tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Emily Rosen riivaaja

Emily Rosen riivaaja () on Scott Derricksonin ohjaama, vuonna 2005 ensi-iltansa saanut kauhu- ja draamaelokuva.
Elokuvan keskipisteenä on nuori Emily Rose, joka alkaa saada outoja kohtauksia. Emilyn perhe uskoo, että tämä on riivattu, ja kutsuu paikalle kylän papin, joka päättää aloittaa manauksen häätääkseen riivaajat. Tyttö kuitenkin kuolee ja pappia syytetään kuolemantuottamuksesta, sillä lääkärit uskovat Emilyn olleen oikeasti sairas. Elokuva seuraa oikeudenkäyntiä ja papin sekä Emilyn perheen näkemyksiä asiasta.
Elokuva perustuu löyhästi tositapahtumiin: vuonna 1976 Länsi-Saksassa kaksi katolista pappia toimitti lukuisia manaussessioita riivatuksi uskotulle nuorelle naiselle nimeltä Anneliese Michel. Lopulta ruoasta ja epilepsiansa hoidosta kieltäytynyt Michel riutui kuoliaaksi. Papit tuomittiin oikeudessa kuolemantuottamuksesta sakkorangaistuksiin.
Päivystäjäveturi

Päivystäjäveturi on rautatien liikennepaikalla jatkuvassa valmiudessa oleva veturi, joka hoitaa tarvittaessa kaikki aikataulun mukaiset tai yllättävät vaunujen siirrot ja junan kokoamiset. 
Useimmiten tarkoitukseen käytetään järjestely- eli vaihtoveturia, jonka voimansiirto on suunniteltu voimaa eikä nopeutta silmällä pitäen. 
Nykyään päivystäjävetureina käytetään etupäässä dieselvetureita; VR:n käytössä ne ovat useimmiten Dr14- tai Dv12-, aikaisemmin myös Dv16-vetureita. UPM-Kymmene Oyj:n Kuusankosken tehtailla on vaihtotöitä varten omia teollisuusvetureita. Nämä eroavat linjavetureista etupäässä tarkoituksellisesti suuremman painonsa ja enemmän voimalle kuin nopeudelle suunnitellun vaihteistonsa suhteen.
Joseph Hooton Taylor, Jr.

Joseph Hooton Taylor, Jr. (s. 29. maaliskuuta 1941) on yhdysvaltalainen astrofyysikko. Taylor ja Russell Hulse saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1993 kaksoispulsareiden löytämisestä. Hänestä käytetään englannin kielessä puhekielessä nimeä Joe Taylor. Etu- ja sukunimen ensimmäisistä kirjaimista tulee lyhenne "JT", mitä käytetään radioamatööritoiminnassa.
Taylor syntyi Philadelphiassa. Hänen vanhemmillaan oli useiden sukupolvien mittainen yhteys kveekareihin. Hän kävi kveekareiden kouluja ja oli aluksi kiinnostunut matematiikasta ja radioista, myöhemmin radioastronomiasta. Hän jatkoi opintojaan Harvardissa tähtitieteen, fysiikan ja sovelletun matematiikan parissa.
Hän opetti Massachusettsin yliopistossa Amherstissä 1969–1981 ja sen jälkeen Princetonissa. Palkittu pulsaritutkimus on tehty Amherstin vuosina yhdessä Robert Hulsen kanssa joka oli siellä jatko-opiskelijana. Taylor ja Hulse löysivät Puerto Ricon radioteleskoopilla pulsarin, jonka sykkimisessä oli säännöllinen jakso. Siitä tehdyillä mittauksilla he kykenivät ensimmäistä kertaa kokeellisesti vahvistamaan Einsteinin teorioita gravitaatioaalloista.
Amatööriradio.
Joe Taylor harrastaa radioamatööritoimintaa kutsumerkillä K1JT. Hän on kehittänyt erityisesti heikkojen radioamatöörisignaalien työskentelyyn tarkoitetut WSJT-X, WSJT, MAP65 ja WSPR-ohjelmistot sekä niihin liittyvät digitaaliset lähetelajit FSK441, MSK441, JT65, JT9, QRA64 ja FT8 (FT8 yhdessä Steven Franken, K9AN kanssa).
Helmipurjevälskäri

Helmipurjevälskäri ("Zebrasoma desjardinii") tai seepravälskäri on välskärikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö.
Helmipurjevälskäri voi kasvaa 40 cm pitkäksi. Sen vartalo on litteä, oranssi-harmaa pystyraitainen: Päässä ja pyrstössä sekä vatsapuolella on sinisellä pohjalla kellertäviä pilkkuja.
Alkuperä.
Helmipurjevälskäri elää luonnossa Punaisellamerellä ja Intian valtamerellä.
Käyttäytyminen.
Helmipurjevälskäri tarvitsee runsaasti uintitilaa, ja se voi käyttäytyä aggressiivisesti muita välskäreitä kohtaan. Helmipurjevälskäri viihtyy suurissa merivesiakvaarioissa, joissa pitäisi olla ainakin 2 m pituutta, vanhemmille yksilöille enemmänkin.
Ravinto.
Helmipurjevälskäri syö elävää tai kuivattua levää.
William Daniel Phillips

William Daniel Phillips (s. 5. marraskuuta 1948) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hän sai vuonna 1997 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Steven Chun ja Claude Cohen-Tannoudjin kanssa kehittelemästään tavasta jäähdyttää ja ottaa kiinni atomeita laserilla.
Phillips aloitti opintonsa Juniata Collegessa ja pääsi jatkamaan opintojaan MIT:ssä. Siellä hän teki väitöskirjaansa varten kaksi koejärjestelyä: mittasi vesimolekyylin protonin magneettisen momentin ja tutki laserilla kiihdytettyjen atomien törmäyksiä. Väitöskirja valmistui 1976. Väiteltyään hän osallistui Bosen–Einsteinin kondensaattia tutkineen ryhmän toimintaan. Vuonna 1978 Phillips siirtyi kansallisen standardiviraston (National Bureau of Standards, NBS) palvelukseen. Siellä hän pääsi työskentelemään atomien laserjäähdytyksen parissa.
Abandon

Abandon on Deep Purplen 16. studioalbumi. Levy on sikäli Deep Purplen studioalbumiksi harvinainen, että se sisältää uuden version aiemmasta Deep Purplen kappaleesta; ”Bludsucker” julkaistiin alun perin "Deep Purple in Rock" -albumilla nimellä ”Bloodsucker”.
Albumi jäi kosketinsoittaja Jon Lordin viimeiseksi albumiksi, ennen kuin hän jätti yhtyeen. Lord oli ollut yhtyeessä mukana alusta saakka.
Tero Taipale

