tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elinan surma

Elinan surma (myös "Elinan surmaruno" tai "Elinan surmavirsi") on tunnettu 1400- tai 1500-luvulta peräisin oleva kalevalamittainen suomalainen balladi. Se sijoittuu Vesilahteen Laukon kartanoon ja sivuaa Kurki-sukua. Runon alkuperäinen luoja lienee ollut varsin oppinut ja tuntenut muun muassa eurooppalaista balladiperinnettä. 
Joidenkin mielestä näin mutkikas balladi ei ole voinut säilyä satoja vuosia suullisena perinteenä, vaan siihen on vaadittu kirjallista muistiinmerkintää. Varhaisimmat löydetyt kirjalliset lähteet ovat kuitenkin vasta 1700-luvulta. Elias Lönnrot toimi 1800-luvun alussa Laukon kartanossa kotiopettajana ja kokosi runon Vesilahdesta keräämistään suullisista toisinnoista ja 1700-luvulla tehdyistä kirjallisista muistiinmerkinnöistä. Se julkaistiin "Kantelettaressa" 1840. Runosta on tehty useita näytelmäsovituksia, oopperoita ja elokuva.
Runon kulku.
Laukon herra Klaus Kurki tulee sadan ratsumiehen kanssa Elina-neidon kotitalolle ostamaan itselleen piikaa ja iskee silmänsä Elinaan. Elina suostuu ottamaan kihlat, kun Klaus vakuuttaa, ettei tämä joudu töihin, vaan työt tekee emäntäpiika Kirsti, joka mainitaan Laukon entiseksi emännäksi. 
Kirsti ei tahdo Elinan palvelijaksi ja väittää Klausille Elinan pettäneen tätä renki Uolevin kanssa. Klaus pyytää todisteita ja Kirsti ehdottaa tätä piiloutumaan lähitienoille ollen muka pitkällä matkalla pohjoisessa. Klausin ollessa poissa Kirsti kiusaa Elinaa monin tavoin ja lopulta onnistuu houkuttelemaan Uolevin Elinan kanssa samaan pirttiin, johon heidät lukitsee. 
Asiasta kuullut Klaus palaa raivoissaan ja sytyttää mökin tuleen. Elina kurkottaa kätensä ulos mökistä, jolloin Klaus sivaltaa miekalla vihkisormussormen poikki. Elina vetoaa siihen, että Klaus säästäisi vastasyntyneen poikansa, mutta Klaus sanoo lapsen olevan Uolevin. Elina tahtoo nähdä äitinsä, jonka Uoti hakeekin paikalle vakuutellen, että Elina on turvassa. Myös äiti anelee, että Klaus armahtaisi Elinan, mutta Kirsti kehottaa heittämään liekkeihin tervaa ja ruutia, jotta mökki palaisi paremmin. Elina ja äiti vaihtavat muutaman sanan ennen kuin tuli nielaisee Elinan. 
Kuluu muutamia viikkoja, ja kartanon lehmät ja hevoset kuolevat. Klaus itkee, ja paikalle tulee vanhan miehen hahmossa Jeesus, jolle Klaus sanoo polttaneensa puolisonsa ja poikansa. Jeesus ilmoittaa Klausin ja Kirstin joutuvan helvettiin, mutta Elinan, tämän pojan ja Uolevin olevan taivaassa. Klaus hukuttautuu, ajaen rekensä jäiseen järveen Kirsti perässään.
Todellisuuspohja.
Kuvattujen tapahtumien mahdollista vastinetta todellisessa historiassa on pohdittu pitkään. Niitä tuskin on tapahtunut ainakaan 1400–1500-lukujen vaihteessa eläneelle Ylisen Satakunnan tuomarille ja piispa Arvid Kurjen isälle Klaus Kurjelle. Historioitsijat, etenkin Väinö Voionmaa, ovat esittäneet, että päähenkilö olisi oikeasti ollut Klaus Kurjen äidinisä Klaus Lydekenpoika Djäkn, mutta tämäkin teoria on hatara. 
Kansanrunoustutkijat ovat huomauttaneet, että tarina morsiamen polttamisesta on yleiseurooppalainen kiertotarina. Tanskalainen balladi ”Lave Stisøn og Fru Eline” muistuttaa Heikki Ojansuun mukaan paljolti Elinan surmavirttä ja on tätä vanhempi.
Sivistys

Sivistys tarkoittaa kasvatuksen kautta omaksuttua tietoa ja henkistä kehittyneisyyttä. Voidaan puhua opillisesta tai muodollisesta sivistyksestä, akateemisesta sivistyksestä, humanistisesta ja luonnontieteellisestä sivistyksestä, yleissivistyksestä tai kansansivistyksestä, toisaalta taas ihmisen sisäisestä kehittyneisyydestä. Jälkimmäiseen, henkisen kypsyyden merkitykseen, saatetaan viitata ”sydämen sivistyksenä”. Lisäksi sanaa sivistys käytetään kulttuurin tai sivilisaation synonyymina.
Suomen kielen sana "sivistys" on Reinhold von Beckerin sepittämä, ja se tuli nykymerkityksessään käyttöön 1820-luvulla. Sana pohjautuu sanoihin siveä, siivo.
Qaa

Qaa oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 2890 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Qaa on Manethon dynastiajaottelun mukaan ensimmäisen dynastian viimeinen faarao. Manetho ei kuitenkaan anna tälle jaottelulle mitään perustetta ja hänen dynastiajaotteluaan ei voida pitää tässä tapauksessa luotettavana.
Qaan hallituskaudesta ei tiedetä juuri mitään lukuun ottamatta kahta steelaa, jotka on ajoitettu hänen hallituskaudelleen. Nämä steelat ovat kuuluneet Merka- ja Sabef-nimisille virkamiehille. Steeloissa oleva hieroglyfikirjoitus on huomattavasti monimutkaisempaa ja tarkemmin toteutettua kuin aikaisemmin.
Qaa on luultavasti haudattu Abydoksessa sijaitsevaan hautaan (hauta Q), josta on löytynyt kaksi kuninkaallista hautasteelaa, joissa on Qaan nimi. Hautaa on tutkittu moneen otteeseen. Ensimmäisinä kaivauksia suoritti Emile Amelineau 1890-luvulla ja hänen jälkeensä perusteellisempia tutkimuksia teki William Flinders Petrie vuonna 1902. Viimeisimpänä hautaa ovat tutkineet Günter Dreyer ja Werner Kaiser vuonna 1991. Tämä saksalaisryhmä löysi haudasta monia esineitä, joita aiemmat egyptologit eivät olleet huomanneet tai olivat pitäneet niitä merkityksettöminä. Näihin esineisiin kuuluu mm. kirjoituksia, joissa kuvataan öljyn tuomista todennäköisesti Palestiinan alueelta.
Haudasta on löytynyt Qaan seuraajan Hetepsekhemwyn nimellä varustettuja esineitä ja sinettejä, mikä viittaisi siihen, että Hetepsekhemwy rakennutti edeltäjänsä haudan loppuun tämän jo kuoltua. Tämä edelleen viittaisi siihen, että ensimmäinen dynastia ei missään välissä vaihtunut vaan asetettu raja olisi keinotekoinen ja jälkeenpäin keksitty.
Neljä Sakkarassa olevaa hautaa on myös ajoitettu Qaan hallituskaudelle. Yhdestä näistä haudoista löytyi puisen patsaan alaosa. Hautaa on saatettu käyttää palvontapaikkana. Monet egyptologit pitävätkin tätä rakennelmaa mahdollisesti pyramidikompleksien kuolintemppeleiden kehityksen ensimmäisenä askeleena.
Hetero

