tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anto Södermann

Anto Frans Alarik Södermann (18. kesäkuuta 1880 Tallinna – 3. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja nuorsuomalainen poliitikko.
Södermannin vanhemmat olivat liikemies John Gustaf Södermann ja Agda Elisabeth Mury. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1898 ja opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineinaan filosofia ja suomen kieli. Södermann valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1903.
Södermann työskenteli suomen ja ruotsin kielen opettajana Viipurin ruotsalaisessa klassillisessa lyseossa vuodesta 1903 ja sanomalehti "Karjalan" päätoimittajana vuodesta 1907. Hänen aikanaan lehdestä tuli Nuorsuomalaisen puolueen oikeistosiiven äänenkannattaja. Söderman kuului nuorsuomalaisen puolueen piiritoimikuntaan ja toimi ajoittain sen puheenjohtajana. Vuodesta 1913 lähtien hän oli Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen. Vuonna 1912 Södermann sai "Karjalan" vastaavana toimittajana kahdeksan kuukauden vankeusrangaistuksen majesteettirikoksesta. Tänä aikana hän ryhtyi opiskelemaan oikeustieteitä ja suoritti alan tutkinnon vuonna 1914. Sen jälkeen Söderman toimi päätoimittajan tehtävänsä ohella avustajana Otto Tannerin asianajotoimistossa. Hän on myös suomentanut useita teoksia.
Axel Söderlund

Axel Herman Söderlund (16. tammikuuta 1858 Turku – 8. lokakuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja purjehduksen harrastaja.
Söderlundin vanhemmat olivat merikapteeni Johan Herman Söderlund ja Matilda Charlotta Törnroth. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1878 ja opiskeli oikeustieteitä Helsingin yliopistossa vuoteen 1884 saakka.
Söderlund aloitti lehtimiesuransa "Åbo Postenin" aputoimittajana. Hän työskenteli "Helsingfors Dagbladin" aputoimittajana vuosina 1880–1882, "Wiborgsbladetin" päätoimittajana vuosina 1882–1883 ja "Östra Finlandin" päätoimittajana vuosina 1885–1887. Söderlund liittyi "Hufvudstadsbladetin" toimitukseen vuonna 1888, työskenteli lehden toimitussihteerinä ja oli sen vastaava julkaisija vuosina 1915–1916. Hän toimi varsinaisen työnsä ohessa myös "Järnvägsmannabladetin" päätoimittajana vuosina 1898–1902, "Finlands Sjöfartstidningin" päätoimittajana vuosina 1910–1914 sekä julkaisi ja toimitti purjehduslehti "Frisk Brisiä" vuosina 1902–1917.
Axel Söderlundille myönnettiin 1938 valtion sanomalehtimieseläke. 
Söderlund on kirjoittanut muun muassa purjehdusta koskevan osan Ivar Wilskmanin teokseen "Suomen urheilut".
Anders Liljefors

Anders (Antti) Liljefors (21. elokuuta 1825 Pöytyä – 30. marraskuuta 1895 Turku) oli suomalainen opettaja, pappi ja sanomalehdentoimittaja.
Liljeforsin vanhemmat olivat Yläneen Keihäskosken kylän Rekolan talollinen, herastuomari Anders Henriksson ja Elisabet Eriksdotter. Hän kävi Turun triviaalikoulun ja lukion ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1847. Liljefors opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1853. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa vuonna 1870.
Liljefors työskenteli Turun yläalkeiskoulun opettajana vuodesta 1853 ja sai vakinaisen viran vuonna 1855. Hän toimi opettajantyönsä ohella Kaarinan ja Maarian kappalaisena ja vankilasaarnaajana Turussa. Liljeforsista tuli Turun tuomiokirkkoseuran kappalainen vuonna 1877 ja varapastori vuonna 1879. Hän työskenteli pitkään myös kääntäjänä Turun raastuvanoikeudessa ja maistraatissa.
Liljefors toimitti "Sanomia Turusta" -lehteä vuosina 1857–1862 ja 1864–1870. Vuonna 1863 hän oli "Tähti"-lehden aputoimittajana. Liljefors julkaisi myös muutamia kirjasia ja suomennoksia.
Harri Tuovinen

Harri "Hade" Tuovinen (s. 27. helmikuuta 1978 Espoo) on suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi 1990-luvulla Juustopäät-yhtyeen basisti-laulajana. Hän on vaikuttanut myös muun muassa Syksy- ja TJ Ääretön -yhtyeissä sekä toiminut taustalaulajana mm. Apulanta- ja Hybrid Children -yhtyeiden levyillä.
Tuovinen on koulutukseltaan muun muassa pianonvirittäjä ja erityisopettaja (AmE). Hän saavutti vuonna 2011 potkunyrkkeilyn SM-hopeaa.
Kamaran

Kamaran on Jemeniin kuuluva korallisaari Punaisellamerellä. 
Maantiede.
Kamaran siajitsee Jemenin rannikolla Punaisellamerellä noin 320 kilometriä Perimin saarelta ja Bab el Mandebin salmesta pohjoiseen. Rannikolla vain muutaman kilometrin päässä on Salfin niemimaa. Saaren pituus on noin 23 kilometriä ja leveys 10 kilometriä. Pinta-alaa saarella on noin 57 km². Saari on muodostunut koralliriutasta. Paikoittain saarella kasvaa mangroverämeikköjä.
Vuoden keskilämpötila Kamaranilla on 29 °C ja se kuuluu maailman kuumimpien paikkojen joukkoon. Ilma on hyvin kosteaa, mutta sateet ovat vähäisiä. Alueella esiintyy usein hiekkamyrskyjä.
Historia.
Jemenin hallitsijoiden sanotaan pitäneen vankeja Kamaranilla 900-luvulla. Portugalilaiset valtasivat saaren vuonna 1513 ja he alkoivat rakentaa sille linnoituksia. Osmanit valtasivat saaren portugalilaisilta vuonna 1620.
1800-luvulla osmanit perustivat Kamaranille karanteeniaseman Bab el Mandebin kautta Mekkaan saapuville pyhiinvaeltajille. Mekassa oli ilmennyt tautia, jota paikalliset kutsuivat Kamaranin taudiksi. Britit miehittivät saaren ensimmäisen maailmansodan aikana kesäkuussa 1915. He saivat Turkin hallitsemat saaret Punaisellamerellä Lausannen sopimuksessa vuonna 1923. Vuonna 1938 britit solmivat sopimuksen Italian kanssa, jonka mukaan he eivät linnoittaisi saarta. Saaren karanteeniasema päätti toimintansa vuonna 1952. Aseman sanottiin saavan 100 000 matkailijaa vuosittain.
Kysymys Kamaranin saaren hallinnasta hiersi Jemenin ja brittien välillä. Pohjois-Jemen oli alkanut vaatia saarta itselleen vuodesta 1928 lähtien. Maa esitti protesteja, kun britit myönsivät öljynetsintälupia saarelle vuonna 1955. Brittien kannan mukaan kamaran ei ollut osa heidän Adenin protektoraattiaan, vaan se muodosti mandaattialuetta muistuttavan siirtomaa-alueen. Joka tapauksessa brittivallan päättyessä vuonna 1967 Etelä-Jemen julisti saaren kuuluvan itsellen. Pohjois-Jemen miehitti saaren Etelän ja Pohjoisen välillä käydyn rajasodan aikana vuonna 1972. Saaren hallinta oli strategisesti tärkeää, sillä Pohjois-Jemenin pääasiallinen öljyterminaali sijaitsi Ras Isassa lähellä Salifin niemimaata. Etelä tunnusti Pohjoisen vallan saarella 1980-luvun puolivälillä. Maat yhdistyivät nykyisenä Jemeninä vuonna 1990. 1990- ja 2000-luvuilla eri tahot ovat sijoittaneet lomakohteen rakentamiseen saarelle. Jemenin sisällissodan sytyttyä saarta ovat hallinneet huthit.
Väestö.
Kamaranin asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja. Etniseltä taustaltaan he polveutuvat Adenista, Etiopiasta, Somaliasta ja Intiasta tulleesta väestöstä. Elantonsa he saavat viljelemällä puuvillaa, kalastuksella ja helmenpyynnillä. Saarelta viedään mantereelle puuhiiltä ja kuivattua kalaa.
Henrik Emanuel Aspelin

