tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuomo Könönen

Tuomo Könönen (s. 29. joulukuuta 1977 Trollhättan, Ruotsi) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Ura.
Könönen on kemiläisen Visan Pallon kasvatti. Suomessa hän on pelannut pääsarjatasolla Rovaniemen Palloseurassa, jossa hän debytoi kaudella 1998, ja Myllykosken Pallossa. Jälkimmäisessä hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2005, SM-hopeaa 2002 ja Suomen cupin 2004.
Vuosina 2006–2008 Könönen pelasi Norjassa Odd Grenlandin joukkueessa. Kaudeksi 2010 hän palasi kotiseudulleen Kemiin ja teki kaksivuotisen sopimuksen Ykkösessä pelanneen PS Kemin kanssa.
Suomen maajoukkueessa Könönen on pelannut kuusi maaottelua vuosina 2004–2006. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 3. joulukuuta 2004 Omania vastaan.
Jalkapallon ohella Könönen on pelannut futsalia FTK:ssa ja Kanuunoissa.
Charlie Louvin

Charles Elzer Loudermilk, taiteilijanimeltään Charlie Louvin (7. heinäkuuta 1927 – 26. tammikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko. Hän tuli tunnetuksi toisena veljeksenä Louvin Brothers -kokoonpanosta; Ira Louvin (s. 1924) kuoli jo 20. kesäkuuta 1965.
Louvin syntyi Henagarissa, Alabamassa, mutta aloitti uransa Tennesseessä. Lyhyitä katkoja aiheutui palvelusta toisessa maailmansodassa ja Korean sodassa. Louvin julkaisi veljensä kanssa useita hittejä; tunnetuimpien singlejulkaisujen joukossa on "Little Reasons". 
Veljekset esiintyivät jo 1950-luvulla vakituisesti Grand Ole Opryssä. Charlie jatkoi uraansa Iran kuoleman jälkeen muun muassa esiintymällä Bonnaroossa vuonna 2007. Hän on julkaissut myös uusia albumeita.
Veljeksille myönnettiin paikka Country Music Hall of Famesta vuonna 2001.
Louvin kuoli tammikuussa 2011, 83-vuotiaana, kotonaan Bell Bucklessa, Tennesseessä. Hän sairasti haimasyöpää.
Edward Schreyer

Edward Richard Schreyer PC CC CMM OM CD, (s. 21. joulukuuta 1935) on kanadalainen uuden demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi Manitoban provinssin pääministerinä vuosina 1969–1977 ja Kanadan kenraalikuvernöörinä 1979–1984. Hän istui maan parlamentin jäsenenä vuosina 1965–1969.
Manitoban Beausejourissa syntynyt Schreyer meni 30. kesäkuuta 1960 naimisiin Lily Schulzin kanssa. Parille syntyi neljä lasta – kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Suomessa Schreyer on vieraillut ainakin toukokuussa 1981, jolloin hän tutustui muun muassa Särestöniemen museoon Kittilässä.
Schreyer on toiminut vuodesta 2002 Brandonin yliopiston rehtorina. Hän oli ehdolla parlamenttiin edustajainhuoneen jäseneksi vielä vuoden 2006 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Dufferin Roblin

Dufferin Roblin PC, CC, OM, (17. kesäkuuta 1917 - 30. toukokuuta 2010) oli kanadalainen poliitikko Manitoban Progressive Conservative Partyssa. Hän oli myös Kanadan Queen's Privy Councilin jäsen.
Roblin syntyi Winnipegissä ja opiskeli Manitoban sekä Chicagon yliopistoilla. Hän oli Royal Canadian Air Forcessa vuosina 1940–1946. 
Roblin toimi Manitoban 16. pääministerinä vuosina 1958–1967 ja sai nimityksen senaattiin vuonna 1978. Hän oli senaatin hallituksenjohtajana vuosina 1984–1986 ja vetäytyi vuonna 1992 saavutettuaan 75 vuoden pakollisen eläkeiän. Hänen suurimpiin saavutuksiinsa kuuluu pääministerikaudellaan rakennetun Red River Floodway-tulvakanavan rakentaminen, joka oli maailman toiseksi suurin maansiirto-operaatio Panaman kanavan jälkeen.
Timo von Creutlein

Timo von Creutlein (s. 1947) on suomalainen musiikkipedagogi.
Koulutus.
Von Creutlein on filosofian lisensiaatti ja musiikin tohtori (Liszt-Akatemia, Budapest, Unkari). Hän on myös suorittanut diplomin musiikinteoriassa sekä yleisen osaston päästötodistuksen huilunsoitossa Sibelius-Akatemiassa.
Ura.
Von Creutlein on toiminut lehtorina Sibelius-Akatemiassa, Helsingin yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa, sekä yliopettajana Helsingin konservatoriossa. Hän toimii Helsingin Metropolia Ammattikorkeakoulussa yliopettajana, pääaineinaan säveltapailu ja musiikinteoria.
Kirjallinen tuotanto.
Von Creutlein on julkaissut noin 20 musiikkipedagogista teosta
, muun muassa:
Hän on myös julkaissut pedagogista musiikkia, esimerkiksi "Vihannekset"-sarjan jousiorkesterille (kust. Modus musiikki).
Einar Berger

Einar Halfdan Berger (23. maaliskuuta 1890 Finnkroken, Reinøya, Tromssa – 19. toukokuuta 1961 Asker) oli norjalainen taidemaalari. 10-vuotiaana hän aloitti isänsä apuna kalastajana. Myöhemmin hän toimi eri ammateissa, kuten kokkina ja kauppiaana. Hän piirsi ja maalasi itseoppineena pitkään, ja opiskeli hetken vuonna 1920 Ola Abrahamssonin Masters-koulussa Oslossa. Hän päätti aloittaa päätoimisena maalarina vuonna 1926. 
Berger kehitti oman voimakkaan tyylinsä leveine siveltimenvetoineen. Hänen ensimmäinen näyttelynsä oli Tønsbergissa vuonna 1929. Huomattavaa huomiota ja kiistelyä herätti hänen näyttelynsä Oslossa vuonna 1930. Syksyllä 1935 hän sai näyttelykutsun Saksaan ja piti siellä sen jälkeen useita näyttelyitä vuosina 1936–1937. Hän matkusti ja piti näyttelyitä myös Pariisissa, Alankomaissa, Yhdysvalloissa, Italiassa ja Ruotsissa.
Berger kuvasi maalauksissaan usein kalastusaluksia aallokossa taustanaan myrskypilviä, haaksirikkoutumisia ja kalastajakylien satamia. Kuvat näyttävät hetken inspiraatioilta. Pohjois-Norjan taidemuseolla on suurin kokoelma hänen teoksiaan.
Einar Berger oli naimisissa Kristine Mydsken kanssa ja heillä oli kolme lasta. Heidän poikansa Karl Mydske Berger (1918–1997) oli myös taidemaalari.
Valeri Voronin

Valeri Ivanovitš Voronin (, 17. heinäkuuta 1939 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 22. toukokuuta 1984 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija. Voroninin pelipaikka oli keskikentällä, mutta häntä käytettiin myös keskuspuolustajana. 
Voronin oli tunnettu hyvistä teknisistä taidoistaan, ja hän pääsikin edustamaan Neuvostoliittoa MM-kilpailuihin vuosina 1962 ja 1966. Jälkimmäisissä kilpailuissa Neuvostoliitto oli lähellä mitalia, mutta hävisi lopulta pronssiottelun Portugalille viime hetken maalilla.
Seurajoukkueurallaan Voronin edusti vain Torpedo Moskovaa, jossa hän voitti muun muassa Neuvostoliiton-mestaruuden kahdesti.
Roméo LeBlanc

