tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petljakov Pe-8

Petljakov Pe-8 oli neuvostoliittolainen, nelimoottorinen raskas pommikone, jota valmistettiin vuosina 1936–1944. Kone tunnettiin myös nimellä TB-7, ja se oli ainut nelimoottorinen Neuvostoliiton toisen maailmansodan aikana valmistamista pommikoneista. Konetta rakennettiin prototyypit mukaan lukien 93 kappaletta.
Kehitys- ja käyttöhistoria.
Projektinimellä ANT-42 tunnetun koneen suunnittelu aloitettiin Tupolevin lentokonesuunnittelutoimistossa kesäkuussa 1934, pääsuunnittelijana toimi Vladimir Petljakov. Mikulin AM-34FRN -moottoreilla varustetun aseistamattoman prototyypin ensilento lennettiin 27. joulukuuta 1936, ohjaajana Mihail Gromov. Kone vaurioitui ensilennon laskuvaiheessa pahoin, johtuen prototyyppiasteella olevan moottorityypin alitehoisuudesta. Suunnittelua kuitenkin jatkettiin, ja parannetun, Mikulin AM-34 -moottoreilla varustetun toisen prototyypin ensilento lennettiin 28. kesäkuuta 1938. Toinen prototyyppi rakennettiin vastaamaan muun muassa aseistuksen ja varustelun osalta tuotantosarjan koneita. Sarjavalmistus aloitettiin vasta vuonna 1940, johtuen muun muassa moottorien toimitusvaikeuksista ja pääsuunnittelijan vankeustuomiosta. Ensimmäinen sarjakone nimellä TB-7 toimitettiin toukokuussa 1940, viimeiset vuoden 1944 aikana. Sarjatuotannon ollessa kesken, moottorityypiksi vakiintui Švetsov AŠ-82FN -moottori, joita vaihdettiin myöhemmin jo valmistuneisiinkin koneisiin. Petljakovin kuoltua lento-onnettomuudessa tammikuussa 1942 konetyyppi nimettiin Petljakov Pe-8:ksi.
Konetyyppi osallistui Neuvostoliiton ensimmäiseen poliittiseksi tarkoitettuun Berliinin pommituslentoon 8. elokuuta 1941.
Mark Tewksbury

Mark Tewksbury (s. 7. helmikuuta 1968) on kanadalainen uimari. Hän voitti Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 kultaa 100 metrin selkäuinnissa ja sai pronssia 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Neljä vuotta aiemmin Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti hopeaa sekauintiviestissä ja sijoittui viidenneksi 100 metrin selkäuinnissa.
Tewksbury saavutti hopeaa 100 metrin selkäuinnissa Perthin MM-kilpailuissa 1991. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa kultaa 100 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä Edinburghissa 1986 että Aucklandissa 1990.
Tewksbury syntyi Calgaryssä, Albertassa, ja opiskeli Calgaryn yliopistossa. Hän on ollut vuodesta 1998 lähtien avoimesti homoseksuaali.
Tewksbury oli vuonna 1992 uimarina Lou Marsh Trophyn saaja.
Robert Mulligan

Robert Mulligan (23. elokuuta 1925 – 20. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli Fordhamin yliopistossa ja palveli toisessa maailmansodassa. 
Mulligan voitti menestyksekkään uransa aikana Emmy-palkinnon (1960) ja oli lisäksi ehdolla kaksi kertaa Golden Globen ja kerran Oscar-palkinnon saajaksi.
Mulliganin tunnetuimpia elokuvia ovat "Kuin surmaisi satakielen" (1962) ja "Kesä ’42" (1971). 
Hän oli näyttelijä Richard Mulliganin veli.
Lois Capps

Lois Grimsrud Capps (s. 10. tammikuuta 1938) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kaliforniasta vuodesta 1998 vuoteen 2017 saakka.
Cappsin vaalipiiri oli alun perin Kalifornian kahdeskymmenestoinen. Vuosina 2003–2013 se oli kahdeskymmeneskolmas ja vuodesta 2013 se on ollut kahdeskymmenesneljäs. 
Capps on syntynyt Wisconsinissa ja asunut vuodesta 1960 Santa Barbarassa. Capps on luterilainen. Hän on ennen kongressiuraansa työskennellyt muun muassa sairaanhoitajana. Hän oli naimisissa poliitikko Walter Cappsin kanssa ja sai miehensä kanssa kolme yhteistä lasta. Lois sai paikkansa edustajainhuoneessa alun alkaen juuri miehensä kuoltua 28. lokakuuta 1997.
William A. Wheeler

William Almon Wheeler (30. kesäkuuta 1819 Malone, Franklin County, New York – 4. kesäkuuta 1887 Malone) oli Yhdysvaltain varapresidentti vuosina 1877–1881.
Wheeler opiskeli oikeustiedettä Vermontin yliopistossa Burlingtonissa, mutta ei voinut suorittaa opintoja loppuun talousvaikeuksien takia. Wheeler istui New Yorkin osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1850–1851 ja senaatissa 1858–1860. Yhdysvaltain edustajainhuoneessa hän toimi 1861–1863 ja 1869–1877. Kun kongressi päätti vuonna 1873 korottaa omaa palkkaansa takautuvasti, Wheeler äänesti päätöstä vastaan ja jopa palautti päätöksen tuottamat palkankorotukset valtiolle.
Wheeler valittiin vuonna 1876 republikaanien varapresidenttiehdokkaaksi. Vaalikampanja oli voittoisa, ja hän toimi Rutherford B. Hayesin varapresidenttinä kaudella 1877–1881.
Parikkalan rautatieasema

