Persilja

Persilja eli maustepersilja ("Petroselinum crispum") on kaksivuotinen ruohovartinen yrtti, joka kuuluu sarjakukkaiskasvien heimoon. Persiljan alkuperästä ei ole täyttä varmuutta, mutta lajin arvellaan olevan kotoisin Välimeren itäosista tai Aasian länsiosista. Nykyisin persiljaa kasvaa villinä monin paikoin Etelä-Euroopassa ja Aasiassa.
Persiljaa tunnetaan kolme muunnosta, kähäräpersilja (sammalpoimuinen) ("Petroselinum crispum" var. "crispum"), silopersilja ("Petroselinum crispum" var. "neapolitanum"), ja juuripersilja ("Petroselinum crispum" var. "radicosum" tai "P. crispum" var. "tuberosum").
Historia.
Alkujaan antiikin kreikkalaiset eivät tehneet eroa persiljan ja sellerin ("Apium graveolens") välillä, vaan molemmista käytettiin nimeä "selinon" ja latinassa vastaavasti "apium". Myöhemmin persiljalle annettiin nimi "petroselinon" eli ”kiviselleri”. Selityksenä moiselle nimelle voisi olla, että persiljan siemenet ovat kivikovia ja itävät hyvin hitaasti.
Antiikin Kreikan olympialaisten voittajan kutreille laitettiin persilja- tai selleriseppele.
Persiljalajikkeet.
Persiljaa on kolmea lajiketta, jotka kuitenkin ovat erilaisista muodoistaan huolimatta samaa lajia.
Juuripersilja kasvattaa porkkanan näköisiä, pitkiä ja kapeita juuria, joita käytetään juuresten tapaan. Sen sanotaan syntyneen vasta 1500-luvulla Saksassa.
Suomessa persiljoista mausteena on suosituin kähärälehtipersilja, mutta Välimeren seutuvilla suositaan hieman voimakkaamman makuista sileälehtistä persiljaa eli silopersiljaa. Silolehtipersilja oli aiemmin Suomessa vähän käytetty ja harvoin tarjolla, mutta se on kasvattanut suosiotaan.
Persilja mausteena.
Persiljaa käytetään yleisesti kastikkeisiin ja keittoihin. Se sopii lihan, kalan ja linturuokien mausteeksi. Lisäksi se sopii hyvin myös juusto- ja munaruokiin sekä kasvis- ja pastaruokiin. Kähärälehtipersiljaa käytetään mehevän vihreän värinsä vuoksi koristeena voileipäkakuissa ja voileivissä.
Kuivattu persilja saattaa sisältää jopa 45 prosenttia valkuaista, ja loppu on pääasiassa hiilihydraatteja. Persilja sisältää myös huomattavia pitoisuuksia karoteenia, C-vitamiinia, K-vitamiinia ja folaattia. Siinä on myös pieniä pitoisuuksia muita aineita, kuten A-vitamiinia sekä rautaa ja muita hivenaineita.
Persilja yrttilääkinnässä.
Persiljalla on kauan tiedetty olevan lääkinnällisiä vaikutuksia. Sitä on käytetty reuman hoitoon, virtsa- ja kuukautisvaikeuksiin sekä voiteena mustelmien ja turvotuksien hoitoon. Tieteellisesti tehon katsotaan perustuvan sen runsaaseen karoteeni- ja C-vitamiinipitoisuuteen. Tuoreena pureskeltuna persiljan sanotaan raikastavan hengitystä.
Persiljan versoissa ja siemenissä on haihtuvaa öljyä, jossa on useita vaikuttavia aineita. Tärkeimmät niistä ovat apioli (C12H14O4) ja myristisiini (C11H12O3). Kasvi sisältää myös flavoneihin kuuluvaa apigeniinia (C15H10O5), joka on antiseptista ja ehkäisee histamiinin vapautumista.
Persiljalla voi olla myös haittavaikutuksia. Hyvin vaaleaihoisen se voi kosketeltaessa herkistää valolle. Sitä ei pidä käyttää hoidollisesti raskauden aikana. Myös vatsahaava tai turvotuksesta johtuva munuaisten tai sydämen vajaatoiminta on este persiljan runsasmääräiselle nauttimiselle.