tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viirukutoja

Viirukutoja ("Ploceus manyar") on aasialainen tukevanokkainen kutojalintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 15 senttimetriä, siipien kärkiväli 20–22 senttimetriä ja paino noin 17 grammaa. Varpusen kokoinen isopäinen ja jykevänokkainen pikkulintu. Juhlapukuinen koiras on alapuolelta vaaleahko runsain tummin pitkittäisviiruin, selkäpuoli on tumman harmaanruskea, nokka on musta ja päälaki kirkkaankeltainen. Talvipuvussa keltaista on vain pieni laikku korvan takana ja nokka on vaaleanpunainen. Naaraan ja nuoren linnun höyhenpuvuista puuttuu kirkkaankeltainen väri.
Esiintyminen.
Viirukutoja elää Etelä-Aasiassa Pakistanista Etelä-Kiinaan, erillinen populaatio on Indonesian saarilla. Lajin on tuonut ihminen Niilin suistoon Egyptiin, mahdollisesti kanta on peräisin Aleksandrian eläintarhasta karanneista yksilöistä. Hyvin sosiaalinen laji ja muodostaa valtavia parvia lisääntymisajan ulkopuolella. Lajin elinalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö.
Soistuneet, matalat tulvaniityt ja joenvarret. Suosii järviruoko- ja osmankäämikasvustoja.
Lisääntyminen.
Viirukutojat voivat elää sekä yksiavioisina että polygyniassa. Ne elävät pieninä yhdyskuntina, joissa on jäseniä muutamista pareista muutamiin kymmeniin pareihin. Pesii tavallisesti 2 kertaa kesän aikana. Pesät sijaitsevat usein hyvin lähekkäin. Pesä on ruohonkorsista ja lehdistä taitavasti kudottu, puun tai pensaan oksaan tai ruokojen latvoihin sidottu kori tai pussi, jossa sisäänmenokäytävä on pesän alaosassa. Tavallisesti koiras rakentaa pesän yksin. Pesä roikkuu veden päällä, 1–3 m vedenpinnan yläpuolella. Naaras munii yleensä 2 tai 3 munaa, muna painaa 2,3 g. Molemmat puolisot osallistuvat haudontaan, naaras aktiivisemmin. Haudonta-aika on 13–14 päivää. Poikasista huolehtivat molemmat emot ja ne lähtevät pesästä 16–17 päivää vanhoina. Sukukypsä 2-vuotiaana.
Ravinto.
Viirukutojat syövät pääasiassa siemeniä ja viljaa, poikasia ruokitaan hyönteisillä ja muilla selkärangattomilla.
E-lasku

E-lasku on verkkolasku, jonka laskun saaja voi saada verkkopankkiinsa tai OmaPostiinsa. Sen käyttöönotto yksinkertaistaa maksamista verkkopankissa. Käyttöönotto edellyttää verkkopankin asiakkuutta ja se tapahtuu verkkopankin kautta. Sen tekninen sanomamuoto Suomessa on Finvoice.
Suomalaisen e-laskun toimintamalli.
Verkkopankissa on luettelo kaikista laskuttajista, jotka voivat lähettää e-laskuja. Kuluttaja voi valita luettelosta ne laskuttajat, joiden haluaa jatkossa lähettävän hänelle verkkolaskuja. Kuluttaja voi myös yksittäistä laskua maksaessaan valita, että haluaa jatkossa laskut kyseiseltä laskuttajalta verkkolaskuna. Pankki välittää laskuttajille ilmoituksen verkkolaskun käyttöönotosta. Kuluttajan valitsemien laskuttajien laskut alkavat tulla sähköisesti suoraan hänen verkkopankkiinsa maksettaviksi.
Pankit tarjoavat erilaisia verkkolaskuun liittyviä lisäpalveluita. Näitä ovat muun muassa sähköposti- ja/tai tekstiviesti-ilmoitus verkkopankkiin saapuneesta laskusta sekä laskujen automaattinen maksaminen. Kuluttajan itsensä automaattiseen maksamiseen määrittämät laskut maksetaan ilman erillistä hyväksyntää, jos ne alittavat kuluttajan verkkopankissa asettaman eurorajan.
E-laskuja voidaan lähettää pankkien ja muiden verkkolaskuvälittäjien kautta.
E-laskun hyödyt.
Verkkopankissa olevaan laskuun ei tarvitse näppäillä laskun yksityiskohtaisia tietoja. Maksulomake on suoraan valmis maksamiseen, jos maksaja hyväksyy sen tarkistuksensa jälkeen. Maksaminen tapahtuu helposti ja nopeasti ilman virheitä. Laskuun voi tehdä myös muutoksia.
Marko Röhr

Marko Edvard Röhr (s. 2. joulukuuta 1961 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän omistaa MRP Matila Röhr Productions Oy:n yhdessä tuottaja Ilkka Matilan ja Lasse Laaksosen kanssa.
Marko Röhr on tuottanut yli 30 pitkää elokuvaa ja niillä on ollut suomalaisissa elokuvateattereissa yli 3,6 miljoonaa katsojaa.
Tausta.
Röhr on opiskellut Helsingin kauppakorkeakoulussa vuosina 1982–1987. Hänellä on sukeltajan ammattitutkinto.
Elämä.
Röhr aloitti tuottajana 1980-luvulla Finnkinon omistamassa National-Filmissä. National-Filmin ajan elokuvista suurin yleisömenestys oli "Talvisota" (1989), joka yleisömenestyksestä huolimatta vei National-Filmin konkurssiin ja Finnkinon taloudellisiin vaikeuksiin.
Röhr oli keskeisiä tekijöitä ns. suomalaisen elokuvan uuden nousun takana 1990-luvun lopulla. Ilkka Matilan kanssa tuotettu seitsemän Jussi-palkinnon "Rukajärven tie" oli monen mielestä uuden nousun symboli. Elokuva sai poikkeukselliset yli 400 000 katsojaa, mikä oli 1990-luvun suurin katsojamäärä suomalaiselle elokuvalle.
Yhdessä tuottaja Ilkka Matilan kanssa 1997 perustettu MRP Matila Röhr Productions on ollut viime vuosikymmenten menestyneimpiä suomalaisia elokuvatuotantoyhtiöitä. Se on saanut edelleen toimivista elokuvatuotantoyhtiöistä toiseksi eniten suomalaisia elokuvateattereihin, edelle menee ainoastaan Solar Films.
Viime vuosina Röhr on keskittynyt elokuviin, joissa vedenalainen kuvaaminen ja luonto ovat keskeisessä osassa. Dokumenttielokuvat "Metsän tarina" (ohjaajana Ville Suhonen ja Kim Saarniluoto, 2012), "Järven tarina" (ohjaajana Marko Röhr ja Kim Saarniluoto, 2016) ja "Tunturin tarina" (ohjaajana Marko Röhr, 2021) sekä näiden elokuvien kuvamateriaalista tehty "Luontosinfonia" (ohjaanana Marko Röhr, 2019), ovat profiloineet Röhriä kansainvälisten luontoelokuvien tekijänä ja tuottajana. "Järven tarina" on kaikkien aikojen katsotuin suomalainen dokumenttielokuva elokuvateattereissa.
Röhr perusti yhdessä Ilkka Matilan kanssa Bio Rex -elokuvateatteriketjun. Ketjun ensimmäinen uusi elokuvateatteri avattiin 2004 Kajaaniin. Ketju myytiin Svenska Biolle 2014. Tässä vaiheessa Bio Rexillä oli elokuvateatterit Porvoossa, Hämeenlinnassa, Kajaanissa sekä Rovaniemellä, joista Porvoon elokuvateatterissa Svenska Bio oli osakkaana jo entuudestaan.
Yksityiselämä.
Röhrillä on neljä lasta. Tyttäristä Etel on tanssija ja Linnéa näyttelijä. Hän harrastaa muun muassa vapaasukellusta. "Hymy"-lehden (2/2013) mukaan hän on vapaamuurari.
Anthony Harvey

Anthony Harvey (3. kesäkuuta 1931 Lontoo – 23. marraskuuta 2017 Water Mill, Southampton, New York, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja ja -leikkaaja. Hänen ohjaustöihinsä lukeutui muun muassa "Leijona talvella" ("The Lion in Winter", 1968), joka toi ohjaajalleen Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuden.
Vuonna 1967 Harvey oli ehdolla Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan saajaksi elokuvastaan "Maanalaisessa" (1966).
X-Plane

X-Plane on yhdysvaltalaisen Laminar Researchin kehittämä kaupallinen lentosimulaattoriohjelma. X-Plane on saatavana Linux, Mac OS X ja Windows -järjestelmille.
Päivitykset ovat ilmaisia uuteen pääversioon asti. X-Planen viimeisin vakaa versio on 11, joka julkaistiin maaliskuussa 2017. Versio 12 on julkaistu ennakkojulkaisuna syyskuussa 2022.
Ominaisuudet.
X-Plane tukee verkottamista useille tietokoneille mahdollistaen muun muassa usean näytön järjestelmät.
Simuloidun laitteen sijaan järjestelmään voidaan kytkeä oikeaa laitteistoa "Hardware in the loop" (HIL tai HITL) simulaatioon.
Esimerkkitapauksia ovat radiolaitteen tai navigointilaitteen korvaaminen aidolla simulaation sijaan.
Versiossa 11.50 on julkaistu tuki Vulkan ja Metal -rajapinnoille.
Versio 12 käyttää OpenGL-siltaa jotta vanhat pluginit toimivat uudessa versiossa. Versio 12 hyödyntää aiempaa enemmän grafiikkaprosessorin (GPU) ominaisuuksia ja osa toiminnoista on siirretty grafiikkaprosessorille suoritettavaksi. Versiossa 12 on uusi pilvijärjestelmä, joka tukee erilaisia pilvimuodostelmia ja niiden muuttumista ajan myötä. Säätila- ja pilvijärjestelmä tukee turbulenssia pilvissä, jäätymistä sekä sadetta pilvissä ja niiden alapuolella.
Sertifioitu versio.
"X-Planesta" on saatavilla FAA:n sertifioima versio, jota voidaan käyttää oikeiden lentäjien koulutukseen.
Varsinainen käyttö kuitenkin vaatii myös muun muassa lento-ohjaimilta sertifioinnin joten pelkkä ohjelmalisenssin hankkiminen ei ole riittävää.
Työkalut.
X-Planen mukana toimitetaan työkalu, jonka avulla voi tehdä ja muokata lentokoneita. Erikseen ladattavissa on myös maastonmuokkaustyökalu, jolla voi tehdä myös lentokenttiä.
Järjestelmä tarjoaa täydellisen lentosimulointiympäristön. Se laskee lentokoneen lento-ominaisuudet, muun muassa siiven profiilista ja rungon muodosta. X-Planessa voi lentää sekä Maa että Mars-planeetalla.
Mobiiliversio.
"X-Plane Mobile" on erillinen tuote iOS- ja Android-laitteille.
Lentokoneet ja maasto.
X-Plane 11 sisältää seuraavat lentokoneet:
Muita lentokoneita ja maastoa kuten lentokenttiä on saatavilla sekä kaupallisena lisäsisältönä, että ilmaisina laajennuksina ohjelmaan.
Ohjelmaan on saatavilla korkeamman resoluution maastotiedot, joka tekee maastotiedosta yksityiskohtaisempaa.
Mari Laurila

Mari Laurila (s. 1963) on suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi lapsilaulajana esittämillään kappaleilla ”Aja hiljaa, isi” ja ”Peppi Pitkätossu”. Laurilan äiti on laulaja, musiikkileikkikoulun johtaja Ritva Mustonen ja isä studiomuusikko Heikki Laurila. 
Ura.
Laurila tuli tunnetuksi vuonna 1966 levyttämällään kappaleella ”Aja hiljaa, isi”, jota käytettiin Liikenneturvan kampanjoissa. Laurila oli tuolloin kolmevuotias. Hänen suurin hittinsä oli kuitenkin kolme vuotta myöhemmin levytetty ”Peppi Pitkätossu”. Kumpikin oli myydyimpien kotimaisten singlejulkaisujen joukossa vielä 30 vuotta julkaisunsa jälkeen. Laurila levytti lastenlauluja vuoteen 1974 saakka.
Laurila valmistui Pariisin konservatoriosta harjoituspianistiksi ja myöhemmin 1999 musikaalinäyttelijäksi Lontoon Royal Academy of Musicista. Hän asuu nykyisin Nizzassa.
Miljoonakutoja

Miljoonakutoja, aikaisemmalta nimeltään verinokka tai miljoonavarpunen ("Quelea quelea") on todennäköisesti maailman runsaslukuisin luonnonvarainen lintulaji. Vain tarhattu kana on runsaslukuisempi lintulaji.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 12,5 senttimetriä ja paino 15–20 grammaa. Se on varpusta pienempi pikkulintu, jolla on tukevatekoinen punainen nokka ja punaiset koivet. Höyhenpuku on alapuolelta vaalea ja päältä harmaanruskean viirukas. Koiraalla on joko musta tai vaalea naama. Lajin elinikä on kaksi tai kolme vuotta.
Esiintyminen.
Miljoonakutoja esiintyy Afrikassa Saharan eteläpuolella. Satunnaisesti lajia on tavattu myös Kanariansaarilla. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 9,4 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Populaatiot muuttavat pitkiäkin matkoja ravinnonhaussa.
Miljoonakutoja on todennäköisesti maailman runsaslukuisin luonnossa elävä lintulaji, sen kannaksi on arvioitu 1,5 miljardia lisääntymisikäistä yksilöä.
Elinympäristö.
Miljoonakutojan tyypillisiä elinympäristöjä ovat savanni ja aro. Laji elää myös ihmisen seuralaisena viljelysmaiden tuntumassa. Parvet, joissa voi olla miljoonia yksilöitä, liikkuvat päivittäin ruokailu- ja juomapaikkojen ja pesäpaikkojen välillä.
Lisääntyminen.
Miljoonakutoja on yhdyskuntalintu, joka pesii valtavina kolonioina. Yhdyskunta saattaa levitä kymmenen neliökilometrin alueelle. Koiras on moniavioinen ja sillä voi olla kymmeniä naaraita. Pesintä ajoittuu sadekausien mukaan siten että riittävästi siemenravintoa on tarjolla. Koiras kutoo puuhun tai piikkipensaaseen ruohonkorsista ja lehdistä puolivalmiita soidinpesiä, joista naaras lopulta valitsee yhden, jonka ne rakentavat yhdessä valmiiksi. Naaras munii 2–4 vaaleansinistä munaa ja hautoo niitä noin 12 päivää. Pieniä poikasia ruokitaan hyönteisillä ja niiden toukilla. Poikasten ollessa muutaman päivän ikäisiä emot alkavat ruokkia niitä siemenillä. Poikaset lähtevät pesästä kahden viikon ikäisinä. Ne ovat sukukypsiä yksivuotiaina, usein jo yhdeksän kuukauden ikäisinä.
Ravinto.
Pääasiallista ravintoa miljoonakutojalle ovat ruohonsiemenet ja vilja, poikasaikana myös hyönteiset. Kuivalla kaudella linnut syövät puiden lehtiä. Parvet hakeutuvat aamunkoitteessa ruokailupaikoille. Keskipäivän kuumuudessa ne lepäävät varjossa ja juomapaikoilla. Illalla ne käyvät toistamiseen ruokailemassa.
Miljoonakutojat saattavat aiheuttaa viljelmille suurta tuhoa. Miljoonapäinen parvi voi yhdessä päivässä tuhota jopa 60 tonnia viljaa. Viljelijät tappavat niitä suuria määriä, mutta lajin kanta ei ole toistaiseksi pienentynyt.
Willy Böckl

