tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiit Vähi

Tiit Vähi (s. 10. tammikuuta 1947 Valga) on virolainen poliitikko, joka oli Viron pääministeri vuosina 1995–1997 ja useita kuukausia toimeenpanevana pääministerinä 1992 väliaikaisessa hallituksessa.
Opiskelu ja poliittinen ura.
Vähi syntyi Valgassa ja valmistui Tallinnan teknillisestä yliopistosta insinööriksi. Itsenäisyysliikkeen aikana Vähi oli yksi kansanrintaman toimijoista ja johti Valgan paikallista komiteaa. Vuonna 1989 hänet nimitettiin liikenne- ja viestintäministeriksi, jossa toimessa hän oli tammikuuhun 1992.
30. tammikuuta 1992 Vähistä tuli Viron toinen pääministeri neuvostovallan jälkeen. Hän johti laajaa yksityistämisohjelmaa ja siirtymistä markkinatalouteen. Hänen hallituksensa otti käyttöön Viron oman valuutan, kruunun kesäkuussa 1992.
Väliaikaishallituksen sääntöjen mukaan hän ei ottanut osaa 20. syyskuuta 1992 järjestettyihin parlamenttivaaleihin.
Vuonna 1993 hänet valittiin Viron kokoomuspuolueen johtoon. Tällöin Vähi toimi vuosina 1993–1995 Tallinnan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Viron kaupunkien liiton hallituksen puheenjohtajana. Maaliskuun 1995 vaaleissa kokoomuspuolueen ja kansanliiton KMÜ-ryhmittymä voitti vaalit, ja presidentti Lennart Meri pyysi Vähiä muodostamaan hallituksen. Hän toimi pääministerinä kokoomuspuolueen ja keskustapuolueen hallituksessa, joka astui toimeen 17. huhtikuuta 1995.
Lokakuussa 1995 useita ministereitä erosi ja keskustapuolue jätti hallituksen. Vähi otti tilalle marraskuussa uudistuspuolueen. Mitään merkittävää ei saatu aikaan, koska puolueiden politiikka erosi toisistaan liikaa. Tämä hallitus kesti 20. marraskuuta 1996 asti, jolloin kuusi ministeriä erosi, mukaan lukien ulkoministeri Siim Kallas. Vähi uudisti hallituksen tällä kertaa vain oman puolueensa edustajilla. 7. helmikuuta 1995 hän selvisi epäluottamusäänestyksestä niukasti äänin 46–45.
Vähi jäi kiinni ns. "korteriskandaalissa", jossa useat poliitikot ja virkamiehet yksityistivät itselleen ja sukulaisilleen Tallinnan vanhankaupungin asuntoja itselleen edulliseen hintaan. Hän erosi vapaaehtoisesti 25. helmikuuta 1997. Vähi ei menettänyt kiinteistöjään, mutta suuren määrän rahaa Viron pörssiromahduksessa 21. lokakuuta 1997. Seuraavaksi pääministeriksi tuli Vähin kokoomuspuolueen kakkosmies Mart Siimann. Vähin perustama kokoomuspuolue, joka oli vallassa 1995–1999, hajosi vuonna 2001.
Poliittisen uransa jälkeen Tiit Vähi on toiminut Itä-Virumaan suurimman työnantajan "Silmet Gruppin" perustaja ja johtajana. Hän oli ollut aktiivinen toimija Sillamäen sataman kehittämisessä.
Speedway (Indiana)

Speedway on kunta ("town") Marionin piirikunnassa Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Indianapolisin kaupungin sisällä. Kaupungissa sijaitsee maailman toiseksi vanhin moottorirata Indianapolis Motor Speedway.
Speedwayn kunnan pinta-ala on 12,3 neliökilometriä, josta 0,21 prosenttia on vettä. Vuonna kaupungissa asui 12 881 ihmistä.
MBBS

MBBS oli norjalaisen Gallagher &amp; Robertson A/S:n kehittämä MS-DOS-pohjainen BBS-ohjelmisto, jonka kehittäminen lopetettiin vuonna 1996. MBBS:n erityinen vahvuus oli viestien monipuolinen käsittely. Viestejä pystyi lukemaan viestiketjuittain. MBBS käytti 8-bittistä merkistöä, joka salli skandinaavisten merkkien käytön.
QWK

QWK on BBS-järjestelmien etälukuformaatti. Sen etuna on riippumattomuus käyttöjärjestelmästä.
Uudet viestit.
BBS-ohjelma kerää viestialueilta uudet käyttäjän edellisen vierailukerran jälkeen kirjoitetut/lisätyt viestit QWK-formaatin mukaiseen pakettiin. Paketti pakataan pakkausohjelmalla ja sen jälkeen se siirretään tiedostonsiirrolla käyttäjän koneelle.
Vastaukset.
Käyttäjän lähettämä vastauspaketti puretaan BBS-järjestelmässä ja kirjoitetut vastaukset sijoitetaan viestialueille asianomaisiin kohtiin.
Historia.
QWK-formaatin kehitti Mark "Sparky" Herring, joka esitti PCBoard-purkkisoftan kehittäjille idean etäluvun mahdollisuudesta. Hän käytti formaatin pohjana PCBoard 12.0:n viestikannan formaattia pienillä muutoksilla. Mark "Sparky" Herring kuoli 27.4.2020 swattauksen seurauksena [].
Softaaja

Softaaja oli airsoft-harrastajien lehti, joka ilmestyi vuosina 2005-2009. Lehteä ilmestyi 8 numeroa vuodessa. Vuonna 2005 lehti oli 56-sivuinen, vuodenvaihteessa se oli jo 64-sivuinen ja alkuvuodesta 2007 vaihtui 68-sivuiseksi, jolloin lehti sai myös paksummat kannet. Vuonna 2008 lehti oli 68-sivuinen ja saanut kiiltäväpintaiset kannet.
23. lokakuuta 2009 Fire-kustannuksen toimitusjohtaja ilmoitti Softaaja-lehden kotisivuilla, että Softaajan julkaiseminen loppuu. Syyksi hän ilmoitti taloudelliset vaikeudet.
Lehden toimitus.
Ennen "Softaajaa" ilmestyi myös kaksi eri airsoft-alan lehteä, mutta huonolla menestyksellä. Lehdet olivat 6 mm ja Hylsytön. Molempia ilmestyi muutama numero omakustanteisena. Softaajaa kustansi vuoden 2009 loppupuolelle Fire-kustannus Oy, joka on tunnettu myös toisista harrastelehdistään Rekyyli, Riista ja Paintti (ase-, metsästys- ja paintball-lehdet). Fire-kustannus Oy myi softaaja.fi-sivuston toisaalle, jolloin entiset toimittajat päätoimittaja Koskisen johdolla ylläpitivät verkkosivustoa. Vuosi lehden lopettamisen jälkeen sivusto päätyi uudelle toimijalle/julkaisijalle. 
Softaajalehden verkkoversio.
Paperilehden vanhoista tekijöistä entinen päätoimittaja Esa Toivonen jatkoi vanhan Softaaja-lehden perinteitä jatkaneen uuden verkko-Softaajan (Softaaja.fi) päätoimittajana marraskuussa 2010 kun sivuston omistajaksi tuli Muovisotilas -kauppa. Verkkolehdessä alettiin julkaisemaan artikkeleita, blogeja, uutisia jne. kuten aikaisemmassa paperiversiossakin. Esa Toivosen päätoimittajan tehtävät verkkolehdessä jatkuivat syyskuun 2011 alkuun asti. Softaajalle tuli sen jälkeen uusi toimituskunta sekä päätoimittajaksi Johan Sandell.
Softaajan nykyinen verkkolehti.
Softaajalehti jatkaa verkkolehtenä toimintaansa lähinnä vapaaehtoisvoimin. Softaajan verkkolehtiversiossa on mm. laaja foorumi, airsoft-aiheinen fiilistelykuvagalleria sekä maanlaajuinen pelikalenteri, josta löytyy suurimmat "viralliset" pelit, joita tarinalla varustettuna voidaan skenaarioiksikin kutsua. Softaajan verkkolehti julkaisee artikkeleita, blogeja, uutisia jne erilaisista airsoft-aiheista. Lukijoilla on myös mahdollisuus kirjoittaa omia uutisia sekä lähettää blogeja/artikkeleita lehteen.
Amon Göth

