tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Comcast Building

Comcast Building eli 30 Rockefeller Center on 69-kerroksinen ja 259 metriä korkea pilvenpiirtäjä New Yorkissa. Comcast Building on Rockefeller Centerin korkein rakennus. Rakennus valmistui vuonna 1933. Sen alkuperäinen nimi oli RCA Building, ja vuonna 1986 nimeksi muutettiin GE Building kaksi vuotta sen jälkeen kun General Electric (GE) oli hankkinut haltuunsa RCA:n eli Radio Corporation of American. Vuonna 2015 Comcast osti oikeudet rakennuksen nimeämiseen ja vaihtoi sen nimeksi Comcast Building. Rakennuksen huipun pohjois- etelä- ja länsiseinille asennettiin myös Comcastin logoa esittävät LED-valokyltit. Rakennuksen lempinimiä ovat muun muassa "The Slab" sekä "30 Rock", joka johtaa alkunsa rakennuksen osoitteesta: "30 Rockefeller Plaza, New York, NY 10112".
Comcast Building on avoinna yleisölle ja sen huipulla on suosittu näköalatasanne Top of the Rock.
Vuonna 1985 Comcast Building julistettiin viralliseksi New Yorkin kaupungin suojelluksi maamerkiksi, ja vuonna 1987 se lisättiin osana Rockefeller Centeriä Yhdysvaltain valtiolliseen suojeltavien historiallisten kohteiden National Register of Historic Places -rekisteriin.
NBC Studios nauhoittaa joitakin ohjelmiaan Comcast Buildingissa, mukaan lukien "Late Night with Jimmy Fallon", "Saturday Night Live" sekä rakennuksen mukaan nimetty "30 Rock".
Sijainti.
Comcast Building on osa Rockefeller Center -kompleksia Midtownin kaupunginosassa New Yorkissa. Se oli tarkoitettu Rockefeller Centerin keskeiseksi rakennelmaksi sekä fyysisesti että symbolisesti. Tontti on lähes suorakaiteen muotoinen ja sen pinta-ala on 10 011,8 neliömetriä, ja se rajoittuu lännessä Sixth Avenuehen (virallisesti Avenue of the Americas), pohjoisessa 50th Streetiin, idässä Rockefeller Plazaan ja etelässä 49th Streetiin. Alueen julkisivu on 166 m 49th ja 50th Streetillä ja 53 m Sixth Avenuella. Pääsisäänkäynti on Rockefeller Plazalla, joka kulkee kompleksin halki ja on samansuuntainen Fifth ja Sixth Avenuen kanssa. Comcast Buildingin pääsisäänkäynnin edessä, maanpinnan alapuolella, on Lower Plaza. Rakennukselle on annettu oma postinumero 10112; se on yksi 41:stä Manhattanilla sijaitsevasta rakennuksesta, joilla on ollut oma postinumero vuodesta 2019 lähtien.
Sixth Avenuen toisella puolella rakennuksesta näkyy 1221 Avenue of the Americas lounaaseen, 1251 Avenue of the Americas länteen ja 1271 Avenue of the Americas luoteeseen. Radio City Music Hall, 1270 Avenue of the Americas ja 50 Rockefeller Plaza ovat suoraan pohjoiseen. Rockefeller Plazan toisella puolella ovat International Building koillisessa, La Maison Francaise ja British Empire Building idässä sekä 1 Rockefeller Plaza ja 608 Fifth Avenue kaakossa. Lisäksi etelässä on 10 Rockefeller Plaza. Alue oli aiemmin osa Columbian yliopiston kampusta, joka säilytti suurimman osan maasta omistuksessaan vielä hyvissä ajoin kompleksin rakentamisen jälkeen.
Karl Landsteiner

Karl Landsteiner (14. kesäkuuta 1868 Wien, Itävalta-Unkari – 26. kesäkuuta 1943 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen biologi ja lääkäri.
Landsteiner löysi veriryhmät vuonna 1900 ja nimesi ne seuraavana vuonna. Hän nimesi ryhmät kirjaimilla A, B ja C. Nykyään ne tunnetaan kirjaimilla A, B ja O. Löytönsä johdosta Landsteiner palkittiin 10. joulukuuta 1930 Nobelin lääketieteen palkinnolla.
Karl Lansdsteiner syntyi Wienissä. Hänen isänsä Leopold Landsteiner oli lehtimies. Isä kuoli, kun poika oli vasta kuusivuotias. Landsteiner valmistui lääkäriksi Wienin yliopistosta vuonna 1891. Hänen toinen aineensa oli kemia, jossa hänen opettajanaan toimi kemiannobelisti Hermann Emil Fischer.
Vuonna 1908 Lansdsteineristä tuli patologian professori Wienin yliopistoon. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Helen Wlaston kanssa. 8. huhtikuuta 1917 heille syntyi heidän ainoa lapsensa.
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, Lansdsteinerit muuttivat puolueettomaan Alankomaihin. Vuonna 1923 Lansdsteiner sai töitä Rockefeller-säätiön instituutista New Yorkista. Hän asui Yhdysvalloissa koko loppuelämänsä ja sai myös Yhdysvaltain kansalaisuuden.
24. kesäkuuta 1943 Karl Landsteiner sai sydänkohtauksen laboratoriossaan. Hän kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Emil Adolf von Behring

Emil Adolf von Behring (15. maaliskuuta 1854 Hansdorf, Preussi – 31. maaliskuuta 1917 Marburg, Saksan keisarikunta) oli saksalainen lääkäri ja bakteriologi, joka toimi Marburgin yliopiston professorina. Hän keksi organismin kyvyn muodostaa antitoksiineja (vastamyrkkyjä) sisään tunkeutuneita bakteerimyrkkyjä eli toksiineja vastaan. Löydön ensimmäinen käytännön sovellus oli kurkkumätää vastaan käytetty seerumihoito, jonka kehittämisestä Behring sai ensimmäisen Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1901. Behring teki palkinnon perusteena olleen tutkimuksen yhdessä japanilaisen Kitasato Shibasaburōn kanssa.
Dianne Holum

 
Dianne Holum (s. 19. toukokuuta 1951 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Holum osallistui kaksiin olympialaisiin. Grenoblessa 1968 hän saavutti hopeaa 500 metrillä ja pronssia 1 000 metrillä. Vuonna 1972 Sapporossa hän nousi myös keskimmäiselle korokkeelle, kun hän voitti olympiakultaa 1 500 metrillä. Lisäksi Holum sai hopeaa 3 000 metriltä.
Maailmanmestaruuskisoista hän sai neljä mitalia. Yleisluistelussa Holum sijoittui kahdesti pronssille ja sprinttikisoissa kerran hopealla ja pronssille.
Kilpauransa jälkeen Holum siirtyi valmentajaksi. Hän otti suojiinsa nuoren Eric Heidenin, josta tuli viisinkertainen olympiavoittaja vuonna 1980 Lake Placidissa.
Antti Kuisma