Hetero tulee kreikan kielen sanasta "heteros" ja sillä tarkoitetaan arkikielessä yleensä heteroseksuaalia henkilöä eli henkilöä, jonka seksuaaliset ja romanttiset mielihalut kohdistuvat eri sukupuolen edustajaan mitä itse on. Sanan muita merkityksiä ovat:
Lina Medina

Lina Vanessa Medina (s. 27. syyskuuta 1933 Peru) on maailmanhistorian nuorin äiti synnytettyään poikansa viiden vuoden ja kahdeksan kuukauden iässä. Lapsen isää ei ole saatu selville, mutta Medinan omaa isää epäiltiin vahvasti. Häntä vastaan nostetut syytteet kuitenkin kaatuivat todisteiden puutteessa. Koska Lina ei osannut antaa lääkäreille selkeitä vastauksia lapsen isyydestä, oli mahdollista, ettei Lina tiennyt sitä itsekään.
Linan vanhemmat veivät Linan lääkärille, sillä ajattelivat mahan paisumisen johtuvan kasvaimesta. Lääkärillä kuitenkin selvisi, että Lina oli raskaana. Lina synnytti terveen kolmekiloisen poikavauvan keisarileikkauksella 14. toukokuuta 1939. Poika sai nimekseen Gerardo Linaa hoitavan lääkärin mukaan. Gerardolle kerrottiin kymmenvuotiaana, että Lina, jota hän piti siskonaan, olikin hänen oma äitinsä.
Linan sairaushistoriasta kävi ilmi, että hänen kuukautisensa olivat alkaneet hänen ollessaan vasta kahden ja puolen vuoden ikäinen. Myös Linan rinnat olivat alkaneet kasvaa hieman aikaisemmin. Hänen mennessään lääkäriin kuukautiset olivat olleet poissa seitsemän ja puolen kuukauden ajan. Lina oli jo nelivuotiaana epätavallisen kehittynyt vartaloltaan: hänellä oli jo hyvin kehittyneet rinnat ja häpykarvoitusta.
Lina Medinan tapaus on ollut ainutlaatuinen, sillä kyseessä epäillään olleen myös varhaisin murrosikä ihmiskunnan historiassa. Varhaiseksi ja hoitoa vaativaksi murrosikä lasketaan, jos se alkaa ennen kahdeksaa tai yhdeksää ikävuotta, riippuen henkilöstä. Keskimäärin tyttöjen murrosikä alkaa noin 10–12 vuoden iässä. Gerardo kuoli vuonna 1979 luuydinsairauteen. Linan toinen poika syntyi vuonna 1972, 33 vuotta Gerardon jälkeen.
Vuoden 2002 tiedon mukaan Lina Medina ja hänen aviomiehensä Raúl Jurado asuivat Perun pääkaupungissa Limassa.
Calw

Calw on kaupunki Saksassa, Baden-Württembergin osavaltiossa, 18 kilometriä Pforzheimista etelään ja 33 km Stuttgartista länteen. Se sijaitsee Schwarzwaldin pohjoisosassa Nagoldjoen laaksossa. Calw on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 24 095 asukasta.
Historia.
Calw syntyi 1000-luvulla Calwin kreivin linnan ympärille, ja ensimmäinen kirjallinen kaupungista on vuodelta 1075. Keskiajalla Calw oli merkittävä kaupankäynnin keskus, erityisesti vaate- ja nahkakaupan. Vuonna 1345 Calw tuli Württembergin alaisuuteen. 1500-luvulla Württembergin herttuat käyttivät Calwia kesäpaikkanaan. 1700-luvulla alkoi puukaupan myötä uusi talouden kukoistuskausi.
Uskonnot.
Uskonpuhdistus saapui vuonna 1534 Württembergiin, ja siten myös Calwista tuli evankelis-luterilainen kaupunki. 1800-luvulla Calwiin tuli jälleen katolinen kirkko, ja nykyään kaupungissa ovat molemmat uskontokunnat edustettuina.
Talous ja infrastruktuuri.
Calwissa on yli 8 000 työpaikkaa, joista 5 200 on palvelusektorilla ja 2 700 tuotantoaloilla. Calw sijaitsee B 295-, B 296- ja B 463 -teiden varrella. Calwissa on myös rautatieasema ja bussilinjoja.
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Teatteri.
Calw - Badischer Hof -kulttuurikeskuksessa järjestetään paljon teatterinäytöksiä. Hirsaun luostarijuhlien aikaan myös Calw-Hirsaun luostarin kellarissa järjestetään esityksiä.
Museot.
Hermann Hesse -museo esittelee historian tunnetuimman calwilaisen, Herman Hessen, elämää.
Rakennukset.
Näkemisen arvoisia ovat kauppatori, Hermann Hessen syntymäkoti ja Nikolainsilta. Hirsaussa voi käydä katsomassa luostarin raunioita.
Otso Höglund

Otso Höglund on suomalainen kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä. Hänen sarjakuvansa ovat etupäässä strippisarjakuvia, jotka kommentoivat ironisesti ja pessimistisesti sinkkuelämää ja nuorten aikuisten ihmissuhdesotkuja. Hänen sarjakuviaan on ilmestynyt Tampereen sarjakuvaseuran Sarjarissa sekä Kaltsu Kallion aloittamassa Mörkö-omakustanteessa. Hän on myös piirtänyt "Parisuhde-akatemia"- ja "Suomi aloittelijoille" -nimisiä sarjakuvia Tampereen ylioppilaslehteen Aviisiin vuodesta 2006 lähtien. Etenkin Mörkö-lehden omakohtaiset, elämänmakuiset sarjakuvat herättivät huomiota varsinkin Tampereen seudulla.
Afroamerikkalainen musiikki

Afroamerikkalainen musiikki on Yhdysvalloissa syntynyttä Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisten tekemää musiikkia.
Afroamerikkalainen musiikki vaikutti ratkaisevasti modernin populaarimusiikin syntyyn 1950-luvulla. Afroamerikkalaisessa musiikissa rytmit ovat korostuneet ja laulu on usein vahvasti tunteellista. Harmoniset rakenteet taas ovat suhteellisen yksinkertaisia.
The Wire

The Wire on brittiläinen "avant garde" -musiikkilehti. Sen perustivat vuonna 1982 jazzpromoottori Anthony Wood ja journalisti Chrissie Murray. Lehti keskittyi aluksi nykyjazziin ja improvisoituun musiikkiin, mutta noin vuodesta 1990 lähtien lehti laajensi "post rockin", hip hopin, modernin taidemusiikin ja elektronisen musiikin saralle. Lehden omistavat nykyään lehden kuusi kokopäiväistä työntekijää, se on siis täysin riippumaton julkaisu.
The Wire julkaisee lehden kylkiäisenä Wire Tapper -cd-levysarjaa. Jokaiselle levylle artisti- ja kappalevalinnat tekee useimmiten Anne Hilde Neset, levysarjan julkaisu aloitettiin vuonna 1997.
Lehden slogan on "Adventures in Modern Music", vapaasti suomentaen "Seikkailuja nykyaikaisessa musiikissa".
Ragtime