Amon Leopold Göth (tai Goeth ilman umlautia; 11. joulukuuta 1908 Wien, Itävalta-Unkari – 13. syyskuuta 1946 Krakova, Puola) oli itävaltalainen SS-upseeri.
Nuoruus.
Amon Göth syntyi Wienissä, Itävalta-Unkarissa. Vuonna 1930 22-vuotias Göth liittyi sekä Itävallan kansallissosialistiseen puolueeseen että SS-järjestöön. Hänen varhaisia vaiheitaan natsipuolueessa ja sen järjestöissä ei juurikaan tunneta, mutta vuoteen 1937 mennessä hän oli noussut Allgemeine SS:n SS-Oberscharführeriksi. Vuosina 1938–1941 Göth kuului Allgemeine SS:n 11. Standarteen, jonka esikunta oli Wienissä. Upseerin arvon hän sai 14. heinäkuuta 1941, jolloin hänet ylennettiin SS-Untersturmführeriksi.
Toiminta sodan aikana.
Vuonna 1942 Göth siirrettiin Lublinin SS- und Polizeiführerin, Brigadeführer Odilo Globocnikin, esikuntaan. Helmikuussa 1943 hänet määrättiin Płaszówin työleirin komendantiksi, tehtävänään muuttaa se keskitysleiriksi. Hän johti Krakovan gheton ”puhdistusta” maaliskuussa 1943, minkä seurauksena alueella asuneet juutalaiset siirrettiin muualle, muun muassa Auschwitziin, Treblinkaan ja Płaszówiin. Göth määrättiin sulkemaan Tarnówin ghetto syksyllä 1943, jolloin hänen komennossaan olleet joukot surmasivat arviolta 10 000 gheton asukasta paikan päällä. Helmikuussa 1944 Göth suoritti Szebnien keskitysleirin sulkemisen, jonka yhteydessä surmattiin useita tuhansia vankeja. 
Huhtikuuhun 1944 mennessä Göth oli saavuttanut SS-Hauptsturmführerin arvon ja sai nimityksen Waffen-SS:n reserviupseeriksi. Płaszówin työleirin komendanttina toimiessaan Göthin uskotaan henkilökohtaisesti surmanneen yli 500 vankia, minkä lisäksi hän antoi käskyn tuhansien muiden teloittamisesta. Göth vapautettiin tehtävistään keskitysleirin komendanttina 13. syyskuuta 1944 ja hänet siirrettiin SS:n taloushallintovirastoon, SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamtiin. Marraskuussa 1944 Göth sai syytteen valtiolle kuuluvan, juutalaisilta takavarikoidun omaisuuden anastamisesta. Ennen kuin Göthin jutun oikeuskäsittelyä ehdittiin pitää, hänet vapautettiin kaikista syytteistä sodan lähetessä loppuaan. Göth lähetettiin Bad Tölziin, jossa lääkärit totesivat hänen kärsivän mielenterveysongelmista ja diabeteksesta. Sodan viime kuukaudet Göth vietti mielisairaalassa, josta yhdysvaltalaisjoukot ottivat hänet talteen toukokuussa 1945.
Göthin on todettu sodan aikana syyllistyneen lukuisiin rikoksiin, muun muassa teloittamalla juutalaisia vankeja ilman tuomiota, toimimalla pakkotyöleirin päällikkönä, osallistumalla ”mustan pörssin kauppaan” sekä lahjomalla vaikutusvaltaisia henkilöitä sekä SS-järjestössä että Varusteluvirastossa. Göth luovutettiin Puolaan, jossa hänet tuomittiin kuolemaan rikoksista ihmisyyttä vastaan. Göth hirtettiin 13. syyskuuta 1946 lähellä hänelle tuttua Płaszówin leiriä.
Populaarikulttuurissa.
Göth tunnetaan lähinnä elokuvasta "Schindlerin lista", jossa häntä esittää Ralph Fiennes. Vuonna 2006 dokumenttielokuvaohjaaja James Moll teki elokuvan "Inheritance", jossa Göthin tytär Monika Hertwig tutustui isänsä pahamaineiseen menneisyyteen.
Fredrik Bajer

Fredrik Bajer (21. huhtikuuta 1837 Vester Egede, Tanska – 22. tammikuuta 1922 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja poliitikko. Hänen alkuunpanostaan vuonna 1882 syntyi Tanskan rauhanyhdistys. Hän teki aloitteen, jonka perusteella perustettiin Maailman rauhantoimisto Berniin 1891 ja Pohjoismaiden parlamenttienvälinen liitto 1907. Hän sai yhdessä Klas Pontus Arnoldsonin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1908. 
Bajer istui kansanedustajana kansankäräjillä, jossa kuului vasemmistoon. Hän esiintyi varsinkin naisasian ja yleisen maailmanrauhan aatteen kannattajana. Hän on julkaissut muun muassa "Om ægtefællers formuerettige ligestillelse" (1884) ja "Nordiske neutralitets forbund" (1885).
Bajerin puoliso oli naisasianainen ja rauhanaktivisti Matilde Bajer.
Helena (Montana)

Helena on läntisessä Yhdysvalloissa sijaitsevan Montanan osavaltion pääkaupunki. 
Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 28 190 asukasta. Vuoteen 2015 mennessä väestön arvioitiin lisääntyneen noin 30 500:een. Asukkaista noin 95% on valkoisia ja 2% alkuperäiskansojen edustajia, lisäksi on pieniä muun muassa ryhmiä mustia ja latinoja. 
Kaupunki perustettiin 30. lokakuuta 1864 alueella tapahtuneiden kultalöytöjen takia; sen nimi oli alun perin Crabtown kullankaivaja John Crabin mukaan, mutta se nimettiin uudelleen, kun alueelle alkoi muuttaa lisää kullankaivajia ja kaupunki kasvoi.
Desinfiointi

Desinfiointi on menetelmä, jossa mikrobeja tuhotaan elottomasta materiaalista kemiallisilla menetelmillä tartunnan estämiseksi. Desinfioinnin kohteena ovat muun muassa laitteet ja koneet, kirurgiset välineet ja talousvesi. Kolme tärkeintä lämpödesinfiointitapaa ovat pastörointi, keittäminen ja desinfiointilaitteen käyttö. Kun mikrobeja tuhotaan ihmisen tai eläimen iholta, puhutaan antiseptiikasta.
Historia.
1800-luvulla oli vielä hyvin tavallista, että leikkauksen jälkeen leikkauspotilaita kuoli tulehduksiin. Louis Pasteurin bakteereja koskevaan työhön nojautuen englantilainen kirurgi Joseph Lister epäili, että tulehdusten syynä olivat ilmassa leijuneet bakteerit. Hän alkoi 1860-luvulla käsitellä sekä leikkaussalin että instrumenttinsa ennen toimenpidettä fenolin vesiliuoksella eli lysolilla. Sen ansiosta potilaiden kuolleisuus laski yli puoleen ja osoitti Listerin teorian olleen oikea. Listeriä pidetään tästä syystä desinfioinnin keksijänä.
Haavaan.
Haavaan ei yleensä saa käyttää desinfiointiaineita, koska ne poistavat haavasta hyviä bakteereja. Tällöin tulehdusta aiheuttaville bakteereille tulee haavaan tilaa.
Jos kuitenkin haava on tulehtunut, sen voi kerran puhdistaa desinfiointiaineella, kuten Septidin, samoin jos juomakelpoista vettä ei ole saatavilla. Esimerkiksi järvivesi ei kelpaa.
Verné Lesche

