mukaan lukien laajentui tasaisesti. Suomen luonto on keskeinen osa kansallista identiteettiä.
Historiaa.
Suomalaiseen uskontoon kuului esikristillisenä aikana vainajien palvonta ja haltijausko. Monet tiedot muinaisesta uskonnosta ovat säilyneet osana kansantaruja, jotka varsinkin Karjalassa olivat huomattavan rikkaat vielä 1800-luvulla.
Perheillä, rakennuksilla ja viljelyksillä oli omat haltijansa. Näiden tehtävä oli suojelu ja vaurauden ja hedelmällisyyden turvaaminen. Tietäjien uskottiin hallitsevan yliluonnollisia voimia, ja he auttoivat taioillaan yhteisöä muun muassa parantaen sairaita. Kuolleiden uskottiin elävän Tuonelassa, joka oli maan tai veden alla. Kuolleen mukaan hautaan laitettiin joskus aseita, koruja ja tarve-esineitä. Varhaisimpia tunnettuja suomalaisten pyhiä paikkoja ovat kivikaudella tehdyt kalliomaalaukset.. Pyhät lehdot olivat paikkoja, joihin tultiin muun muassa viemään uhreja. Pyhiä olivat monet vanhat, suurikokoiset ja erikoiset puut. Myöhempinä aikoina sukujen karsikkomäntyihin hakattiin vainajia koskevia merkintöjä. Pihapuiden luokse on viety uhreja haltijoille. Karhu on ollut palvottu eläin. Pyydystetyn karhun kunniaksi järjestettiin juhlat, karhunpeijaiset.
Asutuksen muoto heijastaa erilaista kulttuurikehitystä maan eri puolilla. Pohjanmaan jokilaaksoille ovat olleet ominaisia ryhmäkylät kun taas Hämeelle ja Savolle yksinäistilat. Karjalassa taas vallitsi pitkään suurperheperinne.
Pähkinäsaaren rauha vuonna 1323 määritteli Ruotsille ensimmäisen itärajan. Rajalinja ei kuitenkaan ollut suljettu, vaan etenkin kaupankäynti jatkui sen yli. Läntinen kulttuuri ja katolinen kirkko vakiintuivat Suomeen ensin Turun ympäristössä ja sitten koko Ruotsiin liitetyllä alueella. Karjala taas joutui itäisen ja ortodoksisen kulttuurin piiriin. Ruotsalaista väestöä levittäytyi 1200-luvulla Uudenmaan ja Pohjanmaan rannikolle. Ruotsalaisen oikeusjärjestelmän omaksuminen merkitsi pohjoismaisen yhteiskuntajärjestyksen vakiintumista maassa.
Suomen kulttuurikehitys oli vuoteen 1809 asti osa Ruotsin yleistä kulttuurikehitystä. Luterilaisuuden synty kehitti kansankielistä kirjallisuutta. Vuonna 1640 perustettiin Turun akatemia.
1800-luvulla Suomessa etsittiin uutta kansallista identiteettiä. Sen luomisen kannalta erityisen merkittäviä olivat J. L. Runebergin teokset ja Elias Lönnrotin kokoama Kalevala.
1800-luvun lopulla vaikutti myöhemmin karelianismin nimellä tunnettu eri alojen tutkijoiden ja taiteilijoiden kansallisromanttinen Karjala-harrastus. Tavoite oli löytää Suomen rikas itäinen kulttuuriperinne ja pyrkiä suomalaisen kulttuurin alkulähteelle, jollaiseksi Karjala usein kuviteltiin. Kansatieteellisen tallentamisharrastuksen lisäksi haluttiin luoda erityinen kalevalainen kulttuuri.
1900-luvulla maatalousyhteiskuntaan perustunut yhtenäiskulttuuri hajosi teollistumisen seurauksena.
Väestö.
Suomalaisista 72,8 % prosenttia on evankelis-luterilaisen kirkon jäseniä.
Suomen kulttuurivähemmistöjä edustavat muun muassa karjalaiset, suomenruotsalaiset, saamelaiset ja romanit.
Perinteet.
Kansalliset symbolit.