Willy Böckl (27. tammikuuta 1893 – 22. huhtikuuta 1975) oli itävaltalainen taitoluistelija, hän kilpaili yksinluistelussa.
Böckl voitti urallaan yhdeksän MM-mitalia, joista kolme oli kultaista, kolme hopeista ja kolme pronssista. EM-kisoissa hän voitti urallaan yhdeksän mitalia, joista mestaruuden hän voitti kuusi kertaa. Olympialaisissa hän voitti kaksi hopeaa: Chamonix’ssa 1924 ja Sankt Moritzissa 1928.
Hän lopetti uransa St. Moritzin olympiakisojen jälkeen, sen jälkeen hän toimi Yhdysvaltain maajoukkueen valmentajana.
The Complete Recordings 1963–67 + the 1968 English singles

The complete recordings 1963–67 + the 1968 english singles on vuonna 2001 julkaistu The Lollipopsin kokoelmalevy.
Kappaleet.
(+ 2 numre fra 1969)
Albert Finney

Albert Finney (9. toukokuuta 1936 Salford, Britannia – 7. helmikuuta 2019 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen näyttelijä. Hän sai useita alan huomattavimpiin lukeutuvia palkintoja ja oli viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. 
Ura.
Pohjoisenglantilaislähtöinen Finney aloitti näyttelijäopinnot stipendiaattina 1956 Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa. Uransa hän aloitti teatterissa, jossa tuli tunnetuksi William Shakespearen näytelmissä. Pitkän ja arvostetun työuransa mittaan hän esiintyi vuosina 1960–2012 myös kymmenissä elokuvissa. Hän teki elokuvaläpimurtonsa 1960 elokuvan "Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun" pääosassa. Työväenluokkaisen nuorukaisen roolissaan Finney loi yhden parhaista ajalle tyypillisistä nuoren vihaisen miehen muotokuvista.
Finney sai viisi Oscar-ehdokkuutta voittamatta kuitenkaan kertaakaan. Parhaan miespääosan ehdokkaaksi hänet valittiin neljästi: Henry Fieldingin romaaniin perustuvasta elokuvasta "Tom Jones – hulivilihurmuri" (1963), salapoliisi Hercule Poirot'n roolista elokuvassa "Idän pikajunan arvoitus" (1974), Ronald Harwoodin nykynäytelmäklassikkoon perustuvasta "Pukijasta" (1983) sekä John Hustonin ohjaamasta elokuvasta "Tulivuoren juurella" (1984). Vuonna 2000 ensi-iltansa saaneesta "Erin Brockovichista" hän sai vielä parhaan miessivuosan ehdokkuuden. Brittiläinen Bafta-palkinto Finneylle myönnettiin kahdesti: 1961 parhaana tulokkaana ("Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun") ja 2003 parhaana televisionäyttelijänä (tv-elokuva "The Gathering Storm", Winston Churchillin rooli).
Muita Finneyn tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Myrskyävä sydän" (1982), "Big Fish" (2003), "Medusan sinetti" (2007) ja "Medusan perintö" (2012) sekä äänirooli animaatiossa "Corpse Bride". Hänen viimeinen filmiroolinsa oli "007 Skyfall", jossa hän näytteli James Bondin sukutilan riistanvartijaa Kincadea.
Shelagh Delaneyn käsikirjoittama elokuva "Charlie Bubbles – haihattelija" (1968) on ainoa, jossa Finney toimi pääosansa lisäksi myös ohjaajana. Televisionäyttelijänäkin hän aloitti jo 1950-luvulla. 1996 Finney esitti pääosan käsikirjoittaja Daniel Feeldin roolissa Dennis Potterin kahdessa viimeisessä televisiosarjassa "Karaoke" ja "Kylmä Lasarus".
Yksityiselämä.
Koko Finneyn uraa leimasi vastahanka establishmentia ja sen huomionosoituksia kohtaan. Hän kieltäytyi 1980 Brittiläisen imperiumin komentajan ja 2000 ritarin arvosta. 1960-luvun alussa hän hylkäsi pääroolitarjouksen David Leanin suurelokuvassa "Arabian Lawrence" (1962), syynä elokuvatähteyden vieroksunta.
Alberty Finney oli kolmesti naimisissa. Tunnetuin puolisoista oli näyttelijä Anouk Aimée vuosina 1970–1978. Finney kärsi terveysongelmista pitkin 2010-lukua ja kuoli lyhyen sairauden jälkeen 82-vuotiaana helmikuussa 2019.
Naked When You Come

Naked when you come on vuonna 1998 julkaistu The Lollipopsin kokoelma-albumi. 
Tanskan Radiolle (DR) tehty DJ Noize -miksaus 60-luvun hitistä "Naked When You Come" on vuodelta 1998. Kokoelman muut raidat ovat 1960-luvulta: "Do You Know..."-LP:ltä (1965), "The Lollipops"- LP:ltä (1965), sekä kahdelta muulta "Lollipops"-nimiseltä albumilta (vuosilta 1965 ja 1968). Lisäksi kokoelmalla on single-levytyksiä vuosilta 1963-1967. 
Sävellys ja sanoitus Torben &amp; Jørgen Lundgreen, paitsi 14: Hank Hunter/Stan Vincent ja 17: Madara/White.
Kelttiläinen musiikki

Kelttiläinen musiikki on yleisnimitys musiikille, jossa on vaikutteita kelttiläisten maiden eli Irlannin, Skotlannin, Walesin, Bretagnen ja Galician kansanmusiikkiperinteistä. Kelttiläisiä vaikutteita sisältävää rockia tai muuta populaarimusiikkia voidaan kutsua myös nimellä "Celtic fusion" eli kelttiläinen fuusio.
Soittimet.
Kelttiläisessä musiikissa käytettäviä soittimia ovat esimerkiksi viulu, huilu, tinapilli, säkkipilli, Uilleann-pilli, bombarde, vapaalehdykkäsoittimet kuten harmoni, harmonikat ja concertina; banjo, mandoliini, busuki, kitara, kelttiläinen harppu, dulcimer, bodhrán sekä muut lyömäsoittimet.
Phyllis Schlafly

Phyllis McAlpin Schlafly (o.s. Stewart; 15. elokuuta 1924 St. Louis, Missouri – 5. syyskuuta 2016 St. Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen konservatiivi, joka tuli tunnetuksi muun muassa feministiliikkeeseen kohdistamastaan kritiikistä.
Schlafly syntyi katoliseen perheeseen Missourissa. Hän pyrki, mutta ei kertaakaan päässyt Yhdysvaltain kongressiin. Hän sai miehensä John Fred Schlaflyn kanssa kuusi lasta, joista Andrew on tullut tunnetuksi Conservapedian perustajana.
Schlafly julkaisi lukuisia kirjoja, joista tunnetuimpien joukossa on "A Choice Not an Echo" (1964). Hän sai vuonna 1978 juris doctorin arvon Washington University Law Schoolista Saint Louisissa.
Slim Whitman

Ottis Dewey "Slim" Whitman Jr (20. tammikuuta 1923 – 19. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja-lauluntekijä. 
Whitman syntyi Tampassa, Floridassa ja julkaisi vuonna 1948 ensimmäisen singlensä saatuaan levytyssopimuksen RCA Recordsilta. Vuonna 1955 hän saavutti Britanniassa listaykkössijan laulullaan ”Rose Marie”. Hän pääsi Grand Ole Opryyn ja esiintyi musiikkielokuvassa "Jamboree" (1957). 
Whitman oli vierailevana esiintyjänä Wolfman Jackin "The Midnight Special" -show’ssa. Hän lopetti uusien levytysten tekemisen vuonna 1974. 
Whitmanilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänen kappaleensa ”Indian Love Call” vuodelta 1952 on keskeinen Tim Burtonin "Mars hyökkää!" -elokuvassa.
Stephanie Swift

