tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Philip Kaufman

Philip Kaufman (s. 23. lokakuuta 1936 Chicago) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän oli 1980-luvun lopulla ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi ja voitti Bafta-palkinnon. Hänet on palkittu myös Fantasportossa. 
Kaufman on valmistunut Chicagon yliopistosta 1958 ja suorittanut kursseja myös Harvardin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Sen jälkeen hän matkusteli Euroopassa, työskenteli kibbutzissa Israelissa ja yritti saada alkuun kirjailijanuraa. Vuonna 1969 hän pääsi Universal Studios -yhtiön ohjaajakoulutukseen.
Kaufmanin ohjaamia elokuvia ovat muun muassa "Ihmispaholaiset" (1978), "Valiojoukko" (1983), "Olemisen sietämätön keveys" (1987), "Henry ja June" (1990), "Nouseva aurinko" (1993) ja "Quills – syntiset säkeet" (2000).
Osbert Salvin

Osbert Salvin (25. helmikuuta 1835, Finchley – 1. kesäkuuta 1898) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Osbert Salvin oli arkkitehti Anthony Salvinin toiseksi vanhin poika. Hän opiskeli Westminsterissä ja matematiikkaa Trinity Hallissa Cambridgen yliopistossa ja väitteli vuonna 1857. Pian tämän jälkeen hän liittyi Henry Baker Tristramin retkelle Tunisiaan ja itäiseen Algeriaan. 1857 hän teki ensimmäisen lukuisista Guatemalan retkistään, palaten sieltä yhdessä Frederick DuCane Godmanin kanssa. Tällä matkalla he ideoivat laajan Keski-Amerikan luontoa esittelevän teoksen, jonka nimeksi tuli sittemmin "Biologia Centrali-Americanum" ja joka julkaistiin 52-osaisena tietosanakirjana vuosien 1879–1915 välillä.
1871 Salvinista tuli The Ibiksen, lintutieteellisen julkaisun toimittaja. Hän sai viran Cambridgen yliopistosta, jossa hän tuotti julkaisun Catalogue of the Strickland Collection. Hän oli eräs BOU:n, British Ornithologists' Union, perustajajäsenistä. Hän toimitti British Museumin lintuluetteloon osat kolibreista ja ulappaliitäjistä. Eräs hänen viimeisistä töistään oli lordi Lilfordin teoksen Coloured Figures of British Birds (1897) viimeisteleminen.
Salvin oli Royal Societyn, Linnean Societyn, Zoological Societyn ja Entomological Societyn jäsen. Kuollessaan hän oli BOU:n sihteeri. Hän kuoli altistuttuaan lintujen konservoinnissa käytetyn arsenikin pitkäaikaisen käytön aiheuttamiin sairauksiin.
Salvin nimesi muun muassa galapagosinalbatrossin.
Janet Margolin

Janet Margolin (25. heinäkuuta 1943 New York – 17. joulukuuta 1993 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka ammattiura levittäytyi 1960-luvun alusta 1990-luvulle. 
Margolin esiintyi muiden muassa elokuvissa "David ja Lisa" (1962), "Annie Hall" (1977) ja "Ghostbusters II" (1989). Hän vieraili television rikossarjoissa "Murhasta tuli totta" ja "Columbo". Hän oli ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi. 
Margolin oli vuodesta 1979 naimisissa näyttelijä-ohjaaja Ted Wassin kanssa, ja parilla oli kaksi lasta. Margolin kuoli munasarjasyöpään vain 50 vuoden ikäisenä.
Ulompi kylkivälilihas

Ulommat kylkivälilihakset (t. kylkiluuvälilihakset) () kuuluvat sisäänhengityslihaksiin. Ne sijaitsevat jokaisessa kylkiluuvälissä kiinnittyen aina kahteen kylkiluuhun. Uloimpien kylkiluuvälilihaksien lihassyyt kulkevat thoraxin lateraalisessa kohdassa kaudoventraalisesti eli anteroinferiorisesti. Niiden alla sijaitsevien sisempien kylkivälilihasten syyt kulkevat poikittaiseen suuntaan eli kranioventraalisesti.
Sisäänhengityksen aikana ulommat kylkivälilihakset supistuvat ja nostavat rintakehää ylös ja sivuille. Niitä kuten muitakin kylkivälilihaksia hermottavat kylkivälihermot (selkäydinhermoista T1–T11).
Stuart Margolin

Stuart Margolin (31. tammikuuta 1940 Davenport, Iowa – 12. joulukuuta 2022 Staunton, Virginia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hän teki tunnetuimman roolinsa 1970-luvun "The Rockford Files" -sarjassa, ja voitti peräkkäisinä vuosina 1979 ja 1980 Emmy-palkinnot sarjassa esittämästään sivuosaroolista.
Frank Perry

Frank Perry (21. elokuuta 1930 – 29. elokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän oli vuonna 1963 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan "David ja Lisa" (1962), joka perustuu Theodore Isaac Rubinin novelliin. 
Perry syntyi New Yorkissa ja palveli Korean sodassa. Hän kärsi eturauhassyövästä ennen kuolemaansa New Yorkissa 65-vuotiaana.
Keir Dullea

Keir Dullea ['kɪər dʊ'leɪ] (s. 30. toukokuuta 1936) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Dullea syntyi Ohion osavaltion pääkaupungissa Clevelandissa, mutta kasvoi New Yorkin Greenwich Villagessa, jossa hänen vanhemmillaan oli kirjakauppa. Hän valmistui George Schoolista Pennsylvaniassa. 
Dullea on ollut neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Pisin avioliitto kesti Susie Fullerin kanssa vuodesta 1972 tämän kuolemaan 1998. Näyttelijä meni vuonna 1999 uusiin naimisiin näyttelijätär Mia Dillonin kanssa.
A24

A24 (1998–2010) oli Nesteen, aikaisemmin Fortumin omistama polttonesteiden jakeluasemaketju. A24-asemat olivat miehittämättömiä niin kutsuttuja kylmäasemia ja nimensä mukaisesti avoinna ympäri vuorokauden. A24-asemia oli Suomessa noin 160. Asemilta sai muun muassa Keskon plussapisteitä ja Tradekan YkkösBonusta.
Neste Oil aloitti keväällä 2008 asemakonseptinsa uudistuksen, jonka yhteydessä koko asemaverkosto uusittiin Neste Oil -ilmeiseksi. Uudistuksen myötä kaikki Nex- ja A24-automaattiasemat muuttuivat joko Neste Oil Express- tai Neste Oil -automaattiasemiksi. Uudistus valmistui kokonaisuudessaan vuonna 2010.
Mies, joka ei osannut sanoa ei

Mies, joka ei osannut sanoa ei on Risto Jarvan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa näyttelevät Antti Litja, Kirsti Wallasvaara, Matti Ruohola, Vivi-Ann Sjögren ja Sina Kujansuu.
Juoni.
Pastori Aimo Niemi (Antti Litja) palaa Yhdysvalloista takaisin Helsinkiin "Kivimäkeen", omille kotikonnuilleen. Siellä hän tapaa nuoruutensa parhaan ystävän kauppias Kauko "Kake" Aaltosen (Matti Ruohola), nuoruutensa ensirakkauden Anna Aaltosen (Vivi-Ann Sjögren) sekä Kaken ja Annan pojan, Petterin (Kalle Ruohola). Milla Kurki (Kirsti Wallasvaara) on monesti joutunut pettymään miesten suhteen, ja hän tahtoisikin kovasti löytää oikean rakkauden.
Kivimäki, jota elokuvassa esittää Puu-Vallila, on purku-uhan alla, ja tilalle aiotaan rakentaa betoninen kerrostaloalue. Puu-Vallila olikin tuohon aikaan, 1970-luvulla elokuvan esittämällä tavalla uhattuna.
Kauppias Aaltoset ovat kehityssuunnitelmista mielissään, mutta Kurjen Milla taas vastustaa niitä. Aimo päätyy kirjoittamaan nimensä sekä Aaltosten adressiin betonialueen puolesta että Kurjen adressiin sitä vastaan. Aimo työskentelee seurakunnan avioliittoneuvojana. Työssään hän kohtaa monen moisia ihmisiä, muun muassa naispoliisin (Sina Kujansuu), joka kertoo olevansa "se klassinen toinen nainen". Hänen petikumppanikseen paljastuu lopulta eräs liiankin tuttu mieshenkilö: Kake. 
Sattumusten kautta Aimolle kehittyy Kivimäen suurimman naissankarin maine, joka johtaa erilaisiin huvittaviin kommelluksiin koko elokuvan ajan. Todellisuudessa hän kerää koko ajan rohkeutta kosiakseen Millaa, joka myös on rakastunut Aimoon.
Kaken ja Annan avioliitto kokee äkkiromahduksen viattomasta tilanteesta alkunsa saaneessa aviokriisissä, vaikka oikeita syitäkin olisi. Kun Millan kosinta ei onnistu, päättää Aimo palata Amerikkaan. Anna iskee silmänsä vanhaan heilaansa Aimoon, ja tunkeutuu tämän asuntoon tarkoituksenaan tehdä Kake mustasukkaiseksi. Milla ja Kake kuvittelevat parin rakastuneen. Aimo ei kuitenkaan osallistu muhinointiin vaan nappaa unilääkettä. Lopulta Anna heittää pastorin ulos tämän omasta kodista Amerikkaan paluuta varten pakattuine laukkuineen. Lopulta Aimo tuupertuu pihalle unilääkkeisiin, ja Milla pelastaa sieltä rakkaansa, ja lempi leimahtaa.
Julkaisut.
Elokuva julkaistiin DVD:llä 2. joulukuuta 2011.
Ritoil

Ritoil on Suomen pienin huoltoasemaketju. Ketjun on perustanut kotkalainen Risto Rämä, joka rakensi ensimmäisen oman huoltoasemansa Kotkaan 1980.
Ritoil-asemia on yhteensä kolme ja nämä kaikki sijaitsevat Kotkassa. Yksi näistä on veneasema.
Vuonna 2019 Ritoilin liikevaihto oli 3,7 miljoonaa ja tilikauden tulos oli 93 000 euroa tappiollinen.
Porissa Ritoil-asema sijaitsi ydinkeskustassa Vähälinnankadun ja Isouusikadun kulmassa. Yhtiöllä oli omistamallaan tontilla oma kylmäasema, kunnes se vuokrasi liikepaikan Seolle 2020-luvun taitteessa. Seon kylmäasema lopetti vuonna 2023.
Erik Beijar

Erik Edvin Beijar (12. toukokuuta 1921 Vaasa – 8. marraskuuta 1993 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.
Beijar edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 36 A-maaottelua vuosina 1939–1953. Suomen mestaruuden hän voitti Vasa IFK:n riveissä vuosina 1944 ja 1946.
Pelaajauransa jälkeen Beijar toimi jalkapallotuomarina. Hän oli kansainvälinen tuomari vuodesta 1961 alkaen. Beijar tuomitsi yhteensä neljä A-maaottelua, useita nuorten maaotteluita sekä yhden UEFA Cupin ja Cup-voittajien cupin ottelun. Hänet palkittiin Suomessa vuoden ansioituneimpana erotuomarina vuonna 1964.
Ammatiltaan Erik Beijar oli lasimestari. Hän voitti sarjansa valtakunnallisessa "Työ- ja taitokilpailussa" vuonna 1957.
Iconcrash

Iconcrash on muun muassa Deadbabesissa ja Varjossa aiemmin vaikuttaneen Jaani Peuhun perustama suomalainen electrorock/darkwave-yhtye. Ensialbumin "Nude" julkaisi keväällä 2005 suomalais-englantilainen Parole Records, minkä jälkeen Iconcrash sai myös livekokoonpanon ja yhtyemuodon. 
Iconcrashin toinen albumi "Enochian Devices" julkaistiin keväällä 2010 Dynasty Recordingsin ja EMI Finlandin yhteistyönä. Levyä työstettiin runsaan vuoden Dynasty- ja Sonic Pump -studioilla. Singlet "Strange, Strange Dark Star" ja "Everlasting" saivat runsaasti radiosoittoa ja nousivat YleX:n Himotuimmat -listan kärkeen. Albumin kappaleita käytettiin Petteri Summasen "Blackout"-elokuvassa sekä Justin Lassenin (Lady Gaga, Linkin Park, Nine Inch Nails) remixaamana Clive Barkerin "The Midnight Meat Train" -elokuvan soundtrackilla. 
Yhtyeen kolmas albumi "Inkeroinen" julkaistiin 14. syyskuuta 2011 (Dynasty Helsinki). Albumia nauhoitettiin puoli vuotta Helsingissä Sonic Pumpin tiloissa, Lontoossa Milocon Music Box -studiolla, Porvoossa Magnusborgin kartanossa ja Ten Studiolla Tukholmassa. Levyllä Iconcrashin jäsenet toimivat Peuhun johdolla tuotantotiiminä. Yhtyeen lisäksi albumin tuotantoon osallistuivat Lee Slater (The Vaccines, 30 Seconds To Mars, Kylie, Glasvegas), Arttu Peljo (Chisu, Disco Ensemble, Sunrise Avenue, Jenni Vartiainen), Antti Eräkangas (Lauri, Von Hertzen Brothers, The Rasmus) ja Sampo Haapaniemi (Egotrippi, Teleks, Johanna Kurkela). "Stockholm"-videota on esitetty MTV Finlandilla sekä The Voicella.
Keväällä 2012 Iconcrash osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun, jossa valittiin Suomen Euroviisuedustaja. Kappaleellaan "We Are The Night" he ylsivät finaaliin, ja Jäähallilla kuvatussa suorassa lähetyksessä he soittivat puolelle miljoonalle katsojalle. Kappale on soinut hyvin radiossa ja se äänestettiin YleX:n himotuimmat -listan kärkeen kolme kertaa. 
Yhtye on keikkaillut Suomen lisäksi Englannissa, Venäjällä, Saksassa, Baltian maissa, Italiassa ja Yhdysvalloissa sekä esiintynyt seuraavien kansainvälisten yhtyeiden kanssa: My Chemical Romance, Kaiser Chiefs, The White Lies, Anathema, Royal Republic ja Atari Teenage Riot.
Monoi

Monoi on hajustettu öljy, joka on peräisin Tahitilta. Sitä on alun perin käytetty perinteiseen polynesialaiseen hierontaan, ja myös kosmetiikka-ala on alkanut käyttää sitä. Monoin väitetään kosteuttavan ja pehmentävän ihoa sekä elvyttävän hiuksia. Riippumattomien laboratorioiden lukuisien testien perusteella öljystä väitetään tulleen yksi modernin kosmetologian hittituotteista.
Monoi on kullankeltaista ja kevyesti tuoksuvaa. Se valmistetaan liottamalla Polynesian saarilla kasvavan jatkuvakukintaisen keikarinkukkalajin ("Gardenia taitensis") aurinkokuivattuja nuppuja kopraöljyssä. Menetelmä on sertifioitu, eikä muilla tavoin valmistettuja öljyjä saa kutsua monoiksi.
Käyttö.
Monoi on ollut pitkään osa polynesialaista perinnettä. Sitä on käytetty sekä ruumiin että mielen parantamiseen. Papit käyttivät öljyä karkottamaan pahoja henkiä tehdessään uhrauksia kivisillä lavoilla. 
Nykyään monoi on päivittäistavara, jota käytetään muun muassa vastasyntyneiden säännölliseen hieromiseen. Monoin väitetään olevan myös polynesialaisten naisten kauneuden salaisuus. Sitä käytetään muun muassa uimisen ja kylpemisen jälkeen kosteuttamaan ihoa ja hiuksia sekä moneen muuhun tarkoitukseen.
Theodore Bikel

Theodore Meir Bikel (2. toukokuuta 1924 Wien, Itävalta – 21. heinäkuuta 2015 Los Angeles, Yhdysvallat) oli itävaltalaissyntyinen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli "Afrikan kuningatar" (1951), ja hän oli Oscar-ehdokkaana roolistaan elokuvassa "Kahle" (1958). 
Bikelin juutalainen perhe pakeni 1938 Palestiinaan. Hän muutti työn vuoksi 1950-luvulla Lontooseen ja sitten Yhdysvaltoihin.
Bikel esiintyi myös näyttämöllä, muun muassa Tevyen roolissa musikaaleissa "Viulunsoittaja katolla" ja kapteeni von Trappina "Sound of Musicissa". Hänen tunnettuihin televisiorooleihinsa kuuluu Klingon Worfin adoptioisä "Star Trek – uudessa sukupolvessa". Hän perusti Newport Folk Festivalin Pete Seegerin ja George Weinin kanssa ja levytti itsekin, lähinnä heprean- ja jiddišinkielistä kansanmusiikkia.
Bikelilta ilmestyi omaelämäkerta "Theo" 1995. Hän oli neljästi naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa. Hän oli vuodesta 1961 Yhdysvaltain kansalainen.
Kalevi Lehtovirta

Kalevi Valdemar Lehtovirta (20. helmikuuta 1928 Turku – 10. tammikuuta 2016 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Lehtovirta edusti Suomea jalkapalloilijana Helsingin 1952 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 44 A-maaottelua ja teki niissä 12 maalia.
Suomessa Lehtovirta edusti Turun Pyrkivää, Turun Weikkoja, Turun Palloseuraa ja Turun Tovereita. Hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden yhdessä Kai Pahlmanin kanssa vuonna 1958.
Vuonna 1953 Lehtovirta lähti ulkomaille ammattilaiseksi kolmantena suomalaisena jalkapalloilijana – hänen edeltäjiään olivat Aulis Rytkönen ja Nils Rikberg. Lehtovirta pelasi neljä vuotta Pariisin Red Star -joukkueessa.
Vuoden suomalaiseksi jalkapalloilijaksi Lehtovirta valittiin vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden jalkapallossa 1953, jääkiekossa 1947 ja 1948 sekä jääpallossa ja .
Andy Williams

Howard Andrew ”Andy” Williams (3. joulukuuta 1927 – 25. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä, joka esiintyi myös elokuvissa. 
Williams syntyi Iowassa ja esiintyi jo lapsena yhtyeenä kolmen vanhemman veljensä kanssa. Pitkän ja menestyksekkään soolouransa hän aloitti 1950-luvulla. Hän oli Robert F. Kennedyn läheinen ystävä ja esiintyi tämän hautajaisissa vuonna 1968.
Williamsilla oli vuosina 1962–1971 oma televisioshow’nsa "The Andy Williams Show", joka keräsi kolme Emmy-palkintoa. Williamsilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän sai elämänsä aikana 18 kultalevyä ja kolme platinalevyä.
Williams menehtyi virtsarakon syöpään.
Nils Rikberg

Nils Bertil Rikberg (29. maaliskuuta 1928 Pernaja – 10. elokuuta 2002 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Rikberg pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa vuonna 1952 Norjaa vastaan ja teki heti kaksi maalia. Kaikkiaan hän pelasi 15 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Hän edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa.
Suomessa Rikberg edusti Loviisan Toria, Kotkan Jäntevää ja Åbo IFK:ta. Hän saavutti yhden SM-hopean (1953) ja yhden SM-pronssia (1963). Suomen cupin hän voitti vuonna 1965.
Vuonna 1953 Rikberg lähti ulkomaille ammattilaiseksi toisena suomalaisena jalkapalloilijana Aulis Rytkösen jälkeen. Rikberg pelasi neljä vuotta Ranskassa edustaen joukkueita Toulouse FC ja FC Sète.
Olof Stolpe

Olof Ossian Hugo Stolpe (18. huhtikuuta 1927 Vaasa – 7. helmikuuta 2006 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Olof Stolpe oli 1940-luvun lopulla ja 1950-luvun alussa Vaasan IFK:n kantavia voimia.
Stolpe edusti Suomea vuonna 1952 jääpalloilijana Oslon talviolympialaisissa ja jalkapalloilijana Helsingin kesäolympialaisissa. Helsingissä hän teki kaksi maalia Suomen ainoassa ottelussa, jonka Itävalta voitti maalein 3–4. Tätä pidettiin hänen uransa parhaana jalkapallomaaotteluna. Kaikkiaan hän pelasi vuosina 1947–1953 jalkapallossa 13 A-maaottelua, joissa hän teki neljä maalia, ja jääpallossa kahdeksan A-maaottelua.
Jalkapallon Suomen mestaruuden 161 cm pitkä Stolpe voitti VIFK:n riveissä vuonna 1953. Lisäksi hän saavutti Palloliiton mestaruuden vuosina 1947 ja 1948, SM-hopeaa 1951 ja 1952 sekä SM-pronssia 1950. Hän teki SM-sarjaurallaan 71 maalia. 
Jääpallossa hän saavutti VIFK:n riveissä SM-hopeaa vuosina 1949 ja 1964 sekä pronssia vuonna 1950. VIFK:n lopetettua jääpallon Stolpe edusti kaudesta 1968 alkaen vaasalaista jääpalloseuraa Vaasa-67. Stolpe valmensi -80 luvulla Vaasalaista jääpallon erikoisseura Nollia, jotka myös nosti ykkösdivariin 1986.
Émile Mâle

Émile Mâle (2. kesäkuuta 1862 Commentry Ranska – 6. lokakuuta 1954 abbaye de Chaalis) oli ranskalainen taidehistorioitsija, jonka keskeinen tutkimusalue oli Ranskan keskiaikainen sakraalitaide ja itäinen vaikutus eurooppalaiseen ikonografiaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta.
Mâle syntyi Auvergnen maakunnassa ja oli oppilaana École normale supérieuressa, josta hän valmistui vuonna 1886. Hän opetti ensiksi retoriikkaa Saint-Étiennessa ja sittemmin Toulousen yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1899 kolmiosaisella, mammuttimaisella teoksellaan "Art religieux du XIIIe siècle en France". Hän opetti kristillisen taiteen historiaa Sorbonnessa vuodesta 1906 lähtien ja oli saman aiheenoppituolin haltija vuodesta 1912.
Vuosina 1923 ja 1937 hän toimi Roomassa sijaitsevat Ranskan tutkimusinstituutin "École française de Rome" johtajana, ja tässä tehtävässä hän seurasi akatemian jäsentä Louis Duchesnea.
Kunnianosoitukset.
Émile Mâlelle myönnettiin hänen elinaikanaan useita akateemisia ja muita virallisia kunnianosoituksia, joista mainittakoon:
Jorma Vaihela

Jorma Johan Sigurd Vaihela (30. syyskuuta 1925 Raahe – 9. helmikuuta 2006 Kungälv, Ruotsi) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi 34 A-maaottelua vuosina 1947–1954 ja teki niissä 13 maalia. Vaihela on edelleen Suomen jalkapallomaajoukkueen kymmenen parhaan maalintekijän joukossa. Hän teki muun muassa maalin, kun Suomi pelasi kaikkien aikojen ensimmäisen tasapelinsä MM-karsinnoissa. Vastustajana vuoden 1950 kisojen karsinnassa oli tuolloin Irlanti ja ottelu päättyi maalein 1–1. Vaihela teki maalin myös vuoden 1954 MM-kisojen karsinnassa, kun Suomi pelasi karsintahistoriansa ensimmäisen vierastasapelin Belgiaa vastaan maalein 2–2. Hyökkääjänä pelannut Vaihela edusti Suomea myös Helsingin olympialaisissa vuonna 1952.
Suomessa hänen seurojaan olivat Rosenlewin Urheilijat -38, Porin Palloilijat ja Turun Toverit. Vuonna 1954 Vaihela muutti Ruotsiin, jossa hän edusti kolmen kauden ajan IK Oddevoldia. Hänen poikansa Seppo Vaihela pelasi jääpalloa Ruotsin maajoukkueessa ja on toiminut muun muassa Kansainvälisen jääpalloliiton pääsihteerinä.
Paavo Salminen

Paavo Eerikki Salminen (19. marraskuuta 1911 Helsinki – 27. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Salminen edusti Suomea Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 12 A-maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Toverien riveissä vuonna 1942 ja sai pronssia vuosina 1934, 1935 ja 1939.
Nauta (yhtye)

Nauta oli 1970-luvun lopun ja 1980-alun aikana toiminut suomalainen uuden aallon punk-yhtye. Se poikkesi monista saman genren aikalaisbändeistä siinä, että se käytti kappaleissaan kosketinsoittimia. Yhtyeen tyyli oli hyvin lähellä raisiolaista yhden albumin julkaissutta Korroosiota.
Naudan tunnetuimmat levytykset ovat "Asfalttidisko"-kokoelmalla julkaistut kappaleet ”Hienot ihmiset” ja ”Ulkona”. Nauta julkaisi myös vuonna 1980 Majuri Records -levymerkkinsä kautta omakustanne-EP:n "Onko Suomi vapaa maa?", josta on muodostunut haluttu keräilyharvinaisuus suomalaisen punk-musiikin keräilijöiden parissa. EP-levyn painos oli 250 kappaletta.
"Onko suomi vapaa maa" -ep:n sisältö on julkaistu uudelleen kokoelmalla "Nobody Wants Us, vol. 1: Finland - Rare punk rock 1979-1983". Kokoelmalle ja sen vuosiin 1979-80 keskittyneelle jatko-osalle on koottu yhteen sellaisten kotimaisten uuden aallon yhtyeiden tuotantoa joita ei aiemmin ole cd-formaatissa julkaistu ja joiden alkuperäiset vinyylipainokset ovat käytännössä katsoen hävinneet levymarkkinoilta keräilijöiden ulottumattomiin.
William Kanerva

Yrjö William Kanerva (aik. Ollikainen, 26. marraskuuta 1902 Impilahti – 10. lokakuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Kanerva edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, jossa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Kaikkiaan hän pelasi 51 A-maaottelua ja oli Max Viinioksan jälkeen toinen vähintään 50 maaottelua pelannut suomalaisjalkapalloilija.
Suomen mestaruuden Kanerva voitti jo 16-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1919. Hän siirtyi vuodeksi 1923 Helsingin Palloseuraan, jossa hän pelasi vuoteen 1938 saakka ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1926, 1927, 1929, 1932, 1934 ja 1935.
Pikaluistelussa Kanerva sijoittui MM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuonna 1924 ja 19:nneksi vuonna 1925. SM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuonna 1926 ja viidenneksi vuonna 1924. Hän voitti juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1920.
Jääkiekon SM-sarjassa Kanerva pelasi kauden 1933–1934 Helsingin Palloseurassa ja saavutti SM-hopeamitalin.
Jarl Malmgren

Jarl Edvard Malmgren (12. syyskuuta 1908 Karjaa – 5. kesäkuuta 1942 Aunuksen Karjala) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Keskustukena pelannut Malmgren oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kapteeni Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 32 A-maaottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Jalkapallon Suomen mestaruuden hän voitti HIFK:n riveissä vuosina 1930, 1931, 1933 ja 1937.
Jääpallossa Malmgren voitti Suomen mestaruuden vuosina 1934, 1935 ja 1938.
Malmgren kaatui 33-vuotiaana jatkosodassa Pogostin kylässä Aunuksen Karjalassa. Sotilasarvoltaan Malmgren oli luutnantti. Hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Kurt Weckström

Kurt Gunnar Weckström (4. joulukuuta 1911 Helsinki – 7. tammikuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija. Hän pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa 35 A-maaottelua vuosina 1931–1943 ja teki niissä 10 maalia.
Weckström aloitti uransa Työväen Urheiluliiton pelanneessa Töölön Vesassa, josta siirtyi vuonna 1931 Kiffeniin. Hän oli Ernst Grönlundin, Viljo Halmeen, Leo Karjaginin, Aatos Lehtosen sekä Kaarlo Oksasen ohella tunnetuimpia TUL:sta porvariseuroihin loikanneita jalkapalloilijoita. 
Jalkapallo.
Välihyökkääjänä pelannut Weckström voitti TUL:n jalkapallomestaruuden Töölön Vesan riveissä vuonna 1930 ja edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta vuotta myöhemmin Wienissä järjestetyissä työläisolympialaisissa. Hän loikkasi porvallisen Kiffenin riveihin vielä samana syksynä yhdessä Valdemar Virtasen ja Johan Alhon kanssa, debytoiden A-maajoukkueessa heti lokakuussa Tanskaa vastaan pelatussa ystävyysottelussa. TUL:n piirissä siirtoja paheksuttiin voimakkaasti ja miehiä kutsuttiin ”raukkamaisiksi rintamaloikkareiksi”.
Vuonna 1934 Weckström siirtyi Kiffenistä Helsingin Jalkapalloklubiin ja edusti Suomen joukkuetta vuoden 1936 Berliinin kesäolympialaisissa. Suomen mestaruuden hän voitti HJK:n riveissä vuosina 1936 ja 1938. Weckström pelasi 14 kauden aikana yhteensä 129 mestaruussarjottelua ja teki niissä 34 maalia.
Jääpallo.
Jääpallossa Weckström pelasi yhden A-maaottelun ja kaksi B-maaottelua. Hän saavutti Kiffenin joukkueessa SM-hopeaa 1933 ja HJK:n joukkueessa SM-kultaa 1937 ja SM-pronssia 1941. Weckström voitti Töölön Vesan riveissä vuonna 1929.
Q Records

Q Records oli lyhytikäinen 1981–1982 vaikuttanut Richard Stanleyn pyörittämä suomalainen levymerkki. Levy-yhtiön kautta ilmestyi kolme LP:tä, jotka ovat Argon-yhtyeen "Kone kertoo" (1981), Torstai 6.12.1917 -yhtyeen "Tunnustuksia" (1981) ja Hot Sox -yhtyeen "Das Kapital" (1981). Yhtiö julkaisi myös muutamia singlejä, joita sille levyttivät Argonin ja Hot Soxin ohella Twiggy Oliver ja Siberia.
Ernst Grönlund

Ernst Aleksander Grönlund (18. joulukuuta 1902 Helsinki – 13. helmikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1940–1941 jälkeen. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä.
Seurajoukkueet.
Hänen kasvattajaseuransa oli Töölön Vesa, josta Grönlund siirtyi kaudella 1931 edustamaan Helsingin IFK:ta niin jalka- kuin jääpallossa.
Suomen mestaruuden Grönlund voitti HIFK:n riveissä vuosina 1931, 1933 ja 1937. SM-sarjaurallaan hän teki 58 maalia. TUL:n mestaruuden Grönlund voitti Töölön Vesaa edustaen vuosina 1926 ja 1930.
Jääpallossa Suomen mestaruuden hän saavutti Helsingin IFK:ssa vuosina 1934, 1935, 1938, 1939 ja 1941. SM-sarjakaudet jääpallossa Grönlundilla olivat 1932-41, joissa hän pelasi kaikkiaan 52 ottelua.
Maajoukkue.
Välihyökkääjänä pelannut Grönlund edusti Suomea jalkapalloilijana Berliinin 1936 olympialaisissa, joissa hän ottelussa Perua vastaan teki yhden Suomen kolmesta maalista. Lisäksi hän esiintyi Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa vuoden 1925 työläisolympialaisissa sekä Moskovan spartakiadeissa 1928. Kaikkiaan Grönlund pelasi 37 A-maaottelua ja teki niissä 10 maalia. 
Jääpalloilijana Grönlund pelasi seitsemän A-maaottelua ja teki niissä yhden maalin. A-maaotteluedustuksia Grönlundille kertyi kaikkiaan 7. TUL:n jääpallomestaruuden hän voitti jo aiemmin vuosina ja Töölön Vesan paidassa.
JP-Musiikki

JP-Musiikki oli Jarmo Jylhän ja Erkki Puumalaisen vuonna 1979 perustama levy-yhtiö. Vuoteen 1987 saakka toiminut levy-yhtiö julkaisi toimintansa aikana satoja albumeita sekä 74 singleä. Yhtiön singletuotanto on julkaistu cd-muodossa kokoelmana "JP-Musiikki – Kaikki singlet 1979–1987".
JP-Musiikin menestystuotteita olivat muun muassa Jaakko Tepon 1980-luvulla tekemät albumit sekä erilaiset huoltoasemakasettijulkaisut. 1980-luvun alussa yritys tuotti noin 300 000 c-kasettia vuodessa. Muita JP-Musiikin tunnetuimpia artisteja olivat tanssiyhtye Topi ja Toivottomat ja liikunnanopettajasta iskelmäartistiksi vaihtanut Robin. ÄKT:n tilastojen mukaan JP-Musiikin markkinaosuus vuosina 1984–1986 oli noin 5 % äänitteiden kappalemääräisestä myynnistä. Kotimaisten äänitteiden kohdalla yhtiön markkinaosuus oli suurimmillaan noin 10 %.
JP-Musiikin tuotannon pääpaino oli iskelmämusiikissa, mutta tuotantoa ilmestyi myös muista tyylisuunnista. Esimerkkeinä mainittakoon heviyhtye Sarcofaguksen levyt sekä Solid-lauluryhmän laulelmalevy.
JP-Musiikki määrättiin konkurssiin vuonna 1987. Myöhemmin samana vuonna hovi- ja korkein oikeus kumosivat konkurssin. Lopputulos kuitenkin oli, että yhtiön liiketoimintaedellytykset loppuivat vuonna 1992.
Nykyisin yhtiön julkaisujen masteroikeudet omistaa Finedit, jolta vuokrattuna tuotantoa ovat cd-muodossa uusintajulkaisseet etupäässä Poptori ja Rocket Records.
Gettysburgin puhe

Gettysburgin puhe () oli Yhdysvaltojen presidentin Abraham Lincolnin kuuluisin puhe, ja yksi Yhdysvaltojen historian kuuluisimmista puheista. Lincoln piti puheen Pennsylvanian Gettysburgissa Soldiers' National Cemetery -hautausmaan (nyk. Gettysburg National Cemetery) vihkiäistilaisuudessa 19. marraskuuta 1863, neljä ja puoli kuukautta Yhdysvaltain sisällissodan käännekohtana olleen Gettysburgin taistelun jälkeen. Moni puheen osa on jäänyt elämään lentävinä lauseina. Tunnetuimmat näistä lienevät alku "Fourscore and seven years ago..." ('Seitsemänyhdeksättä vuotta sitten...') sekä varsinkin lopussa oleva luonnehdinta Yhdysvaltain demokraattisesta valtiomuodosta: "government of the people, by the people, for the people" ('kansalaisten hallinto, kansalaisten hoitamana, kansalaisia varten').
Itse tilaisuudessa puhe oli toissijainen. David Wills, varakas asianajaja, oli ehdottanut valtion tukea hautausmaan perustamiseksi, ja hankkeen lopulla valmisteli komitean kanssa vihkiäistilaisuutta. Hän kutsui tilaisuuden pääpuhujaksi Edward Everettin, joka oli toiminut monessa valtiollisessa virassa (mm. ulkoministerinä) ja jota pidettiin aikansa parhaana puhujana. Tilaisuutta jopa siirrettiin, koska Everett sanoi, että tarvitsi enemmän aikaa puheen kirjoittamiseen. Wills ja muu komitea kutsuivat presidentti Lincolnin tilaisuuteen. Kirjeessään he sanoivat: "It is the desire that, after the Oration, you, as Chief Executive of the nation, formally set apart these grounds to their sacred use by a few appropriate remarks." ('Toivomme, että valtiomme johtajana voisitte juhlapuheen jälkeen virallisesti asettaa tämän maan pyhään käyttöön muutamilla asiaan kuuluvilla sanoilla.')
Joskus väitetään, että Lincoln kirjoitti puheensa junamatkan aikana kirjekuoren taakse. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkansa: Lincoln valmisteli puheensa huolellisesti. Tutkijat kuitenkin kiistelevät täsmällisestä sanamuodosta. Puheesta on viisi erilaista luonnosversiota, joissa on pieniä eroja ja käsin tehtyjä korjauksia, ja varmasti ei tiedetä, mikä näistä versioista kuultiin itse tilaisuudessa. Alexander Blissin perheen omistuksessa ollut luonnos on parhaiten valmisteltu, luultavasti viimeisenä tehty ja ainoa kappale, jonka Lincoln allekirjoitti. Tätä versiota myös useimmiten siteerataan.
Myös itse puhetilaisuudesta on ristiriitaisia aikalaiskertomuksia. Joidenkin kuulijoiden mukaan reaktio puheeseen oli hiljainen ja jopa viileähkö, sillä Lincolnin toivottiin puhuvan hieman pitempään kuin vain muutaman minuutin. Väitetään, että Lincolnin henkivartija Ward Hill Lamon totesi, että puhe ei, huonon auran tavoin, "kynnä", tosin tämän väitteen todenperäisyys ei ole varmaa. Toisissa lähteissä taas puhutaan valtavista suosionosoituksista; "New York Timesin" mukaan puheen keskellä ja sen jälkeen taputettiin. Everett kirjoitti Lincolnille myöhemmin, että piti puheesta ja olevansa yllättynyt siitä, että puhe kertoi enemmän kahdessa minuutissa kuin hän onnistui kertomaan kahdessa tunnissa. Lincoln puolestaan oli tyytyväinen, ettei puhe ollut täysin epäonnistunut.
Twiggy Oliver

