tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mike Bäck

Mike Anton Sebastian Bäck (s. 21. kesäkuuta 1999) on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija, muusikko ja tubettaja.
Ura.
Tubettajana.
Bäck loi YouTube-kanavansa 17. maaliskuuta 2016 nimellä ”Miklu YT” ja sai tubettamisensa alkuvaiheilla apua isoveljeltään Roni Bäckiltä. Elokuussa 2016 hän vaihtoi kanavansa nimen "Mikluksi".
Bäck voitti Tubeconissa "Vuoden tähtilupaus" -palkinnon vuonna 2017. Bäck perusti vuonna 2019 myös englanninkielisen kanavan.
Bäck julkaisi 25. tammikuuta 2021 videon, jolla hän kertoi lopettavansa tubettamisen kokonaan. Hänen pääkanavallaan Youtubessa oli tuolloin lähes 300 000 tilaajaa. 21. marraskuuta 2023 Bäck julkaisi videon, jossa kertoo voivansa paremmin ja että alkaisi tubettamaan harrastuksena ja tekevänsä videoita, kun siltä tuntuu.
Televisiossa.
Bäck on kilpaillut kaksi kertaa "Haluatko miljonääriksi?" -ohjelmassa yhdessä veljensä Roni Bäckin kanssa. Hän on myös vieraillut useassa televisio-ohjelmassa, kuten "Possessa" ja "Huomenta Suomessa". Bäck oli osallistujana Kultaisella Venlalla palkitussa "Metsähaaste"-sarjassa vuonna 2018.
Kirjailijana.
Bäck on kirjoittanut kolme kirjaa taiteilijanimellä Miklu: "Paras kirja ikinä", "Kaikkien aikojen kirja" ja "Universumin paras kirja" ja yhden kirjan omalla nimellään: "Maailman mahtavin kirja". Hän kirjoitti ja kuvitti kirjansa itse. Bäck äänestettiin syyskuussa 2021 Lasten ja nuorten säätiön organisoiman "Read Hour" -palkinnon saajaksi.
Muusikkona.
Bäck julkaisi artistinimellä Mike Back esikoissinglensä ”Bad On Purpose” tammikuussa 2021. Hänen toinen singlensä ”Eyeslie” julkaistiin toukokuussa 2021. Huhtikuussa 2022 hän julkaisi singlen ”Other Side”, toukokuussa singlen ”Alchemy” ja joulukuussa singlen ”Holding On”. 2023 marraskuun lopulla hän julkaisi singlen ”Savior”.
Yksityiselämä.
Bäck valmistui ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulun lukiosta vuonna 2018. Hänen vanhempansa ovat ammatiltaan lääkäreitä. Hänen pitkäaikainen kumppaninsa Sara Haapakoski teki myös aiemmin Youtube-sisältöä.
Jonas Dassler

Jonas Dassler (s. 22. maaliskuuta 1996 Remscheid) on saksalainen näyttelijä.
George London

George London (30. toukokuuta 1920 Montreal, Kanada – 24. maaliskuuta 1985 Armonk, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
London syntyi Yhdysvaltojen kansalaisuuden saaneiden venäläisten maahanmuuttajien pojaksi. Vanhemmat olivat asettuneet Kanadan Montrealiin liikesyistä, ja perhe muutti Los Angelesiin pojan ollessa 15-vuotias. Vuonna 1941 kapellimestari, säveltäjä Albert Coates valitsi Londonin esiintyjäksi oopperansa "Gainsborough" kantaesitykseen. Kuusi vuotta myöhemmin London teki Bel Canto Trio -kokoonpanossa laajan kiertueen sopraano Frances Yeendin ja tenori Mario Lanzan kanssa. Kansainvälisen uransa London aloitti vuonna 1949 tulkitsemalla Amonasron roolin Giuseppe Verdin "Aidan" esityksessä Wienissä. Metropolitan-oopperassa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 1951. 
London tuli tunnetuksi nimiroolista Modest Mussorgskin "Boris Godunovissa", jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa maaliskuussa 1953. Hän oli ensimmäinen roolin Metropolitan-oopperassa tulkinnut yhdysvaltalainen, ja vuonna 1960 hänestä tuli ensimmäinen sen Bolšoi-teatterissa tulkinnut ei-venäläinen. Uran suurimpiin menestyksiin kuului myös esiintyminen Wotanin roolissa Richard Wagnerin "Nibelungin sormuksessa" Wieland Wagnerin valvomassa tuotannossa Kölnissä 1964. Vuonna 1956 London esiintyi Mandrykan roolissa Richard Straussin "Arabellan" ensimmäisessä Metropolitan-oopperassa pidetyssä esityksessä. Vuonna 1964 hän tulkitsi nimiroolin Gian Carlo Menottin "Last Savagessa" samassa oopperatalossa. Londonin muihin merkittäviin rooleihin kuuluvat nimiroolit "Don Giovannissa" (Mozart) ja "Lentävässä hollantilaisessa" (Wagner) sekä Scarpian rooli Giacomo Puccinin "Toscassa". Säännöllisen Metropolitan-oopperassa esiintymisen ohella London esiintyi esimerkiksi La Scalassa sekä Glyndebournen ja Bayreuthin festivaaleilla. Hänen levytystensä joukossa ovat "Lentävä hollantilainen" (RCA Victor) ja Georg Soltin johtama "Nibelungin sormuksen" ensimmäinen kokonaislevytys.
Londonin laulu-uran päätti äänihuulten halvaus vuonna 1967. Hän keskittyi sittemmin hallinnon tehtäviin, joita hän hoiti muun muassa Kennedy Centerissä (1968–1971). Vuonna 1977 hän joutui jäämään pysyvälle eläkkeelle vakavan sydäninfarktin jälkeen. Hän tarvitsi jatkuvaa hoitoa, ja marraskuussa 1981 hoitokuluissa auttamiseksi järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti, jonka emännöi Beverly Sills. Esiintyjien joukossa olivat Joan Sutherland, Leonie Rysanek, Nicolai Gedda ja Mstislav Rostropovitš. Londonin kuoltua 64-vuotiaana leskeksi jäi vaimo Nora.
Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt

Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt (1. helmikuuta 1821 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta – 8. maaliskuuta 1880 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri ja valtiopäivämies.
Armfeltin vanhemmat olivat kenraaliluutnantti Gustaf Magnus Armfelt ja Louise Cuthbert-Brooke (1801–1865). Puoliso vuodesta 1848 oli kreivitär Mariana Gustava Armfelt (1823–1921), ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin tytär. Heidän lapsiaan olivat Gustaf Armfelt (1848–1887), kreivi Carl Alexander Armfelt (1850–1925) ja Hedvig Lovisa Armfelt von Knorring (1854–1923), joka nai Anton Leonard von Knorringin. 
Gustaf Vilhelm Arthur Armfelt tuli sotapalvelukseen aliupseerina vuonna 1837 ja ylennettiin alivänrikiksi ja porte-épée-vänrikiksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Mihail Pavlovitšin ulaanirykmenttiin, kornetiksi hänet ylennettiin vuonna 1839 ja luutnantiksi vuonna 1843. Henkivartioväen ulaanirykmentissä palveltuaan Armfelt erosi sotapalveluksesta vuonna 1845, mutta palasi 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan palvelukseen vuonna 1854. Alikapteeni hänestä tuli vuonna 1855, Suomen kenraalikuvernöörin adjutantiksi hänet määrättiin vuonna 1856 ja ylennettiin kapteeniksi samana vuonna. Armfeltista tuli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II:n sivusadjutantantti vuonna 1861, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti. Everstiksi hänet ylennettiin vuonna 1862 ja kenraalimajuriksi vuonna 1870. Armfelt oli sukunsa edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878.
Aremonia agrimonoides

