tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
MIPS

MIPS ("Millions of instructions per second") on tietokoneiden suorituskyvyn mittayksikkö, joka kertoo kuinka monta miljoonaa käskyä tietokone pystyy suorittamaan sekunnissa. Eri suoritinarkkitehtuureja edustavien suorittimien MIPS-luvut eivät ole keskenään kovin hyvin vertailukelpoisia. MIPS ilmoitetaan huippunopeutena, kun taas realistinen tilanne on paljon hajanaisempi, ja vaikka muistin rakenne vaikuttaa myös paljon suoritusnopeuteen, se ei näy MIPS-luvussa.
Näiden ongelmien johdosta termille MIPS käytetään usein sarkastisesti myös selitystä "Meaningless Indicator of Processor Speed" eli suomennettuna suurin piirtein "merkityksetön suorittimen nopeuden mittari".
Joissain yhteyksissä MIPS-luvulla tarkoitetaan myös Dhrystone-nopeustestiohjelman antamaa tulosta; Dhrystone ilmoittaa suorittimen nopeuden verrattuna 70-luvun VAX 11/780-tietokoneeseen, eli montaako VAX 11/780n käskyä vastaavan työmäärän suoritin laskee sekunnissa. Tämä mahdollistaa eri suorinarkkitehtuurien vertailun keskenään. Dhrystone on kuitenkin hyvin muinainen ja alkeellinen testiohjelma eikä sen perusteella voida tehdä paljoakaan johtopäätöksiä modernien tietokoneohjelmien suorituskyvystä eri suorittimilla.
Olkaluu

Olkaluu () on olkavarren ainoa luu. Yläpäästään se rajoittuu olkaniveleen ja alapäästään kyynärniveleen. Olkaluun olkaniveleen osallistuvassa osassa eli sen yläpäässä on nivelrustoa puolipallon muotoisella alueella. Kyynärniveleen osallistuvassa luun alapäässä on kyynärluuta vastaava olkaluun tela ja värttinäluuta vastaava olkaluun värttinänasta. Olkaluun anatominen vastine jalassa on reisiluu.
Mahdollisia olkaluun ongelmia ovat olkaluun murtuma ja olkaluun sijoiltaanmeno.
Piirteitä.
Puolipallon muotoinen ulkonema olkaluun yläpäässä mediaalisesti on olkaluun pää ("caput humeri"). Se niveltyy olkanivelessä. Pään muodostavan puolipallon reuna on luun anatominen kaula ("collum anatomicum"). Olkaluun yläpäässä lateraalisemmin on kaksi olkakyhmyä, joista pienempi ("tuberculum minus") on ventraalisesti suurempaan ("tuberculum majus") nähden. Olkakyhmyjen välivako ("sulcus intertubercularis") jatkuu alas olkaluun proksimaalista vartta. Olkakyhmyihin kiinnittyy kiertäjäkalvosimen jänteitä.
Olkakyhmyjen alapuolella olkaluun kiertää kirurginen kaula ("collum chirurgicum"), joka on heikkoutensa takia tyypillinen murtumakohta.
Olkaluun alapäässä on nivelnasta eli kondyyli ("condylus"). Sen osista tela ("trochlea humeri") niveltyy kyynärluuhun ja olkaluun nasta ("capitulum humeri") värttinäluuhun kyynärnivelessä. Kondyyli on nivelruston peittämä.
Anteriorisesti kondyylin yläpuolella on kaksi kuoppaa, joihin kyynär- ja värttinäluiden ulokkeet menevät kyynärpään koukistuksessa: "fossa coronoidea" mediaalisesti ja "fossa radialis" lateraalisesti.
Mediaalisesti ja lateraalisesti kondyylin yläpuolella olkaluun alapäässä ovat olkaluun sisä- ja ulkosivunasta ("epicondylus medialis &amp; lateralis"). Sisäsivunasta on kiinnityskohta kyynärvarren anteriorisen lihasaition lihaksille, ulkosivunasta posteriorisen lihasaition lihaksille.
Tuomari (elokuva)

Tuomari ("The Punisher") on Jonathan Hensleighin ohjaama Marvel Comicsin sarjakuviin perustuva supersankarielokuva vuodelta 2004. Se kertoo sarjakuvahahmo tuomarista, jota esittää Thomas Jane.
Juoni.
Entisellä Delta Forcen operaattorilla ja FBI:n agentilla, Frank Castlella oli kaikki; rakastava perhe, hieno elämä ja tulossa oli rauhallinen työ. Viimeisellä tehtävällään Castle soluttautui asekauppoihin. FBI:n saapuessa paikalle, he kuitenkin joutuvat ampumaan yhden kaupassa mukana olleista rikollisista. Tämä ilmenee kuuluisan rikollispomon, Howard Saintin toiseksi pojaksi ja Saint alkaa välittömästi hautomaan kostoa.
Saatuaan Castlen henkilöllisyyden selville Saint lähettää joukkonsa tappamaan hänet perheineen. Castle joutuu todistamaan perheensä kuoleman mutta jää itse henkiin. Tästä lähtien hän alkaa toteuttaa kostoaan Saintille pettyneenä lakiin ja poliisien toimintaan. Käyttäen kaikkia 20 vuoden aikana oppimia taitojaan Castle aloittaa nerokkaan ja strategisen hyökkäyksen, joka päättyy elokuvan lopussa viimeiseen välienselvittelyyn. Castle saa huijattua Saintin tappamaan parhaan ystävänsä ja vaimonsa tappaen sitten kaikki Saintin liittolaiset ja lopulta itse Saintin. Castle kuitenkin päättää jatkaa taisteluaan pahantekijöitä vastaan, vaikka on jo saanut rangaista Saintia.
Imatran taidemuseo

Imatran taidemuseo on perustettu vuonna 1951, ja se on vanhimpia Suomen maaseutukaupunkien taidemuseoista. Alkujaan taidemuseo avattiin kansakoulun ylimpään kerrokseen Vuoksenniskalla. Nykyään taidemuseo toimii Imatran kaupungintalon eteläpuolella Arto Sipisen suunnittelemassa, vuonna 1986 valmistuneessa Kulttuuritalo Virrassa (Mansikkalassa) yhdessä Imatran kaupunginmuseon, kaupunginkirjaston, Karelia- ja Kaleva-salien ja musiikkiopiston tilojen kanssa.
Museon kokoelmiin kuuluu Imatran kaupungin ja Imatran taideyhdistyksen omistamia teoksia, yhteensä yli 1 400 teosta. Kokoelman ja näyttelytoiminnan painopiste on suomalaisessa 1900-luvun taiteessa. Kokoelmissa on etenkin 1900-luvun alun taidetta, ja modernismin vuosikymmen eli 1950-luku on hyvin edustettuna. 
Imatran kaupungin museoissa (kaupunginmuseo, taidemuseo) kävi vuonna 2015 yhteensä 34 245 henkeä, joista ilmaiskäynnin sai 33 790 henkeä. 
Jalo Sihtolan rooli taidemuseon perustamisessa oli ratkaiseva, ja nykyäänkin taidemuseon omistuksessa oleva Sihtola-kokoelma on valtakunnallisesti merkittävä. Se koostuu 1900-luvun modernistisesta suomalaisesta, ruotsalaisesta, ranskalaisesta ja italialaisesta taiteesta.
Durendal

