tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ford Telstar

Ford Telstar on Fordin vuosina 1982–1999 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka perustui koko valmistushistoriansa ajan Mazda 626 -malliin. Tämä oli seurausta Fordin ostettua 25 prosentin osuuden Mazdasta vuonna 1979. Telstaria ei myyty lainkaan Euroopan tai Pohjois-Amerikan markkinoilla. Australiassa se korvasi Ford Cortinan. Telstarin seuraajaksi tuli Ford Mondeo.
Ford Telstar AR, AS (1982–1987).
Ensimmäisen sukupolven Telstar esiteltiin vuonna 1982 korvaamaan Ford Cortina. Väliaikaisesti Cortinan korvaajana oli toiminut pienempi Ford Meteor. Telstar oli saatavana neliovisena sedanina tai viisiovisena hatchbackina.
Vuoden 1985 pienen kasvojenkohotuksen yhteydessä koritunnukseksi vaihtui AS.
Ford Telstar AT, AV (1987–1992).
Toisen sukupolven Telstar esiteltiin vuonna 1987. Uutena korimallina oli viisiovinen farmari.
Vuoden 1990 alussa Telstar sai uuden etusäleikön ja takavaloja uudistettiin. Uudistuksen yhteydessä koritunnukseksi vaihtui AV.
Ford Telstar AX, AY (1991–1997).
Kolmannen sukupolven Telstar esiteltiin vuoden 1991 lopussa. Siitä ei tullut lainkaan farmarimallia, vaan edellisen sukupolven farmari pysyi uuden mallin rinnalla aina vuoteen 1997 saakka.
Vuonna 1994 malli sai pienen kasvojenkohotuksen, jolloin koritunnukseksi vaihtui AY. Seuraavana vuonna Telstarin myynti loppui Australiassa korvaavan Ford Mondeon tultua siellä markkinoille. 
Ford Telstar II (1994–1997).
Vain Japanissa myytiin kolmannen sukupolven Telstarin kanssa rinnakkain Telstar II -nimistä mallia, joka perustui Mazda Capellaan. 
Ford Telstar GF (1997–1999).
Viidennen sukupolven Telstar esiteltiin vuonna 1997. Sitä myytiin vain Japanissa, sillä Ford Mondeo oli tullut markkinoille useimmissa maissa, joissa Telstar oli kuulunut mallistoon.
Ford Tempo

Ford Tempo on Fordin vuosina 1983–1994 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Ford Fairmontin. Se perustuu tekniikaltaan pohjoisamerikkalaiseen Ford Escortiin. Tempon ylellisempi sisarmalli oli nimeltään Mercury Topaz. Mallin seuraajaksi tuli Ford Contour.
Ford Tempo I (1983–1987).
Ensimmäisen sukupolven Tempo esiteltiin vuonna 1983. Etuvetoisuutensa ansiosta autossa oli suuremmat sisätilat kuin takavetoisessa edeltäjässään Fairmontissa, vaikka ulkomitoiltaan Tempo olikin pienempi. Muotoilultaan malli edusti Fordin uutta tyylisuuntaa, joka näkyi myös myöhemmin esitellyssä Ford Tauruksessa.
Vuonna 1986 Tempoa uudistettiin keulan ja perän osalta muun muassa uusin ajovaloumpioin. Mallivalikoimaa täydennettiin nelivetoisella versiolla. 
Ford Tempo II (1988–1994).
Toisen sukupolven Tempo esiteltiin vuonna 1988. Autoa oli päällisin puolin uudistettu, mutta se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin alkuperäinen malli.
Nelivetoinen versio poistui mallivuoden 1991 valikoimasta. Vuonna 1992 Tempo sai uuden etusäleikön sekä korinväriset puskurit ja kylkilistat.
Chevrolet Cavalier (2016)

Chevrolet Cavalier on Chevroletin vuodesta 2016 lähtien valmistama keskiluokan neliovinen sedan, jota myydään Kiinassa ja Meksikossa. Se esiteltiin Chengdun autonäyttelyssä syksyllä 2016. Auto perustuu samalle General Motorsin Delta II -pohjalevylle kuin esimerkiksi ensimmäisen sukupolven Chevrolet Cruze.
Cavalierissa on 1,5-litrainen (113 hv) bensiinimoottori ja viisivaihteinen manuaalivaihteisto tai kuusiportainen automaattivaihteisto.
Kirjeshakin Suomen-mestaruus

Kirjeshakin Suomen-mestaruus on kilpailu, jossa pelataan kirješakin Suomen mestaruudesta. Turnauksia on järjestetty vuodesta 1951 lähtien.
Kisan historiaa.
Alkuaikoina pelien siirrot välitettiin lähettämällä kirje postissa vastapelaajalle. Ensimmäisen, mutta tuolloin vielä epävirallisen Suomen mestaruuden (vuosina 1944–1946) voitti Eino Heilimo. Virallisia mestaruusturnauksia on pelattu 1950-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen virallisen mestaruusturnauksen voittaja oli Antti G. Ojanen vuonna 1951. Viimeinen perinteisesti kirjeiden välityksellä pelattu turnaus päättyi 2007 ja sen voitti Pauli Aulaskari.
Vuosina 2002–2007 perinteisen turnausmuodon rinnalla kilpailtiin sähköpostitse pelattavan SM-turnauksen mestaruudesta. Ensimmäisen sähköpostitse pelatun turnauksen voitti Pertti Peuraniemi. Vuodesta 2008 alkaen turnaukset on pelattu kansainvälisen kirješakkiliiton (ICCF) palvelinta käyttämällä. Vuonna 2016 kilpailtiin Suomen mestaruudesta jo 66. kerran. Eniten mitaleita vuoteen 2008 mennessä oli voittanut Bo Jäderholm (5 kultaa, 2 hopeaa ja yksi pronssi). Yksi voitoista oli jaettu mestaruus.
Yleisen sarjan Suomen mestaruuden ohella pelataan myös naisten ja veteraanien SM-turnauksia. 
Kirješakin Suomen mestarit.
Kirješakin Suomen mestaruuden ovat voittaneet:
Sähköpostin välityksellä pelattujen SM-turnausten voittajat:
Palvelimella pelattujen SM-turnausten voittajat vuodesta 2008:
Mestarien liigan kauden 2018–2019 lohkovaihe

Mestarien liigan kauden 2018–2019 lohkovaihe alkoi 18. syyskuuta ja päättyy 12. joulukuuta 2018.
Joukkueet.
Lohkovaiheen arvontatilaisuus pidettiin 30. elokuuta 2018 Monacossa. Joukkueet oli jaettu neljään samansuuruiseen arvontakoriin seuraavin perustein:
Samoista maista olevia joukkueita ei voi arpoa samaan lohkoon. Yhdellä ottelukierroksella on kaksi ottelupäivää, joista toisena pelaavat lohkojen A–D joukkueet ja toisena lohkojen E–H joukkueet. 17. heinäkuuta 2014 UEFA:n hätäpaneelin pitämässä kokouksessa päätettiin, että venäläisiä eikä ukrainalaisia joukkueita voida arpoa samaan alkulohkoon maiden välisen poliittisesti epävakaan tilanteen johdosta.
Seuraavat 32 joukkuetta selviytyivät lohkovaiheeseen:
Lohkot.
Joukkueet jaetaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon, joissa lohkojen joukkueet pelaavat toisiaan vastaan koti- ja vierasottelun. Jokaisen lohkon kaksi parasta pääsevät pudotuspelien neljännesvälieriin. Lohkon kolmanneksi sijoittuvat pääsevät Eurooppa-liigan kauden 2018–2019 ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle ja neljänneksi sijoittuvat putoavat pois.
Jos lohkoissa päädytään tasapisteisiin, lohkosijoitukset ratkaistaan seuraavasti:
Olavi Lampela