Aremonia agrimonoides on ruusukasvien heimoon ja "Rosoideae"-alaheimoon kuuluvan suvun "Aremonia" ainoa laji. "Aremonia agrimonoides" on hemikryptofyytti.
Ulkonäkö ja koko.
"Aremonia agrimonoides" on kesävihanta, monivuotinen ruohovartinen kasvi, jonka saavuttaa yleensä 5–40, harvemmin jopa 180 senttimetrin korkeuden. Alta hieman punertavan varren yläosassa on pitkiä peitekarvoja ja lukuisia rauhaskarvoja, joten kasvi tuoksuu aromaattiselta. Lehdet kasvavat maassa sijaitsevasta lehtiruusukkeesta, varressa on 1–3 suojuslehtimäistä lehteä. Tavalliset lehdet ovat 10–15 senttimetriä pitkiä; niiden välissä on 2–4 paria soikeita, karkeasti hammaslaitaisia osalehtiä; lisäksi kasvilla on alle 5 millimetriä pitkiä, enimmäkseen kokoreunaisia välilehtiä. Varsilehdet jakautuvat kolmeen osaan. Sulkamaiset lehdet ovat 10–30 senttimetriä pitkiä ja niissä on 5-9, harvemmin jopa 13 suurempaa ja 6–10 pienempää alta vihreää tai harmaanvihreää lehdykkää, joissa on 6–14 karkeaa, terävää hammasparia.
Kasvi kukkii toukokuusta kesäkuuhun. 3–5 kaksineuvoista, säteittäissymmetristä, viisiteräistä kukkaa ovat yhdessä tiheissä terttumaisissa kukinnoissa. Viisi vapaata, keltaista terälehteä ovat soikeita; niiden pituus on 3–4 millimetriä. Kasvilla on kaksi kukkapohjukseen sulkeutunutta sikiäintä. Kukasta kehittyvä hedelmä sisältää yhden, harvemmin kaksi siementä. Kypsät hedelmät ovat sulkeutuneet kovan sisäverhiön sisälle. Kypsät hedelmät ovat vain puoliksi uritettuja, ja niissä on takertuvia piikkejä.
Kromosomiluku on 2n = 42.
Levinneisyys.
"Aremonia agrimonoides"in levinneisyysalue ulottuu Etelä- ja Keski-Euroopasta (mm. Lounais-Saksasta ja Sisiliasta) itään Anatoliaan asti. Lajin päälevinneisyysalue on Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa; laji onkin tyypillisesti itäisen Välimeren alueen kasvilaji. Keski-Euroopassa laji kasvaa harvinaisena Alppien etelärinteillä, mutta paikallisesti sitä voi löytää muualtakin, kuten Baijerin Planeggistä, Reinin varrelta Dangstettenistä sekä Baselin läheltä.
Laji on merkitty Saksassa vuonna 1996 uhanalaisten kasvilajien punaiseen luetteloon luokkaan 3 = vaarantunut.
Elinympäristö.
Keski-Euroopassa laji kasvaa lehtipuuvaltaisten sekametsien valoisissa kohdissa, etenkin poluilla ja metsänreunoissa. "Aremonia" vaatii hieman kostean, vähintään kalkkipitoisen, mielellään runsaskalkkisen savimaan, jossa on voimakas humussekoitus tai paljas multakerros.
Alalajit.
Laji jakautuu seuraaviin alalajeihin (jotka joissain lähteissä luokitellaan myös omiksi lajeikseen):
Toivo W. Salonen

Toivo Wilhelm Salonen (30. huhtikuuta 1876 Nurmijärvi – 1. elokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori.
Salosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Juho Salonen ja Amanda Törnström. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti 1903 Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1916 ja tekniikan tohtoriksi 1917. Salosen väitöskirja oli ensimmäinen koneenrakennusta käsitellyt väitös Suomessa. 
Salonen toimi teollisuusinsinöörinä Suomessa ja ulkomailla 1908–1918. Suomen itsenäistyttyä hän oli kauppa- ja teollisuushallituksen palveluksessa 1918–1921 ja Tampereen teknillisen opiston opettajana 1922–1926. Tämän jälkeen Salonen harjoitti yksityistä insinööritoimintaa.
Toivo Salonen oli naimisissa vuodesta 1908 Lempi Maria Olivia Juntusen kanssa.
Irene Dalis

Irene Dalis (alkujaan "Yvonne Patricia Dalis"; 8. lokakuuta 1925 San José – 14. joulukuuta 2014 Saratoga) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja (mezzosopraano) ja oopperanjohtaja. Hän debytoi Metropolitan-oopperassa vuonna 1957, työskenteli siellä parin vuosikymmenen ajan ja johti tämän jälkeen perustamaansa San Josén oopperaa. Kaikkiaan hän esiintyi Metropolitan-oopperassa yli 270 kertaa.
Dalis opiskeli alun perin pianonsoittoa ja musiikkikasvatusta. Hän sai maisterinarvon Columbian Teachers Collegesta 1940-luvun lopussa. Hän sai lisäksi laulunopetusta Edyth Walkerilta ja pääsi vuonna 1951 Fulbright-stipendin turvin Italiaan jatkamaan alan opiskelua. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki oopperadebyyttinsä Prinsessa Ebolin roolissa Giuseppe Verdin "Don Carloksen" esityksessä Saksan Oldenburgissa. Neljä vuotta tämän jälkeen hän esiintyi samassa roolissa Metropolitan-oopperassa. Dalis esiintyi muiden muassa Birgit Nilssonin, Jussi Björlingin, Robert Merrillin, Leontyne Pricen, Plácido Domingon ja Leonie Rysanekin kanssa. Verdin mezzosopraanoroolien ohella hän tulkitsi rooleja muiden muassa Richard Wagnerin ja Richard Straussin oopperoissa. 
Dalis esiintyi Metropolitan-oopperan ohella sellaisissa paikoissa kuin San Franciscon oopperassa, Covent Gardenissa ja Bayreuthin musiikkijuhlilla. Yksi hänen suurimmista uramenestyksistään oli Kundryn roolin tulkinta Wagnerin "Parsifalin" esityksessä Bayreuthin juhlilla vuonna 1962. 1970-luvun puolessavälissä hän asettui kotiseudulleen Kaliforniaan tekemään opetustyötä. Vuonna 1984 hän perusti San Josén oopperan, joka antoi nuorille esiintyjille mahdollisuuden suurten roolien tulkitsemiseen uran varhaisessa vaiheessa. Dalis jatkoi oopperansa johtamista kesäkuuhun 2014.
Reedley

Reedley on kaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion keskiosassa, Fresnon piirikunnassa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa siellä oli 24 194 asukasta. Rusinanviljelystä ja hedelmätarhoistaan tunnetun Reedleyn asukkaista kolme neljäsosaa oli tuolloin etniseltä taustaltaan latinalaisamerikkalaisia (). 1900-luvun alussa Reedleyyn muutti myös suomalaisia.
Suomalaisyhdyskunta.
Kaupungin pieni suomalaisyhdyskunta sai alkunsa agronomi Axel Wahrenin aloitteesta vuonna 1905. Ryhmä suomalaisia oli lähtenyt ensimmäisen sortokauden venäläistämistoimien takia siirtolaisiksi ja päätyneet aluksi metsätöihin läheiseen Sierra Nevadan vuoristoon. Varoja näin kartutettuaan he ostivat Reedleyn alueelta maapalstoja aluksi vehnänviljelyä harjoittaakseen, mutta ryhtyivät pian rusinarypäleiden ja hedelmien tuottajiksi. Reedleyssä asui 1930-luvulla satoja suomalaisia. 1940-luvun alussa kaupunkiin muutti yhteisön keskeiseksi henkilöksi noussut John Hauli, Kuusjärvellä 1883 syntynyt räätäli Juho Hakkarainen, joka oli lähtenyt Suomesta New Yorkiin jo vuonna 1906 ja asunut sitten pitkään Havaijilla. ”Rusina-Jussiksi” kutsuttu Hauli toimi Reedleyssä rusinanviljelijänä kuolemaansa 1956 asti. Hänen rakentamansa Hauli Huvila on yhä Kalifornian amerikansuomalaisten kokoontumispaikkana.
Jess Thomas

Jess Thomas (1927 Hot Springs, Etelä-Dakota – 11. lokakuuta 1993 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän tuli tunnetuksi etenkin Richard Wagnerin teosten roolien tulkitsijana.
Thomas opiskeli lapsipsykologiaa Stanfordin yliopistossa, kunnes omistautui päätoimiselle oopperauralle 1950-luvulla. Hän debytoi vuonna 1957 San Franciscon oopperassa ja vietti sitten vuosia Euroopassa. Vuonna 1961 hän tulkitsi Bayreuthin musiikkijuhlilla "Parsifalin" nimiroolin. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1962 Waltherina "Nürnbergin mestarilaulajissa". Yksi Thomasin merkkirooleista oli myös Tristan, jona hän esiintyi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa. Isoldena hänen kanssaan esiintyi Birgit Nilsson. Thomasin levytysten joukossa ovat Rudolf Kempen johtama "Lohengrin", Herbert von Karajanin johtama "Siegfried" ja Hans Knappertsbuschin johtama "Parsifal" Bayreuthin juhlilta 1962. Wagnerin ohella muita säveltäjiä, joiden oopperoiden rooleja Thomas tulkitsi, olivat muiden muassa Ludwig van Beethoven ja Pjotr Tšaikovski.
Thomas kuoli 66-vuotiaana sydäninfarktiin. Leskeksi jäi vaimo Violetta.
Mustasaumataistelija

Mustasaumataistelija ("Betta simplex") on guramien (Osphronemidae) heimoon ja paratiisikalojen (Macropodusinae) alaheimoon kuuluva trooppisissa vesissä elävä äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Mustasaumataistelija elää kotoperäisenä Aasiassa Thaimaassa, jossa sitä tavataan pienellä alueella Krabin provinssissa lähellä Khao Thongin kylää. Sen elinalueen arvioidaan olevan alle 100 neliökilometrin kokoinen, ja sitä uhkaavat paikallinen kalastus ravinnoksi ja sen elinympäristön saastuminen. Lajin maksimipituus on kahdeksan senttimetriä. Sen evät ovat värikkään siniset. Vatsaevät ovat lyhyet. Mustasaumataistelijan ravintoa ovat eläinplankton ja hyönteiset. Kalan tieteellinen lajinimi "simplex" tulee latinan kielestä ja merkitsee "yksinkertaista" tai "tavallista".
Kirjopääsirkku

Kirjopääsirkku ("Chondestes grammacus") on sirkkulien (Passerellidae) heimoon kuuluva lintulaji. Se on sukunsa Chondestes ainoa laji. Lajia tavataan eteläisestä Pohjois-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kirjopääsirkku on täysikasvuisena tavallisimmin noin 15-17 senttimetrin pituinen. Siivet ja pyrstö ovat ruskeat. Vatsa on vaalea. Päässä on punaista, mustaa ja ruskeaa. Nuoret kirjopääsirkut näyttävät ulkonäöltään usein erilaisilta kuin täysikasvuiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kirjopääsirkku on yleisimmillään Etelä-Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Pohjois-Meksikossa. Lajista on tehty myös havaintoja Bahamasaarilta, Kuubasta ja Euroopasta. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee kirjopääsirkun elinvoimaiseksi lajiksi. Kirjopääsirkun elinympäristöt ovat aavikot ja pensaikot.
Nico Sturm

Nico Sturm (s. 3. toukokuuta 1995 Augsburg) on saksalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Minnesota Wildissa. Lokakuussa 2020 Sturm teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Maaliskuussa 2022 Wild kauppasi Sturmin Avalancheen vaihdossa Tyson Jostiin. 
Heinäkuussa 2022 Sturm teki vapaana agenttina San Jose Sharksin kanssa kolmen vuoden ja yhteensä 6 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2025 Sharks kauppasi Sturmin ja seitsemännen kierroksen varausvuoron vuoden 2027 varaustilaisuudessa Florida Panthersiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. Hän voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin Panthersissa.
Heinäkuussa 2025 Sturm palasi vapaana pelaajana Wildiin kaksivuotisella ja yhteensä neljän miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Murli Deora

Murli Deora (10. tammikuuta 1937 – 24. marraskuuta 2014) oli intialainen liikemies ja poliitikko, joka toimi maansa yritysministerinä vuonna 2011, öljyministerinä 2006–2011 ja Mumbain pormestarina 1977–1978.
Deoran poliittinen ura alkoi kunnanvaltuutettuna Mumbaissa vuonna 1968. Hän toimi tehtävässä kymmenen vuotta, jonka aikana hänestä tuli Mumbain pormestari 1977–1978. Ura Mumbain paikallispolitiikassa päättyi, kun hän siirtyi Maharashtran osavaltioparlamentin ylähuoneen lainsäätäjäksi vuonna 1982. Lok Sabhaan hän siirtyi vuonna 1985. 1970-luvulla hän sai kongressipuolueelta tehtäväkseen johtaa puolueen toimintaa Maharashtran alueella. Hänen tuli myös ylläpitää puolueen suhteita Mumbain liikemaailman rikkaiden piireihin.
Deora lopetti tehtävänsä kongressipuolueen Maharashtran osaston johtajana vuonna 2003 oltuaan virassa yli 20 vuotta. Vuonna 2006 pääministeri Manmohan Singh teki hänestä öljyministerin vaikka kriitikot paheksuivatkin Deoran läheisiä yhteyksiä vaikutusvaltaisiin liikemaailman sukuihin. Vuonna 2011 julkitulleen raportin mukaan öljyministerinä hän suosi suuria öljy-yhtiöitä. Kun hänen kautensa öljyministerinä päättyi hän oli pisimpään palvellut öljyministeri. Hänet siirrettiin yritysministeriksi, jona hän toimi vuonna 2011. Hänen kolmas kautensa parlamentin ylähuoneessa keskeytyi hänen kuollessaan vuonna 2014.
Sydämen sykevälin vaihtelu

Sydämen sykevälin vaihtelu () voidaan mitata taajuusspektrillä. Jos sydämen lyöntien välinen aika ei vaihtele lainkaan, on sydämestä mitatulla taajuusspektrillä vain yksi taajuus. Jos sydämen lyöntien välinen aika vaihtelee hitaasti, on taajuusspektrissä myös hyvin alhaisia taajuuksia. Jos sykeväli vaihtelee nopeasti, on mukana myös korkeita taajuuksia. Kansainväliset tutkimukset osoittavat, että tämä taajuuksien "kirjo" eli spektri kertoo paljon ihmisen yleisterveydentilasta, mutta tutkimukset ovat vasta alkuvaiheissaan..
Kuusiraitabarbi

Kuusiraitabarbi ("Desmopuntius hexazona") on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva trooppisissa vesissä elävä kalalaji. Sitä tavataan Malakan niemimaalla, Borneossa, Sumatrassa Indonesiassa ja Singaporessa. Kuusiraitabarbin maksimipituus on 5,5 senttimetriä.
Desmopuntius

Desmopuntius on karppien heimon (Cyprinidae) kalasuku. Suku on erotettu aiemmin laajemmasta "Puntius"-suvusta, joka luettiin ennen Barbinae-alaheimoon. Suvun tieteellinen nimi muodostuu kreikan sanasta "desmotes", joka merkitsee vankia ja sanasta "puntius", joka viittaa vankien raidalliseen pukuun. 
"Desmopuntius" on kaakkoisaasialainen kalasuku, johon kuuluu alle 10-senttisiä raidallisia makean veden barbikaloja. Monia pidetään akvaariossa.
Lajit.
Sukuun kuuluu seuraavat 7 lajia:
Aitokiitäjäiset

Aitokiitäjäiset ("Carabus") on kovakuoriaisten (Coleoptera) lahkoon ja maakiitäjäisten (Carabidae) heimoon kuuluva hyönteissuku. Sukuun lasketaan kuuluvaksi yli lajia. Aitokiitäjäiset ovat yleensä noin 10–50 millimetrin mittaisia. Ne saalistavat pieniä etanoita ja toukkia.
Matti Pajulahti

Matti Pajulahti on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt suomalaisissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa "Äpärä" (2016) ja "Äiti" (2019), joista jälkimmäisessä rooli on miespääosa. Pajulahti näyttelee miespääosaa lyhytelokuvassa "Sometimes We Swim", joka palkittiin New Yorkissa Nordic International Film Festival -elokuvafestivaalin kunniamaininnalla marraskuussa 2019.
Gustav Neidlinger

Gustav Neidlinger (21. maaliskuuta 1910 Mainz – 26. joulukuuta 1991 Bad Ems) oli saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Neidlinger suoritti konservatorio-opintonsa Frankfurt am Mainissa ja teki oopperadebyyttinsä Mainzissa vuonna 1929. Hänellä oli kiinnitykset oopperataloissa Mainzissa (1931–1934), Plauenissa (1934–1935) ja Hampurissa (1936–1950). Vuonna 1950 hän liittyi Stuttgartin oopperan säännölliseksi esiintyjäksi. Vuonna 1952 hän teki ensimmäisen esiintymisensä Bayreuthin juhlilla, jossa hänet nähtiin muiden muassa Alberichin, Kurwenalin, Telramundin, Klingsorin ja Hans Sachsin rooleissa. 
Vuonna 1952 Neidlinger sai Kammersänger-arvon kotimaassaan. Vuonna 1953 hän esiintyi La Scalassa, ja vuodesta 1956 alkaen hän esiintyi Wienin valtionoopperassa. Vuonna 1963 hän teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa Telramundin roolissa ja marraskuussa 1972 ensiesiintymisensä Metropolitan-oopperassa Alberichin roolissa. Hän jatkoi julkista uraansa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1977.
Bosumtwi

Bosumtwi on läntisessä Afrikassa Ghanassa sijaitseva järvi ja maan ainoa luonnollinen järvi. Sen keskisyvyys on 45 metriä ja suurin syvyys 81 metriä. Happea sisältävää vettä tavataan vain 15 metrin syvyyteen saakka. Se on syntynyt 1–2 miljoonaa vuotta sitten meteoriitin törmäyksestä. Järvessä tavataan 11:tä kalalajia.
Lifelines

Lifelines on A-han seitsemäs albumi, joka julkaistiin 24. huhtikuuta 2002.
Bernhard Sekles

Bernhard Sekles (20. maaliskuuta 1872 Frankfurt am Main – 8. joulukuuta 1934 Frankfurt am Main) oli saksalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi.
Sekles oli keskeinen vaikuttaja Saksan musiikkielämässä 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä. Hän perusti vuonna 1928 Hochin konservatorion johtajana Frankfurt am Mainissa toimiessaan ensimmäisen akateemisen ohjelman jazzin tutkimuksessa. Hän johti konservatoriota vuosina 1923–1933. Jazzosaston johtoon nimitettiin Mátyás Seiber. Seklesin omien sävellysoppilaiden joukossa oli Paul Hindemith.
Juutalaisen Seklesin omat teokset kiellettiin Natsi-Saksassa aikana, ja ne ovat sittemmin jääneet lähes unohduksiin. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa oopperaa, sinfonista musiikkia, yksinlauluja ja kamarimusiikkia. Toccata Classics on julkaissut hänen kamarimusiikkiaan levytettynä. Seklesin vuonna 1917 Wilhelm Furtwänglerin johdolla kantaesitetty ooppera "Scheherazade" sai aluksi huomattavaa suosiota. Lukuisat oopperatalot ottivat teoksen ohjelmistoihinsa, joista se kuitenkin ehti poistua jo ennen natsihallinnon aikoja.
Slender Man (elokuva)

Slender Man on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Victor Surgen luomaan videopeli/creepypastahahmoon, Slender Maniin. Elokuvan on ohjannut Sylvain White ja pääosia esittävät Joey King, Julia Goldani Telles, Jaz Sinclair, Annalise Basso, Alex Fitzalan, Taylor Richardson ja Javier Botet.
Sinclair sai elokuvasta huonoimman naissivuosan Golden Raspberry -ehdokkuuden.
Somnath Chatterjee

Somnath Chatterjee (25. heinäkuuta 1929 – 13. elokuuta 2018) oli intialainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi Lok Sabhan puhemiehenä vuosina 2004–2009.
Chatterjee syntyi erittäin uskonnolliseen hindulaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli Kalkutan korkeimman oikeuden tuomari Nirmal Chandra Chatterjee, joka vaikutti myös nationalistisessa Hindu Mahasabha -puolueessa. Hänen äitinsä Binapani Devi oli harras hindu, joka opetti lapsilleen hindulaisten pyhiä kirjoituksia.
Chatterjeen isä tutustui kommunistivaikuttaja Jyoti Basuun vuonna 1948 vastustaessaan pääministeri Jawaharlal Nehrun ja kongressipuolueen kommunisteihin kohdistuneita pidätyksiä. Basusta tuli perheen ystävä, joka vaikutti varsinkin Somnathin ajatteluun. Hän työskenteli lakimiehenä 18 vuotta ennen kuin siirtyi politiikkaan. Hän liittyi marxilaiseen kommunistipuolueeseen vuonna 1968.
Ensimmäiset vaalit joihin hän osallistui olivat vuoden 1971 parlamenttivaalit, jotka hän voitti. Tuolloin alkoi ura Intian parlamentin alahuoneessa, jonne hänet valittiin lopulta kymmenesti. Ainoan vaalitappionsa hän koki vuonna 1984, jolloin Mamata Banerjee voitti hänet parlamenttivaaleissa. Chatterjee valittiin vuonna 2004 Lok Sabhan puhemieheksi yksimielisesti. Hänen välinsä puolueeseensa kuitenkin tulehtuivat vuonna 2008, jolloin kommunistit vetivät tukensa pois Manmohan Singhin hallitukselta ja vaativat hänen eroaan puhemiehen virasta. Hän kieltäytyi eroamasta, jonka vuoksi hänet erotettiin puolueesta. Chatterjee jatkoi puhemiehenä kautensa loppuun, jonka jälkeen hän luopui politiikasta.
A-han diskografia