Roméo-Adrien LeBlanc PC CC CMM ONB CD, (18. joulukuuta 1927 – 24. kesäkuuta 2009) oli kanadalainen poliitikko liberaalipuolueessa. Hän oli Kanadan Queen's Privy Councilin jäsen.
LeBlanc syntyi Memramcookissa, New Brunswickissa, ja opiskeli sekä kotikaupunkinsa että Pariisin yliopistossa. Hän toimi ennen poliittista uraansa opettajana ja journalistina. Ensimmäinen valinta parlamenttiin tapahtui vuonna 1972; senaattiin LeBlanc sai nimityksen 1984, ja hän toimi sen puhemiehenä vuosina 1993–1994.
LeBlanc toimi maansa 25. kenraalikuvernöörinä vuosina 1995–1999. Hänellä oli uransa aikana useita ministerinvirkoja.
Yksi LeBlancin lapsista, Dominic, on nykyinen parlamentin jäsen.
Kreab

Kreab Oy on yritys- ja yhteisöviestintään, talous- ja sijoittajaviestintään sekä yhteiskuntasuhteisiin erikoistunut viestintätoimisto.
Kreabin emoyhtiö on vuonna 1970 perustettu Kreab AB. Konserni on Pohjoismaiden suurin viestintätoimisto, ja sillä on 41 toimistoa viidellä mantereella. Konsernin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Kreab-konsernissa työskentelee noin 400 henkilöä yli 25 maassa. 
Historia.
Kreabin Helsingin-toimiston juuret ovat vuonna 1988 perustetussa H &amp; B Communications Oy:ssä. Kreab osti H &amp; B:n liiketoiminnan vuonna 1999 ja muodosti siitä Kreabin Suomen-yhtiön.
"Veckans Affärer" -lehti valitsi Kreabin Tukholman-toimiston vuosina 2000, 2004 ja 2007 Ruotsin parhaaksi viestintätoimistoksi. Ruotsin entinen pääministeri ja ulkoministeri Carl Bildt oli Kreab-konsernin ja Kreab Oy:n hallitusten puheenjohtaja vuosina 2004–2006. Helmikuussa 2009 kansainväliseen Omnicom Groupiin kuuluva viestintätoimisto "Gavin Anderson &amp; Company" yhdistettiin Kreabiin. Nimeksi tuli Kreab Gavin Anderson. Tammikuussa 2015 yhtiö muutti nimensä jälleen Kreabiksi. 
Kreab Suomessa.
Viestinnän ammattilaiset ProCom ry palkitsi vuonna 2019 Kreabin tekemän Metson vuosikertomuksen vuoden 2018 parhaaksi listattujen yhtiöiden sarjassa. Taloustutkimus Oy on tutkinut Kreabin vuosina 2014, 2012, 2010, 2008, 2006, 2004 ja 2002 Suomen parhaaksi talousviestinnän osaajaksi Viestintäalan yritysten imagotutkimuksessa.
Kreabin Helsingin-toimisto sijaitsee Helsingin keskustassa Kluuvin kaupunginosassa.
Johto ja hallinto.
Kreabin Helsingin-toimiston toimitusjohtajaksi nimitettiin helmikuussa 2015 Mikael Jungner. Jungnerilla on vahva tausta politiikassa ja hän on toimi hallintoministeri Jouni Backmanin, oikeusministeri Johannes Koskisen sekä pääministeri Paavo Lipposen poliittisena erityisavustajana. Jungner on ollut SDP:n kansanedustajana vuosina 2011–2015, SDP:n puoluesihteerinä vuosina 2010–2012 sekä Yleisradion toimitusjohtajana vuosina 2005–2010. SDP:stä Jungner erosi joulukuussa 2017. 
Kreab Oy:n hallituksen puheenjohtaja on Matti Saarinen. Saarinen työskenteli Kreabin toimitusjohtajana vuodesta 2001 vuoteen 2013. Ennen Kreabia Saarinen johti Nokian, Nesteen ja Leonian viestintää. Viestinnän ammattilaiset ProCom ry palkitsi hänet vuonna 2011 elämäntyöstään viestinnän parissa. 
Konsernin hallituksen puheenjohtaja on Peje Emilsson ja konsernijohtajana toimii Charlotte Erkhammar. Hallituksen varapuheenjohtaja on Dale Adams.
Suhde politiikkaan.
Tunnettuna esimerkkinä pyöröovi-ilmiöstä on pidetty SDP:n entisen puoluesihteerin ja kansanedustajan Mikael Jungnerin siirtymistä Kreabin Suomen-yhtiön toimitusjohtajaksi. Jungnerin epäselvä rooli julkisessa keskustelussa nousi esiin vuonna 2018, kun Jungner twiittasi muovin haitallisuudesta. Samaan aikaan Kreabin asiakas Kotkamills oli tuonut markkinoille muovittoman kuluttajakartongin.
Harri Pesonen

Harri Pesonen (s. 6. elokuuta 1988 Muurame) on suomalainen jääkiekkoilija.
Pesonen pelasi ensimmäiset ottelunsa JYPin SM-liigajoukkueessa kaudella 2007–2008. Seuraavalla kaudella Pesonen pelasi 47 ottelua ja oli voittamassa Suomen-mestaruutta. Hän edusti kausien 2008–2011 aikana myös D Teamiä. Kauden 2011–2012 Pesonen pelasi kokonaan JYP:ssä. Tuolloin hän teki 35 pistettä 60 ottelussa ja voitti uransa toisen Suomen-mestaruuden. Kaudeksi 2012–2013 hän teki sopimuksen NHL-seura New Jersey Devilsin kanssa. Suurimman osan kaudesta Pesonen pelasi AHL-joukkue Albany Devilsissä. NHL-otteluita kertyi neljä. Kaudella 2013–2014 Pesonen pelasi pelkästään AHL:ssä. Kaudet 2014–2018 hän edusti Lausannea ja 2018–2020 SCL Tigersia. Kaudella 2020–2021 Pesonen pelasi Metallurg Magnitogorskissa ja Ak Bars Kazanissa.
Pesonen oli myös mukana vuoden 2008 U20-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa hänen tehopisteensä olivat 3+0. Ensimmäiset A-maaottelunsa hän pelasi kaudella 2014–2015. Harri Pesonen oli mukana voittamassa Suomelle MM-kultaa ensimmäisissä aikuisten MM-kilpailuissaan Slovakiassa 2019. Hän teki turnauksen kymmenessä ottelussa neljä maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Hän teki loppuottelussa Kanadaa vastaan viimeisen, 3–1-maalin. Hän voitti olympiakultaa vuonna 2022.
Harrin isoveli Jussi Pesonen on myös jääkiekkoilija. Pesonen on naimisissa ja pariskunnalla on yksi poika.
Rachael Lillis

Rachael Lillis (8. heinäkuuta 1969 Niagara Falls, New York – 10. elokuuta 2024) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnettiin erityisesti Mistyn ja Jessien ääninä "Pokémonissa".
Historia.
Lillis opiskeli näyttelemistä Bostonissa ja New Yorkissa. Hän oli aiemmin keskeyttänyt opiskelun Harvardin yliopistossa pyrkiessään ääninäyttelijäksi. Hän näytteli teatterissa ja muutamissa lyhytelokuvissa, kuten "I Just Want to Eat My Sandwich". Enimmäkseen Lillis toimi ääninäyttelijänä animesarjoissa, mutta teki myös alkuperäisiä äänirooleja muun muassa sarjaan "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" sekä videopeleihin. Lillis lisäksi äänitti useita äänikirjoja, joista "Diary of a Fairy Godmotherissa" hän ääninäytteli kaikkiaan 25 eri hahmoa. Lillis oli kertojaäänenä "Seesamtiessä" ja useissa mainoksissa.
Toukokuussa 2024 Lillisin kerrottiin sairastavan rintasyöpää, joka oli siihen mennessä levinnyt myös hänen selkärankaansa ja vaikuttanut kävelykykyyn. Hänen siskonsa järjesti GoFundMe-kampanjan kotihoitajan rahoitusta varten. Lillis kuoli 10. elokuuta 2024.
Aurinko laskee länteen

