tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
GC-1

GC-1 on Gran Canarian saarella, Espanjassa sijaitseva pääosin moottoritieksi rakennettu päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Las Palmasista. Las Palmasista tie jatkuu itärannikkoa myötäilen Gran Canarian lentoseman sivuitse saaren suurimpaan matkailukeskukseen, Maspalomasiin ja sieltä edelleen Puerto del Mogániin. Tie on pääosin neliajoratainen ja sillä on yhteensä 16 tunnelia, joista suurin osa sijaitsee Mogánin kunnassa. Koko tien pituus on noin 78 kilometriä, josta moottoritietä on noin 70 kilometriä ja loput nelikaistatietä Las Palmasin keskustassa.
Moottoritie on valmistunut useissa eriosissa. Viimeisin osa (Puerto Rico-Puerto del Mogán) on valmistunut vasta 2010-luvulla.
Antonio Puertas

Antonio José Rodríguez Díaz eli Antonio Puertas (s. 21. helmikuuta 1992 Benahadux, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Granadaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura.
16. kesäkuuta 2017 Puertas palasi takaisin Granadaan ja teki seuran kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hän liittyi välittömästi seuran edustusjoukkueeseen ja oli toisella kaudellaan 2018–2019 joukkueen paras maalintekijä. Kauden päätteeksi Granada nousi maan pääsarjaan Primera Divisióniin.
Mary Crosby

Mary Frances Crosby (s. 14. syyskuuta 1959 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Crosby on näytellyt niin tieteiselokuvissa, television saippuadraamoissa, komedioissa, kauhuelokuvissa kuin puheteatterissakin.
Ura.
Mary Crosby syntyi Bing Crosbyn ja Kathryn Grantin perheeseen. Hän esiintyi jo kuusivuotiaana "Peter Pan" -näytelmässä ja teki televisiodebyyttinsä kahdeksanvuotiaana sarjassa "The Danny Thomas Hour". Epäonnistuneiden yliopisto-opintojen jälkeen Mary Crosby opiskeli paremmalla menestyksellä American Conservatory Theatre -koulussa San Franciscossa. Ammattimaisen näyttelijän uransa hän aloitti 1978 televisiosarjassa "Starsky ja Hutch".
Crosbyn tunnetuin rooli lienee juonitteleva Kristin Shepard television draamasarjassa "Dallas". Kristin on femme fatale -tyyppi, joka on koitua sarjan päähahmoksi kohonneen J. R. Ewingin kohtaloksi. Crosby näytteli Kristiniä 1979–1981. Hahmo piipahti myös "Dallasista" lohkaistussa oheissarjassa "Knots Landing". Crosbyn televisioura jatkui lähinnä vierailevan tähden osissa muun muassa sarjoissa "Lemmenlaiva", "" ja "Beverly Hills 90210". Minisarjassa "Hollywood Wives" (1985) hän näytteli yhden päärooleista.
Valkokankailla Crosby debytoi vuonna 1983. Elokuva oli David Nelsonin ohjaama draama "Last Plane Out". Crosbyn elokuvatyöt ovat suurimmalta osin sivurooleja, paitsi tieteiskomediassa "The Ice Pirates" (1984), jossa hän näytteli prinsessa Karinaa.
2000-luvun taitteen jälkeen Crosbyn televisioura hiipui, mutta hän näytteli edelleen elokuvarooleja, kuten kuvernöörin vaimoa toimintaelokuvassa "Zorron legenda" (2005).
Mary Crosby on myös teatterinäyttelijä. Vuonna 1985 hän teki Julian roolin klassikkotragediassa "Romeo ja Julia", Romeona oli James Cromwell. Crosby palasi Julian rooliin 1988 ja voitti Drama-Logue-palkinnon.
Tampa Bay

Tampa Bay on noin tuhannen neliökilometrin laajuinen estuaari Floridan länsirannikolla Yhdysvalloissa.
Maantiede.
Tampa Bay työntyy Meksikonlahdesta koilliseen ja jakautuu pohjoisosastaan kahteen pienempään lahteen, Old Tampa Bayhin ja Hillsborough Bayhin. Old Tampa Bayn ja Meksikonlahden pääaltaan välissä on Pinellan niemi. Tampa Bayhin laskevat seuraavat joet: Hillsborough River, Alafia, Manatee ja Little Manatee. Tampa Bayn fauna ja floora on rikasta. Alueella elää muun muassa delfiinejä, pelikaaneja, merikilpikonnia ja manaatteja. Kalalajeja on yli 200.
Tampa Bayn keskisyvyys on vain nelisen metriä, joten siihen on ruopattu suurille aluksille soveltuvia väyliä. Tampa Bayn rannoilla on useita satamia, mukaan luettuna Floridan suurin satama, Port Tampa Bay.
Tampa Bayn metropolialueen asukasluku oli noin 3,1 miljoonaa vuonna 2018. Suurimpia kaupunkeja ovat Tampa, St. Petersburg, Clearwater, Brandon ja Spring Hill. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Dunedin, Largo, Palm Harbor, Pinellas Park, Tarpon Springs, Wesley Chapel ja Zephyrhills.
Eurooppalaisista Tampa Bayn saavutti ensimmäisenä konkistadori Pánfilo de Narváez huhtikuussa 1528. Espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto saapui alueelle toukokuussa 1539.
Katsuragi (Nara)

Katsuragi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Naran altaan lounaiskulmassa. Lännessä sen alue nousee Kongōvuorille ja rajautuu Osakan prefektuuriin. Katsuragissa on 37 399 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 33,72 neliökilometriä.
Katsuragi on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen Katsuragin piirikunnassa sijainneet Shinjōn ja Taiman maaseutukaupungit. Se on vanhaa kulttuuriseurua, jonka läpi kulki Asukan ja Naniwan eli nykyisen Osakan toisiinsa yhdistävä Takenouchi-kaidō-tie. Kaupungin alueella on säilynyt lukuisia "kofun"-hautakumpuja. 600-luvun loppupuolelta seutu kukoisti merkittävän Taima-deran buddhalaisen temppelin hallinnassa ja oli Hakuhō-kulttuurin ydinaluetta. Edo-kaudella Shinjōhon perustettiin paikallisen daimiokunnan hallinnollinen keskus ("jin’ya"). Perinteisiä elinkeinoja olivat puuvillan viljely ja lääkkeiden valmistus. Nykyisin kaupungissa viljellään riisiä, vihanneksia ja koristekukkia sekä harjoitetaan karjataloutta. Sinne on sijoittunut myös paperi-, elektroniikka-, muovi- ja tekstiiliteollisuutta.
Katsuragin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Taima-deran temppelialue, jossa on useita kansallisaarteita ja tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteita. Se tunnetaan myös Chūjō-himeen liittyvästä legendasta, puutarhastaan ja Sekkō-jin temppelin tavoin pioneistaan. Kaupungissa toimii Katsuragin historiallinen museo ja sumō-museo. Kongōvuorten alueet kuuluvat Kongōn–Ikoman–Kisenin puolikansallispuistoon. Katsuragia palvelevat JR Nishi-Nihonin Wakayama-linja sekä Kintetsu-rautateiden Minami-Ōsaka-linja ja Gose-linja.
Voldemar Virolainen