Verné Lesche (myöh. Vanberg, 11. lokakuuta 1917 Helsinki – 21. huhtikuuta 2002 Kongsberg, Norja) oli suomalainen pikaluistelija ja maailmanmestari. Hänen aktiiviuransa ajoittui vuosille 1933–1949 eli välissä oli maailmansodan aika, jolloin kilpailutoiminta oli hyvin rajallista.
Verné Leschen vanhemmat olivat Ruotsalaisen teatterin näyttelijä Jalo Lesche ja Hilma Lesche. Lesche oli ennen toista maailmansotaa maailman parhaita pikaluistelijoita. Hän aloitti uransa 15-vuotiaana koulutyttönä. Jo seuraavana vuonna hän teki 1 500 metrillä naisten ME:n. Seuraavina vuosina hän kilvoitteli Norjan Laila Schou Nilsenin kanssa paremmuudesta. Vaikka Schou Nielsen ottikin 1930-luvun lopulla kaikki ME:t nimiinsä, Verné Lesche oli maailman paras pitkillä matkolla eli 3 000 ja 5 000 metrillä, Hän voitti maailmanmestaruuden kahdesti, ennen ja jälkeen maailmansodan vuosina 1939 ja 1947. MM-kisoissa hän saavutti lisäksi kolme hopeaa (1934, 1936 ja 1938) ja yhden pronssin (1937). Suomen mestaruuksia Lesche voitti urallaan 11 kappaletta (1933–1945, 1947 ja 1949). 
Venäläiset eivät tulleet heti sodan jälkeen MM-kisoihin. He vierailivat kuitenkin Norjassa helmikuussa 1946. Siellä venäläinen Tatjana Karelina luisteli Leschen parina ja alitti Schou Nielsenin virallisen ME:n. Ennätystä ei hyväksytty, koska Neuvostoliitto ei ollut vielä kansainvälisen liiton jäsen. Lesche vieraili norjalaisten naisluistelijoiden kanssa pian sen jälkeen kilpailukiertueella Neuvostoliitossa maaliskuussa 1946. Hän oli tällöin ensimmäinen suomalainen urheilija, joka sodan jälkeen kilpaili Neuvostoliitossa.
Uransa aikana Lesche luisteli neljä maailmanennätystä. Viimeisimmän hän teki viimeisissä MM-kisoissaan helmikuussa 1949 Norjan Kongsbergissä 5 000 metrillä. Vuoden 1948 kisoihin Turkuun olivat tulleet venäläisnaiset Marija Isakovan johdolla. Näihin aikoihin Suomessa Leschen rinnalle oli nousemassa Suomen naisluistelun huipulle Eevi Huttunen.
Seuratasolla Lesche edusti ennen sotia ja sotien aikaan Helsingin Luistelijoita ja vuodesta 1945 Helsingfors Skridskoklubbia (HSK).
Verné Lesche avioitui kesällä 1949 norjalaisen toimittajan Malm Vanbergin kanssa ja muutti asumaan Norjan Kongsbergiin.
Kaksipäinen kotka

Kaksipäinen kotka tai kaksoiskotka on erityisesti vaakunoissa ja valtiollisena vertauskuvana käytetty vallan ja sotilaallisen mahdin symboli. Sitä on käytetty useissa eri kulttuureissa ja useina eri aikakausina.
Käyttö eri kulttuureissa.
Kaksipäinen kotka toimi itä-Rooman valtakunnan eli Bysantin Palaiologos-hallitsijasuvun vaakunana. Se on myös tunnettu "Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan" tunnuksena. Kaksipäinen kotka on kuitenkin muinainen tunnus, jo sumerilaisilta ja heettiläisiltä ajoilta. Kaksipäisen kotkan muinainen versio on myös "Gandaberunda" (myös "Berunda"-nimellä) joka on hindutaruston taikavoimia omaava kaksipäinen lintu. Venäjän lisäksi kaksipäinen kotka periytyi Albanian, Itävallan ja Serbian tunnuksiksi. Kaksoiskotka on myös muun muassa Saksan ja Albanian valtiollinen vaakunaeläin.
Venäjä.
Bysantin sortumisen jälkeen viimeisen keisarin veljentyttären Sofia Palaiologoksen nainut Venäjän tsaari Iivana III julisti Venäjän kolmanneksi Roomaksi ja Bysantin seuraajaksi. Kaksipäisestä kotkasta tuli Venäjällä valtiollinen symboli ja vanhimmat korkokuvat ovat vuonna 1492 valmistuneessa Moskovan Kremlin Fasettipalatsin pääsalissa. Kaksoiskotka oli valtion vaakunassa aina vuoteen 1917 saakka. Tuolloin keisarivallan sortuessa ja väliaikaisen hallituksen tullessa valtaan, poistettiin vaakunasta kaksipäisen kotkan kruunut. Lokakuun vallankumouksessa samana vuonna valta siirtyi Leninin bolševikeille, jotka poistivat kaksipäisen kotkan kokonaan käytöstä.
Bolševikkien voitettua Venäjällä syttynyt sisällissota, muodostettiin vuonna 1922 uusi valtio, Neuvostoliitto. Neuvostoliitto käytti tunnuksenaan sirppiä ja vasaraa, joka oli tunnettu työväen tunnus. Sirppi ja vasara oli käytössä sekä maan lipussa että vaakunassa ja muissa valtiollisissa yhteyksissä.
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Venäjä itsenäistyi uudelleen. Venäjällä otettiin käyttöön uusi vaakuna, jossa on käytössä vanha tunnus, kaksipäinen kotka.
Suomi.
Suomessa kaksoiskotka on veistoksissa "Keisarinnankivi" (1835) ja Pekka Jylhän veistoksessa "Olen itä olen länsi" (1999).
Vasili Rotšev (nuorempi)

Vasili Vasiljevitš Rotšev (s. 23. lokakuuta 1980 Syktyvkar) on Venäjää edustanut maastohiihtäjä ja lajin maailmanmestari, joka kuuluu etniseltä taustaltaan suomensukuiseen kansaan, komeihin. Rotšev voitti maailmanmestaruuden perinteisen tyylin sprintissä Oberstdorfissa vuonna 2005. Näistä kisoista hän sai myös pronssia Venäjän joukkueessa viestistä. Vuonna 2006 Torinon olympialaisissa hän saavutti parisprintistä pronssia Ivan Alypovin kanssa. Maastohiihdon maailmancupissa Rotšev on voittanut kaksi osakilpailua ja ollut yhteensä kuusi kertaa palkintokorokkeella. Sapporossa vuonna 2007 Rotšev saavutti sprinttiviestissä ja viestissä hopeaa.
Rotševi lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2014.
Vasili Rotšev on naimisissa uransa lopettaneen hiihtäjän Julija Tšepalovan kanssa. Vasilin isä Vasili Pavlovitš Rotšev ja äiti Nina Rotševa olivat myös aikanaan menestyneitä hiihtäjiä. Äitinsä puolelta Rotševilla on marilaisia sukujuuria.
Anni Friesinger-Postma

Anna Christine "Anni" Friesinger-Postma (o.s. Friesinger, s. 11. tammikuuta 1977 Bad Reichenhall) on saksalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Friesinger on olympialaisissa saavuttanut kultaa 1 500 metrillä Salt Lake Cityssä 2002 sekä joukkuetakaa-ajossa Torinossa 2006 ja Vancouverissa 2010. Lisäksi hänellä on olympiapronssia 3 000 metriltä Naganosta 1998 ja 1 000 metriltä Torinosta.
Euroopan mestaruuden Friesinger on voittanut viidesti (2000, 2002–2005) sekä saavuttanut hopeaa vuonna 1998. Yleisluistelun maailmanmestaruuden hän on voittanut kolmesti (2001, 2002, 2005) sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2007 ja MM-pronssia vuonna 1998.
Matkakohtaisissa MM-kilpailuista hänellä on yhteensä 22 mitalia, joista 12 kultaa, 9 hopeaa ja 1 pronssia. Kultamitalin hän on voittanut 1 000 metrillä kolmesti (2003, 2004, 2008), 1 500 metrillä kuudesti (1998, 2001, 2003, 2004, 2008, 2009) ja kerran 3 000 metrillä (2003), 5 000 metrillä (2005) ja joukkuetakaa-ajossa (2005). Hänellä on kolme hopeaa 1 000 metriltä (2005, 2007, 2009), 1 500 metriltä (1997, 2000, 2005) ja 3 000 metriltä (1997, 2001, 2004). Pronssia hänellä on 3 000 metriltä (1998). Hän on saavuttanut sprintterien MM-kilpailuista kultaa vuonna 2007 sekä hopeaa vuosina 2004 ja 2008.
1 500 metrillä Friesinger on luistellut neljä kertaa uuden maailmanennätysajan.
Friesingerin molemmat vanhemmat ovat pikaluistelijoita. Hänen äitinsä Jana Korowicka edusti Puolaa Innsbruckissa 1976 ja isänsä Georg Friesinger osallistui juniorien MM-kilpailuihin 1973. Pikaluistelun ohessa Friesinger on toiminut myös valokuvamallina.
Elokuussa 2009 Anni Friesinger avioitui pikaluistelija Ids Postman kanssa.
Henkilökohtaiset ennätykset.
Lähde:
Maaginen realismi

