Tervarit

Tervarit on vuonna 1994 perustettu oululainen jalkapallo- ja futsalseura, jonka edustusjoukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Futsal-Ykkösessä kaudella 2022–2023. Tervareiden kotikenttänä toimii Ouluhalli. 
Tervareilla on ollut merkittävä rooli suomalaisessa futsalissa ja Futsal-liigassa. Seura on ollut mukana futsal-liigassa yhteensä 18 kautta liigan 20-vuotisessa historiasta (poikkeuksena Ykkösessä vietetyt kaudet 2017–2018 ja 2019–2020). Tervarit on yhä futsal-liigan maratontaulukossa viidentenä 451 pisteellään ja yli tuhannella tehdyllä maalillaan. Tervarit ovat voittaneet yhden hopeamitalin (kaudella 2013–2014) sekä kolme pronssimitalia. 
Seuralla on ollut merkittävä rooli myös oululaisessa jalkapallossa. Vuonna 2002 talousvaikeuksiin ajautunut Tervarit olivat mukana perustamassa AC Oulua, joka myös peri Tervareiden paikan Ykkösessä. Tällä hetkellä Tervareiden jalkapallo-toiminta keskittyy vain junioreihin.
Aiemmat kaudet Futsalissa.
Kaudella 2016–2017 Tervarit putosi ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan pääsarjatasolta. Yhden Futsal Ykkösessä vietetyn vuoden jälkeen tehtiin paluu liigaparketeille kaudeksi 2018–2019 mutta palasi myös yhtä nopeasti takaisin divariin kauden päätteeksi.
Seuran historiaa.
Tervarit perustettiin marraskuussa 1994, kun oululainen jalkapallo oli alennustilassa. Seuran perustajajäseniä olivat Jussi Törmä, joka toimii seurassa aktiivisesti edelleen muun muassa futsaljoukkueen managerina ja toisena valmentajana, Tarmo Kouva sekä nykyisin AC Oulussa kakkosvalmentajana toimiva Tapio Haapaniemi. Seura aloitti pelinsä 5. divisioonasta, joka oli tuolloin alin mahdollinen sarjataso Oulun piirissä. Tervarit pelasi historiansa ensimmäisen harjoitusottelunsa 4. helmikuuta 1995 Kemin Junkohallissa. Ottelun vastustaja oli Ruotsin neljännen divisioonan Gammelstad, joka kaatui 3–1 Ouluhallilta mukaan kerätyillä pelaajilla. Ottelussa Tervareita edustivat Mikko Väänänen, Marko Mäenpää, Pasi Partanen, Tarmo Kouva, Jarmo Kälkäjä, Mikko Pietilä, Juha Bergström, Vesa Kiljunen, Sami Kolamo, vaihdossa Kimmo Hurtig. Kuitenkin sarjatason varmistuttua viidenneksi divisioonaksi joukkueesta kaikkosivat lähes kaikki edellä mainitut pelaajat. Tervarit onnistuivat kuitenkin keräämään 22 ottelustaan 66 pistettä voittaen kaikki ottelunsa maalierolla 186–18 kasattuaan sarjatasoon nähden suhteellisen vakuuttavan joukkueen. Nousua pystyttiin juhlimaan jo hyvissä ajoin ennen sarjakauden loppua. Joukkueen ja sarjan maalikuninkaana juhli Sami Kolamo 36 osumallaan, häntä säestivät hienosti Jyri Erkkilä (21 maalia) ja Jukka Huttula (17 maalia).
Neloseen noustuaan Tervarit jatkoi siitä, mihin oli Vitosessa. Se pelasi 18 ottelua voittaen niistä kaikki ja keräten 54 pistettä. Uusina hahmoina seurassa näkyivät pelaajavalmentajat Ari Härkönen sekä Ilkka Matila. Näkyvät ja tunnetut valmentajat toivat seuraan myös kovia pelimiehiä. Muun muassa Kai Savolainen, Pasi Moilanen ja Pekka Männistö osallistuivat seuran nousuhuumaan.
