tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jean Reno

Jean Reno (syntyjään Juan Moreno y Herrera-Jiménez, s. 30. heinäkuuta 1948 Casablanca, Ranskan Marokko) on ranskalainen näyttelijä. Renon vanhemmat olivat espanjalaisia, jotka pakenivat Pohjois-Afrikkaan pakoon Francisco Francon hallintoa. Reno muutti Ranskaan ollessaan 17-vuotias.
Näyttelijän ura.
Reno aloitti näyttelijän opinnot Ranskassa ja loi uraa televisiossa sekä teatterissa. Tunnetuin hän on kuitenkin elokuvanäyttelijänä. Jean Reno ja Luc Besson tekivät yhdessä monta elokuvaa, melko vaihtelevalla menestyksellä. Tunnetuimpia näistä elokuvista ovat muun muassa "Suuri sininen", "Le grand bleu", elokuva sukeltamisesta, ja "Leon", kuvaus palkkatappajasta, joka saa huolehdittavakseen perheensä menettäneen nuoren tytön. Sittemmin Reno on esiintynyt useissa ranskalaisissa ja amerikkalaisissa elokuvissa.
Nuorena Reno esitti usein elokuvassa roistoa, mutta näyttelijänlahjojensa ansiosta hän sai pian erilaisia rooleja. Reno on näytellyt muun muassa romanttisissa komedioissa sekä toimintaelokuvissa.
Yksityiselämä.
Renolla on kuusi lasta: Sandra (s. 1977), joka on näyttelijä, ja Mickael (s. 1980), joka on laulaja, sekä vuosina 1996, 1998, 2009 ja 2011 syntyneet lapset.
Tarton piispa

Tarton piispat johtivat Viron ensimmäistä katolista piispanistuinta. Tarton hiippakunnan perusti 1211 Riian piispa. Piispanistuimen ensimmäinen paikka sijaitsi Länsi-Virossa, Lihulassa. Riian piispan ja kalpaveljien (Liivinmaan ritarikunnan) suurmestarin, Albert von Buxhövdenin veli, Herman von Buxhövden otti liivinmaalaisritareiden avulla haltuunsa Etelä-Viron 1224 ja siirsi piispanistuimen Tarttoon Ugandin maakuntaan. Hänen johtamanaan liiviläisritarit hävisivät Peipsijärven taistelun eikä laajeneminen itään toteutunut.
Tarton hiippakunta säilyi katolisena ruhtinaskuntana vuoteen 1558, jolloin Venäjä valtasi alueen.
Piispat vuodesta 1224 lähtien.
Tarton hiippakunnan piispat 1224–1558:
Kyntö

Kyntö on toimenpide, jolla pyritään saamaan viljelykasville hyvä kylvöalusta. 
Tämä tarkoittaa maan kuohkeuttamista ja kääntämistä, minkä seurauksena näin mullan eri osat joutuvat ilman vaikutukselle alaisiksi, mikä jouduttaa lahoamista ja rapautumista, sekä peitetään ja sekoitetaan lannoite maahan ja välissä itse kylvösiemenet, annetaan sopiva muoto maan pinnalle ja hävitetään myös rikkaruohoja.
Syyskyntö.
Pohjoisilla leveysasteilla kuten Suomessa syksyllä kyntäminen on olennainen osa maanmuokkausta. Syyskyntö nopeuttaa maan kuivumista keväällä, kun kevätkosteus varastoituu muokkauskerrokseen, ja tämä mahdollistaa sen, että jo kasvukauden alku voidaan tehokkaasti hyödyntää. Syyskyntö myös kuohkeuttaa maata routaantumisen tehostamiseksi. Kun syyskyntö tehdään kunnolla, ei keväällä tarvitse äestää niin monta kertaa.
Kevätkyntö.
Kevätkyntö on toimenpide, jota Suomessa ei juuri koskaan tehdä. Suomessa ei tavallisesti keväällä viljan- tai rehuntuotannon yhteydessä kynnetä, koska se ei sovi useimmille maatyypeille, esimerkiksi hiesu- ja savipelloille. Kyntämisen sijaan maa voidaan keväällä muokata kevyemmin äkeellä eli äestää. Kuitenkin esimerkiksi perunapelloilla ja kasvimailla saatetaan keväällä kyntääkin, koska se kuivattaa maata.
"Pääartikkeli: Aura"
Kynnön historia ja aura.
Maatalouden alkuaikoina, kun auraa ei vielä ollut keksitty, oli käytössä sahra, joka oli hyvin yksinkertainen puinen työväline. Sahralla maata kuohkeutettiin sitä kääntämättä. Sittemmin keksittiin aura, joka oli työvälineenä huomattavasti edeltäjäänsä tehokkaampi. Vanhassa, ns. "matala-aurassa" on ojas pyörien varassa, ja periaatteena on veitsiterä, joka yhdessä vantaan kanssa leikkaa irti viilun, mikä auran siivellä käännetään sivulle. 
Keskiajalla kehittyi edeltäjästään poikkeava, ns. "korkea-aura", jossa ojaksen kannatuspyörät oli korvattu tukijalalla. 1800-luvulla alettiin auroja valmistaa teollisesti teräksestä. Alueesta riippuen auraa on vedetty jonkin eläimen, tavallisesti hevosen perässä. 
Kuitenkin teollistuneissa maissa nykyään varsinkin suurilla peltoaloilla on jo monen vuosikymmenen ajan käytetty huomattavasti tehokkaampaa traktorin perässä vedettävää auraa, jossa on useampia siipiä. Useammat siivet toimivat niin, että seuraava siipi kääntää maaviilun aina edellisen siiven jättämän vaon päälle. Viimeinen siipi jättää jälkeensä kyntövaon, joka puolestaan täyttyy seuraavalla kerralla äskeisen kohdan vierestä kynnettäessä.
Kyntö on ikivanha muokkausmenetelmä, jota harjoitettiin Raamatun mukaan jo Palestiinassa. Kyntäminen oli kunniakasta työtä jota Israelin ensimmäinen kuningas Saulkin harjoitti. Hänet noudettiin pellolta kyntämästä johtamaan sotaa kun vihollinen oli hyökännyt maahan.
Serbitasavalta

Serbitasavalta (, bosniaksi ja kroatiaksi "Republika Srpska"; myös Bosnian serbitasavalta) on toinen poliittisista entiteeteistä, jotka muodostavat Bosnia-Hertsegovinan valtion; toinen on valtaosin bosniakkien ja kroaattien asuttama Bosnia-Hertsegovinan federaatio. Serbitasavallan pääkaupunki on Banja Luka. Sen pinta-ala on 25 053 km² ja väkiluku 1 218 107 (2013), joista noin 88 prosenttia on serbejä, kahdeksan prosenttia bosniakkeja ja neljä prosenttia kroaatteja.
Historia.
Tammikuussa 1992 Bosnia-Hertsegovinan serbikansan tasavalta () julistettiin Jugoslavian alueeseen kuuluvaksi tasavallaksi. Uuden tasavallan nimeksi muutettiin helmikuussa Bosnia-Hertsegovinan serbitasavalta (). Se julistautui erilliseksi, uuteen Jugoslaviaan haluavaksi alueeksi huhtikuussa 1992. Hanke ei kuitenkaan saanut kansainvälistä tunnustusta. Saman vuoden elokuussa nimestä jätettiin pois viittaus Bosnia-Hertsegovinaan, mistä lähtien alue on ollut viralliselta nimeltään yksinkertaisesti Serbitasavalta. Bosnia-Hertsegovinan sisällissodan (1992–1995) päättäneessä Daytonin rauhansopimuksessa tunnustettiin Serbitasavallan asema Bosnia-Hertsegovinan valtion osana, entiteettinä.
Politiikka.
Serbitasavallalla on oma perustuslaki, presidentti, parlamentti, hallitus (pääministeri ja muita ministerejä), oikeuslaitos sekä myös muun muassa postilaitos. Sillä on myös omat symbolit, kuten lippu ja hymni "Tasavaltani" (). Vaakunat ja siihen saakka käytetty kansallislaulu menettivät lainvoiman vuonna 2007.
Sisällissodan aikana ja vielä kymmenen vuotta sen jälkeen Serbitasavallalla oli myös armeija, mutta elokuussa 2005 se liitettiin Bosnia-Hertsegovinan asevoimiin.
Serbitasavallassa on kaksikamarinen parlamentti, "kansalliskokous". Ylähuoneen eli kansojen talon jäsenistä on serbejä, bosniakkeja, kroaatteja kutakin ryhmää kahdeksan ja kunnanvaltuustojen valitsemia neljä. Kansalliskokouksessa on 83 jäsentä, joista neljäsosa valitaan vaalilistoilta ja kolme neljäsosaa henkilövaalilla.
Hallinnollinen aluejako.
Serbitasavallassa on 63 kuntaa ryhmitettyinä seitsemään alueeseen (aluekeskus):
Ghada Shouaa