Tero Taipale (s. 14. joulukuuta 1972 Laihia) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pelasi myös laitalinkkinä ja laitahyökkääjänä.
Ura seurajoukkueissa.
Taipale aloitti jalkapallon pelaamisen synnyinkaupunkinsa Laihian Kimmossa. Hänen perheensä muutettua Helsinkiin Taipale edusti pääkaupunkiseudulla Kiffeniä, Koivukylän Palloseuraa, ja Itä-Hakkilan Kilpaa. Taipale muutti 90-luvun alussa vanhempiensa töiden myötä Rovaniemelle, jossa pelasi IV divisioonaa Saarenkylän Nuorisoseurassa. SaNU:n noustua Kolmoseen kauden 1993 päätteeksi Taipale siirtyi itse sarjaporrasta ylemmäs FC Santa Clausiin, jota hän edusti Kakkosessa kausina 1994–1997. Taipale siirtyi Rovaniemen Palloseuraan loppukaudesta 1997, ja teki pääsarjadebyyttinsä 24. elokuuta pelatussa TPS–RoPS-ottelussa.
Liigadebyytin jälkeen Taipale on edustanut FC Honkaa, KuPSia ja FC Lahtea ennen kuin siirtyi MyPan paitaan. MyPaa neljä kautta edustanut ja kapteeninakin toiminut Taipale tunnetaan räväkkänä persoonana ja monipuolisena pelaajana, joka voi tarvittaessa pelata sekä puolustajana tai hyökkääjänä. Taipale siirtyi Vaasaan loppuvuodesta 2006 ja viimeisessä liigaottelussa MyPan paidassa Taipale viimeisteli kaksi maalia. Debyyttiottelussaan VPS:n paidassa kauden 2007 avausottelussa Tampere Unitedia vastaan hän teki maalin rangaistuspotkusta. Vuonna 2007 yleisö äänesti Taipaleen Veikkausliigan tähdistöotteluun.
Vaasasta Taipale siirtyi toukokuun lopulla 2008 peliajan perässä Kings Kuopioon ja sieltä edelleen farmisopimuksen turvin lainalle loppukaudeksi Kuopion Palloseuraan. Hänellä oli siirtohetkellä kokemusta kaikkiaan 214 Veikkausliigan ottelusta, joissa oli syntynyt myös 18 maalia.
Loppukaudella Taipale sai runsaasti peliaikaa. KuPS säilyi liigassa ja Taipale solmi kauden päätteeksi sopimuksen seuran kanssa kaudesta 2009.
Maajoukkueura.
Suomen maajoukkueessa Taipale debytoi Suomen vanhimpana pelaajana 33-vuotiaana Japania vastaan vuonna 2006.
Yksityiselämä.
Vapaa-ajallaan Taipale harrastaa taidemaalausta. Hänen taulujaan on esillä muun muassa eräässä helsinkiläisessä ravintolassa. Taipaleen maalauksia on esitelty myös televisio-ohjelmassa FUTIS+.
Bananas

Bananas on Deep Purplen seitsemästoista studioalbumi. Albumi on ensimmäinen Deep Purplen albumi, jolla Don Airey soittaa kosketinsoittimia. Airey korvasi yhtyeen perustajajäsenistöön kuuluneen Jon Lordin. Lord on kuitenkin ollut mukana kirjoittamassa kahta albumin kappaletta.
Päätöskappale "Contact Lost" on Steve Morsen säveltämä lyhyt balladi, jonka hän kirjoitti kuultuaan avaruussukkula Columbian tuhosta.
Mauricio Kagel

Mauricio Raúl Kagel () oli argentiinalaissyntyinen säveltäjä, joka asui Kölnissä Saksassa vuodesta 1957. Hän opetti Kölnin musiikkikorkeakoulussa.
Kagel sävelsi muun muassa teatteri-, soitin-, laulu-, elokuva- sekä kuunnelmamusiikkia. Tunnetuimpiin teoksiin lukeutuu hyvin modernistinen "Staatstheater". 
Kagelille myönnettiin Erasmus-palkinto vuonna 1998 ja Schock-palkinto 2005. Hän vieraili Suomessa vuosina 1983 (Helsinki Biennale) ja 1997 (Musiikin aika).
Pehmytkorallit

Pehmytkorallit (Alcyonacea) on korallieläinten lahko, joilla ei ole kalsiumkarbonaattirunkoa. Ne ovat useimmiten hyvin kauniita ja värikkäitä, sienen tai kasvin näköisiä koralliriutan asukkaita. Pehmytkoralleja kasvatetaan myös riutta-akvaarioissa.
Useimmissa pehmytkoralleissa elää symbioottisia zooksantellileviä, jotka hankkivat ravintoa yhteyttämällä. Polyyppieläin puolestaan pyydystää vedestä planktonia pyydystyslonkeroillaan.
Puolustautuminen.
Pehmytkoralleissa ei ole yhtä selviä kemiallisia aseita kuin kivikoralleissa: ne eivät käy aggressiivisesti toisten lajien kimppuun. Silti niiden pinnalla lienee jonkinlainen kemiallinen suoja, koska sienet ja levät eivät kasva pehmytkorallien päälle.
Lisääntyminen.
Pehmytkorallit voivat lisääntyä joko suvuttomasti jakautumalla, tai suvullisesti laskemalla sukusoluja avoveteen.
Hoito akvaarioissa.
Riutta-akvaariossa pehmytkorallit ovat siitä helpompia kuin kivikorallit, että ne eivät tarvitse yhtä paljon valoa. Toisaalta pehmytkorallit ovat hyvin herkkiä suolapitoisuuden heilahteluille.
Koska ohivirtaava vesi tuo kaiken ravinnon ja vie kaikki eritteet pois pehmytkorallilta, ne vaativat kohtalaisen tai voimakkaan virtauksen.
Luokittelu.
Perinteisessä luokittelussa pehmytkorallien lahkoa ei ole, vaan sulkakorallit jaetaan kahdeksaan lahkoon, joista kuusi muodostaisivat yhdessä nykyisen pehmytkorallien lahkon. Kuudesta vanhasta lahkosta kalkkisulkakorallit (Alcyonacea, nyk. Alcyoniina), Protoalcyonaria ja urkukorallit (Stolonifera) ovat säilyneet nykypäivään asti pehmytkorallien alalahkoina. Käytöstä poistuneet lahkot ovat sarveiskorallit (Gorgonacea), joka on korvautunut alalahkoilla Calcaxonia, Holaxonia ja Scleraxonia, sekä Gastraxonacea ja Telestacea, jotka on yhdistetty urkukoralleihin.
Eino Lehtinen (sotaveteraani)

Eino Arvid Lehtinen (10. huhtikuuta 1900 Ylistaro – 29. tammikuuta 2007 Raisio) oli yksi Suomen vanhimmista asukkaista sekä viimeisiä sisällissodan veteraaneja.
Lehtinen syntyi Ylistarossa 9-lapsisen perheen kuopukseksi ja osallistui valkoisten puolella sisällissotaan suojeluskunnan sotamiehenä. Hänen isoveljensä Iisakki kaatui Vilppulan rintamalla.
Lehtinen aloitti koulunsa yksityisopetuksessa Kainaston kansakoulun opettaja Maija Aaltosen oppilaana vuonna 1917. Koulusta hän valmistui aikanaan huippuoppilaana.
Lehtinen avioitui vuonna 1926 sairaanhoitaja Aili Sanelma Saarimaan kanssa. He saivat seitsemän lasta, joista kaksi oli poikia ja viisi tyttöjä. Avioliitto kesti Aila-vaimon kuolemaan vuonna 1986 asti.
Vuonna 1924 Lehtinen valmistui opettajaksi Rauman seminaarista ja toimi tässä ammatissa, kunnes jäi eläkkeelle 1961.
Johtajaopettajana eri puolilla Suomea lähes neljäkymmentä vuotta työskennellyt Lehtinen oli myös ahkera runojen kirjoittaja sekä taitava kädentöiden harrastaja. Suurin osa hänen kirjallisista teoksistaan on jäänyt pöytälaatikkoon jälkipolvien myöhemmin ihailtavaksi, mutta esim. hänen runoteoksensa "Haaksi kantaa yli kuohujen" julkaistiin v.1974. Lisäksi hän on kirjoittanut laajan sukuhistoriikin kantaisä Jaakko Ilkasta nykypäivään. Historiikki julkaistiin v. 1995 Lehtisen täyttäessä 95 vuotta. Kädentöistä Lehtisen taidonosoituksia olivat mm. yli kymmenen käsin solmittua suurta villaryijyä, sekä lukuisat ristipisto- ja kirjontatyöt, kuten suuri määrä erilaisia koristetyynyjä.
Lehtinen oli seurakunnan tehtävissä aktiivisesti mukana. Hän kävi vielä 103-vuotiaana kirkossa omin avuin. Hän myös nuoresta pitäen harrasti paljon musiikkia ja kirjallisuutta. Lehtinen olikin kiinnostunut jo rippikouluajoilta laulamaan kirkkokuoroissa. Harrastus jatkui sittemmin n. 80 vuoden ajan useissa kuoroissa laulajana, kuoronjohtajana ja kahden kuoron perustajana. Lehtinen oli mukana myös oman kotikuntansa Raision Koraalikuorossa. Tämän lisäksi hän toimi mm. säestäjänä ja kanttorien sijaisena eri seurakunnissa aina kun tarvetta oli.
Iän karttuessa Lehtinen oli myös Ylistaron sotaveteraanien kunniajäsen. 
Lehtinen kuoli Raisiossa 106 vuoden ikäisenä. Lehtisen ja Lennart Rönnbackin kuoltua Suomessa oli enää kaksi sisällissodassa taistellutta veteraania elossa: toinen heistä Aarne Arvonen (1897–2009, kuollessaan Suomen vanhin asukas).
Rauman vesitorni