Voldemar Matvejevitš Virolainen (, 1901 Pietari – 1983 Leningrad) oli pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko.
Virolainen työskenteli Suomen ja Lokakuun rautateillä vuosina 1919–1934 ja Ašhabadin rautatien apulaispäällikkönä vuosina 1934–1939. Hän valmistui Neuvostoliiton rautatieakatemiasta vuonna 1939. Vuosina 1940–1947 hän toimi Kirovin rautatien apulaispäällikkönä ja päällikkönä.
Virolainen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvoston jäsen vuosina 1937–1950 ja toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1947–1950. Vuodesta 1947 lähtien Virolainen oli myös Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustaja.
Toukokuussa 1947 Virolainen vieraili korkeimman neuvoston valtuuskunnan jäsenenä Suomen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa, johon liittyi vierailu Tampereelle. Siellä hän tunnisti paikallisliikenteen höyryveturin nro 293 entiseksi Pietarin varikon veturiksi, jolla veturinkuljettaja Hugo Jalava oli auttanut V. I. Leniniä salaisissa rajanylityksissä. Löytö johti veturin lahjoitukseen Neuvostoliitolle vuonna 1957.
Virolainen oli vangittuna vuosina 1950–1954 Karjalan puoluejohtajan Gennadi Kuprijanovin erottamiseen ja Leningradin juttuun liittyen. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Lokakuun rautateiden osastopäällikkönä. Hänet on palkittu isänmaallisen sodan ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Virolainen on laatinut vuonna 1977 julkaistun muistelmateoksen "Vihreä valo" ("Zeljonaja ulitsa"), jossa hän kertoo muun muassa suomalaisten rautatieläisten osallistumisesta Venäjän vallankumoustapahtumiin.
Luvari

Luvari ("Luvarus imperialis") on suurikokoinen trooppisten ja subtrooppisten merten kala, luvarien heimon (Luvaridae) ainoa nykyinen edustaja. Sen sukulaisia ovat välskärikalat. Luvari elää avomerellä lähellä rannikkoa. Kalalla on harvinaisen pitkä ohutsuoli. Se käy nuoruudessaan läpi perusteellisen muodonmuutoksen kolmen hyvin erinäköisen poikasvaiheen kautta.
Luvarit kasvavat puolitoista metriä pitkiksi, joskus jopa kaksimetrisiksi. Ne voivat painaa jopa sata kiloa.
Luvarit syövät suurikokoista hyytelömäistä planktonia, kuten meduusoita ja kampamaneetteja.
Bernard B. Fall

Bernard B. Fall (11. marraskuuta 1926 Wien, Itävalta – 21. huhtikuuta 1967 Vietnam) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kirjeenvaihtaja ja opettaja, joka julkaisi esimerkiksi useita Vietnamia ja Kaakkois-Aasiaa käsitteleviä teoksia. 
Elämäkerta.
Bernard B. Fall syntyi Itävallan pääkaupunki Wienissä 11. marraskuuta 1926 ja vietti nuoruutensa Ranskassa. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui saksalaisvastaisen vastarintaliikkeen toimintaan. Sodan jälkeen hän toimi analyytikkona Nürnbergin oikeudenkäynneissä ja vuonna 1951 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän valmistui Syracusen yliopistosta.
Suoritettuaan maisterintutkinnon Fall jatkoi opintojaan tohtoriksi. Osana opintojaan hän matkusti Ranskan Indokiinaan vuonna 1953, jossa hän pääsi ranskalaisjoukkojen mukaan näiden toiminnassa Indokiinan sodan aikana. Fall palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1954 ja sai tohtorinarvonsa vuonna 1955. Hänestä tuli ensin apulaisprofessori American University -yliopistossa ja myöhemmin professori Howard University -yliopistossa. Uransa aikana Fall kirjoitti seitsemän kirjaa ja 250 lehtiartikkelia, joiden aiheita olivat Vietnam ja Kaakkois-Aasia. Teoksesta "Street without Joy" tuli yksi Indokiinan sotaa käsitelleiden teosten klassikoista. "Hell in a Very Small Place: The Siege of Dien Bien Phu" käsitteli puolestaan Điện Biên Phủn taistelua.
Fall oli ollut kriittinen Ranskan toiminnan suhteen Indokiinan sodassa ja sittemmin hän arvosteli myös Yhdysvaltoja Vietnamin sodan suhteen. Fallin mukaan sota oli ennen kaikkea poliittinen, mitä taas ei tiedostettu Yhdysvalloissa tai aiemman sodan aikana Ranskassa. Toisaalta Fall käsitteli kriittisesti muitakin osapuolia, minkä johdosta häntä siteerasivat sodan aikana niin sodan vastustajat, kuin sen kannattajatkin. Teostensa puolesta Fall uskoi ensikäden tiedon tärkeyteen. Niinpä hän oli sotilaiden mukana myös Vietnamissa. 21. huhtikuuta 1967 hän oli merijalkaväen joukkojen mukana Huến luoteispuolella, kun hän sai surmansa Vietkongin asettaman maamiinan räjähdyksessä.
Trumpettikala

Trumpettikala ("Aulostomus chinensis") on trumpettikalojen (Aulostomidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Trumpettikalan tavallinen pituus on 60 senttimetrin luokkaa, ja maksimissaan se voi kasvaa 80 senttimetrin mittaan. Sen selkäevässä on 8–12 piikkiä, ja sen takaosa sijaitsee samassa kohdassa kuin peräevä. Kummankin vatsaevän tyvessä on musta täplä. Myös pyrstössä on yleensä kaksi pyöreää täplää.
Trumpettikala on levinnyt leviää koko Tyynellemerelle Itä-Afrikan rannikolta Panamaan ja Norfolkinsaarelle, Kermadecsaarille ja Australiasta Japaniin.
Trumpettikala on pohjakala ja elää veden pelagisella vyöhykkeellä. Sitä tavataan koralli- ja kiviriutoilla, missä sitä tavataan korkeintaan 200 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Suuria yksilöitä on myös havaittu luolissa. Trumpettikala pystyy edukseen sopeutumaan muunlaisiin elinympäristöihin, joten jos korallit alkavat vaaleta, laji kärsii, mutta kykenee todennäköisesti mukautumaan uusiin elinoloihin koralleista riippuvaisia lajeja paremmin.
Trumpettikala kutee pelagisissa vesissä ja poikaset siirtyvät jo pieninä elämään epipelagiseen vyöhykkeeseen. Suurempina nuoret kalat elävät meri- ja koralliriutoilla. Trumpettikala on huono uimari ja luottaa siksi saalistaessaan suojaväritykseensä ja viekkauteensa.
Uda (Nara)

Uda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Yamaton ylängöllä. Lännessä kaupungin alue nousee Ryūmonvuorille, koillisessa se rajautuu Mien prefektuuriin. Udajoki virtaa kaupungin läpi. Udassa on 29 825 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 247,50 neliökilometriä.
Uda on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2006 liittämällä yhteen Haibaran, Ōudan ja Utanon maaseutukaupungit sekä Murōn kyläkunta. Alue sijaitsee historiallisen Ise-kaidō-tien varrella, ja useat nykyisen kaupungin alueella sijaitsevat paikkakunnat kehittyivätkin tien varren postiasemina ("shukuba"). Niistä entisen Ōudan maaseutukaupungin Matsuyama oli Edo-kaudella myös linnanalus- ja kauppakaupunki. Siellä on säilynyt monia aikakauden vanhoja rakennuksia, jotka on suojeltu. Udan alue on pääosin metsää, ja metsätalous onkin merkittävä elinkeino. Kaupungissa tuotetaan myös esimerkiksi vihanneksia, kudzua ja naudanlihaa, Utanossa turkiksia. 
Udan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat useat vanhat temppelit ja pyhäköt, joista Murō-ji ja Mikumari-jinja on nimitetty Japanin kansallisaarteiksi. Muita temppeleitä ovat esimerkiksi Ōno-dera ja Kaichō-ji. Osa kaupungin alueesta kuuluu Murō-Akame-Aoyaman puolikansallispuistoon. Udaa palvelee Kintetsu-rautateiden Osaka-linja.
Kelasköynnökset