Stephanie Swift (s. 7. helmikuuta 1972) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Alastonmallina aloittanut Swift siirtyi pornoalalle vuonna 1995, jolloin hänen ensimmäinen softcore-tyylinen esiintymisensä oli Playboyn "Up Close and Dangerous". Ensimmäinen hardcore-rooli oli elokuvassa Space Sirens. Hän saavutti suurta suosiota voittaen useita palkintoja, kuten AVN:n vuoden 1997 halutuin naisesiintyjä. Hän on toiminut myös "Penthousen" mallina.
Nykyisin Swift esiintyy eroottisena tanssijana. Vuonna 2004 hän perusti oman tuotantoyhtiön Swift Entertainmentin, jossa toimii itse ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana.
Sander Schwartz

Sander Schwartz (s. 7. tammikuuta 1954 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu televisioanimaatioiden tuottaja. Hän oli puheenjohtajana Warner Bros. Animationiolla vuosien 2001–2007 välisenä aikana ja heinäkuussa 2007 palasi takaisin Sony Pictures Television International Productionsin puheenjohtajaksi.
Elämäkerta.
Schwartz oli kiinnostunut jo lapsesta lähtien television liiketoiminnasta. Valmistuttuaan high schoolista hän lähti opiskelemaan lakia Chicagoon ja työskenteli apulaissihteerinä AFTRAssa (American Federation of Television and Radio Artists). Schwartz muutti vuonna 1982 New Yorkiin työskentelemään CBS Entertainmentiin, josta hän sai kiinnostuksensa lasten televisio-ohjelmiin. 1980-luvun lopulla Schwartz matkasi Kaliforniaan, jossa hän työskenteli muun muassa Columbia Pictures Television yhtiöille varapuheenjohtajana vuosina 1989–1999 ja puheenjohtajana Sony Pictures Family Entertainmentille vuosina 1999–2001. Tämän jälkeen hänet nimitettiin Warner Bros. Animationin puheenjohtajaksi vuonna 2001, mutta vuoden 2007 jälkeen Schwartz erosi tehtävästään palatakseen takaisin Sonylle, jossa hän toimii nykyisin puheenjohtajana.
May McAvoy

May McAvoy (8. toukokuuta 1899 New York Cityssä – 26. huhtikuuta 1984 Los Angelesissa, Kaliforniassa) oli irlantilaissyntyinen yhdysvaltalainen uraauurtava mykän elokuvan näyttelijätär, jonka tiedetään esiintyneen myös kaikkein varhaisimmissa äänielokuvissa.
McAvoy debytoi valkokankaalla 1917. Yli kolmessakymmenessä elokuvassa esiinnyttyään hän näytteli Ramon Novarron ja Francis X. Bushmanin kanssa ohjaaja Fred Niblon tuotantoa olevassa elokuvassa "Ben-Hur", jonka oli julkaissut elokuvayhtiö Metro-Goldwyn-Mayer. Täyspitkä kokoillan elokuva oli mykän elokuvan kauden yksi ylenpalttisimmista ja spektaakkelimaisimmista tuotoksista. Hänet kuitenkin muistetaan parhaiten roolistaan Al Jolsonin kanssa kaikkien aikojen ensimmäisessä äänielokuvassa "Jazzlaulajassa" (1927). Vaikka hänen ääntään ei ole koskaan kuultu mykkäelokuvissa, hän puhui useissa muissa elokuvissa, mukaan lukien toisessa Warner Brothersien julkaisemassa "all-talkie" -elokuvassa, "The Terror" (1928), jonka ohjasi Roy Del Ruth ja jossa hänen vastanäyttelijänään oli Conrad Nagel.
On yleisesti tiedossa, että hänen valkokankaalla kuultu äänensä ei ole aito, ja hän siirtyikin pian eläkkeelle. Myöhemmin hän palasi elokuvateollisuuden pariin ja näytteli pieniä rooleja 1940- ja 1950-luvun elokuvissa. McAvoy teki viimeisen elokuvansa vuonna 1957 ja kuoli vuonna 1984. Hänet haudattiin Kalifornian Culver Cityn Holy Crossin hautausmaalle.
Hänen elokuvateollisuuteen jättämänsä jäljet on tunnustettu tähdellä Hollywood Walk of Famessa osoitteessa 1731 Vine Street.
Garfield Saving Arlene

Garfield Saving Arlene on Hip Gamesin julkaisema tasohyppelypeli, joka on julkaistu PlayStation 2:lle ja PC:lle vuonna 2005. Peli pohjautuu suosittuun Karvinen-sarjakuvaan.
Tarina.
Peli alkaa, kun Osku herättää Karvisen tämän päiväunilta. Karvinen lyö Oskun maahan ja sanoo, että tämä ei kunnioita mitään. Samassa Karvinen kuulee auton äänen. Hän näkee rankkuriauton ja hänen tyttöystävänsä Arlenen sen kyydissä. Karvinen lähettää Oskun pelastamaan Arlenen, mutta hän kylläkin lähtee myös mukaan. He menevät pihojen kautta ja näkevät rekan. Osku lähtee se perään, mutta putoaa aukinaisena olevaan viemäriin. Karvinen lähtee tämän perään ja näin he päätyvät viemäriverkostoon. He kuitenkin löytävät tien ulos ja jatkavat matkaa. Osku ja Karvinen kuitenkin joutuvat taas eroon, kun Osku jää ansaan kellotehtaaseen. Karvinen menee tehtaaseen pelastamaan Oskun. Karvinen löytää Oskun ja he pakenevat taas viemäriverkostoon. Heidän sieltä päästyään on jo yö. Karvinen ja Osku jatkavat matkaa ja löytävät rankkuritoimiston. Siellä kauan aikaa Arlenea etsiessä he löytävät tämän, mutta joutuvat ratkaisemaan kolme ansaa. Viimeinen kenttä loppuu kun Arlene pääsee vapaaksi. Samassa peli palaa alkuun, jossa Osku herättää Karvisen. Hän huomaa, että kaikki oli vain unta. Samassa Karvinen kuulee saman auton äänen, mutta ei lähde sen perään, koska joutuisi taas vaaroihin ja koska hänen lempitv-ohjelmansa alkaa. Osku kuitenkin lähtee tämän perään ja joutuu rekan kyytiin.
Justine Joli

Justine Joli (16. heinäkuuta 1980 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Vuonna 2000 pornotuottaja Kris Kramski tarjosi hänelle mallintöitä. Joli ei ottanut tarjousta vastaan, mutta sen sijaan sai Kramskin välityksellä yhteyden tunnettuun pornoalan kykyjenetsijään Roy Garciaan. Uransa alussa hän esiintyi nimellä Swan jolloin hän oli pukeutunut koulutyttömäisesti ja käytti silmälaseja.
Joli on kuvaillut itseään animen, tieteistarinoiden ja sarjakuvien ystäväksi. Hän harrastaa myös Macintosh -tietokoneita. Justine Joli on seurustellut porno-ohjaaja DCypherin kanssa useita vuosia. Hän on myös toiminut "Penthousen" mallina ja on ollut kuukauden Penthouse Pet syyskuussa 2007 sekä ehdokkaana vuoden 2008 Penthouse Petiksi.
John R. Mott

