tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heinkel He 178

Heinkel He 178 oli saksalainen, toisen maailmansodan aikainen, Heinkel Flugzeugwerken kehittämä maailman ensimmäinen suihkukoneen prototyyppi.
Heinkel Flugzeugwerke rahoitti Hans Joachim Pabst von Ohainin tekemää suihkuvoimalaitetutkimusta 1930-luvun alussa. Syyskuussa 1937 Heinkelin tehtaalla Rostockissa koekäytettiin ensimmäistä saksalaista suihkuturbiinia. Siitä kehitettiin HeS 3-moottori, jonka työntövoima oli noin 4 500 Newtonia. Heinkelillä työskennellyt lentokoneinsinööri Sigfried Günter suunnitteli koelentokoneen, jossa uutta moottorityyppiä kokeiltiin. Heinkel He 178 -mallinimen saanut prototyyppi lensi ensi kerran 27. elokuuta 1939 koelentäjä Erich Warsitzin ohjaamana. Lento oli ensimmäinen suihkumoottorin voimalla lennetty lento.
Kone esiteltiin Valtakunnan ilmailuministeriötä johtaneille Ernst Udetille ja Erhard Milchille 1. marraskuuta 1939, mutta parhaita mäntämoottorikoneita hitaampana se ei herättänyt heissä kiinnostusta. Heinkelin tehdas oli valtiojohtoisessa järjestelmässä valittu valmistamaan ja kehittämään vain pommikoneita, ja osittain tästä syystä Heinkelin myöhemmin kehittämä He 280 ei päässyt sarjatuotantoon.
Prototyyppi sijoitettiin koelentojen jälkeen Deutsches Technikmuseumiin Berliiniin, jossa se tuhoutui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä vuonna 1943.
Sairaanvoitelu

Sairaanvoitelu (, , myös rukousöljypalvelus) on ortodoksisen kirkon mysteerio eli sakramentti. Siitä käytetään myös läntistä perintöä olevaa nimitystä "sairaanvoitelu" sekä nimitystä "öljypyhitys". Mysteeriossa pyydetään öljyllä voitelemalla Jumalalta syntien anteeksi antoa sekä sairauksien paranemista.
Sairaanvoitelu ei ole sama kuin katolisen kirkon aiempi ns. viimeinen voitelu eli kuoleman mysteerio; ortodoksinen sairaanvoitelu on elämän ja parannuksen mysteerio. Mysteeriossa ihmiseen välittyy Jumalan parantava armo Pyhän Hengen siunaaman öljyn kautta.
Mysteerio muodostuu rukouksista sakramenttiin osallistuvan puolesta, öljyn pyhityksestä ja varsinaisesta tapahtumasta, öljyllä voitelusta. Vanhan käytännön mukaisesti toimitukseen pitäisi osallistua seitsemän pappia, mutta nykyään se etenkin Suomessa, jossa ortodoksien ja etenkin pappien lukumäärä on vähäinen, toimitetaan vain yhden papin toimituksena.
Mysteerio voidaan toimittaa yleisenä eli kaikille halukkaille ortodokseille, jotka kirkossa siihen haluavat osallistua, olivatpa sairaita tai eivät sekä yksityisenä, jolloin osallistujan oletetaan olevan jollain tapaa todella sairas.
Läntisenä lainana mysteerioon on nykyisin liitetty osallistuminen katumuksen mysteerioon, jolla näin viitataan viimeiseen voiteluun. Tämä tapa ei enää ole suositeltava yleisenä käytäntönä.
Erityisesti suuren paaston aikana toimitettavat yleiset sairaanvoitelut suoritetaan kirkossa, mutta yksityinen voidaan suorittaa myös muualla esimerkiksi kodissa tai vaikka sairaalassa.
Ihosyöpä

Ihosyöpä tarkoittaa ihosoluista lähtöisin olevaa syöpäkasvainta. Se muodostuu yleensä ihon ylimpään kerrokseen eli epidermikseen. Ihosyövän tyyppi riippuu siitä, mistä soluista se on saanut alkunsa. Yleisimmät ihosyövät ovat tyvisolusyöpä, ihon okasolusyöpä ja melanooma. Harvinaisempia syöpätyyppejä ovat Kaposin sarkooma, dermatofibrosarkooma ja Merkelin solu -syöpä. Monesti ihosyövällä tarkoitetaan ainoastaan melanoomaa, joka on syöpätyypeistä vaarallisin. Ihosyöpään kuolee vuosittain Maailman terveysjärjestön WHO:n mukaan noin 48 000 ihmistä.
Ihosyöpätyypit.
Tyvisolusyöpä.
Tyvisolusyöpiä tavataan eniten iäkkäillä ihmisillä. Kyseessä on harvoin kuolemaan johtava tauti. Se on yleensä poistettavissa yksinkertaisella iho-operaatiolla.
Melanooma.
Melanooma on melanosyyteistä lähtöisin oleva kasvain, joka jakautuu moniin eri alatyyppeihin. 
Melanooma on vaarallisin ihosyöpä, koska se lähettää helposti etäpesäkkeitä. Melanooma on yleistynyt rajusti kaikissa valkoihoisen väestön asuttamissa maissa. Esimerkiksi Suomessa todettujen melanoomien määrä on viisinkertaistunut 1950-luvulta nykypäivään. Yleistymisen syinä ovat ihmisten pukeutumisessa ja auringonotossa tapahtuneet muutokset, jotka altistavat aiempaa enemmän auringon säteilylle. 
Melanoomaa esiintyy muista ihosyövistä poiketen verrattain nuorilla ihmisillä. Puolet melanoomista saa alkunsa luomesta, joista suurin osa on kuitenkin vaarattomia. Jos luomi näyttää huolestuttavalta, se kannattaa näyttää lääkärille.
Varhainen melanooman havaitseminen ja ehkäisy ovat parhaat hoitokeinot. Varhaisessa vaiheessa havaittu ihomelanooma on hoidettavissa leikkauksella. Pitkälle edennyt melanooma voi levitä muihin elimiin.
Okasolusyöpä.
Ihon okasolusyöpä eli spinaliooma on suhteellisen harvinainen syöpä, mutta sekin on tavallisesti terveyskeskustasolla poistettavissa. Syöpäsolun hallittavuus riippuu pitkälti solun erilaistumisasteesta, jossa telomeerilla on merkittävä osuus.
Esiintyminen.
Ihosyöpä on huomattava ongelma etenkin Australiassa. Ihosyöpään kuolee vuosittain 1 500 australialaista, ja ihosyövän saa elinaikanaan joka toinen australialainen. Melanoomaan sairastuu vuosittain noin 500 ja kuolee noin 120 suomalaista. Vuonna 2004 havaittiin suomalaisilla miehillä 411 melanoomaa, 501 muuta ihosyöpää ja 2 748 tyvisolusyöpää. Naisilla vastaavasti 389, 388 ja 3 296.
Hoitokeinot.
Ihosyövän normaaleja hoitomuotoja ovat yksinkertaiset iho-operaatiot ja solunsalpaajahoidot. Uusina hoitomuotoina on kokeiltu menestyksellisesti kloonattujen valkosolujen käyttöä pitkälle edenneen ihosyövän hoitoon, mutta toistaiseksi hoitoa ei ole testattu kuin yhdellä potilaalla (tilanne vuonna 2008). Kloonatuista valkosoluista toivotaan parannuskeinoa noin neljäsosalle pitkälle edenneistä ihosyövistä.
Tekoäly ihosyövän tunnistamisessa.
Stanfordin yliopiston tutkijat ovat kehittäneet tekoälyä joka pystyy tunnistamaan ihosyövän.
Rubtsovsk

Rubtsovsk () on teollisuuskaupunki Alei-joen varrella Altain aluepiirissä Etelä-Siperiassa Venäjällä 265 kilometriä Barnaulista lounaaseen. Kaupunki on saanut nimensä uudisasukas Mihail Rubtsovin sukunimestä vuonna 1886 (toisen lähteen mukaan 1887); paikkakunta tunnettiin aluksi nimellä Rubtsova (). Kaupungiksi 1927. Toisen maailmansodan vuosina 1941–1942 kaupunkiin siirrettiin tuotantolaitteistoja Ukrainasta, mikä muodosti perustan Altain traktoritehtaalle sekä useille kemian ja kevyen teollisuuden tuotantolaitokselle. Kaupungin nykynimi on ollut käytössä vuodesta 1942. 
Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 147 002.
Thor Björgólfsson

Björgólfur Thor Björgólfsson (s. 1967) on islantilainen yrittäjä ja sijoittajamiljardööri, joka on hankkinut huomattavia omistuksia lento- ja puhelinyhtiöissä sekä lääketeollisuudesta. Hänellä on ollut sijoitusyhtiönsä kautta merkittäviä sijoituksia myös Suomessa, muuan muassa Elisa Oyj:n ja Amer Sports Oyj:n osakkeissa.
Thor valmistui New Yorkin yliopistosta pääaineenaan rahoitus vuonna 1991. Forbesin mukaan Thorin omaisuus oli vuoden 2005 heinäkuussa 1,3 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vuoden 2007 maaliskuussa 3,5 miljardia dollaria.
Perhe.
Thorin isä Björgólfur Guðmundsson nimitettiin tammikuussa 1980 laivanvarustaja Hafskipin toimitusjohtajaksi. Joulukuussa 1985 yhtiö meni konkurssiin. Poliisi pidätti toukokuussa 1986 Björgólfurin 28 päiväksi, ja hänet tuomittiin 12 kuukauden ehdolliseen tuomioon tilinpidon väärentämisestä ja kavalluksesta. Björgólfur oli brittiläisen jalkapalloseuran West Hamin omistaja marraskuusta 2006 alkaen.
Olut.
Vuodesta 1992 Thor oli markkinointipäällikkö Viking-panimossa. Thorin isä osti Viking-panimon 1993. Se nimettiin Hansaksi. Kahden islantilaisen yhtiö BGL-yhtiö perusti Venäjälle Baltic Bottling Plant-panimon (BBP) vuonna 1993. Thor nimitettiin sen toimitusjohtajaksi vuonna 1994. Emoyhtiö BGL joutui riitaan Thorin kanssa. Vuonna 1995 BBP sai luvan valmistaa ja pullottaa Pepsi Colaa Venäjällä. BBP:n yhtiökokous myi 32,5 % osakkeista Thorin isälle ja 32,5 % Vikingille. Myyjä BGL sai 500 000 dollaria. Aseistetut vartijat estivät entisten yhtiökumppaneiden BGL-yhtiöstä pääsyn panimorakennukseen. BGL kävi oikeustaisteluja Islannissa ja Venäjällä BBP:n osakekaupan peruuttamiseksi. Se voitti useimmat riidat vuonna 1996. Thor perusti vuonna 1997 uuden yrityksen, jolla oli sama nimi kuin BBP:n valmistamalla limuviinalla: Bravo. Vuonna 1999 käräjäoikeuden mukaan vuoden 1995 osakekauppa oli pätemätön, mutta vahingonkorvaukset siitä jäivät saamatta. Thorin johtama Bravo International sai ison osan Pietarin ja Moskovan virvoitusjuoma- ja olutmarkkinoista. Heineken osti sen vuoden 2002 helmikuussa 400 miljoonalla dollarilla.
Teleala.
Thorilla on ostoja ja myyntejä muun muassa Tšekissä ja Bulgariassa. Joulukuussa 2007 Novator perusti Islantiin Nova-nimisen 3G-palveluja tarjoavan yrityksen.
Sijoitustoiminta.
Lokakuussa 2002 Thorin ja hänen isänsä sijoitusyhtiö Samson Holding sai 45,8 prosenttia Landsbanki Islandsista. Tammikuussa 2004 Thor perusti investointiyhtiö Novatorin, ja perheen yritys Burdaras osti ruotsalaisen investointipankin Carnegien. Burdaras osti suuren erän Finnairin osakkeita helmikuussa 2005. Elokuussa 2005 syntyi Straumur-Burdaras, josta sen hallituksen puheenjohtajana toiminut Thor omisti 11 prosenttia. Helmikuussa 2007 Straumur-Burdaras osti enemmistön eQ-pankista. Landsbanki aloitti Helsingissä elokuussa 2007.
Paul Johnstone

Paul Neil Milne Johnstone (1952 – huhtikuu 2004) oli Essexistä, Englannista kotoisin oleva runoilija ja toimittaja. Johnstone mainitaan "Douglas Adamsin" alkuperäisessä sci-fi-kuunnelmassa "Linnunradan käsikirja liftareille" (1978), jossa hänen sanotaan kirjoittaneen "maailmankaikkeuden kaikkien aikojen kammottavinta runoutta". Kuunnelmassa myös viitattiin Johnstonen runoon kuolleista joutsenista maailmankaikkeuden huonoimpana runona. 
Paul Johnstone ilmeisesti esitti tyytymättömyytensä nimensä mainitsemisesta Adamsin teoksessa. Tämän vuoksi kuunnelman myöhemmissä sovituksissa runoilijan nimeksi vaihdettiin Paula Nancy Millstone Jennings. Tätä nimeä käytetään myös kuunnelmasta tehdyissä kirjoissa. Kuitenkin esimerkiksi Yleisradion 1984 tekemässä suomenkielisessä Linnunradan käsikirja liftareille -kuunnelmasarjassa todetaan edelleen, että maailmankaikkeuden huonoin runoilija on "Greenbridgestä Essexistä kotoisin oleva Paul Neil Milne Johnstone". 
Douglas Adamsin elämäkerran kirjoittajan, M. J. Simpsonin mukaan Johnstone oli paitsi loukkaantunut myös huvittunut saamastaan huomionosoituksesta. Johnstone ja Adams olivat ystäviä ja vanhoja koulutovereita. Ilmeisesti Johnstonea ärsytti eniten se, että alkuperäisessä kuunnelmassa mainittiin hänen nimensä lisäksi myös hänen osoitteensa.
Piilaakso

Piilaakso () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitsevan San Franciscon eteläpuolisen rannikon alueen keskittymä, joka käsittää useita puolijohdeteollisuuden yrityksiä eli "piisirujen" () kehittäjiä ja valmistajia. Silicon Valley tai Piilaakso on useissa kielissä tullut metaforaksi korkeateknologian liiketoiminnan keskittymille.
Nimityksen synty liitetään "Electronic News" -lehdessä vuonna 1971 julkaistuun Don Hoeflerin artikkeliin "Silicon Valley USA", joka kuvasi Fairchild Semiconductorin vaikutusta teollisuuteen.
San José on Piilaakson suurin kaupunki. Muita alueen kaupunkeja ovat Palo Alto, Santa Clara, Mountain View ja Sunnyvale. San Josén metropolialueella on Brookings-instituutin mukaan maailman kolmanneksi korkein bruttokansantuote per capita Sveitsin Zürichin ja Norjan Oslon jälkeen.
Piilaakson synnyn tausta on transistorin ja tietokonesirujen keksimisessä. Transistorin keksinyt William Shockley muutti Mountain View’hin lähemmäs huolehtimaan sairastunutta Palo Altossa asuvaa äitiään ja perusti Shockley Semiconductor Laboratory -yrityksen. Stanfordin yliopistossa tehtiin tietotekniikan tutkimusta ja teollista innovaatiota yksityisten yritysten tuella, joita olivat Bell Telephone Laboratories, Shockley Semiconductor, Fairchild Semiconductor ja Xerox PARC. Piirivalmistaja Intel perustettiin Santa Claraan vuonna 1968. Vuonna 1969 Stanford Research Institute operoi yhtä neljästä ensimmäisistä ARPANET:n, Internetin edeltäjän, solmukohdista. Intel julkisti vuonna 1974 mikroprosessorisirun nimeltä Intel 8080, joka on lähtökohta kaikille Intelin ns. x86-prosessoriperheen prosessoreille. Nämä prosessorit tai niitä jäljittelevät prosessorit ovat tulleet tutuiksi PC-tietokoneiden prosessoreina.
Finpro, Sitra, Suomen Akatemia, Tekes ja VTT avasivat Suomen innovaatiokeskuksen, FinNoden, Piilaaksoon Santa Claran kaupunkiin McAfeen pääkonttorin viereen 24. tammikuuta 2007.
Marjatta Leppänen