Rauman vesitorni on Raumalla sijaitseva vesitorni. Torni sijaitsee lähellä Nummen asuinaluetta, 30 metriä merenpinnan yläpuolella olevalla vesitorninmäellä. Vesitornissa on näköalatasanne 66,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Tornin etelä- ja pohjoisseinillä on valkoisilla kirjaimilla teksti "RAUMA", joka näkyy hyvin valtatietä 8 kulkeville. Vesitornissa on tilat ravintolatoiminnalle. 
Historia.
Lars Sonckin suunnittelema Rauman vanha 400 m3:n vesitorni valmistui 1934. Bertel Saarnio on suunnitellut nykyisen vesitornin, joka valmistui vanhan vesitornin ympärille vuonna 1964 ja nosti kokonaistilavuuden 2 400 m3:iin.
Kahvila ja näköalatasanne.
Tällä hetkellä tornissa ei ole ravintolatoimintaa. Näköalatasanne kiertää koko tornin ympäri.
Vesitornin kahvilatoiminta saattaa loppua pysyvästi. Vesilaitos haluaa kahvilan sijaan keskittyä vedenjakelun turvaamiseen. Kahvilaa pitämään ei myöskään ole löytynyt vakituista yrittäjää.
Hui-Ying Liu-Tawaststjerna

Hui-Ying Liu-Tawaststjerna (劉慧瑛; s. 19. lokakuuta 1950 Taipei) on taiwanilaissyntyinen pianisti, joka asuu Suomessa. Liu-Tawaststjerna on ollut Sibelius-Akatemian pianomusiikin lehtori vuodesta 1985.
Hui-Ying Liu-Tawaststjerna sai pianistinkoulutuksensa New Yorkissa. Hän debytoi Carnegie Hallissa vuonna 1974. Hän on konsertoinut mm. Jean-Jacques Kantorowin, Patrick Gallois’n ja Esa-Pekka Salosen johtamien orkestereiden solistina. Hän on esiintynyt myös pianoduona puolisonsa professori Erik T. Tawaststjernan kanssa.
Hui-Ying Liu-Tawaststjerna tunnetaan erinomaisena pedagogina, jonka entisiin ja nykyisiin oppilaisiin lukeutuvat mm. palkitut pianistit Antti Siirala, Juho Pohjonen, Uki Ovaskainen ja Irina Zahharenkova. Hän on osallistunut pianokoulun "Pianon avain" kirjoitustyöhön.
Rosecliff

Rosecliff on Newportin kaupungissa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvaltain itärannikolla sijaitseva kartanomainen rakennus. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1898, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1902. Rakennuttaja oli Theresa Fair Oelrichs, nevadalainen hopeaperijätär, jonka tarkoituksena oli rakentaa ylellinen kesänviettopaikka.
Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto McKim, Mead and White. Toimiston arkkitehdeista Stanford White oli merkittävimmissä roolissa rakennusta suunniteltaessa. Hän otti rakennukseen mallia Versailles’n palatsin Grand Trianonista. Sisustuksen suunnitteli toimisto Jules Allard and Sons. Nykyisin rakennukseen on sijoitettu museo, ja se on avoinna yleisölle.
Fuchū (Tokio)

Fuchū () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Tamajoen vasemmalla rannalla Taman alueella metropolin länsiosassa ja rajautuu Tokion Chōfun, Hinon, Inagin, Koganein, Kokubunjin, Kunitachin ja Taman kaupunkeihin. Fuchūssa on 259 130 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 29,43 neliökilometriä. 
Fuchū sijaitsee Tamajoen varren tasankoalueella ja Tachikawan penkereellä noin 22 kilometriä Shinjukusta länteen. Kaupungin korkein kohta on 82 metriä merenpinnan yläpuolella. Fuchū kehittyi 600-luvun Taika-uudistuksista lähtien Musashin provinssin pääkaupunkina ja myöhemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Kōshū-kaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"). Kaupunkioikeudet se sai kuntaliitoksen myötä vuonna 1954. Fuchūta palvelevat JR Higashi-Nihonin Nanbu-linja ja Musashino-linja, Keiō-rautateiden Keiō-linja ja Keibajō-linja sekä Seibu-rautateiden Tamagawa-linja.
Belcourt Castle

Belcourt Castle on kartanomainen rakennus Newportin kaupungissa, Rhode Islandin osavaltiossa, Yhdysvaltain itärannikolla.Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1891, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1894. Rakennuksen suunnittelussa on käytetty useita eurooppalaisia tyylisuuntia, huomattavimmin ranskalaissävytteistä renessanssia ja gotiikkaa. Suunnittelija oli yhdysvaltalainen arkkitehti Richard Morris Hunt. Rakennus tuli maksamaan noin 3,2 miljoonaa senaikaista Yhdysvaltain dollaria.
Belcourt Castlen rakennutti varakas yhdysvaltalainen liikemies Oliver Hazard Perry Belmont (1858-1908) kesänviettopaikakseen. Tarkoituksena oli käyttää rakennusta vain kuudesta kahdeksaan viikkoa vuodessa. Nykyisin kartanomainen rakennus on Tinneyn suvun hallussa. Heidän hallinnassaan kartano on kokenut monia muutoksia.
Get a Grip

Get a Grip on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 20. huhtikuuta 1993. Albumi oli viimeinen Aerosmith-albumi, joka julkaistiin Geffen Recordsin kautta ennen yhtyeen paluuta Columbia Recordsin artistiksi.
Albumilla vierailevista artisteista Don Henley ja Lenny Kravitz lauloivat taustalauloja kappaleisiin ”Line Up” ja ”Amazing”. Kuten Aerosmithin pari aiempaa studiotuotosta, myös tällä levyllä yhtye sai valtavasti apua ulkopuolisilta laulunkirjoittajilta, kuten Desmond Childilta, Jim Vallancelta sekä Mark Hudsonilta ja Richie Supalta. 
"Get A Grip" nousi nopeasti Aerosmithin maailmanlaajuisesti suurimpiin myyntilukuihin saavuttaen yli 20 miljoonan kappaleen myynnin. Lisäksi albumi on jaetulla toisella sijalla Aerosmithin myydyimmistä albumeista Yhdysvalloissa edeltäjänsä "Pumpin" kanssa. Se saavutti seitsemän miljoonan myydyn kappaleen rajan kotimaassaan vuonna 1995. Lisäksi albumi oli yhtyeen kolmas yli viisi miljoonaa kappaletta kotimaassaan myynyt julkaisu, ja singlejulkaisut "Livin' on the Edge" ja "Crazy" voittivat vuosina 1993 ja 1994 parhaan rock-kappaleen Grammy-palkinnon. 
Albumi pysyi Billboardin listoilla peräti yhdeksän vuoden ajan, ja ilmestymisviikollaan albumi ampaisi välittömästi listakärkeen. Huonoimman listasijoituksensa albumi saavutti Ranskassa sijoittuen albumilistalla sijalle 24. Suomessa albumia myytiin vuoteen 1994 kultalevyn oikeuttavan myyntimäärän verran. Suomessa kultalevy myönnetään, kun albumi ylittää 10 000 myydyn kappaleen rajan. "Get a Grip Tour" -maailmankiertueen aikana Aerosmith esiintyi Suomessa 1. joulukuuta 1993 Helsingin jäähallissa ja 10. heinäkuuta 1994 Turun Ruisrock-festivaalitapahtumassa.
To Venus and Back