Parikkalan rautatieasema (, ratakm 387+302) on rautatieliikennepaikka Parikkalan kunnassa Suomen rataverkolla Karjalan radalla. Parikkala on risteysasema, jossa Karjalan radasta erkanee rataosuus Savonlinnaan.
Varhaiset vaiheet.
Alun perin Parikkalan asema oli väliasema Elisenvaaran–Savonlinnan radalla, se rakennettiin Bruno Granholmin laatimien V luokan C-tyypin aseman piirustusten perusteella Parikkalan kirkosta pari kilometriä pohjoiseen Kangaskylään, lähelle Simpelejärven itärantaa. Samoja piirustuksia käytettiin myös mm. Putikon asemalla.
Asemarakennus paloi vuonna 1917, kaatuneesta öljylampusta syttyneessä tulipalossa. Uusi asema valmistui jo samana vuonna Thure Hellströmin piirustuksiin perustuen, jotka tehtiin Rantasalmen ja Joroisten (peilikuvana) asemarakennuksia varten. Parikkalan ensimmäisenä asemapäällikkönä toimi Matti Noa Alve, vuoteen 1932 saakka.
Sotien jälkeinen aika.
Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, mutta tavaraliikenne Parikkalasta Neuvostoliittoon alkoi heti sodan jälkeen 1945. Vuonna 1947 rakennettiin yhdysrata Simpeleeltä Lappeenrannan–Elisenvaaran radan varrelta Parikkalaan. 
Henkilöliikenne entisellä Elisenvaaran radalla Suomen puolella Tiviän laiturivaihteelle, jonne matkaa oli Parikkalasta vain kolme kilometriä, lopetettiin 1948. Parikkalan rautatieasema jatkoi silti raja-asemana Neuvostoliittoon päin vielä kymmenen vuotta. Asemalla junien päihin lisättiin lisävaunut, joissa olivat Suomessa tarvitut sivupuskimet ja Neuvostoliitossa käytössä olleet automaattikytkimet. Elisenvaaran ja Parikkalan välinen rataosa on sittemmin purettu, mutta mm. ratapenkka ja -leikkaukset sekä Tiviän laiturivaihteen lastauslaituri ovat jäljellä. 
Asemarakennusta laajennettiin 1949. Parikkala muuttui uudelleen merkittäväksi risteysasemaksi, kun Karjalan radan jatkoyhteys Joensuuhun avattiin joulukuussa 1966, ensin Onkamoon 93 kilometrin päähän. Henkilöliikenne radalla alkoi toukokuussa 1967.
Parikkalan asema nykyään.
Asema-alueella rakennettiin alikulkutunneli 1980, sotien jälkeen vetureiden kääntämiseksi asema-alueen kaakkoispuolelle rakennettu kolmioraide purettiin tarpeettomana Karjalan radan sähköistyksen yhteydessä 1987, Parikkalan kohdalle sähköistys tuli 1985. Asemalla otettiin käyttöön junien kauko-ohjaus 2005 ja lipunmyynti päättyi samalla. Asemarakennus ja tavarasuojarakennus myytiin yksityiskäyttöön 2007.
Parikkalan liikennepaikka on silti yhä risteysasema, jossa sähköistetystä rataosasta erkanee sähköistämätön rataosa . Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki Helsingin ja Joensuun välillä liikennöivät kaukojunat, lukuun ottamatta junaa IC 7. Parikkalan asema on myös Parikkalan ja Savonlinnan välillä liikennöivien taajamajunien toinen pääteasema.
Parikkalan rautatieasemalla on toiminut vuoden 2009 puolivälistä ravintola, joka palvelee niin matkustajia kuin paikkakuntalaisiakin.
Jäämerenseiti

Jäämerenseiti eli "Vienan seiti" eli "saita" ("Boreogadus saida") on arktisten merten ekosysteemissä tärkeä, pienikokoinen turskakala.
Ulkonäkö.
Jäämerenseiti on päältä ruskeansävyinen, kyljistä ja alta hopeanhohtoinen, muodoltaan solakka turskakala. Sillä on syvälovinen pyrstö, lähes hampaaton, esiin työntyvä suu ja hyvin pieni leukasäie. Se on yleensä 20–25 cm:n pituinen.
Levinneisyys.
Jäämerenseiti on arktinen merikala, joka elää Alaskan, Kanadan ja Grönlannin, Islannin, Pohjois-Norjan ja Venäjän rannikoilla; laji vaeltaa Barentsinmereltä Vienanmereen. Se viihtyy jään tuntumassa ja se mainitaan pohjoisimmaksi kaikista tunnetuista kaloista, levinneisyys ylittää 85. leveyspiiriin.
Elintavat.
Jäämerenseiti liikkuu sekä pinnan läheisyydessä että pohjan tuntumassa. Se viihtyy parhaiten 0–4 Celsiusasteen lämpötilassa, mutta tulee toimeen kylmemmässäkin verensä sisältämien jäätymisenestoproteiinien (AFGP) ansiosta. Jäämerenseiti esiintyy suurina parvina ja sitä tavataan usein jokisuissa ja muissa murtovesissä. Nuoret yksilöt elävät jään alla tai sen tuntumassa. Ne hakevat suojaa jään onkaloista ja syövät planktonia ja katkoja. Yli kaksivuotiaat hakeutuvat syvemmälle ja syövät krillejä ja muita äyriäisiä. Jäämerenseiti itse on sarvi- ja maitovalaiden, arktisten norppien ja vesilintujen keskeinen ravintoeläin.
Jäämerenseiti tulee sukukypsäksi 3–4-vuotiaana, noin 20 senttimetrin mittaisena. Mäti on kelluvaa, pelagista. Kala elää 6–7-vuotiaaksi.
Käyttö.
Jäämerenseitiä on pyydetty kaupallisesti Venäjällä ja Pohjois-Norjassa. Siitä on tuotettu lähinnä kalajauhoa ja -öljyä. Saaliit ovat laskeneet 1970-luvun jälkeen ja heilahdelleet rajusti, mutta tämän ei katsota johtuvan liikakalastuksesta.
Robert Enke

Robert Enke (24. elokuuta 1977 – 10. marraskuuta 2009) oli saksalainen jalkapallomaalivahti. Enke pelasi uransa aikana muun muassa Barcelonassa, Benficassa ja Fenerbahçessa. Valtaosan urastaan hän pelasi Hannover 96:ssa, jota hän edusti kuolemaansa asti. Enke kuului Saksan maajoukkueeseen ja oli mukana 2008 EM-kilpailuissa. Häntä pidettiin vahvana ehdokkaana Saksan ykkösmaalivahdiksi 2010 MM-kisoihin.
Enke kuoli 32-vuotiaana jäätyään junan alle 10. marraskuuta 2009. Hänen neuvonantajansa vahvisti kyseessä olleen itsemurha.
Pelaajaura.
Enke nousi kotikaupunkinsa FC Carl Zeiss Jenan juniorijoukkueista edustusjoukkueeseen, jossa hän debytoi 2. Bundesliigassa kaudella 1995–1996. Kauden päätteeksi Enke siirtyi Borussia Mönchengladbachiin. Mönchengladbachissa hän pelasi ensimmäisen Bundesliiga-ottelunsa elokuussa 1998. Vuonna 1999 Jupp Heynckes hankki Enken portugalilaiseen SL Benficaan ja nimesi hänet seuran kapteeniksi. Enke pelasi Benficassa kolme kautta, minkä jälkeen hän siirtyi Espanjan pääsarjaan FC Barcelonaan. Hänen peliaikansa jäi kuitenkin vähäiseksi, sillä hän pelasi kolmen kauden aikana ainoastaan yhdessä liigaottelussa. Barcelonan vuosina Enke kävi lainasopimuksella turkkilaisessa Fenerbahçessa ja Segunda Divisiónissa pelanneessa CD Tenerifessa. Enke palasi Bundesliigaan kesällä 2004, jolloin hän teki sopimuksen Hannover 96:n kanssa. Enke nousi Hannoverin kapteeniksi 2007 ja hänet valittiin Bundesliigan parhaaksi maalivahdiksi kaudella 2008–2009. Hän edusti seuraa kuolemaansa asti. 
Maajoukkueessa Enke pelasi ensimmäisen ottelunsa maaliskuussa 2007. Hän oli mukana Saksan hopeaa voittaneessa EM-kisajoukkueessa 2008, mutta ei pelannut turnauksessa yhtään ottelua. Enke ehti pelata yhteensä kahdeksan maaottelua Saksan paidassa. 
Yksityiselämä.
Enkellä oli puoliso Teresa. Heidän tyttärensä Lara syntyi 31. elokuuta 2004 ja menehtyi synnynnäiseen sydänvikaan 17. syyskuuta 2006. Enke oli tunnettu eläinten oikeuksien puolestapuhuja. Enke kärsi syksyllä 2009 mystisestä virusperäisestä sairaudesta. Enke itse menehtyi jäätyään junan alle 10. marraskuuta 2009. Myöhemmin kuolemansyyksi vahvistettiin itsemurha. Enke oli kärsinyt mielialaongelmista.
Keski-Suomen Liikenne

