Länsirintamalta ei mitään uutta (vuoden 1930 elokuva)

Länsirintamalta ei mitään uutta () on vuonna 1930 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, jonka on ohjannut Lewis Milestone. Se perustuu Erich Maria Remarquen samannimiseen romaaniin. Sitä pidetään yhtenä parhaista sodanvastaisista elokuvista. Elokuva kertoo ensimmäisen maailmansodan länsirintaman taisteluista saksalaisten sotilaiden näkökulmasta.
"Länsirintamalta ei mitään uutta" teki Lew Ayresista tähden ja vakiinnutti Lewis Milestonen aseman kansainvälisestikin merkittävä ohjaajana. Milestone ohjasi myöhemmin vielä kolme sotaelokuvaa (muun muassa "He vaelsivat auringossa", 1945) mutta ne eivät yltäneet tämän elokuvan tasolle. Elokuva aloitti myös George Cukorin elokuvauran, sillä hän oli elokuvan dialogiohjaaja.
Tuotanto.
Erich Maria Remarque palveli ensimmäisessä maailmansodassa Saksan keisarikunnan asevoimissa, ja hän kirjoitti sodan jälkeen omien sotakokemustensa innoittamana teoksen "Im Westen nichts Neues" eli "Länsirintamalta ei mitään uutta". Maailmansotaan sijoittuva sodanvastainen teos julkaistiin kirjana tammikuussa 1929 ja siitä tuli nopeasti menestys ympäri maailmaa. Yhdysvalloissa teos julkaistiin nimellä "All Quiet on the Western Front" kesäkuussa 1929, ja pian sen julkaisun jälkeen teoksen elokuvaoikeudet osti Universal Picturesin tuottaja Carl Laemmle. Hintaa oikeuksilla oli 20 000 dollaria, eli noin 286 000 dollaria vuoden 2017 kurssin mukaan. Laemmle asetti elokuvaprojektin tuottajaksi oman tuolloin 21-vuotiaan poikansa Carl Laemmle Jr:n. Tämä herätti aikanaan kritiikkiä ja epäilyksiä nuoremman Laemmlen kyvyistä. Carl Jr. otti kuitenkin tehtävän vastaan tästä huolimatta. Hän palkkasi elokuvan käsikirjoittajiksi Maxwell Andersonin ja George Abbottin, ohjaajaksi Lewis Milestonen ja kuvaajaksi Arthur Edesonin.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 11. marraskuuta eli ensimmäisen maailmansodan aselepopäivänä 1929. Sodan päättymisestä oli kulunut 11 vuotta ja suuresta pörssiromahduksesta vain kaksi viikkoa. "Länsirintamalta ei mitään uutta" oli yksi ensimmäisistä suurista äänielokuvatuotannoista. Sitä kuvattiin useilla eri paikoilla Etelä-Kaliforniassa. Esimerkiksi kyliin sijoittuvia kohtauksia kuvattiin Universalin studioiden takapihalla, mutta suurin osa elokuvasta kuvattiin Irvine Ranchillä Los Angelesista kaakkoon. Puvustuksen kanssa oltiin tarkkoja, ja Euroopasta tuotiin Yhdysvaltoihin suuri määrä aitoja ranskalaisia ja saksalaisia sotilasunivormuja elokuvan näyttelijöitä varten. Tämä tuotti lakiteknisen ongelman: elokuvan apulaisina olisi voitu käyttää Yhdysvaltain armeijan sotilaita, mutta laki kielsi sotilaita käyttämästä ulkomaalaisia sotilasunivormuja. Yhdysvaltalaisten sotilaiden sijaan elokuvan noin 2 000 apulaisnäyttelijää palkattiin Los Angelesista. Monet heistä olivat maailmansodan veteraaneja. Monet olivat lisäksi ulkomaalaisia, myös saksalaisia. Kun kuvaukset pääsivät alkuun, niiden oli tarkoitus kestää 48 päivää. Myöhästymisten takia aikaa kului kuitenkin lopulta 99 päivää. Myöhästymisten ja elokuvaan liittyvien rakennustöiden, palkkojen ja esimerkiksi valaistuskaluston odottamattomien kustannusten takia elokuvan alkuperäinen 819 000 dollarin budjetti paisui 1,4 miljoonaan dollariin.
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa New Yorkissa 29. huhtikuuta 1930 siirtyen laajempaan levitykseen 24. elokuuta. Se oli menestys kotimaassaan myydyissä lipuissa sekä kriitikoiden keskuudessa. Lipputulot kattoivat helposti elokuvan tuotannon aikana paisuneen budjetin. Sen sijaan Euroopassa elokuvan vastaanotto oli laimeampi. Sen sodanvastainen sanoma ei sopinut ajan henkeen. Saksassa elokuva sai ensi-iltansa 5. joulukuuta 1930. Natsi-Saksan tuleva propagandaministeri Joseph Goebbels oli ostanut 300 lippua ensi-iltaan natsien rynnäkkösotilaille, jotka pilasivat esityksen vapauttamalla elokuvasaliin hiiriä ja heittelemällä savupommeja juutalaisvastaisia iskulauseita huutaen. Kuusi päivää myöhemmin Weimarin tasavallan elokuvasensuuri kielsi sen esittämisen. Adolf Hitler nousi valtaan vuonna 1933, jolloin kiellettiin myös elokuvan lähdeteos. Elokuva julkaistiin uudelleen Länsi-Saksassa huhtikuussa 1952. Saksan ohella elokuva kiellettiin aikanaan myös useissa muissa Euroopan maissa, kuten Italiassa, Itävallassa ja Ranskassa. Monissa maissa kielto esittää elokuvaa oli voimassa vuosikymmeniä.
Palkinnot.
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet:
Myöhempi arvostus.
Vuonna 1990 elokuva otettiin mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn, johon kootaan kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta.