Amerikan Psyko

Amerikan Psyko () on Bret Easton Ellisin vuonna 1991 kirjoittama romaani. Kirja on ensimmäisessä persoonassa kirjoitettu fiktiivinen tarina rikkaasta newyorkilaisesta nuorukaisesta, joka päivisin viettää laatuaikaa New Yorkin yläluokkaan kuuluvien ystäviensä seurassa ja öisin ruokkii pakkomielteistä tahtoaan tappaa ihmisiä. 
"Amerikan Psykon" väkivallan kuvaaminen herätti ilmestymisaikanaan runsaasti kielteistä julkisuutta. Monet kirjan murhakohtauksista sisältävät silpomista, minkä lisäksi kirjan päähenkilö myös valmistaa ruuaksi tappamiensa ihmisten ruumiita. 
Kirjan ilmestyminen yritettiin tämän vuoksi estää Yhdysvalloissa, ja lisäksi sen myyminen on satunnaisesti ollut kiellettyä Saksassa vuosien 1995–1999 välillä. Australiassa kirjaa saa myydä vain yli 18-vuotiaille muoviin käärittynä.
Kirjasta on tehty myös elokuva "Amerikan psyko" vuonna 2000.
Esseekirjassaan "White" Ellis sanoo: "Patrick Bateman oli monessa mielessä minä." Hän on sijoittanut siihen oman elämänsä tapahtumia, kuten sen, että hän asui samassa talossa kuin Tom Cruise ja tapasi tämän joitakin kertoja hississä.
Alun perin kirjasta oli tarkoitus tulla tavanomainen realistinen aikalaiskuvaus ahneuden kulttuurissa elävästä Batemanista. Tavattuaan muutamia äskettäin kauppakorkeakoulusta valmistuneita kukkoilevia tuttaviaan hän muutti päähenkilön sarjamurhaajaksi. Tommi Melender sanoo esseessään Parnassossa: "Pidäkkeettömästä rahanhimosta ei ole pitkää askelta pidäkkeettömään verenhimoon." Kirjan ollessa vielä käsikirjoitusvaiheessa tapahtui New Yorkin pörssiromahdus, josta kirjan tapahtumat sitten alkavat.
Ellisin kustantaja Simon &amp; Schuster ei julkaissut kirjaa, vaan julkaisijaksi tuli sattuman kautta Random House. Ellis itse piti kirjaansa mustana komediana eikä ymmärtänyt S&amp;S:n päätöstä. "Minua itseäni taide ei ole ikinä loukannut", Ellis kirjoittaa "Whitessa".
Juoni.
Kirjan tapahtumapaikka on New Yorkin Manhattan, ja sen tapahtuma-aika on vuoden 1987 aprillipäivästä vuoteen 1989. Sen päähenkilönä toimii nuori, varakas pankkiiri Patrick Bateman. Tarinan edetessä 26-vuotias Patrick kertoo jokapäiväisistä toimistaan, aina kuulumisesta New Yorkin yläluokan eliittiin yöaikaan suorittamiinsa raakoihin murhiin asti.
Ensimmäinen kolmannes kirjasta ei sisällä väkivaltaa, vaan se käsittelee Batemanin tyypillisiä perjantai-iltoja, jotka hän viettää ystäviensä seurassa kierrellen yöklubeja, käyttäen kokaiinia ja alkoholia, kritisoiden ympärillä olevien ihmisten vaatetusta, vaihdellen muotisuosituksia ja keskustellen asialliseen etikettiin liittyvistä asioista.
Toisen kolmanneksen alkaessa Patrick alkaa kuvailla päivittäisiä harrastuksiaan ravintoloiden pöytävarauksien suorittamisesta ja videokasettien vuokraamisesta ihmisten kiduttamiseen ja tappamiseen. Kirjassa Batemanin tajunta katkeilee aika-ajoin luvuilla, joissa Bateman puhuttelee kirjan lukijaa kritisoiden 1980-luvun muusikoita, kuten Genesistä, Huey Lewis and the Newsia tai Whitney Houstonia.
Tarinan edetessä Batemanin ote todellisuudesta hajoaa, ja hänen murhistaan alkaa tulla yhä väkivaltaisempia ja monimutkaisempia, jolloin ne vaihtelevat yksinkertaisista väkivallan tuotoksista kidutuksiin, raiskauksiin, uhrien silpomiseen, kannibalismiin ja nekrofiliaan. Hän alkaa satunnaisesti vitsailla sarjamurhaajista tavallisissa keskusteluissa ja tunnustaa murhiaan työkavereilleen, jotka useimmiten ajattelevat sen olevan vain taas uusi esimerkki Batemanin sairaasta huumorintajusta. 
Patrickin vainoharhaisuus saa hänet esimerkiksi näkemään aamiaismuron haastateltuna keskusteluohjelmassa, ihmisenmuotoisen puiston penkin vakoilemassa häntä ja demonisen pankkiautomaatin käskemässä häntä tappamaan kissoja. Nämä tapahtumat demonstroivat hyvin Patrickin mielentilaa, ja ne myös luovat mietteen siitä, tekikö Bateman näitä murhia ollenkaan ja oliko hän hullu alun alkaenkaan.