Keski-Suomen Liikenne Oy oli Keski-Suomen alueella toimiva linja-autoliikennöitsijä. Yrityksen kotipaikka oli Äänekoski, jossa sijaitsi yrityksen tallit ja konttori. Keski-Suomen Liikenne Oy ajoi pikavuoroja välillä Jyväskylä-Oulu sekä Helsinki-Oulu, jota ajettiin yhteistyössä SL-Autoyhtymän kanssa. Vakiovuorot suuntautuvat Jyväskylästä Pyhäsalmeen sekä Saarijärvelle. 
Historia.
Laukaasta kotoisin ollut Elias Hirvi oli ensimmäisten joukossa aloittamassa linjaliikennettä Keski-Suomessa. Vuonna 1927 hän avasi sekatavarakaupan Uuraisten Kangashäkin kylään. Vuonna 1928 hän aloitti hankkimallaan viiden hengen henkilöautolla ensimmäisen aikataulunmukaisen linjansa Kangashäkin kylästä Jyväskylään. 1930-luvun jälkipuoliskolla Hirven linjaliikenteen keskuspaikaksi tuli Äänekoski, ja hänen liikennekentäkseen muodostui Keski-Suomen maakunnan pohjoisosa. Vuonna 1939 Hirvi avasi ennakkoluulottomasti linjan Jyväskylän ja Oulun välille.
1930-luvun aikana Elias Hirvi suuntasi tarmonsa linjaliikenteen lisäksi muillekin aloille; tuolloin hän avasi Äänekoskella yhä toiminnassa olevan Hotelli Hirven. Tätä seurasivat Keski-Suomen turistikeskus Hirvaskankaalla, huoltoasema ja elokuvateatteri. Kaikkia näitä Elias Hirvi hoiti yhdessä vaimonsa Sylvi Hirven kanssa. Vuonna 1964 Hirvi muodosti liikenneyhtiönsä osakeyhtiöksi nimellä Keski-Suomen Liikenne Oy. Kannattavuuden heikennyttyä matkailukeskus, huoltoasema ja elokuvateatteri myytiin uusille omistajille ja keskityttiin linjaliikenteeseen. Elias Hirven kuoltua vuonna 1976 Keski-Suomen Liikenteen vetovastuu siirtyi hänen vävylleen Leo Mikkoselle. Keski-Suomen Liikenne liittyi ExpressBus-järjestelmään heti sen alussa vuonna 1991.
Työntekijöitä Keski-Suomen Liikenne Oy:lla oli 25 ja autoja 13. Yrityksen toimitusjohtaja on vuodesta 1990 toiminut Elias Hirven tyttärenpoika Pekka Mikkonen. Vuonna 1998 yhtiön liikevaihto oli 7,4 miljoonaa markkaa ja ajosuorite 1,09 miljoonaa kilometriä, josta 80 prosenttia muodostui linjaliikenteestä ja loput tilausajoista. Vuoden 2014 syksyllä lahtelainen Koiviston Auto-yhtymä osti yhtiön koko osakekannan, ja yhtiö fuusioitui osaksi Jyväskylän Liikennettä.
Russell Baker

Russell Wayne Baker (14. elokuuta 1925 – 21. tammikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän syntyi Virginiassa kivenhakkaaja Benjamin Bakerin ja kouluopettaja Lucy Elizabeth Bakerin perheeseen, muutti nuorena isänsä kuoleman jälkeen äitinsä kanssa Baltimoreen ja valmistui Johns Hopkinsin yliopistosta.
Bakerille myönnettiin Pulitzer-palkinto kahdesti; ensin vuonna 1979 kolumnistaan "Observer" ja toinen vuonna 1983 omaelämäkerrastaan "Growing Up". 
Baker juonsi Masterpiece Theatrea PBS:llä vuosina 1993–2004. Hän kuului Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemiaan vuodesta 1984 lähtien.
Tony Benn

Anthony Neil Wedgwood ”Tony” Benn (3. huhtikuuta 1925 – 14. maaliskuuta 2014) oli brittiläinen poliitikko. Hän kuului Työväenpuolueeseen ja istui maansa parlamentissa vuosina 1950–1961, 1963–1983 ja 1984–2001.
Benn palveli toisen maailmansodan aikana ilmavoimissa. Hänen serkkunsa oli edesmennyt näyttelijä Margaret Rutherford. 
Benn oli pääri, 2. Stansgaten varakreivi, vuodesta 1960 lakiuudistukseen vuonna 1963, jolloin aatelisarvosta luopuminen tuli mahdolliseksi. Tällöin työväenpuolueen vasemmistolaitaa edustanut Benn luopui tittelistään voidakseen jatkaa kansanedustajana. Hän oli Postmaster General (lähinnä vastaa viestintäministeriä) vuosina 1964–1966, teknologiaministeri vuosina 1966–1970, teollisuusministeri vuosina 1974–1975 ja energiaministeri vuosina 1975–1979. 
Tony Benniä haastatellaan Michael Mooren elokuvassa "Sicko – aivan sairasta" (2007).
Vuonna 2010 Benn allekirjoitti 25 brittiparlamentaarikon joukossa "The Independentissä" julkaistun kirjeen, jossa osoitettiin tukea Venezuelan presidentti Hugo Chávezin ajamille sosiaalisille uudistuksille ja vastustettiin Yhdysvaltojen puuttumista Venezuelan sisäisiin asioihin.
Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Benn sijoittui 97. tilalle.
Lyhytpyrstökorppi

Lyhytpyrstökorppi ("Corvus rhipidurus") on variksen kokoinen eteläinen varislintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 47 cm, siipien kärkiväli 102–121 cm ja paino 330–705 g. Täysin musta pieni korppi, jolla on lyhyt tasapäinen pyrstön töpö ja korppiin verrattuna lyhyet siivet. Kooltaan se on variksen kokoinen. Maassa se liikkuu kävellen, ottaen aina välillä hyppyaskeleita siipiä räpytellen. Lennossa se kaartelee mielellään ja esittelee parvessa taitolentoa. Äänet ovat korkeampia kuin yleensä "Corvus"ten, muistuttaen lokkien ääniä. Sukupuolet ovat samanvärisiä ja nuori lintu muistuttaa aikuista höyhenpuvultaan.
Esiintyminen.
Alalaji "rhipidurus" esiintyy Afrikassa päiväntasaajan pohjoispuolella Sahelin alueella suunnilleen Nigeristä lännessä Egyptin eteläosiin ja Keniaan. Alalaji "stanleyi" esiintyy Siinain niemimaalla, Levantissa ja Arabian niemimaalla. Lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö.
Kuivat, kallioiset avomaat ja autiomaat.
Lisääntyminen.
Pesä on löyhästi oksista, ruohoista ja juurista koottu rakennelma kalliojyrkänteen hyllyllä, harvemmin rakennuksessa ja hyvin harvoin puussa. Pesii ilmeisesti vain kerran kaudessa. Munia on 2–6, tavallisesti 3–4. Muna painaa keskimäärin 21,8 g. Haudonta-aika on 18–20 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 5–6 viikon ikäisinä. Harakkakäki loisii toisinaan Somaliassa lyhytpyrstökorpin pesään.
Ravinto.
Etsii ravintonsa maasta. Se on hyvin tavallinen asutusten reunoilla syöden jätteitä, ruuantähteitä ja raatoja. Syö myös selkärangattomia, marjoja ja hedelmiä sekä karjanlannasta etsimiään viljanjyviä.
Keltainen daavidintähti