Maaginen realismi on taiteen tyyli ja kerrontatekniikka, jossa muuten realistiseen kerrontaan yhdistetään tai rinnastetaan fantastisia, surrealistisia tai muita vaikeasti selitettäviä aineksia, joskus myös metafiktiivisyyttä. Kun ihmeenomaisia tapahtumia ja henkilöitä kuvataan realistisessa ympäristössä, syntyy vaikutelma kahden vastakkaisen todellisuuden kohtaamisesta.
Nimitystä käytettiin ensin 1920-luvulla kuvaamaan eräitä maalaustaiteen suuntauksia, mutta 1960-luvulta alkaen käsite on liitetty pääasiassa Latinalaisen Amerikan 1900-luvun kirjallisuuteen. Latinalaisen Amerikan maissa maaginen realismi on ollut myös keino kritisoida yhteiskunnallisia oloja.
Kuvataiteessa.
Kuvataiteessa maaginen realismi on yleisnimitys maailmansotien välisenä aikana vallinneille uusrealistisille suuntauksille. Niitä edustivat saksalainen uusasiallisuus sekä sen italialainen esikuva, verismi, johon kuuluivat pittura metafisica ja sitä harjoittanut Valori Plastici -yhdistys. Maagiseen realismiin lasketaan lisäksi 1920-luvun ranskalainen ja alankomaalainen uusrealismi sekä amerikkalaisen Federal Art Projectin puitteissa harjoitettu pula-ajan realismi. Myös jotkut surrealismin suuntaukset luetaan joskus osaksi maagista realismia.
Maagiselle realismille oli ominaista klassististen ja trompe l'oeil -elementtien yhdistäminen kubistisiin piirteisiin. Toisinaan suuntauksen teoksissa on nähtävissä realismin kärjistäminen äärimmilleen tietoiseen hätkähdettävyyteen saakka.
Kirjallisuudessa.
Maaginen realismi on myös kirjallisuuden tyylilaji, jossa muuten realistiseen kuvaukseen liittyy maagisia elementtejä. Henkilöhahmot voivat esimerkiksi lentää tai käyttää telepatiaa. 
Italiassa merkittävin suuntauksen edustaja Massimo Bontempelli. Tyylilajin tunnetuimpiin edustajiin kuuluu kolumbialainen Gabriel García Márquez ja erityisesti hänen romaaninsa "Sadan vuoden yksinäisyys" (1967). Muita Latinalaisen Amerikan tunnettuja maagisia realisteja ovat muiden muassa Jorge Luis Borges, Isabel Allende, Juan Rulfo ja Jorge Amado. Muualla maailmassa maaginen realismi on yhdistetty esimerkiksi Salman Rushdieen, Haruki Murakamiin ja Olga Tokarczukiin.
Monergismi

Monergismi on teologiassa käsitys, jonka mukaan pelastus on yksinomaan jumalan ansiota ja vain hänelle kuuluu ansio vanhurskauttamisesta ja pelastuksesta. Monergismi on islamissa kirjattu Koraaniin, ja kristinuskossa monergismi on ennen kaikkea läntisten kirkkokuntien käsitys eskatologiasta. Monergismille vastakkaisia näkökantoja ovat pelagiolaisuudelle tunnusomainen synergismi, jonka mukaan pelastus on Jumalan ja ihmisen yhteisvaikutuksesta, sekä itämaisten uskontojen pelastuskäsitykset, joiden mukaan pelastus riippuu yksinomaan ihmisen itsensä teoista ja ansioista.
Monergismin pohjana protestanttisessa teologiassa on viisi "solaa" (latinan "ainoastaan"):
Näistä kalvinismi hyväksyy kaikki, ja luterilaisuus kolme ensimmäistä. Katolisuudessa uskon vahvistukseksi vaaditaan lisäksi tekoja, eikä vanhurskauttaminen ole kertakaikkinen tapahtuma, vaan pitkällinen prosessi.
Kristillistä monergismia on arvosteltu ennen muuta siitä, että se johtaa väistämättä fatalismiin: "mitä mieltä on edes yrittää elää Jumalan sääntöjen mukaan, jos omilla toimillaan ei mitenkään kykene vaikuttamaan pelastukseensa"? Tämän kysymyksen toi esiin jo Pelagius 400-luvulla, eikä tähän kysymykseen ole teologiassa koskaan kyetty vastaamaan tyhjentävästi. Monergismia voidaan perustellusti verrata arpajaisiin: jos Jumala yksin päättää, kuka pelastuu ja kuka kadotetaan, tällöin ihmisen itsensä kannalta kysymys on samasta asiasta kuin jos Jumala arpoisi pelastukseen ja kadotukseen joutuvat, sillä ihminen itse ei voi vaikuttaa arpajaisten lopputulokseen.
Juutalainen käsitys monergismista.
Juutalaisuus hylkää monergismin täysin, sillä se katsoo monergismin tekevän Jumalasta julman, oikukkaan ja mielivaltaisen tyrannin. Juutalaisuudessa painotetaan vapaata tahtoa ja ihmisen omaa ratkaisuvaltaa sekä tekojen ja halakhan noudattamisen merkitystä. 
Monergismi Islamissa.
Islamissa monergismi sen sijaan on opinkappale, ja ihmisen odotetaan nöyrästi alistuvan Jumalan tahtoon ja jättävän pelastuksensa tai kadotuksensa yksin Jumalan ratkaistavaksi. Muslimin sanoessa "ins'allah", hän tarkoittaa: "kävi miten kävi, tapahtukoon Jumalan tahto" ja ilmoittaa alistuvansa lopputulokseen ehdoitta.
Lielupe

Lielupe (aik. ) on 119 kilometriä pitkä joki Latviassa. Se saa alkunsa Liettuan ja Latvian rajalla virtaavan Mēmelejoen ja Mūsajoen yhtymäkohdasta Latvian eteläosissa Bauskassa. Mēmele mukaan luettuna joen pituus on 310 km. Joki kulkee Bauskan, Jelgavan ja Jūrmalan kautta Riianlahden rannikolle, josta se seuraa rantaviivaa noin 30 kilometriä Riikaan. Lielupen valuma-altaan koko on 17 900 km².
Rose McGowan