John Raleigh Mott (25. toukokuuta 1865 – 31. tammikuuta 1955) oli yhdysvaltalainen "Young Men’s Christian Association" (YMCA) ja "World Student Christian Federation" (WSCF) pitkäaikainen virkailija. Hän sai vuonna 1946 Nobelin rauhanpalkinnon pitkäaikaisesta työstään rauhan hyväksi ja aikaansaamiseksi.
Elämä.
Mott syntyi Livingston Manorissa Sullivan Countyssa, New Yorkissa, hän muutti perheensä mukana jo syntymävuotensa syyskuussa Postvilleen, joka sijaitsee Iowassa. Hän opiskeli Upper Iowa Universityssa historia pääaineenaan. Hän voitti myös yliopistonsa väittelykilpailun. Suoritettuaan perustutkinnon hän jatkoi 1888 opiskelua Cornellin yliopistossa. Vuonna 1891 hän avioitui Leila Ada Whiten kanssa, ja heille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa.
Vuodet 1895–1920 Mott työskenteli WSCF:n pääsihteerinä. Mott, joka oli myös amerikkalainen metodistikirkon maallikkosaarnaaja, johti vuonna 1910 puhetta Maailman lähetystyökonferenssissa, joka oli uudenaikaisen protestanttisen lähetystyön ja uudenaikaisen protestanttisen ekumeenisen liikkeen alkupiste.
Mott toimi WSCF:n puheenjohtaja 1920–1928. Tässä tehtävässä hänen toimintakenttinään olivat lähetystyö, ekumenia sekä rauhatyö. WSCF:n suomalainen jäsenjärjestö on Suomen Kristillinen Ylioppilasliitto, SKY. Jotkut historioitsijat ovat pitäneet häntä omana aikanaan eniten matkustaneena ja yleismaailmallisesti hyväksytyimpänä kristittynä.
Eknomoksen taistelu

Eknomoksen taistelu käytiin Rooman valtakunnan ja Karthagon laivastojen välillä 256 eaa. Taistelupaikka oli Libyanmerellä Sisilian etelä-rannikolla lähellä Eknomos-vuorta. Karthagolaiset eivät pystyneet päihittämään alkumenestyksestään huolimatta roomalaisten corvuksia - entraussiltoja, jotka olivat jokaisen roomalaislaivan keulassa. Karthago hävisi taistelun ja sen laivasto oli poissa pelistä. Näin Rooman hyökkäysjoukot purjehtivat Välimeren yli Afrikkaan ilman vastarintaa.
Tausta.
Roomalaiset lähettivät Sisiliaan v. 264 eaa. joukkojaan auttamaan mamertiinejä, jotka olivat vallanneet Messanan kaupungin, mutta kärsivät sitten tappion Syrakusan johtajalle Hieronille. Myös Karthago oli lähettänyt kenraali Hannon johtamia joukkoja Sisiliaan, jossa ne taistelivat roomalaisia vastaan. Roomalaiset alkoivat rakentaa laivastoa tajutessaan, että Sisilian maasto oli erittäin vaikeakulkuista ja heidän tarvitsisi saada meren herruus päästäkseen nousemaan maihin Afrikkaan. He keksivät myös corvuksen - järeän entraussillan, jonka avulla pystyttiin sitomaan oma ja vihollisen laiva yhteen. Siinä olleen sillan kautta jalkaväki pystyi sitten etenemään vihollislaivaan.
Taistelijat.
Roomalaisilla oli 330 kaleeria, jotka suurimmaksi osaksi olivat viisisoutuja, mutta mukana oli myös ainakin kaksi kuusisoutua ja lukuisia pienempiä aluksia. Lisäksi jokaisessa laivassa oli corvus. Miehiä oli yhteensä n. 140 000. Rooman laivasto jakautui neljään osastoon, joista kaksi oli kiilamuodostelmassa, kolmas niiden takana ja neljäs suojasi selustaa.
Karthagolaisilla oli hieman enemmän eli 350 kaleeria, jotka olivat myös suurimmaksi osaksi viisisoutuja. Miehiä oli 150 000. Hamilkar järjesti laivansa leveään rivistöön, joka kääntyi rannikon puolella roomalaisten sivustaa kohti.
Taistelu.
Taistelu alkoi, kun kaksi ensimmäistä roomalaisosastoa hyökkäsi Karthagon rivistöä vastaan ja perääntyi heti vetäen vihollisen laivat mukanaan. Roomalaisten kolmas ja neljäs osasto joutuivat sitten äkkiä ankaran hyökkäyksen kohteeksi ja ne saarrettiin. Karthagolaiset eivät kuitenkaan olleet keksineet mitään tapaa vastata roomalaisten corvukseen, eivätkä näin pystyneet estämään niitä. Hamilkarin vetäydyttyä Regulus ja Vulso palasivat auttamaan piiritettyä kolmatta ja neljättä osastoa. Taistelu jatkui sekavien yhteenottojen sarjana ja niissä jokaisessa roomalaiset osoittautuivat paremmiksi. Konsulit onnistuivat johtamaan laivojaan paremmin. Lopulta Hanno vetäytyi kärsittyään raskaita tappioita.
Lopputulos.
Rooman laivasto palasi taistelun jälkeen lepäämään Sisiliaan. Karthagon laivasto oli nyt lyöty ja maihinnousujoukot pääsivät rauhassa etenemään Afrikkaan.
Limmat

Limmat on Aarejoen sivujoki Sveitsissä. Joki on pituudeltaan 36,4 km. Limmat on viimeinen osa noin 140 kilometrin pituista Linth-Limmatin vesistöaluetta. Limmat saa alkunsa Zürichjärvestä 406 metrin korkeudessa ja laskee Aareen. Sihl on Limmatin pisin sivujoki.
Asukasluvultaan suurin kaupunki Limmatin varrella on Zürich, jonka keskustan läpi se virtaa.
Zürichinjärvi

Zürichinjärvi () on Zürichin, St. Gallenin ja Schwyzin kantoneissa sijaitseva järvi Sveitsissä. Se sijaitsee Zürichin kaupungista kaakkoon. Järvi saa pääosan vedestänsä Linthjoesta, joka saa alkunsa Glarusin Alpeilta. Järven vedet laskevat Limmatia pitkin Aareen ja edelleen Reiniin.
Zürichinjärvi on pinta-alaltaan noin 89 neliökilometrin suuruinen ja sen suurin syvyys on 143 metriä. Järvi sijaitsee noin 406 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen rantakaupungeista suurimpia ovat Zürich ja Rapperswil-Jona.
Punaposkipeippo

Punaposkipeippo ("Uraeginthus bengalus") on pieni afrikkalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 12,5–13 cm. Juhlapukuinen koiras on hyvin värikäs: yläpuoli on yhtenäisen ruskea, alapuoli, naama, pyrstö ja yläperä ovat siniset, maha keltainen ja kummallakin poskella on punainen laikku. Naaras on muuten samanlainen mutta siltä puuttuvat punaiset poskilaikut ja puku on himmeämmän värinen.
Esiintyminen.
Punaposkipeippo elää Afrikassa Saharan eteläpuolella: lännessä Senegalista itään Etiopiaan ja Eritreaan sekä etelässä Sambiaan ja Tansaniaan. 1960-luvun puolimaissa laji siirrettiin Egyptin pohjoisosiin mutta se ei menestynyt eikä myöhempiä havaintoja ole. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 7,7 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on istutettu myös Havaijille ja se on yleinen lemmikkilintu.
Elinympäristö.
Kuivat savannit ja heinäarot sekä viljelysmaat, esikaupunkien puutarhat ja puistot.
Lisääntyminen.
Pesä on kudottu ruohonkorsista ja lehdistä puun tai pensaan oksalle ja siinä on sisäänkäynti sivulla. Käyttää myös vanhoja "Ploceus"-suvun pesiä. Naaras munii tavallisesti 4 tai 5 valkoista munaa. Haudonta-aika on noin 13 päivää ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 20 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Siemenet ja vilja sekä hyönteiset, erityisesti termiitit.
Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit

Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit on vuonna 2002 perustettu punkpoprockia ja ramopunkia soittava yhtye. Se julkaisi vuoden 2004 alussa debyyttialbuminsa "Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit". Alkuvuonna 2005 Woimasointu julkaisi yhtyeen toisen albumin "Liskoelämää". Yhtyeen kappale ”Sankari duunissa” oli mukana Woimasoinnun vuonna 2005 julkaisemalla kokoelma-albumilla "1-2-3-4!". Yhtyeen kolmannen albumin "Perustuu tositapahtumiin" julkaisi Rocket Records kesäkuussa 2008.
Yhtye on kotoisin Helsingin Lauttasaaresta, jossa asuvat Kimmo ja Juhani Liskomäki. Saari asuu Helsingin Kalliossa, Backman Espoossa ja Iso-Jarnold Juvalla.
Banjo Boy

