tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Systemd

systemd on suosittu Linux-käyttöjärjestelmässä käytetty init-ohjelman korvaaja. Muitakin init-ohjelman korvaajia on käytössä. Systemd käynnistää tärkeimmät ohjelmat sekä hoitaa järjestelmän lokitietojen keruun, cron-tyyppisen tehtävien ajoituksen sekä useita muita tehtäviä. Se hoitaa esimerkiksi virranhallinnan, laitteistohallinnan, liittää levyosiot, huolehtii levyjen salauksesta, verkkoyhteyksien hallinnasta, järjestelmään kirjautumisesta, järjestelmän nimen, kellonajan ja maa-asetusten hallinnasta.
systemd:n ovat kehittäneet Red Hatillä Lennart Poettering ja Kay Sievers.
Ohjelma on ensimmäinen prosessi, jonka Linux-ydin käynnistää tietokoneen käynnistyessä. Eräitä kehityskohteita aiempiin ratkaisuihin olivat käynnistymisnopeuden parantaminen sekä laitteiston ja ohjelmiston muutoksien käsittely käynnissä olevassa järjestelmässä. systemd korvaa perinteiset Unix-tyyliset suoritustasot (runlevel) omalla ratkaisullaan, mutta tarjoaa yhteensopivuuden.
systemd:n käynnistämiä palveluita muokataan codice_1-ohjelmalla.
systemd:n hallinta tapahtuu D-Bus-väylän läpi. systemd myös julkaisee kaikkien palvelujensa tilan väylällä.
systemd:n lokeja puolestaan tarkastellaan codice_2-komennolla.
systemd-resolved on nimipalvelun käsittelyyn tarkoitettu paikallinen palvelu, joka tarjoaa tietokoneen sovelluksille nimipalvelun käsittelyn. Palvelu tukee nimipalvelutietojen välimuistia ja siinä on kokeellinen tuki DNSSEC ja DNS over TLS -varmistuksille. Nimipalvelutuki on saatavilla kolmen rajapinnan kautta: D-Bus, natiivi ohjelmointirajapinta (Varlink), ja glibc:n tukema Name Service Switch (NSS). Lisäksi se kuuntelee paikallisesti nimipalvelulle tarkoitetussa portissa jotta ohjelmat, jotka eivät käytä näitä rajapintoja voivat käyttää palvelua kuten muuta DNS-palvelua. systemd:n nimipalvelun toimintaa tarkastellaan codice_3-komennolla.
Historia.
Aiemmin Linux-alustalla käytettiin System V:n tyylistä SysVInit:iä ja BSD:n initiä, joiden jälkeen tulivat codice_4 ja codice_5 -ohjelmat. Myöhemmin tuli Upstart, jonka systemd on korvannut useissa paikoissa. Red Hat halusi pitää Canonicalin ylläpitämän Upstartin, mutta Debian-projektin siirryttyä käyttämään systemd:tä kiinnostus Upstartiin päättyi.
systemd:n käyttö tuli pakolliseksi GNOME:n version 3.8 myötä.
Kritiikiä.
Ohjelmaa on kritisoitu ja boikotoitu useita kertoja. Kriitikkojen mielestä systemd "laittaa kaikki munat samaan koriin". Ohjelman kaatuminen tietää suurella todennäköisyydellä koko järjestelmän kaatumista ja sen päivittämiseksi koko järjestelmä täytyy käynnistää uudelleen. systemd:n lokitiedostot on tallennettu sen omassa binäärimuodossa, eikä niitä voi lukea tavanomaisilla tekstitiedostoja käsittelevillä ohjelmilla.
Linus Torvalds ei vastusta systemd:n käyttöä, mutta on kertonut eräiden kehittäjien olevan liian välinpitämättömiä bugeista. Ohjelman mukana ollut udev-ohjelmisto on poistettu systemd-projektista koska firmwaren lataaminen on ytimen vastuulla. Theodore Ts’o on kritisoinut tapaa, jolla järjestelmään vaikuttavia muutoksia tehdään välittämättä tietyn käyttökohteen ulkopuolisista.
Melonta kesäolympialaisissa 2020

Melonnassa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 21. kertaa. Kilpailut käytiin 25. heinäkuuta – 7. elokuuta. Koskimelontakilpailut käytiin Kasai Canoe Slalom Centrellä ja ratamelontakilpailut Sea Forest Waterwaylla. Koskimelontakilpailuja oli neljä, ja ratamelonnassa kilpailtiin 12 eri tapahtumassa.
Menestynein maa oli Unkari, jonka urheilijat saavuttivat kolme kultamitalia ja yhteensä kuusi mitalia. Myös uusiseelantilaiset melojat saavuttivat kolme kultamitalia, mutta ei muita mitaleja. Eniten mitaleja saavuttivat saksalaiset melojat (7). Uuden-Seelannin Lisa Carrington saavutti olympialaisissa kolme kultamitalia.
Aikataulu.
Lähde:
Muri bei Bern

Muri bei Bern on kaupunki Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on noin 13 000 asukasta. Kaupungin päätaajamat ovat Muri ja Gümligen.
Sijainti.
Muri bei Bern sijaitsee Aaren itärannalla ja Bernin kaakkoispuolella muodostaen yhtenäisen taajama-alueen Bernin kanssa. Bernin lisäksi Murin naapurikuntia ovat Ostermundigen, Stettlen, Vechigen, Worb, Allmendingen, Belp, Kehrsatz ja Köniz.
Liikenne.
Moottoritie A6 kulkee Muri bei Bernin poikki. SBB:n rautatiet Bernistä Thuniin ja Konolfingeniin kulkevat Murin poikki. Lisäksi RBS:n rautatie kulkee Worbista Muriin.
Raymond D. Kent

Raymond D. Kent on professori emeritus ja äänihäiriöiden tutkimuksen uranuurtaja Wisconsin-Madison yliopistosta.
Peter Florin

Peter Florin (2. lokakuuta 1921 – 17. helmikuuta 2014) oli itäsaksalainen poliitikko ja diplomaatti.
Nuoruus.
Florin syntyi Kölnissä 2. lokakuuta 1921.
Florinin isä Wilhelm Florin (1894–1944) oli johtava hahmo sotia edeltävässä Saksan kommunistisessa puolueessa. ja vuosina 1924–1933 Reichstagin (kansallinen parlamentti) jäsen.
Florin lähti Saksasta vanhempiensa kanssa vuonna 1933, kun Adolf Hitler tuli valtaan ja alkoi vainota kommunisteja,siirtyen ensin Ranskaan ja sitten Neuvostoliittoon, jossa hän meni Karl Liebknechtin kouluun. Siellä hän opiskeli kemiaa Mendelejevin yliopistossa.
Toisen maailmansodan aikana hän taisteli Neuvostoliiton partisaanien kanssa Valko-Venäjällä. Florinista tuli vuonna 1944 Freies Deutschland nimisen viikoittain ilmestyneet natsivastaisen sanomalehden päätoimittaja Sodan lopussa hän palasi Saksaan Ackermann-ryhmän jäsenenä, joka oli yksi alueellisista ryhmistä, jotka lähettivät Neuvostoliiton sotilashallinnon palvelukseen Saksaan.
Ura.
Sodan jälkeen Florin astui politiikkaan Saksan demokraattisessa tasavallassa ja toimi Wittenbergin aluevaltuuston varapuheenjohtajana työskennellessään päivälehden Freiheitin päätoimittajana. Sitten hän oli 1949–1952 Itä-Saksan ulkoministeriön neuvonantaja. Vuonna 1953 hänet nimitettiin Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen keskuskomitean ulkoministeriön johtajaksi. Vuosina 1954–1971 hän oli maan ulkoasiainvaliokunnan jäsen, jonka puheenjohtajana hän oli jonkin aikaa.
Vuodesta 1967-1969 Florin oli Itä-Saksan suurlähettiläs Tšekkoslovakiassa. Hän kannatti avoimesti 1968 Prahan kevään murskaamista. Vuonna 1969 hänet nimitettiin valtiosihteeriksi ja ensimmäiseksi ulkoministerin sijaiseksi.
Vuosina 1973-1982 Florin oli Saksan demokraattisen tasavallan pysyvä edustaja Yhdistyneissä kansakunnissa. Vuonna 1982 hänestä tuli Unescon kansallisen komission puheenjohtaja Itä-Saksassa. Hän toimi vuosina 1987 ja 1988 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana.
Yksityiselämä.
Peter Florin oli naimisissa, ja hänellä oli kolme lasta. Hänen vaimonsa Edel toimi 1980-luvun lopulla Itä-Berliinin Humboldt-yliopiston venäläisen kirjallisuuden professorina.
Florin puhui sujuvasti saksaa, venäjää ja englantia sekä hyvää ranskaa. Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana häntä sanottiin The New York Timesin mukaan "toveri Glasnostiksi", mikä kertoo, että hän oli Gorbatšovin aikakauden modernin kommunistisen politiikan symboli. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän työskenteli Torgaussa talonmiehenä.
Hän kuoli 92-vuotiaana vuonna 2014.
Oulun Floorball Club

