tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Danilo Türk

Danilo Türk (s. 19. helmikuuta 1952, Maribor) on slovenialainen kansainvälisen oikeuden professori ja diplomaatti, joka valittiin maan presidentiksi marraskuun 2007 vaaleissa.
Türk aloitti uransa 1978 Ljubljanan yliopistossa opettamalla kansainvälistä oikeutta. Hän oli laitoksen johdossa 1983–1992. Hän on ollut tutkijana Oslossa Ihmisoikeusinstituutissa ja luennoinut Firenzessä, Université Panthéon-Assas, Paris II:ssa, Grazin yliopistossa sekä Yhdysvalloissa Buffalossa, Columbiassa, Iowassa ja Harvardissa.
Türk valittiin vuonna 1981 YK:n kehitysoikeuksien työryhmän varapuheenjohtajaksi. Hän oli Slovenian YK-suurlähettiläs 1992–2000 ja Kofi Annanin varapääsihteeri vuoteen 2005. Häntä pidettiin myös ehdokkaana Annanin seuraajaksi YK:n pääsihteerinä.
Slovenian politiikassa Türk on kokematon. Häntä pyysivät ehdokkaakseen useat puolueet, mutta hän suostui sosiaalidemokraattien ehdotukseen. Sosiaalidemokraattien lisäksi häntä tukivat Zares ja eläkeläisten puolue DeSUS sekä parlamentin ulkopuolelta kristillissosialistit ja demokraatit.
Türk sai ensimmäiselle kierroksella 24,5 prosenttia äänistä ja voitti toisen vasemmiston ehdokkaan vain muutamalla sadalla äänellä. Häntä vastassa oli vaalin ennakkosuosikki Lojze Peterle. Toisella kierroksella Türk sai lähes 70 prosenttia äänistä.
Koorumi

Koorumi () on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa pappeuden haltijoiden muodostama yksikkö. Koorumi kokoaa kunkin pappeuden haltijat yksiköksi, joka toteuttaa pappeuden kutsumustaan ja valtuutustaan yhteisvastuullisesti. Koorumissa organisoidaan kunkin pappeuden asteen tai toimintamuodon toimintaa sekä opiskellaan kulloiseenkin pappeuden asteeseen liittyviä perusperiaatteita. Koorumi on siis sekä hengellinen että toiminnallinen yksikkö.
Koorumien toiminta on alueellista, ja ne tähtäävät oman alueensa kehittämiseen. Koorumeita johtaa kunkin koorumin johtokunta, jotka koostuvat johtajasta, sekä tämän ensimmäisestä ja toisesta neuvonantajasta. Useissa koorumeissa on myös sihteeri johtokunnan apuna.
Kaikki MAP kirkon johtoelimet käyttävät tätä samaa johtamisen kolmiyhteistä kaavaa kaikilla tasoillaan (Vaarna: "mormonismi").
Anatoli Tymoštšuk

Anatoli Oleksandrovytš Tymoštšuk (, s. 30. maaliskuuta 1979 Lutsk, Neuvostoliitto) on ukrainalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Tymoštšuk aloitti ammattilaisuransa Volyn Lutskin riveissä vuonna 1995 ja siirtyi sieltä kaksi vuotta myöhemmin Šah’tar Donetskiin. Hän saavutti Šah’tarin riveissä kolme liigamestaruutta ja kolme cup-mestaruutta. Venäjälle ja Zenitiin Tymoštšuk siirtyi vuonna 2007. Hän saavutti seurassa heti ensimmäisellä kaudellaan liigamestaruuden. Vuosina 2009-2013 hän pelasi FC Bayern Münchenissä.
Heinäkuussa 2013 hän siirtyi Zenitin. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi Kazakstanin FK Kairat Almatyyn jossa myös lopetti pelaajauransa yhden kauden jälkeen.
Ukrainan maajoukkueessa Tymoštšuk debytoi vuonna 2000. Hän kuului Ukrainan joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Ukrainan jalkapalloliitto langetti Tymoštšukille elinikäisen kilpailu- ja toimitsijakiellon maaliskuussa 2022 johtuen Tymoštšukin toiminnasta Venäjällä Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Tymoštšuk ei ollut tuominnut hyökkäystä, minkä lisäksi hän oli pysynyt FK Zenit Pietarin apulaisvalmentajana. Myös hänen Ukrainassa aiemmin saavuttamansa tittelit ja palkinnot mitätöitiin.
Saavutukset.
Ukrainan jalkapalloliitto mitätöi seuraavat Tymoštšukin aiemmin hallussaan pitämät saavutukset osana maaliskuussa 2022 langettamaansa elinikäistä kilpailu- ja toimitsijakieltoa:
Sabre (varausjärjestelmä)

Sabre () on maailman ensimmäinen tietokoneavusteinen lentolippujen paikanvarausjärjestelmä ja yleensä maailman ensimmäinen reaaliaikainen kaupallinen tietojärjestelmä. Se otettiin käyttöön American Airlinesilla IBM:n toteuttamana vuonna 1960.
Historia.
Vuonna 1953 American Airlines -yhtiön pääjohtaja C. R. Smith ja IBM:n myyntiedustaja R. Blair Smith tapasivat sattumalta lennolla Los Angelesista New Yorkiin. Syntynyt keskustelu johti ajatukseen reaaliaikaisesta ja tietokoneavusteisesta lentojen paikanvarausjärjestelmästä. Kuuden vuoden kehitystyön jälkeen järjestelmä otettiin käyttöön, korvaten American Airlinesin manuaalisen paikanvarausjärjestelmän. Se oli myös yleisesti ottaen ensimmäinen reaaliaikainen kaupallinen tietojärjestelmä. Vuonna 1964 järjestelmän asennustyöt toimijaverkostossa oli saatu päätökseen ja se oli edelleen maailman suurin yksityinen reaaliaikainen tietojärjestelmä, häviten koossa ainoastaan Yhdysvaltojen valtion järjestelmille. American Airlines laski saavuttaneensa järjestelmän avulla 30 % säästöt yksinomaan henkilöstökuluissa. Järjestelmän kehittäminen oli maksanut noin 150 miljoonaa dollaria
Ensimmäinen matkatoimisto Yhdysvalloissa otti Sabre-terminaalin käyttöön 1976, jolloin järjestelmän piirissä oli noin miljoona eri hintatietoa. 1983 järjestelmä levisi kanadalaisiin ja 1986 brittiläisiin matkatoimistoihin, laajentuen sen jälkeen nopeasti eri maihin. 1985 järjestelmä laajeni kattamaan myös hotelli- ja autonvuokrausvarauksia. 1980-luvun lopulla järjestelmän kehittämisestä vastaava yhtiö Sabre Airline Solutions alkoi tarjota ohjelmistokehityspalveluja myös muille lentoyhtiöille ja järjestelmän piirissä oli 36 miljoonaa hintatietoa, joiden pohjalta se kykeni tarjoamaan noin miljardi erilaista reitti- ja hintavaihtoehtoa. Järjestelmän toiminnallisuutta on kehitetty aktiivisesti 1980-luvulta lähtien edelleen ja lukuisten yritysostojen jälkeen Sabre-järjestelmään (tai järjestelmiin) liittyvä liiketoiminta oli kesällä 2007 Silver Lake ja TPG -yhtiöiden omistuksessa.
Vuonna 1999 järjestelmän piirissä oli noin 30 000 matkatoimistoa ja kolme miljoonaa rekisteröitynyttä on-line -käyttäjää. Järjestelmän kautta saattoi varata paikkoja 400 lentoyhtiön lennoille, minkä lisäksi yhteistyökumppaneina oli 50 autonvuokraamoa, 35 000 hotellia, rautatieyhtiöitä, matkajärjestäjiä, ja lautta- ja risteily-yhtiöitä. Sabre on kokenut eri lentoyhtiöallianssien perustamien myöhempien varausjärjestelmien taholta myös kilpailua ja vuonna 2000 Amadeus-niminen varausjärjestelmä ohitti Sabren myytyjen varauksien määrässä.
Markkinatilanne.
Vuonna 2006 Sabren tärkeimmät kilpailijat olivat Amadeus- ja Galileo/Travelport-järjestelmät, joista Amadeus oli suurin. Sabren kautta tehtiin noin 357 miljoonaa varausta.
Edvard Ainasoja

Edvard Ainasoja (9. elokuuta 1891 Nivala – 20. elokuuta 1969 Nivala) oli puuseppä, jääkärivääpeli ja maanviljelijä.
Elämäkerta.
Ainasojan vanhemmat olivat maanviljelijä Abner Ainasoja ja Johanna Viitala ja hänen puolisonsa oli Katriina Salanne (7. maaliskuuta 1894 Nivala – 1. joulukuuta 1963 Nivala). Ainasoja ja hänen vaimonsa on haudattu Nivalaan. 
Jääkäriaika.
Ainasoja ilmoittautui vapaaehtoisena jääkäripataljoona 27:ään ja saapui Lockstedtin leirille Saksaan Pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hilfsgruppenführeriksi hänet ylennettiin 31. toukokuuta 1917. Ainasoja osallistui jääkäripataljoona 27:n mukana taisteluihin Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Varavääpeliksi hänet ylennettiin Saksassa 11. helmikuuta 1918 juuri ennen kotimaahan lähtöä.
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen vapaussota.
Ainasoja palasi Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkäreiden pääjoukon mukana. Suomen sisällissodassa hän palveli joukkueenjohtajana 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniassa, joka otti osaa taisteluihin Tampereen seudulla. Hän haavoittui vaikeasti polveen ja olkapäähän Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918. Häntä hoidettiin Vaasan ja Nivalan sairaaloissa. Toivuttuaan haavoistaan Ainasoja palveli joukkueenjohtajana 2. ja 5. Jääkärirykmentin Täydennyspataljoonan 1. komppaniassa, mistä hänet siirrettiin 18. kesäkuuta 1918 jääkärirykmentin 3. komppaniaan ja edelleen 18. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan ja pataljoonan jakauduttua kahtia Pioneeripataljoona 1:een, jossa toimi 4. komppanian kouluttajana. Osallistui Karjalankannaksella pioneeritehtäviin 15. toukokuuta 1919 – 30. syyskuuta 1919 joutuen mukaan rajakahakoihin venäläisten kanssa. Puolustusvoimista hän erosi heikentyneen terveydentilansa johdosta, joka oli peruja häneen haavoittumisestaan 2. lokakuuta 1920. Hänet ylennettiin vääpeliksi 7. toukokuuta 1918.
Ada Pääkkönen

Ada Irene Pääkkönen-Koponen (8. toukokuuta 1905 Vesanto – 14. maaliskuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli pitkään Joensuun kaupunginteatterissa, muun muassa Jouko Turkan ollessa teatterinjohtajana.
Pääkköselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1967.
Arianna Follis

Arianna Follis (s. 11. marraskuuta 1977) on italialainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1995–2011.
Follisin ensimmäiset aikuisten arvokisat olivat MM-kisat 2001 Lahdessa, joissa hän sijoittui sprintissä kolmanneksitoista. Follis voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa MM-kisoissa 2005, jolloin hän sijoittui Italian joukkueen mukana 4 x 5 kilometrin viestissä pronssille. Seuraavana vuonna Torinon olympialaisissa hän voitti jälleen viestipronssia, oli sprintissä seitsemäs ja 30 km:n vapaalla kahdestoista. MM-kisoissa 2007 Follis saavutti 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa pronssia. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultaa vapaalla hiihtotavalla käydyssä sprinttikilpailussa ja oli perinteisellä käydyssä parisprintissä Marianna Longan kanssa pronssilla. Lisäksi hän oli yhdistelmäkilpailussa seitsemäs ja 30 km:llä kahdeksas. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 11. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Follis oli vapaan hiihtotavan sprintissä hopealla.
Follis voitti kolme maailmancupin vapaan hiihtotavan sprinttikilpailua: Borlängessä 7. maaliskuuta 2006, Rybinskissä 21. tammikuuta 2007 ja Düsseldorfissa 4. joulukuuta 2010. Lisäksi hän voitti Tour de Skin sprinttikilpailut Prahassa joulukuussa 2007 ja 2008 sekä Nové Městossa tammikuussa 2009. Tour de Skillä 2009–2010 hän voitti 16 kilometrin takaa-ajokilpailun Toblachissa. Tour de Skin lopputuloksissa hän sijoittui kausilla 2007–2008 ja 2009–2010 kolmanneksi. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi ja sprintticupissa toiseksi. Seuraavalla kaudella hän oli kokonaiscupissa viides. Kaudella 2010–2011 hän sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja sprintticupissa toiseksi.
Follis lopetti kilpailu-uransa kauden 2010–2011 jälkeen.
Tuulikki Pohjola

Irma Tuulikki Pohjola-Hansén (11. heinäkuuta 1920 Helsinki – 21. syyskuuta 2005 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Tampereen Teatteriin vuodesta 1949, ja hän näytteli myös muun muassa Pyynikin kesäteatterissa. Alkuaikojen lyyristen tyttöroolien jälkeen hän esitti taitavasti niin komedia- kuin luonnerooleja. Hän esiintyi myös lausujana.
Tuulikki Pohjolan taiteilijanura alkoi vuonna 1940 lausuntaesityksistä. Vuodet 1945–1948 hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa, minkä jälkeen hän vieraili vuoden Kotkassa ja aloitti sitten pitkän rupeamansa Tampereen Teatterissa 1949. Pohjola opetti lausuntaa ja puheilmaisua ja esiintyi myös radiossa ja televisiossa.
Pohjolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1967 ja valtion ylimääräinen taiteilijaeläke toukokuusta 1987 alkaen.
Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin

Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin voi tarkoittaa seuraavia:
Romaanista on tehty neljä elokuvasovitusta:
Nikolai Semjonov

Nikolai Nikolajevitš Semjonov (kirjallisuudessa myös nimillä Semenov, Semionov tai Semenoff) (15. huhtikuuta 1896 Saratov – 25. syyskuuta 1986 Moskova) oli neuvostoliittolainen fyysikko ja kemisti. Hänet palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1956 palamisen reaktion mekanismin selvittämisestä. Vuoden 1956 palkinto oli jaettu Semjonovin ja Cyril Norman Hinshelwoodin kesken.
Akateeminen ura.
Semjonov aloitti opintonsa Pietarin yliopistossa v. 1913 ja oli sittemmin luennoitsijana Tomskin valtionyliopistossa. Tomsksta Semjonov palasi takaisin Pietariin, jossa oli fyysikko Abram Ioffen oppilaana ja valmistui yliopistosta v. 1917. Seuraavana vuonna Semjonov muutti Samaraan ja osallistui Venäjän sisällissotaan amiraali Koltšak'n valkoisessa armeijassa. Semjonov palasi Pietariin v. 1920, jolloin hän otti johtaakseen ns. elektroni-ilmiö-laboratoriota. Seuraavana vuonna Semjonov nimitettiin Ioffe-instituutin varajohtajaksi ja v, 1928 professoriksi. Vuonna 1944 hänestä tuli Moskovassa olevan Venäjän tiedeakatemian alaisuudessa toimivan kemiallisen fysiikan laitoksen johtaja. 
Tieteellinen työ.
Semjonov keksi yhdessä Pjotr Kapitsan kanssa v. 1922 tavan mitata atomiytimen magneettikenttä. Tätä mittausmenetelmää kehittivät myöhemmin Otto Stern ja Walther Gerlach, ja se tunnetaan Sternin–Gerlachin kokeena. Vuonna 1925 tutki kaasujen adsorptiota ja kemikaalien kondensaatiota, ja v. 1927 kaasujen ionisoitumista ja muodosti teorian (Vladimir Fock'n kanssa) dielektrisen yhdisteen termiselle elektronipurkaukselle (esim. spark gap-kytkin).
Semjonovin tieteellinen tutkimustyö oli pääasiassa kaasufaasikinetiikkaa. Semjonov selvitti jo 1920-luvulla ketjureaktion teoriaa ketjureaktion haarautumisen ja pilkkoutumisen kautta. Semjonovin mukaan nämä kilpailevat prosessit ovat keskeisimmät palamisen kemian reaktioissa kuten kaasuräjähdys. Hänen v. 1935 julkaistussa kirjoittamassaan kirjassa on tuotu julki erityyppisiä ketjureaktioita. Semjonov kehitti myös teorian ketjureaktion haarautumisen viivästymiselle, jota esiintyy tyypillisesti kylmäliekkipalamisessa. Semjonovin kirjoittamista kirjoista on julkaistu sittemmin englanninkielinen käännös. 
Muuta ansiota.
Semenoville annettiin v. 1969 Lomonosov-kultamitali (nimetty Mikhail Lomonosov'n mukaan) ansioistaan kemiallisessa fysiikassa. Semenov oli Venäjän tiedeakatemian jäsen sekä Royal Societyn (1958) ja Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemian (1963) ulkomaalaisjäsen. Lisäksi Semjonoville myönnettiin useita Neuvostoliiton valtionpalkintoja.
Christian Herter

Christian Archibald Herter (28. maaliskuuta 1895 Pariisi – 30. joulukuuta 1966 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Massachusettsin osavaltion kuvernöörinä 1953–1957 ja Yhdysvaltain ulkoministerinä 1959–1961.
Herter valittiin Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneeseen vuonna 1931, josta hänet vuonna 1942 valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Vuosina 1953–1957 hän toimi Massachusettsin kuvernöörinä, kunnes hänet nimitettiin apulaisulkoministeriksi Dwight D. Eisenhowerin hallitukseen. Ulkoministeriksi hänet nimitettiin vuonna 1959.
Ranskan kolmas tasavalta

Ranskan kolmas tasavalta, usein vain kolmas tasavalta (, joskus "La IIIe République") oli Ranskassa vuosien 1870–1940 välinen ajanjakso. Se alkoi Ranskan toisen keisarikunnan kaaduttua ja Pariisin kommuunin kukistuttua ja päättyi Saksan hyökkäykseen vuonna 1940 ja Vichyn hallituksen aikaan.
Vuonna 1875 hyväksyttiin uusi perustuslaki, joka vakiinnutti Ranskan hallitusjärjestelmäksi parlamentarismin. Kolmannen tasavallan aikana hallitukset olivat lyhytikäisiä, mutta yhteiskunnalliset olot olivat melko vakaat, lukuun ottamatta Dreyfusin tapausta. Aikakautta leimasivat teollistuminen sekä ammattimaisen virkamieskunnan ja hallinnon perustaminen. Kolmannen tasavallan aikana Ranskan maailmanvalta laajeni nopeasti, mikä aiheutti ristiriitoja Britannian kanssa. Sota kuitenkin vältettiin ja lähestymisen seurauksena oli "entente cordiale". Kun ensimmäinen maailmansota puhkesi, Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat näin ollen samalla puolella.
Aikakauden merkittävimpiä tapahtumia oli Dreyfusin tapaus, joka jakoi maan vuosikymmeneksi ja jätti syvät haavat. Tähän tapaukseen liittyy myös historiallisesti tärkeä uudistus kirkon ja valtion erottamisesta vuonna 1905.
Sisäpolitiikka.
Ranskan poliittiselle elämälle olivat luonteenomaisia työväenliikettä lukuunottamatta ajankohtaisten vaatimusten mukaan vaihtelevat yhteistoimintaorganisaatiot. Kestäviä, ohjelmiltaan selvärajaisia puolueita ei edes pyritty luomaan, mikä sai kolmannen tasavallan näyttämään epävakaammalta kuin se todellisuudessa oli. Ensimmäisen maailmansodan alussa oli syntynyt konservatiivien ja liberaalien kansallinen blokki, joka pysyi koossa myös sodan jälkeen. Silti yhteiskunnassa vaikutti jakolinja vuoden 1789 aatteisiin uskovan liberaalin Ranskan ja uskonnollisvaikutteisen, osin monarkistishenkisen Ranskan välillä.
A. J. Partanen

Antti Juho Partanen (23. helmikuuta 1879 Kuopio − 16. toukokuuta 1948 Yhdysvallat) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1910. Myöhemmin Partanen vaikutti Yhdysvalloissa, jossa hänestä tuli yksi amerikansuomalaisen osuustoimintaliikkeen käynnistäjistä.
Elämä.
Partasen vanhemmat olivat työmies Antti Partanen ja Maria Savander. Kansakoulun käytyään hän työskenteli kirjansitojana ja vuodesta 1902 lähtien Kuopion Työväen Osuuskaupan hoitajana. Hän oli myös SOK:n hallintoneuvoston jäsen.
Partanen vaikutti työväenliikkeessä vuosisadan vaihteesta lähtien. Hän oli muun muassa Kuopion työväenyhdistyksen ja sosialidemokraattisen piiritoimikunnan puheenjohtaja sekä kuului SDP:n puolueneuvostoon. Vuonna 1906 Partanen oli Viaporin kapinan aikana Helsingissä puoluehallinnon kokouksessa ja joutui kahdeksan päivän ajaksi vankilaan kapinoinnista syytettynä. Partanen valittiin kansanedustajaksi maaliskuussa 1907 Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän uusi paikkansa vuosina 1908 ja 1909, mutta vuoden 1910 vaaleissa Partanen ja toinen kuopiolainen kansanedustaja Pekka Mömmö syrjäytettiin ehdokaslistalta heidän äänestettyään pankkivaltuusmieheksi Yrjö Sirolan sijasta porvarien ehdokasta Ernst Nevanlinnaa.
Eduskuntavuosiensa jälkeen Partanen lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Partanen vaikutti aluksi Chicagossa ja myöhemmin Massachusettsin Fitchburgissa, jossa hän toimi Idän Osuuskauppojen Liiton sihteerinä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Partanen muutti Oregonin Astoriaan, jossa hän työskenteli "Toveri"-sanomalehteä kustantaneen Western Workmen’s Cooperative Publishing Companyn liikkeenhoitajana. Marraskuussa 1918 lehden henkilöstöä pidätettiin syytettynä sodanaikaisen vakoilulain rikkomisesta sekä kapinan lietsomisesta armeijan henkilökunnan keskuudessa. Partanen ja lehden päätoimittaja William N. Reivo saivat kahden vuoden vankeusrangaistuksen.
Partasen myöhemmistä vaiheista ei ole tiedoa. Hän kuoli Yhdysvalloissa 69-vuotiaana toukokuussa 1948.
Perhe.
Antti Partasen puoliso oli Gustava Miettinen.
Rebekka Räsänen

Rebekka Räsänen o.s. Määttänen (10. marraskuuta 1908 Kanneljärvi – 7. huhtikuuta 1983 Viitasaari) oli suomalainen kirjailija ja kirjastonhoitaja.
Räsäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Iisakki Määttänen ja Loviisa Turtiainen. Hän suoritti 1957 sivutoimisen kirjastonhoitajan kurssin ja työskenteli pitkään Viitasaaren kunnankirjastossa. Hän työskenteli myös opettajana ja toimittajana. Räsäsen kirjallinen tuotanto koostui pääasiassa nuorten- ja lastenkirjoista. Rebekka Räsänen oli naimisissa 1947–1955 Heikki Olavi Räsäsen kanssa ja liitto päättyi eroon. Räsänen kirjoitti muutaman teoksensa käyttäen miehensä nimeä (Heikki Räsänen) nimimerkkinä.
Hjalmar Söderberg

Hjalmar Söderberg (2. heinäkuuta 1869 Tukholma – 14. lokakuuta 1941 Kööpenhamina) oli ruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja, näytelmiä ja runoja. Lehtimiehenä hän työskenteli muun muassa "Svenska Dagbladet" -lehdessä. 
Elämäkerta.
Söderbergin isä oli kamarikollegion notaari Anders Fredrik Söderberg ja äiti Emma Brander. Käytyään keskikoulun ja lyseon Söderberg siirtyi 1888 Upsalan yliopistoon opiskelemaan valtiotiedettä, mutta liittyi jo 1891 "Kristianstadtsbladet" -lehden toimitukseen ja siirtyi 1897 "Svenska Dagbladetin" kirjallisuusarvostelijaksi, toimittuaan välillä myös tullihallituksen palveluksessa. Vuonna 1899 hän avioitui Märta Abeniuksen kanssa ja erottuaan hänestä vuonna 1917 Emilie Vossin kanssa.
Söderbergin tytär oli näyttelijä Dora Söderberg.
Penna Paunu

Juho Benjamin (Penna) Paunu (vuoteen 1906 Bastman, 5. lokakuuta 1868 Messukylä − 24. elokuuta 1920 Messukylä) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909, 1911–1917 ja 1919–1920. Paunu oli myös yksi suomalaisen osuustoimintaliikkeen varhaisista vaikuttajista, joka kuului muun muassa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan SOK:n perustajajäseniin.
Elämä.
Penna Paunun vanhemmat olivat Hauholta kotoisin olleet mylläri Benjamin Bastman (1837–1883) ja Vilhelmina Jakobintytär Mattila (1831–1898). Paunu kasvoi Tammerkosken rannalla nykyisen Keskiputouksen voimalaitoksen paikalla sijainneen Tampereen myllyn ympäristössä, joka tuolloin kuului Messukylän pitäjään. Vuoteen 1906 hän käytti nimeä Juho Bastman.
Paunu kävi Tampereen pellavatehtaan ylläpitämän tehtaankoulun ja työskenteli isänsä kuoltua 15-vuotiaasta lähtien renkinä, tiilenkantajana, muurarina, puuvillatehtaan työmiehenä ja myllärinä. Vuodesta 1907 Paunu oli Messukylän Osuuskaupan hoitajana, josta hän siirtyi 1910 SOK:n Tampereen konttorin myyntiedustajaksi ja kiertäväksi neuvojaksi. Vuosina 1917–1918 Paunu toimi SOK:n Keski-Suomen konttorin johtajana Jyväskylässä. Osuustoimintaliikkeen jakaannuttua Paunu työskenteli uuden edistysmielisen osuustukkuliikkeen OTK:n Tampereen konttorin johtajana vuodesta 1919 kuolemaansa saakka.
Paunu liittyi Tampereen työväenyhdistyksen muurarien ammattiosastoon vuonna 1895. Hän oli perustamassa Messukylän työväenyhdistystä ja Messukylän Osuuskauppaa. Paunu lukeutui myös SOK:n perustajajäseniin ja toimi hallintoneuvoston varapuheenjohtajana. Lisäksi hän oli Suomen Maanvuokraajain Liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1910-1912.
Paunu valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907 Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän oli kansanedustajana vuoteen 1917 saakka lukuun ottamatta vaalikausia 1909 ja 1910. Sisällissodan jälkeen Paunu valittiin jälleen eduskuntaan Keski-Suomen käsittäneestä Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Paunu kuoli kotonaan 51-vuotiaana elokuussa 1920 saatuaan edellisenä iltana sydänkohtauksen. Hänet on haudattu Messukylän hautausmaalle. Paunun tilalle eduskuntaan nousi Matti Lassila.
Perhe.
Paunun puoliso oli tamperelainen Maria Sofia Kruhming (1866–1900). Pariskunnalla oli neljä lasta.
Seppo Syrjä

Seppo Syrjä (16. tammikuuta 1930 Orivesi – 14. maaliskuuta 2025 Tampere) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Syrjä siirtyi päätoimiseksi kuvittajaksi 1960-luvulla ja toimi Gummeruksen kirjansuunnitteluosaston päällikkönä. 1970-luvulla hän jäi freelanceriksi ja keskittyi 1980-luvulla pilapiirroksiin. Hän teki lehtikuvituksia muun muassa "Ilta-Sanomille" ja "Suomen Kuvalehdelle". 1980-luvun lopusta 2009 loppuun hän työskenteli pääasiassa "Aamulehdelle". Syrjä teki myös noin 500 kirjojen kansikuvaa, joista tunnetuimpiin kuuluvat kannet Henry Millerin romaanien "Kravun kääntöpiiri" ja "Kauriin kääntöpiiri" suomennoksiin sekä Anna-Leena Härkösen romaaniin "Häräntappoase".
Syrjä oli Eppu Normaali -yhtyeen rumpalin Aku Syrjän ja käsikirjoittaja Heikki Syrjän isä sekä kirjailijoiden Juhani ja Jaakko Syrjän veli.
Esko Leimu

Esko Leimu (3. tammikuuta 1943 Tampere – 12. lokakuuta 2005 Tampere) oli suomalainen televisio-ohjaaja.
Leimu teki pitkän uran asia- ja viihdeohjelmien sekä televisiosarjojen ohjaajana Yle TV2 -kanavalla. Hän aloitti kanavan palveluksessa jo 1960-luvulla. Erityisesti hänet muistetaan yhteistyöstä Neil Hardwickin ja Jussi Tuomisen kanssa. Hän vastasi muun muassa heidän kirjoittamansa "Tankki täyteen" -sarjan (1978–1980) sekä "Kielipuolipotilas"-elokuvan (1978) ohjauksesta. Muita ohjauksia ovat muun muassa minisarja "Luonnonmukainen rakastaja" (1992) ja visailusarja "Thilia Thalia" (1998–2005).
My Life as a Teenage Robot

My Life as a Teenage Robot on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu piirrossarja, jonka loi Rob Renzetti. Sarjasta on tuotettu yhteensä 40 jaksoa, jotka on esitetty vuodesta 2003 alkaen. Sarja sijoittuu tulevaisuuteen vuoteen 207X ja se kertoo 16-vuotiaasta robottitytöstä, joka ei enää halua taistella rikollisia vastaan vaan elää, kuten tavallinen teini-ikäinen tyttö.
Juoni.
Tarina kertoo 16-vuotiaasta robottitytöstä nimeltä XJ-9, joka mieluiten haluaisin kutsua itseään Jennyksi. Hän asustaa kaupungissa nimeltä Tremorton, jossa Jenny tykkää käydä ostoksilla ja yrittää sopeutua high schooliin, sekä viettää aikaansa ystäviensä Bradin ja Tuckin kanssa. Hänen luojansa tohtori Wakeman suunnitteli Jennyn erittäin sivistyneeksi taistelurobotiksi, mutta antoi tälle myös tunteellisen sydämen. Tämän myötä Jennyllä on usein omat mielipiteet siitä miten hänen pitäisi elää elämäänsä. Eikä Jenny haluaisi aina pelastaa maailmaa pahuudelta vaan viettää aikaansa, kuten teini-ikäiset. Koulussa hänen vihollisinaan ovat huomiota vailla olevat Crustin serkukset, jotka eivät pidä siitä, kun Jenny saa kaiken huomion.
Mikko Samulinen

Mikko Samulinen (18. syyskuuta 1933 Kuhmo – 18. tammikuuta 1983 Vantaa) oli suomalainen kirjailija, jonka tuotanto koostui pääasiassa nuorten- ja lastenkirjoista.
Samulisen tunnetuin teos on sotaromaani "Majakka vaikenee"' joka kuvaa jatkosodan alussa heinäkuussa 1941 Hangon rintamalla käytyä Bengtskärin majakan taistelua.
Canadian Tire Centre

Canadian Tire Centre on jäähalli Ottawassa Kanadassa. NHL-seura Ottawa Senatorsin kotikenttänä toimivaan halliin mahtuu noin 20 500 katsojaa, joista 17 000 istumapaikoille. Halli avattiin tammikuussa 1996 nimellä The Palladium, ja se on tunnettu myös nimillä Corel Centre (1996–2006) ja Scotiabank Place (2006–2013). Halli sijaitsee Kanatan lähiössä, 25 kilometriä Ottawan keskustasta länteen.
Neon 2

Neon 2 on 1990-luvulla perustettu suomalainen pop-yhtye, joka on peräisin Uudenkaupungin ja Laitilan seudulta. Yhtyeen jäsenet ovat laulaja Jussi Rainio, kitaristi Rami Alanko, rumpali Jari Varjo, basisti Toni Nuotio ja kosketinsoittaja Petri Alanko.
Historia.
Yhtye teki vuonna 1992 levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Samana vuonna yhtye sijoittui toiseksi Syksyn sävel -laulukilpailussa kappaleellaan ”Tässä talossa”. Tuplaplatinaa myyneen esikoisalbumin "Polku" (1992) muita tunnettuja kappaleita ovat ”Kemiaa” ja ”Polku”. 
"Helsingin Sanomien" Ilkka Mattila ei pitänyt "Polku"-albumin sävellyksiä järin omaperäisinä ja löysi sanoituksistakin latteuksia, mutta albumin tuotannossa on hänestä tehty oikeita ratkaisuja ja osattu sulattaa ”käyttöpoppiin” rock- ja tanssitrendien elementtejä niin, että Neon 2 kilpaili lähinnä ulkomaisten artistien kanssa.
Yhtyeen toinen platina-albumi "Rivien välistä" julkaistiin vuonna 1993. Neon 2: n viimeinen albumi oli vuonna 1996 julkaistu "Viides Vuodenaika". Tältä levyltä jäi ikivihreäksi elämään kappale nimeltä ”Ei yksinäinen unta saa”. 
Yhtye lopetti aktiivisen konsertoinnin vuonna 1997, ja tämän jälkeen se on julkisesti esiintynyt vain harvakseltaan yhdessä.
Jussi Rainio soitti yhdessä veljensä Timo Rainion kanssa Rainio Bros -yhtyeessä vuosina 1999–2004. Vuodesta 2008 alkaen Rainio on keikkaillut yhdessä Ressu Redfordin kanssa. Kaksikko on julkaissut kolme albumia, vuosina 2009, 2010 ja 2014.
Vuonna 2014 Neon 2 osallistui tv-ohjelmaan "We Want More" ja julkaisi Warner Musicin kautta uuden singlen nimeltä ”Kaunis”.
Vuonna 2017 Neon 2 teki paluun keikkalavoille tekemällä neljä keikkaa ja julkisti joulukuussa uuden "Itseni kaltainen" -kappaleen. Yhtye ilmoitti myös tekevänsä vuonna 2018 ainakin parikymmentä keikkaa ja julkaisevansa myös uusia kappaleita. 
Jussi Rainio sairastui vuonna 2017 vatsasyöpään mutta parantui siitä.
Jussi Rainio osallistui ja voitti Tähdet Tähdet -kilpailun vuonna 2019.
Rainio osallistui "Vain elämää" -tv-ohjelman 15. tuotantokaudelle, jota esitettiin Nelosella ja Ruudussa syksyllä 2024.
Darwin Airline

Darwin Airline oli sveitsiläinen Luganossa kotipaikkaansa pitävä alueellinen lentoyhtiö. Se oli Etihad Airwaysin yhteistyökumppani ja operoi lentoja nimellä Etihad Regional.
Yhtiö perustettiin virallisesti 12.8.2003 ja ensimmäinen lento lennettiin heinäkuussa 2004. Maaliskuussa 2007 yhtiön palveluksessa oli 60 työntekijää.
Laivasto.
Heinäkuussa 2015:
Laivaston kehitys.
Darwin Airline vuokrasi neljä ATR 72-500 -lentokonetta Nordic Aviation Capitalilta alkuvuonna 2014. Lentokoneita, jotka olivat aiemmin Air Dolomitin, oli tarkoitus käyttää Genevesta Bordeauxiin, Roomaan ja Toulouseen suuntautuvilla lennoilla.
Konkurssi 2017.
Yhtiön toiminta loppui konkurssiin vuoden 2017 lopulla.
Benedetto Marcello

Benedetto Marcello (1. elokuuta 1686 Venetsia – 24. heinäkuuta 1739 Brescia) oli italialainen barokkisäveltäjä.
Marcello syntyi Venetsiassa ja sai musiikinopetusta Antonio Lottilta ja Francesco Gasparinilta. Hän kuitenkin luki samanaikaisesti lakia ja loi huomattavan uran hallinnossa. 
Marcello oli monipuolinen ja tuottelias säveltäjä; hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa erilaista kirkkomusiikkia, kantaatteja ja soitinmusiikkia. Hänen seitsemästä oopperasta tunnetuin ja arvostetuin on "Arianna" (“Ariadne”, Cassanin librettoon, Venetsia, 1726).
Hänen veljensä oli säveltäjä Alessandro Marcello.
Marcello julkaisi oopperasta satiirisen pamfletin "Il teatro alla moda" (”Muodinmukainen teatteri”, 1720), jossa hän kritisoi tuolloin vallinneita käytäntöjä.
Joachim Raff

Joseph Joachim Raff (27. toukokuuta 1822 – 24. kesäkuuta 1882) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli romantiikan aikana hyvin menestynyt siitä huolimatta, että oli suurimmilta osin itseoppinut.
Raff syntyi Lachenissa Sveitsissä.
Raff lähetti pianosävellyksiään Felix Mendelssohn-Bartholdylle, joka suositteli niitä Breitkopf &amp; Härtelille. Teosten saamat hyvät arvostelut olivat lähtölaukaus Raffin taiteelliselle uralle, joka tuotti muun muassa useita sinfonioita, kamarimusiikkia ja oopperaa.
Raff toimi sävellystyönsä lomassa opettajana; hänen opiskelijoistaan tunnetuimpia oli yhdysvaltalainen Edward MacDowell. Hän kuoli Frankfurtissa 60-vuotiaana.
August Wilson

August Wilson, alun alkaen Frederick August Kittel (27. huhtikuuta 1945 Pittsburgh, Pennsylvania – 2. lokakuuta 2005 Seattle, Washington) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. 
Afroamerikkalainen Wilson syntyi Pittsburghissa, Pennsylvaniassa kuudesta lapsesta neljänneksi. Hän jätti high schoolin yhdeksännellä luokalla 1960, mutta suoritti itsenäisiä opintoja Pittsburghin Carnegie-kirjastossa. Hän osasi lukea neljävuotiaasta saakka.
Wilson oli kolmesti naimisissa. Hänellä todettiin kesäkuussa 2005 maksasyöpä, johon hän menehtyi Seattlessa 2. lokakuuta. Hän oli 60-vuotias. 
Wilson voitti uransa aikana kaksi Pulitzer-palkintoa (1987 ja 1990). Hänet tunnetaan "Pittsburgh-sarjasta", jonka kymmenestä näytelmästä kukin sijoittuu eri vuosikymmenille 1900-luvulla:
Kummituskopla

Kummituskopla () on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut Peter Jacksonin ohjaama kauhukomedia. Jackson käsikirjoitti elokuvan yhdessä vaimonsa Fran Walshin kanssa. Pääosassa on Michael J. Fox.
Elokuva kertoo etsivä Frank Bannisterista, joka on menettänyt vaimonsa oudoissa olosuhteissa. Hän omaa yliluonnollisia kykyjä, sillä hän näkee kummituksia, joita muut eivät voi nähdä. Frankilla on oma ”kummituskopla”, jonka avulla hän ansaitsee rahaa: aluksi kummitukset pelottelevat jonkin talon asukkaita, minkä jälkeen Frank muka manaa talon puhtaaksi haamuista ja lähtee tyytyväisenä rahat mukanaan. Rauhallisessa kylässä alkaa kuitenkin kuolla terveitä ihmisiä ja Frank epäilee jonkin yliluonnollisen ja pahan olevan asialla.
Rebekka (Raamatun henkilö)

Rebekka () on Raamatussa esiintyvä nainen, Betuelin tytär, patriarkka Iisakin vaimo, Labanin sisar ja patriarkka Jaakobin äiti. Rebekkaa käsitellään Ensimmäisen Mooseksen kirjan luvuissa 24–27.
Rebekan noutaminen Kaksoisvirtainmaasta.
Kun Abraham on tullut vanhaksi ja voimattomaksi, hän käskee taloudenhoitajansa lähtemään Mesopotamiaan hakemaan pojalleen Iisakille vaimoa, sen sijaan, että tälle otettaisiin vaimo Abrahamin asuinseudun Kanaanin asukkaiden keskuudesta. Kun taloudenhoitaja matkan päättyessä saapuu illansuussa mesopotamialaiseen kaupunkiin, naiset ja tytöt ovat kaivolla. Taloudenhoitaja rukoilee nyt Jumalaa pyytäen tältä merkkiä: jos hän ensimmäistä tyttöä puhutellessaan ja pyytäessään tältä vettä saa vastaukseksi: ”juo, minä juotan kamelisikin”, on tämä tyttö Herran Iisakin vaimoksi määräämä. Juuri silloin paikalle saapuu Rebekka, Betuelin tytär, kaunis ja koskematon nuori neitsyt. Tämä vastaa juuri pyydetyllä tavalla ja juottaa taloudenhoitajan kamelit.
Rebekan juotettua taloudenhoitajan kamelit tämä antaa hänelle lahjaksi painavia kultakoruja ja pyytää yösijaa tytön perheen luota. Osoittautuu, että Rebekka on Abrahamin veljen Natuelin pojantytär. Taloudenhoitajan päästyä Rebekan kotiin hän esittää asiansa ja pyytää tätä vaimoksi Iisakille. Tytön perhe toteaa kyseessä olevan jumalallisen johdatuksen, jota vastaan ei voida pyristellä. Heti seuraavana päivänä taloudenhoitaja ja Rebekka lähtevät paluumatkalle. Abrahamin perhekunta löytyy Negevistä, jossa Iisak ottaa välittömästi tytön tavattuaan hänet vaimokseen:
Rebekan myöhemmät vaiheet.
Rebekka synnytti Iisakille kaksi poikaa, Eesaun ja Jaakobin. Näistä Eesau oli vanhempi ja isälleen mieluisampi, mutta Rebekalle Jaakob oli rakkaampi. Lisäksi Eesau otti nelissäkymmenissään kaksi vierasmaalaista vaimoa, jotka tuottivat vanhemmille mielipahaa. Jo Rebekan raskauden aikana Jumala kertoo Rebekalle, että tämän pojista polveutuisi kaksi suurta kansaa, joista vanhempi tulisi palvelemaan nuorempaa.
Iisakin tultua vanhaksi ja sokeaksi tämä halusi antaa siunauksen vanhimmalle pojalleen Eesaulle ja käski lähteä metsälle ja valmistaa saaliistaan hänelle herkullisen aterian. Rebekka kuitenkin halusi siunauksen Jaakobille. Hän valmisti Jaakobin teurastamista lampaista Iisakin mieliruokaa ja naamioi Jaakobin mahdollisimman Eesaun kaltaiseksi. Äitinsä kehotuksesta Jaakob meni sitten isänsä luo ja huijasi tältä siunauksen.
Eesaun suututtua asiasta Rebekka pelkäsi tämän tappavan Jaakobin ja kehotti tätä matkustamaan pois. Hän sai myös Iisakin ylipuhuttua antamaan Jaakobille ohjeen matkustaa setänsä Labanin luo hakemaan itselleen vaimoa oman kansansa joukosta Mesopotamiasta. Rebekan myöhempiä vaiheita Raamattu ei kerro.
Hänen mainitaan olleen jo kuollut kun Jaakob palaa isänsä kotiin uusien vaimojensa kanssa.
Sukupuu.
Rebekan sukupuu Raamatun mukaan:
Aztec Camera

Aztec Camera oli vuonna 1981 Glasgow'ssa perustettu skotlantilainen uuden aallon pop/vaihtoehtorockyhtye. 
Aztec Cameran ensimmäisinä vuosina sen kokoonpano vaihteli useasti. Pysyvä jäsen yhtyeessä oli kitaristi-laulaja-lauluntekijä Roddy Frame. Muita perustajajäseniä olivat Campbell Owens (basso) ja Dave Mulholland (rummut). Craig Cannon oli yhtyeessä vuosina 1983–1984. Kitaristi Malcolm Ross (aiemmin yhtyeissä Josef K ja Orange Juice) liittyi Aztec Cameraan vuonna 1984 ja oli mukana "Knife"-albumilla.
Aztec Cameran debyyttialbumi "High Land, Hard Rain" julkaistiin huhtikuussa 1983. Sire Recordsin julkaisema levy saavutti kriitikoiden suosion ja sen single "Oblivious" menestyi listoilla. 
Ennen vuonna 1995 tapahtunutta hajoamistaan Aztec Camera julkaisi kaikkiaan kuusi pääosin Framen säveltämää ja sanoittamaa albumia. Yhtyeen singleistä parhaiten menestyivät Britanniassa indie-listan ykköseksi vuonna 1983 noussut "Oblivious" (päälistan kahdeksastoista), Britannian singlelistan kolmonen vuodelta 1988 "Somewhere in My Heart" ja Yhdysvaltain modern rock -listan kolmonen vuodelta 1990 "The Crying Scene".
Kuudennen Aztec Camera -albumin "Frestonia" jälkeen sen johtohahmo Roddy Frame siirtyi pois WEA-levy-yhtiöltä ja alkoi levyttää soolona omalla nimellään.
Syria (provinssi)

Syria () oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Syyrian, Turkin ja Libanonin alueilla.
Maantiede.
Syrian provinssi sijaitsi sille nimen antaneella historiallisen Syyrian alueella. Siihen kuuluivat nykyisen Syyrian valtion pääalueet, koko nykyisen Libanonin alue sekä nykyisen Turkin kaakkoisosa Välimeren rannikolla ja Orontes-joen ympäristössä. Provinssin luoteispuolella sijaitsi Cilician provinssi, pohjoispuolella Cappadocian provinssi, itäpuolella Rooman ollessa laajimmillaan Mesopotamian provinssi ja eteläpuolella Judaean ja Arabian provinssit. 
Provinssin alue oli hellenistisellä kaudella kreikkalaistunutta aluetta, jossa oli useita hellenistisiä kaupunkeja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Antiokia (lat. "Antiochia"), joka sijaitsi nykyisen Turkin alueella.
Kaupunkeja.
Syrian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Huomautukset:
Historia.
Syrian provinssin alue liitettiin Rooman valtakuntaan provinssina sen jälkeen kun Pompeius valtasi sen seleukideilta vuonna 64 eaa. Augustuksen ajan provinssien jaossa se luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Syyrian pysyi osana Roomaa ja myöhemmin Bysantin valtakuntaa aina vuoteen 637 asti, jolloin muslimit valtasivat sen. Seudun provinsseissa tapahtui kuitenkin ajan kuluessa paljon muutoksia. Varsinainen Syrian provinssi lakkautettiin, kun Septimius Severus jakoi sen kahteen osaan vuonna 193. Jakaminen johtui siitä, että Syriaa hallinnut Pescennius Niger oli ryhtynyt usurpaattoriksi, jonka vuoksi keisari halusi vähentää Syrian hallitsijan valtaa. Uusien provinssien nimet olivat Syria Coele ja Syria Phoenice.
300-luvulla Theodosius I jakoi Syria Coelen kolmeen osaan, jotka olivat Syria prima, Syria secunda (Syria salutaris) ja Euphratensis, ja Syria Phoenicen kahteen osaan, jotka olivat Phoenice prima ja Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Rúnar Kristinsson

Rúnar Kristinsson (s. 5. syyskuuta 1969 Reykjavík) on islantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkäävä keskikenttäpelaaja.. Hän toimii islantilaisen KR Reykjavikin päävalmentajana.
Hän on 104 A-maaottelullaan eniten miesten jalkapallomaaotteluja pelannut islantilaispelaaja. 
Ura.
Rúnar aloitti pelaajauransa kotimaansa kolmannen sarjatason Leiknir Reykjavikissa 1984. Hän siirtyi pääsarjaseura KR Reykjavíkiin 1985. Ensimmäiset pääsarjaottelunsa hän pelasi kuitenkin vasta 1987. Hän pelasi seurassa vuoteen 1994 mennessä kaikkiaan 126 sarjaottelua ja teki 21 maalia. Hän saavutti KR Reykjavíkin joukkueessa hopeaa 1990 ja 1992 sekä pronssia 1991. Lisäksi hän voitti Islannin cupin 1994.
Vuonna 1995 Rúnar siirtyi ruotsalaisen Örgryte IS:n riveihin, jossa hän teki vajaan kolmen kauden aikana 13 maalia pelaamissaan 59:ssä Allsvenskan-ottelussa. Hän siirtyi kesken kauden 1997 Norjan Tippeligaenissa pelanneeseen Lillestrømiin. Hän pelasi seurassa kauden 2000 loppuun mennessä 73 sarjaottelua ja teki 14 maalia.
Rúnar siirtyi marraskuussa 2000 Belgian Jupiler Pro League -seura KSC Lokereniin. Hän pelasi seurassa kauden 2006–2007 loppuun mennessä 193 pääsarjaottelua, joissa teki 40 maalia. Hän saavutti pronssia Belgian liigassa kaudella 2002–2003. Aktiiviuransa viimeisellä kaudella 2008 hän palasi KR Reykjavíkiin, jossa pelasi 14 ottelua.
Maajoukkue.
Islannin maajoukkueessa Rúnar aloitti uransa jo vuonna 1987. Hän oli uransa aikana yksi maajoukkueen parhaista pelaajista. Vuonna 2004 Rúnar ilmoitti jättävänsä maajoukkueen. Hän teki pelaamissaan 104 ottelussa kolme maalia. Hän toimi myös maajoukkueen kapteenina.
Valmennusura.
Rúnar valmensi KR Reykjavikia toukokuusta 2011 marraskuuhun 2014. Seura voitti Islannin-mestaruuden 2011 ja 2013, Islannin cupin 2011, 2012 ja 2014 sekä supercupin 2012 ja 2014. Tammikuussa 2015 hän siirtyi norjalaisen Lillestrømin päävalmentajaksi. Kaudella 2015 Rúnar luotsasi seuran Tippeligaenissa kahdeksanneksi. Kausi 2016 sujui alavireisesti ja Lillestrøm vajosi liigan hännille. Lopulta Rúnar sai potkut seurasta syyskuussa 2016, kun Lillestrøm majaili liigan toiseksi viimeisenä.
Lokakuun lopulla 2016 Rúnarista tuli belgialaisen KSC Lokerenin päävalmentaja. Hän luotsasi Lokerenin kaudella 2016/17 yhdenneksitoista Belgian pääsarjassa. Kehnot tulokset kauden 2017/18 alussa johtivat Rúnarin potkuihin elokuun alussa 2017.
Lokakuussa 2017 kerrottiin, että Rúnar palaa KR Reykjavikin päävalmentajaksi.
Chelsea Brummet

Chelsea Jean Brummet (s. 28. tammikuuta 1987 Elgin, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta "All That".
Ura.
Brummet vietti lapsuutensa aluksi Hawthorn Woodsissa, Illinoisissa ja muutti 9-vuotiaana Phoenixiin, Arizonaan, jossa hän kiinnostui teatterista ja laulamisesta. Brummet esiintyi ensi kerran televisiossa 13-vuotiaana, "All That" -televisiosarjassa, josta hän sai myös Young Artist -ehdokkuuden vuonna 2005. Sarjan lisäksi Brummet on tehnyt muutamia vierasesiintymisiä televisiosarjoissa kuten "Sisko ja sen sisko", "Gilmoren tytöt" sekä "Drake ja Josh".
Brummet on opiskellut Ohion osavaltionyliopistossa muotia ja julkaisi syyskuussa 2007 ensimmäisen musiikkivideonsa "Nothing Day".
Rasteri

Rasteri on painotuotteissa käytetty tekniikka värien esittämiseen pienten rasteripisteiden avulla. Harmaasävykuvassa mustien rasteripisteiden koko tai etäisyys määrittää sen, näkyykö kohdassa ihmissilmälle tummaa vai vaaleaa harmaata. Neliväripainamisessa (CMYK) jokainen painoväri rasteroidaan erikseen ja rasteripisteiden yhdistelmät muodostavat tarvittavat värisävyt.
Tyyppejä.
Amplitudimoduloitu rasterointi eli perinteinen rasterointi on yleisimmin käytössä. Siinä rasteripisteen koko vaihtelee sävyn mukaan ja niiden välinen etäisyys pysyy vakiona. Taajuusmoduloidussa eli stokastisessa rasteroinnissa pisteet ovat saman kokoisia, mutta niiden etäisyys toisistaan vaihtelee sävyn mukaan. Erikoisrastereita ovat viivarasteri ja jyvärasteri.
Rasterin linjatiheydet.
Rasterin linjatiheys riippuu painettavan paperin ominaisuuksista. Mitä huokoisempi paperi, sitä enemmän se imee väriä, ja tämän vuoksi rasterin linjatiheyden on oltava harvempi, ettei väriä tule paperille liikaa. Sanomalehdissä käytetään rasteria, jonka linjatiheys on 40 linjaa sentille (100 lpi). Arkkipainotuotteissa käytetään päällystetylle paperille painettaessa 60–70 l/cm (150–175 lpi) linjatiheyksiä.
Rasterikulmat.
Usealla värillä painettaessa on rasterien kulmitusten oltava oikein, tai muuten voi syntyä moiré-kuviota. Tavallisin kulmitusten yhdistelmä on syaani 15°, magenta 75°, keltainen 0° ja musta 45°.
Rasteripisteen kasvu.
Painovärin paperiin imeytymisen johdosta tapahtuu rasteripisteen kasvua, mistä johtuva kuvan tummuminen pitää ennakoida kuvankäsittelyssä.
Rasteroiminen.
Rasteroiminen tehdään nykyisin kirjapainoissa RIPissä (Raster Image Processor). Tulostettavan aiheen kaikista osaväreistä tehdään oma bittikarttakuva, joka on resoluutioltaan sama kuin tulostimen tarkuus (esimerkiksi 2540 dpi). Tämä bittikartta tulostetaan sitten painofilmille tai -pellille. Ripattu bittikarttakuva sisältää kaiken tarvittavan datan työn tekemiseen.
Rasterin historiaa.
Kirjapainotaidon alkuaikoina kuvat esitettiin viivakuvina. Valokuvauksen kehittyessä tuli tarve pystyä painamaan valokuvia sanomalehdissä. Aluksi valokuvien rasterointiin käytettiin reprokamerassa lasilevyä, johon oli hiottu uria ristikon muotoon. Sittemmin siirryttiin käyttämään muovikalvoa, jossa oli 50 % rasteri. Tuota kalvoa kutsutaan kontaktirasteriksi.
Ulrich Beck

Ulrich Beck (15. toukokuuta 1944 Stolp, Pommeri (nyk. Słupsk, Puola) – 1. tammikuuta 2015) oli saksalainen sosiologi. Hän toimi professorina Ludwig-Maximilians-Universität Münchenissä ja London School of Economicsissa.
Beck sai tutkijanuransa aikana useita kansainvälisiä palkintoja ja kunnianosoituksia. Vuonna 1996 hän sai Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtorin arvon. Beck oli naimisissa saksalaisen yhteiskuntatieteilijän Elisabeth Beck-Gernsheimin (s. 1946) kanssa. He julkaisivat yhdessä useita teoksia.
Tutkimusintressit.
Beck on tunnettu modernisaatiota, individualisaatiota ja globalisaatiota käsittelevistä teorioistaan. Hän toi yhteiskuntatieteelliseen keskusteluun useita laajalti käytettyjä käsitteitä ja ideoita, muun muassa riskiyhteiskunnan sekä refleksiivisen modernisaation käsitteet.
Refleksiivinen, toinen modernisaatio tarkoitti Beckille ”teollisen yhteiskunnan luovan (itse)tuhon mahdollisuutta”. Beckin mukaan riskiyhteiskunta syntyy, kun erilaiset sosiaaliset, poliittiset, taloudelliset ja yksilölliset riskit karkaavat perinteisten turvainstituutioiden kontrollista. Teollinen yhteiskunta alkaa itse tuottaa sellaisia uhkia, jotka eivät pysy sen hallinnassa.
Beckin riskiyhteiskuntateoriointia on sovellettu ennen kaikkea ympäristöongelmien tarkastelussa. Beck käsitteli kuitenkin tuotannossaan myös esimerkiksi perheeseen ja työhön liittyviä riskejä.
Viimeisinä vuosinaan Beck keskittyi tutkimuksessaan ja opetuksessaan työelämän murroksen ja sosiaalisen eriarvoisuuden kysymyksiin sekä kehitti kosmopoliittisuuden käsitteeseen pohjaavaa sosiologista teoriaa.
Arlette Laguiller

Arlette Yvonne Laguiller (s. 18. maaliskuuta 1940) on ranskalainen trotskilainen poliitikko. Hän on Lutte Ouvrière (suomeksi "Työläisten taistelu") -puolueen tunnetuimpia edustajia. 
Laguiller syntyi Les Lilasissa. Hän liittyi LO:hon vuonna 1968 ja nousi sen johtoon vuonna 1973. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen GUE/NGL-ryhmässä vaalikaudella 1999–2004.
Laguiller on ollut ehdolla Ranskan presidentinvaaleissa 1974, 1981, 1988, 1995, 2002 ja 2007. Parhaan tuloksensa, viidennen sijan (5,72 % äänistä), hän saavutti vuonna 2002.
Reynolds American

Reynolds American, Inc. () on yhdysvaltalainen holdingyhtiö, jonka tytäryrityksiin kuuluvat tupakkavalmistajat R.J. Reynolds Tobacco Company, Santa Fe Natural Tobacco Company, Forsyth Tobacco, Lane Limited, Conwood Company (aiemmin American Snuff Company) ja R.J. Reynolds Global Products, Inc. 
Konsernin päämaja sijaitsee Winston-Salemissa Pohjois-Carolinan osavaltiossa. Konsernin liikevaihto vuoden 2006 lopussa päättyneellä tilikaudella oli 8,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tilikauden liikevoitto oli 1,2 miljardia dollaria. Vuoden 2006 lopussa yrityksen taseen loppusumma oli 18,2 miljardia dollaria. 
Reynolds American on Yhdysvaltain toiseksi suurin tupakkateollisuusyritys Altria Groupin jälkeen. Vuonna 2003 noin kolmannes kaikista Yhdysvalloista myydyistä savukkeista oli Reynolds Americanin valmistamia.
Agrippa Postumus

Marcus Vipsanius Agrippa Postumus (12 eaa. – 14 jaa.) oli Marcus Vipsanius Agrippan ja keisari Augustuksen tyttären Julian poika. Augustus adoptoi Agrippa Postumuksen vanhemmat veljet Gaius Caesarin ja Lucius Caesarin pian Luciuksen syntymän jälkeen vuonna 17 eaa. Augustus ei adoptoinut Postumusta jotta hänen vanhan ystävänsä Agrippan nimeä jäisi jatkamaan edes yksi perillinen. 
Gaius ja Lucius kuolivat kuitenkin yllättäen. Augustus adoptoi tämän jälkeen kesäkuussa 4 jaa. Agrippa Postumuksen ja Tiberiuksen joka oli Augustuksen vaimon Livian lapsi aikaisemmasta avioliitosta. Postumuksen uudeksi nimeksi tuli adoption jälkeen Agrippa Julius Caesar. Aikalaiset pitivät Postumusta tökerönä ja raakana. Vuonna 6 Augustus purki adoption ja karkotti Postumuksen Surrentumiin. Seuraavana vuonna senaatin päätöksellä Postumus karkotettiin Planasian saarelle. Postumuksen karkotuksen taustalla saattoi olla valtataistelu. Pian Augustuksen kuoleman jälkeen Postumuksen vartijat teloittivat hänet.
Volker Beck

Volker Beck (s. 12. joulukuuta 1960 Stuttgart) on saksalainen vihreä poliitikko. Hän on istunut Saksan liittopäivien jäsenenä vuodesta 1994 vuoteen 2017. Hän on avoimesti homoseksuaali ja kansainvälisesti tunnettu homojen oikeuksien puolestapuhuja. 
Beck kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1980 ja suoritti siviilipalveluksen. Hän opiskeli taidehistoriaa, historiaa, saksan kieltä ja saksalaista kirjallisuutta Stuttgartin yliopistossa. Hän liittyi Vihreisiin vuonna 1985. 
Beck toimi vuosina 1991–2004 saksalaisen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajavan LSVD-järjestön ("Lesben- und Schwulenverband in Deutschland") puheenjohtajana. 
Maaliskuussa 2016 Beck aiheutti skandaalin, kun häneltä löydettiin metamfetamiinia. Hän selvisi suurilla sakoilla, sai silloin pitää virkansa mutta hävisi seuraavana vuonna paikansa liittovaltion vaaleissa.
Yhdysvaltain Grand Prix 2002

Yhdysvaltain Grand Prix 2002 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. syyskuuta 2002 Indianapolisin moottoriradalla Yhdysvalloissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Rubens Barrichello, jolle voitto oli kauden neljäs. Kilpailu muistetaan erityisesti viimeisestä kierroksesta, kun kilpailua johtanut Michael Schumacher halusi näyttävämmän lopputuloksen tallin kaksoisvoitolle hidastamalla vauhtiaan pääsuoralla, jolloin toisena ajanut Rubens Barrichello ohitti hänet ennen maaliviivaa.