Keltainen daavidintähti oli kangasmerkki, jonka juutalaisten täytyi ommella päällysvaatteisiinsa, jotta heidät pystyttiin erottamaan julkisesti juutalaisiksi. Merkin käyttö on yleensä liittynyt juutalaisvastaisuuteen tai pääväestöä suosivaan lainsäädäntöön.
Joissakin kristityissä ja islamilaisissa valtioissa oli tapana määrätä lakeja erottamaan vähemmistöuskontojen jäsenet valtauskonnon jäsenistä ulkoisilla merkeillä, kuten hatuilla, nauhoilla ja muilla vaatekappaleilla. Ensimmäiset todisteet erottelevista vaatemerkeistä löytyvät 600–700-lukujen Irakista ja Syyriasta. Keltaista daavidintähteä käytettiin merkitsemään juutalaiset keskiajalla, ja se otettiin uudelleen käyttöön 1930-luvulla natsi-Saksassa.
Natsi-Saksan merkit.
Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue nousi valtaan 1933, mutta he eivät ottaneet juutalaisten ulkoista merkitsemistä käyttöön heti. Ensimmäinen maininta keltaisista merkeistä natsiajalta on saksanjuutalaisen sionistijohtajan Robert Weltschin käsialaa. Keväällä 1933 natsit boikotoivat juutalaisten kauppoja ja maalasivat niiden tunnistamiseksi ikkunoihin keltaisia daavidintähtiä. Reaktiona Weltsch kirjoitti tuolloin artikkelin "Kantakaa keltaista merkkiä ylpeydellä". Vielä tuolloin natsijohtajat eivät olleet edes keskustelleen merkkien käytöstä.
SS-kenraali Reinhard Heydrich suositteli merkin käyttöönottoa kristalliyön jälkeen 1938. Saksan hyökättyä Puolaan valloitetuilla alueilla otettiin käyttöön myös muita merkkejä. Puolan kenraalikuvernementissa juutalaisten täytyi pitää valkoista hihanauhaa, jossa oli sininen daavidintähti. Reinhard Heydrichin 1. syyskuuta 1941 antaman määräyksen mukaan kaikkien valtakunnan alueiden ja Böömin ja Määrin protektoraatissa olevien yli kuusivuotiaiden juutalaisten tuli pitää keltaista daavidintähteä rinnassa vasemmalla puolen ja myös selässä. Merkissä täytyi lukea sana "Jude", joka tarkoitti juutalaista saksaksi. Käytäntö levisi myös valloitetuille alueille, joissa käytettiin paikalliskielistä versiota, Alankomaissa tähdessä luki "Jood" ja Ranskassa puolestaan "Juif".
Keltaisesta tähdestä kehitettiin myös kyyninen sanaleikki. Pour le Mérite (”"Ansioista"”) oli arvostetuin saksalainen kunniamerkki. Keltaiselle tähdelle annettiin puolestaan nimitys Pour le Sémite (”"Juutalaisuudesta"”).
Rilluttele yö

20 suosikkia – Rilluttele yö on Solistiyhtye Suomen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Levy on osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjaa.
Schrei

Schrei () on Tokio Hotel -yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 38.
Kaksi kolpakkoa, neiti

20 suosikkia – Kaksi kolpakkoa, neiti on Solistiyhtye Suomen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Levy on SS:ltä toinen ja viimeinen osa "20 suosikkia" -kokoelmalevysarjassa.
Rebecca Gayheart

Rebecca Gayheart (s. 12. elokuuta 1971 Hazard, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa teinimallina 1980-luvulla ja myöhemmin hän esiintyi Brett Ratnerin lyhytelokuvissa. Hän oli pitkässä parisuhteessa Ratnerin kanssa.
Gayheartilla on ollut lukuisia televisiorooleja, muun muassa sarjoissa "Loving" (1992–1993), "Maa 2" (1994–1995), "Beverly Hills 90210" (1995) ja "Kadotettu" (2006). Hänen elokuviensa joukossa ovat "Ei mitään menetettävää" (1997), "Urban Legend – kauhutarinoita" (1998), "Jawbreaker – makea kuolema" (1999), "Hämärästä aamunkoittoon 3" (2000) ja "Once Upon a Time in Hollywood" (2019).
Gayheart sai 27. marraskuuta 2001 kolmen vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen törmättyään 13. kesäkuuta autollaan yhdeksänvuotiaaseen poikaan, joka menehtyi vammoihinsa. Hän oli naimissa näyttelijä Eric Danen kanssa vuosina 2004–2018. Heillä on kaksi yhteistä lasta.
Miljoona hikistä kilometriä

Miljoona hikistä kilometriä on suomalaisen laulajan Jukka Kuoppamäen vuoden 1976 jälkipuoliskolla julkaistu albumi. Se oli Kuoppamäen jäähyväislevy suomalaisille ennen kuin hän muutti Länsi-Saksaan opiskelemaan teologiaa. "Miljoona hikistä kilometriä" erosi tuotannoltaan edellisestä "Päng päng" -albumista, kappaleiden ollessa sovitukseltaan pienimuotoisempia ja aihepiiriltään syvällisempiä.
Osa albumista äänitettiin totuttuun tapaan Lahden Microvox-studiossa, mutta lisäksi osa nauhoitettiin Martin Brushanen pyörittämässä Studio Brushanessa Helsingissä. Microvoxin tavoin myös Studio Brushane pystyi kilpailemaan hinnoilla muita, suurempia studioita vastaan. Microvoxin se puolestaan päihitti teknisesti korkeatasoisemmalla äänityslaitteistollaan. Kuoppamäen levy-yhtiö Satsanga Records ryhtyikin käyttämään yhä etenevissä määrin Studio Brushanen palveluita Microvoxin rinnalla.
Pääasiallisena sovittajana albumilla toimi Pentti Lasanen, joka sovitti puolet levyn kappaleista. Kuoppamäki itse sovitti niistä kolme ja Jörgen Petersen yhden. Uusina yhteistyökumppaneina tulivat mukaan Matti ja Pirjo Bergström, jotka vastasivat yhdessä kahden kappaleen sovituksesta.
Albumin päätösraita ”Valon liekki” on kappale, jonka Kuoppamäki lauloi keskustelussa henkilön kanssa, joka ehdotti hänelle lähtöä Länsi-Saksaan opiskelemaan teologiaa. Singlenä julkaistiin nimikappale ”Miljoona hikistä kilometriä” B-puolenaan ”Pieni poikasein”.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
IRonica

iRonica on vuonna 1999 Kalajoella perustettu suomalainen metalliyhtye. Poko Rekords julkaisi yhtyeen ensimmäisen studioalbumin lokakuussa 2007.
Diskografia.
EP:t
Cy Young