Varpu Marjatta Leppänen (s. 24. elokuuta 1937 Helsinki) on suomalainen laulaja, näyttelijä ja viihdeartisti.
Nuoruus.
Marjatta Leppänen vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tyrväällä, jonne perhe muutti Ase­varikko 3:ssa työskentelevän isän kanssa talvi­sodan alla. Hän kävi keskikoulun Tyrvään yhteis­koulussa.
Ura.
Marjatta Leppäsen ura alkoi Peli­manni-pojat -orkesterin solistina jo vuonna 1956, mutta ensimmäiset singlet ilmestyivät vasta vuonna 1961. 1960-luvun tunnetuimpiin levytyksiin kuuluvat muun muassa "Sydämesi tyhjä huone" (1965), "Sellainen mies" (1968) sekä Lasse Mårtensonin kanssa duettona tehdyt "Iltaisin" (1965) ja "Leikiten" (1968). Euro­viisu­karsintoihin Leppänen osallistui vuosina 1963, 1965, 1966 ja 1975. Vuonna 1979 Leppänen toimi euro- ja inter­viisu­karsintojen juontajana. Laulaja­uran ohella Leppänen toimi pitkään pää­työnään matka­toimisto­alalla Tampereella ja Helsingissä.
1960-luvulla Marjatta Leppäseltä ilmestyi runsaasti singlejä, mutta vuosikymmenen lopulla levytykset alkoivat harveta ja artisti siirtyi estradi­viihteen pariin.
Hän esiintyi komediallisessa televisio­sarjassa "Katapultti" (1971–1972). Euro­viisu­karsinnoista alkanut yhteis­työ Lasse Mårtensonin kanssa jatkui ravintola-show’n merkeissä ja edelleen Matti Kuuslan ja Jukka Virtasen kanssa vielä pitkälle 1970-luvun puolellekin. Kahdesta show-esityksestä on julkaistu albumit "Ilta Adlonissa" (1973) ja "Paita, paita ja peppu" (1975).
Vuonna 1975 ilmestyi ainoa soolo­albumi "Marjatta Leppänen". Tuon albumin soitetuimmat kappaleet olivat ”Pikku Mirjamin jännä päivä”, ”Minä en ole sellainen tyttö”, ”Tänä vuonna on toisin”, ”Vaikeuksia” ja cover Carpentersin kappaleesta ”Se kuuluu eiliseen” (”Only Yester­day”).
Vuonna 1978 Leppänen oli mukana perustamassa Uutta Iloista Teatteria ja on ollut useiden vuosien ajan aktiivisesti mukana sen toiminnassa. Hän on myös esiintynyt lukuisissa televisio-ohjelmissa juontajana ja oli Yleisradion "Puhelinlangat laulaa" -ohjelman ensimmäinen juontaja aloittaessaan vuonna 1972. Hän juonsi sarjaa vuoteen 2002 saakka.
Brita Koivusen vetäydyttyä aktiivi­uralta vuonna 2005 Marjatta Leppänen astui tämän paikalle 1950–1960-luvun laulaja­tähdistä muodostettuun laulutrioon, jonka muut jäsenet ovat Pirkko Mannola ja Vieno Kekkonen.
Yksityiselämä.
Marjatta Leppänen oli vuosina 1973–1997 naimisissa teatterinjohtaja Carl Öhmanin kanssa, sen jälkeen muusikko­ystävänsä ja työ­toverinsa Jaakko Salon kanssa tämän kuolemaan vuonna 2002 saakka.
Köyhät ritarit

Köyhät ritarit (myös "köyhä ritari" tai "leipävanukas", , ) on jälkiruoka, joka valmistetaan paistamalla maidossa liotettuja vehnäleivän, esimerkiksi ranskanleivän viipaleita. Vehnäleivän sijaan käytetään myös kuivahtanutta pullaa. Maidon joukkoon voidaan sekoittaa myös muna ja niin haluttaessa hiukan sokeria sekä vehnäjauhoja. Viipaleet kastetaan molemmin puolin maitoseokseen ennen uunissa tai pannulla rasvassa paistamista.
Tavallisesti köyhät ritarit syödään lämpiminä hillon ja kermavaahdon kera.
Nimi ”köyhät ritarit” viittaa köyhiin Windsorin ritareihin, joiden virallisemmat nimet ovat ”almujen ritarit” tai ”soturiritarit”. Ritariryhmä on ollut olemassa yli 500 vuotta. Alun perin näitä ritareita oli 26. Heitä kutsuttiin myös köyhiksi ritariksi, koska he koostuivat aikoinaan ritareista, jotka olivat menettäneet kartanonsa taisteluiden aikana tai muista syistä. 
Historia.
Erään legendan mukaan köyhät ritarit loi mies nimeltä Joseph French. Hän kehitti ruoan vuonna 1724 ja mainosti sitä nimellä ”French Toast”. Varhaisen 400-luvun jKr. reseptikokoelman mukaan köyhien ritarien kaltainen ruoka oli olemassa jo Rooman valtakunnan aikaan. Roomalaiset kutsuivat omaa versiotaan nimellä ”Pan Dulcis”. He liottivat leipää maito- ja munaseoksessa ja paistoivat sen sitten öljyssä tai voissa. Toisen uskomuksen mukaan ranskalaisen paahtoleivän kehittivät keskiajan eurooppalaiset kokit, joiden täytyi käyttää kaikki ruoan rippeet perheensä ruokkimiseksi.
Yksi teoria siitä, miten tämä nimitys on syntynyt, on, että ennen vanhaan yksi tapa erottaa aatelisto tavallisesta kansasta oli, että aatelisten odotettiin tarjoavan jälkiruokaa illallisella. Ritarit kuuluivat tietenkin aatelistoon, mutta kaikki ritarit eivät olleet rikkaita. Ne, joilla ei ollut varaa ylellisiin jälkiruokiin, tyytyivät asemansa säilyttääkseen ”köyhään ritariin”, jota usein tarjoiltiin hillon kanssa. Yksi selitys köyhien ritarien nimitykselle löytyy teoksesta "A Taste of History": vuonna 1346 Crécyn taistelussa Ranskassa monet ritarit joutuivat ranskalaisten vangiksi ja joutuivat myymään tiluksensa lunnaiden maksamiseksi. Kuningas Edvard III antoi heille asunnon Windsorin linnasta vastineeksi työstä linnan alueella.
Vanhin resepti on peräisin tekstistä, joka löytyi 100-luvulta jaa. muinaisesta Roomasta. Sen kirjoitti herkkusuu nimeltä Apicius.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2001

Vuoden 2001 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain 22. jääpallon MM-kilpailut. Kisojen isäntäkaupunkeina toimivat Oulu ja Tornio. Tornion ottelut pelattiin Ruotsin puolella Haaparannan Gränsvallenilla. Oulussa peliareenana oli Raksilan tekojäärata. MM-kilpailut olivat kuudennet Suomessa järjestettävät. Turnaukseen osallistui seitsemän maata; Ruotsi, Venäjä, Suomi, Norja, Kazakstan, Yhdysvallat ja Valko-Venäjä. Valko-Venäjä esiintyi MM-turnauksessa ensimmäistä kertaa.
Kisojen ajankohta oli myöhäisempi kuin aiempina vuosina, turnaus pelattiin maaliskuun lopussa ja loppuottelu pelattiin huhtikuun ensimmäisenä päivänä. MM-kisavuonna pelipalloa uudistettiin, sillä Kansainvälinen jääpalloliitto teki päätöksen että kansainväliset turnaukset pelataan halkaisijaltaan 63mm pelipallolla.
MM-turnauksessa joukkueet pelasivat aluksi keskenään yksinkertaisen sarjan, minkä jälkeen sijat 1-4 etenivät välieriin ja sijat 5-6 pelasivat ottelun viidennestä sijasta. Välierien voittajat etenivät finaaliin ja häviäjät pronssiotteluun. Alkusarjan voitti puhtaalla pelillä Ruotsi, ennen toiseksi sijoittunutta Venäjää. Muut välieräpaikat menivät Kazakstanille ja Suomelle. Ruotsalaismediassa suurta huomiota sai Kazakstanin ja Suomen välinen alkusarjan viimeinen ottelu, jonka mukaan Suomi hävisi ottelun tahallaan välttyäkseen kohtaamasta Venäjää välieräottelussa.
Välieräottelussa Ruotsi päihitti Suomen maalein 4-2 ja toisessa välierässä Venäjä voitti Kazakstanin. Pronssiottelussa Suomi kukisti Kazakstanin niukasti maalein 3-2 ja Kazakstanin ensimmäinen MM-mitali jäi yhä saamatta. Loppuottelussa Venäjä voitti Ruotsin maalein 6-1 ja maa voitti MM-kultaa toisen kerran historiansa aikana, Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Alkusarja.
 
