tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
David Mervyn Blow

David Mervyn Blow (27. kesäkuuta 1931 – 8. kesäkuuta 2004) oli brittiläinen biofyysikko, joka teki huomattavaa työtä varsinkin röntgenkristallografian parissa. Hän oli Royal Societyn jäsen vuodesta 1972 ja hänelle myönnettiin kemian Wolfin palkinto vuonna 1987.
Blow opiskeli Cambridgessa ja vietti sitten kaksi vuotta Massachusetts Institute of Technologyssa ja National Institutes of Healthissä Yhdysvalloissa, kunnes palasi Britanniaan vuonna 1959. Hänet nimitettiin Lontoon Imperial Collegen biofysiikan professoriksi vuonna 1977.
Blow kuoli 72-vuotiaana keuhkosyöpään.
Rudolph A. Marcus

Rudolph Arthur Marcus (s. 21. heinäkuuta 1923, Montreal, Quebec Kanada) on kanadalainen kemisti, joka sai vuoden 1992 kemian Nobelin palkinnon kemiallisen systeemin atomien ja molekyylien elektroninsiirtoreaktioiden teorioiden tutkimisesta. Marcus tunnetaan myös RRKM-teorian kehittäjänä.
Opiskelu, tutkimus ja ura yliopistossa.
Marcus suoritti kandidaatin tutkinnon v. 1943 ja tohtorin tutkinnon v. 1946 McGill'in yliopistossa. Täällä hän suoritti laajat opinnot matematiikassa ja sai vaikutteita RRK-teoriasta ja liuoskinetiikasta. Tämän jälkeen hän siirtyi kokeellisesti tutkimaan vapaiden radikaalien valokemiaa Kanadan kansallisessa tutkimusneuvostossa, NRC. Vuonna 1948 NRC:ssä hän sovelsi teoreettista lähestymistapaa tekemiinsä käytännön tutkimuksiinsa ja siirtyi Oscar Ricen kutsumana tutkijaksi Pohjois-Caroliinan yliopistoon. Siellä hän keskittyi kemiallisen reaktion kineettisiin teorioihin ja aloitti kvanttimekaniikan opiskelun, jota sovelsi myöhemmin kehittämiinsä teorioihin. Muutamassa kuukaudessa hän loi pohjan RRKM-teorialle tutkimalla RRK-teoriaa tilastolliselta kannalta ja siirtymätilateoriaa. Vuonna 1951 hän sai pysyvän työpaikan Brooklynin Polyteknisessä Instituutissa mikä mahdollisti tutkijan uran jatkamisen. Hän jatkoi RRKM-teoriaa käsittelevien tutkimustensa julkaisemista v. 1952 ja tämän jälkeen hän siirtyi tutkimaan polyelektrolyyttejä ja elektrostatistiikkaa. Nämä edesauttoivat häntä elektroninsiirtoreaktioiden perehtymisessä 1960-luvun alussa New Yorkin yliopiston matematiikan laitoksella. Vuonna 1964 hän siirtyi Illinoisin yliopistoon (Urbana-Champaign) ja tämän jälkeen hän omistautui täysin teoreettiseen tutkimukseen. Hänen keskeisinä tutkimusaloina olivat elektroninsiirtoreaktiot, reaktiodynamiikka, ja semiklassisten tutkittavat törmäykset ja sidottujen tilat. Vuodet 1975-6 hän oli vierailevana professorina teoreettisen kemian laitoksella Oxfordin Yliopistossa ja Münchenin Teknisessä yliopistossa. Vuonna 1978 hänet kutsuttiin Kaliforniaan Caltec:iin, jossa palasi tutkimaan unimolekulaarisia reaktioita, molekyylien välistä dynamiikkaa, ja elektroninsiirtoprosesseja. Marcus palkittiin kemian Nobelin lisäksi kemian Wolf Prize-palkinnolla v. 1985.
Jade Edmistone

Jade Edmistone (s. 6. helmikuuta 1982 Brisbane, Australia) on australialainen rintauimari, joka voitti neljä maailmanmestaruutta.
Edmistone voitti 50 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Montrealissa 2005 maailmanennätysajalla 30,45. Hän paransi maailmanennätystä Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa 30. tammikuuta 2006 ajallaan 30,31.
Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Edmistone voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Indianapolisissa 2004 ja Shanghaissa 2006 sekä jälkimmäisissä kisoissa myös 50 metrin rintauinnissa. Hän on uinut näillä matkoilla myös lyhyen radan maailmanennätyksiä.
Edmistone avioitui 22. huhtikuuta 2006 Andrew Richardsin kanssa. 
Edmistone lopetti uransa vuonna 2009.
Daniel Kehlmann

Daniel Kehlmann (s. 13. tammikuuta 1975 München) on saksankielinen kirjailija. Hänen kansainvälisesti tunnetuin teoksensa "Die Vermessung der Welt" julkaistiin alun perin vuonna 2005, ja se on ilmestynyt Ilona Nykyrin suomennoksena nimellä "Maailman mittaajat". Nykyri on suomentanut myös Kehlmannin teokset "Maine" (2011, alkuteos "Ruhm", 2009) sekä "Minä ja Kaminski (2013," alkuteos "Ich und Kaminski," 2003)"."
Kehlmann syntyi Münchenissä mutta muutti vuonna 1981 perheineen Wieniin. Hän opiskeli filosofiaa ja kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Beerholms Vorstellung" julkaistiin vuonna 1997.
Kehlmann oli vuonna 2005 ehdolla Saksan kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Kyseinen ehdokkuus tuli juuri historiallisesta romaanista "Die Vermessung der Welt". Kirjailijalta on lisäksi ilmestynyt novelleja ja esseitä.
Ludwig Anzengruber

Ludwig Anzengruber (29. marraskuuta 1839 Alservorstadt, nykyisin osa Wieniä – 10. joulukuuta 1889 Wien) oli itävaltalainen näytelmä-, romaani- ja novellikirjailija. 
Anzengruber menetti isänsä vuonna 1844. Anzengruber keskeytti koulunsa vuonna 1855 ja pääsi harjoittelijaksi kirjakauppaan. Jouduttuaan erotetuksi hän ryhtyi kierteleväksi näyttelijäksi saavuttamatta sen kummempaa menestystä. Hän palasi Wieniin vuonna 1866. 
Anzengruberin onni alkoi kääntyä vasta 1870-luvun alussa, jolloin sai kantaesityksensä hänen näytelmänsä "Der Pfarrer von Kirchfeld". Hän meni vuonna 1873 naimisiin 16-vuotiaan Adelinde Lipkan kanssa, ja pari sai kolme yhteistä lasta. Myöhemmällä urallaan Anzengruber saavutti menestystä varsinkin näytelmillään, mutta teki myös toimittajantyötä. Hän sairastui 50-vuotispäivänsä kynnyksellä pernaruttoon ja kuoli pari viikkoa myöhemmin verenmyrkytykseen.
Anzengruber käsitteli uskonnollisia ja siveellisiä ristiriitoja realistisissa maalaisnäytelmissä ja wieniläiskappaleissa, joissa ilmenee lempeää hyväntuulisuutta yhtyneenä elämän traagisuuden tuntoon: "Der Pfarrer von Kirchfeld", "Der Meineidbauer", "Das vierte Gebot" ja "Ein Faustschlag". Näytelmä "Heimg’funden. Eine Weihnachts-komödie" sai Grillparzerin palkinnon. Romaaneista ja kertomuksista merkittäviä ovat kokoelma "Dorfgänge" ja varsinkin "Der Sternsteinhof. Eine Dorfgeschichte".
Svetlana Gontšarenko