Olavi Lampela (8. syyskuuta 1919 Siikainen – 18. huhtikuuta 1976 Pori) oli suomalainen shakinpelaaja. Hän on pelannut sekä lähishakkia että kirjeshakkia. Lampela voitti kirjeshakin suomenmestaruuden vuonna 1971.
Shakkiura.
Lampela oli lähishakissa I luokan pelaaja. Hän voitti Porin mestaruuden 1950 ja Satakunnan mestaruuden vuonna 1953. Vuodesta 1958 lähtien Lampela pelasi kirjeshakkia. Sen jälkeen lähishakin pelaaminen alkoi vähentyä. Kirjepelaajana Lampela osallistui useisiin suomalaisiin arvokisoihin ja maaotteluihin. 
Kirjeshakin SM-turnaukset.
Olavi Lampela osallistui useita kertoja kirjeshakin SM-kisoihin. Hän on vuonna 2008 julkaistussa mitalitilastossa eräs eniten mitaleita kirjepelin SM-turnauksista keränneitä pelaajia (yksi kulta ja kolme pronssia). Ensimmäisen pronssimitalin Lampela voitti vuoden 1964 SM-turnauksessa, jossa hän jakoi 2. sijaa. Hän jakoi jälleen 2. sijaa vuoden 1965 SM-turnauksessa, mutta vertailun ansiosta jälleen sai pronssimitalin. Kolmannen pronssimitalin Lampela voitti 1967. 
Vuonna 1966 kirjeshakin SM-turnaukseen osallistui 14 pelaajaa. Siihen osallistui muutamia tulevia suomalaisia huippupelaajia. Näistä voidaan mainita kirjeshakin suurmestarin tittelin vuonna 1980 saanut Pentti Palmo sekä kirjeshakin kansainväliset mestarit Reino Miettinen (KKvM 1975) ja Pauli Hietanen (KKvM 2000). Mestaruuden voitti Järvenpään Shakkikerhoa (JärvSK) edustanut shakkimestari Leo Hällström. Lampela sijoittui seitsemänneksi.
Olavi Lampela voitti kirjeshakin Suomen mestaruuden vuonna 1971. Kirjeshakin järjestyksessään 15. SM-turnaus käynnistyi 21. syyskuuta 1970. Alun perin se oli järjestyksessä 10. SM-turnaus, mutta nykyisin viisi epävirallista SM-turnausta tunnustetaan virallisiksi mestaruuskisoiksi. 15. SM-turnaukseen osallistui 12 pelaajaa: Lampelan lisäksi kisassa pelasivat Matti Uitto, Allan Kiviaho, Armas Björkvist, Günter Hesse, Erkki Aaltio, Veli-Matti Huuskonen, Arvo Kaasalainen, Matti Piuva, Göran Lågland, Olav Harald sekä Unto Venäläinen. Näistä Kiviaho (vuonna 1960), Piuva (1974) ja Venäläinen (1967) ovat lähishakissa saaneet shakkimestarin arvon. 
Vuoden 1972 SM-turnaus oli erittäin tiukka. Olavi Lampela keräsi yhtä paljon pisteitä kuin kisan voittaja, mutta jäi vertailulla 4. sijalle. Mestaruuden voitti Unto Venäläinen.
Jayna Hefford

Jayna Hefford (s. 14. toukokuuta 1977 Trenton, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan maajoukkueessa viisissä olympialaisissa ja voitti niissä neljä kultaa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi 12 kertaa ja voitti niissä seitsemän kultamitalia. Vuosien 2004 ja 2005 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi. Kaikkiaan hän pelasi maajoukkueessa 267 ottelua ja teki niissä 157 maalia sekä keräsi kaikkiaan 291 tehopistettä.
Hefford edusti seuratasolla Brampton Thunderia. Hänen kunniakseen jääkiekkoliiga CWHL on kaudesta 2015–2016 lähtien jakanut Jayna Hefford Trophyn pelaajien valitsemalle liigan arvokkaimmalle pelaajalle. Vuonna 2018 Hefford nimettiin Hockey Hall of Fameen.
Maeldun

Maeldun (myös Maeldúin tai Mael Dúin) on irlantilaiseen kansanperinteeseen kuuluvan immramm-tarinan ("matkakertomus") sankari. Tarinan nimi on "Immram Curaig Mael Dúin".
Maeldunin äiti oli nunna, jonka aransaarelainen ylimys Ailill raiskasi. Myöhemmin merirosvot surmasivat Ailillin. Maeldun päättää lähteä purjehdusmatkalle, kun druidi on neuvonut häntä etsimään isänsä surmaajan. Maeldun näkee tappajan ensimmäisellä saarella, jota hän ja matkakumppaninsa lähestyvät, mutta myrsky työntää heidät takaisin merelle. He viettävät merillä kolme vuotta ja seitsemän kuukautta. Matkallaan he kohtaavat monia ihmeitä, ja Maeldun vierailee 31 saarella.
Joillakin saarilla on outoja olentoja, yhdellä saarella esimerkiksi muurahaiset ovat varsan kokoisia. Toiset saaret taas ovat hyvin jäsentyneitä. Eräs saari on jakautunut mustaan ja valkeaan osaan, jossa kaikki valkoinen muuttuu mustaksi yhdellä puolella ja toisin päin. Eräällä toisella saarella aidat jakavat saaren aristokraattisen hierarkian perusteella. Naisten saarelta matkamiesten on vaikeaa päästä pois. Saaren kuningatar heitää lankakerän veneeseen, aina kun se on lähdössä, ja joka kerta kun he sieppaavat kerän, heidän on jäätävä saarelle kolmeksi kuukaudeksi. Viimein he katkaisevat kerän sieppaavan miehen käden poikki ja pääsevät pakoon. Toiseksi viimeisellä saarella Maeldun kumppaneineen kohtaa munkin, joka aikoinaan ryösti aarteet kirkoltaan ja vietiin kallioiselle saarelle. Siellä munkki kuitenkin saa kuin ihmeen kautta ruokaa. Munkki neuvoo Maeldunia tekemään sovinnon isänsä tappajan kanssa. Viimeinen saari onkin heidän näkemänsä ensimmäinen saari ja täällä sovitus tapahtuu.
Caroline Ouellette

Caroline Ouellette (s. 25. toukokuuta 1979 Montreal, Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Kanadan maajoukkueessa neljissä olympialaisissa ja voitti joka kerta kultaa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi 12 kertaa ja voitti niissä kuusi kultamitalia. Vuoden 2012 MM-kilpailuissa hän teki loppuottelussa mestaruuden Kanadalle tuoneen jatkoaikamaalin.
Ouellette edusti CWHL-liigassa Montreal Starsia, joka myöhemmin muutti nimekseen Montreal Canadiennes. Hänet valittiin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi vuosina 2009 ja 2011. Hänen joukkueensa voitti Clarkson Cupin vuosina 2009, 2011, 2012 ja 2017.
Péter Zwack

Péter Zwack (21. toukokuuta 1927, Budapest – 5. elokuuta 2012, Venturina Terme) oli unkarilainen liikemies ja diplomaatti. Hänet tunnetaan etenkin Unicum-merkkisen alkoholijuomatehtaan johtajana. Zwack oli Unkarin Yhdysvaltain suurlähettiläs vuosina 1990–1991.
Elämä.
Péter Zwack syntyi Budapestissä vuonna 1927. Zwackin suku on pyörittänyt Unicum-juoman tehdasta Budapestissä 1800-luvulta saakka. Toisen maailmansodan jälkeinen kommunistihallinto alkoi kansallistamaan maan yrityksiä ja Unicumia johtanutta Péter Zwackin isää János Zwackia vastaan langetettiin valtionpetostuomio. Koko perhettä uhkasi pakkotyöleirituomio.
János piilotti poikansa, Péterin, yhteen jugoslavialaiseen tavarajunaan, mutta itse hän ei enää päässyt kyytiin. Saavuttuaan Länsi-Jugoslaviaan nuori Péter joutui kävelemään Italian rajalle asti, mistä hän pääsi Triesteen. János lahjoi erään neuvostokuorma-autokuljettajan, joka suostui kuljettamaan hänet tyhjässä öljytynnyrissä pois Unkarista. Jánoksella ei ollut rahaa mukana, ainoastaan henkilöpaperit ja Unicumin resepti takin taskussa. János tapasi poikansa myöhemmin Italiassa ja ennen heidän muuttoa Yhdysvaltoihin, hän teki sopimuksen perheen italialaisen ystävän kanssa, että oikeaa Zwack Unicumia alettaisiin valmistaa Italiassa, mutta ainoastaan Zwackien toimittamilla yrteillä. Tästä lähtien oli kahdenlaista Unicumia: Unkarin valtion Unicum, sekä aito ja perinteinen Zwack Unicum.
Péter Zwack palasi vuonna 1970 Italiaan ja alkoi johtaa Zwack Unicumia.
1980-luvun loppupuolella, sosialistisen ilmapiirin vapautuessaan Péter Zwack pääsi aloittamaan neuvottelut Unkarin valtion kanssa alkuperäisen Budapestissä sijaitsevan Unicum-tehtaan takaisinlunastamisesta. Kauppaan päästiin vuonna 1988 ja virallisesti 10. heinäkuuta 1989 Zwack Unicum Budapest -yhtiö jälleenperustettiin ja Unicumin valmistus palasi takaisin Unkariin. Tuolloin sen alkupääoma oli 60 miljoonaa forintia (siihen aikaan noin 1,7 miljoonaa markkaa), josta Unkarin valtio omisti 50 prosenttia ja Péter Zwack sekä Emil Underberg 50 prosenttia. Vuoteen 1990 asti sekä Unkarin valtion että Zwackin Unicumia oli saatavilla yhtäaikaisesti.
Péter Zwack nimettiin Unkarin Washingtonin-suurlähettilääksi vuonna 1990 ja tämän vuoksi hän joutui luopumaan Yhdysvaltain kansalaisuudestaan. Toimiessaan suurlähettiläänä hänelle myönnettiin George Washington -palkinto kahden maan suhteiden edistämisestä. Péter Zwack ajautui kuitenkin erimielisyyksiin silloisen Unkarin ulkoministerin Géza Jeszenszkyn kanssa ja vuonna 1991 hänet erotettiin tehtävästään. 
Péter toimi 1994–1998 sekä vuonna 2002 kansanedustajana Unkarin parlamentissa.
Péter Zwack kuoli 85-vuotiaana Italiassa 5. elokuuta 2012.
Artina 29

Artina 29 ja Artina 291 ovat 1980-luvun lopussa ja 1990-luvulla valmistettuja suomalaisia purjeveneitä. Veneen on suunnitellut Hans Groop ja sitä valmisti aluksi Artekno Oy Kangasalla. Artekno Oy:ltä hankituista Artina 29 -veneen muoteista valmistettiin 1990-luvun puolivälin tienoilla Siuntiolaisen Swing Yachts Ltd Oy:n toimesta Swing 291 -purjevenettä, jota kutsutaan myös nimellä Artina 291.
Artina 29:n suunnittelun lähtökohtana oli luoda avomerikelpoinen, hyvin purjehtiva ja urheilullinen matka- ja perhevene. Veneen oli määrä tarjota mukavat lomanviettotilat neljälle henkilölle. Ensimmäiset piirustukset valmistuivat 1988. Artina 29 oli ensimmäinen Hans Groopin tietokoneavusteisesti suunnittelema vene.
Swing/Artina 291 eroaa Artina 29:stä uimatason ja sisustan yksityiskohtien osalta. Swing 291:n uimataso suunniteltiin uudelleen ja se on tyylikkäästi porrastettu ja suurella ankkurikotelolla varustettu. Sisustaa on muotoiltu uudelleen pyöreämmillä yksityiskohdilla ja WC:n istuin on käännetty veneen kulkusuunnan mukaiseksi käytettävyyden parantamiseksi. 
Veneen rakenne.
Artina 29:n tukeva runko on kerrosrakenteinen ja kevlarkuidulla vahvistettu. Veneen pohja on umpilaminaattia ja kyljissä on 15 mm balsakerrosrakenne. Veneen kansilaminaatin väliaineena on Divinycell -matto ja laipiot on laminoitu kiinni runkoon. Artina 29:n eväköli on valmistettu lyijystä, ja sen alaosassa on pienet siivekkeet vähentämässä kärkipyörrettä ja lisäämässä kölin oikaisuvoimaa. Kölin kiinnitys on hoidettu yhdeksällä 16mm haponkestävällä pultilla. Veneen peräsin on elliptinen ja sen edessä on skeg tukemassa peräsintä ja antamassa veneelle suuntavakautta. Pinnaohjaus kuului veneen vakiovarustukseen, mutta rattiohjaus voitiin asentaa lisävarusteena. Artina 29:n avotilaan mahtuu 6 henkilöä. Istuinlaatikon reunat ovat istuinmukavuuden kannalta matalahkot. Avotilan penkit, lattia sekä uimataso ovat teak-päällysteisiä. 
Veneessä on makuupaikat viidelle aikuiselle ja yhdelle pienehkölle lapselle. 
Purjehdusominaisuudet.
Vene-lehden testeissä niin Artina 29 kuin Artina/Swing 291 kuvataan mukavaksi ja helposti hallittavaksi veneeksi. Venettä kehutaan ketteräksi, vaikkakin hieman raskaan tuntuiseksi. Lateraalitasapainon mainitaan olevan erittäin hyvä.
Veneen LYS-luku on 1.12.
Lähteet.
Kari Wilén: "Uusi eurokoko. Artina29, Dehler 28, First 285, Gib´sea 282 ja Guyline 822". Vene 2/1989
Kari Wilén ja Kamu Stråhlmann: "Artina 291, Kesytetty eurovene". Vene 6/1995
Kauhanen, Ilpo: "Hans Groop, suomalainen venesuunnittelija - H-veneestä Kultapokaaliin". Moreeni, Vantaa, 2012
Pakaslahti

Pakaslahti on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Valtuustoaloite

Valtuustoaloite (kuntalaissa "valtuutetun aloite") on kunnanvaltuutetun tekemä aloite, joka esitetään kunnanvaltuuston kokouksessa. 
Valtuustoaloitteiden käsittelystä ei säädetä kuntalaissa. Sen sijaan kuntalaki edellyttää, että kunnan hallintosäännössä on päätettävä, miten valtuutettujen aloitteet on käsiteltävä. Kunta voi siis rajoittaa valtuutettujen aloiteoikeutta. Kuntalaisen aloiteoikeus perustuu vahvemmin kuntalakiin, mutta kuntalaisaloitteenkin käsittelystä säädetään kunnan hallintosäännössä.
Kuntaliiton julkaisemassa hallintosäännön mallipohjassa suositellaan, että valtuustoaloite lähetetään kunnanhallituksen käsiteltäväksi. Asiasta voidaan käydä lähetekeskustelu valtuustossa. Kuntaliiton mallipohjassa myös esitetään, että kunnanhallituksen tulee vuosittain esittää luettelo valtuustoaloitteista, joita ei ole edellisen vuoden aikana käsitelty loppuun. Valtuusto voi todeta, mitkä aloitteista on käsitelty loppuun.
Grönstrand

Grönstrand on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
John E. Amos Power Plant

John E. Amos Power Plant on kivihiiltä käyttävä voimalaitos Putnamin piirikunnassa Yhdysvaltain Länsi-Virginiassa. Sen omistaa Appalachian Power, joka on American Electric Powerin tytäryhtiö. Sen kapasiteetti on 2 933MW.
AEP teki sopimuksen kansalaisjärjestöjen kanssa voimalan saasteiden vähentämisestä. Järjestöjen tekemän selvityksen mukaan AEP:n kolmen hiilivoimalan, joista yksi on John E. Amos Power Plant, läheisiin vesistöihin laskemat päästöt ylittivät Clean Water Act -lain maksimit. AEP lupasi laskea saastemäärät lain mukaiselle tasolle kesäkuun 2015 loppuun mennessä.
Tuvan kansantasavalta

Tuvan kansantasavalta tai Tannu Tuvan kansantasavalta (, IPA ) oli osittain tunnustettu valtio entisen Venäjän keisarikunnan Tuvan protektoraatin alueella. Neuvostoliitto ja Mongolian kansantasavalta olivat ainoat valtiot, jotka tunnustivat Tuvan itsenäisyyden. 
Nykyään Tuva on osa Venäjää.
Historia.
Ennen kuin Venäjän keisarikunta liitti Tuvan itseensä, alue oli osa Mongoliaa, joka taas oli osa Qing-dynastiaa, josta Tuva julistautui itsenäiseksi ensimmäisen kerran vuonna 1912.
Venäjän vallankumouksen ajan kaaos antoi tuvalaisille mahdollisuuden julistaa maansa itsenäiseksi. 4. elokuuta 1921 bolševikit perustivat Tuvan kansantasavallan, josta käytettiin nimeä Tannu Tuva vuoteen 1926 saakka. 
Pääkaupunki Hem-Beldir nimettiin uudelleen Kyzyliksi. Neuvostoliiton ja Mongolian kansantasavallan välinen sopimus vuonna 1926 vahvisti valtion itsenäisyyden. Vaikka muut valtiot eivät tunnustaneet sen itsenäisyyttä, se näkyi Yhdysvalloissa valmistetuissa kartoissa ja karttapalloissa.
Tuvan ensimmäinen pääministeri oli Donduk Kuular. Hän teki buddhalaisuudesta valtion virallisen uskonnon ja yritti vähentää Venäjältä tulleiden uudisasukkaiden ja propagandan määrää. Neuvostoliitto huolestui muutoksista, ja vuonna 1929 Kuular pidätettiin ja teloitettiin Tuvan vallankaappauksen aikana. 
Vallankaappauksen jälkeen uusi hallitus yritti tuhota buddhalaisuuden ja šamanismin Tuvassa Stalinin rohkaisemana. 
Toinen maailmansota.
Tuvan sanotaan liittyneen toiseen maailmansotaan Neuvostoliiton kanssa 22. tai 25. kesäkuuta 1941, mutta asiasta ei olla varmoja. Joka tapauksessa Tuvasta tulleet vapaaehtoiset auttoivat Neuvostoliittoa sodassa akselivaltoja vastaan. 
11. lokakuuta 1944 Tuvan pienen huralin pyynnön jälkeen Tuva liitettiin Neuvostoliittoon autonomisena alueena. Saltšak Toka sai Tuvan kommunistisen puolueen ensimmäisen sihteerin tittelin. Ennen Neuvostoliittoon liittymistä Saltšakin vaimo, Hertek Antšimaa-Toka, toimi Tuvan valtionpäämiehenä eli pienen huralin presidiumin puheenjohtajana. Tästä syystä Tuvan kansantasavallan voidaan katsoa olevan ensimmäinen valtio, jonka valtionpäämiehenä toimi nainen, joka valittiin toimeen vaaleilla.
Tuva oli autonominen tasavalta vuoden 1961 lokakuusta vuoteen 1992. Neuvostoliiton hajoamisprosessin alettua Tuvan ASNT julistautui Tuvan tasavallaksi vuonna 1991. Samoihin aikoihin Tuvassa esiintyi kansallismielisiä itsenäistymispyrkimyksiä. Tuvan tasavalta jäi kuitenkin Venäjän federaation yhteyteen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen venäläistä väestöä on muuttanut runsaasti pois Tuvasta.
Marshall Ashmun Upson

Marshall Ashmun Upson (23. marraskuuta 1828 – 6. lokakuuta 1894) oli yhdysvaltalainen journalisti, postimestari ja kirjailija. Hän oli Pat Garrettin kirjan "An Authentic Life of Billy the Kid" (1882) pääasiallinen kirjoittaja.
Marshall Ashmun Upson työskenteli reportterina muutamille newyorkilaisille sanomalehdille, hankki mainetta "Cincinnati Enquirer" -nimisessä lehdessä ja perusti "Leavenworth Heraldin". Sen jälkeen hän matkusti läntisten osavaltioiden läpi. Hän sai töitä Coloradossa, Utahissa, Kansasissa ja Intiaaniterritoriossa. Hän omisti pienen sanomalehden Missourissa ja osti osan "Mesilla Newsistä". Välillä hän työskenteli opettajana tai konttoristina. Vuonna 1876 Upson tutustui Van C. Smithiin, joka oli karjatilan omistaja ja uhkapeluri. Hän oli Smithin omistaman kaupan johtaja. Lopulta Upson toimi maanviljelijänä, postimestarina, rauhantuomarina ja julkisena notaarina. 
Lincolnin piirikunnan sodan (1878–1881) aikana ”Ash” Upson oli Roswellin postimestari. Hän tutustui Pat Garrettiin vuonna 1879 Roswellissa. Upson tunsi Billy the Kidin, vaikka tuskin kovin läheisesti. Garrett ampui Billy the Kidin heinäkuussa 1881, ja Upson muutti asumaan Garrettin karjatilalle elokuussa 1881. 
Garrett päätti kirjoittaa oman kertomuksen Billy the Kidistä ja pyysi Upsonia kirjansa haamukirjoittajaksi. Maalis- tai huhtikuussa 1882 ilmestyi Upsonin ja Garrettin yhteistyönä "An Authentic Life of Billy the Kid". 
Ash Upson kuoli Uvaldessa Garrettin tilalla lokakuussa 1894.
Camphin-en-Pévèle

Camphin-en-Pévèle on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Belgian rajalla noin 20 kilometriä Lillestä itään.
Urheilu.
Kunnan läpi kulkee polkupyöräkilpailu Pariisi–Roubaix reitti ja siihen kuuluvat kaksi mukulakivikatuosuutta. Kokonaan kunnan alueella kulkeva osuus tunnetaan nimillä "Pavé de Camphin-en-Pévèle" tai "Pavé de la Justice", sekä osittain kunnan alueella kulkeva osuus tunnetaan nimillä "Carrefour de l'Arbre" tai "Pavé de Luchin".
Jalkapalloseura Lille OSC:lla on Camphin-en-Pévèlessä suurikokoinen harjoituskeskus Domaine de Luchin.
Civita di Bagnoregio

Civita di Bagnoregio on Bagnoregion kunnan frazione. Se sijaitsee Keski-Italiassa Latiumin alueella Bolsenanjärven ja Tiberin jokilaakson välissä. Etruskien perustama Civita tunnetaan myös kaupunkina, joka tekee kuolemaa, "La cittâ che muore".
Maantiede.
Civita di Bagnoregio erottuu selkeästi ympäristöstään. Se on rakennettu 443 metriä korkealle kukkulalle Rio Torbidon ja Rio Chiaron eroosiolaaksoon Bagnoregion nykyisen keskustan itäpuolelle.
Historia.
Etruskit perustivat Civita di Bagnoregion noin 500 vuotta eaa. Roomalaiset ottivat alueen hallintaansa 260-luvulla eaa., ja heidän valtakuntansa romahdettua alueen valloittivat gootit ja langobardit. Sittemmin frankkien kuningas Kaarle Suuri antoi Civitan Kirkkovaltiolle. Eroosio ja maanjäristykset heikensivät Civitan asuttavuutta, ja vuoden 1795 järistyksen jälkeen väestö muutti Rotaan, joka on Bagnoregion nykyinen keskus. 2010-luvulla Civitassa on asunut vakituisesti kymmenkunta ihmistä.
Civitan rakennuskanta periytyy lähinnä keskiajalta ja renessanssin kaudelta. Teologi Bonaventura syntyi Civitassa vuoden 1220 tienoilla.
I borghi più belli d'Italia -yhdistys on valinnut Civita di Bagnoregion yhdeksi Italian kauneimmista kylistä.
Civitassa on kuvattu useita televisio- ja elokuvatuotantoja, kuten Stenon ohjaama komedia "I due colonnelli" (1963). Suomalainen televisioelokuva "Lacrimosa" (2008) kuvattiin osittain Civitan maisemissa.
Ford Escort (Pohjois-Amerikka)

Ford Escort on Fordin vuosina 1980–2003 Pohjois-Amerikan markkinoille valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi sikäläisillä markkinoilla Ford Pinton. Pohjoisamerikkalainen malli erosi Euroopassa myytävästä Escortista.
Ford Escort I (1980–1990).
Mallin ensimmäinen sukupolvi esiteltiin syksyllä 1980. Se muistutti korin muotoilultaan eurooppalaista Escortia, mutta tekniikka oli näissä kahdessa mallissa erilaista. Escortin ylellisempi versio oli nimeltään Mercury Lynx, lisäksi mallin tekniikkaan perustui coupé-malli Ford EXP.
Ford Escort II (1990–1996).
Toisen sukupolven malli esiteltiin vuonna 1990, ja se perustui Mazdan kehittämälle pohjalevylle. Uutena korimallina oli neliovinen sedan. Aasiassa ja Australaasiassa Escortia myytiin nimellä Ford Laser. Autoa myytiin jälleen myös ylellisempänä versiona Mercury Tracer -nimisenä.
Ford Escort III (1996–2002).
Kolmannen sukupolven malli esiteltiin vuonna 1996. Ulkoisesti auto uudistui perusteellisesti, mutta se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä. Hatchback-korimallit poistuivat valikoimasta.
Ford Escort ZX2 (1997–2003).
Kolmannen sukupolven malliin perustuva kaksiovinen coupé-korinen Escort ZX2 esiteltiin vuonna 1997 korvaamaan Ford Probe. Mallin nimeksi tuli vuonna 2001 pelkkä Ford ZX2. Seuraavana vuonna uudistettiin keulan ilmettä.
Mercury Tracer

Mercury Tracer on Mercuryn vuosina 1987–1999 Pohjois-Amerikan markkinoille valmistama keskiluokan automalli, joka korvasi Mercury Lynxin.
Mercury Tracer I (1987–1989).
Ensimmäisen sukupolven Tracer on ylellisempi versio Aasiassa ja Australaasiassa myydystä Ford Laserista, joka puolestaan perustuu Mazda 323 -malliin. 
Mercury Tracer II (1990–1996).
Vuonna 1990 esitelty toisen sukupolven Tracer on pohjoisamerikkalaisen Ford Escortin ylellisempi sisarmalli. Autot perustuvat Mazdan kehittämälle pohjalevylle.
Mercury Tracer III (1996–1999).
Kolmannen sukupolven malli esiteltiin vuonna 1996. Ulkoisesti auto koki perusteellisen uudistumisen, mutta se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä.
Hem (Nord)

Hem [ɛm] on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 15 kilometriä Lillestä itään.
Nähtävyyksiä.
Kunnan nähtävyyksiä on kappeli, "Chapelle Sainte-Thérèse-de-l'Enfant-Jésus et de la Sainte-Face". Kappelin suunnitteli sveitsiläinen arkkitehti Hermann Baur vuonna 1956 tekstiiliteollisuuden suurliikemiehen Philippe Leclercqin pyynnöstä. Kappeli sisältää Alfred Manessierin lasimaalauksia sekä useita muita nykytaiteen teoksia.
John Tunstall

John Henry Tunstall (6. maaliskuuta 1853 Lontoo – 18. helmikuuta 1878 Lincoln) oli brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen kauppias ja karjatilallinen. Tunstallin murha helmikuussa 1878 käynnisti Lincolnin piirikunnan sodan New Mexicossa. 
John Tunstall syntyi Dalstonissa Hackneyn esikaupunkialueella Lontoossa. Hän työskenteli parissa yrityksessä Lontoossa, joista ensimmäisessä 15-vuotiaana. Kesällä 1869 hän teki kiertomatkan Eurooppaan.
Vuonna 1872 Tunstall lähti Victoriaan Brittiläiseen Kolumbiaan Kanadaan huolehtimaan vuonna 1868 perustetun Turner, Beeton &amp; Tunstall -nimisen perheyrityksen merentakaisesta sivuliikkeestä. Yrityksen johdossa oli Tunstallin isän kanadalainen liikekumppani John Turner. Tunstall työskenteli yrityksessä konttoristina. Tunstall oli tuottelias kirjeiden kirjoittaja. Hän kirjoitti Englantiin isälleen, joka oli hänen päärahoittajansa. Kirjeiden ja päiväkirjan ansiosta hänen elämänsä on dokumentoitu hyvin.
Tunstall oli luonteeltaan etäinen ja tärkeilevä ja teki huonon vaikutuksen kanadalaisiin. Vietettyään neljä vuotta Victoriassa hän lähti Kaliforniaan ottamaan selkoa lampaiden kasvatuksesta. Hän suostutteli isäänsä rahoittamaan hanketta. Lampaiden kasvatus ei onnistunut ja marraskuussa 1876 hän muutti New Mexicoon. 
Tunstall tapasi lakimies Alexander McSweenin Santa Fessä ja muutti Lincolniin. Hän investoi noin 15 000 dollaria (nykyrahassa noin 1,5 miljoonaa) kauppaan, karjatilaan ja muuhun yritystoimintaan. Tunstallin ja McSweenin perustaman pankin toimitusjohtaja oli John S. Chisum. 
Santa Fe Ring oli paikallinen korruptoitunut karjankasvattajien ja liikemiesten muodostama ryhmittymä. L. G. Murphy &amp; Co. ja sen seuraaja J. J. Dolan &amp; Co., joka tunnettiin nimellä ”Talo” (), olivat vuosia pitäneet otteessaan lähes kaikkia alueen rahantekohankkeita. John Tunstall, Alexander McSween ja John Chisum vastustivat Murphyn ja Dolanin ”Talon” ylivaltaa. 
Helmikuuhun 1878 mennessä molemmat osapuolet olivat levittäneet toisistaan juoruja, hyökänneet julkisesti toistensa kimppuun territorion lehdistössä ja olivat jakaneet henkilökohtaisia uhkauksia. Molemmat olivat palkanneet miehiä, jotka tunsivat aseiden käytön. Tunstall oli ottanut Rio Feliz -joen lähellä olevalle karjatilalleen työmiehiä, joista yksi oli Billy the Kid.
18. helmikuuta 1878 John Tunstall ja neljä hänen palkkalistoillaan olevaa miestä, mukaan lukien Billy the Kid, kuljettivat hevosia Lincolniin. Ruidoso Valleyssa noin kahdenkymmenen ratsastajan joukko oli heidän perässään. Joukko toimi seriffi William Bradyn valtuutuksella. William ”Buck” Morton ja Tom Hill saavuttivat Tunstallin. Morton oli James Dolanin alainen ja Hill oli ”Pojat”-nimisen () rikollisryhmän jäsen; ryhmä toimi Dolanin hyväksi. Morton ampui Tunstallin lähietäisyydeltä, Hill ampui toisen laukauksen.
Antti Aro

Antti Aro (6. helmikuuta 1952 Helsinki – 22. maaliskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Aro kävi Suomen Teatterikoulun vuosina 1970–1974. Hänet kiinnitettiin sieltä heti KOM-teatteriin neljäksi vuodeksi. Vuonna 1978 Aro pääsi töihin Turun kaupunginteatteriin. Hän näytteli välillä myös Vaasassa ja palasi Turkuun, mistä siirtyi kuudeksi vuodeksi Lahden kaupunginteatteriin vuonna 1985. KOM-teatterissa Aro näytteli muun muassa "Optimistisessa tragediassa" ja "Rouva Carrarin kivääreissä". Vaasan vuosiin kuului nimirooli Molièren Tartuffessa. Muun muassa "Kuka pelkää Virginia Woolfia" sekä Kolme sisarta olivat Turun kauden näytelmiä. Lahdessa hän alkoi esiintyi suurissa rooleissa. Aro näytteli Akustia Niskavuoren Hetassa ja pastori Salpakaria Täällä Pohjantähden alla -esityksessä. Athol Fugardin "Harold-herra ja pojat" menestyi Lahden kaupunginteatterissa ennätyksellisen pitkän ajan, peräti kolme vuotta. Helsingin kaupunginteatterissa Aro näytteli myös musikaaleissa. Näihin kuuluivat muun muassa roolit "Rosessa", West Side Storyssa ja The Sound of Musicissa. Aro tulkitsi Härkä-Heikin roolin Jussi Kylätaskun "Runarissa ja Kyllikissä". Aro näytteli kaksikin kertaa venäläisen ohjaajan Oleg Tabakovin vierailutöissä, joita olivat "Biloxi Blues" ja "Mekaaninen piano". Eri tehtävät Carin Mannheimerin kirjoittamassa "Rahalla saa"... -näytelmässä olivat Aron viimeisiä Helsingin kaupunginteatterissa. Elokuvissa Aro nähtiin muun muassa Lasse Naukkarisen ohjaamassa "Ottakaa varas kiinni" -elokuvassa sekä Timo Linnasalon Aurinkotuulessa. Aro nähtiin myös televisiossa, joista viimeiset roolit olivat TV1:n Angela ja ajan tuulet -sarjassa sekä Pelkovaarassa. Skaalan laajuus kuului Antti Aron ominaisuuksiin. Ehkä eniten kotonaan hän oli suomalaisen perusmiehen tulkkina. Katsoja saattoi kuitenkin luottaa hänen työskentelyynsä ja rooleihinsa valikoiman kaikilla osa-alueilla. Helsingin kaupunginteatteri oli vuodesta 1991 Antti Aron viimeinen vakituinen työpaikka. Hän erosi sieltä 11 vuoden jälkeen, kun ei ollut neljään vuoteen saanut teatteriltaan ainuttakaan uutta roolia.
Aro kuoli pitkään sairastettuaan Lallukan taiteilijakodissa Helsingissä vain 53 vuoden iässä.
Seo Yeong-jun

Seo Yeong-jun (s. 8. maaliskuuta 1995 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Daemyung Killer Whalesissa. Hän laukoo oikealta.
Ura.
Seuraura.
Yeong-jun muutti jo teini-ikäisenä Kanadaan, jossa hän pelasi Calgary Royalsin ja CRAA Goldin junioreissa. Hän palasi kaudeksi 2012–2013 kotimaahansa ja siirtyi Posungin joukkueeseen. Vuosina 2014–2017 Yeong-jun pelasi Korean yliopistojoukkueessa. Kesällä 2016 Yeong-jun osallistui Dallas Starsin kehitysleirille.
Lokakuussa 2017 Yeong-jun siirtyi Aasian liigan eteläkorealaisjoukkue Daemyung Killer Whalesiin. Hänen ensimmäinen ammattilaiskautensa 2017–2018 toi 16 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10, joilla Yeong-jun oli joukkueensa tehokkain puolustaja Shun Sakatan ja Ryan Caldwellin kanssa.
Maajoukkueura.
Yeong-jun edusti Etelä-Koreaa Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2018 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja Etelä-Korean historian ensimmäiseen sarjanousuun MM-kilpailujen pääsarjatasolle. Yeong-jun pelasi myös Aasian talvikisoissa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa.
Yeong-jun pelasi myös alle 20-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän toimi Etelä-Korean varakapteenina ja voitti pronssia. Yeong-jun jakoi kahdella osumallaan turnauksen puolustajien maalipörssin voiton. Hän pelasi myös IIB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin Yeong-jun voitti kultaa. Hän voitti pelipaikastaan huolimatta koko turnauksen piste- ja maalipörssin tehoilla 11+5=16. Yeong-jun valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja Etelä-Korean parhaaksi pelaajaksi.
Yeong-jun pelasi myös alle 18-vuotiaiden IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän toimi Etelä-Korean varakapteenina.
Muuta.
Yeong-junin serkku Sung Woo-je on Etelä-Korean maajoukkuehyökkääjä, joka pelasi kaudella 2017–2018 hänen joukkuetoverinaan Daemyung Killer Whalesin ALIH-joukkueessa.
Yhdysvaltain kansallinen sääpalvelu

Yhdysvaltain kansallinen sääpalvelu (, lyh. NWS) on Yhdysvaltojen liittovaltion virasto, joka vastaa turvallisuussääpalvelusta. Se on osa Yhdysvaltain kauppaministeriön alaista NOAA'a.
Organisaatio.
NWS:n alueellinen organisaatio sisältää 122 alueellista sääpalvelutoimistoa (Weather Forecast Offices, WFO). Ne huolehtivat myös lentosääpalvelusta. Hydrologisia ennusteita tehdään yhdeksässä jokiennustekeskuksessa. Muita ennuste- ja varoitetyyppejä varten on koko liittovaltion laajuista palveluita antavia ympäristönennustuskeskuksia (kansalliset ennustuskeskukset). NWS:n suurella analyysi-, ennustus-, ja tukitoimistolla (AFSO) on keskeinen rooli kansallisten sään, vesistöjen, ilmaston ja avaruussään varoitusten ja ennusteiden sekä asiantuntijuuden yhteensovittamisessa aluellisten ja paikallistason ennusteiden ja palvelutuotannon kanssa.
Koko NWS:ssä on henkilökuntaa noin 4 500. Budjettileikkauksien vuoksi henkilökuntaa vähennetiin noin 350:llä vuosina 2018-2019.
Säähavainnot.
Maanpinnan läheisiä sääparametrejä raportoidaan tyypillisesti vähintään tunneittain automaattisilta pintasääasemilta (ASOS), joita NWS hallinnoi yhdessä ilmailu- ja puolustusviranomaisten kanssa. Asemia on noin 900 kappaletta.
Ilmakehän ylemmistä osista saadaan tietoa esimerkiksi radioluotausten, reittilentokoneiden tekemien AMDAR-havaintojen (, sekä erilaisten kaukomittausten (kuten tuulikeilainten, säätutkien, käänteisluotausten, gps-meteorologian) avulla. Laajojen alueiden tietoja kootaan kaukokartoituslaittein: säätutkilla ja meteorologisilla satelliiteilla. Yhdysvallat ylläpitää esimerkiksi GEOS-sarjan sääsatelliitteja päiväntasaajan yläpuolella. Polaarisatelliiteista NOAA:n NWS:n käytössä ovat NOAA-19, NOOA-20 ja Suomi-NPP (tammikuussa 2022). NOAA toimii yhteistyössä europpalaisten (Euroopan avaruusjärjestön ja EUMETSATin) kanssa, ja käyttää vastavuoroisesti eurooppalaisen METOP-polaarisatelliitin dataa. Lisäksi vuonna 2022 on suunnitteilla JPSS-2 -polaarisatelliitin laukaisu.
Kansalliset ennustuskeskukset.
Yhdysvaltain kansallisen sääpalvelun organisaatioon kuuluu yhdeksän kansallista ympäristöennusteita laativaa ennustuskeskusta (NCEP, ) eri osa-alueille suurine laskenta- ja ennustuskeskuksinen. 
*Alaska Region (weather.gov)
*Central Region (weather.gov)
*Eastern Region (weather.gov)
*Pacific Region (weather.gov)
*Southern Region (weather.gov)
*Western Region (weather.gov)
Kuopion kansallinen kaupunkipuisto

Kuopion kansallinen kaupunkipuisto on joulukuussa 2017 Kuopioon perustettu, Kuopion historiallista, valtakunnallisesti merkittävää rakennusperintöä tallentavaa keskusta-aluetta hoidettuine puistoineen ja Kallaveden saaristoa vesialueineen sisältävä suuri kansallinen kaupunkipuisto. Perustamisvaiheessaan se oli 72 neilökilometrin pinta-alaltaan suurin Suomen kansallinen kaupunkipuisto. 
Kansallinen kaupunkipuisto sisältää seuraavat aluekokonaisuudet ja niissä sijaitsevat kohteet (aluenumerointi ja täsmällisempi rajaus liitekartan mukaisesti):
Vuoden 2020 lopussa kansallisia kaupunkipuistoja oli Suomessa kymmenen: Forssa, Hanko, Heinola, Hämeenlinna, Kokkola, Kotka, Kuopio, Pori, Porvoo ja Turku.
Motorsports Hall of Fame of America

Motorsports Hall of Fame of America on yhdysvaltalainen moottoriurheilun legendoista ja vaikuttajista kertova museo ja kunniagalleria (), joka alun perin sijaitsi Novissa, mutta siirtyi ensin Detroitin tiedekeskukseen () vuonna 2009 ja lopulta Daytona International Speedwaylle vuonna 2017. Museo-osasto koostuu laajasta valikoimasta erilaisia kulkuvälineitä ja muistoesineitä eri kilpasarjoista ja kuljettajilta. Kunniagalleria muodostuu kunniajäseniksi valituista moottoriurheilijoista, jotka valitaan seuraavin kriteerein: "Henkilö, joka on ajanut, ohjannut, omistanut, suunnitellut, rakentanut tai tukenut moottoriurheilua tai motorisoituja kulkuvälineitä tavoitteenaan nopeus-, matka- tai muut ennätykset. Kunniagallerian jäsenen täytyy olla joko eläköitynyt moottoriurheilusta ainakin kolmen vuoden ajan tai hän on osallistunut sitoutuneesti moottoriurheilutoimintaan vähintään kahdenkymmenen vuoden ajan."
Kunniagallerian jäsenet.
+ Henkilö valittiin kunniagalleriaan poikkeusvalinnalla.
Salon Nuorisovaltuusto

Salon nuorisovaltuusto toimii Salon kaupungissa toimiva nuorisovaltuusto. Se on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton, toiminta perustuu vapaaehtoisuuteen ja kiinnostukseen toimia mukana valtuustossa. Nuorisovaltuustoon kuuluu Salossa vähintään 5 ja enintään 15 valtuutettua, jotka valitaan demokraattisesti vaaleilla. Salon nuorisovaltuustolla on läsnäolo- ja puheoikeus Salon kaupungin lautakunnissa ja valtuustossa. Nuorisovaltuustolle valitaan oma puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kaksi sihteeriä. 
Nuorisovaltuuston toimikausi on kaksi vuotta. Kausi alkaa, kun kaupunginhallitus asettaa nuorisovaltuuston, ja päättyy, kun uusi nuorisovaltuusto on asetettu.
Nuorisovaltuuston tarkoitus ja tavoite.
Nuorisovaltuuston tarkoitus on:
Nuorisovaltuuston valitseminen.
Nuorisovaltuustossa voivat toimia ja sen jäseniksi voidaan valita valintahetkellä 14-20-vuotiaat nuoret, joiden kotikunta on Salo. Nuorisovaltuuston jäsen tai varajäsen on oikeutettu jatkamaan nuorisovaltuustossa toimikautensa loppuun saakka, vaikka hän menettäisi vaalikelpoisuutensa kesken kauden. Nuorisovaltuustoon kuuluu vähintään viisi ja enintään viisitoista valtuutettua, jotka valitaan demokraattisesti vaaleilla. Mikäli nuorisovaltuuston kauden aikana valtuustosta jää jäseniä pois niin, että valtuutettujen määrä alittaa vähimmäismäärän, on heidän valitaan uudet jäsenet sen hetkisen nuorisovaltuuston määrittelemällä tavalla.
Nuorisovaltuusto valitaan demokraattisesti vaaleilla. Nuorisovaltuusto ilmoittaa uuden nuorisovaltuuston valinnasta ainakin yläkouluissa, lukioissa, ammattioppilaitoksessa ja nuorisotiloissa sekä kaupungin verkkosivuilla. Vaaleista ilmoitetaan vähintään kahta kuukautta ennen vaalipäivää. Nuorisovaltuusto suunnittelee vaalien viestintää yhdessä kaupungin hallinnon kanssa. Nuorisovaltuusto vastaa vaalien järjestämisestä yhdessä kaupungin kanssa ja valvoo vaalien demokraattisuutta. Äänestyspaikkoina toimivat kaupungin yläkoulut ja toisen asteen oppilaitokset sekä nuorisotilat nuorisovaltuuston määrittämällä tavalla.
Kaikilla Salon kaupungissa kirjoilla olevilla vaalikelpoisilla nuorilla on oikeus asettua ehdolle vaaleissa ilmoittamalla siitä nuorisovaltuustolle nuorisovaltuuston määrittämään aikarajaan mennessä. Vaaleissa tulevat valituksi eniten ääniä saaneet ehdokkaat. Jos ehdokkaita on vähemmän tai yhtä paljon kuin nuorisovaltuustopaikkoja, vaaleja ei järjestetä, vaan kaikki ehdokkaat valitaan nuorisovaltuustoon.
Salon nuorisovaltuusto näkyy myös ajoittain Salon Seudun Sanomissa ja Salon kaupunginvaltuuston kokouksissa, jotka usein kuvataan (myös suorana) ja tallenne julkaistaan Salon kaupunginvaltuuston sivulle.
Kihnun kunta

Kihnun kunta sijaitsee Länsi-Virossa, valtaosin Kihnun saarella. Kuntaan kuuluu Kihnun saaren lisäksi muutamia pikkusaaria pääsaaren ympärillä. Kihnun kunnassa oli vuoden 2018 alussa virallisesti 702 asukasta. Se on asukasluvultaan maan kolmanneksi pienin kunta. Kunnan keskus on Linaküla.
Sijainti.
Kihnu sijaitsee Riianlahden koillisosassa Pärnunlahden suulla. Saarelta on matkaa mantereelle 10 kilometriä ja Pärnuun 40 kilometriä.
Hallinto.
Kihnu kuuluu Pärnumaan maakuntaan. Kihnun kunnassa on neljä kylää: Lemsi, Linaküla, Rootsiküla ja Sääre.
Väestö.
Kihnun saarella asui vuonna 2010 yhteensä 489 henkilöä. Valtaosa kihnulaisista on ortodokseja. Historiallisesti saarella on virolaisten lisäksi asunut vironruotsalaisia ja liiviläisiä. Saarella vierailee vuosittain noin 25 000 turistia, joista noin 10 prosenttia on suomalaisia.
Vuonna 2011 Kihnun kunnassa oli 487 asukasta, joista 483 (99,2 %) oli virolaisia, 1 (0,2 %) venäläisiä ja 2 (0,4 %) muita kansallisuuksia.
Kunnan tunnukset.
Kihnun kunnalla on käytössään lippu ja vaakuna. Vaakuna on jaettu vaakasuoraan mustaan ja hopeiseen osaan, joista hopeisen osan yläreunaan on kuvattu aaltoja. Sen alaosan keskellä on kuvattu sininen kahdeksanhaarainen tähti. Mustassa yläosassa on kuvattu hopeinen kyljellään makaava hylje. Hylje viittaa kihnulaisten perinteiseen hylkeenpyyntielinkeinoon. Vaakunaa käytetään kunnanhallituksen virallisissa julkaisuissa sekä kunnanhallituksen rakennuksissa. Lippu on neliönmuotoinen ja sen keskellä on kuvattu vaakunasta tuttu tähti. Lipun mitat ovat 105 × 105 cm.
Liikenne.
Kihnulle on laivayhteys ympäri vuoden.
NRP Centauro (P1155)

NRP Centauro (runkonumero P1155) on Portugalin laivaston Centauro-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1999 ja otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 2000.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
NRP Oríon (P1156)

NRP Orion (runkonumero P1156) on Portugalin laivaston Centauro-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1999 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 2000.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
NRP Pégaso (P1157)

NRP Pégaso (runkonumero P1157) on Portugalin laivaston Centauro-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus otettiin palvelukseen 31. elokuuta 2000.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
NRP Sagitário (P1158)

NRP Sagitário (runkonumero P1158) on Portugalin laivaston Centauro-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus otettiin palvelukseen 22. tammikuuta 2001.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
NRP Viana do Castelo (P360)

NRP Viana do Castelo (runkonumero P360) oli Portugalin laivaston Viana do Castelo -luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Estaleiros Navais de Viana do Castelolta Viana do Castelosta. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta 2005 ja otettiin palvelukseen 30. joulukuuta 2010.
Palvelus.
Alus vieraili São Tomé e Príncipellä matkalla Guineanlahdelle, jossa se osallistui 12. marraskuuta 2024 Open Seas 2024 operaatioon.
NRP Figueira da Foz (P361)

NRP Figueira da Foz (runkonumero P361) oli Portugalin laivaston Viana do Castelo -luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin 2002 Estaleiros Navais de Viana do Castelolta Viana do Castelosta. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta 2005 ja otettiin palvelukseen 19. joulukuuta 2013.
Palvelus.
Alus osallistui 2014 operaatio Indaloon, jossa valvottiin Pohjois-Afrikasta Eurooppaan tulevaa siirtolaisvirtaa. Se vaurioitui 19. lokakuuta 2014 lähtiessään Viana do Castelosta.. Alus valvoi Madeiran aluevesillä lokakuusta joulukuuhun 2020.
Peter Aalbæk Jensen

Peter Aalbæk Jensen (s. 8. huhtikuuta 1956 Osted) on tanskalainen elokuvatuottaja, joka perusti vuonna 1992 elokuvayhtiö Zentropan yhdessä Lars von Trierin kanssa. Hänen isänsä oli kirjailija Erik Aalbæk Jensen.
Zentropa on julkaissut Dogma 95-manifestistin ja tuottanut elokuvia, esimerkiksi "Dogville" (2003, pääosassa Nicole Kidman), "Dancer in the Dark" (2000, pääosassa Björk), "The Five Obstructions" ja "After the Wedding" (2006).
Jensen on toiminut executive-tuottajana yli 70 elokuvateatterilevityksessä olleessa kokoillan elokuvassa, perustanut useita tytäryhtiöitä ja häntä pidetään yleisesti yhtenä tärkeimmistä tanskalaisista elokuvatuottajista alkaen 1990-luvulta.
Jensen toimi tuomarina Tanskan "Got Talent" -kykyjenetsintäohjelmassa vuonna 2008.
NRP São Brás

NRP São Brás (runkonumero A523) oli Portugalin laivaston tankkeri.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 24. lokakuuta.
Alus kykeni kuljettamaan 3 000 tonnia polttoainetta, 40 tonnia lentopolttoainetta, 50 tonnia voiteluaineita ja 100 tonnia juomavettä. Vuonna 1970 aluksen aseistuksena oli 76 millimetrin tykki sekä kaksi 40 millimetrin ja kaksi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1976.
BQM-167A

BQM-167A on yhdysvaltalainen kauko-ohjattava maalilennokki. Lentokoneita operoidaan Tyndallin lentotukikohdasta käsin (82. ilmataistelulaivue). Prototyypin ensilento oli vuonna 2001 ja palveluskäyttötaso saavutettiin vuonna 2008. Konetyyppi korvaa MQM-107 ja BQM-34 kohteet.
Lentokone laukaistaan ilmaan rakettiavustuksella ja raidejärjestelmällä. Kone on valmistettu hiilikuidusta ja epoksipohjaisista materiaaleista. Komposiittimateriaaleilla saadaan suorituskykyä ja kestävyyttä verrattuna aikaisempiin alumiinirakenteisiin konetyyppeihin. 
Kone pystyy lentämään noin 50 jalan korkeudesta korkeuteen. Kone voi lentää 230 – 600 solmun nopeudella. Koneella voi tehdä jopa yhdeksän G-voiman käännöksiä.
Vasco da Gama (1841)

Vasco da Gama oli Portugalin laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu 80-tykkinen linjalaiva. 
Valmistus.
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta nimellä "Cidade de Lisboa". Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1841 "Vasco da Gamana" ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 1876.
McDonnell Douglas KC-10 Extender

McDonnell Douglas KC-10 Extender on ilmatankkaukseen ja rahtikäyttöön tarkoitettu lentokone, jonka Yhdysvaltain ilmavoimat otti käyttöön vuonna 1981. Koneen järjestelmistä 88 % pohjautuu DC-10 -konetyyppiin.
Käyttö.
KC-10 pystyy kuljettamaan esimerkiksi 75 sotilasta tai 76 tonnin rahdin. Matkaetäisyyttä voi olla 7000 km. Koneessa on kolme suurta polttoainesäiliötä ja mahdollisuus yhteensä kuuteen säiliöön. KC-10 pystyy kuljettamaan noin 160 tonnin polttoainekuorman, lähes kaksinkertaisesti KC-135-malliin verrattuna. Konetyyppi on varustettu myös yöllisiin operaatioihin. Puomitankkauksella (engl. boom refueling) polttoainetta siirtyy enintään 4180 litraa minuutissa ja letkulla 1786 litraa minuutissa.
NRP Argos (P1150)

NRP Argos (runkonumero P1150) oli Portugalin laivaston Argos-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1991 ja otettiin palvelukseen 2. heinäkuuta.
Palvelus.
Alus poistettiin palveluksesta 2023.
NRP Dragão (P1151)

NRP Dragão (runkonumero P1151) on Portugalin laivaston Argos-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1991 ja otettiin palvelukseen 18. lokakuuta.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.
NRP Escorpião (P1152)

NRP Escorpião (runkonumero P1152) on Portugalin laivaston Argos-luokan partioalus.
Valmistus.
Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1991 ja otettiin palvelukseen 26. marraskuuta.
Palvelus.
Alus on palveluksessa.