tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
MG MGB

MG MGB tai MG B oli brittiläisen MG-automerkin urheiluautomalli, jota valmistettiin vuodesta 1962 vuoteen 1980 lähes 400 000 kappaletta. Se oli seuraaja vuosina 1955–1962 valmistetulle MGA-mallille.
Vuonna 1962 markkinoille tuotu 1,8 litran moottorilla varustettu avo-roadster sai vuonna 1965 kovakattoisen ja nopeakulkuisemman sisarmallin MGB GT, joka oli 2+2-paikkainen coupé. Brittiläinen Frontline Developments otti GT:n uudelleen tuotantoon MGB:n 50-vuotisjuhlavuonna 2012 Mazda MX-5:n tekniikkaan perustuen.. Vuonna 1967 esiteltiin kuusisylinterisellä moottorilla varustetut MGC-mallit, joita valmistettiin vain pari vuotta. Vuosina 1973–1976 valmistettiin kahdeksansylinteristä coupé-mallia MGB GT V8.
MGB oli etenkin 1960-luvulla erittäin suosittu. Ajo-ominaisuudet ja suorituskyky olivat aikansa parhaimmistoa, mutta kovin luotettavia tai kestäviä MGB:t eivät olleet.
Yhdysvalloissa MGB oli suosittu, koska se maksoi vain neljänneksen siitä mitä toinen brittisportti Shelby AC Cobra 427, joskin oli myös paljon hitaampi.
MGB:tä alettiin tuoda Suomeen vuoden 1963 alussa. Sen ensimmäisiä suomalaisomistajia olivat tv-ohjaaja Matti Kuusla, iskelmälaulaja Robin, muusikko Kaarlo Kaartinen, muotitaiteilija Sirkka Vesa-Kantele, arkkitehdit Olli Kivinen ja Markus Tavio sekä professori Matti Bergström. MGB:n kilpailijoita 1960-luvulla olivat muun muassa Austin-Healeyn urheiluautot ja Triumphin TR-sarja.
Jesse Washingtonin lynkkaus

Jesse Washington oli afroamerikkalainen nuori, joka lynkattiin 15. toukokuuta 1916 Wacossa, Texasin osavaltiossa. Washingtonia oli syytetty valkoisen naisen, työnantajansa Lucy Fryerin, raiskauksesta ja murhasta. Viranomaiset lupasivat suojella häntä väkijoukolta, jos hän tunnustaisi. Viikon päästä pidetyssä oikeudenkäynnissä valamiehistö harkitsi päätöstään vain muutaman minuutin ja tuomitsi Washingtonin kuolemaan.
Väkijoukko vei Washingtonin suoraan oikeussalista kadulle, jonne kerääntyi tuhansia ihmisiä. Washingtonia pahoinpideltiin ja puukotettiin, ja lopulta hänet hirtettiin puuhun ja poltettiin elävältä. Häneltä leikattiin sormia matkamuistoiksi. Wacon pormestari oli pyytänyt valokuvaaja Fred Gildersleeven ottamaan lynkkaamisesta valokuvia, joista tehtiin myöhemmin postikortteja. Katsomassa olivat myös kaupungin johto ja monia poliiseja. Myös lapsia päästettiin katsomaan tätä lounastunneiltaan. Kun tapahtumasta uutisoitiin, ihmiset alkoivat kyseenalaistamaan lynkkauksen hataria perusteita ja erilaisia järjestöjä perustettiin vastustamaan valkoista ylivaltaa, joka kohteli epäoikeudenmukaisesti tummaihoisia ihmisiä. Vuonna 2016 Wacon pormestari pyysi julkisesti anteeksi afroamerikkalaisilta ihmisiltä epäoikeudenmukaista kohtelua.
Jessi ja Janni - etevät etsiväkaksoset

Jessi ja Janni – etevät etsiväkaksoset (engl. "Lexi and Lottie") on vuonna 2017 julkaistu televisiosarja. Yle esitti ohjelmaa TV2-kanavalla.
Latomiat

Latomiat (, yksikössä ; ) viittaavat yleisesti antiikin aikaisiin kivilouhoksiin. Erityisesti nimellä latomiat viitataan suurikokoisiin, myös vankiloina käytettyihin louhoksiin Syrakusan kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa.
Syrakusan tunnetuimmat latomiat sijaitsivat heti Syrakusan teatterin pohjoispuolella. Ne ovat nykyisin osa Neapoliin arkeologista aluetta nykyisen Syrakusan kaupungin länsiosassa. Latomioista louhittiin kiveä kaupungin rakennuksiin. Niiden hyödyntäminen alkoi viimeistään 400-luvun eaa. alkupuolella. Louhosluolia käytettiin myös vankiloina, ja Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken 415–413 eaa. jälkeen niihin sijoitettiin yli ateenalaista vankia. Louhokset toimivat samassa tehtävässä myös kaupungin myöhempien tyrannien aikana. Roomalaisella ajalla, jolloin alue tunnettiin latinaksi nimellä "Latomiae" (tai "Lautumiae"), ne toimivat yleisenä vankilana koko Sisilialle. Cicero mainitsee ne yhtenä kaupungin huomattavimmista kohteista. Latomiat ovat toimineet myös köyhemmän väestön asumuksina.
Nykyisin louhosten pääalue tunnetaan italiaksi nimellä Latomia del Paradiso. Tunnetuimmat louhosluolat tunnetaan nimillä ”Dionysioksen korva” (Orecchio di Dionisio), ”Köydentekijöiden luola” (Grotta dei Cordari) ja ”Salpietariluola” (Grotta del Salnitro). ”Dionysioksen korvan” nimi viittaa Syrakusan tyranni Dionysios I:een, mutta nimityksen alkuperä on vasta 1600-luvulla.
Syrakusan lukuisia louhoksia ja louhosluolia sekä Neapoliissa että muualla ovat muun muassa:
Ortigia

Ortigia (ital.), antiikin Ortygia (), on pieni saari Syrakusan kaupungissa Sisilian itärannikolla Italiassa. Se on Syrakusan historiallinen keskusta, ja se on toiminut kaupungin ytimenä niin antiikin ajalla kuin myöhemminkin.
Maantiede.
Ortigian saaren pituus on noin 1,5 kilometriä ja leveys noin 500–600 metriä. Saaren kaupunginosia ja alueita ovat Graziella, Bottari, Spirduta, Duomo, Mastrarua, Giudecca, Maestranza, Maniace ja Turba.
Saari on yhdistetty Sisilian pääsaareen kolmella sillalla. Niistä tärkein on Ponte Umbertino, joka jatkaa Corso Umberto -katua.
Historia ja mytologia.
Ortygian saari oli kreikkalaisessa mytologiassa paikka, jossa Leto synnytti Artemiin. Myöhemmin Leto siirtyi Delokselle, jossa synnytti Artemiin veljen Apollonin. Toisen myyttiversion mukaan Artemis ja Apollon olisivat syntyneet samalla saarella, joka on esitetty joko Ortygiaksi tai Delokseksi; Ortygia esiintyy jopa Deloksen alkuperäisenä nimenä. Syrakusan Ortygia kytkettiin myös nymfi Arethusaan.
Antiikin Syrakusan kaupunki perustettiin vuonna 734 eaa. alun perin Ortygian saarelle. Antiikin aikana saari tunnettiin usein vain nimellä ”Saari” (doorilaisittain "Nāsos", , yleiskreikkalaisesti "Nēsos", , lat. "Nasus" tai "Insula"). Ortygia toimi Syrakusassa samassa roolissa kuin muiden kaupunkien akropolis eli linnoitus, vaikkakin se oli muuta kaupunkia matalammalla, ja oli suojatumpi lähinnä siksi, että oli saari. Asutus levisi saarelta jo varhain Sisilian pääsaaren puolelle, ensimmäisenä Akhradinen alueelle.
Thukydideen aikana Ortygia oli liitetty yhteen pääsaaren kanssa pengertiellä. Dionysios I:n aikana se erotettiin jälleen pääsaaresta. Se oli kuitenkin aina yhdistetty muuhun kaupunkiin yhdellä tai useammalla sillalla. Saarella sijaitsi Dionysios I:n linnoitus ja myöhemmin Hieron II:n palatsi, joka toimi roomalaisella kaudella preettorien palatsina. Tärkeimmät temppelit oli omistettu Artemiille (Dianalle) ja Athenelle (Minervalle). Saarella sijaitsi Arethusan lähde. Se oli suurikokoinen ja siinä oli myös paljon kaloja.
Ortygiaa pidettiin pyhitettynä Artemiille, roomalaisittain Dianalle, ja siksi Pindaros kutsuu sitä ”Artemiin sohvaksi” ja ”Deloksen sisareksi”.
Saari säilyi kaupungin keskuksena läpi keskiajan, ja nykyisin sillä sijaitsee Syrakusan vanha kaupunki. Nykyisin saari tunnetaan italiankielisessä nimimuodossa "Ortigia".
Zeus Olympioksen temppeli (Syrakusa)

