Rikos ja rangaistus

Rikos ja rangaistus () on Fjodor Dostojevskin tunnetuin teos. Vuonna 1866 julkaistu romaani on maailmankirjallisuuden klassikko. Teos käsittelee moraalisia ongelmia, ja siinä on myös salapoliisiromaanin ja rakkaustarinan piirteitä. Keskeisiä teemoja ovat syyllisyydentunto ja anteeksi saaminen katumisen kautta.
"Rikos ja rangaistus" alkoi ilmestyä jatkokertomuksena "Russki vestnik" () -lehdessä tammikuussa 1866 ja seuraavana vuonna se julkaistiin romaanina. Se on Dostojevskin ensimmäinen aateromaani. Dostojevski etsii vastausta kysymykseen: "jos Jumalaa ei ole, onko ihmisen otettava hänen paikkansa?" Esittämällä tämän kysymyksen päähenkilö Raskolnikovin suulla, hän osoittaa mihin radikaalinuorison ateismi voi johtaa. Radikaalikriitikko Dmitri Pisarev torjui Dostojevskin kritiikin kumouksellista nuorisoa vastaan kirjoittamalla, että Raskolnikovin ongelmien juuret "eivät ole hänen aivoissaan vaan hänen taskuissaan."
Juoni.
"Rikoksessa ja rangaistuksessa" nuori ylioppilas Rodion Romanovitš Raskolnikov tekee rikoksen 1860-luvun Pietarissa: murhaa köyhän panttilainaajaeukko Aljona Ivanovnan ja tämän paikalle sattuneen sisaren Lizaveta Ivanovnan. Päätökseen murhata hänet sysää äidiltä saapuva kirje, josta käy ilmi äidin ja Dunja-sisaren tukala tilanne. He ovat lähettäneet pääkaupungissa opiskelevalle pojalle ja veljelle viimeisiä rahojaan. Kirje tuo juonenkulkuun mukaan myös irstailevan Svidrigailovin, joka uhkaa Dunjan siveyttä.
Kirje kotoa luo lukijalle kuvan Raskolvikovista rehtinä, kunniantuntoisena ja lähimmäisiään rakastavana nuorena miehenä. Raskolnikov itse epäilee, ettei kestäisi murhan aiheuttamaa syyllisyyttä. Hän näkee unen, jossa lapsi joutuu isänsä kanssa todistamaan, kuinka hevonen piestään kuoliaaksi. Unen lapsen huudahdus "Minkä tähden ne hevosrukan tappoivat?" palautuu Dostojevskin tuotannon peruskysymykseen: miksi syytön kärsii, miksi maailmassa on pahaa? Raskolnikov kuitenkin järkeilee itsensä murhatyöhön.
Hän ei tee murhaa niinkään ryöstöaikeissa vaan kokeillakseen ja todistaakseen itselleen olevansa moraalisesti valioihminen. Ryöstösaaliilla hän pystyisi tekemään hyviä tekoja, jotka hyvittäisivät murhan. Kirja kuvaa teon henkisiä ja fyysisiä vaikutuksia Raskolnikoviin. Raskolnikovia vaivaavat syyllisyydentunteet ja vainoharhat siitä, että kaikki epäilevät häntä. Samalla hänen suhteensa opiskelijatoveri Razumihiniin, rikosetsivä Porfiriin sekä ennen muuta Sofia Marmeladovaan, kehittyy. Hän tapaa nuoren hyväsydämisen prostituoidun, Sonja Marmeladovan, joka saa hänet ymmärtämään kristillisen rakkauden ja anteeksiannon merkityksen ja lopulta tunnustamaan tekonsa. Raskolnikov saa rangaistuksensa ja joutuu kahdeksaksi vuodeksi Siperian pakkotyöleirille, jonne Sonja seuraa häntä.
Tulkintaa.
Venäläinen filosofi Lev Šestov vertasi vuoden 1900 teoksessaan "Rikoksen ja rangaistuksen" tematiikkaa Shakespearen "Macbethiin". Šestovin mielestä Dostojevski pohtii teoksensa avulla kysymystä, ovatko sääntöjen noudattajat vai sääntöjen rikkojat oikeassa, mikäli sääntöjen merkitys on hämärä. Dostojevski arvostaa sitä, että Raskolnikov uskalsi rikkoa sovinnaisia sääntöjä, joskin hänen on sen jälkeen sovitettava rikoksensa ja kärsittävä sitä seuraava rangaistus. Šestov pitää merkittävänä sitä, ettei murhaaja tunne minkäänlaista sääliä uhrejaan kohtaan edes jälkeenpäin. "Macbethissa" sen sijaan kirjailijaa askarruttaa rikollisen muille ihmisille tuottama kärsimys.
Rikos ja rangaistus on tutkielma syyllisyydestä ja syyttömyydestä, vapaasta tahdosta sekä hyvyydestä ja pahuudesta, mutta se on myös rikosromaani, dekkari. Romaanin toinen rikoksentekijä on Svidrigailov, jonka rikos on pedofilia, Dostojevskin romaanien toistuva aihe. Dostojevski hakee vastausta kysymykseen, miksi rikoksentekijät saadaan kiinni. Raskolnikovin tunnustus sekä Svidrigailovin itsemurha antavat ymmärtää, että Dostojevskin mukaan rikollista ajaa aina halu joko tunnustaa tai tulla kiinniotetuksi. Jos kumpikaan ei toteudu, ainoa ratkaisu on itsemurha.
Rikos ja rangaistus on myös pietarilaisromaani ja Dostojevski onkin venäläisen kirjallisuuden tunnetuimpia Pietarin kuvaajia. Hänen teoksensa muovasivat 1800-luvulla myyttiä Pietarin kaupungista. Raskolnikovin mielenliikkeet kuvataan vuorovaikutuksessa kaupungin kanssa. Kaikki mitä hän Pietarin kaduilla kohtaa ja kokee, vaikuttaa hänen mielentilaansa.