Denton True ”Cy” Young (29. maaliskuuta 1867 Gilmore, Ohio – 4. marraskuuta 1955 Newcomerstown, Ohio) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi syöttäjänä viidessä eri Major League -joukkueessa vuosina 1890–1911. Hän teki uransa aikana useita ennätyksiä, joista osa on kestänyt yli vuosisadan. Young lopetti uransa 511 voitetun ottelun jälkeen.
Young valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1937.
Suurimman voitettujen otteluiden määrän lisäksi Young pitää hallussaan ennätystä syötettyjen sisävuorojen määrässä (7 355), aloitettujen otteluiden määrässä (815) ja kokonaan syötettyjen otteluiden määrässä (749). Uransa aikana hän hävisi 316 ottelua, joka sekin on MLB:n ennätys.
Vuonna 1999, 88 vuotta viimeisen ottelunsa ja 44 vuotta kuolemansa jälkeen, Young äänestettiin "The Sporting News" -viikkolehden kyselyssä kaikkien aikojen 14. parhaaksi pelaajaksi. Samana vuonna fanit valitsivat Youngin MLB:n vuosisadan joukkueeseen.
Cy Young -palkinto.
Kunnianosoituksena Youngille Major League Baseball perusti vuosittain jaettavan Cy Young -palkinnon, joka annetaan molempien liigojen parhaalle syöttäjälle.
Raoul Bott

Raoul Bott (24. syyskuuta 1923 – 20. joulukuuta 2005) oli Yhdysvalloissa uransa luonut matemaatikko. Hän syntyi Budapestissa, kasvoi Slovakiassa ja palveli toisessa maailmansodassa Kanadan armeijassa. 
Bott opiskeli Montrealin McGill-yliopistossa ja Pittsburghin Carnegie Mellon -yliopistossa. Hän pääsi opettajaksi Michiganin yliopistoon Ann Arboriin ja toimi vuosina 1959–1999 Harvardin yliopiston professorina. Hän oli Yhdysvaltain kansalainen 1950-luvulta saakka.
Bottille myönnettiin National Medal of Science vuonna 1987 sekä Wolfin palkinto vuonna 2000, ja hän oli Royal Societyn ulkomaalaisjäsen. Hän kuoli keuhkosyöpään Kaliforniassa 82 vuoden ikäisenä.
Covasna (piirikunta)

Covasna () on piirikunta Romanian Transilvaniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Sfântu Gheorghe. Sen pinta-ala on 3 710 km² ja siellä on noin 208 603 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 3 710 km². Suurin osa pinta-alasta koostuu Karpaattien vuoristosta. Alueen läpi virtaa Oltjoki.
Covasnan piirikunta rajautuu idässä Vrancean ja Bacăun piirikuntiin, lännessä Braşovin piirikuntaan, pohjoisessa Harghitan piirikuntaan ja etelässä Buzăun piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 206 261 asukasta ja sen väestötiheys oli 55,6 asukasta neliökilometrillä. 
Piirikunnan asukkaista unkarilaisia on 73,79 %, romanialaisia 23,28 % ja romaneja 2,68 %. Piirikunnassa on toiseksi eniten unkarilaista alkuperää olevia asukkaita Romaniassa (székelyt).
Prahova (piirikunta)

Prahova on piirikunta Romanian Munteniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Ploiești. Sen pinta-ala on 4 716 km² ja siellä on noin 752 322 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 716 km². Vuoristoisen alueen lävitse virtaa Prahovajoki.
Prahovan piirikunta rajautuu idässä Buzăun piirikuntaan, lännessä Dâmbovițan piirikuntaan, pohjoisessa Braşovin piirikuntaan sekä etelässä Ialomiţan ja Ilfovin piirikuntiin.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 735 903 asukasta ja sen väestötiheys oli 156,04 asukasta neliökilometrillä. Se oli siten Romanian väkirikkain piirikunta.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 97,74 %, loput muiden muassa romaneja.
Iași (piirikunta)

Iași on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Iași. Sen pinta-ala on 5 476 km² ja siellä on noin 780 948 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 476 km². Sen alue sijaitsee Siret- ja Prutjokien välissä.
Iașin piirikunta rajautuu idässä Moldovan tasavallan Făleștin, Unghenin, Nisporenin ja Hînceștin piireihin, lännessä Neamţin piirikuntaan, pohjoisessa Botoşanin ja Suceavan piirikuntiin sekä etelässä Vasluin piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 723 553 asukasta ja sen väestötiheys oli 150 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 98,1 %, romaneja 1,2 %, lipovaneja 0,4 % ja muita 0,3 %.
Suomiart

Suomiart on ruotsinsuomalaisten kuvataiteilijoiden yhdistys.
Valtakunnallinen ruotsalainen yhdistys on perustettu vuonna 1977. Suomiartin tarkoituksena on luoda ja kehittää suomalaista kulttuuria Ruotsissa järjestämällä taidenäyttelyjä, kursseja, matkoja ja muita kulttuuritapahtumia. Yhdistyksellä on myös kansainvälistä toimintaa. 
Suomiartin vuoden taiteilija.
Suomiart järjestää vuosittain Vuoden taiteilija -kilpailun ruotsinsuomalaisille ja suomalaisille asuville kuvataiteilijoille. Vuodesta 2006 lähtien voittajan on valinnut jury.
Caraș-Severin

Caraș-Severin () on piirikunta Romanian Baanaatin historiallisella alueella. Caraș-Severinin piirikunnan pääkaupunki on Reșița. Sen pinta-ala on 8 520 km² ja siellä on noin 288 925 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on 8 514 km², mikä tekee siitä Romanian kolmanneksi suurimman piirikunnan Timişin ja Suceavan piirikuntien jälkeen. Tonava virtaa Romanian puolelle piirikunnan alueella Rautaportin kautta. Alueen pinta-alasta 67 % on Karpaattien peittämää.
Caraș-Severinin piirikunta rajautuu idässä Hunedoaran ja Gorjin piirikuntiin, pohjoisessa Timişin piirikuntaan, kaakossa Mehedinţin piirikuntaan ja lounaassa Serbiaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 274 277 asukasta ja sen väestötiheys oli 39 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 88,24 %, romaneja 2,37 %, saksalaisia 1,84 %, kroaatteja 1,82 % ja unkarilaisia 1,74 %.
Ialomița (piirikunta)

Ialomița on piirikunta Romanian Munteniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Slobozia. Sen pinta-ala on 4 453 km² ja siellä on noin 269 251 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 453 km². Alueen läpi virtaavat Tonava- ja Ialomițajoet. 
Ialomițan piirikunta rajautuu idässä Constanţan piirikuntaan, lännessä Ilfovin piirikuntaan, pohjoisessa Brăilan, Buzăun ja Prahovan piirikuntiin sekä etelässä Călăraşin piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 258 669 asukasta ja sen väestötiheys oli 67 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 95,6 %, romaneja 4,1 %.
Satu Mare (piirikunta)

Satu Mare () on piirikunta Romanian Crișanan ja Maramureșin historiallisilla alueilla. Piirikunnan pääkaupunki on Satu Mare. Sen pinta-ala on 4 418 km² ja siellä on noin 340 986 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 418 km². 17 prosenttia pinta-alasta on Karpaattien vuoristoa.
Satu Maren piirikunta rajautuu idässä Maramureşin piirikuntaan, etelässä Bihorin ja Sălajin piirikuntiin, lännessä Unkarin Szabolcs-Szatmár-Beregin lääniin sekä pohjoisessa Ukrainan Taka-Karpatian alueeseen.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnan asukasluku oli 329 079 ja sen väestötiheys 74,48 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 57,73 %, unkarilaisia 34,5 %, romaneja 5,32 % ja saksalaisia 1,51 %.
Sălaj