To Venus and Back on laulaja-lauluntekijä Tori Amosin albumi vuodelta 1999. To Venus and Back on kaksoisalbumi. Ensimmäisellä levyllä "Venus: Orbiting" on 11 studiokappaletta. Toisella levyllä "Venus Live: Still Orbiting" on live-äänitteitä Amosin kiertueelta 1997-1998. 
Studiokappaleet ”Bliss”, ”1000 Oceans” ja ”Glory of the 80’s” julkaistiin singleinä. ”Bliss” oli ensimmäinen ison levy-yhtiön artistin single, joka myytiin laillisena latauksena.
"To Venus and Back" nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 12. Se on sittemmin myynyt Yhdysvalloissa platinaa.
Australiassa To Venus and Back oli parhaimmillaan listasijalla 6. Suomessa albumi oli listasijalla 30. Se nousi listoille myös muun muassa Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja Norjassa.
Albumi sai kaksi Grammy-ehdokkuutta. Se oli ehdolla parhaaksi alternative-albumiksi vuoden 2000 Grammy-gaalassa. ”Bliss” oli ehdolla parhaaksi naislaulajan rockesitykseksi.
B-puolet.
Seuraavat kappaleet jäivät pois albumilta ja julkaistiin albumin singlejen B-puolina tai kokoelmalevyllä. Kaikki singlejen B-puolet ovat live-versioita. Ainoa tiedossa oleva albumilta pois jäänyt studiokappale on ”Zero Point”, joka mainitaan albumin kansivihossa ja julkaistiin kokoelmalla 2006.
Singlejen B-puolet
Muut albumilta pois jääneet kappaleet
Alan Burnett

Alan Burnett (s. 1949) on yhdysvaltalainen televisioanimaatiosarjojen tuottaja ja käsikirjoittaja. Hän on ollut tuottamassa ja käsikirjoittamassa useita DC-animaatiosarjoja, kuten Teräsmiestä, ja useampia Batman-animaatioita. Burnett on voittanut muun muassa kolme kertaa Daytime Emmy -palkinnon vuosina 1998, 2001 ja 2006. Lisäksi hänet on palkittu Primetime Emmylla vuonna 1992.
Hän valmistui Floridan Pompano Beach Senior High Schoolista vuonna 1968.
Frederick Reines

Frederick Reines (16. maaliskuuta 1918 – 26. elokuuta 1998) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Reines ja Martin Perl saivat vuonna 1995 Nobelin fysiikanpalkinnon neutriinojen havaitsemiseen liittyvän työn tekemisestä.
Elämä.
Reines syntyi Patersonissa, New Jerseyn osavaltiossa. Reinesin vanhemmat olivat Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin muuttaneita juutalaisia maahanmuuttajia. Perheeseen kuului vanhempien lisäksi neljä lasta, joista Frederick oli nuorin. Perhe muutti New Yorkin osavaltiossa sijaitsevaan pieneen kylään, jossa Reines pääosin lapsuutensa vietti. Myöhemmin Reines asui North Bergenissä, New Jerseyssä. Reinesillä oli paljon harrastuksia kuten partio ja laulaminen. 
Reines työskenteli Los Alamosin teoreettisessa yksikössä, oman ryhmän johtajana, Richard Feynmanin alaisena vuodesta 1944 alkaen. Reines ja hänen opiskeluystävänsä Clyde Cowan alkoivat työskennellä 1950-luvun alussa projektin parissa, jonka ansiosta vuonna 1956 tehtiin ensimmäiset havainnot neutriinoista. Neutriinot olivat olleet vain teoreettisia hiukkasia lähes kahdenkymmenen vuoden ajan kun Wolfgang Pauli selitti neutronin hajotessa protoniksi ja elektroniksi aiheutuneen energiahäviön neutriinojen avulla.
Hematospermia

Hematospermia merkitsee veren esiintymistä siemennesteessä.
Tavallisesti hematospermia on vaaraton ja ohimenevä oire. Tyypillinen syy on virtsaputken vamma. On mahdollista, että verisiemennesteisyyden takana on tulehdus esimerkiksi eturauhasessa tai rakkularauhasessa. Tällöin ilmenee kuitenkin myös muita oireita. Jotkut seksitaudit voivat myös aiheuttaa hematospermian.
Harvinaisempi ja huomattavasti vakavampi mahdollinen selitys hematospermialle on kasvain, kuten kives- tai eturauhassyöpä.
Verenohennuslääkkeet kasvattavat hematospermian riskiä. Oire on yleinen kaiken ikäisillä miehillä, ja sitä kuvaili jo Hippokrates.
The Somberlain

The Somberlain on Dissection-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Sen todettiin olevan erittäin vaikuttava julkaisu, jossa oli vaikutteita niin black metalista kuin melodisesta death metalistakin.
"The Somberlain" on pääasiassa melodinen black metal -albumi, joskin se sisältää myös death metal -vaikutteita, täten tehden siitä yhden ensimmäisistä mustan death metalin (engl. "blackened death metal") albumeista. Dissection omisti The Somberlainin Euronymoukselle, joka murhattiin aiemmin samana vuonna.
Albumin uudelleenjulkaisi vuonna 1997 Nuclear Blast Records ja uudestaan vuonna 2004 Black Lodge. Vuonna 2005 Black Lodge julkaisi 666 kappaleeseen rajoitetun erikoisversiopaketin levystä, joka sisälsi puiseen laatikkoon pakatun levyn, t-paidan ja tarran. Viimeisen uudelleenjulkaisun levystä teki vuonna 2006 The End Records: tupla-cd, sisältäen alkuperäisen albumin sekä julkaisemattomat livetaltioinnin vuodelta 1995, "Into Infinite Obscurity" EP:n, vuoden 1992 demon, "The Grief Prophecyn", harjoitustaltioinnin vuodelta 1990 sekä saman vuoden "Satanizedin" harjoitustaltioinnin. Kaikki materiaali on remasteroitua, paketti on pakattu slipcaseen ja sitä mainostetaan termillä "äärimmäinen uudelleenjulkaisu" ("Ultimate reissue"). The End Records teki samaan aikaan myös 2000 kappaleeseen rajoitetun gatefold-vinyylin, joka on musiikillisesti sama kuin tupla-cd-versiokin, mutta sisältää isokokoisen 20-sivuisen kansivihkosen.
Tämä on yhtyeen ainoa albumi jolla esiintyy alkuperäinen kokoonpano. Kansitaiteen albumille teki Kristian Wåhlin.
Hermod

Hermod on skandinaavisen mytologian mukaan jumalien sanansaattaja ja Odinin ja Friggin poika.
Balderin kuoleman jälkeen Hermod ilmoittautui vapaaehtoiseksi ratsastamaan Sleipnir -hevosella Helin valtakuntaan suostuttelemaan Heliä päästämään Balder takaisin. Hel asetti Balderin takaisinpääsylle ehdoksi, että kaikkien olisi surtava Balderin kuolemaa kaikissa yhdeksässä maailmassa, tai Balder jäisi ragnarökin koittamiseen asti Helin saliin.
Kymco

