Somos libres, seámoslo siempre

Somos libres, seámoslo siempre (”Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti”) on Perun kansallislaulu. Syyskuussa 1821, vain kaksi kuukautta maan itsenäistymisen jälkeen, Perun hallitus julisti kilpailun kansallislaulun löytämiseksi maalle. Kilpailun voittivat säveltäjä José Bernardo Alcedo (1788–1878) sekä kirjailija ja lakimies José de la Torre Ugarte (1786–1831). Heidän laatimansa isänmaallinen laulu esitettiin ensi kertaa julkisesti 23. (tai 24.) syyskuuta 1821. Huhtikuun 15. päivänä 1822 annettu asetus määräsi sen virallisesti maan kansallislauluksi. Sanoja muutettiin hieman vuonna 1913. Laulusta esitetään normaalisti vain sen kertosäe sekä ensimmäinen säkeistö. Perun hallituksen päätöksellä virallisissa yhteyksissä lauletaan laulun seitsemäs eli viimeinen säkeistö ensimmäisen sijasta. Muutos astui voimaan vuoden 2010 alusta.
Teksti espanjaksi.
Somos libres, seámoslo siempre&lt;br&gt;
y antes niegue sus luces el sol,&lt;br&gt;
que faltemos al voto solemne&lt;br&gt;
que la patria al Eterno elevó.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Largo tiempo el peruano oprimido&lt;br&gt;
la ominosa cadena arrastró;&lt;br&gt;
condenado a una cruel servidumbre&lt;br&gt;
largo tiempo en silencio gimió.&lt;br&gt;
Mas apenas el grito sagrado&lt;br&gt;
¡Libertad! En sus costas se oyó,&lt;br&gt;
la indolencia de esclavo sacude,&lt;br&gt;
la humillada cerviz levantó.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Ya el estruendo de broncas cadenas&lt;br&gt;
que escuchamos tres siglos de horror,&lt;br&gt; 
de los libres al grito sagrado&lt;br&gt;
que oyó atónito el mundo, cesó.&lt;br&gt;
Por doquier San Martín inflamado,&lt;br&gt;
Libertad, libertad, pronunció,&lt;br&gt;
y meciendo su base los Andes&lt;br&gt;
la anunciaron, también a una voz.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Con su influjo los pueblos despiertan&lt;br&gt;
y cual rayo corrió la opinión;&lt;br&gt;
desde el itsmo a las tierras del fuego&lt;br&gt;
desde el fuego a la helada región.&lt;br&gt;
Todos juran romper el enlace&lt;br&gt;
que natura a ambos mundos negó,&lt;br&gt;
y quebrar ese cetro que España,&lt;br&gt;
reclinaba orgullosa en los dos.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Lima, cumple ese voto solemne,&lt;br&gt;
y, severa, su enojo mostró,&lt;br&gt;
al tirano impotente lanzando,&lt;br&gt;
que intentaba alargar su opresión.&lt;br&gt;
A su esfuerzo sellaron los grillos&lt;br&gt;
die los surcos que en sí reparó,&lt;br&gt;
le atizaron el odio y venganza&lt;br&gt;
que heredara de su Inca y Señor.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Compatriotas, no más verla esclava&lt;br&gt;
si humillada tres siglos gimió,&lt;br&gt;
para siempre jurémosla libre&lt;br&gt;
manteniendo su propio esplendor.&lt;br&gt;
Nuestros brazos, hasta hoy desarmados&lt;br&gt;
estén siempre cebando el cañón,&lt;br&gt;
que algún día las playas de Iberia&lt;br&gt;
sentirán de su estruendo el terror.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Excitemos los celos de España&lt;br&gt;
Pues presiente con mengua y furor&lt;br&gt;
Que en concurso de grandes naciones&lt;br&gt;
Nuestra patria entrará en parangón.&lt;br&gt;
En la lista que de éstas se forme&lt;br&gt;
Llenaremos primero el reglón&lt;br&gt;
Que el tirano ambicioso Iberino,&lt;br&gt;
Que la América toda asoló&lt;br&gt;&lt;br&gt;
En su cima los Andes sostengan&lt;br&gt;
la bandera o pendón bicolor,&lt;br&gt;
que a los siglos anuncie el esfuerzo&lt;br&gt;
que ser libres, por siempre nos dió.&lt;br&gt;
A su sombra vivamos tranquilos,&lt;br&gt;
y al nacer por sus cumbres el sol,&lt;br&gt;
renovemos el gran juramento&lt;br&gt;
que rendimos al Dios de Jacob.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Käännös.
Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti!&lt;br&gt;
Ennen aurinko kieltää valonsa&lt;br&gt;
kuin me sen juhlallisen valan,&lt;br&gt;
jonka Isänmaa vannoi ikuisuudelle.&lt;br&gt;&lt;br&gt;
Pitkän aikaa sorrettu perulainen&lt;br&gt;
kantoi pahamaineisia kahleita;&lt;br&gt;
kirottuna julmaan orjuuteen&lt;br&gt;
hän valitti hiljaa pitkän aikaa.&lt;br&gt;
Mutta nyt kaikuu pyhä huuto&lt;br&gt;
Vapaus! hänen rannikollaan.&lt;br&gt;
Hän karisti yltään orjan mielen,&lt;br&gt;
ja nosti taivutetun päänsä.&lt;br&gt;&lt;br&gt;