Sălaj ([səˈlaʒ] ) on piirikunta Romanian Crișanan ja Transilvanian historiallisilla alueilla. Piirikunnan pääkaupunki on Zalău. Sen pinta-ala on 3 864 km² ja siellä on noin 220 447 asukasta (vuonna 2014).
Sălajin piirikunnan nähtävyyksiin kuuluu 77 vanhaa puukirkkoa.
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 3 864 km². Alueella virtaavat Someș-, Crasna-, Almaș-, Agrij- ja Barcăujoet.
Sălajin piirikunta rajautuu lännessä Bihorin piirikuntaan, pohjoisessa Maramureșin ja Satu Maren piirikuntiin sekä etelässä ja idässä Clujin piirikuntaan.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 217 895 asukasta ja sen väestötiheys oli 56,39 asukasta neliökilometrillä. 
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 68,9 prosenttia, unkarilaisia 23,24 prosenttia ja romaneja 6,94 prosenttia.
Harghita (piirikunta)

Harghita () on piirikunta Romanian Transilvaniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Miercurea Ciuc. Sen pinta-ala on 6 639 km² ja siellä on noin 310 336 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 6 639 km². Tuliperäisestä luonnostaan tunnetun alueen maisemaa hallitsevat Karpaatit. Alueen läpi virtaavat Mureș- ja Oltjoet.
Harghitan piirikunta rajautuu idässä Neamţin ja Bacăun piirikuntiin, lännessä Mureşin piirikuntaan, pohjoisessa Suceavan piirikuntaan sekä etelässä Braşovin ja Covasnan piirikuntiin.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 304 969 asukasta ja sen väestötiheys oli 46 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista unkarilaisia on 84,8 %, romanialaisia 13,2 % ja romaneja ja muita 2 %. Piirikunnassa asuu eniten Romanian unkarilaisia koko maassa.
Arad (piirikunta)

Arad on piirikunta Romanian Crișanassa. Piirikunnan pääkaupunki on Arad. Sen pinta-ala on 7 754 km² ja siellä on noin 427 974 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on 7,754 km², yhteensä 3,6 % Romanian pinta-alasta. Piirikunnassa virtaa kaksi jokea sekä useita niiden sivujokia: Mureṣ (sekä sen sivujoet Valea Corbeṣti, Troaṣ, Bârzava, Milova ja Cladova) ja Criṣul Alb (sekä sen sivujoet Hălmăgel, Leuci, Tăcășele, Cremenoasa, Zimbru, Valea Deznei, Valea Monesei, Tălagiu, Honțisor, Chisindia ja Cigher).
Aradin piirikunta rajautuu idässä Alban ja Hundedoaran piirikuntiin, etelässä Timişin piirikuntaan, pohjoisessa Bihorin piirikuntaan ja lännessä Unkarin Békésin ja Csongrádin lääneihin. 
Väestö.
Piirikunnan väestöstä romanialaisia on 83,8 %, unkarilaisia 9,0 % ja romaneja 4,0 %.
Vrancea (piirikunta)

Vrancea on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Focșani. Sen pinta-ala on 4 857 km² ja siellä on noin 335 596 asukasta (vuonna 2014). 
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 323 080 asukasta ja sen väestötiheys oli 66,51 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on yli 98%, loput muiden muassa romaneja.
Bacău (piirikunta)

Bacău on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Bacău. Sen pinta-ala on 6 621 km² ja siellä on noin 606 589 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 6 621 km². Piirikunnan länsiosassa kohoaa Karpaattien vuoristo. Itäosassa on alankoa, jossa virtaa Siretjoki.
Bacăun piirikunta rajautuu idässä Vasluin piirikuntaan, lännessä Harghitan ja Covasnan piirikuntiin, pohjoisessa Neamţin piirikuntaan sekä etelässä Vrancean piirikuntaan. 
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 583 588 asukasta ja sen väestötiheys oli 88 asukasta neliökilometrillä. Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 96,1 %, unkarilaisia 0,7 % ja romaneja 1,7 %.
Botoșani (piirikunta)

Botoșani on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Botoșani. Sen pinta-ala on 4 986 km² ja siellä on noin 403 088 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunta sijaitsee Siret- ja Prutjokien välissä Romanian koilliskulmassa Ukrainan ja Moldovan rajalla. Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 4 986 km², mikä on 2,1 % Romanian pinta-alasta.
Botoșanin piirikunta rajautuu lännessä Suceavan piirikuntaan, etelässä Iașin piirikuntaan, idässä Moldovan Edinețin ja Bricenin piireihin sekä pohjoisessa Ukrainan Tšernivtsin alueeseen.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 398 938 asukasta ja sen väestötiheys oli 80 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia oli 98,8 %, romaneja 0,7 % (vähiten romaneja Romaniassa), venäläisiä 0,2 % ja ukrainalaisia 0,2 %.
Suceava (piirikunta)

Suceava [suˈt͡ʃe̯ava] on piirikunta Romanian Moldaviassa ja Bukovinassa. Piirikunnan pääkaupunki on Suceava. Sen pinta-ala on 8 554 km² ja siellä on noin 631 410 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 8 554 km². Alueen länsiosassa kohoaa Karpaattien vuoristo. Itään päin siirryttäessä maasto muuttu alavaksi. Piirikunnan läpi virtaa Siretjoki.
Suceavan piirikunta rajautuu idässä Botoşanin ja Iaşin piirikuntiin, lännessä Maramureşin ja Bistriţa-Năsăudin piirikuntiin, etelässä Mureşin, Harghitan ja Neamţin piirikuntiin sekä pohjoisessa Ukrainan Tšernivtsin alueeseen.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 614 451 asukasta ja sen väestötiheys oli 71,84 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 96,14 prosenttia, romaneja 1,92 prosenttia, ukrainalaisia 0,92 prosenttia, lipovaneja 0,27 prosenttia ja saksalaisia 0,11 prosenttia.
Mira Nair

Mira Nair (s. 15. lokakuuta 1957) on amerikanintialainen elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona. Hän on lisäksi ollut ehdolla kahdesti sekä Baftan että César-palkinnon saajaksi. 
Nair nousi kuuluisuuteen vuonna 1988 elokuvallaan "Salaam Bombay!", joka sai Cannesissa Kultaisen kameran ja yleisöpalkinnon. Hän on opiskellut New Delhissä sosiologiaa ja teatteria ja Harvardissa sosiologiaa. Hänen ensimmäinen elokuvansa "Jama Masjid Street Journal" liittyi hänen omaan pro gradu -projektiinsa.
Nair oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsen vuonna 1990 ja Berliinin elokuvajuhlien tuomariston päällikkö vuonna 2002. 
Mira Nairin puolison on Columbian yliopiston professori Mahmood Mamdani. Heidän poikansa on New Yorkin pormestariksi marraskuussa 2025 valittu Zohran Mamdani.
Constanța (piirikunta)

Constanța on piirikunta Romanian Dobrudžassa. Piirikunnan pääkaupunki on Constanța. Sen pinta-ala on 7 071 km² ja siellä on noin 684 257 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 7 071 km². Alue sijaitsee Mustanmeren rannalla ja sen läpi virtaa Tonava.
Constanțan piirikunta rajautuu lännessä Călăraşin ja Ialomiţan piirikuntiin, pohjoisessa Tulcean ja Brăilan piirikuntiin sekä etelässä Bulgarian Dobritšin ja Silistran alueisiin.
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 630 679 asukasta ja sen väestötiheys oli 101 asukasta neliökilometrillä. Alueen kaupungistuminen on Romanian keskiarvon yläpuolella.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 90 %, turkkilaisia 3,3 %, tataareja 3,1 % ja romaneja 1,33 %.
Alex English

