tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sylvia Browne

Sylvia Browne (19. lokakuuta 1936 Kansas City, Missouri – 20. marraskuuta 2013 San José, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen henkilö, joka väitti itsellään olleen yliluonnollisia kykyjä. Hän julkaisi lukuisia kirjoja, joita on käännetty useille eri kielille. 
Browne väitti yliluonnollisten kykyjen kulkevan hänen suvussaan. Hän väitti itse perineensä nämä kyvyt jo lapsuusiässään. Hän kuvasi kirjoituksissaan ja puheissaan usein tuonpuoleista. Hänellä oli sanojensa mukaan henkiopas ”Francine”. Browne esitti useita epäonnistuneita ennustuksia; hän esimerkiksi ennusti, että vuonna 2000 Yhdysvalloissa valittaisiin demokraattinen presidentti.
Browne perusti 1986 Society of Novus Spiritus -nimisen ”gnostilais-kristillisen” kirkon, joka oman ilmoituksensa mukaan seuraa Jeesuksen opetuksia unohtamatta buddhalaisuuden, juutalaisuuden, islamin tai hindulaisuuden viisautta.
Browne sai 1990-luvun alussa vuoden ehdollisen petostuomion. Hän oli hyvin kiistelty henkilö; hänen työtään arvosteli voimakkaasti muiden muassa skeptikko James Randi.
Hyvän olon konsultit

Hyvän olon konsultit on Edu Kehäkettusen ja DJPP:n vuonna 2008 Monsp Recordsin kautta julkaistu yhteisalbumi. Albumin kansilehdessä lukee: "Edu ja DJPP julkaisevat seuraavan yhteisen albuminsa jo vuonna 2009", mutta levyä ei kuitenkaan ilmestynyt.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 25.
Otsolahti

Otsolahti () on lahti ja pienalue Espoon Tapiolan kaupunginosassa. Sen mukaan on nimetty Otsolahdentie ja sen yli kulkee Länsiväylä. Otsolahden ympärillä on pääosin kolmi-viisikerroksisia 1960-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Rannat ovat kuitenkin vapaasti kuljettavissa. Otsolahdessa sijaitsee myös Espoon kaupungin ylläpitämä venesatama, joka tarjoaa runsaat 400 venepaikkaa.
Otsolahden asuinalue sijaitsee kävelymatkan päässä Tapiolan keskustasta ja palveluista. Otsolahdessa on paljon lintuja, esimerkiksi kanadanhanhia.
Otsolahti on pinta-alaltaan noin 21 hehtaaria ja virtausaukkoja lukuun ottamatta eristetty merestä Länsiväylän silloilla, mikä on aiheuttanut lahden rehevöitymistä. Sillat rakennettiin 1960-luvun alussa ja 1990-luvulla.
Uplistsikhe

Uplistsikhe (, kirjaimellisesti "herran linnoitus") on muinainen, kiveen hakattu kaupunki Georgian itäosassa noin kymmenen kilometriä Gorin kaupungista itään Šida Kartlin alueella. 
Kaupunki on rakennettu Mtkvari-joen korkealle ja kallioiselle vasemmalle rannalle, ja siihen kuuluu erilaisia rakennuksia 400-luvulta eaa. myöhäiskeskiajalle saakka. Se on huomattava erilaisten anatolialaisten ja iranilaisten kivileikkauskulttuurien ainutlaatuisesta yhdistelmästä sekä esikristillisen ja kristillisen arkkitehtuurin rinnakkaiselosta.
Historia.
Uplistsikhea pidetään yhtenä Georgian vanhimmista kaupunkimaisista asutuskeskuksista. Se sijaitsee strategisella paikalla muinaisen Kartlin kuningaskunnan (eli antiikin lähteiden Iberian) sydänmaalla, ja se nousi maan merkittäväksi poliittiseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi. Kaupungin ikä ja tärkeys johtivat siihen, että keskiaikaisessa georgialaisessa kirjallisessa perinteessä kaupungin perustajaksi kerrotaan myyttinen Uplos, Mtskhetosin poika ja Kartlosin pojanpoika.
Sen jälkeen kun Kartli käännytettiin kristinuskoon 300-luvun alussa Uplistsikhen merkitys vaikuttaa vähentyneen, ja se menetti asemansa uuden, elävän kristityn kulttuurin keskuksille, ensin Mtskhetalle ja myöhemmin Tbilisille. Uplistsikhe nousi kuitenkin uudestaan keskeiseksi georgialaiseksi linnoitukseksi Tbilisin islamilaisen valloituksen aikana 700- ja 800-luvuilla. Mongolien hyökkäykset 1300-luvulla merkitsivät kaupungin loppua: se käytännössä hylättiin, ja sitä käytettiin vain ajoittain väliaikaisena suojana ulkomaiden hyökkäysten aikana.
Arkkitehtuuri.
Uplistsikhen kompleksi voidaan alustavasti jakaa kolmeen osaan: eteläiseen (alempaan), keskiseen ja pohjoiseen (ylempään). Keskiosa on suurin, ja siihen kuuluu valtaosa Uplistsikhen kiveen kaiverretuista rakennelmista. Se yhdistyy eteläiseen osaan kapean kiveen leikatun polun ja tunnelin kautta. Kapeat kujat ja joskus portaikot lähtevät säteittäin kaupungin "pääkadulta" eri rakennelmia kohti.
Vuoden 1920 maanjäristys tuhosi useita kaupungin herkimmistä alueista täydellisesti. Monumentin vakaus on edelleen vakavasti uhattuna, joten Georgian kulttuuriperinnön rahasto (Maailmanpankin ja Georgian hallituksen yhteisprojekti) aloitti sen rajallisen konservaatio-ohjelman vuonna 2000.
Wilhelm Stuckart

Tohtori Wilhelm Stuckart (16. marraskuuta 1902 Wiesbaden – 15. marraskuuta 1953 Hannover) oli korkea-arvoinen kansallissosialisti, valtiosihteeri ja lakimies sekä yksi Wannseen konferenssin osallistujista. 
Stuckart liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1922. Hän osallistui jo varhain kansallissosialistien toimintaan ja muun muassa Nürnbergin lakien laatimiseen ja esittämiseen valtiopäiville 1935. Hän oli Wannseen konferenssissa sisäministeri Wilhelm Frickin edustajana Wannseen konferenssissa 20. tammikuuta 1942, missä päätettiin juutalaisten tuhoamisesta lopullisessa ratkaisulla. Stuckart joutui sodan jälkeen oikeuteen sotarikollisena ja sai vankeusrangaistuksen. Hän kuoli liikenneonnettomuudessa Länsi-Saksan Hannoverissa 1953.
Lusto (museo)