Antti Sakari Kuisma (s. 23. helmikuuta 1978 Jyväskylä) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja valmentaja. Urheilu-urallaan hän saavutti olympiapronssia.
Torinon olympialaisista 2006 Kuisma sai joukkuekilpailusta pronssia. Paras henkilökohtainen arvokilpailusijoitus Kuismalle on viides sija Oberstdorfista 2005 normaalikilpailussa. Yhdistetyn maailmancupissa Kuisman paras osakilpailusijoitus on myös viides, sprinttikilpailusta 12. helmikuuta 2005 Pragelatosta.
Antti Kuisma lopetti kilpaurheilu-uransa kauteen 2007–2008. 
Urheilu-uransa jälkeen Kuisma valmensi pitkään Suomen yhdistetyn nuorten maajoukkuetta. Keväällä 2022 Kuisma valittiin Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajaksi.
Trump World Tower

Trump World Tower on vain asuinkäytössä oleva pilvenpiirtäjä Manhattanilla, New Yorkissa. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1999 ja ne saatiin päätökseen 2001. Rakennus on 262 metriä korkea ja siinä on 72 kerrosta, joiden julkisivua peittää tumma, pronssivivahteinen lasi. Pilvenpiirtäjä on rakennettu kestämään hyvin tuuliset olosuhteensa, ja lähes lattiasta kattoon ylettyvät ikkunalasit tarjoavat henkeä salpaavan näkymän yli Manhattanin.
Pilvenpiirtäjän rakennuttajana toimi miljardööri Donald Trump, ja sen rakentaminen maksoi arviolta 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Huoneistojen hinnat ovat erittäin korkeita, esimerkiksi vuonna 2012 4 makuuhuoneen kattohuoneistosta maksettiin 15,5 miljoonaa dollaria. Kolme kerrosta käsittävästä kattohuoneistosta taasen pyydettiin jopa 50 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mutta tuo huoneisto erotettiin hiljattain useaksi eri huoneistoksi, koska sitä ei olisi muuten saatu myydyksi. Erotetut huoneistot saatiin kuitenkin myytyä erittäin nopeasti.
Trump World Tower oli vuoteen 2003 asti maailman korkein pelkästään asuinkäyttöön tarkoitettu rakennus.
Ibuprofeeni

Ibuprofeeni on laajasti käytetty tulehduskipulääke. Ibuprofeeni syntetisoitiin 1961 Bootsin lääketehtaassa Isossa-Britanniassa ja patentoitiin 1962. Työryhmään kuuluivat tohtori Stewart Adams, kemisti John Nicholson ja teknikko Colin Burrows. Lääke tuli Isossa-Britanniassa markkinoille reseptilääkkeenä 1969 nimellä "Brufen" ja tuli ensimmäisen kerran myyntiin ilman reseptiä vuonna 1983. Lääkeaineen patentti on rauennut, ja sitä on saatavissa useana rinnakkaisvalmisteena. Kuten muillakin tulehduskipulääkkeillä, ibuprofeenin vaikutusmekanismina on syklo-oksygenaasientsyymin toiminnan estäminen ja sitä kautta prostaglandiinisynteesin inhibointi.
Saatavuus ja annostus.
Ibuprofeenia saa Suomessa apteekeista 200 mg ja 400 mg vahvuisina tabletteina ja poretabletteina ilman reseptiä. Lisäksi sitä on saatavilla 400 mg vahvuisina pehmeinä kapseleina ja jauheannospusseina, 60 mg ja 125 mg vahvuisina peräpuikkoina sekä 20 mg/ml ja 40 mg/ml vahvuisena oraalisuspensiona. Sitä on saatavilla myös reseptivalmisteina esimerkiksi depottabletteina, peräpuikkoina ja injektioliuoksena. Lisäksi reseptillä on saatavilla yhdistelmävalmistetta, joka sisältää ibuprofeenin lisäksi kodeiinifosfaattihemihydraattia.
Ibuprofeenin vaikutuksen kesto on annoksen suuruudesta riippuvainen, vaihdellen 4–8 tunnin välillä. Suositeltu annostus vaihtelee painon ja kivun tason mukaan. Normaali annostus aikuisille ja yli 12-vuotiaille nuorille on 200–400 mg (lapsilla 5–10 mg/kilo) 1–3 kertaa vuorokaudessa. Reseptittömässä käytössä suurimpana päivittäisannoksena pidetään noin 1 200 mg:aa, mutta tätäkin suurempia annoksia käytetään.
Ibuprofeenia myydään Suomessa seuraavilla nimillä (suluissa markkinoija):
Haittavaikutukset.
Ibuprofeenin yleisimpiä haittavaikutuksia ovat ruoansulatuskanavaan kohdistuvat oireet, kuten pitkäaikaisessa käytössä ilmenevä mahahaava. Harvinaisempia haittavaikutuksia ovat muun muassa pahoinvointi, ripuli, päänsärky, huimaus, iho-oireet, maksaentsyymien nousu ja tinnitus. Varovaisuutta pitää noudattaa käytettäessä lääkettä raskauden aikana. Yhteiskäyttö muiden tulehduskipulääkkeiden kanssa ei ole järkevää, koska niiden vaikutustapa on sama, mutta haittavaikutusten riski kasvaa. Harvinaisina haittoina etenkin suuriannoksisessa ja pitkäaikaisessa käytössä saattaa ilmetä munuais- ja sydänvaurioita eräiden sairauksien yhteydessä. Veren hyytymishäiriön riski on kuitenkin pienempi kuin esimerkiksi asetyylisalisyylihapolla.
Ibuprofeenin isomeerit.
Ibuprofeeni on optisesti aktiivinen ja sillä on kaksi enantiomeeriä. Polarisoidun valon värähtelyä oikealle kiertävä S(+)-ibuprofeeni eli deksibuprofeeni on vaikuttava lääkeaine ja R(-)-ibuprofeeni eli levoibuprofeeni on tehoton. R-ibuprofeenista voi kuitenkin elimistössä muodostua deksibuprofeenia.
Natal (kaupunki)

Natal on Rio Grande do Norten osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Sen pinta-ala on 170 neliökilometriä ja asukasluku noin 810 000 (2011). Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla ja Potengijoen suulla.
Maantiede.
Natal sijaitsee Rio Grande do Norten osavaltiossa Atlantin valtameren rannikolla ja Potenjijoen suulla. Potenji jakaa kaupungin pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Natalin rannikkoalueella on useita hiekkarantoja.
Natalin lempinimi on ”Cidade do Sol” (”auringon kaupunki”). Sen trooppinen ilmasto takaa noin 300 aurinkoista päivää vuodessa ja vuoden keskilämpötilaksi noin 28 astetta. 
Historia.
Portugalilaiset yrittivät asuttaa Natalin seutua 1530-luvulla, mutta asuttaminen epäonnistui ranskalaisten merirosvojen takia. Brasilian yhdeksäs kenraalikuvernööri Francisco de Sousa määräsi vuonna 1597 ranskalaismerirosvot häädettäväksi. Retkikunta saapui Potengijoen suulle 25. joulukuuta 1597, ja kaksitoista päivää myöhemmin, loppiaisena, sinne alettiin rakentaa linnoitusta, joka tunnetaan Itämaan tietäjien mukaan Forte dos Reis Magosina.
Jerônimo de Albuquerque määritteli 25. joulukuuta 1599 kylän rajat, ja kylä nimettiin Nataliksi, joka tarkoittaa portugaliksi joulua. Ei ole kuitenkaan varmuutta, saiko kylä nimensä vuoden 1597 joulupäivästä, jolloin portugalilaisretkikunta nousi maihin, vai päivästä, jolloin kylän rajat määriteltiin.
Natal ja sen ympäristö olivat Hollannin hallussa 1633–1654. Kaupunki kasvoi hitaasti, eikä siitä tullut siirtomaa-aikana merkittävää sokeriruo’on tuottajaa sen hiekkaisen maaperän takia. Natalin ympäristön talous perusti pitkään sisämaan karjankasvattamiselle. Natalin asukasluku oli 1800-luvun lopulla kasvanut noin 16 000:een.
Natalin merkitys kasvoi toisen maailmansodan aikana. Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt tapasi kaupungissa Brasilian presidentin Getúlio Vargasin. Natalia käytettiin sodan aikana väliasemana, jonka kautta huollettiin erityisesti liittoutuneiden Afrikan-joukkoja, koska Natal on Brasilian kaupungeista lähimpänä Afrikkaa. Nataliin rakennettiin uutta infrastruktuuria, ja sinne muutti tuhansia uusia asukkaita, mikä kaksinkertaisti kaupungin asukasluvun, joka oli ennen sotaa vielä alle 40 000.
Sodan jälkeen Natal jatkoi kasvuaan, ja kaupungin rannoilla alkoi kehittyneen infrastruktuurin ansiosta virrata myös turisteja. Kaupungin ranta-alueelle rakennettiin 1980-luvulla merkittävä Via Costeiran rantabulevardi.
Rio Grande do Norte