Alexander ”Alex” English (s. 5. tammikuuta 1954 Columbia, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän opiskeli Etelä-Carolinan yliopistossa. English on luonut myös vähemmän tunnetun toisen uran näyttelijänä.
Aktiivisen peliuransa aikana 203-senttinen English pelasi Milwaukee Bucksissa (1976–1978), Indiana Pacersissa (1978–1980), Denver Nuggetsissa (1980–1990) ja Dallas Mavericksissa (1990–1991). Hän sai vuonna 1997 paikan Basketball Hall of Famesta. 
Näyttelijänuransa English aloitti vuonna 1987 esiintymällä elokuvassa "Amazing Grace and Chuck". Hänet on nähty myös televisiosarjassa "Midnight Caller" ja elokuvassa "Eddie – Kaikkien koutsien äiti" (1996).
Svessionit

Svessionit oli belgikansa Koilis-Galliassa. Heistä on historiallisia merkintöjä vasta ensimmäisestä vuosisadasta eaa lähtien. Heidän asuinalueensa sijaitsi Oisen ja Marnen välissä, suunnilleen nykypäivän Soissonsin ympäristössä. Julius Caesar valloitti svessionien maat 57 eaa.
Caesarin mukaan svessioneja hallitsi Gallian sodan aikaan Galba, joka oli Divicianuksen jälkeläinen. Divicianus oli aikansa vahvimpia Gallian kuninkaita, joka hallitsi suuria alueita Gallia Belgicasta ja jopa Britanniasta.
Caesar mainitsee svessionien pääkaupungiksi Noviodunumin, joka kenties on sijainnut samalla paikalla kuin Soissons on nykyään.
Joe Fulks

Joseph Franklin "Jumping Joe" Fulks (26. lokakuuta 1921 – 21. maaliskuuta 1976) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. 
Fulks pelasi Philadelphia Warriorsissa vuosina 1946–1954. Hän sai 10. helmikuuta 1949 63 pistettä yksittäisessä pelissä Indianapolis Jetsiä vastaan; tämän NBA:n yhden pelin piste-ennätyksen rikkoi vasta Elgin Baylor 8. marraskuuta 1959. 
Fulks kuoli ampumavälikohtauksessa 54-vuotiaana ja sai vuonna 1978 postuumin paikan Basketball Hall of Famessa.
Sandro Gamba

Alessandro ”Sandro” Gamba (s. 3. kesäkuuta 1932 Milano) on italialainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja. 
Elämä ja urheilu-ura.
Gamba edusti pelaajana Italian miesten maajoukkuetta Rooman kesäolympialaisissa 1960 sekä vuosien 1955 ja 1957 EM-kilpailuissa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1965 mutta jatkoi lajin parissa valmentajana ollen muun muassa Olimpia Milanon apuvalmentaja vuosina 1965–1973 sekä Italian miesten maajoukkueen päävalmentaja vuosina 1979–1985 ja 1987–1992. Gamba valmensi maajoukkuetta vuosien 1980, 1984, 1988 ja 1992 kesäolympialaisissa ja seitsemissä EM-kilpailuissa. Hänet valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 2006.
Kwame Brown

Kwame James Brown (s. 10. maaliskuuta 1982) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2001. Hän pelasi vuoteen 2005 Washington Wizardsissa ja on sen jälkeen kuulunut Los Angeles Lakersiin, Memphis Grizzliesiin, Detroit Pistonsiin, Charlotte Bobcatsiin ja Golden State Warriorsiin. Vuonna 2012 hän siirtyi Philadelphia 76ersiin. 
Brown on afroamerikkalainen ja 2,11 metrin mittainen. 
Brownia epäiltiin heinäkuussa 2006 sukupuolisesta häirinnästä, mutta syytteitä ei nostettu, sillä ainoa todiste oli koripalloilijan sana väitetyn uhrin sanaa vastaan.
Antti Vartiala

Antti Vartiala (6. marraskuuta 1949 Lappajärvi – 22. elokuuta 2018 Lappajärvi) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Vartiala johti Teatteri Imatraa vuosina 2005–2012 ja johti myös Lappajärvellä Halkosaaren kesäteatteria, jonka hän perusti. Hänet kiinnitettiin 1979 näyttelijäksi Lappeenrannan kaupunginteatteriin, jossa hän oli kymmenen vuotta. Sen jälkeen hän näytteli Mikkelin ja Kuopion kaupunginteattereissa. Hän johti myös Seinäjoen Kesäteatteria. Vartiala vieraili 1998 näyttelijänä Teatteri Imatran ensimmäisessä tuotannossa "Kivenpyörittäjän kylä". Vartiala näytteli myös kahdessa elokuvassa, "Pekko ja unissakävelijä" ja "Kulkuri ja joutsen". Vartiala esiintyi myös tv-sarjoissa, kuten "Metsolat" ja "Häräntappoase".
Hän oli aviossa Marjatta Keskisen kanssa.
Feuillantit (luostarijärjestö)

Feuillantit () oli sisterssiläinen luostarikunta, joka perustettiin Ranskaan Rieux’n hiippakuntaan (nykyisin Toulouse) vuonna 1145. Se lakkautettiin Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1791.
Alkuperäinen luostari sai ensin nimen Fuliens ja myöhemmin Notre-Dame-des-Feuillants, jonka jälkiosaa alettiin pian käyttää sen rakentajista. Nimen taustalla on latinan sana "folium", joka tarkoittaa lehteä. Vallankumouksen aikana Pariisissa toiminut poliittinen kerho Feuillanttien klubi nimettiin feuillanttien luostarikunnan mukaan, sillä se kokoontui entisessä feuillanttien luostarissa lähellä Tuileries’n palatsia. 
Historia.
Vuonna 1577 feuillanttien johtoon tuli uudistusmielinen apotti Jean de la Barrière. Hänen johdossaan sisterssiläisten ankarat luostarisäännöt nostettiin uudelleen kunniaan ja monia sääntöjä jopa kiristettiin. Tuloksesi tuli, että feuillantit eivät käyttäneet viiniä, kalaa, kananmunia, voita, suolaa, eivätkä muitakaan mausteita, vaan heidän ruokavalionsa koostui ohraleivästä, vedessä keitetyistä yrteistä sekä kaurasta. Pöytien käyttö lopetettiin ja ruoka nautittiin lattialle polvistuneena. 
Vaatetus perustui sisterssiläiseen luostaripukuun, mutta feuillantit eivät käyttäneet päähinettä tai jalkineita, vaan liikkuivat luostarissa avojaloin. He nukkuivat lankkulattialla päänalusenaan kivi, neljä tuntia yössä. He pitivät arvossa käsin tehtävää työtä ja hiljaisuutta. Sääntöuudistuksen jälkeen järjestö sai paljon uusia ja innokkaita kokelaita. 
Paavi Gregorius XIII muodosti feuillanteista oman seurakuntansa 1589. Vuonna 1630 järjestö sai kaksi luostaria Roomassa, ja se jaettiin kahteen haaraan, Ranskassa se jatkoi nimellä feuillantit ja Italiassa toimi Bernardoni-haara, joka yhdistyi myöhemmin toiseen luostarikuntaan. 
Vuonna 1791 feuillanteilla oli Ranskassa 24 luostaria, mutta kuten muutkin uskonnolliset järjestöt, myös he joutuivat lopettamaan toimintansa. Vallankumoushallinto oli kieltänyt niiden toiminnan ja otti haltuunsa järjestöjen omaisuuden. 
Feuillantiinit.
Jean de la Barrière perusti vuonna 1588 feuillanttien rinnalle feuillantiinien ("Feuillantines") nunnakunnan. Sen nimi on saatu taivuttamalla munkkikunnan nimi feminiiniin. Nunnajärjestö noudatti samaa ankaraa luostarisääntöä kuin munkitkin. Se sai korkean tason suojelijoita ja tuli suosituksi, mutta koki Ranskan vallankumouksen aikana saman kohtalon kuin munkkikuntakin.
Tosi seedee