Oulun Floorball Club (OFBC) on marraskuussa 2008 perustettu salibandyn erikoisseura. Seuran tunnusvärit ovat musta ja vihreä. 
Oulun Floorball Clubin miesten edustusjoukkue pelaa 2. divisioonassa kaudella 2023–2024.
Miesten edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Zemppi Areenalla. P19 pelaa kotiottelunsa Kastellin monitoimitalolla, Kempelehalilla ja Nallisportissa. P17 pelaa kotiottelunsa Nallisportissa sekä Kastellin Monitoimitalolla. 
Historia.
Oulun Floorballin Clubin perustajajäsenet ovat Jarmo Aromaa, Raimo Höynä ja Pia Riepula, ja seuran puheenjohtajana toimi Jarmo Aromaa. Seura rekisteröitiin tammikuussa 2009, ja keväällä 2009 se hyväksyttiin Suomen Salibandyliiton jäsenseuraksi. Seuran tavoitteena on tarjota lapsille ja nuorille salibandyn harraste- ja kilpatoimintaa taitotasoon katsomatta. Lisäksi Oulun Floorball Club tarjoaa harraste- ja kilpatoimintaa aikuisille.
Seuran ensimmäisenä toimintakautena 2009–2010 sillä oli joukkueet miesten 5. divisioonassa, C-juniorien alasarjassa, F-D juniorijoukkueita kaupunkisarjoissa sekä aikuisten harrastetoimintaa. Jäsenmäärä kasvoi ensimmäisenä toimintavuonna yli 100 jäseneen.
Kauden päätteeksi Oulun Floorball Club järjesti Nordic Floorball Games -turnauksen yhteistyössä Oulun Luistinseuran (OLS-Salibandy) salibandyjaoston kanssa. Turnaus oli yksi suurimpia Pohjois-Suomen lasten ja nuorten urheilutapahtumia sekä suurin yhden viikonlopun lasten ja nuorten salibandyturnaus Pohjois-Suomessa.
Ofbc ja Ols solmivat yhteistyösopimuksen Leijonaliigan osalta, se tarkoittaa enemmän pelejä leijonaliigaan.
Juniorijoukkueet.
Ofbc:llä pelaa kolme joukkuetta valtakunnallisia sarjoja.
Ofbc P19 (P19 1.DIVISIOONA)
Ofbc P17 (P17 SM-SARJA)
Ofbc P15 (P15 valtakunnallinen sarja)
Eelco van Kleffens

Eelco Nicolaas van Kleffens (17. marraskuuta 1894 – 17. kesäkuuta 1983) oli hollantilainen poliitikko ja diplomaatti.
Eelco van Kleffens tausta oli vanhasta friisiläisestä perheestä. Hän oli Henricus Cato ja Jeannette Frésine (Veenhoven) van Kleffensin poika. Hänen nuorempi veli Adrianus van Kleffens tuli myöhemmin Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomari. Eelco avioitui Margaret Helen Horstmanin kanssa 4. huhtikuuta 1935.
Suoritettuan oikeustieteen tutkinnon Leidenin yliopistosta Van Kleffens työskenteli Kansainliiton sihteeristössä. Hänestä tuli Royal Dutch Petroleumin osaston sihteeri 1920. Hänet nimitettiin Alankomaiden ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston apulaisjohtajaksi vuonna 1922 ja diplomaattisen osaston apulaisjohtajaksi vuonna 1927, josta hänestä tuli johtaja vuonna 1929. 1930-luvun alussa hän oli myös Haagin kansainvälisen oikeuden akatemian pääsihteeri.
Van Kleffens nimitettiin ulkoministeriksi vuonna 1939, viikkoa ennen toisen maailmansodan alkua, ja se oli osa Alankomaiden maanpaossa olevaa hallitusta Sodan aikana hän otti kirjoitti Juggernaut over Holland -lehteen, jota levitettiin miehitetyllä alueella, ja hän oli myös yksi Benelux-maiden unionin alkuperäisistä allekirjoittajista.
Van Kleffens toimi ulkoministerinä Schermerhornin ja Dreesin hallituksissa vuoteen 1946 asti. Sen jälkeen, kun hän oli erosi ministeriöstä (mutta ei hallituksesta) ja tuli Alankomaiden edustaja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostossa ja vuonna 1947 nimitettiin Yhdysvaltain suurlähettiläs. Vuonna 1950 hänestä tuli Portugalin suurlähettiläs, ja hänelle annettiin valtionministerin titteli.
Vuonna 1954 Van Kleffens nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajaksi kyseisen elimen yhdeksännelle istunnolle.
Van Kleffens oli Hollannin edustajana Natossa ja OECD:ssä vuodesta 1956 vuoteen 1958 ja Euroopan hiili- ja teräsyhteisössä vuodesta 1958 vuoteen 1967, jonka jälkeen Van Kleffens jäi eläkkeelle Portugaliin, jossa hän kuoli 17. kesäkuuta 1983.
Nalidiksiinihappo

Nalidiksiinihappo on vanha akuuttien virtsatietulehduksien hoitoon käytettävä lääkeaine. Sen vaikutusmekanismi on kahtalainen. Ensinnäkin se estää mikrobien kahdentumista, jolloin se on "bakteriostaattinen" eli bakteerien kasvua estävä. Toisaalta suurina annoksina sen on todettu olevan myös "bakterisidinen" eli se denaturoi bakteerien DNA:ta. Lääkkeen ongelmana on, että se imeytyy huonosti ruoansulatuskanavasta ja virtsaan erittyy munuaisten kautta aktiivisena vain alle kymmenen prosenttia lääkkeestä. Aine hajoaa suureksi osaksi maksassa. Aine vaikuttaa parhaiten emäksisessä ympäristössä. 
Nalikdiksiinihappo tehoaa parhaiten kolibakteeriin. Myös "Proteus"- ja "Klebsiella"-lajit ovat enimmäkseen valmisteelle herkkiä. Sen sijaan virtsatulehdusten aiheuttajista enterokokit ja "Pseudomonas"-lajit ovat vastustuskykyisiä. 
Vakavista sivuvaikutuksista on hyvin raportoitu pikkulasten aivopaineen nousu. Epilepsia on vasta-aihe lääkkeen käytölle, ja on myös tavattu fototoksisia reaktioita sekä harvakseltaan allergioita.
Charles Read

Charles Read (s. 1940) on professori emeritus ja johti Wisconsin-Madison yliopiston kielitieteen laitoksen fonetiikan laboratoriota.
Kuuma piiri