Suomen vaakuna, jossa kruunupäinen keltainen leijona seisoo miekan päällä punaisella taustalla, pohjautuu 1600-luvun ruotsalaisiin aatelisvaakunoihin. Sitä käytetään monissa kolikoissa, leimoissa, sineteissä ja postimerkeissä. Suomen lippu nostetaan salkoon koko maassa juhannuksena ja muina juhlapäivinä. Suomen kansallislaulu "Maamme" on 1800-luvulta Johan Ludvig Runebergin tekstiin Fredrik Paciuksen sävellys. Samoihin aikoihin sen kanssa Elias Lönnrot kirjoitti kansanrunojen pohjalta kansalliseepoksen "Kalevala".
Juhlapäivät.
Muinaissuomalainen sadonkorjuun juhla oli kekri, jonka ajankohta määräytyi kulloisenkin vuoden syystoimien mukaan. Sana "kekri" tarkoitti kansankielessä viimeiseksi jäämistä tai jonkin päättymistä, ja kekri merkitsi myös vuoden vaihtumista maatalousyhteisössä. Runsaalla ruoalla kestittäminen oli kekrinvietossa tärkeässä asemassa. Monet kekriin liittyneet tavat ja perinteet ovat siirtyneet joulun ja uudenvuoden viettoon.
Jouluna koristellaan joulukuusi, syödään perinteisiä jouluruokia ja käydään usein joulusaunassa. Lahjoja jakaa joulupukki. Pääsiäisen aikaan lapset kiertävät virpomassa pajunkissavitsoilla toivottaen onnea ja terveyttä omaisille ja naapureille. Usein lapset pukeutuvat noidiksi Vapunpäivää aattopäivineen vietetään työväen, ylioppilaiden ja kevään karnevaalijuhlana. Juhannus on keskikesän juhla. Portaiden, ovien ja ikkunoiden pieliin on ollut tapana pystyttää juhannuskoivuja. Suomen lippua liputetaan koko juhannusyön. Monet viettävät juhannuksen kesämökillä.
Kirjallisuus.
Suomessa on painettu kirjoja 1640-luvulta alkaen, mutta suomen kieli nousi kirjallisuuden valtakieleksi vasta Aleksis Kiven aikana 1800-luvun jälkipuoliskolla. Nykyisin Suomessa julkaistaan väkilukuun nähden toiseksi eniten kirjoja maailmassa.
Varhaiset vuodet.
Suullista kansanperinnettä on välitetty sukupolvelta toiselle. Siihen kuuluvat muun muassa uskomukset, myytit ja kertomukset, lastensadut, kansanviisaudet, sananlaskut, kaskut, loitsut sekä kansanlaulut. Merkittävä apu suullisen perinteen säilyttämisessä on ollut itämerensuomalaisten kansojen oma runomitta, kalevalamitta. Mitta ja alkusointu auttoivat runojen ulkoa muistamisessa. Kalevalamittaiset runot on yleensä laulettu.
1800-luvulla alkaneilta kansanrunojen keräysmatkoilta on koottu maailman suurin kansanrunousarkisto, jonka kortistoissa on noin 2,2 miljoonaa korttia. Keräysmatkoja rahoitti Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, jonka varojen turvin esimerkiksi Elias Lönnrot teki kymmenen perinteen keräysmatkaa. Hän kokosi omista ja muiden löytämistä runoista Kalevalan ja Kantelettaren, ja toimitti satu- ja arvoituskokoelmia.
Keskiajan Suomi kuului roomalaiskatoliseen kulttuuripiiriin, joten kirkollisissa teksteissä käytettiin latinaa. Yliopistoon lähdettiin ulkomaille, lähinnä Ranskaan ja Saksaan.
Keskiajan kirjallisuutta tuhottiin laajalti reformaation jälkeen. Erityisesti paperiset teokset poltettiin usein. Pergamentti ei kuitenkaan palanut, ja raaka-ainepulan vuoksi suurille pergamenttisivuille löydettiin muuta käyttöä. Niitä käytettiin usein voutien tilikirjojen kansina. Suurin osa Suomen keskiajan kirjallisuudesta on koottu tällaisista yksittäisistä pergamenttisivuista 1840-luvun jälkeen. Sivuja on koottu noin 10 000 yhteensä yli tuhannesta eri kirjasta.
Reformaation henkeen kuului kansankielisen kirjallisuuden tuottaminen. Mikael Agricola kirjoitti "Abckirian" eli aapisen (sana "aapiskirja" on vuodelta 1690) ja käänsi osia Raamatusta suomeksi. Koko Raamattu suomeksi valmistui vasta 1642. Turun yliopiston perustaminen 1640 vahvisti ruotsin kielen asemaa.