Kymco on "Kwang Yang Motor Co, Ltd":n käyttämä myyntinimike. Yhtiö valmistaa skoottereita, moottoripyöriä, ja mönkijöitä. Se on Taiwanin suurin ja yksi maailman suurimmista skoottereiden ja moottoripyörien valmistajista. Kymco perustettiin vuonna 1963 valmistamaan Hondan varaosia. Ensimmäinen moottoripyörä valmistui vuonna 1970 ja markkinointi "Kymco"-nimen alla alkoi vuonna 1992. Kymcon tehdas sijaitsee Kaohsiungissa Taiwanissa, ja työllistää noin 3400 ihmistä. Noin 480 000 ajoneuvoa valmistuu vuosittain. Kymcolla on tehtaita myös Indonesian Jakartassa, kuten myös Kiinan Shanghaissa ja Chengdussa. 
Kymcon Suomen maahantuoja on GLE Oy / Snellman Motosport.
2000-luvulla Kymcon valmistamat 250 -kuutioiset nelitahtimoottorit ovat olleet suosittuja myös eri ATV-merkkien ja go-kart merkkien moottoreina. Kymcon valmistamaa 250cc moottoria ovat käyttäneet mm. Arctic Cat ja PGO -merkit. Kymco ja Kawasaki ovat investoineet yhteiseen moottoritehdashankkeeseen Kymcon Changzhoun tehtaalle Kiinassa. Tehtaan tuotanto käynnistyy 2010 aikana ja moottoreita tullaan käyttämään Kawasaki ja Kymco -merkkisten kaksipyöräisten voimanlähteinä. Kymco ja BMW ovat tehneet moottoriyhteistyötä Kymcon toimittaessa 449cc nelitahtimoottorin BMW:n G 450 X enduro pyörään.
Australiassa Kymco-skoottereita myytiin nimellä Bug Scooters.
Pallerokaktukset

Pallerokaktukset ("Gymnocalycium") on noin 70 eteläamerikkalaisesta kaktuslajista muodostuva suku. Niiden esiintymisalue ulottuu Argentiinan, Paraguayn, Uruguayn, Bolivian ja Brasilian alueille, missä ne kasvavat merenpinnan tasolta aina 1000m korkeuteen saakka. Suvun lajit ovat verraten pieniä, pallomaisia ja läpimitaltaan 5–15 cm. Monet suvun lajit kukkivat helposti ja kukkien läpimitta vaihtelee 2,5–7,5 cm välillä. Kukat ovat vihertäviä, valkoisia, keltaisia tai punaisia ja onnistunutta kukintaa seuraavat kypsinä vihreät tai punaiset hedelmät.
Tuntomerkit.
Pallerokaktukset ovat matalakasvuisia, tavallisesti yksivartisia. Varsi on pallomainen, toisinaan päältä painunut, tai lyhyt ja lieriömäinen. Varressa on 4-15 uurretta, joskus enemmänkin, ja usein ne ovat spiraalimaisia, toisinaan nystyisiä. Areolit eli kääpiöversot, joihin piikit kiinnittyvät, ovat kookkaita. Varteen ei muodostu erilaistunutta vyöhykettä kukkia varten. Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä, ja kasvi kukkii päivällä keväällä ja kesällä. Muodoltaan ne ovat suppilomaisia tai kellomaisia, väriltään valkoisia tai vaaleanpunaisia, joskus keltaisia tai punaisia. Kukan tyviosassa on muutama kookas, leveä, tylppä ja kalvoreunainen suomu. Heteet sijaitsevat kahtena kiehkurana, joista toinen ympäröi mesiäiskammiota ja toinen kiinnittyy kukan suulle. Hedelmä on pitkänomainen tai pallomainen, kuiva tai mehevä ja avautuu eri tavoin. Hedelmässä kukan jäänteet ovat jäljellä. Siemenet ovat äärimmäisen vaihtelevia eri pallerokaktuslajeilla.
Lajit.
Lajeja pallerokaktusten suvussa on seuraavat 71:
Käyttö.
Kaupallisesti suvun tärkein laji on mansikkakaktuksen (mansikkapallerokaktus) ("Gymnocalycium mihanovichii") kokonaan kirkkaanpunainen mutaatio, jonka löysi japanilainen kaktuspuutarhuri kylvöksestään 1940-luvulla. Koska mansikkakaktuksella ei ole lainkaan lehtivihreää, se olisi elinkelvoton ellei sitä olisi ympätty kiinni vihreään, yhteyttämiskykyisen kaktukseen, joka tuottaa tarvittavat ravintoaineet. Mansikkakaktuksesta on olemassa monia erilaisia värimuotoja.
The Body Shop

The Body Shop on kansainvälinen kosmetiikka-alan yritys. Se toimii franchising-periaatteella 60 maassa, ja sillä on yhteensä yli 3 000 liikettä. Suomessa The Body Shop on toiminut vuodesta 1981 lähtien, ja nykyisin Suomessa on 29 The Body Shop -myymälää.
The Body Shopin perusti vuonna 1976 brittiläinen Anita Roddick, joka oli nähnyt samannimisen kosmetiikkapuodin Kalifornian Berkeleyssä vuosia aiemmin. Body shop tarkoittaa oikeastaan autojen peltikorjaamoa.
Roddick korosti liiketoiminnassaan eläinkokeiden vastustamista, reilua kauppaa ja ympäristönsuojelua. The Body Shop markkinoi ennen kaikkea kasvispohjaisia ihonhoito- ja kosmetiikkatuotteita.
Kosmetiikkajätti L’Oréal osti The Body Shopin vuonna 2006, mistä ketjun eettinen uskottavuus kärsi. Vuonna 2018 The Body Shopin osti brasilialainen Natura.
Van Halen III

Van Halen III on hard rock -yhtye Van Halenin yhdestoista studioalbumi vuodelta 1998. Se myi kultaa Yhdysvalloissa. Albumi on Van Halenin levyistä ainoa, jolla vokalistina laulaa Extreme-yhtyeen Gary Cherone. Albumin tunnetuin kappale lienee singlenäkin menestynyt "Without You", joka käväisi Mainstream Rock Tracks -listan ykkösenä. Kappale "Fire in the Hole" oli myös mukana "Tappava ase 4" -elokuvan soundtrackilla.
Albumi.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet.
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Russell Alan Hulse

Russell Alan Hulse (s. 28. marraskuuta 1950) on yhdysvaltalainen fyysikko. Hulse ja hänen väitöskirjanohjaajansa Joseph Taylor saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1993 kaksoispulsareiden löytämisestä.
Kaksoispulsarin löytäminen on vaikuttanut merkittävästi astrofysiikkaan ja gravitaatiofysiikan tutkimukseen.
Hulse syntyi New Yorkissa ja kävi koulua Bronx High School of Sciencessa ja Cooper Unionissa ennen muuttoa Massachusettsiin, jossa hän opiskeli Massachusettsin yliopistossa Amherstissa. Massachusettsissa hän sai tohtorin arvon vuonna 1975. Sen jälkeen hän teki tutkimusta Princetonin yliopiston plasmafysiikan laboratoriossa 30 vuoden ajan ennen kuin siirtyi Dallasin yliopistoon vuonna 2004.
Storm of the Light’s Bane

Storm of the Light's Bane on ruotsalaisen black/death metal -bändi Dissectionin vuonna 1995 julkaisema albumi, jota kuvaillaan At the Gatesin "Slaughter of the Soulin" rinnalla yhtenä genrensä vaikuttavimmista ja suosituimmista albumeista.
Kappaleiden kirjoittamisessa käytettiin lähinnä death metal -vaikutteita, lo-fi -tuotanto, tremolopainotteiset avoimet soinnut ja laulaja-kitaristi Jon Nödtveidtin karheat lauluosuudet johtivat bändin tyyliä sanottavan joskus mustaksi death metaliksi (engl. "blackened death metal"), eli black metalia ja death metalia yhdisteleväksi musiikiksi.
Tämä albumi oli yhtyeen viimeinen pitkäsoitto ennen Nödtveidtin murhatuomiota vuonna 1997.
Storm of the Light's Bane uudelleenjulkaistiin digipack-versiona jossa oli bonus-kappaleina vuoden 1996 EP:n, Where Dead Angels Lien, kappaleet. Vuonna 2006, The End Records julkaisi tupla-cd:n, sisältäen alkuperäisen albumin, Where Dead Angels Lien sekä julkaisemattoman EP:n vuodelta 1994, joka sisältää kaksi albumin kappaletta että "vaihtoehtoisen miksauksen" koko albumista, kaikki nämä remasteroituna ja pakattuna slipcase-kuoreen. The End Records teki samaan aikaan myös 2000 kappaleeseen rajoitetun gatefold-vinyylin, joka on musiikillisesti sama kuin tupla-cd-versiokin, mutta sisältää isokokoisen 20-sivuisen kansivihkosen.
Kuten ensimmäiseenkin albumiin, myös tähän albumiin kansitaiteen teki Kristian Wåhlin.
Marjatta Kallio