Svetlana Gontšarenko (, o.s. Doronina, s. 28. toukokuuta 1971 Rostov-na-Donu, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen pikajuoksija.
Gontšarenko oli 1987 nuorten EM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa hopeaa. Seitsemän vuotta myöhemmin hän voitti 400 metrin juoksussa kultaa sisäratojen EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupissa 400 metrin juoksun ja oli mukana joukkueessa, joka sijoittui 4 x 400 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Helsingin EM-kisoissa hän oli mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,16, mutta oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana pitkän viestin joukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa.
Gontšarenko voitti Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 MM-pronssia 200 metrillä ajalla 22,85 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Universiadeissa kultaa 4 x 400 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen EM-kultaa 200 metrillä. Budapestin EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa pitkässä viestissä ja yleisurheilun maailmancupissa hän oli viestissä kolmas. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 Gontšarenko voitti 200 metrillä MM-hopeaa ajalla 22,69 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Saman vuoden Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 22,68, mutta oli 4 x 400 metrin viestissä mukana voittamassa MM-kultaa.
Gontšarenko oli Sydneyn olympialaisissa 2000 mukana Venäjän pitkän viestin joukkueessa, joka voitti olympiapronssia. Hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 200 metrin toisissa alkuerissä. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti 200 metrillä MM-hopeaa.
Vuokkokalat

Vuokkokalat "(Amphiprion)" on koralliahventen heimoon kuuluva meressä elävien kalojen suku. Siihen kuuluu noin kolmekymmentä lajia, joista monia pidetään meriakvaarioissa. Akvaarioharrastuksessa vuokkokalat ryhmitellään värityksen mukaan.
Vuokkokalat ovat pyöreämuotoisia, pystysuuntaan leveäraitaisia. Niiden väreissä on oranssia, valkoista ja mustaa, joskus sinistä ja punaistakin. 
Vuokkokalat ovat saaneet nimensä siitä, että ne elävät symbioosissa merivuokon kanssa. Jollakin tavalla vuokkokala on immuuni isäntävuokkonsa polttaville lonkeroille - suojausmenetelmän biologian yksityiskohdat ovat vielä selvittämättä, mutta ne liittynevät vuokon ihoa suojaavaan limakerrokseen. On ehdotettu kahta päähypoteesia: joko vuokkokala saa aineita siirtymään vuokon suojalimasta omaan limakerroksensa hankaamalla itseään vuokon lonkeroita vastaan, tai kalan biokemia on sellainen, että se tuottaa suoja-aineita. On todennäköistä, että molemmilla mekanismeilla on osuutensa asiaan, ehkä jopa siten, että sellaiset lajit, jotka sopeutuvat vain yhteen merivuokkolajiin (esimerkiksi punavuokkokala kuplavuokkoon, käyttävät eri mekanismia kuin sellaiset, jotka voivat valita monesta isäntävuokkolajista (kuten seepravuokkokala)
Vuokkokalat tunnetaan myös siitä, että ne voivat vaihtaa sukupuolta. Vastakuoriutuneet pikkukalat ovat kaikki koiraita. Yhdessä vuokossa elää hallitseva naaras ja koiras ja mahdollisesti joukko pienempiä koiraita. Naaras on kooltaan suurin ja hallitsee kaikkia muita, vahvin koiras rökittää puolestaan nuorempiaan. Jos naaras kuolee, suurin koiras muuttuu naaraaksi.
Akvaarioissa yleisesti pidettyjä lajeja ovat 
Muita lajeja ovat 
Samettivuokkokala ("Premnas biaculeatus") muodostaa oman sukunsa "Premnas". Molemmat suvut ovat kuitenkin samassa alaheimossa "Amphiprionae".
Frank Fasi

Frank Francis Fasi (27. elokuuta 1920 – 3. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka loi pitkän uran Honolulun pormestarina Havaijilla vuosina 1969–1981 ja 1984–1994. Hän oli myös Honolulun kaupunginvaltuuston jäsen, Havaijin osavaltionsenaattori ja kuvernööriehdokas. Hän syntyi Connecticutissa, mutta asui 1940-luvulta lähtien Havaijilla. 
Fasi oli ehdolla Honolulun pormestariksi vielä vuonna 2004, mutta hävisi ja ilmoitti vetäytymisestään politiikasta. Hän oli alun alkaen demokraatti, sitten republikaani, ja myöhemmin hän perusti oman puolueensa.
Yhdyskuntatekniikka

Yhdyskuntatekniikka on rakennustekniikan osa-alue, johon kuuluu ihmisyhdyskuntien infrastruktuurin kehittäminen ja rakentaminen. Yhdyskuntatekniikkaan luetaan esimerkiksi 
Läheinen tekniikan ala on ympäristötekniikka.
Yhdyskuntatekniikan tärkein vuotuinen tapahtuma Suomessa on Yhdyskuntatekniikan näyttely ja sen yhteydessä järjestettävät seminaarit eri yhdyskuntatekniikan toimialueista.
Forssan Koripojat

Forssan Koripojat (lyh. FoKoPo) on forssalainen koripalloseura. Miesten edustusjoukkue on pelannut yhteensä 20 kautta pääsarjatasolla, viimeksi kaudella 2012-2013. Joukkueen historian paras saavutus on SM-pronssi kaudelta 1993–1994. FoKoPon naisten edustusjoukkue on pelannut yhteensä 8 kautta pääsarjatasolla. SM-hopeaa joukkue voitti kaudella 1995–1996 ja SM-pronssia kausina 1993–1994 sekä 1994–1995.
Henkilökohtaiset palkinnot.
Korisliigan vuoden tulokas
Korisliigan vuoden valmentaja
Karl Millöcker

Karl Millöcker (29. huhtikuuta 1842 – 31. joulukuuta 1899) oli itävaltalainen säveltäjä. 
Millöcker syntyi Wienissä ja opiskeli alun perin huilunsoittoa. Hän sai leipänsä kapellimestarina ja saavutti ensimmäisen huomattavan menestyksensä säveltäjänä operetillaan "Der Bettelstudent" (1882). Bettelstudentin tulojen turvin hän saattoi siirtyä vapaaksi säveltäjäksi vuonna 1883. Siitä läjtien hän asui osan vuodesta Badenissa ja testamenttasi omaisuutensa sikäläiselle musiikkiyhdistykselle.
"Der Bettelstundent" on pysynyt Millöckerin tunnetuimpana teoksena, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös lukuisia muita operetteja. Hän kuoli Baden bei Wienissä ja sai hautapaikan Zentralfriedhofissa.
Ammatinvalintapsykologi

