Isolumme

Isolumme tai valkolumme ("Nymphaea alba" tai "Nymphaea alba" subsp. "alba") on lähinnä Euroopassa tavattava kelluslehtinen vesikasvi. Suomessa esiintyvistä lummelajeista se on suurikokoisin. Toisinaan pohjanlummetta pidetään omana lajinaan, mutta muun muassa Pohjoismaissa se luokitellaan nykyään isolumpeen (valkolumpeen) alalajiksi.
Isolumpeen, kuten muidenkin lumpeiden, punakukkaiset muodot ovat Suomessa rauhoitettuja.
Lajikuvaus.
Monivuotisen isolumpeen juurakko on pitkä ja jokseenkin vaakasuora. Veden alla olevat uposlehdet ovat pitkänpyöreitä, sileitä ja lyhytruotisia. Kelluslehtien lehtiruodit ovat pitkiä, paksuja ja liereitä, isoja ilmaonteloita on neljä kappaletta. Verkkosuoninen lehti on päältä kiiltävä ja vihreä, alta väri vaihtelee vihreästä punaviolettiin. Lehtilapa on 10–30 senttimetriä pitkä, pyöreähkö, paksu ja tasainen. Lavan tyviliuskat ovat usein toisistaan loittonevia, tylpähköjä ja pituudeltaan alle puolet muun lavan pituudesta.
Isolumpeen kukat ovat 10–15 cm leveitä ja muodoltaan puolipallomaisia. Kukan verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus kapenee loivasti kukkaperäksi ja on leveydeltään 1/5–1/4 verhiön pituudesta. Verholehdet ovat vedenpinnan myötäisiä ja suikeita. Terälehdet ovat kapeita, pitkiä ja harittavia. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteen palhot ovat pitkiä, sisimmät ponsien levyisiä, tasalevyisiä ja väriltään tavallisesti vaaleankeltaisia. Läpikuultavat siitepölyhiukkaset ovat 30–34 µm pitkiä, pallomaisia ja niiden pinnalla on nystermiä ja lähes aina myös tappeja. Luottisäteitä on tavallisesti 15–20. Suomessa isolumme kukkii kesä–syyskuussa. Lumpeenkukka tuoksuu makealle, hiukan saippuaiselle, ja houkuttaa paljon hyönteisiä. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy ja vetää hedelmän upoksiin kypsymään. Siemenet ovat 4–6 mm pitkiä. Siemenkota kypsyy syksyllä ja hajoaa kelluviksi kappaleiksi, jotka leviävät pitkin vesistöä ja vajoavat lopulta pohjaan itämään. Lumpeen kukka sulkeutuu yöksi ja pilvisen sään takia joskus päiväsaikaankin.
Isolumme on yksi valkolumpeen alalajeista, ja se muistuttaa paljon toista alalajia pohjanlummetta ("N. alba" subsp. "candida"). Alajien välimuodot ovat yleisiä. Iso- ja pohjanlumpeen risteymän nimi on näkinlumme ("Nymphaea" × "borealis").
Myrkyllisyys.
Isolumme on kaikkien lumpeiden tavoin kokonaan myrkyllinen. Lumpeissa aktiivisena aineena toimii nufariini-niminen alkaloidi. Myrkytyksen seurauksena on hengitysvaikeuksia ja kiihotus/levottomuustiloja. Lumpeissa on myös ranunkuliinia, joka on solumyrkky.
Levinneisyys.
Isolummetta tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Etelä-Espanjaa, Islantia, Fennoskandian keski- ja pohjoisosia sekä Pohjois-Venäjää. Lisäksi lajia tavataan paikoitellen Turkissa ja Lähi-idässä. Suomessa isolummetta tavataan paikoin yleisenä Etelä- ja Itä-Suomessa, lähinnä linjan Ahvenanmaa–Pohjois-Karjala itäpuolella.
Elinympäristö.
Isolumme kasvaa pehmeäpohjaisissa, mutaisissa lammissa sekä suojaisissa järven lahdissa ja murtovetisissä merenlahdissa. Suomessa isolumme on pohjanlumpeen tavoin suuresti taantunut. Suurin syy tähän on 1920-luvulla Suomeen turkiseläimeksi istutettu piisami, jonka mieliravintoa lumpeiden juurakot ovat.
Käyttö.
Kuivattua ja jauhettua isolumpeen juurakkoa on kasvin myrkyllisyydestä huolimatta käytetty ainakin Ruotsissa hätäravintona sen tärkkelyspitoisuuden vuoksi. Isolumme on myös rohdoskasvi, sillä sen kukan valkoisista verholehdistä valmistetulla teellä on todettu olevan sedatiivisia eli rauhoittavia vaikutuksia ihmiskehoon.
Muuta.
Isolumme on Ruotsin Södermanlandin maakunnan maakuntakukka.