Marjatta Elina Kallio () oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän työskenteli Helsingin kaupunginteatterin riveissä lähes 30 vuotta. Kallio muistetaan erityisesti pirteiden nais­osien tulkitsijana.
Kallio oli taitava komedienne, ja hänen rooli­työskentelynsä oli yhtä aikaa kepeää ja keskittynyttä. Hänet muistetaan erityisesti nais­pää­osistaan Ville Salmisen "Karjala"-tri­logian elo­kuvissa "Säkki­järven polkka" ja "Anu ja Mikko", Valentin Vaalan ohjaamassa satiirisessa komediassa "Yhteinen vaimomme", Aarne Tarkaksen sotilas­farssissa "Vatsa sisään, rinta ulos!" ja Matti Kassilan komediassa "Synti­pukki". Niin ikään hän näytteli sivu­roolia Kassilan elo­kuvassa "Isän vanha ja uusi". Kallio teki viimeisen elo­kuva­roolinsa 1968.
Ura.
Marjatta Kallio oli Tampereen Teatterin näyttelijänä vuosina 1946–1949. Helsingin kaupunginteatterin riveissä hän oli 1949–1976. Hän niitti mainetta varsinkin musikaaleissa ja komedioissa. Hän näytteli muun muassa Pirkko Raition eroajais­näytelmässä "Edvardin lapset", jossa hän oli yksi lapsista, kaksi muuta olivat Martti Katajisto ja Usko Kantola. Vakavampia rooleja hän teki Kansan­teatterin näytelmissä, kuten Lorcan "Bernarda Alban talo" ja Eila Pennasen esikois­näytelmässä "Aurinko­matka". "Niska­vuoren Hetan" ensi-illassa Kallio näytteli Hetan toista tytärtä Kerttu Harjulaa, kuten saman­nimisessä elo­kuva­versiossakin.
Kallion elo­kuva­ura alkoi 1951 pikku­osilla elo­kuvissa "Vihaan sinua – rakas" ja "Tytön huivi". Seuraavana vuonna hän tulkitsi Hetan ujompaa tytärtä Kerttua "Niskavuoren Hetassa". Elo­kuvassa "Yhteinen vaimomme" hän näyttelee yhteis­vaimo Jenniä. Matti Kassilan elo­kuvassa "Synti­pukki" Kallio vetää elo­kuvan kakkos­juonta tasokkaana myyjätär Irja Salona. "Vatsa sisään, rinta ulos!" -elo­kuvassa (1959) Marjatta Kalliolla on nais­pää­osa pirteänä voimistelun­opettajana. Hänen vasta­näyttelijänään oli Helge Herala.
Television puolella Kallio muistetaan 1970-luvun sarja­näytelmän "Eeva" nimi­roolista, jossa hän esitti ”keski-ikäistä, erittäin hyvin säilynyttä Eeva Kesästä”.
Marjatta Kallio esiintyi myös radio­kuunnelmissa. Hänellä oli muun muassa Orava Nappi­silmän rooli Yleisradion Radioteatterin kuunnelmassa "Noita Nokinenä". Itse noitaa esitti Marja Korhonen. Kallio on levyttänyt kappaleet ”Blues sateessa”, ”Liisan­katu”, ”Olenko minä minä?”, ”Puhallin­sekstetti”, ”Ruma Elsa” ja ”Ruusu­kvartetti”, jotka hän lauloi yhdessä Lasse Huurteen kanssa. Laulut äänitettiin 1960, ne sävelsi Jorma Panula ja sanoittivat Saulo Haarla sekä Ensio Rislakki.
Kallion ura näyttämöllä, elokuvissa, radiossa ja televisiossa päättyi hänen jäädessään sairauseläkkeelle vuonna 1976.
Yksityiselämä.
Kallion ensimmäinen avio­puoliso oli näyttelijä ja lavastaja Kai Lappalainen 1953–1960 ja toinen puoliso näyttelijä Saulo Haarla 1961–1965.
Marjatta Kallio on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle synnyinkaupunkiinsa Tampereelle.
Teatterirooleja.
Marjatta Kallion näyttämö­tehtäviä olivat muun muassa:
Bernard Bailyn

Bernard Bailyn (9. syyskuuta 1922 Connecticut – 7. elokuuta 2020) oli yhdysvaltalainen historiantutkija. Hän on toiminut Harvardin yliopiston professorina vuodesta 1953 ja voittanut Pulitzerin historianpalkinnon kahdesti (1968 ja 1987).
Bailyn on julkaissut lukuisia Yhdysvaltain historiaa käsitteleviä teoksia. Kirjallaan "The Ideological Origins of the American Revolution" hän voitti vuonna 1968 Bancroft-palkinnon.
Hän oli Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1994.
Bailynin vaimon mukaan kuoleman syy oli sydänkohtaus.
Swedbank

Swedbank AB (aiemmin "FöreningsSparbanken") on ruotsalainen liikepankki, joka on yksi suurimpia pankkikonserneja Pohjoismaissa ja Baltiassa. Taseella mitattuna (263,66 mrd. USD) Swedbank luokiteltiin vuonna 2015 maailman 88. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi.
Historia.
Swedbankin juuret ovat 1800-luvun säästöpankkiliikkeessä, ja yhtiön historian voidaan katsoa alkaneen Göteborgiin vuonna 1820 perustetusta Ruotsin ensimmäisestä säästöpankista. Nykymuotoinen Swedbank-konserni syntyi vuonna 1997, kun "Föreningsbanken" ja "Sparbanken Sverige" yhdistyivät. Fuusion jälkeen pankki käytti nimeä "FöreningsSparbanken" vuoteen 2006, jolloin nimeksi vaihtui nykyinen Swedbank. Aiemmin pankki oli käyttänyt Swedbank-nimeä vain kansainvälisissä yhteyksissä.
Toiminnan laajentuminen.
FöreningsSparbanken yritti yhdistyä vuonna 2001 kilpailijansa SEB:n kanssa, mutta EU:n komissio esitti pankkien fuusiosuunnitelmaan niin suuria muutoksia, että pankit päättivät luopua hankkeesta.
Pankki laajensi toimintaansa Baltian maihin vuonna 2004 ostettuaan paikallisen Hansabankin koko osakekannan. Vuonna 2007 Swedbank laajentui Ukrainaan ostamalla paikallisen TAS-Kommerzbankin yhteensä 735 miljoonan dollarin kauppahinnalla.
Swedbankin toimitusjohtajaksi nimitettiin perintäyhtiö Intrum Justitian toimitusjohtaja Michael Wolf marraskuussa 2008. Yllättäen helmikuussa 2016 hallitus erotti Wolfin, ja häntä syytettiin vuonna 2013 tapahtuneista sisäpiirikaupoista. Poliisitutkinnan jälkeen huhtikuussa 2016 Wolf vapautettiin kaikista syytteistä. Wolfin seuraajaksi pankin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi tuli Birgitte Bonnesen, joka nimitettiin tehtävään lopulta pysyvästi huhtikuussa 2016.
Wolfin aikana Swedbank muun muassa päätti strategiassaan keskittyä Ruotsin ja Baltian maiden markkinoihin. Pankki luopui toiminnoistaan Venäjällä ja Ukrainassa huhtikuussa 2013, mikä Wolfin mukaan oli viimeinen askel Swedbankin strategiassa. Ukrainan tytäryhtiönsä Swedbank myi paikallisen Delta Bankin enemmistöomistajalle Mykola Lagunille, kun taas Venäjällä toiminta lakkasi kokonaan.
Rahanpesukohu.
Birgitte Bonnesen erotettiin hieman ennen yhtiökokousta maaliskuussa 2019 pankin jouduttua rahanpesuskandaalin keskelle. Aiemmin helmikuussa SVT oli paljastanut Swedbankin olevan epäiltynä sekaantumisesta rahanpesuun Baltian maissa vuosina 2007–2014. Bonnesen kiisti väitteet rahanpesusta, mutta Ruotsin talousrikosviraston Swedbankin pääkonttoriin tekemän ratsian myötä hallitus päätti erottaa hänet toimitusjohtajan paikalta.
Huhtikuun alussa myös hallituksen puheenjohtaja Lars Idermark jätti tehtävänsä, ja hänen seuraajakseen valittiin pankin ulkopuolelta hallitukseen kutsuttu, Ruotsin entinen pääministeri, Göran Persson. Swedbank tiedotti elokuun lopussa valinneensa uudeksi toimitusjohtajaksi vakuutusyhtiö Folksamin toimitusjohtajan Jens Henrikssonin, joka aloitti tehtävässä 1. lokakuuta 2019. Folksam on Swedbankin toiseksi suurin omistaja.
Maaliskuussa 2020 Swedbank sai Finansinspektionenilta 400 miljoonan euron sakot rahanpesusta.
Metsäkaktukset