Kelasköynnökset ("Celastrus") on kelasköynnöskasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajit ovat kiipeileviä pensaita. Suvun luontainen levinneisyysalue sijaitsee Aasiassa, Amerikassa, Australiassa, Madagaskarissa ja Fidžissä. Eräitä sukuun kuuluvia lajeja käytetään koristekasveina.
Ulkonäkö ja koko.
Kelasköynnökset ovat tavallisesti kesävihantia, harvoin ikivihreitä, kiipeäviä, usein kiertyviä pensaita, joilla on pyöreät tai kulmikkaat oksat. Oksissa on lukuisia pitkähköjä tai pyöreitä, vaaleita korkkiraitoja. Ydin voi olla onteloista. 2–4 millimetrin pituiset silmut ovat soikeita tai pitkähköjä; niillä on lukuisia teräväkärkisiä silmusuomuja. Lehdet ovat vuorottaisia. Korvakkeet ovat pieniä, lineaalisia ja putoavat aikaisin pois. Ehytlaitainen, sahalaitainen tai lovellinen lehtilapa on tavallisesti karvainen tai kalju, munanmuotoinen. Useimpien kelasköynnösten lehdet muuttuvat ruskassa keltaisiksi.
Kelasköynnösten sympodiaalinen, tyrsimäinen tai yksikukkainen kukinto kasvaa lehtihankaan tai oksankärkeen. Viisiteräiset, vihertävän- tai kellertävänvalkoiset kukat ovat tavallisesti yksi-, harvoin kaksineuvoisia; joskus kasvi on kaksikotinen. Kiekko on kalvomainen tai mehevä, renkaan- tai kulhonmuotoinen, kokonaan tai osittain viisilohkoinen. Heteet ovat lyhyitä, ponnet avautuvat kohti kukan keskustaa. Sikiäin on kehänpäällinen, kolmiosainen ja sisältää yhden tai kaksi pystyä siemenaihetta. Hedelmä on 8–10 millimetrin paksuinen, suunnilleen pallomainen (joskus pitkähkö), nahkamainen kota, joka avautuu pitkittäissuunnassa kolmeen lohkoon ja sisältää 1–6 siementä. Siemenet ovat elliptisiä, runsasproteiinisia ja ovat lähes kokonaan mehevän, punaisen-oranssinpunaisen siemenvaipan peittämiä.
Kelasköynnösten kromosomiluku on 2n = 46.
Levinneisyys.
Sukuun kuuluvien noin 30 lajin luontainen levinneisyysalue sijaitsee Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Australiassa, Madagaskarissa ja Fidžissä, missä niitä esiintyy kosteissa metsissä ja kuivissa tiheiköissä trooppisella ja lauhkealla ilmastovyöhykkeellä.
Luokittelu.
Kelasköynnösten ("Celastrus") suku kuuluu kelasköynnöskasvien heimoon ja Celastroideae-alaheimoon. Suvun kuvasi ensimmäisenä Carl von Linné teoksessaan "Species Plantarum" vuodelta 1753. Hänen valitsemansa tieteellinen sukunimi "Celastrus" on peräisin erästä ikivihreää puuta tarkoittavasta muinaiskreikan sanasta "kelastra"; aiemmin nimeä oli käytetty useista ikivihreistä kasvilajeista.
Suku jakautuu kahteen alasukuun:
Lajit.
Kelasköynnösten suku sisältää noin 30 lajia:
Käyttö.
Muutamia kelasköynnöslajeja viljellään koristekasveina, ja niitä käytetään seinien, kaiteiden ja pergoloiden koristeena. Hedelmät säilyvät kasvissa pitkälle talveen.
Kerria

Kerria ("Kerria japonica", ) on ruusukasvien heimoon kuuluvan kerrioiden suvun ainoa laji, joka kasvaa luonnonvaraisena Itä-Aasiassa. Kerria ja sen lajikkeet ovat talvenkestäviä suuressa osassa Keski-Eurooppaa, ja niitä käytetään siellä puistojen ja puutarhojen koristekasveina.
Ulkonäkö ja koko.
Kasvutapa ja lehdet.
Kerria on kesävihanta pensas, joka saavuttaa tavallisesti 1-2, harvemmin jopa kolmen metrin korkeuden. Pystykasvuisen lajin vihreät oksat ovat alkuvaiheessa kulmikkaita, mutta muuttuvat myöhemmin pyöreiksi. Kasvi leviää pääasiassa pitkillä rönsyillään. Oksien kuori on hienosti raidallista ja kaljua, nuorena vihreää.
Kerrian vuorottaiset lehdet jakautuvat lehtivarteen ja -lapaan. Lehtivarsi on 5-15 millimetriä pitkä ja kalju. Yksinkertainen, vaaleanvihreä lehtilapa on kulmikas-soikea tai soikea, pitkästi teräväkärkinen, 3-10 senttimetriä pitkä ja 2-4 leveä. Lehtilaita on terävästi sahalaitainen. Kukinnan jälkeen putoavilla nahkamaisilla korvakkeilla on ripsimäinen reuna.
Kukat ja hedelmät.
Kasvin pääasiallinen kukinta-aika ulottuu huhtikuusta kesäkuuhun. Kerrannaiskukkainen viljelymuoto "Kerria japonica" 'Pleniflora' (pallerokerria) kukkii usein syksyllä toisen kerran. Kukat sijaitsevat yksittäin lyhyiden sivuoksien päissä. Kaljun kukkavarren pituus on 8-15 millimetriä. Suurehkot, 2,5-6 senttimetrin läpimittaiset kaksineuvoiset kukat ovat säteittäisiä ja viisiteräisiä; niillä on kaksinkertainen kehä. Kukkapohjus on tasainen, lyhyen levymäinen. Vielä kypsässä hedelmässä ovat nähtävissä viisi soikeaa-elliptistä verholehteä, joilla on sileä tai sahattu reuna. Viisi 1,5-2 × 1-1,8 senttimetrin levyistä soikeaa, lyhyesti terävää terälehteä ovat 1-4 kertaa niin pitkiä kuin verholehdet ja villimuodolla keltaiset. Villimuodolla on lukuisia heteitä ja viisi vapaata emiä, joissa kussakin on korkeintaan kaksi siemenaihetta. Eräillä viljelymuodoilla kukat ovat kerrannaisia; heteet ovat muuttuneet terälehtien kaltaisiksi. Emin ohut vartalo on pysty.
Kesä-elokuussa kypsyvä hedelmä on kalju, ryppyinen, rusehtavanmusta, soikea pähkylä, jonka koko on 4-4,5 × 3,5-4 millimetriä. Siemenet sisältävät pieniä määriä amygdaliinia, sinihappoglykosidia, jota on myös muiden ruusukasvien siemenissä.
Kromosomiluku.
Kerrian kromosomiluku on 2n = 18.
Levinneisyys ja käyttö.
Kerrian villimuoto on alun perin kotoisin Kiinasta, kun taas viljelymuotoja tunnetaan pääasiassa Japanista. Kerria menestyy lähes kaikissa ei-happamissa maalajeissa. Kasvia pidetään "teollisuudenkestävänä", sillä se sietää hyvin pakokaasuja, minkä vuoksi sitä istutetaan usein etupihoille ja tienvarsille. Euroopassa laji on kotiutunut luontoon Sveitsissä ja Valko-Venäjällä, muissa maissa sitä tavataan vain satunnaisesti villiytyneenä.
Lajikkeita.
Viljellyt muodot ovat tavallisesti kaikin puolin suurempia kuin luonnonvaraiset; niillä on myös suuremmat rönsyt.
Blagoje Georgievski

Blagoje Georgievski (, 15. lokakuuta 1950 Skopje, Makedonian KT – 29. tammikuuta 2020 Skopje, Pohjois-Makedonia) oli pelaajaurallaan Jugoslaviaa edustanut koripallon olympiamitalisti ja koripallovalmentaja.
Georgievski saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Montréalissa 1976 ja EM-hopeaa Länsi-Saksassa 1971. Hän edusti maata myös Münchenin kesäolympialaisissa 1972.
Seuratasolla Georgievski edusti KK Rabotničkia. Makedonian itsenäistyttyä muun muassa sen miesten maajoukkueen päävalmentajana toiminut Georgievski kantoi Makedonian lippua Ateenan kesäolympialaisissa 2004. Hän kuoli Skopjessa auto-onnettomuudessa 69-vuotiaana 29. tammikuuta 2020 menetettyään autonsa hallinnan liukkaalla tiellä ja törmättyään betonipylvääseen.
Korkkipuut

Korkkipuut ("Phellodendron") on ruutakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, joka sisältää vain kaksi Kaakkois- ja Itä-Aasiassa luonnonvaraisena kasvavaa lajia. Korkkia saadaan korkkitammesta ("Quercus suber"), joka ei ole sukua korkkipuille.
Ulkonäkö ja koko.
Korkkipuut ovat kesävihantia puita, joiden nimi tulee niiden korkkimaisesta kuoresta. Nila on väriltään voimakkaankeltaista. Talvisilmut ovat piilossa lehtivarren tyven alla. Vastakkaiset lehdet jakautuvat lehtivarteen ja -lapaan. Lehtilapa on parittomasti jakautunut ja koostuu 5–13 lehdykästä. Lehdykät ovat läpikuultavien rauhasten peittämiä ja tuoksuvat aromaattisilta.
Korkkipuut ovat kaksikotisia kasveja, joiden yksineuvoiset kukat sijaitsevat oksankärjissä olevissa terttumaisissa kukinnoissa. Pienehköt kukat ovat väriltään kellertävänvihreitä ja tavallisesti viisiteräisiä. Hedelmä on musta luumarja, joka sisältää viisi yksisiemenistä ydintä.
Käyttö.
Korkkipuiden puuaineksessa on rengashuokosia. Niiden arvokasta sydänpuuta käytetään puusepäntöihin. Nilasta, hedelmistä ja lehdistä voidaan uuttaa eteerisiä öljyjä.
Luokittelu.
Suvun "Phellodendron" kuvasi ensimmäisenä Franz Joseph Ruprecht vuonna 1857 julkaisussa "Bulletin de la Classe Physico-Mathématique de l'Académie Impériale des Sciences de Saint-Pétersbourg", 15, 23–24, sivuilla 353–356. Suvun tyyppilaji on "Phellodendron amurense" .
Korkkipuiden sukuun on aiemmin voitu luokitella jopa kymmenen lajia, mutta vuonna 2006 niiden lukumäärä vähennettiin kahteen:
Parijuovahuulikala

Parijuovahuulikala ("Halichoeres bivittatus") on huulikalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Parijuovahuulikala kasvaa suurimmillaan noin 35 cm pitkäksi. Tyypillinen pituus on vajaat 20 cm. Väritys muuttuu dramaattisesti kalan kasvaessa. Aikuisella on pitkittäissuuntaiset vaaleanpunaiset ja ruskeat raidat vihertävällä pohjalla.
Elinympäristö ja levinneisyys.
Parijuovahuulikala on kotoisin läntisen Atlantin keski- ja eteläosista. Sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Carolinasta etelään, Karibialta ja Brasiliasta pohjoiseen. Sitä tavataan koralli- ja kallioriutoilla, mutta ei niinkään meriruohoniityillä.
Eemeli Rautiainen

Eemeli (Emil) Rautiainen (24. toukokuuta 1891 Leppävirta – 14. lokakuuta 1938) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija.
Viipurin Talikkalassa kasvanut Rautiainen työskenteli merimiehenä ja julkaisi jo 1920-luvun alussa runoja ja kertomuksia amerikansuomalaisissa lehdissä. Hän laati myös näytelmiä työväennäyttämöille. Rautiainen saapui Yhdysvalloista Neuvosto-Karjalaan vuonna 1931.
Rautiainen julkaisi joukon kertomuksia, kuvauksia ja romaaneja, joista varsinkin "Mereltä leipää hakemassa" sai hyviä arvosteluja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton ehdokasjäseneksi vuonna 1936. Teokset havaittiin kuitenkin pian poliittisesti virheellisiksi, ja Suomessa vuonna 1933 käynyt Rautiainen erotettiin kirjailijaliitosta kesällä 1937. Julkaisematta jäivät ainakin vuonna 1935 valmistunut romaani "Keltainen merimies" ja näytelmä "Klim Sobolev". Rautiainen vangittiin Stalinin vainoissa. Hänet tuomittiin kuolemaan vakoilusta ja teloitettiin Ukrainassa.
Rautiainen oli ammatiltaan peltiseppä. Hänen puolisonsa oli Elisabeth Kosonen (kuollut 1919).
Gothan ohjelman arvostelua

Gothan ohjelman arvostelua () on asiakirja, joka perustuu Karl Marxin toukokuun 1875 alussa Saksan sosiaalidemokraattiselle työväenpuolueelle (SDAP) kirjoittamaan kirjeeseen. 
Tarjoamalla Marxin yksityiskohtaisimman lausunnon vallankumouksellisen strategian ohjelmallisista kysymyksistä, asiakirjassa keskustellaan "proletariaatin diktatuurista", kapitalismista kommunismiin siirtymisen ajanjaksosta, työväenluokan kansainvälisyydestä sekä työväenluokan puolueesta. Asiakirjassa Marx huomionarvoisesti selventää ristiriitaa kommunistisen yhteiskunnan ensimmäisen ja ylemmän vaiheen välillä. Kuvaillessaan ensimmäistä vaihetta hän toteaa, että "yksilö saa yhteiskunnalta juuri sen, mitä hän sille antaa", joskus määrittelemättömässä tulevaisuudessa koittavaa ylempää vaihetta hän kuvaili fraasilla "Jokaiselta kykyjensä mukaan, jokaiselle tarpeittensa mukaan".
Marxin kuoleman jälkeen julkaistu "Gothan ohjelman arvostelua" oli yksi hänen viimeisistä merkittävistä kirjoituksistaan. Kirjeen kritiikin kohteena on Gothan ohjelma, ehdotettu puoluefoorumin manifesti tulevalle puoluekongressille, jonka oli tarkoitus tapahtua Gothan kaupungissa. Puoluekongressissa SDAP ("Eisenakkerit", kotoisin Eisenachista) aikoi yhdistyä Saksan yleisen työväenyhdistyksen (ADAV, "Lassallelaiset", Ferdinand Lassallesta) kanssa muodostaakseen yhtenäisen puolueen. Eisenakkerit lähettivät yhtenäisen puolueohjelmaluonnoksen Marxille kommentoitavaksi. Marx piti Lassallen vaikutusta negatiivisena sekä piti Lassallea opportunistina, joka oli halukas rajoittamaan työntekijöiden liikkeen vaatimuksia vastineeksi hallituksen myöntämille myönnytyksille. Gothassa toukokuun lopulla 1875 pidetyssä kongressissa ohjelmaehdotus kuitenkin hyväksyttiin pienin muutoksin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) toimesta, josta tulisi yksi Saksan merkittävimmistä puolueista. Friedrich Engels julkaisi Marxin ohjelmallisen kirjeen vasta myöhemmin vuonna 1891. 
Gothan ohjelmassa esitettiin maltillinen, luonnollisesti kehittyvä tie sosialismiin vastakohtana ortodoksisten marxilaisten vallankumoukselliselle lähestymistavalle. Tämän seurauksena jälkimmäiset väittivät sen olevan revisionistinen ja tehoton.
Bengalin jako