Romantiikkaa, kansallistunnetta ja realismia.
Romanttinen runous, joka ylisti suomalaisuutta ja sen ilmentyminä sisämaan luontoa, sotureita, ja kansanihmisen arvokkuutta, kirjoitettiin vielä ruotsiksi. Frans Mikael Franzén oli runoilijan työn ohella Turun akatemian kirjastonhoitaja ja kirjallisuudenhistorian professori, mutta Ruotsin vallan päätyttyä hän siirtyi emämaa Ruotsiin papiksi ja myöhemmin piispaksi. Kun Suomesta muodostettiin suuriruhtinaskunta Venäjän autonomisena osaksi, tarve luoda omaa kulttuuria voimistui. Johan Ludvig Runeberg ja Elias Lönnrot nostivat Suomen kulttuurikansaksi jolla oli oma identiteetti.
Kieli on kansallisuuden perusta, julisti J. V. Snellman, ja Suomessa se on suomen kieli, jota ruotsinkieliset opetelkoot. Aleksis Kivi oli ensimmäinen suomenkielinen ammattikirjailija, ja hänen uransa oli käännekohta, jonka jälkeen suomenkielinen kirjallisuus nousi ruotsinkielisen rinnalle ja ohi.
Suomalaisuusliikkeen myötä tärkeiksi tulivat realistiset kansankuvaukset joissa oli selkeä yhteiskunnallinen ja psykologinen sanoma. Kiven jälkeen toinen suuri näytelmäkirjailija, Minna Canth, nosti esiin yhteiskunnallisia epäkohtia ja välitti uusia ajatuksia. Juhani Aho tunnetaan modernin kirjasuomen kehittäjänä, savolaisen maiseman ja luonteen kuvaajana ja kriitikkona, mutta hän oli kiinnostunut myös suurkaupungeista ja modernista tekniikasta.
1900-luvun alussa modernismi vahvistui ennen kaikkea suomenruotsalaisessa runoudessa Edith Södergranin johdolla. Samaan aikaan V. A. Koskenniemi ja Otto Manninen edustivat klassismia. Tulenkantajat oli itsenäisen Suomen ensimmäisen uuden kirjallisen sukupolven näkyvimpiä edustajia.
Sotien jälkeen.
Modernismin purskahdus suomeksi tapahtui toden teolla vasta sotien jälkeen, kun Koskenniemen ja muiden klassismin suurmiesten varjo alkoi hellittää. Aila Meriluodon "Lasimaalaus" (1946) enteilee jo muutosta.
Proosassa modernismia edustivat Veijo Meri ja Antti Hyry.
1960-luvulla ja 1970-luvun alussa kirjallisuus otti kantaa maailman ongelmiin pamflettien, dokumenttien ja agitaatiorunojen kautta. Väinö Linna käsitteli lähihistorian kipeitä aiheita "Tuntemattomassa sotilaassa" ja "Täällä Pohjantähden alla" -trilogiassa.
1900-luvun loppuvuosikymmenten kirjallisia ilmiöitä ovat olleet persoonalliset kirjailijat (kuten Kari Hotakainen), postmodernismin tapaan eri tyylilajien sekoittaminen (kuten Anja Kauranen), ironian ja huumorin käyttö (Arto Paasilinna ja Veikko Huovinen), ahdistavan maailman kuvaukset, liikkuminen todellisen ja harhamaailman rajamailla (Leena Krohn, Maarit Verronen), naiskirjailijat naisen ihmissuhteiden ja kehitystarinoiden kuvaajina (Laila Hirvisaari), maaseudun kuvaukset (Antti Tuuri) ja dekkarikirjallisuus (Mauri Sariola, Matti Yrjänä Joensuu, Leena Lehtolainen).
Sofi Oksasen "Puhdistus" yhdistää rehevän kielenkäytön lähihistorian kipeisiin tapahtumiin naisnäkökulmasta. Jari Tervo kuvaa Pohjois-Suomen ihmisiä sisällissodan vuosista nykypäivään. Miika Nousiainen kuvaa ongelmallista suhdetta Ruotsiin tragikoomiseen sävyyn kirjassaan "Vadelmavenepakolainen".