Metsäkaktukset ("Hylocereus") on huonosti tunnettu suku kaktuksia, jotka kukkivat öisin, sillä lepakot ovat niiden tyypillisiä pölyttäjiä.
Suvun lajit muistuttavat läheisesti yökaktuksia ("Selenicereus"), ja jotkin lajit tunnetaankin myös "Selenicereus"-nimellä. Metsä- ja yökaktukset todennäköisesti yhdistetään yhdeksi suvuksi.
Esiintymisalue on laaja kattaen trooppisen Keski-Amerikan, Etelä-Amerikan pohjoisosat sekä Karibianmeren saaria. Lajit ovat nopeakasvuisia ja useimmat myös vanhemmiten varsin suurikokoisia epifyyttejä. Kukat ovat erittäin kookkaita, yleensä 20–30 senttimetriä pitkiä ("H." eli "Selenicereus megalanthuksella" jopa 38 cm, ks. yökaktukset). Hedelmät ovat syötäviä.
Tuntomerkit.
Metsäkaktukset ovat kiipeileviä köynnöksiä tai epifyyttejä eli päällyskasveja, runsaasti haaroittuvia, pensasmaisia ja usein ilmajuurellisia. Ne ovat varsin kookkaita ja voivat kasvaa kymmenenkin metrin pituisiksi. Varsi on tavallisesti kolmipalteinen tai kolmisärmäinen, nivelikäs, vihreä ja usein harmahtava sekä reunoiltaan kova. Areoleissa on lyhyttä villakarvaa. Piikit ovat lyhyitä ja harvalukuisia tai puuttuvat tyystin. Kukat ovat hyvin suuria, suppilomaisia, tavallisesti yöllä kukkivia, valkoisia tai harvoin punaisia. Pohjusmalja ja perikarpelli ovat tukevia, ja niissä on leveitä, kolmiomaisia ja lehtimäisiä suomuja. Kookas hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisesti punainen, mehevä, leveiden suomujen peittämä, usein syötävä ja epäsäännöllisesti avautuva; hedelmässä voi olla jäljellä kukan jäänteitä. Siemenet ovat pieniä, pitkänomaisia tai munuaisen muotoisia, kiiltävän mustia ja toisinaan sileitä.
Levinneisyys.
Metsäkaktukset ovat kotoisin Etelä-Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosiin ulottuvalta ja Karibian alueelta.
Käyttö.
Suvun tärkeimpiä lajeja kasvatetaan Suomessakin usein myytävien hedelmien vuoksi. Erityisesti Kaakkois-Aasiassa viljeltävän "Hylocereus undulatuksen" hedelmä tunnetaan punaisena pitaijana. Keltaisen pitahayan nimellä puolestaan myydään ananasmetsäkaktuksen ("Hylocereus megalanthus" eli "Selenicereus megalanthus") hedelmiä.
Lajit.
Metsäkaktuksia tunnetaan kaikkiaan 18 lajia.
Ion Rațiu

Ion Rațiu (6. kesäkuuta 1917 – 17. tammikuuta 2000) oli romanialainen poliitikko. 
Rațiu syntyi Turdassa ja vietti vuodet maanpaossa 1940–1990 Isossa-Britanniasas. Palattuaan Romaniaan hän oli vuoden 1990 vaaleissa Kristillisdemokraattisen kansallisen talonpoikaispuolueen (Partidul Național Țărănesc Creștin Democrat, PNȚCD) presidenttiehdokkaana, mutta sai vain 4,29 % äänistä. Kansanedustajaksi hänet valittiin 1990, 1992 ja 1996. Hän perusti vuonna 1991 Cotidianul-sanomalehden. 
Rațiun vanhemmat olivat tohtori Augustin Ratiu ja Eugenia Turcu. Hän meni naimisiin englantilaisen naisen kanssa ja sai kaksi lasta. Hän kuoli 82 vuoden iässä tammikuussa 2000.
James Watson Cronin

James Watson Cronin (29. syyskuuta 1931 Chicago, Illinois – 25. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko. Cronin ja Val Fitch saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1980 löydettyään vuonna 1964 tutkimalla kaoneja poikkeuksia symmetriaperiaatteesta, ja näin he loivat pohjan CP-rikolle.
Cronin syntyi Chicagossa, Illinois’n osavaltiossa. Hän opiskeli Southern Methodist Universityssä, Dallasissa.
NetHawk

NetHawk Oyj oli Oulussa kotipaikkaansa pitävä informaatioteknologian yritys, joka perustettiin vuonna 1991 nimellä "X-Net". Vuonna 2010 kanadalainen EXFO osti NetHawkin. 
Vuonna 2000 X-Net osti "Kaski Tech Oy:n". Yritys otti uuden nimen NetHawk Oy vuoden 2001 alusta. Julkiseksi osakeyhtiöksi yritys rekisteröitiin 6. kesäkuuta 2002. Vuonna 2005 NetHawk osti yhdysvaltalaisen ipNetfusion Inc -yrityksen. 
NetHawk oli erikoistunut langattomien verkkojen (GSM, GPRS, W-CDMA, EDGE, WiMAX ) ja niiden protokollien (VoIP, SS7) analysointi- ja testaustuotteisiin. NetHawk tarjosi matkapuhelinverkko-operaattoreille ja laitevalmistajille ohjelmistotuotteita, järjestelmiä, sekä palveluja mittaus- ja testaustarpeisiin maailmanlaajuisesti.
Melankolinen masennus

Melankolinen masennus tai "masennus melankolisilla piirteillä" on masennuksen alatyyppi, jonka tunnuspiirteinä ovat kyvyttömyys tuntea mielihyvää positiivisista asioista yhdistettynä fyysiseen levottomuuteen, unettomuuteen, tai vähentyneeseen ruokahaluun. Noin 10%:lla masennuksesta kärsivillä on melankolinen masennus.
Kriteerit.
DSM-IV-TR määrittelee melankolisen masennuksen masennuksen alatyypiksi, jonka tunnuspiirteet ovat:
Irina Zahharenkova

Irina Zahharenkova (, s. 23. helmikuuta 1976 Kaliningrad) on virolainen pianisti ja cembalisti, joka asuu nykyisin Suomessa. 
Zahharenkova valmistui musiikin maisteriksi Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta opettajinaan Lilian Semper ja Maris Valk-Falk. Hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa Hui-Ying Liu-Tawaststjernan johdolla. Hän on yksi oman sukupolvensa palkituimmista nuorista pianisteista maailmassa.
Clara Haskil