Ammatinvalintapsykologit työskentelevät Työ- ja elinkeinotoimistoissa ja työvoiman palvelukeskuksissa. Tehtävään vaaditaan psykologin koulutus, minkä lisäksi monilla ammatinvalintapsykologeilla on erilaisia täydennyskoulutuksia. Heidän tehtävänään on selvittää asiakkaan ammatinvalintaongelmia ja tukea koulutukseen tai työelämään sijoittumisessa (ammatinvalinnanohjaus). 
Ammatinvalintapsykologin tyypillisiä asiakkaita ovat peruskoulun tai lukion päättäneet nuoret, ammatinvaihtajat sekä pitkään työttömänä olleet henkilöt, joilla saattaa olla monia työllistymistä vaikeuttavia ongelmia. Työ kohdentuu sekä suoraan asiakkaisiin että asiantuntijana yhteistyötahoihin. Jotkut ammatinvalintapsykologit tekevät myös rekrytointityötä asiakkaana oleville työnantajille.
Ammatinvalintapsykologin asiakastyö muodostuu ohjauskeskusteluista ja tapauskohtaisesti psykologisesta testauksesta, testien tulkinnasta sekä palautekeskusteluista. Joskus ammatinvalintapsykologi kirjoittaa asiakkaille lausuntoja ja lähetteitä esimerkiksi lääkärintutkimuksiin, kuntoutuslaitoksiin sekä koulutusta varten. Huomattavan ajan työstä vie yhteistyö- ja konsultaatiotehtävät esimerkiksi koulujen oppilaanohjauksen, Kansaneläkelaitoksen, kuntoutuslaitosten ja työnvälityksen kanssa. 
Työhön sisältyy jonkin verran matkustamista, koska maaseudulla ammatinvalintapsykologin toimialueena voi olla useita kuntia. Jonkun verran voi olla myös iltatilaisuuksia, kuten koulujen vanhempainiltoja, joihin ammatinvalintapsykologi on kutsuttu mukaan. Suuremmissa kaupungeissa ammatinvalintapsykologien asiakasryhmä voi olla rajattu esimerkiksi akateemisiin työnhakijoihin, pitkäaikaistyöttömiin tai maahanmuuttajiin.
Daryl Gates

Daryl Francis Gates (30. elokuuta 1926 – 16. huhtikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen poliisi, jota pidetään SWAT-taktiikan olennaisena kehittäjänä. Hänen omaelämäkertansa "Chief: My Life in the LAPD" julkaistiin vuonna 1992.
Gates toimi Los Angelesin poliisin johtajana vuosina 1978–1992. Vuonna 1983 hän perusti "Drug Abuse Resistance Education" -järjestön. 
Gates erosi virastaan Los Angelesin vuoden 1992 mellakoiden yhteydessä, mutta esiintyi julkisuudessa sen jälkeenkin. Mellakoihin liittyen hän sai kyseenalaisen kunnian vastaanottaa parodisen Ig Nobel -rauhanpalkinnon ”ainutlaatuisen vaikuttavista keinoistaan saattaa ihmisiä yhteen”.
Carmen Douma-Hussar

Carmen Douma-Hussar (s. 12. maaliskuuta 1977 Cambridge, Kanada) on kanadalainen maasto- ja keskimatkojen juoksija.
Douma-Hussar sijoittui 2001 Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kuudenneksikymmenenneksiyhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla viideskymmeneskolmas. Vuonna 2003 hän juoksi Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kolmanneksikymmenenneksiseitsemänneksi ja voitti Kanadan mestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti MM-hopeaa 1 500 metrillä ajalla 4.08,18. Saman vuoden Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla kolmastoista. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui 1 500 metrillä Ateenan olympialaisissa yhdeksänneksi ajalla 4.02,31 ja viidenneksi.
Douma-Hussar juoksi St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksiviidenneksi. Samana vuonna hän oli Helsingin MM-kisoissa 1 500 metrillä yhdeksäs ja kauden lopussa 1 500 metrillä seitsemäs ja 3 000 metrin juoksussa yhdeksäs ajalla 8.53,83. Vuonna 2006 hän sijoittui Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 1 500 metrillä viidenneksi ja Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksitoiseksi. Kauden lopussa hän oli 1 500 metrillä seitsemäs ja yleisurheilun maailmancupissa kuudes. Seuraavana vuonna hän karsiutui Osakan MM-kisoissa 1 500 metrin alkuerissä, mutta sijoittui samalla matkalla yhdeksänneksi.
Turun NMKY

Vuonna 1893 perustetulla Turun NMKY:llä on nuoriso-, liikunta- ja kulttuuritoimintaa. Turun NMKY:n koripallon edustusjoukkue käytti nimeä Kristika Turku vuosina 2016–2023. Edustusjoukkue pelaa I-divisioona B:ssä. Yhdistyksen juniori- sekä harrastejoukkueet pelaavat Suomen Koripalloliiton valtakunnallisissa ja alueellisissa sarjoissa nimellä Turun NMKY. Seuran tunnetuimpia kasvatteja ovat muun muassa maajoukkuemiehet Teemu Rannikko ja Juha Sten.
Tausta ja historia.
Edustusjoukkue on pelannut yhteensä 32 kautta pääsarjatasolla. Joukkue on voittanut Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin molemmat neljä kertaa. Seuran edustusjoukkue pelasi vuosina 1996–2000 myös nimellä Piiloset. Vuonna 2000 Turun NMKY pudotettiin SM-sarjasta hoitamattomien velkojen takia. Kauden 2007–2008 jälkeen se luopui paikasta I-divisioonassa. Nousu takaisin I-divisioonaan tapahtui 2012. Joukkue kuitenkin pelasi vain yhden kauden I-divisioonaa, jonka jälkeen edustusjoukkueen toiminta hiipui. Kaudella 2013–2014 edustusjoukkueella ei ollut toimintaa lainkaan. Edustusjoukkue palasi läntisen alueen II-divisioonaan kaudelle 2014–2015 selviytyen nousukarsintoihin ja karsintasarjan voiton myötä nousi kaudesta 2015–2016 alkaen I-divisioona B:hen. Edustusjoukkue sijoittui kauden 2016-2017 päätteeksi sarjassaan toiseksi ja sai sijoituksen turvin mahdollisuuden hakea paikkaa I-divisioonan A-sarjaan.
Kristika otettiin edustusjoukkueen nimeksi kaudesta 2016–2017 alken. Nimenvaihdoksella haluttiin erottua muiden kaupunkien NMKY-taustaisista joukkueista, joiden yleisin lempinimi on Namika. Nimeä Kristika on käytetty Turun NMKY:n joukkueesta ainakin 1950-luvulla. Joukkue vaihtoi nimensä taas kaudeksi 2023–2024, ja kantaa nyt emojärjestön nimeä Turun NMKY.
Henkilökohtaiset palkinnot.
Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan vuoden valmentaja
Vuoden I-divisioonapelaaja
Pelaajatilastot.
Turun NMKY:n (ent. Kristika Turku) miesten edustusjoukkueen tilastohistorian kymmenen parasta Suomen pääsarjojen runkosarjassa. Lihavoidut pelaajat ovat aktiivipelaajia. Tilastot päivitetty 27. maaliskuuta 2024. Lähde:
Dmitri Foršev

Dmitri Foršev (, s. 30. toukokuuta 1976) on venäläinen pikajuoksija.
Foršev voitti 2003 Venäjän sisäratojen mestaruuden 200 metrin juoksussa ja sijoittui samana vuonna Euroopan cupissa 400 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 45,62. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja Euroopan sisäratojen cupin. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2005 hän voitti Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä ja sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa samalla matkalla neljänneksi. Foršev karsiutui 2007 Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä.
Älä osta mitään -päivä