Kirjallisuuden tila 2000-luvulla.
Suomessa julkaistaan väkilukuun nähden toiseksi eniten kirjoja maailmassa, vuosittain 13 000-14 000 nimekettä joista yli 4 500 uutuuksia. Lukulaitteilla, tableteilla ja älypuhelimilla luettavien sähkökirjojen yleistyminen on alkanut.
Kuvataide.
Suomen alueella on tehty taiteeksi luonnehdittuja esineellisiä ilmiöitä jo kivikaudella, mistä ovat esimerkkinä kalliomaalaukset ja Huittisten hirvenpään kaltaiset eläinfiguurit. Rautakaudelta on säilynyt monenlaisia esimerkkejä metallikoruista ja -astioista, koristelluista aseista, puuesineistä ja tekstiileistä. Arkkitehtuurista on jäljellä muinaislinnojen jäänteitä.
Arkkitehtuuri.
Vanhimmat Suomessa säilyneet kivirakennukset ovat keskiajalla rakennetut kirkot. 1400-luvulla rakennettu Porvoon kirkko edustaa aikansa arkkitehtuuria tyypillisimmin. 1700-luvun arkkitehtuuris parhaita esimerkkejä on Suomen linna. Tunnetuimpia Suomessa toimineita arkkitehteja ovat olleet [[Carl Ludvig Engel]] ja [[Alvar Aalto]].
Myöhäisempien aikojen suomalaista arkkitehtuuria edustavat 1800-luvun lopulla rakennettu arkkitehtuurin museo ja 1900-luvun alussa rakennettu Valtiopäivätalo. Erik Bryggman on suunnitellut useita rakennuksia Varsinais-Suomessa.
Musiikki.
[[Kuva:Sibelius portrait.jpg|thumb|120px|[[Akseli Gallen-Kallela]], "[[Jean Sibelius]]", 1894.]]
”Suomen musiikin isäksi” kutsutaan varhaisromantiikkaa edustanutta [[Fredrik Pacius]]ta, jonka tunnetuin sävellys on Suomen kansallislaulu [[Maamme]]. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti taidemusiikkia hallitsi [[romantiikka|myöhäisromantiikka]], varsinkin kansallisromantiikka, keulahahmonaan [[Jean Sibelius]].
Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun [[Erik Bergman]] aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, [[Sarjallisuus|sarjallisuutta]] ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi [[Suomalainen oopperamusiikki|suomalaisen oopperan]] renessanssi [[Aulis Sallinen|Aulis Sallisen]] ja [[Joonas Kokkonen|Joonas Kokkosen]] sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen [[karvalakkiooppera|karvalakkioopperoiden]] myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa [[Korvat auki]] -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten [[Kaija Saariaho]], [[Magnus Lindberg]] ja [[Esa-Pekka Salonen]], ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Kevyt musiikki alkoi [[Iskelmämusiikki|iskelmän]] läpilyönnillä. [[Rautalankamusiikki|Rautalankamusiikista]] siirryttiin Suomi-poppiin. 1980-luvulla löivät läpi punk ja uusi aalto. Niitä seurasi metallimusiikin nousu. Kuuluisia suomalaisia yhtyeitä 1990–2000-luvuilla ovat [[HIM]], [[Nightwish]] ja [[The Rasmus]].
Elokuva.
Suomalainen filmiteollisuus syntyi varsinaisesti 1930-luvulla. Ensimmäisiä yhtiöitä olivat [[Suomi-Filmi]] ja 1934 perustettu [[Suomen Filmiteollisuus]]. Suurimpia romanttisia tähtiä olivat [[Tauno Palo]] ja [[Ansa Ikonen]]. [[Aku Korhonen]] teki kansankomediaa. Sodan jälkeen vapauduttua myös elokuvaohjelmisto keventyi. Suosittuja elokuvan lajeja olivat muun muassa hupailut, kuten [[Rillumarei]]-sarja ja [[Pekka ja Pätkä]] -elokuvat sekä perinteinen [[uitto|tukkilaisromantiikka]] ja sodan yli jatkuneet [[sotilasfarssi]]t. 1950-luvun suurin menestys oli vuonna 1955 julkaistu, [[Väinö Linna]]n romaaniin perustuva elokuva "[[Tuntematon sotilas (vuoden 1955 elokuva)|Tuntematon sotilas]]", jonka ohjasi [[Edvin Laine]]. Elokuvasta on tullut suomalaisuuden ja sota-ajan ikoni, sillä se esitetään perinteisesti Ylen televisiokanavilla jokaisena itsenäisyyspäivänä. Suomalaista elokuva-alaa leimasi 1970-luvulla pysähtyneisyys. Harvoja järjestelmällisesti menestyksellisiä elokuvia tuotti [[Spede Pasanen]], jonka tuotannot, etenkin [[Uuno Turhapuro]], kannattelivat koko elokuvateatteri-instituutiota. [[Aki Kaurismäki]] ja hänen veljensä [[Mika Kaurismäki|Mika]] aloittivat uransa 1980-luvulla.
