tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toppilan rautatieasema

Toppilan rautatieasema (, aiemmin Tpa) on lakkautettu Suomen rataverkon liikennepaikka Oulussa. Se lakkautettiin 5. kesäkuuta 2005, ja se sijaitsi viiden kilometrin päässä Oulun rautatieasemalta. Asemarakennus on yksitysomistuksessa.
Historiaa.
Valtionrautatiet rakensi Oulun kauppaseuran aloitteesta radan Oulun asemalta Tuiran kautta Toppilaan vuonna 1886 osana Pohjanmaan rataa, ja Toppilan sataman ja aseman liikennemäärät kasvoivat ulkomaankaupan myötä. Myöskin sellutehdas aiheutti oman liikennöintitarpeensa heti valmistuttuaan 1930-luvulla. Myöhemmin Oulun syväsataman rakentamisen myötä Toppilan satama menetti merkityksensä, sillä uudemmat suuret laivat eivät päässeet matalaan satamaan. Nykyisin satama on lähinnä huviveneilykäytössä ja virallisesti tavaraliikenteen satama lakkautettiin 2012.
Toppilan asemarakennus valmistui vuonna 1886, ja se rakennettiin Knut Nylanderin niin sanottujen Oulun radan tyyppipiirustusten mukaan.
Rautatiekuljetuksissa liikennemäärät vähenivät olemattomiin turpeenkuljetuksen siirtyessä kiskoilta maanteille. Tämän vuoksi Toppilan ratapihaa supistettiin voimakkaasti: vielä 1980-luvun alussa ratapihalla oli neljä rinnakkaista raidetta, mutta 2000-luvulla enää kaksi läpiajettavaa raidetta ja pistoraiteita.
5. kesäkuuta 2005 Toppilan liikennepaikka lakkautettiin ja siitä tuli osa Oulun liikennepaikkaa.
2000-luvun alusta Toppilaan liikennöitiin vain harvoin ja Vihreäsaaren öljysatamassa sijaitseville VR:n öljyvarastoille noin kerran viikossa. Kun Pohjois-Suomen ratojen sähköistys valmistui joulukuussa 2006, päättyi Vihreäsaaren liikenne käytännössä kokonaan. Sekä Vihreäsaaren että Toppilan raiteistot joutuivat purku-uhan alle vähäisen käytön vuoksi.
Huhtikuussa 2007 Toppilasta Vihreäsaaren öljysatamaan johtanut raide suljettiin liikenteeltä asettamalla raiteen alkukohtaan seislevy ja lukitsemalla vaihteet johtamaan Toppilan ratapihalle. Pohjois-Suomen Rautatieharrastajat ry liikennöi kesällä 2007 ja 2008 lauantaisin Vihreäsaareen museoliikennettä Oulun rautatieasemalta Dm7- eli lättähattujunilla.
Toppilan ratapihan purkaminen aloitettiin syyskuussa 2009 poistamalla kiskotus tasoristeyksistä ja asfaltoimalla ne umpeen. Vanhan aseman edustalle ei siten voinut enää liikennöidä rautatiekalustolla. Seuraavana vuonna purettiin ratapihan loputkin osat ja vuoden lopulla Vihreäsaaren raide.
Gwangju

Gwangju (, hanja ) on maakuntajaon ulkopuolinen metropolikaupunki Etelä-Korean lounaisosassa. Se sijaitsee sisämaassa muutama kymmenen kilometriä Keltaisenmeren rannikolta ja on kokonaan Etelä-Jeollan maakunnan ympäröimä. Se oli aiemmin myös maakunnan pääkaupunki. Gwangjun asukasluku oli 1 431 050 vuonna 2022, ja sen pinta-ala on 501,1 neliökilometriä.
Gwangjun nimen muodostaneet kirjoitusmerkit tarkoittavat ”valon kaupunkia”. Varhaisin tunnettu maininta nimestä on Goryeo-dynastian ajalta vuodelta 940, ja sen väitetään olevan Yi Saekin keksintöä. Metropolikaupunki Gwangjusta tehtiin vuonna 1995. Se on maan lounaisosien tärkein talouden, koulutuksen ja kulttuurin keskus. Kaupunki tunnetaan muun muassa vuoden 1980 demokratialiikkeen syntypaikkana ja taidekaupunkina. Maalaustaiteen Namjonghwa-koulukunta ja pansori-musiikki ovat saaneet alkunsa Gwangjusta, ja siellä on järjestetty Gwangjun biennaali vuodesta 1995 lähtien.
18. toukokuuta 1980 Gwangjussa alkoi kapina Chun Doo-hwanin sotilasdiktatuuria vastaan. Tämä johti Gwangjun verilöylyyn.
Gwangjussa on lämpimintä elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila on 23–31 °C. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila on −3–5 °C. Sateita saadaan ympäri vuoden, mutta eniten sataa heinä- ja elokuussa. Niiden aikana sataa noin 560 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 1 400 millimetriä.
Ystävyyskaupungit.
Gwangjulla on seitsemän sisarkaupunkia ympäri maailmaa:
Aukkoliitos

Aukkoliitos muodostuu kuuden konneksiinimolekyylin muodostamasta kanavasta, joka liittyy viereisen solun vastaavaan rakenteeseen kudosnesteessä. Näitä kanavia on yhden aukkoliitoksen alueella satoja ja ne voivat olla joko kiinni tai auki riippuen solunsisäisesta kalsiumionipitoisuudesta. Aukkoliitos toimii kudoksen aineenvaihdunnan tasaajana ja sen kautta voivat kulkea myös solunsisäiset välittäjäaineet. Aukkoliitoksen kohdalla vierekkäisten solukalvojen välinen tila on noin 2–3 nm.
Aukkoliitoksilla on suurin merkitys sikiönkehityksessä ravintoaineiden liikkuvuuden takia. Myöhemmin useimmista solukalvoista aukkoliitokset häviävät. Sydänlihaskudoksessa ja sileälihaskudoksessa aukkoliitokset kuitenkin säilyvät, koska niillä on suuri merkitys sähköisten impulssien kulkemisessa. Kasvisoluista löytyy aukkoliitosta muistuttava rakenne, plasmodesmi.
Douglas Aarniokoski

Douglas ”Doug” Aarniokoski (25. elokuuta 1965 Yhdysvallat) on suomalaissukuinen, yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Aarniokoski on työskennellyt elokuvamaailmassa vuodesta 1989 lähtien. Tuolloin hän työskenteli tuotantoassistenttina elokuvassa "Turner ja täystuho" ("Turner &amp; Hooch").
Uran alkupuoli.
1990-luvun ajan Aarniokoski työskenteli käsikirjoittajana ("Puppet Master 4", 1993, "", 1994) sekä apulais- ja second unit -ohjaajana useissa hittielokuvissa, kuten "Neljä huonetta" ("Four Rooms", 1995), "Hämärästä aamunkoittoon" ("From Dusk Till Dawn", 1996), "Austin Powers – kumma jätkä" ("Austin Powers: International Man of Mystery", 1997) sekä "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" ("Fear and Loathing in Las Vegas", 1998).
Debyytti ohjaajana.
Aarniokosken debyytti ohjaajana oli "Highlander"-elokuvasarjan neljäs osa "Highlander – pelin loppu". Sen kuvaukset alkoivat lokakuussa 1999. Elokuvan budjetti oli varsin suuri, 15 miljoonaa dollaria, ja pääosissa olivat Christopher Lambert ja Adrian Paul. Elokuva keräsi lipputuloja Yhdysvalloissa runsaat 12 miljoonaa dollaria.
Aarniokoski on ohjannut myös paljon vähemmälle huomiolle jääneet elokuvat "The Safe Side" (2004) ja "The Courier" (2005), joista ensimmäinen julkaistiin suoraan videolevitykseen.
2000-luku.
Aarniokosken apulaisohjauksia 2000-luvulta ovat muun muassa "Spy Kids" (2001), "Kultainen medaljonki" ("The Medallion", 2003) ja "Once Upon a Time in Mexico" (2003).
Aarniokosken tuorein elokuvaohjaus on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut "Nurse 3D". Television puolella hän on ohjannut 2010-luvulla jaksoja sarjoihin "Criminal Minds – FBI-tutkijat", "Limitless", "Arrow, The Flash", "Sleepy Hollow, Blue Bloods" ja "".
Redwall

Redwall on Brian Jacquesin kirjoittama lastenkirjasarja luostarissa asuvista eläimistä. Sarjaan kuuluu kaksikymmentäkaksi kirjaa, joista tähän mennessä kymmenen on ilmestynyt suomeksi. Redwallin taru on fantasiakirjallisuutta antropomorfisten eläinten näkökulmasta. Tarinoiden keskiössä on kuvitteellinen Redwallin luostari, jossa asuvat moninaiset metsäneläimet, kuten hiiret, oravat, siilit ja myyrät. Luostaria ja sen lähiseutua uhkaavat usein monet tuholaiseläimet, joita vastaan on puolustauduttava. Luostarin eläimillä on oma kansallissankarinsa, hiirisoturi Martin. Vaikeina aikoina he turvautuvat Martinin henkeen ja tämän jälkeensä jättämään miekkaan, jota ovat pidelleet monen eläimen käpälät. Martin ilmestyy valitsemansa henkilön uneen, ja kertoo mitä olisi tehtävä Redwallin puolustamiseksi. Sammalkukkametsä on suuri metsä, jonka laidalla luostari kohoaa. Sammalkukkametsässä elää saukkoja, metsähiiriä, siilejä ja muita metsäneläimiä. Metsän läpi virtaa Sammaljoki, jolla veneillään kulkevat Possun päästäiset. Silloin tällöin metsässä liikkuu myös Salamandastronilta lähetettyjä jäniskaukopartioita. Luostarin lisäksi Salamandastronin vuorilinnoitus toimii kirjojen tapahtumapaikkana osittain kirjoissa "Salamandastronin aarre", "Pahan jälkeläinen", "Sammalkukkametsän sota", "Mariel, taistelija" sekä "Jänisten kaukopartio".
Nelvana on tehnyt Redwallin tarusta piirrosanimaatiosarjan televisioon. Piirrossarja käsittää kolme tuotantokautta kirjoista "Soturi Matiaksen miekka", "Mattimeo" sekä "Urhea Martin." Sarjasta tullaan tekemään elokuva, joka on tarkoitus julkaista vuonna 2011. Redwallin taruista on julkaistu myös kirjoja, jotka eivät varsinaisesti kuulu sarjaan, kuten kuvakirjat "The Great Redwall Feast" ja "A Redwall Winter's Tale". Kirjoja on käännetty useille kielille, muun muassa ruotsiksi, saksaksi, ranskaksi ja japaniksi.
Stella Chiweshe

Stella Rambisai Chiweshe (8. marraskuuta 1946 Mujumi – 20. tammikuuta 2023 Harare, Zimbabwe) oli zimbabwelainen muusikko. Chiweshe lauloi ja soitti mbiraa. Hän aloitti mbiran soittamisen 1960-luvulla ja oli yksi ensimmäisistä naispuolisista mbiran soittajista. Chiweshe esiintyi Godwin Mawurun elokuvassa "I Am the Future" (1989).
Virginia Mukwesha on Stella Chiweshen tytär.
Telekarelia

Telekarelia Oy oli Elisan omistama puhelinyhtiö, joka toimi Pohjois-Karjalassa. Sen toiminnan sulauttamisesta Elisaan päätettiin elokuussa 2013.
Telekarelia Oy:n huomattava markkinavoima -alue (HMV-alue) käsitti Enon, Kontiolahden, Kiihtelysvaaran, Pyhäselän (ei Reijolaa) ja Outokummun kunta-alueet. Yhtiö tarjosi sekä matkapuhelin-, että laajakaistaliittymiä (ISDN, ADSL). Outokummussa yhtiö tarjosi myös kaapelitelevisiopalveluita. 
Historia.
Telekarelian nykyinen toiminta-alue sai ensimmäisen toimilupansa puhelinverkolle vuonna 1899. Tällä saatiin lupa rakentaa linja Kaltimosta Joensuuhun. Luvan saaja oli Kaltimon Puuhiomo Oy. Toiminta tehostui vuonna 1905, jolloin perustettiin Kontiolahden kirkonkylään Telefooni osakeyhtiö.
Tämän jälkeen alueelle perustettiin alueellisia puhelinyhtiöitä seuraavasti: Hammaslahden Telefooni Oy (1907), Heinävaaran Telefooni Oy (1910), Enon Telefooni Oy (1910), Jakokosken Telefooni Oy (1911) ja Uimaharjun Telefooni Oy (1914).
Varsinaisen Telekarelian kantayhtiönä pidetään Pielisjoen Puhelin Oy:tä. Se syntyi vuoden 1955 lopussa, kun Enon Puhelin Oy, Uimaharjun Puhelin Oy, Jakokosken Puhelin Oy ja Kontiolahden Puhelin Oy sulautuivat yhteen. Vuonna 1957 perustettiin Pielisjoen Puhelin Oy:n aloitteesta verkkoryhmätoimikunta, johon tulivat myös mukaan Hammaslahden ja Viinijärven puhelinyhtiöt sekä myöhemmin Kiihtelysvaaran Puhelin Oy.
Myöhemmin yhteistyön tuloksena Hammaslahden Puhelin Oy ja Kiihtelysvaaran Puhelin Oy liittyivät Pielisjoen Puhelin Oy:hyn. Samalla Pielisjoen Puhelin Oy nimi muutettiin Joensuun Seudun Puhelin Oy:ksi. Joensuun Seudun Puhelin Oy aloitti toimintansa vuoden 1960 alusta. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1994 Puhelin Oy Telekareliaksi.
Vuonna 2012 Elisa ilmoitti ostavansa Telekarelian.
Pietro Filippo Scarlatti

Pietro Filippo Scarlatti (5. tammikuuta 1679 Rooma – 22. helmikuuta 1750 Napoli) oli italialainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja. Myös hänen isänsä Alessandro Scarlatti ja veljensä Domenico Scarlatti olivat muusikkoja.
Scarlatti aloitti uransa kuoronjohtajana urbinolaisessa katedraalissa vuonna 1705. Vuodesta 1708 hän soitti urkuja Napolissa. Vuonna 1728 sai ensiesityksensä Scarlattin ensimmäinen ooppera, "Clitarco". Sen partituuri on sittemmin hävinnyt. Muita Scarlattin sävellyksiä ovat muun muassa kolme kantaattia ja useat kosketinsoitintoccatat.
Mikkelin Pallo-Kissat

Mikkelin Pallo-Kissat (MiPK) on mikkeliläinen vuonna 1946 perustettu jalkapalloseura, joka pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa yhteensä 11 kautta vuosien 1962–1981 välisenä aikana. Parhaimmillaan MiPK sijoittui neljänneksi kausina 1962, 1974 ja 1975.
Historia.
Mikkelin Pallo-Kissat perustettiin Mikkelissä sijaitsevalla Naisvuoritalolla 13. lokakuuta 1946. Seura pelasi aluksi Maakunta- ja Suomensarjoissa ja nousi Mestaruussarjaan vuonna 1961. Ensimmäisenä SM-kautenaan MiPK sijoittui neljänneksi, mutta putosi kahden vuoden kuluttua takaisin Suomensarjaan. Seuran muut SM-kaudet olivat 1971, 1974–1979 ja 1981. Vuonna 1977 MiPK voitti Työväen urheiluliiton mestaruuden.
1980-luvun alussa MiPK ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja sen viimeiseksi sarjakaudeksi jäi 1983, jolloin seura pelasi II divisioonassa. MiPK:n toiminnan jatkajaksi perustettiin vuonna 1984 Mikkelin Kissat. Seuraa ei kuitenkaan milloinkaan asetettu konkurssiin ja vuonna 1997 Suomen Palloliitto hyväksyi Mikkelin Pallo-Kissat jälleen jäsenekseen. Vuonna 2001 seura pelasi yhden kauden maan kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla Vitosessa. Toimintaa on 1990- ja 2000-luvuilla ollut myös ikämiehissä sekä piirikunnallisella tasolla futsalissa. Mikkelin Kissojen edustusjoukkue on käyttänyt vuodesta 2016 nimeä MiPK. MiKi alkoi käyttää kyseistä nimeä MiPKin 70-vuotisjuhlien kunniaksi.
Vuosina 1955–1970 Mikkelin Pallo-Kissojen lajivalikoimaan kuului myös jääkiekko, joka siirrettiin yhdessä Mikkelin Palloilijoiden jääkiekkojaoksen kanssa vastaperustettuun jääkiekon erikoisseuraan Mikkelin Jukureihin.
Mikkelin Kissat

Mikkelin Kissat (lyhenne MiKi) on mikkeliläinen jalkapalloon erikoistunut urheiluseura. Seuraa hallinnoi taustayhtiö Mikkelin Kissat ry. Mikkelin Kissojen edustusjoukkue pelaa Kolmosessa nimellä Mikkelin Pallo-Kissat (lyhenne MiPK).
Historiaa.
Mikkelin Kissat perustettiin vuonna 1981, mutta merkittiin yhdistysrekisteriin vasta 1983. Varsinainen toiminta seurassa alkoikin vuonna 1984 Mikkelin Pallo-Kissojen (MiPK) seuraajana. Pallo-Kissojen juuret juontuvat aina 1900-luvun ensimmäisiin vuosiin asti asti, sillä uutta jalkapallon erikoisseuraa, MiPK:a olivat perustamassa vuonna 1946 Mikkelin työväentalolla yleisseura Mikkelin Vauhdin jalkapalloilijat. Vauhti taas sai alkunsa vuonna 1907 nimellä Mikkelin Työväenyhdistyksen Voimistelu- ja Urheiluseura. 
MiPK aloitti taipaleensa maakuntasarjasta, josta se nousi 1950-luvulla ensimmäisenä mikkeliläisseurana Suomi-sarjaan. Pallo-Kissojen menestyksekkäimpiä aikoja olivat vuodet 1962–1964, 1971 ja 1974–1979, jolloin seura pelasi Mestaruussarjassa. Heidän paras saavutus siellä oli neljäs sija kausina 1962, 1974 ja 1975. Lisäksi seura voitti Työväen urheiluliiton mestaruuden vuonna 1977. Pallo-Kissat ajautui kuitenkin 1980-luvun alussa talousvaikeuksiin ja kausi 1983 II divisioonassa jäi konkurssiin haetun seuran historian viimeiseksi.
MiPK:n pelaajat siirtyivätkin kaudeksi 1984 Mikkelin Kissoihin, jolle yritettiin myös siirtää MiPK:n sarjapaikkaa II divisioonassa, mutta Palloliitto ei suostunut tähän. Näin Kissat joutui aloittamaan uudestaan pohjalta eli V divisioonasta. Sieltä seura nousi vuosittain sarjaportaan ylöspäin aina II divisioonaan asti, mutta putosi jo kaudella 1988 takaisin III divisioonaan. Vuodeksi 1994 MiKi nousi jälleen takaisin II divisioonaan, jonka itälohkossa se vakiinnutti seuraavina vuosina paikkansa sarjan keskikastissa ja oli parhaimmillaan kaudella 1997 kolmas. Vuonna 1994 MiKi voitti Suomen Cupin pikkufinaalin.
Vuoden 1998 päätteeksi MiKi:n ja Mikkelin Palloilijoiden (MP) edustusjoukkueet ja A-juniorit yhdistyivät ja muodostivat Ykköseen FC Mikkelin. Fuusio purettiin kuitenkin jo vuonna 2001 ja MiKi palasi jälleen edustusjalkapallotoimintaan mukaan, ja on sen jälkeen pelannut kaudet 2002, 2004–2005 ja 2007 Kakkosessa ja loput Kaakkois-Suomen Kolmosessa.
Kolmosen kaudelle 2016 MiKi osallistui Mikkelin Pallo-Kissojen 70-vuotisjuhlien kunniaksi nimellä MiPK. MiPK voitti Kolmosen lohkonsa ja nousi seuraavaksi kaudeksi Kakkoseen.
Junioritoiminta.
MiKi:llä on kaudella 2014 yhteensä 10 juniori-ikäluokkaa MiKi Nappuloista (s. 2006-2009) A-junioreihin (s. 1995-1996). Parhaimmillaan MiKi:n B-juniorit ovat pelanneet kaudella 1996 SM-sarjassa, ja lisäksi MP:n kanssa FC Mikkeliksi yhdistyneet A-juniorit saivat SM-hopeaa vuonna 1999. MiKi on myös järjestänyt vuodesta 1987 lähtien kesä-heinäkuun vaihteessa Mikkeli Turnauksen 7–13-vuotiaille junioreille ikäluokittain. Vuonna 2013 Mikkeli Turnaukseen osallistui yhteensä 92 joukkuetta eri puolilta Suomea.
Huuma

Huuma (myös Lauantai-illan Huuma) on suomalainen MTV3:n televisio-ohjelma, jonka ensimmäistä versiota esitettiin Suomessa vuosina 2005–2009. Ohjelmaan toisen version lähetykset alkoivat syyskuussa 2019.
Formaatti perustuu maailmalla palkittuun englantilaiseen viihdeohjelmaan "Ant &amp; Dec’s Saturday Night Takeaway". Ohjelmaa on esitetty Britanniassa vuodesta 2002 alkaen. Sarja on palkittu useita kertoja sekä kotimaassaan että kansainvälisesti. Se on voittanut muun muassa Kultaisen ruusun maailman parhaana viihdeohjelmana vuonna 2004.
Ensimmäinen versio (2005–2009).
Ohjelmaa juonsivat aluksi Lorenz "Lore" Backman ja Jaakko "Jaska" Saariluoma apunaan Niina Herala (myöh. Backman). Saariluoma jäi pois ohjelmasta teatteri- ja muiden työkiireidensä vuoksi syksyllä 2007, ja hänen korvaajakseen juontajaksi tuli Heikki Paasonen. Tammikuussa 2009 Huumaan tuli uusi juontaja, Pikku-Niina. Keväällä 2009 MTV3 uutisoi, että Huuma jäisi tauolle kesäksi, mutta yllättäen ohjelmaa ei jatkettukaan enää syksyllä 2009.
Huuman eri osina saatettiin nähdä muun muassa "Herrasmieshuijarit", "Heikki vs Lore", "Pikku-Niina", "Voita mainoskatko" sekä puhelinkilpailu. Hip hop -artisti Elastinen kertoi vuonna 2018, että myös häntä oltiin haastateltu sarjan juontajaksi, ja että hän oli ollut lähellä tulla valituksi.
Toinen versio (2019).
Toukokuussa 2019 Huuman ilmoitettiin tekevän paluun MTV:lle syksyllä 2019. Toisen version ensimmäinen jakso esitettiin 14. syyskuuta, ja ohjelman juontajina toimivat Jenni Kokander, Roope Salminen ja Ernest Lawson. Ohjelmassa on mukana myös Janne Kataja ja joka viikko vaihtuva vieraileva kuuluttaja. Kuuluttajina ovat olleet Jukka Hildén, Marja Hintikka, Kirsi Alm-Siira, Kape Aihinen, Sami Yaffa, Jarkko Tamminen, Kalle Lamberg, Kiti Kokkonen, Joonas Nordman ja Mikko Penttilä.
Juontajat.
Entiset:
Nykyiset:
Orchestra Baobab

Orchestra Baobab on senegalilainen maailmanmusiikkiyhtye. Se perustettiin vuonna 1970. Yhtye julkaisi seuraavan viidentoista vuoden aikana kaksikymmentä albumia. Orchestra Baobab hajosi vuonna 1987, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 2001.
Jäsenet.
Orchestra Baobabin kokoonpano on vaihdellut usein. Tässä on joitain pysyviä jäseniä.
Thione Seck

Thione Ballago Seck (12. maaliskuuta 1955 – 14. maaliskuuta 2021) oli senegalilainen kansanmuusikko. Hän toimi 1970-luvulla Orchestra Baobabissa, mutta lähti siitä myöhemmin. Lähdettyään Orchestra Baobabista hän perusti veljensä Mapenda Seckin kanssa oman yhtyeensä, Raam Daanin.
Rigsar

Rigsar on bhutanilaisen populaarimusiikin tyylilaji. Sen keskeisin soitin on dranyen-niminen 15-kielinen kielisoitin. Rigsar kehittyi 1960-luvulla. 
Suresh Moktanin julkaisema rigsar-albumi "New Waves" (1996) on parhaiten myynyt bhutanilainen albumi.
Helena Rubinstein

Helena Rubinstein (25. joulukuuta 1871 Krakova, Puola – 1. huhtikuuta 1965 New York, Yhdysvallat), alun perin Chaja Rubinstein, oli puolalais-amerikkalainen kosmetiikkayrittäjä. Hän perusti Helena Rubinstein -kosmetiikkayhtiön, jonka ansiosta hänestä tuli yksi maailman rikkaimmista naisista. 
Elämä.
Helena oli Augusta ja Hercl Rubinsteinin kahdeksasta lapsesta vanhin. Hän opiskeli vähän aikaa lääketiedettä Sveitsissä ja täytettyään 18 vuotta hän muutti Australiaan 1902, jossa hän alkoi kehitellä erilaisia voiteita ja reseptejä ollen samalla töissä farmasialiikkeessä. Hän hoiti ihoaan äidiltään Puolasta saamallaan voiteella nimeltä Valaze (Jumalan lahja). Sitä valmisti eräs unkarilainen kemisti.. 
Hän huomasi, että australialaisten naisten kasvot punoittivat ja iho oli karhea. Ensimmäisen oman liikkeensä hän avasi vuonna 1900. Aluksi hän myi Puolasta tuotettua Valaze-voidetta, josta tuli hyvin suosittu. Pian sitä alettiin valmistaa myös Australiassa. . Tehokkaiksi havaitsemiensa kosmetiikkatuotteiden innoittamana Rubinstein perusti vaatimattoman kauneussalongin vuonna 1902 Melbournen kaupunkiin. 
Eurooppaan Helena Rubinstein palasi 1903 ja opiskeli ihotautilääkärien opastuksella lisää häntä kiinnostavasta alasta.. 
Vuonna 1908 Helena matkusti Lontooseen aloittaakseen kansainvälisen toiminnan. Lontoossa hän tutustui amerikkalaiseen toimittajaan nimeltä Edward William Titus ja he avioituivat samana vuonna. He saivat kaksi poikaa, Roy Valentinen (1909–1989) ja Horacen (1912–1958). Hän perusti kauneussalongit myös Lontooseen (1908) ja sitten heidän muutettuaan Ranskaan myös Pariisiin (1912) ja Amerikkaan muuttamisensa jälkeen New Yorkiin (1914), jossa hän myös muutti etunimensä pysyvästi Chajasta Helenaksi. 
Tavaratalot olivat uutta tuohon aikaan. Rubinstein oivalsi niiden kautta mahdollisuuden saada tuotteensa laajemmallekin yleisölle.. Vuonna 1917 hän aloitti kosmetiikkatuotteidensa teollisen valmistuksen ja tukkumyynnin. Amerikassa Helena perusti kauneushoitoloita eri puolille maata. Toiminta menestyi hyvin. Vuonna 1937 Helena erosi ensimmäisestä miehestään tämän uskottomuuden takia ja solmi uuden avioliiton 1938 Georgian prinssi Artchil Gourielli-Tchkonian (1895-1956) kanssa, joka oli yli 20 vuotta häntä nuorempi. Mies kuoli 1956 ja Helenan Horace-poika kaksi vuotta myöhemmin. Helena Rubinstein eli 93-vuotiaaksi. Hän oli myös taiteen ystävä ja keräilijä..
Sähköankerias

Sähköankerias ("Electrophorus electricus") on Etelä-Amerikan koillisosissa elävä kala. Nimensä se on saanut kyvystään antaa jopa 650 voltin sähköiskuja. Nimestään huolimatta sähköankerias ei ole ankeriaan sukulainen, vaan se kuuluu veitsikaloihin.
Piirteet.
Sähköankerias voi kasvaa 2,5 metrin pituiseksi ja 20 kilogramman painoiseksi. Sähköankeriaan vartalo on tumma, liereä ja pitkulainen, lähes suomuton. Sillä ei ole häntää tai eviä, paitsi peräevä, joka kulkee lähes koko vatsapuolella. Pää on litteä ja suu iso. Kummassakin leuassa on yksi rivi kartiomaisia hampaita. Ihon väri vaihtelee harmaasta mustanruskeaan, ja kurkussa on valkoinen tai keltainen läiskä. Vatsapuoli on peräosassa kellertävä. Sähköankeriaan kaikki elimet sijaitsevat sen ruumiin etuosassa, toisin kuin muilla kaloilla.
Elinalue ja elintavat.
Sähköankeriasta tavataan Guyanassa, Orinoco-joessa ja Amazonin vesistön keski- ja alajuoksulla. Se viihtyy lähellä varjoisten järvien, jokien ja soiden mutaista ja karikkeista pohjaa. Sähköankerias elää ja saalistaa öisin. Se syö pikkueläimiä, lähinnä kaloja. 
Hapen sähköankerias saa 80-prosenttisesti ilmasta suunsa kautta, mikä antaa sille kyvyn elää lähes hapettomissa vesissä.
Sähköankeriaskoiras tekee kuivalla kaudella pesän omasta syljestään, ja naaras laskee siihen munansa. Yhdestä pesästä kuoriutuu jopa 17 000 poikasta.
Sähkövirta.
Suurin osa sähköankeriaan ruumista koostuu kolmesta lihasryhmästä, jotka toimivat kalan sähköeliminä ja sähköparistoina. Näiden lihasten lihassolut muodostavat 5 000 – 6 000 laattaa, jotka tuottavat sähköimpulssin. Kala käyttää matalaa sähkövirtaa esimerkiksi suunnistamiseen mutaisessa vedessä sekä ruoan paikallistamiseen. Kun sähköankerias havaitsee saalista tai uskoo olevansa vaarassa, se tuottaa vahvan, 650 voltin ja yhden ampeerin sähköiskun, joka kulkee veden kautta ja voi tappaa ihmisen tai hevosen jopa kuuden metrin päästä. Monet muutkin kalat pystyvät tuottamaan sähköä, mutta sähköankeriaan tuottama sähköisku on yksi voimakkaimmista. Sähköankerias voi tuottaa tällaisia vahvoja sähköiskuja jopa tunnin ajan. Sähköankeriaan voi pyydystää, kun sen paristot on saatu tyhjennettyä.
Hydra (kuu)

Hydra, joka tunnetaan myös nimellä (134340) Pluto II, on Pluton ja Kharonin kiertoradalta löytyneen kiertolaisen nimi. Se on toinen kahdesta Hubble-avaruusteleskoopin kesäkuussa 2005 löytämästä kiertolaisesta. "Pluto Companion Search Team" -työryhmään kuuluivat Hal A. Weaver, Alan Stern, Max J. Mutchler, Andrew J. Steffl, Marc W. Buie, William J. Merline, John R. Spencer, Eliot F. Young ja Leslie A. Young. Nimensä kuu on saanut kreikkalaisen mytologian yhdeksänpäiseltä Hydralta. Aluksi Hydra tunnettiin väliaikaisella nimellä S/2005 P 1.
Kappaleen löytämiseen johtaneet valokuvat otettiin 15.–18. toukokuuta 2005 välisenä aikana. Ensimmäisenä kiertolaiset havaitsi Max J. Mutchler 15. kesäkuuta 2005. Havainnoista tiedotettiin 31. lokakuuta 2005, kun löytö oli varmistunut.
Hydra kiertää Pluton ja Kharonin yhteistä painovoimakeskusta samantasoisella kiertoradalla kuin kaksoiskääpiöplaneettajärjestelmän komponentit toisiaan ja näiden toinen kuu Nix noin 65 000 kilometrin etäisyydellä kääpiöplaneetasta. Nixistä poiketen Hydran kiertorata on lähes ympyränmuotoinen, eksentrisyyden ollessa 0,0052. Kiertoaika on 38,2 vuorokautta, joka eroaa sen emokääpiöplaneettojen keskinäisestä kiertoajasta vain 0,3 prosenttia. Eron uskotaan selittävän Pluton ja Kharonin painovoimakenttien 15 prosentin suuruisen paikallisen ja säännöllisen vaihtelun.
Hydran kokoa ei ole vielä tarkasti mitattu, mutta sen halkaisijan arvellaan olevan noin 44—130 kilometriä. Kappaleen kirkkaus on lähes sama kuin Nixin, mutta kirkkausvaihteluiden eroksi on havaittu jopa 25 %. Tämän vuoksi Hydran uskottiin aluksi olleen kappaleista suurempi. Kirkkauserot johtunevat pinnanmuodoista. Hydra vaikuttaa olevan spektrisesti jopa neutraalimpi kuin Kharon, Pluton ja Nixin ollessa punaisempia. Punainen ja harmaa ovat yleisiä värejä Kuiperin vyöhykkeen taivaankappaleilla. Pluton ja sen kiertolaisten värejä on kuitenkin hankala selittää törmäysteorian avulla.
New Horizons -luotain tutki Plutoa ja sen kumppaneita vuonna 2015.
Troija (elokuva)

Troija ("Troy") on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut historiallinen sotaelokuva, jonka on ohjannut Wolfgang Petersen. Se perustuu Homeroksen kirjoittamaan "Iliaaseen", joka kertoo Troijan sodasta. Elokuva on tehty runoelmaa toimintapitoisemmaksi.
Vastaanotto.
Palkinnot.
Elokuva oli ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta puvustuksesta.
Alli Paasikivi

Allina Amanda ”Alli” Paasikivi (o.s. Valve, vuoteen 1907 saakka Hildén, 19. marraskuuta 1879 Kärkölä – 13. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli presidentti Juho Kusti Paasikiven toinen vaimo. Heidät vihittiin vuonna 1934, kolme vuotta Anna Paasikiven kuoleman jälkeen.
Lapsuus ja nuoruus.
Alli syntyi marraskuussa 1879 Kärkölän pitäjässä kenkäkauppias Andreas Hildénin perheeseen. Hän oli perheen kolmesta tyttärestä keskimmäinen. Perhe muutti Helsinkiin, kun Alli oli yhdeksänvuotias. Vuonna 1907 Hildénit vaihtoivat nimensä Valveeksi.
Alli Paasikivi kävi Helsingin Suomalaista Yhteiskoulua, mutta lopetti jo 7. luokalta, koska halusi näyttelijäksi. Hän oli huomattu seurapiirien kaunotar ja pääsi näyttelemään Suomalaiseen teatteriin, jota johtivat Kaarlo ja Emilie Bergbom. Kun teatteritalo valmistui 1902, teatterin nimeksi tuli Suomen Kansallisteatteri.
Avioliitto.
Alli Valve oli lähes 30 vuotta Kansallis-Osake-Pankin työntekijänä yleten vähitellen prokuristiksi. Vuonna 1934 hän avioitui kokoomuksen puheenjohtajan, valtioneuvos J. K. Paasikiven kanssa. Pari oli tutustunut Kansallis-Osake-Pankissa, sillä J. K. Paasikivi toimi pankinjohtajana.
Paasikivien avioituessa Alli Paasikivi oli reippaasti yli viisikymppinen. Hän lopetti työnsä pankissa ja toimi suurlähettilään puolisona, kun J. K. Paasikivi nimitettiin suurlähettilääksi Tukholmaan vuonna 1936 ja Moskovaan vuonna 1940. Vuonna 1944 J. K. Paasikivestä tuli pääministeri ja vuonna 1946 presidentti.
Alli Paasikivi ei osallistunut suoranaisesti politiikkaan, mutta hän vaikutti voimakkaasti J. K. Paasikiveen ja toimi kuin hänen yksityissihteerinsä. Hän muun muassa avasi J. K. Paasikivelle osoitettuja kirjeitä ja vastasi puheluihin päättäen, mitkä asiat hän vie eteenpäin puolisolleen ja mitkä ei.
Alli Paasikivi toimi sotien aikana Lotta Svärdissä ja toimi myöhemmin sotainvalidien auttajana. Hän antoi nimensä Alli Paasikiven Säätiölle, joka perustettiin vuonna 1952 fasistisena lakkautetun Lotta Svärd -järjestön rahoilla. Alli Paasikiven Säätiö myöntää avustuksia ja apurahoja perheen sosiaalisen turvallisuuden lisäämiseksi yhteiskunnassa sekä Suomen kotien aineellisen ja henkisen tason kohottamiseksi.
Alli Paasikivi on ikuistettu myös suomalaiseen tuberkuloosia vastustavaan postimerkkiin 1947.
Populaarikulttuurissa.
Kun Reino Helismaan 1948 sanoittama ja esittämä kappale ”Suutarin tyttären pihalla” joutui Yleisradiossa esityskieltoon, kansan keskuuteen levisi huhu, että kiellon takana oli presidentin rouva Paasikivi. Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo arvioivat myöhemmin Ylen musiikkiraadin olleen yksinkertaisesti eri mieltä Helismaan esityksen taiteellisuudesta.
Iän tai muun syyn takia roikkuva olkavarren muoto on saanut Alli Paasikiven mukaan nimityksen ”allit”. Alli Paasikivi pukeutui näyttävästi ja käytti hihattomia iltapukuja, vaikka hänen käsivarsistaan oli jo kadonnut nuoruuden piukeus. Asuvalintaa kerrotaan jopa paheksutun. Lehtikuvista Paasikiven ”allit” oli tapana retusoida pois hänen omasta toiveestaan.
Eric Bana

Eric Bana (oik. Eric Banadinovich; s. 9. elokuuta 1968) on australialainen näyttelijä. Hän syntyi Melbournessa, Australiassa kroatialaiselle Ivanille ja saksalaiselle Eleanor Banadinovichille. Hänellä on myös vanhempi veli Anthony, joka syntyi 1965. Eric on naimisissa Rebecca Gleesonin kanssa ja heillä on kaksi lasta, vuonna 1999 syntynyt poika ja vuonna 2002 syntynyt tytär. 
Bana on näytellyt muun muassa elokuvissa "Troija, Isku Mogadishuun, Hulk ja München".
Aksel Schiøtz

Aksel Schiøtz (1906 Roskilde – 1975 Kööpenhamina) oli tanskalainen tenorilaulaja. 
Schiøtz debytoi vuonna 1931 Kööpenhaminassa esiintymällä Mozartin oopperassa "Così fan tutte". 
Schiøtz tulkitsi oopperan lisäksi Schubertin, Schumannin ja Bellmanin lauluja. 1940-luvulla hän saavutti suosiota laulamalla tanskalaisia kansanlauluja. Vuosina 1955-1957 Schiøtz toimi musiikin professorina Minnesotan yliopistossa.
Natalja Podolskaja

Natalja Podolskaja (, s. 20. toukokuuta 1982 Mahiljou) on valkovenäläinen laulaja, joka edusti Venäjää vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Nobody Hurt No One”. 
Podolskaja syntyi Mahiljoussa ja aloitti pianonsoiton yhdeksänvuotiaana. Pian hän alkoi myös laulaa. Hän muutti Moskovaan vuonna 2002. Vuosina 1999–2004 hän opiskeli lakia.
Suomalainen iskelmälaulaja Laura Voutilainen on julkaissut Natalian ”Жар-птица” (Zhar-ptica) -kappaleesta oman versionsa ”Monta monta”.
Lentokapteeni

Lentokapteeni on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 15. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko .
Arvonimi voidaan myöntää ansioituneille ilmailun parissa työskenteleville tai ansioituneille ilmailun harrastajille. Vuosien 1918–2013 aikana lentokapteenin arvonimi on myönnetty 93 henkilölle. 
Tasavallan presidentti myönsi ensimmäiset lentokapteenin arvonimet 19. lokakuuta 1934. Molemmat arvonimen saajat Gunnar Lihr ja Ville Leppänen olivat Aero Oy:n, nykyisen Finnairin edeltäjän, lentäjiä. 
Lentokapteenin arvonimen saaneet.
Tasavallan presidentin myöntämiä lentokapteenin arvonimiä vuodesta 1934 alkaen. Luettelossa ei ehkä ole kaikkia myönnettyjä arvonimiä vuosilta 2014–2018.
Jõhvi

Jõhvi on epäitsenäinen kaupunki koillisessa Virossa. Se on myös Jõhvin kunnan hallinnollinen keskus ja Itä-Virumaan maakunnan keskuspaikka. Jõhvi sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Venäjän rajalta, ja vironkieliset ovat kaupungissa vähemmistönä. Heitä oli 35 prosenttia väestöstä vuonna 2011. 
Asukkaita Jõhvissä oli 1.1.2015 noin 10 669, ja kaupungin asukastiheys oli 1 413 asukasta neliökilometrillä. Kaupungin pinta-ala on 7,55 neliökilometriä.
Historia.
Jõhvi mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1241 tanskalaisissa asiakirjoissa, jolloin paikasta käytettiin nimeä "Gevi". Paikan kehitykseen on vaikuttanut sijainti vanhojen kauppateiden varrella. Vuonna 1782 rakennettiin Jõhvin kautta kulkeva Tallinnan ja Pietarin välinen postitie ja samana vuonna Jõhviin rakennettiin myös postirakennus.
Kaupunginoikeudet Jõhvi sai vuonna 1938, ja vuodesta 1949 kaupungista tuli kunnan keskus. Jõhvi liitettiin Kohtla-Järveen vuonna 1960, mutta sitä tuli itsenäinen kaupunki jälleen vuonna 1991. Kaupunki liitettiin osaksi Jõhvin kuntaa 16. kesäkuuta 2005, ja siitä tuli epäitsenäinen kaupunki ().
Väestö.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Jõhvin epäitsenäisessä kaupungissa oli 10 775 asukasta, joista 3 717 (34,5 %) oli virolaisia, 6 003 (55,7 %) venäläisiä ja 1 035 (9,6 %) muita kansallisuuksia.
Karl Söderholm

Karl Gustaf (K. G.) Söderholm (9. joulukuuta 1859 Loviisa – 17. kesäkuuta 1948 Pernaja) oli Vaasan hovioikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden presidentti sekä Åbo Akademin kansleri. Hän oli RKP:n kansanedustajana ja toimi oikeusministerinä neljässä eri hallituksessa. RKP:ssä Söderholm kuului sen sisäiseen ryhmittymään nimeltä Svensk Vänster.
Henkilöhistoria.
Söderholmin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Gabriel Söderholm ja Christina Sofia Nyman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1877, valmistui filosofian kandidaatiksi 1882 ja lakitieteen kandidaatiksi 1886 sekä sai varatuomarin arvon 1888. Naimisiin Söderholm meni vuonna 1885 Eva Öhbergin kanssa.
Opintojensa jälkeen Söderholm toimi senaatin oikeusosaston ylimääräisenä kopistina 1889–1892, maanviljelyshallituksen kanslistina 1892–1893, senaatin oikeustoimituskunnan kanslistina 1893–1897 ja senaatin oikeusosaston protokollasihteerinä 1897–1899. Tämän jälkeen Söderholm siirtyi Vaasan hovioikeuteen ja oli siellä asessorina 1899–1909, hovioikeudenneuvoksena 1909–1917 ja hovioikeuden presidenttinä 1917–1923. Viimeksi Söderholm oli korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä 1923–1929 ja Åbo Akademin kanslerina 1933–1941. Åbo Akademi myönsi Söderholmille filosofian kunniatohtorin arvon 1927.
Poliittinen ura.
Söderholm oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Sen jälkeen hän oli RKP:n kansanedustajana 1907–1914 ja 1917 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan ensimmäinen varapuhemies 1910–1912, toinen varapuhemies 1909, 1910 ja 1913 sekä toimi lakivaliokunnan puheenjohtajana 1907–1908, 1909 ja 1913 sekä perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1912. Söderholm oli RKP:n mandaatilla oikeusministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919, Kaarlo Castrenin hallituksessa 1919, Erichin hallituksessa 1920 ja Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931.
Vuoden 1925 presidentinvaalissa Söderholm oli RKP:n ehdokkaana ja sai ensimmäisellä kierroksella 35 valitsijamiesääntä. Hän oli myös jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa ja toimi Suomen lainopillisen yhdistyksen sihteerinä.
Luis Javier García Sanz

Luis Javier García Sanz (s. 24. kesäkuuta 1978 Badalona, Espanja) on espanjalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli monipuolinen hyökkäyspään pelaaja, sillä hän kykeni pelaamaan molemmilla laidoilla hyökkääjänä ja keskikentällä.
García on Barcelonan kasvatti ja edusti Espanjassa myös Real Valladolidia, Toledoa, Tenerifeä, Atlético Madridia ja Racingia. Nousuun hänen uransa lähti englantilaisessa Liverpoolissa, jonne hän siirtyi Barcelonasta 9 miljoonalla eurolla elokuussa 2004. García oli yksi Liverpoolin monista espanjalaispelaajista ja oli pelannut Liverpool-valmentaja Rafael Benítezin alaisuudessa myös Tenerifen paidassa. García palasi Espanjaan kesällä 2007 liityttyään Atlético Madridin joukkueeseen toisen kerran urallaan.
Ennen Panathinaikosiin siirtymistään García edusti Racing Santanderia. Vuodet 2011–2013 García pelasi Meksikon Primera Divisiónissa Pueblan ja Pumasin joukkueissa. Hän lopetti uransa väliaikaisesti tammikuussa 2014, mutta teki jo saman vuoden heinäkuussa sopimuksen intialaisseura ATK:n kanssa. Tammikuussa 2016 García teki loppukauden mittaisen sopimuksen australialaisseura Central Coast Marinersin kanssa. Hän lopetti uransa lopullisesti kesällä 2016.
Espanjan maajoukkueessa García debytoi harjoitusottelussa Kiinaa vastaan 26. maaliskuuta 2005. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Hän pelasi Espanjan maajoukkueessa 18 ottelua tehden niissä neljä maalia.
Garcían perheeseen kuuluvat vaimo Raquel ja poika Joel.
Africando

Africando on senegalilais-yhdysvaltalainen maailmanmusiikkiyhtye. Sen musiikissa on vaikutteita salsasta ja afrikkalaisesta musiikista. 
Ryhmä senegalilaisia ja yhdysvaltalaisia muusikoita perusti Africandon vuonna 1992. Sen alkuperäisiä jäseniä olivat muun muassa Pape Seck, joka toimi aiemmin Star Bandissa sekä Medoune Diallo, joka toimi aiemmin Orchestra Baobabissa. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli vuonna 1993 julkaistu "Trovador". Pape Seckin kuoltua vuonna 1995 hänen korvaajakseen valittiin beniniläinen Gnonnas Pedro.
Malakiitti

Malakiitti (emäksinen kuparikarbonaatti Cu2CO3(OH)2) on kuparimalmien muuttumistuloksena muodostuva voimakkaan vihreä mineraali.
Malakiitin nimi on peräisin kreikan kielen sanasta "malche", malva. Oletettavasti vaikutusta on myös pehmeää merkitsevällä sanalla "malakos".
Malakiitti on tiivis, hienokiteinen mineraali ja esiintyy yleensä pyöreinä, munuaismaisina muodostumina: aggregaatteina (geol. termi: toisiinsa vain ulkonaisesti liittyvien osien kokonaisuus) (ks. kuvat). Malakiitti muodostaa harvoin silminnähtäviä kiteitä tai suuria yksivärisiä kappaleita; nämä ovatkin keräilijöiden keskuudessa haluttuja harvinaisuuksia.
Malakiitti muodostaa myös toisinaan aggregaatteja atsuriitin (atsuurimalakiitti); turkoosin ja krysokollan (eilatinkivi) kanssa.
Esiintymät.
Tunnetuimmat esiintymät olivat aikoinaan Uralilla, Venäjällä, Sverdlovskin lähellä, mistä Venäjän tsaarit louhituttivat malakiittia linnojensa sisustukseen seinäkoristeisiin ja kiviupotuksiin.
Nykyisin Kongon demokraattinen tasavalta tuottaa eniten ja hienolaatuisinta malakiittia. Osa kivestä hiotaan paikan päällä muotoonsa, osa siirtyy suoraan raakakivenä maailmanmarkkinoille.
Muita esiintymiä on mm. Australiassa, Chilessä, Arizonassa Yhdysvalloissa, ja Namibiassa, josta löytyy erityisesti kirkkaanvärisiä muunnoksia.
Historia.
Malakiittia on käytetty jo antiikin ajoilta asti. Sitä ovat käyttäneet mm. egyptiläiset, kreikkalaiset ja roomalaiset koruihin, amuletteihin, ja malakiittijauhetta luomivärinä. Keskiajalla sen uskottiin suojaavan noidilta, ja pikkulapsia vaaroilta.
Malakiitti korukivenä.
Malakiitti on suhteellisen pehmeä ja helposti naarmuuntuva (Mohs’in asteikolla 3,5–4): puukko (teräs) ja lasi naarmuttavat sitä helposti. Naarmuuntuvuudestaan huolimatta se on erittäin suosittu korukivenä ympäri maailman. Sen lohkeavuutta voidaan vähentää pyöröhionnalla, joka edesauttaa iskun jakaantumista ja siten estää halkeilua.
Malakiitti on myös erittäin suosittu materiaali erilaisten veistosten, pienten laattojen ja koriste-esineiden raaka-aineena, koska mineraali esiintyy suhteellisen suurina kappaleina ja pehmeytensä ansiosta sitä on erittäin helppo työstää.
Malakiitin viiru on vihreä mineraalin perusvärin mukaan. Tämä on huomattavissa esimerkiksi jo mineraalia työstettäessä: kivipöly on kirkkaanvihreää.
Sylvester James

Sylvester James (6. syyskuuta 1947 Los Angeles, Kalifornia – 16. joulukuuta 1988 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen disko-, soul- ja R&amp;B-artisti.
Sylvesterin ura alkoi hänen muutettuaan Los Angelesista San Franciscoon ja liityttyään The Cockettes -musikaaliryhmään. Ryhmästä tuli nopeasti erittäin suosittu, etenkin paikallisissa homopiireissä. Sylvester jätti ryhmän vuonna 1973 saatuaan levytyssopimuksen laulajana The Hot Bandissä. Yhtye levytti kaksi albumia: "Scratch My Flower" ja "Bazaar" ja olivat mukana kahdella kappaleella kokoomalevyllä "Lights Out In San Francisco".
Sooloartistiksi Sylvester siirtyi 1978 tavattuaan tuottaja-säveltäjä Harvey Fuquan. Ensimmäinen albumi "Sylvester" oli pienoinen menestys molemmin puolin Atlanttia, mutta vasta seuraava levy "Step II" toi hänelle supertähden statuksen. Todellinen hitti oli ”You Make Me Feel (Mighty Real)”, joka oli alun perin sävelletty gospeliksi. Tässä vaiheessa Sylvesterin taustalaulajiksi oli palkattu Izora Rhodes ja Martha Wash, jotka esiintyivät nimellä Two Tons of Fun ja tunnetaan nykyään paremmin alkuperäisenä The Weather Girls -duona.
Taiteellisten erimielisyyksien vuoksi Sylvester lähti Fuquan tallista ja liittyi säveltäjä/tuottaja Patrick Cowleyn levymerkille ja levytti ehkä suurimman kansainvälisen hittinsä ”Do Ya Wanna Funk”. Yhteistyö ei kuitenkaan kestänyt kovin kauan Cowleyn kuoleman johdosta.
Seuraavat albumit Sylvester teki yhteistyössä parivaljakon Ken Kessie &amp; Morey Goldstein kanssa, mutta syntyneet albumit ("M-1015", "Call Me") eivät saavuttaneet huippusuosiota, vaikkakin tanssilattialla soivat hitit ”Sex”, ”Take Me To Heaven” ja ”Band of Gold”. Sylvesterin viimeiseksi albumiksi jäi Warner Bros yhtiölle 1986 tehty "Mutual Attraction". Kesken jäänyt, kolme uutta kappaletta sisältänyt "Immortal", julkaistiin Sylvesterin kuoleman jälkeen. 
Lopetettuaan esiintymiset Sylvester jatkoi kuolemaansa saakka työtä AIDS-tiedottamisen parissa.
Gore Verbinski

Gregor ”Gore” Verbinski (s. 16. maaliskuuta 1964 Oak Ridge, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän aloitti uransa ohjaamalla musiikkivideoita muun muassa Bad Religionille ja Monster Magnetille.
Hänen tunnetuimmat työnsä ovat "Pirates of the Caribbean" -elokuvasarjan kolme ensimmäistä osaa.
Kiilleliuske

Kiilleliuske on metamorfinen, väriltään harmahtava ja yleisesti tummahko liuskekivilaji. Se on koostumukseltaan hyvin samankaltainen kuin fylliitti, mutta fylliittiä selvästi karkearakeisempi. Yksittäiset mineraalirakeet ovat usein erotettavissa silmämääräisesti. Toisinaan se lohkeilee levyiksi. 
Kiilleliuskeen päämineraaleja ovat kvartsi, maasälvät sekä kiilteet (biotiitti ja muskoviitti).
Kiilleliuskeet ovat usein syntyisin savikivistä, josta se metamorfoosin myötä muuttuu ensin saviliuskeeksi, sitten fylliitiksi ja edelleen kiilleliuskeeksi. 
Kiilleliusketta käytetään rakennuskivinä, erityisesti verhouksissa ja laattoina.
Gigi

Gigi tarkoittaa seuraavia asioita:
Henkilöitä.
Gigi on myös seuraavien henkilöiden nimi:
Israelin presidentti

Israelin presidentti (hepreaksi נשיא המדינה, "Nesi HaMedina") on Israelin valtionpäämies. Vaikka se on de jure Israelin korkein virka, sillä ei ole yhtä suurta valtaa kuin esimerkiksi pääministerillä, kuten muissakin parlamentaarisissa demokratioissa. Presidentin valitsee Israelin parlamentti knesset enemmistöäänestyksellä. Nykyään presidenttinä voi olla vain yhden, seitsenvuotisen kauden ajan. Ennen vuotta 2000 presidenttikausi kesti viisi vuotta, ja sama henkilö voitiin valita presidentiksi korkeintaan kahdelle kaudelle.
Nykyinen Israelin presidentti on Isaac Herzog, joka aloitti virassaan 7. heinäkuuta 2021.
Mini-ITX

Mini-ITX on VIA Technologiesin kehittämä erittäin pieni emolevyjen kokoluokka, jonka ansiosta PC-yhteensopiva tietokone mahtuu pieniin ympäristöihin sekä erikoisiin käyttötarkoituksiin. Kooltaan Mini-ITX on 170mm x 170mm eli hieman Micro-ATX-standardia pienempi. Mini-ITX -emolevyjen virrankulutus on pieni, mikä tekee niistä sopivia kotiteatterijärjestelmiin, sillä lämmöntuoton ollessa alhainen voidaan käyttää hiljaista passiivijäähdytystä. Samalla emolevytyyppi sopii hyvin myös teollisuustietokoneisiin.
Kiinnityskolot ovat samoissa paikoissa kuin ATX-spesifikaatiota seuraavien koteloiden, minkä lisäksi taustalevyn ja laajennuskorttien paikat ovat samat. Mini-ITX-emolevyjä voi siis käyttää koteloissa, jotka on suunniteltu ATX- ja microATX-emolevyille tai muille ATX-standardin muunnelmille.
Mini-ITX-emolevyissä on tavallisesti integroituna yleisimmät oheislaitteet ja usein myös suoritin. Tehokkaammissa malleissa käytetään erillistä suoritinta. Emolevyissä on yksi laajennuspaikka, joka on yleensä tavanomainen PCI-väylä, tai joissain malleissa PCI Express x16-väylä.
VIA on julkaissut myös vielä pienemmän emolevyn jota kutsutaan nimellä Nano-ITX.
Bonga

Bonga (s. 1942, Luanda; oikealta nimeltään Barceló de Carvalho) on angolalainen muusikko. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa, "Angola '72:n" vuonna 1972. Samoihin aikoihin Bonga otti käyttöönsä taiteilijanimen Bonga Kwenda, joka myöhemmin lyheni pelkäksi Bongaksi. Bonga on julkaissut 17 albumia.
The Battle of Mexico City

The Battle of Mexico City on Rage Against the Machinen vuonna 2001 julkaistu konserttitallenne-DVD. Konsertti nauhoitettiin vuonna 1999 Méxicossa. 
Konsertti oli yhtyeelle erityisen tärkeä, sillä Rage Against the Machine tuki pitkään monia meksikolaisia poliittisia ryhmiä, mikä näkyy yhtyeen raivoisasta asenteesta lavalla. DVD:llä on paljon bonus-materiaalia, kuten Zack De La Rochan tekemä haastattelu kirjailija Noam Chomskysta. Lisäksi DVD:llä on pieniä dokumentteja sekä näytetään materiaalia yhtyeen sound checkistä ja valmistautumisesta keikkaan.
Manhattan Brothers

Manhattan Brothers oli eteläafrikkalainen laulukvartetti. Sen sanoitukset olivat zulun, shonan, xhosan ja englannin kielillä.
Laulajat Joe Mogotsi, Rufus Khoza, Ronnie Majola Sehume ja Nathan Mdledle perustivat Manhattan Brothersin vuonna 1946. Yhtye äänitti ensimmäiset singlensä vuonna 1948. Laulajia säestivät usein saksofonistit Mackay Davashe ja Kippie Moeketsi sekä pianisti Sol Klaaste ja rumpali General Duze. 1950-luvun alussa kokoonpanoon liittyi laulaja Miriam Makeba. Yhtyeen ensimmäinen äänitys Makeban kanssa oli vuonna 1953 julkaistu "Lakutshona Ilanga". Vuonna 1958 yhtye esiintyi musikaalissa "King Kong". Yhtye on nykyään hajonnut, mutta suurin osa sen jäsenistä on yhä elossa. Vuonna 1999 ilmestyi kokoelmalevy "The Best of the Manhattan Brothers", jolle on koottu Manhattan Brothersin tunnetuimpia kappaleita.
Rytminen voimistelu

Rytminen voimistelu on naisvoimistelusta kehittynyt olympialaji. Rytmisessä voimistelussa tehdään musiikin tahdissa ohjelma, jossa käytetään narua, palloa, vannetta, keiloja tai nauhaa. Lisäksi voidaan esittää vapaaohjelma, jossa voimistelijalla ei ole välinettä. Kilpailuissa esitetään kilpailusta riippuen 1–4 ohjelmaa. 
Historia.
Eräs tärkeimpiä rytmisen voimistelun kehittäjiä oli saksalainen voimistelunopettaja Carl Loges. 1963 Kansainvälinen voimisteluliitto (Fédération Internationale de Gymnastique – FIG) tunnustettiin rytmisen voimistelun sääntöjen laatijaksi ja samana vuonna järjestettiin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut sen mukaisesti.
Harjoittelu.
Voimistelu aloitetaan nuorena, mieluiten 4–7-vuotiaana. Sitä voi harrastaa yksilönä, duona/triona tai joukkueessa, jossa kilpailee viisi voimistelijaa, mutta useimmissa joukkueissa harjoittelee kuitenkin vähintään kuusi voimistelijaa. Huiput harjoittelevat Suomessa noin kymmenen kertaa viikossa. Harjoittelu on monipuolista ja siihen sisältyy muun muassa liikkuvuus- ja voimaharjoittelua ja välinetekniikkaa sekä balettia. Peruskouluikäisillä harjoitukset ovat usein 2–4 tuntia päivässä riippuen taitotasosta. Venäjän huiput asuvat Novogorskissa, Moskovan treenikeskuksessa ja harjoittelevat noin 8 tuntia päivässä 6 päivää viikossa.
Kilpailut.
Rytmisessä voimistelussa käydään kansallisia ja kansainvälisiä kilpailuja. Tärkeimmät kilpailut ovat Euroopan- ja maailmanmestaruuskilpailut, maailmancup ja GP-kisat sekä olympialaiset.
 Laji on ollut World Gamesissa 2001 alkaen.
Suomessa kilpaillaan ikäsarjoittain ja tason, eli sarjan mukaan. Suomessa sarjoja on kolme, A, B ja C-sarjat. A-sarja on tasoltaan parhain ja C-sarja on taitotasoltaan alhaisemmille voimistelijoille. Voimistelijat voidaan ilmoittaa kilpailuun oman taitotason ja iän perusteella sopivaan sarjaan.
Yksilökilpailuissa tehdään jokainen väline- tai vapaaohjelma kerran. Joukkue- ja duo/trio kilpailuissa ohjelma tehdään kaksi kertaa. Joissain joukkuesarjoissa on kaksi eri joukkueohjelmaa eri välineillä, joten silloin molemmilla välineohjelmilla tehdään yksi suoritus.
Rytminen voimistelu on arvostelulaji. Tuomaristo arvioi ohjelmaa kolmella osa-alueella: suorituspuhtaus (E), taiteellisuus (A) sekä vartalo- ja välinetekniikkaa (D1+D2=D). Suorituksen maksimipisteet ovat 10.00, joista sekä E- että A -vähennykset yhteensä lasketaan. Vaikeusosapisteiden (D) maksimipistemäärää ei ole rajattu. Pisteet ovat vuonna 2020 nousseet kilpailuissa jo lähelle 30 pistettä, kun ohjelmien vaikeus on noussut korkeaksi. Erityisesti välinetekniikalla kerätyt pisteet jatkavat koko ajan kasvua, kun niiden lukumäärä ohjelmissa kasvaa. Säännöt päivitetään olympiadeittain mutta Tokion olympialaisten siirryttyä vuoteen 2021 kilpaillaan v. 2016 voimaan tulleilla säännöillä vielä vuosi 2021. Uudet säännöt painottuvat vartalon liikkeisiin ja taiteelliseen ilmaisuun.
Rytminen voimistelu Suomessa.
Suomessa tämän taidevoimistelun käyttämä nauha (keppiin kiinnitetty silkkinauha) oli esillä ensimmäisen kerran 1950-luvun puolivälissä Helsingin Jyryn voimisteluesityksessä. Idean oli tuonut Neuvostoliitosta Elma Pyykkönen.