Jean-Claude Juncker

Jean-Claude Juncker (s. 9. joulukuuta 1954 Redange, Luxemburg) on luxemburgilainen poliitikko, joka toimi Euroopan komission puheenjohtajana marraskuusta 2014 marraskuuhun 2019. Sitä ennen 1995–2013 hän oli Luxemburgin pääministeri ja 1989–2009 työllisyydestä sekä valtiontaloudesta vastaava ministeri. Hän kuuluu kristillissosiaaliseen kansanpuolueeseen.
Juncker oli euroryhmän ensimmäinen puheenjohtajana vuosina 2005–2013. Hän oli avainasemassa, kun euromaat neuvottelivat Kreikan, Portugalin ja Irlannin pelastuspaketeista eurokriisin aikana. Junckerin seuraajaksi euroryhmän johtoon valittiin 21. tammikuuta 2013 Alankomaiden valtiovarainministeri Jeroen Dijsselbloem.
Tausta.
Juncker kasvoi Luxemburgin eteläosissa käyden koulua sisäoppilaitoksessa Belgian puolella. Hänen vanhempansa olivat Jos Juncker ja Marguerite Hecker. Isä Jos oli terästyöläinen, ja värvättiin pakolla Wehrmachtin sotilaaksi Saksan miehitettyä Luxemburg vuonna 1940, minkä vuoksi poliittiset vastustajat ovat sittemmin arvostelleet Junckeria "natsikytköksistä".
Vuonna 1975 Juncker aloitti oikeustieteen opintonsa Strasbourgin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1979. Opiskeluaikojensa loppuvaiheessa Juncker meni naimisiin Christiane Frisingin kanssa. Seuraavana vuonna hän alkoi työskentelemään asianajajana.
Poliittinen ura Luxemburgissa.
Juncker liittyi kristillissosiaaliseen kansanpuolueeseen (CSV) 1974. Poliittinen ura alkoi vuonna 1982, kun Juncker nimitettiin valtiosihteeriksi Pierre Wernerin hallitukseen vastuualueenaan työllisyys ja sosiaaliturva. Ensimmäisen kerran Luxemburgin parlamenttiin Juncker valittiin vuonna 1984 ja tämän jälkeen hänet nimitettiin työministeriksi Jacques Santerin hallitukseen. 
Vuosina 1990–1995 Juncker toimi CSV:n puheenjohtajana. Juncker on yksi Maastrichtin sopimuksen tärkeimmistä muotoilijoista ja kannattajista.
Kun pääministeri Santer nousi Euroopan komission puheenjohtajaksi vuonna 1995, Junckerista tuli Luxemburgin uusi pääministeri. Hänen pääministerikautenaan maan talous oli kovassa kasvussa ja Luxemburgin BKT asukasta kohden nousi maailman korkeimpien joukkoon.
Junckerin hallitus romahti lopulta heinäkuussa 2013, kun kävi ilmi, että maan tiedusteluviranomainen oli ottanut vastaan lahjuksia ja vakoillut joitakin korkeassa asemassa olevia poliitikkoja. Parlamentin jäsenet syyttivät Junckeria siitä, ettei hän ollut tiedottanut parlamenttia väärinkäytöksistä. Myös Junckerin omat hallituskumppanit uhkasivat järjestää epäluottamusäänestyksen ja hajottaa parlamentin. Juncker oli erotessaan toiminut maan pääministeri 18 vuoden ajan, mikä teki hänestä maan pisimpään virassa olleen pääministerin.
Ennenaikaisten vaalien jälkeen uudeksi pääministeriksi nousi Xavier Bettel.
Euroopan komission puheenjohtajana.
Euroopan parlamentin keskustaoikeistolainen Euroopan kansanpuolue nimesi Junckerin kärkiehdokkaakseen Euroopan komission johtoon maaliskuussa 2014. Toukokuussa järjestettyjen europarlamenttivaalien jälkeen EPP:n ennustettiin saavan eniten parlamenttipaikkoja, mikä tarkoittaisi Junckerin nousua komission puheenjohtajaksi. Junckerin nimittämistä myös vastustettiin voimakkaasti ja arvioitiin, että Eurooppa-neuvosto saattaisi nostaa komission johtoon kärkiehdokkaiden sijaan jonkun muun. Britannian pääministeri David Cameron uhkasi maan saattavan lähteä Euroopan unionista, jos Juncker valitaan. Saksan liittokansleri Angela Merkel taas ilmoitti tukevansa Junckeria komission johtoon.