Zeus Olympioksen temppeli eli Olympieion () oli antiikin aikainen Zeukselle omistettu kreikkalainen temppeli Polikhnessa Syrakusan kaupungin ulkopuolella Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Syrakusan kaupungin eteläpuolella.
Historia.
Zeus Olympiokselle eli Olympos-vuoren Zeukselle omistettu temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 555 eaa. Sen paikalla on kuitenkin ollut jonkinlainen edeltäjä jo 600-luvulla eaa. Zeus Olympioksen temppeli oli koko Syrakusan toiseksi vanhin temppeli. Sen arkkitehtoonisena edeltäjänä on nähty kaupungin alueella Ortygian saarella sijainnut Apollonin temppeli, joka oli jonkin verran vanhempi.
Temppelin alue ja siellä sijainnut pieni Polikhnen kaupunki oli linnoitettu ja varustettu varuskunnalla paikan strategisen merkityksen vuoksi. Samasta syystä myös kaupunkia piirittäneet viholliset tapasivat linnoittautua paikalle: näin tekivät Himilkon vuonna 396 eaa., Hamilkar vuonna 309 eaa. ja Marcellus vuonna 214 eaa.
Rakennus.
Temppeli sijaitsi Anapos- ja Kyane-jokien risteyskohdassa kaupunginmuurien ulkopuolella noin 2,5 kilometrin päässä etelään Epipolaista ja Neapoliista. Se oli rakennettu hieman ympäristöään korkeampaan kohtaan. Temppeli muistutti arkkitehtuuriltaan monella tavoin kaupungin Apollonin temppeliä. Se edusti doorilaista tyyliä, ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 17 pylvästä. Temppelin stylobaatin koko oli noin 22,4 × 62 metriä. Sisällä temppelissä oli pronaos, naos eli cella ja adyton. Sisäänkäynti pronaokseen ja naokseen oli tavan mukaan itäpäästä, ja adytoniin pääsi vain naoksesta. Pronaoksen edessä oli kaksi pylvästä ("distylos in antis"). Itäpäässä pronaoksen edessä oli ylimääräinen pylväsrivi.
Vielä 1600-luvulla seitsemän temppelin pylväistä oli pystyssä. Nykyisin kahden eteläsivuun kuuluneen pylvään alemmat osat ovat pystyssä; lisäksi rakennuksesta on säilynyt sen perustukset sekä pylväsrumpuja.
Urheiluhullut (vuoden 2014 televisiosarja)

Urheiluhullut (engl. "Best Sports Ever") on ranskalainen vuonna 2014 julkaistu animaatiosarja. Urheiluhullut-animaatiosarjassa Tero esittelee hauskasti erilaisia urheilulajeja. Sarjaa on tehty kolme kautta. Suomessa sarjaa on esittänyt YLE.
Juoni.
Joka jaksossa katsojille esitellään uusi urheilulaji lyhyesti. Miniseikkailuissa reportteri nimeltä Tero haastattelee lajin harrastajia ja pääsee myös itse sitä kokeilemaan. 
Äänirooleissa.
Suomalaiset äänet 
Äänityöt.
Suomennos: Tarja Forss 
Tuottaja: Jaana Hovinen
Anton Siilinen ratkaisee

Anton Siilinen ratkaisee () on vuonna 2009 julkaistu ranskalais-kanadalais-yhdysvaltalainen animaatiosarja.
Luettelo televisiosarjan Holmes NYC jaksoista

"Holmes NYC" () on yhdysvaltalaisen CBS:n televisiosarja, jossa kirjailija Arthur Conan Doylen luoma Sherlock Holmes seikkailee nykyajan New Yorkissa. Robert Dohertyn luomassa rikosdraamasarjassa pääosia esittävät Jonny Lee Miller (Sherlock Holmes) ja Lucy Liu (Joan Watson).
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2012 ja Suomessa esittäminen alkoi Nelosella 22. tammikuuta 2013.
Yhteenveto.
&lt;onlyinclude&gt;&lt;/onlyinclude&gt;
Hopjärvi

Hopjärvi () matala ja rehevä järvi Koskenkylänjoen päävesistöalueella itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,4 neliökilometriä. Hopjärvi sijaitsee Hopomin kylässä Loviisan kaupungissa entisen Liljendalin kunnan alueella kymmenisen kilometriä Loviisan keskustasta luoteeseen. Järven länsipuolitse kulkee valtatie 6.
Hopjärven kasvillisuus koostuu suurimmalta osin järviruo'osta. Erityisen tiheää kasvillisuus on järven etelä-, länsi- ja pohjoisrannalla. Itäranta on jyrkkää kalliota, jonka edustalla kasvillisuutta on niukalti. Hopjärvi on kalastoltaan särkikalavaltainen.
Hopjärvessä on kaksi saarta, Storholmen ja Norrholmen. Niiden välissä on muutaman aarin laajuinen Gästgivarn. Saaret sijaitsevat Hopjärven länsiosassa.
Hopjärven vesitilavuus on 13 729 000 kuutiometriä.
Hopjärvi (16.008.1.001) kuuluu Ålhusbäckenin valuma-alueeseen (16.008), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Hopjärvi on Ålhusbäckenin alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi.
Hopjärvi on Loviisan suurin järvi Tammijärven jälkeen. Sitä seuraavat Teutjärvi, Sarvalaxträsket, Särkjärvi, Vuohijärvi, Yläallas, Lappominjärvi ja Suvijärvi.
Ordine Nuovo

Ordine Nuovo, alkuaan Centro Studi Ordine Nuovo, oli Italiassa vuodesta 1953 ja aina 1980-luvulle asti toiminut uusfasistinen järjestö. Se perustettiin alkuaan Movimento Sociale Italianon (MSI) epävirallisena jaostona. Ordine Nuovon perustajat Pino Rauti ja Clemente Graziani johtivat MSI:n sisäistä oppositiota, jolla oli radikaali, pikemminkin uusnatsismia päin hakeutuva linja. Toimittuaan kolme vuotta MSI:n osana Ordine Nuovo erkautui itsenäiseksi järjestöksi 1956, jolloin Pino Rauti valittiin sen puheenjohtajaksi.
Ordine Nuovon irroittautuminen MSI-puolueesta johtui sisäisen opposition ja puoluejohtaja Arturo Michelinin välien kärjistymisestä. Michelinin kuoltua 1969 ja MSI:n valittua Giorgio Almiranten uudeksi johtajaksi, Ordine Nuovo jakautui kahtia, ja sen maltillisemmat jäsenet palasivat Rautin johdolla puolueeseen. Ordine Nuovon johtoon siirtyi tällöin Graziani, jonka kannattajat olivat suureksi osaksi aseellisen toiminnan puolesta. Grazianin johtamana Ordine Nuovo muuttui asteittain terroristijärjestöksi. Vuonna 1973 oikeudenkäynti järjestöä vastaan johti siihen että 30 sen jäsenistä tuomittiin eri rikoksista. Sisäministeri Paolo Emilio Taviani päätti tällöin lakkauttaa järjestön, vedoten edeltäjänsä Mario Scelban virkakaudella vuonna 1952 säädettyyn lakiin (ns. "legge Scelba"), jonka oli määrä estää Italian vanhan fasistisen puolueen henkiin herättäminen. Ordine Nuovo jatkoi päätöksestä huolimatta toimintaansa, yhteistyössä Avanguardia Nazionale-järjestön kanssa. Näiden kahden järjestön laittomana yhteistyönä aloittivat toimintansa useat puolisotilaallisten joukkojen koulutusleirit, joissa oli tarkoitus tehdä nuorista uusfasisteista taistelukelpoisia. Leirien ohjelmassa oli muun muassa aseiden ja pommien käsittelyä, lähitaistelua, ja gerillasodan taktiikkaa. Fyysisten harjoitusten lisäksi leireillä myös luennoitiin, ja erityisesti Julius Evolan opit olivat Ordine Nuovon nuorten jäsenten suosiossa.
Heinäkuun 10. päivänä 1976 Ordine Nuovo murhasi Roomassa syyttäjä Vittorio Occorsion. Kaksi miestä pysäytti Occorsion auton hänen lähtiessään kotoaan aamulla ja ampui syyttäjän konepistoolilla. Ruumis peitettiin Ordine Nuovon lentolehtisillä. Näissä ilmoitettiin että Occorsion oli tuominnut kuolemaan ”erikoistuomioistuin”, koska hän oli ”demokratiadiktatuurin” palvelijana vainonnut Ordine Nuovon jäseniä.
Ordine Nuovon terroritoimia johti siihen aikaan Pier Luigi Concutelli, joka vielä vuoden 1975 vaaleissa oli ollut MSI:n ehdokkaana Roomassa mutta ei tullut valituksi parlamenttiin. Kotietsinnässä helmikuussa 1977 löydettiin Concutellin asunnosta se konepistooli jolla Occorsio oli ammuttu, ja tammikuussa 1978 Concutelli tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. 
Ordine Nuovoa on pidetty syyllisenä, tai ainakin taustavaikuttajana, useimpiin lyijyvuosien lukuisista pommi-iskuista, ja useat järjestön jäsenet on tuomittu osallisuudesta niihin.
TrSS St George

TrSS St George oli matkustaja-alus, joka rakennettiin Great Western Railwaylle vuonna 1906.
Historia.
TrSS St George rakennettiin Cammell Laird-telakalla Great Western Railway -rautatieyhtiölle yhtenä sen kolmesta uudesta laivasta; muut kaksi olivat TrSS St Patrick ja TrSS St David. St George laskettiin vesille 13. tammikuuta 1906, ja se aloitti myöhemmin toimintansa reitillä Walesin Fishguardista Irlannin Waterfordiin.
Toukokuussa 1913 laiva myytiin Canadian Pacific Railwaylle. Vuonna 1917 Kanadan hallitus muutti sen sairaalalaivaksi.
TrSS St George romutettiin lokakuussa 1929 Hughes-Bolckow-laivapurkamossa Northumberlandin Blythissa.
Albert Pahimi Padacké

Albert Pahimi Padacké (s. 15. marraskuuta 1966) on tšadilainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2016–2018 ja 2021–2022.
Padacké nimitettiin pääministeriksi vuonna 2016. Hän toimi aikaisemmin oikeusministerinä. Häntä pidetään presidentti Idriss Débyn läheisenä liittolaisena, vaikka hän olikin tämän vastaehdokkaana vuoden 2011 presidentinvaaleissa.
Toukokuun alussa 2018 maassa tehtiin perustuslain muutos, joka vahvisti presidentti Idriss Débyn asemaa. Sen jälkeen hän hallitsi yksin, ilman pääministeriä tai varapresidenttiä. Albert Pahimi Padacké ja hänen hallituksensa erosivat lain vahvistamisen jälkeen. Débyn kuoleman jälkeen hänen poikansa Mahamat Déby johti väliaikaista siirtymäkauden sotilashallitusta, ja Padacké sai pääministerin virkansa takaisin.
13. maaliskuuta 2024 Padackén puolue, National Rally for Democracy in Chad (RNDT-Le Réveil) nimitti Albert Pahimi Padackén ehdokkaaksi 6. toukokuuta 2024 pidettyihin presidentinvaaleihin. Hän sai 16,9 % äänistä ja jäi kolmannelle sijalle.
Markku Heikkinen (dokumenttiohjaaja)

Markku Heikkinen (s. 1966 Kajaani) on suomalainen dokumenttielokuvien käsikirjoittaja ja ohjaaja, kolumnisti ja radiotoimittaja. Heikkinen on suorittanut taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa.
Työt.
Markku Heikkinen on toiminut freelancer-radiotoimittajana Yleisradiossa vuodesta 1986 alkaen. Heikkinen on ohjannut noin 20 dokumenttielokuvaa. Hänelle myönnettiin elokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 2015.
Heikkisen ensimmäinen ohjaustyö "Veres" (1993) kertoo HIV-positiivisesta tanssijasta Janne Väänäsestä. "Iltatähti" (2004) on kuvaus Heikkisen omasta perhehistoriasta. Dokumenttielokuva "Talvivaaran miehet" (2015) kertoo kainuulaisesta kaivosyhtiöstä, sen työntekijöistä ja heidän työnsä merkityksestä. "Ei tietä kotiin" -elokuvassa (2017) päähenkilö Charles, Suomeen pakolaisena tullut kongolainen, palaa Kongon ja Ruandan rajalla sijaitsevalle pakolaisleirille tapaamaan perhettään.
Luottamustehtävät.
Markku Heikkinen valittiin Kajaanin kaupunginvaltuustoon (Sdp) kuntavaaleissa 2012. Hän erosi kaupunginvaltuustosta joulukuussa 2014. Hän on ollut seurakuntaneuvoston jäsen Alppilan ja Paavalin seurakunnissa Helsingissä.
Guineanripsimonni

Guineanripsimonni ("Synodontis obesus") on ripsimonnien heimon kala, jota pidetään joskus akvaariossa. George Albert Boulenger kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1898.
Ulkonäkö ja koko.
Guineanripsimonni kasvaa parhaimmillaan noin 30 senttimetrin pituuteen. Laji pyritään erottamaan toisista samannäköisistä hampaiden määrän perusteella; guineanripsimonnilla on alaleuassaan 18–28 hammasta. Lajin kaloilla on huomattavat viikset, pystymäinen selkäevä ja epämääräisiä laikkuja kyljissä. Silmät ovat melko suuret.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Guineanripsimonni elää makeassa vedessä. Sille sopiva veden lämpötila on noin 23–27 celsiusastetta ja oikea pH-arvo 6–8. Laji on levinnyt lähinnä Afrikan sisävesiin. Sen uhanalaisuusluokitus on IUCN:n mukaan elinvoimainen.
Flutto-luokka