Jälkipyykki.
Valko-Venäjän taso ei riittänyt muita jääpallomaita vastaan, ja se hävisi kaikki ottelunsa murskalukemin. Seuraavissa MM-kilpailuissa maa pelasi B-sarjassa. 
Kisat epäonnistuivat järjestelyiden ja talouden osalta. Liian kalliiden lippujen myötä otteluissa oli vähän yleisöä, mikä osin suurellisten järjestelyiden vuoksi romutti Suomen Jääpalloliiton talouden useiksi vuosiksi. Epäonnistuneiden kisojen myötä Suomi päätti myös olla vähään aikaan järjestämättä kisoja, vaikka rotaatioperiaatteen myötä sillä olisi ollut järjestämisvuoro n. 2007-2011. Suomessa järjestämisoikeuksista kisasivat parin Oulu - Tornio/Haaparanta kanssa Lappeenranta ja Pori. Kisoja varten Oulun kaupunki vuokrasi Raksilan tekojäälle n. 800 000 markkaa maksaneen katetun elementtipääkatsomon. Haaparanta puolestaan rakensi toisena kisapaikkana toimineelle Gränsvallenin tekojäälle uuden puukatsomon.
Teket

Teket ovat kansa Kongojoen alueella Keski-Afrikassa. Suurin osa heistä asuu Kongon tasavallan alueella, mutta heitä on myös Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Gabonissa. Teket puhuvat useita eri teken kielen murteita ja osa puhuu myös ranskaa.
Historia.
Teket polveutuvat bantuista, joita asettui Kongojoen alueelle ensimmäisen vuosituhannen alkupuolella. 1400-luvulle tultaessa teket olivat perustaneet paikallisesti voimakkaan kuningaskunnan, joka kävi kauppaa orjilla ja tupakalla, jota liikkui Kongojokea pitkin. He sotivat lounaisia naapureitaan myös kongoja vastaan. 1700-luvun alkupuolella tekejen kuningaskunta ulottui Kongojoen molemmille puolille ja Malebon altaalta Bolobon alueelle. Vuosisadan lopulla teket kuitenkin menettivät osia alueistaan naapurikansoille. Vuonna 1880 Pierre Savorgnan de Brazza perusti Malebon altaalle kauppa-aseman, josta muodostui sittemmin Brazzavillen kaupunki. Alueella oleskellessaan hän tapasi tekekuningas Ilo Makokon ja sopi tämän kanssa alueen tulosta Ranskan siirtomaaksi. Vuonna 1896 teket kapinoivat siirtomaavaltaa vastaan ja ranskalaisten kukistaessa kapinaa noin kolme neljäsosaa tekeistä sai surmansa. Kongon tasavalta itsenäistyi Ranskasta vuonna 1960.
Kulttuuri.
Tekejen perinteisiin elinkeinoihin kuuluvat maanviljelys, metsästys ja kalastus. Nykyisin monet heistä myös työskentelevät kaupungeissa, kuten Kongon tasavallan pääkaupunki Brazzavillessä. Perinteisemmät elinkeinot ovat säilyneet maaseudulla. Teket jakautuvat useisiin eri alaryhmiin, kuten fumuihin ja sisiin.
Tekejen perinteiseen uskoon kuuluu näkymättömän maailman olemassaolo, jota hallitsee luojajumala Nziam. Erilaiset henget jotka ilmenevät usein luonnonvoimina toimivat välittäjinä näkymättömän ja näkyvän maailman välillä. Tavalliset ihmiset voivat olla yhteydessä henkiin rukousten ja rituaalien kautta.
Die Welt

Die Welt () on saksalainen sanomalehti, jota kustantaa Axel Springer AG. Sen perustivat tulevan Länsi-Saksan puolella vuonna 1946 brittiläiset miehitysjoukot Hampurissa, ja se on poliittiselta katsannoltaan keskusta-oikeistolainen (oman määrittelynsä mukaan ”liberaali kosmopoliitti”).
Lehden levikki oli vuoden 2016 ensimmäisellä neljänneksellä noin 182 000. Se ilmestyy kuutena päivänä viikossa. Lehden päätoimitus on Berliinissä; Hampurissa ilmestyy paikallisversio.
Megaraptor

Megaraptor on sukupuuttoon kuollut suurten teropodidinosaurusten suku, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Sen tarkasta koosta ei olla varmoja, mutta sen arvellaan olleen noin 3–4 metriä korkea ja 8 metriä pitkä. Sillä oli kaksi sirppimäistä kynttä kummassakin kädessä. Se oli kevytrakenteinen, kaksijalkainen peto, jolla oli suuri pää ja terävät, sahalaitaiset hampaat vahvoissa leuoissa.
Ensimmäinen löydetty "Megaraptorin" fossiili oli yksi sen kynsistä. Se muistutti vahvasti dromaeosaurien kynsiä, minkä vuoksi sitä aluksi pidettiin suurena dromaeosaurina. Myöhemmin löydettiin kokonainen käsi, jolloin paljastui että kynsi kuului peukalolle.
Nykyään "Megaraptoria" pidetään joko karnosaureihin kuuluvana allosaurina, joka oli läheistä sukua "Neovenatorille", tai mahdollisesti coelurosaureihin kuuluvana tyrannosaurina.
Axel Springer (yritys)

Axel Springer SE on saksalainen, Berliinissä toimiva kustannusalan yritys. Yhtiön alkuperä ulottuu vuoteen 1946, jolloin brittiläiset joukot ryhtyivät julkaisemaan miehityssektorillaan Berliinissä uutta sanomalehteä nimeltä "Die Welt". 
Lehden osti vuonna 1953 saksalainen toimittaja Axel Springer, ja siitä on sittemmin kehittynyt Saksan suurin lehtitalo yli 150 sanoma- ja aikakauslehdellään, joista tunnetuimpia ovat muun muassa "Die Welt", "Bild", "Auto Bild" sekä "Business Insider". Vuonna 2017 yritys toimi yli 40 maassa ja sillä oli yli 15 000 työntekijää.
Springerin perustaja Axel Springer oli CDU:n jäsen ja oikeistokonservatiivi. Hänen kuoltuaan (vuonna 1985) 26,1 prosenttia pörssiin viedystä yrityksestä siirtyi hänen leskelleen Friede Springerille ja muille perillisille. Friede Springlerin johdolla seuraavina vuosina määräysvalta palautettiin suvulle.
Axel Springer AG on kritisoinut Saksan vasemmistoa ja muslimitaustaisia siirtolaisia. Se tukee avoimesti Israelin valtiota. Axel Springer AG oli ainoa saksalainen kustannusyritys, joka vuoden 2005 vaaleissa kieltäytyi julkaisemasta vasemmiston vaalimainoksia.
Kritiikkiä.
1960- ja 1970-luvuilla Springer sai vastaansa vasemmistolaisia nuorisojärjestöjä. Ensimmäinen arvostelija oli saksalainen vasemmistokirjailija Reinhard Lettau, joka vuonna 1968 arvosteli Springerin julkaisuja Berliinin vapaassa yliopistossa. Samana vuonna joukko vasemmisto-opiskelijoita saarsi Springerin kustantamon päämajan Berliinissä. Vuonna 1972 Baader-Meinhof ryhmä teki kuusi pommi-iskua Springerin Hampurin toimistoa vastaan (kolme pommia räjähti ja 17 ihmistä loukkaantui), ja vuonna 1975 Springerin Pariisin toimistossa räjähti pieni pommi.
Axel Springer perusti uudelleen niitä sanomalehtiä, jotka kansallissosialistit sulkivat 1930-luvulla. Sodan jälkeen hän julkaisi Berliinin raunoilla pieniä kirjoituksia, joista syntyi Axel Springer Verlag.
Edward Teller