Ghada Shouaa (, s. 10. syyskuuta 1972 Muharda, Syyria) on syyrialainen entinen seitsenottelija ja maansa ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa olympiavoittaja ja yleisurheilun arvokisamitalisti. 
Shouaa aloitti koripalloilijana ja pelasi Syyrian maajoukkueessa, mutta vaihtoi sitten lajia. Hän kilpaili seitsenottelussa jo 1991 Tokion MM-kisoissa, mutta jäi viimeiseksi. Hän ei kuitenkaan lannistunut ja voitti seuraavista Aasian mestaruuskilpailuista hopeaa. Hän osallistui myös 1992 Barcelonan olympialaisiin, jossa sijoitus oli 16.
Lopullisen nousun seitsenottelevan maailman huipulle Shouaa teki vuonna 1995 Göteborgin MM-kisoissa, joissa hän voitti maailmanmestaruuden. Kisoista oli jäänyt pois ennakkosuosikki Jackie Joyner-Kersee, ja toinen ennakkosuosikki, Saksan Sabine Braun keskeytti ottelunsa. Kuitenkin seuraavana vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa Shouaa osoitti, ettei mestaruus tullut onnenkantamoisella. Hän voitti seitsenottelun olympialaisten kultamitalin lähes 100 pisteen erolla seuraavaan. 
Seuraavat kaudet menivät loukkaantumisten merkeissä, mutta Shouaa teki vielä paluun Sevillan MM-kisoihin vuonna 1999 ja voitti pronssimitalin. Shouaa osallistui seuraavana vuonna vielä Sydneyn olympialaisiin, mutta loukkaantui, keskeytti ja lopetti urheilu-uransa kisojen jälkeen.
Uransa aikana ja jälkeen Shouaa asui Saksassa toimien kosmetiikkafirman Aasian ja Lähi-idän managerina. Hänen nykyisestä asuinpaikastaan ei kuitenkaan ole varmuutta.
Dexter Holland

Bryan Keith "Dexter" Holland, (s. 29. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalaisen punkyhtye The Offspringin kitaristi-laulaja ja keulahahmo. Holland perusti 1995 Nitro Records -levy-yhtiön yhdessä lapsuudenystävänsä ja The Offspringin silloisen basistin Greg Krieselin kanssa.
Dexter Hollandilla on tytär nimeltä Alexa, ja hän on ollut naimisissa Kristine Lunan kanssa. Hänen intohimonsa on postimerkkien keräily ja lentäminen. Vuonna 2004 hän lensi maailman ympäri kymmenessä päivässä.
Holland väitteli vuonna 2017 tohtoriksi molekyylibiologiassa. Hänen väitöskirjansa koski HI-viruksen mikro-RNA-sekvenssejä.
Jacques Anquetil

Jacques Anquetil (8. tammikuuta 1934 Mont St Aignan, Normandia, Ranska – 18. marraskuuta 1987) oli ranskalainen maantiekilpapyöräilijä, joka voitti ensimmäisenä Ranskan ympäriajon viisi kertaa (vuosina 1957, 1961, 1962, 1963 ja 1964). Hän oli ensimmäinen kaikki suuret ympäriajot (Ranska, Italia ja Espanja) voittanut pyöräilijä. Anquetil saavutti uransa aikana 200 voittoa, joukossa 2 Italian ympäriajon (1960 ja 1964) ja yksi Espanjan ympäriajon (1963) voitto. Anquetil paransi pyöräilyn yhden tunnin ennätystä kahdesti, vuosina 1956 (46,159 km) ja 1967 (47,493). Näistä jälkimmäinen ennätys hylättiin, sillä Anquetil kieltäytyi osallistumasta suorituksen jälkeiseen dopingtestiin. Anquetilin menestys kilpailuissa perustui erityisesti hänen hyviin aika-ajosuorituksiinsa ja hänestä käytettiinkin lempinimeä "Monsieur Chrono". Toinen Anquetilin lempinimi oli "Maître Jacques" eli "Mestari Jacques".
Vuoden 1961 Ranskan ympäriajossa Anquetil onnistui pitämään johtajan keltaisen paidan hallusaan ensimmäisestä päivästä lähtien koko kilpailun loppuun saakka. Anquetil muistetaan myös kaksinkamppailustaan Raymond Poulidoria vastaan etenkin vuoden 1964 Ranskan ympäriajossa.
Jacques Anquetil ei loistavasta kilpailumenestyksestään huolimatta ollut koskaan erityisen suosittu urheilija kotimaassaan Ranskassa. Pyöräilyn ystävät pitivät häntä etäisenä ja kylmänä hahmona. Anquetil itse edisti tällaisen kuvan syntymistä muun muassa kertomalla haastattelussa ainoaksi tavoitteeksensa pyöräilyssä rahan ansaitsemisen. Anquetilia pidettiin erittäin laskelmoivana kilpailijana, joka teki ainoastaan tarvittavan voittaakseen. Hän suhtautui myös myönteisesti suoritusta parantavien lääkkeiden käyttöön.
Anquetil lopetti kilpauransa 35-vuotiaana vuonna 1969. Hän kuoli vatsasyöpään vuonna 1987 vain 53-vuotiaana.
Saavutukset.
Lähde: "procyclingstats.com"
Fabrice Jeannet

Fabrice Jeannet (s. 20. lokakuuta 1980 Fort-de-France, Martinique) on ranskalainen miekkailija, joka kilpailee kalvalla. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja.
Jeannet voitti juniorien maailmanmestaruuden vuonna 2000 ja siirtyi tämän jälkeen aikuisten sarjaan. Nîmesissä 2001 hän voitti kaksi maailmanmestaruusmitalia, kun hän sijoittui sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekisassa pronssille. Seuraavana vuonna Lissabonissa Ranska otti maailmanmestaruuden ja Jeannet sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa hopealle. Ranska hallitsi joukkuekilpailua myös Havannassa 2003, jossa Jeannet otti myös ensimmäisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa.
Ateenassa 2004 Jeannet voitti olympiakultaa Ranskan kalpajoukkueessa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Jeannet jäi viidenneksi. Leipzigissa 2005, Torinossa 2006 ja Pietarissa 2007 Jeannet oli edelleen Ranskan joukkuekultaa voittaneissa joukkueissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sai hopeaa Leipzigissa.
Pekingissä 2008 Jeannet voitti olympiahopeaa hävittyään finaalissa Italian Matteo Tagliariolille 15–9. Joukkuekilpailusta Jeannet otti toisen olympiakultamitalinsa, kun Ranskan joukkue kaatoi Puolan finaalissa 45–29. Ranskan joukkueessa miekkailivat Fabrice Jeannet'n lisäksi hänen veljensä Jérôme Jeannet ja Ulrich Robeiri.
Wham!

Wham! oli brittiläinen pop-duo, jonka perustivat George Michael ja Andrew Ridgeley vuonna 1979, mutta vuonna 1981 virallisesti Wham!-nimellä. Duo tuli suosituksi vuoden 1984 hiteillä ”Wake Me Up Before You Go-Go”, ”Last Christmas” ja ”Freedom”. Seuraavana vuonna yhtye piti taukoa ja esiintyi Live Aid -tapahtumassa, muttei Whamina. Vuonna 1986 Michael ja Ridgeley ilmoittivat yhtyeen hajoamisesta, syynä oli George Michaelin halu kehittää soolouraa.
Juan Ramón López Caro

Juan Ramón López Caro (s. 23. maaliskuuta 1963) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. 
Ura.
López Caron valmentajauran kohokohta oli pesti Real Madridin päävalmentajana, joksi hänet nimitettiin joulukuussa 2005 erotetun Vanderlei Luxemburgon tilalle. Tätä ennen hän toimi Realin Madridin B-joukkueen valmentajana. Kaudella 2004–2005 hän luotsasi Real Madrid B:n usean vuoden tauon jälkeen takaisin Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin. Espanjan ammattilaissarjoissa López Caro on valmentanut myös Levantea (2006–2007) Celtaa (2007–2008).
Heinäkuussa 2008 López Caro siirtyi Espanjan U21-maajoukkueen peräsimeen. Hän johdatti nuoret EM-kisoihin 2009 ensi kertaa sitten vuoden 2000, mutta tie katkesi jo alkulohkoon. López Caro jätti tehtävänsä kesällä 2010 ja siirtyi Romanian liigassa kolmanneksi sijoittuneen FC Vasluin päävalmentajaksi. 
Vuosina 2013–2014 López Caro toimi Saudi-Arabian maajoukkueen päävalemntajana.
Tammikuussa 2016 hänestä tuli Omanin jalkapallomaajoukkueen uusi päävalmentaja. Marraskuussa 2016 López Caro kertoi, ettei aio jatkaa vuoden vaihteessa umpeutuvaa sopimustaan Omanin liiton kanssa. 
Joulukuun alussa 2016 López Caro teki sopimuksen Kiinan 1. divisioonassa pelaavan Dalian Yifangin kanssa. Hän luotsasi Dalianin divisioonan mestariksi ja joukkue nousi kaudeksi 2018 Kiinan Superliigaan. Seura erotti López Caron joulukuun lopulla 2017. 
Toukokuun lopussa 2018 López Caron ura jatkui Kiinassa Shenzhenin päävalmentajana. Espanjalaisen johdolla Shenzhen sijoittui sarjassa toiseksi ja nousi kaudeksi 2019 Kiinan Superliigaan. Joukkue juuttui kuitenkin putoamiskamppailuun ja seura erotti López Caron heinäkuussa 2019.
Ture Axelsson

Ture Wilhelm Axelsson (3. heinäkuuta 1921 Espoo – 2. elokuuta 2012) oli suomalainen ratameloja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Axelsson voitti yhdessä Nils Björklöfin kanssa kaksi pronssimitalia Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kajakkikaksikoiden 1 000 ja 10 000 metrin matkoilla. Viikko olympialaisten jälkeen he voittivat MM-kultaa 500 metrillä.
Axelsson voitti yhteensä 11 Suomen mestaruutta kajakkiyksiköissä ja -kaksikoissa ja lisäksi viestimestaruuksia. Hän toimi Suomen Kanoottiliiton johtokunnassa 1940-luvulla.
Juutuanjoki

Juutuanjoki tai Juutuajoki (tunnetaan myös nimellä Joenjoki) on toinen kahdesta Inarijärveen lounaasta laskevasta merkittävästä Lapin joesta. Toinen on 40 kilometriä etelämpänä Inarin kuntakeskuksen Ivalon halki virtaava Ivalojoki. 
Juutuajoki alkaa Solojärvestä, on noin 12 km pitkä ja laskee Inarijärveen keskellä Inarin kirkonkylää.
Juutuanjoki on ollut kautta aikain tärkeä Inarijärven tienoiden asukkaille. Jokisuulta, Vuopajan rannoilta, on löydetty merkkejä asutuksesta 8 000–9 000 vuoden takaa. Nykyisin löytöpaikalla sijaitsee Siida, jossa toimivat Saamelaismuseo ja Ylä-Lapin luontokeskus.
Juutuanjoki on aina toiminut läheisen asutuksen ruoka-aittana. Yhä edelleen se tunnetaan yhtenä Euroopan parhaista, ellei parhaana, taimenjokena. Vielä 1900-luvulla saaduista kalasaaliista kerrotaan niin huimia tarinoita, että niiden perään voi liittää toteamuksen: "Uskokoon ken tahtoo, totta se kuitenkin on". Viimeksi kuluneiden vuosikymmenten aikana joen taimensaaliit ovat pudonneet yksittäisiin onnenkantamoisiin. Yhtenä syyllisenä tähän pidetään Inarijärven ylitroolausta 1980–1990-luvuilla.
Vesiväylänä Juutuanjoki on lyhyt, vain noin 10 kilometrin pituinen. Vetensä se saa Lemmenjoen tuomina laajoilta samannimisiltä erämaa-alueilta, hieman ylempää Muotkatuntureilta Vaskojoen kuljettamina sekä pohjoisemmalta tunturiylängöltä Kaamasjoen Muddusjärven kautta tuomina. Kaikkien kolmen joen vedet yhtyvät Paatarissa, laskevat Solojärven kautta ja purkautuvat vuolaana ja monikoskisena Juutuanjokena Inarijärveen.
Kalastuskohteena Juutuajoki ympäristöineen on nykyisin tarkoin säädelty ja valvottu. Lupia myönnetään vain tiettynä aikana vuodesta ja rajoitettu määrä vuorokaudessa.
Aivan viime vuosina myös matkailuyritykset ovat alkaneet harjoittaa koskenlaskutoimintaa joen aika ajoin rajustikin virtaavissa koskissa.
Nils Björklöf

Nils Torolf Björklöf (13. huhtikuuta 1921 Espoo – 16. syyskuuta 1987 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen meloja ja olympiamitalisti.
Björklöf voitti yhdessä Ture Axelssonin kanssa kaksi pronssimitalia Lontoon kesäolympialaisissa 1948 kajakkikaksikoiden 1 000 ja 10 000 metrin matkoilla. Viikko olympialaisten jälkeen he voittivat MM-kultaa 500 metrillä.
Björklöf voitti yhteensä 16 Suomen mestaruutta kajakkiyksiköissä ja -kaksikoissa. Vuonna 1956 hän muutti Ruotsiin ja sai maan kansalaisuuden 1963.
Ilmari Niemeläinen

Heikki Ilmari ("Immu") Niemeläinen (16. joulukuuta 1910 Jyväskylä – 28. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, uimahyppääjä ja olympiamitalisti.
Niemeläinen voitti Lontoon 1948 kesäolympialaisten taidelajien kaupunkisuunnittelusarjassa pronssia Kemin urheilukeskussuunnitelmallaan. Hän osallistui uimahyppääjänä Berliinin 1936 olympiakisoihin, jossa hän sijoittui ponnahduslautahypyissä 13:nneksi ja kerroshypyissä 14:nneksi, sekä Lontoon 1948 kisoihin, jossa hän sijoittui kerroshypyissä 19:nneksi. Uimahyppyjen Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti 8 kertaa ja Suomen mestaruuden 30 kertaa. Urheilu-urallaan hän edusti Helsingin Uimareita. 
Arkkitehtina Niemeläinen on suunnitellut muun muassa uimaloita ja urheilukeskuksia. Hän suunnitteli Hämeenlinnan Ahveniston urheilukeskuksen yhdessä Olavi Sahlbergin kanssa.
Rakkaus karkuteillä

Rakkaus karkuteillä ("L’amour en fuite") on François Truffaut'n ohjaama Ranskassa vuonna 1979 valmistunut elokuva. Elokuvan pääosia näyttelevät Jean-Pierre Léaud, Claude Jade, Marie-France Pisier.
Elokuvassa Truffaut’n useamman elokuvan päähahmo, nuori Antoine Doinel (Léaud) on jättämässä vaimonsa Christinen (Jade) ja heidän yhteisen poikansa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Listalle pääsivät kaikki muutkin Truffaut’n Doinel-elokuvat, lukuun ottamatta usean ohjaajan episodielokuvaan "Rakkautta 20-vuotiaana" tehtyä tarinaa ”Antoine ja Colette”.
Varastettuja suudelmia

Varastettuja suudelmia ("Baisers volés") on François Truffaut'n ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1968. Elokuvan pääosissa näyttelevät Jean-Pierre Léaud (Antoine Doinel), Claude Jade (Christine Darbon) ja Delphine Seyrig (Fabienne Tabard). Claude Jade nousi tähdeksi elokuvan myötä.
Elokuva on kolmas osa viiden elokuvan sarjasta, jossa Truffaut kehitti omakuvaansa Antoine Doinel -hahmon kautta. Sarjan aloitti elokuva "400 kepposta". "Varastetuissa suudelmissa" Doinelin lapsuuden hankaluudet on ohitettu, mutta aikuisuuden ja avioliiton yhteydessä tulevat vaikeudet eivät ole vielä ajankohtaisia. Elokuvan nimi "Baisers volés" esiintyy elokuvan lopussa kuultavan Charles Trenet’n laulun ”Que reste-t-il de nos amours” sanoituksessa.
Juoni.
Antoine Doinel tapaa tyttöystävänsä Christinen, jonka kanssa on ollut kirjeenvaihdossa. Elokuvan lopussa Christineä seurannut mies tulee neidon luokse ja tunnustaa rakkautensa. Sitä ennen ovat Antoine ja Christine aloittaneet yhteisen elämän.
Loppu viittaa siihen, että Truffaut ei usko rakkauden kestävyyteen tai yhteen rakkauteen. Muusta maailmasta ja arjesta eristettynä ihminen voi tuntea hetken ajan rakkauden läsnäolon. Suhde Christineen on päähenkilön kompromissi omien ihanteidensa kanssa, tyytyminen turvalliseen parisuhteeseen. 
Vastaanotto.
Helena Yläsen mukaan "Varastettuja suudelmia" on notkea pariisilaiskomedia kaikista ongelmistaan ”saippuapalan liukkaudella” selviytyvästä nuoresta miehestä, jolle työntekokin on pelkkää leikkiä. Elliot Wilhelm kuvaa elokuvaa suloiseksi, mutta myös melankoliseksi ja muistuttaa tämän johtuvan osin valmistumisvuodesta 1968, joka oli Pariisin opiskelijamellakoiden aikaa. Truffaut omisti elokuvansa Ranskan elokuva-arkistolle, jonka pidetty johtaja Henri Langlois oli tuolloin asetettu syrjään.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Listalle pääsivät kaikki muutkin Truffaut’n Doinel-elokuvat, lukuun ottamatta usean ohjaajan episodielokuvaan "Rakkautta 20-vuotiaana" tehtyä tarinaa ”Antoine ja Colette”.
Laurea-ammattikorkeakoulu

Laurea-ammattikorkeakoulu () on monialainen ammattikorkeakoulu, joka toimii kuudella paikkakunnalla Uudellamaalla. Kampukset sijaitsevat Espoossa (Leppävaara ja Otaniemi), Vantaalla, Lohjalla, Porvoossa ja Hyvinkäällä. Laurea saavutti Eurooppa-yliopiston aseman vuonna 2024. 
Historia.
Espoon-Vantaan ammattikorkeakoulun toiminta alkoi vuonna 1991. Ammattikorkeakoulun nimi muutettiin Laurea-ammattikorkeakouluksi 1. elokuuta vuonna 2001.
Laurea liittyi European University Association'in (EUA) jäseneksi vuonna 2025. 
Nykyisyys.
Laurea sisältää nykyisin ammattikorkeakoulututkintojen lisäksi myös ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot ja erikoistumisopinnot. Laurean toiminta perustuu Learning by Developing -toimintamalliin, joka tuo yhteen ammattikorkeakoulun opiskelijat sekä opetus- ja t&amp;k-toiminnan osaajat lukuisissa yhteistyöhankkeissa. Opiskelijoita Laurea-ammattikorkeakoulussa on noin 9900 ja henkilökuntaa noin 660 kuudelle kampukselle.
Kampukset.
Laurea ilmoitti vuonna 2025 vetäytyvänsä Kivenlahden uudesta kampushankkeesta, koska SRV:n johtama metrokeskushanke viivästyi. Laurean tarkoituksena on lakkauttaa Otaniemen kampus ja keskittyä Leppävaaraan kampuksen kehitystyöhön.
Koulutukset tutkintonimikkeineen.
Matkailu- ja ravitsemisala
Sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala
Yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala
Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta.
Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta on poliittisesti sitoutumaton ja riippumaton Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijoiden edunvalvonta- ja palvelujärjestö. Laureamko on perustettu 10. joulukuuta 1996 nimellä EVAMKO, mutta se on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 2001 lähtien. Julkisoikeudellinen opiskelijakunta toimii opiskelijoiden aseman ja opiskeluolosuhteiden parantamiseksi ammattikorkeakoulun sisällä ja yhteiskunnassa. Vuoden 2006 loppuun mennessä yhdistyksen toiminta siirtyi ammattikorkeakoululain 41§:n mukaisen opiskelijakunnan hoidettavaksi. Opiskelijakunta muun muassa valitsee edustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen ja eri työryhmiin. Jokainen Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelija voi liittyä opiskelijakunnan jäseneksi. Laureamkon valtakunnallisen ammattikorkeakouluopiskelijoiden edunvalvontajärjestön Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liitto – SAMOK ry:n jäsen.
FUAS-liittouma.
Laurea kuului vuosina 2012–2017 FUAS-liittoumaan yhdessä Hämeen ammattikorkeakoulun ja Lahden ammattikorkeakoulun kanssa.
Leif Salmén

Leif Henry Salmén (19. tammikuuta 1952 Helsinki – 19. marraskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, runoilija ja prosaisti. 
Opinnot ja ura.
Salmén opiskeli Helsingin yliopiston humanistisessa ja valtiotieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1971–1976. Salmén työskenteli Yleisradion ruotsinkielisten ajankohtaisohjelmien toimittajana 1976–1978, TV-nyttin politiikan toimittajana 1978–1984 ja Yle TV1:n uutistoimituksen politiikan toimittajana 1984–1989. Salmén oli myös Yle TV1:n A-studion toimittaja, ja Petra Himbergin mukaan häntä on pidetty yhtenä parhaista vaalitenttien vetäjistä. Myöhemmin Salmén toimi vapaana kolumnistina, esseistinä, runoilijana ja televisiokommentoijana. Hän oli pitkän linjan vasemmistolainen ja Suomen kommunistisen puolueen jäsen 1970-luvulta 1980-luvun puoliväliin. Hän kuului vähemmistöläisiin eli niin sanottuihin taistolaisiin, minkä jälkeen suhtautuminen niin puolueeseen kuin Neuvostoliittoonkin muuttui kriittiseksi.
Salmén julkaisi useita runokokoelmia, ja lisäksi hän kirjoitti proosaa, kabareetekstejä, näytelmiä ja kuunnelmia ja julkaisi useita esseekokoelmia. Salmén sai useita palkintoja, muun muassa Tollanderin palkinnon vuonna 2009.
Yksityiselämä.
Salmén oli naimisissa ohjelmajohtaja Maria Romantschukin kanssa vuodesta 1979 vuoteen 1984 ja näyttelijä Sinikka Sokan kanssa vuodesta 1986 vuoteen 1993. Vuodesta 1993 eteenpäin hänen avovaimonsa oli kansatieteen professori Anna-Maria Åström. Hänellä oli yksi lapsi.
Palkinnot ja tunnustukset.
Salmén on saanut työstään useita palkintoja:
Chiban prefektuuri