 
Älä osta mitään -päivä on kulutuskriittinen kansainvälinen teemapäivä, jota vietetään ympäri maailmaa marraskuun loppupuolella, samana päivänä Black Fridayn kanssa. Se sai alkunsa Vancouverissa, Kanadassa, vuonna 1992 nimellä No Shop Day. Atlantin itäpuolella nimike on ollut muun muassa Consumer Holiday, joka on erityisen sovelias 2000-luvulla kauppojen siirtyessä seitsenpäiväiseen myyntiin. Älä osta mitään -päivän ideana on viettää vuorokausi ilman tavaran hankintaa ja rahan kulutusta. Päivän tarkoituksena on haastaa jokainen miettimään omia ostotapojaan, ostopäätöstentekoaan ja impulsiivista ostamistaan sekä pyrkimään kohti ekologista tavaroiden ja palveluiden käyttöä.
Älä osta mitään -päivä Suomessa.
Älä osta mitään -päivän järjestävinä tahoina ovat Luonto-Liitto, "Voima"-lehti ja Adbusters Finland. Näiden tahojen lisäksi tempaukseen osallistuu muun muassa museoita ja teattereita, jotka tarjoavat ilmaisen sisäänpääsyn Älä osta mitään -päivänä.
Margaret Kilpinen

Margaret Darling Maria Kilpinen (o.s. Alfthan; 25. toukokuuta 1896 Helsinki – 24. elokuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen pianotaiteilija. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1918 säveltäjä Yrjö Kilpinen, jonka sävellyksiä hän esitti ja myös levytti. Margaret Kilpistä on luonnehdittu hienostuneeksi pianistiksi, joka ainutlaatuisen innostuneesti syventyi miehensä säveltuotantoon ja sen tulkitsemiseen. Hän esitti myös Yrjö Kilpisen kamarimusiikkia ja toimi orkesterien solistina. Pianon lisäksi hän soitti cembaloa niin radiossa kuin konserteissakin.
Margareta Kilpinen toimi Sibelius-Akatemiassa pitkäaikaisena pianonsoiton opettajana ja lehtorina vuodesta 1922.
Kilpinen sai Pro Finlandia -mitalin 1962.
Howard Blake

Howard Patrick Blake (s. 28. lokakuuta 1938 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen säveltäjä. Hänen tunnetuin yksittäinen kappaleensa on ”Walking in the Air” (1982), joka sisältyy "Lumiukko"-elokuvan musiikkiin.
Blake sai 18-vuotiaana stipendin Royal Academy of Musiciin. "Lumiukon" ohella muita elokuvia, joihin hän on säveltänyt musiikin, ovat muiden muassa "Kaksintaistelijat" (1977) ja "Amor ampuu ohi" (1990). 
Blakelle myönnettiin vuonna 1994 brittiläisen imperiumin upseerin arvonimi. Hän oli vuonna 1981 Queenin jäsenten kanssa ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi musiikista elokuvaan "Flash Gordon".
Pierre Rémond de Montmort

Pierre Rémond, myöhemmin Pierre Rémond de Montmort, (27. lokakuuta 1678 Pariisi, Ranska – 7. lokakuuta 1719 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki erityisesti todennäköisyyttä sekä sovelsi sitä uhkapeleihin. De Montmort oli myös ensimmäinen, joka yhdisti Blaise Pascalin nimen Pascalin kolmioon.
Elämäkerta.
De Montmort syntyi Pariisissa vuonna 1678. Hänen vanhempansa olivat François Montmort ja Marguerite Rallu. De Montmortin isä tahtoi poikansa opiskelevan lakia. Pierre kuitenkin kapinoitsi isäänsä vastaan eikä suostunut tottelemaan isänsä tahtoa. De Montmortin ja hänen isänsä välit katkesivat ja de Montmort lähti kotoaan 18-vuotiaana ja päätti matkustaa ulkomaille. Hän matkusti Britanniaan kierrellen maata jonkin aikaa ennen kuin muutti Alankomaiden seudulle, josta hän jatkoi edelleen Saksaan tavaten siellä serkkunsa. Saksassa de Montmort luki Nicolas Malebranchen "La Recherche de la Vérité" -teosta. Kirja vaikutti häneen merkittävistä ja sen pohjalta hän halusi tehdä sovinnon isänsä kanssa. 21-vuotiaana de Montmort palasi Ranskaan, missä hän aloitti opinnot Malebranchen oppilaana. Malebranche opetti hänelle filosofiaa, descartesilaista fysiikkaa sekä uudenlaista algebraa ja geometriaa. 
De Montmortin isä kuoli poikansa ollessa 22-vuotias, minkä seurauksena de Montmort sai aatelissukuiselta isältään suuren perinnön. De Montmort asui suurimman osan elämästään tilallaan Château de Montmortissa, kutsuen luoksensa sen ajan matematiikan kärkinimiä. Esimerkiksi Nicolaus I Bernoulli asui hänen luonaan kolme kuukautta.
De Montmort sai mainetta julkaisemallaan teoksella "Essay d'analyse sur les jeux de hazard" (1708). Teos käsittelee todennäköisyyslaskentaa ja sisältää useita kombinatorisia ongelmia. 
De Montmort valittiin vuonna 1715 Royal Societyn jäseneksi ja seuraavana vuonna Ranskan tiedeakatemian jäseneksi.
Boris Gorban

Boris Gorban (, s. 26. syyskuuta 1978, Dušanbe) on venäläinen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Gorban karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 400 metrin aitojen välierissä ajalla 49,29. Seuraavana vuonna hän karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 400 metrin juoksun välierissä ajalla 47,48 ja oli samoissa kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa 400 metrin aitojen välierissä ajalla 48,50. Gorban voitti 2003 Venäjän mestaruuden 400 metrin aidoissa, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä. Seuraavana vuonna hän oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti 400 metrin aidoissa Venäjän mestaruuden, sijoittui kolmanneksi Euroopan cupissa ja karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä.
Minun jouluni (Antti Tuiskun albumi)

Minun jouluni on Antti Tuiskun vuonna 2005 julkaistu joulualbumi. Albumin myynti ylitti kultalevyrajan ja se sijoittui Suomen virallisella listalla korkeimmillaan kolmanneksi.
Albumi saavutti kultalevyn rajan julkaisuvuonnaan 2005.
Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue

Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue, lyh. VSDTP (, lyh. РСДРП, "RSDRP") oli venäläinen puolue. Se perustettiin 1898 Minskissä yhdistämään Venäjän keisarikunnassa toimineet vasemmistoryhmät. Sen merkittävimpiä johtajia olivat Juli Martov, Georgi Plehanov, Lev Trotski ja Vladimir Lenin. Puolueen toiminta kiellettiin vuonna 1921.
Historia.
Sosiaalidemokraattien toisessa edustaja­kokouksessa 1903 puolue oli jakautunut kahteen kilpailevaan ryhmään. Martovin ryhmä vastusti Leninin päämäärää kehittää puolueesta pienen vallankumouksellisen ryhmän puolue ja kannatti eurooppalaisten sosialististen puolueiden suuren jäsenmäärän mallia. Leninin johtama ryhmä hävisi kiistan, mutta sen jäseniä nimitettiin bolševikeiksi (enemmistöläiset), koska he olivat voittaneet äänestyksen "Iskra"-lehden toimittajakunnan kokoonpanosta. Martovin johtamia maltillisia sosiaali­demokraatteja kutsuttiin menševikeiksi (vähemmistöläiset).
Sosiaalidemokraatit olivat mukana vallankumouksessa 1905 ja toimivat aktiivisesti neuvostoissa ja ammattiliitoissa.
Kolmas, huhtikuussa vuonna 1905 Lontoossa ilman menševikkejä järjestetty edustajakokous perusti puolueen äänenkannattajaksi julkaisun nimeltä "Proletarij", jota Lenin alkoi toimittaa Genevessä. Keskuskomiteaan valittiin Leninin lisäksi Aleksandr Bogdanov, Leonid Krasin, D. Postalovski ja Aleksei Rykov.
Menševikit uskoivat, että proletariaatti ei pystyisi vallankumoukseen, vaan siitä tulisi luonteeltaan porvarillinen. Tämän vuoksi he olivat valmiit yhteistoimimaan porvarillisten puolueiden kanssa ja perustamaan liberaalin hallituksen, jota he pitivät siirtymävaiheena sosialistiseen yhteiskuntaan.
Keväällä 1906 pidettiin Tukholmassa puolueen yhtenäistämistä tavoitellut kongressi. Menševikit olivat kongressissa enemmistönä, ja keskuskomiteaan, johon tuli toistakymmentä jäsentä, valittiin vain neljä bolševikkia. Lenin ei tullut valituksi. Puolueen yhtenäisyys jäi muodolliseksi.
Vuonna 1912 bolševikit julistivat oman ryhmänsä puolueeksi. He järjestivät Prahassa VSDTP:n puoluekonferenssin, jonne ei kutsuttu suurinta osaa menševikeistä. Kokoukseen saapui lopulta 18 edustajaa, joista 16 oli bolševikkeja. Menševikit kokoontuivat kokoukseen Wienissä Trotskin johdolla. Prahan konferenssi totesi itsensä oikeutetuksi päättämään koko puolueen asioista, ja se valitsi mm. uuden keskuskomitean. Huhtikuussa alkoi ilmestyä puolueen uusi lehti, Pravda. Tästä lähtien ryhmittymä tunnettiin nimellä "Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (bolševikit)". VSDTP:n ryhmä duumassa hajosi vasta marraskuussa 1913.
Sosiaalidemokraattien mielipiteet jakaantuivat 1914 suhtautumisessa Venäjän valtiovaltaan sen taistellessa ensimmäisessä maailmansodassa ja monet merkittävistä menševikeistä, kuten Trotski ja Aleksandra Kollontai liittyivät bolševikkeihin.
Menševikit saivat virallisesti koko VSDTP:n haltuunsa, kun bolševikkien ryhmä muuttui puolueeksi helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917. Bolševikkien johtaman lokakuun vallankumouksen jälkeen sosiaalidemokraattien asema vaikeutui ja puolueen toiminta kiellettiin Kronstadtin kapinan jälkeen 1921.
New York (Antti Tuiskun albumi)

New York on vuonna 2006 julkaistu Antti Tuiskun albumi. Se julkaistiin samaan aikaan albumin "Rovaniemi" kanssa.
Albumi nousi Suomessa listaykköseksi, ja se piti viikolla 41/2006 hallussaan kahta ensimmäistä sijaa yhdessä "Rovaniemi"-levyn kanssa.
Rovaniemi (albumi)

Rovaniemi on vuonna 2006 julkaistu Antti Tuiskun albumi. Se julkaistiin samaan aikaan "New York" -albumin kanssa. Levy sisältää pelkästään balladeja.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Svjatlana Vusovitš

Svjatlana Usovitš (s. 14. lokakuuta 1980) on valkovenäläinen yleisurheilija, joka on kilpaillut pääasiassa 400 metrin ja 800 metrin juoksussa.
Usovitš karsiutui 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 52,59. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Münchenin EM-kisoissa matkan seitsemänneksi ajalla 52,10. Seuraavana vuonna hän juoksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa kuudenneksi, mutta karsiutui Pariisin MM-kisoissa välierissä ajalla 51,36. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisen kilpailun välierissä, mutta oli samoissa kisoissa mukana Valko-Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa 400 metrin välierissä ajalla 51,42.
Usovitš voitti 2005 Madridin sisäratojen EM-kisoissa hopeaa 400 metrillä ajalla 50,55. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Helsingin MM-kisoissa 800 metrin välierissä ajalla 2.02,34. Seuraavana vuonna hän oli Göteborgin EM-kisoissa mukana voittamassa EM-hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi ajalla 1.58,92. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 800 metrin välierissä ajalla 2.02,79 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 alkuerissä ajalla 2.02,74. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 800 metrin alkuerissä.
Vuonna 2016 Usovitšin Pekingin olympialaisissa 2008 antama dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja hän jäi kiinni Turinabol-nimisen steroidin käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 4.7.2016–3.7.2018 ja hänen tuloksensa aikavälillä 15.8.2008–14.8.2010 hylättiin takautuvasti.
Aikaa – Greatest Hits vol. 1

Aikaa – Greatest Hits vol. 1 on vuonna 2007 julkaistu Antti Tuiskun ensimmäinen kokoelmalevy. Kokoelma sisältää kaikki Tuiskun hittisinglet ensimmäisestä ”En halua tietää” viimeisimpään ”Valovuodet”. Vanhojen kappaleiden lisäksi kokoelma sisältää kaksi ennen julkaisematonta kappaletta: ”Ei aikaa” ja "Joulutarina"-elokuvan tunnusmusiikin ”Valovuodet (Varjosi jäi)”.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 10 ja pysyi listalla yhdeksän viikkoa.
Niskavuoren Aarnet (albumi)

Niskavuoren Aarnet on saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996 levymerkillä Motley.
Daniel J. Travanti

Daniel J. Travanti, synt. Danielo Giovanni Travanti, (s. 7. maaliskuuta 1940 Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Frank Furillon hahmo televisiosarjassa "Hill Street Blues".
Perhe ja koulutus.
Travanti syntyi Italiasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden vanhempien lapseksi. Sisaruksia hänellä on neljä. Hän oli urheilija ja hyvä opiskelija. Travanti olisi päässyt opiskelemaan Harvardiin tai Princetoniin, mutta hän valitsi Wisconsinin yliopiston Madisonissa.
Näyttelijän ura.
Travanti aloitti näyttelijänuransa New Yorkin näyttämöillä 1960-luvulla, kuten New York Shakespeare Festivalin Othellossa ja broadway-näytelmässä Twigs.
Travanti esiintyi seitsemän kautta "Hill Street Blues" -sarjassa. Hän voitti kaksi Emmy-palkintoa. Sarjan jälkeen hänellä on ollut yksittäisiä televisioesiintymisiä, kuten "Missing Persons" -televisiosarjassa vuonna 1993.
Hän sai Golden Globen 1982 ja oli neljä kertaa ehdokkaana.
Vuonna 1994 Travanti valittiin Wisconsinin Performing Arts Hall of Famen jäseneksi.
Väyläalus Seili

Väyläalus Seili () on Meritaito Oy:n väylänhoitoalus, jonka toiminta-alueeseen kuuluu Suomenlahti. Väylien kunnossapidon lisäksi alusta käytetään myös jäänmurto- ja hinaustehtävissä ja siinä on valmius öljyntorjuntaan.
Sen kaksi 360 astetta kääntyvää kääntöpotkuria ja dynaaminen paikannusjärjestelmä mahdollistavat laivan pitämisen paikallaan automaattisesti. 
Palvelus.
"Seili" oli peruskorjattavana 1991 ja 19. helmikuuta 2004 alukselle tehtiin peruskorjaus Olkiluodossa, Aslemetals Oy:n telakalla. Laivaa pidennettiin 7,8 metriä lisäämällä keskelle runkoa öljynkeräyksessä käytettävät varastotankit ja keräyslaitteistot. Samalla uusittiin aluksen kuljetuskoneisto, palosammutustykit ja hätähinauslaitteisto.
"Seili" osallistui Viron rannikolla Runner-4 kuivarahtialuksesta vuotaneen öljyn keräämiseen 16. maaliskuuta 2006.
Georg Friedrich Grotefend

Georg Friedrich Grotefend (s. 9. kesäkuuta 1775 Münden, Saksa – k. 15. joulukuuta 1853 Hannover, Saksa) oli saksalainen opettaja ja epigraafikko.
Grotefend tunnettiin parhaiten omana aikanaan latinan ja italian kielen filologina. Hän kirjoitti muun muassa uudistetun painoksen Wenckin Latinan kieliopista ja systemaattisen yrityksen selittää umbrin kielen tämän hajanaisista palasista nimeltä "Rudimenta linguae Umbricae ex inscriptionibus antiquis enodata" ja samanlaisen teoksen oskin kielestä ("Rudimenta linguae Oscae").
Merkittävimmät työnsä Grotefend teki kuitenkin Lähi-idässä. Asettamalla vierekkäin kaksi Persepoliin kuninkaanpalatsin pääoven nuolenpääkirjoitusta ja vertailemalla niitä keskenään hän teki monia mullistavia päätelmiä, joiden ansiosta myöhemmät tutkijat onnistuivat lopullisesti selvittämään muinaispersialaisen nuolenpääkirjoituksen. Keksiessään vuonna 1802 avaimen nuolenpääkirjoitukseen Grotefend oli 27-vuotias. Vahvistus hänen päätelmilleen saatiin kaksikymmentä vuotta myöhemmin Pariisista. Grotefendin työtä jatkoivat Eugène Burnouf, Christian Lassen ja Henry Rawlinson.
Araukariakasvit

Araukariakasvit (Araucariaceae) on kasviheimo, johon kuuluu 41 havupuulajia kolmessa eri suvussa. 
Araukariakasvit ovat hyvin muinainen kasviheimo. Niiden lajirunsaus oli suurimmillaan jura- ja liitukausilla 200–65 miljoonaa vuotta sitten, jolloin araukariakasvit muodostivat metsiä kaikkialla maapallolla. Suurin osa lajeista kuoli sukupuuttoon liitukauden lopussa, jolloin myös dinosaurusten valtakausi päättyi. Nykyisin heimon puita esiintyy vain eteläisellä pallonpuoliskolla (poikkeuksena Malesia ja Filippiinit) alueella, joka ulottuu Etelä-Amerikasta Tyynenmeren poikki Australiaan ja Kaakkois-Aasian saarille. Heimo on monipuolisimmin edustettu Uudessa-Kaledoniassa.
Kaikki araukariakasvit ovat ainavihantia puita. Niillä voi olla kapean neulasmaiset tai leveämmät lehdet. Kukinnot ovat käpyjä. Monet lajit ovat koristeellisenmuotoisia, minkä vuoksi ne ovat suosittuja puistopuita lämpimän ilmaston maissa. Joitakin lajeja kasvatetaan kaupallisesti arvokkaan puuaineksen tai pihkan takia.
Araukariakasveihin kuuluvat suvut ovat:
Suvuista "Wollemia" ja sen ainoa laji australianwollemia ("Wollemia nobilis") löydettiin Australiasta vasta 1994. Fossiiliaineistosta tunnetaan lisäksi suku "Araucarioxylon", jolla ei kuitenkaan ole enää eläviä edustajia.
Michael Jarrell

Michael Jarrell (s. 8. lokakuuta 1958) on sveitsiläinen säveltäjä. 
Jarrell syntyi Genevessä. Vaikka hän oli nuoruudessaan kiinnostunut sekä kuvataiteesta että musiikista, hän suuntautui musiikin alalle ja sai opetusta muiden muassa Klaus Huberilta.
Jarrell asui vuosina 1986–1988 Pariisissa ja vuosina 1988–1989 Roomassa. Hän oli vuosina 1991–1993 Lyonin orkesterin nimikkosäveltäjä ja on sen jälkeen opettanut Wienin musiikkikoulussa. 
Jarrellin tuotanto on monipuolista, ja siihen kuuluu muun muassa "Assonance"-sarja, jonka osista kullakin on oma kokoonpanonsa.
Jan-Olof Strandberg

Jan-Olof "Puppe" Strandberg (s. 5. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen sähköbassokitaristi, joka aloitti soittamisen jo 14-vuotiaana. Hän aloitti bassokitaraopintonsa Oulunkylän Pop/jazz -opistossa. Strandberg jatkoi opintojaan klassisen musiikin koulutusta antavassa Helsingin Konservatoriossa soittimenaan sähköinen kontrabasso, "upright bass".
Puppe Strandbergin ura alkoi varsinaisesti 1970-luvun puolivälissä Rauli Badding Somerjoen yhtyeessä. Ensimmäisen yhtyeensä "Funky President" hän kokosi yhdessä "Right-Hand" Hännisen kanssa 1977. Noihin aikoihin Jan-Olof soitti myös yhdessä Jukka Tolosen ja Ilkka Rantamäen kanssa. Rantamäen kanssa hän teki myöhemmin kolme albumiakin. 
1980-luvun alkupuolella Jan-Olof soitti bassoa Steel City -yhtyeessä. Vuonna 1983 hän perusti Right-Hand Hännisen kanssa yhtyeen "F&amp;F". Sen laulajaksi tuli Bianca Morales, jonka nimi liitettiin myöhemmin yhtyeen nimeenkin: "Bianca Morales &amp; F.F". Yhtye esiintyi vuoden 1986 loppuun saakka. 1980-luvun loppupuolella Jan-Olof soitti yhdessä laulaja-huuliharpisti Pepe Ahlqvistin kanssa. He kävivät yhdessä kiertueella Puolassa vuonna 1987. Tämän jälkeen Jan-Olof soitti useita vuosia Ilkka Rantamäki Bandissa.
1990-luvun puolivälissä Puppe Strandberg aloitti muiden projektiensa ohessa soolouran. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa "At The Music Box" julkaistiin 1995. Seuraava albumi "Great Moments" levytettiin ja julkaistiin 1997. 1990-luvun lopulla Strandberg kehitteli ajatusta puoliakustisesta bassokitarasta. Soittimen - Strandberg Signature - suunnitteli ja rakensi Rauno Nieminen. Puppe Strandbergin albumi "The Electric City" julkaistiin elokuussa 2003 ja albumi "Strandberg Project featuring Paul Jackson" marraskuussa 2004.
Puppe Strandbergin muusikon ura jatkuu tällä hetkellä mm. Mel Gaynorin kansainvälisen The Fusion Project –ryhmän jäsenenä.
Peter Frenkel