Banjo Boy on vuonna 1995 julkaistu Jan &amp; Kjelden kokoelmalevy.
Urve Tiidus

Urve Tiidus (o.s. Uussaar, s. 6. kesäkuuta 1954 Kuressaari) on virolainen toimittaja ja poliitikko. Hän on toiminut Kuressaaren pormestarina 18. marraskuuta 2005 lähtien. Hän on toiminut Viron pisteidenantajana Eurovision laulukilpailussa vuosina 1994 ja 1998.
Tiidusista tuli Viron kulttuuriministeri, kun hänen edeltäjänsä Rein Lang erosi kulttuurilehti Sirpin ympärillä velloneen kohun vuoksi.
Tiger Rag (albumi)

Tiger Rag on vuonna 1996 julkaistu Jan &amp; Kjelden kokoelmalevy.
Viron sosialistisen neuvostotasavallan vaakuna

 
Viron SNT:n vaakuna () oli miehitetyn Viron alueelle perustetun Viron sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. 
Vaakuna otettiin virallisesti käyttöön 1. lokakuuta 1940. 
Vaakunan symboleina on sirppi ja vasara nousevan auringon säteissä sekä kehyksenä havupuunoksasta ja rukiintähkästä muodostettu seppele, johon on kiedottu punainen nauha teksteillä "Eesti NSV" () sekä Neuvostoliiton tunnuslause: ”Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!” viroksi ja venäjäksi. Vaakunan yläosassa on kultareunuksinen punainen tähti. 
Viron SNT:n vaakuna oli käytössä 7. elokuuta 1990 asti, jolloin käyttöön otettiin aiempi Viron vaakuna. Maa palautti itsenäisyytensä Neuvostoliitosta 20. elokuuta 1991 ja vaakuna virallistettiin 6. huhtikuuta 1993.
Tingelingeling My Banjo Sings

Tingelingeling my banjo sings on vuonna 1996 julkaistu Jan &amp; Kjelden kokoelmalevy.
Jules Bourcier

Jules Bourcier (1797 Cuisery, Saône-et-Loire, Ranska – 9. maaliskuuta 1873 Batignolles, Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Bourcier oli kolibrien ("Trochilidae") asiantuntija, joka kuvaili suuren määrän uusia lajeja ja alalajeja, joko yksin tai muiden lintutieteilijöiden, kuten Adolphe Delattre tai Étienne Mulsant, kanssa.
Bourcier toimi Ranskan konsulina Ecuadorissa vuosina 1849–1850.
Hänen kunniakseen on nimetty kalpaerakkokolibri ("Phaethornis bourcieri") ja kardinaaliseppä ("Eubucco bourcierii").
Äijänsuon stadion

Äijänsuon stadion on Rauman kaupungin pääasiallinen jalkapalloareena. Stadion sijaitsee aivan Äijänsuon jäähallin kupeessa. Se on raumalaisten Pallo-Iirojen sekä FC Rauman kotikenttä. Se oli myös amerikkalaisen jalkapallon seura Sea City Stormin kotikenttä.
Stadionin yleisöennätys on 1399, 26.8.1973 ottelussa Rauman Pallo vs Haka (1.div). Kokonaiskapasiteetti on 2 000, joista katettuja istumapaikkoja 500.
Stadionin ominaisuudet.
Äijänsuon stadionin kenttänä on kolmannen sukupolven lämmitetty tekonurmi. Pääkatsomo on betonirakenteinen ja vetää noin 500 katsojaa.
Tollonjoki

Tollonjoki ( tai Толлорека, "Tolloreka") on Vuokkiniemen kylähallinnon alueeseen kuuluva kylä Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Tollonjoki on linnuntietä noin seitsemän kilometriä Vuokkiniemen kirkonkylästä etelään sijaitseva kylä. Varsinaiseen Tollonjoen kylään on luettu kuuluvaksi Ortjontermä, Tollontermä, Kusmasentermä ja Hukkalantermä, jota vastapäätä oli asuttu Suari kohdassa, jossa Tollonjoki levittäytyy Ypänkijärveksi. Kylän keskus oli Tollontermä, missä sijaitsivat mm. koulu, yhteiset aitat ja hautausmaa. 
Muita alueita, jotka usein on luettu kuuluvan Tollonjokeen ovat Lokinantermä, Virrantermä, Nekkalantermä ja Ontrosentermä Vuokkiniemen ja Tollontermän välillä sekä kyläkeskuksesta etelään sijaitsevat Kaurosentermä ja viimeinen Tollonjokeen lukeutuva kylänosa Livojärvi.
Kylän historiaa.
Vuokkiniemen Tollonjoen kylän asutus muodostui läntisessä Vienan Karjalassa harvinaiseen tapaan joenvarsikyläksi.
Tollonjoen nimen synnystä on olemassa legenda, joka karjalan kielellä on seuraava: "Kaksi miestä kävelöy, vassakkah tullah. Siitä toini kysyy: "A mihipä olet mänössä?" - "Tänne mie mänen tollotan".
Tollonjoki oli asuttu kylä lähes koko jatkosodan ajan. Sodan loppupuolella kylän väestö muutti asumaan Vuokkiniemen kylään lisääntyneen partisaanivaaran vuoksi. Sodan jälkeen kylä asutettiin jälleen. Tollonjoen kylä autioitui lopullisesti 1960-luvulla, kun neuvostohallinto julisti sen monien muiden kylien tapaan perspektiivittömäksi. Sen jälkeen kylän peltoja on hyödynnetty lähinnä heinänteossa. 
Nykyisin Tollonjoella on joitakin kesäasuntoja, kalanviljelylaitos ja nähtävyytenä Kostamus–Vuokkiniemi-tien varrella kylän hautausmaa eli vienankarjalaksi "kalmismua". Hautausmaa on perinteiseen vienankarjalaiseen tapaan luonnontilassa, sillä vanhan uskomuksen mukaan hautausmaalla ei saanut katkaista risuakaan, eikä niitä sen vuoksi hoidettu.
Runonlaulajia.
Tollonjoen tunnettuja runonlaulajia ja kansanperinteen osaajia karelianismin alkuajoilta lähtien on useita. Yksi ensimmäisistä oli Tollon Kauro eli Tenesseini Kauro (Kauro Denisoff). Muita ovat olleet mm. Anni Bogdanov (o.s. Remsujev), Onuhrie Rettijev ja Tenesseini Anni (Denisov) sekä Iro Remsu (1879–1971) ja Mari Remsu (1893–1978). Remsun serkukset Iro ja Mari on haudattu Boråsiin, Ruotsiin, jonne jatkosodan jälkeen siirtyi useita vienankarjalaisia pakolaisia punaisen Valpon ja palautusten pelossa.
Tsukuyomi

Tsukuyomi () tai Tsukiyomi () on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä kuun jumala. Tsukuyomi on luojajumala Izanakin lapsi, joka on syntynyt Izanakin oikeasta silmästä. Hän asuu taivaassa ja hallitsee kuuta ja yötaivasta. Hän jakaa taivaan siskonsa Amaterasun eli Auringon jumalattaren kanssa.
Amaterasu oli vihoissaan veljellensä, kun Tsukiyomi oli tappanut ruuan jumalatar Ukemochin. Amaterasu oli kerran esittänyt Tsukuyomille kutsun Ukemochin juhliin. Jumalatar oli laittanut ruoan kääntymällä ensin mereen päin ja sylkemällä suustaan kalan, sitten kääntämällä kasvonsa metsään päin ja oksentamalla riistaa sekä lopuksi yskäisten kulhollisen riisiä kulholle. Tsukuyomi piti näkyä vastenmielisenä ja tapa, jolla ruoka oli tehty, oli hänestä huonotapainen, joten Tsukuyomi tappoi Ukemochin.
Amaterasu sai pian tietää, mitä oli tapahtunut, ja muutti toiselle puolelle taivasta, koska ei suostunut enää katsomaan Tsukuyomiin. Tästä syystä päivä ja yö eivät ole koskaan yhtä aikaa.
Hämäläis-Osakunnan Laulajat