Chiban prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Prefektuuri sijaitsee Suur-Tokion alueella Japanissa, ja sen pääkaupunki on Chiba.
Maantiede.
Chiban prefektuuri sijaitsee Honshūn koillisosassa Tokion itäpuolella. Prefektuurista suurin osa on mäkisellä Bōsōn niemimaalla, joka on tärkeää riisinviljelyaluetta. Chiban naapuriprefektuureja ovat lännessä Tokion lisäksi Saitama ja pohjoisessa Ibaraki. 
Aluejako.
Chiban prefektuuri jakautuu 37 kaupunkiin ja 17 muuhun kuntaan, joista 16 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Chiban kaupunki jakautuu suuralueisiin. 
Historia.
Chiban prefektuuri muodostuu vanhoista Awan, Kazusan ja Shimōsan provinsseista. Japanin siirtyessä prefektuurijakoon Meiji-restauraation seurauksena Chiban alueesta muodostettiin ensin Kisarazun ja Inban prefektuurit, jotka yhdistettiin Chiban prefektuuriksi 15. kesäkuuta 1873.
Talous.
Chiba on yksi Japanin suurimmista teollisuusalueista. Chiban tultua valituksi suuren Kawasakin terästehtaan pystytyspaikaksi 1950 ryhtyi prefektuurin hallitus laajaan maankuivausoperaatioon, jolla ruopattiin valtavia alueita tehtaille, varastoille ja satamille. Kemikaalien tuotanto, petrokemiallinen jalostus ja konetuotanto ovat kolme suurinta Chiban teollisuuden alaa. Yhdessä ne muodostavat 48 prosenttia prefektuurin viennistä. Viime vuosina hallitus on rahoittanut yli kahdeksaakymmentä teollisuusaluetta laajentaakseen kehitystä myös syvemmälle sisämaahan. Chiban tuottamien tavaroiden arvo on Japanin seitsemänneksi suurin.
Maanviljelyn saralla Chiban prefektuuri on Japanin toiseksi tuottavin alue, joka jää toiseksi ainoastaan Hokkaidōlle. Vihannesten suurin tuottaja on kuitenkin Chiba. Rannikolla harjoitetaan kalastusta, ja Chiba pyydystää suuren osan Japanin kampela-, pallas- ja hummerisaaliista. Myös merilevää kerätään.
Matt Biondi

Matthew Nicholas ”Matt” Biondi (s. 8. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on yksi olympialaisten historian menestyksekkäimpiä urheilijoita. Hän saavutti uinnissa yhteensä 11 olympiamitalia, joista kahdeksan kultaisia. Kultamitaleista kuusi on saatu viesteistä, ja henkilökohtaiset kultamitalit 50 ja 100 metrin vapaauinneista. Biondi on myös yksi harvoista urheilijoista, jotka ovat saavuttaneet seitsemän mitalia samoissa olympialaisissa. Biondi ylsi tähän saavutukseen Soulin olympialaisissa.
Soulin olympialaisissa Biondi sai todistaa lähietäisyydeltä, kun Surinamen Anthony Nesty voitti ensimmäisenä tummaihoisena miehenä uinnin olympiamitalin. Sadan metrin perhosuinnin finaalissa Biondi oli toinen häviten Nestylle yhden sekunnin sadasosan.
Jo uintiuransa aikana Biondi suoritti tutkinnon Kalifornian yliopistossa ja on sittemmin toiminut opettajana.
Mordheim

Mordheim on Games Workshopin luoma niin kutsuttu Skirmish-tason miniatyyripeli. Peli eroaa "Warhammer Fantasy Battle" -miniatyyripelistä siinä, että se on tarkoitettu 3–20 miniatyyrin peleihin, ja peli on kampanjamuotoinen, jonka tehtävistä saadaan kokemusta ja wyrdstoneja. Myös soturitappiot voivat johtaa hahmojen menetykseen kokonaan tai jonkinlaiseen haavoittumiseen, joka yleensä heikentää hahmon taitoja tai siitä voi joskus olla jopa hyötyä (esimerkiksi arpinaama herättää pelkoa vihollisissa). Kokemuksen avulla voi saada uusia taitoja hahmoille ja wyrdstoneja voi vaihtaa rahaan, jolla voi palkata lisää sotureita ja ostaa varusteita.
Itse peli etenee vuoropohjaisesti kahden tai useamman soturijoukon taistellessa saavuttaakseen jonkin tavoitteen. Pelin soturijoukkoihin kuuluu useita eri ryhmiä, kuten eri ihmispalkkasoturiryhmiä, noidanmetsästäjät, Sigmarin papittaret, kaaoksen kultistit, epäkuolleet, skavenit sekä myöhemmin White Dwarf -lehdissä lisätyt kääpiöt ja örkit.
Yksi pelin pääkehittäjistä on Games Workshopilla työskennellyt Tuomas Pirinen.
Bernard Hinault

 
Bernard Hinault (s. 14. marraskuuta 1954 Yffignac, Ranska), lempinimeltään ”Le Blaireau” eli ”mäyrä”, on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on kolmas, joka pystyi viiteen Ranskan ympäriajon voittoon (vuosina 1978, 1979, 1981, 1982 ja 1985). Hinaultilla on Eddy Merckxin jälkeen tilillään toiseksi eniten suurten ympäriajojen voittoja (10 kappaletta). Viiden Ranskan ympäriajovoiton lisäksi hän voitti Italian ympäriajon kolmasti (1980, 1982 ja 1985) ja Espanjan ympäriajon kahdesti (1978 ja 1983). Hinault oli Merckxin kaltainen yleislahjakkuus, joka pystyi huippusuorituksiin kaikilla maantiepyöräilyn osa-alueilla. Hinaultin kilpaura alkoi vuonna 1977 ja hän ehti sen aikana saavuttaa yli 250 voittoa.
Hinaultin kilpasuorituksista tunnetuimmaksi on jäänyt vuoden 1980 Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Lumimyrskyn pilaamaan kilpailuun startanneista 174 kilpailijasta ainoastaan 21 ajoi maaliin saakka. Kilpailun viimeiset 80 kilometriä Hinault ajoi yksin ja onnistui tuolla matkalla tekemään huikean 9.24 minuutin kaulan toiseksi tulleeseen Hennie Kuiperiin.
Bernard Hinault vetäytyi kilpauralta suoraan huipulta vuonna 1986.
Selkäuinti