Rio Grande do Norte on osavaltio Brasiliassa. Se sijaitsee maan koillisosissa Atlantin valtameren rannikolla. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Natal. Rio Grande do Nortessa on arviolta 3 474 998 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 52 811 neliökilometriä. Myös Rocasin atolli Atlantin valtamerellä kuuluu Rio Grande do Norteen.
Aluejako.
Rio Grande do Norte on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Oeste Potiguar, Central Potiguar, Agreste Potiguar ja Leste Potiguar. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 19 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 167 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Ronald Ross

Ronald Ross (13. toukokuuta 1857 – 16. syyskuuta 1932) oli skotlantilainen lääkäri ja vuodesta 1902 tropiikkilääketieteen professori Liverpoolissa. Hän sai vuonna 1902 Nobelin lääketieteen palkinnon malariaan liittyvästä työstään.
Ross on myös julkaissut runoja, romaaneja ja matemaattisia tutkimuksia.
Mato Grosso

Mato Grosso on osavaltio Brasilian länsiosassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Rondônia, Amazonas, Pará, Tocantins, Goiás ja Mato Grosso do Sul. Mato Grossolla on yhteistä rajaa myös Bolivian kanssa. Osavaltion pääkaupunki on Cuiabá. Mato Grossossa on arviolta 3 305 531 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 903 330 neliökilometriä. Suurinta osaa osavaltiosta peittää Mato Grosson ylänkö, jossa merkittävin elinkeino on karjanhoito.
Vuonna 1977 Mato Grossosta irtautui omaksi osavaltiokseen Mato Grosso do Sul. 
Aluejako.
Mato Grosso on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Keski-eteläinen, Koillis-, Pohjois-, Kaakkois- ja Lounais-Mato Grosso. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 22 ala-alueeseen, jotka on jaettu 141 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Santa Catarina

Santa Catarina on osavaltio Brasilian eteläosassa. Sen pääkaupunki on Florianópolis, joka sijaitsee Santa Catarinan saarella. Osavaltion suurin kaupunki on kuitenkin Joinville. Santa Catarinan naapuriosavaltiot ovat Rio Grande do Sul ja Paraná. Osavaltiolla on yhteistä rajaa myös Argentiinan kanssa. Santa Catarinassa on arviolta 6 910 553 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 95 703 neliökilometriä.
Aluejako.
Santa Catarina on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kuuteen suuralueeseen: Grande Florianópolis, Norte Catarinense, Oeste Catarinense, Serrana, Sul Catarinense ja Vale do Itajaí. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 20 ala-alueeseen jotka jakautuvat edelleen 293 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Mato Grosso do Sul

Mato Grosso do Sul on osavaltio Brasiliassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Mato Grosso, Goiás, Minas Gerais, São Paulo ja Paraná. Osavaltiolla on yhteistä rajaa myös Paraguayn ja Bolivian kanssa. Mato Grosso do Sulin osavaltio syntyi vuonna 1979, kun se irtautui Mato Grossosta omaksi osavaltiokseen.
Osavaltiossa on arviolta 2 682 386 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 357 146 neliökilometriä.
Aluejako.
Mato Grosso do Sul on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Centro Norte de Mato Grosso do Sul, Leste de Mato Grosso do Sul, Pantanal Sul Mato-Grossense ja Sudoeste de Mato Grosso do Sul. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 11 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 79 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Sergipe

Sergipe on Brasilian pienin osavaltio. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla ja sen naapuriosavaltiot ovat Bahia ja Alagoas. Osavaltiossa on arviolta 2 265 779 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 21 918 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki on Aracaju.
Aluejako.
Sergipe on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kolmeen suuralueeseen: Agreste Sergipano, Leste Sergipano ja Sertão Sergipano. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 13 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 75 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Rondônia

Rondônia on osavaltio Brasiliassa. Sen naapuriosavaltiot ovat Acre, Amazonas ja Mato Grosso. Rondônialla on yhteistä rajaa myös Bolivian kanssa. Osavaltion pääkaupunki on Porto Velho. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Ji-Paraná, Ariquemes, Vilhena ja Cacoal. Osavaltiossa on arviolta 1 787 279 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 237 591 neliökilometriä.
Osavaltio on nimetty Cândido Rondonin mukaan.
Aluejako.
Rondônia on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten Länsi-Rondônian ja Madeira-Guaporén suuralueisiin. Hallinnollisesti osavaltio on jaettu kahdeksaan ala-alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 52 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Camillo Golgi

Camillo Golgi (7. heinäkuuta 1843 Córteno Golgi – 21. tammikuuta 1926 Pavia) oli italialainen lääkäri ja professori Paviassa. Hän keksi värjäysmenetelmän, jonka avulla hermosolujen eri osia voitiin erottaa toisistaan. Golgi sai vuonna 1906 yhdessä Santiago Ramón y Cajalin kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon.
Golgi löysi vuonna 1897 soluelimen, joka myöhemmin nimettiin löytäjänsä mukaan Golgin laitteeksi. Hän raportoi löydöstään virallisesti 1898. Golgin laitteen olemassaolosta kiisteltiin vuosikymmenten ajan, kunnes se viimein vahvistettiin 1950-luvulla.
Alagoas

Alagoas on osavaltio Brasilian koillisosassa Atlantin valtameren rannalla. Se sijaitsee Pernambucon ja Sergipen osavaltioiden välissä ja sillä on myös hieman yhteistä rajaa Bahian kanssa. Alagoasissa on arviolta 3 358 963 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 27 779 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki on Maceió.
Osavaltio on Brasilian köyhimpiä, ja sen inhimillisen kehityksen indeksi, lukutaitoisten osuus väestöstä sekä väestön elinajanodote ovat Brasilian alhaisimpia. Lapsikuolleisuus on puolestaan maan korkein. Vuonna 2007 tuhannesta lapsesta 50 kuoli ennen viidettä ikävuotta, mikä on kaksi kertaa enemmän kuin maassa keskimäärin ja lähes 15 kertaa enemmän kuin Suomessa.
Aluejako.
Osavaltio on jaettu kolmeen suuralueeseen, Agreste Alagoano, Leste Alagoano ja Sertão Alagoano, 13 ala-alueeseen ja 101 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Charles Louis Alphonse Laveran

Charles Louis Alphonse Laveran (18. kesäkuuta 1845 – 18. toukokuuta 1922) oli ranskalainen lääkäri ja bakteriologi. Hän todisti tutkimuksissaan alkueläinten olevan malarian ja trypanosomiaasin aiheuttajamikrobeja. Hän sai työstään Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1907. Laveran suoritti lääkärintutkintonsa Strasbourgin yliopistossa vuonna 1867.
Tieteellinen työ.
Laveran alkoi tutkia vuonna 1878 Algeriassa malariaa sairastavien potilaiden veren punasoluja mikroskoopilla. Hän löysi punasolujen sisältä malarian aiheuttajaksi epäilemänsä loisen, jolle hän antoi nimen "Oscillaria malariae". Nykyään tämä itiöeläinsuku tunnetaan nimellä "Plasmodium". Laveran julkaisi löydöksensä vuonna 1880, mutta kului useita vuosia, ennen kuin loisteoria hyväksyttiin aikakauden tieteellisissä piireissä. Hän sai vuonna 1889 Ranskan tiedeakatemian Prix Bréant -palkinnon tutkimuksistaan. Vuodesta 1900 alkaen Laveran tutki erityisesti "Trypanosoma"-suvun alkueläimiä, jotka aiheuttavat trypanosomiaasina tunnetun taudin.
Amapá

Amapá on osavaltio Brasilian pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Ranskan Guayanaan. Osavaltio sijaitsee Amazonjoen suulla ja on suurimmilta osin sademetsää. Osavaltiossa on arviolta 782 295 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 142 828 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki on Macapá.
Suuri osa osavaltiosta on sademetsää, ja sen suojeluun on panostettu 2000-luvulla. Vuonna 2002 avattiin Tumucumaquen kansallispuisto. Arapán luonnonvaroihin kuuluvat huonekalupuut, kuten mahonki ja ruusupuu, kumi, juutti, pähkinät, kala ja muut merenelävät. Puroista huuhdotaan kultaa, ja Macapán kaupungista sisämaahan päin on mangaanikaivoksia. Merialueella on tehty öljyn koeporauksia.
Osavaltion suurimmat kaupungit ja niiden asukasluvut.
Asukasluvut ovat vuoden 2015 arvioita.
Hallinnollinen jako.
Amapá on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten Pohjois- ja Etelä-Amapán suuralueisiin. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu neljään ala-alueeseen ja 16 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Ceará

Ceará on osavaltio Brasiliassa. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Osavaltiossa on arviolta 8 963 663 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 148 921 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki on Fortaleza.
Aluejako.
Ceará on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten seitsemään suuralueeseen (). Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 33 ala-alueeseen (port. "microrregião"), jotka on jaettu 184 kuntaan. Suuralueet ovat:
Radio City Music Hall

Radio City Music Hall on kuuluisa viihdekeskittymä ja teatteri Yhdysvaltain New Yorkissa sijaitsevassa Rockefeller Centerin rakennuskeskittymässä. "Showplace of the Nation" -lempinimellä tunnettu Music Hall avattiin yleisölle 27. joulukuuta 1932. Siellä järjestetään paljon erilaisia konsertteja, elokuvanäytöksiä sekä erikoistapahtumia.
Radio City Music Hall on Donald Deskeyn suunnittelema, ja sen sisäosien sisustus on yhdistelmä lasia, alumiinia, kromia sekä geometrista koristeellisuutta. Deskey torjui siihen aikaan teattereissa vallalla olleen rokokootyylin ja korvasi sen muodikkaammalla art deco -tyylillä. Music Hallissa oli 5 945 istumapaikkaa katsojille, ja siitä tulikin avajaistensa aikaan maailman suurin teatteritila. Nykyään Radio City Music Hall on maailman suurin elokuvateatteri 5 910 istumapaikallaan.
"The Great Stage" eli "Suuri näyttämö" on 20 metriä syvä ja 40 metriä leveä. Sen hissijärjestelmä oli Yhdysvalloissa Music Hallin avajaisaikaan niin kehittynyt, että Yhdysvaltain laivasto lainasi sen hydrauliikkaa toisen maailmansodan lentotukialuksiinsa. Tarinan mukaan hallituksen agentit varjelivat sodan aikana Music Hallin pohjakerrosta suojatakseen tekniikkaa ja turvatakseen Yhdysvaltain laivaston etulyöntiaseman.
Radio City Music Hall toimii yleensä sekä Emmy-palkintojen (vuoden 2006 Emmy-gaala järjestettiin poikkeuksellisesti Los Angelesissa) että Tony-palkintojen seremoniapaikkana. Siellä järjestetään myös usein MTV Video Music Awardsit, sekä lähes aina Grammy -gaala – jos vain on New Yorkin vuoro pitää kyseinen juhla. Lisäksi teatterissa on vuosittain järjestetty vuodesta 2006 lähtien.
Kalle Holmberg

Kaarle Vilhelm ”Kalle” Holmberg (21. kesäkuuta 1939 Mikkeli – 12. syyskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ohjaaja. Hän ohjasi ja näytteli teatterissa, oopperassa ja televisiossa.
Ura.
Holmberg opiskeli vuosina 1962–1965 Teatterikoulun korkeakouluosastossa ja toimi opiskeluaikanaan Ylioppilasteatterin johtajana 1964–1965. Valmistuttuaan hänet kiinnitettiin ohjaajaksi Helsingin kaupunginteatteriin 1965–1970 ja Suomen Teatterikoulun rehtoriksi 1968–1971. Turun kaupunginteatterin pääohjaajana Holmberg toimi 1971–1977, Yleisradion TV 2:ssa "Rauta-ajan" ohjaajana 1977–1981, KOM-teatterin johtajana 1981–1982 ja Helsingin kaupunginteatterin pääohjaajana 1984–1993.
Holmberg vieraili ohjaajana muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla, Suomen kansallisoopperassa, Kansallisteatterissa, Pyynikin kesäteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Tukholman kaupunginteatterissa, Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa, Norjan Kansallisteatterissa, Schauspielhaus Bochumissa ja Katona Jozsef-teatterissa Budapestissa.
Holmberg näytteli muun muassa elokuvissa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä", "Kummeli Kultakuume", "Rölli ja metsänhenki", "Rööperi", "Harjunpää ja pahan pappi", rikossarjassa Kylmäverisesti sinun sekä komediallisessa televisiosarjassa "Katapultti" (1971–1972).
Holmberg on saanut Kritiikin kannukset, Pohjoismaisen kuunnelmapalkinnon, Valtion elokuvapalkinnon, Prix Italian (Rauta-aika), Pro Finlandian, Suomipalkinnon ja Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkin. Hänelle myönnettiin teatterineuvoksen arvonimi 2002. Ida Aalberg -mitali hänelle myönnettiin 2005.
Perhe ja yksityiselämä.
Holmberg oli naimisissa dramaturgi-ohjaaja Ritva Holmbergin (1944–2014) kanssa. Heidän tyttärensä on Annina Holmberg. Kalle Holmberg kuoli leukemiaan 12. syyskuuta 2016 Terhokodissa Helsingissä. Vuosia aiemmin ortodokseiksi kääntyneet Kalle ja Ritva Holmberg on haudattu Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedellä.
Pará