Durendal tai Durandal oli Rolandin laulun sankarin Rolandin tarunomainen miekka. Sen kahva sisälsi tarujen mukaan Pyhän Pietarin hampaan, Basileios Kesarealaisen verta, pyhän Deniksen hiukset ja palan Neitsyt Marian vaatteita. Nämä antavat miekalle maagisia ominaisuuksia. Sen terä on luomakunnan terävin ja miekka on murtumaton. Runoelmassa kerrotaan, että enkeli olisi antanut miekan Kaarle Suurelle Morainen laaksossa Englannissa.
Kaarle Suuri antoi taikamiekan mahtavimmalle paladiinilleen Rolandille. Roland käyttää miekkaa Roncevaux'n solan taistelussa ja pitää sen avulla viholliset aisoissa sekä turvaa Kaarle Suuren armeijan vetäytymisen Ranskaan. Roland surmaa miekallaan suuren määrän saraseeneja. Hän muun muassa leikkaa miekalla kuningas Marsilen käsivarren irti sekä katkaisee tämän pojan Jursaleun kaulan.
Lopulta Roland tajuaa, ettei kykene vastustamaan saraseeneja ikuisesti, ja päättää mieluummin tuhota miekan kuin antaa sen joutua vihollisen käsiin. Hän lyö sitä niin kovaa kivenlohkareita vasten, mutta Durendal halkaisee ne kahtia. Lopulta Roland haavoittuu kuolettavasti ja kätkee miekan ruumiinsa alle yhdessä maagisen torvensa Olifantin kanssa, jolla hän on ehtinyt varoittanut Kaarle Suurta.
Ludovico Arioston runoelman Orlando Furioson mukaan miekka oli kerran kuulunut Troijan prinssille Hektorille. Rolandin laulussa kerrotaan, kuinka Roland yritti rikkoa miekan, jotta se ei joutuisi vihollisen käsiin. Kun hän ei siinä onnistunut, hän heitti sen myrkytettyyn virtaan. Paikallisen kansanperinteen mukaan Durendal on yhä tallessa Rocamodourissa.
Alkuaineiden IUPAC-nimeämiskäytäntö

Kemiassa transuraanisille eli uraania raskaammille alkuaineille annetaan nimi usein löytöpaikan tai löytäjän mukaan ja symboli (nimeen viittaava kirjainyhdistelmä) vasta sen jälkeen, kun ne on löydetty. Vielä löytämättömistä alkuaineista käytävän keskustelun helpottamiseksi IUPAC () on määritellyt väliaikaisen järjestelmällisen transuraanisten alkuaineiden nimeämisjärjestelmän. Tämän nimeämisjärjestelmän idea sai alkunsa onnistuneesta orgaanisten yhdisteiden nimeämisjärjestelmästä.
IUPACin säännöt.
Väliaikaiset alkuaineiden nimet saadaan järjestelmällisesti alkuaineen järjestysluvusta (transaktinoideilla ja niitä raskaammilla kolminumeroinen). Jokainen numero muutetaan taulukonmukaisesti latinalais- tai kreikkalaisperäiseen etuliitteeseen, päätteeseen ja nimensisäiseen liitteeseen, joista lopulta muodostuu alkuaineen koko nimi. Järjestelmällisen nimen perään lisätään vielä pääte "-ium". Symboli muodostetaan ottamalla jokaisen liitteen ensimmäinen kirjain.
Nykyisin jokaiselle alkuaineelle aina alkuaineeseen 118 (oganesson) saakka on annettu oma järjestelmällisestä nimeämisjärjestelmästä poikkeava nimensä. Tämän vuoksi järjestelmällistä nimeämisjärjestelmää suositellaan käytettäviksi vain niille alkuaineille, joiden järjestysnumero on yli 118, joten käytännössä näiden alkuaineiden symbolit ovat aina kolmekirjaimisia (esimerkiksi Uue, Ubt, Bno).
Nimeämisesimerkkejä.
Nimeämisjärjestelmässä on muutama poikkeussääntö:
L (kirja)

L ("L") on norjalaisen Erlend Loen kirjoittama romaani. Se ilmestyi vuonna 1999. Kirjan suomensi Outi Menna, ja sen suomalainen kustantaja on Like. Loen humoristinen ja ajoittain naiivi kerrontatapa nosti kirjan kansainväliseksi menestykseksi.
Juoni.
L on omaelämäkerrallinen kirja, joka kertoo seitsemän miehen Thor Heyerdahlin hengessä tekemästä tutkimusmatkasta Tyynenmeren autiolle saarelle. Retken tarkoituksena on nostaa Norja lopultakin maailmankartalle. Retkikunnan johtaja Erlend on kehittänyt teorian Polynesian saarten asuttamisesta. Hän uskoo, että eteläamerikkalaiset ovat asuttaneet ne luistellen meren yli sen ollessa jäässä. Kirjan alussa hän yrittää todistaa teoriaa kuitenkaan erityisemmin onnistumatta.
Tämä tutkimus ei muiden mielestä riitä maineen ja kunnian saavuttamiseksi, joten heistä alkaa tuntua, että tulisi tutkia jotain muutakin. Egil saa uuden ajatuksen. He päättävät kokeilla ja vertailla eri yhteiskuntajärjestelmien toimivuutta käytännössä autiolla saarellaan. Tarkasteluun joutuvat monet hallintoratkaisut apartheidista yksinvaltiuteen. He eivät kuitenkaan löydä yhtään aukotonta järjestelmää – jokaisessa on omat epäkohtansa ja heikkoutensa. Retkikunta on kuitenkin tyytyväinen kokeeseen ja Erlend uskoo, että siitä voi olla hyötyä muille tulevaisuudessa. Kun he palaavat takaisin Norjaan, heitä ei ole vastaanottamassa soittokuntaa, mutta matkalla oli kuitenkin ajatuksia selkeyttävä vaikutus heille itselleen.
Erillinen pataljoona 6 (talvisota)

Erillinen pataljoona 6 (Er.P 6) oli talvisodan aikainen Suomen puolustusvoimien joukko-osasto, joka kuului ennen YH:n julistamista (14. lokakuuta 1939) perustettuihin niin sanottuihin suojajoukkoihin.
Perustaminen.
Erillinen pataljoona 6 perustettiin 7. lokakuuta 1939 Kaukolan, Käkisalmen, Räisälän ja Sakkolan reserviläisistä.
Varustaminen.
Pataljoonan varustamisessa pyrittiin saavuttamaan määrävahvuudet, johon pääsääntöisesti Er.P 6:n osalta päästiinkin.
Komentaja(t).
Pataljoonan komentajana toimi koko talvisodan ajan kapteeni Onni Saarelainen.
Keskittäminen.
Er.P 6 keskitettiin 11. lokakuuta 1939 Rautuun ja liitettiin samalla Raudun ryhmään, joka oli II armeijakunnan esikunnan komennossa.
Taistelut.
Erityistä mainetta pataljoona sai Keljan taistelussa 27. joulukuuta 1939, jossa se löi huomattavasti suuremman vihollisjoukon vastahyökkäyksellä takaisin Vuoksen taakse. ErP 6:n tappiot kaatuneina Keljan taistelussa olivat 49 miestä
Fiksaatio

Fiksaatio ( ’kiinnittää’) tarkoittaa yleensä kiinnitystä ja kiinnittymistä. Sitä käytetään tavallisesti psykologiassa ja psykiatriassa lyhennyksenä affektiivisesta fiksaatiosta. Tällä tarkoitetaan kiintymystä tai takertumista sellaiseen kohteeseen, johon aikaisemmassa kehitysvaiheessa oli normaalia tuntea kiintymystä – esimerkiksi äitiin. Fiksaation oletetaan aiheuttavan monia neuroottisia käyttäytymiskuvioita, kuten kiihkeitä ihmis- tai kohdesuhteita ja kyvyttömyyden kypsiin ihmissuhteisiin.
Harmonia (mytologia)

Harmonia () oli kreikkalaisessa mytologiassa sovun jumalatar, Areen ja Afroditen tytär, joskin toisessa versiossa hänet on mainittu myös Elektran ja Zeuksen tyttäreksi. Hän on Kadmoksen puoliso, ja Polydoroksen, Inon, Autonoen, Semelen ja Agauen äiti. Harmonian roomalainen vastine oli Concordia.
Heidän häissään kaikki jumalat olivat läsnä; Harmonia sai häälahjaksi Hefaistoksen tekemän kaulakorun. Tämä koru osoittautui varsin kohtalokkaaksi, ja myöhemmin Polyneikes antoi saman korun Erifylelle lahjoakseen tämän suostuttelemaan miehensä Amfiaraos ryhtymään sotaan Thebaa vastaan. Kaikkialla koru toi mukanaan epäjärjestystä ja surmaa; sota johti lopulta Erifylen, Alkmaionin ja Fegeuksen ja hänen poikiensa kuolemaan. Viimein Fegeuksen ja Alkmaionin poikien murhien jälkeen se asetettiin Athene Pronaian temppeliin Delfoihin. Myös siellä se tuotti edelleen epäonnea. Fayllos, yksi Fokiin johtajista, ryösti korun mukaansa ja antoi sen rakastajattarelleen, sotapäällikkö Aristonin vaimolle. Tämän pidettyä korua jonkin aikaa hänen poikansa valtasi hulluus, ja tämä sytytti heidän talonsa tuleen polttaen samalla äitinsä.
Harmonian vastakohta oli Eris, eripuraisuuden jumalatar.
8TV

8TV (yksinkertaistetut merkit: 八度空间; pinyin Bā Dù Kōng Jiān, ´kahdeksas ulottuvuus´) on yksityinen malesialainen televisiokanava. 
Kanavan omistaa Media Prima Berhad, joka hankki sen MetroVision Channel8:lta vuonna 2004. Kanavan aikaisempi nimi oli MetroVision Channel 8 tai TV4. Kanava aloitti lähetykset 1. heinäkuuta 1995.
8TV toimi aiemmin nimellä Metrovision, joka lopetti lähetyksensä 1. tammikuuta 2000. Kanava aloitti uudelleen lähetykset 1. tammikuuta 2004 nimellä 8TV, kun Media Prima Berhad osti sen. 8TV on TV3:n, ntv7:n ja TV9:n sisarkanava, ja se jakaa toimitilat TV3:n kanssa Sri Pentasin kampuksella Bandar Utamassa. Lähetykset tapahtuvat UHF-taajuudella, Klang Valleyn alueella kanavalla 25, ja kanava on saatavilla myös Astro-alustalla kanavalla 708. Lähetysaika on päivittäin klo 6.00–24.00.
Vesa Alare

Vesa Erkki Alare (s. 20. elokuuta 1941 Suomussalmi) on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja laulaja, joka keikkaili vuosina 1980–2001 Humppalallit ja Tanssiorkesteri Lallit-yhtyeiden kanssa. Sittemmin Alare on soittanut ja laulanut yhdessä Ahti Laineen kanssa muodostetussa Duo Maestro -kokoonpanossa. Hän on tehnyt noin 400 sävellystä ja sanoitusta. 
Alare on tehnyt elämäntyönsä Köyliössä Kankaanpään koulussa opettajana sekä koulun johtajana. Kesäisin hän on kierrellyt tanssipaikkoja ythyeineen.. Alare omistaa myös VA-studio-nimisen äänitysstudion.
Von Hippel–Lindaun oireyhtymä

Von Hippel–Lindaun oireyhtymä on vallitsevasti periytyvä sairaus, joka ilmenee alttiutena saada kasvaimia eri puolille kehoa. Oireyhtymä on nimetty Eugen von Hippelin ja Arvid Lindaun mukaan.
Von Hippel–Lindaun oireyhtymän aiheuttaa yhden geenin poikkeavuus kromosomin 3 lyhyessä haarassa. Enintään 150 suomalaisen arvioidaan kärsivän taudista. Koko maailmassa taudista kärsii yksi noin 35 000 syntyvästä lapsesta.
Von Hippel–Lindaun oireyhtymän oireet riippuvat paljolti siitä, mihin kasvain on kehittynyt. Esimerkiksi kasvain pikkuaivoissa saattaa oireilla tasapainohäiriöinä ja munuaiskasvain verivirtsaisuutena. Muita yleisiä kasvainten kohteita ovat muun muassa verkkokalvo ja haima. Myös feokrosytoomia esiintyy. Oireyhtymä voi aiheuttaa sokeutumisen ja liikuntavamman. Liikuntavamman saaminen on yksilöllistä. 
Ennusteen kannalta on tärkeää todeta oireyhtymä mahdollisimman varhain, jotta kasvainten riski tiedostetaan etukäteen. Sairaus alkaa oireilla keskimäärin kolmenkymmenen vuoden iässä, vaikkakin tämä on hyvin yksilöllistä. Satunnaisen mutaation aiheuttama von Hippel–Lindaun oireyhtymä on erittäin harvinainen. Jotkut oireyhtymän saaneet kantavat kyseistä tautia ilman, että heillä olisi mitään oireita.
Unbipentium

Unbipentium on väliaikainen nimi alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä teoreettisesti ennustetulle alkuaineelle, jota ei ole vielä löydetty. Unbipentiumin väliaikainen kemiallinen merkki on Ubp ja sen järjestysluku on 125.
Unbipentiumia ei vielä ole yritetty syntetisoida, mutta jos sen atomeja saataisiin aikaan, niin isotoopin 332Ubp odotetaan olevan pysyvin.
Unbipentium kuuluisi jaksollisen järjestelmän 8. jaksoon ja superaktinoidien sarjaan, sekä olisi g-lohkon alkuaine. Sen elektronikonfiguraatioksi on ennustettu Madelungin säännön perusteella [Og]8s25g5, mutta ottaen huomioon kvanttiväridynamiikan ja suhteellisuusteorian vaatimat korjaukset on todennäköisemmäksi elektronikonfiguraatioksi laskettu [Og]8s28p16f4. Toisia tuloksia on saatu hieman erilaisilla menetelmillä, kuten [Og] 8s28p16f35g1 soveltaen Dirac-Fock-Slater-menetelmää, joka tekisi tästä alkuaineesta ensimmäisen (kyseisellä menetelmällä laskien), jolla on elektroni 5g-alikuorella.
Lehtonurmikka