Selkäuinnilla tarkoitetaan yhtä tavallisimmista uintitekniikoista ja se on myös kilpailulaji. Selkäuintia opetetaan jo uimakouluissa, koska se on kevyt uintitapa.
Perustekniikka.
Selkäuintia uidaan selällään. Vauhti tuotetaan käsivedoilla ja jalkapotkuilla. Vedon alkuvaiheessa vartalo kiertyy niin, että vetävän käden puoleinen kylki on lähestulkoon pohjaa kohti. Alkuvedon jälkeen käsi viedään koukkuun vartalon vierelle ja tehdään lopputyöntö. Lopuksi käsi palautetaan pinnan yläpuolella taas suoraksi alkuvetoa varten.
Selkäuinti kilpailulajina.
Selkäuintisuoritus aloitetaan muista uinnin kilpailulajeista poiketen vedestä. Veteen siirrytään lähettäjän komennolla, minkä jälkeen uimarit asettuvat lähtöasentoon. Lähtökorokkeen alareunassa on kahva, josta uimarit kannattelevat itseään. Selkäuinnin lähdössä käytetään yleensä lähtötelinettä, joka kiinnitetään lähtökorokkeeseen. Lähtötelineessä on veteen laitettava muovinen osa, joka helpottaa selkäuinnin lähtöä. Telineen veteen laitettava osassa on nystyröity pinta, joka estää liukastumisen. Uimari saa kuitenkin itse päättää, haluaako hän käyttää lähtötelinettä vai ei. Uusimman sääntöuudistuksen mukaan jalkaterien ei tarvitse olla veden alla, kuten entiset säännöt määräsivät. Lähdön tapahtuessa uimarit ponnistavat veden pinnan yläpuolelta liukuun. Liu'ussa käytetään yleensä delfiinipotkua. Uimarit voivat hakea potkuun lisätehoa kääntymällä liu'ussa kyljelleen, mutta yli 90 asteen poikkeama uintiasennosta johtaa hylkäykseen. 
Uimarin on pysyttävä suorituksen aikana selällään lukuun ottamatta käännöstä. Käännöstekniikkaa koskevia sääntöjä on viime vuosina uudistettu, mikä on ajoittain johtanut runsaisiin hylkäyksiin etenkin pienemmissä kilpailuissa. Nykyään käytännössä kaikki uimarit kääntyvät hieman ennen päätyä vatsalleen ja tekevät vapaauinnista tutun volttikäännöksen sillä poikkeuksella, että käännöksen jälkeen ei kierrytä vatsalleen.
Selkäuinnissa kilpaillaan 50, 100 ja 200 metrin matkoilla. Sekauintiviesteissä selkäuinti uidaan ensimmäisenä osuutena. Henkilökohtaisessa sekauinnissa selkäuinti uidaan toisena perhosuintiosuuden jälkeen. Selkäuinnissa käytetään lähes samaa tekniikkaa kuin krooliuinnissa.
Menestyneitä selkäuimareita.
Unkarin Krisztina Egerszegi voitti yhteensä viisi olympiakultaa, joista neljä selkäuintimatkoilla. Hän voitti 200 metrin selkäuinnin kolmissa peräkkäisissa olympialaisissa. Yhdysvaltain Aaron Peirsol pitää hallussaan miesten 100 ja 200 metrin selkäuinnin maailmanennätyksiä. Hän voitti näillä matkoilla yhteensä kolme olympiakultaa ja seitsemän pitkien ratojen maailmanmestaruutta.
Suomalaisista uimareista paremmin sekauimarina tunnettu Jani Sievinen on kahdesti voittanut 50 metrin selkäuinnin Euroopan lyhyiden ratojen mestaruuden. Anu Koivisto on myös EM-mitalisti.
Raimo Tuomela

Raimo Heikki Tuomela (9. lokakuuta 1940 Helsinki – 22. marraskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen filosofi, joka toimi Helsingin yliopiston filosofian professorina vuosina 1971–2008. Hän oli myös Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian laitoksen yhteiskuntatieteiden metodiikan professori. 
Tuomela oli Suomen kansainvälisesti tunnetuimpia nykyfilosofeja. Hänen työnsä ytimen muodosti sosiaalisen toiminnan filosofia laajasti ymmärrettynä. Tuomela julkaisi yhdeksän kirjaa ja lisäksi hänen artikkeleitaan ilmestyi maailman johtavissa filosofian aikakauslehdissä. Tuomela kirjoitti erityisesti yhteiskuntatieteiden filosofiasta ja metodologiasta.
Ura.
Tuomela valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965 (psykologia), filosofian lisensiaatiksi 1965 (psykologia) ja filosofian tohtoriksi 1968 (teoreettinen filosofia). Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon myös Stanfordin yliopistossa vuonna 1969 ja toimi Helsingin yliopiston filosofian professorina vuodesta 1971 vuoteen 2008.
Tuomela osallistui tutkimushankkeisiin useissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Vuonna 1983 hänet valittiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi. Vuonna 1993 Tuomela sai Alexander von Humboldt -säätiön tutkimuspalkinnon ja 2019 Suomalaisen Tiedeakatemian kunniapalkinnon.
Filosofi Sami Pihlström on arvioinut väitöskirjassaan Tuomelan tieteellistä realismia pragmatismin näkökulmasta.
Timo Airaksinen kuvaili Tuomelaa 1970-luvun lopun kontekstissa seuraavasti:
Perlis

Perlis (بيرلس jawiksi) on Malesian osavaltio. Sen koko nimi on Perlis Indera Kayangan (ڨرليس إندير كيڠان). Se sijaitsee Malakan niemimaalla, Malesian mantereella sijaitsevan osan pohjoisosassa. Sen pohjoispuolella on Thaimaan Satunin ja Songkhlan provinssit ja eteläpuolella Kedahin osavaltio. Länsipuolella on Andamaanienmeri ja Langkawin saariryhmä.
Perlis on Malesian pienin osavaltio. Sen pinta-ala on 821 neliökilometriä ja asukasluku noin 231 000. Osavaltion pääkaupunki on Kangar.
Historia.
Perlis on alun perin ollut osa Kedahia. Vuonna 1821 siamilaiset hyökkäsivät Kedahiin ja valloittivat osavaltion alueen. Kedahin sulttaani yritti saada aluetta takaisin, kunnes vuonna 1842 sulttaani myöntyi siamilaisten ehtoihin. Siamilaiset palauttivat sulttaanin vallan, mutta Siamin valtaan jäi alueen pohjoisosa, josta muodostettiin Perlis. Siam teki Perlisistä vasallivaltionsa, jota hallitsi Perlisin radža.
Vuonna 1909 Perlis vapautui siamilaisten vallasta ja alue siirtyi Britannian määräysvaltaan, kun sekä Kedah että Perlis liittyivät Liittoutuneisiin malaijivaltioihin. Japani miehitti alueen toisen maailmansodan aikana ja antoi Thaimaalle oikeuden hallita Perlisin aluetta. Japanin antauduttua alue palasi Britannian hallintaan ja Perlisistä tuli osa Malaijan federaatiota.
Väestö.
Perlisin väestöstä 86% on malaijeja, 8% kiinalaisia ja 1% intialaisia.
Negeri Sembilan

Negeri Sembilan (jawiksi نڬري سمبيلن) on Malesian osavaltio, joka sijaitsee Malakan niemimaan länsirannikolla. Sen naapuriosavaltioita ovat Malakka, Johor, Pahang ja Selangor. Lounaassa osavaltio rajoittuu Malakansalmeen. Negeri Sembilanin pinta-ala on 6 686 neliökilometriä ja asukasluku noin 1 miljoona. Osavaltion pääkaupunki on Seremban.
Historia.
1400-luvulla nykyinen Negeri Sembilanin alue oli osa Malakan sulttaanikuntaa. Malakan sulttaanikunta kukistui vuonna 1511, kun Portugali valloitti alueen. Vuonna 1641 hollantilaiset vuorostaan valloittivat alueen portugalilaisilta.
Siirtomaavaltojen päähuomion kiinnittyessä muihin alueisiin, nykyisen Negeri Sembilanin alueelle virtasi minangkabaulaisia uudisasukkaita Sumatralta 1700-luvulla. Malakan niemimaalle tuli uudisasukkaita myös toisesta suunnasta; bugislaisia Sulawesiltä. Negeri Sembilanin alue oli turvaton ulkoisia uhkia vastaan, ja bugislaisten vaikutusvallan kasvaessa alueella minangakabaut kääntyivät entisen kotimaansa puoleen saadakseen suojelua alueelleen. Negeri Sembilan ei ollut yhtenäinen alue, vaan alueella oli yhdeksän pientä valtiota, mistä juontuu myös osavaltion nimi; Negeri Sembilan tarkoittaa suomeksi "yhdeksää valtiota".
Vuonna 1773 alueen yhdeksän minangakabau-valtiota yhdistettiin, sillä alue pystyi yhtenäisempänä vastaamaan paremmin ulkoisiin uhkiin. Löyhän valtioliiton ensimmäiseksi hallitsijaksi, eli Yang di-Pertuan Besariksi, tuli Raja Melewar, joka oli Minangakabau-prinssi Sumatralta. Negeri Sembilanin alueella on runsaat tinavarannot, mistä kiinnostuivat myös muut. Tinasta aiheutuneet kiistat aiheuttivat poliittista epävakautta, ja Raja Melewarin kuoltua Negeri Sembilan ajautui poliittisesti erilleen Sumatrasta.
Paikalliset poliittiset epävakaudet päättyivät kun Malakan niemimaata hallinneet britannialaiset painostivat Negeri Sembilanin yhdeksän valtion päälliköt liittymään yhteen, ja Negeri Sembilan liittyi Liittoutuneisiin malaijivaltioihin vuonna 1896.
Toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittivät alueen, ja sodan loputtua alue palasi brittien hallintaan. Negeri Sembilan itsenäistyi Britanniasta osana Malaijan liittovaltiota, vuonna 1957.
John Logie Baird

John Logie Baird (13. elokuuta 1888 – 14. kesäkuuta 1946) oli skotlantilainen sähköinsinööri. Hän rakensi vuonna 1923 ensimmäisen käytännöllisen televisiolaitteen. Vuonna 1929 hänen mekaaninen järjestelmänsä otettiin käyttöön virallisissa koelähetyksissä Lontoossa ja Berliinissä. Vaikka täysin elektroniset järjestelmät syrjäyttivät Bairdin keksimät tekniikat nopeasti, Bairdin ideat olivat television alkuaikoina hyvin merkittäviä. Bairdin mekaaninen televisio oli myös merkittävä ensimmäisten väritelevisiolähetysten tekniikkaa keksittäessä, ja Baird olikin ensimmäinen värillisen kuvaputken kehittänyt insinööri.
Bairdin elektromekaaninen ”televisor”-televisiojärjestelmä pohjautui kuvan skannaukseen Nipkowin levyn avulla ja kuvan muuntamiseen analogiseksi signaaliksi. Bairdin kuvastandardiksi muodostui 30 juovaa. Kuva oli pystysuunnassa ja Nipkow-levyn ja vastaanottolaitteessa olevan levyn johdosta hieman kaareva. Kuvan erottelutarkkuus ei ollut kovin suuri.
Baird keksi myös ensimmäisen järjestelmän televisiokuvan tallentamiseksi. Koska mekaanisessa television kuvalähetyksessä ei ole paljoa informaatiota, se mahtui kuuluvan äänen alueelle ja voitiin lähettää tavanomaisten radiolähetyksien tavalla, ja tallentaa esimerkiksi gramofonilevylle. Bairdin ”Phonovision” synkronoi gramofonilevyn Nipkow-levyyn hammasrattaiston avulla, mutta hänen tekniikkansa toimi vaihtelevalla menestyksellä eikä sitä kehitetty myytäväksi tuotteeksi.
Nicolas Anelka

Nicolas Anelka (s. 14. maaliskuuta 1979 Versailles, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi intialaista Mumbai Cityä. Anelka lopetti uransa kauden 2015 päätteeksi. 
Ura.
Seurajoukkueessa.
Oikukkaana pelaajana tunnettu Anelka on edustanut ranskalaisseuroista Paris Saint-Germainia kahteen otteeseen sekä ulkomailla Arsenalia, Real Madridia, Liverpoolia, Manchester Cityä, Fenerbahçea, Bolton Wanderersia, Chelseaa ja nykyistä seuraansa Shanghai Shenhuaa. Kansallisen liigamestaruuden hän on saavuttanut Arsenalissa (1998) ja Fenerbahçessa (2005), Mestarien liigan Real Madridin paidassa (2000) sekä FA Cupin Arsenalissa (1998).
Anelka nousi Juan Sebastian Veronin ohi siirtyessään tammikuussa vuonna 2008 englantilaiseen Chelseaan 15 miljoonan punnan hintaan. Anelka ei pystynyt loppukaudella antamaan vastinetta siirtosummalle ja kevään Mestarien liigan finaalissa Manchester Unitedia vastaan ratkaisi voiton Manulle missaamalla rangaistuspotkukisassa Chelsean seitsemäntenä vetäjänä. Anelka kuitenkin jäi vielä Chelseaan ja iski seuraavalla kaudella seuralle yhteensä 25 osumaa (19 Valioliigassa, 4 FA Cupissa, 2 Mestarien liigassa) ja Valioliigan maalikuninkuuden hän voitti tiukan Cristiano Ronaldoa vastaan käydyn taiston jälkeen vain maalilla. 
Tammikuussa 2012 Nicolas Anelka siirtyi kiinalaiseen Shanghai Shenhuaan. 
Heinäkuussa 2013 Anelka teki vuoden mittaisen sopimuksen Englannin Valioliigassa pelaavan West Bromwichin kanssa. Anelka siirtyi West Bromwichiin vapaana pelaajana.
Maajoukkueessa.
Anelka pelasi Ranskan maajoukkueessa 69 maaottelua ja teki niissä 14 maalia. Hän kuului voittajajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2000 ja Maanosaliittojen cupissa 2001. Hän edusti Ranskaa EM-kisoissa 2008 ja MM-kisoissa 2010. Ranskan päävalmentaja Raymond Domenech lähetti Anelkan kotiin kesken MM-kisojen 2010, koska tämä oli arvostellut Domenechia Meksiko-ottelun puoliajalla. Anelkan pakattua tavaransa ja häivyttyä, koko muu Ranskan joukkue osoitti seuraavissa harjoituksissa mieltään ja kieltäytyi harjoittelemasta Anelkan tapauksen takia. Lopulta Ranska saalisti kisoista vain yhden tasapelipisteen ja lähti aikaisin kotimatkalle.
Yksityiselämä.
Anelka on naimisissa belgialaissyntyisen koreografin Barbara Tausian kanssa. He avioituivat kesäkuussa 2007 Marrakechissa Marokossa. 
Anelka on muslimi. Hän kääntyi islaminuskoon virallisesti vuonna 2004 ja otti käyttöön musliminimen Abdul-Salam Bilal.
Hyperpersoonallisuus

Hyperpersoonallisuus on käsite, jota käytetään kuvaamaan verkkovuorovaikutukselle ominaista viestintäkäyttäytymistä. 
Ihmiset tutustuvat verkkoyhteisöissä nopeammin kuin reaalimaailmassa. He kertovat verkossa toisilleen nopeammin intiimejäkin tietoja. Verkkokommunikaatiossa myös sellaiset vähäpätöiset seikat kuin kirjoitusvirheet, pisteiden käyttö ja sanavalinnat voivat vaikuttaa merkittävästi siihen, millaisen vaikutelman keskustelukumppanit toisistaan saavat.
Olennaisesti ilmiöön liittyy myös se, että verkkokommunikaatiossa puutteellisesta informaatiosta huolimatta viestin vastaanottaja kuvittelee ja täydentää viestin yleensä positiiviseen sävyyn, tosin myös negatiiviset viestin tulkinnat ovat yleisiä. Lisäksi vastaanottaja luottaa usein lähettäjän rehellisyyteen täysin. Hyperpersoonallisuuden avulla voidaan selittää se, miksi verkkoyhteisöissä tapahtuu usein yhteisön "hyökkäys" yhden jäsenen kimppuun.
Chicago Fire

Chicago Fire on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa ammattilaissarjassa Major League Soccer (MLS). Seura pelaa kotiottelunsa Toyota Park -stadionilla, joka sijaitsee Bridgeview’ssä Cookin piirikunnassa Illinois’n osavaltiossa. Seuran omistaa Anshutz Entertainment Group, jonka omistukseen kuuluu myös kaksi muuta MLS-seuraa, Los Angeles Galaxy ja Houston Dynamo. 
Chicago Fire perustettiin 8. lokakuuta 1997, Chicagon suuren tulipalon 126. vuosipäivänä. Fire pelasi ensimmäisen kautensa MLS:ssä vuonna 1998 ja voitti heti samana vuonna ensimmäisen mestaruutensa. Seura kaatoi MLS:n loppuottelussa D.C. Unitedin maalein 2–0. MLS:n pudotuspeleihin seura on edennyt sittemmin yhtä poikkeusta lukuun ottamatta joka vuosi. Vuosina 2000 ja 2003 seura pelasi jälleen MLS Cupin loppuottelussa, mutta hävisi mestaruuden molemmilla kerroilla, vuonna 2000 Kansas City Wizardsille maalein 0–1 ja vuonna 2003 San Jose Earthquakesille maalein 2–4. Fire on voittanut myös neljä kertaa Lamar Hunt U.S. Open Cupin, vuosina 1998, 2000, 2003 ja 2006. Fire on parhaiten U.S. Open Cupissa menestynyt MLS-seura. Vuonna 2003 seura voitti myös MLS Supporters’ Shieldin, eli se sai eniten pisteitä MLS:n runkosarjassa. 
Seuralla on ollut perustamisensa jälkeen kolme kotistadionia: Soldier Field, Cardinal Stadium ja Toyota Park. Soldier Fieldillä, joka sijaitsee Chicagossa, Fire pelasi kaudet 1998–2001 ja 2004–2005. Seura muutti vuonna 2002 Cardinal Stadiumille Napervilleen Soldier Fieldin kunnostuksen takia ja palasi työn valmistuttua aiemmalle stadionilleen. Vuodesta 2006 seura on pelannut kotiottelunsa Toyota Park -stadionilla Bridgeview’ssä.
Chicago Fire kuuluu nykyisin Major League Soccerin itäiseen konferenssiin. Ensimmäisinä kausinaan se pelasi läntisessä konferenssissa, mutta kaudeksi 2000 MLS:n joukkueet jaettiin uudelleen läntiseen, keskiseen ja itäiseen divisioonaan. Chicago kuului tuolloin uuteen keskiseen divisioonaan. Kuitenkin vuonna 2002, molempien Floridan joukkueiden (Tampa Bay Mutiny ja Miami Fusion) lopetettua toimintansa edellisen kauden jälkeen, MLS palasi vanhaan jakoon itäiseen ja läntiseen konferenssiin ja Chicago sijoitettiin tällä kertaa itäiseen konferenssiin.
Vuodesta 2001 Chicago Fire ja FC Dallas ovat pelanneet Brimstone Cupin voitosta, jonka ovat perustaneet molempien seurojen kannattajat. Palkinnon saa kauden päätteeksi se joukkue, joka on menestynyt paremmin seurojen keskinäisissä kohtaamisissa MLS-kauden aikana.
Joukkue.
Kokoonpano.
"Päivitetty: 18. joulukuuta 2023"
Antero Niittymäki

Antero Pertti Elias Niittymäki (s. 18. kesäkuuta 1980 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi aikuisten sarjoissa SM-liigassa, AHL:ssä ja NHL:ssä. Hän on 185 cm pitkä ja painaa 88 kg. Niittymäki on TPS:n kasvatti. Philadelphia Flyers Niittymäen NHL:ään vuonna kuudennella kierroksella varausnumerolla 168. Niittymäki voitti AHL:n mestaruuden keväällä 2005.
Niittymäki valittiin mukaan Suomen olympiajoukkueeseen vuonna 2006 vasta alkuperäisten kolmen nimetyn maalivahdin listan ulkopuolelta, kun ykkösvahdiksi kaavailtu Miikka Kiprusoff loukkaantui. Myös Kari Lehtonen loukkaantui, jolloin Niittymäestä tuli ykkösvahti. Hän kesti paineet hyvin ja Leijonat selvisi aina loppuotteluun asti, jossa Suomi hävisi Ruotsille 3–2. Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF valitsi Niittymäen olympiaturnauksen parhaaksi maalivahdiksi ja arvokkaimmaksi pelaajaksi, minkä lisäksi hän pääsi myös lehdistön valitsemaan tähtikentälliseen. Niittymäki pelasi olympialaisissa kuusi ottelua torjuntaprosentilla 95,12. 
Niittymäki valittiin Suomen ykkösmaalivahdiksi myös Latvian MM-kisoihin, mutta joutui jättämään pelit kesken sisäreiden lähentäjälihaksesta löytyneen pienen repeämän takia. Hänen paikkansa otti Fredrik Norrena, joka johdatti Suomen pronssille. Niittymäki oli Suomen joukkueen kolmas maalivahti Vancouverin talviolympialaisissa 2010 mutta ei päässyt pelaamaan.
Niittymäki oli ensimmäinen Pohjois-Amerikan jääkiekon ammattilaissarjoissa jatkoajalla maalin tehnyt maalivahti (11. huhtikuuta 2004).
Anterolla ja hänen vaimollaan Miinalla on kolme vuosina 2005–2009 syntynyttä lasta.
Jatkuvat lonkkavaivat pakottivat Niittymäen lopettamaan uransa vain 32-vuotiaana.
Opiskelijakunta

Opiskelijakunta on julkisyhteisö, jonka jäseninä voivat olla ammattikorkeakoulun opiskelijat. Ammattikorkeakouluissa opiskelijakunta on osa ammattikorkeakoulua ja rinnastettavissa yliopistoissa toimiviin ylioppilaskuntiin.
Opiskelijakunta toimii jäsentensä yhdyssiteenä sekä pyrkii edistämään opiskeluun ja opiskelijoiden asemaan liittyviä pyrkimyksiä. Julkisoikeudellista toimintaa on opiskelijoiden edustajan valinta ammattikorkeakoulun hallitukseen ja muihin monijäsenisiin hallintoelimiin. Siinä se edustaa kaikkia opiskelijoita, vaikka voi kerätä jäsenmaksuja vain jäseniltään.
Monet opiskelijakunnat huolehtivat myös opintojen ohjaukseen kuuluvasta opiskelijatuutoroinnista sekä urasuunnittelua ja työhön sijoittumista edistävästä rekrytointitoimintasta.
Ammattikorkeakoulujen opiskelijakuntien toiminta perustuu ammattikorkeakoululain 42 a §:ään, joka tuli voimaan 1.8.2005. Ennen lain voimaantuloa ammattikorkeakouluissa on toiminut osin vastaavia tehtäviä hoitaneita opiskelijayhdistyksiä.
Ammattikorkeakoulun opiskelijakunnalla on itsehallinto.
Ammattikorkeakoulujen opiskelijakuntien kattojärjestönä toimii Suomen opiskelijakuntien liitto - SAMOK ry.
Opiskelijakunnan päätöksenteko.
Ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan toiminnasta ja hallinnosta huolehtivat vaaleilla valittava ylintä päätösvaltaa käyttävä edustajisto ja edustajiston valitsema käytännön toiminnasta päättävä hallitus. Lisäksi suurimmalla osalla opiskelijakunnista on palkattua henkilökuntaa, jota kutsutaan sihteeristöksi. 
Ammattikorkeakoululain 42 a §:n lisäksi määräyksiä opiskelijakunnan toiminnasta annetaan opiskelijakunnan säännöissä. Säännöt vahvistaa ammattikorkeakoulun rehtori.
Jäsenyys.
Ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan jäsenyys on vapaaehtoinen. Jäseneksi voivat liittyä kaikki tutkintoon johtavassa koulutuksessa olevat opiskelijat. Opiskelijakunta voi myös päättää hyväksyä muita ammattikorkeakoulun opiskelijoita jäsenikseen. Ammattikorkeakoululain mukaan opiskelijakunnalla on oikeus määrätä jäsenille jäsenmaksu. Jäsenyteen sisältyy oikeus osallistua opiskelijakunnan päätöksentekoon sekä opiskelijakortti, joka oikeuttaa moniin opiskelija-alennuksiin.