tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Parannesjärvi

Parannesjärvi on Pirkanmaalla Virroilla ja Mänttä-Vilppulassa Ylä-Kolkin lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 193 hehtaaria eli 1,9 neliökilometriä. Se on 4,0 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Se sijaitsee mäkien muodostamassa painanteessa. Järven kaakkoispäässä sen rannoille laskevat Valkeavuoren ja Kulonmäen rinteet ja järven länsirannassa järvelle erottuu selvästi Rajavuoren piirteet. Etelärannassa sijaitsee Valkeekivenlahti, joka on 600 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järven itäpää kapenee kuin lahti ja sen pohjukassa Kelmanninlahdessa sijaitsee harju, joka muodostaa Pitkäniemen. Pitkäniemi jakaa järven itäpään pohjukan omaksi järvenosakseen, jonka pohjukkaa kutsutaan Särkilahdeksi. Järvellä on vielä länsipäässä etelään työntyvä 650 metriä pitkä ja alle 100 metriä leveä Kylmälahti.
Järvessä on kartan mukaan viisi nimetöntä saarta. Suurin saarista sijaitsee Valkeekivenlahdessa ja se on 80 metriä pitkä. Myös järven länsipäässä on saari. Muut saaret ovat luotoja.
Järven rantaviivan pituus on 16,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannat vaihtelevat alavista rannoista mäkien rinteisiin ja jyrkänteisiin. Muutamissa kohdissa peltomaita ulottuu rantaan asti. Haja-asutus muodostuu kuudesta taloudesta, joista kolme ovat maatiloja. Rannoille on niiden lisäksi rakennettu yli 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 14359 ja siitä haarautuvilta kahdelta kylätieltä, jotka risteävät molemmat seututielle 346. Mänttä-Vilppulan kuntaraja ylittää järven kaakkoisosan niin, että siitä jää suurin osa Virtain puolelle.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,9 metriä mpy.
Järvi sijaitsee Vehkajärven valuma-alueen latva-alueilla ja siksi se saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Parannesjärven lähialueella on vain kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Särkänlampi (4 ha), joka sijaitsee järven pohjoispuolella. Lammella ei ole laskuojaa, mutta sen katsotaan kuuluvan Parannesjärven valuma-alueeseen. Toinen on Perälammi (1 ha), joka sijaitsee järven itäpuolella. Sen laskuoja laskee Kylmälahteen.
Järven laskujoki lähtee järven itäpäästä ja se laskee Parannesjoen nimisenä ensin kaakkoon Ylä-Kolkkiin ja kääntyy siellä etelään muuttuen Koivuojan nimiseksi. Lopulta se laskee Riihijärveen 3,7 kilometrin päässä Parannesjärvestä. Vesireitti jatkaa Rantalanjärven, Kangasjärven ja Vehkajärven kautta Tarjanteen Pohjaslahteen.
Rahan neutraalius

Rahan neutraalius tarkoittaa sitä että muutos rahavarannon koossa muuttaa vain nimellisiä hintoja ja nimellisiä palkkoja, mutta että se ei reaalisesti vaikuta talouteen, kuten työllisyyteen tai reaaliseen bruttokansantuotteeseen. Rahan neutraalius tarkoittaa sitä, että keskuspankki ei pysty rahaa painamalla vaikuttamaan reaalitalouteen, kuten esimerkiksi uusien työpaikkojen syntymiseen, reaaliseen bruttokansantuotteen kasvuun tai reaaliseen investointien määrään. Sen sijaan, rahavarannon kasvu häviää taloudesta lisäystä vastaavalla suhteellisella hintojen ja palkkojen nousulla.
Jean-Baptiste Say oli ensimmäinen, joka huomautti rahan olevan talouden kannalta täysin neutraali ja sitä tarvittavan vain välinearvon takia tavaroiden ostamiseen, ei itsensä takia. Kierrossa olevan rahan lisääminen lisäisi tuotteiden hintaa rahaan nähden (aiheuttaen inflaatiota), mutta ei lisäisi tuotteiden arvoa eikä tuotannon määrää. 
David Hume ei uskonut rahan neutraaliuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä hintoja: hintojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten rahamenojen kautta. Thornton ja Torres eivät uskoneet rahan neutraaliuteen lyhyellä aikavälillä, koska on jäykkiä nimellispalkkoja: nimellisten palkkojen nostamisessa kestää ajallisesti. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalipalkkojen kautta. Attwood ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on kiinteitä nimelliskustannuksia. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos reaalisten kustannusrasitteiden kautta. Bentham, Thornton, Malthus, Ricardo ja McCulloch eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska tietyillä ihmisryhmillä on kiinteät nimellistulot. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos voitonjaossa ja pääomanmuodostuksessa. Torrens ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on jäykkiä nimelliskorkoja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos reaalikorkojen kautta. Thornton ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on kiinteitä varaston ja myynnin suhdelukuja. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos varastoinvestoinnin kautta. J. S. Mill ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on yleinen hintojen suhteellisuuteen liittyvä hintasekaannus. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos väärinhavaittujen hintasignaalien kautta. Attwood, McCulloch ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on luottamus liiketoiminnan harjoittamiseen. Tällöin reaalitaloudessa tapahtuu muutos luottamuksen vaihtelun kautta. Attwood, Malthus ja Torrens eivät uskoneet rahan neutraaliuteen, koska on markkinan koon asettama rajoite työnjaolle. Tällöin tapahtuu reaalitalouden muutos työn tuottavuuden kautta. Torrens ei uskonut rahan neutraaliuteen, koska on pyrkimyksiä säilyttää reaalitulotaso. Tällöin tapahtuu muutos työvoiman osallistumisasteen vaihtelun kautta.
Rahan neutraaliutta on tutkinut Robert Lucas.
Josephine Bakhita

Pyhä Josephine Margaret Bakhita F.D.C.C. (sana "bakhita" arabian sanasta "onnekas"; myös Giuseppina Bakhita, Madre Moretta tai Sisko Moretta; 1868 Oglassa, Darfur, Sudan – 8. helmikuuta 1947 Schio, Vicenza, Italia) oli varakkaan sudanilaisen perheen lapsi, mutta orjakauppiaat kaapasivat hänet 9-vuotiaana ja häntä kaupusteltiin El Obeidin ja Khartoumin markkinoilla, kunnes italialainen konsuli Callisto Legnani osti hänet vapauttaakseen hänet ja vei hänet Italiaan. Tyttö annettiin konsulin ystävälle Augusto Michielille ja hänestä tuli Mimmina Michielin lapsenvahti, jota hän seurasi Venetsian katekumeenien instituuttiin ja tunnettuaan itse vetoa katolista kirkkoa kohtaan kastettiin ja konfirmoitiin 1890, jolloin hän otti nimekseen Josephine. Myöhemmin Michieli halusi viedä Josephinen ja tyttärensä takaisin Sudaniin, mutta Josephine kieltytyi ja jäi Italiaan sekä päätti lopulta liittyä "Congregatio Filiorum a Caritate" -sääntökuntaan vuonna 1893 tehden professionsa vuonna 1896 ja lähetettiin Pohjois-Italiaan, jossa hän palveli yhteisöä ja opetti ihmisiä rakastamaan Jumalaa. Josephine Bakhita kuoli 8. helmikuuta 1947 luonnollisista syistä. Hän eli seuraavien seitsemän paavien hallintokausien aikana: autuas Piux IX (1846-1878), Leo XIII (1878-1903), pyhä Piux X (1903-1914), Benedictus XV (1914-1922), Pius XI (1922-1939 ja Pius XII (1939-1958). Paavi Johannus Paavali II julisti hänet kunnianarvoiseksi 1. joulukuuta 1978, autuaaksi 17. toukokuuta 1992 ja kanonisoi hänet 1. lokakuuta 2000. Josephine Bakhitaa on pidetty ainoana pyhimyksenä Sudanista. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 8. helmikuuta, ja hän on Sudanin suojeluspyhimys.
Paavi Benedictus XVI kertoo hänen tarinansa kiertokirjeessään "Spe salvi" (kohta 3).
Luettelo Italian nimisuojatuista juustoista