Twiggy Oliver on samaan aikaan sekä suomalaisen rock-yhtyeen nimi että muusikko Mauno Paajasen taiteilijanimi.
Twiggy Oliverin levytysura alkoi vuonna 1981, jolloin se levytti Lahden Microvox-studiolla singlen ”Play With Fire” / ”Voodoo Man”. Seuraavana vuonna puolestaan ilmestyi single ”Pick Up Girls” / ”One Foot In The Grave”. Kustantajana näillä molemmilla toimi Richard Stanleyn luotsaama pienlevymerkki Q Records. Näihin aikoihin Twiggy Oliver valmisteli myös albumia yhdessä Jimi Suménin kanssa, mutta nämä nauhoitukset jäivät julkaisematta levy-yhtiön hyllytettyä ne. Twiggy Oliver oli 1980-luvun alun helsinkiläisen futurock/new romantics -tyylimusiikin edelläkävijä Jimi Suménin ohella.
Twiggy Oliver osallistui vuonna 1983 Johannan kustantamalle "The Art Of Breeding" -kokoelmalle. Julkaisun tarkoituksena oli tehdä uusi "Pohjalla"-kokoelma Helsingin ”in-bändeistä”. Levyn osakseen saama huomio jäi kuitenkin rajalliseksi.
Vuonna 1990 One Inch Rock julkaisi Twiggy Oliverin promosinglen ”Kuukävelyllä”. Edellisistä poiketen tätä levytystä voi kuitenkin pitää Paajasen soolotyönä eikä levyllä esiintynyt muita 1980-luvun Twiggy Oliver -bändissä vaikuttaneita muusikoita.
Alkaneen vuosituhannen ensimmäisen vuosikymmenen puolivälin jälkeen (2006–2008) Paajanen kokosi Twiggy Oliver -nimellä toimivan uuden yhtyeen kasaan. Tyylillisesti yhtyeen musiikki eroaa kuitenkin melkoisesti alkuvuosien levytyksistä ja esityskieli on vaihtunut englannista suomeksi. Tässä kokoonpanossa olivat mukana Mauno Paajasen (laulu) lisäksi Timo Ahonen (kitara, taustalaulu), Jari Ahonen (basso), Lauri Murtomaa (kitara) sekä Mertsi Tuomainen (rummut). Yhtyeen nimeä kantava pitkäsoittolevy "Twiggy Oliver" julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Pitkäsoiton lisäksi yhtye julkaisi myös kolme singleä, joista ensimmäinen oli "Aavelaiva" ja se julkaistiin 2006. Vuonna 2008 julkaistiin vielä kaksi singleä. Ensin (vain promotarkoitukseen) "Kuukävelyllä / Spede myy / Ruoste kukkien" ja sen jälkeen vielä "Kesä on okei / Tulin hulluksi".
Sven Saarikoski

Matti Sven Heikinpoika Saarikoski (10. huhtikuuta 1890 Lapua – 24. tammikuuta 1917 Latvia) oli suomalainen jääkäri, jonka komppanianpäällikkönä toiminut Armas Ståhlberg ampui Saksan itärintamalla hänen kieltäydyttyään osallistumasta hyökkäykseen. Tapaus herätti pahennusta ja aiheutti kriisin suomalaisen jääkäripataljoonan keskuudessa.
Sven Saarikosken vanhemmat olivat työmies Heikki Saarikoski ja Sofia Huhta. Saarikoski toimi merimiehenä ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:en 1. komppaniaan 17. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella sen ensimmäiseen vaiheeseen. Saarikoski kieltäytyi 24. tammikuuta 1917 lähtemästä Aa-joen toiselle retkelle, jolloin komppanian oberzugführer Ståhlberg ampui hänet pistoolilla komppanian edessä Aa-joen rannalla Mitaun edustalla. Asia oli myöhemmin käsiteltävänä sotaoikeudessa, joka ei katsonut sen antavan aihetta enempiin toimenpiteisiin. Saarikoski haudattiin Mitaun sotilashautausmaahan.
Saarikosken ampumisen seurauksena jääkärijoukossa puhkesi vakava kriisi. Erittäin jyrkästi tapauksen tuomitsi esimerkiksi kauhavalainen jääkäri Arvo Pollari, joka kirjoitti: "Mitä merkitsee meidän yhteiset ponnistuksemme, kun omat miehet ampuvat toisiaan. On tosiaankin luja kuri joukossamme, kun kaikki miehet seisovat kantapäät yhdessä ja katsovat kun yhtä miehistä tapetaan. Ei! Ei tällainen temppu ei menesty toista kertaa." Vaikka sotaoikeus vapautti Ståhlbergin ja esimerkiksi hauptzugführer Torsten Jernström katsoi hänen menetelleen ainoalla oikealla tavalla, monet jääkäritoverit pitivät Ståhlbergiä murhaajana. Ståhlberg kaatui seuraavana vuonna Suomen sisällissodassa.
Saarikoski oli kuollessaan kirjoilla Nurmossa ja oli naimaton.
Abhishek Bachchan

Abhishek Bachchan (s. 5. helmikuuta 1976 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Amitabh Bachchan ja Jaya Bachchan.
Bachchan teki ensiesiintymisensä sotaelokuvassa "Refugee" (2000) ja sitä seurasi tusinan verran floppeja. Hänen ensimmäiset kaupalliset menestyksensä olivat vuoden 2004 toimintaelokuvat "Dhoom" ja "Run", jotka muuttivat hänen uransa suunnan. Bachchan sai arvostusta kriitikoilta roolisuorituksistaan draamaelokuvissa "Yuva" (2004), "Sarkar" (2005) ja "Kabhi Alvida Naa Kehna" (2006), joista hän voitti kolme peräkkäistä parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkintoa. Vuonna 2007 hän näytteli liikemies Dhirubhai Ambaniin löyhästi perustuvaa hahmoa draamassa "Guru" ja sai ensimmäisen parhaan miespääosan Filmfare Awards -ehdokkuutensa.
Bachchan on näytellyt sekä päärooleja että sivurooleja kaupallisesti menestyneissä komedioissa ja draamoissa kuten "Bunty Aur Babli" (2005), "Bluffmaster!" (2005), "Guru" (2007), "Jhoom Barabar Jhoom" (2007), "Dostana" (2008), "Dum Maaro Dum" (2011), "Bol Bachchan" (2012), "Happy New Year" (2014) ja "Housefull 3" (2016). Hänen tuottoisimmat elokuvansa ovat olleet "Dhoom" (2004), "Dhoom 2" (2006) ja "Dhoom 3" (2013).
Kolmen Filmfare Awards -palkintonsa lisäksi Bachchan on voittanut National Film Awards -palkinnon draamakomedian "Paa" (2009) tuottajana.
Yksityiselämä.
Bachchan kihlautui näyttelijä Karisma Kapoorin kanssa lokakuussa 2002, mutta kihlaus purettiin tammikuussa 2003. Bachchan rakastui vastanäyttelijäänsä Aishwarya Raihin ja pari ilmoitti kihlauksestaan 14. tammikuuta 2007. Heidät vihittiin yksityisessä seremoniassa Mumbaissa 20. huhtikuuta 2007. Rai synnytti parin tyttären marraskuussa 2011.
Bachchan perheineen sairastui koronavirukseen heinäkuussa 2020.
Zahar Prilepin

Zahar Prilepin (, oikea nimi Jevgeni Nikolajevitš Prilepin, ; s. 7. heinäkuuta 1975, Ilinkan kylä, Rjazanin oblasti) on venäläinen kirjailija, kielitieteilijä, toimittaja ja poliitikko. Hän oli kansallisbolševistisen puolueen jäsen vuodesta 1996 puolueen lakkauttamiseen saakka.
Sittemmin Prilepin oli kansalliskonservatiivisen Totuuden puolesta () -puolueen johdossa, kunnes se liittyi sosiaalidemokraattiseen Oikeudenmukaiseen Venäjään tammikuussa 2021.
Elämäkerta.
Zahar Prilepin on opettajaisän ja sairaanhoitajaäidin poika. Hän suoritti opintonsa filologisessa eli kielitieteellisessä tiedekunnassa Nižni Novgorodin valtionyliopistossa. Hän oli komentajana OMON-joukoissa ja mukana taisteluissa Tšetšenian sodassa vuosina 1996–1999.
Prilepinin ensimmäiset kaunokirjalliset työt julkaistiin 2003 kirjallisuuspainotteisessa sanomalehdessä "Den' literatury". Siitä lähtien hänen töitään on ilmestynyt useissa eri sanomalehdissä, joista mainittakoon "Literaturnaja gazeta", "Limonka", "Na kraju" ja "Generalnaja linija", mutta myös aikakauslehdissä "Sever", "Družba narodov", "Roman-gazeta" ja "Novyi mir". Hän toimi kansallisbolševistisen puolueen äänenkannattajan, Nižni Novgorodissa ilmestyvän "Narodnyi nabljudatelin" päätoimittajana. Hän osallistui nuorten kirjailijoiden seminaariin Moskova–Peredelkinossa helmikuussa 2004 ja IV, V ja VI nuorten venäläiskirjailijoiden foorumiin Moskovassa.
Prilepin oli yksi kansallisbolševistisen puolueen Nižni Novgorodin alueosaston johtajista ja otti osaa lukuisiin toimintoihin. Huomattavimpana näistä hän osallistui Erimielisten marssiin Nižni Novgorodissa 24. maaliskuuta 2007, minkä seurauksena hän joutui pidätetyksi samoin kuten lukuisat Toinen Venäjä -oppositioryhmittymän aktivistit. Vuonna 2021 hänet valittiin Venäjän Valtioduuman jäseneksi Oikeudenmukainen Venäjä-puolueen ehdokkaana, mutta hän luopui edustajapaikasta Dmitri Kuznetsovin hyväksi. Puoluetoimintansa ohella hän on toiminut Politiikan uutistoimiston Nižni Novgorodin aluetoimituksen päätoimittajana. 
Zahar Prilepin on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Prilepinia vastaan tehtiin autopommi-isku 6. toukokuuta 2023 Nižni Novgorodin alueella. Iskussa kuoli ukrainalainen LPR:n veteraani Aleksandr Šubin, joka ajoi autoa. Prilepin haavoittui vakavasti. tutkintakomitean mukaan auto räjäytettiin kauko-ohjatulla pommilla, ja epäilty Aleksandr Permjakov, Donetskin alueen asukas, otettiin kiinni hänen tullessaan metsästä. SKR:n mukaan epäilty on jo tunnustanut toimineensa Ukrainan salaisen palvelun käskystä. Venäjän ulkoministeriö syytti Ukrainan turvallisuuspalvelua, jonka se katsoo olevan mediaa ja toimittajia vastaan käydyn terrorikampanjan takana. Täten isku on yhdistetty Darja Duginan ja Vladlen Tatarskin murhiin ja pommi-iskun yritykseen Konstantin Malofejevia vastaan.
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2007

Vuoden 2007 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat kahdeksannet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Ottawassa, Kanadassa 31. lokakuuta–3. marraskuuta 2007. Kisoissa oli mukana neljä joukkuetta: Kanada, Yhdysvallat, Suomi ja Ruotsi. Pelipaikkana oli Ottawa Civic Centre Arena.
Sijoitukset.
1. 
2. 
3. 
4.
Kräk

Kräk!, Kräk on Finnlevyn rock-alamerkki, jolla julkaistiin levyjä vuosina 1978–1991. Levymerkin ensimmäinen julkaisu oli Kake Singersin single "Me halutaan olla neekereitä / Kakerock". Kräkin menestyneimpiä julkaisuja olivat Dingon kaksi albumia vuosina 1984–1985. Dingon toinen albumi "Kerjäläisten valtakunta" myi viikossa platinaa eli 100000 kappaletta. Levymerkille ovat levyttäneet myös muun muassa Mamba, Miljoonasade, Eve ja Clifters sekä Korroosio, Pyhät Nuket, Nuket, Keba, Kultakuume, Nicepappi ja Kojo.
Vuodesta 1974 Musiikki-Fazer oli omistanut Finnlevyn kokonaan. Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30.11.1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Fazer Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti.
One Inch Rock

One Inch Rock on äänilevyjen julkaisutoimintaa harjoittava yritys. Nimensä yhtiö on saanut T. Rexin esittämästä Marc Bolanin laulusta. One Inch Rockin julkaisutoiminnan aktiivisin vaihe ajoittuu yhtiön kaupparekisteriin merkitsemisvuoden 1987 ja vuoden 1992 välille. Yhtiötä pyörittivät sen aktiivitoiminnan aikaan yhdessä Ralf Örn ja Jaana Rinne, joista jälkimmäisellä oli merkittävä rooli myös levymerkin kautta levyttäneiden artistien kappaleiden sanoittajana. Yhtiön kautta ilmestyi mm. Melrosen, Cliftersin, Aki &amp; Turon ja Frederikin tuotantoa pitkäsoittolevyjen muodossa.
Nukkatyräkki

Nukkatyräkki ("Euphorbia leuconeura") on tyräkkeihin kuuluva kasvi.
Tuntomerkit.
Nukkatyräkillä on viisikulmainen, halkaisijaltaan noin kolmesenttinen runko, jonka särmät ovat ruskeat. Runko kasvaa metrinkin pituiseksi, alaosa on puumainen. Kasvi haaroittuu rungostaan vanhempana. Lehdet ovat sirot, kohollaan olevat, tummanvihreät. Täysikasvuinen lehti on noin seitsemän senttimetriä leveä ja noin 22 senttiä pitkä. Lehtivarren pituus on noin 10 senttimetriä. Uudet lehdet muodostuvat varren yläpäähän rungon kasvaessa pituutta ja vanhat lehdet kuihtuvat alta pois.
Nukkatyräkki kukkii pienin mitättömän näköisin valkoisin kukin. Muodostuvat hedelmät aukeavat äkisti ja kasvin siemenet lennähtävät parinkin metrin päähän. Nukkatyräkki kukkii yleensä vasta, kun se on kasvanut noin 40 senttimetriä korkeaksi. Kasvin rungosta erittyy valkoista maitiaisnestettä, jos esimerkiksi irrottaa lehden. Maitiasneste on ärsyttävää ja voi aiheuttaa pahoja ihoreaktioita. Itsestään kuihtuneiden lehtien jättämät arvet rungossa ovat ruskeat. Erikoisesta siementämistavastaan johtuen nukkatyräkkiä kutsutaan myös lempinimillä ”paha poika”, ”tuhma poika”, ”merimiehen syrjähyppy” ja ”seksipalmu”. Nukkatyräkki muistuttaa hyvin paljon lähisukulaistaan särmätyräkkiä ("Euphorbia lophogóna").
Hoito.
Nukkatyräkki on helppohoitoinen, se viihtyy valossa, mutta ei siedä suoraa auringonpaistetta. Se tarvitsee enemmän kastelua kuin esimerkiksi kaktukset, talvella kastelu on niukempaa. Sitä lannoitetaan niukasti vain kasvukaudella. Täysin palvelleet lehdet putoavat itsekseen pois. Jos nukkatyräkki kärsii kuivuudesta, lehdet alkavat roikkua. Kastelun jälkeen lehdet kohoavat normaaliasentoon. Mehikasvina nukkatyräkki kestää jonkin verran kuivuutta lehdistön vahingoittumatta.
Lisääminen.
Nukkatyräkin siemen on pieni, tumma ja itää multaan pistettynä helposti. Ensin putkahtaa mullasta kaksi kynnenkokoista lehteä ja tulitikunmittainen varsi. Istutus on pidettävä kosteana, aluslautasella kannattaa pitää koko ajan vettä. Nukkatyräkki on aluksi hyvin hidaskasvuinen, ruohovartinen ja kuivahtaa helposti. Juuret ovat hennot eikä juuripaakkua juurikaan muodostu, joten siirto isompaan ruukkuun kannattaa tehdä vasta, kun kasvilla on mittaa noin 20 senttiä. Nuori taimi kannattaa tukea. Kuluu reilusti toista vuotta, ennen kuin nukkatyräkki on kasvanut niin, että varren alaosan puumainen osuus erottuu selvästi ja varsi paksuntuu.
Borg (suku)

Borg on suomalainen pappissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet kulttuurin eri aloilla. Suvun kantaisänä pidetään 1720-luvulla kuollutta luutnantti Karl Borgia. Suvun myöhemmät edustajat ovat hänen poikansa, Pyhäjoen nimismies Karl Kaarlenpoika Borgin (1716–1797) jälkeläisiä. Eräs sukuhaara suomensi myöhemmin sukunimen "Kivilinnaksi" ja eräs toinen "Soanlinnaksi". Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan myös muita "Borg"-nimisiä sukuja, muun muassa ruotsalainen aatelisuku Borg.
Suvun jäseniä.
Teatterinjohtaja Felix Borg sekä professori ja poliitikko Olavi Borg perheineen eivät kuulu tähän sukuun.
YLE Capital FM

YLE Capital FM oli Helsingissä toiminut Yleisradion radiokanava, joka välitti ulkomaisten radioasemien ohjelmia satelliiteista ja Yleisradion vieraskielisiä ohjelmia. Nimi Capital FM tuli käyttöön syksyllä 1990. Nimestä luovuttiin elokuussa 2005, koska kanava oli menossa digitaaliseen jakeluun ja FM oli siinä mielessä virheellinen. Uudeksi nimeksi tuli YLE Mondo, joka muutti nimensä vuoden 2012 alussa Yle Mondoksi.
Historia.
Kanava aloitti keväällä 1978 lähettäen Yleisradion omat englanninkieliset lähetykset, mutta muina aikoina kanava oli vaiti. Lähetyksiä oli eri aikoina vuorokaudesta pitkään noin neljä tuntia; vähitellen määrä kasvoi Ylen aloitettua lähetykset myös saksaksi 1985, ranskaksi 1987 ja venäjäksi 1990. 
Alun perin ei tarkoituksena ollut tarjota uutta kuultavaa suurelle yleisölle Helsingissä, vaan asemalla piti tarjota ulkomaille suunnattujen palvelujen ohjelmansisällöistä kiinnostuneille päättäjille mahdollisuus seurata palvelua. 
Lokakuussa 1990 kanava alkoi releoida ulkomaisia asemia satelliiteista. Lähetysoikeudet saatiin silloin yleiseksi tulleiden placement -periaatteiden mukaan. Ensimmäisiä releoitavia asemia olivat BBC World Service ja Voice of America englanniksi sekä Deutsche Welle saksaksi. Keväällä 1991 mukaan tuli Radio France Internationale ranskaksi.
Ulkomaisten asemien saatavuus parani 1990-luvun kuluessa ja Capitalin tarjontaan lisättiin uusia ohjelmalähteitä. Apuna oli lontoolainen yritys World Radio Network, joka aktiivisesti toi Euroopan taivaalle myös aiemmin vaikeasti tavoitettavissa olleita asemia. WRN:n kautta Capitalin valikoimaan tuli muun muassa Radio Australia sekä sittemmin China Radio International, joka tosin poistettiin 2006. 
Pohjoisamerikkalaista tarjontaa monipuolistettiin 1997 ottamalla mukaan National Public Radio, joka myöhemmin kokonaan syrjäytti Voice of American. Kanadalainen CBC alkoi kuulua Capitalin kautta 1990-luvun lopulla.
Suomalaisten espanjan harrastuksen kasvu ja osavuotisten Espanjan-asukkaiden uutistarve toisesta kotimaastaan olivat perusteena ottaa mukaan Espanjan radion uutiskanava Todo Noticias vuonna 1998. Yritykset saada Italian julkinen radio mukaan eivät onnistuneet, jolloin ratkaisuksi tuli ottaa mukaan Vatikaanin radio.
Kanavan lopetus.
Digitaaliradio DAB:n alueelliselle verkolle Uudellamaalla lähetettiin lisäversiota Capitalista nimikkeillä Yle World ja Yle Mondo muutaman vuoden ajan, kunnes DAB-lähetyksistä luovuttiin. Helsingin ulkopuoliset FM-taajuudet siirtyivät Yle Radio Peilin käyttöön 2006, jolloin kanavan FM-kuuluvuusalueeksi tuli vain Helsingin seutu. Vuonna 2005 kanava oli kuitenkin alkanut kuulua digitv:n radiokanavana koko Suomessa. Samalla nimestä Capital FM luovuttiin ja kanavan nimeksi tuli YLE Mondo.
Lähetykset.
Capital FM:n taajuus oli 1980-luvun alusta 2000-luvulle 103,7 MHz. Taajuus menetettiin Radio Ainolle, minkä jälkeen taajuudeksi tuli 97,5 MHz. Tämä on edelleen Yle Mondon taajuus.
Vuonna 1997 Capitalin ohjelmaa alettiin lähettää osan vuorokautta Yleisradion opintoradiotaajuuksilla, aluksi Turussa ja pian myös Kuopiossa, myöhemmin Tampereella ja 2000-luvulla parin vuoden ajan Jyväskylässä.
Bistrița-Năsăud

Bistrița-Năsăud () on piirikunta Romanian Transilvaniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Bistrița. Sen pinta-ala on 5 355 km² ja siellä on noin 283 832 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 355 km². Kolmannes sen pinta-alasta on Karpaattien vuoristoa.
Bistrița-Năsăudin piirikunta rajautuu idässä Suceavan piirikuntaan, lännessä Clujin piirikuntaan, pohjoisessa Maramureșin piirikuntaan ja etelässä Mureșin piirikuntaan. 
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 277 861 asukasta ja sen väestötiheys oli 51 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 89,9 %, unkarilaisia 5,3 %, romaneja 4,3 % ja saksalaisia 0,1 %.
Bizarre

Bizarre (oik. Rufus Johnson, s. 5. heinäkuuta 1976, Yhdysvallat Detroit) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän on toiminut rap-artistina detroitilaisessa D12-yhtyeessä, jonka kanssa hän on tehnyt levyjä.
Johnson on perustanut oman levymerkin nimeltä Red Head Records. Hänen vaimonsa Deanna on myös muusikko ja toimii yhtyeessä Sindy Syringe.
Bizarre tunnetaan artistinimensä mukaisesti ("bizarre, kummallinen") kyseenalaisilla aiheillaan varustetuista omintakeisista ja absurdeista sanoituksistaan. Hän on jakanut mielipiteitä räppäämällä mm. raiskauksesta, vammaisuudesta ja pedofiliasta. Eräässä kappaleessa hän ilmoitti murhaavansa ja raiskaavansa Justin Bieberin, aikaan jolloin teinitähti oli vielä alaikäinen.
Holdingyhtiö

Holdingyhtiö eli hallintayhtiö on yhtiö, jonka tarkoitus on toisen yhtiön tai yhtiöiden omistaminen, hallitseminen ja valvominen. Holdingyhtiöllä on määräysvalta liiketoiminnasta osake-enemmistön omistuksen perusteella. Holdingyhtiö voi olla esimerkiksi jonkin konsernin emoyhtiö. 
Holdingyhtiöitä käytetään myös verosuunnitteluun. Holdingyhtiön verosuunnittelun hyöty perustuu esimerkiksi siihen, että yhteisöjen yhteisöveroprosentti (20 %) on pienempi kuin yksityishenkilön pääomatulon veroprosentti (30–34 %). Järjestelystä saatava verohyöty riippuu olennaisesti siitä, kuinka nopeasti ja miten tulo realisoidaan yhtiöstä.
Doug Scarratt

Doug Scarratt on brittiläinen muusikko ja Saxon-yhtyeen kitaristi. Scarratt liittyi Saxoniin vuonna 1995 sen pitkäaikaisen kitaristin Graham Oliverin saatua yhtyeestä potkut. Ennen Saxonia hän toimi lähinnä sessiomuusikkona, mutta Saxonin Nigel Glockler muisti hänet, kun yhtyeeseen etsittiin uutta kitaristia.