Bengalin jako oli 1905 tehty hallinnollinen jako, jossa Brittiläisessä Intiassa sijainnut alue jaettiin kahtia Itä-Bengaliksi ja Länsi-Bengaliksi. 
Bengalin alueella Brittiläisessä Intiassa muslimit jäivät syrjään maan liiketoiminnassa ja teollisuudessa, etenkin Itä-Bengalissa, joka oli kaukana kaupankäynnin keskipisteestä. Hindut olivat hallitsevassa asemassa lähes kaikilla yhteiskunnan aloilla. Muslimien ja hindujen vastakkainasettelun ja hallinnon tehostamisen nimissä Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri George Curzon päätti vuonna 1905 toteuttaa Bengalin jaon, jossa alue jaettiin hinduenemmistöiseen Länsi-Bengaliin, jonka pääkaupunkina toimi Kalkutta ja muslimienemmistöiseen Itä-Bengaliin, jonka pääkaupunki oli Dhaka. Paikallisen väestön mielipidettä asiaan ei kysytty, mikä nostatti Bengalissa suuria mielenosoituksia ja brittiläisten tuotteiden boikotin. Britit tukahduttivat mielenosoitukset, mutta nationalismin nousua ei kukistettu. Tapahtumia seuranneiden terrori-iskujen ja väkivallantekojen jälkeen britit yrittivät tilanteen lieventämistä poliittisilla uudistuksilla. Bengali yhdistettiin entiselleen vuonna 1911 protestien seurauksena. Sen jälkeen alueen provinssijaottelu perustui yhteisiin kieliin uskonnon sijasta.
Epica (täsmennyssivu)

Epica tai EPICA voi tarkoittaa seuraavia:
Camputers Lynx

Camputers Lynx oli brittiläisen Cambridgessä sijainneen Camputersin mikrotietokone. Tietokone julkaistiin vuonna 1983.
Tietokoneen suunnittelijoihin kuului BBC Micron suunnittelijoita.
Tietokone perustui Zilog Z80 -mikroprosessoriin ja sillä oli tarkoitus käyttää CP/M-käyttöjärjestelmää. Ensimmäisenä julkaistussa mallissa oli 48 kilotavua RAM-muistia. Tietokone suunniteltiin vaihtamaan muistilohkoa 64 kilotavun osissa. Tietokoneesta suunniteltiin 96 kilotavun ja 128 kilotavun muistilla varustetut versio. Syyskuussa 1983 96 kilotavun malli pääsi myyntiin ja 48 kilotavun mallin omistajat pystyivät päivittämään siihen lähettämällä tietokoneen Camputersille, jossa sen ROM-piiri vaihdettiin ja lisää muistia asennettiin.
Viivästykset levykeaseman kanssa lykkäsivät 128 kilotavun mallia, joka olisi pystynyt suorittamaan CP/M-käyttöjärjestelmää.
48 ja 96 kilotavun mallit käyttivät Z80A-prosessoria kun taas huippumalli suunniteltiin Z80B-prosessorille. 128 kilotavun malli lykkääntyi vuodelle 1984 ja joulukuussa 1983 tietokoneet eivät myyneet toivotulla tavalla.
Yritys joutui ongelmiin velkojensa kanssa. Yritys lopetettiin vuonna 1984, ja sen omistukset myytiin Anston Technologylle, joka yritti myydä tietokonetta edelleen: 48 kilotavun malli nimettiin "Leisure"-malliksi ja 128 kilotavun malli "Laureate"-malliksi.
Hinnan pudotukset eivät riittäneet tilanteen korjaamiseen.
Lynxiä myytiin arviolta kappaletta. Pelisuunnittelija Chris Sawyer osti ensimmäiseksi tietokoneekseen Lynxin.
Nakam

Nakam (hepr. נקם) ("kosto") oli juutalainen terroristiryhmä, joka koostui noin viidestäkymmenestä holokaustiselviytyjästä, ja jonka johtajana toimi Abba Kovner. Ryhmä tuli tunnetuksi kahdesta operaatiostaan, joista alkuperäisessä oli tarkoitus myrkyttää saksalaisen Nürnbergin kaupungin vesijohtovesi kostona Natsi-Saksan suorittamasta holokaustista. Ryhmän alkuperäinen suunnitelma kuitenkin epäonnistui, kun ryhmän johtaja Kovner pidätettiin brittiläisten viranomaisten toimesta, ja ryhmä joutui luopumaan tuomastaan myrkystä.
Alkuperäisen suunnitelman epäonnistuttua ryhmän loput jäsenet päättivät myrkyttää leipomoita, jotka vastasivat ruuan toimittamisesta yhdysvaltalaisiin vankiloihin, jossa pidettiin Natsi-Saksan sotarikollisia. Tämä suunnitelma onnistui osittain, ja ryhmän jäsenet onnistuivat myrkyttämään ainakin kolmetuhatta leipää arseenilla. Vaikka leivät ja muut elintarvikkeet saatiin myrkytettyä, loppujen lopuksi myrkky ei ollut tarpeeksi vahvaa, ja vangit kärsivät ainoastaan pahoinvoinnista ja oksentelusta, eikä kenenkään tiedetä kuolleen.
Byte (lehti)

Byte oli vaikutusvaltainen mikrotietokoneita käsittelevä lehti 1970- ja 1980-luvuilla. Lehti käsitteli alaa laajasti siinä missä monet kilpailijat keskittyivät vain esimerkiksi MS-DOSiin tai Macintoshiin. Lehti käsitteli koko "pienten tietokoneiden ja ohjelmistojen" alaa toisinaan sisältäen myös supertietokoneita ja korkean tavoitettavuuden järjestelmiä käsitteleviä artikkeleita.
Lehti painotti alussa "tee-se-itse" lähestymistapaa julkaisemalla muun muassa ohjelmien lähdekoodilistauksia eri ohjelmointikielillä. Lehden painopiste siirtyi myöhemmin kohti tuotearvosteluja ja "miten se toimii" -tyyppisiä artikkeleita.
Lehti aloitti vuonna 1975 ja ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 1975.
Keväällä 1979 lehden omistaja/julkaisija Virginia Williamson myi lehden McGraw-Hillille. 
Toukokuussa 1998 lehti myytiin CMP Medialle.
Viimeinen numero ilmestyi heinäkuussa 1998.
NoiseTracker

NoiseTracker on tracker-ohjelma musiikin tekemiseen. 
Vuonna 1989 ruotsalaiset ohjelmoijat Pex “Mahoney” Tufvesson ja Anders “Kaktus” Berkeman julkaisivat NoiseTrackerin päivityksenä SoundTrackeriin. Ohjelma korjasi bugeja ja se oli paremmin konfiguroitavissa. Suurena parannuksena ohjelma kasvatti instrumenttien määrän 15:stä 31:een.
Ohjelmalla musiikkia tehneisiin tunnettuihin muusikoihin kuuluu Axwell.
Kirjokiven rautatieasema

