Isaac Deutscher

Isaac Deutscher (3. huhtikuuta 1907 Chrzanów, Galitsia, Puola – 19. elokuuta 1967 Rooma, Italia) oli brittiläinen toimittaja, puolanjuutalainen historian ja politiikan tutkija. Deutscher kirjoitti Lev Trotskista ja Josif Stalinista ja oli Neuvostoliiton asiantuntija. Deutscher Memorial Prize -kirjallisuuspalkinto on perustettu Isaac Deutscherin ja hänen vaimonsa Tamara Deutscherin muistoksi.
Juutalainen lapsuus.
Deutscher syntyi Puolassa Galitsian maakunnassa Chrzanówissa. Alue kuului silloin Itävalta-Unkariin. Deutscherin perhe oli juutalainen. Hän opiskeli juutalaisessa uskonnollisessa koulussa Tooraa ja Talmudia. Hän kadotti uskonsa oman bar mitsvansa aikana, ja hänestä tuli ateisti.
Nuori runoilija.
Deutscher herätti huomiota 16-vuotiaana julkaisemillaan runoillaan. jiddišin- ja puolankieliset runot koostuivat juutalaisesta ja puolalaisesta tarustosta ja historiasta ja yhdistelivät puolalaista ja juutalaista kulttuuria. Hän myös käänsi runoutta hepreaksi, latinaksi, saksaksi ja jiddišistä puolan kielelle. Deutscher opiskeli kirjallisuutta, historiaa ja filosofiaa Jagellon yliopistossa Krakovassa.
Poliittinen toiminta.
Deutscher muutti 18-vuotiaana Varsovaan, jossa hän opiskeli filosofiaa ja taloustiedettä. Opiskeluaikana hänestä tuli marxilainen. Hän liittyi laittomaan Puolan kommunistipuolueeseen, ja pian hän toimitti puolueen maanalaisia julkaisuja. Deutscher vieraili Neuvostoliitossa vuonna 1931. Moskovan yliopisto tarjosi hänelle sosialismin ja Marxin teorian professorin virkoja. Hän hylkäsi tarjouksen ja palasi maanalaiseen työhön Puolaan.
Deutscher julkaisi artikkelin 'Barbarismin vaara Euroopan yllä', jossa hän kehotti muodostamaan yhteisen sosialistien ja kommunistien rintaman natsismia vastaan. Kannanotto kohdistui virallista kommunistisista linjaa vastaan, joka näki sosiaalidemokraattien eli "sosiaalifasistien" olevan kommunistipuolueiden tärkeimpiä vihollisia. Deutscherista tuli trotskilainen, mutta hän katkaisi suhteensa trotskismiin vuonna 1938 ja vastusti Trotskin päätöstä perustaa neljäs internationaali. Hän liittyi myöhemmin Puolan sosialistipuolueeseen.
Toimittajana.
Deutscher muutti Puolasta Lontooseen huhtikuussa 1939. Muutto saattoi pelastaa hänen henkensä. Hän ei enää palannut Puolaan eikä enää tavannut perhettään. Hän työskenteli kirjeenvaihtajana puolalais-juutalaisessa sanomalehdessä Lontoossa, jossa hän liittyi trotskilaiseen Vallankumoukselliseen työläisten liigaan. Saksan vallatessa Puolan hän opiskeli englantia ja alkoi kirjoittaa englantilaisiin lehtiin. Hän oli pian pääkirjeenvaihtaja arvovaltaisessa "The Economist" -viikkolehdessä. Hän liittyi Puolan pakolaisarmeijaan Skotlannissa 1940. Kotiuduttuaan vuonna 1942 hän liittyi "The Economist" -lehden johtoon, ja hänestä tuli Neuvostoliiton suhteiden ja Euroopan politiikan asiantuntija. Hän kirjoitti vierailevana eurooppalaisena kirjeenvaihtajana myös "The Observer" -lehteen.
Kirjailijana.
Deutscher julkaisi vuonna 1949 ensimmäisenä suurena kirjallisena työnään Stalinin poliittisen henkilökuvan. Teos oli kiistanalainen teos, sen sisältö oli enemmän kirjallinen kuin akateeminen. Kylmä sota oli käynnissä, Stalin oli vielä elossa ja Deutscher oli suuntautunut trotskismiin, mutta Deutscherin kirja kuvasi Stalinin rakentaneen sosialismin muodon Neuvostoliitossa. Se oli kuitenkin Deutscherin mukaan kieroutunut versio Karl Marxin, Vladimir Leninin ja Lev Trotskin näkymistä. Stalinin henkilökuvan ansiosta Deutscherista tuli johtava henkilö Neuvostoliiton suhteiden ja Venäjän vallankumouksen tutkimisessa. 
Deutscher jatkoi työtä päätyökseen muodostuneessa kolmiosaisessa Trotskin henkilökuvassa: "The Prophet Armed" (1954), "The Prophet Unarmed" (1959) ja "The Prophet Outcast" (1963). Kirjat perustuvat Harvardin yliopistossa olevaan Trotskin arkistoon. Suurin osa kolmannen osan aineistosta oli ennestään julkaisematonta Trotskin vaimon Natalja Sedovan annettua kirjailijalle pääsyluvan arkiston suljettuun osaan. Deutscher ei koskaan tavannut Trotskia henkilökohtaisesti. Deutscher suunnitteli sisältävänsä nämä sarjat tutkielmaan Leninistä, mutta työ jäi kesken hänen kuollessaan.
Luennoitsijana ja opettajana.
Kun vasemmisto voimisti länsimaissa Vietnamin sodan aikana, Deutscherista tuli suosittu henkilö yliopistojen kampuksilla sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Hänen trotskilaisuutensa oli ajan ilmapiirissä muodostunut eräänlaiseksi marxilaisen humanismin muodoksi. Hän osallistui ensimmäiseen Vietnamin sodan johdosta järjestettyyn "opetustapahtumaan" Kalifornian Berkeleyn yliopistossa, jossa tuhannet opiskelijat kuuntelivat hänen esitystään kylmästä sodasta. Hän oli G. M. Trevelyan -lehtorina Cambridgen yliopistossa vuosina 1966–1967 ja opetti myös New Yorkin kaupunginyliopistossa, New Yorkin yliopistossa, Princetonissa, Harvardin ja Columbian yliopistossa. G. M. Trevelyan -lehtorina hän kirjoitti teoksen "The Unfinished Revolution" joka julkaistiin sen jälkeen kun hän oli kuollut äkillisesti ja yllättäen vuonna 1967 Roomassa Italiassa. 
Juutalainen toisinajattelija.
Huolimatta ateistisuudestaan ja pitkäaikaisesta toimimisesta sosialistina Deutscher piti tärkeänä juutalaista toisinajattelua ja hänellä riitti aikaa juutalaispolitiikalle. Hän kirjoitti teoksen "Non-Jewish Jew" itselleen ja muille juutalaishumanisteille. Deutscher ihaili Elisha ben Abuayahia, juutalaista 200-luvun harhaoppista. Varsovassa hän liittyi kommunistipuolueeseen, ei juutalaisliikkeeseen, jossa vaikuttaneita "jiddištien" ajatuksia hän vastusti. Hän kuvaili omaa juutalaisuuttaan: "Uskonto? Minä olen ateisti. Juutalainen nationalismi? Minä olen internationalisti."
Ennen toista maailmansotaa Deutscher vastusti siionismia taloudellisesti kannattamattomana ja kiusallisena kansainväliselle sosialismille. Holokaustin jälkeen hän muutti sotaa edeltäneitä ajatuksiaan ja arvioi Israelin perustamisen olevan "historiallinen välttämättömyys" antaessaan kodin eloon jääneille Euroopan juutalaisille. Hänestä tuli 1960-luvulla arvostelevampi Israelin toimintaan palestiinalaisia kohtaan. Kuuden päivän sodan jälkeen 1967 hän sanoi, että Israelin olisi vetäydyttävä valloittamiltaan alueilta. "Tämän kuuden päivän ihmeen" hän sanoi olevan viimeinen ja myös kaikista helpoin voitto Israelin armeijalle ja samalla tuhoisin Israelille itselleen.