Italialaisista juustoista seuraavat tuotteet on rekisteröity Euroopan unionin nimisuojajärjestelmään:
Määritelmiä.
Nimisuojatyypit ovat:
Hankajärvi (Keuruu)

Hankajärvi, myös Lapinjärvi, on Keski-Suomessa Keuruulla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa.
Järven pinta-ala on 189 hehtaaria eli 1,9 neliökilometriä. Se on 3,0 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Järven eteläosassa sijaitsee poikkeuksellinen nelihaarainen niemi, joka ulottuu lähes järven vastarannalle. Sen eteläiset haarat ovat nimeltään Pitkäniemi, Karstaniemi ja Särkänniemi; pohjoista haaraa ei ole kartoissa nimetty. Järven kaakkoispää, joka jää niemen taakse, on nimeltään Hankapohja, ja sen pohjoinen lahdenpohjukka on nimeltään Leveälahti.
Järvessä on kartan mukaan 16 saarta. Suurin saari on pohjoispäässä sijaitseva Tynnyrisaari, joka on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen pinta-ala on 4,0 hehtaaria. Läheinen Kannaksensaari sijaitsee rannassa kiinni, ja sinne menee tie. Järven keskiosissa sijaitsee Lehtiäissaari, joka on kuin Pitkäniemen niemenjatke. Muita nimettyjä saaria ovat Palosaari ja Yksipuinensaari.
Järven rantaviivan pituus on 17,6 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Vain järven pohjoispäässä ja yhdessä kohtaa Hankapohjassa pellot ulottuvat rantaan asti. Alueella on haja-asutusta, joka muodostuu kymmenestä taloudesta. Niistä neljä on maatiloja. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulevat tiet yhdysteiltä 16504 ja 16501.
Vesistösuhteet.
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kitusjärven alueeseen (35.482) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,6 metriä mpy. Se kuuluu Pihlajaveden reitillä sen pääuoman järvien ketjuun, ja kaikki yläpuolisten alueiden ja valuma-alueiden vedet virtaavat Hankajärven läpi. Vedet laskevat Kuusijärvestä Hankasalmea pitkin järven pohjoispäähän. Lisäksi järveen laskee vain yksi yli hehtaarin kokoinen järvi, Tervalampi (2 ha), joka laskee Hankapohjaan lyhyttä ojaa pitkin. Järveen on johdettu aivan järven lähellä sijaitsevien soiden ja metsäalueiden kuivatusojia.
Järven laskujoki on lyhyt Reinikankoski, joka laskee Luomukseen. Vesireitti jatkuu alas Jyrkeejärven kautta Koskelankoskeen ja seuraavaksi Kitusjärveen. Sieltä reitti jatkuu Vironjoen jälkeen Uurasjärven Korhosselkään, sekä Kauhaselän ja Hauhusselän kautta Tarjanteen Joutsenselkään.
Gorna Orjahovitsa

Gorna Orjahovitsa () on noin 32 000 asukkaan kaupunki keskisessä Pohjois-Bulgariassa Jantrajoen varrella.
Marttilan seurakunta

Marttilan seurakunta oli Marttilan kunnassa Varsinais-Suomessa toiminut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuului Turun arkkihiippakuntaan ja Paimion rovastikuntaan.
Marttilan seurakunta on mainittu itsenäisenä seurakuntana jo vuonna 1409. Siitä on myöhemmin erotettu Tarvasjoen, Kosken ja Karinaisten seurakunnat.
Seurakunta yhdistyi vuoden 2019 alussa Kosken Tl seurakunnan kanssa muodostaen uuden Martinkosken seurakunnan.
Martinkosken seurakunta ei ollut pitkäikäinen. Se liitettiin vuoden 2023 alussa Salon seurakuntaan.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Marttilan seurakunnan kirkkoherroina:
Kosken Tl seurakunta

Kosken Tl seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Kosken Tl kunnassa Varsinais-Suomessa. Kosken Tl seurakunta kuului Turun arkkihiippakuntaan ja Paimion rovastikuntaan.
Kosken Tl seurakunta perustettiin Marttilaan kuuluneena kappeliseurakuntana vuonna 1647. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muodostettiin vuonna 1913.
Seurakunta yhdistyi vuoden 2019 alussa jälleen Marttilan seurakunnan kanssa muodostaen uuden Martinkosken seurakunnan.
Nuori Suomi (viikkolehti)

Nuori Suomi oli Helsingissä vuosina 1905–1907 ilmestynyt aikakauslehti, jota julkaisi nuorsuomalainen ylioppilasyhdistys Ylioppilaiden keskusteluseura. Poliittisesti suuntautunut, ajankohtaisiin kysymyksiin paneutuva poleeminen viikkolehti tahtoi edustaa ”jyrkästi vapaamielistä suuntaa yhteiskunnallisissa ja uskonnollisissa kysymyksissä”, kuten näytenumero julisti (Viikon varrelta, s. 4/1905). Lehti aikoi valistaa kansalaisia koskien eduskuntalaitoksen uudistamista ja tehdä tunnetuksi työväenliikettä, naisasiaa ja raittiusapyrintöjä ”päämääränä yksilön täydellinen vapaus” (Lukijalle, s. 1/1905). Ulkomaista kulttuuria luvattiin seurata erityisellä huolella.
Nuoren Suomen päätoimittajan tehtäviä hoiti aluksi nuori historian tutkija Kaarlo Blomstedt. Muun toimituksen muodostivat J. A. Pärnänen, Onni Talas, K. R. Brotherus, Antti Kaasalainen, Tyyne Söderman, S. Söderhjelm ja Oiva R. Kyrö. Vuoden 1906 lopulla päätoimittajan tehtävät siirtyivät Kaasalaiselle ja 1907 alussa päätoimittajaksi tuli Herman Stenberg.
Keväällä 1907 Nuori Suomi asettui avoimesti tukemaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa ”Radikaalia valitsijamiesyhdistystä”, jossa joukko suomen- ja ruotsinkielisiä vasemmistoliberaaleja ja aktivisteja oli liittoutunut yhteisen vaaliohjelman merkeissä. Vaalien jälkeen lehteä syytettiinkin nuorsuomalaisen puolueen vaalityön hajottamisesta. Myöskään kirkon ja uskonnon vastainen kirjoittelu sekä maltillisuus kielikysymyksessä eivät enää tyydyttäneet Ylioppilaiden keskusteluseuran enemmistöä, mikä johti koko toimituksen eroamiseen toukokuussa 1907. Erimielisyydet lehden toimittamisessa heijastivat nuorsuomalaisten sisäistä hajaannusta. Uudeksi päätoimittajaksi valittu Eino Railo jaksoi vaivoin pitää lehden hengissä vuoden loppuun. Nuoren Suomen eronnut toimitus ryhtyi heti perustamaan uutta viikkolehti Päivää.
Mustasiipi