Kirjokiven rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Kouvolan Valkealassa, Kirjokiven kartanon läheisyydessä. Asema avattiin liikenteelle 24. lokakuuta 1889. Asemarakennuksen on ilmeisesti suunnitellut Bruno Granholm ja sen ulkoasu on muuttunut huomattavasti alkuperäisestä. Rakennusta laajennettiin 1916. Miehitys asemalla lopetettiin 25. toukokuuta 1968 ja tavaraliikenne lakkautettiin 1976. Tavaraliikennettä jatkettiin kuitenkin vielä 1980-luvulla ja ratapihaa käytettiin tavaravaunujen säilytykseen vuoteen 2000 saakka, jonka jälkeen sivuraiteet poistettiin käytöstä. Henkilöliikenne lakkautettiin 2. kesäkuuta 2002 ja liikennepaikka lakkautettiin 1. kesäkuuta 2003. Asemarakennus myytiin Kirjokiven kartanolle ja se siirrettiin pois vuonna 2005. Muut asema-alueen rakennukset siirtyivät 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin.
Kirjokivessä on tapahtunut kaksi junaonnettomuutta vuosina 1902 ja 1962.
Berndt Johan Grotenfelt

Berndt Johan Grotenfelt (28. helmikuuta 1808 Joroinen – 12. syyskuuta 1882 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraaliluutnantti.
Grotenfeltin vanhemmat olivat eversti Berndt Adolf Grotenfelt ja Catarina Gustava Ehrnrooth ja puoliso vuodesta 1847 vapaaherratar Maria von Witte. Grotenfelt tuli oppilaaksi Haapaniemen sotakouluun 1817, mistä hänet siirrettiin koulun lopettamisen jälkeen Haminan kadettikouluun. Sieltä valmistuttuaan hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen keisarin seurueeseen 1824 ja merkittiin samana vuonna yleisesikunnan upseeriluetteloihin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1826, luutnantiksi 1830 ja alikapteeniksi 1832. Grotenfelt osallistui Venäjän–Turkin sotaan 1828–1829. Vuonna 1832 hänet komennettiin majoitusmestariksi 18. jalkaväkidivisioonaan ja seuraavana vuonna majoitusmestariksi 14. jalkaväkidivisioonaan. 
Sotiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan Grotenfelt osallistui 1831–1839. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1835 ja siirrettiin samana vuonna majoitusmestariksi 11. jalkaväkidivisioonaan. Vuonna 1839 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi, majoitusmestari 10. jalkaväkidivisioonaan hänestä tuli vuonna 1841. Vuonna 1844 hänestä tuli 2. jalkaväkidivisioonan ylimajoitusmestari. Everstiksi Grotenfelt ylennettiin 1846 ja 3. armeijakunnan ylimajoitusmestariksi hänet nimitettiin seuraavana vuonna. Grotenfelt osallistui vuonna 1849 Unkarin vallankumouksen kukistamiseen ja 1853–1856 Krimin sotaan, jossa hän haavoittui. Kenraalimajuriksi hän kohosi sodan aikana 1855 ja sen lopulla 1856 hänet nimitettiin 11. jalkaväkidivisioonan 1. prikaatin komentajaksi. Grotenfelt ylennettiin kenraaliluutnantiksi huhtikuussa 1866, jolloin hän myös erosi sotapalveluksesta.
Saladin Grunér

Saladin Grunér (9. heinäkuuta 1824 Hämeenlinna – 25. maaliskuuta 1894) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Grunérin vanhemmat olivat C. H. Grunér ja Sophia Albertina Wikberg ja puoliso vuodesta 1856 Augusta Maria Lovisa Ithimaeus. Grunér palveli ensin vänrikkinä 11. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa ja vuodesta 1850 aliluutnanttina Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonassa. Luutnantiksi hänet ylennettiin vuonna 1851. Vuonna 1855 hänet määrättiin pataljoonansa esikunnan adjutantiksi ja ylennettiin alikapteeniksi. Krimin sodan alussa Grunér palveli vanhempana adjutanttina Suomeen sijoitettujen joukkojen esikunnassa. Sodan lopulla 1855 hänet määrättiin palvelukseen 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonaan, mutta mainitussa virassa pysytettynä. Grunér ylennettiin kapteeniksi 1856 ja majuriksi 1862, jolloin hänet määrättiin 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan Mynämäen komppanian päälliköksi. Everstiluutnantiksi hän yleni 1863 ja everstiksi 1867. Kun ruotujakoiset tarkk’ampujapataljoonat lakkautettiin Suomessa 1868, Grunér siirrettiin reserviin. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina marraskuussa 1876.
GC-2

GC-2 on Gran Canarian saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Las Palmasista. Sieltä tie jatkuu pohjoisrannikkoa seurailen Santa María de Guíaan ja sieltä edelleen Gáldarin kautta Agaeteen. 2010-luvun lopulla tietä GC-200 on alettu parantaa Agaeten ja La Aldea de San Nicolásin välillä, jonka seurauksena GC-2 tien numerointia on jatkettu aina La Aldea de San Nicolásin kunnassa sijaitsevaan Las Marciegasiin. Tiellä on nykyisin pituutta noin 58 kilometriä, joista moottoritietä on noin 23 kilometriä. Tunneleita tiellä on yhteensä neljä kappaletta.
Historia.
Moottoritien rakentamiseen Gran Canarian pohjoisosaan päästiin vasta 1990-luvun alussa jolloin rakennettiin moottoritietä Arucasiin asti. Vuonna 2000 avattiin nelikaistainen väylä osuudelle Gáldariin saakka ja myöhemmin lähes Agaeteen asti. Nykyisin moottoritieksi määritellään osuudet Las Palmas-Bañaderos ja El Pagador-Cueva de las Cruces. Näiden osuuksien välissä on nelikaistatietä, jolla on kuitenkin kiertoliittymiä ja liikennevaloja.
Vuonna 2017 alettiin parantamaan vaarallista tieosuutta Agaete-El Risco-La Aldea de San Nicolás GC-200 tiellä. Vuonna 2019 valmistui osuus El Risco-Las Marciegas ja se numeroitiin osaksi GC-2:sta. Seuraavassa vaiheessa parannetaan osuus Agaete-El Risco.
Pozzi

Pozzi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Marino (täsmennyssivu)