Kuuma piiri ("The Commish") oli yhdysvaltalainen komediallinen poliisidraamasarja. Se pyöri American Broadcasting Company -kanavalla (ABC) viiden kauden verran vuosina 1991–1996. Sarjan pääosassa poliisi Tony Scalin roolissa oli Michael Chiklis.
Sarjassa käsiteltiin lukuisia sosiaalisia kysymyksiä, kuten poliisien korruptiota, rasismia, homofobiaa, huumeriippuvuutta, vammaisuutta, lasten hyväksikäyttöä, laitonta siirtolaisuutta ja seksuaalista häirintää. Suomessa sarjaa esitti alun perin MTV3 vuosina 1993–1996 ja myöhemmin Nelonen 2000-luvun alussa.
Adolf Pilar von Pilchau

Adolf Konstantin Jakob Freiherr Pilar von Pilchau (16. heinäkuuta 1851 – 17. kesäkuuta 1925) oli baltiansaksalainen poliitikko ja Liivinmaan maamarsalkka.
Adolf Pilar von Pilchau syntyi baltiansaksalaiseen aateliseen perheeseen. Hänestä tuli Audrun kartanon isänsä Friedrich Adolf Woldemar Pilar von Pilchaun kuoleman jälkeen vuonna 1870. Kouluttauduttuaan vuosina 1870–1873 Tarton yliopistossa lakimieheksi hän toimi Pärnussa vuodesta 1876 tuomarina, sitten kaupunkineuvoksena. Hän avioitui balttilaisen aatelisukuun kuuluvan Julia Olga Jevgenia von Palenin kanssa. Perheensä kanssa vapaaherra von Pilchau asui 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa omistamassaan Saugan kartanossa Pärnumaalla. 
Vuodesta 1882 hän toimi Liivinmaan ritarikunnan palveluksessa, vuodesta 1884 sen johtajana ja vuodesta 1908 maamarsalkkana. Von Pilchau toimi vuosina 1912–1916 Baltian maakuntien edustajana Venäjän valtakunnanneuvostossa. Palveluksistaan Venäjän keisarikunnalle vapaaherra Adolf Pilar von Pilchaulle myönnettiin vuonna 1909 Pyhän Vladimirin ritarikunnan 4. luokan kunniamerkin. Keväällä 1917 vapaaherra Adolf von Pilchau oleskeli vielä Pietarissa mutta siirtyi Riikaan elokuun 1917 jälkeen, jolloin saksalaiset valloittivat kaupungin ja Viron saaria, ja toimi yhteistyössä saksalaisten joukkojen johdon kanssa.
Saksan vallattua Baltian eli myös koko Viron alueen von Pilchau toimi baltiansaksalaisista kootun neuvoston puheenjohtajana keväästä 1918 alkaen (12.4.–11.8.1918). Kun saksalaiset ja baltiansaksalaiset perustivat ainoastaan Saksan tunnustaman valtion Baltian herttuakunnan saksalaisten miehittämille Liivinmaan ja Vironmaan maakuntien alueelle von Pilchau toimi valtionhoitajaneuvoston puheenjohtajana loppuvuodesta 1918 (11.8.–28.11.1918). Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa saksalaisvalta kaatui myös Baltiassa. Baltian herttuakunta-ajatus ei toteutunut, vaan kansalliset Viron ja Latvian tasavallan edustajat ottivat alueella vallan vapaussotien avulla.
Adolf Pilar von Pilchau muutti 3. tammikuuta 1919 Saksaan, jossa hän asui aina vuoteen 1923. Hän asui vaimonsa kanssa ensin Berliinissä ja vuosina 1921–1923 vävynsä kreivi von Rewentlowin kartanossa Saksan Schleswig-Holsteinin Emkendorfissa. Vuonna 1923 hän sai vaimonsa kanssa Viron tasavallan viranomaisilta oleskeluluvan, vaikka oli periaatteessa ilman kansalaisuutta, ja palasi Viroon. Von Pilchau sai tällöin kolmen kuukauden vankeusrangaistuksen aiemmista toimistaan saksalaisvallan aikaan 1918. Tallinnan sijasta heidät lähetettiin Pärnuun, sillä heidän Audrun kartanonsa oli jo kansallistettu vuoden 1919 lain perusteella. Vapaaherra Adolf Pilar von Pilchau kuoli 17. kesäkuuta 1925 Pärnussa ja haudattiin Audrun hautausmaalle.
Texasin liittäminen Yhdysvaltoihin

Texasin liittäminen Yhdysvaltoihin () tapahtui 29. joulukuuta 1845, jolloin itsenäinen Texasin tasavalta liittyi Yhdysvaltoihin sen 28. osavaltiona.
Texasin liittäminen johti suureen kiistaan Yhdysvalloissa erityisesti koska orjuus oli laillista Texasissa ja pohjoisen osavaltiot pelkäsivät sen horjuuttavan tasapainoa orjuutta hyväksyvien ja kieltävien osavaltioden välillä. Tästä huolimatta John Tyler allekirjoitti presidenttiytensä kolmanneksi viimeisenä päivänä asiankirjan, joka liitti Texasin Yhdysvaltoihin.
Texasin osavaltion perustamisen myötä syntyi kiista siitä, että oliko Nuecesjoki vai Rio Grande Meksikon pohjoisraja. Kiista johti myöhemmin Meksikon–Yhdysvaltain sotaan, jonka käyttiin 1846–1848.
Santa Cruz de Bezana

Santa Cruz de Bezana on kunta Cantabriassa Espanjassa. Se sijaitsee Biskajanlahden rannalla. Santa Cruz de Bezana koostuu seitsemästä asutuskeskuksesta. Bezana on keskustaajama. Väkiluku on 12 964 (2018).
Jukolan viesti 2017

Jukolan viesti 2017 eli Joensuu-Jukola oli 69:s Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 17.–18. kesäkuuta 2017 Joensuun Enossa. Järjestävänä seurana toimi Kalevan Rasti. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Jukolan viesti käytiin Enossa. Kalevan Rasti oli kuitenkin aiemmin isännöinyt Jukolan viestejä kahdesti Liperissä: vuosina 1982 ja 2000. Miesten Jukolan viestin voitti IFK Göteborg, jolle voitto oli ensimmäinen. Naisten 40:nen Venlojen viestin voitti niin ikään ensimmäisen kerran Alfta ÖSA OK.
Tulokset.
Venlojen viesti.
1. osuus: 6,7 km&lt;br&gt;
2. osuus: 6,6 km&lt;br&gt;
3. osuus: 5,8 km&lt;br&gt;
4. osuus: 8,0 km&lt;br&gt;
Joukkueita: 1315, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1182
Jukolan viesti.
Miesten kilpailussa IFK Göteborg johti kilpailua toisesta osuudesta alkaen loppuun saakka. Ainoastaan Koovee pystyi sitä ajoittain haastamaan. Erot kasvoivat kärjessä varsin suuriksi.
1. osuus: 12,8 km&lt;br&gt;
2. osuus: 14,3 km&lt;br&gt;
3. osuus: 12,3 km&lt;br&gt;
4. osuus: 7,7 km
5. osuus: 7,8 km&lt;br&gt;
6. osuus: 11,1 km&lt;br&gt;
7. osuus: 13,8 km
Joukkueita: 1600, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1352
Korkean lämpötilan elektrolyysi