Henrik Emanuel ”Manne” Aspelin (17. lokakuuta 1854 Ylistaro – 8. joulukuuta 1906 Helsinki) oli suomalainen opettaja, historioitsija ja toimittaja.
Aspelinin vanhemmat olivat kirkkoherra Bror Henrik Reinhold Aspelin ja Gustava Snellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1873, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1880 ja lisensiaatiksi vuonna 1882. Vuonna 1882 hänet vihittiin myös maisteriksi ja tohtoriksi.
Aspelin työskenteli kääntäjänä Vaasan hovioikeudessa vuodesta 1884 ja Vaasan lyseon historian, maantieteen ja ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1889. Vuodesta 1881 aina kuolemaansa saakka hän oli "Vasabladetin" päätoimittaja. Aspelinia ja hänen lehteään on kuvailtu kielikysymyksessä neutraaliksi tai jopa suomenmieliseksi. Hän on laatinut väitöskirjaansa perustuvan laajan Vaasan kaupungin historiateoksen.
Arkeologi Johannes Reinhold Aspelin ja professori Eliel Aspelin-Haapkylä olivat Henrik Emanuel Aspelinin veljiä.
Wilhelm Pasi

Wilhelm (Vilho) Pasi (1. lokakuuta 1839 Karijoki – 12. elokuuta 1894 Vaasa) oli suomalainen liikemies ja sanomalehtien kustantaja.
Viinatehtailijana toiminut Pasi perusti vuonna 1878 kauppias Vilho Parmasen kanssa Kristiinankaupungin ensimmäisen kirjapainon, jossa julkaistiin suomenmielistä "Ahti"-lehteä. Vuonna 1881 Pasi osti kirjapainon ja lehden itselleen ja siirsi ne Vaasaan. "Ahdin" lakattua hän perusti lyhytikäiseksi jääneen "Wasa Framåt" -lehden. Vuoden 1881 lopussa Pasi myi kirjapainonsa kanttori J. W. Nesslerille Uuteenkaarlepyyhyn.
Pasi oli kiivas fennomaani, vaikka osasi heikosti suomea. Hän oli perustamassa Vaasan työväenyhdistystä ja ryhtyi vuonna 1883 julkaisemaan wrightiläishenkistä "Suupohjan Työmiestä". Vuonna 1886 hän oli perustamassa vaasalaista "Kansan Lehteä".
Pasi teki konkurssin vuonna 1887. Hän kuoli rutiköyhänä kunnalliskodissa.
Say’un

Say’un on kaupunki Jemenin Hadramautin maakunnassa. Historiallisesti se tunnettiin Kathirin sulttaanikunnan pääkaupunkina. Sen asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 49 083.
Maantiede.
Say’un sijaitsee Jemenin Hadramautin alueella noin 16 kilometriä Shibamin kaupungista itään ja 24 kilometriä Tarimin kaupungista länteen Wadi Hadramautin varrella. Matkaa al-Mukallan satamaan rannikolla on noin 480 kilometriä.
Historia.
Alueen muihin kaupunkeihin verrattuna Say’unin historia ei ole kovin pitkä. Kaupungin nimen pääte "ūn" on melko yleinen mehrinkielisissä paikannimissä. Ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä tehtiin 1400-luvulla Kathirin sulltaaneista puhuttaessa. Kathirin sulttaanit olivat vallanneet alueen ja he tekivät Say’unista pääkaupunkinsa. Sittemmin se mainitaan ajoittain islamilaisen oppineisuuden keskukisena. Se ei kuitenkaan saavuttanut koskaan samaa mainetta, kuin esimerkiksi naapurikaupunki Tarim. 1800-luvulla rakennettu Kathirin sulttaanien palatsi on yksi maailman suurimmista mutatiilestä rakennetuista rakennuksista. Kaupungin asema Kathirin sulttaanikunnan pääkaupunkina lakkasi brittien poistuessa Jemenistä vuonna 1967, jonka jälkeen kaupungista tuli osa Etelä-Jemeniä muun Adenin protektoraatin mukaan.
Väestö.
Say’unin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 49 083. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 102 409 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Šahara

Šhara tai Šuhara () on kylä Jemenin Amranin maakunnassa. 
Maantiede.
Šahara sijaitsee Jemenissä saman nimisellä vuorella noin 90 kilometriä Punaisenmeren rannikolta sisämaahan ja 110 kilometriä maan pääkaupunki Sanaasta pohjoiseen.
Historia.
Šahara on liitetty Jemenin islamia edeltäneen ajan hallitsija Tubba'an eli kuningas As'ad al-Kamiliin. Vuonna 1085 sen valitsi tukikohdakseen emiiri Dhu al-Sharafyn Muhammad bin Dja'far ja hänen hautansa sijaitsee Šaharassa. Kaupunkia hallitsee Šahara al-Ra's-niminen linnoitus. Kaupungilla on kolme porttia, Bab al-Nahr, Bab al-Nasr ja Bab al-Saraw. Kaupungin päämoskeijan sanotaan rakennetun vuonna 1620. Vuoden 1902 paikkeilla rakennettiin Šaharan tunnettu silta imaami Yahya Muhammad Hamid ed-Dinin käskystä. Aikanaan paikka tunnettiin myös runoilijoistaan, kuten vuonna 1702 kuolleesta Zaynat bin Muhammad al-Šahariyyata. Osmanit yrittivät vallata Šaharan useampaan otteeseen. Mustafa Asim pašša piiritti sitä turhaan jo vuonna 1587 ja samaan tapaan epäonnistui piiritys vuosisatoja myöhemmin vuonna 1905.
Väestö.
Kylää suuremman piirikunnan asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 43 738. Sen asukkaat ovat pääasiassa zaidilaisia muslimeja.
Ludwig Helmbold

Ludwig Helmbold ( 21. tammikuuta 1532 Mühlhausen, Thüringen,- 8. elokuuta 1598 Mühlhausen) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Helmbold kävi koulua Leipzigissa ja Erfurtissa. Valmistuttuaan hän toimi kotikaupunkinsa koulun rehtorina, mutta palasi Erfurtiin ja toimi yliopiston opettajana, kunnes hänet 1561 nimitettiin Erfurtin Pyhän Augustiniuksen lukion vararehtoriksi. Kun yliopiston toiminta käynnistyi uudelleen ruttoepidemian jälkeen 1565, hänet nimitettiin filosofisen tiedekunnan dekaaniksi. 1566 sai hän keisari Maximilian II:tä seppelöidyn runoilijan (poeta lauretaus) arvon Augsburgin valtiopäivillä, mutta hän joutui luopumaan virastaan 1570, kun hän pysyi luterilaisena vastareformaation alettua. Hän palasi Mühlhauseniin, diakoniksi, sitten papiksi ja nimitettiin superintendentiksi.
Helmbold kirjoitti latinankielisiä lauluja ja oodeja sekä saksankielisä lauluja koulukäyttöön, sekä runomuotoisen version Augsburgin tunnustuksesta. Hän kirjoitti noin 400 virttä. Johann Sebastian Bach käytti hänen virsiään kantaateissaan, mm. Kolminaisuudenpäivän kantaatissa "O heilges Geist- und Wasserbad", BWV 165, ja uskonpuhdistuksen päivän kantaatissa "Gott der Herr ist Sonn und Schild", BWV 79.
Vain muutama hänen kirjoittamansa virsi on enää käytössä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on yksi, virsi 293 "En tahdo Herrastani" (Von Gott will ich nicht lassen (Suom. virsikirjaan 1685 uud. Kaarle Martti Kiljander 1867, Niilo Rauhala 1984.) Ruotsin kirkon virsikirjassa se on hieman eri muotoisena virsi 551" En tahdo Herrastani" (Suom. 1685, uud. Niilo Rauhala 1984, Anna-Mari Kaskinen 1999 4, 7. säk.)
Khadga Prasad Oli

Khadga Prasad Sharma Oli (; s. 22. helmikuuta 1952), joka tunnetaan nimellä KP Sharma Oli, on nepalilainen poliitikko. Hän toimi Nepalin pääministerinä vuosina 2015–2016, 2018–2021 ja 2024–2025.
Oli on johtanut Nepalin kommunistista puoluetta vuodesta 2014. Nepalin autoritaarisen monarkian aikana Oli vietti vankilassa 14 vuotta radikaalin kommunistisen poliittisen toimintansa takia. Oli toimi Nepalin pääministerinä vajaan vuoden ajan lokakuusta 2015 elokuuhun 2016.
Joulukuun 2017 vaaleissa kommunististen puolueiden liittouma eli CPN-UML ja maolainen puolue saivat suuren vaalivoiton ja selvän enemmistön parlamenttiin. Kongressipuolue menestyi odotettua huonommin. Helmikuussa 2018 kommunistista puoluetta CPN-UML edustava KP Sharma Oli aloitti Nepalin uutena pääministerinä kommunististen puolueiden hallituskoalitiossa. Oli seurasi virassa kongressipuolueen Sher Bahadur Deubaa. Oli toimi pääministerinä heinäkuuhun 2021, jolloin pääministeriksi tuli jälleen Sher Bahadur Deuba.
Oli aloitti heinäkuussa 2024 kolmannen kerran pääministerinä. Hänet valittiin pääministeriksi, kun Pushpa Kamal Dahal oli kolme päivää aiemmin menettänyt parlamentin luottamuksen. Olin kausi loppui kuitenkin lyhyeen, koska 8. syyskuuta 2025 alkoivat suuret korruption ja nepotismin vastaiset mielenosoitukset. Mielenosoitukset puhkesivat kun hallitus oli estänyt kansalaisten pääsyn moniin sosiaalisiin medioihin. Poliisi oli mielenosoitusten aikana tulittanut kuoliaaksi useita ihmisiä estääkseen ihmisten pääsyn hallintorakennuksiin. Muun muassa parlamentti poltettiin maan tasalle ja Oli joutui eroamaan tehtävästään.
Väliaikaispääministeriksi valittiin 12. syyskuuta Sushila Karki.
Richard Grenell

Richard Allen Grenell (s. 18. syyskuuta 1966 Jenison, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen diplomaatti ja republikaanisen puolueen poliitikko, joka toimi Yhdysvaltain Saksan-suurlähettiläänä 2018–2020. Aiemmin hän toimi Yhdysvaltain edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa.
2012 presidentinvaalien aikana Grenell toimi Mitt Romneyn kampanjan ulkopoliittisena tiedottajana.
Presidentti Donald Trump nimitti Grenellin Yhdysvaltain Saksan-suurlähtettilääksi syyskuussa 2017. Senaatti hyväksyi nimityksen 26. huhtikuuta 2018. Grenell esitti valtuuskirjansa Saksan liittopresidentti Frank-Walter Steinmeierille 8. toukokuuta 2018. Trump nimitti Grenellin kansallisen tiedustelun (DNI) virkaatekeväksi johtajaksi helmikuussa 2020. Nimityksen yhteydessä Valkoinen talo ilmoitti Grenellin jatkavan suurlähettiläänä. Grenell herätti Saksassa kohua avoimesti esiin tuomiensa äärioikeistosympatioiden ja muiden diplomaatille epätavallisten lausuntojen takia.
Grenell on Yhdysvaltain historian ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen ministeritasoinen virkamies.
Rondinella

Rondinella on viinin valmistukseen käytettävä tumma rypälelajike. Se on italialainen alkuperäislajike, jota kasvatetaan lähinnä Italiassa.
Rondinella Italiassa.
Italiassa rypäleen viljelyalueita ovat Toscana ja erityisesti Veneto. Kaikkiaan Rondinellaa viljellään Italiassa 25 neliökilometrin alueella. 
Rypälettä käytetään pääasiallisena rypälelajikkeena useissa IGT-luokan () viineissä. Rondinella on yksi Valpolicella-viinien valmistuksessa käytettävistä rypäleistä: Amarone-, Ripasso- ja Recioto-viineissä sitä voi olla korkeintaan 25 prosenttia.
Jovita Carranza

Jovita Carranza (s. 29. kesäkuuta 1949 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen diplomaatti ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain pienyrityshallinnon johtajana 15. tammikuuta 2020 – 20. tammikuuta 2021.
Mohammed Fairouz

Mohammed Fairouz (s. 1985) on yhdysvaltalais-arabiemiraattilainen säveltäjä.
Fairouz opiskeli Curtis Institute of Musicissa ja New England Conservatory of Musicissa. Hänen opettajiensa joukossa olivat György Ligeti, Gunther Schuller ja Richard Danielpour. Hänen teostensa joukossa on esimerkiksi sinfonioita, konserttoja ja oopperoita. Toinen ooppera, "The New Prince", oli Alankomaiden kansallisoopperan tilaama teos, jonka libretistinä toimi David Ignatius. Kolmannessa sinfoniassa ("Poems and Prayers") on muiden muassa Fadwa Tuqanin, Mahmud Darwishin ja Jehuda Amihain sanoihin sävelletty lauluosuus. Neljäs sinfonia, Carnegie Hallissa vuonna 2013 kantaesitetty "In the Shadow of No Towers" (puhallinorkesterille) kuvaa yhdysvaltalaista elämänmenoa maahan 11. syyskuuta 2001 tehdyn terroristihyökkäyksen jälkimainingeissa.
Fairouz on säveltänyt konsertot viulisti Rachel Barton Pinelle, sellisti Maya Beiserille ja klarinetisti David Krakauerille. Vuonna 2015 Deutsche Grammophon julkaisi Fairouzin teoksille omistetun albumin "Follow, Poet". Fairouzin musiikkia on esitetty myös Arabiemiraateissa, esimerkiksi Dubain oopperassa.
En kvest for den hellige gral

En kvest for den hellige gral on norjalaisen folk metal -yhtyeen Trollfestin neljäs studioalbumi.
Flossaus

Flossaus (joskus myös "hammaslankatanssi") on tanssiliike, jossa heilutetaan lantiota puolelta toiselle ja käsiä edestakaisin lantion edessä ja takana. Edestakaiset liikkeet muistuttavat hammaslangan käyttöä, mistä tanssi on saanut nimensä.
Maailmanlaajuiseksi trendiksi tanssi nousi toukokuussa 2017, kun 15-vuotias Russell Horning, joka tunnetaan nimellä The Backpack Kid, flossasi "Saturday Night Live" -ohjelmassa Katy Perryn keikalla ”Swish Swish” -laulun tahdissa. Myöhemmin flossaus lisättiin "Fortnite"-peliin yhdeksi hahmojen tanssiliikkeeksi. Suomessakin tanssi keräsi suosiota nuorison keskuudessa, ja Kotimaisten kielten keskus valitsi ”flossauksen” kuukauden sanaksi huhtikuussa 2018.
Mikko Kemppainen

Mikko Kemppainen (s. 25. elokuuta 1989 Kajaani) on suomalainen pelaajauransa lopettanut pesäpalloilija. Hänen edustamansa seurat Superpesiksessä olivat Sotkamon Jymy (2008-2011) ja Joensuun Maila (2012-2021).
Kemppainen on urallaan voittanut kolme SM-kultaa, joista osa Sotkamon Jymyn ja osa Joensuun Mailan riveissä. Lisäksi hän saavutti yhden hopeamitalin ja kuusi pronssimitalia. Itä-Länsi -otteluun Kemppainen valittiin vuosina 2014 ja 2018.
Superpesiksen runkosarjassa Kemppainen pelasi yhteensä 285 ottelua, joissa hän löi 11+84 juoksua ja toi 238 juoksua. Pudotuspeleissä Kemppainen esiintyi 113 ottelussa tehoin 2+25 lyötyä ja 55 tuotua juoksua.
Ossian Reuter

Odert Ossian Reuter (17. syyskuuta 1844 Västanfjärd – 8. elokuuta 1908 Loviisa) oli suomalainen sanomalehtien toimittaja.
Ossian Reuterin vanhemmat olivat kappalainen Ernst Odert Reuter ja Aurora Augusta Avellan. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1862, opiskeli luonnon- ja oikeustieteitä Helsingin yliopistossa ja työskenteli kaupunginviskaalina kotikaupungissaan Tammisaaressa vuosina 1875–1886.
Varsinaisen elämäntyönsä Reuter teki ruotsinkielisten sanomalehtien toimittajana. Hän oli päätoimittajana "Ekenäs Notisbladissa" vuosina 1883–1887, "Tammerfors Aftonbladissa" vuosina 1887–1890 ja "Helsingfors Aftonbladissa" vuosina 1893–1895. 1890-luvun alussa Reuter kuului "Nya Pressenin" toimitukseen. Vuonna 1898 hän siirtyi Loviisaan "Östra Nylandin" päätoimittajaksi hoitaen tehtävää kuolemaansa saakka.
Reuter oli innokas metsästäjä, kalastaja ja purjehtija. Hän työskenteli kalatalousneuvojana ja oli perustamassa Suomen Kalastusyhdistystä vuonna 1891. Reuter oli mukana myös ruotsinkielisessä kansanopistotoiminnassa.
Kirjailija Jonatan Reuter oli Ossian Reuterin veli.
Ihab Darwish

Ihab Darwish on arabiemiirikuntalainen säveltäjä. Hän hyödyntää teoksissaan arabimusiikin ja länsimaisen musiikin vaikutteita, minkä lisäksi hän on esimerkiksi käyttänyt armenialaista duduksoitinta. Hän on omaksunut myös elokuvamusiikille ominaisia aineksia.
Darwish aloitti pianonsoiton 10-vuotiaana. Hän opiskeli markkinointia ja muotoilua Libanonin amerikkalaisessa yliopistossa Beirutissa. Hänen teoksiaan on esitetty esimerkiksi Abu Dhabin festivaalilla. Hänen vuonna 2018 kantaesitetyn sarjansa "Waves of My Life" levytys julkaistiin Universal Music -levymerkillä.
Bundeskanzleramt (rakennus Berliinissä)

Bundeskanzleramt eli liittokanslerinvirasto on Saksan liittokanslerinviraston rakennus Berliinin Tiergartenissa. Rakennus on valmistunut vuonna 2001. Se on osa hallintokorttelissa sijaitsevaa Band des Bundes -nimistä rakennuskokonaisuutta, jonka ovat suunnitelleet arkkitehdit Axel Schultes ja Charlotte Frank. Rakennuksen yhteydessä on myös Saksan liittokanslerin virka-asunto.
Bundeskanzleramt sijaitsee Platz der Republik -aukion luoteiskulmassa lähellä vanhaa valtiopäivätaloa. Lännessä rakennus päättyy Spreejoen rantaan, mutta joen yli kulkeva silta yhdistää sen vastarannalla jatkuvaan Kanzleramtspark-puutarhaan. Rakennuksen julkisivut ovat lasia, betonia ja hiekkakiveä. Lasiseinien on tarkoitus korostaa mielikuvaa hallinnon läpinäkyvyydestä. Bundeskanzleramt on tilavuudeltaan maailman suurin valtion hallitusrakennus. Sen suurin korkeus on 36 metriä, mikä tekee siitä neljä metriä valtiopäivätalon kupolia matalamman. Pitkänomaisen, H-kirjaimen muotoisen rakennuksen keskellä on yhdeksänkerroksinen kuutionmuotoinen osa, jossa sijaitsevat tärkeimmät tilat: liittokanslerin toimisto seitsemännessä kerroksessa ja kabinettisali sen alapuolella kuudennessa kerroksessa. Ylimmässä kerroksessa on 200 neliömetrin laajuinen liittokanslerin virka-asunto, mutta esimerkiksi entinen liittokansleri Angela Merkel asui kautensa aikana sen sijasta omassa yksityisasunnossaan.
Bundeskanzleramt rakennettiin, kun Saksojen yhdistymisen jälkeen liittotasavallan pääkaupunki ja keskushallinto päätettiin vuonna 1991 palauttaa Bonnista Berliiniin. Arkkitehdit Schultes ja Frank voittivat hallintokorttelin suunnittelukilpailun vuonna 1993 ja itse liittokanslerinviraston arkkitehtuurikilpailun vuonna 1995. Jälkimmäisen kilpailun lopullisen voittajan valitsi silloinen liittokansleri Helmut Kohl. Talo rakennettiin vuosina 1997–2001. Liittokanslerinvirasto siirtyi Berliiniin jo vuonna 1999 ja toimi ensimmäiset kaksi vuotta entisessä Itä-Saksan valtioneuvoston talossa Staatsratsgebäudessä ennen oman talonsa valmistumista. Liittokanslerinviraston aiempi rakennus Bonnissa on nykyään taloudellisen yhteistyön ja kehityksen ministeriön käytössä. Bonnissa on myös liittokanslerin toisena residenssinä toimiva Palais Schaumburg.
Talon ensimmäiseen kerrokseen on sijoitettu kaikkien entisten liittokanslerien muotokuvat. Itäisen pääsisäänkäynnin edustalla on espanjalaisen kuvanveistäjän Eduardo Chillidan 90 tonnia painava abstrakti rautaveistos "Berlin".
Longyoun luolat

Longyoun luolat ovat Kiinan Longyoussa sijaitseva laaja luolasto, jonka ihmiset ovat louhineet kallioon Qin-dynastian aikana, noin vuonna 221 eaa. Luolat löydettiin vuonna 1992, kun paikalliset asukkaat kuivasivat syviä lampia. He löysivät aluksi yhden luolan, ja sen jälkeen kokonaisen suurten kammioiden verkoston, joka oli ollut unohduksissa 2000 vuoden ajan. Luolien synty ja tarkoitus ovat hämärän peitossa, sillä niiden rakennustöistä ei ole löytynyt mitään tietoa. Luolat ovat nykyisin avoinna turisteille.
Lars Linderot

Lars Linderot (7. elokuuta 1761 Jörlanda, Bohuslän, Ruotsi – 23. toukokuuta 1811 Lindome) oli ruotsalainen luterilainen pappi, herätyssaarnaaja ja virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Linderot oli kotoisin köyhistä oloista. Hän kävi koulua Kungälvissä ja sen jälkeen Göteborgin lukiossa. Jo 17-vuotiaana hän saarnasi Kungälvin kirkossa. Opiskeltuaan teologiaa Lundin yliopistossa hänet vihittiin papiksi 1787. Hän oli komministerin apulaisena Göteborgin tuomiokirkkoseurakunnassa, sai komministerin viran 1800 Tölön seurakunnassa Kungsbackan lähellä ja hoiti virkaa kuolemaansa saakka. Hän kuoli äkillisesti ruokamyrkytykseen ja on epäilty, että hänen vaimonsa olisi myrkyttänyt hänet.
Linderot sai varhain yhteyksiä herrnhutilaisiin ryhmiin ja koki hengellisen uudistumisen. Hän luopui kuitenkin herrnhutismin ajatuksista ja omaksui jyrkempiä pietistisiä näkemyksiä. Hänestä tuli kuuluisa parannussaarnaaja, joka käytti saarnoissaan kansanomaista, jopa raakaa kieltä ja helposti omaksuttavia kielikuvia. Hänen postuumina ilmestynyt saarnakokoelmansa levisi laajalle. Viimeisin, seitsemäs painos siitä on vuodelta 1913. 
Linderot on jäänyt tunnetuksi virsiensä kautta. Ne ilmestyivät pääasiassa arkkiveisuina. Kirjana ne ilmestyivät vasta hänen kuolemansa jälkeen 1815 "(Andeliga sånger och Tillfällighets-Verser"). Etenkin hänen virtensä "Ingen hinner fram till den eviga ron" oli Ruotsin vanhemmissa herätysliikkeissä hyvin suosittu laulu, vuoteen 1958 mennessä se oli julkaistu 84 laulukirjassa, joista 15 oli eri kirkkojen ja uskonnollisten yhteisöjen julkaisemia laulukirjoja. Hänen laulujaan on suomeksi vain muutama. 
Linderotin virsiä.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on kaksi hänen virttään:
Thomas Campbell

Thomas Campbell (1777−1844) oli englantilainen runoilija. Campbellin ensimmäinen runoelma oli "Love and madness", mutta hänestä tuli tunnettu vasta 1799 ilmestyneen runoelman "The pleasure of hope" ansiosta. Sen kieli ja myötätunto Puolaa kohtaan tekivät siitä niin suositun, että heti ensimmäisenä vuonna siitä ilmestyi neljä painosta. Campbell lähti Saksaan, missä hän tutustui Friedrich Gottlieb Klopstockiin ja asettui asumaan Müncheniin. Hohenlindenin taistelun hän kuvasi elegiassa (1800) kuin olisi itse ollut läsnä. Hampurissa syntyi hänen kuuluisa laulunsa "Ye mariners of England". Kun hän paluumatkalla Englantiin näki Kööpenhaminassa valmistelut pommitukseen, hän kirjoitti oodin "The battle of the Baltic". 
Campbell asettui Sydenhamiin lähelle Lontoota ja julkaisi runokertomuksen "Gertrude of Wyoming, a Pennsylvanian tale" (1809), ja se kuuluu hänen tuotantonsa parhaimmistoon. Myöhemmät runoelmansa eivät enää olleet edellisten tasolla. Käytyään toistamiseen Saksassa hän julkaisi teoksensa "Specimens of the British poets" (1819−1821), joka on kriittisillä ja elämäkerrallisilla selityksillä varustettu valikoima englantilaisia runoja. Campbellin runot, joita Goethe, Walter Scott ja Byron pitivät englantilaisen kirjallisuuden parhaimpina tuotteina, ovat ilmestyneet nimellä "Poetical works".
Joachim Heinrich Campe

Joachim Heinrich Campe (1746 Deensen, Braunschweig – 1818) oli saksalainen pedagogi, filantropiinisen suunnan edustaja. Hän opiskeli Hallen yliopistossa filosofiaa ja teologiaa ja tuli 1769 Berliiniin Humboldtin perheeseen veljesten Alexander ja Wilhelm von Humboldtin opettajaksi. Hän oli sitten pappina Potsdamissa, mutta innostuneena Johann Bernhard Basedowin kasvatusopillisista aatteista hän noudatti 1776 kutsua ottaa vastaan kasvatusneuvoksen viran Dessaussa ja opettajanpaikan sikäläisessä Philanthropinumissa. Basedowin jälkeen Campesta tuli koulun johtaja, ja hän edisti koulun kehitystä. Mutta lopulla vuotta 1777 hän jo jätti Dessaun ja perusti oman kasvatuslaitoksen lähelle Hampuria. Luovutettuaan sen Ernst Christian Trappille Campe 1783 perusti jälleen uuden koulun Trittauhin Holsteiniin. Sieltä hänet 1787 kutsuttiin koulujen tarkastajaksi ja tuomioherraksi Braunschweigiin, josta virasta hän kuitenkin 1805 erosi, koska papisto ja säädyt jyrkästi vastustivat hänen filantropiinisia kasvatusopillisia periaatteitaan, joita hän koetti käytännössä toteuttaa.
Braunschweigin jälkeen hän antautui yksinomaan kirjallisiin toimiin ja harjoitti samalla kustannustoimintaa ja kirjakauppaa. Campe on filantropiinisen suunnan huomatuimpia edustajia. Jean-Jacques Rousseaun ja Basedowin kasvatusopillisten näkemysten mukaisesti hän kehitteli filantropismia terveempään suuntaan asettuen kuitenkin vastustamaan Basedowin liioitteluja. Hänen kirjansa saavuttivat kansantajuisen esitystapansa vuoksi laajan levikin, ja varsinkin nuorisokirjailijana hän oli suosittu. Hänen kirjoittamansa "Robinson der Jüngere" ilmestyi 27 painoksena.
Ranieri de’ Calzabigi

Ranieri de’ Calzabigi (1715−1795) oli italialainen kirjailija. Hän oli Christoph Willibald Gluckin libretisti ja 1760-luvulla tämän oopperanuudistuksessa tärkeä apulainen, esimerkiksi oopperoissa "Orfeus" ja "Alceste", myöhemmin oopperassa "Paride ed Elena". Gluck piti merkittävää oopperauudistusta pääasiassa hänen ansionaan.
Kemiitti

Kemiitti on emulsioräjähdysaine, jota voidaan käyttää maanpäälliseen ja maanalaiseen louhintaan. Erilaisia kemiittituotteita on saatavilla patrunoituina pakkauksina sekä erikosvalmisteisesta sekoitus-, panostusajoneuvosta pumpattavana räjähde-emulsiona. 
Kemiittipatruunoita voidaan käyttää louhinnassa varsinaisena panoksena tai niin sanottuna kevennyspanoksena. Kevennyspanosta käytettäessä patrunoitua kemiittiä panostetaan pieni määrä panostusreiän suulle. Tällä pyritään vähentämään kivien sinkoutumista panostusreiän suulta. Sekoitus-, panostusajoneuvosta pumpattavaa kemiittiä käytetään suurien panostuskenttien panostamiseen. Kemiitti on melko epäherkkä räjähdysaine, joten sen räjäyttämiseen käytetään yleensä pohjapanosta, eli jotain herkempää räjähdysainetta, kuten dynamiittia. Pohjapanos räjäytetään sytytysnallilla, jolloin pohjapanoksen räjähdys räjäyttää myös kemiitin.
Richard Rohr

Richard Rohr (s. 1943 Topeka, Kansas) on yhdysvaltalainen hengellisyydestä kirjoittava kirjailija ja fransiskaanimunkki, joka vaikuttaa Albuquerquessa, New Mexicossa. Hänet vihittiin roomalaiskatolisen kirkon papiksi vuonna 1970. Yhdysvaltain julkinen palvelun televisioverkko PBS on kutsunut Rohria yhdeksi suosituimmista hengellisistä kirjailijoista ja puhujista maailmassa.
Rohr perusti Albuquerqueen Center for Action and Contemplation -nimisen meditaation ja osallistuvan toiminnan keskuksen vuonna 1986. Kirjoissaan hän on käsitellyt fransiskaanista hengellisyyttä ja Raamatun kirjoituksia sekä aiheita kristinuskon ulkopuolelta kuten enneagrammia.
Charles Gonnet

Charles Anthoine Gonnet (3. marraskuuta 1897 Laon – 26. syyskuuta 1985 Lyon) oli ranskalainen kirjailija, runoilija ja olympiamitalisti.
Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa voitti olympiapronssia kirjallisuudessa teoksellaan "Vers le Dieu d'Olympie". Hän jakoi pronssisijansa Oliver Gogartyn "Ode to the Tailteann Gamesin" kanssa. Olympiateos on kadonnut. 
Gonnet pelasi myös rugbya Ranskan maajoukkueessa 1920–luvulla.
Hänen kirjoittamiaan teoksia ovat:
Julius Toivola

Julius Toivola (s. 21. lokakuuta 1998 Rovaniemi) on suomalainen pituushyppääjä, joka edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Hänen valmentajansa on Markku Leppänen. Aiemmin häntä ovat valmentaneet Jarkko Toivola, Kari Mastokangas ja Olli Kärki.
Toivola on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa pronssia pituushypyssä 2020 ja 2022. Kalevan kisoissa hän on sijoittunut parhaimmillaan kuudenneksi 2020 ja 2022.
Toivola hyppäsi ulkorataennätyksensä 730 cm (myötätuulessa 735) Lappeenrannassa 5. kesäkuuta 2022. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 731 Karlstadissa 12. helmikuuta 2023.
Margaret Stuart

Dorothy Margaret Stuart, syntyjään Browne (1889–1963) oli brittiläinen runoilija, kirjailija ja olympiamitalisti.
Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kirjallisuudessa teoksellaan "Sword Songs". Olympiateos on kadonnut. Hän jakoi hopeasijansa Josef Petersenin "Euryalen" kanssa.
Stuartin kirjallisuus koostui suurelta osin historiallisista elämäkerroista. Hänen teoksiaan ovat muun muassa "Dearest Bess" (1955), "The Daughters of George III" (1939) ja "A Book of Cats: Legendary, Literary and Historical" (1959). Hän kuului myös englannin kielen ja kirjallisuuden järjestöön English Associationiin vuodesta 1930 lähtien, toimitti järjestön "News-Letter" -lehteä sekä teki arvosteluja "English" -lehteen.
Oranit

Oranit () on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla Israelin vastaisen rajan tuntumassa. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 8 807. Oranit sijaitsee Samarian kukkuloiden länsijuurella Petah Tikvasta koilliseen ja Kfar Sabasta kaakkoon. 
Historia.
Oranitin ensimmäiset siirtolaiset saapuivat vuonna 1985. Siirtokunta perustettiin yksityiseltä taholta, mutta valtion hyväksynnällä. Israelin siirtokuntia on usein väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.""" Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.
Oranit sai nimensä heprean mäntyä tarkoittavasta sanasta "oren". Vuonna 1990 Oranit sai oman kunnallisvaltuustonsa.
Väestö.
Oranitin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 8 807. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 5 190.
Efrat

Efrat () on Israelin siirtokunta Palestiinan Länsirannalla lähellä Jerusalemia. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 10 088. Efrat sijaitsee Gush Etzionin siirtokunta-alueella Jerusalemin eteläpuolella. 
Historia.
Efrat perustettiin vuonna 1983. Siirtokunnan perustamisen taustalla vaikutti israelilainen ja yhdysvaltalainen ryhmä. Jälkimmäistä johti aiemmin New Yorkissa toiminut rabbi Shlomo Riskin, josta tuli Efratin rabbi. Toisin kuin useimmilla muilla siirtokunnilla, Efratin uudet asukkaat pääsivät muuttamaan suoraan valmiisiin asuntoihin eikä väliaikaista majoitusta tarvittu.
Israelin siirtokuntia on usein väitetty laittomiksi, koska Geneven neljännen sopimuksen 49. artiklan 6. pykälän mukaan "valtaajavalta ei saa valtaamalleen alueelle karkottaa tai siirtää osaa omasta siviiliväestöstään.""" Israel kiistää väitteen, koska se ei ole tehnyt sopimuksen mainitsemia karkotuksia tai siirtoja.
Väestö.
Efratin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 10 088. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 6 810. Efratin asukkaat ovat pääasiassa uskonnollisia sionisteja ja ortodoksijuutalaisia.
Layla Kaylif

Layla Kaylif on brittiläis-arabiemiirikuntalainen laulaja-lauluntekijä sekä elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä.
Elämä ja ura.
Kaylif syntyi Dubaissa brittiläiselle äidille ja arabiemiirikuntalaiselle isälle. Opiskeltuaan American Academy of Dramatic Artsissa hän suoritti oppiarvon arabian kielessä Oxfordin yliopistossa. Tämän jälkeen hän opiskeli kolmen vuoden ajan filosofian tohtoriksi. Tutkinnossaan hän syventyi dubailaisen kirjailija Muhammad al-Murrin novelleihin.
Työ muusikkona.
Kaylif sai levytyssopimuksen Ison-Britannian Edeliltä vuonna 1999. Hänen ensimmäinen albuminsa "Enough Rope" debytoi Top Ten -listoilla useissa Aasian maissa. Vuonna 2004 Kaylifin single ”Shakespeare in Love” pääsi listoille esimerkiksi Libanonissa, Tanskassa, Turkissa, Filippiineillä, Malesiassa ja Singaporessa. Hän on muusikkona tullut tunnetuimmaksi juuri tällä singlellä. Kaylifia onkin pidetty ensimmäisenä kansainvälisen hitin levyttäneenä arabiemiirikuntalaisartistina. Hän on ollut kiinnostunut protestimusiikista ja kritisoinutkin musiikin keinoin terrorismin vastaista sotaa, jonka on katsonut perustuneen pitkitetyn sotimisen oikeuttamiseen pelkojen luomisella arabeita, lähi-itäläisiä ja muslimeita kohtaan.
Työ elokuvaohjaajana.
Opiskeltuaan London Film Academyssa Kaylif perusti vuonna 2014 Canopus Films -yhtiön toteuttaakseen omia käsikirjoituksiaan. Vuonna 2015 hän sai 12. Dubain kansainvälisillä elokuvajuhlilla IWC Schaffhausenin palkinnon draamakäsikirjoituksensa "The Letter Writer" toteuttamista varten. Palkinnon alkuperäinen arvo oli 100 000 Yhdysvaltain dollaria, josta Kaylif sai lopulta vain puolet, koska elokuvan toteuttaminen ei onnistunut kahden vuoden sisällä palkinnon myöntämisestä. Elokuva ilmestyi vuonna 2018.
Kupusilli

Kupusilli ("Dorosoma cepedianum ") on pohjoisamerikkalainen kupusillien heimon (Dorosomatidae) kalalaji, joka elää niin makeissa kuin murtovesissä.
Koko ja ulkonäkö.
Kupusillin pituus on yleensä 20-35 senttimetrin luokkaa ja se tyypillisesti kasvaa kilon painoiseksi. Nuorilla yksilöillä on kidusten takana ruumiin yläosassa tumma täplä, mikä kuitenkin haalistuu kalan kasvaessa. Aikuisena kupusilli on pitkänomainen ja sivusuunnassa litteä. Selkä on tavallisesti väritykseltään hopeisen sininen. Kyljet ovat hopeiset ja vatsa hämäränvalkoinen. Kupusillin pyrstö on selvästi haarautunut. Kalan pää on pyöreä ja edestä tylppä. Kupusillillä ei ole hampaita eikä kyljissään kylkiviivaa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kupusilli on pääasiassa makean veden kala, jonka levinneisyys kattaa Yhdysvaltain itäosat ja ulottuu Kanadaan Suurten järvien ympärillä. Se elää myös etelämmissä vesissä Floridaa ja Meksikoa myöten. Sitä tavataan joissa, tekojärvissä ja järvissä. Se elää kuitenkin myös meressä Chesapeakenlahdella, mistä se nousee keväällä makeaan veteen lisääntymään. Aikuiset kupusillit suosivat syviä vesiä, missä kasvillisuus ei ole tiheää, kun taas nuoret kalat elävät normaalisti matalammassa vedessä. Kupusillin asuttamat järvet ovat enimmäkseen pehmeäpohjaisia ja muta- tai sedimenttivaltaisia. Ihanteellinen elinlämpötila kupusillille on 10–21 celsiusastetta.
Ravinto ja elintavat.
Kupusilli on kaikkiruokainen ja syö pääasiassa kasviplanktonia ja eläinplanktonia. Sekä naaraat että koiraat tulevat sukukypsäksi hieman alle 2-vuotiaana. Ne lisääntyvät matalassa vedessä. Keskimäärin kupusilli elää villinä 10 vuotta.
Kalastus ja käyttö.
Kupusilliä pidetään roskakalana, jolla ei juuri ole taloudellista tai virkistyskäyttöä.
Erik Hell

Erik Hell (11. elokuuta 1911 Kalliokoski, Suomi – 11. maaliskuuta 1973 Solna, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Oliver Gogarty

Oliver Joseph St. John Gogarty (1878–1957) oli irlantilainen runoilija, kirjailija, lääkäri, urheilija ja poliitikko. 
Gogarty oli opiskeluaikoinaan taitava jalkapalloilija, joka pelasi Englannissa varajäsenenä Preston North Endissä sekä Irlannissa Bohemianissa.
Gogarty toimi vuosina 1922–36 Irlannin vapaavaltion senaattorina. Hänen pitämät puheet sisälsivät usein vitsailua, sanaleikkejä ja runollisia viittauksia, kuten yritys saada Phoenix Parkin feenikslintupatsas osaksi vuoden 1929 villinä elävien lintujen suojeluasetusta sekä vastine hallituksen suunnitelmalle uudistaa rahallisesti iirin kielen asemaa majoitus- ja terveyspalveluiden sijasta. Kirjailija James Joyce sai hänestä vaikutteita Buck Mulliganin hahmolle "Odysseukseen".
Gogarty vaihtoi Lontoon korva-nenä-kurkkutautien erikoislääkärin työn kirjailijaksi New Yorkissa 1920–1930-lukujen aikana, jolloin hän kirjoitti runokirjan "An Offering of Swans", jolla hän voitti Tailteann Games -tapahtuman kultamitalin ja jonka innoittamalla runoteoksella "Tailteann Odella" sai olympiapronssia Pariisin olympialaisista kirjallisuudessa. Hän jakoi pronssisijansa Charles Gonnet’n "Vers le Dieu d'Olympien" kanssa.
Kōki Hirota

Kōki Hirota (; 14. helmikuuta 1878 Fukuoka – 23. joulukuuta 1948 Tokio) oli japanilainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1936–1937. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin kuolemaan Tokion sotarikostuomioistuimessa ja teloitettiin.
Hirotan isä oli muurari, mutta hänet adoptoitiin lapsena Hirotan aatelissukuun. Hän suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Tokion yliopistossa ja loi uransa Japanin ulkoministeriössä, jossa hänet nimitettiin 1923 Euroopan ja Amerikan osaston päälliköksi. Hirota oli Japanin lähettiläänä Alankomaissa, suurlähettiläänä Moskovassa vuosina 1928–1932 ja ulkoministerinä Makoto Saitōn sekä Keisuke Okadan hallituksissa vuosina 1933–1936. Kun Okadan hallitus erosi helmikuun 26. päivän välikohtauksena tunnetun kiihkokansallismielisten upseerien vallankaappausyrityksen jälkeen, Hirota nimitettiin pääministeriksi maaliskuussa 1936. Hän antoi armeijan sanella hallituksensa politiikan, johon kuului varustelumenojen lisääminen, valtion voimakkaampi puuttuminen talouselämään, aggressiivisempi politiikka Kiinaa kohtaan ja Antikomintern-sopimuksen allekirjoittaminen. Hirota joutui eroamaan armeijan painostamana helmikuussa 1937.
Hirota nimitettiin vuonna 1937 Japanin parlamentin ylähuoneeseen. Hän oli uudelleen ulkoministerinä Konoe Fumimaron hallituksessa vuosina 1937–1938. Hirota lähetettiin toisen maailmansodan lopulla vuonna 1945 neuvottelemaan Neuvostoliiton kanssa, jotta Neuvostoliitto ei liittyisi sotaan Japania vastaan. Sodan jälkeen hän oli yhtenä syytettynä voittajavaltioiden järjestämässä Tokion oikeudenkäynnissä. Hänet todettiin syylliseksi A-luokan sotarikoksiin ja tuomittiin ainoana siviilivirkamiehenä kuolemaan. Tuomion perusteena oli hänen pääministerikaudellaan jatkunut sota Kiinaa vastaan Mantšuriassa sekä se, että hän ei ollut ulkoministerinä puuttunut vuoden 1937 Nankingin verilöylyyn ja muihin Japanin armeijan sotarikoksiin Kiinassa. Hänet teloitettiin hirttämällä Sugamon vankilassa joulukuussa 1948. Muiden teloitettujen tavoin häntä kunnioitetaan nykyisin Yasukunin pyhäkössä.
Beit Dagan

Beit Dagan (hepr. בֵּית דָּגָן‎, "viljan talo") on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 211.
Maantiede.
Beit Dagan sijaitsee lähellä Tel Avivin kaupunkia.
Historia.
Beit Dagan on saanut nimensä raamatulliselta paikalta Bet-Dagon, jolla viitattiin Vanhassa testamentissa useampiin eri paikkoihin. Kaupunkina sen mainitsevat muut historalliset lähteet, kuten Eusebios. Ennen nykyisen kaupungin perustamista paikkakunta oli arabien asuttama kylä nimeltä Beit Dajan.
Israelin itsenäisyyssodan sytyttyä Beit Dajanissa käytiin raskaita taisteluja juutalaisten yrittäessä turvata liikenneväylän Tel Avivista kohti Jerusalemia. Kylän arabit pakenivat kodeistaan ja kylä liitettiin sodan tuloksena Israeliin. Sen ensimmäiset juutalaiset siirtolaiset saapuivat paikalle Bulgariasta vuoden 1948 lopussa. Ensin perustetusta mošavista kehittyi nopeasti Tel Avivin kasvun mukana kaupunkialue. Se sai oman kunnallisvaltuustonsa vuonna 1953 ja vuonna 1963 siellä aloitti toimintansa Israelin ilmatieteen laitos.
Väestö.
Beit Daganin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 7 211. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 4 830 ja vuonna 1968 2 680.
Republikaaninen puolue (Georgia)