Ragtime on yhdysvaltalainen musiikin tyylilaji, joka oli jazzin edeltäjiä ja suosittu populaarimusiikin laji 1890-luvun lopusta 1910-luvulle.
Tyylilaji käyttää synkopoitua rytmiä.
Ragtime on afroamerikkalaisen musiikin tyylilaji, joka syntyi 1890-luvulla. Sitä soitetaan pääasiassa pianolla, mutta joskus käytetään muitakin soittimia. Ragtimen kulta-aikana 1900-luvun alussa sitä soitettiin myös taustamusiikkina automaattipianoilla, jotka lukivat kappaleet reikänauhoilta.
Kuuluisin ragtime-säveltäjä on Scott Joplin, joka sävelsi 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa lukuisia tunnettuja kappaleita, kuten ”The Entertainer”, ”Maple Leaf Rag” ja ”Easy Winners”. Blind Blake oli ragtime-kitaransoittotyylin tunnetuimpia edustajia.
Ragtime yhdistetään usein 1900-luvun alun kapakkaympäristöön, mihin on vaikuttanut ragtimen käyttö useissa suosituissa elokuvissa, kuten "Puhalluksessa". Sen tunnuskappale oli juuri Joplinin ”The Entertainer”.
Ragtime kuulostaa nopeatempoiselta marssimusiikilta, jossa on kulmikkaat, hieman jazzmaiset melodiat ja synkooppien täyttämä jäntevä rytmi. Pianistin vasen käsi hyppii jatkuvasti vuorotellen matalista koskettimista otetun bassoäänen ja koskettimiston keskikohdilta otetun soinnun välillä. Bassoäänen pituutta jatketaan pitämällä pohjassa pianon kaikupedaalia.
Ragtime liitetään joskus jazz-musiikkiin, vaikka ajallisesti se oli sitä varhaisempi ilmiö. Toiset, kuten Scott Joplin aikanaan, katsovat sen muistuttavan enemmän taidemusiikkia. Tätä perustellaan esimerkiksi sillä, että ragtime-kappaleet julkaistiin nimenomaan nuotteina eikä vielä äänitteinä.
Return to Castle Wolfenstein

Return to Castle Wolfenstein on id Softwaren, Gray Matter Interactiven ja Nerve Softwaren kehittämä sekä Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. 
Peli on jatko-osa "Wolfenstein 3D":lle. Pelille on tehty myös "" -moninpelilisäke, joka on saatavilla ilmaiseksi pelin Activisionin kotisivuilta. Peli hyödyntää raskaasti muokattua Quake III -pelimoottoria.
Pelistä on julkaistu myös käännökset Xboxille ("Tides of War") ja PlayStation 2:lle ("Operation Resurrection"). Kummassakin pelissä pelataan yksin- tai kaksinpelitehtäviä päähenkilö William J. ”B.J.” Blazkowiczilla ja hänen partnerinsa Agent Onen avustuksella Egyptissä, Saksassa ja Norjassa.
Raven Softwaren "Wolfenstein" on jatko-osa "Return to Castle Wolfensteinille".
Pelaaminen.
Pelin aiheena on "Wolfenstein 3D":n tapaan fiktiivinen näkemys natsi-Saksasta. Pelihahmona ohjataan yhdysvaltalaista OSA:n (Office of Secret Actions) kommandoa William J. Blazkowiczia, jonka tehtävä on paeta Wolfensteinin linnasta ja estää natsien aikeet herättää muinainen pimeyden ruhtinas Heinrich I eloon, sillä se merkitsisi sodan häviämistä liittoutuneille. Pelissä on kaikkiaan pelattavana seitsemän tehtävää, joihin jokaiseen liittyy 3–4 kenttää.
Moninpeli onnistuu internetin välityksellä. Pelaajat asettuvat joko liittoutuneiden tai akselivaltojen puolelle. Hahmoluokkia on moninpelissä neljä: sotilas, pioneeri, lääkintämies ja luutnantti/tulenjohtaja. Pelimuotoja on vastaavasti kolme: Objective Mode, Stopwatch Mode ja Checkpoint Mode. Xboxilla moninpeliä pelataan Xbox Livellä.
Nosferatu

Nosferatu (saks. "Nosferatu, eine Symphonie des Grauens") on F. W. Murnaun ohjaama saksalainen kauhuelokuva vuodelta 1922. "Nosferatu" on elokuvataiteen klassikko, jolla on ollut huomattava vaikutus kauhuelokuviin.
Rooleissa.
Suluissa ovat henkilöhahmojen nimet Stokerin romaanissa.
Tuotanto.
Murnau halusi filmata Bram Stokerin "Draculan", mutta elokuvayhtiö ei saanut oikeuksia tarinaan. Tämä ei kuitenkaan haitannut Murnauta, joka oli jo aiemmin tehnyt elokuvan Robert Louis Stevensonin kirjasta "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde" nimellä "Der Januskopf". Murnau jatkoikin elokuvan tuottamista ja muutti lähinnä vain hahmoja ja paikkoja. Vampyyri Draculasta tuli Nosferatu, Kreivi Draculasta Kreivi Orlok ja Jonathan Harkerista Hutter. Lisäksi vampyyri ei elokuvassa uhannut Lontoota vaan Bremeniä. Romaanissa tohtori van Helsing mainitsee myös Nosferatun eräänä vampyyrin nimityksenä. Pääosassa vampyyrin roolin tulkitsi Max Schreck.
"Nosferatu" oli lopulta Prana-Film-tuotantoyhtiön ainoa elokuva, sillä Murnau kulutti yrityksen varat "Nosferatun" markkinointiin. Bram Stokerin leski Florence Stoker haastoi myös Prana-Filmin oikeuteen tekijänoikeusrikkomuksesta. Stoker voitti oikeudenkäynnin, mutta Prana-Filmillä ei ollut enää varaa maksaa korvaussummaa. Stoker jatkoi oikeudenkäyntiä, ja tuomioistuin määräsi "Nosferatun" kopiot tuhottaviksi. Joitakin kopioita kuitenkin säilyi. Stoker onnistui vielä estämään Lontoon ensi-illan, mutta lopulta elokuva levisi maailmalle, ja Yhdysvaltain ensi-ilta oli vuonna 1929. Kokonaista kopiota alkuperäisestä elokuvasta ei kuitenkaan löydetty ennen kuin vuosituhannen vaihteen jälkeen. "Nosferatusta" on muodostunut yksi kauhuelokuvan suurimpia klassikoita.
Sovitukset.
Werner Herzog filmasi vuonna 1979 uusintaversion nimellä "Nosferatu – yön valtias" ("Nosferatu: Phantom der Nacht"). Pääosaa näytteli Klaus Kinski. "Nosferatu – yön valtias" oli arvostelumenestys ja sitä pidetäänkin esikuvalleen uskollisena kunnianosoituksena. Herzog pystyi käyttämään elokuvassaan Bram Stokerin romaanin henkilönimiä, sillä tekijänoikeus oli jo umpeutunut.
E. Elias Merhige ohjasi vuonna 2000 elokuvan "Shadow of the Vampire", joka kertoo alkuperäisen Nosferatun kuvauksista. Elokuvaan kuului pätkiä alkuperäisen elokuvan kohtauksista. Tämän elokuvan ideana oli, että Nosferatua esittänyt näyttelijä Max Schreck olikin oikeasti vampyyri.
Robert Eggers ohjasi vuonna 2024 elokuvan "Nosferatu", joka on F. W. Murnaun alkuperäisen elokuvan uudelleenfilmatisointi.
Tugeenit