Korkean lämpötilan elektrolyysi on menetelmä vedyn ja hapen tuottamiseksi vedestä korkeassa lämpötilassa elektrolyysillä.
Korkean lämpötilan elektrolyysi on hyötysuhteeltaan parempi ja taloudellisesti edullisempi kuin tavanomainen matalan lämpötilan elektrolyysi. Lämpötilan kasvattaminen vähentää sähkötehon suhteellista osuutta elektrolyysissä, ja pelkästään veden kiehumispisteen ylittäminen madaltaa myös elektrolyysin kuluttamaa kokonaistehoa. Kaikissa korkean lämpötilan elektrolyyseissä lämpötila on yli 100 °C ja käyttökelpoisen lämpötila-alueen ylärajan asettavat pääasiassa materiaalitekniset haasteet.
Hyötysuhteen paraneminen lämpötilan noustessa selittyy sillä, että elektrolyysissä kuluva sähkö tuotetaan lämpövoimakoneissa, joiden hyötysuhde on matala. Elektrolyysin lämmön osuuden noustessa vastaavasti huonolla hyötysuhteella tuotetun sähkön osuus pienenee. Toisaalta lämpöenergian käyttö korkean lämpötilan elektrolyysissä ei kärsi vajaasta hyötysuhteesta, sillä lämpöenergia on valmiiksi alimman tason energiaa. Elektrolyysin tuotteiden eli vedyn ja hapen lämpötila ja niiden sisältämä lämpö on välittömästi elektrolyysin jälkeen suuri, mutta se saadaan hyödynnettyä elektrolyysiin tulevan veden esilämmityksessä. Oleellista on saada elektrolyysin sähkönkulutuksen suhteellinen osuus pienemmäksi ja korkea lämpötila mahdollistaa sen.
Tavallisesti vetyä tuotetaan maakaasusta pyrolyysillä. Korkean lämpötilan elektrolyysistä voi tulla taloudellisesti kilpailukykyinen menetelmä vedyn valmistamiseksi, jos elektrolyysissä tarvittava energia saadaan tuotettua riittävän halvalla. Huokea hiilineutraali vety puolestaan tekisi hiilineutraaleista polttoaineista kuten synteettisestä metanolista kilpailukykyisiä. Neljännen sukupolven ydinreaktoreilla oletetaan tuotettavan halpaa sähköä ja myös elektrolyysissä tarvittava korkea lämpötila.
Summit (supertietokone)

IBM Summit on IBM:n valmistama supertietokone, joka oli supertietokoneita luetteloivan TOP500-listan ensimmäisenä marraskuussa 2018.
Aiempi ykköspaikan haltija oli kiinalainen Sunway TaihuLight.
IBM:n Dave Turek on sanonut ettei LINPACK-tulos kerro riittävästi tietokoneiden skaalautuvuudesta ja vaihtoehdon toivotaan löytyvän HPCG-tuloksesta.
Tekniset tiedot.
Tietokone käyttää IBM Power9 -suorittimia sekä Nvidia Tesla V100 -grafiikkasuorittimia. Tietokoneessa on yhteensä suoritinta, jotka ovat kahden suorittimen solmuissa, sekä grafiikkasuoritinta. Suorittimissa on 22 ydintä ja suoritinparin yhteydessä on kuusi grafiikkasuoritinta. Tietokoneessa on solmua, joissa jokaisessa on 1,6 teratavua muistia. Tietokone on kytketty 250 petatavun tallennusjärjestelmään. Suurin virrankäyttötarve on 15 megawattia. 
Tietokone käyttää Mellanoxin Infiniband-kytkentäverkkoa.
Tietokoneessa käytetään Red Hat Enterprise Linux -käyttöjärjestelmää.
Marketta Franck

Anja Marketta Franck (o.s. "Sopanen", 25. tammikuuta 1944 – 8. tammikuuta 2013) oli suomalainen museonjohtaja. Hän toimi Nukke- ja pukumuseon johdossa Tampereella vuosina 1982–2006. Franck kirjoitti työuransa aikana useita kirjoja, jotka käsittelivät nukkeja, leikkiä, lapsuutta, nuoruutta ja muotia.
Koulutukseltaan Franck oli filosofian maisteri. Hän oli opiskellut kirjallisuutta, estetiikkaa ja taidehistoriaa. Nukke- ja pukumuseon johtajaksi hän tuli keväällä 1982, jolloin parintuhannen nuken kokoelma oli sijoitettuna Haiharan kartanoon. Kokoelman järjestäminen ja esillepano muodostui hänen elämäntyökseen: kokoelmaa kartutettiin, dokumentoitiin ja entisöitiin. Vuonna 1994 museo siirtyi Hatanpään kartanoon, jossa kokoelma oli esillä vuoteen 2006.
Sweetwater (yhtye)

Sweetwater oli yhdysvaltalainen rockyhtye, joka toimi 1960- ja 1970-luvuilla. Laulusolisti Nansi Nevinsin sekä kitaristin, basistin, rumpalin ja kosketinsoittajan ohella yhtyeeseen kuuluivat huilisti, congarumpali ja sellisti.
Sweetwater perustettiin 1960-luvun puolivälissä Los Angelesissa. Yhtyeen musiikillisesti moni-ilmeinen esikoisalbumi "Sweetwater" julkaistiin vuonna 1968. Albumissa oli kalifornialaista psykedeliaa, jazzia ja klassisia vaikutteita.
Sweetwater ei noussut suureen suosioon, mutta se soitti 1960-luvun lopulla monen suositun yhtyeen lämmittelijänä. Se oli myös elokuussa 1969 Woodstockin rockfestivaalin ensimmäisenä lavalle noussut yhtye.
Nansi Nevins joutui joulukuussa 1969 auto-onnettomuuteen eikä sen jälkeen enää pystynyt jatkamaan yhtyeessä. Sweetwater julkaisi vielä kaksi albumia ennen hajoamistaan vuonna 1971. Kolme elossa olevaa jäsentä, mukaan lukien Nevins, kokosivat yhtyeen vielä 1990-luvulla.
Bisakodyyli

Bisakodyyli on ummetuslääke, joka annetaan joko tabletteina suun kautta tai peräruiskeena tai peräpuikkona peräsuoleen. Bisakodyyli on niin sanottu kontaktilaksatiivi, jonka tarkoituksena on paikallisesti aiheuttaa suolen toiminnan käynnistyminen. Aine on käytännössä imeytymätön. Sitä ei suositella jatkuvaan käyttöön vaan tilapäisiin ummetusoireisiin. Bisakodyyliä myydään muun muassa kauppanimillä "Metalax" tai "Toilax" 
Vaikutusperiaate.
Bisakodyyli stimuloi enteeristä hermostoa aikaansaaden rytmistä supistusliikettä pääasiassa paksusuolessa; ohutsuolessa aineen vaikutus on pieni. Kontaktilaksatiivina se lisää nesteen ja suolojen eritystä paksusuoleen.
Sweetwater

Sweetwater voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Sitagliptiini

Sitagliptiini on aikuistyypin diabetekseen tarkoitettu lääkeaine, jonka tarkoituksena on yksinkertaisesti alentaa verensokeria. Poiketen vanhemmista diabeteslääkkeistä sillä on vähemmän riskiä aiheuttaa liiallista verensokerin alenemista, koska se ei varsinaisesti vaikuta silloin, kun verensokeri ei ole tavallista korkeammalla. Valmisteen vaikutus perustuu dipeptidyylipeptidaasi 4-entsyymin estoon. Valmistetta ei voi käyttää lapsille eikä raskauden aikana, koska siitä ei ole riittävästi tietoa. Valmisteen voi yhdistää muuhun lääkehoitoon, muun muassa insuliiniin. Lääkkeen on tuonut markkinoilla lääketehdas MSD nimellä "Januvia".
Jussac

Jussac on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Aurillacin kaupungista pohjoiseen Authrejoen laaksossa.
Kunnan tärkein elinkeino on maatalous ja erityisesti lypsykarjan kasvattaminen. Myös palvelut, kauppa ja terveydenhoito työllistävät kuntalaisia.
Beetametasoni

Beetametasoni on vahva fluoripitoinen kortikosteroidivalmiste, jota käytetään pääasiassa ihotautien paikallishoitoon. Se ei varsinaisesti sovellu pitkäaikaiseen käyttöön. Fluorattuna se tunkeutuu ihon läpi luontaisia kortikosteroideja nopeammin. Lääkettä ei missään tapauksessa tule käyttää infektoituneihin ihottumiin, koska se estää luontaista elimistön puolustuskykyä.
Outokummun terveysasema