Marino voi tarkoittaa seuraavia:
"Paikat"
"Ihmiset"
"Yritykset"
Marini

Marini on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
CiNii

CiNii (、; Japanin kansallisen informaatiotutkimuksen laitoksen viitetieto) on japanilaisten tieteellisten kirjastojen bibliografinen tietokantapalvelu. Hakupalvelu on maksuton ja kaikille avoin. Hakupalvelussa on saatavilla artikkeleita, kirjoja, julkaisusarjoja ja väitöskirjoja. Tietokantapalvelua ylläpitää Japanin kansallinen informaatiotutkimuksen laitos (; , NII), joka tekee yhteistyötä erityisesti kansalliskirjastona toimivan Japanin parlamentin kirjaston, japanilaisten julkaisijoiden ja institutionaalisten aineistovarastojen kanssa. 
CiNii-tietokanta kattaa erityisesti japaninkielisiä tai Japanissa julkaistuja töitä, mutta myös muuta Japanin noin 1 200 tieteellisessä kirjastossa saatavilla olevaa aineistoa. Esimerkiksi Japanin tiedekirjastoissa oli yhteensä noin 10 miljoonaa CiNii-kantaan liitettyä kirjanimikettä. Artikkeliluokittelussa on mukana noin 16 miljoonaa Japanissa julkaistua tieteellistä artikkelia. Näistä artikkeleista yli 4 miljoonaa on saatavissa kokotekstinä. Japanilaisten tietokantojen ohella artikkeliluokitteluun on liitetty kansainvälisen DOI-säätiön Crossref-tietokanta.
Syyskuussa 2019 hakupalvelun toiminta oli tarkistettu seuraavilla verkkoselaimilla: Mozilla Firefox, Google Chrome ja Applen Safari. Hakupalvelu käyttää apunaan evästeitä.
CiNii-tekijätunniste.
CiNii tekijätunniste (CiNii-kirjoittajatunniste) on kirjoittajan yksilöivä tunnistemerkkisarja japanilaisen CiNii-tietokannan auktoriteettirekisterissä. Rakenteeltaan se koostuu kirjainmerkeistä "DA" ja kahdeksasta numeromerkistä. 
CiNii-kirjatunniste ja CiNii-artikkelitunniste poikkeaa rakenteeltaan tekijätunnisteesta.
Esimerkkejä.
Voidaan tutkia esimerkiksi, löytyykö palkittua englanninkielistä saamelaiskulttuurin tietosanakirjaa jostain japanilaisesta tiedekirjastosta, ja mikä on teoksen ensimmäisen kirjoittajan, professori Ulla-Maija Kulosen CiNii-tekijätunnus. CiNii-hakupalvelulla selviää, että tämä teos löytyy yhdestä tieteellisestä kirjastosta. Kirjanimikeen kautta teoksen tekijät selviävät. Valitsemalla teoksen ensimmäisen kirjoittajan, saadaan Ulla-Maija Kulosen CiNii-tekijätunniste selville (DA06542367). Samalla voidaan havaita että tekijältä on kaikkiaan 6 eri nimikettä japanilaisissa tieteellisissä kirjastoissa (helmikuun alun 2020 tilanne). 
Halutaan selvittää, mikä on nobelisti Bengt Holmströmin CiNii-tekijätunniste. Tätä voidaan hakea esimerkiksi CiNii-hakupalvelun kirjoittajahaun avulla. Palvelusta löytyy nimike ja tunniste talousnobelistille: "Holmström, Bengt Robert. ID: DA07058359". Linkkiä klikkaamalla Holmströmistä ja hänen CiNii-luokitelluista julkaisuistaan löytää lisätietoa.
Vitti

Vitti on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Andrés Bello

Andrés Bello (1781 Venezuela − 1865) oli eteläamerikkalainen kirjailija ja valtiomies. Hän otti valtiollisena asiamiehenä osaa Etelä-Amerikan vapaustaisteluun. Hänet kutsuttiin 1829 Chileen, jossa hän valtiosihteerinä toimi maan yhteiskunnallisen ja sivistyksellisen kehityksen hyväksi. Hän harrasti filosofiaa, kirjallisuushistoriaa, kieliopillisia tutkimuksia, kansainvälistä oikeutta sekä julkaisi kokoelman runoja, joiden hieno vakava ylevyys ja täsmällinen puhdas kieliasu tekevät hänet Etelä-Amerikan huomattavimmaksi lyyrilliseksi runoilijaksi.
Isomuura

Isomuura ("Frederickena viridis") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Isomuuraa tavataan Brasiliassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 520 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kolumbianisomuura

Kolumbianisomuura ("Frederickena fulva") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidettiin aiemmin andienisomuuran alalajina. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Intertec Superbrain

Superbrain oli Intertecin valmistama mikrotietokone, joka julkaistiin vuonna 1979.
Tietokoneesta oli saatavilla "QD" (Quad-Density) ja "SD" (Super-Density) versiot, joissa levykeaseman kapasiteetti oli eri. Tietokoneessa ei ollut laajennusominaisuuksia lukuun ottamatta valinnaista S-100-väyläadapteria.
Laite myi hyvin ja huippu ajoittui vuoteen 1982, jonka jälkeen myynti laski.
Seuraaja Superbrain II julkaistiin vuonna 1982.
Tekniset tiedot.
Tietokoneessa oli kaksi Zilog Z80 -mikroprosessoria, joista toinen oli laite-IO:lle. RAM-muistia oli 32 kilotavua. Tietokoneessa oli kaksi 5,25" levykeasemaa.
Tietokoneessa oli CP/M-käyttöjärjestelmä.
Kalle Toivola

Kalle Toivola (ent. Poskiparta, 13. tammikuuta 1884 Kivennapa – 21. toukokuuta 1911 Willoughby, Ohio) oli amerikansuomalainen kirjailija.
Toivola syntyi mäkitupalaisen perheeseen, kävi rippikoulun ja osallistui järjestötoimintaan. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 ja liittyi Amerikan Suomalaiseen Sosialistijärjestöön.
Toivola julkaisi runoja ja proosaa lehdissä ja tilapäisjulkaisuissa nimimerkillä "Tolle Kaivola". Hänet mainitaan yhtenä amerikansuomalaisen työväenliikkeen huomattavimmista runoilijoista. 
Toivola sai surmansa ilmeisesti hypätessään liikkuvasta junasta, ”työttömyyden uhrina”, kuten Suomen lehdissä uutisoitiin. Vuonna 1912 häneltä ilmestyi Aku Päiviön kanssa yhteinen runokokoelma.
Jessica Lucas

Jessica Lucas (s. 24. syyskuuta 1985 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa "Edgemont" (2001–2005), "Melrose Place" (2009–2010), "Cult" (2013) ja "Gotham" (2015–2019), sekä elokuvissa "The Covenant" (2006), "Cloverfield" (2008) ja "Evil Dead" (2013).
Stanisław Bełza

Stanisław Bełza (3. marraskuuta 1849 Varsova, Puola – 24. elokuuta 1929 Varsova, Puola) oli puolalainen kirjailija, ammatiltaan asianajaja Varsovassa. Hän on julkaissut lakitieteellisiä tutkielmia, runoja ja useita eloisasti kirjoitettuja matkakertomuksia, muun muassa "W kraju tysiąca jezior: z podróży i przechadzek po Finlandyi" ('Tuhatjärvien maassa: matkoista ja vaelteluista halki Suomen'), josta on ilmestynyt useita kuvallisia painoksia.
Ville Hautakangas

Ville Markus Hautakangas (s. 30. joulukuuta 1978 Lapua) on suomalainen pianisti, musiikkipedagogi ja valokuvaaja. 
Tampere Filharmonian pianistina hän on toiminut vuodesta 2002 sekä nykymusiikkiyhtye TampereRaw'n pianistina vuodesta 2010. Tampereen Konservatoriossa ja TAMK/Musiikissa hän on työskennellyt vuodesta 2007 sekä pianonsoiton opettajana että säestäjänä. Muusikontyönsä ohella Hautakangas toimii myös freelance-valo- ja videokuvaajana. Hänen soololevynsä 12 Premieres - Contemporary Finnish Piano Music oli ehdolla vuoden 2023 parhaaksi klassisen musiikin albumiksi Emma Gaalassa 2024. 
Levytyksiä.
12 Premieres - Contemporary Finnish Piano Music. Alba records 2022. ABCD 519.
Regensdorf

Regensdorf on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on runsaat 18 000 asukasta.
Sijainti.
Regensdorf sijaitsee kumpuilevassa Mittellandissa Zürichin luoteispuolella.
Liikenne.
Moottoritie A1 alittaa Regensdorfin Gubristin tunnelissa kunnan etelärajalla.
SBB:n rautatie Opfikonista Wettingeniin kulkee Regensdorfin kautta.
Richterswil

Richterswil on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on vajaat 14 000 asukasta.
Sijainti.
Richterswil sijaitsee taajaan asutulla Zürichinjärven rannalla parikymmentä kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne.
Moottoritie A3 ja SBB:n rautatie Zürichistä Sargansiin kulkevat Richterswilin kautta. SOB:n rautatiet Pfäffikonista ja Wädenswilistä Einsiedelniin ja Arth-Goldauhun kulkevat Richterswilin kautta.
Hotelli Nipanen

Hotelli Nipanen (toiminut myös nimellä Hotelli Nipas-Tahko) oli Nilsiän Sieranniemessä vuodesta 1971 alkaen toiminut hotelli. Nipanen-nimellä hotelli toimi vuodesta 1978 alkaen. Rakennus purettiin vuonna 2007.
Julia Häger

Julia Häger (s. 29. elokuuta 1996) on suomenruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa IF Minkeniä.
Häger osallistui maastohiihdon maailmancupiin ensimmäisen kerran 24. marraskuuta 2018 Rukalla, jolloin hän oli perinteisen sprintin karsinnassa sijalla 68. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai niin ikään Rukalla hiihdettyään 25. marraskuuta 2023 perinteisen 10 kilometrin kilpailussa sijalle 49. Hänen paras maailmancupin sijoituksensa on seuraavan päivän 20 kilometrin vapaan yhteislähtökilpailussa saavutettu 40. sija.
Häger saavutti Suomen-mestaruuskilpailussa 2020 vapaan hiihtotavan sprintissä hopeaa.
David Adjaye

David Adjaye (s. 22. syyskuuta 1966 Dar es Salaam) on ghanalaissyntyinen brittiläinen arkkitehti, joka tunnetaan monimuotoisista suunnitelmistaan ja innovatiivisesta materiaalien ja valaistuksen käytöstä.
Adjaye syntyi Tansaniassa ghanalaisille vanhemmille. Hänen isänsä on diplomaatti, jonka asemapaikka oli Adjayen syntyessä Tansania. Nuoruudessaan Adjaye asui useissa maissa Afrikassa ja Lähi-idässä. Lopulta perhe asettui Lontooseen. Kiinnostus taiteeseen sai Adjayen suorittaamaan Bachelor of Art -tutkinnon Lontoon South Bank Universityssa 1990 ja Master of Art -tutkinnon Royal College of Artissa vuonna 1993. Adjaye työskenteli jo opiskeluaikanaan useissa arkkitehtitoimistoissa kunnes muodosti William Russellin kanssa Adjaye and Russell -toimiston vuonna 1994. Vuonna 2000 hän perusti oman Adjaye Associates -arkkitehtitoimistonsa.
Uransa alkuvaiheessa Adjaye suunnitteli liiketiloja, ravintoloita, työtiloja ja yksityisasuntoja. Hän alkoi vähitellen saada myös suuren mittakaavan tilauksia, joihin kuului isoja julkisia projekteja, kuten Lontoon kaupunginosiin vuosina 2004–2005 toteutetut Idea Stores -rakennukset. Hän suunnitteli lisäksi Osloon Nobel Peace Centren vuonna 2005, nykytaiteen museon Denveriin 2007 ja Skolkovo Moscow School of Managementin Moskovan lähelle vuonna 2010. Vuonna 2009 Adjaye valittiin Smithsonian-Instituuttiin kuuluvan National Museum of African American History and Culturen (NMAAHC) suunnittelijaksi. Museo valmistui vuonna 2016.
Adjaye on kertonut, että asuessaan nuorena useissa maissa hän sai runsaasti vaikutteita niiden arkitehtuurin erilaisista tyyleistä. Tämä on hänen mukaansa muokannut vahvasti hänen suunnittelutapaansa. Myös nuorimman veljen joutuminen pyörätuolipotilaaksi on ollut tärkeä vaikutin, sillä se pakotti Adjayen pohtimaan arkkitehtuurin sosiaalista vastuuta. Vaikka Adjayen suunnitelmissa on joitain yhteisiä piirteitä, ne eroavat toisistaan niin laajuuden kuin tyylin suhteen. Tämä johtuu siitä, että kukin projekti saa innoituksensa sijaintipaikan erityisistä muuttujista sekä suunniteltavan rakennuksen käyttötarkoituksesta. Esimerkiksi Adjayen suunnittelemat yksityisasunnot Elektra House ja Dirty House ovat karun modernistisia ja julkisivuiltaan tummia, kun taas Idea Stores -rakennukset ovat kevyitä ja ilmavia tiloja, jotka houkuttelevat yhteisölliseen toimintaan. Afroamerikkalaisen historian ja kulttuurin museon arkkitehtuuria taas innoitti jorubojen taide ja arkkitehtuuri.
Adjaye työskentelee edelleen suurten tilauksien parissa, joihin kuuluvat muun muassa New Yorkiin suunniteltu Sugar Hillin asuntokokonaisuus ja 130 William -pilvenpiirtäjä, Aïshti Foundationin näyttelytila Beirutissa sekä Accran katedraali. Hän on myös suunnitellut huonekaluja Knollille ja Morosolle.
W kraju tysiąca jezior

 
W kraju tysiąca jezior: (z podrózy i przechadzek po Finlandyi) ('Tuhatjärvien maassa: matkoista ja vaelteluista halki Suomen') on matkakirjoja kirjoittaneen puolalaisen Stanisław Bełzan Suomea käsittelevä kirja. Se on ilmestynyt Puolassa 1896, toinen painos 1897.
Kirja on laaja: se sisältää 233 oktaavokokoista sivua kuvituksineen.
Ennen kirjan kirjoittamista Bełza oleskeli Suomessa kahteen otteeseen. Arvostelukappaleita lähetettiin moniin suomalaisiin lehtiin, jotka mainitsevat sen myönteiseen sävyyn. Aftonpostenin kirjoittaja kiittää hänen kuvaustaan perehtyneeksi ja sanoo, että hän kuvaa lämpimästi ja eloisasti luontoamme, kansan sivistystasoa sekä taidetta ja kulttuuria. Kriitikko toteaa, että Bełza mainitsee muutamia taiteilijoita, joista Gallénia tämä ei ymmärrä eikä myöskään sitä ihastusta, jota Gallén on herättänyt. Sen sijaan Ateneum on Bełzaa ihastuttanut. Bełza suositteleekin maanmiehiään matkustamaan Suomeen nähdäkseen, mitä tässä luonnonkauniissa joskin ilmastoltaan ankarassa maassa on saatu aikaan, mieluummin kuin tuhlaamaan rahojaan Länsi-Euroopassa. Kun Bełza ei osaa sen paremmin ruotsia kuin suomeakaan, on kriitikon mukaan ymmärrettävää, että kirjassa on virheitä. Myös Tammerfors-lehti mainitsee kirjan kiittävään sävyyn. Nya Pressenin kriitikko pitää kirjaa typografisesti kauniina ja kuvitusta onnistuneena, huomauttaa tosin, että vinjetit on tunnistettavissa pienennetyiksi kopioiksi kirjasta "Finland i 19de seklet".
Rüti

Rüti on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on runsaat 12 000 asukasta.
Sijainti.
Rüti sijaitsee Zürichinjärven ja Rapperswilin koillispuolella parikymmentä kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne.
Moottoritie A53 kulkee kaupungin länsipuolitse. Rütistä on SBB:n rautatie kolmeen suuntaan: Rapperswiliin, Wetzikonin kautta Zürichiin ja Bauman kautta Winterthuriin.
Rüti kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich):
Rüti (täsmennyssivu)

Rüti tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Rehtori (täsmennyssivu)

Rehtori tarkoittaa seuraavia:
Aallonharjalle (AHA) – Humanistisen ympäristötutkimuksen tutkimuskeskus

Aallonharjalle (AHA) on Turun yliopistossa toimiva ympäristöön kohdistuvan tutkimuksen ja opetuksen keskus. Sen toiminta liittyy oleellisesti Turun yliopiston luonnon monimuotoisuuden ja kestävyyden sekä Åbo Akademin meren ja merenkulun tutkimuksen profiilialueisiin.
Luettelo Jennifer Connellyn saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo Jennifer Connellyn saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.