Aurinko laskee länteen on Viktor Klimenkon esittämä kappale, jolla hän edusti Suomea vuoden 1965 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen sävelsi Toivo Kärki ja sanoitti Reino Helismaa. Sanoitus jäi Helismaan viimeiseksi sanoitukseksi, eikä hän ehtinyt kuulla Klimenkon esitystä, sillä hän kuoli tammikuussa 1965 .
Vuoden 1965 euro­viisu­karsinnassa oli mukana paikallisraati kymmenessä suomalaiskaupungissa sekä yhteispohjoismainen Pohjola-raati. Paikallisraatien äänien perusteella voittajaksi selviytyi Marjatta Leppäsen esittämä ”Iltaisin”, mutta Pohjola-raati kannatti Viktor Klimenkon laulua. Yleisradio jätti päätöksen pöydälle ja ilmoitti parin päivän päästä, että Suomen edustajaksi Napoliin lähtee Viktor Klimenkon ”Aurinko laskee länteen”.
Päätöksen jälkeen suomalainen lehdistö epäili melankolisen ”itkuvirren” menestymismahdollisuuksia kansainvälisessä seurassa, vaikka toisaalta laulussa kuultiin kansainvälisen viihdemusiikin perinteitä ja Klimenkon esityksessä Dean Martinin kaltaista miehekkyyttä. Sentimentaalisuudesta syytettiin myös suomalaisraatien suosikkia, Marjatta Leppäsen ja Lasse Mårtensonin laulua ”Iltaisin”, ja moni olisi halunnut Suomen euroviisuedustajaksi Katri-Helenan esittämän ja Toivo Kärjen säveltämän iloisen (vaikkakin mollissa kulkevan) letkajenkan ”Minne tuuli kuljettaa”.
”Aurinko laskee länteen” jäi Napolin loppukilpailun 18 osallistujasta jaetulle viimeiselle sijalle, koska ei saanut tuomaristolta ainuttakaan pistettä.
Joukahaisen kosto

Joukahaisen kosto on taidemaalari Axel Gallénin (myöh. Akseli Gallen-Kallela) Kalevala-aiheinen maalaus vuodelta 1897. Maalaus kuvaa nuorta Joukahaista, joka aikoo murhata Väinämöisen kostaakseen häviämänsä laulukilpailun ja sisarensa Ainon kuoleman. Joukahainen lupasi Ainon Väinämöiselle vaimoksi, mutta Aino ei tätä halunnut, joten hän hukuttautui. Joukahaisen takana seisoo hänen äitinsä, joka yrittää estää poikaansa tekemästä surmatyötä.
"Joukahaisen kosto" on maalattu temperavärein ja on kooltaan 125 × 130 cm. Tyylisuunnaltaan se edustaa realismia. Teoksen maisema on tyylitelty näkymä Ruovedellä, Näsijärven Isoselän rannalla sijaitsevan Kalela-ateljeen niemestä. Gallén maalasi Joukahaisen vaaleaan muinaissuomalaiseen sarkapukuun ja nahkaisiin paulapieksuihin. Joukahaisen äidin hän maalasi muunneltuun versioon vienankarjalaisesta hartiushameesta. "Joukahaisen kosto" on yksi Gallénin äiti-poika-teeman maalauksista. Joukahaisen mallina toimi Gallénien naapuritorpan isäntä. Joukahaisen äidin mallina toimi eräs ruoveteläinen torpparin vaimo, joka oli ollut myös Louhen mallina maalauksessa "Sammon puolustus" ja äidin mallina maalauksessa "Velisurmaaja".
Teoksen oli tilannut helsinkiläinen koristemaalari ja liikemies Salomo Wuorio. Wuorio oli tilannut jo kerran aiemmin vaimonsa Gerdan kanssa Gallénilta Kalevala-aiheisen teoksen. Tällöin Gallén oli maalannut heille "Sammon puolustuksen". Wuoriot eivät kuitenkaan kelpuuttaneet teosta ruokasalinsa seinälle sen aiheen ja kuvakielen vuoksi. Uutena tilaustyönä Gallén maalasi "Joukahaisen koston", joka ei myöskään kelvannut Wuorioille. Maalaus jäi Gallénin omistukseen aina vuoteen 1904 saakka, jolloin Turun taideyhdistys osti teoksen kokoelmiinsa. Teos on esillä Turun taidemuseossa.
Klaxons

Klaxons on nelihenkinen englantilainen yhtye, joka perustettiin vuonna 2005. Sana "klaxon" on johdettu kreikan kielen verbistä "klazō", joka tarkoittaa "kirkua". Useimmiten sillä viitataan ilmahälytyssireeneihin tai muihin varoituslaitteisiin. Brittiläinen musiikkilehdistö, eritoten NME, on kuvannut yhtyeen tyyliä nimellä "New Rave".
Tammikuussa 2007 Klaxons julkaisi debyyttialbuminsa "Myths of the Near Future", joka nousi ilmestymisviikollaan brittilistan sijalle 2. Albumi voitti vuoden 2007 Mercury Prize -musiikkipalkinnon. Toinen albumi "Surfing the Void" julkaistiin vuonna 2010.
Coliseum Alfonso Pérez

Coliseum Alfonso Pérez on jalkapallostadion Getafessa Madridin alueella Espanjassa. Se toimii Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavan Getafe Club de Fútbolin kotistadionina. Stadion sijaitsee Getafe Norten alueella kaupungin pohjoisosassa Madridin rajan ja M-45-moottoritien tuntumassa ja se on nimetty kaupungissa syntyneen entisen maajoukkuejalkapalloilijan Alfonso Pérezin mukaan.
Coliseum Alfonso Pérez avattiin syyskuussa 1998 Madridin aluehallituksen silloisen puheenjohtajan Alberto Ruiz-Gallardónin johdolla. Avajaispäivänä stadionilla pelattiin turnaus, johon ottivat osaa Atlético de Madrid, alankomaalainen Feyenoord ja saksalainen Borussia Dortmund. Kansanpuolue kritisoi stadionhanketta voimakkaasti sen rakennuskustannusten (800 miljoonaa pesetaa) ja tuolloin ylimitoitetun kapasiteetin vuoksi. Stadionin valmistuessa Getafe CF pelasi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä ja sillä oli vain 2 000 jäsentä.
Stadionin nykykapasiteetti on 17 000 istumapaikkaa. Kenttää ympäröi kaksikerroksiset katsomot kaikilla neljällä sivulla. Pohjois- ja itäkatsomot on rakennettu pienten mäkien päälle, länsikatsomo on nykyään katettu. Coliseum Alfonso Pérez on Estadio Santiago Bernabéun ja Estadio Vicente Calderónin jälkeen Madridin alueen kolmanneksi suurin jalkapallostadion, mutta yksi Primera Divisiónin pienimmistä. Getafe CF:n kotiotteluissa yleisöä on keskimäärin 9 000 henkilöä.
Coliseum Alfonso Pérezillä on pelattu Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin otteluita alkaen kaudesta 2004–2005, jolloin Getafe CF nousi sarjaan ensimmäistä kertaa historiassaan. Kaudella 2007–2008 sillä pelattiin myös kansainvälisiä seurajoukkueotteluita Getafen CF:n ottaessa osaa UEFA-cupiin. Espanjan maajoukkue pelasi stadionilla ystävyysottelun Andorraa vastaan 5. kesäkuuta 2004. 20. toukokuuta 2010 stadionilla pelattiin Naisten mestarien liigan loppuottelu.
Stadionin itäpuolella sijaitsee seuran harjoituskeskus ja kaupungin uimala. Ennen nykyisen stadionin valmistumista Getafe CF pelasi kotiottelunsa Las Margaritasin urheilukeskuksessa.
Jyrki Sukula

Jyrki Mikko Tapani Sukula (s. 1965) on suomalainen kokki, joka on tullut tunnetuksi television ruoka-aiheisista ohjelmista. Hän on voittanut muun muassa Vuoden Kokki -arvonimen, ja hänet on palkittu myös Vuoden Viinintekijä -palkinnolla.
Hän on esiintynyt televisio-ohjelmissa "Kaikilla mausteilla" (1996–1999), "Kokkisota" (1999–2004), "Ruokala" (2002–2003), "Liemessä" (2004–2005), "Hullu kokki Piemontessa" (2008–2009), "Kuppilat kuntoon, Jyrki Sukula!" (2012–2018), "Jyrki Sukulan makujen maa" (2013–2015), "Hotellit kuntoon, Jyrki Sukula!" (2014), "Sukulan suojatit" (2016) sekä "Suomalainen menestysresepti" (2019 –). Televisio-ohjelmien resepteistä on myös koottu lukuisia kirjoja.
Jyrki Sukula aloitti ravintolauransa 1980-luvun alussa, 15-vuotiaana kesäkokkina Hangon Casinolla. Hän valmistui vuonna 1983 kokiksi ravintolakoulu Perhosta. Hän on opiskellut vuonna 1990 Haaga-Helia instituutissa ravintola-alan esimiestutkinnon. Kun Helsingin legendaarinen Kaivohuone meni konkurssiin, Sukula lähti kumppaneineen pyörittämään ”Kaivoa”. Ravintola Richardin avokeittiöstä hänet keksittiin vuonna 1992 vieraaksi MTV:n Huomenta Suomi aamulähetykseen.
Vuonna 1993 hän osti liikekumppaneittensa kanssa Helsingistä Eerikinkadulta ravintola "Helmen", joka toimi 24 vuoden ajan.
Vuonna 2001 hän perusti vaimonsa Riikka Sukulan kanssa Helsinkiin Ludviginkadulle ravintola "Via"n, joka myytiin vuonna 2007 Demoa Uudenmaankadulla pitäville Teemu Auralle ja Tommi Tuomiselle. Ravintola "Via" toimi myös Turussa vuosina 2002-2007.
Hän osti vuonna 2003 vaimonsa Riikka Sukulan kanssa Italian Piemontesta viinitilan.
Sukulalla on vuonna 2000 perustettu Kaikilla mausteilla -niminen catering-palvelu ja viinitila Italian Piemontessa. Vuosina 2006–2011 Sukula toimi HK Ruokatalon luovana johtajana, jolloin vuonna 2008 lanseerattiin hänen luomansa "Via" valmisruokasarja. Kauppoihin ne saatiin jo syyskuussa 2007. Hän on toiminut myös S-ryhmässä ravintolapuolen kehityspäällikkönä.
Vuonna 2007 Sukula esiintyi äänellään Pixarin "Rottatouille" kokkiaiheisessa elokuvassa ja vuonna 2011 "Smurffit"-elokuvassa.
Sukula toimii luovana johtajana Savonia-ammattikorkeakoulun vuonna 2014 käynnistetyssä hankkeessa, jonka tavoitteena on kouluruokailun kehittäminen. Hankkeessa kiinnitetään huomiota tarjottavan ruuan laatuun, imagoon sekä ruokailutilojen viihtyisyyteen. Hankkeen pilottikouluna toimii kuopiolainen Pyörön koulu.
Jyrki Sukula on viihdetaiteilija Marja-Leena Sukulan poika. Sukula on sotilasarvoltaan kersantti.
Francis Buchholz

Francis Buchholz (s. 19. helmikuuta 1954) on saksalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Scorpionsin legendaarisimman kokoonpanon basistina vuosina 1973-1992.
Francis kuunteli rockmusiikkia jo seitsemän vuoden iässä. Hän soitti ensimmäisen kerran bassoa lukiobändissä 15 vuoden iässä. Siitä lähtien hän soitti erilaisissa rock-, blues- ja jazzbändeissä kotikaupungissaan. Francisin ollessa opiskelemassa Hannoverissa, hänen yhtyeensä, Dawn Road, yhdisti voimansa Scorpionsin kanssa vuonna 1973.
Scorpionsin basistina hän saavutti suosiota Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa, Brasiliassa sekä Meksikossa. Scorpions myi loppuun suuria stadioneja 80-luvulla. Francis Buchholz oli voittanut monissa maissa yli 50 kulta- ja platinalevyä parhaiten myyneistä albumeista. Hänet palkittiin myös saksalaisella ECHO-palkinnolla, World-Music-Award-palkinnolla sekä muilla palkinnoilla.
Vuonna 1992 Buchholz lähti Scorpionsista, kirjoitti kirjan "Bass Magic" sekä toimi sekä muusikkona että tuottajana.
Francis Buchholzin comeback konserttimaailmaan oli kiertue Uli Jon Rothin, entisen Dawn Road- sekä Scorpions-kitaristin kanssa Euroopassa ja Yhdysvalloissa vuosina 2005 ja 2006.
Riikka Timonen

Riikka Timonen (o.s. Väyrynen) eli Riikka on suomalainen laulaja, joka on vaikuttanut aiemmin muun muassa Värttinä- ja Adiemus-yhtyeissä. Hän julkaisi debyyttialbuminsa "Käenkukuntayöt" 5. maaliskuuta 2008. Riikka on itse sanoittanut levyn kappaleet ja ne on säveltänyt Ville Laaksonen. Soolouransa ohella Riikka laulaa AiA-lauluyhtyeessä. Hänet tunnetaan myös suomenkielisestä pääroolista Disneyn animaatioelokuvassa "Lumikki ja seitsemän kääpiötä".
Vuonna 2004 Riikka sijoittui Suomen Euro­viisu­karsinnoissa kolmanneksi kappaleellaan ”Toarie”. Riikka on laulanut Euroviisujen loppukilpailussa kahdesti: vuonna 1996 Oslossa Jasminen taustakuorossa ja vuonna 2004 Istanbulissa Jari Sillanpään taustalla. Riikka oli mukana myös vuoden 2009 Suomen Euroviisukarsinnoissa yhtenä kahdestatoista kutsuartistista ”Meren”-kappaleellaan. 
Oman soolotuotantonsa lisäksi Riikka on tehnyt sanoituksia AiA-yhtyeelle, Ahavalle ja Lauluyhtye Lindarille.
Korean Central Television

Korean Central Television (KCTV) eli Korean Keskustelevisio () on Pohjois-Korean kansallinen yleisradioyhtiö, jonka kotipaikka on Pjongjangissa. KCTV on ainoa pohjoiskorealaisten virallinen televisiouutisten lähde. Arviolta 55 tuhannesta pohjoiskorealaisesta omistaa television, ja suurin osa TV:n omistajista asuu kaupungeissa kuten Pjongjangissa.
KCTV aloitti toimintansa 3. maaliskuuta 1963. Kaikki sen lähetykset ovat Pohjois-Korean hallituksen hyväksymiä, ja ne ovat propaganda-aiheisia. KCTV:n lähetykset painottuvat paljon kahden johtajan Kim Jong-ilin ja Kim Il-sungin sekä Juche-aatteen ympärille.
KCTV-kanava lähettää ohjelmaa maanantaista lauantaihin kello 17.00–22.30 ja sunnuntaisin kello 9.00–22.30. Kanavan ohjelmistoon kuuluu muun muassa uutisia, lastenohjelmia, Korean sotaa käsitteleviä elokuvia ja dokumentteja sekä luontodokumentteja. Lähetykset alkavat ja loppuvat kansallishymnillä sekä laululla ylipäällikkö Kim Il-sungista ja Kim Jong-ilistä. Viikonloppuisin ohjelmaa lähettävät myös kulttuuri- ja taideohjelmiin keskittynyt Mansudae Television -kanava sekä Korean Educational &amp; Cultural Television -kanava. Lokakuussa 2015 KCTV alkoi lähettää viittomakielisiä uutisia.
Darren Dunstan

Darren Dunstan (s. Toronto, Ontario) on kanadalainen ääninäyttelijä ja ääniohjaaja, joka tuli tunnetuksi dubattuaan "Yu-Gi-Oh!" -animessa Maximillion J. Pegasusta. Toinen hänen merkittävä roolinsa on vuoden 2003 "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat" -piirrossarjan Mestari Tikku. Dunstan työskentelee 4Kidsillä, jonka myötä hän on tehnyt enimmäkseen dubbauksia kuin alkuperäisiä äänirooleja animaatioihin ja elokuviin.
Antti Arnkil

Antti Arnkil (s. 1975 Vantaa) on suomalainen kustantaja ja kirjailija. Hän työskenteli vuosina 2008–2015 Otavalla, kunnes siirtyi Siltalalle.
Arnkil on opiskellut filosofiaa ja kirjallisuutta. Hän on toiminut Nuoren Voiman Liitossa, muun muassa Nuori Voima -lehden päätoimittajana (2006–2007). Arnkil on työskennellyt myös kustannustoimittajana WSOY:n kotimaisen kirjallisuuden osastolla (2001–2005), avustanut useita kulttuurilehtiä ja ollut niin&amp;näin -lehden toimitusneuvostossa.
Arnkil on julkaissut kritiikkejä, esseitä, kolumneja ja muita kirjoituksia useissa kulttuurilehdissä ja kokoomateoksissa. Vuonna 2011 hän voitti toisen palkinnon Parnasson juhlavuoden esseekilpailussa. Arnkilin esikoisteos "Lauantaiesseet "ilmestyi syyskuussa 2014. Kirja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2020 Arnkil sai Alvar Renqvist -palkinnon työstään kustannustoimittajana.
Vuonna 2025 Arnkil nimitettiin Siltalan kotimaisen kaunokirjallisuuden kustantajaksi.
Anssi Asunta

Anssi Asunta (s. 24. heinäkuuta 1938 Viipuri) on suomalainen kuvaamataidonopettaja, kirjailija ja kuvittaja, jonka teoksia ovat muun muassa Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun kineettinen kuutioveistos (1986) sekä tiedekeskus Heurekan värillinen kuutioryhmä (1989). Asunta on myös kuvittanut monia oppikirjoja.
Asunta oli kahden kuvaamataidonopettajan poika ja opiskeli itse samaan ammattiin. Hän opetti kuvaamataitoa 27 vuotta Helsingin Suomalaisessa yhteiskoulussa.
Asunta on julkaissut kaksi kirjaa: vuonna 1998 ilmestyi Viaporin Telakka ry:n kustantama, Asunnan kuvittama sekä yhdessä Mikael Holmströmin kanssa kirjoittama "Puulaivan korjaajan käsikirja" (Teos) ja vuonna 2005 tieteellis-historiallinen seikkailu "Kolmas aikakirja".
Gazpacho

Gazpacho on alun perin Andalusiasta tullut kylmä keitto. Keitto on yleinen ruokalaji koko Espanjassa, Portugalissa sekä monissa Latinalaisen Amerikan maissa. Alkuperäinen gazpacho oli leipäkeitto, joka valmistettiin yhdistämällä kuivahtanutta leipää, valkosipulia, oliiviöljyä, suolaa ja viinietikkaa. Tomaatti ja paprika yleistyivät gazpachon aineksina vasta löytöretkien jälkeen käynnistyneessä kolumbiaanisessa vaihdossa.
Vaikka tomaatti onkin tärkeä osa Suomessakin yleistyneessä gazpachon muodossa, muodostavat gazpachon aiemmin mainitut alkuperäiset ainekset. Andalusiassa tarjoillaan yhä useita gazpachoja, joissa ei ole lainkaan tomaattia. Eräs hyvin suosittu gazpachon muoto on valkoinen gazpacho eli "ajo blanco malagueño". Se valmistetaan pääasiassa manteleista, leivästä, valkosipulista, viinietikasta ja oliiviöljystä.
Aina Bergroth

Aina Linnea Bergroth (s. 21. joulukuuta 1975 Kivijärvi) on suomalainen kirjailija, dramaturgi ja näytelmäkirjailija. Hänen esikoisteoksensa "Ah autuutta" julkaistiin vuonna 2007 ja alun perin anonyyminä ilmestynyt "Prinsessan kirjeet" vuonna 2010.
Elämä ja ura.
Bergroth on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä ja teoreettista filosofiaa Helsingin yliopistossa. Bergrothin pro gradu -tutkielma käsitteli Sarah Kanen, Senecan ja Euripideen tulkintoja Faidran myytistä. Helsingin yliopiston jatko-opiskelijana Bergroth on tutkinut antiikin myyttien uudelleentulkintoja nykydraamassa.
Bergroth on toiminut Suomen Kansallisteatterin dramaturgina ja kirjallisena neuvonantajana (2001–2017) sekä Kansallisteatterin kirja -sarjan toimittajana. Bergroth toimi Nuoren Voiman Liiton puheenjohtaja vuosina 2012–2015.
Teatterityöt.
Vuonna 2014 Bergroth esiintyi Kansallisteatterissa Kristian Smedsin ja Rosa Liksomin näytelmässä "Palsa – ihmisen kuva" (ohj. Kristian Smeds).
Bergrothin töitä dramaturgina ovat olleet muun muassa Kansallisteatterin "Karamazovin veljekset" (2018, ohj. Samuli Reunanen), Katja Lundénin "Companyn Universo" (2019, koreografia Katja Lundén, sävellys Anna-Mari Kähärä), Marko Tapion romaaniin pohjautuva "Arktinen hysteria" (2017, ohj. Atro Kahiluoto) ja Leea ja Klaus Klemolan näytelmä "Maaseudun tulevaisuus" (2014, ohj. Leea Klemola). Bergroth toimi dramaturgina myös John Loganin taidemaalari Mark Rothkosta kertovassa näytelmässä "RED" (2015, ohj. Juhana von Bagh) sekä Reykjavikin kaupunginteatterin tulkinnassa Tšehovin Lokista (2015, ohj. Yana Ross). Lokki ja Arktinen hysteria esitettiin myös Tampereen Teatterikesässä.
Bergrothin näytelmä "Tahto" sai kantaesityksensä Helsingin Kaupunginteatterissa 2019 (ohj. Sini Pesonen). "Helsingin Sanomien" kriitikko Laura Hallamaa kirjoitti arviossaan: ”Aino-Kaisa Saarisesta kertova näytelmä on täydellinen ja ansaitsee viisi tähteä. Miksi meillä on niin monta turhanpäiväistä näytelmää suurmiehistä, kun voi olla myös tällaista.” Kuopion kaupunginteatteri esitti näytelmää vuonna 2020 (ohj. Heidi Räsänen) ja kolmannen ensi-iltansa se sai 18.9.2021 Oulun Teatterin suurella näyttämöllä (ohj. Kaisa-Liisa Logrén).
Bergrothin näytelmä "Lou Salomé" sai kantaesityksensä KOM-teatterissa 24.9.2021. Riikka Oksasen ohjaama esitys ammensi vapaasti kaikki aikansa tabut rikkoneen Lou Andreas-Salomén (1861–1937) elämästä. Omana aikanaan laajalti tunnettu runoilija, filosofi ja uraa uurtava psykoanalyytikko toimi koko elämänsä piittaamatta naiselle varatusta kulttuurisesta roolista.
Yksityiselämä.
Bergrothin vanhemmat ovat taidemaalari Marjatta Tapiola ja lääketieteen tohtori, dosentti Ville Bergroth. Elokuvaohjaaja Zaida Bergroth on hänen sisarensa. Bergrothin puoliso on muusikko Timo Kämäräinen, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi (s. 2017).
Catharina Gripenberg

Catharina Gripenberg (s. 31. joulukuuta 1977 Pietarsaari) on suomenruotsalainen runoilija.
Gripenberg voitti Arvid Mörne -runokilpailun 1998. Hänen esikoisteoksensa "På diabilden är huvudet propfullt av lycka" ilmestyi vuonna 1999 ja toinen runokokoelma "Ödemjuka belles lettres från en till en" vuonna 2002. Gripenberg sai ruotsalaisen "Lyrikvännen"-aikakauslehden myöntämän Stig Carlsson -palkinnon vuonna 2003. Valikoima kahden ensimmäisen kokoelman runoja ilmestyi vuonna 2005 Kristiina Lähteen suomentamana teoksessa "Sinä siellä kaukana näytät tutulta", josta Lähde sai Kääntäjäkarhu-palkinnon.
Kolmas Gripenbergin kokoelma, "Ta min hand, det vore underligt" (suom. "Ottaisit käteni, kummallista"), ilmestyi vuonna 2007. Gripenberg sai siitä Tanssiva karhu -palkinnon vuonna 2008. Myös hänen neljäs kokoelmansa "Handbok att bära till en dräkt" oli Tanssiva karhu -ehdokas ja Gripenberg sai siitä Ruotsin radion runopalkinnon 2016.
Gripenberg työskentelee Ellips-kustantamossa. Runouden kirjoittamisen lisäksi hän on kirjoittanut draamaa ja ruotsintanut tanskalaisen Per Højholtin runoja.
Montel Vontavious Porter

Alvin Burke jr. (s. 28. lokakuuta 1973 Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen showpainija. Hänet tunnetaan parhaiten painiajoistaan World Wrestling Entertainmentissa, jossa hän oli mm. WWE United States Champion. Hän on 190 senttiä pitkä ja painaa 113 kiloa. Hänet tunnetaan paremmin kehänimellä Montel Vontavious Porter eli MVP. Hän on ollut NWA:ssa kaksinkertainen World Heavyweight Champion mestari. Hän on ollut kahdesti mukana Survior Series -eliminointiottelussa. Hän on pitkäaikaisin Yhdysvaltojen mestari kunnes hävisi mestaruutensa Matt Hardylle joka myöhemmin siirtyi mestaruuden kanssa ECW:hen jossa hän hävisi sen myöhemmin. Hänen lopetusliikkeensä on "Playmaker". Mottonaan hän käyttää "Parempi kuin sinä". Hän siirtyi RAW Brändiin. Hän teki joukkueen Mark Henry:n kanssa voittaen joukkue mestarit Big Show:n ja Chris Jericho:n, mutta he hävisivät mestaruus ottelun Big Show:ta ja Chris Jericho:a vastaan. MVP on istunut 9,5 vuotta floridalaisessa vankilassa ryöstöstä. 2. joulukuuta MVP vapautettiin WWE sopimuksesta hänen itse pyydettyään sitä.
Tuntomerkit.
MVP käyttää kehässä yllään punaista, sinistä tai mustaa silkkipukua ja jaloissaan hänellä on mustat saappaat. Kaulassa MVP:llä on koru, jossa lukee MVP. Sitä hän käyttää joskus aseenaan tavaramatsissa tai tuomarin näkemättä. Silloin tällöin hänellä on päässään myös aurinkolasit. Hänen ihonsa on hieman tumma ja hiuksensa hän on kammannut tyylikkäisiin jakauksiin. MVP:n painimusiikki on räpartisti Silkk The Shockerin kappale I'm comin.
Graham Greene (näyttelijä)

Graham Greene (22. kesäkuuta 1952 – 1. syyskuuta 2025) oli kanadalainen, oneida-kansaan kuulunut näyttelijä. Hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta "Tanssii susien kanssa" vuonna 1991. 
Nuoruus.
Graham Greene syntyi Ohswekenissa Six Nations of the Grand Riverin reservaatissa. Hän kuului oneida-kansaan. Greene kasvoi Ontarion Hamiltonissa ja teki monia erilaisia fyysisiä töitä.
Ura.
Greene kiinnostui näyttelemisestä 1970-luvun lopulla, kun hänen ystävänsä suositteli häntä lukemaan käsikirjoituksensa. Greene työskenteli tuolloin äänisuunnittelijana. Greene aloitti uransa teatterissa ja teki 1979 ensiesiintymisensä televisiossa kanadalaisessa draamasarjassa "The Great Detective". Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuoden 1983 elämäkertaelokuva "Voittaja".
Greenellä oli 1980-luvulla pääasiassa pieniä rooleja yhdysvaltalaisissa ja kanadalaisissa independent-elokuvissa. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli elokuvassa "Tanssii susien kanssa", jossa hän esitti lakotojen poppamiestä Kicking Birdiä eli Ziŋtká Nagwákaa. Elokuva oli yksi vuoden 1990 menestyneimpiä, ja Greene oli siitä ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkintoon.
Greenen Hollywood-ura käynnistyi "Tanssii susien kanssa" -elokuvan jälkeen, ja hän näytteli muun muassa elokuvissa "Ukkossydän" (1992)", Maverick" (1994)", Die Hard – Koston enkeli" (1995)", Vihreä maili" (1999) "ja Twilight – Uusikuu" (2009)." Viimeksi mainitussa hän oli" Harry Clearwaterin "roolissa."
Greene näytteli uransa aikana yli sadassa elokuvassa ja televisiosarjassa. Hän voitti vuonna 1994 Gemini-palkinnon lastenohjelmasta "The Adventures of Dudley the Dragon" ja oli ehdolla palkintoon vuonna 1994 myös sarjasta "North of 60" sekä vuonna 1997 sarjasta "Äärirajoilla". Greene palkittiin 1999 Grammyllä parhaasta lapsille suunnatusta spoken word -albumista ja vuonna 2025 Canadian Screen Awards -palkinnolla jännityskomediasta "Seeds". Greene sai urallaan myös monia kunniapalkintoja: Hänestä tuli 2015 Order of Canadan jäsen, hänet valittiin 2021 Kanadan Walk of Famelle, ja vuonna 2025 hän sai kenraalikuvernöörin esittävien taiteiden elämäntyöpalkinnon.
Yksityiselämä.
Greene oli 35 vuoden ajan naimisissa Hilary Blackmoren kanssa. He saivat liitostaan yhden tyttären. Greene kuoli syyskuussa 2025 torontolaisessa sairaalassa pitkän sairastelun jälkeen.
Pentti Lempiäinen

Pentti Lempiäinen (18. syyskuuta 1932 Rauma – 8. heinäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen tietokirjailija, jonka yli 40 julkaistusta teoksesta monet ovat olleet uraauurtavia kristillisen tiedon popularisointeja.
Ensimmäiset teoksensa Lempiäinen kirjoitti 1970-luvulla. Lempiäisen taidetta ja kristinuskoa käsittelevä teos "Seimestä öljymäelle" ilmestyi 2009.
Ennen kirjailijauraansa Lempiäinen toimi muun muassa pappina ja uskonnonopettajana. Teologian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1963 ja teki sen jälkeen uran Helsingin yliopistossa. Lempiäinen oli eläkkeellä Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian apulaisprofessorin virasta. Professori honoris causa hänestä tuli 1996.
Vuosina 1983–1987 Lempiäinen toimi Kotimaa-lehden päätoimittajana. Päätoimittajakautensa jälkeen 1980-luvun lopulla Lempiäinen työskenteli vapaana toimittajana ja kirjailijana, mutta palasi sittemmin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan palvelukseen.
Lempiäisen teokset käsittelevät muun muassa kirkkohistoriaa, nimitietoutta, hymnologiaa, tapakulttuuria sekä symboliikkaa. Lempiäinen on suomentanut ja toimittanut saksalaisen Hans Biedermanin "Suuren symbolikirjan" (1993). Kirkon tiedonvälityspalkinnon Lempiäinen sai 1979.
Lempiäinen oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen.
Hubert Auriol