Kolmosdivisioonassa Tervarit koki ensimmäisen sarjapelitappionsa historiansa aikana, kun Tervarit kävi Raahessa häviämässä toisen sarjakierroksen ottelun FC Raahelle numeroin 1–0. Myös toinen tappio tuli saman kauden aikana, kun nousun jo varmistuttua ryhmä kävi häviämässä Pudasjärvellä Kurenpoikien joukkueelle 5–3. Joukkue pelasi kauden aikana myös viisi tasapeliä, mutta voittojakin kertyi muhkeat 14 kappaletta. Joukkue voitti myös Suomen Cupin ”pikkufinaalin”, jossa Kakkosen ja Kolmosen parhaiten Cupissa menestyneet joukkueet kohtaavat. Joukkue koki myös suuria muutoksia. Joukkueessa nähtiin kauden aikana useita uusia pelaajia, kun Jarmo Köykkä, Tuomo Pasanen, Mika Sulkala, Raimo Autti, Juha Bergström, Jukka Kuusisto, Mika Myllylä, Juha Mensonen, Tapio Kesälahti sekä paluumuuttaja Marko Määttä liittyivät kaikki vahvistamaan Tervarien nousujohteista joukkuetta.
Kakkosessa tulikin jo pieni pysähdys, kun kaudella 1998 kolmen peräkkäisen nousun jälkeen päädyttiin kolmanteen sijaan Kuopion Palloseuran noustessa Ykköseen. Joukkueessa pelasi muun muassa pitkän uran liigajalkapalloilijana tehnyt, nyttemmin jo edesmennyt Ari Tegelberg. Tervarit voittivat pelaamistaan 22 ottelusta 12, pelasivat 6 kertaa tasan ja hävisivät ainoastaan 4 ottelua, kun taas nousun saavuttanut KuPS hävisi 5 kertaa.Kaudella 1999 Tervarit saivat riveihinsä Suomen Kakkosen historian nimekkäimpiä pelaajia, sillä muun muassa Saksan MM-lopputurnauksessa kesällä 2006 esiintynyt trinidadtobagolainen Brent Sancho edusti Tervareita kauden mittaan. Joukkueessa esiintyivät myös nykyisin Viikingeissä pelaava Mikko Rahkamaa, pitkän uran pohjois-suomalaisen jalkapallon eteen tehnyt Valeri Reshetnev, nykyisin Sloveniassa pelaavat entinen AC Oulun pelaaja, Dritan Stafsula, Antti Pehkonen sekä AC Oulun liiganousuun siivittänyt Vesa Järvitalo. Tervarit voitti pelaamastaan 22 ottelusta 14 ja hävisi ainoastaan 2 ottelua. Sarjan ainoa tappioton joukkue oli OLS, joka ei pystynyt saavuttamaan nousua 1. divisioonaan karsintojen kautta.
Vuosituhannen vaihteessa Tervarit pelasi joka kesä Britteinsaarten huippujoukkueita vastaan. Oulussa kävivät muun muassa Leeds United, Tottenham Hotspur ja Charlton Athletic. Tervarit nousi lopulta Ykköseen ja pelasi siellä muutaman kauden. Menestys oli kohtalaista sarjan keskivaiheilla. Joukkueen tähtipelaajat olivat Juho Mäkelä ja Otto Fredrikson. Talousvaikeudet katkaisivat kuitenkin Oulun jalkapalloilun uuden nousun, ja seura päätyi konkurssiin. AC Oulu, joka nykyään pelaa Veikkausliigaa, sai Ykkösen sarjapaikan Tervareilta vuonna 2002. Tervarit pystyi kuitenkin jatkamaan Kakkosessa, sillä kakkosjoukkue oli nousut juuri kyseiselle sarjaportaalle. Kauden 2005 päätteeksi Tervarit hävisi kaksiosaisen putoamiskarsinnan Lapuan Virkiälle.
Tervarit voitti Kolmosen pohjoisimman lohkon pelaajavalmentajansa Tuomo Haaralan johdolla kaudella 2012 ja palasi takaisin Vakiokupongeille Kakkosen pohjoislohkossa. Joukkueen riveissä nousuun johtaneelle kaudella pelasi useita ylemmillä sarjatasoilla meritoituneita pelaajia, joista mainittakoon muun muassa Jukka Puurunen, Adrian Rizvani, Teemu Pähtilä, Eetu Uusitalo, Toni Koskinen ja Petteri Palosaari.