Suomen Metsämuseo Lusto on valtakunnallinen metsäalan ja metsäkulttuurin vastuumuseo Savonlinnan Punkaharjulla. Vuonna 1994 avatun museon taustalla toimii Suomen Metsämuseosäätiö, joka perustettiin vuonna 1988. Lusto on avoinna ympäri vuoden, ja vuosittain museossa vierailee 35 000 – 40 000 kävijää. Lusto on myös yksi Suomen suurimpia erikoismuseoita.
Lusto-rakennus on valittu näytteeksi suomalaisesta 1900-luvun modernista arkkitehtuurista, joten museo on rakennuksenakin merkittävä käyntikohde. Lehtikuusella verhoillun betonirunkoisen rakennuksen pääsuunnittelijat ovat arkkitehdit Rainer Mahlamäki ja Ilmari Lahdelma.
Luston laajennusosa Iso-Samperin halli on puurunkoinen ja verhoiltu puulla sisältä ja ulkoa. Hallin rakenteissa on käytetty uuden teknologian ja tuotekehityksen suomia mahdollisuuksia. Kantavat rakenteet on piilotettu verhoilun sisään, ja katon muotokieli tuo mieleen vanhan puukirkon.
Kokoelmat.
Valtakunnallisena metsäalan erikoismuseona Lusto tallentaa metsä- ja puutalouteen, metsän monikäyttöön ja metsäkulttuuriin liittyvää aineistoa.
Luston kokoelmat on perustettu vuonna 1991, ja niitä kartutetaan jatkuvasti. Esinekokoelmassa on noin 10 000 esinettä. Merkittävimmän uuden kokoelman muodostavat isot metsäkoneet, joita on kerätty vuodesta 2000 alkaen. Lustossa on myös Suomen laajin metsätalouden ja metsien käytön historiaan liittyvä valokuvakokoelma, joka käsittää yli 250 000 kuvaa ja negatiivia.
Valokuvia, esinekuvia sekä niihin liittyviä tietoja voi selata museotietokanta Kantapuussa.
Näyttelyt.
Luston näyttelyt kertovat ihmisen ja metsän välisestä vuorovaikutuksesta sekä metsän merkityksestä suomalaisten elämässä. Laaja perusnäyttely esittelee metsä- ja puutalouden lisäksi metsän muita käyttömuotoja ja niihin liittyviä perinteitä, metsätyötä, metsän antimia sekä Suomen ja maailman metsiä.
Luston laajennusosa, noin tuhannen neliömetrin kokoinen ”Iso-Samperin halli”, avattiin toukokuussa 2008. Näyttelyhalliin sijoittuu metsänkorjuun, metsätalouden ja -teollisuuden kehityksestä kertova Koneaika-näyttely, jossa on esillä suuria metsäkoneita ensimmäisistä harvestereista uusimpiin malleihin saakka. Esillä ovat muun muassa Kävelevä metsäkone Plusjack ja amfibiolentokone Republic RC-3 Seabee OH-EGA. Laajennuksen jälkeen Lustossa on näyttelytilaa noin 2 500 neliömetriä. Vuosittain Lustossa on esillä useita erikoisnäyttelyitä, jotka kertovat monipuolisesti metsäkulttuurin eri osa-alueista.
Tapahtumat.
Lustossa järjestetään ympäri vuoden metsään ja metsäkulttuuriin liittyviä työnäytöksiä, teemapäiviä ja tapahtumia. Tapahtumissa vaalitaan perinteitä ja kuullaan ajankohtaisista uutuuksista sekä siirretään metsätietoa ja -taitoa eteenpäin. Keväällä järjestetään erityisiä työpajaviikkoja koululaisryhmille. Lustossa toimii myös museoravintola Nila ja museokauppa.
Georg Leibbrandt

Georg Leibbrandt (5. syyskuuta 1899 – 16. kesäkuuta 1982) oli virkamies natsi-Saksassa. Hän osallistui Wannseen konferenssiin. 
Leibbrandt syntyi saksalaisille vanhemmille Ukrainassa Tsebrikoven alueella Torosovossa (Hoffnungsfeld) lähellä Odessaa. Hän muutti nuorena Saksaan opiskelemaan filologiaa ja historiaa. Hänestä tuli filosofian tohtori vuonna 1928. Hän matkusteli 1926, 1928 ja 1929 Neuvostoliitossa. Hän esiintyi matkoillaan historian professorina Leipzigin yliopistossa, filosofian tohtorina ja ulkosaksalaisten tutkijana Stuttgartissa. Hän jatkoi opintoja Pariisissa ja Yhdysvalloissa 1931–1933 ja julkaisi tutkimustensa tuloksena kirjan Mustanmeren alueen saksalaisista. 
Leibbrandt palasi 1933 Alfred Rosenbergin pyynnöstä Saksaan ja liittyi samana vuonna Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Hän työskenteli kansallissosialistisen puolueen ulkomaalaistoimiston itäisten alueiden osastossa, ja hänet sijoitettiin myös Neuvostoliiton vastaisen ja antikommunistisen propagandan tuottajaksi. Vuonna 1941 Rosenberg sijoitti hänet vallattujen Neuvostoliiton alueiden poliittiseen johtoon. Hänestä tuli Ukrainan, Kaukasian ja Venäjän yhteyshenkilö.
Leibbrandt ja Alfred Meyer osallistuivat Wannseen konferenssiin 1942 Ostministeriumin edustajina. Hän vapautui tuntemattomista syistä velvollisuuksistaan kesällä 1943 ja liittyi laivastoon.
Leibbrandt oli liittoutuneiden sotavankina 1945–1949. Hän joutui 1950 muodollisesti syytetyksi osallisena juutalaisten joukkotuhoon, mutta 10. elokuuta juttu hylättiin ja hänet vapautettiin. Sodan jälkeen hän jatkoi volgansaksalaisten tutkimista ja kehittyi alan asiantuntijaksi. Hän kuoli Bonnissa 16. kesäkuuta 1982.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa "Lopullinen ratkaisu" (2001) häntä esittää Ewan Stewart.
Muumi (virvoitusjuoma)

Muumi (puhekielessä myös "Muumilimu") on Sinebrychoffin valmistama virvoitusjuoma. Metsämansikan makuista juomaa on valmistettu vuodesta 1991 lähtien. Aiemmin valikoimaan on kuulunut myös muita makuvaihtoehtoja. Alun perin Muumia myytiin 0,33 litran lasipulloissa, nykyään 0,5 ja 1,5 litran muovipulloissa. Tammikuussa 2014 markkinoille tuli kuuden 0,33 litran juomatölkin monipakkaus, joka on sittemmin poistunut myynnistä. Suurempi 1,5 litran pullo tuli markkinoille maaliskuussa 2019. Kuluttajat olivat toivoneet suurempaa pakkauskokoa valmistajalta pitkään.
Pullojen etiketeissä esiintyy Muumi-hahmoja. 
Muumien näkyminen virvoitusjuomien tunnuksena edustaa 1980-luvulla elintarviketeollisuudessa voimakkaasti yleistynyttä hahmomarkkinointia, jolla tuotteita pyritään muokkaamaan lapsikohderyhmän kannalta kiinnostavammaksi.
Maut.
&lt;br&gt;
Muumi-virvoitusjuomaa myytiin 1990-luvun aikana metsämansikan lisäksi omenan ja lakritsin makuisena. Vuonna 2003 julkaistiin uutena makuvaihtoehtona mustikka. Samaan aikaan suuremman 1,5 litran pakkauskoon kanssa tuli myyntiin mustikan ja vadelman makuyhdistelmä maaliskuussa 2019. Elokuussa 2020 markkinoille tuli uusi mansikan ja raparperin makuinen juoma. Toukokuussa 2021 markkinoille tuotiin uusi trooppisten hedelmien makuinen "Muumi Kesäjuoma." Nämä kolme erikoismakua ovat sittemmin poistuneet. Maaliskuussa 2022 tuotiin markkinoille sokeriton versio metsämansikan makuisesta juomasta.
Portugali yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Portugali on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Maa on saavuttanut yhteensä 23 mitalia, ja parhaiten se on menestynyt keskipitkillä ja pitkillä juoksumatkoilla.
Maailmanmestaruuteen on yltänyt seitsemän portugalilaista. Rosa Mota voitti maratonin vuonna 1987, Manuela Machado maratonin vuonna 1995, Fernanda Ribeiro 10 000 metrin juoksun vuonna 1995, Carla Sacramento 1 500 metrin juoksun vuonna 1997 ja Inês Henriques 50 kilometrin kävelyn vuonna 2017. Portugalin ainoat miespuoliset maailmanmestarit ovat kolmiloikkaajia; Nelson Évora voitti kultaa 2007 ja kuubalaissyntyinen Pedro Pablo Pichardo 2022. Eniten mitaleja on Fernanda Ribeirolla ja Nelson Évoralla, molemmilla yhteensä neljä.
Daegussa 2011 viisi portugalilaisurheilijaa pääsi pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Moskovassa 2013 ainoat pistesijat tulivat kävelystä: João Vieira sijoittui miesten 20 kilometrillä alun perin neljänneksi, mutta nousi lopulta vuonna 2020 pronssille kun Aleksandr Ivanov hylättiin dopingin vuoksi, ja Ana Cabecinha naisten 20 kilometrillä sijoittui alun perin kahdeksanneksi, mutta nousi lopulta kuudenneksi kahden edelle sijoittuneen venäläiskävelijän dopinghylkäyksen jälkeen. Pekingissä 2015 Évora saavutti kolmiloikassa pronssia ja Cabecinha sijoittui 20 kilometrin kävelyssä neljänneksi. Lontoossa 2017 Inês Henriques voitti kultaa ensimmäistä kertaa kisaohjelmassa olleessa naisten 50 kilometrin kävelyssä. Lisäksi Évora saavutti pronssia kolmiloikassa ja Cabecinha sijoittui 20 kilometrin kävelyssä kuudenneksi. Dohassa 2019 João Vieira saavutti 50 kilometrin kävelyssä hopeaa, Pedro Pablo Pichardo sijoittui neljänneksi kolmiloikassa ja Patrícia Mamona kahdeksanneksi kolmiloikassa. Eugenessa 2022 Pedro Pablo Pichardon kultamitalin lisäksi Auriol Dongmo sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi, Liliana Cá kiekonheitossa kuudenneksi ja Patrícia Mamona kolmiloikassa kahdeksanneksi. Budapestissä 2023 kuulantyöntäjä Auriol Dongmo sijoittui neljänneksi ja kiekonheittäjä Liliana Cá kahdeksanneksi.
Erich Neumann

Erich Neumann (1892 – 1948 tai 1951) oli saksalainen kansallissosialistinen poliitikko ja yksi Wannseen konferenssin osallistujista. 
Hän syntyi Forstissa protestanttiseen perheeseen. Saatuaan korkeakouludiplominsa hän opiskeli lakia ja ekonomiaa Freiburgin, Leipzigin ja Hallen yliopistoissa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja yleni yliluutnantiksi. 
Hän toimi Preussin talousministeriössä vuodesta 1923. 1927/1928 hänestä tuli aluepresidentti Freystadtiin (Ala-Sleesiaan), sitten hän palveli nuorempana avustavana valtiosihteerinä (Ministerialrat) taas Preussin talousministeriössä. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1933 eli verraten myöhään muihin natsien huippujohtajiin verraten. Neumann liittyi SS:ään 1934, yleni majuriksi (Sturmbannführer). Vuonna 1938 Neumann ylennettiin alivaltiosihteeriksi ja hän osallistui Hermann Göringin tapaamiseen Saksan talouden ”arjalaistamisesta”. Neumann edusti talous-, työ-, raha-, ruoka-, kuljetus ja ammustuotantoministeriöitä 1942 Wannseen konferenssissa. 
Liittoutuneet ottivat hänet vangiksi vuonna 1945. Hänet internoitiin ja hän kuoli huonon terveytensä seurauksena 1948 tai 1951.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa "Lopullinen ratkaisu" (2001) häntä esittää Jonathan Coy.
Italia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Italia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Kisojen järjestäjämaana se oli vuonna 1987, jolloin isäntäkaupunkina toimi Rooma. Maa on saavuttanut yhteensä 51 mitalia, ja parhaiten se on menestynyt kävelyssä ja kestävyysjuoksuissa. Heittolajeissa italialaiset ovat saavuttaneet vain kaksi mitalia.
Italian ainoat kaksinkertaiset maailmanmestarit ovat vuosina 1987 ja 1991 miesten 20 kilometrin kävelyn voittanut Maurizio Damilano ja naisten pituushypyn vuosien 1995 ja 2001 ykkönen Fiona May. Muut kultamitalistit ovat 10 000 metrin juoksun vuonna 1983 voittanut Alberto Cova, vuoden 1987 kotikisoissa 3 000 metrin estejuoksun voittanut Francesco Panetta, 20 kilometrin kävelyn vuonna 1995 voittanut Michele Didoni, vuonna 1997 10 kilometrillä voittoon kävellyt Annarita Sidoti, vuoden 1999 mestarit Fabrizio Mori (400 metrin aitajuoksu) ja venäläiskävelijän pari vuotta kisojen jälkeen tapahtuneen hylkäyksen seurauksena kultamitalin saanut Ivano Brugnetti (50 kilometrin kävely), vuonna 2003 seiväshypyn voittanut Giuseppe Gibilisco, 35 kilometrin kävelyn vuonna 2022 voittanut Massimo Stano sekä korkeushypyn vuonna 2023 voittanut Gianmarco Tamberi. Eniten mitaleja, neljä kappaletta, on Fiona Maylla.
Italia on kerran jäänyt MM-kilpailuissa ilman mitaleja. Pekingissä 2015 saaliina oli neljä pistesijaa. Berliinissä 2009 Italia jäi alun perin ilman mitalia, mutta dopinghylkäysten takia kävelijä Giorgio Rubino ja korkeushyppääjä Antonietta Di Martino nousivat vuosia myöhemmin pronssimitalisteiksi.
Nokia N93i

Nokia N93i on Nokian valmistama matkapuhelin, Nokia N93:n seuraaja. Se julkaistiin tammikuussa 2007
Michael Diamond (ampuja)

Michael Diamond (s. 20. toukokuuta 1972 Sydney) on australialainen haulikkoampuja, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Michael Diamond on voittanut olympialaisissa kaksi kultaa trapissa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000. Lisäksi hän on voittanut lukuisisa MM-mitaleita trapissa ja kaksoistrapissa aikuisten ja nuorten sarjoissa. Diamondilla on hallussa kaksoistrapin peruskilpailun maailmanennätys.
Geguti

 
Geguti () on keskiaikainen kuninkaallinen palatsi samannimisessä kylässä seitsemän kilometriä Kutaisin kaupungista etelään Georgiassa. Nykyään palatsi on raunioina. 
Gegutin palatsikompleksin rauniot käsittävät yli 2 000 neliömetrin suuruisen alueen Rioni-joen varrella. Vuosina 1953–1956 suoritetuissa laajoissa kenttätutkimuksissa tutkijat identifioivat Gegutin tärkeimmät arkeologiset kerrokset ja rekonstruoivat keskiaikaisten rakennusten arkkitehtuurin muodon ja koristelun. Valtaosa rakennuksista on peräisin 1100-luvulta, jolloin Geguti myös mainittiin ensimmäisen kerran georgialaisessa kronikassa. Vanhin rakennelma, yksinkertainen, yksihuoneinen rakennus suurine takkoineen, on peräisin 700–800-luvuilta. Kuninkaallisen kompleksin keskeisin osa, jonka rakennutti kuningas Giorgi III (hallitsi 1156–1184), on nelikerroksinen tiilirakennus, joka on rakennettu kolme metriä korkean kiviperustuksen päälle. Sen avaran, ristinmuotoisen keskihallin päällä lepäsi halkaisijaltaan 14 metrin levyinen kupoli. Koko rakennus on ympäröity muurilla ja linnoitettu massiivisin pilarein. Länsipuolella on muita rakennelmia ja palatsin kirkko myöhemmältä kaudelta 1200–1300-luvuilta.
Gegutin palatsin raunioiden merkitys korostuu niiden maallisessa luonteessa, sillä suurin osa Georgian keskiaikaisen arkkitehtuurin säilyneistä monumenteista on kirkkoja ja luostareita. Tallenteita keskiajan tuesta maalliselle taiteelle (pääosin palatseja, joissa on laajoja koristemaalauksia) on säilynyt georgialaisissa kirjallisissa lähteissä, mutta Gegutin raunioiden lisäksi vain linnojen kuoria on jäänyt jäljelle todisteiksi tehdyn työn laajuudesta. 
Gegutin kuninkaallisen palatsin päärakennukset valmistuivat keskiaikaisen Georgian niin sanottuna "kulta-aikana". Vaikka Georgian hovi liikkuikin suhteellisen paljon, mittakaavaltaan suuren kuninkaallisen palatsin perustaminen lähelle kuningaskunnan toista pääkaupunkia ja tärkeää kulttuurikeskusta voidaan ymmärtää haluna luoda pysyvämpi kuninkaallinen hovi ja kuninkaallinen byrokratia. Se saavuttikin pian huippunsa kuningatar Tamarin hallinnon aikana (hallitsi 1184–1213).
Gegutin palatsista kerrotaan useita kertoja georgialaisissa vuosikirjoissa Georgian kuninkaallisten rakastettuna lepopaikkana. Tamarin hallinnossa se oli myös paikka, jossa kapinalliset aateliset kruunasivat hänen entisen aviomiehensä prinssi Juri Bogoljubskin epäonnistuneessa vallankaappauksessaan kuningatarta vastaan vuonna 1191.
Slovenia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Slovenia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Maa on saavuttanut MM-kilpailuissa seitsemän mitalia, joista kolme on tuonut moukarinheittäjä Primož Kozmus.
Slovenian ensimmäinen pisteille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli vuoden 1995 kisoissa kahdeksanneksi 100 metrin aitajuoksussa sijoittunut Brigita Bukovec. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli jälleen maansa paras urheilija sijoittuessaan neljänneksi. Sevillassa 1999 maa saavutti ensimmäisen mitalinsa, kun Gregor Cankar sijoittui pituushypyssä pronssille. Edmontonissa 2001 ainoa pisteille yltänyt slovenialaisurheilija oli 200 metrin juoksussa viidenneksi sijoittunut Alenka Bikar. Pariisissa 2003 ainoan pistesijan toi moukarinheitossa viidenneksi sijoittunut Primož Kozmus. Helsingissä 2005 Slovenia jäi tyystin ilman pistesijoja.
Osakassa 2007 Primož Kozmus saavutti moukarinheitossa hopeaa ja Marija Šestak kolmiloikassa pronssia. Šestak sijoittui alun perin viidenneksi, mutta nousi lopulta vuonna 2017 pronssille kun edelle sijoittuneet Kreikan Hrisopigi Devetzi ja Venäjän Anna Pjatyh hylättiin dopingin takia. Osakassa lisäksi kolme muutakin urheilijaa pääsi pistesijoille: Brigita Langerholc oli 800 metrin juoksussa viides, Miroslav Vodovnik kuulantyönnössä viides ja Matic Osovnikar 100 metrin juoksussa toiseksi parhaana eurooppalaisena seitsemäs. Osakan kisajoukkueeseen kuului myös kiistatta tunnetuin Sloveniaa edustanut yleisurheilija, 47-vuotias jamaikalaissyntyinen pikajuoksija Merlene Ottey, joka tällä kertaa karsiutui jo ensimmäisissä alkuerissä.
Berliinissä 2009 Primož Kozmus voitti Slovenialle sen ensimmäisen yleisurheilun maailmanmestaruuden. Pistesijoille ylsi vain Miroslav Vodovnik sijoittumalla kuulantyönnössä lopulta kuudenneksi. Martina Ratej sijoittui naisten keihäänheitossa 11:nneksi. Daegussa 2011 Kozmus saavutti moukarinheitossa pronssia ja Ratej sijoittui keihäänheitossa kuudenneksi. Moskovassa 2013 pistesijoille pääsivät neljänneksi moukarinheitossa sijoittunut Kozmus ja kolmiloikassa lopulta kahdeksanneksi sijoittunut Snežana Rodic. Pekingissä 2015 Slovenian kahdeksanhenkisestä joukkueesta parhaiten sijoittui seiväshypyssä sijalle 13 päätynyt Robert Renner. Lontoossa 2017 Slovenian parhaana Martina Ratej sijoittui keihäänheitossa yhdeksänneksi ja Dohassa 2019 kymmenenneksi. Eugenessa 2022 Kristjan Čeh voitti kiekonheitossa kultaa. Lisäksi Tina Šutej sijoittui seiväshypyssä neljänneksi ja Anita Horvat 800 metrin juoksussa seitsemänneksi.
Budapestissä 2023 Kristjan Čeh sai kiekonheitossa hopeaa ja lisäksi Tina Šutej sijoittui seiväshypyssä neljänneksi ja Maruša Mišmaš Zrimšek estejuoksussa kuudenneksi.
Giovanni Pellielo

Giovanni Pellielo (s. 11. tammikuuta 1970 Vercelli) on italialainen haulikkoampuja.
Giovanni Pellielo on menestynyt trap-ammunnassa. Hän on voittanut kyseisessä lajissa olympiahopeaa Ateenassa 2004, Pekingissä 2008, Riossa 2016 ja pronssia Sydneyssä 2000, sekä useita MM-mitaleita. Lisäksi Pellielolla on hallussaan trapin peruskilpailun ja joukkueen maailmanennätys.
Kroatia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Kroatia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1993 lähtien. Maa on saavuttanut toistaiseksi neljä kultamitalia ja yhteensä kymmenen mitalia.
Kroatian ensimmäinen pisteille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt urheilija oli vuoden 2001 kisoissa kahdeksanneksi moukarinheitossa sijoittunut Ivana Brkljačić. Kisojen paras kroatialainen oli viisi päivää myöhemmin korkeushypyssä kuudenneksi sijoittunut Blanka Vlašić. Pariisin kisoissa 2003 Vlašić oli maansa ainoa pisteurheilija sijoituttuaan korkeudessa seitsemänneksi. Helsingissä 2005 Kroatia ei saavuttanut yhtään pistesijaa, mutta Osakassa 2007 Vlašić voitti maalleen ensimmäisen maailmanmestaruuden ja Berliinissä 2009 toisen. Daegussa 2011 hän saavutti hopeaa. Moskovassa 2013 Sandra Perković voitti kultaa kiekonheitossa. Pekingissä 2015 sekä Vlašić että Perković saavuttivat hopeaa. Lontoossa 2017 Perković voitti kultaa ja Stipe Žunić saavutti pronssia kuulantyönnössä. Ennen Žunićin kuulamitalia ainoa pistesijoille yltänyt kroatialainen miesurheilija oli moukarinheitossa seitsemänneksi Berliinissä 2009 sijoittunut András Haklits. Dohassa 2019 Perković saavutti pronssia ja Eugenessa 2022 hopeaa. Budapestissä 2023 Kroatia jäi ilman mitaleita ja maan ainoat pistesijaurheilijat olivat viidenneksi sijoittunut Sandra Perković ja seitsemänneksi sijoittunut kuulantyöntäjä Filip Mihaljević.
OpenSkies

OpenSkies on British Airwaysin tytäryhtiö, joka aloitti liikenteen kesäkuussa 2008 käyttäen emoyhtiöltään vapautuneita Boeing 757 -koneita. Yhtiö lentää New Yorkista Amsterdamiin ja Pariisiin. Suunnitelmissa on avata reitit myös Brysseliin, Dubliniin, Frankfurtiin, Madridiin ja Milanoon.
Yhtiön toiminta tuli mahdolliseksi, kun Euroopan unioni ja Yhdysvallat solmivat open skies -sopimuksen, jonka mukaan mikä tahansa eurooppalainen lentoyhtiö saattoi lentää mille tahansa yhdysvaltalaiselle lentoasemalle mistä tahansa Euroopan kentältä. Tätä ennen yhtiöt olivat saaneet lentää lentojaan vain kotikentiltään, British Airwaysin tapauksessa esimerkiksi Heathrow'n lentoasemalta Lontoosta.
British Airways osti vuonna 2008 ranskalaisen kaukolentoyhtiön L'Avionin (viralliselta nimeltään Elysair SAS) ja yhdisti sen seuraavana vuonna OpenSkies-yhtiöön.
Ranska yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

Ranska on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Kisojen järjestäjämaana se oli vuonna 2003, jolloin isäntäkaupunkina toimi Pariisi. Maa on saavuttanut yhteensä 56 mitalia, ja parhaiten se on menestynyt pikajuoksuissa.
Ranskan ainoat henkilökohtaisten lajien kaksinkertaiset maailmanmestarit ovat 400 metrin juoksun vuosina 1991 ja 1995 voittanut Marie-José Perec, seitsenottelun vuonna 1999 ja pituushypyn vuonna 2003 voittanut Eunice Barber sekä kymmenottelun vuosina 2017 ja 2022 voittanut Kévin Mayer. Yhden henkilökohtaisen ja yhden viestimestaruuden ovat voittaneet Stéphane Diagana (400 metrin aitajuoksussa 1997 ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa 2003) ja Ladji Doucouré (110 metrin aitajuoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa 2005). Henkilökohtaisia maailmanmestareita ovat lisäksi Moskovassa 2013 kolmiloikan voittanut Teddy Tamgho sekä Lontoossa 2017 kultaa voittaneet Pierre-Ambroise Bosse (800 m) ja Yohann Diniz (50 km kävely).
Farin Urlaub

Jan Vetter, taiteilijanimi: Farin Urlaub (s. 27. lokakuuta 1963 Länsi-Berliini, Saksa), on saksalainen rockmuusikko, joka tuli tunnetuksi saksalaisesta punkrock-yhtyeestä Die Ärzte ja on vuodesta 2001 lähtien tehnyt myös soolouraa Farin Urlaub Racing Team -yhtyeensä kanssa.
Nuoruus.
Ensimmäiset seitsemän vuotta elämästään Farin asui äitinsä kanssa Berliinissä Moabitin kaupunginosassa. Siitä seuraavat vuodet aina 18-vuotiaaksi asti hän kasvoi Berliinin laita-alueella Frohnaussa. Tuolloin hänen äitinsä soitti Farinille usein The Beatlesia, josta Farin sai jo aikaisin tuntumaa musiikkiin ja The Beatles onkin vaikuttanut Farinin myöhempään tuotantoon. Farin aloitti kitaransoiton jo yhdeksänvuotiaana. Näkyvin muutos punkkariksi tapahtui hänen ollessa 17-vuotias: Farin oli luokkansa kanssa luokkaretkellä Lontoossa, jolloin hän päätti leikata ja valkaista tukkansa ja palasi punkkarina takaisin Berliiniin.
Musiikkiura.
Vuonna 1980 Farin tutustui Dirk Felsenheimeriin (Bela B.) Ballhaus Spandau -yökerhossa. Farin liittyi kitaristiksi Belan punkyhtyeeseen Soilet Grün ja oli mukana aina sen vuoden 1982 hajoamiseen asti. Kun Soilet Grün hajosi, perusti Farin Urlaub yhdessä Bela B.:n ja basisti Sahnien kanssa Die Ärzten. Die Ärzte päätti lopettaa huipulla vuonna 1988 saatuaan ensimmäisen albuminsa Saksan virallisen albumilistan kärkeen.
Vuonna 1989 Farin perusti yhtyeen nimeltä King Køng, jonka rumpalina toimi Die Ärzten tuottaja Uwe Hoffmann. Yhtye ei menestynyt kovin hyvin ja sen toiminta sammui vuonna 1992. Farin perusti vuonna 1993 Die Ärzte uudelleen yhdessä Bela B.:n ja Belan vanhan yhtyeen kitaristin Rodrigo Gonzálezin kanssa. King Køngin Farin kuitenkin julisti lopettaneen vasta vuonna 1999.
Vuonna 2001 Farin aloitti soolouran albumillaan "Endlich Urlaub!".
Farin Urlaub Racing Team.
Ensimmäissen sooloalbuminsa julkaisun jälkeen Urlaub perusti kiertuetta varten Farin Urlaub Racing Team -yhtyeen (lyhyesti FURT). Vuonna 2005 Urlaub julkaisi toisen sooloalbuminsa, "Am Ende der Sonne". Urlaub konsertoi yhtyeensä kanssa ja julkaisi "Livealbum of Death" -livealbumin vuonna 2006. FURTin ensimmäinen studioalbumi, "Die Wahrheit übers Lügen" julkaistiin 31. lokakuuta 2008.
Danzig (albumi)

Danzig on myös Misfitsissä ennen toimineen laulaja Glenn Danzigin johtaman yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto.
Levy oli tuottaja Rick Rubinin ensimmäinen Def American -levy-yhtiön nimissä julkaistu äänite. Def Americanin seuraaja American Recordings uudelleenjulkaisi levyn USA:ssa ja Isossa-Britanniassa vuonna 1998.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Glenn Danzig, ellei toisin mainita.
Kuka sä oot

Kuka sä oot on suomalaisen rap-artisti Cheekin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. toukokuuta 2008.
Albumi on ollut Cheekin parhaiten menestynyt noustuaan Suomen virallisella listalla viidennelle sijalle, kun edellinen ennätys oli "Käännän sivuu" -albumin 17. sija. Listaviikkoja se keräsi 21. Suosion pohjana on ollut albumin ensimmäinen single, "Liekeissä", joka nousi sekä Suomen virallisen single- että latauslistan kärkipaikalle ja voitti myös The Voicen järjestämän äänestyksen vuoden 2008 kesähitistä. Kultalevy myönnettiin vuonna 2009. Albumia on myyty yhteensä yli 16 000.
Toinen poski - Kuka sä oot RMX.
22. tammikuuta 2010 internetissä julkaistiin ilmaiseksi Seren remixaama versio "Kuka sä oot"-levystä nimeltä Toinen poski - Kuka sä oot RMX.
Katsuren gusuku

Katsuren gusuku () on gusuku eli ryūkyūlainen linna Uruman kaupungissa Japanissa. Nykyisin raunioina oleva linna rakennettiin 1100-luvulla. Linnan kultakausi sijoittuu "Amawarin" hallintokaudelle, 1400-luvun lopulta 1500-luvun alkupuoliskolle. Linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000 osana gusukuista ja muista Ryūkyūn kuningaskunnan omistuksista koostuvaa ryhmää. Vuonna 2016 japanilaiset arkeologit kertoivat löytäneensä linnan raunioista Rooman valtakunnan kolikoita, joiden arvellaan kulkeutuneen Japaniin Kaakkois-Aasian kauppareittejä pitkin. Kyseessä on ensimmäinen Japanissa tehty roomalainen kolikkolöytö.
Kauko Ahlström

Kauko Kalervo Ahlström (25. heinäkuuta 1914 Helsinki – 3. maaliskuuta 1983) oli suomalainen keilaaja ja kauppaneuvos.
Urheilu-ura.
Ahlström saavutti neljä mitalia Helsingissä 1954 käydyissä keilailun MM-kilpailuissa. Hän voitti hopeaa kahdeksan miehen joukkuekilpailussa sekä pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa, parikilpailussa Onni Kydön parina ja viiden miehen joukkuekilpailussa.
Helsinkiläistä keilaseura Kehrää edustanut Ahlström voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuosina 1944, 1946 ja 1956 – useampaan mestaruuteen on mieskeilaajista yltänyt vain Lasse Lintilä. Parikilpailun Suomen mestaruuden hän voitti J. M. Petäjän kanssa vuonna 1946 ja nelimiehisjoukkueiden Suomen mestaruuden vuosina 1944 ja 1956. Hän toimi Suomen Keilailuliiton puheenjohtajana vuosina 1940–1971 ja valittiin tämän jälkeen liiton kunniapuheenjohtajaksi. Hän toimi myös kansainvälisen keilailuliiton puheenjohtajana 1973–1977.
Ahlströmin ennätystulokset olivat yhdellä sarjalla 300 pistettä, johon hän ylsi kahdesti, kahdella sarjalla 499 pistettä, neljällä sarjalla 950 pistettä, viidellä sarjalla 1217 pistettä, kuudella sarjalla 1414 pistettä, seitsemällä sarjalla 1623 pistettä, kahdeksalla sarjalla 1880 pistettä, yhdeksällä sarjalla 2094 pistettä, kymmenellä sarjalla 2289 pistettä ja 12 sarjalla 2636 pistettä.
Ennen parhaita keilailuvuosiaan Ahlström harrasti yleisurheilua Helsingin Kisa-Veikkojen riveissä ja voitti Suomen mestaruuden vauhdittomassa kolmiloikassa vuonna 1935.
Työura.
Kauko Ahlström johti isänsä perustamaa yritysryvästä: ravintolatukku E. Ahlströmiä, valaisintehdas Turun Lamppua ja keittiövälinetehdas Opaa. Hän oli isänsä kuoltua suurin omistaja ja hallitusten jäsen muissakin perheen yrityksissä, jotka työllistivät vuonna 1963 yhteensä 761 työntekijää. Niistä suurimpia olivat valaisinvalmistaja ja sähköalan tukkuliike Idman Oy, Oy Peltiteos Ab (nyk. Opa Muurikka Oy), Keravan Puuteollisuus Oy, itäsaksalaisten Wartburg- ja Trabant-autojen maahantuoja Oy Rego Ab sekä ravintolatukuksi kehittynyt Oy E. Ahlström &amp; Co Ab. Perheelle kuuluivat myös teknokemiantehtaat Kafatek Oy ja Kasvinsuojelu Oy, TV-vastaanottimien maahantuoja Telemarkkinointi Oy, Ravintoloitsijain Keskusvarasto Oy, itäsaksalaista valokuvausfilmiä maahantuonut Orwo Oy, kaihdinvalmistaja Averma Oy ja tuontiagentuuri Erino Oy. 
Ahlströmillä oli luottamustehtäviä myös muun muassa Oy Bowling Ab:ssa, Fenno-Filmissä, Fennada-Filmissä, Polttoaine-osuuskunnassa, Suomen Messuissa, kirjapaino Libriksessä, Metalli­teollisuuden­harjoittajain Keskus Oy:ssä sekä vakuutusyhtiöissä Yrittäjäin Vakuutus, Kalervo, Vakuutus Oy Imatra-Karjala ja Pohjola.
Koulutukseltaan Kauko Ahlström oli ekonomi. Hän sai vuonna 1964 kauppaneuvoksen arvonimen.
Yksityiselämä.
Myös Kauko Ahlströmin isä Einar Ahlström ja tytär Hilkka Ahlström olivat menestyneitä keilaajia ja pikajuoksijoita. Ahlströmin toinen puoliso vuodesta 1945 oli näyttelijä Liisa Tuomi. Ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Antti Ahlström oli ravitsemustieteen professori.
Estadio de la Cerámica

Estadio de la Cerámica on jalkapallostadion, joka sijaitsee Vila-realin kaupungissa, Valencian itsehallintoalueella, Espanjassa. Stadion toimii Villarrealin kotikenttänä. Stadion on rakennettu vuonna 1923 ja sen kapasiteetti on 25 000. Lähes puolet Vila-realin kaupungin asukkaista, joita on noin 50 000, mahtuu stadionille.
Historia.
Stadion avattiin 17. kesäkuuta 1923 ja ensimmäinen ottelu stadionilla käytiin CD Castellónin ja "Cervantesin" välillä. Se sai silloin nimekseen "Campo del Villarreal", mutta se uudelleennimettiin kaksi vuotta myöhemmin "El Madrigaliksi". Stadion sai myös lempinimen "Feudo Amarillo", tämän sijainnin perusteella. Stadion sijaitsee viiden kilometrin päässä Välimerestä ja se on noin 50 metrin korkeudella vedenpinnan yläpuolella.
Ensimmäiset muutokset stadionille tehtiin vuonna 1952, jolloin kenttää suurennettiin alkuperäisestä 95 x 65 metristä 105 x 65 metriin. Uudet mitat täsmäsivät Helsingin Olympiastadionin kentän mittoja, joka toimi myös mallina stadionin kentän laajennuksessa.
1960-luvulla stadionille rakennutettiin pieni katettu katsomo. Kauden 1971–1972 aikana koko eteläinen katsomonosa saatiin katettua. Vuonna 1988 se kuitenkin purettiin ja tilalle rakennettiin uusi katsomo, joka avattiin Atlético Madridia vastaan käydyn ystävyysottelun yhteydessä 8. maaliskuuta 1989.
Seuran 75–vuotisjuhlan kunniaksi se päätti aloittaa stadionilla uudet remontoinnit. Eteläinen katsomonosa purettiin jälleen ja tilalle rakennettiin uusi katettu katsomo, johon tuli myös omat VIP-tilat. Stadionille rakennettiin vielä uusi pohjoinen katsomonosa, joka valmistui kaudella 1999–2000.
Vuonna 1973, stadionille rakennettiin uudet valaisulaitteet. Kaupungintalo oli lupautunut avustamaan valaisulaitteiden rakentamiskustannuksissa, joita rakennettiin yhteensä neljä tornia, jokaiseen kentän kulmaan.
Stadionin joukkueiden pukuhuoneiden sijainteja on muutettu useaan kertaan historian aikana. Kauteen 1935–1936 asti ne sijaitsivat stadionin kaakkoiskulmassa. Sen jälkeen pukuhuoneet sijaitsivat koilliskulmassa vuoteen 1989 asti, josta ne seuraavaksi siirtyivät lounaskulmaukseen. Nykyisten muutosten jälkeen pukuhuoneet sijaitsevat pääkatsomon alapuolella.
Stadion nimettiin uudelleen 8. tammikuuta 2017 ennen La Liga -ottelua Barcelonaa vastaan Estadio de la Cerámicaksi.
Rodrigo González

Rodrigo ”Rod” Andrés González Espíndola (s. 19. toukokuuta 1968 Valparaíso, Chile) on saksalaisen Die Ärzte -yhtyeen basisti ja laulaja.
Nuoruus.
Rodrigon vanhemmat olivat chileläisen presidentin Pinochetin poliittisesti vainottuja, minkä vuoksi heidät otettiin turvaan Hampuriin. Perhe eli Hampurissa sotilaallissa oloissa siihen asti, kunnes Rodrigon isä löysi itselleen töitä. Rodrigolla on myös vanhempi sisko nimeltä Claudia, joka on myös muusikko.
Die Erbenistä Die Ärzteen.
Jo nuorena González oli mukana monessa yhtyeessä, joista ensimmäinen oli nimeltään Die Erben. Vuonna 1986 hän soitti banjoa hampurilaisessa punkyhtyeessä Die Goldenen Zitronen ja vuodesta 1988 vuoteen 1989 hän oli Rainbirds-yhtyeen kitaristi. 
González tutustui Die Ärzte -yhtyeen rumpaliin Bela B.:hen, kun molemmat vannoutuneina KISS-faneina lauleskelivat baarissa juovuksissaan KISS-yhtyeen kappaleita. Tuolloin González oli KISS Army -yhtyeen jäsen. Bela B. innostui Gonzálezin taidoista ja ottikin tämän kitaristiksi yhtyeeseensä S.U.M.P., jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Depp Jones. Depp Jones joutui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin ja hajosi lopulta vuonna 1992.
Gonzálezista tuli Die Ärzte -yhtyeen uusi basisti vuonna 1993, kun se perustettiin uudelleen. Toisin kuin Die Ärzten edellisestä basistista Hagen Lieblingistä, Gonzálezista tuli yhtyeen virallinen jäsen.
Muut projektit.
González työskentelee bänditoiminnan ohella myös tuottajana eri yhtyeille ja taiteilijoille, minkä lisäksi hänellä on yhteissopimus "Rodrec"-levyfirman kanssa. González on ollut myös saksalaisen Abwärts-punkyhtyeen kitaristi vuodesta 2004 asti.
Tauno Nieminen

Tauno Nieminen (24. marraskuuta 1919 Turku – 2. huhtikuuta 1965) oli suomalainen keilailun maailman- ja Euroopan-mestari.
Tauno Nieminen oli vuonna 1962 Besançonissa järjestettyjen keilailun ensimmäisten EM-kilpailujen paras mieskeilaaja. Hän voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa, parikilpailussa Matti Niemisen kanssa ja amerikkalaisittain keilatussa viisimiehiskilpailussa sekä hopeaa eurooppalaisittain kisatussa kuuden miehen joukkuekilpailussa. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa viisimiehiskilpailussa ja hopeaa kahdeksanmiehiskilpailussa Helsingborgissa 1958 sekä Pentti Virtasen kanssa hopeaa parikilpailussa Méxicossa 1963.
Turun Ässiä ja helsinkiläistä keilaseura Jyrää edustanut Nieminen voitti henkilökohtaisen Suomen mestaruuden vuosina 1958 ja 1964.
Jordy Buijs

Jordy Buijs (28. joulukuuta 1988 Ridderkerk) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Vuonna 2012 hän edustaa Eredivisiessä pelaavaa NAC Bredaa, Buijs ei ole sukua Feyenoordissa pelaavalle Danny Buijsille. 
Buijs on pelannut junioritasolla Feyenoordin riveissä jo vuodesta 1995, ja siirtyi edustusjoukkueen riveihin vuonna 2007. Jo vuoden päästä hänet siirrettiin lainasopimuksella De Graafschapiin. 
Nuoresta iästään huolimatta Buijs on jo ehtinyt saada menestystä Alankomaiden juniorimaajoukkueista. Vuonna 2005 hän oli mukana joukkueessa, joka ylsi hopealle alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005. Bruijs oli mukana myös nuoten maailmanmestaruuskilpailuissa Perussa. Kyseisissä kisoissa Alankomaat sijoittui kolmanneksi.
Taktisches Luftwaffengeschwader 73

Taktisches Luftwaffengeschwader 73 "Steinhoff" (TaktLwG 73), joka oli 1. lokakuuta 2013 asti Jagdgeschwader 73 (JG 73), on Saksan ilmavoimien hävittäjälennosto. Lennosto on sijoitettu Koillis-Saksaan Rostock-Laagen lentoasemalle lähelle Rostockia. Sen tehtävänä on ilmapuolustus sekä kouluttaa Eurofighter Typhoon lentäjiä.
Historia.
Jagdgeschwader 73 perustettiin 1. joulukuuta 1959 entisessä Britannian kuninkaallisten ilmavoimien tukikohdassa RAF Ahlhornissa ja Oldenburgin lentotukikohdassa kalustonaan Canadair Sabret.
Vuonna 1964 hävittäjäpommittajien tehtäviin lisättiin Saksan maavoimien lähituki. Siten kalusto vaihdettiin Fiat G.91:ksi, jolloin lennoston nimeksi tuli Jagdbombergeschwader 42 (JaBoG 42). Vuonna 1967 lennoston tehtäviin lisättiin taktinen tiedustelu. Lennosto nimettiin uudelleen Leichtes Kampfgeschwader 42:ksi. Ilmavoimien ottaessa 1971 käyttöön RF-4E-koneet lennoston tiedustelutehtävä muuttui tarpeettomaksi ja lennosto nimettiin 1. huhtikuuta 1975 Jagdbombergeschwader 35:ksi.
Saksojen yhdistyttyä 1991 lennosto vastaanotti Saksan demokraattisen tasavallan ilmavoimissa käytössä olleet MiG-29-koneet. Lokakuussa MiG-29 kalustolla varustettu koelennosto perustettiin Preschenin lentotukikohtaan ja helmikuussa 1993 tehtiin päätös koelennoston ja JaBoG 35:n yhdistämisestä. Muodostettu lennosto sai nimen Jagdgeschwader 73.
Vuonna 1994 ensimmäiset Laageen sijoitetut MiG:t olivat ilmavalvontatehtävissä. F-4-kaluston uudelleen sijoittaminen alkoi 1997, mikä tarkoitti Pferdsfeldin lentotukikohdan lakkauttamista. Syyskuussa 1997 Laagessa MiG-29 ja F-4F-koneiden yhteistoiminta käynnistyi. Saksan puolustusministeri Volker Rühe perusti 18. syyskuuta virallisesti Jagdgeschwader 73:n ja samassa yhteydessä lennoston nimeen liitettiin kunnianimi "Steinhoff".
Maaliskuussa 2000 lennoston F-4F-koneilla varustettu 2. laivue lakkautettiin. Laivue perustettiin nopeasti uudelleen Eurofighter Typhoon koulutuslaivueena. JG 73 vastaanotti ensimmäiset kuusi kaksipaikkaista Typhoonia 30. huhtikuuta 2004. Muutamaa kuukautta myöhemmin elokuussa ilmavoimien viimeiset MiG-29 koneet myytiin Puolalle, missä pääosa sijoitettiin Malborkiin 22. lentotukikohdan 41. taktiseen laivueeseen.
Kesäkuun 2019 onnettomuus.
Kolme Laageen sijoitettua Eurofighter Typhoonia oli 24. kesäkuuta 2019 koulutuslennolla, jossa kaksi koneista törmäsi toisiinsa. Yksi lentäjistä käytti heittoistuinta ja laskuvarjo aukesi. Lentäjä laskeutui puihin, missä hän roikkui noin 20 minuuttia ennen pelastusta. Heittoistuimen ja laskuvarjon toimimisesta huolimatta toinen lentäjä sai surmansa. Aseistamattomista koneista toinen putosi metsään lähelle Jabelin kaupunkia ja toinen etelämmäs Nossentier Hutterin kylän rajalle. Putoamispaikkojen etäisyys on noin kymmenen kilometriä.
Komentajat.
Lennoston komentajina ovat olleet:
Siirtolaisuus Espanjaan

Espanja on perinteisesti ollut siirtolaisia luovuttava maa. Nykyään maasta on tullut kuitenkin suosittu maahanmuuttokohde.
Yleistä.
Espanjan laillinen ulkomaalaisväestö on moninkertaistunut 2000-luvulla noin miljoonasta pitkälti lähes yli kuuteen miljoonaan. Espanjan väkiluku onkin kasvanut nopeasti, vuonna 2003 peräti 2,1 %. Maassa on alhainen syntyvyys. Nopeasti kasvanut ulkomaalaisväestö on tuonut Espanjaan edullista työvoimaa, mutta luonut myös runsaasti sosiaalisia ongelmia. Espanjan suurimmat siirtolaisryhmät tulevat Marokosta, Ecuadorista, Romaniasta ja Kolumbiasta. Myös saksalaisia ja brittejä asuu maassa runsaasti.
2000-luvun lopussa Espanja otti määrältään toiseksi eniten siirtolaisia maailmassa Yhdysvaltojen jälkeen ja suhteessa väkilukuun maa otti EU-maista toiseksi eniten siirtolaisia Kyproksen jälkeen. Financial Timesin mukaan Espanja oli tuolloin suosituin maa länsieurooppalaisten keskuudessa kun harkitaan muuttoa omasta maasta pois muuhun EU-maahan. Vuonna 2008 iskenyt talouskriisi kumminkin tyrehdytti maahanmuuton ja nykyään monet siirtolaiset palaavat Espanjasta kotimaihinsa.
Laiton siirtolaisuus on merkittävä ongelma ja maassa arvioidaankin asuvan jopa miljoona ihmistä laittomasti, lähinnä Afrikasta ja Latinalaisesta Amerikasta.Kansainvälinen siirtolaisjärjestö ja YK:n Kansainvälinen yleissopimus siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksista pyrkivät säätelemään ja tukemaan siirtolaisuutta hallitusten välisin sopimuksin.
Maria Hänninen

Maria ”Manta” Hänninen (s. 18. huhtikuuta 1964 Rautalampi) on suomalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä, joka lisäksi soittaa viulua, kitaraa, bassoa, pianoa ja lyömäsoittimia. Hänninen on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Freud Marx Engels &amp; Jung, Akimowskaja Sisters &amp; Bros., Dave Lindholm &amp; Lady &amp; Canpaza Gypsys, Dave Lindholm in English, Pelle Miljoona &amp; Rockers ja Pelle Miljoona Unabomber!.
Hänninen on esittänyt omaa soolotuotantoa niin soolona, duona kuin Maria Hänninen Experiment -trion kanssa. Viimeisin Hännisen omaa tuotantoa esittävä orkesteri on 2019 perustettu englanninkielinen hard rock -bändi Mount Mary. Hänninen on tehnyt yhteistyötä myös Uriah Heepin Ken Hensleyn ja Mountainin Corky Laingin kanssa.
Hänninen on ollut mukana yli 140 levyllä vuosien varrella, kiertänyt ja esiintynyt useiden suomalaisten ja kansainvälisten artistien ja yhtyeiden kanssa. Näitä ovat muun muassa Ken Hensley (Uriah Heep), Corky Laing (Mountain, West, Bruce and Laing), Bob Margolin (Muddy Waters), Dave Lindholm, Pelle Miljoona, Freud, Marx, Engels &amp; Jung, Hector, Liisa Akimof, Erja Lyytinen, Jake's Blues Band, Riku Niemi Orchestra, Hannu Leidén (Havana Black), Michael Monroe, Tuomari Nurmio, Riki Sorsa, Hanoi Rocks, Gugi Kokljuschkin, Jim Pembroke, Hoedown, Wigwam Experience ja Ilkka Vainio. 
Diskografia.
Muusikkona.
Hänninen on ollut seuraavissa taustalaulajana, solistina, muusikkona:
Nex Entertainment

Nex Entertainment, Inc. on japanilainen videopeliyhtiö, joka on toiminut vuodesta 1992 lähtien. Yhtiön alkuperäinen nimi oli Nextech, joka vaihtui nykyiseen muotoonsa heinäkuussa 2005. 
Nex Entertainment kehittää pelejä muiden pelitalojen julkaistavaksi ja markkinoitavaksi. Yhtiön asiakkaisiin lukeutuvat muun muassa Atlus, Capcom, Namco, Sega ja Square Enix. Esimerkkejä Nex Entertainmentin kehittämistä nimikkeistä ovat "Resident Evilin" Sega Saturn -sovitus, "", "Shining Tears", "Children of Mana" sekä "Time Crisis 3" ja "4".
Rude Awakening (Megadethin albumi)

Rude Awakening on Megadethin viimeinen albumi ennen sen ensimmäistä hajoamista vuonna 2002. Albumi oli tarkoitus levyttää Argentiinan konsertissa, mutta syyskuun 11. päivän iskujen takia bändi päätti nauhoittaa sen Yhdysvalloissa. Dave Mustaine omisti kappaleen "A Tout Le Monde" syyskuun 11. päivän uhreille, ja mainitsee tämän ennen kappaleen alkua.
CD.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dave Mustaine, ellei toisin mainittu.
DVD.
Albumin DVD-painos julkaistiin niin ikään vuonna 2002. Se on ylittänyt kultalevyrajan Yhdysvalloissa.
DVD debytoi Suomen virallisen DVD-listan kahdeksannella sijalla.
Mansikka-ahon koulu

Mansikka-ahon koulu oli peruskoulu Kouvolan Pikku-Palomäellä. Se tarjosi vuosina 1972–2014 opetusta vuosiluokkien 1–9 oppilaille. Samassa koulurakennuksessa toimi sekä ala- että yläaste. Mansikka-Ahon kansakoulu toimi vuosina 1972–1975, ja sen jälkeen se nimettiin Huovihongan peruskoulun ala-asteeksi. Yläasteen nimi oli Mansikka-ahon peruskoulun yläaste. Koulun rehtorina toimivat mm. Urpo Haimi, Pekka Leinonen, Kalevi Räikkönen ja Pekka Lipiäinen sekä vararehtorina mm. Annamari Pakarinen. 
Vuonna 1972 valmistuneeseen koulurakennukseen kuului opetustilojen lisäksi erillisissä rakennuksissa toimivat Kouvolan keskuskeittiön ruokala sekä Mansikka-ahon urheiluhalli, jossa luokat pitivät liikuntatunnit, sekä kevät- ja joulujuhlat. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Olavi Soukka. Koulurakennus oli 76,6 metriä pitkä ja 54,7 metriä leveä halli, joka perustui 10,8 metrin x 10,8 metrin moduuliverkkoon sijoitettujen teräspilareiden kannattamiin ulkopuolisiin teräsristikoihin. Näin mahdollistettiin suuri joustavuus sisätilojen järjestelyssä. Koulurakennuksen arkkitehtuuri oli kuuluisa muun muassa siitä, että rakennuksen ikkunat sijaitsivat katolla, viistojen kolmiomaisten kattoelementtien tasaisella puolella. Tiheä kattoikkunaverkosto takasi valonsaannin. Erikoisen kattomuotonsa vuoksi rakennus kärsi lähes koko ajan vesikaton vuodoista.
Koulun kummeina toimivat Kouvolan koripallojoukkue Kouvot ja kouvolalainen rallikuski Toni Gardemeister, joka on myös käynyt Mansikka-ahon koulua. Mansikka-ahossa opetettiin myös A-ryhmiä eli autistisia lapsia.
Koulurakennuksen toiminta loppui vuonna 2014, kun uusi Mansikkamäen koulu avattiin Mansikka-ahon koulun viereen. Vanha rakennus purettiin kesällä 2014.
Kouvolan keskuskeittiö.
Vuonna 1976 Mansikkka-ahon koulun itäpuolelle valmistui Kouvolan keskuskeittiö, jonka suunnitteli arkkitehti Eeva Keppo. Sen lännenpuoleisessa julkisivussa on käytetty samoja materiaaleja, värejä ja muotokieltä kuin viereisessä koulussa. Rakennuksen länsipuolella sijaitsee ruokala, joka toimi sekä puretun Mansikka-ahon koulun että nyt uuden Mansikkamäen koulun käytössä. Keittiörakennuksen idänpuoleinen osa on teollisen oloinen teräsrakenteineen, katoksineen, lastauslaitureineen ja ovineen.
Tulevien vuosien aikana keskuskeittiö on tarkoitus purkaa ja rakentaa tilalle uusi ruokala uuden koulurakennuksen laajennusosana. Kouvolan uusi keskuskeittiö rakennetaan Katajaharjuun.
Wildfell Hallin asukas

Wildfell Hallin asukas () on englantilaisen kirjailijan Anne Brontën kirjoittama romaani vuodelta 1848. Romaani kertoo naisesta, joka jättää vastuuttoman alkoholistimiehensä pelastaakseen itsensä ja pienen poikansa. "Wildfell Hallin asukas" oli Brontën toinen romaani, ja se menestyi paremmin kuin hänen esikoisteoksensa "Agnes kotiopettajatar". Ensijulkaisunsa aikaan romaani kohtasi kritiikkiä muun muassa alkoholismin kuvauksestaan. Sitä kritisoitiin lisäksi naiskuvastaan, sillä romaanin nähtiin puolustavan naisen oikeutta jättää aviomiehensä. Useat myöhemmät kriitikot ovat pitäneet "Wildfell Hallin asukasta" yhtenä ensimmäisistä feministisistä romaaneista. Romaani jäi Anne Brontën viimeiseksi, sillä hän kuoli toukokuussa vuonna 1849 vajaa vuosi "Wildfell Hallin asukkaan" julkaisun jälkeen. Romaanin pohjalta on tehty kaksi televisioelokuvaa, joista ensimmäinen esitettiin vuonna 1968 ja toinen vuonna 1996.
Romaanin käänsi myöhemmin suomeksi Kyllikki Villa.