Hubert Auriol (7. kesäkuuta 1952 – 10. tammikuuta 2021) oli ranskalainen moottoriurheilija. Hänestä tuli ensimmäinen Dakar-rallin sekä autolla että moottoripyörällä voittanut kuljettaja.
Addis Abebassa, Etiopiassa syntynyt Auriol saavutti Dakar-voittonsa vuosina 1981, 1983 ja 1992. Moottoripyörällä hän otti kaksi ensimmäistä voittoansa, ja autolla hän voitti vuonna 1992. Auriol toimi tapahtuman johtajana vuosina 1995–2004. 
Omaisten mukaan Auriolin kuoleman taustalla olivat hänen pitkään potemaansa sydän- ja verisuonisairaudet. 
Hubert Auriol ja MM-ralleissa menestynyt Didier Auriol eivät tiettävästi olleet mitään sukua keskenään. Auriol kutsuttiin FIA Hall of Famen jäseneksi vuonna 2019.
Montserratinturpiaali

 
Montserratinturpiaali ("Icterus oberi") on vaarantunut Montserratin saarella elävä varpuslintu . Lajin elinalue on erittäin pieni.
Kooltaan montserratinturpiaali on n. 20–22 cm. Lajin pää, rinta, yläselkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään mustat. Montserratinturpiaalin vatsa ja alaselkä ovat väritykseltään keltaiset. Naaras on koirasta pulleampi ja alapuoli on kellanvihreä ja selkä kellertävä. Linnun äänet ovat matalia vihellyksiä ja karhea "chuur" .
Motnserratinturpiaalit elävät metsissä 150–900 metrin korkeudessa. Pesän ne tekevät yleensä "Heliconia caribbaea" -puun oksistoon. Laji käyttää ravintonaan pääosaksi hyönteisiä, mutta ajoittain myös kasvien mettä ja hedelmiä.
Montsarratinturpiaaleja arveltiin vuonna 2012 elävän 307–690 yksilöä. Suurin uhka, joka kohdistuu kantaan on elinympäristön tuhoutuminen. Lisäksi kantaa vähentävät pesärosvot kuten saarelle levinneet rotat sekä keltanokkamatkija. Lisäksi kantaan vaikuttavat hyönteisten vähäisyys. Lähes kaksi kolmasosaa saaren linnuista kuoli tulivuorenpurkauksien yhteydessä 1995–1997. Purkaukset tuhosivat lintujen elinalueita ja tuhka aiheutti myös kroonisia sairauksia linnuille. Sittemmin kanta on tasaantunut ja lähtenyt jopa hienoiseen nousuun, minkä ansiosta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto siirsi vuonna 2016 äärimmäisen uhanalaisesta vaarantuneeksi.
Japanin itsepuolustusvoimat

Japanin itsepuolustusvoimat () tai JSDF on Japanin valtion asevoimat, jotka perustettiin toisen maailmansodan jälkeen. Japanin perustuslain 9. artiklan mukaan Japanin itsepuolustusvoimat ei saa käydä sotaa tai käyttää aseellisen yhteenoton uhkaa valtion päämäärien ajamiseksi, mutta se saa esimerkiksi osallistua rauhanturvaoperaatioihin ja kollektiivisiin turvatoimiin liittolaistensa kanssa.
Itsepuolustusvoimien vahvuus vuoden 2018 tietojen mukaan on 247 154 henkilöä. Näistä maaitsepuolustusvoimien osuus on 150 856, meri-itsepuolustusvoimien osuus 45 363, ilmaitsepuolustusvoimien osuus 46 942 ja yhteisten joukko-osastojen osuus 1259.
Yasser Seirawan

Yasser Seirawan (, s. 24. maaliskuuta 1960) on yhdysvaltalainen shakin suurmestari, joka syntyi Syyriassa. Hän on nelinkertainen Yhdysvaltain mestari, juniorien maailmanmestari vuodelta 1979, shakkikirjailija ja -kommentaattori.
Seirawan syntyi Damaskoksessa, Syyriassa. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin, kun Yasser oli 7-vuotias. Hän on kehittänyt shakkivariantin nimeltään "Seirawan Chess."
Helinä Hirvikorpi

Helinä Hirvikorpi (s. 1949) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, jonka erikoisalaa ovat yritykset ja johtaminen. Hän työskenteli 13 vuotta Talouselämä-lehdessä. Lisäksi hän on työskennellyt Etelä-Saimassa, Osuuspankkilehdessä, Yleisradiossa ja vakuutusyhtiö Pohjolan lehdissä. Hirvikorpi oli Taloustoimittajat ry:n puheenjohtaja 1997–1998 ja toimi vuosina 2018–2021 Taloustoimittajain säätiön asiamiehenä.
Matkarakastaja

Matkarakastaja on Juha Vainion säveltämä, sanoittama ja esittämä, Aarno Ranisen sovittama, vuonna 1971 julkaistu kappale. Kappale julkaistiin singlenä, jonka b-puolella on ”Koltta”.
Kappale kertoo liivitehtaan edustajan, merkonomi Huikkasen eräästä hotelliyöstä markkinointimatkallaan. Sanoituksessa kaupparatsu Huikkasen yö kuluu lähinnä hotellin baarissa juopotellen ja naisia vikitellen. 
Kauppaedustajien yhdistyksen kerrotaan ilmaisseen julkisen närkästyksensä ammattikuntaansa kohdistuneesta pilkasta. Vainio pyysi kuitenkin eräässä haastattelussa anteeksi sitä, että kappaleessa ei suinkaan ollut tarkoitus mustata koko ammattikuntaa, vaan kertoa vain tarina kaupparatsu Huikkasesta.
Kappaleen on levyttänyt myös muun muassa Vesa-Matti Loiri, jonka versio julkaistiin hänen albumillaan "Ystävän laulut".
Vainion pojalla Kallella on Helsingissä lounasravintola nimeltä Ravintola Matkarakastaja, joka on nimetty kappaleen mukaan.
Äänitys.
”Matkarakastaja” äänitettiin Alppi-studiolla Helsingissä keväällä 1971. Kappaleen äänitti Jouko Ahera ja tuotti Aarno Raninen. Levyllä soittavat seuraavat muusikot:
Hiroshi Masuoka

Hiroshi Masuoka (; s. 13. maaliskuuta 1960) on japanilainen ralliautoilija, joka voitti Mitsubishi Motorsin autolla Dakar-rallin perättäisinä vuosina 2002 ja 2003. 
Masuokan osallistuminen Dakar-ralliin vuonna 2007 oli hänen uransa kahdeskymmenes.
Playmen

Playmen oli italialainen aikuisviihdelehti, jonka perusti vuonna 1967 Adelina Tattilo. Lehdestä tuli niin kuuluisa, että sitä nimitettiin Italian omaksi Playboy-lehdeksi. 
Lehteä tehtiin vuoteen 2001 asti ja sitä julkaistiin kuukausittain, kussakin numerossa oli kuvia alastomista naisista. Mukana oli myös erilaisia artikkeleita muodista, urheilusta, kulutustavaroista ja vartaloista.
Lehden ensimmäinen kansikuvamalli oli Brigitte Bardot.
Arto Kivimäki

Arto Kivimäki (s. 26. huhtikuuta 1963 Seinäjoki) on antiikin maailmaan erikoistunut kääntäjä ja tietokirjailija. Hän on asunut pitkään Joensuussa ja opiskellut Helsingissä ja Tampereella. Hän asuu Riihimäellä.
Collin Peterson

Collin Clark Peterson (s. 29. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Fargossa, Pohjois-Dakotassa, mutta kasvoi Minnesotassa ja valmistui yliopistosta Moorheadissa, samassa osavaltiossa.
Peterson oli Minnesotan osavaltiollisen senaatin jäsenenä vuosina 1977–1986. Hän on istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Minnesotan seitsemännestä vaalipiiristä vuoden 1991 alusta. 
Peterson toimi vuosina 2007–2011 edustajainhuoneen maatalouskomitean puheenjohtajana.
Eva Korsisaari