Clara Haskil (7. tammikuuta 1895 – 7. joulukuuta 1960) oli romanialainen pianisti. Hänet tunnetaan varsinkin klassismin ja varhaisen romantiikan ajan taidemusiikin, kuten Wolfgang Amadeus Mozartin tuotannon tulkitsijana.
Haskil syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen Bukarestissa. Hän opiskeli Wienissä Richard Robertin johdolla sekä lyhyesti Ferruccio Busonin johdolla. Hän pääsi 10-vuotiaana Pariisin konservatorioon, jossa hänen opettajiensa joukossa oli Alfred Cortot. Hänen uraansa vaikeutti merkittävissä määrin skolioosi. Hän alkoi kuitenkin saavuttaa jälleen arvostusta toisen maailmansodan jälkeen mm. Alankomaissa vuonna 1949 tehdyn kiertueen myötä. 
Haskil oli erittäin menestyksekäs kamarimuusikko ja teki yhteistyötä muun muassa George Enescun, Eugène Ysaÿen, Pablo Casalsin ja Arthur Grumiaux'n kanssa. Hän kuoli Brysselissä sattuneesta tapaturmasta koituneisiin vammoihin. Hänen olisi ollut seuraavana päivänä tarkoitus pitää konsertti Arthur Grumiaux’n kanssa.
Horst Ludwig Störmer

Horst Ludwig Störmer (s. 6. huhtikuuta 1949) on saksalainen fyysikko. Störmer, Robert Laughlin ja Daniel Tsui saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1998 murtokvantittuneen Hallin ilmiön löydöstä. Aiemmin samana vuonna heidät palkittiin myös Benjamin Franklin -mitalilla.
Störmer ei itse ollut suorittamassa koetta, jossa murtokvantittunut Hallin ilmiö löydettiin, vaan selitti ilmiön, mistä hän sai palkinnon.
Störmer valmistui Goethe-yliopistosta Frankfurtissa vuonna 1970 ja väitteli fysiikan tohtoriksi Stuttgartin yliopistossa vuonna 1977. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän liittyi Bellin laboratorioiden tutkimushenkilökuntaan vuonna 1978. Siellä hän ja hänen työtoverinsa Tsui tekivät palkintoon johtaneen löytönsä vuonna 1982. Störmer johti Bell Labsin fysikaalista tutkimuslaboratoriota vuoteen 1998, jolloin hänestä tuli professori Columbian yliopistossa New Yorkissa. Hän jäi eläkkeelle emeritusprofessorina vuonna 2011.
Störmerin ja Tsuin tutkimus perustui Hall-ilmiöön, joka tarkoittaa jännitettä, joka kehittyy ohuen, virtaa kuljettavan nauhan reunojen väliin asetetun nauhan ollessa litteänä voimakkaan magneetin napojen välissä. Tämä ilmiö oli ollut tieteelle jo pitkään tuttu, mutta vuonna 1980 saksalainen fyysikko Klaus von Klitzing havaitsi, että erittäin matalissa lämpötiloissa, vaikka käytetyn magneettikentän voimakkuutta lisätään tasaisesti ja jatkuvasti, vastaava muutos taipuneen virran jännitteessä (Hall-resistanssi) tapahtuu askelittain, joissa esiintyy kvanttihyppyjä eli kvanttiominaisuuksia. Störmer ja Tsui laajensivat Klitzingin työtä tarkkailemalla Hall-ilmiötä puolijohteissa lähellä absoluuttista nollapistettä olevissa lämpötiloissa ja erittäin voimakkaiden magneettikenttien alaisuudessa. Vuonna 1982 he havaitsivat, että näissä olosuhteissa Hall-ilmiö vaihtelee paitsi askelittain, myös kvantin murto-osittain, mikä viittaa siihen, että virran varauksenkuljettajat kuljettavat tiettyjä murto-osia elektronin varauksesta. Vuonna 1983 amerikkalainen fyysikko Laughlin selitti tämän hämmentävän ilmiön ehdottamalla, että Störmerin ja Tsuin synnyttämien voimakkaiden magneettikenttien elektronit muodostavat kvanttinesteen, joka koostuu kvasihiukkasista, joilla on murto-osainen sähkövaraus.
DNA Motors

Daelim Motor Company on Daelim Groupiin kuuluva eteläkorealainen moottoripyöriä (alle 250cc), skoottereita ja mönkijöitä valmistava yritys. Daelim Motor Companyn päämaja sijaitsee Gyeongsangnam-dossa. Changwonissa sijaitsevissa tehtaissa valmistuu joka vuosi 300 000 ajoneuvoa. Tuotanto aloitettiin vuonna 1962. 
Daelimin Suomen maahantuoja on Tuonti-Nakkila Oy.
Kivikukat

Kivikukat ("Lithops") tai ”elävät kivet” on Etelä-Afrikassa ja Namibiassa esiintyvä päivikkikasvisuku. Kasvit ovat saaneet nimensä tavastaan välttää syödyksi tuleminen naamioitumalla kiviksi. Naamioituminen on sikäli tehokasta, että sukuun kuuluvan kasvin kuvasi ensimmäisenä englantilainen tutkimusmatkailija William John Burchell vasta vuonna 1811.
Suvun kasvit ovat erittäin sopeutuneita paahteisen autiomaan ankariin olosuhteisiin. Kasvi muodostuu kahdesta lieriömäisestä mehevästä, tavallisesti harmaasta lehdestä, joiden yhteyttävät osat sijaitsevat lehden sisällä osissa, joihin auringonvalo pääsee tunkeutumaan lehden päälipinnalla olevista läpikuultavista alueista. Luonnossa kasvista yleensä näkyvätkin maanpinnalle vain lehtien yläpinnat. Elävät kivet ovat monivuotisia ja kukinnan jälkeen lehtien välissä olevasta raosta kasvaa uusi lehtipari samalla, kun vanha kuihtuu pois.
Kukat ovat valkoisia tai keltaisia, säteittäisiä ja niissä on runsaasti terälehtiä. Yksi lehtipari tuottaa yhden kukan. Kukka puhkeaa lehtien välissä olevasta raosta ja on itse kasvin kokoon nähden melko suuri. Luonnossa kukinta ajoittuu sadekauden alkuun.
Kivikukkien kasvattaminen huonekasvina on helpohkoa, kunhan runsaasti lämpöä ja valoa on saatavilla. Autiomaan olosuhteisiin sopeutuneina niiden kastelun on oltava hyvin niukkaa, sillä liika kastelu voi saada lehdet repeämään (joidenkin lajien kasvualueella aamukaste on pääasiallinen veden lähde). Lepokuukausina vettä ei saa antaa lainkaan. Veden päätymistä versojen päälle on pyrittävä välttämään, sillä se voi aiheuttaa auringonpaisteessa palovammoja tai mädättää verson.
Burgtheater

Burgtheater on Itävallan kansallisteatteri. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Wienissä, Innere Stadtin kaupunginosassa. Teatterin perusti keisarinna Maria Teresia 14. maaliskuuta 1741. Siellä on kantaesitetty muun muassa kolme Wolfgang Amadeus Mozartin oopperaa: "Ryöstö seraljista" (1782), "Figaron häät" (1786) ja "Così fan tutte" (1790). 
Teatterirakennus.
Burgtheater muutti nykyiseen, Ringstraßella sijaitsevaan teatterirakennukseen 14. lokakuuta 1888. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Gottfried Semper ja Karl von Hasenauer. Toisessa maailmansodan ilmapommituksissa, 12. maaliskuuta vuonna 1945, teatterirakennus kärsi suuria vaurioita. Kuukausi myöhemmin, 12. huhtikuuta sitä vaurioitti vielä lisää tuntemattomasta lähteestä alkunsa saanut tulipalo. Teatterirakennus rakennettiin uudelleen vuosina 1953–1955.