Flutto-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston 48 suunnitellun aluksen muodostama sukellusveneluokka, jonka kolmesta tilatusta alaluokasta valmistui lopulta kolmetoista alusta.
Luokan alukset olivat kehittyneitä versioita 600 tonnin aluksista ja niissä oli osittainen Bernardis-tyyppinen kaksoisrunko. Ne olivat merikelpoisia sodanajan kokemukset huomioon ottavia aluksia, joissa oli edeltäjiinsä verrattuna paranneltu sisätilojen jako, vahvempi runko, ilmatorjunta ja sukellusaika.
Alukset.
I-sarja.
Kahdentoista aluksen muodostamasta ensimmäisestä sarjasta kuusi tilattiin CRDA:lta ja kolme sekä OTO:lta että Tosilta, ja niiden valmistus käynnistyi vuonna 1941. Kymmenen aluksista valmistui siten, että ne ehtivät osallistumaan sotatoimiin, loppujen kahden ollessa edelleen viimeistelemättä Italian antautuessa liittoutuneille syyskuussa 1943, jolloin työt keskeytyivät. Palveluksessa olleista aluksista liittoutuneet upottivat kolme ja neljän miehistö upotti aluksensa aselevon astuttua voimaan. Saksalaiset nostivat upotetut alukset, mutta ne tuhoutuivat liittoutuneiden ilmahyökkäyksissä 1944. Kolme alusta antautui liittoutuneille selviten sodasta.
Aluksista kaksi, "Grongo" ja "Murena", oli varustettu miehitettyjen torpedojen kuljetussäiliöillä ja niissä ei siten ollut kansitykkejä.
II-sarja.
Toisessa sarjassa tilattiin 24 alusta, jotka perustuivat samoihin piirustuksiin. Ne olivat kuitenkin hieman suurempia vakausongelman korjaamiseksi. Alusten valmistus alkoi 1942 ja niistä viisitoista tilattiin CRDA:lta, kuusi OTO:lta ja kolme Tosilta. Italian antautuessa tilauksista luovuttiin ja yksikään ei valmistunut. Yhdeksän aluksen rakennustyöt eivät edes alkaneet. Pääosa keskeneräisistä aluksista jäi saksalaisille, jotka jatkoivat osan rakennustöitä. Yksikään ei kuitenkaan valmistunut ennen Saksan antautumista vuonna 1945.
Näiden lisäksi oli tilattu aluksia, joiden köliä ei keretty laskemaan ennen Italian antautumista. Näitä toteutumattomia tilauksia oli tehty Tosilta "Amianto" ja "Magnesio" sekä CRDA:lta "Cadmio", "Tridio", "Mercurio", "Oro", "Ottone", "Ruthenio" ja "Vanadio".
III-sarja.
Kolmas sarja oli toisen kopio ja sen valmistuksen piti alkaa 1943. Yhdenkään aluksen rakennustyöt eivät alkaneet ennen Italian antautumista ja tilaukset peruuntuivat.
Luokan aluksille varattuja nimiä olivat: "Attinio", "Azolo", "Bromo", "Carbonio", "Elio", "Molibdeno", "Osmio", "Osigeno", "Plutonio", "Radio", "Selenio" ja "Tungsteno".
Vanttisolmu

Vanttisolmu on siansorkasta muunnettu solmu.
Solmiminen.
Vanttisolmun avulla saa hyvän pidon solmuköyttä paksummasta putkesta tai köydestä. Tee ensin kaksi kierrosta putken ympäri. Päättele solmu siansorkan tapaan.
Ørjan Nyland

Ørjan Håskjold Nyland (s. 10. syyskuuta 1990 Volda, Norja) on norjalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa. Tämän lisäksi hän kuuluu myös Norjan jalkapallomaajoukkueeseen.
Nyland voitti Norjan-mestaruuden Moldessa 2014. Norjan cupin hän voitti IL Høddissa 2012 sekä Moldessa 2013 ja 2014. Hän pelasi yhden ottelun RB Leipzigin voittaessa Saksan cupin 2023. Hän on pelannut pääsarjatasolla Norjan lisäksi 18 ottelua FC Ingolstadtissa ja kaksi ottelua RB Leipzigissa Saksan Bundesliigassa sekä seitsemän ottelua Aston Villassa Englannin Valioliigassa.
Nyland pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Skotlantia vastaan marraskuussa 2013. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsinnassa Italiaa vastaan syyskuussa 2014. Hän on pelannut kaikkiaan 46 maaottelua, joissa hän on päästänyt 51 maalia ja pitänyt maalinsa koskemattomana 16 kertaa. MM-karsintaotteluja hän on pelannut kuusi ja EM-karsintapelejä 17.
Kobolttifluoridi

Kobolttifluoridi eli koboltti(II)fluoridi tai kobolttidifluoridi (CoF2) on koboltti- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden kobolttiyhdisteiden valmistamiseen ja katalyyttinä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa kobolttifluoridi on vaaleanpunaista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Kobolttifluoridi liukenee veteen ja hyvin happoliuoksiin. Magneettisilta ominaisuuksiltaan se muistuttaa rauta(II)fluoridia. Kidevedettömän kobolttifluoridin lisäksi tunnetaan myös kolme kidevedellistä muotoa, jotka ovat dihydraatti (CoF2·2H2O), trihydraatti (CoF2·3H2O) ja tetrahydraatti (CoF2·4H2O). Nämä ovat väriltään punaisia kiteisiä aineita.
Valmistus ja käyttö.
Kidevedetöntä kobolttifluoridia valmistetaan vedettömän vetyfluoridin ja kobolttikarbonaatin välisellä reaktiolla. Kidevedellisiä muotoja voidaan valmistaa liuottamalla kobolttikarbonaattia, -hydroksidia tai -oksidia vetyfluoridin vesiliuokseen ja haihduttamalla vesi pois. 
CoCO3 + 2 HF → CoF2 + H2O + CO2
Co(OH)2 + 2 HF → CoF2 + 2 H2O
Kobolttifluoridista valmistetaan muita kobolttiyhdisteitä, esimerkiksi koboltti(III)fluoridia. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä orgaanisten yhdisteiden fluorausreaktioissa.
Kaksi kuningatarta

Kaksi kuningatarta ("Mary Queen of Scots") on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Josie Rourke. Sen on käsikirjoittanut Beau Willimon perustuen John Guyn kirjaan "Queen of Scots: The True Life of Mary Stuart". Elokuvan pääosissa ovat Saoirse Ronan ja Margot Robbie, jotka esittävät Skotlannin ja Englannin kuningattaria Maria Stuartia (Ronan) ja Elisabet I:tä (Robbie). Muissa päärooleissa esiintyvät Jack Lowden, Joe Alwyn, David Tennant ja Guy Pearce.
"Kaksi kuningatarta" sai ensi-iltansa AFI Fest -elokuvajuhlilla 15. marraskuuta 2018 festivaalien päätöselokuvana. Teatteriensi-illan se saa Yhdysvalloissa 7. joulukuuta 2018 ja Britanniassa 18. tammikuuta 2019. Suomessa sen ensi-ilta on 1. helmikuuta 2019.
Finnkino Itis

Itis on Finnkinon elokuvateatteri, joka sijaitsee kauppakeskus Itiksessä. Itis Finnkinossa on yhdeksän salia, joissa on yhteensä 1 063 asiakaspaikkaa. Elokuvateatterissa on Suomen ensimmäinen Imax-teatterisali. Elokuvateatteri avattiin 30. marraskuuta 2018.
Imax-salissa sijaitsee Suomen suurin valkokangas, joka on kooltaan noin 14 metriä kertaa 24 metriä.
Imax-salin lisäksi teatterissa on kaksi motorisoiduin nahkapenkein varustettua Luxe-salia. 
Anttilan entisiin tiloihin saneerattu teatteri on Finnkinon suurin investointi Helsingin keskustassa sijaitsevan Tennispalatsin teatterin avaamisen jälkeen, joka avattiin 1997.
Jacob Olofsson

Jacob Olofsson (s. 8. helmikuuta 2000 Piitime, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Skellefteå AIK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Pelityyli.
Elite Prospects -sivuston mukaan Olofsson on kahden suunnan all around -hyökkääjä, jolla on pehmeät kädet ja hyvä luistelu. Hän on myös työteliäs ja omaa hyvät raamit. Olofsson on myös hyvä sekä laukomaan että syöttämään ja hän on hyvä joukkuepelaaja.
Ura.
Seuraura.
Olofsson on Bodens HF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Luleå HF:ään, josta Olofsson siirtyi jo 14-vuotiaana Timrå IK:n junioreihin kesken kauden 2014–2015. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin pronssia. Kaudella 2015–2016 Olofsson oli J18 Elitissä joukkueensa paras syöttäjä 15 syöttöpisteellään. Hän pelasi osan kaudestaan myös Timrån U16-junioreissa, joissa Olofsson voitti kauden päätteeksi U16 SM:n pronssia.
Kaudella 2016–2017 Olofsson debytoi Timrån miesten joukkueessa vain 16-vuotiaana Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi 14 runkosarja- ja neljä SHL:n nousukarsintojen ottelua ilman tehopisteitä. Varsinaisella Allsvenskanin tulokaskaudellaan 2017–2018 Olofsson teki 43 runkosarjaottelussa tehot 10+11=21 ja kymmenessä SHL:n nousukarsintasarjan ottelussa tehot 3+1=4. Hän oli runkosarjassa Timrån kolmanneksi paras maalintekijä. SHL:n nousukarsintasarjassa Olofssonin kaikki kolme maalia jäivät voittomaaleiksi ottelusarjassa Karlskrona HK:ta vastaan. Timrå voitti ottelusarjan lopulta voitoin 4–3 ja joukkueen kausi päättyi sarjanousuun SHL:ään. Joulukuussa 2017 Olofsson teki Timrån kanssa kevääseen 2019 asti ulottuvan ammattilaissopimuksen.
Montréal Canadiens varasi Olofssonin toisella kierroksella 56. pelaajana . Hän teki Timråssa SHL-debyyttinsä kauden 2018–2019 avauskierroksella 15. syyskuuta 2018 vieraissa Linköping HC:tä vastaan. Olofsson sai ottelussa jääaikaa 16.36 minuuttia ja hän keräsi teholukeman -2. SHL-uransa avausmaalin Olofsson yhdeksännessä ottelussaan 25. lokakuuta 2018 ylivoimalla vieraissa Örebro HK:ta vastaan.
Maajoukkueura.
Olofsson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018, joista jälkimmäisessä turnauksessa Olofsson toimi Ruotsin varakapteenina ja voitti pronssia. Hänet valittiin Suomea vastaan pelatun välieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Olofsson pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017, jolloin hän toimi Ruotsin varakapteenina ja voitti pronssia. Olofsson pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa. Yhteensä Olofsson on pelannut 18 nuorten ja 45 poikien maaottelua.
École normale William-Ponty

École normale William-Ponty oli normaalikoulu Senegalissa. Se perustettiin vuonna 1903 Saint-Louisissa, siirrettiin vuonna 1913 Goréen saarella lähelle Dakaria ja nimettiin Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernööri William Pontyn mukaan vuonna 1915. Vuonna 1938 koulu siirrettiin Rufisquen lähelle Sébikhotaneen, myöhemmin Thièsiin ja vuonna 1979 Koldaan. Nykyään sen perillisenä toimii alueellinen ammattikoulutuskeskus.
Koulun alkuperäisenä tehtävänä oli valmistaa opettajia levittämään ranskan kieltä ja kulttuuria. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettiin myös Dakarin lääketieteelliseen kouluun valmistava osasto sekä hallinto- ja talousvirkailijoita kouluttanut osasto. Kolmivuotisen yläkoulun suorittaneet opiskelijat valittiin pääsykokeen perusteella kaikista Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaista: Senegalista, Ranskan Sudanista, Ranskan Guineasta, Norsunluurannikolta, Ylä-Voltasta, Mauritaniasta, Dahomeysta ja Nigeristä.
William Ponty -koulusta valmistuneet muodostivat suuren osan itsenäistyneiden Länsi-Afrikan maiden poliittisesta ja hallinnollisesta eliitistä. Se koulutti ensimmäiset afrikkalaiset kirjailijat ja toimi myös nykyaikaisen afrikkalaisen teatterin kehtona.
Matti Lehto

Matti Urho Kalevi Lehto (s. 25. elokuuta 1953 Lahti) on palvellut sotilaslääketieteen professorina Tampereen yliopistossa 2018 -2020 välisen ajan, ja on kirurgian, ortopedian ja traumatologian emeritusprofessori. Hän toimi vuosien 2011–2016 ajan Tampereen yliopiston lääketieteen yksikön, nykyisin tiedekunnan, johtajana (dekaanina). Tätä ennen hän oli Pirkanmaan sairaanhoitopiirin ja Tampereen yliopistollisen sairaalan johtajaylilääkäri vuosien 2007–2010 ajan. Lehto vastasi vuoden 2000 alusta projektijohtajana Tekonivelsairaala Coxan esisuunnittelusta ja hän toimi yhtiön perustamisen jälkeen Coxa Oy:n ensimmäisenä toimitusjohtajana ja johtavana ylilääkärinä vuoden 2006 loppuun. Tampereen yliopistollisen sairaalan koulutussäätiön asiamiehenä Lehto oli vuosien 2007–2017 ajan .
Lehto väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1982 urheilutraumatologiaan liittyvästä lihasvamma-aiheesta. Hän erikoistui kirurgiksi Turun yliopistollisessa keskussairaalassa, ja ortopedian ja traumatologian erikoislääkäriksi Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Lehto toimi kirurgian apulaisopettajana Tampereen yliopistossa 1988–1992, jonka jälkeen hän toimi Tampereen yliopistollisessa sairaalassa erikoislääkärinä ja eri asteisissa ylilääkärin tehtävissä vuoden 1998 loppuun. Vuoden 1999 ajan Lehto toimi vastuualuejohtajana ja ylilääkärinä Reumasäätiön sairaalassa Heinolassa, jossa hän toimi myös osa-aikaisena tutkimusjohtajana vuosien 1996–2000 ajan .Lehdon tutkimusintressejä ovat olleet urheilutraumatologia, reumaortopedia ja tekonivelkirurgia. Sotilaslääketieteen alalla tutkimusmielenkiinto on kohdistunut normaaliolojen valmiuteen ja poikkeusoloihin varautumiseen. 
Lehto on myös toiminut STM:n Poikkeusolojen neuvottelukunnan (PONK) koulutusjaoston puheenjohtajana, ja vastasi sosiaali- ja terveydenhuollon valmiuskurssien suunnittelusta sekä toimi kahden ensimmäisen kurssin johtajana vuosina 2019-2021 
Lehto on työskennellyt vuodesta 2000 alkaen vakuutusyhtiöissä ja Tapaturmavakuutuskeskuksessa (TVK) asiantuntijalääkärinä. Potilasvahinkolautakunnan vakituinen asiantuntija Lehto oli vuosien 1993–2013 välisen ajan. UKK-kuntoinstituuttisäätiön hallituksen jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana hän on ollut 2011-2020 ajan .
Tasavallan presidentti on myöntänyt Lehdolle vuonna 2006 professorin arvonimen ja vuonna 2013 Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin. Puolustusvoimain komentaja myönsi Lehdolle 2012 sotilasansiomitalin. .
Martin Herem