Pará on osavaltio Brasilian pohjoisosassa. Sen pääkaupunki on Belém. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Santarém, Óbidos ja Anapu. Osavaltiossa on arviolta 8 272 724 asukasta ja sen pinta-ala on 1 247 950 neliökilometriä. 
Parán lipussa valkoinen raita symboloi eläinrataa, osavaltion lävistävää päiväntasaajaa ja Amazonjokea. Sininen tähti on Neitsyen tähtikuvioon kuuluva Spica, joka symboloi Paráa myös Brasilian lipussa. Punainen pohjaväri symboloi paikallisen väestön elinvoimaa.
Aluejako.
Pará on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten kuuteen suuralueeseen: Baixo Amazonas, Belémin metropolialue, Marajó, Kaakkois-Pará, Koillis-Pará, Lounais-Pará. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 22 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 144 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Paraíba

Paraíba on osavaltio Brasilian koillisosassa. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Rio Grande do Norten osavaltioon, idässä Atlantin valtamereen, etelässä Pernambucon osavaltioon ja lännessä Cearán osavaltioon. Sen pääkaupunki on João Pessoa. Muita suuria kaupunkeja ovat Campina Grande, Santa Rita, Patos, Sousa, Cajazeiras ja Cabedelo. Osavaltiossa on arviolta 3 999 415 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 56 469 neliökilometriä.
Aluejako.
Paraíba on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Sertão Paraibano, Borborema, Agreste Paraibano, Mata Paraibana. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 23 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 223 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Maranhão

Maranhão on osavaltio Brasiliassa. Se sijaitsee Atlantin rannikolla. Maranhãon naapuriosavaltiot ovat Piauí, Tocantins ja Pará. Osavaltion pääkaupunki on São Luís. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Imperatriz, Timon ja Caxias. Osavaltiossa on arviolta 6 954 036 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 331 936 neliökilometriä.
Maranhãon Alcântarassa on Brasilian avaruusjärjestön satelliittien laukaisukeskus Alcântaran avaruuskeskus "Centro de Lançamento de Alcântara" (CLA).
Aluejako.
Maranhão on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten viiteen suuralueeseen: Keski-, Itä-, Länsi-, Etelä- ja Pohjois-Maranhão. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu 21 ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 217 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Piauí

Piauí on osavaltio Brasilian koillisosassa. Siellä on arviolta 3 273 227 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 251 577 neliökilometriä. Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Teresina. Osavaltiolla on rantaviivaa 64 kilometriä.
Osavaltio on eräs Brasilian köyhimmistä. Siellä on matkailijaa houkuttavia luontokohteita kuten Parnaíbajoen delta mangrovemetsineen ja Sete Cidadesin ja Serra da Capivaran kansallispuistot.
Maantiede.
Parnaíba-joki muodostaa rajan Maranhãota vastaan, ja suurin osa osavaltiosta kuuluu sen valuma-alueeseen.
Aluejako.
Piauí on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Keski-pohjoinen Piauí, Pohjois-Piauí, Lounais-Piauí ja Kaakkois-Piauí. Hallinnollisesti osavaltio on jaettu 15 ala-alueeseen, jotka jakautuvat edelleen 224 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Aamen

Aamen (Myös Amen, hepreaksi אמן, kreikaksi Ἀμήν, arabiaksi آمين) on heprealaisessa Raamatussa, Uudessa testamentissa ja Koraanissa käytetty vakuutuksen osoitus. Sanaa on alusta asti käytetty ja käytetään edelleen juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa, erityisesti rukouksissa. Alkuaan hepreankielinen sana tarkoittaa "totisesti", "niin olkoon", "luja", "tosi", "varma", "luotettava".
Vahvistussanaa käytetään myös arkikielessä: "Sanoi kaikkeen jaa ja aamen".
Aamen heprealaisessa Raamatussa.
Heprealaisen Raamatun Tanakhin (kristittyjen Vanhan testamentin) tekstissä 'aamen'-sana voi esiintyä
Aamen Uudessa testamentissa.
Uudessa testamentissa 'aamen' on yksi niistä muutamasta heprealaisesta sanasta, joka esiintyy kreikkalaisessa tekstissä transkriboituna. Sitä ei ole käännetty kreikaksi yhtäältä siksi, että eksaktia kreikankielistä vastinetta ei ole, ja toisaalta siksi, että Uusi testamentti on pääosin kirjoitettu juutalaisille, jotka tuntevat termin.
Jeesuksen sanoissa 'aamen' esiintyy usein kahdentuneena lauseen alussa, vanhatestamellisesta käytännöstä poiketen viittaamatta mihinkään aikaisempaan; näissä kohdin se suomennetaan vanhastaan "totisesti, totisesti".
Paavalin kirjeissä esiintyvissä ylistyksissä (ns. doksologioissa) aamen on ylistyksen päätössana (esim. Room. 9:5, 11:36; ks. myös Ilm. 22:20).
Ilmestyskirjan mukaan Jeesus itse on Aamen, Jumalan lupausten vahvistaja (Ilm. 3:14). Aamen on myös koko Raamatun viimeinen sana Ilmestyskirjan lopussa.
Raamatun tekstin suomennoksissa 'aamen'-sana esiintyy suomentamattomana lähinnä silloin, kun se päättää rukouksen, virren tai siunauksen, kuten Raamatun lopussa.
Aamen kristinuskossa.
Kristillisessä hartauselämässä 'aamen'-sanaa käytetään kahdella tavalla. Yleisimmin se on käytössä rukouksen päätesanana. Lausutulla tai lauletulla aamenella seurakunta yhtyy rukouksiin esimerkiksi messussa, rukoushetkissä ja kirkollisissa toimituksissa. Kirkkoisä Augustinuksen mukaan aamen on kuin allekirjoitus. Joissakin kristillisissä kulttuureissa sitä käytetään myös spontaanina vastauksena puheenvuoroon; tällöin se ilmaisee yhtymistä esitettyyn asiaan ja uskoa siihen että puheenvuoro oli Jumalan innoittama. Molemmat käyttötavat perustuvat Uuteen Testamenttiin ja juutalaiseen käytäntöön.
Aamen Koraanissa ja islamissa.
Islamissa sana esiintyy yleensä muun muassa Koraanin aloittavan al-Fatiha -suuran päätteeksi.
Washington Commanders

