Arkkityyppi

Arkkityypit (, "alkuperäinen malli") ovat psykologian teorioissa ihmiskunnan kollektiivisen alitajunnan sisältöjä, yleismaailmallisia alkuperäiskuvia, jotka ovat periytyneet ihmisten esi-isien menneisyydestä. Tämä menneisyys kattaa paitsi varhaisen ihmiskunnan myös ihmisen esihistorialliset ja eläin-esi-isät. Arkkityypit eivät kuulu tietoiseen ajatteluun, vaan ne ovat taipumuksia tietynlaiseen käyttäytymiseen – psykologisen toiminnan kaavoja, jotka liittyvät vaistoon, kuten pimeänpelko tai äidinvaisto. Nämä kaavat täydentyvät ja muokkautuvat yksilöllisen kokemuksen kautta.
Jungin kuvaus.
Arkkityypit on tunnettu tuhansien vuosien ajan, ja niistä kerrotaan mytologioissa, saduissa ja kansantarinoissa. Arkkityyppien käsitettä kehitti 1900-luvulla psykiatri Carl G. Jung. Hän kirjoitti potilaidensa alitajunnan alkukantaisista kuvista vuonna 1912, ja alkoi käyttää niistä "arkkityyppi"-nimitystä seitsemän vuotta myöhemmin.
Jungin mukaan arkkityyppejä on rajattomasti. Ne syntyvät toistuvista tilanteista ja kokemuksista, joista jää jälki henkilön psyykeen. Jungin mukaan arkkityypit eivät ole muotoja tai kuvia, joilla on sisältö, vaan muotoja ilman sisältöä. Kun arkkityyppiä vastaava tilanne syntyy, arkkityyppi aktivoituu ja syntyy pakonomaisuus.
Arkkityyppejä ovat esimerkiksi jumala, syntymä, kuolema, jälleensyntyminen, valta, taikuus, Aurinko, Kuu, tuuli, eläimet ja sääilmiöt, sekä hahmojen kuten sankarin, kujeilijan tai maaemon ominaisuudet. Myös assosiaatiot, symbolit, tilanteet ja prosessit ovat arkkityyppejä. Arkkityypit viestivät tietoisuuden kanssa, ja ihminen saattaa oivaltaa jotain itsestään, kun hän yrittää tunnistaa ja tarkkailla oman elämänsä arkkityypillisiä voimia. Jungin mukaan arkkityypit täytyy ottaa vakavasti, koska laiminlyötyinä ne saattavat aiheuttaa mielenhäiriöitä.
Jungin mukaan ihmisen persoonallisuuteen ja käyttäytymiseen vaikuttaa neljä tärkeää arkkityyppiä:
Jungin mukaan arkkityyppien olemassaolon todisteita ovat unet ja ”aktiivinen mielikuvitus”, kuten tietoiset fantasiat. Jungin mukaan ihminen yleensä hämmentyy kohdatessaan unissaan arkkityyppejä tuntemattomina symboleina.
Muissa yhteyksissä.
Arkkityyppien käsitettä on sovellettu jungilaisen psykoterapian ohella myös esimerkiksi naistutkimuksessa, mytologioissa, parantamisessa ja tarot-korteissa.
Arkkityyppiset kuvat ja kokemukset vaikuttavat taiteessa ja kirjallisuudessa eräänlaisena syvärakenteena.
Kirjallisuuskriitikot Northrop Fryen johdolla omaksuivat ja popularisoivat sittemmin Jungin teorian kollektiivisesta tiedostamattomasta ja sovelsivat sitä kirjallisuudentutkimukseen. Kirjallisuudentutkimuksessa arkkityyppi on alkukantainen mielikuva, hahmo tai olosuhteiden malli, joka esiintyy toistuvasti kirjallisuudessa, ja sen vuoksi sitä voidaan pitää yleispätevänä käsitteenä tai tilanteena. Nämä alkukantaiset mielikuvien mallit ja tilanteet herättävät niin kirjoittajassa kuin lukijassakin hätkähdyttävän samankaltaisia tuntemuksia. 
Jungin ohella myös J.G. Frazer ja hänen teoksensa "The Golden Bough" on vakiinnuttanut arkkityypin käsitteen kirjallisuustieteeseen. Frazerin teos vaikutti myös moderniin kirjallisuuteen, muun muassa T. S. Eliot on tunnustanut, että Frazerin ajatus vegaatiokultista on innoittanut Eliotin runoelmaa Autio maa.