Tugeenit, thagit tai thugit (yks. , ’rosvo, ryöväri’) olivat pohjoisintialainen Sindousen alueella toiminut, järjestäytynyt ammattitappajien kilta, väkivaltainen kultti, joka toimi satoja vuosia. Jäsenillä oli oma salakielensä, "ramasi", ja salamerkkejä joista he tunnistivat toisensa. Ramasi-kieltä pidetään jäänteenä aikaisemmasta ilmeisesti laajalti Etelä-Aasiassa puhutusta kauppiaiden ja rikollisten lingua francasta.
Ensimmäinen kirjallinen merkintä tugeeneista on vuodelta 1356. Tugeenit itse luokittelivat kuuluvansa seitsemän alkuperäisen islamilaisheimon joukkoon, vaikka kultti pohjautui alussa ilmeisesti hinduyhteisöön ja palvoi kaikissa vaiheissaan Kalia, hindujen tuhon jumalatarta.
Tugeeneilla oli tapana etsiytyä matkalaisten seuraan ja tilanteen tullessa ryöstömurhata nämä. Tugeenit kulkivat pitkin kauppareittejä, ja saivat reitin varrelta liittolaisiltaan ja avustajiltaan vinkkejä sopivista uhreista. Toiminta ei ollut ympärivuotista, vaan kausittaista. Murha tapahtui yleensä kuristamalla uhri kangasliinalla, minkä jälkeen omaisuus vietiin ja ruumis haudattiin. Surmatyöhön liittyi riittejä, joissa käytettiin pyhitettyä hakkua ja uhrattiin sokeria. Kuristaminen oli kastitietoisille tugeeneille käytännöllinen tapa välttää kosketusta uhrien vereen, mutta he käyttivät tappamiseen usein myös miekkoja, veitsiä tai myrkkyjä.
Kulttia vuosina 1790–1830 johtanutta Behramia pidetään mahdollisesti maailman pahimpana sarjamurhaajana, sillä hän murhasi 931 henkilöä. Kultti oli historiansa aikana vastuussa 180 000–600 000 ihmisen murhasta.
Brittiläisen Intian siirtomaaherrat aloittivat 1830-luvulla operaation tugeenikultin lopettamiseksi. Kultin olemassaolo heikensi ajatusta brittihallinnon vallan täydellisyydestä, ja se tahdottiin hävittää, aluksi kylläkin lähinnä paikallistason toimenpitein. Intian kenraalikuvernööri lordi William Bentinckin käskystä kapteeni William Sleemanin johtamat britit vangitsivat vuosina 1831–1837 yhteensä 3 266 tugeenia, joista vajaat 500 suostui todistamaan tovereitaan vastaan, runsaat 400 hirtettiin ja loput tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Tämän jälkeen kultti ilmeisesti vähitellen hävisi.
Tugeenit populaarikulttuurissa.
Tugeeni-kulttia on mukailtu muutamissa elokuvissa, joista tunnetuin on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva "Indiana Jones ja tuomion temppeli". Kyseisessä elokuvassa kultin jäsenet esiintyvät roistoina ja heidän ylipappinsa Mola Ram on elokuvan pääroisto. The Beatles -yhtyeen elokuvassa "Apua!" esiintyy samantapainen lahko humoristisessa valossa.
Bochum

Bochum on kaupunki Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Dortmundin ja Essenin välissä Ruhrin alueella. Vuoden 2022 lopussa siellä oli 365 742 asukasta. Bochum muodostaa oman kaupunkipiirinsä ("kreisfreie Stadt"), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Bochum perustettiin 1300-luvulla, mutta se pysyi pienenä maalaiskaupunkina 1800-luvulle, jolloin Saksan teollistuminen alkoi. Kaupungin kasvu johtui hiilikaivoksista ja niiden mahdollistamasta terästeollisuudesta. Bochumin väkiluku kymmenkertaistui vuosina 1850–1890. Hiilikaivokset suljettiin 1960–1973.
Bochum on merkittävä teollisuuskeskus, jossa on runsaasti etenkin metalli-, kone- ja kulkuneuvoteollisuutta. Siellä oli Opelin tehdas, jossa valmistettiin Opel Astraa. Opel sulki tehtaan vuonna 2016. Lisäksi kaupungissa oli Nokian tehdas, jossa valmistettiin aluksi televisioita ja myöhemmin matkapuhelimia. Nokia sulki tehtaan kesällä 2008, ja uusi korvaava matkapuhelintehdas rakennettiin Romaniaan.
Bochum on myös tärkeä koulutuskeskus, jossa sijaitsee Ruhrin yliopisto (perustettu 1965), teatterikoulu ja lisäksi runsaasti tieteellisiä tutkimuslaitoksia. Kaupungissa on kaksi keskiaikaista linnaa, taidemuseo (Kunstmuseum Bochum), kaivosmuseo (Deutsches Bergbau-Museum) ja rautatiemuseo (Eisenbahnmuseum Bochum).
Iina

Iina on suomalainen naisen etunimi. Iina on muunnos kansainvälisestä nimestä Ina, jota myös käytetään Suomessa. Ina on lyhenne nimistä, joiden loppuosa on -ina.
Iina on myös nimen Iines rinnakkaisnimi.
Vuoden 2021 loppuun mennessä Suomessa oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut kirjoilla 7 156 Iina-nimen ja 1 265 Ina-nimen saanutta naista.
Kleptomania

Kleptomania eli näpistelyhimo tai varastamishimo on impulssikontrollin häiriö, pakonomainen ja sairaalloinen tarve varastaa tai näpistää tavaroita, joita henkilö ei tarvitse.
Kleptomaanilla varastamisen tarve on vahva, ja tekijä kokee jännityksen tunnetta ennen tekoa sekä tyydytyksen tunnetta toiminnan aikana ja välittömästi sen jälkeen. Teon jälkeen henkilö kokee ahdistusta, epätoivoa ja syyllisyyttä. Hän saattaa palauttaa varastamansa tavarat tai heittää ne pois.
Kleptomaani alkaa varastella yleensä jo nuoruudessaan. Varastelun kaudet voivat olla lyhyitä tai pitkiä, jopa vuosien mittaisia. Vaatteet ja muut arjen käyttöesineet ovat yleisin varastamisen kohde. Henkilö ei kuitenkaan tarvitse varastamiaan tavaroita henkilökohtaiseen käyttöön eikä hyötyäkseen rahallisesti.
Kleptomanian syytä ei tunneta. Väestössä sitä on arvioitu esiintyvän noin 0,3–0,6 prosentilla, naisilla tuntemattomasta syystä kolme kertaa useammin kuin miehillä. Psykiatrisista potilaista kleptomaniaa esiintyy 3–9 prosentilla. Kleptomaniaan liittyviä muita psykiatrisia häiriöitä ovat päihderiippuvuus, mielialahäiriö ja muut impulssikontrollin häiriöt. Jotkin samanaikaiset häiriöt saattavat lisätä kleptomanian vaikeusastetta.
Koska näpistely on lainvastaista, kleptomaanit joutuvat toisinaan pidätetyiksi. Kleptomania ei useimmissa maissa alenna tuomiota, koska näpistelijä on tietoinen tekojensa laittomuudesta ja siten vastuussa teoistaan eikä syyntakeeton.
Kleptomaniaa yritetään hoitaa kognitiivisella psykoterapialla tai lääkkeillä, joita käytetään pakko-oireisessa häiriössä, mielialahäiriöissä ja päihderiippuvuudessa. Kleptomaniaan kohdennettua hoitomuotoa ei kuitenkaan ole kehitetty.
Pulivari

Pulivari () on Aku Ankan uskollinen ja suurikokoinen bernhardilainen koira Aku Ankka -sarjakuvissa. Se ei ole antropomorfinen. Pulivarin loi Al Taliaferro, ja se esiintyi ensimmäisen kerran Disney-sarjakuvissa vuonna 1938. Suurikokoisesta koirasta on ollut Akulle suurta apua esimerkiksi auton vetämisessä. Eräässä tarinassa Pulivari toimi myös pelastuskoirana.
Pulivarin alkuperäinen nimi Bolivar on peräisin venezuelalaiselta vapaustaistelijalta Simón Bolívarilta. Aikoinaan nimen väitettiin loukkaavan tätä.
Dmitri Bortnjanski