Tosi seedee on Pikku-Oravan vuonna 2007 julkaisema albumi. Se palkittiin Emma-gaalassa vuoden 2007 lastenlevynä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 14.
Shareef Abdur-Rahim

Julius Shareef Abdur-Rahim (s. 11. joulukuuta 1976) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 1996 ja lopetti 12 kauden jälkeen syksyllä 2008.
Abdur-Rahim edusti NBA:ssa Vancouver Grizzliesia (1996–2001), Atlanta Hawksia (2001–2004), Portland Trail Blazersia (2004–2005) ja Sacramento Kingsiä (2005–2008). Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana hän voitti olympiakultaa Sydneyn 2000 olympialaisissa.
Abdur-Rahim on Aminah ja William Abdur-Rahimin kahdestatoista lapsesta toiseksi vanhin. Hän on muslimi, naimisissa ja kahden lapsen isä. Televisiossa hän on esiintynyt "The Jamie Foxx Show'ssa".
Kesä seedee

Kesä seedee on Pikku-Oravan julkaisema tupla-albumi vuodelta 2007.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 6.
Sushmita Sen

Sushmita Sen (s. 19. marraskuuta 1975 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, malli ja vuoden 1994 Miss Universum. Hän teki historiaa voittamalla Miss Universum -kilpailun ensimmäisenä intialaisena.
Sen esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan "Dastak" vuonna 1996. Hänelle myönnettiin vuonna 2000 parhaan naissivuosan näyttelijän Filmfare Awards -palkinto roolista elokuvassa "Biwi No. 1". Myöhemmistä menestyksistä tärkeimpiä on rooli elokuvassa "Main Hoon Na" (2004).
Sen omisti oikeudet lähettää Intian edustaja Miss Universum -kilpailuun I AM She – Miss Universe India -kilpailunsa kautta vuosina 2010–2012.
Yksityiselämä.
Sen on adoptoinut kaksi tyttöä, vuonna 2000 ja 2010. Sen sairastaa Addisonin tautia.
Juri Averbah

Juri Lvovitš Averbah (; 8. helmikuuta 1922 Kaluga – 7. toukokuuta 2022) oli venäläinen shakinpelaaja ja vanhin elossa ollut suurmestari. Hänellä oli isänsä puolelta saksalaisia juuria, ja sukunimen alkuperäinen kirjoitusasu on "Auerbach". 
Averbah voitti moskovanmestaruuden kolmesti: vuosina 1949, 1950 ja 1962. Hänestä tuli suurmestari vuonna 1952 ja hän voitti vuonna 1954 shakin neuvostoliitonmestaruuden. Vuonna 1956 hän jakoi myös ensimmäistä sijaa Boris Spasskin ja Mark Taimanovin kanssa, mutta hävisi katkaisupelit.
Averbah on niin ikään tunnettu shakista kirjoittaja. Hänen merkittävin julkaisunsa on kolmiosainen loppupelejä käsittelevä teos. Se julkaistiin Moskovassa vuosina 1956–1962. Kommentoitu laitos julkaistiin vuonna 1980.
Vuonna 1972 Averbah ryhtyi Neuvostoliiton Shakkiliiton presidentiksi. Hän väistyi virasta vuonna 1977 ja jatkoi varapresidenttinä. 8. helmikuuta 2022 Averbahista tuli historian ensimmäinen sata vuotta täyttänyt suurmestari. Vaikka hänen näkönsä ja kuulonsa olivat heikentyneet, hän vietti aikaa pelin parissa.
Colobanthus quitensis

Colobanthus quitensis on toinen Etelämantereen kahdesta alkuperäisestä siemenkasvilajista. Etelämantereella se kasvaa luonnonvaraisena Antarktiksen niemimaalla sekä Eteläisillä Shetland- ja Orkneysaarilla, mutta kasvualue jatkuu Andien vuorijonoa pitkin pitkälle Etelä-Amerikkaan.
Ulkonäkö.
"C. quitensis" on noin 1,5–5 senttimetriä korkea, ulkoisesti sammalta muistuttava kasvi, joka muodostaa patjamaisia kasvustoja. Matalan ja tiheän kasvutavan vuoksi "C. quitensis" välttää menettämästä vettä ja toisaalta mikroilmasto kasvin välittömässä läheisyydessä on riittävän lämmin fotosynteesille. Kasvilla on keltaiset kukat. Ilmastonmuutoksen myötä sen kasvuala on laajenemassa voimakkaasti.
Joissakin lähteissä "Colobanthus quitensis" luetaan kuuluvaksi haarikoiden ("Sagina") sukuun, johon kuuluu myös Suomessa esiintyviä lajeja.
Marc Lépine

Marc Lépine, aiemmin Gamil Rodrigue Gharbi (26. lokakuuta 1964 – 6. joulukuuta 1989), vuoteen 1982 Gamil Gharbi, oli kanadalainen joukkomurhaaja, joka ampui 28 henkeä Montrealin yliopistolla ennen itsemurhaansa. Lépine pyrki surmaamaan etenkin feministeinä pitämiänsä naisia.
Lépinen isä oli algerialainen ja äitinsä kanadalainen. Hän vietti suuren osan varhaisesta lapsuudestaan Costa Ricassa ja Puerto Ricossa, mutta perhe palasi Montrealiin pysyvästi vuonna 1968. Lépinen vanhemmat muuttivat erilleen kun hän oli seitsemän ikäinen ja ero virallistettiin vuonna 1976. Lépine jäi eron yhteydessä asumaan äitinsä luokse. Hän sai aikuisena työpaikan keittiöstä sairaalassa, jossa hänen äitinsä työskenteli hoitajana. Hän muutti omaan kotiinsa vuonna 1986 ja aloitti opiskelun Montrealin yliopistoon kuuluvassa École Polytechnique de Montréalissa.
Lépine osti 21. marraskuuta 1989 aseen, jolla hän 6. joulukuuta 1989 surmasi École Polytechniquessa neljätoista naista ja haavoitti kymmentä muuta naista sekä neljää miestä. Hän teki lopulta itsemurhan, jättäen jälkeensä tekojaan selittävän kirjeen. Kirjettä ei ole koskaan virallisesti julkaistu, mutta se vuoti julkisuuteen vuonna 1990 kanadalaisen La Presse-lehden julkaisemana. Kirjeessään Lépine kertoo vaikuttimiensa olleen poliittisia ja kohdistuvan feministeihin jotka olivat pilanneet hänen elämänsä. Lépine haudattiin Cimetière Notre-Dame-des-Neigesiin.
Marc Lépinen tapaus oli suurelta osin vaikuttamassa ensin Kanadan aselakien tiukkenemiseen ja myöhemmin aseiden rekisteröintipakkoon.