Outokummun terveysasema on Outokummun kaupungissa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Se palvelee arkisin kello 8-16. Palvelujen tuottamisesta vastaa Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä (Siun sote).
Terveysaseman aukioloaikojen ulkopuolella eli iltaisin, öisin ja viikonloppuisin outokumpulaisia palvelee Pohjois-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystys Joensuussa (Tikkamäentie 16, J2-talon katutaso).
Kaavin terveysasema

Kaavin terveysasema on Kaavin kunnassa Pohjois-Savossa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Terveysaseman sairaanhoitaja palvelee arkisin kello 8-16, perjantaisin kello 15 saakka. Terveyspalvelujen tuottamisesta vastaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiirin Kysteri-liikelaitos.
Terveysaseman aukioloaikojen ulkopuolella eli iltaisin, öisin ja viikonloppuisin päivystyspalvelut ovat saatavilla Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystyksestä (Puijonlaaksontie 2, Kuopio, C-ovi).
Kaavin kunta on pyrkinyt eroamaan Kysteri-yhteistyöstä ruotsalaisen Attendo-pörssikonsernin hyväksi tammikuussa 2019; Kaavin kunnanvaltuusto teki asiasta päätöksen marraskuussa 2017. Kunta ei ole saanut tahtoaan läpi kovin nopeasti, sillä valtioneuvosto esti Kysteri-yhteistyöstä eroamisen vuoteen 2020 asti. Kaavin valitettua asiasta korkein hallinto-oikeus antoi keväällä 2019 välipäätöksen, jossa Kaavia kiellettiin katkaisemasta Kysteri-yhteistyötä. Jo aiemmin - keväällä 2018 - Kaavin kunnanhallitus päätti myydä Attendolle entisen kunnantalon, terveyskeskuksen rakennuksen ja Kaavin palveluasuntojen rakennuksen. Kunnanvirasto muutti tämän jälkeen aiempaan Osuuspankin taloon, josta tuli uusi kunnantalo.
Tuusniemen terveyskeskus

Tuusniemen terveyskeskus on Tuusniemen kunnassa Pohjois-Savossa toimiva kunnallinen terveysasema. Perusterveydenhuollon kunta on toteuttanut yhteistyössä Kuopion kaupungin kanssa vuodesta 2008 lähtien.
Terveyskeskuksen päivystys palvelee arkisin kello 8-16, perjantaisin kello 14 saakka. Muulloin eli iltaisin, öisin ja viikonloppuisin päivystyspalvelut ovat saatavilla Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystyksestä (Puijonlaaksontie 2, Kuopio, C-ovi).
David J. Francis

David John Francis (s. 5. lokakuuta 1965) on sierraleonelainen poliitikko, joka toimi Sierra Leonen Chief Ministerinä (verrattavissa pääministeriin) huhtikuusta 2018 huhtikuuhun 2021. 
Francis on ensimmäinen, joka on ollut Chief Ministerin virassa sen jälkeen, kun virka lakkautettiin 1978.
Thomas D. Rossing

Thomas D. Rossing (1929 – 14. heinäkuuta 2022 West Lafayette, Indiana) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja soitinakustiikan uranuurtaja ja Pohjois-Illinoisin yliopiston professori.
Richard Pervo

Richard Ivan Pervo (11. toukokuuta 1942 – 19. toukokuuta 2017) oli yhdysvaltalainen raamatuntutkija ja aikaisemmin episkopaalipappi, joka kuului Fellow of the Westar Instituteen. Hänet tunnetaan varsinkin Apostolien tekoja koskevista tutkimuksistaan.
Pervo syntyi Lakewoodissa Ohiossa Ivan Pervon ja Elizabeth Klinen pojaksi. Hän avioitui Karen E. Morelandin kanssa 2. huhtikuuta 1967.
Vuonna 1964 Pervo valmistui Concordia Senior Collegesta Fort Waynessa. Hän valmistui teologian kandidaatiksi Episcopal Divinity Schoolista Massachuttesissa Cambridgessa ja teologian tohtoriksi Harvardin yliopistosta 1979. Vuonna 1987 julkaistiin Pervon väitöskirjan uudistettu versio nimellä "Profit with Delight: The Literary Genre of the Acts of the Apostles".
Pervo opetti Seabury-Western Theological Seminaryssä 1975–1999 ja professorina Minnesotan yliopistossa 1999–2001. 
Vuonna 2001 hänen maineensa kärsi, kun hän sai tuomion lapsipornon hallussapidosta. 
Episkopaalinen pappi hän oli vuoteen 2003 asti. Mohr Siebeck julkaisi hänen kuolemansa jälkeen loppuvuodesta 2017 juhlakirjan tunnustuksena hänen oppineisuudestaan. 
Pervo kuoli verisyöpään.
Steffisburg

Steffisburg on kaupunki Keski-Sveitsissä Bernin kantonissa. Siellä on noin 16 000 asukasta.
Sijainti.
Steffisburg sijaitsee Aaren itärannalla ja Thunin pohjoispuolella muodostaen yhtenäisen taajama-alueen Thunin kanssa.
Liikenne.
Moottoritie A6 ohittaa Steffisburgin länsipuolitse. SBB:n rautatie Thunista Konolfingeniin kulkee Steffisburgin poikki.
Petronella Oortman

Petronella Oortman (1656 – 27. marraskuuta 1716) oli alankomaalainen nukkekotiharrastaja. Hänen nukkekotinsa on osa Alankomaiden kansallismuseon pysyviä kokoelmia. Häntä ei tule sekoittaa Petronella Oortmans-de la Courtiin (1624 – 1707), jonka nukkekoti on osa Utrechtin keskusmuseon kokoelmia.
Elämä.
Petronella Oortman syntyi Amsterdamissa ja kasvoi Singelin kanaalin ympäristössä. Hänen isänsä oli aseentekijä ja hänellä oli kuusi sisarusta. 
Oortman oli jäänyt jo kerran leskeksi naidessaan silkkikauppiaan Johannes Brandtin. He asuivat Amsterdamin Warmoesstraatilla. 
Muiden Amsterdamin varakkaiden naisten tapaan myös Oortman teetti itselleen nukkekodin ja sisusti sitä vuosien 1686 ja 1705 välillä kalliilla kankailla ja pienoismalleilla. 
Tuohon aikaan herrasmiehillä oli usein kuriositeettikabinetti, johon kerättiin harvinaisia tai epätavallisia esineitä, ja Oortmanin nukkekodissakin on sellainen alaoikealla olevassa huoneessa. 
Nukkekodit olivat kuriositeettikabinettien tapaan statussymboleita, jotka sisustettiin saman näköisiksi kuin oma kotikin. Ei tiedetä, kuinka tarkka kopio Petronella Oortmanin kodista nukkekoti oli tai missä päin taloa se tarkalleen ottaen sijaitsi, mutta se kuvasi Oortmanin unelmia ja tavoitteita. Nukkekotia saatettiin esitellä vieraille hyvinkin pitkään, jopa koko ilta.
Oortmanin kuoltua nukkekodin sai hänen tyttärensä Hendrina, ja vuonna 1743 sen sai Hendrinan veli Jan. Hendrinan mukaan hänen äitinsä käytti nukkekotiin 30 000 guldenia, mikä vastasi tuohon aikaan oikean talon hintaa. Janin inventaarissa sen arvoksi arvioitiin kuitenkin vain 700 guldenia. Valtio osti nukkekodin vuonna 1821 ja kansallismuseo vuonna 1875. Jacob Appel teki vuonna 1710 nukkekodista maalauksen.
Nukkekoti.
Nukkekodissa on yhdeksän huonetta. Huoneet ovat säilyneet pitkälti samannäköisinä kuin Appelin maalauksessa, mutta kaikki nuket lastenhuoneessa olevaa lukuun ottamassa ovat kadonneet. Myös nukkien vaatteet ovat kadonneet. Pelihuoneen seinämaalaus on Willem Frederiksz van Royenin tekemä ja ryijyhuoneen koristelut Johannes Voorhoutin tekemiä. Posliiniesineet tilattiin Kiinasta.
Jessie Burton sai nukkekodista inspiraation kirjoittaa romaaninsa "The Miniaturist" (2014).
Furoiinihappo

Furoiinihappo eli 2-furoiinihappo (C5H4O3) on heterosyklisiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden esimerkiksi lääkkeiden valmistukseen.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa furoiinihappo on valkoista tai ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja erittäin hyvin etanoliin tai dietyylieetteriin. Muiden karboksyylihappojen tavoin se on heikko happo ja sen happovakion arvo on 7,6·10-4. Furoiinihapon reaktiot ovat tyypillisiä karboksyylihapoille ja se muodostaa esimerkiksi estereitä reaktiolla alkoholien kanssa. Furaanirengas voidaan pelkistää vedyttämällä tetrahydrofuraanirenkaaksi.
Valmistus ja käyttö.
Furoiinihapon valmistus teollisesti perustuu furfuraalin Cannizzaro-reaktiolla vahvasti emäksisissä olosuhteissa. Reaktiossa voidaan käyttää katalyyttinä kuparin ja hopean oksidien seosta. Reaktiossa muodostuu myös sivutuotteita, minkä vuoksi furfuraalin selektiivistä hapettamista furoiinihapoksi on tutkittu, mutta teollisessa mittakaavassa sitä ei vielä ole käytössä katalyytteihin liittyvien ongelmien vuoksi. Furoiinihaposta valmistetaan monia muita orgaanisia kemikaaleja kuten lääkkeitä, hajusteita, maatalouskemikaaleja ja polymeereja. Furoiinihappokiteitä tutkitaan myös käytettäväksi epälineaarisen optiikan sovellutuksiin.
Raffaele La Capria

Raffaele La Capria (3. lokakuuta 1922 Napoli, Italia – 27. kesäkuuta 2022) on italialainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja.
La Capria kuvaa taitavasti rakennetuissa teoksissaan oman sukupolvensa saamattomuutta ja lyhytjänteisyyttä. Esseekokoelmissaan hän käsittelee synnyinkaupunkinsa Napolin kulttuuria. Hänen käsitellessään rakasta kotikaupunkiaan hänen tekstinsä ovat toisinaan essee- ja kertomakirjallisuuden välimaastossa.
La Caprian tuotannosta on julkaistu suomeksi novelli "Kaunis päivä" (suom. Veera Alanärä, teoksessa "Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta" (2007); alkuteos "La bella giornata" teoksesta "La neve del vesuvio").
La Capria teki yhteistyötä elokuvaohjaaja Francesco Rosin kanssa ja käsikirjoitti muun muassa Venetsian Kultaisella leijonalla palkitun "Kaupungin valtiaan".
Lady Ostapeck

Alma Ostapeck (o.s. Kaukinen, 22. helmikuuta 1918 New York, Yhdysvallat – 2. helmikuuta 2017 Herkimer, New York) oli amerikansuomalainen valokuvaaja, joka käytti taiteilijanimeä Lady Ostapeck. Hänen työskentelytapansa muistutti voimauttavan valokuvaamisen menetelmää. Ostapeck halusi ottaa ihmisistä muotokuvia, joissa nämä näyttäytyivät kauniina ja positiivisessa valossa. Hän yhdisti kuvissaan nykyhetken, menneisyyden ja fantasian elementtejä.
Varhaislapsuus ja nuoruus.
Ostapeck, alkuperäiseltä nimeltään Alma Kaukinen, syntyi Brooklynin Finntownissa. Hänellä oli suomalaiset vanhemmat. Alman ollessa vielä vauva hänen äitinsä kuoli ja isä muutti töiden perässä toiselle paikkakunnalle. Alma pääsi hoitoon äitinsä sisaren luokse Connecticutiin, mutta myös tämä hänen tätinsä kuoli yllättäen, henkirikoksen uhrina. Kierrettyään kasvatuskodista toiseen Alma sai lopulta turvallisen kodin New Jerseystä erään suomalaissiirtolaisen luota.
Alma Kaukinen opiskeli pukusuunnittelua ja teki jonkin aikaa alan töitä. Hän meni nuorena naimisiin ukrainalaissyntyisen Peter Ostapeckin kanssa, ja he saivat lapsen vuonna 1940. Avioliitto päättyi kuitenkin pian eroon. Alma ei ollut kiinnostunut perinteisestä kotiäidin roolista, vaan haaveili taiteilijan urasta.
Elämäntyö valokuvien parissa.
Myöhemmin Ostapeck työskenteli parikymmentä vuotta Manhattanin studioilla valokuvien retusoijana. Hän käsitteli tilauksesta kuvia muun muassa suurelle "New York Times" -lehdelle.
Noin 50-vuotiaana Ostapeck päätti jättää kiireisen työnsä ja muuttaa kaupungista maaseudun rauhaan. Hän asettui asumaan Fly Creek -nimiseen kylään, joka sijaitsi satojen kilometrien päässä New Yorkista. Ostapeckin itsenäinen elämäntyyli herätti huomiota, ja kyläläiset ryhtyivät kutsumaan häntä ”Ladyksi”. Näin sai alkunsa hänen taiteilijanimensä.
Ostapeck ei ollut aikaisemmin itse valokuvannut, mutta 1960-luvulla hän innostui kokeilemaan sitä. Hän löysi kirpputorilta 1900-luvun alun kameran ja alkoi ottaa sillä tunnelmallisia muotokuvia, joiden rekvisiittana hän hyödynsi keräämiään vanhoja vaatteita ja muita esineitä. Hän antoi kuvattavien itse valita, minkä aikakauden asua kuvassa käytettiin. Ostapeck jatkoi valokuvaamista vuosikymmeniä, aina 2000-luvulle asti. Suuren osan muotokuvista hän kuvasi kotitalossaan Fly Creekissä. 1970-luvulla hän kiersi Etelä-Karjalaa ja kuvasi paikallisia heidän kansallispuvuissaan.
Näyttelyt.
Lady Ostapeckin muotokuvia on ollut esillä lukuisissa näyttelyissä Yhdysvalloissa ja Suomessa. Vuosina 2011–2012 Tampereen Vapriikissa järjestettiin ”Ladyn tyyli” -niminen näyttely, jossa esiteltiin valokuvien lisäksi Ostapeckin pukukokoelmaa.
Neljännen liittokunnan sota