Lehtonurmikka ("Poa nemoralis") on yleinen, tuulipölytteinen heinäkasvi.
Ulkonäkö ja koko.
Lehtonurmikka kasvaa 30–80 senttimetriä korkeina löyhinä mättäinä. Sen lehti on kourumainen, lehden kärki veneenmuotoinen, ja ylin lehti osoittaa tyypillisesti suoraan sivulle. Korressa olevat solmukohdat ovat muuta kortta tummemmat. Röyhy on 5–10 cm korkea, ruskeanvioletti tai vihreä, ja sen haarat ovat ohuet ja karheat. Lehtonurmikka muistuttaa jossain määrin pahtanurmikkaa ("Poa glauca") ja rantanurmikkaa ("Poa palustris").
Elinympäristö.
Lehtonurmikka kasvaa kuivahkoissa, mutta ravinteikkaissa paikoissa, kuten lehtometsissä ja peltojen reunoilla. Lehtonurmikka kestää varjoa paremmin kuin monet muut heinät, joten sitä viljellään nurmikkokasvina varjoisissa paikoissa.
Guava

Guava eli hedelmäguava ("Psidium guajava") on myrttikasveihin ("Myrtaceae") lukeutuva pensas tai pienehkö trooppinen puu, joka kasvaa luonnostaan Karibialla, Väli- ja Etelä-Amerikassa. Guavapuu kasvaa luonnossa 20 metrin korkuiseksi, hedelmätarhoissa se jää yleensä kymmenmetriseksi. Sen kaarna on sileää ja kuparinväristä. Hilseillessään se paljastaa alla olevan vihreän jälsikerroksen.
Guavan päärynänmuotoinen hedelmä on ihmisravinnoksi sopiva. Se on halkaisijaltaan noin 3–10 cm. Hedelmän väri vaihtelee vaaleanvihreästä keltaiseen ja joillakin lajikkeilla jopa voimakkaan punaiseen. Hedelmällä on voimakas tuoksu, ja se maistuu samanaikaisesti happamalta ja makealta.
Viljely ja käyttö.
Monissa trooppisissa maissa viljellään guavaa. Hedelmän voi syödä sellaisenaan. Guavan lehdistä ja hedelmistä valmistetaan myös teetä, jota käytetään hoitona vatsavaivoihin.
Guavaa voi myös viljellä Suomessa huonekasvina, jolloin kaupasta ostetun hedelmän siemeniä kylvetään kukkamultaan isoon reikäpohjaiseen kukkaruukkuun valoisalle paikalle. Kastellaan säännöllisesti, mutta mullan annetaan kuivahtaa kastelukertojen välillä. Kesäisin sitä voi pitää ulkona suojaisassa paikassa tai parvekkeella, mutta kylmää se ei kestä. Kukkii ja tuottaa hedelmää 2-3 vuodessa.
Guava sisältää runsaasti C-vitamiinia, jopa 228 mg sataa grammaa kohden. Täten yksi keskikokoinen guava, joka painaa n. 55 g, sisältää 126 mg C-vitamiinia, joka on 209 % suositellusta 60 mg:n päivän saantisuosituksesta.
Rhett Butler (pokerinpelaaja)

Rhett Butler on yhdysvaltalainen pokerinpelaaja, jonka uran suurin saavutus on vuoden 2006 World Series of Pokerin pääturnauksen viides tila. Tämä toi hänelle 3 216 182 dollarin palkintorahat.
Butler on ammatiltaan vakuutusedustaja ja hän on pelannut pokeria yli 25 vuotta. Hän on opiskellut James Madisonin yliopistossa ja asuu Rockvillessä, Marylandissa vaimon ja kolmen lapsen kanssa..
Joulukuussa 2006 Butler oli rahasijoilla kahdessa Fifth Annual Five Diamond World Poker Classic -tapahtuman no limit hold 'em -turnauksessa. Maaliskuussa 2007 hän voitti The Wynn Classicin 1 000 dollarin mixed hold'em/omaha/seven card stud -turnauksen.
Elokuussa 2007 Butlerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,3 miljoonaa dollaria.
Rhett Butler on täyskaima "Tuulen viemää" -romaanin Rhett Butlerille.
Tiia Forsström

Tiia Anniina Forsström (ent. Aarnipuu, o.s. Lampela, s. 26. huhtikuuta 1974) on suomalainen tietokirjailija, seksuaaliterapeutti ja seksityöntekijä.
Koulutus.
Koulutukseltaan Forsström on filosofian maisteri. Hänen keskiaikaisten pyhimysten ristiinpukeutumista käsitellyt uskontotieteen oppiaineen pro gradu -tutkielmansa hyväksyttiin arvosanalla laudatur vuonna 2005, ja hän sai tutkielmastaan Helsingin yliopiston naistutkimuksen (nykyään sukupuolentutkimus) gradupalkinnon vuonna 2006.
Poliittinen tausta.
Forsström on entinen helsinkiläinen Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu, valtuustoryhmänsä puheenjohtaja sekä kulttuuri- ja kirjastolautakunnan jäsen (2004–2008). Forsström on ollut myös Vasemmistoliiton puoluevaltuuston jäsen ja Helsingin Vasemmistoliitto ry:n piiritoimikunnan jäsen.
Forsström on työskennellyt Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan (HYY) sosiaalipoliittisena sihteerinä vuosina 2003–2005 sekä kansanedustaja Suvi-Anne Siimeksen eduskunta-avustajana vuosina 2006–2007.
Ura.
Forsström toimi Seksuaalisen tasavertaisuuden eli Setan hallituksen puheenjohtajana vuosina 2001–2005. Hänen muita luottamustoimiaan ovat olleet muun muassa Sateenkaariperheet – Regnbågsfamiljer ry:n puheenjohtajuus, Kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnan ja ILGA-Europen (International Lesbian and Gay Association Europe) hallituksen jäsenyys sekä Helsingin yliopiston tasa-arvotoimikunnan jäsenyys ja opintotukilautakunnan asiantuntijajäsenyys.
Vuodesta 2013 kesään 2015 hän työskenteli Sateenkaariperheiden koulutussuunnittelijana. Hän on kirjoittanut myös useita tietokirjoja.
Forsström on toiminut Sexpo-säätiön puheenjohtajana vuodesta 2017.
Forsström ja hänen silloinen aviomiehensä Jouni Forsström perustivat Espooseen "Aistien talo" -nimisen yrityksen, jonka kautta he harjoittivat seksityötä eli tarjoavat seksuaalisia palveluita (sadomasokismi, fetisismi, roolileikit, sidonta, eroottinen hieronta ym.) asiakkailleen. Erottuaan Jouni Forsströmistä Tiia Forsström on jatkanut yritystä yksin. Hän on myös pitänyt seksuaalisuutta koskevia aiheita käsittelevää podcastia "H-sana".
Yksityiselämä.
Forsströmillä on kolme lasta. Hän on feministi. Tiia Forsströmin entisiä puolisoita ovat tutkija Petja Aarnipuu ja Jouni Forsström.
Amfion

Amfion oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Zeuksen ja Antiopen kaksoispojista. Hänen veljensä oli Zethos. Molemmat liittyvät olennaisesti myyttiin Theban perustamisesta heidän rakennettuaan kaupungin muurin.
Lapsuus.
Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.
Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.
Theban hallitsijat.
Amfionista tuli suuri laulaja ja muusikko, kun Hermes oli opettanut häntä soittamaan ja antanut hänelle kultaisen lyyran. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.
Amfion nai Nioben, Lyydian kuningas Tantaloksen tyttären. Tämän ansiosta hän oppi soittamaan lyyraansa lyydialaiseen tyyliin, jonka vuoksi hän lisäsi kolme kieltä soittimeensa.
Myöhemmät vastoinkäymiset.
Niobe sai monta lasta mutta tuli ylimieliseksi. Hän loukkasi jumalatar Letoa, jolla oli ainoastaan kaksi lasta, Artemis ja Apollon. Niinpä Leton lapset tappoivat Nioben lapset kostoksi. Ovidiuksen mukaan Amfion tappaa itsensä murheen murtamana. Telesilla puolestaan kertoo, että Artemis ja Apollon tappoivat hänet lastensa mukana. Hyginuksen versiossa hän hulluudessaan yrittää hyökätä Apollonin temppeliin, mutta kuolee jumalan ampumaan nuoleen.
Amfionin ja Zethoksen kuoltua Laios palasi Thebaan kuninkaaksi.
Zethos