Martin Herem (s. 17. joulukuuta 1973) on virolainen kenraaliluutnantti, joka toimi Viron puolustusvoimien eli Kaitseväen komentajana 5. joulukuuta 2018 lähtien. Hän seurasi tehtävässä Riho Terrasta. Ennen puolustusvoimain komentajuutta Herem oli Viron puolustusvoimien pääesikunnan päällikkönä vuosina 2016–2018.
Herem on vuodesta 1918 alkava Viron tasavallan historian ensimmäinen puolustusvoimain komentaja, joka on koko sotilasuransa palvellut vain Viron asevoimissa.
Herem ilmoitti tammikuussa 2024 eroavansa asemastaan, vaikka hänen komentajanpestiään oli jäljellä puolitoista vuotta. Heremin mukaan oli ”oikea aika” erota ja hallitus oli pidentänyt hänen kauttaan aiemmin kahdella vuodella.
Myös Viron asevoimien varakomentaja Veiko-Vello Palm ilmoitti maaliskuussa eroavansa. Heremin seuraajaksi oli nostettu yllättäen eversti Andrus Merilo, joka ohitti valinnassa yhdeksän kenraalia. Palm haukuttiin ja nolattiin iltapäivälehti Õhtulehdessä nimettömiksi jääneiden asevoimien edustajien haastattelussa.
Hôpital Foch

Foch () on suresneslainen sairaala. Se on osa Établissement de santé privé d'intérêt collectifia ja Versailles’n yliopiston opetuskeskusta ja Euroopan suurimpia sairaaloita.
Se on rakennettu vuonna 1929.
Thai Smile Airways

Thai Smile Air on thaimaalainen lentoyhtiö. Se aloitti toimintansa 2012 ja sen omistaa kokonaan Thai Airways.
Historia.
20.5.2011 Thai airways iloitti suunnittelevansa uutta halpalentoyhtiötä Thai Wingsiä. Suunnittelusta ilmoitti Ampon Kittiampon ja Thaimaan hallituksen puheenjohtaja elokuussa 2011. Thai Smile valittiin 2,229 ehdotuksesta.
Thai airwaysin mukaan, Thai Smilen pitäisi tuottaa viisi miljoonaa Bahtia kahden vuoden toiminnan jälkeen.
Laivasto.
3.8.2017, Thai Smilen laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:
Sponsorointi.
Thai Smile Airways on tällä hetkellä Thai Honda Ladkrabangin ja Ratchaburi Mitr Pholin virallinen sponsori.
Sacramenton piirikunta

Sacramenton piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 1 418 788 ihmistä vuonna 2010, ja se on pinta-alaltaan 2 570 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki on Kalifornian pääkaupunki Sacramento, joka on myös piirikunnan hallintokeskus.
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan alueen pinta-ala on 2 570 km².
Seebach (Zürich)

Seebach on sveitsiläisen Zürichin kaupunginosa () ja entinen kunta. Seebach on osa Zürichin kaupungin pohjoista piiriä nro 11 (), jonka muut osat ovat Oerlikon ja Affoltern. Kaupunginosassa on runsaat 25 000 asukasta ja työpaikkoja on lähes 22 000.
Historiaa.
Seebach oli itsenäinen kunta vuoteen 1934, josta lähtien se on ollut osa Zürichin kaupunkia. Kaupunginosan väkiluku kasvoi 1900-luvun puolessa välissä voimakkaasti:
Seebachiin on ollut raitiovaunuyhteys (linja 14) Zürichin keskustasta vuodesta 1897 alkaen. Sveitsin yleisradioyhtiön televisiostudiot ovat sijainneet Seebachissa 1960-luvulta alkaen. Kuvataiteilija H. R. Giger eli pitkään Seebachissa.
O. E. Närhi

Otto Emil Närhi (19. syyskuuta 1886 Viitasaari – 24. maaliskuuta 1949) oli suomalainen pappi, lähetyssaarnaaja ja kristillinen kirjailija. 
Henkilöhistoria.
Närhen vanhemmat olivat tilallinen Kaarlo Heikki Närhi ja Heleena Sofia Miettinen ja puoliso vuodesta 1922 Lyyli Maria Alanen. Närhi kävi Suomen Lähetysseuran lähetyskoulun ja hänet vihittiin lähetyssaarnaajaksi 1919. Hän oli aluksi vuoden ajan matkasaarnaajana ja Asikkalan kirkkoherran apulaisena kunnes hänet lähetettiin lähetyssaarnaajaksi Lounais-Afrikkaan. Närhi oli lähetyssaarnaajana Lounais-Afrikassa vuoteen 1928 saakka ja hän perusti muun muassa Okavangon ensimmäisen seurakunnan. Suomeen palattuaan Närhi suoritti pappistutkinnon ja sai Tampereen hiippakunnan tuomiokapitulilta oikeuden hoitaa papinvirkoja kotimaan seurakunnissa. Hän suoritti pastoraalitutkinnon 1931.
Närhi oli pappina Hattulassa 1930 ja samana vuonna vt. kirkkoherrana Tyrvännössä, Ruovedellä vt. kappalaisena 1930–1933 ja Hyvinkäällä vt. kappalaisena 1933. Hänestä tuli Akaan vt. kirkkoherra 1933 ja vakinainen kirkkoherra 1935. Närhi teki opintomatkoja paitsi Afrikkaan, myös Palestiinaan ja Etelä-Eurooppaan.
Pastori Närhi nousi ensimmäisenä suomalaisena Kilimanjaron huipulle vuonna 1928 yhdessä professori Reuschin kanssa. 
Aiheesta muualla.
O. E. Närhen lehtiartikkeleita:
Claudia Kim

Kim Soo-hyun (s. 25. tammikuuta 1985), taiteilijanimeltään Claudia Kim, on eteläkorealainen näyttelijä ja malli. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa ', "Musta torni" ja ' sekä televisiosarjassa "Marco Polo".
Futsal-Kutonen

 Futsal-Kutonen on Suomen futsalin seitsemänneksi korkein sarjataso. Sarjaa pelataan vain Helsingin piirissä.
Lauri Ollonqvist

Lauri Johannes Ollonqvist (17. maaliskuuta 1882 Ahlainen – 20. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli ylilääkäri ja lääkintäeversti, joka sai professorin arvonimen. 
Lauri Ollonqvistin vanhemmat olivat Karl Gustaf Ollonqvist ja Hilda Nordgren ja puoliso vuodesta 1917 Anna Wilhelmina Soini. Ollonqvist tuli ylioppilaaksi 1900 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1910, minkä jälkeen hän toimi lääkärinä muun muassa Savonlinnassa ja Orimattilassa. Kirurgiaan 1913 erikoistunut Ollonqvist ylennettiin lääkintämajuriksi 1918, lääkintäeverstiluutnantiksi 1923 ja lääkintäeverstiksi 1928. Hän oli Helsingin sotilassairaalan yilääkäri 1918–1945 ja sitä ennen Tilkan ylilääkäri 1914–1915. Hän työskenteli myös Mehiläisen lääkärinä ja johtajana sekä pitkään Vakuutusosakeyhtiö Pohjolan ja Tapaturmavakuutusyhtiö Kullervon palveluksessa, vuodesta 1913 aina vuoteen 1959 asti. Suomen kirurgiyhdistyksen puheenjohtaja Ollonqvist oli 1935–1938. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1949. 
Näyttelijä Matti Oravisto oli Lauri Ollonqvistin ja Anna Wilhelmina Soinin poika.
Segestan temppeli

Segestan temppeli on antiikin aikainen kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Segestan kaupungissa Sisiliassa, nykyisessä Italiassa. Sitä kutsutaan tutkimuksessa ”Segestan temppeliksi” tai joskus vain ”doorilaiseksi temppeliksi” siksi, että sen kohdejumaluutta ei tunneta. Temppelin rauniot sijaitsevat Segestan arkeologisen alueen länsilaidalla nykyisessä Calatafimi-Segestassa. Ne ovat koko Sisilian parhaiten säilyneitä muinaisjäänteitä.
Historia.
Segestan temppelin rakentaminen on tutkijoiden arvion mukaan aloitettu klassisella kaudella noin vuonna 417 eaa. Sen paikalla on kuitenkin ollut varhaisempi edeltäjä jo arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Temppelin malli on peräisin Sisilian rannikon kreikkalaiskaupunkien suurista doorilaisista temppeleistä, ja se edustaa siten ei-kreikkalaisen Segestan hellenisoitumista. Rakentamisaikaan kaupunki oli liitossa Ateenan kanssa. Temppeli jäi viimeiseksi suureksi doorilaiseksi temppeliksi koko Sisiliassa.
Temppelin on yleensä tulkittu jääneen keskeneräiseksi, oletettavasti Segestassa tapahtuneiden poliittisten muutosten vuoksi. Syynä saattoi olla se, että kaupunki jäi 400-luvun eaa. lopulla Karthagon valtaan. Toisaalta on myös ehdotettu, että temppeli olisi alun perin tarkoitettukin pelkäksi peristyyliksi eli katottomaksi pylväiköksi jonkinlaista kaupungin ei-kreikkalaisen väestön ulkoilmaan sijoittunutta itämaisperäisen kultin harjoittamista varten.
Nykyisin temppeli on Segestan tunnetuin rakennus, ja sen suhteellisen hyvin säilyneet rauniot ovat koko Sisilian parhaiten säilyneitä temppelinraunioita Akragaan Concordian temppelin ja Selinuksen Temppelin E ohella.
Rakennus.
Temppeli sijaitsee kukkulalla kaupungin akropoliin eli linnavuoren länsipuolella kaupunginmuurien ulkopuolella. Se on peripteraalitemppeli ja edustaa doorilaista tyyliä. Rakennusmateriaali on nykyisen Alcamon seudulta tuotettua travertiini-kalkkikiveä. Temppelin stylobaatin koko on noin 26 × 61 metriä, ja siinä on kolmiportainen krepidoma-perustus. Temppelissä on lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä eli yhteensä 36 pylvästä. Pylväiden korkeus on noin 9,33 metriä. Temppelin friisissä on triglyfit ja koristelemattomat metoopit.
Temppelin oletettu keskeneräisyys näkyy selvästi keskelle kuuluneen naos- eli cellarakennuksen puuttumisesta sekä siitä, ettei temppelin pylväitä ollut uritettu, toisin sanoen niissä ei ole kanneluureja. Kanneluurien puuttumisen vuoksi pylväät näyttävät poikkeuksellisen raskailta. Temppelin peristasis eli ympäröivä pylväikkö sekä arkkitraavit ja päätykolmiot ovat säilyneet kokonaisina. Toisin sanoen suurin osa siitä, mitä temppelistä oli ilmeisesti koskaan rakennettu, vaikuttaa myös olevan edelleen jäljellä.
Segestan teatteri

Segestan teatteri oli antiikin aikainen kreikkalainen teatteri Segestan kaupungissa Sisiliassa nykyisessä Italiassa. Sen rauniot sijaitsevat Segestan akropoliin huipulla nykyisessä Calatafimi-Segestassa.
Teatteri sijaitsi akropoliin eli linnavuoren koilliskulmassa. Se on ajoitettu hellenistiselle kaudelle 200-luvun eaa. puoleen väliin, mutta sen paikalla on saattanut olla varhaisempi edeltäjä jo 300-luvun eaa. lopulla. Rakennuksessa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomo suuntautui pohjoiseen päin, ja siitä avautui näköala merelle saakka. Katsomossa oli 29 penkkiriviä, ja siinä oli tilaa noin hengelle. Pystysuuntaiset porraskäytävät jakoivat katsomon seitsemään sektoriin, ja poikittaissuuntainen diazoma-käytävä jakoi sen puolestaan ala- ja yläosaan. Alimmat 21 penkkiriviä ovat säilyneet, mutta diazoman yläpuoliset rivit hävinneet.
Teatterin skene- eli näyttämörakennuksen sivuilla on ollut paraskenia-sivurakennukset. Ne oli koristeltu Pania esittäneillä telamon-patsailla. Teatterin katsomoa kiersi kaareva tukimuuri.
Teatteria käytetään nykyisin esityksiin kesäkaudella.
Futsal-Kolmonen (naiset)

 Futsal-Kolmonen on naisten futsalin neljänneksi korkein sarjataso Suomessa.
Nordic Futsal Cup 2018

Nordic Futsal Cup 2018 on UEFA:n alainen futsalin maajoukkueturnaus, jossa ratkaistaan Pohjoismaiden mestaruus. Turnaus järjestettiin Ringkøbing–Skjernissä, Tanskassa 4.–8.12. 2018. Turnauksen voitti hallitseva mestari Suomi, voittaen neljännen perättäisen mestaruuden. 
Turnauksen otteluohjelma ja tulokset.
Nordic Futsal Cup 2018 pelattiin viiden osallistujamaan kesken yksinkertaisena sarjana.
Riina Lumme

Riina Lumme (s. 7. heinäkuuta 1992) on turkulainen vihreitä edustava kaupunginvaltuutettu ja vara-aluevaltuutettu. Lumme on töissä eduskunnassa vihreiden eduskuntaryhmän poliittisena avustajana.
Ura.
Lumme valmistui ylioppilaaksi Puolalanmäen lukiosta vuonna 2011. Hän aloitti samana vuonna valtio-opin opinnot Turun yliopistossa. Opintojen ohessa Lumme on tehnyt opettajan sijaisuuksia sekä toiminut Bengtskärissä kausityöntekijänä ja oppaana. Vuonna 2015 Lumme valittiin Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallitukseen, jossa hän toimi kulttuurivastaavana ja seuraavana vuonna puheenjohtajana. Lumme toimi vuoden 2017 Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana. Hän toimi Nuva ry:n osallisuusasiantuntijana vuonna 2018.
Politiikka.
Lumme oli ensimmäistä kertaa ehdolla 24-vuotiaana kunnallisvaaleissa 2017, jolloin hänet valittiin Turussa kaupunginvaltuutetuksi. Lumme valittiin Turun kaupunginvaltuustoon 518 äänellä. Kuntavaaleissa 2021 Lumme sai 507 ääntä ja hänet valittiin näin jatkokaudelle Turussa kaupunginvaltuutetuksi. Aluevaaleissa 2022 Lumme jäi vara-aluevaltuutetun sijalle.
Riina Lumme on profiloitunut etenkin opiskelijapolitiikassa, nuorten vaikutusmahdollisuuksien lisäämisessä ja koulutuskysymyksissä sekä pyöräilyn, joukkoliikenteen ja kaupungin kestävässä kehittämisessä. Lumme toimi Vihreiden vuonna 2018 hyväksytyn koulutuspoliittisen ohjelman puheenjohtajana yhdessä Inka Hopsun kanssa.
Asil Nadir