Mustasiipi on Reijo Mäen vuonna 2011 ilmestynyt 22. Vares-dekkari. 
Mustasiivessä irvaillaan maailmanparantajien uskomuksille: tarjoillaan preeriaintiaanien henkitietoisuutta ja kalanrehuspirulinaa tofupedillä. Toisaalta rikolliset liikemiehet ovat poikkeuksellisen paatuneita ja harjoittavat murhia ja pikavippibisneksiä. Teoksessa saa paljon tilaa Rammstein-vaikutteinen Keine Achnung -yhtye, jonka tyylilajia voi kutsua kuolonmetalliksi. "Mustasiipi" on Mäen teoksista ensimmäinen, jossa näkyy hänen veneilyharrastuksensa. 
Vastaanotto.
Savon Sanomien Marko Korkalon mukaan teoksessa on poikkeuksellisesti itsenäinen ja kehittyvä naishahmo, tapahtumat ovat perususkottavia ja rikollisia ei ole kuvattu hienovaraisesti. Mustasiivessä näkee, miten kirja on suunniteltu. Jos jokin paikka tai esine esitellään, sitä myös käytetään.
Turun Sanomien Matti Kolehmainen arvioi, että teksti on tiukkaa, lause on ekonomista, kuvat tarkkoja ja tunnelmat kohdallaan. Teoksessa on henkilöitä ja sivupolkuja, joista osa liittyy toisiinsa ja osa ei johda mihinkään kuten oikeassakin elämässä. 
Helsingin Sanomien Juri Nummelinin mielestä kyseessä on innoton välityö ja Jussi Vareksen toiminta poikkeuksellisen passiivista. Esimerkkinä Nummelin mainitsee sen, että yhdessä kohtauksessa Vares pakenee mahdollisia pahiksia toiseen baariin ja soittaa poliisit.
Teos oli ilmestymisvuonnaan viidenneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos ja sitä myytiin 44 500 kappaletta.
Seppo Jalava

Seppo ”Jallu” Jalava (1. tammikuuta 1952 – 10. marraskuuta 2018 Turku) oli suomalainen koripalloilija.
Jalava voitti kasvattajaseurassaan Turun NMKY:ssä 1970-luvulla kolme Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen cup-mestaruutta. Lisäksi hän saavutti TuNMKY:ssä kertaalleen SM-hopeaa sekä -pronssia ja kahdesti Suomen cupin hopeaa. Kaudella 1975–1976 Jalava pelasi Euroopan mestarien cupin lohkovaiheessa.
Pelaajaura.
Jalava harrasti alun perin yleisurheilua ollen lahjakas kymmenottelija. Miesten keihästä hän heitti juniori-ikäisenä yli 62 metriä. A-juniori-ikäisenä hänet löydettiin koripallon pariin.
Jalava edusti koko kilpauransa ajan kasvattajaseuraansa Turun NMKY:tä, jossa hän pelasi miesten SM-sarjassa viisi kautta vuosina 1972–1977. TuNMKY oli jokaisella Jalavan kaudella mitaleilla: kolmesti mestari ja kertaalleen hopealla sekä pronssilla. Myös Suomen cupissa joukkue menestyi saavuttaen kahdesti mestaruuden ja kahdesti hopeaa. Kaudella 1974–1975 Jalava heitti vierasottelussa Panttereita vastaan 42 pistettä. Kaudella 1975–1976 TuNMKY voitti Euroopan Mestarien cupin kummallakin karsintakierroksella ja eteni kilpailun lohkovaiheeseen.
Lokakuussa 1974 Jalava pelasi Suomen alle 22-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua Ruotsia vastaan.
Yksityiselämä.
Jalava oli neljän laudaturin ylioppilas ja opiskeli lääketiedettä Turun yliopistossa. Hän harrasti tietokilpailuja. Jalava sairastui nopeasti edenneeseen syöpään ja kuoli Turussa 66-vuotiaana 10. marraskuuta 2018.
MCAS

MCAS, "Maneuvering Characteristics Augmentation System", on Boeing-yhtiön 737 MAX -lentokoneeseen rakennettu järjestelmä, joka tarkkailee lentokoneen kohtauskulmaa, eli siiven ja ilmavirran suunnan välistä suhdetta. Jos kulma nousee liian suureksi, toiminto päättelee koneen olevan vaarassa sakata, jolloin siiven nostovoima katoaa. Jos MCAS aktivoituu, se pyrkii laskemaan koneen nokkaa muuttamalla korkeusvakaimen asentoa trimmaamalla sitä. Ominaisuuden arvellaan aiheuttaneen Indonesiassa Lion Airin onnettomuudessa lentokoneen putoamisen lokakuussa 2018, kun järjestelmä sai väärää tietoa ja käänsi koneen suunnan alaspäin. Ethiopian Airlinesin lennon 302 putomisessa onnettomuustutkinnassa on todettu kohtauskulma-anturin antaneen vääriä arvoja ja MCAS-järjestelmän pyrkineen korjaamaan nokan asentoa.
Boeing ei liittänyt tietoa ominaisuudesta koneen käsikirjaan, koska sen piti olla täysin huomaamaton. Järjestelmä luotiin, kun uuden konemallin suuremmat moottorit sijoitettiin aiempaa edemmäksi, ja koneen ominaisuudet silloin muuttuivat.
Siikalatvan seurakunta

Siikalatvan seurakunta on Siikalatvan ja Pyhännän kunnissa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Raahen rovastikuntaan.
Siikalatvan seurakunta perustettiin vuonna 2006 yhdistämällä Kestilän, Piippolan, Pulkkilan ja Pyhännän seurakunnat. Tämä tapahtui kolme vuotta ennen kuin vastaavat kunnat, Pyhäntää lukuun ottamatta, yhdistettiin Siikalatvan kunnaksi. Rantsilan seurakunta liittyi yhdistyneeseen seurakuntaan vuonna 2008.
Herätysliikkeet.
Siikalatvan seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeisimpään kannatusalueeseen. Vanhoillislestadiolaisuus on erityisen voimakasta Rantsilan alueella. Liikkellä on jossain määrin toimintaa myös Kestilän ja Pulkkilan alueella. Piippolassa ja Kestilässä vaikuttaa jossain määrin myös herännäisyys.
Papisto.
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Siikalatvan seurakunnan kirkkoherroina:
Raahen seurakunta

Raahen seurakunta on Raahen kaupungissa ja Siikajoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Limingan rovastikuntaan.
Raahen seurakunta perustettiin alun perin vuonna 1649 samalla kuin Raahen kaupunkikin. Vuonna 1690 se yhdistettiin Saloisten kanssa Raahen–Saloisten seurakunnaksi, johon Saloinen kuulu Salo-nimisenä kappeliseurakuntana. Vuonna 1901 Saloisten seurakunta itsenäistyi, ja vuonna 1973 se muodosti Raahen seurakunnan kanssa seurakuntayhtymän. Vuonna 1909 tehdyllä päätöksellä, joka toteutettiin vasta vuonna 1922, Raahen seurakunnasta erotettiin myös Pattijoki omaksi seurakunnakseen. Myös Vihannin seurakunta erosi Raahen seurakunnasta vuonna 1896 oltuaan sitä ennen vuodesta 1751 lähtien kappeliseurakunta.
Herätysliikkeet.
Raahen seurakunta kuuluu muun Pohjois-Pohjanmaan tavoin vanhoillislestadiolaisuuden keskeiseen kannatusalueeseen. Vanhoillislestadiolaisuus on erityisen voimakasta Ruukin alueella. Liikkeellä on selvää kannatusta myös Raahessa ja jossain määrin myös Vihannissa, Pattijoella ja Siikajoella. Raahessa vaikuttaa jossain määrin myös herännäisyys.
Papisto.
Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Raahen seurakunnan kirkkoherroina:
Otalehtivita

Otavita eli otalehtivita ("Potamogeton friesii") on vitakasvien heimoon ja lapavitojen ("Potamogeton") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen vesikasvi, joka kasvaa kokonaan upoksissa vedenpinnan alapuolella. Otalehtividan saattaa sekoittaa tylppövitaan eli tylppälehtivitaan ("Potamogeton obtusifolius"), mutta lajit ovat erotettavissa lehtien suonituksen sekä kukinnon ulkonäön perusteella.
Otalehtividan varsi voi kasvaa noin puoli metriä pitkäksi, ja se on siipipalteeton sekä melko runsaasti haarova. Lehdet ovat noin 20 cm pitkiä, 3 mm leveitä, tasapintaisia ja teräväkärkisiä. Lehdissä on viisi suonta: pääsuoni keskellä ja sen molemmin puolin kaksi pienempää suonta. Otalehtividalla ei ole uposlehtien lisäksi erillisiä kelluslehtiä, eikä myöskään lehtituppia. Otalehtividan kukinto on 1–2 cm pitkä tähkä, joka on yleensä tähkää pidemmän varren päässä. Hedelmät ovat noin 2 mm pitkiä sekä jonkin verran köliselkäisiä.
Otalehtivita kasvaa runsasravinteisissa vesistöissä. Suomessa lajia tavataan lähinnä Perämeren rannikolla, mutta havaintoja on myös muualta, kuten Ahvenanmaalta sekä sisämaan vesistöistä. Otalehtivita on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
E’Twaun Moore

E’Twaun Donte Moore (s. 25. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa takamiehenä. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa New Orleans Pelicansia
Moore pelasi vuodet 2007–2011 Purduen yliopiston joukkueessa. Boston Celtics varasi hänet NBA:han toisella kierroksella sijalla 55 . NBA:n työsulun vuoksi kauden 2011–2012 alku viivästyi ja Moore pelasi syksyllä 2011 Italiassa Benetton Trevison joukkueessa. Bostonissa hän pelasi vain tuon yhden kauden ja päätyi pelaajakauppojen jälkeen kesällä 2012 Orlando Magiciin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kaudet 2014–2016 hänen seuransa oli Chicago Bulls ja vuodesta 2016 hän on edustanut New Orleans Pelicansia. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Pelicansissa kaikki 82 runkosarjaottelua ja niistä avauskokoonpanossa 80 kertaa. Hän pelasi keskimäärin 31,5 minuuttia ottelua kohti. Yhdeksässä pudotuspelissä hänen peliaikansa oli 31,6 minuuttia ottelua kohti.
Pierre Toussaint

Pierre Toussaint (27. kesäkuuta 1766 Saint-Marc, Artibonite, Haiti – 30. kesäkuuta 1853 New York, Yhdysvallat) kunnianarvoisa, oli Haitissa orjaksi syntynyt, katolilaiseksi kasvatettu ja myöhemmin kuuluisana kampaajana New Yorkissa toiminut ja siellä yksi kuuluisimmista katolilaisista. Pierren omistaja Jean Berard opetti hänet lukemaan ja kirjoittamaan sekä otti hänet mukaansa muuttaessaan New Yorkiin. Berardin kuoltua Toussaint hoiti leskeä. Hän vapautui orjuudesta Madame Berardin kuoltua 1807. 
Toussaint oli opissa yhdellä New Yorkin johtavista kampaajista, ja hänestä itsestäänkin tuli kaupungin yläluokan suosima taitava kampaaja. Pierre rakastui 15-vuotiaaseen orjatyttöön nimeltä Juliette Noel, osti hänet omakseen ja vapautti hänet. Hän meni tämän kanssa naimisiin. He muuttivat kotinsa orpojen turvapaikaksi, luottotoimistoksi, työvoimatoimistoksi ja hostelliksi papeille ja köyhille matkalaisille. Kuollessaan 1853 hän oli käynyt päivittäin messussa 66 vuotta Saint Peter’s Churchissa . Hänet haudattiin vaimonsa viereen Saint Patrick’s Old Cathedralin hautausmaalle ja myöhemmin katedraalin kryptaan vuonna 1990. 
Toussaint eli seuraavien kahdeksan paavien hallintokausien aikana: Klemens XIII (1758–1769), Klemens XIV (1769–1774), Pius VI (1775–1799), Pius VII (1800–1823), Leo XII (1823–1829), Pius VIII (1829–1830), Gregorius XVI (1831–1846) ja autuas Piux IX (1846–1878). Vuonna 1991 hänen kanonisointiprosessinsa avattiin ja hänet julistettiin "Jumalan palvelijaksi". Paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 1996.
Dave Cad

David Cadwallader (s. 6. heinäkuuta 1988 Englanti, Britannia), joka tunnetaan julkisuudessa nimellä Dave Cad, on Suomessa asuva brittiläinen tubettaja ja bloggaaja, joka käsittelee YouTube-videoissaan Suomea ja suomalaisuutta. 
Lontoossa varttunut Cad muutti vuoden 2018 keväällä suomalaisen kihlattunsa, Catin, mukana Suomeen. Cad jakaa YouTubessa kokemuksiaan Suomesta. Videoillaan hän on esimerkiksi pelannut mölkkyä, dokumentoinut suomen kielen opiskeluaan, kokeillut suomalaisia ruokia ja alkoholijuomia sekä katsonut ja kommentoinut suomalaisia musiikkivideoita.
Dave Cad aloitti YouTube-uransa vuonna 2011, ja samana vuonna hän alkoi bloggaamaan matkustamisesta. Cadin YouTube-kanavalla oli joulukuussa 2019 lähes 140 000 tilaajaa. Pääkanavansa lisäksi hänellä on DaveCadGaming-niminen YouTube-kanava. 
Cad meni naimisiin Catharina Petersonin kanssa keväällä 2018. He saivat Leo-nimisen poikalapsen syksyllä 2019. Pariskunta julkaisi toukokuussa 2021 lastenkirjan "Kai menee nukkumaan", joka on kirjoitettu suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Heidän toinen kirjansa, niin ikään kolmikielinen "Kai menee päiväkotiin", ilmestyi elokuussa 2022.
Virta (yhtye)

Virta (tyylitelty VIRTA) on vuonna 2011 Kuopiossa perustettu ja sittemmin helsinkiläistynyt instrumentaalitrio, joka yhdistelee musiikissaan pohjoismaista jazzperinnettä, post-rockia sekä elektronisen nykymusiikin elementtejä. Yhtye on julkaissut kolme albumia: "Tales from the Deep Waters" (2012), "Hurmos" (2016). ja "Horros" (2023).
Virta on tullut tunnetuksi voimakkaista audiovisuaalisista konserteistaan. Alkuvuonna 2017 yhtye järjesti kuusi kaupunkia kattavan audiovisuaalisen levynjulkaisukiertueen, jossa se esiintyi visuaalitaiteilijan, valosuunnittelijan ja äänisuunnittelijan kanssa. Levynjulkaisukiertueen jälkeen yhtye on konsertoinut lukuisilla klubi- ja festivaalilavoilla Suomessa ja muualla Euroopassa.
Elokuussa 2018 Virta kutsuttiin esiintymään Ylen tilaamaan "Timanttinen keikka" -konserttisarjaan, joka järjestettiin G-livelabissa, Helsingissä. Loppuunmyyty konsertti taltioitiin televisiointia varten. Yhtyettä käsittelevä jakso esitettiin Yle Teemalla 27. marraskuuta 2018, minkä jälkeen se oli katsottavissa Yle Areenassa.
RN Faá di Bruno

RN Faá di Bruno () oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 vesillelaskettu monitori ensimmäisessä maailmansodassa. Alus muistutti liikuntakykyistä lauttaa, johon on kiinnitetty keula.
Alus poistettiin 1924 palveluksesta, mutta se palautettiin toisen maailmansodan alkaessa palvelukseen uivana patterina nimellä "GM 194". Alus hinattiin Genovaan, missä se oli Italian antautumiseen saakka. Saksan joukot valtasivat 1943 Italian antauduttua aluksen, jolloin se nimettiin "Biberiksi". Aluksen miehistö antautui liittoutuneille toukokuussa 1945. Alus romutettiin pian tämän jälkeen.
Valmistus.
Alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. lokakuuta 1915. Alus laskettiin vesille 30. tammikuuta 1916 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1917.
Palvelus.
Alus osallistui elokuussa 1917 Isonzon taisteluun, jolloin se "RN Alfredo Cappellinin", "HMS Earl of Petersboroughin" ja "HMS Sir Thomas Pictonin" kanssa tulitti Itävalta-Unkarin maavoimien asemia ilman havaittavia tuloksia. Alus ajoi marraskuussa myrskyssä karille, mistä se irrotettiin vasta lähes vuotta myöhemmin.
Alus poistettiin 13. marraskuuta 1924 alusluettelosta, mutta se palautettiin palvelukseen toisen maailmansodan alkaessa uivana patterina nimellä "GM 194". Alus hinattiin Venetsiasta Genovaan, missä se oli sodan loppuun saakka. Britannian pommittaessa 9. helmikuuta 1941 Genovaa alus ei kyennyt ampumaan takaisin ensimmäisten laukausten katkaistua aluksen tykeille virtaa toimittaneet kaapelit.
Saksan joukot valtasivat aluksen Italian antauduttua liittoutuneille. Alus nimettiin "Biberiksi" ja sille tehtiin mittavia muutostöitä, joiden aikana pituus kasvoi lähes 130 metriin. Alukselle asennettiin uusi keula ja perä. Aluksen miehistö antautui toukokuussa 1945, minkä jälkeen se romutettiin.
RN Alfredo Cappellini

RN Alfredo Cappellini () oli Italian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen maailmansodan aikana valmistettu ja vuonna 1915 vesillelaskettu monitori, joka muutettiin kelluvasta nosturista "GA53":sta monitoriksi.
Valmistus.
Aluksen muutostyöt kelluvasta nosturista "GA53":sta monitoriksi tilattiin Cantiere navale fratelli Orlandolta. Alus laskettiin vesille 1915. Työt aluksella saatiin päätökseen 24. huhtikuuta 1916. Alus otettiin palvelukseen neljä päivää myöhemmin 28. huhtikuuta.
Palvelus.
Alus osallistui elokuussa 1917 Isonzon taisteluun, jolloin se "RN Faá di Brunon", "HMS Earl of Petersboroughin" ja "HMS Sir Thomas Pictonin" kanssa tulitti Itävalta-Unkarin maavoimien asemia ilman havaittavia tuloksia. Alus haaksirikkoutui 16. marraskuuta 1917 Anconan edustalla.
Uurrin

Uurrin (engl. "burin") oli varsinkin kivikaudella yleinen työkalu, jolla kaiverrettiin pehmeämpää materiaalia. Esimerkiksi luuta tai puuta. Uurtimien tekemiseen käytettiin Suomessa kvartsia, kvartsiittia tai piikiveä. Piikivi oli kuitenkin tuontitavaraa Suomessa joten se on harvinaisempaa.
Anna Petrovna

Anna Petrovna (); (27. tammikuuta 1708 Moskova, Venäjä – 4. maaliskuuta 1728 Kiel, Holstein-Gottorp) oli venäläinen suuriruhtinatar, vanhin Venäjän keisari Pietari I Suuren ja Katariina I:n lapsista. 
Hän avioitui vuonna 1725 Holstein-Gottorpin herttuan Karl Friedrichin kanssa. Heidän poikansa oli Venäjän keisari Pietari III.
Suku.
Anna Petrovna oli yksi Pietari Suuren ja Katariina I:n kahdestatoista lapsesta. Hän syntyi avioliiton ulkopuolella, sillä Pietari ja Katariina avioituivat virallisesti vasta neljän vuoden kuluttua vuonna 1712. 
Annan yhdestätoista sisaresta vain yksi selviytyi aikuisikään asti, tuleva Venäjän keisarinna Elisabet (hallitsi vuosina 1741–1762). Annalla oli kaksi velipuolta Pietari Suuren ensimmäisestä avioliitosta, Aleksei Petrovitš ja Aleksandr Petrovitš, joista jälkimmäinen eli vain vuoden.
Annaa kuvailtiin nuorena hyvin viehättäväksi ja viisaaksi nuoreksi naiseksi, etenkin verrattuna sisareensa Elisabetiin. 
Avioliitto ja perilliset.
Anna avioitui 21. toukokuuta 1725 Holstein-Gottorpin herttua Karl Friedrichin kanssa. He olivat aiemmin avioliittosopimuksessaan joutuneet luopumaan omasta sekä jälkeläistensä oikeudesta Venäjän kruunuun. Pietari Suuri oli kuitenkin aikaisemmin julkaissut asetuksen, jossa hallitseva keisari sai valita omat seuraajansa. Pietari Suuri kuoli ennen Annan ja Karlin avioliiton solmimista. Tästä on liikkunut huhu, että kuolinvuoteellaan puhekyvytön Pietari olisi halunnut nimittää Annan seuraajakseen. Tätä ei kuitenkaan ole voitu vahvistaa.
21. helmikuuta 1728 Anna synnytti Kielin linnassa prinssi Karl Peter Ulrichin, Venäjän tulevan keisarin Pietari III:n. Pietari III:n hallituskausi jäi kuitenkin hyvin lyhyeksi, vain kuuden kuukauden mittaiseksi hänen puolisonsa Katariina II:n syrjäytettyä hänet kesäkuussa 1762. Pietari III oli ensimmäinen keisari Holstein-Gottorpin suvusta, joka hallitsi Venäjää aina vuoteen 1917 asti. Nämä hallitsijat kuitenkin käyttivät edellisen hallitsijasuvun Romanovin nimeä.
Perintö.
Anna menehtyi pian synnytyksen jälkeen 20-vuotiaana Kielissä 4. maaliskuuta 1728. Ennen kuolemaansa Anna oli toivonut tulevansa haudatuksi isänsä rinnalle Pietariin. Tämä toive toteutui, kun hänet 12. marraskuuta laskettiin lepäämään vanhempiensa viereen Pietarin-Paavalin linnoituksen katedraaliin.
Mounir Fatmi

Mounir Fatmi (; s. 1970 Tanger, Marokko) on marokkolainen taiteilija, joka asuu ja työskentelee vuoroin Pariisissa ja Tangerissa.
Elämäkerta.
Mounir Fatmi on tehnyt installaatioita, videoita, maalauksia ja veistoksia. Teoksissaan hän käyttää enimmäkseen vanhoja esineitä ja vanhentuneita teknisiä materiaaleja, kuten videokasetteja.
Fatmin valkoisesta antennikaapelista tehty teos on Louvre Abu Dhabin kokoelmissa.
Multimedia-artikkelit.
Tv ja Youtube.
Métropolis, Emisión 22 de mayo de 2016 • La 2, http://www.rtve.es/television/20160512/mounir-fatmi/1350380.shtml&lt;br&gt;Vernissage TV, Mounir Fatmi « Oriental Accident », NY, https://vernissage.tv/2012/03/22/mounir-fatmi-oriental-accident-lombard-freid-projects-new-york/&lt;br&gt;The nomination of Jameel Prize-3: Mounir Fatmihttps://www.youtube.com/watch?v=sMG2IYF1d-I
Lehtiartikkelit.
Blaire Dessent, Mounir Fatmi - Archaeology of Materials, TL Magazine, September 23rd, 2018, https://tlmagazine.com/mounir-fatmi-archaeology-of-materials/&lt;br&gt;Tarek Elhaik, Cogitation, Cultural Anthropology, April 3rd, 2018, https://culanth.org/fieldsights/1330-cogitation&lt;br&gt;Mounir Fatmi 7 Sep - 21 Oct 2017 at the Jane Lombard Gallery in New York, United States, Wall Street International Art, September 12th, 2017,
Paavo Mustala

Paavo Ilmari Mustala (25. tammikuuta 1890 Tuulos – 8. heinäkuuta 1975 Helsinki) oli pappi, opettaja ja sosiaalineuvos.
Henkilöhistoria.
Paavo Mustalan vanhemmat olivat opettaja Fredrik Mustala ja Hanna Amalia Martin ja puoliso vuodesta 1915 opettaja, kirjailija ja suomentaja Hellin Louhivuori. Mustala tuli ylioppilaaksi 1908, valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja vihittiin papiksi 1916, jolloin hän myös työskenteli pappina Helsingissä. Mustala oli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun ja Suomalaisen normaalilyseon opettaja 1913–1918 ja normaalilyseon vanhempi lehtori 1919–1920, oikeusministeriön vankeinhoidon tarkastaja 1920–1937 ja köyhäinhoidon ylitarkastaja 1937–1959, aina eläkkeelle siirtymiseensä asti. Vankilaoikeuden jäsenenä Mustala toimi 1937–1946. Hän oli myös vakuutusoikeuden jäsen, useiden eri komiteoiden ja työryhmien jäsen ja "Vankeinhoito"-lehden toimittaja 1920–1937. Omalta alaltaan Mustala julkaisi useita teoksia. Sosiaalineuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1950, valtiotieteen kunniatohtori hänestä tuli 1966. Mustala toimi Suomen "mustalaiskysymystä" vuosina 1953–1955 käsitelleen valtiollisen komitean puheenjohtajana.
Aboa Mare

Aboa Mare on merenkulkualan oppilaitos Turussa, jossa se aloitti toimintansa vuonna 1813. Oppilaitos on historiansa aikana toiminut useilla nimillä: vuodesta 1918 sen nimi oli Navigationsinstitutet vid Åbo svenska sjöfartsläroanstalt. Moninaisten vaiheiden jälkeen se sai nimen Aboa Mare 2000-luvulla.
Rehtorit.
Myöhemmin rehtorit ovat olleet koulutukseltaan merikapteeneja ja valmistuneet Turun merenkulkuoppilaitoksesta:
Sheriffi (kirja)

Sheriffi on suomalaisen Reijo Mäen vuonna 2012 ilmestynyt kahdeskymmeneskolmas Vares-dekkari. Kirjassa yksityisetsivä Jussi Vares palkataan tutkimaan kaksoismurhaa, jota poliisi ei ole saanut selvitettyä. 
Tapaukseen liittyy järjestäytynyttä rikollisuutta harjoittava liikemiesryhmä, raati, jota sen jäsenille tuntematon sheriffiksi kutsuttu johtaja pitää vallassaan. Muistutukseksi seinällä pidetään muokattua Sheriffi-elokuvan julistetta. Muita epäilyttäviä ryhmiä kirjassa on menestyvä uskonto- ja bisneslahko. Novellikirjailija Luusalmi esiintyy katurunousillassa Aartoman, Hirvosen ja Kinnusen kanssa ja tulee pahoinpidellyksi. 
Vastaanotto.
Helsingin Sanomien Veli-Pekka Leppänen piti teosta tutuin askelmerkein jyräävänä poikien fantasialukemistona. Keskisuomalaisen Mikko Variksen mielestä juoni oli taidokas. "Sheriffi" oli ilmestymisvuonnaan viidenneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos. Suomen dekkariseura palkitsi kirjan Vuoden johtolanka -palkinnolla.
Paid in Full (kappale)

Paid in Full on Sonata Arctican kappale ja single, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2007.
Single debytoi Suomen virallisen listan ensimmäisellä sijalla.
The Last Amazing Grays

The Last Amazing Grays on Sonata Arctican single, joka julkaistiin 28. elokuuta 2009.
Single debytoi Suomen virallisen listan neljännellä sijalla, ja nousi toisella listaviikollaan korkeimmillaan sijalle kolme.
Ultra Bra – Sokeana hetkenä

Ultra Bra – Sokeana hetkenä on Ville Similän ja Mervi Vuorelan vuonna 2018 julkaistu tietokirja. Kirja käsittelee 1990- ja 2000-lukujen taitteessa suurta suosiota Suomessa nauttineen Ultra Bra -yhtyeen ja sen jäsenten tarinaa. Kirjaan on haastateltu Ultra Bran jäseniä, jotka kertovat yhtyeen vaiheista kukin omasta näkökulmastaan. Kirjan päähenkilön asemaan nousee yhtyeen säveltäjä ja perustaja Kerkko Koskinen, jonka nuoruusvuosia kirjassa valotetaan melko paljon. Kuitenkin kirjassa kerrotaan melko laajasti koko yhtyeen ja sen albumeiden synnystä.
Vastaanotto.
"Aamulehden" Stina Alapirtti antoi 21. elokuuta 2018 "Ultra Bra – Sokeana hetkenä" -kirjalle neljä tähteä viidestä. Kirja saa Alapirtiltä kiitosta muun muassa informaation ja yksityiskohtien määrästä. Toisaalta kirjaa kritisoidaan paikoin huolimattomasta kieliasusta ja siitä, ettei se etene kronologisesti vaan sisältää paljon aikahyppyjä.
"Helsingin Sanomien" Mari Koppinen arvioi 21. lokakuuta 2018, että "Ultra Bra – Sokeana hetkenä" on ”vuoden paras musiikkikirja”. Koppinen kiittää arvostelussaan kirjan kirjailijoita Similää ja Vuorelaa siitä, kuinka he ovat saaneet koottua kerronnaltaan yhtenäisen kokonaisuuden, vaikka haastatteluita ja näkemyksiä yhtyeen vaiheista on valtavasti. Toisaalta Koppinen huomauttaa, että kirjassa sivuutetaan Ultra Bran lopettamisvaihe melko nopeasti verrattuna nousuvaiheen vahvaan pohjustukseen.
Finlandia-ehdokkuus.
"Ultra Bra – Sokeana hetkenä" valittiin yhdeksi kuudesta vuoden 2018 Tieto-Finlandia-palkinnon saajaehdokkaista. Kolmihenkisen valitsijaraadin perusteluissa todetaan muun muassa, että ”täyteläisesti kirjoitettu teos antaa kokonaiskuvan paitsi yhdestä sukupolvensa merkittävimmästä yhtyeestä myös taiteen tekemisestä ja vuosituhannen vaihteen nuorisokulttuurista”. Lisäksi sitä kiitetään siitä, ettei se sorru ”fanitukseen”, kuten genren kirjoilla usein on tapana.
Sadisfaction

Sadisfaction on saksalaisen Gregorian-yhtyeen ensimmäinen studiolevy vuodelta 1991.
Gregorian syntyi Enigman jalanjäljissä, ja oli alkuaan selvästi enemmän pop-orientoitunut ryhmä kuin millaisena se myöhemmin tuli tunnetuksi. "Sadisfaction"-albumi jäi Gregorianin ainoaksi Enigma-tyylistä konseptia edustavaksi levyksi. 
Levyllä munkkikuoro-osuudet ovat vähäisiä. Vokaaliosuudet lauloi The Sisters of Oz eli Susana Espelleta ja Birgit Freud. Naisista Espelleta oli levyn tuottaneen Frank Petersonin silloinen vaimo. Frank Peterson tunnetaan myös taiteilijanimellä F. Gregorian.
Levyn kappaleista singleinä julkaistiin ”So Sad” ja ”Once in a Lifetime”. Jälkimmäistä versioi vuonna 1993 Sarah Brightman.
Gregorianin seuraava levytys vuonna 1999 kuului jo Masters of Chant -sarjaan.
Lavocatisaurus

Lavocatisaurus on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva dinosaurussuku. Se eli noin 110 miljoonaa vuotta sitten liitukaudella nykyisessä Argentiinassa.
Fossiilit.
"Lavocatisauruksen" löysivät espanjalaiset ja argentiinalaiset paleontologit. Luut kuuluivat noin 12 metriä pitkälle aikuiselle sekä kahdelle noin 6–7 metriä pitkälle keskenkasvuiselle yksilölle. Löytö koostui kaulasta, selän ja hännän osista ja lähes täydellisestä kallosta. Tutkijoille fossiilien löytöpaikka oli yllätys sillä sen uskotaan olleen aavikkoa "Lavocatisauruksen" eläessä.
Luokittelu.
Canudo et al. (2018) totesivat fylogeneettisessä analyysissään, että "Lavocatisaurus" on basaalinen Rebbachisauridae-heimon edustaja.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista

Tämä on luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista vuodesta 2002 eteenpäin. Kuluvan kauden tilastot löytyvät futsalmaajoukkueen pääsivulta. Muita tilastoja löytyy sivulta Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista.
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2019-2020.
Kaudella 2019-2020 Suomi jatkoi MM-karsintoja vuoden 2020 Liettuan kisoihin. Suomi sijoittui karsintojen toisessa vaiheessa ("main round") lohkonsa toiseksi ja jatkoi ensimmäistä kertaa historiassaan kolmanteen karsintavaiheeseen ("elite roundille"). Tammikuun ja helmikuun taitteessa pelatussa karsintaturnauksessa Suomi sijoittui toiseksi ja selvitti tiensä karsintojen viimeiseen vaiheeseen (playoff round). Alun perin huhtikuulle suunniteltu kaksiosainen karsintasarja Serbiaa vastaan joudutiin kuitenkin siirtämään koronapandemian takia. Ottelupari saatiin lopulta pelattua marras- ja joulukuussa 2020. Suomi hävisi tuolloin ensimmäisen ottelun 1-0 ja karsiutui viimeisenä maana ulos Liettuan MM-kisoista pelattuaan toisessa osaottelussa tasapelin 5-5. MM-karsintojen ohessa Suomi voitti myös viidennen perättäisen pohjoismaiden mestaruutensa syksyllä 2019. 
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2018–2019.
Kaudella 2018-2019 Suomi voitti neljännen perättäisen Pohjoismaiden mestaruutensa Tanskassa järjestetyssä turnauksessa. Alkuvuodesta 2019 Suomi sijoittui toiseksi Moldovassa järjestetyssä MM-karsintaturnauksessa (Preliminary Round) ja täten selvitti tiensä MM-karsintojen toiseen vaiheeseen (Main Roundille), joka pelattiin syksyllä 2019.
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2016–2017.
Maalikooste Suomen maaotteluista kaudella 2016-2017 Youtubessa
Jari Pasanen

Jari Pasanen (s. 19. elokuuta 1964 Imatra) on suomalais-saksalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja.
Ura.
Pasanen pelasi Suomessa I- ja II-divisioonaa Imatran Ketterän joukkueessa vuosina 1984–1993 jonka jälkeen lähti pelaamaan ulkomaille. Ensin yhdeksi kaudeksi Yhdysvaltojen alasarjoihin ja sieltä Saksaan.
Saksassa pelipaikka oli ensin Wedermarkissa, jossa hän pelasi ensin kaksi kautta 2. korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa. Kaudeksi 1996–1997 Wedermark Scorpions nousi pääsarjatasolle. Yhden DEL-kauden jälkeen Pasanen siirtyi joukkueesta takaisin 2. sarjatasolle EC Wilhelmshavenin joukkueeseen. Joukkue tippui kaudeksi 1998–1999 3. sarjatasolle ja Pasanen jatkoi joukkueessa vielä yhden kauden. Kaudelle 1999-2000 Pasanen siirtyi niinikään 3. sarjatason Erfurtiin yhdeksi kaudeksi. Uransa kaksi viimeistä kautta Pasanen pelasi 4. sarjatason ERV Schweinfurtin joukkueessa.
Pelaajauransa jälkeen Pasanen aloitti heti 3. sarjatasolle nousseen Mighty Dogs Schweinfurtin valmentajana valmentaen joukkuetta kahden kauden ajan. Kaudella 2004–2005 Pasanen toimi DEL-joukkue Hannover Scorpionsin apuvalmentajana. Tämän jälkeen Pasanen jatkoi 2. sarjatasolla Moskitos Essenin päävalmentajana kolme seuraavaa kautta. Kauden 2008–2009 Pasanen valmensi SERC Wild Wingsin joukkuetta niinikään 2. sarjatasolla.
Kauden 2009–2010 Pasanen piti sapattivapaata ja palasi vuoden jälkeen 3. sarjaportaalle tippuneen Essenin valmentajaksi.
Kaudelle 2012–2013 Pasanen pääsi DEL-joukkue Iserlohn Roostersin apuvalmentajaksi. Kesken seuraavan kauden Pasanen ylennettiin kanadalaisen Doug Masonin tilalle joukkueen päävalmentajaksi. Tässä tehtävässä Pasanen jatkoi aina syksyyn 2017 asti. Lokakuussa 2017 oli Pasasen vuoro saada potkut ja hänet korvasi Iserlohnin päävalmentajana Rob Daum.
Kaudella 2018–2019 Pasanen valmentaa Tanskan pääsarjassa Frederikshavn White Hawksin joukkuetta. 
Muuta.
Pasanen on viihtynyt Saksassa vuodesta 1994 lähtien ja hänellä on myös Saksan kansalaisuus. Pasasen poika Tommy on pelannut Yhdysvaltain yliopistosarjaa syksystä 2021 lähtien ja on pelannut Saksan alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa.
Tukkijäärät

Tukkijäärät ("Monochamus") ovat sarvijäärien ("Cerambycidae") heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 160 lajia. Tukkijäärät ovat levinneet laajalti ympäri maailman ja Euroopassa niitä elää kuusi lajia, joista Suomessa esiintyy kolme lajia. Tukkijäärillä on tyypillisesti pitkät tuntosarvet, jotka ovat koiraalla pidemmät kuin naaraalla.
Tukkijäärät ja niiden toukat toimivat havupuiden tuholaisina ja ne voivat levittää sukkulamatoihin kuuluvaa mäntyankeroista ("Bursaphelenchus xylophilus"), joka myös on havupuiden tuholainen.
Tukkijäärien toukat ovat pulleita, väritykseltään vaaleita tai vaaleankeltaisia ja niiden pää on ruskea sekä leuat suuret. Täysikasvuinen toukka on lajista riippuen 2,5–5 cm mittainen.
Nagoyan metro