Dmytro Stepanovitš Bortnjanski (; , Dmytro Bortnjanskyi; 1751 Gluhov, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. lokakuuta 1825 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjällä vaikuttanut ukrainalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Elämäkerta.
Ukrainalainen Bortnjanski lähetettiin Ukrainasta seitsemänvuotiaana laulajaksi Pietarin hovikapellaan, jossa hän opiskeli musiikkia Baldassare Galuppin oppilaana. Hän lähti vuonna 1768 opettajansa mukana Venetsiaan jatkamaan opintoja. Pian paluunsa jälkeen vuonna 1779 hänet nimitettiin hovikapellan kapellimestariksi ja 1796 kuoronjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Bortnjanski oli ensimmäinen hovikapellan kuoronjohtaja, joka sai oikeuden jakaa esityslupia kaikelle kirkkomusiikille Venäjällä. Niinpä hänen vaikutuksensa Venäjän 1800-luvun kirkkomusiikkiin oli huomattava.
Teokset.
Bortnjanski tunnetaan erityisesti laajasta ortodoksisen kirkkomusiikin tuotannostaan, ja häntä on nimitetty muun muassa "Venäjän Palestrinaksi". Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi 72 liturgista hymniä, joista 26 kaksoiskuorolle, 45 hengellistä kuorokonserttoa, kolmiääninen "Johannes Krysostomoksen liturgia" -palvelus ja kahdeksan hengellistä trioa. Bortnjanskin teokset on julkaistu kymmenosaisena teoksena, jonka on toimittanut Pjotr Tšaikovski.
Bortnjanskin Pietarin hovikapellalle säveltämässä kirkkomusiikissa oli paljon vaikutteita ukrainalaisesta musiikkiperinteestä ja esimerkiksi "Johannes Krysostomoksen liturgian" kerubiveisun sävelmä on ilmeisesti lainattua kansanmusiikista. Bortnjanskin musiikki sai myös paljon vaikutteita 1700-luvun ja 1800-luvun vaihteen italialaisesta tyylistä, millä oli suuri vaikutus ajan venäläiseen ortodoksiseen kirkkomusiikkiin. 1800-luvun jälkipuoliskolla venäläisen kirkkolaulun uudistajat, kuten Stepan Smolenski ja Aleksander Kastalski, katsoivat, että tämä oli muuntanut venäläisen kirkkolauluperinteen sille outoon ja vieraaseen muotoon, ja pyrkivät perehtymään uudelleen vanhoihin luostarikirjastoissa säilyneisiin neumi- ja nuottinotaatioihin. Vaikka Bortnjanski tunnetaan yleensä hengellisen musiikin säveltäjänä, 1900-luvulla syntyi laajempaa kiinnostusta myös hänen maallista musiikkiaan kohtaan.
Bortnjanskin teoksia käytetään edelleen jumalanpalveluksissa laajasti muun muassa Suomen ja Venäjän ortodoksisissa kirkoissa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi numero 579 ”Oi Herra, korkein valtiaamme” on Dmitri Bortnjanskin sävellys. Se tuli alun perin virsikirjaan vuonna 1886 valtiopäivävirtenä ja alkoi sanoilla ”O Herra, siunaa ruhtinaamme”. Samalla sävelmällä lauletaan myös virsi 369 "Nyt päivä laskee, pilvi peittää". Virren sävelmällä alun perin esitetty ortodoksinen teksti alkaa sanoilla ”Ken kielin voisi kuvaella”.
Katowice

Katowice (; ) on etelä-Puolassa sijaitseva kaupunki, jonka väkiluku oli vuonna 2020 noin 292 000 henkeä. Kaupunki sijaitsee Sleesian ylängöllä Ylä-Sleesiassa Rawa- ja Kłodnicajokien varrella. Katowice on Sleesian voivodikunnan pääkaupunki. 
Historia.
Ennen maailmansotia.
Katowicen alue kuului 900–1300-luvuilla Puolaan. Sen nykyisistä kaupunginosista vanhin on Dąb, josta on asiakirjoja 1200-luvun lopulta alkaen. Vuodesta 1335 alue oli osa Böömin kuningaskuntaa ja vuodesta 1526 se kuului itävaltalaiselle Habsburgin suvulle. Varsinainen Katowicen paikkakunta perustettiin 1500-luvulla, ja sen nimi kirjoitettiin aluksi muodossa "Katowicze". 
Kirjallinen merkintä paikkakunnasta on vuodelta 1598. Preussi otti Sleesian haltuunsa vuonna 1742 muodostaen sinne teollisuuskeskittymän ja aloittaen Katowicessa merkittävän rauta- ja terästeollisuuden. Paikkakunta pysyi pienenä kylänä vuoteen 1865 saakka, jolloin sille myönnettiin kaupunginoikeudet (nimellä ). 1860-luku merkitsi hiilikaivoksen myötä vilkastunutta liike-elämää.
Maailmansotien jälkeen.
Ensimmäisen maailmansodan ja sitä seuranneiden Sleesian kansannousujen jälkeen vuonna 1922 Katowice päätyi osaksi uudelleenitsenäistynyttä Puolan tasavaltaa. Vuonna 1939 natsi-Saksa valtasi kaupungin liittäen sen itseensä. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Neuvostoliitto palautti kaupungin Puolalle ja asetti maahan kommunistisen hallituksen, jonka vallan alla Ylä-Sleesiasta tuli yksi itäblokin johtavista teollisuuskeskittymistä. Josif Stalinin kuoltua maaliskuussa 1953 Puolan kommunistinen johto muutti kaupungin nimen "Stalinogródiksi" neuvostojohtajan kunniaksi. Nimi Katowice palautettiin takaisin poliittisten muutosten myötä jo vuonna 1956.
Katowice oli vuosina 1975–1998 Katowicen voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Neuvostoliiton hajotessa 1990-luvulla hiilikaivostoimintaan piti tehdä muutoksia, jolloin myös kaupungin taloudellinen profiili muuttui. Laitoksia suljettiin, mutta paikallinen teollisuus monipuolistui sen jakaantuessa pienempiin yhtiöihin.
Joulukuussa 2018 kaupungin kongressikeskuksessa järjestettiin ilmastokokous, jossa Pariisin ilmastosopimuksen allekirjoittajamaat sopivat siitä, miten päästövähennyksiä lasketaan ja miten niistä tehdään selontekoja.
Yhdysvaltain Grand Prix

Yhdysvaltain Grand Prix () on Yhdysvalloissa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu, jota on ajettu seuraavilla paikkakunnilla:
Näiden lisäksi on ajettu useita eri nimiä kantaneita F1-osakilpailuja eri puolilla Yhdysvaltoja.
Suomalaiset voittajat.
Keke Rosberg on voittanut Dallasin Grand Prix’n 1984 ja Detroitin Grand Prix’n 1985. Yhdysvaltain GP:n on voittanut Mika Häkkinen Indianapolisissa kaudella 2001, Kimi Räikkönen Austinissa kaudella 2018 ja Valtteri Bottas niin ikään Austinissa kaudella 2019. Räikkösen voitto oli samalla myös 50. suomalaisvoitto Formula 1 -sarjassa.
Voittajat.
"Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan."
Muiden Yhdysvalloissa ajettujen osakilpailujen voittajat.
Yhdysvalloissa ajettuja osakilpailuita, joiden virallinen nimi ei ollut Yhdysvaltain Grand Prix ().
Kutikula (kasvitiede)