Zethos oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Zeuksen ja Antiopen kaksoispojista. Hänen veljensä oli Amfion. Molemmat liittyvät olennaisesti myyttiin Theban perustamisesta heidän rakennettuaan kaupungin muurin.
Lapsuus.
Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.
Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.
Theban hallitsijat.
Zethoksesta tuli metsästäjä ja paimen, joka oli hyvin kiinnostunut karjankasvattamisesta. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.
Zethos nai Theben, jonka mukaan Theban kaupunki on nimetty.
Myöhemmät vastoinkäymiset.
Toisen version mukaan Zethoksen puoliso oli Aedon, jonka kanssa heillä oli yksi ainoa poika. Aedon, joka kateellisena Nioben seitsemästä pojasta yritti tappaa näistä vanhimman, surmasikin vahingossa oman poikansa Ityloksen. Jumalat muuttivat Aedonin satakieleksi ja Zethos surmasi tuskissaan itsensä.
Amfionin ja Zethoksen kuolemien jälkeen Laios palasi Thebaan kuninkaaksi.
Martha Gellhorn

Martha Gellhorn (8. marraskuuta 1908 – 15. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän oli 1900-luvun kuuluisimpia kirjeenvaihtajia, joka raportoi lähes kaikista 60 vuotta kestäneen uransa aikana tapahtuneista merkittävistä konflikteista eri puolilla maailmaa. Hän oli naimisissa kirjailija Ernest Hemingwayn kanssa vuosina 1940–1945.
Ura ja elämä.
Gellhornin kuuluisien reportaasien sarja alkaa Yhdysvaltain lamakaudesta 1930-luvulla. Sen jälkeen hän kirjoitti Espanjan sisällissodasta, Adolf Hitlerin noususta ja Tšekkoslovakian valtauksesta. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Suomen talvisodasta, Hongkongista, Burmasta, Singaporesta ja Isosta-Britanniasta käsin. Myöhemmin hän kirjoitti Vietnamin sodasta, Kuuden päivän sodasta ja Keski-Amerikan sisällissodista. 1960-luvulla hän vietti paljon aikaa Afrikassa, osti talon Keniasta ja asui vuoroin siellä, vuoroin Lontoossa. 81-vuotiaana hän matkusti Panamaan ja kirjoitti Yhdysvaltain interventiosta. 
Gellhorn julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia, jotka usein liittyivät hänen raportoimiinsa paikkoihin ja tilanteisiin. 
Gellhorn ystävystyi toisen tunnetun toimittajan John Pilgerin kanssa. Gellhorn oli vaikuttunut Pilgerin Vietnamin sodasta kertovista kirjoituksista ja kirjoitti Pilgerille kirjeen, jossa kertoi mielipiteensä. He tapasivat kuitenkin vasta kolme vuotta kirjeen lähettämisen jälkeen. On sanottu että jo ensitapaamisessa Pilger ja Gellhorn olivat samaa mieltä lähes kaikesta paitsi Israelin ja Palestiinan konfliktista. Gellhorn tunnettiin voimakkaana Israelin puolustajana ja Pilger ohjasi keskustelun muihin aiheisiin.
Gellhorn teki itsemurhan 89-vuotiaana.
Martha Gellhorn Prize.
Gellhornin nimeä kantava journalismipalkinto luovutetaan toimittajalle, joka haastaa vakiintuneet käytännöt ja yleisesti hyväksytyt olettamukset. Palkinnon ovat saaneet muun muassa Hala Jaber ("Sunday Times"), Michael Tierney ("Glasgow Herald"), Robert Fisk ("The Independent"), Ghaith Abdul Ahad ("The Guardian"), Patrick Cockburn ("The Independent"), Chris McGreal ("The Guardian"), Geoffrey Lean ("The Independent") ja Nick Davies ("The Guardian").
Populaarikulttuurissa.
Gellhornin ja Hemingwayn suhteesta kertoo HBO:n tuottama draama "Hemingway &amp; Gellhorn" (2012), jonka päärooleissa ovat Nicole Kidman Gellhornina ja Clive Owen Hemingwayna.
Blue Shadow

Blue Shadow on Natsumen kehittämä ja Taiton vuonna 1991 NESille julkaisema sivuttain vierivä toimintapeli. "Blue Shadow" julkaistiin alun perin Japanissa nimellä KAGE. "Kage" on japania ja tarkoittaa "varjoa" (eng. "shadow"). Euroopassa pelin julkaisemisen aikaan vallitsevien ninjutsua ja väkivaltaisia itämaisia itsepuolustuslajeja koskevien ohjesääntöjen vuoksi peli nimettiin "Blue Shadowiksi" näissä maissa. Muualla peli tunnetaan nimellä Shadow of the Ninja. Pelaajan tavoitteena on pelastaa maailma pahan keisarin alaisuudesta voittamalla järjestyksessä etenevien kenttien viholliset, ja lopulta itse keisarin. Peli tukee korkeintaan kahden pelaajan yhtäaikaista pelaamista.
Juoni.
Pelin tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2029. Paha, sortava keisari Garuda on ottanut New York Cityn valtaansa ja aiheuttanut monien ihmisten kuoleman. Vastaus sortoa vastaan ovat kaksi 'varjoa' (tai ninjaa), nimiltään Hayate ja Kaede, jotka nousevat Garudaa vastaan pysäyttääkseen tämän.
Pelaaminen.
Pelaaja voi valita toisen kahdesta ninjasta: miehen (siniasuinen Hayate) tai naisen (puna-asuinen Kaede). Kumpikin ninja voi juosta, hyökätä, hypätä, kyykistyä ja roikkua kaiteista. Molemmat ninjat aloittavat pelin aseenaan lyhyt miekka, mutta kussakin kentässä on aselaatikoita, joista saa uusia aseita. Laatikoiden sisältö voi myös tehostaa miekkaa tai lisätä pelaajan elinvoimaa. Pelaajan elinvoimamittari hupenee kuiluun pudotessa tai jos pelaaja saa viholliselta osuman. Mikäli pelaaja menettää kaiken elinvoimansa, hänellä on mahdollisuus jatkaa peliä viisi kertaa. Kahden pelaajan yhtäaikaisessa pelissä jatkomahdollisuudet on jaettu kahden pelaajan kesken.
Pappeus (mormonismi)

Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä pappeus katsotaan erääksi Kristuksen kirkon tunnusmerkeistä. Kristuksen kirkolla täytyy olla pappeus, jonka alkuperä on Jumalassa. Pappeuden valtuus liittyy pyhien toimitusten suorittamiseen, kuten kasteiden ja konfirmaatioiden sekä muiden siunaamistoimitusten suorittamiseen. Pyhät toimitukset ovat mormonismin mukaan päteviä vain, mikäli niiden toimittajalla on pappeuden valtuus. Pappeuden valtuus liittyy myös erilaisiin kirkon johtotehtäviin, joihin kutsuttavilta vaaditaan pappeus.
Mormonismin perustajan Joseph Smithin mukaan Jeesus Kristus toi maan päälle pappeuden täyteyden ja antoi sen perustamalleen kirkolle. Kirkon luopuessa totuudesta myös pappeuden valtuus hävisi, mutta Jumala palautti sen ennen Kristuksen kirkon järjestäytymistä vuonna 1830. 
Mormonismissa pappeuden saa kätten päälle panemisen kautta. Pappeuden voi antaa vain ihminen, jolla itsellään on pappeuden valtuus. Kukaan ei voi antaa toiselle korkeampaa pappeuden valtuutta kuin hänellä itsellään on. Mormonismissa pappeus jakautuu kahteen erilaiseen asteeseen: alempaan Aaronin pappeuteen ja korkeampaan Melkisedekin pappeuteen. Joskus mainitaan kolmaskin aste, patriarkaalinen pappeus, mutta tätä pidetään yleensä vain Melkisedekin pappeuden erikoistapauksena.
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa eli MAP-kirkossa pappeus annetaan vain miespuolisille jäsenille. Alempaan pappeuden virkaan voidaan asettaa jäsen, joka katsotaan moraalisesti riittävän arvolliseksi, sen vuoden alusta, jona hän saavuttaa 12 vuoden iän. Asettavan varallisuudella ja yhteiskunnallisella asemalla ei myöskään ole merkitystä. Vuodesta 1978 kirkko on vihkinyt papeiksi kaikkiin rotuihin kuuluvia ihmisiä, tätä ennen mustaihoiset oli rajattu pappeuden ulkopuolelle. MAP-kirkossa yleinen pappeus on pitkälle toteutettu.
The Defeat of Satan

The Defeat of Satan on norjalaisen black metal -yhtye Antestorin vuonna 2003 julkaistu kokoelmalevy, joka koostuu yhtyeen kahdesta ensimmäisestä demosta, "Despairista" (1993) ja "The Defeat of Satanista" (1991). Demojen materiaali miksattiin ja masteroitiin uudelleen ennen julkaisua. Momentum Scandinavia -levy-yhtiö otti albumista 999 kappaleen painoksen, joka on nykyään loppuunmyyty.
Yleiskatsaus.
"Despair"-demon kappaleiden tyyli on alakuloista ja surumielistä death/doom metalia ja lähellä Martyrium-albumin musiikillista linjaa. Monet pitävät kuitenkin "Despairia" yhtyeen synkimpänä ja uhkaavimpana levytyksenä. Alun perin demon julkaisi Strawberry Records ja painos oli 600 kappaletta. "Despair"-demon viimeinen kappale "Jesus, Jesus Ver Du Hjå Meg" on coveri vanhasta norjalaisesta hautajaisvirrestä. Martyriltä (Kjetil Molnes) kuullaan demolla hyvin matalan death metal -murinan lisäksi surumielistä puhdasta laulua. Yhtyeen muusta tuotannosta poiketen "Despairin" kappaleilla on Gardin (Vegard Undal) basso miksattu erityisen kuuluvasti etualalle. Demolla on folk-henkistä introa ja hautajaisvirsicoveria lukuun ottamatta vain vähän Vemodin (Lars Stokstad) kosketinsoitinkuvioita.
"The Defeat of Satan" -demo on levytetty ajalla, jolloin yhtyeen nimi oli Crush Evil, siten demon materiaali eroaakin huomattavasti yhtyeen muusta tuotannosta: tyyliltään "The Defeat of Satan" on alkeellista thrash metalia death metal -laululla. Kappaleet ovat kestoltaan lähes kymmenminuuttisia. Demo päättyy industrial-henkiseen outroon "Knus Ondskapen".
Sanoitusten keskeisinä teemoina demoilla ovat pahat voimat, niiden vaikutuksesta varoittaminen ja, kuten albumin nimestä voi päätellä, saatanan kukistuminen. Demot on äänitetty ajalla, jolloin oli menossa black metal -musiikin tärkein kehityskausi. Joidenkin mielestä sanat ovatkin yhtyeen kannanotto kyseisen tyylin ideologiaa kohtaan.
Dichterliebe

Dichterliebe op. 48 (voidaan suomentaa esimerkiksi "Runoilijan rakkaus") on Robert Schumannin vuonna 1840 säveltämä laulusarja. Sarja käsittää 16 laulua Heinrich Heinen runoihin. 
"Dichterliebe" on säveltäjänsä kuuluisin laulusarja. Sitä pidetään yhtenä saksalaisen lied-musiikin huipentumista. "Dichterliebeä" esitetään ja levytetään edelleen runsaasti, ja sarja kuuluu jokaisen lied-laulajan perusohjelmistoon.
Teoksen päättävä loppusoitto tunnetaan yhtenä lied-musiikin pisimmistä pianosooloista. 
Laulujen otsikot ovat:
Sabrina (albumi)

Sabrina on italialaisen laulaja Sabrina Salernon esikoisalbumi. Levyn julkaisi vuonna 1987 Mega Records ja se julkaistiin kymmenissä eri maissa nousten listaykköseksi muun muassa Suomessa.
Albumi pyrki toistamaan Sabrinan megahitin ”Boys (Summertime Love)” menestyksen, mutta levyn kappaleista neljä on covereita muiden laulajien tunnetuista kappaleista.
Frogger

Frogger on Konamin kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä. Sega toteutti pelin kansainvälisen levityksen. Pelissä oli aikanaan uudenlainen lähtökohta ja pelitapa, ja se on edelleen suosittu monilla Internetin pelialueilla. 
Myöhemmin pelistä julkaistiin oma versionsa hyvin monelle mikrotietokoneelle ja pelikonsolille kuten Apple II:lle, Commodore 64:lle, Atari 2600:lle, Intellivisionille ja Super Nintendo Entertainment Systemille.
Pelaaminen.
Pelissä on tarkoitus ohjata sammakkoa ruudun alalaidasta ylälaitaan väistellen vaaroja yli moottoritien ja veden. Pelaajalla on käytettävissään neljäsuuntainen joystick, jolla yksittäinen työntö johonkin suuntaan siirtää sammakkoa yhden hypyn verran siihen suuntaan.
Jonna (vuoden 1984 albumi)

Jonna on Jonna Tervomaan ensimmäinen albumi vuodelta 1984. Levy nauhoitettiin pian sen jälkeen, kun Tervomaa oli voittanut Syksyn sävel -kilpailun kymmenvuotiaana vuonna 1983 kappaleella "Minttu sekä Ville". Albumi myi platinalevyyn oikeuttavan määrän, 50 000 kappaletta.
Levyn kappaleet käsittelevät ystävyyttä, poikia sekä rikkoutunutta perhettä - Timo Tervomaa, Jonnan isä, sävelsi levylle kappaleen "Leija", jonka isä ja tytär esittävät yhdessä. Levyllä on myös heidän esittämänsä kappale "Vielä kerran kaikki muuttuu", joka oli alun perin Riccardo Foglin säveltämä ja esittämä Italian edustuskappale "Per Lucia" Eurovision laulukilpailussa vuonna 1983.
Jonna Tervomaan kotisivuilla julkaistussa virallisessa diskografiassa tätä ja muita ennen aikuisikää nauhoitettuja levyjä ei mainita. Myös Jonnan kolmas, vuonna 1986 julkaistu levy on nimeltään Jonna.
20 to 20

20 to 20 on Winkin (yksi Josh Winkin taiteilijanimistä) kolmas albumi. Sen julkaisi yhdysvaltalainen Ovum Records vuonna 2003.
Levy yhdistelee minimalistista acid housea ja teknoa.
Albumista on kaksi versiota, joista jälkimmäisessä on kaksitoista kappaletta kahdeksan sijaan.
Kappaleet.
Tähdellä merkityt kappaleet eivät sisälly kahdeksan kappaleen versioon.
Petter Lang

Petter Lang (12. lokakuuta 1727 Helsinki – 8. tammikuuta 1780 Viipuri) oli suomalainen taidemaalari.
Langin vanhemmat olivat maalari Claes Lang ja Catharina Elisabet Röling. Lang vihittiin 16. kesäkuuta 1758 ensimmäiseen avioliittoonsa neitsyt Anna Margareta Lilian (k. 1767) kanssa. Tästä ensimmäisestä liitosta Langit saivat viisi lasta. Anna Lang menehtyi kaksi päivää nuorimman lapsen syntymän jälkeen. Toisen avioliittonsa Petter Lang solmi Räisälässä vuonna 1770 Birgitta Christina Lithoviuksen (1740–1808) kanssa. Tästä liitosta syntyneet neljä lasta kuitenkin kuolivat varsin pian. Petter Lang menehtyi halvaukseen tammikuussa 1780 vain 52-vuotiaana jättäen perheensä ilmeisen niukkoihin oloihin. Hänen leskensä eli Viipurissa vielä lähes kolmekymmentä vuotta, mutta hänen mainitaan kuolleen köyhänä. 
Langin teoksia ovat Vahdon kirkon alttaritaulu 1747 ja Perttelin kirkon lehterin koristeet. Hän on maalannut myös Käkisalmen vanhan puukirkon alttaritaulun "Viimeinen tuomio", 1749. Hän työskenteli myöhemmin Venäjällä.
J. J. Tikkanen

Johan Jakob Tikkanen (7. joulukuuta 1857 Helsinki – 20. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli Suomen ensimmäinen taidehistorian professori (1897).
Elämä ja ura.
Tikkasen vanhemmat olivat filosofian tohtori Paavo Tikkanen ja Helena Maria Tengström, professori Johan Jakob Tengströmin tytär. Hänen poikansa oli olympiamitalisti Robert Tikkanen ja pojanpoikansa kirjailija ja taiteilija Henrik Tikkanen.
Tikkanen valmistui ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta 1876, filosofian kandidaatiksi 1880 ja lisensiaatiksi 1884. Hän teki opintomatkoja Eurooppaan ja opiskeli muun muassa Münchenin taideakatemiassa. Tikkasen väitöskirja "Der malerische Styl Giottos" valmistui vuonna 1884 ja otettiin Saksassa hyvin vastaan. Hänet nimitettiin estetiikan ja taidehistorian dosentiksi samana vuonna. Tikkanen toimi Helsingissä Aleksanterin yliopiston taidehistorian ylimääräisenä professorina 1897–1920 sekä varsinaisena professorina 1920–1926.
Tikkanen oli Suomen Taideyhdistyksen sihteeri 1891–1920 ja puheenjohtaja 1920–1922 sekä Teknillisen korkeakoulun taidehistorian ylimääräinen opettaja 1902–1916. Tikkanen oli Muinaistieteen toimikunnan ja Antellin valtuuskunnan jäsen ja hän oli valtion kuvaamataidelautakunnan puheenjohtaja 1918–1923 sekä Kansainvälisten taidehistorian kongressien pysyväisen valiokunnan jäsen vuodesta 1912.
Tikkanen harrasti piirtämistä ja maalaamista. Hän oli kansainvälisesti tunnettu erityisesti Italian taidetta käsittelevistä tutkimuksistaan. Hän julkaisi useita tieteellisiä ja kansantajuisia tutkimuksia suomeksi ja ruotsiksi.
Tikkanen tunnettiin myös ulkomailla keskiaikaista taidetta käsittelevistä teoksistaan, joista tunnettuja olivat varhais-keskiajan uskonnollista maalausta esittelevät julkaisut, saksankielellä ilmestyneet "Genesismosaiken in Venedig und die Cottonbibel" (1889) ja "Die Psalterillustration im Mittelalter" (4 osainen, 1895–1900). Tikkanen laati myös erikoistutkimuksen "Die Beinstellungen in der Kunstgeschichte" (1912) ja hänellä oli pitkään työn alla tutkimus värityksen kehityksestä keskiaikaisessa miniatyyritaiteessa, jota varten hän teki vielä toukokuussa 1930 matkan ulkomaille. Tutkimus oli käsikirjoituksena lähes valmiina Tikkasen kuollessa. Muita merkittäviä Tikkasen teoksia olivat ensimmäinen laajempi, suomenkielellä kirjoitettu katsaus "Kuvaamataiteet uudemmalla ajalla" (1910), josta ilmestyi 1927 laajennettu ja parannettu laitos "Taidehistorian" nimellä sekä kristillistä taidekäsitystä selvittävä teos "Madonnabildens historia och den kristna konstuppfattningen" (1916).
Johnnie Parsons

Johnnie Parsons (4. heinäkuuta 1918 – 8. syyskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen kilpakuljettaja, joka voitti Indianapolis 500 -kilpailun vuonna 1950.
Formula 1 -tilastot.
Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
Niittynurmikka

Niittynurmikka ("Poa pratensis") on tuulipölytteinen yleinen monivuotinen heinäkasvi, joka on Suomessa muinaistulokas. Kasvi aiheuttaa heinäallergiasta kärsiville henkilöille allergiaoireita.
Niittynurmikka ei ole selvärajainen laji, vaan apomiktisen lisääntymistavan myötä syntyneiden, toisistaan hieman poikkeavien pikkulajien kokonaisuus. Niittynurmikasta erotetaankin useita eri alalajeja, joita luokitellaan toisinaan myös omiksi lajeikseen. Tällaisia ovat ainakin pohjannurmikka ("Poa pratensis" subsp. "alpigena", syn. "Poa alpigena"), hoikkanurmikka ("Poa pratensis" subsp. "angustifolia", syn. "Poa angustifolia"), pikkunurmikka ("Poa pratensis" subsp. "irrigata", syn. "Poa irrigata"), matalanurmikka ("Poa pratensis" subsp. "subcaerulea", syn. "Poa subcaerulea", "Poa humilis") ja itunurmikka ("Poa pratensis" subsp. "colpodea"). Suomessa niin kutsuttuun niittynurmikkaryhmään ("Poa pratensis" -ryhmä) kuuluvat niittynurmikka, pohjannurmikka, matalanurmikka ja hoikkanurmikka.
Ulkonäkö ja koko.
Niittynurmikka kasvaa 20–70 cm korkeaksi. Sen lehdet ja korsi ovat tummanvihreät, usein hiukan sinisen vivahtavat. Lehdet ovat kourumaisia ja kärjistään veneenmuotoisia. Kukintona on 10–20 cm pitkä, harmahtavanvihreä röyhy, jonka tähkylät ovat soikeita.
Levinneisyys.
Niittynurmikkaa tavataan lähes koko pohjoisella pallonpuoliskolla Siperian ja Kanadan pohjoisosia sekä Alaskaa ja Grönlantia lukuun ottamatta. Niittynurmikasta on useita huonosti määriteltyjä alalajeja; koska se on suosittu rehukasvi, sen siementä on kuljetettu eri puolille maailmaa ja kotoperäiset kannat ovat sekaantuneet.
Käyttö.
Niittynurmikkaa kasvatetaan rehu- ja laidunkasvina sekä nurmikkosekoituksissa.
Se kasvaa hitaasti mutta kestää hyvin tallaamista. Yhdysvalloissa sitä kutsutaan nimellä "Kentucky Bluegrass". Se oli aiemmin suosittu golfkenttien ruoholaji, mutta se ei kestä kovin lyhyeksi leikkaamista ja on siksi jäänyt syrjään.
Joni