Edward Teller (15. tammikuuta 1908 Budapest, Itävalta-Unkari – 9. syyskuuta 2003 Stanford, Kalifornia) oli Yhdysvalloissa toiminut fyysikko, jota pidetään vetypommin isänä. Hänet tunnetaan myös Jahnin-Tellerin ilmiön löytämisestä kollegojensa kanssa. Unkarilaissyntyisenä hän oli alkuperäiseltä nimeltään Ede Teller.
Tellerin opiskellessa Münchenin yliopistossa, hän menetti kyseisessä kaupungissa oikean jalkansa 1926 auton ajettua tahattomasti hänen päältään. Teller joutui käyttämään proteesia ja ontui siksi lopun ikäänsä.
Teller opiskeli Saksassa ja kutsuttiin vuonna 1935 sekä Lontoon yliopiston luennoitsijaksi että George Washingtonin yliopiston professoriksi Washingtoniin. Hän toimi sitten useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa.
Teller työskenteli Robert Oppenheimerin Manhattan-projektissa 1942–1946. Kylmän sodan aikana, kun Neuvostoliitto oli kehittänyt oman ydinaseensa, Yhdysvallat halusi panostaa lisää vetypommiin. Teller palasi Los Alamosiin 1950 laittamaan vauhtia vetypommiprojektiin. Hän piiskasi alaisiaan ja syytti näitä mielikuvituksen puutteesta, mikä johti huonoihin henkilösuhteisiin laboratorion sisällä. On edelleen epäselvää, ketkä lopulta osallistuivat ns. Teller–Ulam-rakenteen suunnitteluun; tämä oli kuitenkin ensimmäinen toimiva vetypommirakenne.
Tellerin ja työtoverien välinen kuilu syveni, kun hän todisti oikeudessa Oppenheimeria vastaan 1954. Hän oli siellä ainoa tiedeyhteisön jäsen, joka piti Oppenheimeria turvallisuusriskinä.
1980-luvulla Teller ohjasi Ronald Reaganin Strategic Defense Initiative eli "Tähtien sota" -aloitetta.
Hänen sanotaan olleen Stanley Kubrickin filmin "" nimikkohahmon yksi esikuva, vaikka näyttelijä Peter Sellers sanoi hahmonsa pohjautuneen pikemminkin Wernher von Brauniin.
Asterales

Asterales on kaksisirkkaisten asteridien Euasteridae II -ryhmään kuuluva kasvilahko. Sen tunnetuimpia edustajia ovat kellokasvit (Campanulaceae) ja mykerökukkaiset eli asterikasvit (Asteraceae).
Lahkon fytokemiaan kuuluvat eräät iridisoivat eli välkehtivät yhdisteet ja fruktosaanit, kuten inuliini, joka tavallisesti korvaa tärkkelyksen vararavintona. Nivelten anatomiaan kuuluu kolme johtojännelieriön aukkoa, joista kustakin lähtee kolme johtojännettä lehteen. Lehtiasento on kierteinen. Kukassa on teriöstä erilliset heteet ja pohjuskehrä eli diskus. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita ja pitkä vartalo. Siemenen endospermi (vararavintosolukko) on runsas ja siinä on imuelimiä eli haustorioita.
Heimot.
Lahkoon kuuluu 11 heimoa, joista mykerökukkais-, kello- ja raatekasveja tavataan myös Suomessa.
Lahkon yhteyteen on aiemmin sijoitettu myös systemaattiselta asemaltaan epävarma bruniakasvien (Bruniaceae) heimo, jota nykyisin kuitenkin usein pidetään omana lahkonaan Bruniales.
Kaksoissuhde

Geometriassa kaksoissuhde on neljän samalla suoralla olevien pisteiden formula_1, formula_2, formula_3 ja formula_4 muodostama suhde 
formula_5
missä janat on varustettu etumerkein. Usein merkitään myös 
formula_6.
Jos formula_7, pisteet formula_1, formula_2, formula_3, formula_4 muodostavat harmonisen pisteistön.
Kompleksilukujen kaksoissuhde.
Kompleksiluvuille kaksoissuhde määritellään samaan tapaan lausekkeena
formula_12
Termien järjestys määritelmässä ei ole vakiintunut, vaan tämän lisäksi yleisesti käytetään myös muita vastaavia määritelmiä kaksoissuhteelle.
Jos jokin luvuista formula_13 on ääretön, jätetään tästä lausekkeesta pois ne tekijät, joissa se esiintyy. Niinpä esimerkiksi
formula_14,
joka on samalla kaksoissuhteen formula_15 raja-arvo, kun z_4 lähestyy ääretöntä.
Kaksoissuhde pysyy muuttumattomina Möbius-kuvauksissa. Toisin sanoen jos P(z) on Möbius-kuvaus, on formula_16.
Tom (joki)

Tom () on Obin 827 kilometriä pitkä sivujoki Länsi-Siperian kaakkoisosissa Venäjällä. Joen pääuoma saa alkunsa Hakassiasta Abakanin selänteeltä ja kulkee Kemerovon alueen halki Tomskin alueelle, jossa se yhtyy Obiin noin 50 kilometriä Tomskin pohjoispuolella (2677 kilometriä Obin suusta).
Tomjoen alajuoksu on navigoitavissa Mrassujoen haaraan saakka (643 km). Joen vuotuinen keskivirtaama on joen alajuoksulla Tomskissa 1067,5 m3/s. Alimmillaan virtaama on kevättalvella. Kevättulva osuu huhti-kesäkuulle; toukokuun keskivirtaama kohoaa Tomskissa keskimäärin yli 4700 kuutioon sekunnissa.
Tomin varrella olevista kaupungeista suurimmat ovat (yläjuoksulta alkaen):
Tomjoen kalliopiirrokset.
Tomjoen oikealta rannalta on löydetty useita satoja esihistoriallisen ajan kalliopiirroksia, jotka on pääosin luotu hiekkakiveen. Löytöpaikkoja on useita ja ne sijaitsevat noin 30 kilometrin osuudella Kemerovon ja sen alapuolisen Jurgan kaupungin välillä. Löytöpaikoista tunnetuin on jo vuonna 1721 kuvattu Tomskaja Pisanitsa.
Modulaatio (musiikki)

Modulaatio (latinan sanasta "modulari" ’mitata, järjestää’) eli sävellajinvaihdos on musiikillinen tehokeino, jossa musiikin sävellaji vaihtuu. Yleensä moduloitaessa siirrytään johonkin läheiseen sävellajiin, esimerkiksi dominanttiin tai subdominanttiin.
Klassisessa harmoniassa tunnetaan kolme modulaatiotyyppiä:
Modulaatio voi myös tapahtua äkillisesti ilman mitään sidossointuja (ns. äkkimodulaatio). Populaarimusiikissa pyritään toisinaan kohottamaan kappaleen tunnelmaa moduloimalla puolisävelaskel taikka kokosävelaskel ylöspäin. Myöhemmin tämä populaarimusiikin käyttämä modulointi on noussut kliseen tasolle kappaleissa, jossa kappaleen lopussa oleva kertosäkeen toisto moduloidaan, mikä tunnetaan nykyisin euroviisumodulaationa.
Englanninkielisessä terminologiassa käytetään nimeä ”gear-up” (suom. ”isommalle vaihteelle siirtyminen”) moduloitaessa melodiaa kvartilla tai kvintillä ylöspäin,
Panssari

