tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Varhaistriaskausi

Varhaistriaskausi (Buntsandstein tai Scythian) 241,7 – 234,3 miljoonaa vuotta sitten aloitti mesotsooisen matelijoiden valtakauden. Juuri ennen tätä kautta oli sattunut suuri permikauden joukkotuho, joka oli pyyhkinyt eläimistöä runsaasti pois. Erityisesti tämä näkyi meren lajistojen vähälukuisuutena. Ilmakehässä oli vain niukasti happea, alimmillaan vain 12 %. Toipuminen permikauden joukkotuhosta oli hidasta ja monet lajit pysyivät piilossa palatakseen takaisin keskitriaskaudella. Simpukat, kotilot, ammonoidit, merisiilit, ja nivelikkäät brakiopodit. Trilobiitit olivat tuhoutuneet. Maalla vallitsi kuivuus ja koppisiemeniset levisivät. Vain harva matelija selvisi hengissä permikauden joukkotuhosta. 
Varhaistriaskauden eläimiä.
"Lystrosaurus" oli keskikokoinen kasveja syövä dikynodontti, nisäkkäiden kaukainen sukulainen. "Proterosuchus" muistutti panssaroimatonta krokotiilia. Kaikki maan eläimet olivat tämän kauden alussa korkeintaan keskikokoisia. Muutaman miljoonan vuoden kuluttua ilmestyi suurempia eläimiä: "Lystrosaurus" vaihtui häränkokoiseen "Kannemeyeriaan", ja suuret petoliskot kuten sudenkokoinen terapsidi "Cynognathus" ja suuret arkosaurien sukulaiset "Garjainia" sekä "Erythrosuchus" ilmaantuivat.
Terapsidit ja tekodontit, jotka kuuluivat arkosaureihin, kilpailivat keskenään.
Varhaistriaskauden jako.
Varhaistriaskausi jaetaan kahteen vaiheeseen, jotka voidaan edelleen jakaa pienempiin osiin. 
Indus-vaihe.
Indus-vaihe 251 ± 0,4 – 249,7 ± 0,7 miljoonaa vuotta sitten aloitti varhaistriaskauden. Silloin maapallo oli kuuma, kuiva ja laajalti aavikoitunut. Silti oli jäätiköitäkin. Merenpinta oli hyvin alhaalla. Ilmakehässä oli vain vähän happea, ehkä noin 12–16 %. Merten happipitoisuus oli pieni. Tämä saattoi johtua runsaasta tulivuoritoiminnatsa ja sen seurannaisvaikutuksesta, kuten metaanin vapautumisesta merenpohjan klatraattimineraaleista.
Kauden alussa esiintyi lyhyen aikaa bakteerimattoja stromatoliitteja, mikä viittaa niitä syöneiden selkärangattomien pieneliöiden harvinaisuuteen, mikä on ollut kambrikauden jälkeen harvinaista maapallon historiassa. Hyönteiset, kalat, sammakkoeläimet, ja matelijat olivat kaudella hyvin harvinaisia. Dikynodonttien nelijalkaiset, matalat lystrosauridit, ja matelijoiden liskoa muistuttaneet proterosuchidit hallitsivat elämää maalla. Kaudelle tyypillisiä olivat pitkulaiset krokotiilia muistuttavat sammakkoeläimet.
Kolumbian kansallislaulu

Oh Gloria Inmarcesible ("Oi katoamaton kunnia") on Kolumbian kansallislaulu. Sen on sanoittanut Rafael Núñez (1825–1894), joka on myös pääosin kirjoittanut vuodesta 1886 vuoteen 1991 voimassa olleen Kolumbian tasavallan perustuslain. Laulun on säveltänyt italialainen säveltäjä Oreste Sindici (1828–1904). Laulusta tuli virallisesti Kolumbian kansallislaulu 28. lokakuuta 1920, jolloin Kolumbian parlamentti hyväksyi lain kansallisista symboleista. 
Kolumbian kansallislaulu koostuu kaikkiaan yhdestätoista säkeistöstä sekä kertosäkeestä. Virallisissa yhteyksissä lauletaan vain kertosäe sekä ensimmäinen (joskus myös toinen) säkeistö. Lain mukaan maan kaikkien radioasemien on soitettava kansallislaulu klo 6.00 ja klo 18:00.
Miikka

Miikka on miehen etunimi. Suomessa nimi Miikka on huhtikuuhun 2024 mennessä annettu noin 5 206 miehelle. Miikan nimipäivä on 29. syyskuuta.
Nimi Miikka on yleistynyt vasta 1960-luvulta alkaen oltuaan sitä ennen varsin harvinainen. Nimi Miikka oli suosituimmillaan 1980- ja 1990-luvuilla.
World Games

World Games on kansainvälinen neljän vuoden välein järjestettävä urheilutapahtuma, jossa kilpaillaan useissa erilaisissa urheilulajeissa. Kisat järjestää Kansainvälisen olympiakomitean suojeluksessa toimiva IWGA-järjestö ("International World Games Association"). Ensimmäiset World Games -urheilukilpailut järjestettiin vuonna 1981.
World Games -kilpailuissa järjestetään kilpailutapahtumia urheilulajeissa, jotka eivät ole olympialaisten kisojen ohjelmassa. Ohjelmaan kuuluu lajeja, jotka ovat aikaisemmin olleet olympialaisten ohjelmassa, kuten köydenveto, sekä lajeja, jotka ovat ehdolla olympialajeiksi. Usein KOK vaatii, että olympiakisoihin ehdolla oleva laji on ollut World Gamesien ohjelmassa (esimerkiksi triathlon).
Tavallisesti World Games -tapahtuma järjestetään kaupungissa, jossa on tarvittavat suorituspaikat kilpailutapahtumille. Lajeja varten ei rakenneta uusia urheilutiloja tai -paikkoja. Maailmanlaajuisesti tunnettuja World Games -tapahtuman ohjelmassa olevia lajeja ovat muun muassa suunnistus, kehonrakennus, räpyläuinti, squash, vesihiihto, ultimate sekä biljardi.
Urheilulajit.
➕ kutsulajina
𛲜 näytöslajina
◼ mukana
- ei mukana
Olli Junes

Olli-Pietari Junes (s. 1978 Uumaja, Ruotsi) on suomalainen juontaja ja toimittaja.
Junes muutti kolmivuotiaana perheensä kanssa Ouluun. Joitakin vuosia myöhemmin perhe muutti Tornioon, jossa he asuivat useita vuosia. Junes kävi Torniossa koulua opiskellen lopulta Tornion taiteen- ja viestinnän koulutusyksikössä.
Junes aloitti radiouransa työharjoittelijana YleX:n edeltäjässä Radiomafiassa vuonna 1997. Aluksi Junes toimitti ja juonsi kanavalle "POP-uutisia" ja myöhemmin siirtyi toimittamaan ja juontamaan "UpTeekki"-ohjelmaa Anssi Aution lähdettyä kanavalta nuorten tv-ohjelma "Jyrkin" tuottajaksi. Radiomafian vaihduttua YleX:ksi Junes jatkoi "UpTeekki"-ohjelman seuraajan, "X-Ryhmän" juontaja-toimittajana. Vuonna 2005 Junes siirtyi "YleX Iltapäivä" -ohjelmaan, jota hän toimitti ja juonsi alkuvuoteen 2008 saakka, kunnes siirtyi "YleX Aamu" -ohjelmaan. Junes siirtyi "YleX Viikonlopun" tuottajaksi syyskuussa 2008, pari viikkoa hänen monivuotisen juontajaparinsa Tuomas Rajalan lähdettyä kanavalta. Tämän jälkeen Junes toimi useita vuosia "YleX Aamu" -ohjelman tuottajana.
Syksystä 2013 alkaen Junes on toiminut Yle Puheen vastaavana tuottajana ja nykyisin Yle Puheen ohjelmapäällikkönä.
Pátria

”Pátria” (”Isänmaa”) on Timor Lesten demokraattisen tasavallan eli Itä-Timorin kansallislaulu. Laulu esitettiin ensi kerran 28. marraskuuta 1975, jolloin Itä-Timor julistautui yksipuolisesti itsenäiseksi Portugalista. Pian tämän jälkeen, 7. joulukuuta 1975, Indonesia miehitti maan. Laulun on säveltänyt Afonso Redentor Araújo ja sen on sanoittanut runoilija Francisco Borja da Costa, joka sai surmansa Indonesian miehittäessä maan. 
Indonesian joukkojen vetäydyttyä ja maan saavutettua itsenäisyyden YK:n valvonnassa, Pátriasta tuli maan virallinen kansallislaulu 20. toukokuuta 2002. Laulu lauletaan portugaliksi, koska siitä ei ole virallista versiota tetumiksi, joka on maan toinen virallinen kieli. 
Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação. 
Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação
Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação. 
Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.
Vencemos o colonialismo, gritamos:
abaixo o imperialismo. 
Terra livre, povo livre, 
não, não, não à exploração. 
Avante unidos firmes e decididos.
Na luta contra o imperialismo
o inimigo dos povos, até à vitória final.
Pelo caminho da revolução.
Isänmaa, isänmaa, Itä-Timor, kansakuntamme.
Kunnia kansalle ja vapautuksemme sankareille.
Isänmaa, isänmaa, Itä-Timor, kansakuntamme.
Kunnia kansalle ja vapautuksemm sankareille.
Me voitamme kolonialismin, me huudamme: 
Alas imperialismi!
Vapaa maa, vapaa kansa,
ei, ei, ei riistolle.
Eteenpäin, yhtenäisinä, lujina ja päättäväisinä.
taistelussa imperialismia vastaan, 
kansan vihollisia vastaan, lopulliseen voittoon asti,
kohti vallankumousta.
Edward Furlong

Edward Walter Furlong (s. 2. elokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimmat roolisuoritukset ovat nuori John Connor elokuvassa "Terminator 2 – Tuomion päivä" ja Danny Vinyard elokuvassa "American History X".
Elämäkerta.
Sukujuuriltaan meksikolais-venäläinen Edward Furlong syntyi Glendalessa, Kaliforniassa. Hän vietti lapsuutensa setänsä ja tätinsä Sean ja Nancy Furlongin luona. Hän ei ollut kiinnostunut näyttelemisestä, kunnes tuottaja Gale Anne Hurd lähestyi häntä pasadenalaisella nuorisokerholla syyskuussa 1990 ja tarjosi John Connorin roolia tulevassa "Terminator 2 – Tuomion päivässä". Hän voitti roolistaan MTV Movie Awardin parhaasta läpimurtoroolista sekä Saturn Sci-Fi -palkinnon parhaana nuorena näyttelijänä. Edward tunnetaan myös eläinten oikeuksien puolustajana: hän on PETA:n jäsen.
Furlong on esiintynyt elokuvissa monien merkittävien näyttelijöiden, kuten Meryl Streepin sekä Liam Neesonin, kanssa. Vuonna 1998 hän sai toisen tärkeän roolin elokuvassa "American History X" näyttelijä Edward Nortonin rinnalla. Seuraavana vuonna hän esiintyi Detroit Rock Cityssä. Steve Buscemin ohjauksessa "Elukkatehdas" (2000) hän esitti pääroolia, nuorukaista joka tuomitaan vankilaan pienehköstä huumerikoksesta; vastanäyttelijänä oli Willem Dafoe.
Vuonna 1993 Edward esiintyi Aerosmithin musiikkivideossa nimeltä ”Living on the Edge” ja on myöhemmin esiintynyt muun muassa Metallican videossa ”The Unnamed Feeling”. Edward esitti myös Jimmy Cuervon roolia elokuvassa "The Crow: Wicked Prayer" (2005)
Furlongin oli tarkoitus jatkaa rooliaan John Connorina vuoden 2003 elokuvassa "", mutta se ei toteutunut hänen huume- ja alkoholiongelmiensa takia..
Yksityiselämä.
Edward Furlong oli avioliitossa vuosina 2006–2009 näyttelijä Rachael Bellan kanssa ja heillä on yhteinen poika (s. 2006). Furlong on aikoinaan seurustellut muun muassa seuraavien henkilöiden kanssa: Soleil Moon Frye, Jacqueline Louise Domac, Natasha Lyonne, Paris Hilton, Jolene Blalock, Liz Levy.
Sambo

Sambo () on Neuvostoliitossa kehitetty kamppailulaji. Sen nimi tulee venäjän kielen sanoista "samooborona bez oružija" ("Самооборона без оружия"), jotka suomeksi tarkoittavat itsepuolustusta ilman aseita. Sambon juuret ovat peräisin perinteisessä venäläisessä kansanpainissa, mutta siinä on elementtejä myös ulkomaalaisista taistelulajeista kuten judosta. Sambopainin syntymäpäivänä pidetään 16. marraskuuta 1938.
Perinteisessä sambossa painopiste on heitoissa, lukoissa ja mattokamppailussa. Se muistuttaa hyvin paljon judoa ja jujutsua, suurimpana erona on jalkalukkojen salliminen, kun taas kuristusotteet ovat kiellettyjä. Vastustajan saa viedä maahan ottamalla kiinni jaloista, mikä on judon nykysäännöissä kielletty. Combat sambo (ven. "Bojevoje sambo") on alun perin sotilaiden käyttöön kehitetty laji, jossa käytetään myös muun muassa lyöntejä, mutta myös kuristusotteet ovat sallittuja toisin kuin muissa Sambon muodoissa. Lajin harjoittaminen oli neuvostoaikaan siviileiltä kiellettyjä, mutta vuonna 1991 se tunnustettiin Venäjällä urheilulajiksi, ja 2001 käytiin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut. Yhdysvaltain samboliiton säännöt ovat pitkälti samat kuin perinteisessä sambossa, pääasiallinen ero on kuristusotteiden salliminen. Sambossa käytettävä puku koostuu takista (sambovka), joka on samankaltainen kuin esimerkiksi judossa, lyhytlahkeisista housuista sekä painikengistä. Ottelijat käyttävät otteluissa erottuakseen sinisen tai punaisen väristä takkia ja housuja ja kilpailijoiden oletetaan omistavan yksi kumpaakin väriä.
Kansainvälinen painiliitto UWW, ent. FILA, otti sambon ohjelmaansa vuonna 1966 ja sambon kansainvälinen lajiliitto FIAS (Federation International Amateur Sambo) perustettiin 1985. Vuonna 1993 se jakautui amerikkalaisjohtoiseen ja venäläisjohtoiseen haaraan, joista läntinen tuli jälleen FILA:n alaisuuteen vuonna 2005.
Esta é a Nossa Pátria Bem Amada

Esta é a Nossa Pátria Bem Amada () on Guinea-Bissaun kansallislaulu. Laulun on säveltänyt kiinalainen Xiao He ja sanoittanut guineabissaulainen vapaustaistelija Amílcar Cabral. Siitä tuli maan kansallislaulu 1974. Laulu oli myös Kap Verden kansallislaulu vuoteen 1996, jolloin se sai oman hymnin, "Cântico da Liberdade". 
Sol, suor e o verde e mar,
Séculos de dor e esperança:
Esta é a terra dos nossos avós!
Fruto das nossas mãos,
Da flor do nosso sangue:
Esta é a nossa pátria amada.
Kuoro:
Viva a pátria gloriosa!
Floriu nos céus a bandeira da luta.
Avante, contra o jugo estrangeiro!
Nós vamos construir
Na pátria immortal
A paz e o progresso!
Nós vamos construir
Na pátria imortal
A paz e o progresso! paz e o progresso!
Ramos do mesmo tronco,
Olhos na mesma luz:
Esta é a força da nossa união!
Cantem o mar e a terra
A madrugada e o sol
Que a nossa luta fecundou.
Kuoro
Aurinko, hiki, maan vehreys ja meri,
kärsimyksen ja toivon vuosisadat:
Tämä on esi-isiemme maa!
Meidän kättemme hedelmä,
meidän veremme kukka:
Tämä on rakas isänmaamme.
Kuoro:
Kauan eläköön kunniakas isänmaamme!
Taistelumme viiri on liehunut kohti taivasta.
Eespäin, vierasta iestä vastaan!
Tulemme rakentamaan
kuolemattomaan isänmaahamme
rauhan ja edistyksen!
Kuolemattomaan isänmaahamme
rauhan ja edistyksen! Rauhan ja edistyksen!
Olemme oksia samassa rungossa,
silmissämme loistaa sama tuli:
Tämä on ykseytemme voima!
Meri ja maa,
aamurusko ja aurinko laulavat:
Taistelumme on kantanut hedelmää!
Kuoro
Motherland

Motherland (”Isänmaa”) on Mauritiuksen (Mauritius) kansallislaulu. Laulun on säveltänyt Philippe Gentil M.B.E. ja sen on sanoittanut Jean Georges Prosper. 
Glory to thee,
Motherland, oh motherland of mine,
Sweet is thy beauty,
Sweet is thy fragrance,
around thee we gather,
as one people,
as one nation,
In peace, justice and liberty,
Beloved country may God bless you,
for ever and ever.
Kunnia sinulle,
isänmaa, oi isänmaani.
Kuinka ihana onkaan sinun kauneutesi,
kuinka ihana sinun tuoksusi,
sinun ympärillesi me kokoonnumme,
yhtenä kansana,
yhtenä kansakuntana,
rauhassa, oikeudenmukaisuudessa ja vapaudessa.
Rakas maa, siunatkoon Jumala sinua,
nyt ja aina.
Käännös.
Englannissa sana ”motherland” - kirjaimellisesti 'äidinmaa' - on huomattavasti sanaa ”fatherland” ('isänmaa') yleisempi. Jälkimmäinen sana mielletään usein viittaukseksi Kolmanteen valtakuntaan eli natsi-Saksaan. Sanan ”motherland” merkitys on kuitenkin sama kuin suomen ”isänmaan”, joten olen päätynyt kääntämään sen tällä, meille tutummalla tavalla.
Tänään Makedonian yllä

Tänään Makedonian yllä () on Pohjois-Makedonian kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Vlado Maleski vuonna 1943 tai 1944. Toisen maailmansodan jälkeen, kun Makedoniasta tuli yksi uuden Jugoslavian osatasavalloista, laulusta tuli sen kansallislaulu. Kun Makedonia itsenäistyi Jugoslavian hajoamisen jälkeen 1991, tuli laulusta Makedonian tasavallan (nykyinen Pohjois-Makedonia) kansallislaulu. 
Sanat makedoniaksi.
Kyrillisin kirjaimin.
&lt;poem&gt;
Денес над Македонија се раѓа
Ново сонце на слободата!
Македонците се борат,
За своите правдини!
Македонците се борат,
За своите правдини!
Одново сега знамето се вее
На Крушевската република!
Гоце Делчев, Питу Гули,
Даме Груев, Сандански!
Гоце Делчев, Питу Гули,
Даме Груев, Сандански!
Горите македонски шумно пеат
Нови песни, нови весници!
Македонија слободна,
Слободна живее!
Македонија слободна,
Слободна живее!
&lt;/poem&gt;
Latinalaisin kirjaimin.
&lt;poem&gt;
Denes nad Makedonija se raǵa
Novo sonce na slobodata!
Makedoncite se borat
Za svoite pravdini!
Makedoncite se borat
Za svoite pravdini!
Odnovo sega znameto se vee
Na Kruševskata republika!
Goce Delčev, Pitu Guli,
Dame Gruev, Sandanski!
Goce Delčev, Pitu Guli,
Dame Gruev, Sandanski!
Gorite Makedonski šumno peat
Novi pesni, novi vesnici!
Makedonija slobodna,
Slobodna živee!
Makedonija slobodna,
Slobodna živee!
&lt;/poem&gt;
Moc

Moc (koko nimeltään "Music on Console") on Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille kehitetty luotu komentorivillä toimiva musiikkisoitin. Ohjelma toistaa tärkeimmät audioformaatit kuten FLAC, ogg ja MP3.
Käyttöliittymä käyttää ncurses-kirjastoa.
Vince Mendoza

Vince Mendoza (s. 1961 Norwalk, Connecticut) on yhdysvaltalainen sovittaja ja säveltäjä.
Mendoza aloitti klassisen kitaran sekä pianon soiton opiskelun nuorena. Hänen musikaaliset vaikutteensa ulottuivat alussa Bachista Aretha Frankliniin ja Henry Manciniin. Myöhemmin hän sai vaikutteita myös sellaisilta jazzin suuruuksilta kuten Miles Davis ja Gil Evans. Mendoza opiskeli sävellystä Ohion yliopistossa ennen muuttoaan Los Angelesiin. Hänen big-band sävellyksissään on paljon vaikutteita Joe Zawinulin ja Wayne Shorterin musiikista. Mendoza alkoi työskennellä studioissa ja säveltää musiikkia televisioon, mm. 1990-luvun alun tv-sarja Falcon Crestiin. Hän valmistui Kaliforian yliopistosta pääaineenaan sävellys ja sovittaminen.
Hänen jousisovituksiaan on muun muassa Björkin levyillä.
Mendoza toimi hollantilaisen Metropole Orchestran ylikapellimestarina vuosina 2005-2013. Seuraavina vuosina hän toimi saksalaisen WDR Big Bandin kapellimestarina ja sittemmin Kaliforniassa toimivan yksityisen USC Thorton School of Music musiikkikoulun jazz-sävellyksen professorina.
Diskografia.
Sovittajana ja kapellimestarina.
Metropole Orchestran kanssa
WDR Big Bandin kanssa
Muilla levyillä
Yellowjackets

Yellowjackets on yhdysvaltalainen jazzyhtye, jonka perustaja on jazzpianisti Russell Ferrante. Yhtyeessä soittavat tai ovat soittaneet myös basisti Jimmy Haslip, rumpali William Kennedy 1985-1999, saksofonisti Marc Russo 1981-1989, rumpali Marcus Baylor 1999-, saksofonisti Bob Mintzer 1990- ja tähtikitaristi Robben Ford. Alkuaikoina yhtye suuntautui enemmän rhytm &amp; bluesiin, mutta soittajavaihdosten myötä musiikin jazz-komponentti on tullut keskeisemmäksi.
Nathan East

Nathan ”Nate” East (s. 8. joulukuuta 1955 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen basisti ja sessiomuusikko.
Lapsuus.
East opiskeli aluksi sellon soittoa seitsemännen ja yhdeksännen luokan välillä. Hän myös soitti koulun orkesterissa. 14-vuotiaana hän kiinnostui sähköbasson soitosta ja soitti San Diegon kirkoissa gospel-kokoonpanoissa. Hän oli aktiivinen lukioaikana ja soitti yli neljässäkymmenessä bändissä. Basistin varhaiset vaikuttajat olivat kontrabasistit Ron Carter ja Ray Brown.
Ura.
East on soittanut satojen artistien taustalla ja yhtyeiden vahvistuksena muun muassa Anita Baker, Eric Clapton, Elton John, Michael Jackson, Whitney Houston, Joe Satriani, Toto, Laura Branigan, Babyface, Quincy Jones, Al Jarreau ja David Benoit. Hän kirjoitti Phil Collinsin ja Philip Baileyn kanssa hitin ”Easy Lover” vuonna 1985.
Hän on yhdysvaltalaisen smooth jazz -yhtye Fourplayn alkuperäisjäsen. Yhtye on saanut lukuisia Grammy-ehdokkuuksia ja kultalevyjä.
East on toiminut Eric Claptonin kiertue- ja studiobasistina vuodesta 1983. Tuona aikana hän on ollut mukana muun muassa Grammy-palkitulla ”Tears in Heaven” -kappaleen akustisella versiolla sekä ”Change the World” -kappaleella elokuvan "Ihmeiden aika" ("Phenomenon") ääniraidalla.
Tunnustuksia.
Eastille on myönnetty useita palkintoja ja tunnustuksia, muun muassa "Arvokkain soittaja (basistit)" (International Rock Awards) sekä "Vuoden basisti" -titteli kolme kertaa neljän vuoden aikana (National Smooth Jazz Awards). Vuonna 2007 East vastaanotti Yhdysvaltain kongressin palkinnon, yhdessä Fourplayn kanssa, saavutuksistaan ja vaikutuksestaan musiikin saralla.
Hiromi