A-ha on norjalainen yhtye, joka oli suosituimmillaan 1980-luvulla. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat monien myyntilistojen ykköspaikalle nousseet ”Take on Me”, ”The Sun Always Shines On TV” sekä James Bond -elokuvan tunnuskappale ”The Living Daylights”. Yhtye koostuu laulaja Morten Harketista, kitaristi Pål Waaktaar-Savoysta ja kosketinsoittaja Magne Furuholmenista. Yhtyeen albumeita on myyty yli 35 miljoonaa kappaletta.
Luettelo Pietarin metron asemista

Tämä on luettelo Pietarin metron asemista.
Doris Matsui

Doris Okada Matsui (s. 25. syyskuuta 1944 Arizona) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja edustajainhuoneen jäsen. Hän edustaa Kalifornian kuudetta vaalipiiriä, jonka alueella sijaitsee Sacramenton kaupunki. Matsui valittiin edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 2005 hänen aviomiehensä Bob Matsuin kuoleman jälkeen.
Doris Matsui sai 80,4 prosenttia vaalipiirinsä äänistä vuoden 2018 edustajainhuoneen vaaleissa. Hän on syntynyt vuonna 1944 Arizonassa toisen maailmansodan aikaisella amerikanjapanilaisten internointileirillä.
Ivan Boldirev

Ivan Boldirev (s. 15. elokuuta 1949 Zrenjanin, Serbia, Jugoslavia) on jugoslavialaissyntyinen kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Boldirev pelasi urallaan 1 052 NHL-ottelua ja teki niissä tehot 361+505 ja istui 507 jäähyminuuttia. Boldirev muistetaan uraltaan erityisesti taitavana mailankäsittelijänä.
Boldirev muutti perheensä mukana Jugoslaviasta Kanadaan ollessaan kaksivuotias. Boldirev aloitti jääkiekon pelaamisen kotikaupunkinsa Sault Ste. Marien joukkueessa. Kaudellé 1967-1968 Boldirev siirtyi pelaamaan OHA-liigaan Oshawa Generalsin riveihin. Boston Bruins varasi hänet 1. kierroksella vuoden 1969 varaustilaisuudessa kaikkiaan 11. pelaajana. Varauksen jälkeen Boldirev pelasi kauden 1969–1970 CHL-farmiliigan Oklahoma City Blazersin joukkueessa. Seuraavalla kaudella Boldirev pääsi pelamaan kaksi ottelua NHL:ssa kauden kuluessa muutoin edelleen Oklahomassa. Kauden 1971–1972 Boldirev aloitti Bostonissa kunnes 11 ottelun jälkeen hänet vaihdettiin California Golden Sealsiin vaihdossa Rich Leduciin ja Chris Oddleifsoniin. Boldirev pelasi Oaklandissa kauden 1973–1974 loppuun. Ennen seuraavan kauden alkua hänet vaihdettiin Chicago Black Hawksiin. Chicagossa Boldirev pelasi viisi kautta ennen kuin maaliskuussa 1979 hänet vaihdettiin Atlanta Flamesiin osana isoa kauppaa, jossa liikkui peräti kahdeksan pelaajaa.
Atlantassa Boldirev pelasi vain 65 ottelua kahden kauden aikana, kunnes hänet vaihdettiin helmikuussa 1980 jälleen länsirannikolle Vancouver Canucksiin. Kaupassa Atlanta luopui Boldirevin lisäksi Darcy Rotasta ja sai vastineeksi myös kaksi pelaajaa. Vancouver puolestaan vaihtoi Boldirevin Detroit Red Wingsiin tammikuussa 1983 vastineeksi Mark Kirtonista. Boldirev pelasi Detroitissa kaksi ja puoli kautta ja päätti uransa keväällä 1985. Detroitissa Boldirev muodosti tulokas Steve Yzermanin kanssa tehokkaan keskushyökkääjäkaksikon, jonka avulla Red Wings pääsi pudotuspeleihin ensi kerran sitten vuoden 1978.
Milena Kovaleva

Milena Kovaleva (s. 1987) on saksalainen karateka. Hän voitti Kyokushinin raskaansarjan EM-pronssia 2018.
Kilpaura.
2011 oli mukana Serbian EM-kisoissa vihreä vöisenä, jossa hänen kilpailu päättyi alkukierrokselle.
2013 helmikuussa Kovaleva saavutti pronssia Belgian Openissa. Maaliskuussa Kovaleva saavutti pronssia Bonn Cupissa, Saksassa voitettuaan Alexandra Kaminskyn.
2014 joulukuussa Kovaleva saavutti Unkarin mestaruuskisoissa hopeaa.
Kovaleva suoritti tammikuussa 2015 1. danin mustan vyön. Sittemmin hän saavutti maaliskuussa 2015 pronssia Lyonin Openissa raskaassarjassa voitettuaan pronssiottelussa Amandine Lorentin. Kovaleva oli mukana vuoden 2015 EM-kisoissa Saksassa, jossa hän sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Hajnalka Silmanille. Syyskuussa Kovaleva saavutti hopeaa Saksan Openissa avoimessasarjassa hävittyään loppuottelussa Aleksandra Matysiakille.
2016 toukokuussa Kovaleva oli mukana Bulgarian EM-kisoissa, jossa hänen tie päättyi toiselle kierrokselle hävittyään Agnieszka Winekille. Heinäkuussa Kovaleva otteli Age of Cage 8 -vapaaottelutapahtumassa Saksassa Aleksandra Matysiakia vastaan. Ottelu käytiin Kyokushinin säännöillä vapaaottelukehässä. Kovaleva hävisi kamppailun tuomariäänin. Marraskuussa hän otteli EM-kisojen avoimessarjassa, jossa Kovaleva sijoittui kahdeksanneksi. Joulukuussa hän oli vielä tuomarin roolissa Belgian Openissa.
2017 Kovaleva ei ollut mukana ottelemassa vaan toimi kulmatuomarina Ranskan EM-kisoissa.
2018 Kovaleva onnistui saavuttamaan EM-pronssia voitettuaan mitaliottelussa Marziyeh Mohamaddin.
Seuraavissa EM-kisoissa 2019 Puolassa, Kovaleva siirtyi ottelemaan keskisarjaan, jossa hän eteni pronssiotteluun saakka. Kovaleva kuitenkin hävisi mitalikamppailun Aleksandra Matysiakille. Kovaleva oli mukana marraskuussa naisten painoluokallisissa MM-kisoissa. Joulukuussa hän oli puolestaan mukana vuoden toisissa EM-kisoissa, jotka käytiin avoimessasarjassa. Kovaleva sijoittui turnauksessa kahdeksanneksi.
Lakitu

Lakitu () on "Mario"-pelisarjassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, jonka loi Shigeru Miyamoto. Lakitu esiintyi ensimmäisen kerran "Super Mario Bros."-pelissä vuonna 1985.
Lakitu on Koopa, joka asuu hymyilevässä pilvessä ja lentää pilven kyydissä joissakin tasoissa. Lakitulla on silmälasit ja vihreä kilpi selässä. Lakitun luoja Shigeru Miyamoto kertoo että Lakitu muistuttaa Mario-hahmoista eniten häntä itseään. Lakitu yrittää useimmiten kukistaa Marion heittämällä yläilmoista Spinies-nimisiä piikikkäitä Koopia. Joskus Lakitu myös heittää kolikoita ja lisäelämiä.
"Super Mario Bros. 3"-pelissä Lakitu esiintyi muutamassa tasossa. "Super Mario Worldissa" (1990) Lakitu esiintyy yhdessä Forest of Illusion-tasossa, jossa hän aluksi yrittää tarjota Mariolle ongella lisäelämää mutta heti kun Mario ottaa elämän, alkaa Lakitu viskellä Spinieitä. Mario voi kukistaa Lakitun ja hypätä sen jälkeen pilven kyytiin. Super Mario Worldin Chocolate Islandin kummitustalossa esiintyy haamu joka muistuttaa paljon Lakitua.
Lakitulla on tärkeä rooli myös "Super Mario Kartissa" (1992), jossa hän toimii erotuomarina. Jos pelaaja vahingossa ajaa itsensä nurmikolle tai veteen, Lakitu onkii pelaajan auton takaisin radalle.
Karl Muck