Joni on suomalainen miehen etunimi ja myös sukunimi. Joni on myös englanninkielisissä maissa esiintyvä naisen etunimi.
Jonin nimipäivä on 29. maaliskuuta, jolloin on myös Jounin, Joonaksen, Joonan, Jonnin ja Jonnen nimipäivä. Suomessa on maaliskuuhun 2025 mennessä ollut noin 15 930 Jonia. Joni-nimi yleistyi voimakkaasti 1950-luvun jälkeen. Joni on Suomessa tyypillinen 1980- ja 1990-luvun nimi. Viime aikoina se ei enää ole kuulunut suosikkinimiin.
Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun tilaston mukaan nimeä Joni on eri vuosikymmenillä annettu seuraavasti:
Joni-nimen alkumuoto on Jon, mutta koska varhaisimmat Jonit samoin kuin Jounitkin olivat Lapista, nimi sijoitettiin sen tullessa 1984 almanakkaan Jounin kanssa samalle päivälle, maaliskuun 29. päivään. Jon-nimi puolestaan on Jonas-nimen lyhentymä, mutta se on myös Johnin rinnakkaismuoto ja Jonatanin kutsumamuoto.
John-nimen lähtökohta on Raamatun Johannes ('Jumalalle otollinen').
Tunnettuja Joneja.
Miehiä.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei erikseen mainita kansalaisuutta.
Luettelo vaasalaisten jalkapallojoukkueiden mitaleista

Tämä on luettelo vaasalaisten jalkapallojoukkueiden mitaleista. Listassa ovat SM-mitalit, Liigacupin mitalit ja Suomen Cupin mitalit.
Juhani Salokannel

Juhani Salokannel (s. 28. kesäkuuta 1946 Mikkeli) on suomalainen kirjailija, suomentaja ja "Parnasson" entinen päätoimittaja.
Ura.
Salokannel valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1973. Hän on toiminut Nuoren Voiman Liiton toiminnanjohtajana, kustannustoimittajana ja osastopäällikkönä Gummeruksessa ja Weilin+Göösin kirjallisen osaston osastopäällikkönä.
Salokannel toimi kirjallisuuslehti Parnasson päätoimittajana vuosina 1980–1986, Suomen Viron-instituutin johtajana 1997–2000 ja Tuglas-seuran toiminnanjohtajana 2006–2012. Hän on ollut Eino Leinon Seuran ja Otto Mannisen seuran puheenjohtaja, toiminut Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen järjestelyelimissä ja Suomen Viron-instituutin säätiön hallituksessa.
Salokannel on Viron kirjallisuuden asiantuntija, ja hän on suomentanut virolaista kirjallisuutta muun muassa Jaan Krossilta, Ülo Tuulikilta, Viivi Luikilta ja A.H. Tammsaarelta.
Lloyd Alexander

Lloyd Chudley Alexander (30. tammikuuta 1924 – 17. toukokuuta 2007 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa lukeutuu yli 40 teosta, jotka ovat pääasiassa fantasia- ja nuortenkirjallisuutta. Alexanderin teoksia on myös käännetty peräti 20 eri kielelle. Hänen tunnetuin teoksensa on viisiosainen fantasiakirjasarja "Prydainin kronikka" ("The Chronicles of Prydain").
Alexanderille on myönnetty kahdesti yhdysvaltalainen National Book Award vuosina 1971 ja 1982, sekä monia muita palkintoja teoksistaan. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin World Fantasy Lifetime Achievement -palkinto elämäntyöstään.
"Prydainin kronikan" kaksi ensimmäistä kirjaa toimivat pohjana Disney-yhtiön elokuvalle "Hiidenpata" (1985).
Yksityiselämä.
Lloyd Alexander syntyi Philadelphiassa 30. tammikuuta 1924. Hänen vanhempansa olivat pörssimeklari Alan Alexander ja Edna Alexander (o.s. Chudley), ja hänellä oli vanhempi sisar Florence. Perhe eleli Philadelphian Drexel Hillin kaupunginosassa.
Jo neljän vuoden iästään lähtien Alexander luki paljon kirjoja, sillä vaikka hänen vanhempansa lukivat vain sanomalehtiä, he ostivat kuitenkin hyllyjen täytteeksi kirjoja Pelastusarmeijalta. 13-vuotiaana Alexander haaveili episkopaalisen kirkon pappiudesta, mutta perheen taloudellinen tila vuoden 1929 pörssiromahduksen jäljiltä teki Alexanderille mahdottomaksi päästä pappisseminaariin.
Lukuinnostuksensa myötä Alexander päätyi tutustumaan kelttiläisiin ja kreikkalaisiin taruihin, ja päätti jo varhaisessa vaiheessa ryhtyä kirjailijaksi. Toisessa maailmansodassa Alexander palveli Yhdysvaltain maavoimissa Pariisissa. Pariisissa hän oli tavannut tulevan puolisonsa Janine Dennin, jolla oli entuudestaan nuori tytär nimeltä Madeleine. Alexander ja Denni menivät naimisiin 8. tammikuuta 1946 ja muuttivat pian Alexanderin kotikonnuille Philadelphiaan. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän työskenteli muun muassa toimittajana ja kuvittajana. Samalla hän kirjoitti pöytälaatikkoon aineksia tuleviin teoksiinsa.
Vuonna 1955 Alexander julkaisi ensimmäisen teoksensa, mutta hän alkoi saada mainetta vasta 1960-luvulla, kun hän siirtyi lasten- ja nuortenkirjallisuuden pariin. Hänen todellinen läpimurtonsa tapahtui "Prydainin kronikka" -fantasiakirjasarjalla, joka pohjautuu walesilaisia taruja sisältävään "Mabinogioniin". Näistä kirjasarjan päätösosa, "Suurkuningas" ("The High King"), palkittiin Newbery-mitalilla vuonna 1969. Muihin Alexanderin tunnettuihin teoksiin lukeutuivat myös myöhemmin kirjoitetut "Westmark"- ja "Vesper Holly" -kirjasarjat.
Alexanderin elämäntyylistä tiedettiin, että hän piti kirjailijana jatkuvasti tiukkaa, rutiininomaista työaikataulua: hän heräsi joka aamu kello 4 ja työskenteli myöhään iltapäivään asti, jonka jälkeen nautti ainoasta ateriastaan vaimonsa Janinen kanssa. Tätä käytäntöä hän noudatti jopa silloinkin kun hänellä ei ollut minkäänlaista inspiraatiota töihinsä. Hänen tapoihin kuului myös olla kirjeenvaihdossa fanien kanssa, jotka silloin tällöin tapasivat myös vierailla hänen luonaan.
Alexander sairastui syöpään ja kuoli 83-vuoden ikäisenä kotonaan Philadelphiassa 17. toukokuuta 2007.