Erkki Sakari Heinonen

Erkki Tuomas Sakari Heinonen, taiteilijanimeltään Erkki Sakari Heinonen, (8. kesäkuuta 1933 Kuonan kylä, Haapajärvi – 20. toukokuuta 2010 Kuonan kylä, Haapajärvi) oli suomalainen taidemaalari ja taidegraafikko, joka tunnetaan yhteiskunnallisesti kantaa ottavista grafiikoistaan ja maalauksistaan, joita on luonnehdittu surrealistisiksi.
Elämänvaiheita.
Heinonen syntyi 8. kesäkuuta 1933 Haapajärven Kuonan kylässä. Hänen vanhempansa olivat metsätyönjohtaja ja maanviljelijä Paavo Heinonen ja kansakoulunopettaja Aura Heinonen (o.s. Javanainen). Jo kouluaikana Heinonen teki sarjakuvia ja pilapiirroksia. Päästyään Haapajärven keskikoulusta Heinonen piti kuvataiteilijan ammattia lähes ainoana mahdollisena.
Heinonen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1951–1953 ja taidehistorian perusopintoja Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskuksessa vuonna 1998. Hän debytoi taiteilijana Turussa vuonna 1957. Turussa Heinonen opiskeli muun muassa suomalaisen surrealismin ensimmäisenä edustajana 1930-luvulla pidetyn Otto Mäkilän johdolla ja sai sytykkeensä surrealismiin häneltä.
Heinonen työskenteli yli 50 vuotta kestäneen luovan kautensa ajan kotiseudullaan Haapajärven Kuonalla. Hän oli naimisissa flamenco-taiteilija Anita Heinosen (o.s. Sundqvist) kanssa. Opintojen jälkeen Heinonen piti jonkin aikaa vaimonsa kanssa kanalaa Liedossa, mutta pariskunta palasi Kuonalle vuonna 1959.
Heinosen maalauksissa ja grafiikantöissä on nähty ihminen suhteessa maailmaan ja lähiympäristöönsä. Heinosen tunnettuihin töihin lukeutuvat muun muassa "Ilta maailmanlopun kylässä" -grafiikkasarja vuodelta 1974, voimakas "Taidenäyttely kunnalliskodissa II" vuodelta 1976 ja Ateneumin kokoelmiin kuuluva öljyvärimaalaus "Omakuva", jonka Heinonen maalasi vuosina 1958–1959. Yhteiskunnallisesti kantaa ottavien grafiikoiden lisäksi Heinonen tunnetaankin omakuvistaan, joita hän teki nuoruudesta lähtien. Grafiikkaa Heinonen teki vuodesta 1966 alkaen.
Espanjalaisaiheet ja Andalusia tulivat Heinosen teoksiin 1980-luvulla Heinosen ollessa matkaseurana vaimonsa flamenco-opintolumatkoilla. Näin syntyivät grafiikansarjat "Andalucía" ja "España". 1980-luvulla toiseksi keskeiseksi teemaksi muodostui "Robinson"-sarja. Elina Vierun mukaan Heinosen Robinson Crusoe voidaan vuoden 1985 etsauksessa tulkita itsekkääksi hallitsijaksi, joka maalauttaa minä-palvelijallaan omakuvan ja myöhemmissä versioissa se on puolestaan vanhan hallitsijaperinteen mukaan nimetty Robinson suuriksi, keskikokoisiksi tai pieniksi. Tarja Kekäläisen mukaan sarja tarkastelee omnipotentiaa ja sen ilmenemismuotoja.
Heinosen Haapajärven kaupunginvaltuuston istuntosalin seinälle vuonna 1995 valmistunut julkinen teos, maalaussarja "Menneisyys", "Maitokärryjen aika", "Nykyisyys", "Tulevaisuus", kuvaa 1900-luvun elämää maalaismaisessa kunnassa ja viitteitä tulevaisuuteen. Neliosainen monumentaalimaalaus on Heinosen merkittävin tilausteos. Elina Vierun mukaan se on eräänlainen Heinosen yhteenveto vuosikymmenten ideoista ja vaikutteista.
Heinonen kirjoitti myös taide- ja kirja-arvosteluita ja opetti kuvaamataitoa Haapajärven ja Ylivieskan kansalaisopistossa 1970–1990-luvuilla. Kun taiteesta saadut tulot eivät riittäneet, Heinonen hankki lisäansioita niin maa- ja metsätaloustöillä kuin opetus- ja kirjoitustöilläkin. Taidekritiikkien lisäksi Heinonen kirjoitti uransa alkuvaiheessa myös fiktiivisiä kertomuksia. Hän oli Suomen Taidegraafikkojen jäsen
ja sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1994.
Oulun taidemuseo järjesti vuonna 2003 Heinosen retrospektiivisen näyttelyn, jonka yhteydessä ilmestyi häntä käsittelevä julkaisu. Taiteilijan 70-vuotisjuhlavuoden kunniaksi organisoitu näyttely oli vuonna 2004 esillä myös Aboa Vetus &amp; Ars Nova -museossa Turussa. Näyttelyn yhteydessä Heinosesta tehtiin videotallenne, joka oli osa Oulun taidemuseon ikääntyviin kuvataiteilijoihin kohdentuvaa dokumentointiprojektia.
Heinonen kuoli 20. toukokuuta 2010 pitkällisen sairauden uuvuttamana kotiseudullaan Haapajärven Kuonalla, jossa oli syntynyt ja tehnyt valtaosan tunnetuimmista teoksistaan.
Muistonäyttelyt.
Ateneumiin avattiin syksyllä 2010. "Hommage à Erkki Sakari Heinonen" -näyttely, joka esitteli Heinosen omakuvia 1960-luvulta sekä vedoksia 1960- ja 1970-luvuilta, joiss Heinonen kuvasi usein lähiympäristönsä jokapäiväisiä tapahtumia. Näyttelyssä esillä olevat teokset sisältävät museon kuvauksen mukaan humoristista sosiaalista kritiikkiä, unia sekä luovuuteen kytkeytyvää todellisuutta. Teosten lisäksi mukana on myös Heinosen kirjeitä, näyttelykutsuja, käsikirjoituksia ja valokuvia taiteilijasta elinympäristössään. Esillä oleva arkistomateriaali sisältyy Kuvataiteen keskusarkistoon lahjoitettuun Erkki Sakari Heinosen arkistoon ja Raimo Metsänheimon kirjekokoelmaan. Vuoden 2010 aikana Ateneumin muistonäyttelyn kuraattorin Maritta Mellaisin artikkeli "Erkki Sakari Heinosen omakuva uran alkuvaiheilta" ilmestyi Kuvataiteen keskusarkiston julkaisemassa "Muisto. Taiteilijakirjeitä, arkistoja ja kokoelmia." -teoksessa.
Vuosien 2010 ja 2011 vaihteessa myös Oulun taidemuseo järjesti omista kokoelmistaan kootun Heinosen muistonäyttelyn "Erkki Sakari Heinonen - In Memoriam", jossa oli mukana samassa paikassa vuonna 2003 pidetyn retrospektiivisen näyttelyn yhteyteen tehty videotallenne. Oulun taidemuseon näyttelyssä korostui Heinosen grafiikan tekniikoitten kuten viivasyövytyksen, akvatintan ja etsauksen sovellustaito.
Teoksia.
Heinosen teoksia on eri taidemuseoiden kuten Oulun, Ateneumin, Turun taidemuseon ja Rovaniemen taidemuseon, Vilho Lampi -museon sekä K. H. Renlundin taidemuseon kokoelmissa.