Karl Muck (22. lokakuuta 1859 Darmstadt – 3. maaliskuuta 1940 Stuttgart) oli saksalainen kapellimestari. Hän tuli tunnetuksi merkittävänä Richard Wagnerin teosten esitysten johtajana.
Muck oli harrastelijamuusikon poika. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon klassisessa filologiassa ja syventyi samanaikaisesti orkesterinjohtoon. Hän teki debyyttinsä vuonna 1880 Leipzigissa Gewandhaus-orkesterin kanssa. Tämän jälkeen hän sai kiinnitykset Zürichissä, Salzburgissa, Brnossa ja Grazissa. Hän keskittyi lähes yksinomaan oopperaan. Vuonna 1886 hänet nimitettiin Prahan Deutsches Landestheaterin pääkapellimestariksi. Johtamiensa "Nibelungin sormuksen" esitysten myötä Muck vakiinnutti asemansa merkittävänä Wagnerin tulkitsijana. Vuodesta 1892 hän toimi pääkapellimestarina Berliinin oopperassa, jossa hänestä tehtiin vuonna 1908 "Generalmusikdirektor". Hänen Bayreuthin juhlilla johtamistaan "Parsifalin" esityksistä tuli kolme vuosikymmentä kestänyt traditio. 
Muck pääsi vuonna 1912 Bostonin sinfoniaorkesterin johtoon. Vuosina 1918–1919 hän vietti neljäntoista kuukauden ajan Yhdysvalloissa internoituna, koska hän oli vihollismaan kansalainen. Palattuaan Saksaan Muck johti vuosina 1922–1933 Hampurin sinfoniaorkesteria.
Käsnäjalat

Käsnäjalat eli "valejalat" ovat nivelettömiä raajoja takaruumiissa joita on joillakin hyönteislajien toukilla kuten perhosilla, sahapistiäisillä ja joillakin niveljalkaisilla. Perhosten toukilla on käsnäjalkoja yleensä 3–6 paria. Sahapistiäisten toukilla niitä on vähintään kuusi paria. Käsnäjalkaisilla ("Onychophora") on nimensä mukaisesti useita kaksikyntisiä pareja käsnäjalkoja. Myös perhosten toukilla on käsnäjaloissaan kynsimäisiä koukkuja helpottamassa tarttumista liikkuessa.
Adolphus Busch

Adolphus Busch (10. heinäkuuta 1839 Hesse – 10. lokakuuta 1913 Langenschwalbach) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen panimoalan yrittäjä, joka perusti yhdessä Eberhard Anheuserin kanssa panimon, josta sittemmin tuli Anheuser-Busch Companies Inc, yksi maailman suurimmista panimoalan yrityksistä.
Buschin isä oli varakas saksalainen viini- ja panimotuotteiden myyjä Ulrich Busch. Adolphus oli nuorin Buschin 21 lapsesta. Hän lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin vuonna 1857 ja asettui St. Louisiin. Perinnön turvin Adolphus Busch perusti oman panimotuotteiden yrityksen, ja vuonna 1865 hän siirtyi panimoyrittäjäksi yhdessä appensa Eberhard Anheuserin kanssa. Buschista tuli yhtiön osakas vuonna 1873. Samana vuonna Busch keksi tavan pastöroida olutta, jotta se kestäisi paremmin lämpötilan vaihteluita. Tämä keksintö mahdollisti Buschin ja Anheuserin oluiden jakelun ympäri Yhdysvaltoja. Vuonna 1879 panimon nimeksi tuli Anheuser-Busch Brewing Association, ja vuonna 1901 se ohitti myynnissä pahimman kilpailijansa Pabstin. Anheuser-Busch myi vuosittain yli miljoona tynnyriä olutta.
Adolphus Busch tunnettiin nokkelana markkinoijana. Yhdessä ravintoloitsija Carl Conradin kanssa Busch kehitti Budweiserin, vaalean ja miedon oluen, jonka oletettiin vetoavan kuluttajiin paremmin kuin tuolloin yleiset tummemmat olutlaadut. Budweiserista tulikin pian maailman myydyin olutmerkki.
Buschin kuollessa yritys siirtyi hänen vanhimman poikansa August Buschin johdettavaksi. Hänen perillisensä omistavat yhä huomattavan osan yrityksestä.
Om Birla

Om Birla (s. 23. marraskuuta 1962) on intialainen poliitikko, joka on vuodesta 2019 alkaen toiminut Lok Sabhan puhemiehenä. Ennen puhemiehen tehtävää hän on toiminut Rajasthanin osavaltion lainsäätäjänä kolme kautta vuosina 2003–2014. Vuodesta 2014 alkaen hän on ollut parlamentaarikko maansa parlamentin alahuoneessa kahden kauden ajan.
Nuoruudessaan hän osallistui opiskelijapolitiikkaan ja toimi oppilaitoksensa Government Senior Secondary Schoolin opiskelijajärjestön puheenjohtajana vuonna 1979. Hän osallistui myös Intian kansanpuolueen nuorisojärjestön toimintaan ja toimi Kotan piirikunnan yksikön puheenjohtajana vuosina 1987–1991. Hän sai kahden vuoden päästä ylennyksen, jonka jälkeen hän toimi nuorisojärjestön puheenjohtajana Rajasthanin osavaltion alueella vuoteen 1997. Tuolloin hänet ylennettiin jälleen ja hän toimi nuorisojärjestön varapuheenjohtajana maanlaajuisesti vuoteen 2003. Birla pidätettiin Uttar Pradeshissa johtuen hänen osallisuudestaan liikehdintään, joka vuonna 1992 tuhosi Baburin moskeijan tarkoituksena rakentaa paikalle Raman temppeli.
Birlan valinta Lok Sabhan puhemieheksi on nähty yllättävänä valintana. Valituksi tullessaan hän toimi parlamentaarikkona vasta toista kauttaan, kun aikaisemmat puhemiehet ovat useimmiten toimineet parlamentissa pidempään. Hän oli myös useimpia aikaisempia puhemiehiä nuorempi. Syksyllä 2019 hän herätti kohua kirjoittamalla Twitterissä bramiineja ylistävän kommentin, jonka kriitikot ovat tulkinneet kastijärjestelmää ylistäväksi. Kommentti aiheutti suuttumusta, jonka seurauksena useat vaativat hänen eroaan. Dalitaktivisti Jignesh Mevani pyysi julkista anteeksipyyntöä. Talvella hän jakeli peittoja kodittomille Delhissä.
Petri Poikolainen