Eva Maria Korsisaari (s. 1968) on suomalainen filosofi, joka keskittyy tutkimustyössään ja opetustyössään etiikan luomiseen ja väkivallan vastustamiseen. Hänen osaamistaan ovat tasa-arvoon, yhdenvertaisuuteen, oikeuksien toteutumiseen, osallistavaan pedagogiikkaan, jatkuvaan oppimiseen, taiteiden tutkimukseen ja taideterapian soveltamiseen liittyvät kysymykset ja käytännöt, joiden parissa hän on tehnyt töitä yliopistoissa, kouluissa, yrityksissä ja järjestöissä.
Eva Maria Korsisaari väitteli Helsingin yliopistosta vuonna 2006 väitöskirjalla "Tule, rakkaani! Naisen ja miehen välisestä etiikasta kirjallisuuden rakkauskuvauksissa" (Teos, 2006). Hänen kirjoittamansa historia perheensä liiketoiminnasta nimeltä "Yhtä matkaa. Korsisaari-yhtiöiden 80-vuotishistoria" voitti Mobilia-palkinnon tullen näin nimetyksi parhaaksi Suomessa vuosina 2007–2009 julkaistuksi liikennettä käsitteleväksi kirjaksi.
Eva Maria Korsisaari valmistui sanataideterapian ohjaajaksi vuonna 2022. Hän on kiinnostunut erityisesti oikeuksia puolustavasta ja autonomiaa edistävästä taideterapeuttisesta työstä.
Mikko Lensu

Mikko Lensu (s. 1958) on Ilmatieteen laitoksen erikoistutkija, joka tutkii jääpeitteisiä meriä. Lensu työskenteli TKK:n laivalaboratoriossa vuoteen 2003, jolloin hän väitteli filosofian tohtoriksi. Vuosina 2005–2007 hän kirjoitti kolme lastenkirjaa, jotka perustuivat hänen napamatkoihinsa.
Yksityiselämä.
Lensu on ollut vuodesta 1987 lähtien naimisissa kirjailija Leena Lehtolaisen kanssa. Hänellä on avioliitosta kaksi lasta.
Martin Spanjers

Martin Spanjers (s. 2. helmikuuta 1987) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ja hänet tunnetaan "Teinitytön kasvatusopas" -televisiosarjan Rory Hennessyna. 
Martin Spanjers on näytellyt myös monissa muissa sarjoissa, joista yksi on "Greyn Anatomia".
En Vogue

En Vogue on yhdysvaltalainen tyttöbändi. Yhtye on ollut toiminnassa vuodesta 1988 ja jatkaa edelleen. Yhtyeessä on neljä jäsentä: Terry Ellis, Cindy Herron, Maxine Jones ja Rhona Bennett, joka on yhtyeen nuorin. Yhtyeen tyylilaji on R&amp;B ja soul. He ovat julkaisseet albumeita vuosina 1990–1994, 1997, 1999–2002 ja vuonna 2004. Tällä hetkellä heillä ei ole levytyssopimusta minkään levy-yhtiön kanssa. Yhtyeeseen ovat aiemmin kuuluneet myös Dawn Robinson ja Amanda Cole.
Teräase

Teräaseet ovat terällä varustettuja metsästys- tai lähitaisteluaseita, joilla voidaan tuottaa lävistäviä tai leikkaavia vammoja. 
Historia.
Teräaseita on käytetty metsästykseen ja sodankäyntiin jo kivikaudella. Muinaisessa Egyptissä valmistettiin esihistoriallisella ajalla taidokkaita piikiviveitsiä. Myöhemmin teräaseita on valmistettu obsidiaanista. Metallien keksimisen jälkeen teräaseita alettiin valmistaa pronssista, raudasta ja teräksestä. Perinteisiä teräaseita olivat muun muassa tikari, miekka ja keihäs.
Nykyaika.
Nykyisin teräaseiden merkitys sodankäynnissä ja metsästyksessä on vähäinen, ja teräaseiden käyttö liittyy toisinaan katuväkivaltaan tai muuhun rikollisuuteen. Varsinkin nuorten keskuudessa teräaseisiin liittyvä rikollisuus ja niiden luvaton kantaminen on yleistynyt. Historialliset tai epätavalliset teräaseet tai sellaisten jäljitelmät voivat olla myös keräilyesineitä. 
Puukon, linkkuveitsien, keittiöveitsien tai saksien kaltaisia terällisiä työ- ja tarvekaluja voidaan joskus käyttää teräaseina. 
Teräaseet ja lainsäädäntö.
Suomessa teräaseisiin liittyviä säädöksiä on järjestyslaissa. Teräaselaki säädettiin Suomessa 1977. Teräaseiden hallussapito julkisella paikalla on kielletty. Stileteistä puhuttaessa myös maahantuonti ja myynti on kielletty, poikkeuksena historiallisesti tai taiteellisesti arvokkaat esineet. Myöskin muuksi esineeksi naamioidut teräaseet ovat kiellettyjä.
Megan Hollingshead

Megan T. D. Hollingshead (s. 22. syyskuuta 1968 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hänellä on ollut äänirooleja muun muassa animesarjoissa "Pokémon" ja "Yu-Gi-Oh!"
Ura.
Hollingshead on tehnyt ääninäyttelyä animessa erityisesti hoitaja Joyna "Pokémonissa" ja Mai Valentinena "Yu-Gi-Oh!":ssa. Hän on näytellyt muun muassa Rougea "Sonic X:ssä", Shizunea "Narutossa" ja Rangiku Matsumotoa "Bleachissä". Lisäksi hän on tehnyt äänirooleja videopeleihin ja oli mukana tekemässä sivuääniä "Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin".
Ääninäyttelyn ohella Hollingshead näyttelee myös teattereissa New Yorkissa ja toimii vapaa-ajallaan joogan opettajana. Hän opiskeli näyttelemistä William Esper Studiolla ja aloitti ääninäyttelemisen 4Kids Entertainmentillä 1990-luvun lopulla. Hän asuu Los Angelesissa ja tekee edelleen äänityötä televisiomainosten ja animaatioiden parissa.
Ikurin Vire

Ikurin Vire (IkVi) on länsitamperelainen voimistelu- ja urheiluseura, joka on perustettu 13. lokakuuta 1957. Tällä hetkellä seurassa toimii yleisurheilu-, hiihto-, jääkiekko-, jalkapallo-, voimistelu- ja harrastejaosto. Eri jaostoja on ollut toiminnassa enimmillään yli kymmenen. Ikurin Vireen puheenjohtajana toimii Timo Ahonen.
Seuran alkuajoista lähtien 1990-luvulle saakka Vireen näkyvin laji oli jääkiekko. Parhaimmillaan seuran edustusjoukkue pelasi I divisioonassa keväällä 1992. Tämän jälkeen seuralla oli joukkue II divisioonassa kaudella 1995–1996. Tämä jälkeen edustusjoukkueen toiminta ajettiin alas kunnes aloitettiin uudelleen III divisioonasta kaudella 2011–2012. Kevätkaudella 2013 joukkue kävi Suomi-sarjassa josta kuitenkin putosi takaisin II divisioonaan. Seuraavalla kaudella joukkue ylsi II divisioonassa neljänneksi. Kausi 2014–2015 meni huonosti ja joukkue putosi III divisioonaan. Edustusjoukkueen toiminta ajettiin jälleen alas kahdeksi vuodeksi ja aloitettiin uudelleen III divisioonasta kaudella 2017–2018. Joukkue taisteli tiensä II divisioonaan ja ylsi keväällä 2019 II divisioonan puolivälieriin. Kaudelle 2019–2020 Vire ei saanut miesten edustujoukkuetta kasattua. 
Ikurin Vireen historiasta on kirjoitettu 30-vuotishistoriikki "Vireästi – 30 vuotta työtä nuorison ja urheilun hyväksi. Ikurin Vire 1957–1987." Kirjan on kirjoittanut Tuomo Koivisto.
Kilpakävely.
Nykyään seura tunnetaan parhaiten kilpakävelijöistään, ja yleisurheilujaoston kilpailutoiminta onkin keskittynyt lähinnä kilpakävelyyn. Kaudella 2011 seuran kasvatti Jenni Lahtinen voitti SM-pronssia maantiekävelyssä.