Maigret

Maigret eli komisario Jules Maigret on kirjailija Georges Simenonin kirjojen kuvitteellinen henkilö. Maigret piippuineen on perinteinen rikos- eli poliisikirjallisuuden etsivä. Useimmissa romaaneissa hän on murharyhmän päällikkö. Hän luottaa työssään yleensä intuitioonsa, mutta joskus oikeille jäljille hänet vievät tekniset menetelmät. Hänen tapoihinsa kuuluu myös pistäytyä pieniin kahviloihin nauttimaan yleensä olutta tai konjakkia veden kera, joskus esimerkiksi pastista. Simenon kirjoitti 1931–1972 kaikkiaan 84 Maigret-romaania. Kirjoista neljä Simenon kirjoitti salanimellä Christian Brulls, muut omalla nimellään. Lähes kaikki Simenonin nimellä julkaistut Maigret-kirjat on suomennettu.
Elämäkerta.
Jules Maigret syntyi Saint-Fiacressa vuonna 1884, tosin Simenonin kirjoista löytyy muitakin syntymävuosia. Hänen isänsä oli maanviljelijä, isohkon tilallisen pehtori. Isän kuolema katkaisi Maigret’n lääketieteen opinnot. Hänen isänsä suhteet auttoivat häntä nousemaan passipoliisista rikospoliisiksi. Hän on naimisissa Louisen kanssa. Kirjassa "l’Amoureux de Madame Maigret" tosin nimeksi mainitaan Henrietta. Perheessä ei ole lapsia, mikä oli rouva Maigret’lle vaikea asia.
Kuten salapoliisiromaaneissa on tapana, Maigret’n tutkimukset ovat yleensä menestyksekkäitä. Hänen menetelmänsä on antaa todisteiden virran viedä kohti pääepäiltyjä. Heidän luonaan hän seuraa perheen tai muun sellaisen toimintaa, kunnes avainasia putoaa kohdalleen. Maigret’n bravuuri ovat pitkät kuulustelut, joissa puhumattomat epäillyt murtuvat. Maigret’n työpäivän kulku kuvataan tarkasti. Usein tarinoissa esiintyy etsivien käskynjako, hikinen kuulusteluhuone, epäiltyjen ja usein vastentahtoisten todistajien kuulustelut, oluen ja voileipien tilaaminen Brasserie Dauphinesta, piipunpoltto ja calvadosin juominen yöhön venyvässä työskentelyssä.
Pikku erikoisuutena mainitaan, että Maigret ilahtuu aina, jos hänen työmatkallaan bussissa sattuu olemaan avoin takasilta, sillä siellä voi piippua polttaa vapaasti.
Maigret-kirjojen muut poliisit.
Maigret’n aisaparit eivät ole kliseisiä aivottomia poliiseja vaan älykkyydessään Maigret’n hengenheimolaisia. Simenon jättää kirjoissa tomppelin roolin yleiselle syyttäjälle, jonka päätehtävä vaikuttaa olevan oman aseman turvaaminen otaksuttuja virhesyytöksiä vastaan. Maigret’n lähimpiä avustajia ovat Lucas, Janvier ja pikku-Lapointe. Heitä vanhempi lihava Torrence on ainoa hänen apulaisistaan, joka surmataan kesken rikostutkimusta (tosin vuosia myöhemmissä romaaneissa Torrence esiintyy uudestaan).
Maigret-romaanien merkittävä henkilöhahmo on La Grume. Hän on Lognon-niminen Pariisin poliisin etsivä, joka haikailee pääsystä rikospoliisiin. Hän pyrkii siksi tekemään itse paljon työtä, mutta tekee sen jääräpäisellä tehottomuudella. Lisäksi hän salaa tietoja rikospoliisilta pyrkiessään jonkin merkittävän rikoksen ratkaisemiseen, joka avaisi tien menestykseen. Hän kärsii jatkuvasta nuhasta ja lisäksi hänellä on jatkuvasti sairasteleva vaimo. Tämän asetelman vuoksi La Grume epäonnistuu aina. Hän myös puolustaa poliisin kunniaa kohtelemalla epäiltyjä ja todistajia töykeästi.
Kirjoja.
Ensimmäiset 19 Maigret-kirjaa julkaistiin vuosina 1931–1934. Vuonna 1929 kirjoitettu ensimmäinen kirja "Maigret ja latvialainen" julkaistiin viidentenä. Aikaisempien kirjojen suosiosta huolimatta Simenon jatkoi niiden kirjoittamista vasta toisen maailmansodan aikana, minkä jälkeen seurasi taas parin vuoden tauko. Vuosina 1947–1972 Maigret-kirjoja ilmestyi vuosittain kahdesta neljään.
Edellä luetellut, vuosina 1936 ja 1938 kirjoitetut novellit ilmestyivät kokoelmana "Les nouvelles enquêtes de Maigret" (1944). Suomennos "Matka ajassa" (Eeva-Liisa Manner) ilmestyi antologiassa "Salapoliisikertomuksia" (Tammi 1962), suomennos "Murha metsän keskellä" sekä muut kokoomateoksessa "Maigret – kootut kertomukset" (Taina Helkamo, Teos 2015).
Kaksi edellistä novellia ilmestyivät kokoelmassa "Maigret et les petits cochons sans queue" (1939), joka sisältää muitakin kuin Maigret-novelleja. Suomennos "Maigret ja mies Pariisissa" (Eija Palsbo) ilmestyi antologiassa "Jännityskertomuksia" (Tammi 1963), suomennokset "Mies kadulla" ja "Huutokauppa" kokoomateoksessa "Maigret – kootut kertomukset" (Taina Helkamo, Teos 2015).
Neljä edeltävää novellia ilmestyivät kokoelmana "Maigret et l'inspecteur Malgracieux" (1946), ja ne sisältyvät kokoomateokseen "Maigret – kootut kertomukset" (suom. Taina Helkamo, Teos 2015).
Maigret-elokuvat ja televisiosarjat.
Maigret’n tarinoita on kuvattu useiksi televisiosarjoiksi ja elokuviksi ympäri maailman. Nimiroolissa on ollut ranskalaisia, englantilaisia, itävaltalaisia, hollantilaisia ja japanilaisia näyttelijöitä. Ranskalainen Bruno Crémer on esiintynyt nimiroolissa yli neljässäkymmenessä televisioelokuvassa. Elokuvan Maigret oli ranskalainen Jean Gabin 1950-luvulla.
Englantilaisista nimiroolin esittäjistä 1960-luvulla Maigret’tä on yli viidessäkymmenessä televisioelokuvassa näytellyt Rupert Davies. Daviesin Maigret-tulkinta oli niin onnistunut, että elokuvia dubattiin ranskaksi ja Simenon kehui Daviesia ”täydelliseksi Maigret’ksi”.
Vuonna 2016 alkoi ITV-kanavalla uusi "Maigret"-sarja, jossa Jules Maigret’ta näyttelee Rowan Atkinson. Suomessa sitä esitti Yle.