Viestintä.
[[Yleisradio|Suomen Yleisradio]] perustettiin 1926. Nykyisin Yle toimii paitsi radiossa, myös verkossa, missä julkaistaan uutisia aihealueittain. Nettiradion kautta voidaan kuunnella useita kanavia. Suomessa jakelussa olevia sanoma- ja kaupunkilehtiä on noin 250. Eri viestintäyhteisöt, kuten televisio-ohjelmien tekijät ja lehdistö tekevät yhteistyötä.
Ruokakulttuuri.
Suomalaisessa ruokakulttuurissa on vaikutteita sekä idästä että lännestä, ja erot korostuvat maakuntien perinteissä. Lännessä ruokaa on tehty perinteisesti keittämällä ja leivinuunia lämmitettiin harvoin, jolloin arkileipä säilytettiin kuivattuna. Idässä uuni lämpeni usein ja sitä käytettiin ruoanlaittoon. Hapattaminen, sienet ja piirakat ovat itäistä perinnettä.
Maaseudulla syötiin 1900-luvun alussa kolme lämmintä ateriaa päivässä. Usein tukevin oli keskipäivän aikaan nautittu lounas.
2000-luvulla juuston, lihan ja viljan kulutus on kasvanut. Jonkun verran on kasvanut myös kasvisten, hedelmien ja marjojen kulutus. Maitojuomien kulutus on laskussa. Pitkälle jalostettujen elintarvikkeiden kulutus on myös lisääntynyt.
Urheilu.
Suomalaisia oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa Ateenan olympialaisissa 1906. Merkittävä olympiamaa suomesta tuli vuonna 1912. 1920-luvulla suomalaiset olympiaurheilijat olivat erittäin menestyksellisiä. Tuon ajan merkittävin urheilija kesäkisoissa oli kestävyysjuoksija [[Paavo Nurmi]] ja talvikisoissa pikaluistelija [[Clas Thunberg]]. Suomessa järjestettiin olympiakisat 1952, jolloin kisojen hakukampanjaa ja myös kisojen järjestämistä johti [[Erik von Frenckell]]. Sotien jälkeen Suomen menestys olympialaisissa on painottunut talviolympialasiin. 1950- ja 1960-luvuilla menestyneimpiä suomalaisia olympiaurheilijoita olivat [[Veikko Hakulinen]] ja [[Eero Mäntyranta]].
Suosituimpia urheilulajeja harrastajamäärän mukaan luettuna ovat jalkapallo, jääkiekko, salibandy, yleisurheilu, koripallo, pesäpallo, voimistelu, suunnistus, lentopallo ja golf. Suosituimpia urheilulajeja urheilun seuraaminen huomioon otettuna ovat jääkiekko, yleisurheilu, jalkapallo, hiihto, taitoluistelu, ralli, formula 1, tanssiurheilu ja koripallo.
Suomen huippu-urheilua tukevassa järjestelmässä on tehty paljon uudistuksia 2000-luvulla.
Kaikki kulttuurit ovat yhdenvertaisia.
Suomi hyväksyi vuonna 2007 Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen, joka on Euroopan neuvoston hyväksymän Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen (2006/515/EY) liiteasiakirja. Yleissopimuksen mukaanKulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojeleminen ja edistäminen edellyttävät kaikkien kulttuurien, myös vähemmistöön kuuluvien henkilöiden ja alkuperäiskansojen kulttuurien yhdenvertaisuuden ja kunnioittamisen tunnustamista.
Aiheesta muualla.
[[Luokka:Suomalainen kulttuuri|*]]
[[Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit]]