Panssari tarkoittaa vahvoja erikoisteräksestä valmistettuja levyjä, joita käytetään esimerkiksi sotalaivan tai panssarivaunun suojaamiseen vihollisen ammuksilta. Myös eräillä eläimillä, esimerkiksi kilpikonnalla, on ympärillään luusta muodostunut suojakilpi, jota kutsutaan panssariksi.
Panssarityypit maajoukkojen nykysodankäynnissä.
Nykysodankäynnissä on käytössä useita erilaisia panssarityyppejä. Maailmansotien tuloksena kehitettiin tehokkaampia suojautumiskeinoja vihollisen tulelta. Ontelokranaateilta suojaamaan on kehitetty reaktiivipanssarointi ja komposiittipanssarointi.
Reaktiivipanssarointi sijoitetaan usein panssarivaunujen tai ajoneuvojen normaalin panssarin päälle useina eri komponentteina. Osuman saadessaan reaktiivikomponentti räjähtää, vaimentaen panssarintorjunta-aseen tehoa 60–90 prosentilla. Reaktiivipanssari ei kuitenkaan välttämättä sovellu keveiden panssariajoneuvojen suojaksi, sillä räjähdys voi vaurioittaa itse ajoneuvoa. Poikkeuksena kuitenkin on Rafaelin kehittämä LBR (Low Burning Rate explosive) -reaktiivipanssari, jota käytettiin esimerkiksi Bradley-rynnäkköpanssarivaunun lisäsuojana Irakissa. Reaktiivipanssaroinnista ei kuitenkaan ole hyötyä kineettisiä ammuksia vastaan, sillä ne eivät käytä läpäisyyn räjähdysaineen tuottamaa energiaa, vaan liike-energiaa. 
Komposiittipanssaroinnissa on sisällä ”onttoja” kohtia, jotka ontelokranaatin osuessa vaimentavat räjähdyksen päästäen ammuksen läpi ainoastaan ensimmäisestä seinämästä, mutta jättäen toisen seinämän ehjäksi. Nykyään on kuitenkin kehitetty niin sanottuja tupla-onteloita, joissa on kaksi räjähdyspanosta. Ensimmäinen tuhoaa komposiittipanssarin ensimmäisen seinämän, ja toinen läpäisee tämän jälkeen panssarin kokonaan.
Brennus

Brennus oli gallialaisheimo senonien päällikkö. Vuonna 390 eaa. tai 387 eaa. senonit voittivat Brennuksen johdolla roomalaiset Allian taistelussa ja hyökkäsivät sen jälkeen Roomaan. Kertomusten mukaan ainoastaan Capitoliumin kukkula jäi valloittamatta, muun Rooman valloittajat ryöstivät.
Liviuksen mukaan roomalaiset joutuivat maksamaan raskaat lunnaat gallialaisille ja valittivat gallialaisten käyttävän vääriä punnuksia. Silloin Brennus heitti miekkansa vaakakuppiin ja sanoi: "Vae victis!" ("Voi voitettuja!")
Dipsacales

Dipsacales on aitokaksisirkkaisten Euasteridae II -ryhmään kuuluva kasvilahko, jonka tunnettuja sukuja ovat muun muassa kuusamat ("Lonicera"), vanamot ("Linnaea") ja virmajuuret ("Valeriana").
Lahkoon kuuluu puita, pensaita ja ruohoja. Niiden lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja ovat hammaslaitaisia. Kukinto on viuhkomainen tai kukat sijaitsevat yksittäin, ovat yleensä nelilukuisia, ja niissä on kehänpäällinen tai osittain -alainen sikiäin ja useimmiten mesiäisiä. Hedelmä on kotamainen, marja tai luumarja.
Heimot.
Lahkoon kuuluu kaksi heimoa:
Lisäksi lahkoon on aiemmin sisällytetty heimot Columelliaceae ja Desfontainiaceae; nykyään Desfontainiaceae on sisällytetty heimoon Columelliaceae, jonka katsotaan kuuluvan lahkoon Bruniales tai Desfontainiales.
Senonit

Senonit () olivat gallialainen heimo. Galliassa he asuivat Seinen ja Loiren välisellä alueella.
Senonien toinen haara tunkeutui noin 400 eaa. Pohjois-Italiaan. He piirittivät etruskien kaupunkivaltiota Clusiumia, jolloin etruskit pyysivät roomalaisia apuun. Tämä johti senonien ja roomalaisten väliseen sotaan. Päällikkönsä Brennuksen johdolla senonit voittivat roomalaiset Allian taistelussa ja hyökkäsivät sen jälkeen Roomaan. Senonit poistuivat vasta roomalaisten maksettua suuret lunnaat.
Gallian sodan aikana senonit olivat aluksi Caesarin liittolaisia, mutta siirtyivät myöhemmin vihollisten joukkoon. Senonien pääkaupunki oli Agedincum, nykyinen Sens.
Olavi Majlander

Olavi Enok Majlander (10. heinäkuuta 1916 Iitti – 3. lokakuuta 1978 Siilinjärvi) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen kristillisen liiton kansanedustajana vuosina 1975–1978 ja järjestyksessä neljäntenä puheenjohtajana vuosina 1970–1973.
Olavi Majlander kuoli 3. lokakuuta 1978 Rissalan lentoturmassa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi kokoomuksen Vuokko Juhola.
Olavi Päivänsalo

Olavi Johannes Päivänsalo (30. kesäkuuta 1916 Keuruu – 15. lokakuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Päivänsalo tuli tunnetuksi erityisesti Helsingin Kaupunkilähetyksen johtajana. Hän työskenteli tehtävässä vuosina 1971–1984. Päivänsalo oli yksi Suomen kristillisen liiton perustajajäsenistä ja puolueen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1958–1964. Päivänsalolle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1971.
Varhainen elämä ja koulutus.
Päivänsalo syntyi vuonna 1916 Keuruulla. Hänen vanhempiaan olivat Bror Hannes Päivänsalo ja Laina Leidenius. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1936 Helsingin suomalaisesta normaalilukiosta. Hän suoritti teologisen esitutkinnon vuonna 1941 ja vihittiin papiksi myöhemmin samana. Päivänsalo suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1947. Päivänsalo oli naimisissa vuodesta 1944 lähtien Rea Donata Vakion kanssa ja heillä oli yhteensä viisi lasta, mm. Martti Päivänsalo.
Ura pappina.
Pappina ja opettajana.
Olavi Päivänsalo vihittiin papiksi vuonna 1941 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1943 ja lisensiaatiksi vuonna 1957. Vuosina 1941–1943 hän toimi ylimääräisenä pappina Rengossa, Laukaassa ja Hyvinkäällä, vuosina 1945–1970 Helsingissä Töölön yhteiskoulun uskonnon ja sielutieteen lehtorina ja vuosina 1957–1970 koulun vararehtorina. 
Helsingin Kaupunkilähetyksen johtajana.
Päivänsalo johti vuodesta 1971 alkaen isänsä ja veljensä Veikko Päivänsalon seuraajana Helsingin Kaupunkilähetystä, jonka palveluksessa hän oli ollut jo vuodesta 1944. Vuosina 1944–1969 Päivänsalo oli kaupunkilähetyksen työntkeijä.
Ura politiikassa.
Olavi Päivänsalo oli yksi Suomen kristillisen liiton perustajajäsenistä ja puolueen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1958–1964. Päivänsalo toimi vuosina 1961–1972 Espoon kunnan- ja kauppalanvaltuuston jäsenenä ja kauppalanhallituksessa 1962–1968.
Päivänsalo oli myös Espoon kirkkovaltuutettu vuosina 1958–1972 ja Kirkkonummen kirkkovaltuutettu vuodesta 1974. Päivänsalo toimi pohjoismaisten kaupunkilähetysten symposiumin puheenjohtajana vuonna 1972, Suomen diakonia- ja kaupunkilähetysyhteisöjen liiton puheenjohtajana vuodesta 1980 sekä Euroopan kaupunkilähetystyöyhteisöjen työvaliokunnan jäsenenä vuodesta 1980.
Tunnustukset.
Olavi Päivänsalo sai rovastin ja sosiaalineuvoksen arvonimet.
Ahti Tele