Hiromi (, s. 26. maaliskuuta 1979, Hamamatsu) on japanilainen jazzpianisti ja säveltäjä. Hän on tunnettu virtuoosimaisesta ja energisestä livesoitannastaan. Tyyliltään hän on monipuolinen, usein fuusion puolella.
Historia.
Hiromi aloitti 6-vuotiaana klassisen pianonsoiton opinnot. Jazzin maailmaan hänet opasti 8 vuoden iässä hänen pianonopettajansa Noriko Hakita. 14-vuotiaana hän pääsi mm. soittamaan Tšekin filharmonikkojen kanssa. 17-vuotiaana hän tapasi jazzpianisti Chick Corean Tokiossa. Corea oli pyytänyt Hiromin lavalle seuraavan päivän konsertissaan kuultuaan tämän soittoa. Myöhemmin hän lähti opiskelemaan Berklee College of Musiciin, Bostoniin, Massachusettsiin, osaamatta vielä englantia. Siellä Ahmad Jamal halusi opettaa Hiromia kuultuaan tämän soittoa. Ensimmäinen levytyssopimus syntyi 17-vuotiaana jazz-levy-yhtiö Telarcin kanssa.
Hiromi on vuoden 2003 debyyttilevystään lähtien kiertänyt maailmaa jazz-festivaaleilla. Hän on myös säveltänyt monien japanilaisten yritysten (mm. Nissanin) mainoksiin musiikkia. 
Hiromi Uehara Trio.
Hiromin jazztrion muut jäsenet ovat basisti Mitch Cohn ja rumpali Dave DiCenso. Vuonna 2004 hän teki toisen albuminsa "Brain", jolla soittaa hänen Berkleen kanssaopiskelijoitaan: basisti Tony Grey ja rumpali Martin Valihora. Hiromin uusimmalla levyllä esiintyy myös basisti Anthony Jackson.
Soittimet.
Hiromi soittaa Yamaha C3 -flyygeliä ja Nord Lead 2 -koskettimia.
Penna Tervo

Penna Tervo (10. marraskuuta 1901 Viipuri – 26. helmikuuta 1956 Tuusula) oli suomalainen pankinjohtaja, kansanedustaja ja ministeri.
Penna Tervo oli koulutukseltaan ylioppilas. Hänet valittiin eduskuntaan sosiaalidemokraattien edustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosiksi 1945–1947 ja Kymen läänin vaalipiiristä vuonna 1948. Hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Kekkosen II ja III hallituksessa vuosina 1951–1953 sekä Törngrenin hallituksessa vuonna 1954. Hän oli valtiovarainministerinä Kekkosen V hallituksessa vuosina 1954–1956.
Niin kutsuttuihin asevelisosialidemokraatteihin kuuluneen Tervon välit hänen pitkäaikaisen ystävänsä, SDP:n puoluesihteerin Väinö Leskisen kanssa katkesivat syksyllä 1952. Sotakorvausten päättymisen kunniaksi Helsingin messuhallissa järjestetyssä juhlassa syyskuussa 1952 Tervo piti puheensa humaltuneena, mitä Leskinen piti skandaalina. Leskinen määräsi Tervon pyytämään tapaamista presidentti J. K. Paasikiveltä ja esittämään tälle eroanomuksensa. Paasikivi ei kuitenkaan myöntänyt Tervolle eroa. Jupakalla oli kauaskantoiset seuraukset, sillä se edesauttoi osaltaan sisäistä hajaannusta SDP:ssä, ammattiyhdistysliikkeessä ja Työväen Urheiluliitossa.
Tervon tapauksesta oli presidentti Paasikiven kanssa käynyt puhumassa myös asian moraalisesta puolesta huolestunut kunnallisneuvos Artturi Hiidenheimo. Paasikivi sanoi, ettei hän voinut erottaa Tervoa, koska hallituksen ja ministerien tulee lain mukaan nauttia eduskunnan eikä tasavallan presidentin luottamusta ja koska Tervolla oli edelleen eduskunnan luottamus.
Tervo kuoli auto-onnettomuudessa Tuusulassa kesken ministeri- ja kansanedustajakautensa. Ministeriä Riihimäeltä Helsinkiin kovalla vauhdilla kuljettanut valtioneuvoston suuri Chevrolet-henkilöauto alkoi heittelehtiä jäisellä tiellä, jolloin vastaan tullut auto törmäsi sen vasempaan takakulmaan. Kaikki autossa olleet putosivat auki sinkoutuneista ovista maantielle, ja pahimmat vammat saanut Tervo kuoli tajuihinsa tulematta matkalla sairaalaan. Onnettomuus oli eräiden salaliittoteorioiden mukaan Neuvostoliiton salaisen poliisin KGB:n järjestämä, ja sen toteuttajaksi on väitetty muun muassa Bodominjärven murhiin liitettyä Hans Assmannia. Onnettomuutta koskeneen arkiston avautuminen alkuvuodesta 2006 ei millään tavalla tukenut murhateorioita.
Tervon on väitetty loikanneen Fagerholmin joukoista Kekkosen leiriin vuoden 1956 presidentinvaalin viimeisellä kierroksella toimiessaan valitsijamiehenä. Muun muassa kauppaneuvos Kalle Kaihari sanoi juuri Tervon antaneen ratkaisevan viimeisen äänen, joka käänsi asetelman Kekkosen hyväksi, ja Tampereen silloisen apulaiskaupunginjohtajan Erkki Lindforsin suostuttelua tärkeimpänä vaikuttimena Tervon äänestyspäätökseen. Kuitenkin esimerkiksi Tervon läheiset kiistävät väitteen. Historiantutkija Hannu Rautkallio on myös kiistänyt Tervon loikkauksen perusteena Tervon yhteydet Yhdysvaltain tiedustelupalveluun.
Hän oli vuodesta 1948 lähes ministeriaikaansa "Suomen Sosialidemokraatti" -lehden päätoimittaja ja järjestötoiminnassa Suomen Työväen Urheiluliiton (TUL) puheenjohtaja vuosina 1955–1956.
Megatech

Megatech on indonesialainen yritys, joka tuli tunnetuksi hankkimistaan erilaisista ns. superautojen valmistajista. 1990-luvulla Megatechin omistajiin kuului Indonesian silloisen johtajan, Suharton poika, Tommy Suharto, oikealta nimeltään "Hutomo Mandala Putra".
Vuonna 1994 Megatech hankki omistukseensa Lamborghini-automerkin ja sen tehtaan 40 miljoonalla dollarilla, mutta myöhemmin taloudellisten vaikeuksien saattamana vuonna 1998 myi sen Volkswagen-konsernille.
Megatech osti myös yhdysvaltalaisen Vector-superautovalmistajan ja myi sen myöhemmin yrityksen toimivalle johdolle.
Tony Martin (näyttelijä-laulaja)