Asil Nadir (1941 – 9. helmikuuta 2025) oli kyproksenturkkilainen liikemies ja talousrikollinen, joka tuli tunnetuksi 1980-luvulla brittiläisen kohuyhtiön Polly Peck plc:n johtajana. Vuonna 2012 hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen yli 28 miljoonan punnan kavaltamisesta Polly Peckistä ja sen sisaryhtiöistä.
Asil Nadir syntyi Famagustassa, Brittiläisessä Kyproksella, josta hänen perheensä muutti pääkaupunkiin Nikosiaan. Nadirin isä perusti sinne muun muassa sanomalehtien jakeluyhtiön. 1950-luvun keskivaiheilla perhe pakeni Kyproksen levottomuuksia ja vainoja Lontooseen. Brittikoulujen jälkeen Asil Nadir opiskeli myös Istanbulin yliopistossa suorittamatta tutkintoa. 1960-luvun alussa poika palasi Lontooseen isänsä tekstiiliyrityksen palvelukseen. Turkin miehitettyä Kyproksen perhe kutsuttiin saarelle pelastamaan alueen hedelmä- ja hotelliliiketoimintaa. Perhe perusti Kyprokselle myös tekstiilitehtaan.
1980-luvun alussa perheyrityksen johtoon astunut Asil Nadir palasi Lontooseen ja osti sieltä pienen ja huonosti kannattaneen Polly Peck -nimisen tekstiiliyhtiön. Hän teki siitä miljardiluokan yrityksen ja listautti sen Lontoon pörssiin. Yritys oli Britanniassa yksi sikäläisen kasinotalouden symboleista: tuhannen punnan sijoitus yhtiön osakkeisiin vuonna 1981 nousi parhaimmillaan yli miljoonan punnan arvoiseksi. Polly Peck oli yksi FTSE 100 -indeksin yhtiöistä. Se oli myös pohjois-Kyproksen merkittävin työnantaja, jonka hotellien ja mediayhtiöiden palveluksessa oli 10 prosenttia alueen työvoimasta. Alueen kansantuotteesta Polly Peck tuotti parhaimmillaan viidenneksen. Vähitellen Asil Nadir omisti myös kartonkitehtaan Kyproksella, televisiotehtaan Turkissa, Pizza Hut -ketjun Britanniassa, Del Monten tuoretuoteyrityksen ja japanilaisen Sansui-äänentoistomerkin.
Polly Peck ajautui selvitystilaan vuonna 1990 yhteensä 550 miljoonan punnan veloista. Asil Nadirin oli määrä astua oikeuden eteen vuonna 1993, mutta hän pakeni kotiseudulleen Kyprokselle ja piileskeli siellä 17 vuotta. Hän palasi Britanniaan vuonna 2010 vakuuttuneena siitä, ettei häntä enää syytettäisi. Hänet kuitenkin pidätettiin ja tuomittiin kymmenen vuoden vankeuteen vajaan 30 miljoonan punnan kavaltamisesta Polly Peckin konkurssin yhteydessä.
Pyhän Birgitan ja autuaan Hemmingin katolinen seurakunta

Pyhän Birgitan ja autuaan Hemmingin katolinen seurakunta on Katolisen kirkon Suomessa seurakunta, jonka toiminta-alueena on Varsinais-Suomi Someroa lukuun ottamatta, Satakunta ja Ahvenanmaa. Seurakunnan keskuspaikka on Turku, jossa seurakunnalla on Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko. Lisäksi seurakunnalla on säännöllistä toimintaa Porissa, Eurajoella ja Maarianhaminassa.
Historia.
Seurakunta perustettiin vuonna 1926. Seurakunnan jäsenmäärä oli aluksi puolitoistasataa, joista ulkomaalaisten osuus oli noin 60%. Nykyiseltä Ursininkadulta, joka silloin oli Birgerinkatu ostettiin 19. maaliskuuta 1926 pieni huoneisto, johon sisustettiin kappeli. Kymmenen vuotta myöhemmin kadun toiselle puolelle rakennettiin uusi puinen kirkkorakennus. Kirkon ympärille rakentuessa korkeita kerrostaloja koettiin pienen puukirkon jäävän liiaksi varjoon niiden rinnalla eikä se siten edustanut riittävän arvokkaasti katolista kirkkoa. Uusi kirkkorakennus vihittiin käyttöön 5. marraskuuta 1966. Vuonna 1970 seurakunnan jäsenmäärä oli 280. Vuoden 2016 lopussa seurakunnalla oli 2 041 jäsentä.
Terho Lehtimäki

Terho Juhani Lehtimäki (s. 1964) on suomalainen Tampereen yliopiston kliinisen kemian professori ja ylilääkäri. Hän toimii myös Pirkanmaan sairaanhoitopiirin Fimlab Laboratorioiden ylilääkärinä. 
Lehtimäki valmistui lääkäriksi ja lääketieteen tohtoriksi Tampereen yliopistolta vuonna 1992. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1992) tarkasteli ihmisen rasva-aineenvaihdunnassa tärkeää apolipoproteiini E:tä suomalaisilla lapsilla ja nuorilla aikuisilla. Tällä rasvaa sitovalla proteiinilla on vaikutuksensa sydän- ja verisuonitautien kehittymiseen. Väitöskirja oli otsikoitu "Apolipoprotein E phenotypes in Finnish children and young adults". 
Vuonna 2013 professori Lehtimäki sai Tampereen yliopiston Vuoden tiedeteko -palkinnon. Vuonna 2018 Lehtimäki nousi arvostetulle viitatuimpien tutkijoiden "2018 Highly Cited Researchers" -listalle molekyylibiologian ja genetiikan aihepiiristä. Maailmanlaajuisesti tällä alansa viitatuimpien (siteeratuin 1 %) listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsas 4 000 tutkijaa 21 tieteenalalta ja noin 2 000 tieteenrajat ylittävää tutkijaa. Tutkijoista 33 työskentelee ensisijaisesti Suomessa. Tämä ohella professori Lehtimäki oli noussut Google Scholar -hakupalvelun aineistoon pohjautuvassa, lokakuun 2018 alun espanjalaisessa tutkijatilastossa koko uran kattavien viittausten perusteella sijalle 2 409 maailman 3 160 korkeimman h-indeksin tutkijoista. Tämän tilaston mukaan Lehtimäki on eräs kaikkein viitatuimmista suomalaisista. Hänen koko uran julkaisuja koskeva h-indeksinsä oli tämän luettelon aineistossa 107. Hänen julkaisuihinsa on viitattu erityisen runsaasti vuodesta 2013 lähtien.