Peter Frenkel (s. 13. toukokuuta 1939 Eckartsberga, Saksa) on saksalainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 20 kilometriä. Kilpailu-urallaan hän edusti Itä-Saksaa.
Frenkel voitti Münchenin 1972 kesäolympialaisissa kultaa 20 kilometrin kävelyssä ajalla 1.26.42,4. Seuraavissa olympialaisissa Montréalissa 1976 hän saavutti pronssia ajalla 1.25.29,4. Jo Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui kymmenenneksi ajalla 1.37.20,8. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän sijoittui neljänneksi ajalla 1.27.52,8. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän keskeytti. 
Frenkel saavutti kaksi kolmatta sijaa kävelyn maailmancupissa vuosina 1970 ja 1975. Hän käveli 20 000 metrin ratakävelyssä maailmanennätyksen 1.25.50,0 heinäkuussa 1970 ja 1.25.19,4 kesäkuussa 1972. Lisäksi hän teki kahden tunnin ratakävelyn maailmanennätyksen 26 658 metriä huhtikuussa 1971 ja 26 930 metriä huhtikuussa 1974; jälkimmäisessä kilpailussa hän teki myös 30 000 metrin ratakävelyn maailmanennätyksen 2.14.21,2.
Frenkel aloitti keskimatkojen juoksijana ja siirtyi vuonna 1960 kävelyyn. Häntä valmensi vuoteen 1968 saakka Wilhelm Kustak ja tämän jälkeen Hans-Joachim Pathus. Ennen Münchenin olympialaisia hän harjoitteli Schönefeldin lentokentän alipainekammiossa.
Frenkel edusti ASK Vorwärts Potsdam -seuraa. Aktiiviurallaan hän oli 182 senttimetriä pitkä ja painoi 75 kilogrammaa. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi valokuvaajana ja Kansanarmeijan majurina.
Lauri Haikola

Lauri Robert Haikola (2. syyskuuta 1917 Sievi – 21. tammikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen luterilainen pappi, teologian tohtori ja professori, jota arvostetaan kansainvälisesti merkittävänä Luther-tutkijana. 
Haikola pääsi ylioppilaaksi Ylivieskassa sijaitsevasta Raudaskylän lukiosta 1937 ja ryhtyi opiskelemaan teologiaa. Hän osallistui talvisotaan 1939–1940 ja haavoittui menettäen toisen jalkansa. Haikola vihittiin papiksi vuonna 1944. 
Haikola jatkoi opintojaan Ruotsissa. Hän suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1947 ja väitteli teologian tohtoriksi Lundin yliopistossa vuonna 1952. Hän toimi Lundin yliopistossa 1948–1956 opettajana, dosenttina ja vt. professorina opetusalueinaan dogmatiikka, etiikka ja kirkkojen tunnustuksia tutkiva symboliikka. Uppsalan yliopistossa hän toimi teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian dosenttina 1955–1959 sekä vt. professorina 1957. Haikola siirtyi Helsingin yliopistoon vuonna 1959 saadessaan teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professuurin, jota hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1978.
Haikolan keskeinen tutkimusala oli Lutherin ja myöhäisemmän luterilaisuuden välinen opillinen suhde.
Kim

Kim on monissa maissa yleinen etunimi. Muun muassa Suomessa, Virossa ja Tanskassa Kim on pääasiassa miehennimi ja sen katsotaan tulevan Joakimista ().
Suomessa nimi Kim on maaliskuuhun 2025 mennessä annettu noin 6 500 miehelle ja noin 770 naiselle. Suomenkielisissä perheissä nimeä on alettu käyttää 1960-luvulla, jolloin muotiin tulivat rakenteeltaan yksinkertaiset, lyhyet nimet. Almanakan suomalaiseen nimipäiväkalenteriin Kim lisättiin vuonna 1995. Kimin päivä on 20. maaliskuuta, joka on myös Joakimin ja Akin nimipäivä. 
Englanninkielisissä maissa Kim on käytössä sekä miehen- että naisennimenä. Kim saattaa tällöin olla kelttiläistä alkuperää. Nimen yleistymiseen on vaikuttanut paljon Rudyard Kiplingin romaani "Kim", jossa päähenkilön nimi on muodostettu vanhasta englantilaisesta sukunimestä Kimball (’kuninkaallinen kukkula’). Naisennimi Kim voi olla myös lyhentymä nimestä Kimberley.
Matthew Williams

Matthew Williams (s. 1. helmikuuta 1977) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija.
Williams pelasi Suomen pääsarjassa seitsemän kautta. Kouvojen lisäksi hän edusti Suomessa Korisliigassa Espoon Honkaa, Äänekosken Huimaa sekä Lappeenrannan NMKY:aa. Williams oli 200 cm pitkä ja pelasi laitahyökkääjänä.
Kauden 2007–2008 Williams aloitti Sveitsin pääsarjassa pelaavan BBC Montheyn riveissä. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen oloonsa seurassa ja teki joulukuussa 2007 loppukauden kattavan sopimuksen loukkaantumisista kärsineen Espoon Hongan kanssa.
Bernardo Segura

Bernardo Segura (s. 11. helmikuuta 1970 San Mateo Atenco, Meksiko) on meksikolainen kilpakävelijä, jonka päämatkana oli 20 kilometriä.
Segura saavutti Atlantan kesäolympialaisissa vuonna 1996 pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 hänet hylättiin ja Ateenan olympialaisissa 2004 hän keskeytti kisan. Hänen 20 000 metrin rataennätyksensä vuodelta 1994 on matkan maailmanennätys.
Bernardo Segura oli aktiiviurallaan 175 senttimetriä pitkä ja painoi 62 kilogrammaa.
Hugo Almeida

Hugo Miguel Pereira de Almeida (s. 23. toukokuuta 1984 Figueira da Foz, Portugali) on portugalilainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän siirtyi valmentamaan Académican alle 23-vuotiaiden joukkuetta.
Ura.
Seurajoukkueura.
Almeida aloitti jalkapalloilun kotikaupunkinsa Associação Naval 1.º Maio -nimisessä seurassa. Vuonna 2000 hän siirtyi Portugalin suurseuraan FC Portoon. Peliaika jäi kuitenkin vähiin, joten hän kävi pelaamassa lainalla kahteen otteeseen U.D. Leirassa vuosina 2002-2003 ja 2004. Vuonna 2005 hän pelasi lainasopimuksella Boavistassa 14 ottelua. Hyvien peliesityksien ansiosta Almeida pääsi kaudella 2005-2006 pelaamaan useita otteluita Portossa. Hän oli yksi ratkaisevimmista pelaajista, kun Porto voitti Portugalin mestaruuden. Samaisella kaudella hän teki yhden Mestarien liiga -kauden komeimmista maaleista vapaapotkusta ottelussa Internazionalea vastaan San Sirolla.
Almeida lainattiin Werder Bremeniin kaudella 2006-2007. Hän esiintyi edukseen, joten Bremen päätti tehdä portugalilaisen kanssa sopimuksen, jonka mukaan hän pelaa joukkueessa vuoteen 2011 saakka. Bremenin tehokkain hyökkääjä Miroslav Klose oli juuri siirtynyt Bayern Müncheniin, joten joukkueeseen tarvittiin uusi hyökkääjä.
Maajoukkueura.
Almeida pelasi kaikkien mahdollisten ikäluokkien maajoukkueissa aina U-15-joukkueesta lähtien. Aikuisten joukkueessa hän debytoi tammikuussa 2004 ottelussa Englantia vastaan.
Luettelo jääkäreistä

Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissa. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
Luettelo jääkäreistä.
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
John Toshack

John Toshack OBE (s. 22. maaliskuuta 1949 Cardiff, Wales) on walesilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. 
Ura pelaajana.
Toshack muistetaan parhaiten Liverpoolin hyökkääjänä 1970-luvun menestysjoukkueessa. Toshack siirtyi Liverpooliin Cardiff Citystä 21-vuotiaana 110 000 punnan siirtosummalla. Toshack debytoi ottelussa Coventrya vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa derbyssä Evertonia vastaan.
Toshack muodosti tehokkaan ja loistavan kärkiparin yhdessä 1971 Liverpooliin tulleen Kevin Keeganin kanssa. Liigatasolla Liverpoolissa Toshack pelasi kaikkiaan 246 ottelua je teki komeat 96 maalia. Hän oli voittamassa kolmea Englannin mestaruutta, kahta UEFA Cupia ja yhtä FA Cupia. Toshack siirtyi Liverpoolista Swansea Cityyn 1978 ja päätti uransa 1984.
Toshack pelasi Walesin maajoukkueessa 40 ottelua ja teki niissä 13 maalia.
Ura valmentajana.
Toshack aloitti valmennusuransa pelaaja-valmentajana Swansea Cityssä. Toshackin johdolla seura nousi nelosdivisioonasta aina pääsarjatasolle saakka. Huikeasta menestyksestään Toshack sai Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvonimen.
Myöhemmin Toshack on toiminut valmentajana lähinnä Espanjassa, mutta myös Portugalissa, Turkissa, Ranskassa ja Italiassa. Real Madridin hän luotsasi Espanjan mestaruuteen 1990. Hän on luotsannut myös baskiseura Real Sociedadia kolmeen otteeseen. 
Vuonna 2004 Toshack seurasi Mark Hughesia Walesin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Toshackin johdolla Wales kävi vuosien varrella läpi nuorennusleikkausta vanhojen tähtien kuten Ryan Giggsn ja Gary Speedin vetäytyessä maajoukkuetoiminnasta. Arvokisoihin Toshack ei kuitenkaan Walesia onnistunut luotsaamaan. Toshack joutui ankaran kritiikin kohteeksi syksyllä 2010, kun Wales avasi EM2012-karsinnat vierastappiolla Montenegrolle. Hän erosi tehtävistään viikko tappiollisen ottelun jälkeen. 
Elokuussa 2011 Toshackista tuli Makedonian maajoukkueen päävalmentaja. Toshackin alaisuudessa Makedonia voitti vain yhden ottelun ja lopulta walesilainen jätti tehtävänsä elokuussa 2012. 
Maaliskuussa 2013 Toshack palasi valmennustehtäviin Azerbaidžanin valioliigan putoamiskamppailuun pudonneen Xəzər-Lənkəran FK:n päävalmentajana. Toshackin johdolla Xəzər sijoittui liigassa kahdeksanneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Hän johdatti joukkueen myös Azerdbaidžanin cupin loppuotteluun, jossa Xəzər kuitenkin hävisi Neftçi Bakulle rangaistuspotkuilla 5–3. Syksyllä hän sai revanssin Bakusta, kun Xəzər kukisti joukkueen supercupin finaalissa 2–1. Tulokset liigassa eivät kaudella 2013/14 tyydyttäneet Toshackia ja hän erosi marraskuun lopulla 2013, kun joukkue oli kerännyt vain 14 pistettä liigan 14 kierroksen aikana. 
Kesäkuussa 2014 Toshack siirtyi marokkolaisen Wydad Casablancan päävalmentajaksi. Seura palasi Toshackin johdolla Marokon mestariksi viiden vuoden tauon jälkeen kaudella 2014/15. Toshack sai potkut seurasta syyskuussa 2016 Wydad Casablancan hävittyä AFC Champions Leaguen välierissä El Zamalekille 4–0.
Päntäneenjoki

Päntäneenjoki on noin 44 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Kauhajoen länsiosista. Kokonkylässä joki yhtyy 24 kilometriä pitkään Kainastonjokeen. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. 
Päntäneenjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa tyydyttävä. Päntäneenjoen alaosa on kuormittunut raskaasti hajakuormituksesta johtuen.
Päntäneenjoen rannoilla sijaitsee peltoalueita, jotka ovat pysyvässä käytössä. Joki on erittäin eroosioherkkä ja mutkainen.
Tavallisia Päntäneenjoen yläosan ja sivu-uomien kaloja ovat kivennuoliainen, harjus, purotaimen ja kivisimppu. Harjus- ja taimenkannat lienevät kuitenkin riippuvaisia vuosittain tapahtuvista istutuksista. Joen keski- ja alaosassa tavallisia kaloja ovat kiiski, ahven, made, hauki ja särki.
Strateginen ydinase

Strateginen ydinase on ydinase, jolla tuhotaan strategisia kohteita, kuten ydinohjuksia, komentokeskuksia ja suuria kaupunkeja. Vertailun vuoksi taktiset ydinaseet on tarkoitettu käyttöön taistelukentällä. Strategisten aseiden räjähdysvoima on paljon suurempi, vähintään 100 kilotonnia, suurimmillaan monta megatonnia. Voimakkain aktiivisessa käytössä ollut ydinase oli 25 megatonnin B41. Nykyisellään tehokkain on B83, jonka räjähdysvoima on 1,2 megatonnia. Jotkut aseet voivat toimia sekä taktisina että strategisina, esimerkiksi B61.
Strategisilla ydinaseilla on suurempi kantama kuin taktisilla. Strategisten aseiden päätehtävänä nykyisin on estää erityisesti ydinsota, "molemminpuolisen pelotteen opin" mukaisesti; toinen puoli ei uskalla laukaista ydinaseitaan, koska toisen puolen vastaisku tuottaisi liian suurta vahinkoa sodan aloittajalle.
Kuljetusjärjestelmät.
Puhuttaessa "strategisesta ydinasetriadista" tarkoitetaan kolmea järjestelmää:
Harry Mulisch

Harry Mulisch (29. heinäkuuta 1927 Haarlem, Alankomaat – 30. lokakuuta 2010 Amsterdam, Alankomaat) oli alankomaalainen kirjailija. Hän kuuluu yhdessä W. F. Hermansin ja Gerard Reven kanssa Alankomaiden sodanjälkeisen kirjallisuuden keskeisiin nimiin.
Mulisch syntyi Haarlemissa mutta asui Amsterdamissa vuodesta 1958. Hänen isänsä oli alun alkaen Itävalta-Unkarista ja äitinsä juutalainen. Sekä Mulisch että hänen äitinsä säästyivät keskitysleireiltä.
Mulisch julkaisi monenlaista kirjallisuutta: romaaneja, novelleja, näytelmiä, runoja, esseitä ja omaelämäkerrallisia teoksia. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat myös elokuviksi tehdyt "De aanslag" (1982, suom. "Attentaatti", elokuvana "Muistojen vanki", 1986) ja "De Ontdekking van de Hemel" (1992).
Mulisch mainittiin usein Nobel-ehdokkaana.