Neljännen liittokunnan sota oli Ranskan keisari Napoleonin sota neljättä liittokuntaa vastaan vuosina 1806–1807. Neljäs liittokunta oli Britannian, Preussin, Saksin, Ruotsin ja Venäjän sotilasliitto.
Liittokunta.
Napoleonin-vastainen kolmannen liittokunnan sota oli juuri päättynyt vuonna 1806, kun sodan ulkopuolella pysytellyt Preussi katkaisi alkusyksyllä 1806 suhteensa Ranskaan ja alkoi valmistella uutta sotaa. Britannia oli mielellään mukana liittokunnan perustamisessa, sillä se oli jo vuosien ajan ollut sotatilassa Ranskaa vastaan. Liitto rakennettiin siten, että Britannia antoi apurahoja eli rahoitti muidenkin maiden sotaretkiä. Preussin päätöksen taustana oli Napoleonin antama petollinen lupaus Hannoverin antamisesta Preussille ja Reinin liiton muodostaminen.
Napoleon uskoi, että Englannin talous olisi heikko ja se voitaisiin suistaa talouskriisiin. Tämän vuoksi Ranska pyrki pakottamaan kaikki Euroopan valtiot mannermaasulkemukseen eli kauppasaartoon Britanniaa vastaan. Valtioita pakotettiin siihen uhkauksilla ja voimakeinoilla. Napoleonin marraskuussa 1806 antama Berliinin päätös sisälsi vaatimuksen, että kaikki kaupankäynti ja yhteydenpito brittien kanssa on kielletty. Syksyllä 1807 sitä täydennettiin Milanon päätöksillä, joiden mukaan kaikki Britannian turvalupaa käyttävät laivat otetaan sotasaaliiksi.
Sotatapahtumat.
Napoleon ei aikaillut, vaan ylitti 8. lokakuuta 1806 Saksin rajan 200 000-miehisen armeijansa voimin. Päävihollinen oli Preussi. Viikkoa myöhemmin Preussia vastaan käyty Jenan–Auerstedtin taistelu päättyi Napoleonin ylivoimaiseen voittoon. Tämän jälkeen Preussin linnoitukset antautuivat yksi toisensa jälkeen: Magdeburgin vahva linnoitus antautui pienelle ranskalaisryhmälle ja viimeisenä lokakuun lopussa Lyypekki. Napoleon eteni itään ja saapui Varsovaan vielä ennen vuodenvaihdetta. Helmikuussa 1807 Ranskan ja Venäjän joukot kävivät verisen mutta ratkaisemattoman taistelun Eylaussa (nyk. Bagrationovsk). Napoleon sai kuitenkin 14. kesäkuuta suuren voiton Friedlandissa (nyk. Pravdinsk), ja sota oli ratkennut.
Tilsitin sopimus.
Napoleon solmi heinäkuun alussa Tilsitissä aselevon sekä Venäjän että Preussin kanssa. Venäjä suostui liittymään Britannian-vastaiseen mannermaasulkemukseen. Tämä Tilsitin sopimus päätti neljännen liittokunnan sodan.
Minoru Hirano

Minoru Hirano (10. joulukuuta 1932 – 27. marraskuuta 2017 ) oli otolaryngologian professori (1971–1996) ja nykyaikaisen laryngologian uranuurtaja (1975–) Kurumen yliopistosta Japanissa. Hänen teoksensa 
"Clinical Examination of Voice" on merkittävä alan perusteos.
Imre Hollai

Imre Hollai (unk. "Hollai Imre"; 22. tammikuuta 1925 – 22. marraskuuta 2017) oli unkarilainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana vuosina 1982–1983 kolmenkymmenen seitsemännen istunnon aikana.
Elämäkerta.
Imre Hollai syntyi 22.1.1925 Újpestissä (nykyään Budapestin kaupunginosassa) Béla Hollain ja Emma Putzin poikana. Hän liittyi Unkarin kommunistiseen puolueeseen (MKP) vuonna 1945. Mekaanikko ammattiltaan Hollai liittyi Unkarin ulkomaanedustukseen vuonna 1949. Hän valmistui Eötvös Lorándin yliopiston Lenin-instituutista vuonna 1952. Samaan aikaan hän toimi poliittisena neuvonantajana ja varajohtajana Unkarin työväenpuolue keskijohdon kansainvälisten suhteiden osastossa vuosina 1949–1955. 
Vaikka hän oli myös valtion turvallisuusjohtaja, Hollai toimi Unkarin varaedustajana Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1955–1960, ja asui New Yorkissa. 
Palattuaan takaisin Unkariin hän toimi ulkosuhteiden johtajana Unkarin sosialistisen työväenpuolueen keskuskomiteassa vuosina 1960–1963. Sen jälkeen hän toimi Unkarin suurlähettiläänä Kreikassa ja Kyproksessa vuosina 1964–1970,ja Unkarin varapääministeri 1970–1974.
Hän toimi Unkarin suurlähettiläässä Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1974–1980 ja Unkarin varapääministerinä vuosina 1980–1984. Hän toimi tässä tehtävässä Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana vuosina 1982–1983. Koska hänellä oli suuri menestys tässä roolissa ja suosio kansainvälisten diplomaattisten ryhmiensä keskuudessa nousi hänen karismaattisen älykkyytensä vuoksi, häntä pidettiin uhkana Unkarin hierarkiselle kovan linjan kommunisteille ja pakotettiin palaamaan suurlähettilääksi aikaisempaan virkaansa Kreikkaan ja Kyprokseen vuonna 1984. 
Hän jäi eläkkeelle diplomaattipalvelusta 28.2.1989. Hän oli kuitenkin ollut aktiivinen jäsen yleiskokouksen puheenjohtajana, joka on epävirallisesti neuvoa Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille. Hollai kuoli 22. marraskuuta 2017, 92-vuotiaana.
Osku Ärilä

Osku Ärilä (s. 1992) on suomalainen muusikko, ääninäyttelijä ja spiikkaaja. Hän on esittänyt Colen ääntä animaatiosarjassa "Lego Ninjago" ja siihen perustuvassa elokuvassa, amiraali Ackbarin ääntä monissa Lego Star Wars -animaatioissa, Shockwaven äänenä ja ja Steeljaw'n ääntä  -animaatiosarjassa.
Ärilän teatterirooleja on muun muassa Teuvo Hiltunen englantilaisessa komediassa "Peter Pan menee pieleen".
Lazar Mojsov

Lazar Mojsov (mak. Лазар Мојсов; 19. joulukuuta 1920, Negotino, Makedonia - 25. elokuuta 2011, Belgrad, Serbia) oli makedonialainen toimittaja, kommunistinen poliitikko ja diplomaatti Jugoslaviasta.
Elämä.
Mojsov suoritti väitöskirjan Belgradin yliopiston lakikoulusta. Hän taisteli toisen maailmansodassa anti-fasistisessa partisaaniliikkeessä ja nousi kommunistisen puolueen johdossa 1945 jälkeen. Hän oli Makedonian sosialistisen tasavallan oikeusministeri vuodesta 1948 vuoteen 1951. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana hän toimi Jugoslavian ja Makedonian parlamenttien jäsenenä ja sanomalehtitoimittajana.
Samaan aikaan hän aloitti diplomaattisen uran, ja toimi Jugoslavian suurlähettiläänä Neuvostoliitossa ja Mongoliassa vuosina 1958–1961 ja suurlähettiläänä Itävallassa vuosina 1967–1969. Vuosina 1969–1974 hän toimi Jugoslavian suurlähettiläänä Yhdistyneissä kansakunnissa, Guyanassa ja Jamaikassa.
Vuodesta 1974 vuoteen 1982 Mojsov oli Jugoslavian ulkoministeri, ja vuosina 1977–1978 hän oli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja. Vuodesta 1980 vuoteen 1981 hän toimi Jugoslavian kommunistien liiton keskusvaliokunnan puheenjohtajana ja toukokuusta 1982 toukokuuhun 1984 ulkoministerinä. Vuosina 1984–1989 hän toimi Jugoslavian kollektiivisena presidenttinä ja oli sen puheenjohtaja vuodesta 1987 vuoteen 1988.
Mojsov luennoi ja kirjoitti myös kansainvälisistä suhteista.
25. elokuuta 2011 Mojsov kuoli 90-vuotiaana Belgradissa. Hänet haudattiin Belgradin Novo grobljen hautausmaalle.
Al-Mayassa bint Hamad Al Thani

Al-Mayassa bint Hamad bin Khalifa Al Thani (; s. 1983) on Qatarin emiirin Tamim bin Hamad Al Thanin sisar ja entisen hallitsijaparin Hamad ibn Khalifa Al Thanin ja Moza bint Nasserin tytär. Hänet nimitettiin vuonna 2013 taiteen alan vaikutusvaltaisimmaksi henkilöksi ArtReview'n Power100-listalla. Hän on myös ollut Timen sadan vaikutusvaltaisimman henkilön ja Forbesin sadan vaikutusvaltaisimman naisen listalla vuonna 2014. Al-Mayassa on Qatar Museumsin johtokunnan puheenjohtaja ja tekee organisaation puolesta taidekauppoja. Bloomberg arvioi vuonna 2013 organisaation vuotuisten määrärahojen olevan miljardi dollaria.
Ura.
Al-Mayassa valmistui vuonna 2005 Duken yliopistosta politiikan tutkimuksen kandidaatiksi ja kirjallisuuden kandidaatiksi. Valmistumisensa jälkeen hän perusti joulukuussa 2005 NGO Reach Out To Asia -organisaation, joka pyrkii varmistamaan, että aasialaisilla lapsilla ja nuorilla on kriisitilanteessakin mahdollisuus koulunkäyntiin. Hän aloitti samana vuonna myös julkishallinnon opintonsa New Yorkissa Columbian yliopistossa, mutta palasi vuonna 2006 takaisin Qatariin hänen isänsä nimitettyä hänet Qatar Museumsin johtokunnan puheenjohtajaksi. 
Vuonna 2010 hän perusti Doha Film Instituten ja on sen johtokunnan puheenjohtaja. Organisaatio järjesti vuosina 2010–2012 kolme Doha Tribeca -elokuvafestivaalia yhteistyössä yhdysvaltalaisen media-alan yrityksen Tribeca Enterprisen kanssa. 
Helmikuussa 2013 tiedotettiin, että Participant Media ja Doha Film Institute ovat luoneet viideksi vuodeksi 100 miljoonan dollarin uusiutuvan rahaston, josta on tarkoitus rahoittaa jopa 16 elokuvan kehitystyö.
Taiteen keräily.
Al-Mayassa on merkittävässä asemassa taidekeräilijöiden keskuudessa omaisuutensa ja asemansa Qatar Museumsin johtokunnassa takia. Bloombergin arvion mukaan hänen vuosittainen hankintabudjettinsa Qatar Museumsille on noin miljardi dollaria.
Uskotaan, että al-Mayassa osti vuonna 2015 Paul Gauguinin "Nafea faa ipoipo?" -teoksen 300 miljoonalla dollarilla, mikä teki maalauksesta tuohon mennessä tiettävästi kaikkien aikojen kalleimman yksittäisen taideteoksen. Vuonna 2012 hän osti Cézannen "Kortinpelaajat" 250 miljoonalla dollarilla ja vuonna 2007 Mark Rotkhon "White Center (Yellow, Pink and Lavender on Rose)" -teoksen 70 miljoonalla dollarilla. Hän on myös ostanut Damien Hirstin lääkekaapin 20 miljoonalla dollarilla ja Jeff Koonsin, Andy Warholin, Francis Baconin ja Roy Liechtensteinin töitä. Al-Mayassa on pitänyt Qatarissa suuria Takashi Murakamin, Richard Serran ja Damien Hirstin taidenäyttelyitä.
Šeikha on vastuussa suuresta joukosta museoita, muun muassa Dohan islamilaisen taiteen museosta. Museon on suunnitellut arkkitehti I. M. Pei. Maaliskuussa 2019 avattu Jean Nouvelin suunnittelema Qatarin kansallismuseo ja vielä rakenteilla oleva Herzog &amp; de Meuronin suunnittelema Orientalistimuseo kuuluvat Qatar Museumsiin.
Helmikuussa 2012 pitämässään TED Talk -puheessaan al-Mayassa korosti taiteen merkitystä kansallistunteeseen ja kertoi tahtovansa kerätä siksi taideteoksia, jotka vahvistavat qatarilaisten kansallistunnetta.
Olli Aaltonen

Olli Aaltonen on Helsingin yliopiston fonetiikan professori emeritus, joka aikaisemmin toimi mm. Turun yliopiston fonetiikan lehtorina. Hän on tutkinut etenkin puheen havaitsemista aivokuvantamismenetelmin.
Olisitpa sylissäni (kappale)

”Olisitpa sylissäni” on suomalaisen iskelmälaulaja Antti Ketosen kappale hänen samannimiseltä albumiltaan. Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 25. elokuuta 2017. Kappaleen on säveltänyt Lauri Tähkä sekä Matti Mikkola ja sen on sanoittanut Sinikka Svärd. Tuotannosta on vastannut Samuli Sirviö.
Tammikuussa 2018 kappale ylitti kahden miljoonan striimimäärän Spotifyssa, jonka myötä singlelle myönnettiin kultalevy. Sittemmin se on saavuttanut platinalevyn. Helmikuussa 2018 kappale palkittiin vuoden iskelmänä Iskelmä Gaalassa. Kappale oli vuoden 2018 soitetuin radiokappale 9117 soittokerrallaan. Kappale oli myös Teoston keräämien esitystietojen mukaan vuoden 2018 esitetyin kappale yli 12 000 esityskerrallaan radiossa, televisiossa ja keikoilla.
Listahistoria.
”Olisitpa sylissäni” nousi ensimmäisellä listaviikollaan 35/2017 Suomen virallisen latauslistan 12. ostetuimmaksi kappaleeksi. Kappale oli listalla yhteensä kolme viikkoa. Singlelistalle se ei sijoittunut.
Radiosoitossa ”Olisitpa sylissäni” on ollut erittäin menestynyt. Kappale nousi 15. listaviikollaan (49/2017) 20 soitetuimman radiokappaleen joukkoon, josta se nousi vuoden 2018 alussa kymmenen soitetuimman joukkoon. Viikolla 10/2018 kappale nousi listan ensimmäiseksi seitsemän viikon ajaksi. Viikolla 17/2018 Jenni Vartiaisen ”Väärään suuntaan” -kappale nousi listaykköseksi syrjäyttäen Ketosen kappaleen toiseksi. Seuraavalla viikolla ”Olisitpa sylissäni” nousi jälleen ykköseksi neljäksi viikoksi. Yhteensä se oli radiolistan ensimmäisellä sijalle 11 viikkoa. Vielä kesäkuussa 2019 kappale ei ollut yhtä viikkoa lukuun ottamatta pudonnut 47. sijaa alemmaksi.
Aiolialainen pylväsjärjestelmä

Aiolialainen pylväsjärjestelmä tai aiolialainen tyyli on eräs antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa käytetty pylväsjärjestelmä. Se oli käytössä arkaaisella kaudella, mutta jäi käytöstä klassiselle kaudelle tultaessa.
Historia.
Aiolialainen tyyli vaikuttaa perustuvan aasialaisiin ja mahdollisesti myös egyptiläisiin esikuviin, sillä samantyyppisiä kapiteeliaiheita tunnetaan muun muassa Kyprokselta, Megiddosta ja Samariasta. Aiolialaista tyyliä pidetään joskus joonialaisen tyylin edeltäjänä, ja siksi sitä on kutsuttu myös "protojoonialaiseksi tyyliksi". On kuitenkin myös mahdollista, että aiolialainen ja varhainen joonialainen tyyli kehittyivät yhteisistä esikuvista toisistaan riippumatta. Aiolialainen tyylisuunta sai nimensä Aioliin eli Aiolian alueesta Vähän-Aasian luoteisrannikolla.
Ominaisuudet.
Aiolialaiset pylväät muistuttivat monin tavoin joonialaisia pylväitä. Kapiteeli muodostui kahdesta lehtikerroksesta, jossa ylemmät lehdet taipuivat ylöspäin ja alemmat alaspäin. Kapiteelin yläosassa on kaksi ylöspäin kaartuvaa voluuttia sekä palmunlehväkuvio.
Esimerkkejä.
Aiolialainen tyyli oli aina vähemmän käytetty kuin tunnetummat doorilainen, joonialainen ja korinttilainen pylväsjärjestelmä. Se tunnetaan muun muassa Mytilenestä ja Napesta Aioliin saariin kuuluneelta Lesbokselta, Neandreiasta Troaksesta ja Larissasta Aioliista noin vuosilta 600–580 eaa. Sitä esiintyy myös muun muassa 600-luvulla eaa. rakennetussa Hera Argeian temppelissä Suur-Kreikassa yhdessä muiden tyylien kanssa.