Nagoyan metro () on Japanin Nagoyan kaupunkia palveleva metrojärjestelmä. Sitä hallinnoi Nagoyan kaupungin liikennelaitos (). Järjestelmään kuuluu kuusi linjaa, joiden yhteispituus on 93,3 kilometriä ja joilla on 87 asemaa. Japanin julkishallinnon liikennöimistä metroverkoista se on Tokion Toei-metron jälkeen toiseksi pisin. Vuonna 2017 metro kuljetti päivittäin keskimäärin 1,3 miljoonaa matkustajaa; vuodessa matkustajia kertyi (vuonna 2015) yhteensä yli 460 miljoonaa. 
Historia.
Metroverkon suunnittelu aloitettiin Nagoyassa jo pian toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947. Rakennustyöt aloitettiin Higashiyama-linjalla vuonna 1954 ja ensimmäinen, 2,4 kilometriä pitkä osuus avattiin liikenteelle vuonna 1957. Nagoyasta tuli Tokion ja Osakan jälkeen maan kolmas kaupunki, joka sai metron. 
Sen jälkeen metroa on laajennettu vähitellen. Meijō-linjan ensimmäinen osuus avattiin 1965, Meikō-linjan 1971, Tsurumai-linjan 1977, Sakura-dōri-linjan 1989 ja lopulta Kami-Iida-linjan 2003. Kun Meijō-linjan viimeinen, 5,6 kilometriä pitkä osa Nagoya-daigakun ja Aratama-bashin välille valmistui vuonna 2004, siitä tuli maan ensimmäinen ympyränmuotoinen metrolinja. Ympyrälinja paransi huomattavasti poikittaisliikenteen vaihtoyhteyksiä metron eri linjojen välillä. Toistaiseksi viimeinen laajennus valmistui Sakura-dōri-linjalle vuonna 2011.
Linjat.
Nagoyan metroon kuuluu kuusi linjaa. Higashiyama-linja ja Sakura-dōri-linja ovat keskikaupungilla itä–länsisuuntaisia linjoja, jotka kohtaavat toisensa Nagoyan rautatieasemalla ja Imaikessa, jossa Sakura-dōri-linja kääntyy etelään palvellakseen kaupungin eteläisiä lähiöitä. Tsurumai-linja vuorostaan kulkee keskustan läpi pohjois–eteläsuuntaisesti ja jatkaa sitten kaupungin kaakkoisiin lähiöihin. Myös Meijō-linja kulkee keskustassa pohjois–eteläsuunnassa Tsurumai-linjan itäpuolella, jatkaa merkittävälle Kanayaman rautatieasemalle ja tekee sen jälkeen täyden ympyrän kiertäen kaupungin itäosien kautta. Meikō-linja on Meijō-linjasta Kanayamassa erkaneva haaralinja, joka palvelee Nagoyan satama-alueita.
Kuudes linja, Kami-Iida-linja, on vain yhden asemavälin mittainen ja siitä on vaihtoyhteys Meijō-linjaan Heian-dōrin metroasemalla. Linjalta harjoitetaan Meitetsun Komaki-rautatielinjalle vastavuoroista läpiajoliikennettä, joka aloitettiin heti linjan valmistuttua vuonna 2003. Myös Tsurumai-linjalta harjoitetaan läpiajoliikennettä Meitetsun rautatieverkkoon: pohjoispäästä Inuyama-linjalle Inuyaman suuntaan, eteläpäästä Toyota-linjalle Toyotan kaupunkiin saakka.
Everythang’s Corrupt

Everythang’s Corrupt on yhdysvaltalaisen rap-artisti Ice Cuben kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 7. joulukuuta 2018.
Albumin ensimmäinen single "Everythang’s Corrupt" ilmestyi vuonna 2012. 9. marraskuuta 2018 Ice Cube julkaisi albumin toisen singlen "Arrest the President". 4. joulukuuta 2018 julkaistiin levyn kolmas single "That New Funkadelic".
Taustaa.
Ice Cube ilmoitti työstävänsä "Everythang’s Corrupt" -nimistä albumia jo vuonna 2012. Albumin ilmoitettiin ilmestyvän toukokuussa 2014, mutta julkaisu kuitenkin peruuntui Ice Cuben kiireisen elokuvauran vuoksi. Syyskuussa 2018 albumille julkistettiin kansikuva. Lokakuussa 2018 Ice Cube ilmoitti albumin ilmestymispäiväksi 7. joulukuuta 2018.
Rannikkotykistörykmentti 1 (1919)

Rannikkotykistörykmentti 1 oli vuonna 1919 perustettu Suomen rannikkopuolustuksen tykistörykmentti.
Historia.
Rannikkotykistörykmentti 1:n esikunta oli Helsingissä. Sen tehtävänä oli puolustaa Suomenlahdella Helsingistä Hankoon.&lt;ref name="kansa taisteli 3/1977"&gt;&lt;/ref&gt; Teknikko Allan Staffansin toiminnan ansiota venäläinen Suomen sisällissodan aikana kansanvaltuuskunnan haltuun joutunut tykistö saatiin taisteluitta hyväkuntoisena suojeluskuntien haltuun. 7. toukokuuta 1918 perustettu Suomenlinnan Linnoitustykistö piti hallussaan aluetta ja siihen kuuluva I Suo­malainen Raskastykistöpatteri ampui 12. toukokuuta, kun valtionhoitaja Svinhufvudin läsnä ollessa nostettiin Suomen senaatin punainen leijonalippu Kustaanmiekalla salkoon. Yksiköstä tuli 16. syyskuuta 1918 Suomenlinnan Rannikkotykistöpataljoona, joka täydennettiin 13. toukokuuta 1919 yleisessä rannikkotykistön organisaatiouudistuksessa Rannikkotykistörykmentti 1:ksi 14. toukokuuta 1919.
Seuraavaksi Hangon saaristoaseman linnakkeista tehtiin 1. elokuuta 1921 Turun Erillinen Rannikkotykistöpatteristo, mikä nimettiin 1922 uudelleen 1. Erilliseksi Rannikkotykistöpatteristoksi.
RT 1:stä tuli merkittävä puolustushaaran ja aselajin kehittäjä vuoksi. Ensimmäiset koeammunnat aloitettiin Santahaminasta ja Harmajalta kuuden tuuman rannikkotykeillä jo toukokuussa 1918. 1930-luvulle mentäessä alettiin kehittää tykkejä. Muutettiin tykkien ryhmitystä siten, että ne kykenivät ampumaan joka suuntaan ympäristöön 360 asteen sektorille. Lisäksi kehitettiin Canat-tykkien putken kääntö siten, että putken korotus suureni mahdollistaen aikaisempaa suuremman ampumaetäisyyden, kehitettiin sisä- ja ulkoballistiikkaa sekä kehitettiin ampumamenetelmiä. 
Hieman ennen talvisotaa Rannikkotykistörykmentti 1 muutettiin 15. syyskuut 1939 Helsingin ja Pellingin Lohkoiksi, millä kummallakin oli alalohkoja. Kun taistelutoimintaa ei juuri ollut Helsingin Lohkon alueella, irrotettiin siitä pataljoona Kiveliö tammikuussa 1940 taisteluihin Viipurinlahdelle, mikä kärsi suuret tappiot.