Ahti Tele (21. kesäkuuta 1917 Viipuri – 2. toukokuuta 1986 Lappeenranta) oli suomalainen virkamies ja poliitikko. Hän toimi Suomen Kristillisen Liiton puheenjohtajana vuosina 1964–1967. Tele oli puolueen toinen puheenjohtaja.
Varhainen elämä ja koulutus.
Tele opiskeli 11 vuotta Viipurin musiikkiopistossa, josta hän valmistui vuonna 1936. Hän opiskeli viulunsoittoa Boris Sirpon johdolla ja tähtäsi myös kapellimestariksi, mutta luopui muusikonurasta sodan puhjettua. Tele osallistui talvi- ja jatkosotaan jalkaväessä, ratsuväessä, ilmavoimissa ja yhdysupseerina. Hän pääsi sodan aikana ylioppilaaksi vuonna 1943 ja suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1955. 
Ura virkamiehenä ja poliitikkona.
Valmistuttuaan valtiotieteen maisteriksi hän työskenteli pitkään sosiaali- ja terveysministeriön kansainvälisten asiain sihteerinä. Hän osallistui ILO:n ja OECD:n kokouksiin Suomen edustajana. Hän oli myös vuosina 1970–1972 toimineen valtiosääntökomitean jäsen. Tele oli vuoden 1968 presidentinvaaleissa Urho Kekkosen valitsijamiesehdokkaana ainoana Kristillisen Liiton edustajana. Hänestä povattiin puolueensa ehdokasta vuoden 1978 presidentinvaaleihin, mutta hän kieltäytyi ehdokkuudesta.
Yksityiselämä.
Tele harrasti urheilua muun muassa Viipurin Nyrkkeilijöissä ja Helsingin Tovereissa. Hän oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa nyrkkeilyottelujen ruotsin- ja ranskankielisenä kuuluttajana.
Eino Sares

Eino Eero Sares, vuoteen 1930 Böckerman (8. maaliskuuta 1907 Sakkola – 6. tammikuuta 1992 Mynämäki ) oli suomalainen poliitikko ja rovasti. Sares tuli tunnetuksi erityisesti Evankelis-luterilaisen Sisälähetyssäätiön toiminnanjohtajana (1966–1968), Helsingin ja Lapuan tuomiorovastina sekä Suomen Kristillisen Liiton puheenjohtajana.
Varhainen elämä ja koulutus.
Sareksen vanhemmat olivat opettaja Uno Aleksander Böckerman ja Anna Viskari. Sares kirjoitti ylioppilaaksi 1927 Käkisalmen yhteiskoulusta. Sareksen puoliso oli vuodesta 1932 Aili Hellä Johanna Ahtiainen. Heillä oli yhteensä viisi lasta. Sares meni toisen kerran naimisiin vuonna 1972 Aili Hynnän kanssa.
Ura pappina.
Sares vihittiin papiksi vuonna 1932. Hän toimi virkaa tekevänä kirkkoherrana Pälkjärvellä vuosina 1932–1934, kirkkoherran apulaisena Kurkijoella vuosina 1934–35, kappalaisena Ruokolahdella vuosina 1935–1948, Imatran kirkkoherrana vuosina 1950−1954, Lapuan tuomiorovastina vuosina 1954–1961, Helsingin tuomiorovastina vuosina 1961–1965 sekä Evankelisluterilaisen Sisälähetyssäätiön toiminnanjohtajana vuosina 1966–1968.
Sares oli Imatran rovastikunnan lääninrovasti vuosina 1950–1954, Mikkelin tuomiokapitulin asessori 1952–1954, Turun tuomiokapitulin asessori 1955–1956. Sares toimi Suomen kirkon pappiliiton johtokunnassa vuosina 1958–1961 ja Etelä-Pohjanmaan pappien veljespäivien puheenjohtajan 1958–1961. Sares toimi Suomen pyhäkouluyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1960–1964 ja Evankelis-luterilaisen Sisälähetyssäätiön hallituksessa vuosina 1960–1961.
Poliittinen ura.
Sares toimi Suomen Kristillisen Liiton järjestyksessä kolmantena puheenjohtajana vuosina 1967–1970. Sares toimi myös SKL:n äänenkannattaja "Kristityn vastuun" päätoimittajana 1960- ja 1970-luvuilla.
Sares toimi kirkolliskokousedustajana vuosina 1948, 1951, 1953 ja 1958. Sares toimi Suomen Nuorten Kristillisen Liiton päätoimikunnassa vuosina 1958–1969.
Yksityiselämä.
Sotilasarvoltaan Eino Sares oli reservin yliluutnantti. Sares harrasti kalastusta, kirjallisuutta ja hiihtoa.
Nuntii Latini

Nuntii Latini oli Yle Radio 1:n latinankielinen viikkokatsaus. "Nuntii latini" -viikkokatsaus tunnetaan ympäri maailmaa, ja se oli maailman ainoa säännöllisesti toimitettu latinankielinen uutiskatsaus. "Nuntii Latini" kuultiin Ylen radiossa 1. syyskuuta 1989 – 14. kesäkuuta 2019.
Ohjelmaa toimittivat Jyväskylän yliopiston professori Tuomo Pekkanen ja Helsingin yliopiston dosentti Reijo Pitkäranta sekä Virpi Seppälä-Pekkanen. Myös Hannu Taanilalla oli ohjelman kehittämisessä ja uutisten ideoinnissa suuri rooli.
Latinankielisten uutisten toimittajat eivät keksi uusia sanoja, vaan poimivat latinan valmiista sanavarastosta käyttökelpoisia ilmaisuja, joilla voidaan kuvata nykypäivän tapahtumia. Näin voidaan muodostaa tarvittaessa uusia sanontoja ja sanaliittoja. 
Ohjelman lakkauttamisen seurauksena ainakin Vatikaani aloitti kesäkuussa 2019 omat latinankieliset uutislähetykset.
Rastilan metroasema

Rastilan metroasema () on yksi Helsingin metron maanpäällisistä asemista. Se sijaitsee Puotilan ja Vuosaaren asemien välissä Vuosaaren metrosillan itäpuolella. Asema palvelee Rastilan ja Meri-Rastilan asuinalueita Itä-Helsingin Vuosaaressa. Myös Rastilan leirintäalue sijaitsee aseman lähistöllä.
Rastilan asema avattiin 31. elokuuta 1998 Vuosaaren metroradan valmistuttua. Asema sijaitsee kahden ratakilometrin etäisyydellä Puotilan metroasemasta ja 1,2 ratakilometrin päässä Vuosaaren metroasemasta. Laituri on 138 metriä pitkä, ja koko laiturihalli on leveydeltään 19 metriä. Aseman veroton kustannusarvio oli 52,6 miljoonaa markkaa. Aseman lopulliset rakennuskustannukset vuoden 2007 rahassa olivat 12,1 miljoonaa euroa.
Arkkitehtuuri.
Rastilan metroaseman suunnittelivat arkkitehdit Irmeli Grundström ja Juhani Vainio. Arkkitehtonisina aiheina ovat kevyet kaarevat kattomuodot ja läpinäkyvyys, ja pääasialliset rakennusmateriaalit ovat teräs ja lasi. Teräsrakenteiden ja -levyjen värit ovat neutraaleja hopean ja siniharmaan eri sävyjä tai materiaalien omia värejä. Asema on tilava ja laituritasolla ilmeeltään paviljonkimainen. Toisaalta konsultti Seppo Vepsäläinen luonnehtii asemaa teknisiltä ja matkustajille varatuilta tiloiltaan suureksi muihin metron vastaaviin asemiin verrattuna. Hän kuvaa selvityksessään Rastilaa käyttömenoiltaan kalliiksi mutta vähäkäyttöiseksi asemaksi.
Asemakokonaisuus koostuu läntisestä lippuhallirakennuksesta, laiturihallista, itäisestä sisäänkäynnistä ja sähkönsyöttöasemasta, joka sijaitsee raiteen 1 puolella aseman itäpäässä. Rakennuksen viereen on varattu noin 200 polkupyörä- ja 38 autopaikkaa matkustajille. Metroasema sijaitsee kallioleikkauksessa, ja luonnonkallio hallitsee laituritason seinämää raiteen 1 puolella.
Taide.
Aseman kallioseinään laiturin länsipäähän on kiinnitetty Timo Heinon 32 metriä pitkä veistosseinämä "Nonstop".
Heikki Riihijärvi (poliitikko)