Rose Arianna McGowan (s. 5. syyskuuta 1973 Firenze, Italia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Paige Matthews televisiosarjassa "Siskoni on noita". 
Ura.
McGowanin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa "Encino Man" vuonna 1992. Vuonna 2001 McGowan sai Paige Matthewsin roolin televisiosarjassa "Siskoni on noita". McGowan oli mukana sarjassa vuoteen 2006, jolloin sen tekeminen lopetettiin.
Vuonna 2007 McGowan esiintyi Quentin Tarantinon ja Robert Rodriguezin elokuvissa ' ja ', jotka esitettiin Yhdysvalloissa kahden elokuvan yhdistelmänä.
Yksityiselämä.
McGowanin äiti on ranskalais-amerikkalainen kirjailija Terri McGowan ja isä amerikanirlantilainen taiteilija Daniel McGowan. Heillä on yhteensä kuusi lasta, joista Rose on toiseksi vanhin. 
McGowan syntyi Italiassa ja asui kymmenvuotiaaksi asti Euroopassa. Hän esiintyi lapsimallina italialaisissa lehdissä. McGowan oli kymmenvuotias, kun hänen vanhempansa erosivat ja muuttivat Yhdysvaltoihin. Ennen muuttoa McGowan ei puhunut englantia. Nykyisin hän asuu Los Angelesissa.
McGowan meni naimisiin taiteilija Davey Detailin kanssa lokakuussa 2013. Aiemmin hän on seurustellut vuosina 1998–2001 muusikko Marilyn Mansonin ja vuosina 2007–2009 ohjaaja Robert Rodriguezin kanssa.
McGowan kertoi itse lokakuussa 2016, että oli joutunut aikoinaan Hollywood-pomon raiskaamaksi ja että hänen entinen kumppaninsa myi heidän yhdessä tekemänsä seksivideon hänet raiskaannelle studiopomolle. Lokakuussa 2017 McGovan ilmoitti, että kyseinen raiskaaja oli Harvey Weinstein.
Weinstein maksoi Rose McGowanille vuonna 1997 "hyssyttelyrahaa" eli 100 000 dollaria asiasta vaikenemisesta.
Atje Keulen-Deelstra

Atje Keulen-Deelstra (31. joulukuuta 1938 Grou, Friesland – 22. helmikuuta 2013 Leeuwarden) oli alankomaalainen pikaluistelija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari.
Keulen-Deelstra luisteli 14. maaliskuuta 1970 1 500 metrillä silloisen maailmanennätysajan 2.17,2. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän saavutti hopeaa 1 000 metriltä ja pronssia 1 500 ja 3 000 metrin matkoilta. 500 metrillä hän sijoittui kuudenneksi. Lisäksi hän voitti pikaluistelussa yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden neljästi vuosina 1970 sekä 1972–1974. EM-kilpailut hän voitti kolmesti peräkkäin vuosina 1972–1974. Sprintterien MM-kisoista hän saavutti kaksi hopeaa (1973 ja 1974) sekä pronssin (1970).
Keulen-Deelstra menestyi jo tyttöjen sarjassa mutta keskityttyään pitkään maatalonsa töihin ja lastenhoitoon hän nousi aikuisten sarjassa huipulle vasta 1960-luvun lopulla, kun hän vuonna 1967 voitti Alankomaiden mestaruuden. Heerenveenin MM-kilpailuissa 1974 hän ilmoitti 35-vuotiaana lopettavansa luistelu-uransa. Hänen lapsensa olivat tuolloin 11-, 9- ja 7-vuotiaita.
Keulen-Deelstra kuoli 22. helmikuuta 2013, 74-vuotiaana.
Tiša be'av

Tiša be'av () on juutalainen juhlapäivä, jota vietetään juutalaisessa kalenterissa heinä- tai elokuulle osuvan av-kuukauden yhdeksäntenä päivänä. Se on juutalaisen vuoden surullisin päivä. Tälle päivämäärälle osuvat eräät juutalaisen historian suurimmista onnettomuuksista:
Myöhemmin on samana päivänä alettu muistella myös seuraavia juutalaisia kohdanneita onnettomuuksia, jotka tapahtuivat juutalaisen kalenterin mukaan samana päivänä vuodesta tai ainakin lähellä sitä:
Lisäksi Neljännen Mooseksen kirjan mukaan israelilaiset joutuivat Jumalan määräyksestä vaeltamaan erämaassa 40 vuotta rangaistukseksi uskottomuudesta hänen käskyjään kohtaan. Vaikka Raamatussa ei tässä kohdin mitään päivämäärää mainitakaan, Talmudin mukaan Jumala määräsi näin juuri av-kuukauden 9. päivänä.
Av-kuukautta edeltävän tammuz-kuukauden 17. päivän paastosta alkaa suruaika, joka huipentuu tiša be'avina. Nämä kolme viikkoa ovat erityinen katumusaika ja niiden aikana ei solmita kihlauksia tai avioliittoja. Tavan mukaan yhdeksänä tiša be'avia edeltävänä päivänä liharuokien ja viinin nauttiminen ei ole sallittu (sapattia lukuun ottamatta) Temppelin lihauhrien muistoksi. Tiša be'av on jom kippurin tapaan 24 tunnin paasto, ja silloin luetaan Valitusvirsien kirja.
Holly Marie Combs

Holly Marie Combs (s. 3. joulukuuta 1973 San Diego, Yhdysvallat) on näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Rooman sheriffi", "Siskoni on noita" ja "Valehtelevat viettelijät". Combs toimi myös "Siskoni on noita" -sarjan tuottajana vuodesta 2002 lähtien.
Holly Marie Combsin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 1985 hänen esiintyessään elokuvassa "Walls of Glass". Sen jälkeen hän on esiintynyt monessa elokuvassa.
Combs oli vuosina 1993–1997 naimisissa Bryan Travis Smithin ja vuosina 2004–2011 David Donohon kanssa. Toisesta liitostaan Combsilla on kolme poikaa.
Ilpo

Ilpo on suomalainen miehen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Ilpo oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Suomessa 5 802:lle ja sen harvinaisempi muunnos Ilppo noin 160 henkilölle.
Juhani Aho muodosti nimen Ilpo romaaniinsa "Panu" (1897) miehiseksi vastineeksi Ilpottarelle, joka esiintyy Kalevalassa eräänä Pohjolan emännän Louhen nimityksenä. Itä-Suomessa Ilppo on ollut paikoin käytössä Ilmarin muunnoksena. Almanakkaan Ilpo ja Ilppo otettiin vuonna 1950. Molempien nimipäivää vietetään 28. huhtikuuta.
Ote Kalevalan seitsemännestäkolmatta (27.) runosta:
Lincoln (Nebraska)

Lincoln on Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevan Nebraskan osavaltion pääkaupunki ja Lancasterin piirikunnan hallintokeskus. Sen väkiluku oli 291 082 vuonna 2020.
Maantiede.
Lincolnin pinta-ala on 260,16 km², josta maata on 256,63 km² ja vettä 3,52 km². Veden osuus on 1,35 %.
Historia.
Kaupunki perustettiin vuonna 1856, jolloin sen nimenä oli Lancaster. Kaupunki nimettiin uudelleen presidentti Abraham Lincolnin mukaan Lincolniksi 1.3.1867, eli samana päivänä kuin Nebraska hyväksyttiin liittovaltioon. Kaupunki on siitä lähtien ollut osavaltion pääkaupunki.
Väestö.
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2020 väestönlaskennassa 291 082. Asukkaista 82,0 % on valkoisia, 4,5 % aasialaisia, 4,1 % mustia, 0,7 % alkuperäisasukkaita ja 0,1 % Tyynenmeren alkuperäisasukkaita. 8,3 % on latinoja mistä tahansa rodusta.
Koulutus.
Nebraskan yliopisto on perustettu Lincolnissa, ja siellä on yliopiston suurin kampus.
Von Fieandtin hallitus

Von Fieandtin hallitus oli Suomen tasavallan 42. hallitus, joka toimi 29. marraskuuta 1957 – 26. huhtikuuta 1958 eli 149 päivää. Hallitus oli luonteeltaan virkamieshallitus, mutta ministereissä oli myös poliitikkoja.
Hallituspulasta asiantuntijahallitukseen.
Sukselaisen hallituksen kaaduttua SDP:n tekemään välikysymykseen lokakuussa 1957 uuden hallituksen muodostamista yritti aluksi SDP:n puheenjohtaja Väinö Tanner. Edellinen pääministeri V. J. Sukselainen yritti tämän jälkeen uudelleen neljän tai kuuden puolueen hallituksen kokoamista. Presidentti Urho Kekkonen suositteli SKDL:n ottamista mukaan hallitukseen, mutta puolueet eivät kuitenkaan suostuneet tähän. Ennätyksellisen pitkän 42 vuorokauden hallituspulan jälkeen astui toimeen Suomen Pankin pääjohtaja Rainer von Fieandtin muodostama "asiantuntijahallitus". Von Fieandt pyysi tämän jälkeen vapautusta Suomen Pankin pääjohtajan paikalta ja hänen tilalleen tuli pankin johtokunnan jäsen Klaus Waris. Eduskunnan puhemiehen K.-A. Fagerholmin mukaan von Fieandt oli läpikotaisin pankkimies, jolle politiikka oli täysin vieras alue. Hallituksen ulkoministeriksi tuli jo eläkkeelle siirtynyt ammattidiplomaatti Paavo Hynninen, joka oli toiminut suurlähettiläänä 1920-luvulta alkaen mm. Riiassa, Tallinnassa ja Kööpenhaminassa.
Tammikuussa 1958 valtio joutui rahapulan vuoksi keskeyttämään kaikki maksunsa vuorokauden ajaksi. Pääministeri von Fieandt ja Suomen Pankin uusi pääjohtaja Klaus Waris joutuivat riitaan hallituksen ottaessa kolmelta liikepankilta yhteensä neljän miljardin markan lainan, jolla valtio selviytyisi välttämättömistä menoistaan. Lainan korko oli peräti 13 prosenttia. Lähestyvät eduskuntavaalit heijastuivat jo eduskunnan työhön, kun se hyväksyi tammikuun lopussa joukon hallituksen esittämiä säästäväisyyslakeja, jotka vasemmisto kuitenkin äänesti yli vaalien. Hallitus epäonnistui yrityksessään sopia etujärjestöjen kanssa palkka- ja hintasulusta.
Hallituksen kaatuminen välikysymykseen.
Hallitus kaatui opposition esittämään välikysymykseen toistaiseksi viimeisimpänä Suomessa. Runsaan kahden kuukauden kuluttua järjestettävien eduskuntavaalien vuoksi ei edes yritetty uuden poliittisen hallituksen muodostamista, vaan päädyttiin Kansaneläkelaitoksen johtokunnan jäsenen Reino Kuuskosken johtamaan toimitusministeristöön. 
Hallitus kaatui välikysymykseen, joka koski viljan hintaa ja maataloustuloista.
Kuuskosken hallitus

Kuuskosken hallitus oli Suomen tasavallan 43. hallitus, joka toimi 126 päivän ajan 26. huhtikuuta 1958 – 29. elokuuta 1958. Hallitus oli luonteeltaan virkamieshallitus, mutta osa ministereistä oli poliitikkoja. Maalaisliiton riveistä hallituksesta olivat Kyttä, Björkenheim, Vilkuna ja Lehtosalo, RKP:stä Söderhjelm sekä SDP:n oppositiosta Leivo-Larsson, Lepistö, Antikainen ja Liljeström.
Kuuskosken hallitus oli toimitusministeristö, joka nimitettiin edeltäjänsä von Fieandtin hallituksen kaaduttua SDP:n ja Maalaisliiton tekemään välikysymykseen vain pari kuukautta ennen heinäkuussa 1958 pidettyjä eduskuntavaaleja. Kuuskosken hallituksen varapääministeriksi tuli toinen sosiaaliministeri Tyyne Leivo-Larsson, joka toimi toukokuussa virkaa tekevänä pääministerinä; hän oli ensimmäinen tähän asemaan kohonnut nainen maailmassa.
Gaétan Boucher

Gaétan Boucher O.C., C.Q. (s. 10. toukokuuta 1958 Charlesbourg, Québec) on entinen kanadalainen pikaluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Boucher osallistui neljä kertaa olympialaisiin. Vuonna 1976 Innsbruckissa Boucher'n paras sijoitus oli 1 000 metrin kuudes sija. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin kisoissa Boucher nousi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle sijoituttuaan hopealle 1 000 metrillä. Vuonna 1984 Sarajevossa Boucher nappasikin kolme mitalia, joista kaksi oli kultaista. Boucher osallistui vielä Calgaryn kisoihin 1988, jolloin paras sijoitus oli viides.
Sprinttiluistelun maailmanmestaruuskisoista Boucher'lla on viisi mitalia - yksi kultainen ja neljä hopeista. Yleisluistelussa Boucher jäi parhaimmillaankin yhdeksänneksi.
Boucher oli myös maailman parhaita kaukalopikaluistelijoita. Hän oli kaukalopikaluistelun henkilökohtaisen matkan maailmanmestari vuosina 1977 ja 1980 ja hopeamitalisti 1976, 1981 ja 1982. Joukkuekisassa Kanada voitti kultaa 1979 ja 1980. Boucher'n hallussa oli myös 500 metrin maailmanennätys 1982–83.
Boucher valittiin vuonna 1984 Kanadan vuoden urheilijaksi toimittajien äänestyksellä ja palkittiin Lou Marsh Trophyllä. Lehdistön äänestyksessä 1999 hän sijoittui 1900-luvun kymmenenneksi parhaaksi kanadalaiseksi miesurheilijaksi. Boucher'lle myönnettiin myös Order of Canada -arvonimi.
Masashi Tashiro

"Masashi Tashiro" (, s. 31. elokuuta 1956 Sagan prefektuuri - ) on entinen japanilainen tv-kasvo ja Rats &amp; Starin entinen jäsen.
Esiintymiset.
Masashi Tashiro on esiintynyt lukuisissa ohjelmissa niin radiossa kuin televisiossakin.
Miettusen I hallitus

Miettusen I hallitus oli Suomen tasavallan 46. hallitus, joka toimi 274 päivän ajan 14. heinäkuuta 1961 – 13. huhtikuuta 1962. Hallitus oli luonteeltaan Maalaisliiton vähemmistöhallitus.
Edellinen pääministeri V. J. Sukselainen jätti eronpyyntönsä saatuaan Helsingin hovioikeudessa tuomion niin sanotussa Kansaneläkelaitoksen asuntojutussa kesäkuun 1961 lopussa. Tämä merkitsi samalla koko hallituksen eroa. 
Hallituspula ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä vain kaksi viikkoa myöhemmin Lapin läänin maaherra Martti Miettunen muodosti uuden hallituksen. Edellisen hallituksen ministereistä jatkoivat entisissä tehtävissään sisäministeri Eemil Luukka, ulkoministeri Ahti Karjalainen, oikeusministeri Pauli Lehtosalo, opetusministeri Heikki Hosia, valtiovarainministerit Vihtori Sarjala ja Juho-Eino Niemi, kulkulaitosministeri Kauno Kleemola sekä sosiaaliministeri ja hallituksen ainoa naisjäsen, Vieno Simonen. Hallituksen ainoa maalaisliittoon kuulumaton ministeri oli sitoutumaton kauppa- ja teollisuusministeri, Svenska handelshögskolanin talousmaantieteen professori Ilmari Hustich. Hallitus erosi vuoden 1962 eduskuntavaalien jälkeen.
Adams Filmi

Adams Filmi Oy, alun perin Adamsin Filmitoimisto, oli Abel Adamsin vuonna 1912 perustama elokuvatuotanto-, teatteri- ja vuokraamotoimintaa harjoittanut yhtiö. Adams Filmin tuotanto-osasto fuusioitui vuonna 1950 Fenno-Filmin kanssa, jolloin muodostui Fennada-Filmi. Fennada liitettiin Yleisradioon vuonna 1982. Vuonna 1986 Adams Filmi Oy:n, O.Y. Kinoston ja Ky Kino Savoyn fuusion seurauksena perustettiin uusi elokuvayhtiö Finnkino.
Abel Adamsin äkillisen kuoleman jälkeen yhtiön johtoon tuli 1938 hänen vaimonsa, joka avioiduttuaan kirjailija Georg Hjalmar af Forsellesin kanssa oli nimeltään Signe af Forselles. Hän johti yhtiötä vuoteen 1958, jolloin toimitusjohtajaksi tuli hänen tyttärensä Felicia Adams (1922–2008). Adams-Filmin toimitilojen tulipalossa 1959 tuhoutui arvokasta filmiaineistoa, muun muassa kolme Teuvo Tulion ensimmäistä elokuvaa, "Taistelu Heikkilän talosta", "Nuorena nukkunut" ja "Kiusaus".
Yhtiö oli alun perin elokuvien maahantuoja, levittäjä ja menestyvän teatteriketjun omistaja. Yritys aloitti elokuvien tuotannon 1926, jolloin valmistui Uuno Hirvosen ohjaamana näytelmäelokuva "Meren ja lemmen aallot". Vuosina 1936–1938 valmistui kolme Tulion elokuvaa, ja kolmannen kerran tuotanto aloitettiin 1947, jolloin ohjaajana ja tuotantopäällikkönä oli Hannu Leminen. Lemisen ohjauksia valmistui neljä, joista yksi oli lyhyt dokumentti "Syöpä voidaan parantaa" (1947).
Tuotannot.
Adams Filmin tuotannot vuodesta 1926
Franz Klammer

Franz Klammer (s. 3. joulukuuta 1953 Mooswald, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja.
Klammer voitti kultaa kotikisoissa 1976 Innsbruckissa syöksylaskussa. Hän löi hallitsevan mestarin Bernhard Russin ajan 0,33 sekunnilla. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 1974 Klammer voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja sai hopeaa syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui syöksylaskussa viidenneksi, Lake Placidin olympialaisiin 1980 hän ei päässyt mukaan, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja Sarajevon olympialaisissa 1984 päälajissaan vielä kymmenes.
Maailmancupissa Klammer voitti syöksylaskucupin viisi kertaa (1975, 1976, 1977, 1978, 1983), mikä on enemmän kuin kukaan muu alppihiihdossa. Kokonaiskilpailun voittoon ei silti ollut asiaa, sillä Ingemar Stenmark hallitsi muita lajeja ja Klammer keskittyi pääasiassa syöksylaskuun. Kaudella 1974–1975 Klammer voitti kahdeksan yhdeksästä syöksylaskun osakilpailusta.
Erik Ahlman

Erik Gustaf Ahlman (8. toukokuuta 1892 Turku – 27. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja kielitieteilijä. 
Ahlman toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun filosofian ja teoreettisen kasvatusopin professorina vuosina 1935–1948 sekä rehtorina 1940-1948, ja Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian professorina 1948–1952. 
Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat "Arvojen ja välineiden maailma" (1920), "Kulttuurin perustekijöitä" (1939) ja "Ihmisen probleemi" (1953). Lisäksi hän suomensi Egon Friedellin kolmiosaisen "Uuden ajan kulttuurihistorian", jonka WSOY julkaisi vuosina 1930−1933.
Erik Ahlmanin tytär oli Turun yliopiston psykologian professori Kirsti Lagerspetz (1932–2001). Suvun filosofista perinnettä ovat jatkaneet Jyväskylän ja Turun yliopistossa käytännöllisen filosofian professorina toiminut Eerik Lagerspetz (s. 1956) ja Åbo Akademin filosofian professori Olli Lagerspetz (s. 1963).
Fenno-Filmi

Fenno-Filmi Oy oli vuosina 1942–1950 toiminut suomalainen elokuva-alan yhtiö.
Yhtiön perustivat 1942 Julius Kermann, Lauri Pulkkila, Eeva Virtanen-Jarma ja Theodor Luts. Elokuvan parissa työskennellyt Yrjö Norta tuli Pulkkilan tilalle jo muutaman päivän kuluttua. Lutsista tuli yhtiön toimitusjohtaja siihen asti, kunnes hän internoinnin pelossa siirtyi 1944 Ruotsiin. Hänen seuraajansa toimitusjohtajana oli 21.10.1944 alkaen Emil Viljanen.
Yhtiön ensimmäinen elokuva "Salainen ase" sai ensi-iltansa 3. tammikuuta 1943, ja sen ohjaajina toimivat Theodor Luts ja Erkki Uotila. "Erehtyneet sydämet" sai ensi-iltansa huhtikuussa 1944. Elokuvan ohjauksesta vastasivat Eero Leväluoma ja Erkki Uotila. Pääosissa näyttelivät Eija Karapää (myöhemmin Eija Karipää, joka avioitui sittemmin ohjaaja-tuottaja Veikko Itkosen kanssa) sekä Erkki Uotila ja Kalle Rouni. Saman vuoden lopulla yhtiö toi ensi-iltaan vielä toisen elokuvan "Hiipivä vaara", jonka ohjauksesta vastasi Yrjö Norta. Elokuvan päätehtävissä näyttelivät Dolly von Althan, Pentti Saares ja Ville Salminen. Norta ohjasi Fenno-Filmin 18 elokuvasta kaikkiaan viisi.
Roland af Hällström teki ensimmäisen ohjaustyönsä "Houkutuslinnun" Fenno-Filmille vuonna 1946. Hän siirtyi hiljalleen yhtiön pääohjaajaksi ja jatkoi myöhemmin samassa tehtävässä Fennada-Filmissä. Fenno-Filmin muina ohjaajina toimivat muun muassa Edvin Laine elokuvassa "Kultainen kynttilänjalka", Jorma Nortimo elokuvassa "Kyläraittien kuningas" ja Teuvo Tulio elokuvassa "Hornankoski". Yhtiön elokuvat eivät olleet erityisen suuria menestyksiä, ja yhtiö kamppaili taloudellisten vaikeuksien parissa koko olemassaoloaikansa. Mauno Mäkelän tultua yhtiön johtoon vuonna 1949 alettiin valmistella Fenno-Filmin ja Adams Filmin tuotantojen yhdistymistä, joka toteutuikin seuraavana vuonna. Uusi yhtiö sai nimekseen Fennada-Filmi. Vuonna 1982 Fennadasta tuli osa Yleisradiota, jolloin myös Fenno-Filmin tuottamien elokuvien oikeudet siirtyivät Yleisradiolle.
Fennadan muodostuttua 1950 Fenno-Filmi toimi vuoteen 1976 elokuvien levittäjänä.
Kuha (yhtye)

Kuha. on helsinkiläinen progressiivista rockia soittava yhtye, joka on tunnettu erikoisista lavaperformansseistaan. Yhtyeen esiintymisissä on monesti kutsuttu yleisön muutamia henkilöitä erilaisiin kilpailuihin, tai annettu heidän soittaa sooloja kappaleisiin. Myös yhtyeen esiintymispaikoilta on löytynyt mystisiä yhtyeeseen viittaavia esineitä, kuten mustia perunoita ja erilaisia kaloja.
Vuonna 2008 Kuha. oli ehdolla Rumban Femmagaalassa kategoriassa positiivinen taidepaska.
Kirkonmaa

Kirkonmaa on saari Suomenlahdessa Kotkan edustalla. Saaren pinta-ala on 7,9 km². Kirkonmaa kuuluu Kotkan kaupunkiin ja Kuutsalon kylään. Ennen saari kuului Kymin pitäjään.
Rankki-Kirkonmaan alueella on 17 asukasta (31.12.2012).
Historia.
Kirkonmaasta löytyy mainintoja Kircköö-nimellä jo 1500-luvulta, minkä pohjalta voidaan olettaa saaren olleen merenkulkijoiden kappelipaikka. Venäjän vallan aikana saari kuului Kuutsalon kylään, eikä siellä ollut linnoitteita. Linnoitteita alettiin suunnitella Tarton rauhan jälkeen, jolloin todettiin että saarella tarvitaan järeää tykistöä. Yleisesikunta aloitti linnoitustöiden suunnittelun ja maiden pakkolunastuksen, ja rakennustyöt käynnistyivät 1927. Talvisodan aikana Kirkonmaan ja Rankin linnakkeet torjuivat yhdessä Neuvostoliiton hyökkäyksen 3.3.1940. Sodan jälkeen Kirkonmaa toimi koulutuslinnakkeena vuodesta 1949 lähtien. Tämä edellytti uudisrakentamista, ja vuonna 1957 valmistui uusi kasarmirakennus, jonka majoituskapasiteetti oli 150-200 miestä. Puolustusvoimien läsnäolo saarella päättyi vuonna 2013, ja vuonna 2015 saari myytiin Kotkan Saaret Oy:lle.
Kaksoiskäyttösaari.
Kirkonmaan saaren eteläpuoli muodosti vuoteen 2013 asti Kotkan rannikkopataljoonan Kirkonmaan linnakkeen. Pohjoisosa on siviilikäytössä ja siellä sijaitsee muun muassa asuntoja ja kesämökkiasutusta. Kotkan ahtaustyöntekijöillä on Kirkonmaan pohjoisrannalla mökkikylä.
Noin 45 hehtaarin saari myytiin yksityiselle yrittäjälle. Puolustusvoimilla on kuitenkin saarella toimintaa, siellä järjestetään muun muassa kertausharjoituksia.
Saaren koillisosassa on hiekkakangasta, ja siellä on Kuutsalon kylän hautausmaa. Hautausmaan rannassa sijaitsee laituri. Saaren länsirannalla on vankka kivi- ja betonirakenteinen puolustusvoimien laituri, jota käyttävät myös yhteysalukset. Laiturilta kasarmeille kulkee sorapintainen tie.
Kirkonmaa on myös amatööradion the Islands on-the-air -yhteysohjelman saari.
Maaperä ja luonto.
Kirkonmaan yksityismaat on jaettu kuutsalolaisten talojen omistamiin kapeisiin lohkoihin. Saaren maaperä on varsin kivistä. Kirkonmaan metsiä on hakattu voimallisesti. Kerätty puutavara niputetaan koillisrannan lahdessa ja uitetaan tehtaille.
Pentti Kirstilä

Pentti Olavi Kirstilä (26. toukokuuta 1948 Turku – 24. huhtikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen rikoskirjailija.
Ura.
Pentti Kirstilä valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1972 Tampereen yliopistosta ja työskenteli "Aamulehden" toimittajana 1969–1980. Vapaa kirjailija hän oli vuodesta 1980 lähtien.
Kirstilän poliisiromaaneille ja rikosaiheisille novelleille on luonteenomaista toisaalta tapauksia tutkivan poliisin työn kuvauksen arkirealismi, toisaalta kirpeä, ajoin irvokaskin huumori. Hänen tuotantonsa edustaa yllätyksellisiä psykologisia dekkareita.
Kirstilän monien teosten päähenkilö on ylikonstaapeli Lauri Hanhivaara, joka toimii tutkijana jo Kirstilän esikoisromaanissa "Jäähyväiset rakkaimmalle" (1977). Toinen keskeinen henkilöhahmo Kirstilän tuotannossa on huumepoliisi Kaistila, joka esiintyy romaaneissa "Isku suoneen" (1982) ja "Munthe" (1984). 
Joukko Hanhivaara -romaaneja on sovitettu elokuvaksi. Tunnetuin niistä lienee Matti Kassilan "Jäähyväiset presidentille" (1987), jossa Hanhivaaraa näyttelee Antti Litja. Ensimmäistä kertaa Hanhivaarana esiintyi kuitenkin Tapani Perttu televisiosarjassa "Jäähyväiset lasihevoselle" (1985). Myös kummatkin Kaistila-romaanit on kuvattu televisiolle. Päähenkilön nimi oli tosin vaihdettu Kaistilasta Hanhivaaraksi. 
Kirstilä suomensi muutaman romaanin ja elämäkertateoksen. Hänen omia romaanejaan on käännetty saksaksi. Kirstilä oli naimisissa kirjailija Anja Angelin kanssa. Aviopari kirjoitti vuosina 2005–2007 yhdessä kolme salapoliisiromaania salanimellä Ursula Auer.
Ilmari Lahdelma

Kaarlo Ilmari Lahdelma (s. 24. elokuuta 1959 Salo) on suomalainen arkkitehti. Lahdelman arkkitehtuuria leimaa ennakkoluuloton ja yllätyksellinen rakennusmateriaalien ja -tilojen yhdistäminen. Vuodesta 1985 alkaen Lahdelma on työskennellyt Rainer Mahlamäen kanssa aluksi arkkitehtitoimisto 8 Studio Oy:ssä ja sen jälkeen arkkitehtitoimisto Kaira-Lahdelma-Mahlamäki Ky:ssä. Arkkitehtitoimisto Lahdelma &amp; Mahlamäki Oy perustettiin vuonna 1997. Tampereen teknillisen yliopiston arkkitehtuurin professorina Lahdelma on ollut vuodesta 2003 lähtien.
Tommy Salo

Tommy Mikael Salo (s. 1. helmikuuta 1971 Surahammar, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi NHL:ssä ja edusti Ruotsia useissa arvokisoissa.
Ura.
New York Islanders varasi Salon NHL:ään vuoden 1993 varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella varausnumerolla 118. Ykkösvahdin asemaan Salo nousi NHL:ssä kaudella 1996–1997. Salo kuului NHL-maalivahtien parhaimmistoon Edmonton Oilersissa 2000-luvun alussa, pelaten vuosina 2000 ja 2002. Kaikkiaan hän pelasi NHL:ssä 10 kautta, kunnes palasi Ruotsiin vuonna 2004.
Maajoukkueessa Salo oli voittamassa Ruotsille sen ensimmäistä jääkiekon olympiakultaa Lillehammerissa 1994. Loppuottelu ratkesi rangaistuslaukauskilpailussa Salon torjuessa Kanadan viimeisen yrityksen. MM-kisoissa Salo onnistui etenkin vuoden 1998 kisoissa, jossa hän torjui Ruotsin maailmanmestaruuteen torjuntaprosentin ollessa 95,9. Salo valittiin MM-kisojen tähdistökentälliseen 1997, 1998 ja 1999. Salon maajoukkueura muistetaan myös epäonnistumisesta olympialaisten puolivälierässä Salt Lake Cityssä 2002, jossa Valko-Venäjän Uladzimir Kopatsin laukoma kiekko kimposi Salon kypärästä maaliin. Jääkiekon MM-kilpailuiden 2003 puolivälierässä Suomea vastaan Tommy Salo päästi viisi maalia, minkä jälkeen hänet korvasi maalilla Mikael Tellqvist.
Salo lopetti pelaajauransa vuonna 2007.
Yksityiselämä.
Salo jäi kesällä 2020 kiinni rattijuopumuksesta, kun hän Ruotsissa törmäsi autollaan kaiteeseen ja verikokeessa häneltä mitattiin 3,06 promillen alkoholipitoisuus veressään. Lukema ylitti törkeän rattijuopumuksen rajan yli kolminkertaisesti. Salo tuomittiin tapauksen johdosta tammikuussa 2021 kahden kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen. Hän valitti tuomiosta Ruotsin hovioikeuteen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen ja piti tuomion ennallaan.
Timo Salminen

Timo Oskari Salminen (s. 11. heinäkuuta 1952 Turku) on suomalainen elokuvaaja. Salminen on tullut tunnetuksi Mika ja Aki Kaurismäen elokuvien ilmaisuvoimaisena kuvaajana. Hän on kuvannut muun muassa elokuvat "Arvottomat", "Rikos ja rangaistus", "Calamari Union", "Rosso", "Varjoja paratiisissa", "Ariel", "Leningrad Cowboys Go America", "Tulitikkutehtaan tyttö", "Amazon", "Boheemielämää", "Tuhlaajapoika", "Vaiennut kylä" ja "Juha".
Salminen oli ehdolla vuoden 2006 elokuvaajaksi European Film Awards -kisassa "Laitakaupungin valot" -elokuvasta. 
Salminen on voittanut peräti viisi parhaan kuvauksen Jussi-palkintoa. Salminen on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
Salmisen isä on Ville Salminen ja velipuoli Ville-Veikko Salminen.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Salminen on saanut viisi Jussi-palkintoa ja muita palkintoja: