tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dorin Mateuț

Dorin Mateuț (s. 5. elokuuta 1965 Bogata-Curtuiuș, Romania) on entinen romanialainen jalkapalloilija. Hän debytoi maansa pääsarjatasolla Corvinul Hunedoaran paidassa vuonna 1981. Kaudella 1986–1987 hän siirtyi Dinamo Bukarestin riveihin. Kaudella 1988–1989 Mateuț teki joukkueelleen 43 ja voitti siten Euroopan Kultaisen kengän sinä vuonna. Seuraavana vuonna hän voitti Dinamon paidassa maansa mestaruuden. Myöhemmin hän pelasi ulkomailla vaihtelevalla menestyksellä, Espanjassa ja Italiassa.
Maajoukkuetasolla Mateuț debytoi Romanian maajoukkueessa vuonna 1984 Algeriaa vastaan ja kuului maansa joukkueeseen vuoden 1990 MM-kisoissa. Yhteensä hän pelasi 56 maaottelua, joista viimeisen vuonna 1991, ja teki niissä kymmenen maalia.
Dzanga-Sanghan kansallispuisto

Dzanga-Sanghan kansallispuisto on luonnonsuojelualue Keski-Afrikan tasavallan lounaisosassa. Puisto sijaitsee lähellä Bayangan kylää, jonne pääsee sekä maanteitse että lentäen Banguista. Se tunnetaan suurista nisäkkäistään, ja etenkin metsänorsun suojelualueena. 
Puisto on perustettu vuonna 1990. Puiston pinta-ala on yli 4 589 km². Se ulottuu valtionrajalle asti ja jatkuu yhtenäisenä Sanghan suojelualueena Kamerunin ja Kongon puolelle. Elefanttien lisäksi puistossa on gorilloita, simpansseja, bongo-antilooppeja ja kafferipuhveleita. Kolmen maan suojelualueiden muodostama alue liitettiin luonnonarvoihin liittyvin perustein vuonna 2012 Unescon Maailmanperintöluetteloon. Se tunnetaan gorilloista ja norsuista
Denis Kolodin

Denis Aleksejevitš Kolodin (, s. 11. tammikuuta 1982 Kamyšin Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa FK Dynamo Moskovaa. Pelipaikaltaan Kolodin on puolustaja. Kolodin on tunnettu kovista kaukolaukauksistaan.
Kolodin aloitti ammattilaisuransa FC Olimpia Volgogradissa vuonna 2000. Kahden kauden, 14 maalin ja 66 liigaottelun jälkeen Kamyšinista kotoisin oleva Kolodin siirtyi FK Elistaan. Elistassa 44 ottelua pelannut ja 3 maalia tehnyt venäläinen siirtyi vuonna 2004 Krylja Sovetoviin ennen siirtymistään nykyiseen seuraansa vuonna 2005.
Kolodin debytoi Venäjän maajoukkueessa vuonna 2004. Vuonna 2008 Kolodin pelasi ensimmäiset arvokisansa, kun Guus Hiddink valitsi hänet Venäjän ryhmään EM-kisoihin. Kolodin pelasi kaikki kolme alkulohkon ottelua, sekä puolivälieräottelun Hollantia vastaan.
Dinijar Biljaletdinov

Dinijar Rinatovitš Biljaletdinov (, s. 27. helmikuuta 1985) on uransa päättänyt venäläinen jalkapalloilija, joka on viimeksi edustanut FK Trakaita. 186 senttimetriä pitkä Biljaletdinov on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Monipuolinen pelaaja Biljaletdinov voi pelata vasenta laitaa, keskellä tai hyökkäävänä keskikenttäpelaajana hyökkääjien takana. Parhaiten hänet tunnetaan hyvänä syöttelijänä ja harhauttelijana.
Koko uransa Lokomotiv Moskovassa pelannut Biljaletdinov nostettiin seuran edustusjoukkueeseen vuonna 2004. Biljaletdinov nousi nopeasti Venäjän maajoukkueeseen Jegor Titovin ja Dmitri Loskovin lopettaessa maajoukkueuransa.
Biljaletdinov valittiin Venäjän joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin. Hän siirtyi kesällä 2009 Evertoniin. Tammikuussa 2012 hänet myytiin Spartak Moskovaan. Vuonna 2015 hän siirtyi FK Rubin Kazaniin ja vuonna 2017 FK Trakain joukkueeseen.
Biljaletdinovin suku on taustaltaan Nižni Novgorodin alueen mišääritataareja.
Miyuki Kanbe

Miyuki Kanbe ( "Kanbe Miyuki") (7. toukokuuta 1984 – 18. kesäkuuta 2008) oli japanilainen näyttelijä, joka harrasti myös laulamista.
Hän tuli tunnetuksi esittäessään Usagi Tsukinoa "Sailor Moon" -musikaaleissa vuosina 2000–2001. Hän oli kolmas tätä tehtävää hoitanut. Elokuvassa "" (2003) hän esitti Kyoko Kakeita. Hän myös esitti Hinaka Tachibanaa "Kamen Rider Hibiki" -televisiosarjassa vuosina 2005–2006 ja siihen liittyvässä elokuvassa "Kamen Rider Hibiki &amp; The Seven Fighting Demons" (2005). Lisäksi hän lauloi kaksi ensimmäistä "Pichi Pichi Pitch" -animesarjan alkutunnuskappaletta.
Helmikuussa 2008 hän joutui jättämään paikkansa Les Misérables -musikaalissa terveytensä vuoksi. Sen jälkeen hän joutui käymään usein sairaalassa, kunnes hän kuoli sydänvikaan 24-vuotiaana.
Gallo

Gallo on Ranskassa puhuttu kieli. Se on romaaninen kieli ja kuuluu oïl-kieliin, mutta toisinaan se on määritelty ranskan murteeksi. Sitä puhutaan Bretagnessa ja Länsi-Ranskassa pitkin Normandian rajaa. Itä-Bretagnen (Haute Bretagnen) alue tunnetaan gallon kielestä, ja sen länsiosassa bretonin kielellä on ollut ilmeisempää vaikutusta gallon kieleen läheisyyden vuoksi, mutta kaiken kaikkiaan gallon sanasto on enimmäkseen latinalainen.
Historia.
Gallo kuuluu oïl-kieliin, jotka ilmestyivät Ranskaan 500-luvulla. Gallo erkani muista kielistä lähinnä säilyttämällä muita oïl-kieliä vanhempia piirteitä. Galloa puhuttiin alkujaan Marche de Neustriessa, joka vastaa Bretagnen ja Normandian rajamaita, ja Le Mansissa Mainessa, josta se levisi Bretagnen länsiosiin. Gallo kärsi aikaisista yhteyksistään ranskan kieleen, mutta se säilyi kuitenkin pitkään elinvoimaisena kielenä. Ranskan vallankumouksen jälkeen sen asema alkoi heiketä hallinnon ajaessa ranskaa koko kansan kieleksi pienten alueellisten kielten kustannuksella.
Asema.
Rennesin kaupungin yhdellä metroasemalla kyltit ovat sekä ranskaksi että galloksi, mutta muuten kieli ei juuri näy samalla tavalla kuin bretoni. Nykyisin galloa opetetaan seitsemässä korkeakoulussa ja seitsemässä valtion lukiossa. Yksityiset koulut eivät tarjoa gallon kielen opetusta. Vuodesta 1982 gallon on voinut suorittaa toisena kielenä yliopistoissa. Gallon on valtio tunnustanut alueelliseksi vähemmistökieleksi vuodesta 2008. Useat ranskalaiset pitävät gallon kieltä kuitenkin vain surkeasti puhuttuna ranskana. Itä-Bretagnen Pays Gallon alueella yhtyeet, kuten Tri Yann, ovat alkaneet laulaa galloksi (tosin Bretagnessa kiinnostuksen herättäminen ja kielien elvytys arkikielinä keskitetään bretonin kieleen).
Valmet 212

Valmet 212 oli suomalaisen Valmet-yrityksen valmistama haulikkomalli. Se suunniteltiin vuonna 1968 ja kehitettiin Jyväskylässä Tourulan tehtaalla "Leijonan" seuraajaksi. Se poikkesi Leijonasta muun muassa piippujen välikiskon osalta. Lisäksi K-malleissa oli ventiloitu tähtäinkisko. 212-haulikon tukkipuu oli pähkinäpuuta, joka tuotiin pääosin Yhdysvalloista ja Ranskasta. Aseessa oli yläpuolisen lukituksen lisäksi vaihdettava niveltappirakenne. Aseesta tehtiin myös haulikkorihlamalleja merkinnällä esim. 212/222. Varsinaisia vaihtopiippusarjoja aseeseen ei valmistettu. 
Valmet 212 suurimmat vientimaat olivat Yhdysvallat, Kanada, Israel, Ruotsi, Norja, Englanti, Länsi-Saksa ja Ranska. Valmistus päättyi vuonna 1984.
FN Browning A5

FN-Browning Auto 5 on John Browningin suunnittelema haulikkomalli, joka on maailman ensimmäinen itselataava haulikko. Aseessa oli piippurekyylimekanismi. Kun aseella ammutaan piippu perääntyy taaksepäin se avaa lukon, jolloin ammuttu hylsy lentää aseesta ulos ja lippaasta syöttyy uusi patruuna patruunapesään ja ase on jälleen valmis ammuttavaksi. 
Browning tarjosi vuonna 1898 suunnittelemansa aseen piirustuksia ensin Winchesterin asetehtaalle, jolle hän oli jo aiemmin suunnitellut useita asemalleja, mutta Winchester ei suostunut hänen sopimusehtoihinsa. Browning kääntyi tämän jälkeen belgialaisen FN:n puoleen, joka suostui Browningin ehtoihin ja maailman ensimmäisen itselataavan haulikon laajamittainen valmistus alkoi vuonna 1902. Auto 5 haulikkoa valmistettiin lähes 100 vuotta, valmistus päättyi vuonna 1998, tosin FN valmisti vielä seuraavana vuonna pienen erän A-5:n juhlamallia. 
Remington valmisti haulikon lisenssimallia nimikkeellä Model 11 vuosina 1905–1947. 
Asetta alettiin kopioida laajasti maailmalla. Myös venäläinen Tulan asetehdas alkoi valmistaa samalla periaatteella toimivaa MC 21-12 haulikkoa. Auto 5 tapaista haulikkoa tehtiin myös Japanissa nimellä Pointer.
M/S Lisco Gloria

M/S "Lisco Gloria" () DFDS Seawaysin omistama ja operoima ro-ro-alus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegon telakalla Szczecinin kaupungissa Puolassa. Laivan bruttovetoisuus on 20 140 GT. "Lisco Gloria" on rekisteröity Liettuan lipun alle, ja sen kotipaikka on Klaipėda. Nykyisin alus liikennöi reitillä Kiel–Klaipėda.
"Lisco Glorian" sisaralus on "M/S Sirena Seaways".
Käyttöhistoria.
Aluksen köli laskettiin 20. syyskuuta 2000 puolalaisella Stocznia Szczecinska im. A. Warskiegon telakalla. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 2001 nimellä "Golfo Dei Coralli". Alus oli tarkoitus luovuttaa italialaiselle Lloyd Sardegna Compangia Di Navigazionelle, mutta koska aluksen valmistuminen myöhästyi huomattavasti, ei varustamo ottanut alusta vastaan. Tämän jälkeen alus siirtyi puolalaisen Pekao SA -pankin haltuun. Huhtikuussa 2002 rakentajatelakka ajautui konkurssiin ja alus jäi Szczeciniin. 
DFDS A/S osti laivan 17. heinäkuuta 2002. Alus meni 6. elokuuta Tanskaan Fredericiaan telakalle, jossa se sovitettiin uuteen liikenteeseensä sopivaksi. Samalla alus sai nimen "Dana Gloria". Elokuussa "Dana Gloria" aloitti liikennöinnin reitillä Esbjerg–Harwich. DFDS LISCO osti aluksen 5. toukokuuta 2003 ja rekisteröi sen Liettuan lipun alle. Kotipaikaksi tuli Klaipėda. "Dana Gloria" oli 15. kesäkuuta viimeistä päivää Esbjergin ja Harwichin välillä, jonka jälkeen se sai nimen "Lisco Gloria". Alus siirtyi nykyiselle Klaipėda–Kiel -reitilleen 21. kesäkuuta 2003. 
Tulipalo.
"Lisco Glorialla" syttyi 8.–9. lokakuuta 2010 välisenä yönä tulipalo, joka luultavasti alkoi kuorma-autosta, jonka bensatankki saattoi syttyä tuleen. Aluksen miehistö yritti autokannella sammuttaa tulipaloa siinä onnistumatta. Myös aluksen kapteeni kutsuttiin paikalle. Tulipalo levisi räjähdysmäisesti koko alukseen, jossa on avonainen autokansi. Alus oli matkalla Kielistä Klaipėdaan, ja se ankkuroitiin palavana tanskalaisen Langelandin saaren edustalle. Matkustajat, joita aluksella oli 249, sekä miehistö evakuoitiin ja kuljetettiin aamulla Kieliin. Tulipalossa loukkaantui 28 savua hengittänyttä ihmistä. Loukkaantuneista 23 kuljetettiin sairaalahoitoon. Kuolonuhreilta onnettomuudessa vältyttiin. Tulipalo sammui vasta reilun vuorokauden päästä syttymisestään. "Lisco Gloriassa" oli onnettomuushetkellä 200 tonnia polttoöljyä, mutta sitä ei päätynyt kuitenkaan mereen.
Fausto Rossini

Fausto Rossini (s. 2. maaliskuuta 1978 Grosseto) on italialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Rossini edustaa Comoa.
Ura.
Rossini pelasi Atalantan junioreissa, josta hänet nostettiin edustukseen kaudella 1996–1997. Rossini pelasi samalla kaudella ensimmäisen ottelunsa Serie A:ssa 15. toukokuuta 1997 AS Romaa vastaan, jolle Atalanta hävisi 0-4. Kauden alussa hänet lainattiin Ranskaan, Nizzaan tuolloin Ligue 2:ssa pelanneeseen OGC Niceen. Rossini ei kuitenkaan pelannut ainuttakaan ottelua ja palasi takaisin kasvattajaseuraansa lokakuussa 1997. Ura Atalantassa oli kuitenkin heikkoa kausi kaudelta, huolimatta siitä, että hän teki joka kaudella enemmän maaleja kuin edellisellä. Parhaimmillaan Rossini onnistui maalinteossa viidesti kaudella 2001–2002.
Atalanta lainasi hänet seuraavaksi Bolognaan, jossa Rossini pelasi 13 ottelua tehden vain yhden maalin koko kaudella. Heikon viimeistelyn myötä Atalanta lainasi hänet jälleen kauden aluksi, mutta tällä kertaa Sampdoriaan, jossa Rossini sai paljon peliaikaa. Se ei kuitenkaan auttanut, kun hän onnistui maalinteossa vain kahdesti. Lopulta Atalanta myi Rossinin vuonna 2005 Udineseen, jossa hän pelasi yhden kauden tekemättä maaliakaan Serie A:ssa. Matka jatkui Cataniaan, jossa Rossini paransi hieman otteitaan ja teki 16 ottelussa kaksi maalia. Kaudeksi 2007–2008 matka jatkui Livornoon, jossa maalinteko oli edelleen hakusessa ja lisäksi joukkue jäi sarjataulukon viimeiseksi pudoten kaudeksi 2008–2009 Serie B:hen.
John Berendt

John Berendt (s. 5. joulukuuta 1939) on yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Häneltä on julkaistu tähän mennessä kaksi romaania, vuosina 1994 ja 2005.
Berendtin dokumenttiromaani "Keskiyö hyvän ja pahan puutarhassa" (1994) nousi oikopäätä bestselleriksi, joka pysyi esimerkiksi "The New York Timesin" bestseller-listalla yli neljän vuoden ajan. Teos nimettiin myös Pulitzer-palkintoehdokkaaksi seuraavana vuonna. Romaania valmistellessaan Berendt vietti vuosien kuluessa pitkiä aikoja sen tapahtumapaikalla Savannahissa.
Berendtin toinen romaani, "Venetsia − pudonneiden enkelten kaupunki" ("The City of Falling Angels"; suom. Liisa Paakkanen, 2006) vuodelta 2005, on niin ikään dokumenttiromaani. Se sai virikkeensä Venetsian maineikkaan oopperatalon Teatro La Fenicen tuhoutumisesta tulipalossa tammikuussa 1996. Berendt muutti jälleen tapahtumapaikalle romaania kirjoittaessaan. 
Vuonna 2009 Berendt sanoi haastatelussa, ettei suunnittele seuraavaa kirjaa.
Reggio Calabrian maakunta

Reggio Calabrian maakunta () oli yksi Italian maakunnista 31. joulukuuta.2016 asti. Vuoden 2017 alusta alkaen sen korvasi Reggio di Calabrian metropolikaupunki. Maakunnan pääkaupunki oli Reggio di Calabria.
Maakunta sijaitsi Calabrian alueella Italian "saappaankärjessä". Etäisyys Sisiliaan oli Messinansalmen kapeimmassa kohdassa hiukan yli kolme kilometriä. Maakunnan pinta-ala oli 3 183 km² ja asukasluku runsaat 500 000. Maakunnassa oli 97 kuntaa. 
Reggio Calabriassa oli rantaviivaa kahden meren puolella yhteensä kaksisataa kilometriä. Aspromonten kansallispuisto sijaitsi maakunnassa.
Carlo Collodi

Carlo Collodi (oik. Carlo Lorenzini, 24. marraskuuta 1826 Firenze – 26. lokakuuta 1890 Firenze) oli italialainen kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea romaanistaan "Pinokkion seikkailut".
Elämä.
Carlo Collodi syntyi Firenzessä vuonna 1826. Hänen isänsä oli kokki ja äitinsä palvelija. Hän pystyi opiskelemaan Gironi Garzonin perheen avun turvin.
Vuodesta 1837 vuoteen 1842 Collodi opiskeli seminaarissa Colle di Val d'Elsassa tullakseen papiksi ja saadakseen samalla yleissivistävän koulutuksen.
Vuosina 1842–1844 hän seurasi retoriikan ja filosofian luentoja Firenzessä eräässä toisessa uskonnollisessa oppilaitoksessa.
Vuonna 1843 vielä opiskellessaan nuori Collodi aloitti työt Piatin kirjakaupan myyjänä Firenzessä. Siten hän astui sisään kirjojen maailmaan, ja ryhtyi myöhemmin sanomalehtitoimittajaksi ja alkoi kirjoittaa kirjoja.
Collodi sai kirkolta erityisen oikeuden lukea "Kiellettyjen kirjojen luetteloa" vuonna 1845"." Hän alkoi kirjoittaa arvosteluita ja juttuja "Rivista di Firenze" -lehteen 1847.
Italian ensimmäisen itsenäisyyssodan puhjetessa 1848 Collodi värväytyi monen muun opiskelijan tavoin vapaaehtoiseksi taistellakseen Piemontessa. Palattuaan Firenzeen hän perusti satiirisen "Il Lampione" -lehden, joka tosin pian sensuroitiin. Seuraavana vuonna, 1849, Collodi sai sihteerin viran ministeriöstä.
1850 hänestä tuli Piatin kirjakaupan johtaja. Kirjakauppa harjoitti myös kustannustoimintaa kuten siihen aikaan monesti oli tapana. Vuonna 1853 hän perusti uuden aikakauslehden nimeltä "Scaramuccia". Tähän teatterilehteen hän kirjoitti lyhyitä komedioita.
Carlo Collodi kirjoitti ensimmäistä kertaa artikkelin salanimellä "Collodi" vuonna 1856"." Collodi on eräs Pescian kunnan kylä, josta hänen äitinsä oli kotoisin. Samalta vuodelta ovat peräisin Collodin ensimmäiset merkittävät teokset: "Gli amici di casa", "Un romanzo in vapore", "Da Firenze a Livorno" ja "Guida storico-umoristica".
1860 Collodi osallistui Italian toiseen itsenäisyyssotaan ja palasi sitten Firenzeen, sekä aloitti työn teatterisensuurissa. 1868 hän liittyi opetusministeriön pyynnöstä erään puhutun kielen sanakirjan ("Novo vocabolario della lingua italiana secondo l'uso di Firenze") toimituskuntaan.
Felice Paggin kustantamo antoi Collodille työksi kääntää kuuluisimmat ranskankieliset sadut italiaksi vuonna 1875. Käännettyjä kirjailijoita olivat Charles Perrault, Mme d'Aulroy ja Marie Jeanne De Beaumont. Collodi myös muokkasi tarinoita lisäten niihin moraalin. Vuotta myöhemmin koko työ julkaistiin nimellä "Racconti delle fate". Vuonna 1877 ilmestyi "Giannettino", ja 1878 oli "Minuzzolon" vuoro.
7. heinäkuuta 1881 lapsille tarkoitetun aikakauslehden "Giornale per i bambini" ensimmäisessä numerossa näki päivänvalon "Pinokkion seikkailuiden" ensimmäinen osa otsikolla "Storia di un burattino" (suom. "Sätkynuken tarina"). Hän julkaisi lehdessä sittemmin muita kertomuksia (jotka ilmestyivät kokoelmana "Storie allegre" 1887).
Collodi julkaisi "Pinokkion seikkailut" yksissä kansissa vuonna 1883. Samana vuonna hänestä tuli "Giornale per i bambinin" päätoimittaja.
Carlo Collodi kuoli äkillisesti vuonna 1890.
Hannu Nikander

Hannu Nikander (s. 1949 Somero) on suomalainen taidemaalari. Hän maalaa muotokuvia ja eläinaiheita ja on ollut opettajana maalauskurseilla.
Nikander menetti kätensä onnettomuudessa 1974, jonka jälkeen hän osallistui erilaisille maalauskursseille ja ryhtyi taidemaalariksi. Hän toimii opettajana maalauskursseilla ja on ollut aiemmin pitkään Salon Taiteilijaseuran puheenjohtaja.
Eläimissä on niin kotimaisia kuin eksoottisempia hahmoja, ja ne kuvaavat usein inhimillisiä tunteita.
Hans Johner

Hans Johner (7. tammikuuta 1889 Basel, Sveitsi – 2. joulukuuta 1975 Thalwil, Sveitsi) oli sveitsiläinen shakinpelaaja. 
Johner sai kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1950.
Hän oli Sveitsin mestari useaan otteeseen.
Johner pelasi shakin olympialaisissa kolmesti (1927, 1931 ja 1956) sekä Pariisin epävirallisissa olympialaisissa 1924.
Hän oli Paul Johnerin nuorempi veli.
Roman Širokov

Roman Nikolajevitš Širokov (, s. 6. heinäkuuta 1981 Dedovsk) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän pääsarjajoukkue FK Zenit Pietaria. Širokov on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, mutta pystyy pelaamaan myös puolustajana.
Kaudella 2007–2008 Širokov oli Zenitin mukana voittamassa UEFA-cupia. UEFA-cupin loppuottelussa skotlantilaista Rangersia vastaan Širokov pelasi topparina koko ottelun Zenitin voittaessa 2–0.
Venäjän maajoukkueessa Širokov debytoi 3–0-tappio-ottelussa Romaniaa vastaan. Širokov valittiin Venäjän EM-miehistöön vuoden 2008 kisoihin. Dedovskilainen pelasi kisojen avausottelussa Espanjaa vastaan, mutta ei päässyt enää avaukseen muissa alkulohkon peleissä. Širokov pelasi Venäjän joukkueessa myös vuoden 2012 EM-turnauksessa.
Conel Hugh O’Donel Alexander

Conel Hugh O'Donel Alexander (19. huhtikuuta 1909 – 15. helmikuuta 1974) oli irlantilaissyntyinen shakinpelaaja, kansainvälinen mestari ja kansainvälinen kirjeshakin mestari. Alexanderia pidettiin Britannian parhaana pelaajana vuodesta 1937 aina 1950-luvulle asti. Hän voitti shakin Britannian mestaruuden vuosina 1938 ja 1956. Alexander pelasi Britannian joukkueessa shakkiolympialaisissa kuudesti vuosina 1933–1958. Hän työskenteli myös ulkoasiainministeriössä, eikä voinut siten pelata neuvostomaissa. Hänen parhaat saavutuksensa olivat toinen sija Hastingsissa 1937–1938 ja jaettu ensimmäinen sija 1953–1954.
Alexander kirjoitti useita shakkikirjoja, joista huomattavimmat ovat "Alekhine's Best Games of Chess 1938–1945" ja "A Book of Chess".
José Dolhem

Louis José Lucien Dolhem (26. huhtikuuta 1944 – 16. huhtikuuta 1988) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja.
Hänen velipuolensa oli Formula 1 -kuljettaja Didier Pironi. Dolhem kilpaili kolmessa F1-kisassa, saamatta ainuttakaan pistettä. Dolhem jätti vuoden 1974 Yhdysvaltain GP:n ajamatta, koska hänen tallikaverinsa Helmuth Koinigg kuoli kisan aikana. Dolhem kuoli lähellä Saint-Étiennea lentokoneonnettomuudessa vuonna 1988.
Matti Hakkarainen

Matti Hakkarainen (1. elokuuta 1925 Helsinki – 22. helmikuuta 2014 Helsinki) oli helsinkiläinen rovasti ja kirjailija, joka pakinoi nimellä ”Puukirkon pappi”.
Hakkarainen toimi pitkään Helsingin Huopalahden seurakunnan kirkkoherrana, ja eläkkeelle jäätyään hän työskenteli seitsemän vuotta merimies- ja turistipappina Kyproksella.
1960-luvulla Hakkarainen toimi television "Lähimmäinen"-nimisen keskustelusarjan puheenjohtajana, ja sittemmin hän pakinoi ET-lehdessä palstalla, jonka otsikkona oli pitkään ”Lähimmäinen”. Hakkaraisen pakinat on koottu samannimiseksi kirjaksi.
Hakkarainen tuli ylioppilaaksi 1945 ja suoritti teologian kandidaatin tutkinnon 1951. Hän toimi pappina aluksi Lauttasaaren, Äänekosken, Jyväskylän ja Helsingin Vanhankirkon seurakunnissa ja vuodesta 1963 Helsingin seurakuntien nuorisotyön johtajana. Hakkarainen on Jalkaväkirykmentti 7:n veteraani.
Matti Hakkaraiselle on myönnetty 2. luokan vapaudenmitali 1944, sotavammaismerkki 1962, Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan jäsenmerkki 1985, Vapaudenristin Ritarikunnan 2. luokan Vapaudenmitali 2002, Viron evankelis-luterilaisen kirkon III luokan ansiomerkki 2010, sekä jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin rahaston tunnustuspalkinto 2011.
B. Hallegua

B. Hallegua (syntyi 1880 - kuoli ?) oli turkkilainen shakinpelaaja.
Vuonna 1914 hän pelasi kolmessa turnauksessa. Hän oli neljäs ja samalla viimeinen Frank James Marshallin, Aleksandr Alehinin ja André Muffangin jälkeen Café Continentalin turnauksessa Pariisissa. Hallegua oli toinen Café de la Régencen turnauksessa Pariisissa. Hän voitti Mannheimissa pidetyn turnauksen. Tosiasiassa turnaus keskeytyi sodan takia, mutta Hallegua oli sillä hetkellä johdossa.
HD 202206

HD 202206 on keltainen kääpiö Kauriin tähdistössä noin 151 valovuoden päässä. Se on massaltaan, säteeltään ja valovoimaltaan Auringon kaltainen, mutta vanhempi.
Vuonna 2002 tähdeltä löydettiin kiertolainen, jonka massaksi arvioitiin vähintään 17 kertaa Jupiterin massa. Kahden vuoden päästä löydettiin toinen kiertolainen, jonka massaksi arvioitiin vähintään 2,44 kertaa Jupiterin massa.
Oldenzaal

Oldenzaal () on vuonna 1249 kaupunkioikeudet saanut kunta ja kaupunki Alankomaissa, Overijsselin provinssissa lähellä Saksan rajaa. Asukkaita kunnassa on 31 766 (31.12.2008) ja väestötiheys on 1 470 as./km². Kunnan pinta-ala on 21,98 neliökilometriä, josta vettä on 0,39 km². Oldenzaalin pormestari on Frans Backhuijs. Kaupungin keskuspaikka on samanniminen kuin kuntakin.
Oldenzaalin naapurikunnat ovat Dinkelland lännessä ja pohjoisessa, Losser idässä ja Enschede etelässä. Kaupungista on matkaa Enschedeen 15 kilometriä, ja siellä sijaitsee rautatieasema. Kaupunki sijaitsee lisäksi A1-moottoritien varrella, jota pitkin pääsee niin pääkaupunki Amsterdamiin kuin Saksaankin.
Saksassa sijaitseva Rheda-Wiedenbrück on Oldenzaalin ystävyyskaupunki.
Historia.
Ensimmäinen maininta Oldenzaalista on erään vanhan luostarin vuodelta 839 peräisin olevassa asiakirjassa. Vuonna 1049 Oldenzaal sai markkinaoikeudet ja kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1249.
Vuonna 954 piispa Balderik aloitti kaupungin keskustassa sijaitsevan Pyhän Plechelmuksen basilikan () rakennustyöt. Basilika omistettiin pyhälle Plechelmukselle. Basilikan “Lood’n Bönneke” -tornista on mahdollista selkeällä säällä nähdä ympäröivää aluetta sekä jopa Saksan rajalle saakka.
Oldenzaal oli myös hansakaupunki, vaikkakaan se ei sijainnut meren rannalla, kuten hansakaupungit tavallisesti. Kaupungilla oli Lyypekin kaupunginarkistosta löytyneiden asiakirjojen mukaan kuitenkin roolinsa Hansaliiton kaupankäynnissä keskiajalla.
Kaupungissa on ollut aikoinaan tekstiiliteollisuutta. Nykyisin Oldenzaalissa järjestetään muun muassa karnevaalit, jotka keräävät vuosittain yli satatuhatta vierailijaa kaupunkiin.
Crotonen maakunta

Crotonen maakunta () on maakunta Calabrian alueella Italiassa.
Crotonen maakunta sijaitsee Joonianmeren rannalla, lähellä Italian "saappaankärkeä". Maakunnan pinta-ala on 1 736 km2 ja asukasluku runsaat 170 000. Maakunnassa on 27 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Crotone.
Crotone ulottuu Silavuorilta Joonianmeren rannalle, ja sen alueella on jäänteitä muinaisesta kreikkalaisesta asutuksesta. 1900-luvun alussa alue teollistui nopeasti. Nykyisin kuitenkin tärkeimpiä elinkeinoja ovat turismi ja maatalous, etenkin viinin- ja vehnänviljely.
Cosenzan maakunta

Cosenzan maakunta () on maakunta Calabrian alueella Italiassa.
Cosenzan maakunnan pinta-ala on 6 710 km2 ja asukasluku noin 700 000. Maakunnassa on 155 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Cosenza.
Cosenzan maakunta sijaitsee lähellä Italian ”saappaan päkiää” ja se ulottuu Tyrrhenanmereltä Joonianmerelle. Sen alueella on kolme järveä, jotka kuuluvat osittain Pollinon kansallispuistoon.
Vinh

Vinh on satamakaupunki Vietnamissa Nghệ Anin maakunnassa Tonkininlahdella. Kaupungin asukasluku on 226 000 (2002).
Vinhin uudelleenrakennuksessa sodan jälkeen käytettiin ideoita neuvostoarkkitehtuurista leveiden katujen ja betonisten kerrostalojen muodossa. Tämä sekoittuu nykykaupungissa nykyaikaiseen moderniin arkkitehtuuriin.
Kaupungin aiempia nimiä ovat olleet Ke Van, Ke Vinh, Vinh Giang, Vinh Doanh ja Vinh Thi.
Halben taistelu

Halben taistelu tai Halben motti (, ) oli toisen maailmansodan viimeisiä taisteluja Euroopassa. Se käytiin Berliinin lähellä Halben alueella ja se oli osa Berliinin taistelua. Noin viikon kestäneen taistelun aikana puna-armeija tuhosi kenraalieversti Theodor Bussen johtaman Saksan 9. armeijan.
Saksan 9. armeija oli saarrettuna suureen mottiin Spreewaldin alueella Berliinistä kaakkoon. Se yritti murtautua motista Halben kylän ja Berliinin eteläpuolella olevien mäntymetsien läpi tavoittaakseen kenraali Walther Wenckin johtaman Saksan 12. armeijan, jotta se voisi jatkaa länteen antautumaan länsiliittoutuneille. Päästäkseen tavoitteeseensa 9. armeijan täytyi taistella tiensä läpi kolmen sotamarsalkka Ivan Konevin johtaman 1. ukrainalaisrintaman muodostaman puolustuslinjan samaan aikaan, kun sotamarsalkka Georgi Žukovin johtama 1. valkovenäläisrintama hyökkäsi sen selustaan koillisesta.
Sekavien taistelujen jälkeen noin 25 000 saksalaisen sotilaan onnistui päästä 12. armeijan linjoille antautumaan länsiliittoutuneille. Loput 9. armeijan sotilaista joko kuolivat taisteluissa tai joutuivat antautumaan neuvostoliittolaisille.
Tinasaaret

Tinasaaret eli "Kassiteridit" (, ) olivat antiikin kreikkalaisten ja karthagolaisten käyttämä nimitys Länsi-Euroopassa sijainneesta seudusta, josta he noutivat tinaa. Kyseessä on saattanut olla jokin saariryhmä Luoteis-Espanjassa, Cornwall tai Britannia kokonaisuudessaan.
John C. Bennett

John Cook Bennett (3. elokuuta 1804 – 5. elokuuta 1867) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka on tunnettu ennen muuta lyhyestä mutta vaikutusvaltaisesta kirkollisesta urastaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa 1840-luvulla.
Bennett oli tutustunut myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen 1830-luvun lopulla, ja hän ilmaisi useaan otteeseen kirkkoa johtaneelle Joseph Smithille halunsa liittyä tämän johtaman kirkon jäseneksi. Smith kutsui tämän luokseen Nauvoohon, Illinois’hin, ja tuli piankin vakuuttuneeksi Bennettin kyvykkyydestä. Hänet kastettiin kirkon jäseneksi, ja hän eteni nopeasti kirkon hierarkiassa. Lopulta hänet nimitettiin presidentti Smithin ensimmäiseksi neuvonantajaksi ja ensimmäisen presidenttikunnan jäseneksi. Bennettistä tuli myös Nauvoon kaupungin pormestari, joka vahvistutti kaupungin oikeudet takaavan vapauskirjan. Hänestä tuli myös kaupungissa toimineen Nauvoon legioonan komentaja sekä Nauvoon yliopiston rehtori.
Pian alkoi kuitenkin kiertää huhuja Bennettin moraalittomuudesta. Häntä syytettiin useista aviorikoksista, homoseksuaalisista suhteista sekä myös raskaaksi saattamiensa naisten aborteista. Bennett kiisti ensin huhut, mutta jouduttuaan kiinni itse teossa hän selitti harjoittaneensa ”hengellisen vaimollisuuden” periaatetta, jota myös profeetta Smith hänen mukaansa noudatti. Smithin tilanne muodostuikin tukalaksi, koska hän eli salassa moniavioisissa liitoissa, joiden olemassaolon hän julkisesti kielsi. Toisaalta Smithin kohdalla kyse oli nimenomaan avioliitoista, kun taas Bennett harjoitti ”vapaata rakkautta”.
Bennett poistui Nauvoosta toukokuussa 1842, väittäen henkeään uhatun. Tämän jälkeen hän kirjoitti Smithin johtamasta liikkeestä paljastus- ja häväistyskirjan nimeltä "History of the Saints". Bennett erotettiin virallisesti kirkon jäsenyydestä syytettynä moraalittomuudesta ja harhaopista.
Smithin kuoleman jälkeen Bennett asettui tukemaan James Strangia kirkon johtoon. Hän liittyi tämän perustamaan kirkkoon, jossa ilmeisesti hänen kehotuksestaan otettiin käyttöön Strangin aluksi vierastama moniavioisuus. Bennett kuitenkin erotettiin myös Strangin kirkon jäsenyydestä aviorikoksen perusteella. Tämän jälkeen hän käänsi selkänsä mormonismille lopullisesti.
Bennett on tunnettu ennen muuta roolistaan mormonismin historiassa, mutta hän oli myös merkittävä tiedemies. Hän kirjoitti ensimmäisenä artikkeleita tomaatin terveysvaikutuksista, suositteli kloroformia nukutukseen, kehitti useita kananrehuja sekä kirjoitti lääketieteellisiä artikkeleita erilaisiin aikakausjulkaisuihin.
Katherine Mansfield

Katherine Mansfield, oik. Kathleen Mansfield Murry, o.s. Beauchamp [biːtʃəm] (14. lokakuuta 1888 Wellington, Uusi-Seelanti – 9. tammikuuta 1923 Fontainebleau, Ranska) oli huomattava uusiseelantilainen kirjailija. 
Elämänvaiheet.
Nuorena Mansfield lähetettiin opiskelemaan sisäoppilaitokseen Lontooseen, josta hän palasi Uuteen-Seelantiin, muttei kyennyt enää sopeutumaan synnyinkaupunkinsa Wellingtonin ilmapiiriin. Hän lähti uudestaan Eurooppaan vuonna 1908 opiskelemaan sellonsoittoa, eikä enää palannut kotimaahansa. Vuonna 1917 todettu keuhkotauti katkaisi lopulta ennenaikaisesti hänen elämänsä ja lupaavasti käynnistyneen novellistin uran.
Kathleen Beauchamp julkaisi ensimmäiset kertomuksensa jo koulutyttönä. Hän ryhtyi käyttämään kirjailijanimeä Katherine Mansfield vuonna 1911. Hänen koko tuotantonsa käsittää satakunta novellia, joista osa on keskeneräisiä. Hänen päiväkirjansa, kirjeensä ja muistikirjansa, kaikki laajoja niteitä, on niin ikään julkaistu. Mansfield oli kosketuksissa kuuluisaan Bloomsburyn ryhmään, ja Virginia Woolfin mukaan kukaan ei suhtautunut kirjoittamiseen enemmän tosissaan kuin Mansfield. Mansfield oli naimisissa kirjailija ja kustantaja John Middleton Murryn kanssa.
Mansfieldillä oli myös joitakin lyhyitä ja intohimoisia miessuhteita; vuonna 1911 hänellä oli takanaan yhden päivän kestänyt avioliitto, raskaus ja keskenmeno. Hurja nuoruus vei hänet liian kauas vanhempien hyväksymistä käyttäytymisnormeista, eikä hän löytänyt kotia mistään muustakaan ryhmästä eikä perustanut omaa perhettä. Sairautensa takia Mansfield oleskeli varsinkin talvisin pitkiä aikoja Etelä-Euroopassa. Italian ja Ranskan huonosti lämmitetyt kivitalot eivät edistäneet hänen toipumistaan, joskin nämä oleskelut olivat kiihkeitä kirjallisia luomiskausia. 
Jäljellä olevana elinaikanaan Mansfield halusi keskittyä sielunelämänsä uudistamiseen. Lokakuussa 1922 hän muutti kreikkalais-armenialaisen mystikon, G. I. Gurdjieffin, ”Ihmisen Harmonisen Kehittämisen Instituuttiin” Fontainebleauun, Ranskaan. Siellä hänen hoitajanaan oli Olga Lazovich Hinzenburg (sittemmin Frank Lloyd Wrightin vaimo). Mansfield kuoli tammikuussa 1923, ja hänet on haudattu Avonin kaupunkiin, samalle hautausmaalle kuin Gurdjieff.
Herman Rechberger

Herman Rechberger (14. helmikuuta 1947 Linz, Itävalta – 11. tammikuuta 2022) oli suomalainen säveltäjä. Itävallassa syntynyt Rechberger asui Suomessa vuodesta 1970 lähtien ja sai Suomen kansalaisuuden vuonna 1974.
Rechberger opiskeli graafista taidetta ja kitaransoittoa Linzissä ennen kuin jatkoi kitaraopintojaan Zürichissä ja Brysselissä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa sävellystä Aulis Sallisen johdolla, josta sai diplomin 1976, sekä elektronista musiikkia ja kitaran-, nokkahuilun-, ja oboensoittoa. Vuonna 1995 hän opiskeli muun muassa Tunisiassa darabukan soittoa ja arabilaista rytmiikkaa, josta hän kirjoitti kirjan "The Rhythm in Arabian Music" vuonna 2003. Sittemmin hän opiskeli djemben soittoa ja afrikkalaista rytmiikkaa Beninissä, Togossa ja Suomessa useiden afrikkalaisten mestarirumpalien johdolla. 
Rechberger sävelsi viisi oopperaa sekä yli 200 teosta kuorolle, orkesterille, sooloesiintyjille ja kamarimusiikkiyhtyeille. Säveltämisen ohella hän toimi nykymusiikin tuottajana ja Yleisradion kokeilustudion johtajana 1979−1984.
Valtion taiteilija-apurahat Rechbergen sai vuosina 1985–1990, 1990–1995 ja 1995–2010.
Rechberger voitti teoksillaan lukuisia kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja tai tunnustuksia: Prix Italia -tapahtuman RAI-palkinto ("Pekka Mikkosen nousu"), 2. palkinto Kölnin lapsioopperakilpailussa ("Oopperalaiva"), Bergamon urkukilpailu ("Clausulas"), Vantaan kulttuuripalkinto (1990), Teoston 2. palkinto ("Himojen puutarha"), St. Pöltenissä (Itävalta) 3. palkinto ja yleisöpalkinto ("Toba Hánye"), Helsinki, Cras-ensemblen 2. palkinto sekä erikoispalkinto ”for an inventive piece” ("Musica di montagna"). Vuonna 2009 hän voitti kansainvälisessä Andreas Drekis -kilpailussa jaetun 1. palkinnon (kreikkalaisen säveltäjän Tania Sikelianoun kanssa) oopperallaan "Helike Athanatos" ("Ελίκη Αθάνατος" eli "Kuolematon Helike"). Vuosina 2010–2013 hän johti vaimonsa Soilen kanssa Hellenikon Idyllion -taiteilijaresidenssiä Selianitikassa Peloponnesoksessa. Kreikassa Rechberger kirjoitti lukuisia teoksia, joiden innoitus lähti Kreikan mytologiasta. Näitä ovat esimerkiksi "Knossos", "Ikaros", "Diros", "Sisyphos", "Thalassa", "Staton" kahdelle pianolle, "Gears (after a mechanical device, found in Antikyra)", "Pegasos", "Styx", "The death of Orpheus", "Stymphalos", "Lament", pianokonsertto "Ta panda rhei", konsertto "Tartaros" kontrafortelle, "Aeolos", kantelekonsertto "Dromoi".
Raittiusyhdistys Koitto

Raittiusyhdistys Koitto on vuonna 1883 perustettu helsinkiläinen raittiusyhdistys. Yhdistys perustettiin Axel August Granfeltin johdolla Kohtuuden ystävien ensimmäiseksi alaosastoksi. Nimeä Koitto ehdotti ylioppilas Kaarle Krohn. Alkuvuosina raittiusyhdistyksen aatteena oli uskonto ja suomalaismielinen isänmaallisuus. Jäsenmäärän kasvaessa yhdistyksestä tuli kuitenkin osa suomalaista työväenliikettä. Vuonna 1907 yhdistyksen sisällä aloitti toimintansa myöhemmin ammattiteatteriksi kasvanut Koiton Näyttämö.
Vuonna 1904 yhdistys hankki kesäsiirtolaksi Lammassaaren Helsingin Vanhankaupunginlahdella. Saareen valmistui jo 1905 arkkitehti Vilho Penttilän suunnittelema hirsilinna Pohjolan Pirtti. Vuonna 1907 yhdistykselle valmistui samoin Vilho Penttilän suunnittelema kivirakenteinen toimitalo Koiton talo, joka rakennettiin Simonkadun ja Yrjönkadun kulmatontille. Vuonna 1981 talon omistaneet SKP ja raittiusyhdistys myivät rakennuksen 22 miljoonalla markalla puolueen hallitsemalle Fexima-yhtiölle. Vuonna 1984 Fexima myi talon Hakalle noin 140 miljoonalla markalla.
Yhdistys hallinnoi edelleen Lammassaaren aluetta Viikin luonnonsuojelualueella.
.hack//SIGN

.hack//SIGN on .hack-sarjaan kuuluva 26-osainen animesarja, jolle on julkaistu seuraajana kolmeosainen OVA. Sen tuottivat studiot Bee Train ja Bandai Visual. Sarjasta 26 episodia on esitetty televisiossa ja kolme ovat lisäepisodeja. Sarjan musiikin on säveltänyt ja sanoittanut Yuki Kajiura. Sarjaa esitettiin Japanissa 3. huhtikuuta 2002 – 25. syyskuuta 2002.
Tarina.
".hack//SIGN" tapahtumat kietoutuvat vuonna 2007 fiktiivisesti julkaistuun MMORPG-roolipeliin "The World". Tarina alkaa siitä, kun eräs pelaajista, Tsukasa, huomaa jääneensä vangiksi pelin sisään. Jotkut pelaajat alkavat selvittää tilannetta auttaakseen Tsukasaa, jotkut taas hyötyäkseen itse tilanteesta. Juoni etenee rauhallisesti mutta hajanaisesti, koska katsojalle syötetään paljon harhaanjohtavaa informaatiota tapahtumien luonteesta.
Jaksot.
OVA-sarjan jaksojen nimet ovat:
Berndt Arell

Berndt Börje Trifon Arell (s. 26. joulukuuta 1959 Tammisaari) on suomalainen taidemuseoalan ammattilainen, joka toimii Saksalaisen taidesäätiön erikoisasiantuntijana vuodesta 2020. Vuosina 2018-2020 hän toimi Tukholman Fotografiska-museon näyttelytuottajana. Sitä ennen vuosina 2012–2017 hän toimi Ruotsin kansallismuseon ja Prins Eugens Waldemarsudden ylijohtajana.
Arell on opiskellut Åbo Akademissa ja valmistunut filosofian maisteriksi. Hän on toiminut useiden taidemuseoiden johtajana, sekä kuvataide- ja kulttuurialojen luottamustehtävissä.
Ura.
Arell on toiminut vt. intendenttinä, museonjohtajana ja amanuenssina Tammisaaren museossa 1982–1985, amanuenssina ja intendenttinä Pohjanmaan museossa Vaasassa 1987–1989. Pohjoismaisen taidekeskuksen näyttelypäällikkönä ja vt. johtajana Suomenlinnassa 1993–1996, Turun taidemuseossa amanuenssina, vt. museonjohtajana 1990 ja museonjohtajana 1991–1993 ja 1996–1999. 
Arell oli vuonna 2000 perustamassa Ruotsiin Tjörnin saarelle Göteborgiin Pohjoismaista akvarellimuseota, jota hän johti 1999–2001. Sen jälkeen hän oli Helsingin taidemuseon johtajana ja vuosina 2007–2009 Kiasman johtajana. Arell hoiti sivutoimisesti myös Taiteen keskustoimikunnan puheenjohtajan tehtävää vuoden 2009 loppuun. Lisäksi hän on toiminut Designmuseon hallituksessa, Helsingin taidehallin isännistön sekä Suomen taideakatemian säätiön / Näyttelyvaihtokeskus Framen hallituksen puheenjohtajana. 
Kiasman johtajan virasta Arell siirtyi Svenska kulturfondenin johtajaksi tammikuussa 2010. Kulturfondenin johtajana Arell sanoi tavoittelevansa suurempaa avoimuutta säätiön työskentelyssä ja toimintatavoissa.
Kesäkuussa 2011 Arell nimitettiin Ruotsin kansallismuseon johtoon viiden vuoden määräajaksi. Hän aloitti tehtävässä vuoden 2012 alusta. Vuodesta 2018 vuoteen 2020 hän toimi Fotografiskan näyttelytuottajana Tukholmassa, Tallinnassa ja New Yorkissa ja vuodesta 2020 asiantuntijana Stiftung Gut Schierenseessä ja Schloß Plönissä Saksassa. 
Yksityiselämä.
Arell on kääntynyt ortodoksiksi. Hänellä on kaksi tytärtä ja poika. Arell on puhunut julkisuudessa väkivaltaisesta parisuhteesta entisen miesystävänsä kanssa.
Pia Hansen

Pia Hansen (s. 25. syyskuuta 1965 Hässleholm) on ruotsalainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Pia Hansen on saavuttanut kaksoistrapissa olympialaisissa kultaa Sydneyssä 2000 ja MM-kilpailuissa Tampereella 1999 hopeaa.
Daina Gudzinevičiūtė

Daina Gudzinevičiūtė (s. 23. joulukuuta 1965 Vilna) on liettualainen haulikkoampuja ja olympiavoittaja.
Daina Gudzinevičiūtė on saavuttanut trapissa olympialaisissa Sydneyssä 2000 kultaa. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut trapissa Lahdessa 2002 hopeaa ja Neuvostoliiton joukkueessa joukkuekultaa Montecatinissa 1989.
Shannon Shorr

Shannon Shorr (s. 7. kesäkuuta 1985, Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Shorr on valmistunut Shades Valley High Schoolista, josta hän siirtyi opiskelemaan rakennetekniikkaa Alabaman yliopistoon. Hän keskeytti opintonsa 2,5 vuoden jälkeen ryhdyttyään päätoimiseksi pokerinpelaajaksi.
Turnausmenestys.
Koska pokeriturnauksissa Yhdysvalloissa on 21 vuoden ikäraja, Shorr aloitti liveturnausuransa ulkomailla. Tammikuussa 2006 hän oli neljäs Aussie Millionsin pääturnauksessa ansaiten 271 700 Australian dollaria. Muutama viikko tämän jälkeen hän oli toinen Bahamasaarilla pelatussa Kanadan pokerimestaruuskilpailuissa. Maaliskuussa 2006 hän oli kaksinpelin maailmanmestaruusturnauksessa Barcelonassa yhdeksäs. Shorrin uran huomattavin voitto tuli Bellagio Cupista elokuussa 2006. Tämän 10000 dollarin sisäänoston no limit texas hold'em -turnauksen voitosta hän ansaitsi 960 690 dollaria. Hän sijoittui vuoden 2006 CardPlayer-lehden vuoden pelaaja -tilastossa neljänneksi.
World Series of Pokerissa Shorrin paras sijoitus on vuoden 2008 2 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen kakkostila. Palkintorahoja Shorr ansaitsi 349 141 dollaria. Vuonna 2007 hän oli 5 000 dollarin kaksinpeliturnauksessa seitsemäs.
Kesäkuussa 2008 Shorrin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,4 miljoonaa dollaria.
Tutkain

Tutkain-sana merkitsee terävää kärkeä, piikkiä tai pistintä, kudontaterminä (monikossa: "tutkaimet") loimilankojen loppupäitä. Sana esiintyy tunnetussa sanonnassa "On turha potkia tutkainta vastaan". Sanonta on peräisin Raamatun vanhemmista suomennoksista. Vanhassa kirkkoraamatussa, kohdassa Apostolien teot 26:14 sanonta on muodossa "Työläs on sinun potkia tutkainta vastaan". (Uudessa kirkkoraamatussa tutkain on korvattu sanalla "pistin".) Tässä raamatunkohdassa tutkain-sanan yleensä selitetään tarkoittavan maataloustyökalua, teräväpäistä keppiä, jota käytetään esimerkiksi vetohärkien ohjaamiseen.
Samasta sanavartalosta kuin "tutkain" (ja verbi "tutkia") on johdettu myös uudissana tutka, kun Suomeen sodan aikana 1943 hankittiin ensimmäiset tutkalaitteet.
François-Louis Tremblay

François-Louis Tremblay (s. 13. marraskuuta 1980 Alma, Quebec) on kanadalainen kaukalopikaluistelija.
Tremblay on voittanut urallaan useita arvokisamitaleja. Olympialaisissa hän on voittanut Kanadan joukkueessa 5 000 metrin viestin olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002 ja Vancouverissa 2010 sekä hopeaa Torinossa 2006. 500 metrillä hän on voittanut hopeaa Torinossa ja pronssia Vancouverissa. 
Useiden MM-mitalien lisäksi hän on voittanut vuoden 2000 Hyvän tahdon kisoista kultaa 500 metrillä, 1 000 metrillä ja 5 000 metrin viestissä.
Michael Wenden

Michael Vincent Wenden (17. marraskuuta 1949 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan kaksi olympiakultaa, Méxicossa 1968 100 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 52,2 sekä 200 metrin vapaauinnissa olympiaennätysajalla 1.55,2.. Hän voitti samoissa kilpailuissa myös hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Hänen 100 metrin vapaauinnin maailmanennätysaikansa 52,20 säilyi voimassa hieman alle kaksi vuotta, jolloin yhdysvaltalainen Mark Spitz rikkoi sen. Wenden oli mukana myös Australian 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkuessa, joka rikkoi Edinburghissa 1970 järjestetyissä Kansainyhteisön kisoissa maailmanennätyksen lähes kahdella sekunnilla. 
Myöhemmällä urallaan Wenden voitti vielä hopean 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssin 100 metrin vapaauinnissa Jugoslavian Belgradissa järjestetyissä, historian ensimmäisissä uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa. Wenden valittiin vuonna 1979 International Swimming Hall of Famen jäseneksi.
James Mackey

James Corwin Mackey (s. 25. helmikuuta 1986 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Mackey opiskeli kaksi vuotta Missourin yliopistossa ennen ryhtymistään päätoimiseksi pokerinpelaajaksi.
Vuonna 2007 Mackey voitti World Series of Pokerin 5 000 dollarin sisäänoston no limit hold'em -turnauksen. Hänestä tuli 21 vuoden 4 kuukauden ikäisenä sillä hetkellä kaikkien aikojen kolmanneksi nuorin WSOP-voittaja (Jeff Madsenin ja Steve Billirakisin jälkeen). Turnauksen finaalipöytä oli nopein (2 tuntia 35 minuuttia) sitten toukokuun 2003. Voitostaan hän ansaitsi 730 740 dollaria.
Vuoden 2008 WSOP:ssa Mackey oli toinen 10 000 dollarin mixed -turnauksessa. Rannekkeen voitti Anthony Rivera ja Mackey ansaitsi kakkostilastaan 297 792 dollaria.
Mackey on menestynyt myös internetissä. Hän voitti käyttäen nettinimeään mig.com PokerStarsin World Championship of Online Pokerin (WCOOP) 1 050 dollarin sisäänoston no limit hold'em -turnauksen ansaiten yli 580 000 dollaria.
Kesäkuussa 2008 Mackeyn pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,2 miljoonaa dollaria.
Matias Martinius

Matias Martinius (2. helmikuuta 1655 Tuulos – 1. syyskuuta 1728 Hauho) oli suomalainen pappi, joka julkaisi 1689 suomen kielen kieliopin.
Henkilöhistoria.
Martiniuksen vanhemmat olivat Tuuloksen Pohjoisten kylän Häppölän ratsutilallinen ja kestikievarin pitäjä Mårten Knutsson ja Brita Larsdotter. Hän kävi koulua Hämeenlinnan pedagogiossa 1665, Helsingin triviaalikoulussa 1669–1676 sekä Viipurin lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi 1678. Martinius vihittiin papiksi 1699. Hän toimi Viipurin lukion kaunopuheisuuden lehtorina vuodesta 1688, logiikan ja fysiikan lehtorina sekä vt. metafysiikan lehtorina vuodesta 1693 sekä 2. teologian lehtorina vuodesta 1697. Hänestä tuli lääninrovasti 1697, ja vuodesta 1699 hän toimi Säkkijärven kirkkoherrana. 
Isovihan aikana Martinius jäi 1710 Viipurin piirityksen aikana venäläisten vangiksi ja oli vapauduttuaan jonkin aikaa Viipurin tuomiokapitulin esimiehenä venäläisten valtaamassa Viipurissa. Martinius pakeni syksyllä 1711 Viipurista ja samana vuonna hänestä tuli Hauhon kirkkoherra. Martinius pakeni venäläismiehitystä uudelleen 1713 Länsipohjan kautta Ruotsiin. Hän palasi Suomeen sodan päätyttyä 1722 ja toimi kuolemaansa saakka Hauhon kirkkoherrana.
Kirjallinen toiminta.
Martinius julkaisi 1689 suomen kieliopin nimeltä "Hodegus Finnicus eli Suomen kieleen Tien Johdattaja". Suurelta osin tämä kielioppi oli kuitenkin Eskil Petraeuksen vuonna 1649 painetun suomen kielen kieliopin "Linguae Finnicae brevis institutio" mukaelma. Martiniuksen teoksesta on julkaistu näköispainos vuonna 1968. Näköispainos sisältyy myös SKS:n julkaisemaan kolmen kieliopin kokoelmaan "Vanhat kielioppimme" vuodelta 1968.
Pedagogio

Pedagogio (latinaksi "paedagō’gium", kreikan sanasta "paidagōgei'on" ’pedagogin asunto’, ’koulu’) oli antiikin Roomassa ylhäisen perheen asunnon osa, jossa nuoria orjia opetettiin tehtäviin, joissa tarvittiin opillista sivistystä. Myöhemmin sana alkoi tarkoittaa yleensä koulua, erityisesti alkeiskoulua.
Saksassa pedagogio oli yliopistoon valmentava sisäoppilaitos. Ruotsissa ja Suomessa pedagogio tarkoitti nimenomaan alkeiskoulua. Pedagogio-nimitys oli Suomessa erityisesti käytössä 1600- ja 1700-luvuilla, mutta se hävisi 1800-luvun loppupuolella, kun pedagogiot 1843 muuttuivat ala-alkeiskouluiksi. Ruotsissa pedagogiot katosivat vuoden 1904 koulu-uudistuksessa.
Kustaa II Aadolfin aikana koulut jaettiin lukioihin, triviaalikouluihin ja lastenkouluihin. Lastenkoulujen nimeksi vakiintui pedagogio 1600-luvun lopulla. Yksi- tai kaksiluokkaisia pedagogioita oli Suomessa jo 1500-luvulla Helsingissä, Naantalissa, Porissa, Porvoossa ja Raumalla. Maaseudulle perustettiin ensimmäinen pedagogio Saltvikiin 1639 ja seuraavat Kemiöön 1649 ja Lohjalle 1659.
Pedagogioissa opetettiin lukemista, katekismusta ja virsilaulua. Pojille opetettiin lisäksi kirjoitusta ja laskemista. Vuoden 1649 koululaki määritteli pedagogion triviaalikoulun epätäydelliseksi muodoksi.
Ulla Vaarnamo

Ulla Vaarnamo (s. 17. huhtikuuta 1951, Kontiolahti) on suomalainen kirjailija. 
Ulla Vaarnamo valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1977. Tämän jälkeen hän toimi äidinkielenopettajana yläasteella vuoteen 2011 asti. Vaarnamo asuu Joensuussa. 
Vaarnamon esikoisteos, novellikokoelma "Pyörre" ilmestyi vuonna 2000. Ensimmäinen romaani, "Honkain keskellä" julkaistiin vuonna 2002. Vaarnamo on opiskellut luovaa kirjoittamista Viita-akatemiassa Tampereella.
Julkaisut.
Lisäksi Vaarnamon kirjoittamia näytelmiä on esitetty lukuisissa teattereissa ympäri Suomea.
Epäkonferenssi

Epäkonferenssi on vapaamuotoinen tapahtuma, joka eroaa tavanomaisista konferensseista pyrkimällä olemaan avoimempi, osallistumiseen pohjautuva kokoontumismuoto. Epäkonferenssit ovat usein pienempiä, vain löyhästi ennalta rajattuja, ja passiivisen seuraamisen sijaan mahdollisimman monien osallistujien toivotaan osallistuvan keskustelun etenemiseen rakentavasti. Jotta tähän päästäisiin, epäkonferenssiin saattaa usein liittyä jo ennalta tietoverkkojen varassa suoritettavaa ennakkokeskustelua tai tiedonjakoa. 
Käsite epäkonferenssi nykymuodossaan on peräisin Dave Winerilta, mutta termiä on käytetty jo 90-luvun lopulla tarkoittamaan tavallisesta kaavasta poikkeavaa konferenssia. Winerin mukaan "konferensseissa yleisön osaamisen summa usein ylittää esiintyjinä olevien osaamisen summan", ja epäkonferenssi pyrkii hyödyntämään tätä laajempaa osaamista. Käytännössä termiä epäkonferenssi käytetään kuitenkin monenkirjavasta joukosta tapahtumia, jotka jollain tavalla eroavat perinteisistä konferensseista.
Epäkonferensseja on Suomessa järjestetty viime vuosina erityisesti erilaisten web 2.0 -tapahtumien yhteydessä, joko perinteisten konferenssien ohessa tai aivan omina tapahtuminaan.
Anuanurunga

Anuanurunga on pieni asumaton atolli Ranskan Polynesiassa Tyynellämerellä. Atolli kuuluu Gloucesterin herttuan saariin, joka on osa Tuamotua. Lähin Anuanurungaa oleva saari on 23 kilometrin päässä oleva Nukutepipi. Atollin saarien yhteispinta-ala on noin 7 neliökilometriä.
Anuanurunga on pyöreä atolli, jonka halkaisija on suunnilleen 3,3 kilometriä. Sen muodostavat neljä isompaa ja muutama pieni saari. Atollin riutat ovat suhteellisen laajat, jotka sulkevat täysin sisäänsä atollin laguunin.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Anuanurungan näki brittiläinen laivastoupseeri ja tutkimusmatkailija Philip Carteret vuonna 1767. Hän nimesi atollin "Neljäksi kruunuksi".