Tony Martin (oik. Alvin Morris, 25. joulukuuta 1913 San Francisco, Yhdysvallat – 27. heinäkuuta 2012 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. 1950-luvulla hänellä oli oma televisioshow’nsa "The Tony Martin Show". Hänellä on urastaan peräti neljä tähteä Hollywood Walk of Famella.
Martin avioitui kanssanäyttelijänsä Alice Fayen kanssa vuonna 1937, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1940. Vuodesta 1948 lähtien Martin oli naimisissa Cyd Charissen kanssa tämän kuolemaan kesäkuussa 2008 saakka.
Stahanovilaisuus

Stahanovilaisuus oli Neuvostoliitossa Stalinin kaudella 1930-luvulla luotu työjärjestelmä, joka sai nimensä Ukrainan SNT:n Luhanskin alueen Kadijivkassa työskennelleen kaivosmiehen Aleksei Stahanovin mukaan. Järjestelmän avulla pyrittiin nostamaan työtehoa maassa. Stahanov oli mallityöläinen ja työn sankari, joka ylitti moninkertaisesti suunnitelmissa esitetyt työläisten työtavoitteet. Stahanovilaisia työläisiä esiteltiin propagandassa laajasti esikuvina muille työläisille.
Stahanovilaisuuden juuret juontavat toisen viisivuotissuunnitelman ajoille, vuoteen 1935. Opin nimikkosankarin kerrottiin kaivaneen 102 tonnia hiiltä alle kuudessa tunnissa, mikä ylitti hänen kiintiönsä neljätoistakertaisesti. Kuitenkin hän jäi vain pioneeriksi, sillä uusia sankarityöläisiä ponnahti ilmoille tuon tuosta. Esimerkiksi 1. helmikuuta 1936 ilmoitettiin, että Nikita Izotov olisi louhinut jopa 607 tonnia hiiltä yhden työvuoron aikana.
Puolueen tukema ja johtama stahanovilaisliike levisi nopeasti koko maan talouteen, ei vain kaivoksiin. Esimerkiksi autoteollisuuden alalla neuvostopropaganda nosti työn sankariksi Aleksandr Usyginin ja kenkäteollisuudessa Nikolai Smetaninin. Maataloudessa rajoja rikkoivat ”ensimmäinen traktoria käyttävä nainen” Paša Angelina ja toverit Borin ja Demtšenko.
Hikaru Utada

Hikaru Utada (, oik. 宇多田光, s. 19. tammikuuta 1983 New York) on japanilainen laulaja ja yksi maansa menestyneimpiä artisteja. Hänen debyyttialbuminsa "First Love" on Japanin myydyin levy. Hänet tunnetaan myös nimillä Utada, jota hän käyttää englanninkielisessä tuotannossaan, ja Hikki, joka on hänen lempinimensä.
Utada on tehnyt yhteistyötä muun muassa Squaresoftin kanssa videopeleissä "Kingdom Hearts" ja "Kingdom Hearts II". "Kingdom Heartsin" teemakappale on nimeltään ”Hikari” ja jatko-osan teemakappale on ”Passion”. Englanninkieliset versiot näistä kappaleista ovat ”Simple and Clean” ja ”Sanctuary”.
Utada kasvoi sekä New Yorkissa että Tokiossa ja on kaksikielinen. Hänen molemmat vanhempansa ovat työskennelleet musiikkialalla. Hänen isänsä Teruzane Utada on tuottaja, ja hänen äitinsä Junko Utada oli kuuluisa enka-laulaja 1970-luvulla (artistinimellä Keiko Fuji).
Utada ei alun perin halunnut uraa musiikin parissa, koska hän näki kuinka hektistä hänen vanhempiensa elämä oli ja kuinka paljon he joutuivat uhraamaan musiikin vuoksi. Hän joutui usein myös nukkumaan sohvalla vanhempiensa levytysstudiolla. Hikarun ollessa kymmenvuotias vanhemmat kysyivät häneltä, osaisiko hän kirjoittaa laulun. Hän yritti ja seurauksena syntyi laulu nimeltä ”I’ll Be Stronger”. Saman ikäisenä hän myös lauloi pieniä osia vanhempiensa musiikkiprojektissa U3:ssa.
Laurilan rautatieasema

Laurilan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Keminmaan kunnan keskustaajamassa Laurilassa Kemin pohjoispuolella. Laurila on risteysasema, jossa Oulun ja Tornion välisestä rautatiestä erkanee rataosa Rovaniemelle ja Kelloselkään. Liikennepaikalla ei ole lipunmyyntiä, matkustajapalvelua eikä tavaraliikennettä, vaan se toimii ainoastaan risteysasemana sekä junakohtauspaikkana. Liikenteenohjaus hoidetaan keskitetysti kaukokäytöllä Oulusta käsin. Laurilan asemarakennukset purettiin 1990-luvun alussa.
Ratapiha.
Laurilan asemalla on käytössä pääraiteen lisäksi yksi sivuraide junakohtauksia varten. Tämän lisäksi liikennepaikalla on sivuraide, jota käytetään lähinnä ratatyökoneiden väistöraiteena. Rataosat Tornion ja Rovaniemen suuntiin erkanevat ratapihan länsipäässä.
Asemarakennukset.
Laurilan liikennepaikalla on ollut käytössä kaikkiaan kolme asemarakennusta. Niistä vanhin rakennettiin Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1903, ja se oli tyypin platformskjul III. Rakennus tuhoutui myöhemmin tulipalossa.
Laurilan toinen asemarakennus oli ensimmäistä pientä laiturirakennusta suurempi asemarakennus. Se rakennettiin palvelemaan kasvanutta liikennetarvetta, kun Laurilasta tuli Rovaniemen radan valmistuessa risteysasema. Puisen asemarakennuksen suunnitteli Thure Hellström, ja se noudatteli samaa tyyliä kuin Koivun asemarakennus. Rakennus tuhoutui sodassa.
Laurilan viimeiseksi varsinaiseksi asemarakennukseksi rakennettiin sotien jälkeen uusi, pelkistetty asemarakennus vanhojen piirustusten pohjalta. Asemarakennus noudatteli samaa tyyliä kuin muutkin Laurilan–Rovaniemen radan uudelleenrakennetut asemat. Rakennus ja siihen kuulunut makasiini purettiin 1990-luvun alussa.
Nykyisin asemalla on asemarakennuksena tiilinen laitetila, joka sijaitsee alkuperäiseen asemaan nähden radan vastakkaisella puolella ratapihan itäpäässä.
Työn sankari

Työn sankari () oli ansioituneille työntekijöille Neuvostoliitossa myönnetty arvonimi.
Nimitys syntyi vuonna 1921, jolloin pitkän työuran tehneille ansioituneille työntekijöille alettiin myöntää ”työn sankari” -kunniakirjoja. Niihin liittyi erilaisia tavaralahjoja ja toisinaan myös rintamerkki. Aluksi palkintoja jakoivat ammattiliittoneuvostot.
Virallisen ”työn sankari” -arvonimen perustivat Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea ja kansankomissaarien neuvosto vuonna 1927. Se voitiin myöntää tuotannon, tieteen, valtion tai yhdistysten palveluksessa vähintään 35 vuotta työskennelleille erityisen ansioituneille henkilöille. ”Työn sankari” -nimityksen myöntäminen loppui vuonna 1938, jolloin Neuvostoliiton korkein neuvosto perusti uuden sosialistisen työn sankari -arvonimen.
Arvonimi otettiin uudestaan käyttöön Venäjällä vappuna 2013, jolloin presidentti Vladimir Putin myönsi työn sankarin arvon viidelle venäläiselle, muun muassa kapellimestari Valeri Gergijeville.
Aleksei Stahanov

Aleksei Grigorjevitš Stahanov (ven. Алексей Григорьевич Стаханов; 3. tammikuuta 1906 Lugovaja, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. marraskuuta 1977 Torez, Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta) oli neuvostoliittolainen kaivosmies, joka sai vuonna 1970 Sosialistisen työn sankarin arvon. Stahanov nousi julkisuuteen vuonna 1935 nimeään kantavan työjärjestelmän keulakuvana. Järjestelmä tähtäsi työn tuottavuuteen, ja sen oli määrä osoittaa sosialistisen talousjärjestelmän paremmuus. Stahanovin väitettiin louhineen 3. elokuuta 1935 ennätykselliset 102 tonnia hiiltä viidessä tunnissa ja neljässäkymmenessäviidessä minuutissa, mikä oli neljätoistakertainen määrä työläisille asetettuun kiintiöön verrattuna. Saavutusta on myöhemmin kritisoitu järjestetyksi propagandatempuksi.
Kadijivka (nykyisin Ukrainassa) nimettiin vuonna 1978 Stahanoviksi Aleksei Stahanovin muistoksi. Stahanov teki tuotantoennätyksensä kaupungin hiilikaivoksessa.
Vastaavia työn sankareita kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen myös muihin sosialistisiin maihin. Tällainen oli muun muassa Saksan demokraattisessa tasavallassa muurari Hans Garbe. Hänen saavuttamansa "ennätyksellinen työteho" ei innostanut muita työläisiä, jotka pelkäsivät työtaakkansa lisääntymistä. Uutisen julkaisun jälkeen Garbe joutui juoksemaan tehtaasta karkuun.
Bonnie Blair

 
 
Bonnie Blair (s. 18. maaliskuuta 1964 Cornwall, New York) on yhdysvaltalainen pikaluistelija ja viisinkertainen olympiavoittaja.
Ura.
Blair osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sarajevossa 1984. Tuolloin 19-vuotias luistelija ei voittanut mitaleja, mutta osoitti lahjakkuutensa sijoittumalla yhdeksänneksi 500 metrillä. Calgaryssä 1988 Blair voitti kultaa 500 metrillä maailmanennätysajalla 39,10 ja pronssia 1 000 metrillä. Albertvillessä 1992 Blair otti kultamitalin kummallakin matkalla.
Blair käytti hyödykseen uudet olympiasäännöt. Vuonna 1986 Kansainvälinen olympiakomitea oli päättänyt jatkaa kisat tästä lähtien vuorovuosille. Täten seuraavat talviolympialaiset järjestettiin vuoden 1996 sijaan jo vuonna 1994 Lillehammerissa. Blair voitti jälleen sekä 500 että 1 000 metrin olympiakultaa ja tällä kertaa melko ylivoimaiseen tapaan. Tuhannen metrin voittomarginaali, 1,38 sekuntia, on olympiahistorian suurin tuolla matkalla.
Maaliskuussa 1994 Blairista tuli ensimmäinen nainen, joka alitti 39 sekunnin rajan 500 metrillä (38,99).
Bonnie Blair on saavutustensa johdosta nimetty pikaluistelun chicagolaiseen ja wisconsinilaiseen Hall of Fameen. Vuonna 2004 hänet nimettiin jäseneksi Yhdysvaltain olympiaurheilun Hall of Fameen.
Yksityiselämä.
Blair on naimisissa kolmiin olympialaisiin osallistuneen amerikkalaisen pikaluistelijan Dave Cruikshankin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Rob McClanahan

Robert ”Rob” McClanahan (s. 9. tammikuuta 1958 St. Paul, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
McClanahan aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1977–1979. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään 1978 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 49. Vuonna 1979 McClanahan valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. Joukkue onnistui 1980 talviolympialaisissa yli odotusten ja voitti olympiakultaa. McClanahan loukkaantui alkusarjan ottelussa Ruotsia vastaan, mutta pystyi palaamaan otteluun ja Yhdysvallat nousi lopulta tasoihin. Hän aloitti NHL-uransa olympialaisten jälkeen Buffalossa. Yhteensä McClanahan pelasi kausien 1979–1984 aikana NHL:n runkosarjassa 224 ottelua Buffalo Sabresin, Hartford Whalersin ja New York Rangersin paidassa tehden 38 maalia ja antaen 63 syöttöä eli yhteensä 101 tehopistettä. Pudotuspeleissä hänen tehonsa olivat 34 ottelussa 4 maalia, 12 syöttöä eli 16 tehopistettä.
Fulvio Valbusa

Fulvio Valbusa (s. 15. helmikuuta 1969 Verona, Italia) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Valbusa saavutti jo 1995 Thunder Bayn MM-hiihdoissa, missä hän oli mukana Italian pronssille hiihtäneessä viestijoukkueessa. Viestipronssia hän saavutti myös kaksista seuraavista MM-kisoista 1997 Trondheimista ja 1999 Ramsausta. Ramsaussa hän lisäksi hiihti pronssille henkilökohtaisessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa. 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoissa Valbusa hiihti hopealle 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Olympialaisista Valbusalla on viestistä olympiahopea 1998 Naganon olympialaisista ja kahdeksan vuotta myöhemmin olympiakulta 2006 Torinon olympialaisista hän hiihti viestin avausosuuden.
Fulvio Valbusan sisar Sabina on myös menestynyt hiihtäjä.
Derartu Tulu

Derartu Tulu (s. 21. maaliskuuta 1972 Bekoji) on etiopialainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja. 
Oromo-heimoon kuuluva Tulu aloitti kilpaurheilun vasta 16-vuotiaana. Sitä ennen hän oli viettänyt lapsuutensa karjapaimenena Arsin ylängöllä Etiopiassa. Derartu Tulu on syntynyt samassa kylässä kuin Kenenisa Bekele. Myös hänen serkkunsa Tirunesh Dibaba on menestynyt kestävyysjuoksija.
Voittaessaan kultaa Barcelonan kesäolympialaisissa vuonna 1992 10 000 metrin juoksussa Tulusta tuli ensimmäinen afrikkalainen musta nainen, joka on voittanut olympiakultaa. Samalla hän oli ensimmäinen etiopialainen naisolympiamitalisti. Tulu otti voiton myös Sydneyn olympialaisissa 2000 ja näin hänestä tuli ensimmäinen naiskestävyysjuoksija, joka on voittanut kaksi olympiakultaa. Atlantassa 1996 Tulu oli neljäs ja Ateenassa 2004 pronssilla.
Yleisurheilun MM-kilpailuissa Tulu on voittanut 10 000 metrillä kultaa 2001 ja hopeaa 1995. Lisäksi hän on maastojuoksun pitkän matkan maailmanmestari vuosilta 1997 ja 2000.
Tulu voitti vuodenvaihteessa 1994–1995 São Paulon 15 kilometrin uudenvuodenjuoksun. Hänen voittoaikansa oli 51.17 ja hän voitti kilpailun 22 sekunnin erolla seuraavaan.
Lauste

Lauste () on itäisessä Turussa, Kaarinan kupeessa sijaitseva kaupunginosa. Alue on rakentunut 1970-luvulta lukien, ja sen rakennuskanta koostuu pääasiallisesti kerrostaloista. Ne on kaikki suunnitellut ja rakentanut Rakennusliike Puolimatka. Lausteen asukasluku on noin 5 000. Lauste on monikulttuurinen lähiö, sillä eri kansallisuuksia löytyy sen asukkailta ainakin 20.
Palvelut.
Lausteella on oma koulu, äitiysneuvola, kauppoja ja liikkeitä sekä kolme päiväkotia.
Bussilinja 4 Varissuo–Keskusta–Halinen kulkee Lausteen läpi. Itä-Turun asiointilinjat 42 ja 42A ajavat myös Lausteen läpi.
Muuta.
Lausteella toimii 7–8 kertaa vuodessa kokoontuva aluetyöryhmä, joka yrittää parantaa Lausteen omia asioita. Lausteen aluetyöryhmä ottaa vastaan myös aloitteita, joita voi jättää aluetyöntekijälle. Lausteen aluetyöryhmä järjestää joka vuosi pieniä tapahtumia, kuten Laustepäivät, laskiaisrieha ja luontoliikuntapäivät.
Yksityinen Perhekuntoutuskeskus Lauste toimii samoissa tiloissa kuin 1920-luvulta 1980-luvulle toiminut Lausteen poikakoti.
Goosebumps

Goosebumps-kirjasarja on R. L. Stinen kirjoittama nuorille suunnattu kauhukirjasarja. Kirjasarjan aiheena ovat perinteiset kauhuelementit, kuten luurangot, hautausmaat, aavetalot ja metsät. Sarja on hyvin suosittu nuorten keskuudessa ympäri maailman. Goosebumps on maailman myydyin lasten/nuorten kirjasarja: sitä on maailmalla myyty yhteensä noin 220 miljoonaa kappaletta. Sarjassa on 110 osaa, ja niistä ensimmäinen, "Welcome to Dead House" ilmestyi vuonna 1992. Kirjojen pohjalta on myös tehty televisiosarja. Sarjaa esitettiin Suomessa maksullisella Jetix-kanavalla. Vuonna 2015 sarjan ensimmäinen kausi tuli myös Netflixiin suomenkielisellä dubbauksella.
Sarjan osat "Vihreää hirviön verta" ja "Kamala kamera" on julkaistu Suomessa sarjanimellä "Kalmanväreitä". Ne kuuluvat silti "Goosebumps"-sarjaan.
Paolo Bettini

Paolo Bettini (s. 1. huhtikuuta 1974 Cecina) on italialainen kilpapyöräilijä, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari. Bettini sai jo nuorena lempinimen ”Il Grillo” (”sirkka”), joka tuli hänen kirikyvystään ja hyökkäävästä pyöräilytaktiikastaan. Hän oli parhaimmillaan yhden päivän kilpailuissa.
Vuonna 2000 Bettini osallistui Sydneyn olympialaisten maantieajoon, jossa tuli yhdeksänneksi. Seuraavan vuonna MM-kisoissa Lissabonissa hän oli toinen Óscar Freiren jälkeen. Ateenan olympialaisissa 2004 Bettini voitti kultaa maantieajossa karattuaan irtiottokumppaniltaan Sergio Paulinholta vähän ennen maalia. Vuonna 2006 Bettini voitti maantiepyöräilyn maailmanmestaruuden Salzburgissa ennen Erik Zabelia ja uusi mestaruuden seuraavana vuonna Stuttgartissa oltuaan paras viiden miehen kärkiryhmästä ennen Aleksandr Kolobnevia.
Bettini voitti lukuisia klassikkokilpailuja: Liège–Bastogne–Liège -kilpailun vuosina 2000 ja 2002, Milano–San Remon 2003, Lombardian ympäriajon 2005 ja 2006, Clásica de San Sebastián- ja HEW Cyclassics -kilpailut vuonna 2003 sekä Züri-Metzgeten vuosina 2001 ja 2005. Vuosina 2002, 2003 ja 2004 hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun.
Italian ympäriajossa Bettini voitti parhaan kirimiehen tummanvioletin paidan ("maglia ciclamino") vuosina 2005 ja 2006 – hän voitti molempina vuosina myös yhden etapin ja piti vuonna 2005 kokonaiskilpailun johtajan "maglia rosa" -paitaa neljän etapin ajan. Bettinillä on myös etappivoitto Tour de Francesta vuodelta 2000, Espanjan ympäriajosta vuosilta 2005, 2006, 2007 ja 2008 sekä Sveitsin ympäriajosta 2004.
Bettini voitti Tirreno–Adriaticossa kokonaiskilpailun vuonna 2004 sekä etapin vuosina 1999 &amp; 2002 ja kaksi etappia vuosina 2004 &amp; 2006. Välimeren ajon hän voitti 2003 sekä etapin Tour de Romandiessa 1998. 
Lisäksi Bettini on Italian maantiepyöräilymestari vuosilta 2003 ja 2006.
Sofia (gnostilaisuus)

Sofia ( 'viisaus') viittaa gnostilaisessa perinteessä Jumalan viimeiseen ja alimpaan emanaatioon. Useimmissa ellei kaikissa gnostilaisissa myyteissä, kuten klassisessa setiläisen gnostilaisuuden myytissä, Sofia sai aikaan epävakauden jumalallisessa Pleromassa eli Täyteydessä, mikä sai vuorostaan aikaan materiaalisen maailman luomisen. Myönteinen tai kielteinen asenne aineelliseen maailmaan riippuu näin ollen siitä, kuinka Sofian tekoihin suhtaudutaan. 
Sofian lankeaminen.
Lähes kaikki gnostilaiset järjestelmät opettivat, että maailmankaikkeus sai alkunsa alkuperäisen, käsittämättömissä olevan Jumalan luona. Tähän Jumalaan viitataan muun muassa Bythoksena tai vanhempana, uusplatonilaisuuden Monadina ja muiden perinteiden ensimmäisenä aionina. Tästä alkuperäisestä ykseydestä emanoitui spontaanisti muita aioneita, mies- ja naispuolisia pareja alempia olentoja. Näistä alin pari olivat Sofia ja Kristus. Aionit muodostivat yhdessä Pleroman eli Jumalan Täyteyden, eikä niitä siksi voi nähdä erillisinä jumaluudesta vaan jumalallisen luonteen eri ominaisuuksien symbolisina abstraktioina.
Sofian pelko ja ahdistus elämän menettämisestä, aivan samoin kuin hän menetti Jumalan valon, aiheutti hämmennystä ja kaipausta palata sen puoleen. Tämän kaipauksen seurauksena materia ("hyle") ja sielu ("psykhe") tulivat vahingossa oleviksi neljän klassisen alkuaineen eli tulen, veden, maan ja ilman kautta. Tämän seurauksena syntyi vahingossa myös leijonapäinen käärme, demiurgi, joidenkin gnostilaisten lähteiden mukaan seurauksena siitä, että Sofia yritti emanoida yksinään ilman miehistä vastapuoltaan. Demiurgi oli tietämätön Sofiasta ja jatkoi luomalla fyysisen maailman jossa elämme. Sofia onnistui kuitenkin sekoittamaan osan henkisestä voimastaan ("pneuma") demiurgin luomaan maailmaan.
Tämän jälkeen pelastaja, Kristus, palaa ja antaa Sofian nähdä valon uudestaan, tuoden hänelle hengellisen tiedon. Tämän jälkeen Kristus lähetettiin maahan ihmisen, Jeesuksen, muodossa antamaan ihmisille "gnosis" eli pelastava tieto, jonka avulla he kykenisivät pelastamaan itsensä fyysisestä maailmasta ja palaamaan hengelliseen maailmaan.
Valentinolaisessa myytissä Sofian kokemat kolme aistimusta ovat alkuna niitä vastaaville kolmelle ihmistyypille:
Lasse Kjus

Lasse Kjus (s. 14. tammikuuta 1971 Oslo, Norja) on norjalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Kjus on urallaan voittanut viisi olympiamitalia (yksi kulta, kolme hopeaa ja yksi pronssi), 11 MM-mitalia (kolme kultaa ja 8 hopeaa) ja kaksi maailmancupin kokonaisvoittoa. Kjus lopetti menestyksekkään uransa kansainvälisellä tasolla Åren maailmancupin finaaleihin 17.3.2006.
Kjus kärsi urallaan kroonisen astman aiheuttamista oireista.
Saavutuksia.
Maailmancup (kokonaistilanne).
Kjusilla on 18 maailmancup-osakilpailuvoittoa (syöksylasku 10, alppiyhdistetty 4, Super G 2, suurpujottelu 2).
Olympialaiset.
Kjusista tuli ensimmäinen alppihiihtäjä, joka on voittanut kaksi olympiamitalia samana päivänä. Aamulla hän voitti hopeaa syöksylaskussa, jota oli huonon sään vuoksi siirretty viidellä päivällä. Iltapäivällä hän sai alppiyhdistetyn hopeaa syöksylaskuosuuden jälkeen.
Game Boy Micro

Game Boy Micro on Nintendon valmistama Game Boy -konsolisarjaan kuuluva käsipelikonsoli, jonka kehittely alkoi vuonna 2004 Game Boyn päivitettynä versiona. Game Boy Micro julkistettiin vuoden E3-messuilla ja julkaistiin vuoden 2005 lopulla.
Konsolin mitat ovat 50 mm × 101 mm × 17,2 mm. Se painaa 80 grammaa ja tukee Game Boy Advance -pelejä. Laitteessa on muun muassa vaihdettava etupaneeli ja ladattava akku, joka kestää jopa 5–10 tuntia. Game Boy Micron voi yhdistää USB-kaapelilla tietokoneeseen tai USB-liitännällisiin Game Boy -versioihin. Game Boy Micro ei tue muistikortteja, vaan kuten aikaisemmissakin Game Boy Advance -laitteissa, pelit tallentuvat pelimoduulille.
Sauropodit

Sauropodit (Sauropoda) on sukupuuttoon kuollut liskonlantioisten dinosaurusten osalahko tai kladi, jonka lajeilla oli pitkä häntä ja kaula, pieni pää, massiivinen ruumis ja neljä paksua, pilarimaista raajaa. Jotkin lajit saavuttivat valtavan koon, ja ryhmä sisälsi suurimpia koskaan eläneitä maaeläimiä, vaikka jotkin uurteisvalaat voivat ohittaa ne painossa. Tunnettuja sauropodisukuja ovat esimerkiksi "Apatosaurus", "Brontosaurus", "Brachiosaurus" ja "Diplodocus". 
Ensimmäiset sauropodit kehittyivät noin 210 miljoonaa vuotta sitten myöhäistriaskaudella "prosauropodeista". Myöhäisjurakaudella ne alkoivat levitä laajemmalle ja niiden koko alkoi kasvaa, erityisesti brachiosauridien ja diplodocidien. Myöhäisliitukaudella titanosaurit korvasivat useimmat entiset sauropodit. Viimeiset sauropodit kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa, joka koitui lintuja lukuun ottamatta kaikkien dinosaurusten kohtaloksi. Sauropodien fossiileita on löydetty kaikilta mantereilta, myös Antarktikselta.
Sauropodi-nimen keksi Othniel Charles Marsh vuonna 1878 ja se tarkoittaa kreikaksi "liskojalkaa". Sauropodit ovat yksi tunnetuimmista dinosaurusryhmistä, ja ne ovat esiintyneet populaarikulttuurissa suuren koon vuoksi.
Täydelliset sauropodien fossiilit ovat harvinaisia. Monet, erityisesti suurimmat, tunnetaan ainoastaan muutamista yksittäisistä luista. Lisäksi monista lähes täydellisistä sauropodien luurangoista puuttuu pää, raajat ja häntä. 
Luokittelu.
Sauropodien luokittelu on viime vuosina pysynyt vakituisena, vaikka on yhä joitain epävarmuuksia, kuten "Euhelopuksen", "Haplocanthosauruksen", "Jobarian" ja Nemegtosauridaen sijoittaminen.
Alla oleva kladogrammi perustuu Sanderin ja hänen kollegoiden (2011) näkemyksiin:
Herman Potočnik

Herman Potočnik (22. joulukuuta 1892 Pula – 27. elokuuta 1929 Wien)
oli 1900-luvun alussa toiminut slovenialainen avaruusalan uranuurtaja. 
Tausta.
Hän syntyi Pulassa eteläisessä Istriassa, joka oli silloin osa Itävalta-Unkaria, nykyisin osa Kroatiaa. Hänen perheensä oli sloveeneja. 
Hänen vuonna 1841 syntynyt isänsä Jožef Potočnik oli lääkäri, joka toimi pojan syntyessä Pulassa Itävallan laivastoupseerina. Hänen Vuonna 1854 syntynyt äiti Minka oli kauppiasperheestä. Isä kuoli vuonna 1894, ja perhe muutti Mariboriin. Hermanilla oli kaksi veljeä Adolf ja Gustav (laivastoupseereita) ja sisko Franci. Mariborissa Potočnik kävi kansakoulun, jota seurasi keskikoulu sotilaskouluissa Fischaussa ja Hranicessa. Tämä järjestyi hänen setänsä kautta, joka oli kenraalimajuri. Vuosina 1910–1913 hän opiskeli teknillisessä sotilasakatemiassa Mödlingissä ja valmistui vänrikiksi erikoisalanaan rautatiet ja sillat. 
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Galitsassa, Serbiassa ja Bosnia-Herzegovinassa. 1915 hänet ylennettiin yliluutnantiksi ("Oberleutnant"). Hänet siirrettiin lounaisrintamalle, jossa Itävallan joukot luhistuivat ja perääntyivät. Vuonna 1919 hänet siirrettiin eläkkeelle kapteenina tuberkuloosin vuoksi.
Avaruuspioneeri.
Potočnik alkoi opiskella sähkötekniikkaa Wienin teknillisessä yliopistossa. Valmistuttuaan hän erikoistui rakettitekniikkaan. Vuodesta 1925 alkaen hän käytti kaiken energiansa avaruustekniikan ongelmien ymmärtämiseen. Hän oli tuon ajan työttömänä ja asui veljensä luona.
Herman Potočnik käytti kirjallisessa tuotannossaan nimeä Noordung. Se voi tulla saksan kielen sanasta Ordnung eli järjestys ja N sen alussa kuvaa sen negaatiota, eli sana tarkoittaisi kaaosta. 
Vuoden 1928 lopussa hän sai valmiiksi Berliinissä ainoan kirjansa "Das Problem der Befahrung des Weltraums - der Raketen-motor" . Kustantaja Richard Carl Schmidt julkaisi sen vuonna 1929. Kirjan 188 sivun ja 100 kuvan avulla Potočnik kuvaa, miten ihminen voisi olla pitkiä aikoja avaruudessa. Hän loi avaruusaseman käsitteen ja laski geostationaarisen radan, jotka molemmat venäläinen Konstantin Tsiolkovski oli aiemmin määritellyt. Hän kuvasi satelliittien käyttöä kaukohavainnoinnissa sekä rauhanomaisiin että sotilaallisiin tarkoituksiin. Hän arveli avaruuden olevan sopiva paikka tieteellisille mittalaitteille. Kirja käännettiin venäjäksi vuonna 1935. Se käännettiin sloveeniksi vuonna 1986, ja NASA käännätti sen vuonna 1999 englanniksi. 
Potočnik innosti Saksan rakettiharrastajia, etenkin Verein für Raumschiffahrtin jäseniä, joita johti Hermann Oberth.
Viime vaiheet.
Potočnik kuoli Wienissä köyhyydessä keuhkokuumeeseen 27. elokuuta 1929 ollessaan vasta 36-vuotias. Hänet haudattiin Wieniin. Hänen kuolemansa aikaan hänen työtään avaruustekniikan edistämisessä ei – ymmärrettävistä syistä – huomioitu lainkaan. 
Grazssa ja Ljubljanassa on nykyään hänen nimeään kantavat kadut.
Mariborin yliopisto piti vuonna 1999 kaksipäiväisen symposiumin hänen työnsä muistamiseksi. 
Kansainvälisen avaruusaseman nimeämistä hänen mukaansa ehdotettiin 1990-luvun lopulla, mutta asia ei johtanut mihinkään tulokseen. Pulaan pyritään pystyttämään hänen patsaansa.