Petri Poikolainen (s. 1975 Pieksämäki) on suomalainen näyttelijä.
Hän on valmistunut Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000 ja työskenteli näyttelijänä kahdeksan vuotta ennen sairastumistaan. Hän on näytellyt muun muassa Seinäjoen kaupunginteatterissa, Eurooppa Neljä -teatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.
Poikolainen sairastaa MS-tautia ja on sokeutunut. Hänen viimeiseksi teatterityökseen jäi Pirkan rooli Helsingin kaupunginteatterissa vuosina 2010–2011 esitetyssä näytelmässä "Eila, Rampe ja palvattu onni". 
Poikolainen näyttelee pääosaa Teemu Nikin elokuvassa "Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia" (2021), joka kertoo MS-tautia sairastavasta miehestä. Tarina ei kerro Poikolaisesta vaan on fiktiivinen. Elokuva palkittiin vuonna 2021 Venetsian elokuvajuhlien Orizzonti Extra -palkinnolla, jonka voittajan valitsi yleisö. 
Poikolainen voitti elokuvasta parhaan miespääosan Jussi-palkinnon vuonna 2022.
Beata Opęchowska

 
Beata Opęchowska (s. 1997) on puolalainen karateka. Hän on saavuttanut Kyokushinin raskaansarjan EM-hopeaa 2019.
Kilpaura.
Opęchowska kilpaili nuorten tasolla pääosin kotimaassaan aina vuoteen 2015 saakka. Hän onnistui voittamaan Mazovian mestaruuden kahdesti 2008 ja 2012, kerran kumitessa ja kerran katassa. Opęchowska saavutti Puolan nuorten mestaruuskisoissa hopeaa 2014 ja vuotta myöhemmin pronssia. Kansainvälisissä turnauksissa hän saavutti parhaimmillaan hopeaa Euroopan Cupissa ja Galizia Cupissa 2014. Hän saavutti myös EM-pronssia 16–17-vuotiaiden tyttöjen raskaassasarjassa.
Aikuisten tasolla.
Opęchowska siirtyi kilpailemaan aikuisten tasolle 2015, jolloin hän saavutti pronssia Itä-Makroalueen mestaruuskisoissa.
2016 Opęchowska saavutti tällä kertaa hopeaa Itä-Makroalueen mestaruuskisoissa. Hän onnistui myös voittamaan pronssia Puolan mestaruuskisoissa ja saavutti Galizia Cupin voiton. Marraskuussa Opęchowska sijoittui seitsemänneksi Puolan Euroopan Openissa.
2017 toukokuussa Opęchowska jäi Ranskan EM-kisojen neljänneksi hävittyään raskaansarjan pronssiottelun Ksenija Zasorinalle.
Toukokuussa 2019 Opęchowska saavutti EM-hopeaa kotikisoissaan Puolassa hävittyään loppuottelussa maanaiselleen Maria Jaskolle. Kesäkuussa hän voitti pronssia All American Openin raskaassarjassa. Hän sijoittui joulukuussa neljänneksi Euroopan Openissa, joka käytiin avoimessasarjassa. Hän hävisi pronssiottelun maanaiselleen Aleksandra Matysiakille.
Kesäkuussa 2022 Opęchowska eteni EM-kilpailuissa pronssiotteluun saakka. Hän voitti avauskierroksella muun muassa Csenge Szerenyn. Pronssiottelussa Opęchowska hävisi Maryna Skamarokhovalle.
Jekaterina Štšerbakova

Jekaterina Štšerbakova (, s. 22. syyskuuta 1997 Pietari) on venäläinen karateka. Hän on kaksinkertainen Kyokushinin Euroopan-mestari.
Kilpaura.
Štšerbakova saavutti 2014 nuorten tasolla EM-pronssia 16–17-vuotiaiden tyttöjen keskisarjassa.
Štšerbakova sijoittui huhtikuussa 2017 Tokion MM-kisojen neljänneksi hävittyään raskaansarjan pronssiottelussa Maria Jaskolle. Lokakuussa Štšerbakova voitti raskaansarjan pronssia Venäjän mestaruuskisoissa.
Štšerbakova palkittiin maaliskuussa 2019 parhaasta taisteluhengestä Venäjän Cupissa. Hän sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään raskaansarjan pronssiottelun. Lokakuussa Štšerbakova saavutti hopeaa All-Russian turnauksessa hävittyään loppuottelussa Jelizaveta Krivošlykovalle. Joulukuussa Štšerbakova kohtasi toistamiseen Krivošlykovan loppuottelussa. Tällä kertaa hän voitti Krivošlykovan ja saavutti avoimensarjan Euroopan-mestaruuden Valko-Venäjällä.
Štšerbakova saavutti maaliskuussa 2021 ensimmäisen Venäjän mestaruutensa naisten raskaassasarjassa voitettuaan loppuottelussa Julia Markovan. Huhtikuussa hän oli mukana Valko-Venäjän Openissa, jossa Štšerbakova eteni loppuotteluun saakka. Hän jäi hopealla hävittyään Elizaveta Zabelinalle. Marraskuussa Štšerbakova puolestaan onnistui voittamaan ensimmäisen raskaansarjan Euroopan mestaruuden Puolassa. Hän voitti avauskierroksellaan Katarzyna Gajdan, jonka myötä Štšerbakova eteni loppuotteluun. Hän saavutti mestaruuden voitettuaan Karolina Barylakin.
Maaliskuussa 2022 Štšerbakova saavutti pronssia Venäjän Cupissa. Toukokuussa hän saavutti All-Russian turnauksessa hopeaa hävittyään loppuottelussa Valeria Kolesnikovalle. Joulukuussa pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Štšerbakova sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Jekaterina Karpovalle.
Marraskuussa 2023 hän oli mukana MM-kilpailuissa. Štšerbakova eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa hän hävisi Otono Yamazakille.
Jelizaveta Krivošlykova

Jelizaveta Krivošlykova (, s. 2001) on venäläinen karateka. Hän saavutti Kyokushinin EM-hopeaa 2019.
Kilpaura.
Krivošlykova saavutti huhtikuussa 2015 nuorten tasolla Venäjän mestaruuden 14–15-vuotiaiden sarjassa. Hän voitti alle 55-kiloisten sarjan loppuottelussa Polina Basharovan tuomariäänin.
EM-hopeaa (2019).
Maaliskuussa 2019 Krivošlykova saavutti hopeaa Venäjän Cupin keskisarjassa hävittyään loppuottelussa Julija Grigorjevalle. Lokakuussa Krivošlykova saavutti All-Russian turnausmestaruuden voitettuaan loppuottelussa Jekaterina Štšerbakovan. Joulukuussa hän sitä vastoin saavutti avoimensarjan EM-hopeaa Valko-Venäjällä hävittyään tällä loppuottelussa maanaiselleen Štšerbakovalle. Hän muun muassa pudotti turnauksen ensimmäisellä kierroksella raskaansarjan Euroopan-mestarin Maria Jaskon.
Fredrik Alopaeus

Fredrik Alopaeus (1810 – 20. huhtikuuta 1862 Odessa) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, todellinen valtioneuvos ja puolalainen kreivi.
Fredrik Alopaeuksen vanhemmat olivat diplomaatti, kreivi Frans David Alopaeus ja Jeanette Caroline Charlotte von Wenckstern ja hänen puolisonsa oli vapaaherratar Alexandra Petrovna Freedericksz. Alopaeus tuli oppilaaksi keisarilliseen lyseoon 1829 ja astui samalla palvelukseen henkivartioväen husaarirykmenttiin. Luutnantiksi hänet ylennettiin 1833, kreivin arvon hän sai Puolassa 1841. Hänestä tuli aliratsumestari 1842 ja ratsumestari 1845. Vuosikymmenen lopulla hän oli herttua Maximilian Leuchtenbergin adjutantti, everstiksi hänet ylennettiin 1850. Hänet korotettiin sitten keisarin sivusadjutantiksi. Alopaeuksesta tuli hovitallimestariksi 1852 ja 1853 husaarirykmentin komentaja Puolaan. Krimin sodassa Alopaeus oli kenraalimajurina armeijan ylipäällikön esikunnassa ja määrättiin Odessassa olevien joukkojen komentajaksi 1856. Hän kuitenkin erosi sotapalveluksesta todellisena valtioneuvoksena jo samana vuonna, mutta toimi vielä Odessan kaupunginjohtajana vuoden 1857 lopulle saakka.
Jakob Alopaeus

Jakob Alopaeus (1812 Viipuri – 12. huhtikuuta 1882 Pietari) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen tykistönkenraali.
Jakob Alopaeuksen vanhemmat olivat Viipurin kuvernementinkanslian registraattori, kollegineuvos Nikolaus Samuel Alopaeus ja Anna Nordgren. Jakob Alopaeus nimitettiin 3. venäläisen kenttätykistöprikaatin komentajaksi 1847, ylennettiin kenraalimajuriksi joulukuussa 1851 ja sitten kenraaliluutnantiksi. Viaporin komendanttina toiminut Alopaeus erosi armeijan palveluksesta tykistönkenraalina tammikuussa 1878.
Analogue

Analogue on A-han kahdeksas albumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2005.
Yoshinogawa

Yoshinogawa () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Tokushiman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Yoshinojoen etelärannalla. Etelässä sen alue kohoaa Shikokuvuorille, joista huomattavin on Kōtsu. Yoshinogawassa on 40 792 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 144,14 neliökilometriä.
Yoshinogawa on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Oen piirikunnan Kamojiman, Kawashiman ja Yamakawan maaseutukaupungit sekä Misaton kyläkunta. Seudun perinteisiä elinkeinoja olivat muun muassa indigovärin valmistus ja myöhemmin Meiji-kauden loppupuolelta lähtien silkinviljely, 1960-luvulle saakka kuparin kaivu ja Kawatan alueella japaninpaperin valmistus. Nykyisin harjoitetaan maataloutta, joka tuottaa riisiä, vihanneksia ja hedelmiä. Kaupungin itäosat ovat kehittyneet Tokushiman nukkumalähiönä.
Yoshinogawassa sijaitsee yksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeli, Fujii-dera (temppeli nro. 11). Toinen merkillepantava temppeli on Kōtsuvuoren huipulle rakennettu Kōtsu-ji. Kawatajoen yläjuoksu Misaton alueella tunnetaan viiden eri kiiltomatolajin esiintymispaikkana. Yoshinogawaa palvelee Yoshinojoen vartta seuraileva JR Shikokun Tokushima-linja.
Hicham Boudaoui

Hicham Boudaoui (s. 23. syyskuuta 1999 Béchar) on algerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Nicea.
Boudaoui edusti kevätkaudella 2018 ja kaudella 2018–2019 kotimaansa pääsarjassa Paradou AC:ta ja pelasi 37 liigaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Syyskuussa 2019 hän siirtyi ranskalaisseura Niceen. Ranskan Ligue 1:ssä hän on jouluun 2019 mennessä pelannut viisi ottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa. Ensimmäisen liigamaalinsa Nicen joukkueessa hän teki 21. joulukuuta Toulousea vastaan.
Boudaoui pelasi Algerian A-maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa joulukuussa 2018 Qataria vastaan. Hän kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen; lopputurnauksessa hän pelasi kokonaan joukkueensa viimeisen alkulohko-ottelun Tansaniaa vastaan ja tuli vaihtopelaajana kentälle neljännesvälierässä Guineaa vastaan. Jouluun 2019 mennessä hän on pelannut kuusi maaottelua.
Cheick Mouctary Diarra

Cheick Mouctary Diarra (8. kesäkuuta 1939 Ségou – 1. huhtikuuta 2019 Bamako) oli malilainen journalisti, poliitikko ja diplomaatti.
Diarra kävi keskikoulun Bamakossa ja Conakryssa . Hän opiskeli journalismia Dakarin yliopistossa vuosina 1965–1968 ja suoritti tutkintonsa loppuun Strasbourgin yliopistossa vuosina 1968–1969. Diarra työskenteli sanomalehti "L’Essorin" päätoimittajana vuosina 1970–1977 ja toimi samaan aikaan myös Malin tiedotustoimiston Animin varajohtajana. Hän työskenteli Malin lehdistö- ja tiedotustoimisto Amapin ensimmäisenä johtajana vuosina 1977–1990 ja tiedotusministeriön neuvonantajana vuosina 1990–1991. Diarra johti myös Malin toimittajaliittoa ja toimi Afrikan toimittajaliiton pääsihteerinä.
Diarra oli presidentti Moussa Traorén aikana maan alla toimineen marxilaisen Malin työn puolueen PMT:n aktivisti. Hän toimitti puolueen lehteä ja työskenteli vuodesta 1989 lähtien ensimmäisessä riippumattomassa sanomalehdessä "Les Échosissa". PMT pyrki tuhoamaan Traorén järjestelmän sisältä päin, ja tässä tarkoituksessa Diarra toimi myös hallitsevan Malin kansan demokraattisen liiton perustavan kokouksen pääesittelijänä vuonna 1979.
Diarra oli mukana perustamassa demokratialiike Ademaa lokakuussa 1990 ja sen pohjalta syntynyttä Adema-PASJ -puoluetta toukokuussa 1991. Hän osallistui Alpha Oumar Konarén vaalikampanjaan vuonna 1992 ja työskenteli sen jälkeen presidentin tiedottajana. Vuodesta 1995 aina eläkkeelle jäämiseen saakka vuonna 1997 Diarra toimi Malin Dakarin suurlähettiläänä. Vuonna 2013 hän työskenteli YK:n Malin-erityislähettilään neuvonantajana ja vuosina 2014–2018 Malin suurlähettiläänä Pariisissa.
Roman Griffin Davis

Roman Griffin Davis (s. 5. maaliskuuta 2007 Lontoo, Englanti, Britannia) on brittiläinen lapsinäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Jojo Betzlerin roolissa vuoden 2019 elokuvassa "Jojo Rabbit".
Ura.
Roman Griffin Davis alkoi hakea rooleja yhdeksänvuotiaana. Päärooli 11-vuotiaana elokuvassa "Jojo Rabbit" oli hänen ensimmäinen ammattimainen työnsä näyttelijänä. Griffin Davis on kertonut alun perin hakeneensa roolia elokuvasta "Le Mans 66 – täydellä teholla", mutta äitinsä tuttujen ehdotuksesta hän kiinnostui myös elokuvasta "Jojo Rabbit". Pääroolista hän oli parhaan miespääosan Gloden Globe -ehdokkaana musikaali- tai komediaelokuvassa.
Yksityiselämä.
Griffin Davisin perheeseen kuuluvat elokuvaajana työskentelevä isä Ben Davis, kirjoittaja-ohjaajana toimiva äiti Camille Griffin sekä kaksosveljet Gilby Griffin Davis ja Hardy Griffin Davis. Roman Griffin Davis on kertonut ryhtyneensä kasvissyöjäksi nähtyään elokuvan "Okja". Griffin Davis on läheinen ystävä "Jojo Rabbit" -elokuvassa näytelleen Archie Yatesin kanssa. Vapaa-aikanaan Griffin Davis harrastaa "Fortniten" pelaamista.