27. kesäkuuta 2014 Juncker nimitettiin EU-maiden johtajien huippukokouksessa komission puheenjohtajaehdokkaaksi äänin 26–2. Junckerin valintaa vastustivat vain Britannian pääministeri Cameron ja Unkarin pääministeri Viktor Orbán. Euroopan parlamentti hyväksyi heinäkuussa 2014 Junckerin valinnan komission puheenjohtajaksi. Salaisessa lippuäänestyksessä häntä kannatti parlamentin jäsenistä 422, kun valintaan tarvittiin vähintään 376 ääntä. Euroopan parlamentti valitsi ensimmäistä kertaa EU:n historiassa komission puheenjohtajan. Junckerin johtaman komission viisivuotinen toimikausi alkoi 1. marraskuuta 2014.
Junckerin komission merkittäviä haasteita olivat Eurooppaan kohdistuneet lukuisat territeot sekä Brexit. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Theresa May ilmoitti käynnistävänsä 50. artiklan mukaisen prosessin EU:sta eroamisen toteuttamiseksi, mutta neuvotteluita ei saatu päätökseen ennen Junckerin kauden loppua.
Poliittisia näkemyksiä.
Elokuussa 2016 Juncker sanoi valtiorajojen olevan "huonoin keksintö, mitä poliitikot ovat koskaan keksineet".
12. syyskuuta 2018 Juncker piti puheenjohtajakautensa viimeisen unionin tilaa käsittelevän puheensa. Siinä hän piti mahdottomana Brexitin jälkeisen Britannian pysymistä yhteismarkkinoilla, painotti oikeusvaltioperiaatetta ja EU:ta maanosan sisäisen rauhan takaajana. Hän sanoi unionin yhtenäisyyden takaavan vaikutusvallan maailmantaloudessa ja kauppaneuvotteluissa. Juncker arvosteli jäsenmaita puuttuvasta solidaarisuudesta maahanmuuton taakajaossa. Lopuksi hän sanoi unionin tavoittelevan "uutta kumppanuutta" Afrikan kanssa ja kannusti eurooppalaisiin investointeihin.
Aivan komission puheenjohtajan virkakautensa lopulla syksyllä 2019 Juncker kuvaili Brexitin olevan "ajan ja energian tuhlaamista". Jäähyväispuheessaan hän kehotti Eurooppaa "taistelemaan tietämättömiä nationalisteja vastaan kaikin voimin".
Kritiikkiä.
LuxLeaks.
Lokakuussa 2014 paljastui, että Luxemburg oli johdonmukaisesti auttanut lukuisia yrityksiä kiertämään veroja Junckerin ollessa maan pää- ja valtiovarainministeri. Paljastuneet asiakirjat osoittivat Luxemburgin saavuttaneen Euroopassa veroparatiisin aseman antamalla yrityksille salaisia verohelpotuksia ja laskien niitten veroprosenttia aina alle 1 % asti. Juncker piti asian saamaa julkisuutta maineelleen pahana ja totesi Luxemburgin veropolitiikan mahdollisesti rikkoneen "moraalisia ja eettisiä standardeja". Muutamaa kuukautta ennen paljastusta hän oli julistanut yrittävänsä ”tuoda jotain moraalia, jotain etiikkaa, eurooppalaiseen veroympäristöön” ja kampanjoi 2015 voimakkaasti jäsenvaltioiden paremman veroyhteistyön puolesta.
Tapausta tutkivat parlamenttiedustajat valittivat komission panttaavan tutkinnassa tarvittavia tietoja. 2017 muun muassa "The Guardian" -lehdelle vuodetut asiakirjat osoittavat että Luxemburgin pääministerinä vuosina 1995–2013 toiminut Juncker oli estänyt ja haitannut EU:n veronkierron vastaisia toimia.
Muut kohut.
2015 toukokuussa kokouksessa Riiassa Juncker arvosteli belgialaisen Karl-Heinz Lambertzin ylipainoa ja läpsäisi maanmiestään, Luxemburgin ulkoministeriä Jean Asselbornia, poskelle. Samassa tilaisuudessa Juncker ehti suudella Belgian pääministeriä Charles Micheliä päähän ja läpsäistä myös Unkarin pääministeriä Viktor Orbánia tervehtien tätä myös "diktaattorina".