Washington Commanders on yhdysvaltalainen National Football Leaguessa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen itäisessä divisioonassa, NFC Eastissä. Seuran kotipaikka on Washington, mutta kotikenttä on Landoverissa, Marylandin osavaltiossa. Washington on pelannut NFL:n loppuottelussa Super Bowlissa viisi kertaa ja voittanut sen kolmesti, kausilla 1982, 1987 ja 1991.
Seuran omistaja on Joshua Harris. Washington Commanders oli vuonna 2023 "Forbesin" listauksessa maailman 12. arvokkain urheiluseura 6,05 miljardin dollarin arvolla.
Historia.
George Preston Marshall sai heinäkuussa 1932 oikeudet Bostonin joukkueen oikeuteen. Alun perin hän nimesi joukkueen Bravesiksi Braves Fieldin mukaan, mutta kun joukkue muutti Fenway Parkiin vuonna 1933, nimi muutettiin Redskinsiksi. Vuonna 1936 tapahtui outo tilanne: Redskins voitti NFL:n itäisen divisioonan mestaruuden, mutta Marshall siirsi mestaruusottelun Green Bayta vastaan New Yorkin Polo Groundsiin tyytymättömyytensä vuoksi Bostonin fanien tukeen. Kotikenttäedun menettänyt Redskins hävisi ottelun. 
Siirto Washingtoniin.
Vuonna 1937 Redskins muutti Washington D.C.:hen. Ottelut pelattiin Griffith Stadiumilla, ja avausottelu 16. syyskuuta 1937 pelattiin valonheittimien valossa. Marshall perusti virallisen marssiorkesterin ja taistelulaulun, jotka olivat NFL:n ensimmäiset.
Samana kautena debytoi Sammy Baugh, joka muutti ammattilaisjalkapallon hyökkäyspelin 16 kauden urallaan eteenpäin suuntautuvilla syötöillään. Redskins voitti viisi itäisen divisioonan mestaruutta ja NFL-mestaruuden vuosina 1937 ja 1942 Baughin aikana. Ray Flaherty oli Baughin ensimmäinen ammattivalmentaja vuosina 1936-1942, ja hänen 56-26-3-tuloksensa (70,1%) on joukkueen historian paras.
Vuonna 1944 Redskins perusti radioverkon lähettämään otteluitaan koko Yhdysvaltain eteläosaan. Vuoteen 1950 mennessä kaikki ottelut televisioitiin, mikä teki Washingtonista ensimmäisen NFL-joukkueen, jonka koko kausi televisioitiin.
Vince Lombardi (1969) johdatti Redskinsin ensimmäiseen voittoisaan kauteen 15 vuoteen, mutta kuoli syöpään ennen kauden 1970 alkua. George Allen (1971-1977) valmensi Washingtonin 69 voittoon, viiteen pudotuspeleihin ja NFC-mestaruuteen 1972. Joe Gibbs (1981-1992, 2004-2007) on Redskinsin historian menestynein valmentaja 140-65-0-tuloksella. Hän tuotti kahdeksan pudotuspelipaikkaa, viisi NFC Eastern Division -mestaruutta ja voitot Super Bowleissa XVII, XXII ja XXVI. Hänet nimettiin NFL:n vuoden valmentajaksi vuosina 1982 ja 1983 ja valittiin Pro Football Hall of Fameen 1996.
Stadion.
D.C. Stadium (myöhemmin Robert F. Kennedy Memorial Stadium) avattiin vuonna 1961 ja oli Redskinsin kotikenttä vuoteen 1996 asti. Vuonna 1997 joukkue muutti FedEx Field -stadionille. Vuonna 1968 alkoi peräkkäisten loppuunmyytyjen otteluiden putki, joka jatkuu edelleen.
Seuratunnukset.
Nimi.
Joukkue muutti nimensä kauden 2019 jälkeen. Entinen Redskins muuttui Washington Football Teamiksi kaudeksi 2020-21 ja muutti nimensä jälleen Commandersiksi vuonna 2022.
Alkuperäistä nimeä oli arvosteltu rasistikseksi. ("Redskins", ) ja logonsa.
Paul Dukas

Paul Abraham Dukas [dykas] (1. lokakuuta 1865 Pariisi – 17. toukokuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. 
Dukas syntyi Pariisissa juutalaiseen perheeseen ja opiskeli Pariisin konservatoriossa muun muassa Théodore Dubois'n ja Ernest Guiraud'n johdolla. Myöhempinä vuosinaan Dukas tuli tunnetuksi sävellyksen opettajana. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Joaquín Rodrigo, Maurice Duruflé, Olivier Messiaen ja Jehan Alain.
Dukas sävelsi muun muassa C-duuri-sinfonian (1897), oopperan "Ariane et Barbe-bleue" (1907) ja baletin "La Péri" (1912). Hänen tunnetuin teoksensa lienee orkesteriteos "Noidan oppipoika" ("L'Apprenti sorcier") vuodelta 1897. Hän sävelsi myös useita pienimuotoisempia teoksia muun muassa pianolle ja orkesterille.
Dukasin itsekritiikki oli harvinaisen ankara, ja hänen tiedetään vain muutamia päiviä ennen kuolemaansa polttaneen suuren määrän julkaisematta jääneiden sävellystensä käsikirjoituksia, muun muassa sinfonioita, alkusoittoja ja kamarimusiikkia.
Tocantins

Tocantins on osavaltio Brasiliassa. Sen pääkaupunki ja suurin kaupunki on Palmas. Osavaltiossa on arviolta 1 532 902 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 277 622 neliökilometriä. Osavaltio sijaitsee sisämaassa.
Aluejako.
Tocantins on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia Ocidental do Tocantinsin ja Oriental do Tocantinsin suuralueisiin. Hallinnollisesti osavaltio jakautuu kahdeksaan ala-alueeseen, jotka on jaettu edelleen 139 kuntaan. Tocantinsin ala-alueet ovat:
Aurinkovertaus

