tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Send In the Clowns

Send In the Clowns on yhdysvaltalaisen Stephen Sondheimin säveltämä ja sanoittama laulu musikaalista "A Little Night Music" vuodelta 1973. Laulusta on tullut musikaalisäveltäjä Sondheimin tunnetuin yksittäinen kappale, jonka ovat levyttäneet kymmenet kansainväliset artistit, muun muassa Frank Sinatra (1973), Judy Collins (1975, sai vuoden parhaan laulun Grammy-palkinnon), Bing Crosby (1975) ja Barbra Streisand (1985), jota varten Sondheim kirjoitti lauluun lisäsäkeistön. Laulusta on tullut myös jazzstandardi, jonka ovat levyttäneet muun muassa Benny Goodman, Count Basie ja Sarah Vaughan.
Syntyhistoria.
Sondheimin musikaali "A Little Night Music" perustuu Ingmar Bergmanin elokuvaan "Kesäyön hymyilyä" vuodelta 1955. Laulu ”Send In the Clowns” syntyi vasta musikaalin kantaesityksen harjoitusvaiheessa, kun Sondheim ja ohjaaja Hal Prince tunsivat, että toiseen näytökseen tarvitaan dramaturgian takia yksi laulu lisää. Sondheim kirjoitti laulun samana iltana ja toi sen harjoituksiin seuraavana päivänä. Laulussa henkilöhahmo Desirée (esittäjänä Glynis Johns, joka palkittiin roolistaan Tonylla) pahoittelee nolona juuri tekemäänsä avioliittoehdotusta lakimies Fredrikille, jonka kosinnan on vuosia sitten itse torjunut. Sävelmä kerrataan lopun kohtauksessa, jossa Fredrikin nuori vaimo karkaa tämän pojan mukaan ja Desirée saa kuin saakin Fredrikin.
Viisi vuotta Broadway-ensi-iltaa myöhemmin Hal Prince ohjasi musikaalin näyttämöversion myös elokuvaksi nimeltä "Pieni yösoitto" (A Little Night Music, 1977). Siinä laulun esittää Desiréen roolia näyttelevä Elizabeth Taylor.
Nimen merkitys.
Desirée on tarinassa ammatiltaan näyttelijä ja käyttää teatterialan sanontoja. Englannin kielen "send in the clowns!" (vap. ) on sirkuksessa käytetty toimintatapa: kun jokin menee pieleen ja esitys keskeytyy, klovnit komennetaan äkkiä areenalle viihdyttämään yleisöä ja siirtämään sen huomio pois tapahtuneesta. Sanonta on jäänyt elämään sosiaalisissa tilanteissa, joissa pitää äkkiä unohtaa äskeinen epäonnistuminen ja mennä eteenpäin. Suunnilleen samaa tarkoittava sanonta on "show must go on", ”esityksen täytyy jatkua”.
Suomenkieliset versiot.
Laulusta on tehty ainakin kolme suomennosta. Vexi Salmen suomennoksen ”Näytelmä” on levyttänyt Carola vuonna 1980 ja Esko Elstelän suomennoksen ”Klovnit jo tuo” Jarmo Alonen vuonna 1990.
Juice Leskinen suomensi koko musikaalin, ja sitä on esitetty Turun kaupunginteatterissa vuonna 2011 nimellä "Kesäyön hymyilyä" ja Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2015 nimellä "Desirée – Pieni yösoitto". Leskisen suomennoksessa ”Send In the Clowns” on saanut nimen ”Niin hupaisaa”.
Katy Dunne

Katy Dunne (s. 16. helmikuuta 1995 Hemel Hempstead) on brittiläinen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 212 toukokuussa 2018 ja nelinpelissä sijalla 135 heinäkuussa 2018.
Dunne sai villin kortin vuoden 2018 Wimbledonin pääsarjaan.
Elena-Gabriela Ruse

Elena-Gabriela Ruse (s. 6. marraskuuta 1997 Bukarest) on romanialainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 195 kesäkuussa 2018.
Ruse oli junioriurallaan maailmanlistan seitsemäntenä. Hän eteni karsintojen kautta mukaan vuoden 2018 Wimbledonin pääsarjaan.
Meriauringot

Meriauringot (Solasteridae) on meritähtiin kuuluva piikkinahkaisten heimo. Lajeilla on pyöreä ja lautasmainen keskiruumis, josta lähtee 8–15, yleensä 10–12 sädehaaraa.
Suvut.
Meriaurinkoihin kuuluu yhdeksän elossa olevaa sukua:
Is Always Over Now?

Is Always Over Now? on Dawn Martinin esittämä kappale, joka edusti Irlantia vuoden 1998 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Birminghamissa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa yhdeksänneksi 64 pisteellä.
Mini Countryman

Mini Countryman on BMW:n omistaman Minin vuodesta 2010 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. 
Mini Countryman R60 (2010–2016).
Ensimmäisen sukupolven Countryman esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010. Vuonna 2012 tuli markkinoille Countrymaniin perustuva kolmiovinen malli nimeltään Mini Paceman.
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Countryman sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Mini Countryman F60 (2017–).
Toisen sukupolven Countryman esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä vuoden 2016 lopulla. Se perustuu samalle modulaariselle UKL-pohjalevylle kuin esimerkiksi BMW X1.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Countryman sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Barbora Štefková

Barbora Štefková (s. 4. huhtikuuta 1995 Olomouc) on tšekkiläinen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 154 helmikuussa 2017 ja nelinpelissä sijalla 156 kesäkuussa 2018.
Vuonna 2016 Štefková nousi maailmanlistalla yli 100 sijaa sijalle 154, ja voitti uransa ensimmäisen top 50 -pelaajan Annika Beckin Quebecissä, ensimmäisessä WTA-pääsarjaottelussaan. Maaliskuussa 2017 Štefkován molempiin ranteisiin iski kipu, jota ei voitu diagnosoida. Hän oli sivussa kahdeksan kuukautta, ja palasi kentille marraskuussa 2017. Štefková pääsi suojatun rankingin turvin mukaan vuoden 2018 Wimbledonin pääsarjaan, vaikka oli maailmanlistalla vasta sijalla 715. Hän eteni sieltä mukaan pääsarjaan.
Eugène Pottier

Eugène Pottier (4. lokakuuta 1816 Pariisi – 6. marraskuuta 1887 Pariisi) oli ranskalainen vallankumouksellinen sosialisti ja runoilija. Hän on sanoittanut työväenlaulun ”Kansainvälinen” ("L'Internationale").
Työläistaustainen Pottier kirjoitti ja julkaisi ensimmäiset runonsa teini-ikäisenä vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen aikana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa "La Jeune Muse" sai Pierre-Jean de Bérangerilta myönteisen arvostelun. Pottier kannatti nuorena ensin vallankumouksellista babeuvismia, sittemmin Charles Fourierin utopistista sosialismia. Hän kannatti vuoden 1848 helmikuun vallankumousta, vastusti Ranskan toista keisarikuntaa ja liittyi ensimmäiseen internationaaliin. Pariisin kommuunin aikana 1871 Pottier kuului useisiin kommuunin komiteoihin ja kansalliskaartin keskuskomiteaan sekä osallistui katutaisteluihin. Kommuunin kukistuttua hän piileskeli jonkin aikaa maan alla Pariisissa, ja tuolloin, heinäkuussa 1871, hän kirjoitti sanat sosialistiseen taistelulauluun ”Kansainväliseen”. Pian hän pakeni Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Ranskassa hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan toiminnastaan kommuunissa. Tuomio kumottiin myöhemmin yleisellä armahduksella.
Pottier julkaisi Yhdysvalloissa työväenliikkeestä ja Pariisin kommuunista kolme poliittista runoelmaa. Hän palasi Ranskaan vuonna 1880 ja liittyi työväenpuolueen jäseneksi. Laulaja Gustave Nadaudin taloudellisella tuella hän julkaisi vuonna 1884 poliittisen laulukokoelman "Quel est le fou", joka toi hänelle laajempaa mainetta. Pottier kuoli 71-vuotiaana vuonna 1887. Vähän ennen hänen kuolemaansa ilmestyi toinen laulukokoelma, joka sisältää hänen tunnetuimmat ja parhaat tekstinsä. Seuraavana vuonna belgialainen työläismuusikko Pierre Degeyter sävelsi ”Kansainvälisen” lauluksi, minkä jälkeen se kohosi vähitellen tunnetuksi ja päätyi lopulta koko kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi.
Pottier on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Suomennettu runo.
Runo "Kansainvälinen" on julkaistu suomeksi muun muassa teoksissa:
Rengasmatoliskot

Rengasmatoliskot ("Blanus") on matoliskosuku, jota tavataan Välimeren ympäristöstä Euroopassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Sukuun kuuluvat ainoat Euroopassa elävät matoliskot. Rengasmatoliskoilla on luodinmuotoinen pää ja mitättömät silmät. Ne viihtyvät hiekkaisessa tai humuspitoisessa maaperässä. Rengasmatoliskot viettävät suurimman osan ajastaan maan alla, paikantaen usein muurahais- ja termiittikekoja. Ne kaivavat pesistä tai niiden ympäriltä ravinnokseen aikuisia hyönteisiä, toukkia ja munia. Rengasmatoliskot munivat kerralla vain yhdestä kolmeen munaa. Suku luettiin aiemmin heimoon Amphisbaenidae, mutta se on sittemmin siirretty omaan heimoonsa Blanidae. Fylogeneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että rengasmatoliskot ovat läheisintä sukua kuubalaisen "Cadea"-suvun matoliskoille. Euroopasta on löydetty useita fossiileja, jotka kuuluvat joko sukuun "Blanus" tai heimoon Blanidae.
Lajit.
Sukuun kuuluu seitsemän elossa olevaa lajia:
FC Ararat-Armenia Jerevan

Football Club Ararat-Armenia Jerevan on jalkapalloseura Jerevanin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Armenian jalkapalloliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Seura on perustettu vuonna 2017.
Ararat-Armenia sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 197.
Stéfanos Tsitsipás

Stéfanos Tsitsipás (, s. 12. elokuuta 1998 Ateena) on kreikkalainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-listan sijalla 3.
Tsitsipás saavutti junioreiden maailmanlistan ykkössijan toukokuussa 2016. Hän voitti samana vuonna Wimbledonin poikien nelinpeliturnauksen Kenneth Raisman kanssa.
Huhtikuussa 2018 Tsitsipás ylsi ensimmäisenä kreikkalaisena ATP-turnauksen loppuotteluun sitten Nikólaos Kalogerópouloksen vuonna 1973. Tsitsipás hävisi Barcelonassa pelatun turnauksen loppuottelussa Rafael Nadalille. Elokuussa hän ylsi Toronton turnauksessa loppuotteluun mutta hävisi jälleen Nadalille. Ensimmäisen turnausvoittonsa Tsitsipás saavutti Tukholmassa lokakuussa 2018 voittamalla loppuottelussa Ernests Gulbisin.
Vuonna 2019 Tsitsipás on voittanut Marseillen turnauksen helmikuussa ja Estorilin turnauksen toukokuussa. Hän hävisi Dubain turnauksen loppuottelussa maaliskuussa Roger Federerille ja Madridin turnauksen loppuottelussa toukokuussa Novak Đokovićille. Australian avoimissa Tsitsipás voitti muun muassa neljännellä kierroksella Federerin mutta hävisi välierissä Nadalille. Ranskan avoimissa hän hävisi neljännellä kierroksella Stanislas Wawrinkalle.
Huhtikuussa 2024 Tsitsipás voitti urallaan kolmannen kerran ATP-1000 Monte Carlo turnauksen kukistaen finaalissa Casper Ruudin.
Janne (palkinto)

Janne oli Suomen Ääni- ja kuvatallennetuottajien (myöhemmin Musiikkituottajat - IFPI Finland) jakama klasissen musiikin palkinto, jota jaettiin vuosina 1992−1994 ja 1997−2002. Vuonna 2006 palkinto korvattiin Emma-gaalassa Vuoden klassisen musiikin Emma-palkinnolla. Palkintojensaajat valitsi järjestön kutsuma klassisen musiikin asiantuntijaraati.
Palkintokilpailussa oli kahdesta kolmeen kategoriaa, jotka vaihtuivat lähes joka vuosi. Vuosien saatossa jaetut palkinnot olivat kuoromusiikki, lalumusiikki, oopperamusiikki, orkesterimusiikki, soolomusiikki, vanha musiikki, soolo- ja kamarimusiikki, soitin- ja kamarimusiikki, orkesteri- ja konserttimusiikki sekä vokaali- ja kuoromusiikki. Eniten jaettiin orkesterimusiikin Janneja, joita jaettiin 7.
Eniten Janneja voittanut on sellisti Anssi Karttunen, joka voitti kolme Jannea.
TVS Motor Company

TVS Motor Company on intialainen autoteollisuusyritys, joka valmistaa moottoripyöriä, skoottereita, mopoja ja kolmipyöräisiä moottoripyöriä sekä näiden osia ja tarvikkeita. 
Chennaissa kotipaikkaansa pitävän TVS Motor Companyn osake noteerataan Intian molemmissa pääpörsseissä (BSE ja NSE). TVS Motorin palveluksessa on noin 12 500 työntekijää. Maaliskuussa 2018 päättyneen tilivuoden liikevaihto oli noin 1,9 miljardia euroa.
Yhtiö on emoyhtiönsä välityksellä osa laajempaa intialaista TVS Group -yritysryhmää. TVS Group on yli 90 yhtiöstä koostuva, liikevaihdoltaan noin 6,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin ja 39 000 työntekijän autoteollisuuskonserni. 
TVS Motor Companyllä on kolme valmistavaa tuotantolaitosta Intiassa (Hosur, Tamil Nadu; Mysore, Karnataka; ja Nalagarh, Himachal Pradesh) ja yksi Indonesian Karawangissa. Hosurin tehtaalla yhtiö valmistaa myös yhteistyössä BMW:n kanssa suunniteltua BMW G310R -moottoripyörää.
Green Care Finland

Green Care Finland ry on valtakunnallinen yhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on lisätä Green Care -toiminnan tunnettuutta Suomessa, parantaa alan yleisiä toimintaedellytyksiä sekä edistää ja kehittää alaan liittyvää menetelmäosaamista sekä tutkimus- ja kehittämistoimintaa. Yhdistyksellä on myös kolme aluejaostoa Green Care Itä-Suomi, Green Care Keski-Pohjanmaa ja Green Care Lappi.
Toiminta.
Green Care Finland ry:n päätoimintoja ovat verkosto- ja jäsentoiminta, tiedon jakaminen, Green Care -palvelujen ja -menetelmäosaamisen laadullinen kehittäminen ja sisällöntuotanto sekä yhteiskunnallinen vaikuttaminen. Yksi yhdistyksen tavoitteista on, että laadukkaat luonto-, eläin-, maatila- ja puutarha-avusteiset palvelut ovat tunnettuja ja merkittävä osa suomalaista sotetoimintaa sekä kuntouttavia, työllistymistä ja voimaantumista edistäviä palveluja. 
Yhdistys jakaa Green Care -aiheisia uutisia, tapahtumia ja koulutuksia verkkosivuillaan. Yhdistyksen sivuilta löytyy myös Green Care -palveluja tuotavia yrityksiä sekä listoja Green Care -aiheisista materiaaleista ja julkaisuista.
Laatumerkit.
Yhdistyksen alainen Green Care -laatulautakunta myötää LuontoVoima- ja LuontoHoiva-laatumerkkejä. Merkki on palvelu- tai palvelukokonaisuuskohtainen. Merkki on voimassa kolme vuotta. Listaus LuontoHoivan ja LuontoVoiman merkin saaneista palveluista löytyy yhdistyksen verkkosivuilta http://gcfinland.fi/laatu/myonnetyt-laatumerkit/
Green Care

Green Care on luonnossa ja maaseutuympäristössä tehtävää ammatillista toimintaa, jolla edistetään ihmisten hyvinvointia ja elämänlaatua.
Green Care eri maissa.
Iso-Britannia ja Ruotsissa on etupäässä keskittynyt sosiaaliseen ja terapeuttiseen puutarhanhoitoon ja puutarhaterapiaan. Suomessa, Norjassa ja osin Saksassa ja Itävallassa eläinavusteiset palvelut ovat yleisimpiä. Alankomaissa, Belgiassa Tanskassa hoivamaatalous ovat yleisiä.
Green Care Suomessa.
Green Care -toiminta Suomessa on suhteellisen nuori toimiala. Tästä syystä alalla on paljon tutkimus- ja hanketoimintaa, jolla pyritään kehittämään ja luomaan Suomessa toimivia toimintamalleja. Green Care -palvelut jaetaan Suomessa kahteen luokkaan Luontohoivan ja Luontovoiman palveluihin.
Luontohoiva.
Luontohoiva-palvelut ovat sosiaali- ja terveysalan lakeja ja säädöksiä noudattavia palveluja, joissa hyödynnetään esimerkiksi luonto- tai eläinavusteisia menetelmiä. Palveluntuottajalta vaaditaan sosiaali- ja terveysalan tutkintoa tai yhteistyötä kyseisen tutkinnon omaavan kanssa. 
Luontovoima.
Luontovoima-palvelut ovat ennalta ehkäiseviä ja terveyttä ylläpitäviä tavoitteellisia luontoperustaisia palveluja. Luontovoiman palveluihin kuuluvat esimerkiksi virkistys ja hyvinvointipalvelut, harrastus-, kasvatus- ja opetuspalvelut sekä luontomatkailupalvelut.
Mini Clubman

Mini Clubman on BMW:n omistaman Minin vuodesta 2007 lähtien valmistama farmarikorinen henkilöautomalli. Se lainaa nimensä alkuperäisen Minin vuosina 1969–1980 valmistetulta Clubman-versiolta, josta oli saatavana farmarimalli.
Mini Clubman R55 (2007–2014).
Ensimmäisen sukupolven Clubman esiteltiin vuonna 2007. Auton oikealla puolella (myös maissa, joissa on vasemmanpuoleinen liikenne) on takareunoista saranoitu niin sanottu kaappariovi ja peräosassa pariovet. Mallista oli saatavana myös pakettiautoversio nimeltään Mini Clubvan. 
Mini Clubman F54 (2015–).
Toisen sukupolven Clubman esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2015. Se on edeltäjäänsä 27 senttimetriä pidempi kokonaispituudeltaan ja 10 senttimetriä akseliväliltään. Autossa ei ole edellismallin tavoin kaappariovea, vaan se on perinteisempi farmariauto neljällä ovella. Clubman perustuu samalle modulaariselle UKL-pohjalevylle kuin esimerkiksi BMW X1.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Clubman sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2019 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Clubman. Uudistuksia tehtiin muun muassa etusäleikköön ja takavaloihin, joihin tuli Union Jack -ilme.
Falcon 4.0

Falcon 4.0 on MicroProsen kehittämä ja Hasbro Interactiven julkaisema lentosimulaattori, joka on julkaistu vuonna Macintoshille ja Windowsille. Pelin lähdekoodit vuotivat verkkoon vuonna 2000, jonka jälkeen harrastajat ovat ylläpitäneet ja tehneet vaihtoehtoisia versioita simulaatiosta.
Pelistä on julkaistu päivitetty versio "" vuonna 2005.
Vastaanotto.
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7.9/10 arvostelussaan.
IGN antoi pelille arvosanaksi 8.4/10 arvostelussaan.
Rock, Paper, Shotgun -sivuston 25:n parhaan simulaatiopelin listalla "Falcon 4.0" oli sijalla numero 2 kesäkuussa 2018.
Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot

Kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnot () ovat Norjan kulttuuriministeriön vuosittain jakamat lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinnot. Palkinto myönnetään muun muassa kaunokirjoille, tietokirjoille ja sarjakuville.
Historia.
Palkinto perustettiin vuonna 1948 sen takia, että haluttiin lisätä norjankielistä lastenkirjallisuutta sodan aiheuttaman pulan jälkeen ja vastapainona sarjakuville.
Palkinnon aiemmat nimet.
Vuosien mittaan palkinnon nimi, sarjat, määrä jne. ovat vaihdelleet. Nimen muutos kertoo, mihin ministeriöön kulttuuri on sijoitettu. 
Kirjallisuuspalkinto.
Vuoteen 1975 asti kirjallisuuspalkinnolla oli 1., 2. ja 3. sija. Sen lisäksi sijaa on voinut jakaa useampi henkilö. Vuosina 1975–1978 sijoitusta ei ollut, mutta palkinto myönnettiin edelleen useammalle, yleensä kolmelle tai neljälle henkilölle. Vuodesta 1979 on ollut vain yksi palkinnonsaaja.
Kuvakirjapalkinto.
Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1961.
Tietokirjapalkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984.
Esikoisteoksen palkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1977.
Kuvituspalkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1957.
Kääntäjäpalkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Palkinto on joinakin vuosina jaettu sekä kirjanorjan että uusnorjan käännökselle. Tähän asti palkinto on vain kerran jaettu kielelle, joka ei ole norja eli vuonna 1976 kun Ella Holm Bull voitti palkinnon eteläsaamenkielisestä käännöksestään "Jaahke jih Joakime" kirjailija Jørgen Clevinin kirjasta "Jakob og Joakim".
Sarjakuvapalkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1973.
Erikoispalkinto.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Palkintoa ei jaeta joka vuosi.
Kunniapalkinto.
Palkinto on jaettu vain kerran.
Uraauurtavan työn palkinto.
Palkinto on jaettu vain kerran.
Pierre Degeyter

Pierre Degeyter (8. lokakuuta 1848 Ghent, Belgia – 27. syyskuuta 1932 Saint-Denis, Ranska) oli belgialaissyntyinen ranskalainen sosialisti ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten työväenlaulu ”Kansainvälisen” säveltäjänä. Toisin kuin laulun sanoittaja Eugène Pottier, Degeyter ehti elinaikanaan nähdä sen kohoamisen kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi.
Degeyter syntyi työläisperheeseen, joka muutti Belgiasta Ranskan Lilleen. Hän työskenteli puuseppänä ja oli harrastajamuusikko, joka lauloi kuorossa ja soitti eri soittimia. Degeyter kuului Ranskan työväenpuolueeseen ja johti Lillessä toiminutta La Lyre des Travailleurs -nimistä työväen kuoroa ja musiikkiseuraa. Vuonna 1888 hän sävelsi kuoron tilauksesta musiikin edellisenä vuonna kuolleen sosialistirunoilija Pottierin kirjoittamaan runoon "L'Internationale", ”Kansainvälinen”. Nuotit julkaistiin nimellä Degeyter mainitsematta säveltäjän etunimeä, mikä aiheutti myöhemmin epäselvyyttä, ja hänen veljensä Adolphe väitti myös olevansa todellinen säveltäjä. Näitä väitteitä käytettiin poliittisena lyömäaseena varsinkin sen jälkeen, kun Pierre Degeyter vanhoilla päivillään vuonna 1920 liittyi Ranskan kommunistiseen puolueeseen. Vuonna 1922 Ranskan korkein valitusoikeus ratkaisi tekijänoikeuskiistan hänen hyväkseen.
Degeyter asui vuodesta 1902 Saint-Denisissä Pariisin lähellä. Hän sävelsi muitakin sosialistisia taistelulauluja. Hän vieraili vuonna 1928 Neuvostoliitossa. ”Kansainvälinen” oli tuolloin Neuvostoliiton kansallislauluna.
Voiko sen sanoa toisinkin

Voiko sen sanoa toisinkin on Lasse Mårtensonin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1968. Albumi sisältää Mårtensonin säveltämän ja Sauvo Puhtilan salanimellä "Solja Tuuli" sanoittaman kristillisen jazzmessun, joka televisioitiin alun perin Mainos-TV:n ohjelmistossa vuoden 1966 lopussa.. 
Albumi julkaistiin vuonna 1968 vinyylilevynä Metronomen toimesta. Vuonna 1973 Musiikki-Fazerin alaisuudessa ollut levymerkki Sävel julkaisi albumista C-kasetin. Vuonna 1977 messu julkaistiin uudelleen Mårtensonin oman uuden levy-yhtiönsä Kompass Recordsin kautta vähäisin muutoksin. Ensimmäinen CD-painos julkaistiin vuonna 2002 noudattaen 1977 albumin versiota.
Taustaa.
Televisiomessu ja siitä julkaistu albumi syntyivät "Levyraati"-ohjelmastaan tunnetun jazzmiehen Jaakko Jahnukaisen ideasta, jota hän oli kehitellyt sotatoverinsa, rovasti Erkki Arhinmäen kanssa. Alun perin ajatuksena oli gospel-tyylinen kokonaisuus valmiista afroamerikkalaisista aineksista, mutta Mårtenson halusi mieluummin tehdä suomen kielelle paremmin sopivia alkuperäissävellyksiä. Yhteistyökumppaniksi otettu Sauvo Puhtila teki tekstit ensin noudattaen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalveluksen rakennetta, ja Mårtenson sävelsi tekstit lauluiksi.
Vastaanotto.
"Voiko sen sanoa toisinkin" oli Suomessa yksi vuosien 1967 ja 1968 levymyyntimenestyksiä. Se nousi lokakuussa 1967 albumilistan ykköseksi ohi The Beatles -albumin "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band", pysyi ykkösenä neljä viikkoa ja albumilistalla kaikkiaan 60 viikkoa ja myi noin 9 500 kappaletta.
Messun tunnetuimmaksi kappaleeksi on noussut Ritva Mustosen laulama ”Jumala rakastaa maailmaa”, jonka ovat levyttäneet myös Eino Grön ja Eero Sinikannel, molemmat vuonna 1991. Myös Mårtensonin itsensä laulamia kappaleita ”Kiitoslaulu” ja ”Ei ole aikaa” on soitettu paljon muun muassa radiossa. Messun osien ”Jumala rakastaa maailmaa” ja ”Ei ole aikaa” nuotit ja sanat on julkaistu "Suuren toivelaulukirjan" osissa 2 ja 14.
Kappaleet.
Kaikki sävellykset Lasse Mårtenson ja sanoitukset Sauvo Puhtila salanimellä "Solja Tuuli". Kaikki kappaleet sovittanut Lasse Mårtenson ja Esko Linnavalli.
Luettelo Formula 1 -sarjan kilpailun nopeimpien kierrosten ennätyksistä

Tämä on luettelo Formula 1 -sarjan kilpailujen nopeimmista kierroksista.
Michael Schumacherilla on eniten kilpailun nopeimpia kierroksia (77 kappaletta), jotka hän ajoi kausien – ja – välisenä aikana. Kimi Antonelli on nuorin kilpailun nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja, kun hän ajoi sen 18 vuoden 224 päivän ikäisenä vuoden 2025 Japanin GP:ssä.
Kausina – kilpailun nopeimmasta kierroksesta jaettiin 1 MM-piste. Kausina – menettely oli uudelleen käytössä, mutta kuljettajan täytyi ajaa kilpailussa myös kymmenen parhaimman joukkoon.
Vuoden 1954 Britannian GP:ssä seitsemän eri kuljettajaa ajoi kilpailun nopeimman kierroksen, koska ajanottajien laitteistot eivät olleet tarkkoja. 
Vuoden Belgian osakilpailussa ajettiin sateen vuoksi muutama kierros turva-auton takana, minkä vuoksi kilpailun nopeinta kierrosta ei jaettu kenellekään.
Kuljettajat.
"Tilastot on päivitetty Las Vegasin GP:n 2025 jälkeen."
Lisäpisteen nopeimmasta kierroksesta keränneet kuljettajat.
"Lisäpiste oli käytössä vuosina 1950–59 ja 2019–24. Luettelo on päivitetty Abu Dhabin GP 2024 jälkeen."
Kansallisuudet.
"Luettelo on päivitetty Las Vegasin GP 2025 jälkeen."
Eniten nopeimpia kierroksia kauden aikana keränneet kuljettajat.
"Tilastot on päivitetty Las Vegasin GP 2025 jälkeen."
Lomakeskus Huhmari

Lomakeskus Huhmari oli vuonna 1978 perustettu, Pohjois-Karjalan Polvijärvellä sijaitseva lomakeskus lähellä Huhmarisvaaraa. Huhmari sijaitsee Höytiäisen rannalla, ja siellä oli myös pieni kylpylä. Ravintoloita oli kaksi; päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsi myös kallioravintola Louhi.
Huhmari oli Suomen raha-automaattiyhdistyksen ja Hyvinvointilomien yhteistyökumppani, ja siellä järjestettiin myös niiden tukemia lomia. Huhmariin kulki päivittäinen linja-autovuoro Joensuusta Polvijärvelle. 
Huhmarin toiminta päättyi konkurssiin vuonna 2023. Seuraavana vuonna alueen toimintoja käynnistettiin uudelleen uuden omistajan toimesta, mutta esimerkiksi kylpylää ei enää avattu.
TVS Group

TVS Group on intialainen autoteollisuuskonserni. TVS-yhtymän vuosiliikevaihto on noin 6,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Konsernin palveluksessa on noin 39 000 työntekijää.
Intian Maduraissa kotipaikkaansa pitävää yhtymää hallitaan vuonna 1911 perustetun T. V. Sundram Iyengar &amp; Sons Limited -holdingyhtiön välityksellä.
Yhtymä koostuu yli 90 yhtiöstä, joista tunnetuin on pörssinoteerattu moottoripyörä- ja skootterivalmistaja TVS Motor Company. Konserniin kuuluu muun muassa autoteollisuuden osavalmistusta, autokauppaa ja -rahoitusta tarjoavia sekä elektroniikan parissa toimivia tytäryhtiöitä.
TVS Groupin yhtiöitä.
Konserniin kuuluvia yhtiöitä, joista monet ovat yhteisyrityksiä jonkun Intian ulkopuolisen toimijan kanssa, ovat muun muassa:
Operaatio Teapot

Operaatio Teapot (suomeksi: "teekannu") oli 14 ydinkokeen laukaisusarja. Se toteutettiin Yhdysvalloissa, Nevadan ydinkoealueella, tarkemmin "Yucca Flat"in ja "Frenchman Flat"in koealueilla. Testit toteutettiin helmi-toukokuussa 1955. Osa ydinräjähteistä (10 kpl) laukaistiin torneista, yksi näistä maan alla ja osa (3 kpl) taas tehtiin lentopudotuksina B-36 pommituskoneista. Ydinkokeiden räjähdysvoima vaihteli välillä 1 — 43 kilotonnia, jossa "Turk" oli näistä voimakkain. Ydinkoesarjaa edelsi Operaatio Castle. Sitä seurasi Operaatio Wigwam.
Testisarja tuli lähinnä eniten tunnetuksi siitä, että niissä tutkittiin ensi kertaa todella vakavasti ydinaseiden vaikutusta siviileihin sekä yleiseen infrastruktuuriin, kuten eri tyyppisiin rakennuksiin ja sähkönsiirtojärjestelmään. Hyvin useassa videossa taikka tietoleikkeessä näytetään sellaista osuutta, joka on näissä ydinkokeissa kuvattu. Joitain rakennelmia tehtiin aina mallinukkeja sekä näiden ehostusta myöten, ydinräjäytysten tuhojen mallintamista varten. Testien nimet olivat: "Apple 1", "Apple 2", "Bee", "ESS", "HA", "Hornet", "MET", "Moth", "Post", "Tesla", "Turk", "Zucchini", "Wasp" ja "Wasp Prime".
Muun muassa W27 -tyypin ydinkärkeä kehiteltiin. Eräät kärjistä saivat nimet "Linda" ja "Cleo". W28:n sekä Mark 6 -ydinpommin valmistus toteutui. W28:n enin tuhovoima oli 1.2 MT.
Huhmarisvaara

Huhmarisvaara on Pohjois-Karjalan Polvijärvellä sijaitseva vaara Höytiäisen länsirannalla.
Historia.
Vuonna 1944 lokakuussa Huhmarisvaaran huipulle rakennettiin Salpalinjan pohjoisin tykkiasema. Vaaran laelta näkyvät Kontiolahti, Kunnasniemi ja Polvijärven saaret.
Alueella toimi 1970-luvun lopulta alkaen Lomakeskus Huhmari, jonka taustayhtiö Huhmarisvaaran Loma Oy hakeutui konkurssiin syksyllä 2022 koronapandemian ja energiahintojen äkillisen nousun vietyä pohjan liiketoiminnan kannattavuudelta.
Suomen ilmavoimien pommittajat

Suomen ilmavoimien pommittajat — Historia, maalaukset ja merkinnät 1939–1945 on Kari Stenmanin ja Karolina Holdan teos Suomen ilmavoimien käyttämistä pommikoneista. Kirjassa oleva väriprofiilipiirrokset on tehnyt Karolina Holda. Kirjan tiedot ovat pääosin koottu Kansallisarkistosta. Kirjassa on huomattava osa kuvia Suomen puolustusvoimien arkistoista (SA-kuva).
Konetyypit.
Kirjassa käsitellyt konetyypit ovat:
Léopold Simoneau

Léopold Simoneau (3. toukokuuta 1916 St-Flavien, Québec, Kanada – 24. elokuuta 2006 Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli kanadalainen tenori. Hän aloitti lauluopintonsa Émile Larochellen johdolla Québec Cityssä vuonna 1939 ja jatkoi niitä Salvator Issaurelin johdolla Montrealissa vuosina 1941–1944. Issaurelin studiolla hän tapasi sopraano Pierrette Alarien, josta tuli hänen vaimonsa vuonna 1946. 
Simoneau teki lavadebyyttinsä "Lakmé"-oopperan esityksessä 1941. Usein hän esiintyi Alarien vastaparina. Hänen ohjelmistoonsa kuului rooleja Lakmén lisäksi muiden muassa oopperoissa "Mireille", "La traviata", "Taikahuilu" ja "Sevillan parturi". Hän pääsi esiintymään Yhdysvaltoihin ja teki ensimmäisen esiintymisensä Pariisissa Mireillessa. Pariisissa hän sai valmennusta Berl Lilienfeldiltä ja Wienissä Erik Werbalta. Kriitikot rinnastivat hänet Edmond Clémentiin. Hän niitti mainetta erityisesti Wolfgang Amadeus Mozartin tulkitsijana. Viimeistä kertaa hän esiintyi julkisesti marraskuussa 1970 "Messias"-oratorion tulkinnassa.
Vuodesta 1963 Simoneau opetti Québecin musiikkikonservatoriossa. Vuonna 1967 hän jätti opinahjon toimiakseen Québecin kulttuuriministeriön musiikkijaoksen johdossa. Hän valmisti ministeriön palveluksessa raportin oopperaelämästä Québecissä; tämä raportti johti Québecin oopperan perustamiseen vuonna 1971. Samana vuonna Simoneau toimi lyhyesti sen taiteellisena johtajana. Vuonna 1972 Simoneau muutti vaimonsa ja kahden tyttärensä kanssa Kaliforniaan, jossa hän jatkoi pedagogista työtään. Vuonna 1982 hän asettui Victoriaan, jossa kuoli 90-vuotiaana. Hän oli Kanadan ritarikunnan upseeri.
Ruzena Herlinger

Ruzena Herlinger (s. "Schwartz"; 8. helmikuuta 1890 Tábor – 19. helmikuuta 1978 Montreal) oli syntyjään tšekkoslovakialainen, vuonna 1954 Kanadan kansalaisuuden saanut sopraano. Hän aloitti pianotunneilla käymisen yhdeksänvuotiaana ja lauluopintonsa vuonna 1916 Wienissä. Niitä hän jatkoi sittemmin Berliinissä. Alban Berg teki hänelle tilaustyönä konserttiaarian "Der Wein", jonka Herlinger kantaesitti 4. kesäkuuta 1930. 
Herlinger asui toisen maailmansodan aikana Englannissa ja palasi sieltä kotimaahansa vuonna 1946. Montrealiin hän saapui elokuussa 1949. Hän toimi Kanadassa musiikkipedagogina. Hänen oppilaitaan olivat Josèphe Colle, Claude Corbeil, Claire Gagnier, Joseph Rouleau, Huguette Tourangeau ja André Turp.
Aggressive-luokka

Aggressive-luokka oli Yhdysvaltain laivaston 53 aluksen muodostama miinanraaivaajaluokka, jonka alukset oli luokiteltu MSO:ksi eli valtameriraivaajiksi erona pienempiin rannikkoraivaajiin ja saaristoraivaajiin. Luokan aluksia tilattiin myös Belgian ja Norjan laivastoille ja palveluksesta poistuttuaan niitä myytiin monelle laivastolle.
Alukset.
Aluksista 33 poistettiin palveluksesta 1970-luvun puoliväliin mennessä. Näistä myytiin 1994 neljä Taiwanille, joka muodosti niistä Yung Yang -luokan. "USS Implicit" poistettiin palveluksesta viimeisenä luokan Yhdysvaltain laivaston aluksena Tacomassa Washingtonissa 30. syyskuuta 1994.
Luokan alukset luokiteltiin uudelleen 7. helmikuuta 1955 avomeriraivaajiksi, jolloin niiden runkonumeron tunnusosaksi muutettiin MSO ().
Ulkomaille luovutetut alukset.
Aluksista luovutettiin Nato maille seuraavat:
Agile-luokka (miinanraivaaja)

Agile-luokan piti oli Yhdysvaltain laivaston 35 miinanraivaajan muodostama alusluokka.
Alukset.
Lopulta luokkaan jäi vain nimikkoalus loppujen tultua luokitelluksi Aggressive-luokan aluksiksi.
C-luokka (sukellusvene, Espanja)

C-luokka oli Espanjan laivaston kuuden 1920-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama sukellusveneluokka.
Alukset.
Holland-tyyppiset veneet rakennettiin Espanjassa Electric Boat Companyltä ostetun lisenssin perusteella. Ne olivat suurennettuja ja paranneltuja versioita edeltäneestä B-luokasta. Niiden torpedoputket oli muun muassa muutettu 450 millimetrisistä 533 millimetrisiin samalla kuin lukumäärää oli kasvatettu kahdella. Veneiden sukellusaika oli pidempi kuin edeltäneellä luokalla.
Maksimisukellussyvyys oli 80 metriä ja toimintamatka pinta-ajossa 4 000 ja sukelluksissa 4,5 solmun nopeudella 125 merimailia.
Bror Gräsbeck

Bror Justus Gräsbeck (15. marraskuuta 1885 Helsinki – 1953 Vaasa) oli Vaasan hovioikeuden presidentti.
Bror Gräsbeckin vanhemmat olivat tullinhoitaja Karl Oskar Gräsbeck ja Rosa Nadine Eriksson ja puoliso vuodesta 1923 Hildur Helena Juslin. Gräsbeck tuli ylioppilaaksi 1903 ja suoritti oikeustutkinnon 1906, varatuomarin arvon hän sai 1909. Hän oli Turun hovioikeuden kanslisti ja notaari 1917, sihteeri ja asessori 1919 ja hovioikeudenneuvos 1933. Vaasan hovioikeuden presidentti hänestä tuli 1935. Gräsbeck toimi Turun ja Porin lääninhallituksen ylimääräisenä esittelijänä 1918–1920, Turun vuokralautakunnan puheenjohtajana 1920–1922, kasvatuslautakunnan varapuheenjohtajana 1920–1922 ja lastensuojelulautakunnassa 1923–1935. Asianajaja Turussa hän oli 1910–1919.
P-Dimetyyliaminobentsaldehydi

p-dimetyyliaminobentsaldehydi eli 4-dimetyyliaminobentsaldehydi (C9H11NO) on aromaattinen aldehydeihin ja amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita ja analyyttisessä kemiassa reagenssina.
Ominaisuudet.
Puhtaana p-dimetyyliaminobentsaldehydi on väritöntä kiteistä ainetta. Epäpuhtaudet värjäävät aineen keltaiseksi. Valon vaikutuksesta yhdiste muuttuu väriltään punertavaksi. p-dimetyyliaminobentsaldehydi liukenee veteen vain niukasti. Paremmin se liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin.
Valmistus ja käyttö.
p-dimetyyliaminobentsaldehydiä valmistetaan N,N-dimetyylianiliinista ja formaldehydistä tai dimetyyliformamidista. Yhdisteestä valmistetaan väriaineita esimerkiksi triaryylimetaanivärejä. Yhdistettä käytetään myös reagenssina analyyttisessä kemiassa ja se reagoi muun muassa indolin, indolijohdannaisten, pyrrolien ja amiinien kanssa muodostaen punaisen kondensaatiotuotteen. p-dimetyyliaminobentsaldehydin liuosta alkoholeissa kutsutaan Ehrlichin reagenssiksi tai Kovacsin reagenssiksi ja sitä käytetään tutkimaan sisältääkö virtsa indolia, porfobilinogeenia tai urobilinogeenia.
Unikie

Unikie Oy on vuonna 2015 perustettu suomalainen ohjelmistotalo, joka kehittää teknologiaa suojattuihin reaaliaikaisiin prosesseihin. Yrityksen liikevaihto oli 65 miljoonaa euroa vuonna 2023. Unikie on ollut yksi Suomen nopeimmin kasvavista teknologiayrityksistä (Deloitte 2019) ja vuoden 2021 Tivi-yritys. Yritys työllistää noin 600 ohjelmistoalan huippuammattilaista Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Yhdysvalloissa ja Virossa.. Yritys palvelee muun muassa autoteollisuutta, valmistavaa teollisuutta, kaivoksia, satamia ja telecom-sektoria kehittämällä sensoridataan perustuvaa autonomisen ajamisen teknologiaa, teollisuuden tekoäly- ja automaatioratkaisuja sekä turvallisen liitettävyyden ja viestinnän ratkaisuja. Unikien asiakkaita ovat muun muassa Sandvik, Nokia, Valmet ja Ponsse sekä autonvalmistajista BMW, Ford, Jaguar-Land Rover ja Mercedes-Benz.
Alexander Stubb palkitsi Unikie Oy:n vuoden 2024 tulokasyrityksenä vuosittaisessa Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinto -tapahtumassa.
Slay-Z

Slay-Z on Azealia Banksin toinen mixtape, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2016. Albumin nimi on kunnianosoitus Jay-Z:lle.
HMS Saga (P257)

HMS Saga (viirinumero P257) oli Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin osana vuoden 1943 laivasto-ohjelmaa 7. huhtikuuta 1943 Cammell Laird and Company, Limitediltä, missä köli laskettiin 5. huhtikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1945 ja otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta.
Palvelus.
Alus kolaroi 10. helmikuuta 1946 Kanaalissa troolari "Girl Lenan" kanssa. Onnettomuudessa troolari upposi. Alus myytiin 1948 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "NRP Náutilo".
HMS Spur

HMS Spur oli Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 osana vuoden 1943 laivasto-ohjelmaa Cammell Laird and Company, Limitediltä, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 17. marraskuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 18. helmikuuta 1945.
Palvelus.
Alus upotti Malakansalmessa kaikkiaan yksitoista dzonkkia. Alus myytiin marraskuussa 1948 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "NRP Narval". Alus myytiin romutettavaksi 1. lokakuuta 1969.
I LUV 2K

I LUV 2K oli Basso Median omistama suomalainen radiokanava, joka aloitti toimintansa 21. kesäkuuta 2018.
Vuoden 2019 alussa I LUV 2K lopetti lähetykset Kotkassa ja Lappeenrannassa.
Maaliskuussa 2020 I LUV 2K:n taajuuksilla aloitti lähetykset RÄP.
HMS Spearhead

HMS Spearhead (viirinumero P263) oli Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan sukellusvene.
Valmistus.
Alus tilattiin 17. marraskuuta 1942 osana vuoden 1942 laivasto-ohjelmaa Cammell Laird and Company, Limitediltä, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 21. joulukuuta.
Palvelus.
Alus myytiin marraskuussa 1948 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä "NRP Neptuno". Alus myytiin romutettavaksi 1967.
Rover-luokka

Rover-luokka oli Royal Fleet Auxiliaryn viiden aluksen muodostama tankkeriluokka.
Suunnittelu.
Luokan alukset suunniteltiin toimimaan fregattien tai pienten laivasto-osastojen mukana. Aluksilla oli dieselöljyä, lentokonepolttoainetta,voiteluöljyjä ja vettä. Lisäksi aluksilla oli varastoituna rajallinen määrä kuiva-aineita ja kylmiä elintarvikkeita. Kaikilla aluksilla oli ilman hangaaria oleva lentokansi, mikä mahdollisti helikopterein toteutettavan täydennyksen.
Kolmen ensimmäisen aluksen propulsiojärjestelmänä oli kaksi 16-sylinteristä Ruston &amp; Hornsby -dieselmoottoria, jotka tuottivat 16 000 hevosvoimaa. Moottorit osoittautuivat kuitenkin heikoiksi, joten ne vaihdettiin kahteen 16-sylinteriseen Crossley-Pielstickin moottoriin. Moottorit tuottivat 15 360 hevosvoimaa. Ensimmäinen moottori asennettiin maaliskuussa 1973 "RFA Blue Roverille" ja viimeinen syyskuussa 1975 "RFA Grey Roverille". 
Alukset.
Ensimmäiset kolme alusta tilattiin tammikuussa 1968 ja loput kaksi marraskuussa 1971.
Leo Haukkala

Leo Haukkala (27. kesäkuuta 1957 – 9. marraskuuta 2011 Ylihärmä) oli suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1979–1992 Haukkala pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä 180 runkosarjaottelua Ilmajoen Kisailijoiden, Vimpelin Vedon, Alajärven Ankkureiden ja Vaasan Mailan joukkueissa. Tämän lisäksi Haukkala pelasi kausina 1988–1990 Suomensarjassa Ylihärmän Junkkareiden joukkueessa. 
Haukkala valittiin kahdesti Itä–Länsi-otteluun ja kolme kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun. Lisäksi hän voitti vuonna 1984 sekä teho- että lyöjätilaston ja hänet valittiin vuoden lukkariksi vuonna 1983.
Tuomo Tallbacka

Tuomo Tallbacka (s. 18. lokakuuta 1959 Alajärvi) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Tallbacka on Alajärven Ankkurien kasvatti. Tallbacka edusti koko uransa Ankkureita. Pesäpallouransa jälkeen Tallbacka siirtyi Lapuan Virkiän naisten joukkueen pelinjohtajaksi. Tallbacka toimi Virkiässä vuosina 1994–1995 ja 1998. Virkiän lisäksi Tallbacka toimi Ankkurien pelinjohtajana vuonna 1996.
Uransa aikana Tallbacka pelasi kaksi Itä–Länsi-ottelua ja kaksi Liitto–Lehdistö-ottelua.
Henri Heikkinen

Henri Heikkinen (s. 6. kesäkuuta 1994 Muhos) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2018 Superpesiksessä pelaavaa Alajärven Ankkureita. 
Heikkinen on pelannut miesten sarjoissa kaudesta 2009 lähtien. Kausina 2009–2011 hän pelasi Muhoksen Pallo-Salamoidenn miesten suomensarjajoukkueessa. Kausina 2012 ja 2013 pelasi miesten Ykköspesiksessä Oulujoen Kiekon ja Haapajärven Pesä-Kiilojen joukkueissa. 
Heikkinen on pelannut Superpesiksessä kaudesta 2014, pelaten yhteensä 106 runkosarjaottelua. Heikkisen nykyinen sopimus Ankkureiden kanssa kattaa kauden 2018 sisältäen option vuodesta 2019.
Elina Pukkinen

Elina Pukkinen, o.s. "Mäki", (s. 13. joulukuuta 1985 Alahärmä) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Pukkinen pelasi aikuisten sarjoissa kaudesta 2001 lähtien. Kausina 2004–2015 hän pelasi 259 Superpesiksen runkosarjaottelua Ylihärmän Pesis-Junkkareiden, PeTo-Jussien, Kirittärien ja Lapuan Virkiän joukkueissa.
Pukkinen on naimisissa pesäpalloilija Antti Pukkisen kanssa.
Jere Saukko

Jere Saukko (s. 22. huhtikuuta 1993 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Saukko on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2009 lähtien. Kausina 2012–2017 hän on pelannut 145 Superpesiksen runkosarjaottelua Alajärven Ankkureiden ja Vimpelin Vedon joukkueissa.
Kaudesta 2016 lähtien Saukko on edustanut Vimpelin Vetoa. .
Jere Saukon puoliso on pesäpalloilija Kaisaleena Saukko.
Antti Korhonen (pesäpalloilija)

 
Antti Korhonen (s. 24. maaliskuuta 1993 Oulu) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Kolmen vuoden sopimuksella Tamperelaista Manse PP:ta (sopimus tehty 11.10.2024). Ennen Manse PP:n sopimusta Korhonen edusti Kempeleen Kiriä vuosina 2021-2024. Korhonen on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2009 lähtien. Kausina 2013–2017 hän on pelannut 142 Superpesiksen runkosarjaottelua Pattijoen Urheilijoiden ja Oulun Lipon joukkueissa. Korhosen kasvattajaseura on Oulun Lippo Juniorit.
Kaudella 2018 Korhonen edusti Sotkamon Jymyä. Hänen sopimuksensa Jymyn kanssa on voimassa kauden 2020 loppuun saakka. Lokakuussa 2020 Jymy ilmoitti ettei Korhonen enää jatka joukkueessa.
Markus Tuikka

Markus Tuikka (s. 13. kesäkuuta 1993 Kajaani) on suomalainen uransa päättänyt pesäpalloilija. Tuikka edusti Sotkamon Jymyä vuosina 2013-2019 ja Hyvinkään Tahkoa lyhyen ajan vuonna 2020. Vuonna 2021 Tuikan oli määrä edustaa Joensuun Mailaa, Mutta yksityiselämän kiireiden vuoksi hän lopetti pelaajauransa. Tuikan kasvattajaseura on Kajaanin Pallokerho.
Kauden 2019 päätteeksi Tuikka siirtyi Sotkamon Jymystä Hyvinkään Tahkoon. Tuikka ehti kuitenkin edustaa Tahkoa vain kahden Halli SM -ottelun ajan, kunnes hänen pelaajasopimuksensa purettiin. Syksyllä 2020 Tuikka solmi 1+1 -vuotisen sopimuksen Joensuun Mailan kanssa.
Miika Anttila

Miika Anttila (s. 19. joulukuuta 1994 Kankaanpää) on suomalainen pesäpalloilija. Anttila on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2010 lähtien. Kausina 2013–2017 hän on pelannut 133 Superpesiksen runkosarjaottelua Kankaanpään Mailan ja Seinäjoen JymyJussien joukkueissa. Anttilan kasvattajaseura on Kankaanpään Maila.
Kaudella 2018 Anttila edustaa JymyJusseja. Hänen sopimuksensa JymyJussien kanssa on voimassa kauden 2019 loppuun saakka.
Atte Kontio

Atte Kontio (s. 17. maaliskuuta 1996 Raahe) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa Hyvinkään Tahkossa. Kontion kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit.
Kontio pelasi vuodesta 2016 Seinäjoen JymyJussien Superpesis-joukkueessa. Lokakuussa 2023 Hyvinkään Tahko tiedotti tehneensä Kontion kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Kontio valittiin ensimmäiseen miesten Itä-Länsi-otteluunsa vuonna 2023.
Juuso Myllyniemi

Juuso Myllyniemi (s. 11. kesäkuuta 1991 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Myllyniemi edustaa Miesten Superpesiksessä pelaavaa Manse PP:tä. Myllyniemi on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2009 lähtien. Kausina 2010–2017 hän on pelannut 198 Superpesiksen runkosarjaottelua Ulvilan Pesä-Veikkojen, Nurmon Jymyn, Koskenkorvan Urheilijoiden ja Seinäjoen JymyJussien joukkueessa. Myllyniemen kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit.
Kausilla 2018 ja 2019 Myllyniemi edusti JymyJusseja. Kaudeksi 2020 Myllyniemi siirtyi Manse PP:hen.
Tero Tyynelä

Tero Tyynelä (s. 24. elokuuta 1995 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Tyynelä on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2010 lähtien. Kausina 2014–2017 hän on pelannut 105 Superpesiksen runkosarjaottelua Seinäjoen JymyJussien joukkueessa. Tyynelän kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit.
Kaudella 2018 Tyynelä edustaa JymyJusseja. Hänen sopimuksensa JymyJussien kanssa on voimassa kauden 2019 loppuun saakka.
Elmeri Lieto

Elmeri Lieto (s. 14. tammikuuta 2000 Nurmo) on suomalainen pesäpalloilija. Lieto pelaa ulkokentällä kakkospolttajana ja hänet tunnetaan erityisesti kovakätisenä ulkopelaajana. Sisäpelissä Liedon pääasiallinen rooli on kakkostilanteen vaihtaja tai kotiuttaja.
Liedon pääsarjaura alkoi vuonna 2016 hänen ollessa vasta 16-vuotias. Debyyttikaudellaan Lieto pelasi 24 ottelua Seinäjoen JymyJusseissa. Seuraavien kausien aikana hän kuului joukkueen vakiokokoonpanoon ja pelasi lähes jokaisen ottelun. Itä–Länsi-otteluun Lieto valittiin Seinäjoella pelatessaan kaksi kertaa (2019, 2021). Syksyllä 2021 Lieto siirtyi Joensuun Mailaan, jossa hän pelasi lopulta kahden vuoden ajan. Kaudella 2022 Lieto saavutti SM-pronssimitalin ja kaudella 2023 uransa kolmannen Itä–Länsi-valinnan. Kaudella 2024 Lieto valittiin neljännen kerran Itä-Läns8-otteluun.
Kauden 2023 päätteeksi Lieto on pelannut 221 Superpesiksen runkosarjaottelua. Hän on lyönyt 12+126 juoksua, tuonut 136 juoksua ja kerännyt 717 kärkilyöntipistettä, joista suurin osa kolmospesälle. Kaudella 2023 Lieto oli yksi Joensuun Mailan pääkotiuttajista, ja näin ollen suurin osa kauden kärkilyönneistä syntyi ensimmäistä kertaa hänen urallaan kotipesään.
Anton Vuorinen

Anton Vuorinen (2. heinäkuuta 1853 Kokemäki – 19. tammikuuta 1930) oli suomalainen maalarimestari, varatuomari, asianajaja ja kunnallismies.
Vuorinen kävi 7-vuotiaana kuusi viikkoa kiertokoulua ja lähti 13-vuotiaana Tampereelle maalarinoppiin. Hän menestyi ammatissa niin hyvin että saattoi vuonna 1872 perustaa Tampereelle oman maalarinliikkeen. Hän oli sitten mukana Tampereen kunnallispolitiikassa ollen muun muassa kaupunginvaltuuston jäsenenä 1881–1886 ja rahatoimikamarin puheenjohtajana 1883. Vuorinen kuului myös tamperelaisen Aamulehden perustajiin ja toimi lehden ensimmäisenä isännöitsijänä. Vuonna 1881 Tampereen Sanomat-lehti uutisoi pilkallisesti J. V. Snellmanin 75-vuotispäiville osallistuneen tamperelaisen valtuuskunnan matkasta. Tämä suututti kyseiseen valtuuskuntaan kuuluneet lennätinpäällikkö F. V. Jalanderin ja tehtailija Anton Vuorisen niin, että he alkoivat puuhata uutta kilpailevaa lehteä Tampereelle. Tämän uuden lehden, Aamulehden, näytenumero ilmestyikin jo joulukuussa 1881.
1880-luvun puoluetaisteluiden aikana Tampereen pormestarin Fredrik Vilhelm Procopén kerrottiin sanoneen Vuoriselle "Ei yks maalari ymmärrä mitä seiso lakissa" ja Vuorisen vastanneen tähän "Tampereen pormestari ei nyt ymmärrä lain tulkintaa, mutta oppimaton maalari voi lukea sellaiseksi lakimieheksi, että ymmärtää lakia". Vuorinen luopui 1880-luvun puolivälissä entisestä ammatistaan ja ryhtyi opiskelemaan suorittaen ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Hämeenlinnan normaalilyseossa 1887. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1892. Hän auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon. Vuorinen toimi asianajajana ensin Tampereella ja sittemmin Helsingissä. 
Vuorinen lahjoitti 1911 Hollolan pitäjän Jalkarannan kylässä sijainneen kesäasuntonsa Korpikodin Pikku- ja Kiertokoulun opettajain ja opettajatarten liitolle (nykyisin Alkuopetuksen Opettajain Liitto ry) lepokodiksi. Hän oli rakennuttanut Korpikodin vuonna 1905.
Vuorinen rakennutti Helsingin Punavuoreen Fredrikinkatu 19:ään viisikerroksisen Wuorisen eli Kulmion talon jonka ensimmäinen vaihe valmistui 1896. Talon suunnitteli arkkitehtitoimisto Nyström, Petrelius &amp; Penttilä. 
Anton Vuorisen lapsia olivat Patentti- ja rekisterihallituksen ylijohtaja Paavo Ant-Wuorinen, kemisti Olli Ant-Wuorinen, kemisti ja diplomi-insinööri Jalo Ant-Wuorinen sekä rehtori Taimi Wuorinen.
Sirokesäkynttilä

Sirokesäkynttilä eli herrasväenkaura ("Gaura lindheimeri") on horsmakasvien (Onagraceae) heimoon ja kesäkynttilöiden ("Gaura") sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina. Sitä kasvaa luonnossa ainakin Yhdysvaltojen eteläosissa.
Sirokesäkynttilä on mätästävä ja kasvaa noin 90–150 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat muodoltaan suikeita tai lusikkamaisia. Sirokesäkynttilän kukat sijaitsevat pitkänä terttuna varren latvassa ja kukat ovat väriltään aluksi valkoisia, mutta muuttuvat ajan myötä vaaleanpunertaviksi.
Sirokesäkynttilä kasvaa parhaiten hiekkaisella ja hyvin vettä läpäisevällä kasvualustalla täydessä auringon valossa.
Sirokesäkynttilän tieteellisen nimen lajinimi ("lindheimeri") viittaa 1800-luvulla eläneeseen teksasilaiseen kasvien keräilijään Ferdinand Jacob Lindheimeriin.
Blue Danube

Blue Danube () oli Isossa-Britanniassa kehitetty taktisen luokan ydinpommi. Tämä ydinase tuli käyttöön Britannian eräänä ensimmäisistä ydinaseista. Sen muita nimiä olivat: "Smallboy", "the Mk.1 Atom Bomb" (suom. Mark 1 -atomipommi), "Special Bomb" eli "erikoispommi" ja "Operational Requirement/OR.1001". Pommi kehiteltiin 1950-luvun alkupuolella.
Ydinfissioon perustuvaa pommia testattiin nk. "Buffalo"-nimisen ydinkokeiden sarjan testeissä Joulusaarella sekä Australian Maralingassa ennen käyttöön ottoa. Britannian ensimmäisen ilmasta pudotetun ydinpommin (testin nimi: "Kite" eli "Leija") koneen (Vickers Valiant, nro WZ366) päällikkönä sekä pilottina toimi 11. lokakuuta 1956: Sqn Ldr Edwin "Ted" J.G. Flawell. Räjäytyksen tuhovoimaa supistettiin 3 kilotonniin, ja se laukaistiin 150 m korkeudessa. Pommi pudotettiin 30 000 jalasta eli noin 9 450 metristä. Aktiivi käyttö kesti varsin lyhyen aikaa, eli vuodet 1953–1962. Pommin konstruktio eli kokoonpano ei suuresti eronne Fat Man -tyypistä. Räjähdelinssien määrä oli 32 kpl. Pommeja valmistettiin arviolta 58 kpl.
Aluksi vain V-pommittajat kykenivät, Avro Lincolnin ohella, kuljettamaan tämän ydinaseen. Fissiili materiaali oli plutonium, ja sen sytytys oli monipisteinen. Pommin isänä eli pääkehittelijänä pidetään yleisesti William Penneyta. Pommi oli muodoltaan suuri sekä raskas, mutta aerodynaaminen eli virtaviivainen. Vaikutteita se oli voinut saada Barnes Wallisilta. Räjähdysvoima oli 14 kilotonnia (kT). Ulkomitat ovat 24 jalan pituus, 5 jalan paksuus sekä 10 000 paunan omamassa eli n. 4 500 kg:n omamassa.
Red Beard (suom. "Punaparta") korvasi nopeassa tahdissa tämän pommityypin.