Komissaarin ja entisen Suomen pääministerin, Jyrki Kataisen mielestä Junckerin tapa ottaa häntä korvista ja pojitella oli sydämellisen ihmisen tavallista käytöstä. Kataisen mukaan kukaan ei ollut hänen tietääkseen koskaan loukkaantunut Junckerin läimäytyksistä ja ne ennemmin "rakensivat yhteishenkeä".
Maaliskuussa 2018 Junckerin komission kansliapäällikön valinta herätti epäilyksiä korruptiosta ja hänen aiemman vaalikampanjapäällikkönsä Martin Selmayrin valinnassa rikottiin joidenkin mielestä lakia.
Joulukuussa 2018 Juncker nähtiin pöllyttämässä kaksin käsin ja hallitsemattoman näköisesti naispuolisen EU-työntekijän hiuksia, ennen kuin suuteli tätä poskelle. Samassa yhteydessä hän nimitti Britannian pääministeriä Theresa Mayta "hämäräksi ja epätäsmälliseksi".
2017−2018 poliittiset vastustajat arvostelivat voimakkaasti Junckerin käytöstä. Arvostelijoina olivat muun muassa puolalainen kansanedustaja Krystyna Pawlowicz, joka kehotti tätä kiinnittämään huomiota käytökseensä, itävaltalainen MEP ja FPÖ:n puoluesihteeri Harald Vilimsky ja suomalainen keskustan ex-kansanedustaja Mikko Kärnä vaativat Junckeria eroamaan. Britannian entinen tasa-arvoministeri Amber Rudd kutsui Junckerin käytöstä naisia kohtaan "groteskiksi".
Yksityiselämä.
Junckerin vaimo Christiane ei ole osallistunut julkisiin edustustehtäviin. Pariskunnalla ei ole lapsia.
Äidinkielensä luxemburgin lisäksi Juncker puhuu myös sujuvaa ranskaa, saksaa ja englantia. Lisäksi hän osaa latinaa. Hän on vitsaillut, että "kun haluan puhua ranskaa, ajattelen saksaksi; kun haluan puhua saksaa, ajattelen ranskaksi".
Väitetyt alkoholiongelmat.
Vuonna 2014 "Der Spiegel" kertoi Junckerin runsaasta alkoholinkäytöstä, jota nimettömät haastatellut pitivät ongelmallisena. Juncker vakuutti ZDF-televisiokanavan haastattelussa, ettei alkoholi ole hänelle ongelma, ja toisti halunsa Euroopan komission johtoon. Junckerin väitetyt ongelmat alkoholin kanssa ovat puhututtaneet hänen poliittisen uransa aikana, mutta Juncker on aina kiistänyt nämä. Vuonna 2016 ranskalainen "Libération" kysyi haastattelussaan huhuista Junckerin runsaasta alkoholinkäytöstä, jonka hän kielsi. Juncker joi haastattelun aikana neljä lasia shampanjaa.
Juncker kuvattiin 11. heinäkuuta 2018 Naton huippukokouksessa, jossa hänellä oli vaikeuksia pystyä pystyssä, ja Makedonian pääministeri Zoran Zaev ja Portugalin António Costa taluttivat hänet portaat alas. EU:n komission tiedottaja Margaritis Schinas kommentoi myöhemmin, että Juncker kärsi iskiaksesta ja krampeista. Schinas vakuutti Junckerin olevan täysin kykenevä virkansa hoitamiseen. Junckerin mukaan hänellä on tasapaino-ongelmia, jotka johtuvat vuoden 1989 autokolarista. Onnettomuuden seurauksena Juncker oli kolme viikkoa koomassa ja kuusi kuukautta pyörätuolissa.
Joulukuussa 2018 "Iltalehti" viittasi "Spectatoriin", jonka mukaan Junckerin alkoholiongelma oli niin paha, että käytännössä EU-komissiota johti hänen saksalainen kansliapäällikkönsä Martin Selmayr.
Kunnianosoituksia.
Vuonna 2006 Juncker sai Kaarle Suuren palkinnon.