Heikki Anssi Riihijärvi (21. helmikuuta 1937 Kuopio – 23. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 1983–1995 ja puolueensa Suomen Maaseudun Puolueen puheenjohtajana vuosina 1989–1991. Riihijärvi edusti kansanedustajana silloista Kuopion vaalipiiriä. 
Heikki Riihijärvi nousi eduskuntaan Kuopion vaalipiiristä vuoden 1983 vaaleissa lähes 17 000 ääntä keränneen SMP:n kunniapuheenjohtajan Veikko Vennamon vanavedessä. Vuonna 1989 hänet valittiin SMP:n uudeksi puheenjohtajaksi edeltäjänsä Pekka Vennamon siirtyessä Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi. Riihijärvi erosi SMP:stä syyskuussa 1993 ja perusti oman "Suomalainen Rintama" -nimisen yhden miehen eduskuntaryhmän. Vuoden 1995 vaaleissa hän lähti keskustan ehdokkaaksi, mutta putosi eduskunnasta.
Riihijärvi oli varsinaiselta ammatiltaan pappi. Hän toimi vuosina 1969–1972 Iisalmen seurakunnan virallisena apulaisena, vuosina 1972–1975 Pyhäjärven seurakunnan kappalaisena ja vuosina 1975–1995 Iisalmen seurakunnan kirkkoherrana. Hän sai vuonna 1987 rovastin arvonimen.
Oranssi (yhdistys)

Oranssi ry on helsinkiläinen nuorisotyötä tekevä kansalaisjärjestö. Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on nuorten kulttuuri- ja kansalaistoiminnan tukeminen sekä nuorisoasuntojen kunnostus ja ylläpito. Oranssi ry aloitti toiminnan 1990 talonvaltausliikkeenä ja nuorten asunnottomien etujärjestönä. Oranssi-ryhmiä syntyi 1990-luvun alussa muihinkin kaupunkeihin, mutta ajan myötä näiden toiminta hiipui.
Toiminta.
Oranssin toimintakeskus on toiminut eri aikoina vallatussa taksinkuljettajien vanhassa huoltoasemassa Mei­lahden ”Putkinotkossa”, entisessä nuorisotalossa Kataja­nokan "Skattalla" ja viimeksi vanhassa päiväkodissa Hertto­niemessä. ”Hertsiga” oli ikärajaton musiikkiklubi ja tila joka tarjosi harjoitus- ja esiintymistiloja usealle teatteriryhmälle ja monille muille toimintaryhmille. Toimintakeskus sijaitsi vanhassa Herttoniemen ostos­keskuksessa, joka purettiin 2008.
Yhdistyksen nykyinen toimintakeskus Valvomo sijaitsee Suvi­lahden entisellä voimala-alueella Helsingin Kalasatamassa. Suvilahden kulttuurikeskuksessa järjestetään ympäri vuoden monenlaista avointa toimintaa, kuten tapahtumia, keikkoja, työpajoja, teatteria ja sirkustreenejä. 
Yhdistyksen omistama Oranssi Asunnot Oy peruskorjaa ja ylläpitää kohtuuhintaisia nuorisoasuntoja nuorille ja nuorille perheille. Yhtiöllä on kolmetoista nuorisoasumiseen tarkoitettua puutaloa Kumpulassa, Arabiassa, Herttoniemessä, Tapanilassa, Pasilassa ja Pakilassa. Taloissa asuu noin satakolmekymmentä asukasta.
Keväällä 2015 Oranssi julkaisi internetsivuillaan pienlehtiarkiston, jossa on luettavissa yli kolmesataa suomalaista vuosina 1977–82 alkanutta pienkustannelehteä. Lehdet on jaettu vuoden 1977 jälkeisiin punklehtiin ja 1960- ja 1970-lukujen underground- ja vaihtoehtolehtiin. Lisäksi sivuille on koottu tekijähaastatteluita. Arkiston on mahdollistanut opetus- ja kulttuuriministeriön kohdeapuraha. Oranssi ry:n yhteistyötahona arkistohankkeessa toimi Suomen Jazz &amp; Pop Arkisto (JAPA).
Tina Mäkelä

Tina Elise Mäkelä (o.s. "Pitkänen", s. 30. kesäkuuta 1955 Lahti) on suomalainen poliitikko. Koulutukseltaan Mäkelä on diakonissa, terveydenhoitaja ja terveystieteiden maisteri. 
Poliittinen toiminta.
Hän toimi kansanedustajana vuosina 1987–1995, jolloin hän edusti Keski-Suomen läänin vaalipiiriä, Suomen Maaseudun Puolueen puoluesihteerinä 1989–1991 ja puheenjohtajana vuosina 1991–1992. Hän työskenteli Jyväskylän kaupunkiseurakunnan palveluksessa vuosina 1981–1995.
Kansanedustajan työnsä ohella Mäkelä toimi vuosina 1985–1994 SMP:n Keski-Suomen piirin puheenjohtajana sekä oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–1994 ja Jyväskylän kaupunginhallituksen varajäsen vuosina 1987–1988.
Mäkelä on ollut kansanedustaja Ilkka Kanervan (kok.) tukiyhdistyksen, Varsinais-Suomen Linjanvetäjät ry:n puheenjohtaja.
Muu toiminta.
PRH:n eli patentti- ja rekisterihallituksen mukaan Kiinteistö Oy Mynämäen Niittylinna, TTM-Kiinteistöt Oy ja CTM Sosiaali- ja terveyspalvelut ovat Mäkelän omistuksessa tai määräysvallassa ja hän on niissä hallituksen puheenjohtaja. 
Mäkelän ja miehensä Hannu Suhosen säätiö-toiminnan ja sote-liiketoiminnan alalta mediassa ollut arvostelua.Vuonna 2013 Aamuset uutisoi, että Patentti- ja rekisterihallitus katsoi Suhosen, Mäkelän ja Aino-Maria Rannan säätiön hallitukseen kuuluneen kolmannen henkilön toimineen lainvastaisesti lainatessaan säätiöiden varoja 1,5 miljoonaa euroa itselleen ja Tina Mäkelän kahdelle yritykselle vuoden 2011 aikana. Uutisen mukaan lainat oli kuitenkin kokonaisuudessaan maksettu takaisin, eikä niistä ollut aiheutunut säätiöille taloudellista vahinkoa.
Yksityiselämä.
Hänen puolisonsa oli SMP:n entinen kansanedustaja Hannu Suhonen. Mäkelällä on aikaisemmasta avioliitostaan kaksi poikaa.
Armas Lahoniitty

Armas Onni Lahoniitty (6. lokakuuta 1944 Punkalaidun – 15. lokakuuta 2018) oli Turun kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan hän oli sosiaalidemokraatti.
Lahoniitty valmistui ylioppilaaksi Tyrvään yhteislyseosta Vammalasta vuonna 1964 ja valtiotieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1975. Hän työskenteli myös Turun Päivälehden toimittajana.
Vuosina 1972–1980 ja 1984–1989 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Lahoniitty toimi Turun kaupunginjohtajana vuosina 1995–2005. Hän jäi virastaan eläkkeelle 31. joulukuuta 2005. Hänen seuraajansa Mikko Pukkinen aloitti kaupunginjohtajan virassa 1. tammikuuta 2006. Lahoniitty oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja sai 703 ääntä