Aurinkovertaus on yksi Platonin vertauksista. Se on esitetty "Valtion" kirjassa VI (507b–509c). Se käyttää Aurinkoa metaforana valon lähteestä, mitä ilmeisimmin tiedon valon lähteestä, jonka hän katsoi olevan sama kuin ’Hyvän’ idea. Tätä pidetään usein Platonin näkemyksenä jumalasta. Vertaus käsittelee näin todellisuuden lopullista luonnetta ja sitä, kuinka saamme siitä tietoa. "Valtiossa" puhujana on esitetty Sokrates, mutta todellisuudessa ajatukset lienevät puhtaasti Platonin omia.
Silmä on Platonin mukaan erikoinen aistielinten joukossa siinä, että se tarvitsee toimiakseen välittäjän, valon. Vahvin ja paras valon lähde on aurinko. Sen valossa voimme tarkastella asioita selkeästi. Samaa voidaan hänen mukaansa sanoa käsitettävissä olevista asioista, eli kiinteistä ja ikuisista ideoista jotka ovat tieteellisen ja filosofisen tutkimuksen lopullisia kohteita.
”Syntyvällä ja häviävällä kohteella” Platon tarkoittaa tavallista näkyvää ja aistittavissa olevaa maailmaa ympärillämme. Jos yritämme ymmärtää, miksi asiat ovat niin kuin ne ovat ja mitä yleisiä luokkia voidaan käyttää erilaisten ympärillämme olevien kappaleiden ymmärtämiseen, ilman minkäänlaista viittausta ideoihin (universaaleihin), epäonnistumme täydellisesti, aivan kuin meiltä puuttuisi järki. Vastakohtaisesti ”totuuden ja olevaisuuden valaisema kohde” on sama asia kuin Platonin ideamaailma, jota valaisee ideoista korkein, ’Hyvän’ idea. Koska todellinen olemassaolo sijoittuu ideoiden maailmaan, meidän täytyy Platonin mukaan suunnata ajatuksemme sinne saadaksemme tietoa. Muuten joudumme tyytymään pelkkään mielipiteeseen, jota voidaan verrata hetkellisiin varjoihin.
Platon sanoo myös, että sekä aurinko että ’Hyvä’ ovat kummatkin ”syntymisen” lähteitä:
Nykyisin monet lukijat saattavat pitää outona, että yhtä ja samaa asiaa kutsutaan ’Hyväksi’, olemassaolon (ainakin ideoiden olemassaolon) lähteeksi, joksikin joka jotenkin valaisee kaikki muut ideat, ja universaaliksi. Kohdan perusteella monet ovat ajatelleet, että Platonille ’Hyvä’ oli sama kuin jumala, mutta kohdasta esiintyy hyvin paljon erimielisyyksiä. Erityisesti on ollut vaikeaa tulkita, kuinka ’Hyvä’ Platonin mukaan ”antaa [ideoille] myös olemassaolon ja olevaisuuden”.
Aurinkovertaus on hyvä esimerkki siitä, kuinka metafysiikan ja tietoteorian kohteet ovat perinteisesti olleet toisiinsa kietoutuneita. Tieto siitä, mitä on hyvin perustavalla tasolla olemassa, antaa usein syvällistä tietoa siitä, mitä ja miten voidaan tietää, ja päinvastoin. Se myös havainnollistaa Platon tunnetuimmat näkökannat: rationalismin ja platonistisen realismin (koskien universaaleja).
Platon jatkoi todellisuuden ja tietämisen tasojen kuvaamista jaetun janan vertauksella (509d–513e). Välittömästi tämän jälkeen sama oppi esitetään kuuluisan luolavertauksen avulla (514a–520a).
Kaseiini

Kaseiinit (&lt; ’juusto’) ovat fosforipitoisia proteiineja, jotka ovat maidon määrällisesti tärkein proteiiniryhmä.
Elintarvike.
Raakamaito eli käsittelemätön lehmänmaito sisältää noin 33 grammaa proteiineja litraa kohti. Vesi pois lukien proteiinit ovat maidon komponenteista kolmanneksi tärkein ryhmä. Suurin osa maidon proteiineista, 26 grammaa litraa kohti eli noin 79 prosenttia, on juuri kaseiineja. Maidon kokonaismäärästä kaseiinia on noin 2,6 prosenttia. Lisäksi maito sisältää erilaisia heraproteiineja sekä rasvapallosten kalvon proteiineja.
Kaseiinit ovat tyypillisiä juuri maidolle, koska niitä syntyy nisäkkäiden maitorauhassolujen alveoleissa. Kaseiinin synteesiä ei ole tavattu muissa solutyypeissä. Kaseiinit muodostavat maidossa ryhmän, joka verkkomaisena sulkee sisäänsä rasvan ja antaa maidolle valkoisen värin. Sienimäisenä aineena kaseiini sitoo hyvin vettä.
Kaseiinit jaotellaan neljään luokkaan, jotka merkitään kreikkalaisilla kirjaimilla.
Maidon kaseiiniproteiinit ja niiden prosentuaalinen osuus maidon proteiineista ovat (suuruusjärjestyksessä):
Kaseiineja käytetään nykyisin juuston valmistuksessa, mutta aiemmin niitä käytettiin myös muovin kaltaisena valmistusmateriaalina (galaliitti) ja liiman raaka-aineena.
Vaneriliima.
Kaseiinia osattiin käyttää sideaineena ja liimana jo muinaisessa Egyptissä. 1930-1950-luvuilla kaseiiniliima oli yleisesti käytössä puurakenteisten lentokoneiden liimaliitoksissa. Ensimmäisten englantilaisen de Havilland Mosquito -tiedustelulentokoneiden vaneri-balsa-runko liimattiin kaseiinilla, myöhemmin keinohartseilla. Suomessa jatkosodan aikana Valtion lentokonetehtaan Myrsky-hävittäjän rakenneongelmat johtuivat osin kaseiiniliimasta. 
Kaseiinia voidaan käyttää myös temperamaalauksessa: liima on vesiliukoista noin viikon ajan, jolloin se on työstettävissä.
Varjo (Jungin arkkityyppi)

Varjo on jungilaisessa psykologiassa se osa persoonallisuutta, joka on tiedostamatonta ja usein ristiriidassa tietoisen tajunnan kanssa. Se saattaa olla osa henkilön alkuperäistä persoonallisuutta, joka on syrjäytynyt tietoisen mielen tieltä; sieltä löytyvät tietoisen mielen torjumat ajatukset, esimerkiksi epämiellyttävät luonteenpiirteet ja tietoisen mielen kanssa yhteensopimattomat pyrkimykset. Varjo toimii tietoisuuden suhteen kompensoivasti ja vaistonvaraisesti eli sen vaikutus voi olla hyvä taikka paha. Masentuneen tai pelokkaan ihmisen unelmissa ja visioissa varjo voi olla säälimätön tai myötätuntoinen. 
Päällimmäinen kerros varjosta edustaa piilotajuista, henkilökohtaisista kokemuksista tullutta osaa persoonallisuudessa. Alempi kerros varjosta koostuu historiallisesta aspektista, jonka katsotaan olevan osa kollektiivistä ylipersoonallista piilotajuntaa.
Maiar

Maiar (yksikkö maia) ovat yliluonnollisia henkiolentoja J. R. R. Tolkienin keksimässä fantasiamaailmassa. Nimitys on hänen kehittämäänsä quenyan haltiakieltä. Sanaa ei käytetä Tolkienin tunnetuimmissa teoksissa, "Hobitissa" ja "Tarussa sormusten herrasta", vaikka niissäkin esiintyy keskeisissä rooleissa joitakin maiariin kuuluvia hahmoja, kuten velho Gandalf ja musta ruhtinas Sauron. Maailman alkuajoista kertovassa "Silmarillionissa" maiarista kerrotaan enemmän, vaikka vain harva heistä esiintyy teoksessa merkittävinä toimijoina.
Maiar ovat voimiltaan vähäisempiä olentoja kuin valar, mutta näiden tavoin he kuuluvat ainuriin, henkiolentoihin jotka luojajumala Ilúvatar loi Ajattomissa saleissa ja jotka osallistuivat maailman luomiseen Ainurin soitossa. Maiaria on Tolkienin kertoman mukaan paljon, mutta vain muutama mainitaan nimeltä haltioiden ja ihmisten taruissa, sillä he eivät yleensä liikkuneet Keski-Maassa näkyvässä hahmossa. Esimerkiksi David Day on sittemmin järkeillyt, että monet Tolkienin alkuperältään enemmän tai vähemmän mysteereiksi jättämät hahmot, kuten "Silmarillionissa" mainittu Thuringwethil-vampyyri sekä "Taru sormusten herrasta" -trilogiassa esiintyvät Vanhan metsän Tom Bombadil ja Kultamarja, olisivat oikeastaan maiaria.
Jokainen maia toimi yhteistyössä vähintään yhden valan kanssa. Esimerkiksi Ossë ja Uinen, meren henget, kuuluivat Ulmolle, kun taas Curumo (Saruman) ja Sauron kuuluivat Aulëlle. Aiwendil (Radagast Ruskea) kuului Yavannalle, ja Olórin (Gandalf) kuului Manwëlle ja Vardalle. Melkor onnistui turmelemaan useita maiariin kuuluneita henkiä palvelijoikseen, joista huomattavimmat olivat Sauron ja balrogit.
Vaihdokas