Kutikula on kasvitieteessä kasvien maanpäällisten osien pintaa peittävä ohut ja vahamainen kerros. Väriltään se on vaaleaa ja sijoittuu runsaimmin kasvaville lehdille. Kutikulan tuottavat uloimmat lehtisolut suojaamaan kasvia liialliselta vedenmenetykseltä. Kuivilla alueilla elävillä kasveilla eli kserofyyteillä kutikula on paljon paksumpi kuin kosteassa elävillä eli hydrofyyteillä, sillä vettä haihtuu kasveista eniten kuivassa ja kuumassa ympäristössä.
Kutikula ei vain vähennä haihdutusta, vaan se myös muodostaa fyysisen suojan viruksia, bakteereja ja sieni-itiöitä vastaan. Kutikula koostuu pääasiassa kutiinista ja vahoista. Yleisistä kasveista useilla havupuilla on neulaset peittävä kutikula. Havupuiden kutikula pitää puun hengissä silloin kun vesi on vielä jäässä.
Monilla kasveilla lehtien pinnalla sijaitsevat karvat toimivat hieman kutikulan tavoin kasvin vesitasapainon säätelyssä.
Louis Andriessen

Louis Joseph Andriessen (6. kesäkuuta 1939 Utrecht – 1. heinäkuuta 2021 Weesp) oli hollantilainen säveltäjä. Hän oli sukupolvensa arvostetuin alankomaalainen säveltäjä, ja hänet tunnettiin eklektisistä sävellyksistään. Hän sai vaikutteita muun muassa Philip Glassilta ja Steve Reichilta mutta myös Igor Stravinskylta sekä big band -jazzista ja populaarimusiikista.
Louis Andriessen syntyi Utrechtissä. Hän opiskeli sävellystä isänsä Hendrik Andriessenin, Kees van Baarenin sekä Luciano Berion johdolla.
1970-luvulla Andriessen kirjoitti poliittisia teoksia, kuten "Volkslied" ("kansanlaulu") ja "Workers Union" ("työläisten unioni").
Vuonna 1972 Andriessen perusti "De Volharding" -puhallinorkesterin. Tälle hän kirjoitti samannimisen teoksen. "Hoketus"-teos vuodelta 1977 antoi aiheen perustaa yhtye, jonka nimeksi tuli myös Hoketus. Andriessen soitti yhtyeessä itse pianoa. Tätä seurasivat kappaleet suuremmille kokoonpanoille: "Mausoleum", "Il Principe", "De Staat" ja "De Tijd". Näitten kappaleiden kokoonpanoon kuuluu tyypillisesti saksofoneja, vaskipuhaltimia, sähköbassoja ja lyömäsoittimia.
Andriessenin musiikissa on paljon vaikutteita minimalistisilta säveltäjiltä kuten Terry Riley ja Steve Reich, erityisesti tämä näkyy 1970-luvun teoksissa. Säveltäjä on kuitenkin itse toistuvasti todennut, että hän on saanut paljon vaikutteita Igor Stravinskyn musiikista. Andriessen onkin omistanut yhdessä musiikkitieteilijä Elmer Schoenbergerin kanssa kirjoittamansa kirjan "Het Apollonisch Uurwerk" juuri Stravinskylle.
1980-luvun puolestavälistä lähtien Andriessen alkoi keskittyä yhä enemmän näyttämömusiikkiin, elokuvamusiikkiin ja musiikkiteatteriin. Hänen oopperansa "De Stijl" (1985), "De Materie" (1989) ja "Writing to Vermeer" (1997) ovat keränneet mainetta.
Louis Andriessen on todennäköisesti tunnetuin 1900-luvun alankomaalainen säveltäjä.
Traveling Wilburys

Traveling Wilburys oli englantilais-amerikkalainen superyhtye, jonka muodostivat George Harrison, Jeff Lynne, Bob Dylan, Roy Orbison ja Tom Petty.
Historia.
Traveling Wilburys sai alkunsa George Harrisonin albumin "Cloud Nine" (1987) singlen b-puolen äänityksissä. Bob Dylanin kotistudiolla olivat mukana myös Harrisonin albumin tuottaja Jeff Lynne sekä Roy Orbison ja Tom Petty. Yhteistyön tuloksena oli kappale ”Handle Me With Care”. Se teki vaikutuksen levy-yhtiöön, joka ehdotti miehille yhteistä albumia. Se tehtiinkin ja julkaistiin seuraavana vuonna nimellä "Volume 1".
Roy Orbison kuoli pian yhtyeen ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Yhtyeen toinen albumi julkaistiin vuonna 1990 nimellä "Volume 3". Sen jälkeen yhtye ei enää julkaissut uutta materiaalia. Harrison ja Lynne jatkoivat keskinäistä yhteistyötään.
Traveling Wilburysin albumit julkaistiin vuonna 2007 uudelleen tupla-CD:nä nimeltä "The Traveling Wilburys Collection". Se nousi Ison-Britannian albumilistan ykköseksi ja Yhdysvaltain listan sijalle seitsemän.
Wisława Szymborska

Wisława Szymborska, Maria Wisława Anna Szymborska (2. heinäkuuta 1923 Bnin – 1. helmikuuta 2012 Krakova) oli puolalainen runoilija, esseisti, kriitikko ja ranskalaisen kirjallisuuden kääntäjä.
Szymborskalle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1996. Hän sai myös useita muita kansainvälisiä palkintoja, kuten Goethe-palkinnon 1991.
Elämä ja ura.
Szymborska syntyi Bninissä (nykyisin osa Kórnikia) lähellä Poznańia Länsi-Puolassa. Hän muutti Krakovaan vuonna 1931 ja opiskeli puolalaista kirjallisuutta ja sosiologiaa Jagellon yliopistossa 1945–1948. Szymborska julkaisi ensimmäisen runonsa sanomalehdessä vuonna 1945. Nuorena Szymborska uskoi jonkin aikaa kommunismiin, mitä hän luonnehti myöhemmin "hairahdukseksi". Hän erosi Puolan kommunistisesta puolueesta (PZPR) vuonna 1966, mutta oli jo sitä ennen solminut suhteita moniin toisinajattelijoihin.
Szymborska julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Dlatego żyjemy" (”Siksi elämme”) vuonna 1952. Hänen uransa runoilijana sai alkusysäyksen sosialistisesta realismista ja stalinismin poliittisista dogmeista. Szymborska työskenteli toimittajana kirjallisuuslehti "Życie Literackie" vuosina 1953–1981. Kommunistiaikana hän julkaisi runojaan salanimellä ja kuului Puolan intellektuaalien muodostamaan oppositioon.
1960-luvulla julkaistut runokokoelmat vakiinnuttivat Szymborskan aseman ja häntä alettiin pitää yhtenä sukupolvensa keskeisimmistä runoilijoista Zbigniew Herbertin ja Tadeusz Różewiczin rinnalla. Runojen lisäksi Szymborska kirjoitti myös esseitä ja arvosteluja. Puolassa Szymborskan kirjat myivät yhtä lailla kuin merkittävien prosaistienkin teokset, vaikka hän totesikin runossaan "Niektórzy lubią poezję" (”Jotkut pitävät runoista”), että taiteesta piittaa vain kaksi tuhannesta.
Szymborskan maine perustuu melko suppeaan tuotantoon, sillä hän julkaisi elinaikanaan alle 300 runoa. Monien Szymborskan runojen aiheina ovat sota ja terrorismi ja hän käytti runoissaan usein ironiaa ja paradokseja. Niiden lisäksi hän käytti ristiriitaisuuksia ja vähättelyä kuvatakseen filosofisia teemoja ja päähänpinttymiä. Szymborskan tiiviit, kiteytyneet runot – eräänlaiset runomuotoiset pienoistutkielmat – muodostavat usein laajoja eksistentialistisia palapelejä, koskettelevät eettisesti tärkeitä kysymyksiä ja heijastelevat ihmiselämää niin yksilöinä kuin yhteiskunnan jäseninäkin. Szymborskan tyyli on ytimekäs, ja sille on luonteenomaista tutkiva äly.
Vuonna 1996 Szymborskalle Nobelin kirjallisuuspalkinto "runoudesta, joka ironisen tarkasti sallii historiallisen ja biologisen kontekstin tulla ilmi inhimillisen todellisuuden sirpaleissa". Hänen teoksiaan on käännetty paitsi useille eurooppalaisille kielille myös arabiaksi, hepreaksi, japaniksi ja kiinaksi.
Yksityishenkilönä Szymborskaa on usein luonnehdittu vaatimattomaksi, jopa ujoksi. Puolalaiset aikalaiskirjailijat ovat arvostaneet häntä, muun muassa Czesław Miłosz; hänen runojaan on säveltänyt Zbigniew Preisner.
Szymborska kuoli 88-vuotiaana keuhkosyöpään kotonaan Krakovassa.
Percival Pembroke

Percival Pembroke oli brittiläinen 8-paikkainen matkustaja- ja kuljetuskone, jota käytettiin 1950- ja 1960-luvulla. Hunting Aircraft suunnitteli Pembroken vuonna 1952. 
Käyttö Suomessa.
Suomen ilmavoimat operoi Maanmittaushallituksen ostamaa kahta Pembrokea 1956-1968. Koneet suorittivat ilmakuvausta kesäisin. Toinen koneista, tunnus PR-1, tuhoutui 1965 törmäyksessä lumivalliin. Toinen Pembroke, PR-2, on nykyään Keski-Suomen ilmailumuseossa varastoituna.
Avro 504

Avro 504 on englantilaisen A.V. Roen suunnittelema kaksitasoinen, yksimoottorinen lentokone, jonka ensilento tapahtui 18. syyskuuta 1913. Tyyppiä valmistettiin lähes 9 000 yksilöä Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Käyttö Suomessa.
Suomeen hankittiin englantilaisesta ylijäämävarastosta yksi Avro 504 K, joka saapui Suomeen 22. syyskuuta 1926. Suomen ilmavoimat käytti sitä 1929–1930, jota ennen se oli ollut maavoimien käytössä.
Museokoneita Suomessa.
Kone on Keski-Suomen ilmailumuseon näyttelyssä.
Valiini

Valiini eli 2-amino-3-metyylibutaanihappo (C5H11NO2) on yksi geneettisen koodin 20 aminohaposta. Se on ravinnossa välttämätön aminohappo. Valiinin isomeerisina muotoina on L-valiini ja D-valiini. L-valiinin CAS-numero on 72-18-4 ja D-valiinin 640-68-6. Sen isoelektrinen piste on 6,02.
Sirppisoluanemiassa hydrofobinen valiini korvaa hydrofiilisen glutamiinihapon, minkä takia hemoglobiini ei laskostu kunnolla.
Syöminen

Syöminen on kiinteän ruoan tai ravinnon nauttimista.
Ihmisellä.
Ihmiset syövät useimmiten käsin. Monissa kulttuureissa syödään myös erityisellä ruokailuvälineellä kuten lusikalla, haarukalla ja veitsellä tai syömäpuikoilla. Syöminen on ihmisille usein sosiaalinen tapahtuma: perheet saattavat kokoontua aterioille yhdessä, ja ateria on tärkeässä osassa myös monissa yhteisissä juhlissa.
Ihminen maistaa suuhun panemansa ruoan maun kielellään ja haistaa sen nenällään. Neljä perusmakua ovat makea, hapan, suolainen ja kitkerä. Kieli maistaa kunkin maun eri osassaan. Suun sylkirauhasten erittämä sylki sulattaa osan suuhun laitetusta ruoasta ja tekee kielen makunystyille mahdolliseksi tuntea ruoan maku.
Kun hampaat ovat jauhaneet ruoan suussa ja sylki on sulattanut sitä, ruoka kulkeutuu ruokatorven kautta mahalaukkuun. Siellä se jauhautuu ja sulaa edelleen, kunnes se noin neljän tunnin kuluttua siirtyy ohutsuoleen. Sieltä sen ravinteet siirtyvät verenkiertoon ruoansulatuksessa. Sulamattomat osat tulevat ulos suolen päästä.
Säätely.
Nälän tunne on aivojen tapa ilmaista kehon energian ja ravinteiden tarve. Nälkä saa ihmisen haluamaan syödä.
Kylläisyyden tunne on aivojen tapa ilmaista, että syöminen pitää lopettaa. Kylläisyys syntyy toisaalta mahalaukun venymisestä ja toisaalta ravintoaineiden vapautumisen aikaansaamasta kylläisyyshormonien erittymisestä vereen.
Sairaudet.
Merkittäviä, arkipäivän toimintoja haittaavia syömiseen liittyviä psyykkisiä ongelmia kutsutaan syömishäiriöiksi. Niistä tunnetuimpia ovat anoreksia ja bulimia. Syömishäiriöt ovat leimallisesti nuorten tyttöjen ja naisten ongelmia, vaikka niistä kärsivät toisinaan myös miespuoliset henkilöt.
Glysiini

Glysiini (C2H5NO2) eli 2-aminoetaanihappo tai 2-aminoetikkahappo on yksi geneettisen koodin 20 aminohaposta. Sen sivuketju koostuu vain vetyatomista, joten se on pienin ja yksinkertaisin aminohappo. Glysiini ei ole myöskään stereoisomerinen. Glysiinin suhteellinen tiheys on 1,595 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 56-40-6. Glysiinin liukoisuus veteen 25 °C:n lämpötilassa on 25 g/100 ml. Sen isoelektrinen piste on 6,06. Glysiiniä käytetään elintarvikkeissa aromivahventeena, happamuudensäätöaineena ja kantaja-aineena E-koodilla E640.
Glysiinin pienuus lisää proteiiniketjun taipuisuutta. Glysiini on pooliton, varaukseton ja neutraali sekä heikosti vesihakuinen. Glysiini on proteiiniketjuissa yleinen ja sen geneettinen koodi on GGU, GGC, GGA ja GGG.
Glysiini esiintyy normaali-ilmanpaineessa kolmena eri polymorfina: γ-, α- ja β-glysiininä. Polymorfia perustuu eroihin kiteiden kidehiloissa ja niihin sijoittuneiden molekyylien sidosten kulmissa. Glysiinin tapauksessa eroja on sekä kidehilojen rakenteessa (γ- ja α-muoto) että sidosten välisissä kulmissa (α- ja β-muoto). Glysiinin α-muodon kidejärjestelmä on monokliininen ja sen Bravais’n hila on yksinkertainen ja monokliininen. β-glysiinin Bravais’n hila on myös yksinkertainen ja monokliininen. γ-glysiinin kidejärjestelmä ja Bravais’n hila puolestaan ovat heksagoniset.
Fysiologinen merkitys.
Glysiini on keskushermoston rajoittava eli inhibitorinen hermovälittäjäaine erityisesti selkäytimessä. Kun glysiinireseptorit aktivoituvat, kloori-ionit virtaavat hermosoluun, jolloin solu hyperpolarisoituu ja aktiopotentiaalin synty vaikeutuu. Lihaskouristuksia aiheuttava strykniini toimii estämällä näiden glysiinireseptorien toiminnan. Glysiini on myös glutamiinihapon ko-agonisti NMDA-reseptoreiden aktivoinnissa.
Glysiini ei ole välttämätön aminohappo eli elimistö pystyy valmistamaan sitä muista molekyyleistä.
Colombo

Colombo (, ) on Sri Lankan suurin kaupunki ja maan kulttuurin ja talouden tärkein kaupunki. Maan virallinen pääkaupunki on kaupungin eteläpuolella sijaitseva Sri Jayewardenepura (Kotte), vaikka Colomboa voidaan pitää käytännössä pääkaupunkina. Colombon asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 642 163. Arvio vuodelle 2010 on 685 246. Suurkaupunkialueella asuu 2,6 miljoonaa henkeä.
Kaupungin nimi tulee singaleesinkielisestä nimestä "Kola-amba-thota", joka tarkoittaa mangosatamaa. Portugalilaiset muunsivat sen nykymuotoonsa Kristoffer Kolumbuksen mukaan.
Colombon nähtävyyksiin kuuluvat siirtomaa-aikainen linnoitus, Wolvendaalin kirkko, Kelaniya Raja Maha Viharan buddhalainen temppeli, hindutemppelit, kansallismuseo, puisto ja eläintarha. 
Colombosta on junayhteys saaren muihin merkittäviin kaupunkeihin. Sitä palvelee Katunayaken kansainvälinen lentoasema sekä kotimaan lentoihin keskittyvä Ratmalanan lentoasema.
Maantiede ja ilmasto.
Colombo sijaitsee saaren länsirannikolla, Kelani-joen eteläpuolella. Se on Sri Lankan tärkein satamakaupunki.
Vanhimmat kaupunginosat ovat nimeltään Fort (linnoitus) ja Pettah (se-mikä-ei-ole-linnoituksessa). Beira-järven eteläpuolnen Cinnamon Gardens on entistä kanelinkasvatusaluetta, josta on tullut asuntoalue.
Colombossa on kuumaa koko vuoden, keskimääräinen ylin lämpötila on 30 asteen vaiheilla, lämpimin kuukausi on tammikuu ja viilein syyskuu. Kuiva kausi ajoittuu tammi-helmikuuhun, eniten sadetta saadaan toukokuussa ja lokakuussa.
Historia.
Colombon sataman kautta on kulkenut kauppareitti Aasiasta Eurooppaan 400-luvulta alkaen. Sitä hyödynsivät arabit, portugalilaiset ja hollantilaiset, jotka kasvattivat lähistöllä kanelia. Kun britit ottivat Ceylonin saaren haltuunsa 1815, Colombosta tuli sen pääkaupunki.
Nykyinen kaupunkikuva muodostui 1870-luvulla, kun satamaan rakennettiin suuret aallonmurtajat, ja Fortin linnake erotettiin mantereesta päästämällä vettä Fortin ja Pettahin välisille kosteikkoalueelle.
Kun Sri Lanka itsenäistyi vuonna 1948, britit luovuttivat kaupungin uudelle hallinnolle rauhanomaisesti. Uusi parlamenttitalo valmistui Colombon kaukaiseen lähiöön nimeltään Sri Jayawardenepura-Kotte vuonna 1982. 
Tamilitiikerien iskut 1990-luvulla aiheuttivat kaupungin liike-elämän hiljenemistä, mutta rauhan myötä yritykset palaavat alueelle.
Abdul Aziz Saud Al-Babtain

Abdul Aziz Saud Al-Babtain (1936 – 15. joulukuuta 2023) oli kuwaitilainen liikemies, runoilija ja lahjoittaja. Hän toimi kahden perustamansa kulttuurisäätiön johtotehtävissä ja vaikutti näin merkittävästi Kuwaitin ja arabimaailman kulttuurissa. Lisäksi hän julkaisi kolme omaa "diwan"-runokokoelmaa.
Abdul Aziz Saud Al-Babtain harjoitti hyväntekeväisyyttä säätiötoiminnan välityksellä muun muassa jakamalla nuorille opiskelijoille joka vuosi noin 1 500 stipendiä. Hänen lahjoitustensa ansiosta Kuwaitiin on perustettu myös suuri kirjasto. 
Al-Babtain kävi Suomessa 2005 osallistuakseen Lahden kirjailijakokoukseen. Saman vierailun aikana hän lahjoitti 300 kappaleen erän "Selected Poems" -runoteostaan Helsingin Sanomatorilla.
Taulumäen kirkko

Taulumäen kirkko on Jyväskylän seurakunnan pääkirkko, joka sijaitsee Jyväskylässä Taulumäen kaupunginosassa. Vuonna 1929 valmistuneen kirkon on suunnitellut arkkitehti Elsi Borg. Maisemallisesti hallitsevalla paikalla Rajakadun päässä sijaitseva, kauniisti säilynyt ja huolellisesti kunnostettu Taulumäen kirkko on 1920-luvun klassismin monumentaaliarkkitehtuurin merkittävimpiä kohteita Suomessa. 
Historia.
Ensimmäinen Taulumäen kirkko valmistui yliarkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin suunnittelemana vuonna 1885. Se tuhoutui tulipalossa 27. tammikuuta 1918 juuri sisällissodan alkaessa, mutta tapauksella ei ollut yhteyttä sotatoimiin. Vanhan kirkon muistokivi sijaitsee nykyisen kirkon puistossa. Muistomerkkiin on kiinnitetty kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen tekemä pronssinen korkokuva, joka esittää palavaa kirkkoa.
Uusi kirkko rakennettiin vuosina 1928–1929 ja se vihittiin käyttöön 27. lokakuuta 1929. Kuoriseinän maalaukset ”Lapsi on meille syntynyt” ja ”Kaikki on täytetty”, alttarin yläpuolella sijaitseva seitsemän enkelin ornamenttimainen rivistö, ylimmän parven reunalle maalatut raamatulliset henkilöt, ornamentiikka ja saarnastuolin koristemaalaukset ovat taidemaalari Paavo Leinosen tekemiä. Kirkon alttaritauluna on vanhan kirkon palosta pelastettu Eero Järnefeltin maalaama alttaritaulu ”Kristus käy veden päällä” (myös ”Pietari käy yli veden”, 1892–1893). Sen alapuolella on Jonas Heiskan maalaus ”Jeesus – Hyvä paimen” (myös ”Kristus ja lampaita”, 1929).
Vaikka Taulumäen kirkko sijaitsi ennen kuntaliitosta Jyväskylän kaupungin alueella, se toimi Jyväskylän maaseurakunnan pääkirkkona. Jyväskylän kaupunki- ja maaseurakunnan yhdistyttyä vuoden 2009 alusta siitä tuli Jyväskylän seurakunnan pääkirkko. Kirkko on peruskorjattu vuonna 1996.
Alaniini

Alaniini eli 2-aminopropaanihappo on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketju muodostuu yhdestä metyyliryhmästä, joten alaniini on toiseksi pienin aminohappo. Alaniini eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1879.
Alaniini ei ole välttämätön aminohappo. Lihassolut valmistavat sitä pyruvaatista transaminaatioreaktiolla, jossa glutamiinihappo toimii typen luovuttajana. Päinvastainen reaktio tapahtuu maksassa.
Alaniinin kemiallinen kaava on C3H7NO2 ja sulamispiste noin 300 °C. Alaniinillä on optisesti aktiiviset enantiomeeriset muodot L-alaniini ja D-alaniini sekä optisesti tehoton raseeminen DL-alaniini. L-alaniinin CAS-numero on 56-41-7, D-alaniinin CAS-numero on 338-69-2 ja DL-alaniinin CAS-numero on 302-72-7. 
L-alaniinia esiintyy monissa kasveissa ja elintarvikkeissa. D-alaniini esiintyy esimerkiksi bakteerisolujen seinämissä. L-alaniinia esiintyy monissa luonnonproteiineissa, kuten silkin fibroiinissa, gelatiinissa ja maissin prolamiinissä tseiinissä, joista sitä saadaan hydrolyysillä.
Alaniinia koodaavat lähetti-RNA:ssa yhdistelmät GUU, GUC, GUA ja GUG.
Alaniinillä on myös isomeeri 3-aminopropaanihappo eli β-alaniini.