Republikaaninen puolue (georgiaksi რესპუბლიკური პარტია, "respublikuri partia") on Georgiassa toimiva liberaali puolue. 
Puolue perustettiin 1978 tavoitteinaan turvata ihmisoikeudet sekä itsenäinen Georgia, jossa olisi monipuoluejärjestelmä. KGB pidätti useita puolueen aktiiveja "neuvostovastaisen propagandan levittämisestä" 1980-luvun alussa ja heitä lähetettiin Siperiaan vankileireille. Ensimmäisissä vapaissa vaaleissa puolue sai kolme paikkaa Georgian parlamentissa.. 
Republikaanit kannattavat Georgian syvempää integraatiota EU:n ja Naton kanssa. 
Vuoden 2016 vaalien alla puolue irtautui Georgialainen unelma -allianssista. Syyksi silloinen puheenjohtaja David Usupashvili ilmoitti, että myös muita puolueita oli eroamassa allianssista ja republikaanit haluavat lähteä vaaleihin itsenäisenä puolueenaan.. Näissä vaaleissa puolue sai 1,55% äänistä ja menetti kaikki paikkansa parlamentissa.
Nowoczesna

Nowoczesna (virallisesti ".Nowoczesna") on puolalainen liberaali puolue. Se kuuluu Puolan parlamentissa Eurooppalainen koalitio -allianssiin (puo. "Koalicja Europejska"). 
Puolueen perusti ekonomisti Ryszard Petru nimellä "NowoczesnaPL" ("Moderni Puola") 31. toukokuuta 2015. Nimi oli kuitenkin liian lähellä jo olemassa olevaa kansalaisjärjestöä "Fundacja Nowoczesna Polska" ("Moderni Puola -säätiö"), joten puolueen uudeksi nimeksi tuli .Nowoczesna ("moderni") elokuussa 2015.
Vaalimenestys.
Ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa puolue osallistui vuonna 2015, jolloin se sai 28 paikkaa Sejmissa. Viimeisimmissä vaaleissa 2019 se oli mukana Europpalaisen koalition jäsenenä ja sai 8 paikkaa. Koalitio kokonaisuudessaan muodostaa Sejmin toiseksi suuremman ryhmän.
Puolueen ensimmäiset eurovaalit olivat vuonna 2019, joissa se ei voittanut omia paikkoja, mutta Eurooppalainen koalitio sai 22 meppiä. 
Ideologia ja näkemyksiä.
Nowoczesnaa on verrattu Saksan FDP-puolueeseen puolueen myötäiltyä tämän talousliberalistisia linjoja. 
Puolue määrittelee itsensä vastavoimaksi ennen kaikkea Laki ja oikeus -puolueelle. Puolueohjelmassaan Nowoczesna mm.:
Kalvitsan rautatieasema

Kalvitsan rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Savon radalla Mikkelissä. Se avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1889 samaan aikaan Savon radan kanssa, ja se sijaitsi Mikkelin maalaiskunnan alueella lähellä Haukivuoren rajaa. Asemarakennus rakennettiin vuosina 1887–1889 Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan. Sitä laajennettiin 1908 alkuperäistä rakennustapaa noudattaen. Rakennuksen ulkoasu on säilynyt hyvin. Kalvitsa muutettiin miehittämättömäksi 1973, ja makasiinirakennus paloi 1970-luvun lopulla. Henkilöliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1983. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille 2007 ja sitä kautta myyntiin. Kalvitsan asema toimii nykyään museokahvilana kesäisin ja tapahtumien aikana ja lisäksi aseman tiloissa toimii yleinen sauna.
Ture Reinhold Nordenstreng

Ture Reinhold Nordenstreng (9. tammikuuta 1811 Rantasalmi – 28. toukokuuta 1880 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Nordenstrengin vanhemmat olivat hovineuvos Anders Kristoffer Nordenstreng ja Jakobina Elisabet Telén. Kenraaliluutnantti Hjalmar Sebastian Nordenstreng oli hänen veljensä. Ture Reinhold Nordenstreng tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1826, valmistui kurssinsa priimuksena ja määrättiin vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Preobraženskojen rykmenttiin Pietariin 1831. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1833 ja luutnantiksi 1835. Pietarin sota-akatemian kurssin Nordenstreng suoritti 1835–1836 ja vuonna 1837 hänet määrättiin alikapteenina yleisesikuntaan. Nordenstreng ylennettiin kapteeniksi 1839 ja komennettiin 1840 majoitusmestariksi 15. jalkaväkidivisioonaan ja 1842 vastaavaan tehtävään 14. jalkaväkidivisioonaan. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1844 ja siirrettiin majoitusmestariksi 5. jalkaväkidivisioonaan. Vuosina 1840–1845 Nordenstreng osallistui sotatoimiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan.
Vuonna 1849 Nordenstreng komennettiin palvelukseen Kaunasiin Liettuaan. Samana vuonna hän kunnostautui Unkarin vallankumouksen yhteydessä ja ylennettiin everstiksi. Vuonna 1850 hänet määrättiin Kaunasin linnoituspiirin päälliköksi, mutta siirrettiin jo seuraavana vuonna 4. jalkaväkiarmeijakunnan ylimajoitusmestariksi. Vuosina 1853–1855 Nordenstreng osallistui Krimin sotaan, haavoittuen 1854 Sevastopolin taistelussa. Vuonna 1855 hänet siirrettiin kenraalimajuriksi ylennettynä Azovin jalkaväkirykmentin komentajaksi, mutta haavoittumisen takia sairastuttuaan hän sai eron sotapalveluksesta 1857. Helsinkiin muuttanut Nordenstreng osallistui muun muassa Ruotsalaisen teatterin toimintaan ja lahjoitti huomattavan summan Suomen Keisarilliselle Aleksanterin Yliopistolle Nordenstreng-stipendirahaston perustamiseksi.
Fredrik von Knorring

Fredrik von Knorring (13. helmikuuta 1824 – 1896) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Von Knorringin isä oli majuri Gustaf Adolf von Knorring ja puoliso vuodesta 1855 Olga Svaritskaja-Svarik. Kenraalimajuri Nikolai von Knorring oli hänen veljensä. Fredrik von Knorring otettiin tykkimieheksi 18. tykistöprikaatiin vuonna 1843, ylennettiin junkkariksi samana vuonna ja siirrettiin vänrikkinä 19. tykistöprikaatiin vuonna 1846. Von Knorring osallistui sotaan kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan 1848–1859. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1849, luutnantiksi 1852 ja alikapteeniksi 1857. Von Knorring siirrettiin 21. tykistöprikaatin reservipatteriin vuonna 1859 ja ylennettiin samana vuonna kapteeniksi. Vuonna 1861 hänet komennettiin Kaukasian linnoitustykistöön ja vuonna 1863 määrättiin 21. tykistöprikaatin reservipatterin päälliköksi. 40. tykistöprikaatin kevyen patterin päällikkö hänestä tuli 1864, everstiluutnantiksi hänet ylennettiin samana vuonna. Von Knorring erosi sotapalveluksesta 1867, mutta palasi palvelukseen 1869, jolloin hänet määrättiin H.K.K. Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin jalkaväkirykmenttiin. Everstiksi 1881 ylennettynä hänet nimitettiin Jekaterinodarin sotilaspiirin käskynhaltijaksi Kaukasiaan, eron tehtävästä hän sai 1885 ja eron sotapalveluksesta kenraalimajurina lokakuussa 1887. Von Knorringille myönnettiin Jekaterinodarin alueen kunniarauhantuomarin arvonimi tammikuussa 1888.