Vaihdokas on kansantarinoissa lapsi, jonka pahan olennon on uskottu vaihtaneen ihmislapsen tilalle.
Vaihdetuksi joutunut vauva on yleensä ollut kastamaton ja huonosti vartioitu. Vaihtajat ovat yliluonnollisia olentoja, kuten haltijoita tai keijuja. Suomalaisissa uskomuksissa vaihtaja on voinut olla esimerkiksi maahinen.
Vaihdokastarinoita on kerrottu etenkin Skandinaviassa, Britteinsaarilla, Saksassa ja Newfoundlandissa Pohjois-Amerikan itärannikolla. Kansantarinoiden luokittelujärjestelmissä vaihdokastarinat on useimmiten luokiteltu legendoiksi. Vaihdokastarinoiden rakenne on samankaltainen kuin tuonpuoleisten olentojen kaappaamista naisista kertovien tarinoiden.
Tyypillisessä vaihdokastarinassa olennot kaappaavat vauvan, koska tämän äiti tai muu huoltaja on ollut tarkkaamaton. Kaappaajat laittavat vauvan tilalle epämuodostuneen ja vanhan olennon. Vaihdokas aiheuttaa perheessä ongelmia käyttäytymisellään ja tulee perheelle kalliiksi kyltymättömällä ruokahalullaan. Kun vanhemmat alkavat epäillä vauvan olevan vaihdokas, he kysyvät neuvoa mitä tehdä. Vanhemmat yrittävät saada vaihdokkaan paljastamaan itsensä tai sen vanhemmat vaihtamaan sen ihmisvauvaan. Lopulta oikea vauva palautetaan vanhemmilleen.
Erään uskomuksen mukaan vaihtamisen saattoi estää laittamalla jotakin väekästä lapsen kehtoon.
Vaihdokastarinan teemana on vaihtokaupat – alussa hyvän vaihto huonoon, lopussa huonon vaihto hyvään. Tarinaa on tulkittu epämuodostumien ja lapsen hitaan kehityksen selitykseksi. Jotkut ovat nähneet siinä oikeutuksen lasten kaltoinkohtelulle ja vauvanmurhalle. Toiset näkevät tarinan juuri päinvastoin kehotuksena pitää omasta lapsesta parempaa huolta, jotta sitä ei vaihdettaisi. Tarina on nähty myös muistutuksena siitä, että vauva on vaarassa niin kauan kuin sitä ei ole vielä kastettu. Vaihdokastarina on myös ollut yksi monista tavoista antaa yliluonnollinen selitys käsittämättömille asioille.
Tyypillinen vaihdokastarina on Grimmin veljesten satu ”Menninkäiset” (”Die Wichtelmänner”, 1812). Uudempia mukaelmia ovat esimerkiksi Selma Lagerlöfin ”Vaihdokas” (”Bortbytingen”, 1915), Maurice Sendakin "Outside Over There" (1981), Ursula K. Le Guinin "A Ride on the Red Mare’s Back" (1992) ja Jim Hensonin "Labyrintti" (1986).
Espanjan Sanomat

Espanjan Sanomat on vuodesta 1997 Etelä-Espanjassa ilmestynyt, julkaistu ja painettu espanjansuomalaisten ja suomalaisten Espanjan ystävien lehti, joka ilmestyy kuukausittain syyskuusta toukokuuhun ja lisäksi kerran kesäkuukausina, eli 10 kertaa vuodessa. 
Lehti käsittelee Espanjan yhteiskuntaa ja elämää sekä paikallisen suomalaisväestön asioita. Lehti julkaisee myös Suomea ja suomalaisuutta koskevia artikkeleita. Lehti tuli tunnetuksi, kun se julkaisi Tiitisen listaa koskevan artikkelin ja mainitsi muutamia henkilöitä, jotka sen mukaan olivat listalla. Lehden toimintaa ei voitu Suomesta sanktioida, koska se on Espanjan lainsäädännön alainen ja julkaistaan Espanjassa.
Lehteä voi tilata Suomeen, Espanjaan tai kaikkialle maailmalle. Lehteä myydään Suomessa ja sitä jaetaan ilmaispainoksena Aurinkorannikolla. Lehden päätoimitus sijaitsee Espanjan Fuengirolassa. Päätoimittajana toimii Arto Ryynänen.
Aracaju

Aracaju on kaupunki Brasiliassa. Se on Sergipen osavaltion pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 174 neliökilometriä ja asukasluku noin 603 000 (2022).
Maantiede.
Aracaju sijaitsee 350 kilometrin päässä Salvadorista ja 276 kilometrin päässä Maceiósta. Kaupunki on tunnettu maan koillisosalle tyypillisistä rannoistaan ja korkeasta elintasostaan.
Ilmasto.
Ilmasto Aracajussa on trooppinen. Lämpötilat ovat korkeimmillaan joulukuusta huhtikuuhun, jolloin ne hipovat yli 30 asteen rajaa. Kylmin kuukausi on heinäkuu, josta huolimatta maan vuotuiseksi keskilämpötilaksi on mitattu noin 27 astetta.
Historia.
Aracaju on perustettu vasta vuonna 1855, kun aiemman pääkaupungin São Cristóvãon satama kävi liian ahtaaksi. Muutoksen odotettiin edistävän paikallista talouskehitystä. Aracajun ruutukaava poikkeaa siirtomaa-aikana perustetuista kaupungeista. 
Aracaju kasvoi osavaltion suurimmaksi kaupungiksi 1890-luvulle mennessä, ja osavaltion väestön keskittyminen sinne jatkoi kasvuaan, kun ensimmäisen maailmansodan aikana alueelle vedettiin rautatie. Maataloustuotteet, kuten nahat, puuvilla ja sokeri, olivat tärrkeimmät sataman kautta kulkevat kauppatavarat, paikallinen teollisuus on keskittynyt näiden ja muiden maataloustuotteiden jalostukseen. Osavaltion ensimmäinen tekstiilitehdas perustettiin sinne vuonna 1884. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kaupunki vei merkittävän osan tekstiileistään muihin Brasilian osavaltioihin, kuten Rio de Janeiroon, Rio Grande do Suliin ja Pernambucoon. Osavaltion sokerin ja puuvillan tuotanto laski 1940-luvulla eteläisten osavaltioiden kilpailun vuoksi. Muuttoliike maaseudulta kaupunkiin alkoi kasvaa merkittävästi seuraavina vuosikymmeninä, erityisesti 1960-luvun jälkeen. Vuonna 1970 kansallinen öljy-yhtiö Petrobrás perusti Aracajuun aluetoimiston, ja öljynporaus merellä on laajentunut huomattavasti 1970-luvun lopulta lähtien. Matkailuinfrastruktuurin luomiseksi on tehty jonkin verran työtä, vaikka kaupunki onkin jäljessä muista koillisrannikon kaupungeista tällä alueella.