Hämäläis-Osakunnan Laulajat, HOL, on vuonna 1929 perustettu Suomen vanhin akateeminen sekakuoro. Kuoro esittää musiikkia laidasta laitaan ottaen vaikutteita eri aikakausista ja tyylilajeista. Kuorossa on noin 45 laulajaa, joista suurin osa on Helsingin yliopiston opiskelijoita. HOL on musiikillinen koti myös monelle ulkomaalaiselle opiskelijalle. Viime vuosina HOL on kantaesittänyt ahkerasti nimikkosäveltäjiensä Alex Freemanin ja Matthew Whittallin sekakuoroteoksia. Kuoro esiintyy säännöllisesti niin Helsingissä, Hämeessä kuin ulkomaillakin. Syksystä 2000 lähtien kuoroa on johtanut Esko Kallio.
80-vuotisjuhlavuonnaan 2009 HOL julkaisi kuudennen äänilevynsä "Lehdellä - Among the Leaves", joka koostuu pääosin tuoreen kuoromusiikin ensiäänityksistä. Säveltäjinä levyllä ovat Jarmo Parviainen (1928–1994), Juho Miettinen (s. 1978), Alex Freeman (s. 1972) ja Matthew Whittall (s. 1975). "Lehdellä" valittiin Vuoden kuorolevyksi 2009 ja oli ehdolla Emma-palkinnon saajaksi sarjassa Klassinen albumi.
HOL:n tuorein äänilevy on toteutettu yhteistyössä Helsingin kaupunginmuseon kanssa. "Ajan aallot – sekakuoromusiikkia romantiikan ajan Helsingistä" sisältää unohtunutta varhaista suomalaista sekakuoromusiikkia Fredrik Paciuksen lauluista 1840-luvulta Oskar Merikannon kuoroteoksiin 1900-luvun alkuvuosilta.
Vuoden 2009 Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa Hämäläis-Osakunnan Laulajat sai korkeimman mahdollisen arvostelun eli kolme kultaleimaa.
Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix

Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix (27. huhtikuuta 1758 Oisemont Ranska – 8. tammikuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Hänen isänsä oli Jean Charles Nicoles Dumont de Sainte-Croix (k. 1798). Hän oli juristi ja toimi Pariisissa asianajajana ennen kuin hänestä tuli oikeusministeri. Vuosina 1804–1830 hän laati lintutieteellisiä kirjoituksia "Dictionnaire des sciences naturelles'iin", jota toimitti Frédéric Cuvier (1773–1838). Hän oli René-Primevère Lessonin (1794–1849) appi.
Dumont tutki kolibreja ("Trochilidae") ja nimesi ainakin sahanokkakolibrin ("Ramphodon naevius"). Hän nimesi myös australianisojalan ("Megapodius reinwardt"). Hänen kunniakseen on nimetty kultanaamamaina ("Mino dumontii").
Bing Bang (Time to Dance)

”Bing Bang (Time to Dance)” on singleversio lastenohjelman "Lazy Town" kappaleesta ”Bing Bang”.
Alkuperäinen versio laulusta nähtiin jokaisen Lazy Town -jakson lopussa, Stephanien (Julianna Rose Mauriello) laulamana.
Single julkaistiin Isossa-Britanniassa 27. lokakuuta 2007 digitaalisena tallenteena ja CD-levynä viikko sen jälkeen.
10. joulukuuta se oli neljäntenä Britannian singlelistalla.
Römerberg

Römerberg on keskiaikainen raatihuoneentori ja vanhankaupungin keskus Frankfurt am Mainissa. Se sijaitsee noin 200 metriä itään kaupungin tuomiokirkosta. Aluetta on asutettu neoliittiselta kaudelta lähtien. Roomalaisella ajalla se oli sotilaallisesa käytössä ja varhaiskeskiajalla siellä sijaitsi merovinkinen kuninkaankartano. Römerbergin itäistä osaa kutsutaan myös nimellä "Samstagsberg". 
Rakennukset.
Römerbergin historiallinen rakennuskanta tuhoutui vuonna 1944 Ison-Britannian ilmavoimien ilmapommituksissa. Nykyiset rakennukset alueella on jälleenrakennettu enemmän tai vähemmän alkuperäisilmettä kunnioittaen.
Aukion länsilaidalla sijaitsee Frankfurtin historiallinen raatihuone, "Römer". Eteläistä laitaa hallitsee varhaisgoottilainen kirkko Alte Nikolaikirche ja Frankfurtin historiallisen museon moderni sisäänkäyntirakennus. Itälaidan rakennukset on rakennettu vuosina 1981–1984 historiallisten esikuvien mukaan. 
Aukiolla sijaitsee myös Gerechtigkeitsbrunnen, oikeudenmukaisuuden lähde, jota koristaa roomalaisen mytologian oikeuden jumalatar Justitia.
Jan &amp; Kjeld

Jan &amp; Kjeld on tanskalainen lauluduo jonka tunnetuimpia menestyskappaleita oli Banjo boy vuonna 1960
jonka myös Eero ja Jussi &amp; The Boys lauloivat suomeksi. Heidän soittiminaan oli banjot.
LazyTown – The Album

LazyTown – The Album on soundtrackalbumi, joka sisältää kappaleita yhdysvaltalais-islantilaisesta lastenohjelmasta Lazy Townista. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 16. elokuuta 2005 ja Isossa-Britanniassa 6. marraskuuta 2006.
Singlet.
”Bing Bang (Time to Dance)” julkaistiin Isossa-Britanniassa 27. marraskuuta 2006 digitaalisena tallenteena ja CD-levynä viikkoa myöhemmin 4. joulukuuta 2006.
Kappaleet.
Ison-Britannian erikoispainos.
DVD.
DVD:llä on myös Sportacus-peli.
Pumpernikkeli

Pumpernikkeli voi tarkoittaa seuraavia:
Hans von Berlepsch

Hans Hermann Carl Ludwig von Berlepsch (29. heinäkuuta 1850 Fahrenbach – 27. helmikuuta 1915 Witzenhausen) oli saksalainen lintutieteilijä ja kreivi.
Hansin isä täytti lintuja ja opetti pojalleen tämän taidon. Hans teki itselleen pienen täytettyjen lintujen kokoelman. 1870-luvulla hän joutui sotaan ja hänestä tuli husaari ja myöhemmin luutnantti. 
Berlepsch opiskeli eläintiedettä Hallen, Leipzigin ja Zürichin yliopistoissa. Opintojen päätyttyä hänen isänsä kustansi hänelle loman Englannissa. 31-vuotiaana hän avioitui ja sai useita lapsia. Isänsä kuoltua hän peri suvun linnan Schloß Berlepschin Witzenhausenin lähistöllä.
Hän käytti perintöään tukemalla lintujen keräilijöitä Etelä-Amerikassa, mukaan lukien Jan Kalinowski ja Hermann von Ihering. Hänen yli 55 000 linnun kokoelmansa myytiin Senckenbergin luontomuseoon Frankfurt am Mainissa hänen kuolemansa jälkeen.
Berlepsch tutki muun muassa kolibreja. Hän nimesi 300 uutta lintulajia tai alalajia. Hänen kunniakseen on nimetty nokitinami ("Crypturellus berlepschi"), kuparitöpökolibri ("Chaetocercus berlepschi"), töpömuura ("Myrmeciza berlepschi"), harlekiinimuura ("Rhegmatorhina berlepschi"), amazonianpalloluura ("Hylopezus berlepschi"), metsäkanastero ("Asthenes berlepschi"), ruskoselkäkanastero ("Thripophaga berlepschi"), palmuorneero ("Berlepschia rikeri") ja punavyötangara ("Dacnis berlepschi").
Berlepschin tutkimusten perusteella kehitettiin maljamainen linnunpönttömalli "Berlepscher Nisthöhle", jonka pohjassa on pieni reikä. Aukko vastaa lahoa puunydintä, josta kosteus valui pois.
Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema

Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema ( on toinen Metro Manilan kansainvälisistä lentoasemista. Diosdado Macapagalin kansainvälinen lentoasema toimii lähinnä Manilasta toimivien halpalentoyhtiöiden tukikohtana.
Lentoasema sijaitsee noin 7 kilometrin päässä etelään Metro Manilan keskustasta ja lounaaseen alueen liike-elämän keskuksesta Makatista.
Vuonna 2012 lentoaseman kautta kulki 31,5 miljoonaa matkustajaa. Lentoasema on maailman 34. suurin matkustajamäärällä mitattuna.
Historia.
Ensimmäinen Manilaa palvellut lentoasema avattiin heinäkuussa 1937 Yhdysvaltojen Kauko-Idän ilmavoimien päätukikohtana toimineessa Nielson Fieldissä nykyisin Makatin alueella. Vuonna 1948 tapahtuneen Yhdysvaltojen vetäytymisen myötä lentoasema siirrettiin nykyiselle sijainnilleen Villamorin lentotukikohtaan, jota silloin kutsuttiin Nichols Fieldiksi. Alkuperäinen rakennus sijaitsi nykyisen NAIA-2 terminaalin kohdalla. Vuonna 1981 tulipalo tuhosi suuren osan lentoaseman terminaalirakennuksesta ja sen tilalle rakennettiin uusi. 17. elokuuta 1987 lentoasema sai nykyisen nimensä, jolla haluttiin kunnioittaa filippiiniläistä senaattoria Benigno Aquino nuorempaa, jonka lempinimi oli "Ninoy". 21. elokuuta 1983 Ferdinand Marcosin presidenttikaudella entinen senaattori Ninoy salamurhattiin lentoasemalla hänen ollessaan palaamassa maahan Yhdysvalloissa viettämästään vapaaehtoisesta maanpaosta. Murha johti Marcosin syrjäyttämiseen vallasta ja Ninoyn vaimon Corazon Aquinon nousuun presidentiksi.
Suunnitelma lentoaseman laajentamiseksi valmistui vuonna 1989. Lentoasemalle päätettiin rakentaa kaksi uutta terminaalia ja vuonna 1998 valmistuivat sekä NAIA-2 että NAIA-3.
Philippine Airlines ja sen tytäryhtiö Air Philippines käyttävät yksinoikeudella NAIA-2 terminaalia. Kaikki muut lentoyhtiöt toimivat NAIA-1 terminaalista. Jo vuonna 1991 NAIA-1 oli liian pieni ja kasvaneen matkustajamäärän myötä tilanne on muuttunut jatkuvasti pahemmaksi ja useat lentoyhtiöt ovat lopettaneet lennot Manilaan terminaalin huonon kunnon vuoksi. Vuonna 1997 Filippiinien hallitus hyväksyi suunnitelman uuden terminaalin rakentamiseksi. Terminaalin oli määrä valmistua vuonna 2002, mutta teknisten ja juridisten ongelmien johdosta valmistuminen on viivästyi ja se avattiin rajoitetusti maan sisäiselle liikenteelle vasta 22. heinäkuuta 2008. Cebu Pacific -lentoyhtiön kansainväliset lennot siirtyivät terminaaliin elokuun alusta 2008.
United Buddy Bears

United Buddy Bears tarkoittaa 150 karhupatsasta, joista jokaisen on maalannut taiteilija eri YK:n jäsenmaasta maan oman tyylin mukaisesti. Karhut seisovat käsi kädessä, minkä on tarkoitus kuvata yhteisymmärrystä kansojen ja kulttuurien välillä. Jokainen karhu on koristeltu tyylillä, joka heijastaa kunkin yksittäisen taiteilijan kotimaata.
Berliinissä järjestettiin vuonna 2001 "Open-Air-Galerie", jossa oli useampia satoja oikeankokoisia karhupatsaita. Tämän tapahtuman pohjalta kehittyi idea nimeltä United Buddy Bears.
Eva ja Klaus Herlitz halusivat pystyttää Berliiniin teoksen, joka muistuttaa kansainvälisestä yhteisymmärryksestä. Heidän ajatuksensa toteutui vuonna 2002 Saksan ulkoministeriön ja monien Yhdistyneiden kansakuntien tunnustamien maiden suurlähetystöjen avustuksella. Taideteos koostui 125:stä piirissä seisovasta karhupatsaasta, jotka pitävät toisiaan kädestä. Teos oli viisi kuukautta esillä Brandenburgin portin viereisellä aukiolla. Yli 1,5 miljoonaa ihmistä näki "United Buddy Bears" -näyttelyn ensimmäisen vuoden aikana. Peter Ustinovin lehdistötilaisuudessa Berliinissä kutsuman loppuhuutokaupan tuloksena UNICEF sai noin 200 000 euroa.
United Buddy Bears -kiertueet.
"United Buddy Bears" -teos sai kutsuja moniin maailman metropoleihin. Taiteilijat kaikkialta maailmasta alkoivat suunnitella uusia karhuja. Vuosien 2002 ja 2003 Berliinin näyttelyiden jälkeen taideteos on kiertänyt kaikilla viidellä mantereella, muun muassa:
Seuraavia näyttelyjä on suunniteltu muun muassa Roomaan, Lontooseen, Singaporeen ja useampaan eri kaupunkiin USA:ssa.
Näyttely on saanut tukea tunnetuilta UNICEFin hyvän tahdon lähettiläiltä kuten Sir Peter Ustinovilta, Jackie Chanilta ja Mia Farrow'lta. Saksan presidentti Horst Köhler, Japanin pääministeri Junichiro Koizumi, Australian presidentti John Howard sekä Egyptin presidentin puoliso lady Suzanne Mubarak ovat kaikki osaltaan tukeneet näyttelyjen järjestämistä.
Osallistuvat taiteilijat.
Jokaisen 150 karhusta on maalannut erimaalainen taiteilija. 
Tähän mennessä hankkeeseen on osallistunut yli 300 taiteilijaa kaikkialta maailmasta. Joka kerta kun maa päättää luovuttaa uuden karhun, vanha karhu huutokaupataan lasten avustusjärjestön hyväksi. 
Suomalainen Mirka Raito on koristellut jo kaksi "United Buddy Bearsia" Suomen osalta. Ensimmäinen karhu huutokaupattiin UNICEFin hyväksi vuonna 2002. Toinen karhu ollut vuodesta 2003 maailmankiertueella ja on siten kiertänyt näytteillä jo viidessä maanosassa.
Symbolista suvaitsevaisuutta.
Näyttelyn on avannut säännönmukaisesti kunkin kaupungin kaupunginjohtaja – tai usein myös maan presidentti.
Hyväntekeväisyys.
Buddy Bear -karhujen tuotolla tuetaan paikallisia lastensuojelujärjestöjä eri puolilla maailmaa. UNICEF ja muut lastensuojelujärjestöt ovat tähän mennessä saaneet lahjoituksina ja huutokauppatuottoina yli 2,3 miljoonaa euroa.
Swatch Group

Swatch Group on sveitsiläinen yritys. Se on maailman suurin kellovalmistaja, jonka liikevaihto oli vuonna 2024 noin 6,74 miljardia Sveitsin frangia. Yritys syntyi vuonna 1983, kun kaksi sveitsiläistä kellovalmistajaa, ASUAG ja SSIH, yhdistyivät. Yrityksen nimeksi tuli "SMH Swiss Corporation for Microelectronics and Watchmaking Industries Ltd". Nykyisen nimensä se otti käyttöön vuonna 1998.
Merkit.
Swatch Groupiin kuuluvat seuraavat kellomerkit: