tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maailman ympäri

Maailman ympäri oli suomalaisen Broadcasters-tuotantoyhtiön tuottama maantietoaiheinen visailuohjelma, jota esitettiin Yle TV1 -kanavalla vuosina 2000–2004. Ohjelmaa tehtiin sen elinkaaren aikana yhteensä 218 jaksoa. Ohjelman juontajana toimi Simo Frangén. Loka–marraskuussa 2000 ohjelmaa seurasi 527 000 yli 10-vuotiasta katsojaa. Veikkaus julkaisi vuonna 2000 ohjelmaan liittyen Maailman ympäri -onnenpelin, jota pystyi pelaamaan valmiskupongilla tai pikapelinä.
Formaatti.
Jokaisessa ohjelmassa esiintyi neljä kilpailijaa, joista kaksi oli julkisuuden henkilöitä. Heille esitettiin maantietoaiheisia tietokilpailukysymyksiä. Pääpalkintona ohjelmassa oli maailmanympärimatka.
Ohjelmassa varsinaisen visailun lisäksi juontaja Frangén piti usein humoristia juontoja. Jokainen ohjelma päättyi Frangenin sanoihin: "Minä olen teidän matkaoppaanne Simo Frangén, ja minä en lähde matkalle maailman ympäri, minä lähden Tampereelle. Moi!"
Ohjelman pohjalta julkaistiin vuonna 2001 tietokilpailuaiheinen kirja "Maailman ympäri maisteri Frangénin siivellä".
Asetyylikoliini

Asetyylikoliini on keskus- ja ääreishermoston välittäjäaineena toimiva koliinin ja etikkahapon esteri. Se kiinnittyy hermostossa asetyylikoliinireseptoreihin.
Kemialliselta rakenteeltaan asetyylikoliini on koliinin asetaattiesteri, ja se kuuluu kvaternaarisiin ammonium­yhdisteisiin.
Historia.
Asetyylikoliini syntetisoitiin 1867, mutta tuolloin sen vaikutuksia elimistössä ei huomattu. Aineen farmakologisiin ominaisuuksiin kiinnitti ensimmäisenä huomiota Henry Dale vuonna 1914. Hän nimitti ainetta parasympatomimeetiksi sen parasympaattisen hermoston stimulaatiota muistuttavan vaikutuksen vuoksi, sekä totesi aineen olevan nopean hajoamisensa vuoksi sopimaton kliiniseen käyttöön. Asetyylikoliini oli ensimmäinen havaittu hermoston välittäjäaine.
Farmakologia.
Asetyylikoliini kiinnittyy hermostossa asetyylikoliinireseptoreihin. Se on parasympaattisen hermoston tärkein välittäjäaine. Koliiniasetyylitransferaasi syntetisoi asetyylikoliinia koliinista ja asetyylikoentsyymi-A:sta. Koliiniesteraasit, etenkin asetyylikoliiniesteraasi hajottavat asetyylikoliinia.
Asetyylikoliinia erittäviä tai sen välityksellä stimuloituvia neuroneita kutsutaan kolinergisiksi. Se voi tarkoittaa myös asetyylikoliinin tavoin vaikuttavia aineita, parasympatomimeettejä, joilla on monia lääketieteellisiä käyttötarkoituksia. Myös asetyylikoliinin kloridia (asetyylikoliinikloridi) voidaan käyttää parasympatomimeettinä.
Asetyylikoliinin tavoin vaikuttavia aineita kutsutaan parasympatomimeeteiksi, kolinomimeeteiksi tai kolinergisiksi ja vastavaikuttajia antikolinergeiksi, parasympatolyyteiksi tai kolinolyyteiksi. Aivoissa kolinergiset neuronit osallistuvat vireystilan ja unen säätelyyn sekä oppimiseen ja muistiin.
Asetyylikoliinia esiintyy myös eliöiden semiokemikaalina.
Sienestys

Sienestys on etenkin ruoaksi kelpaavien sienten keräämistä luonnosta. Sieniä kerätään, paitsi harrastukseksi ja omaan käyttöön, myös myyntiin. Sientenkeruu on Suomessa jokamiehenoikeus, ja sienten myynnistä saatavat tulot ovat verottomia. 
Sienestäjän perustaitoihin kuuluu sienten tuntemus. Joskus myrkkysieniä on erehdytty pitämään syötävinä sieninä, ja ne ovat aiheuttaneet jopa kuolemaan johtaneita myrkytyksiä. 
Paitsi syötäväksi, sieniä voidaan kerätä myös värjäyksessä käytettäviksi.
Sieniä kerätään myös päihteeksi. Jotkin sienet on Suomessa luokiteltu huumeiksi, joten niiden kerääjä voi syyllistyä rikokseen.
Välineet.
Sienestyksessä käytettävät välineet ovat yleensä sieniveitsi, kumisaappaat ja kori.
Sienikirja.
Sienikirja on yksi tärkeimpiä välineitä. Käytettävän kirjan suositellaan olevan mahdollisimman uusi, jotta kuvat ja tiedot olisivat tarkkoja ja ajantasaisia.
Rock in Rio

Rock in Rio on brasilialainen rockfestivaali, joka on järjestetty kolmesti Rio de Janeirossa ja kahdesti Lissabonissa nimellä "Rock in Rio Lisboa". 
Rock in Rio 1.
Ensimmäinen Rock in Rio pidettiin 1985. Se kesti kymmenen päivää ja osallistujia oli 1,4 miljoonaa. 
Esiintyjät.
Pääesiintyjänä oli silloin suosionsa huipulla ollut saksalainen Scorpions, joka rikkoi kaikki yleisöennätykset keräämällä paikalle 350 000 innokasta fania.
Rock in Rio 2.
Toiset Rock in Rio -festivaalit järjestettiin Rio de Janeiron Maracanãssa 1991. 
Rock in Rio 3.
Kolmannet Rock in Rio -festivaalit pidettiin Rio de Janeirossa 2001. 
Esiintyjät.
Eniten yleisöä keräsi Iron Maiden. Yleisömäärä esiintyessä oli 250 000.
Rock in Rio Lisboa.
Rock in Rion saavuttaman suosion siivittämänä Portugalissa pidettiin vuosina 2004 ja 2006 "Rock in Rio Lisboa" -festivaalit. Kolmas Rock in Rio Lisboa pidettiin vuonna 2008, jossa esiintyivät muun muassa Metallica, The Offspring ja Linkin Park.
Tristão Vaz Teixeira

Tristão Vaz Teixeira (n. 1395–1480) oli portugalilainen merenkulkija ja tutkimusmatkailija, joka yhdessä João Gonçalves Zarcon ja Bartolomeu Perestrelon kanssa löysi Madeiran saaret vuosina 1419–1420. Saarten kolonisaatio aloitettiin pian tämän jälkeen.
Teixeira toimi Henrik Purjehtijan palveluksessa ja sai löytönsä jälkeen haltuunsa puolet Madeirasta. Hän oli naimisissa Branca Teixeiran kanssa.
Tapio Junno

Tapio Einari Junno (12. tammikuuta 1940 Piippola – 25. joulukuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Tapio Junno teki yli 20 julkista teosta eri puolille Suomea. Hänet tunnetaan erityisesti miesaiheisista pronssiveistoksistaan. Espoon Tapiolassa Tapiontorin porrastasanteella on kaksi ja puoli metriä korkea "Häikäistynyt".
Tapio Junnon teosten keskiössä on usein kasvoton outoon tilanteeseen joutunut jokamies. Teoksissa on sivullisuuden tematiikkaa ja unenomaisen näyn tuntua. Hahmot ilmentävät niin olemassaolon tuskaa kuin iloakin. Myös pronssin käsittely vahvistaa vastakohtaisuuksia kuten valon ja varjon vuorottelua sekä materiaalisuuden dynamiikkaa veistoksissa. Junno rinnastaa usein sileää kiillotettua metallipintaa kontrastiksi karhean patinoidulle pronssille.
Kirkas valo ja häikäistyminen on usein mukana Tapio Junnon veistoksissa. Aihe, josta hän oli nähnyt unia jo lapsena, kiinnosti Junnoa uran alusta asti. Teokset kuvaavat häikäistyksen hetkeä, jolloin aika pysähtyy. Samalla hahmon liike jähmettyy paikoilleen.
Junno opiskeli ensin 1961 Taideteollisessa oppilaitoksessa, mutta siirtyi sitten Taideakatemian kouluun, josta hän valmistui 1965. Tähän aikaan taide-elämässä oli tapahtumassa informalismin läpimurto, joka merkitsi luonnonläheisyyden, kosmisuuden, mystisyyden ja vapaasti materiaalien ominaisuuksia käyttävien ilmaisutapojen korostamista. Junnon teoksia oli ensi kertaa esillä vuonna 1964. Hänen puolisonsa on myös pronssiveistoksia tekevä kuvanveistäjä Pirkko Nukari.
Junno suunnitteli vuonna 1970 Tampereen elokuvajuhlia varten "Suudelma"-patsaan. "Suudelma" on jaettu vuosittain elokuvajuhlien voittajille. Helsingin seurakuntayhtymän taidetoimikunta tilasi Junnolta 1974 teoksen Helsingin Kulosaaren kirkkoon. Junno muotoili pronssiset kynttilänjalat, joiden viillot symboloivat Kristuksen haavoja. Kynttilänjalat kuuluvat osana Junnon alttarikrusifiksiin. Helsingin Pihlajamäen kirkossa on Junnon alttarireliefi "Kristuksen kärsimykset". Hän on suunnitellut myös Kaj Franck -muotoilupalkintoon kuuluvan mitalin.
Wolfsschanze

Führerhauptquartier Wolfsschanze () oli koodinimi, jota käytettiin Adolf Hitlerin Itä-Preussissa sijainneesta päämajasta toisen maailmansodan aikana. Hitleriä vastaan tehty murhayritys tehtiin 20. heinäkuuta 1944 juuri siellä.
Sudenpesä jäännökset sijaitsevat nykyisen Puolan alueella lähellä Kętrzynia (), joka oli sodan aikana osa natsi-Saksan Itä-Preussin maakuntaa. Alueesta tuli osa Puolan kansantasavaltaa sodan päätyttyä. Päätös Sudenpesän rakentamisesta tehtiin 27–29.8.1940 kun Hitlerin avustajat eversti Rudolf Schmundt ja majuri Gerhard Engel, sekä varusteluministeri Fritz Todt etsiessään paikkaa päämajalle ja kävivät tutustumassa Gierłożin metsäalueeseen. Se sijaitsi strategisesti hyvällä paikalla harvaan asutulla seudulla. Sinne oli hyvät tiet ja sieltä pääsi nopeasti Berliiniin, lisäksi sen ympärillä oli järviä ja vesistöjä jotka vaikeuttaisivat mahdollista hyökkäämistä sinne.
Sudenpesä koostui joukosta bunkkereita ja rakennuksia metsäisellä alueella, minne pystytettiin yhteensä noin 200 betonibunkkeria ja rakennusta sekä lentokenttä. Rakennustyö suoritettiin vuonna 1941 juuri ennen operaatio Barbarossaan alkua 22. kesäkuuta 1941. Valmistumisensa jälkeen siellä oli töissä noin 2 000 henkeä. Eri vyöhykkeet oli erotettu toisistaan niitä ympäröivillä puolustusrakennelmilla joita oli vahvistettu moninkertaisin piikkilangoin ja miinakentin. Siinä oli kolme turvallisuusvyöhykkettä, joista Sperrkeiss I, eli turvallisuusvyöhyke 1, oli tarkimmmin vartioitu ja sen sisällä sijaitsi Hitlerin bunkkeri, 10 muuta teräsbetonista bunkkeria ja se oli ympäröity teräsaidalla. Hitler saapui alueelle ensimmäistä kertaa Barbarossan aattona 21. kesäkuuta 1941 ja poistui sieltä viimeisen kerran 22. marraskuuta 1944. Sodan aikana hän oleskeli Sudenpesässa yli 800 päivää.
Sudenpesä hylättiin vasta 1944 puna-armeijan lähestyessä Itä-Preussia, jolloin Wehrmacht alotti 20. marraskuuta 1944 operaation Sudenpesän räjäyttämiseksi ja se kärsi huomattavia vaurioita ennen vetäytymistä suoritetuissa räjäytyksissä. Hitlerin mielestä päämaja oli liian arvokas jätettäväksi ehjänä venäläisten käsiin. Puolan armeija raivasi kymmenen vuoden aikana aluetta ympäröiviltä laajoilta miinakentiltä noin 54 000 miinaa, ja nykyisin siellä toimii ympäri vuoden avoinna oleva museo. Raunioituneenakin Sudenpesä on ollut suosittu matkailukohde, jossa käy vuosittain noin 300 000 matkailijaa. Siellä on myös Hitlerin murhaa yrittäneille pystytetty muistomerkki.
Hitlerin itsestään käyttämä lempinimi oli sutta tarkoittava Wolf. Hän alkoi käyttää nimeä 1920-luvun alkupuolella ja hänen lähipiirinsä käytössä se pysyi sodan loppuun. Useilla muillakin Hitlerin käyttämillä päämajoilla, muun muassa Wolfsschluchtilla (”Sudenrotko”) Belgiassa ja Wehrwolfilla (”Ihmissusi”) Ukrainassa, on sama liite. Myös etymologiassa hänen etunimensä Adolf johdetaan sanasta "wolf", joka on nykyaikainen muoto muinaisgermaanisesta nimestä Adelwolf, ”jalo susi”.
Kantatie 67

Kantatie 67 on Kaskisista Seinäjoen Nurmoon johtava kantatie. Tien pituus on 115 kilometriä ja se on pääosin kaksikaistainen Seinäjoen keskustaa lukuun ottamatta, jossa tie on nelikaistainen. Tie on pääosin hyvälaatuinen, paikoitellen jopa valtatietasoinen, ja sen liikennemäärät ovat varsin vaihtelevia.
Tie alkaa Rannikko-Pohjanmaalta, Kaskisten satamasta suunnaten pohjoiskoilliseen ja kääntyy Närpiön alueelle tultaessa itään. Se kulkee Korsgrundetin ja Karklobbenin kautta, ylittää Närpesfjärdenin Erlandskäretin ja Hundholmenin kautta. Mantereelle tultaessa tie kääntyy itäkoilliseen ja risteää valtatie 8 kanssa Trodmossenissa. Etelä-Pohjanmaalla, Teuvalla noin kolme kilometriä kirkonkylän jälkeen suunta kääntyy itäkaakkoon Kauhajoelle, jossa siitä eroaa kantatie 44 Sastamalan Kiikkaan. Kauhajoen Aronkylässä tie kääntyy noin 90° pohjoiskoilliseen kohti Kurikkaa, jonka pohjoisosassa se kulkee Magneetin risteyksestä runsaat neljä kilometriä yhdessä valtatien 3 kanssa. Tuiskulan risteyksessä nämä eroavat ja kantatie 67 jatkuu Ilmajoen läpi kääntyen koilliseen, Seinäjoelle tultaessa itään ja jälleen koilliseen. Tie risteää valtatien 18 kanssa Kivisaaressa päättyen valtatien 19 eritasoristeykseen Nurmon kirkonkylässä.
Tiehankkeet.
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus suunnittelee tien parantamista Seinäjoen ja Ilmajoen välillä. Seinäjoen puoleista nelikaistatietä jatketaan Katilantien kohdalle asti, ja Ilmajoen Siltalan ja Ahonkylän sekä Seinäjoen Rintalan kohdille rakennetaan uudet eritasoliittymät. Tieosuutta parannetaan nykyiselle paikalleen lukuun ottamatta Ahonkylän kohtaa, missä tien linjausta muutetaan noin 3 kilometrin matkalla. Hankkeen yleissuunnitelma valmistunee vuoden 2023 loppupuolella.
Historiaa.
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 67 oli Kristiinankaupungin ja Uudenkaarlepyyn välinen tie. 1960–1980-luvuilla tietä parannettiin ja oikaistiin. Kantatie 67:n päällystämistyöt 1960-luvun taitteessa ovat väljästi pohjana eteläpohjalaisen kirjailijan Lauri Pakkalan romaanissa "Pikitie" vuodelta 1963.
Vuonna 1971 tien eteläpään linjaus muutettiin päättymään Närpiön Trodmosseniin. 1960-luvun lopulla tie katkaistiin pohjoispäässä päättymään Ytterjeppoon. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa Seinäjoen ja Ytterjeppon välinen kantatieosuus muutettiin valtatieksi 19 ja kantatie 67 lyheni päättymään Seinäjoelle. Tästä huolimatta nykyistä valtatie 19:n osuutta entisestä kantatie 67:stä Seinäjoelta eteenpäin kutsutaan yhä puhekielessä "kuusseiskaksi". Samalla tietä kuitenkin jatkettiin länsipäästään jatkumaan Kaskisiin.
Iberit

Iberit olivat Iberian niemimaan eli nykyisten Portugalin ja Espanjan alueiden vanhimpia nimettyjä asukkaita. Iberit asuttivat Iberiaa pronssikaudella. On eri käsityksiä siitä, mistä he tulivat; yleisin käsitys on, että he olivat sukua berbereille ja tulivat Afrikasta. Toisen teorian mukaan he olivat Iberian niemimaan alkuperäisiä asukkaita, jo ennen ligureita, ja kolmannen mukaan he tulivat Välimeren itäosista.
Iberit aloittivat Iberian niemimaan valloituksensa Espanjan länsiosista ja levisivät koko niemimaan eteläiseen osaan. He osasivat jo Espanjaan tullessaan työstää metalleja kuten pronssia. He kävivät kauppaa foinikialaisten, kreikkalaisten ja Karthagon kanssa. Iberit oppivat foinikialaisilta kirjoitustaidon ja alkoivat merkitä omaa kieltään muistiin. Myöhemmin he ottivat vaikutteita kreikkalaisesta kirjaimistosta.
Iberien valtakausi päättyi kun keltit saapuivat alueelle. Iberien kulttuuri sekaantui kelttien kulttuuriin ja katosi vähitellen.
Timotei

Timotei eli nurmitähkiö ("Phleum pratense") on heinäkasvien heimoon kuuluva, noin 30–100 senttimetriä korkeaksi kasvava tuulipölytteinen heinälaji. Nurmitähkiö on lajin vanha suomalainen nimitys, timotei on viljelykasvin mukaan tullut nimitys. Timotei on yksi kolmesta Suomessa tavattavasta tähkiöiden lajista. Se jaetaan kahteen alalajiin, jotka ovat subsp. "pratense" eli (rehu)nurmitähkiö ja subsp. "serotinum" eli ketotähkiö. Jälkimmäistä on joskus pidetty omana lajinaan "Phleum nodosum".. Timotein siitepöly on yleinen ja voimakas allergeeni.
Timotein yleisin muoto on heksaploidi eli sillä on kuusinkertainen kromosomisto (2n = 6x = 42), mutta myös muiden ploidioiden linjoja tunnetaan. Näistä tyypillisin on diploidin eli kaksinkertaisen kromosomiston (2n = 2x = 14) timoteilinja ("Phleum pratense" subsp. "bertolonii"). 
Ulkonäkö.
Timoteilla on jäykkä, tyvestä hieman paksuuntunut korsi. Lehtilapa on jopa 40 cm pitkä ja kapea, 4–10 millimetriä leveä. Lehdessä ei ole korvakkeita. Lehden kieleke on suippo, vaalea, hieman läpinäkyvä ja 1–5 mm pitkä. Kukinto on lieriömäinen, tiheä tähkä, joka on väriltään vihreä tai heikosti sinipunainen. Tähkä on pituudeltaan 5–9 senttimetriä. Kaleet ovat pitkäotaiset ja sivuistaan karvaiset, mikä tekee tähkistä karhean tuntuiset. Alalaji ketotähkiö on kaikilta mitoiltaan pienempi.
Timotein kukinta kestää kesäkuusta elokuuhun.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Suomessa timotei esiintyy yleisesti koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Suunnilleen Oulun korkeudelle asti se on jopa erittäin yleinen. Timotei on kahdeksanneksi yleisin heinälaji Suomessa. Yleisyydestään huolimatta se ei ole maassa alkuperäinen vaan muinaistulokas. Alalaji ketotähkiö esiintyy lähinnä Lounais-Suomessa ja on Suomen uhanalaisluokituksessa silmälläpidettävä. Tavanomaisimpia timotein kasvupaikkoja ovat niityt ja pientareet, peltojen lisäksi.
Viljely.
Timotein viljeleminen on lähtöisin 1700-luvun puolen välin tienoilta Yhdysvalloista, mistä se levisi Eurooppaan Timothy Hanson -nimisen maanviljelijän ansiosta. Heinä tunnetaankin Euroopassa yleisesti Hansonin etunimestä johdetuilla nimityksillä (esimerkiksi englanniksi "Timothy-grass"). Suomessa timotei on ollut yleisin ja tärkein kylvöheinä noin sadan vuoden ajan. Viljely alkoi silti jo 1800-luvun alussa. Ennen timotein yleistymistä heinän peltoviljelyssä suosittiin nurmipuntarpäätä.
Nykyäänkin timoteita viljellään yleisesti karjalle rehuksi ja kuivaheinäksi. Säilörehun tuotannossa timoteista voidaan korjata kaksi tai kolme satoa vuodessa. Timotein tyypillinen satotaso maatiloilla on 4500–5500 kg kuiva-ainetta hehtaarille vuodessa, mutta esimerkiksi lajikekoetoiminnassa päästään usein yli 10 000 kg ka/ha/v satotasoihin. Hyvän talvenkestävyytensä ansiosta timoteita voidaan viljellä koko maassa. Se on tärkein nurmiheinälaji Suomessa natojen, nurminadan ja ruokonadan ohella. Timoteilajikkeita ovat muun muassa Iki, Tammisto, Tenho ja Tuure.
Villarrobledo

Villarrobledo on Espanjan kaupunki, joka sijaitsee Albaceten maakunnassa Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella.
Villarrobledon väkiluku on 25 317 (2017).
Minna Tervamäki

Minna Tervamäki (s. 1968) on suomalainen uransa lopettanut balettitanssija sekä koreografi. Hän aloitti baletin opinnot 7-vuotiaana, ja pääsi Suomen Kansallisoopperan balettikouluun vuonna 1981. Hän opiskeli myös muun muassa Ranskassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa. Tervamäki kiinnitettiin Suomen Kansallisbalettiin syksyllä 1986. Hänet nimettiin Suomen Kansallisbaletin tähtitanssijaksi 6. elokuuta 2009.
Ura.
Tervamäki on esiintynyt lukuisissa päärooleissa uransa aikana ja tehnyt myös koreografioita vuodesta 2005. Hän on esiintynyt festivaaleilla ja gaalaesityksissä muun muassa Tukholmassa, Houstonissa ja Budapestissa sekä ollut mukana Suomen Kansallisbaletin kiertueilla Edinburghissa, Yhdysvalloissa, Tallinnassa ja Pariisissa.
Tervamäki on tanssinut "Joutsenlammen" pääosan 27 esityksessä vuodesta 1994 lähtien. Viimeisen kerran hän tanssi sen syyskuun lopussa 2010, sillä rooli on hänelle jo liian raskas aiempien vammautumisten vuoksi. Tervamäki jäi Kansallisbaletista eläkkeelle vuonna 2012.
Tanssijan uransa jälkeen Tervamäki on toiminut koreografina ja yksityisyrittäjänä; hän muun muassa opettaa tanssia ja rentoutumistaitoja sekä luennoi yrityksissä. Vuoden 2013 lopussa ilmestyi hänen ensimmäinen kirjansa "Minnan metodit" Otavan kustantamana.
Tervamäki oli aviomiehensä kanssa mukana vuoden 2004 tapaninpäivänä tapahtuneessa tsunamissa Khao Lakissa Thaimaassa, mutta he selvisivät onnettomuudesta hengissä.
Arundhati Roy

Arundhati Roy (, ; koko nimeltään Suzanna Arundhati Roy; s. 24. marraskuuta 1961 Shillong, Meghalaya, Intia) on intialainen kirjailija ja kansalaisaktivisti. Hän sai Booker-palkinnon vuonna 1997 esikoisromaanillaan "Joutavuuksien jumala" ("The God of Small Things"). Romaanin lisäksi hän on kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia, esseitä ja esseekokoelmia. Royn toinen romaani, "The Ministry of Utmost Happiness" ("Äärimmäisen onnen ministeriö" (suom. Hanna Tarkka)), ilmestyi 2017.
Royn vanhemmat erosivat hänen ollessaan hyvin nuori. Hän muutti äitinsä, naisaktivisti Mary Royn kanssa äidin kotiseudulle Aymanamiin Keralaan. Myös "Joutavuuksien jumalan" tapahtumat sijoittuvat Aymanamin kaupunkiin. Roy on koulutukseltaan arkkitehti.
Libris-kannustuspalkinto

Libris-kannustuspalkinto on Libris Oy:n myöntämä palkinto taiteilijoille. 
Suomen Kansallisoopperassa palkinto annetaan vuorovuosin laulutaiteen ja tanssitaiteen edustajalle. Palkinnolla pyritään kannustamaan jo ammattitaitoa omaavaa taiteilijaa kehittämään taitojaan edelleen ja tukemaan tämän urakehitystä sekä Suomessa että ulkomailla. Palkinnon suuruus on 3.000 euroa ja se jaetaan keväisin.
Scream (elokuva)

Scream on Wes Cravenin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka valmistui vuonna 1996, ja josta tuli nopeasti kuuluisa kulttielokuva. "Scream" on slasher-kauhun tunnetuimpia teoksia ja osin myös parodia lajityypistä. Pääosin sama tuotantoryhmä on tehnyt elokuvalle kolme jatko-osaa, "Scream 2" (1997), "Scream 3" (2000) ja "Scream 4" (2011). Elokuva oli myös tuottoisimpia slasher-kauhuelokuvia, kunnes "Halloween" julkaistiin vuonna 2018. 
Juoni.
Idyllisessä amerikkalaisessa pikkukaupungissa Woodsborossa murhataan raa'asti kaksi paikallista lukiolaista, Casey Becker (Drew Barrymore) ja Steven Orth (Kevin Patrick Walls). Noin vuosi aiemmin samalla paikkakunnalla Sidney Prescottin (Neve Campbell) äiti, Maureen (Lynn McRee), raiskattiin ja murhattiin. Maureenin murhasta Sidneyn todistuksen perusteella tuomitun Cotton Wearyn (Liev Schreiber) syyllisyys alkaa vaikuttaa epävarmalta, koska murhaajan pukua myytiin monissa eri liikkeissä. Murhaaja hyökkää seuraavaksi Sidneyn kimppuun mutta epäonnistuu yrityksessään. Sidneyn poikaystävä Billy Loomis (Skeet Ulrich) pidätetään murhaajaksi epäiltynä, mutta hänet vapautetaan puhelintietojen perusteella ja epäillyksi nousee Sidneyn isä Neil (Lawrence Hecht).
Jill Pölkky

Jill Pölkky () on kuvitteellinen hahmo ja päähenkilö C. S. Lewisin "Narnian tarinat" -kirjasarjassa. Kirjassa "Hopeinen tuoli" Jill pääsee Narniaan yhdessä Eustace Ruikun kanssa. Hän esiintyy myös sivuhenkilönä "Narnian viimeisessä taistelussa". 
Jillin taustasta ei kerrota paljoa. Hän on samassa koulussa Eustacen kanssa, ja he ovat tutustuneet sen jälkeen kun Eustace vieraili ensimmäisen kerran Narniassa. Jill ei viihdy koulussaan ja ylempien luokkien tytöt lisäksi kiusaavat häntä. Jill koettaa pakoilla heitä ja hän on usein piilossa voimistelusalin takana itkemässä. Sieltä Eustace, joka ei myöskään ole kovin suosittu, löytää hänet eräänä päivänä ja kertoo Narniasta. Lapset toivovat pääsevänsä sinne ja juostessaan kiusaajiaan pakoon he yllättäen pääsevätkin koulun muurissa olevasta portista Narniaan. Aslan on kutsunut heidät etsimään kadonnutta prinssi Riliania. 
Lapset onnistuvat tehtävässään ja aivan lopuksi he pääsevät läksyttämään kiusaajiaan. 
Viimeisen kerran Jill palaa Narniaan "Narnian viimeisen taistelun" aikana auttamaan Narnian viimeistä kuningasta. Hän myös näkee Narnian lopun ja pääsee uuteen Narniaan, Aslanin maailmaan.
Claus von Stauffenberg

Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg () oli saksalainen Wehrmachtin upseeri ja aristokraatti. Yleisesikuntaeversti von Stauffenberg toteutti 20. heinäkuuta 1944 epäonnistuneen pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan.
Salaliitto.
Tausta.
Von Stauffenberg kadotti jo varsin varhain uskonsa Hitleriin, ja lopullinen isku oli vakava haavoittuminen Pohjois-Afrikassa, kun brittiläiset hävittäjäkoneet tulittivat hänen komentoautoaan. Stauffenberg menetti vasemman silmänsä, oikean kätensä sekä kaksi sormea vasemmasta kädestä. Haavoittumisen vuoksi hänet siirrettiin esikuntatehtäviin Berliiniin. Tällöin hän sanoi vaimolleen: ”Saksan pelastamiseksi on tehtävä jotain.” Kesäkuussa hänet ylennettiin everstiksi, ja hän pääsi kenraali Friedrich Olbrichtin esikuntapäällikkönä osallistumaan johtajan päämajassa pidettyihin tilannekatsauksiin.
Attentaatti.
Von Stauffenbergillä oli keskeinen rooli Hitlerin surmaamiseen tähdänneessä salaliitossa, johon myös hänen esimiehensä kenraali Olbricht kuului. Hänen pääsynsä päämajaan mahdollisti tämän hankkeen. Von Stauffenbergin tehtävä oli sijoittaa räjähteillä ja ajastimella varustettu salkku lähelle Hitleriä tämän pitäessä neuvonpitoa päämajassaan Itä-Preussin Rastenburgissa sijainneessa Wolfsschanzessa eli Sudenpesässä. Pommi surmasi neljä ihmistä, mutta Hitler oli raskaan tammisen kokouspöydän suojaama ja sai vain vähäisiä vammoja. Von Stauffenberg pakeni paikalta ennen räjähdystä puhelinsoittoon vedoten. Hän oli varma Hitlerin kuolemasta ja palasi Berliiniin suorittamaan valmisteluja Führerin jälkeistä aikaa varten. Vallankaappausyritys kuitenkin epäonnistui. Vielä samana yönä von Stauffenberg teloitettiin ampumalla Bendlerblockin pihalla. Juuri ennen teloitustaan hän huusi ”Eläköön pyhä Saksamme!”
Yksityiselämä.
Von Stauffenberg oli vuodesta 1933 naimisissa Nina von Stauffenbergin kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Kunnianosoitukset.
Suomen puolustusvoimien ylipäällikkö, Suomen marsalkka Gustaf Mannerheim myönsi von Stauffenbergille kolmannen luokan Vapaudenristin jatkosodan aikana joulukuussa 1942.
Vaikutus.
Nykyään useat kadut ja aukiot Saksassa on nimetty von Stauffenbergin mukaan kunnianosoituksena hänen teoistaan natseja vastaan.
Von Stauffenbergista ja Hitlerin murhayrityksestä on tehty useita elokuvia, näistä tunnetuin ja menestynein on "Operaatio Valkyrie" (2008), jossa von Stauffenbergia esittää Tom Cruise.
Knidoksen taistelu

Knidoksen taistelu käytiin vuonna 394 eaa. ateenalaisen Kononin johtaman persialaisen laivaston ja spartalaisen laivaston välillä. Persialaiset kukistivat spartalaiset täydellisesti. 
Korintin sodan alkaessa Spartan kuningas Agesilaos II oli sotimassa Vähässä-Aasiassa Persiaa vastaan. Hän joutui sodan takia palaamaan Kreikkaan armeijansa kanssa. Myös spartalaisten laivasto aikoi lähteä tukikohdastaan Knidoksesta takaisin Kreikkaan. Persialainen laivasto, jota johtivat satraappi Farnabazos II ja Konon, aikoi kuitenkin estää spartalaista laivastoa pääsemästä perille. 
Antiikin lähteet eivät kerro tarkasti mitä taistelun aikana tapahtui. Ilmeisesti spartalainen laivasto kohtasi persialaisten etujoukon ja hyökkäsi heidän kimppuunsa. Persialaisten laivaston pääosa saapui kuitenkin pian paikalle ja löi spartalaiset pakosalle. Spartalaiset menettivät melkein koko laivastonsa ja 50 laivaa jäi persialaisten saaliiksi. Spartalainen komentaja Peisandros kuoli taistelussa. 
Knidoksen taistelu teki lopun Spartan haaveista Aigeianmeren herruudesta. Konon vei laivaston taistelun jälkeen Ateenaan, jossa hän valvoi kaupungin pitkien muurien jälleenrakentamista.
Eustace Ruikku

Eustace Clarence Ruikku () on C. S. Lewisin "Narnian tarinat" -kirjasarjan päähenkilöitä. Hänestä kerrotaan kirjoissa "Kaspianin matka maailman ääriin" sekä "Hopeinen tuoli", ja lisäksi hän on sivuhahmo "Narnian viimeisessä taistelussa". Elokuvassa "" (2010) Eustacea esittää Will Poulter.
Rooli.
Eustace on vanhempiensa Haroldin ja Albertan ainut lapsi. Vanhemmat ovat sivistyneitä, kasvissyöjiä, ehdottoman raittiita eivätkä tupakoi. Eustacella ei ole ystäviä ja hän lukee ahkerasti kirjoja. Eustace on heikko, mutta hän rakastaa toisten komentelua ja aikoo käyttää hyväkseen kaikki tilaisuudet päästäkseen kiusaamaan serkkujaan Lucya ja Edmundia, jotka ovat tulossa kylään kesälomalla. Lucy ja Edmundkaan eivät pidä Eustacesta, joten he eivät ole kovin iloisia lomanviettopaikastaan. Eustace on kuullut serkkujensa puhuvan Narniasta, mutta hän ei usko toisen maailman olemassaoloon. 
Pilkatessaan Lucya ja Edmundia, seinällä oleva taulu imaisee kaikki kolme lasta sisäänsä. He putoavat mereen, ja heidät nostetaan laivalle, jolla purjehtii Lucyn ja Edmundin vanha tuttava, kuningas Kaspian. Eustace on kauhuissaan eikä voi käsittää mihin on joutunut. Hän kuvittelee voivansa kiusata Riipitsiip-hiirtä mielensä mukaan, se kun on häntä huomattavasti pienempi, mutta Eustace saa kokea yllätyksen, kun Riipitsiip sivaltaa häntä miekallaan. 
Eräällä saarella Eustace lähtee omille teilleen välttyäkseen myrskyssä vaurioituneen laivan korjaamiselta. Palatessaan rantaan hän kuitenkin erehtyy suunnasta ja päätyy laaksoon, jossa hän näkee kuolevan lohikäärmeen. Kun alkaa sataa, Eustace menee ainoaan näkösällä olevaan suojaan, lohikäärmeen luolaan. Nukahtaessaan hän muuttuu lohikäärmeeksi. Ensin hän tuntee helpotusta, koska nyt hänen ei tarvitse pelätä enää mitään. Pian hän kuitenkin tajuaa yksinäisyytensä, ja sen, kuinka ihmiset pelkäävät häntä. Rannalla ihmiset aikovat hyökätä lohikäärmeen kimppuun, mutta Lucy tunnistaa serkkunsa. Lohikäärmeenä ollessaan Eustacen luonne muuttuu, ja hän auttaa innokkaasti muita. Hän jopa ystävystyy Riipitsiip-hiiren kanssa. Eräänä yönä Aslan muuttaa Eustacen takaisin ihmiseksi. Kun lapset lopulta palaavat kotiin, Eustace saa kuulla pääsevänsä vielä Narniaan, mutta liiaksi kasvaneet Lucy ja Edmund eivät enää.
Tamppi

Tamppi on kokoava ja kiinnittävä nauha tai remmi. Tamppi on myös synonyymi mattopiiskalle.
Valjaissa.
Hevosten työvaljaissa tamppi yhdistää silat aisoihin. Perinteisissä suomalaisissa valjaissa tampit ovat nahkaa, ruotsalaisissa työvaljaissa metallia. Tamppi pujotetaan aisassa sitä varten olevan reiän läpi, ja kiinnitetään puisella tampinnappulalla. Luokkivaljastuksessa tamppeja ei käytetä vaan aisat kiinnitetään aisaremmillä.
Sisustus ja vaatetus.
Sisustuksen ja vaatetuksen yhteydessä tamppi tarkoittaa päistään kiinnitettävää kokoavaa nauhamaista osaa. Vaatteissa tamppia voidaan käyttää esimerkiksi takin alaselällä tai hihansuissa koristeena tai kokoamaan laskokset. "Verhontamppi" kokoaa ikkunaverhon ikkunan sivulle. Yksinkertaisimmillan verhotamppi on seinään kiinnitetty nauha, joka kiepautetaan lenkiksi verhon ympärille. Verhotampeissa on usein koristeena tupsuja tai helmiä.
Afrodisia

Afrodisia (, ) voi viitata seuraaviin:
Hans Zimmer

Hans Florian Zimmer (s. 12. syyskuuta 1957 Frankfurt am Main, Saksa) on saksalainen säveltäjä, joka on tullut tunnetuksi sävellyksistään Hollywood-elokuvissa. Hänen läpimurtonsa oli "Sademiehen" tunnussävelmä, joka oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Zimmer on ollut myöhemmin usein ehdolla Oscar-gaalassa, jossa hän on voittanut sävellyksillään vuonna 1994 elokuvaan "Leijonakuningas" ja vuonna 2021 elokuvaan "Dyyni".
Elämäkerta.
Hans Zimmer syntyi juutalaiseen perheeseen Frankfurt am Mainissa.
Zimmer aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana ja tiesi jo kuusivuotiaana haluavansa säveltäjäksi. Hän kierteli perheensä kanssa eri puolilla Eurooppaa, kunnes perhe asettui Lontooseen pojan ollessa 14-vuotias. Hän aloitti teini-iässä mainosmusiikin teon, siirtyi sitten popmusiikkiin ja työskenteli mm. Tangerine Dreamin ja Ultravoxin kanssa ennen kuin omistautui elokuvamusiikille.
1990-luvulta lähtien Zimmer on säveltänyt lukuisiin suuren budjetin elokuviin, kuten "The Rock – paluu helvettiin", "Gladiator", "Pearl Harbor", "Isku Mogadishuun" ja viimeisimpinä "Da Vinci -koodi" sekä ', ' ja "Batman Begins" sekä "Yön ritari" yhdessä James Newton Howardin kanssa. Yhteisenä nimittäjänä on usein ollut Jerry Bruckheimer, Hollywoodin suurimpia tuottajanimiä, jonka projektit ovat yleensä menestyviä toimintaelokuvia. Zimmer on myös toiminut usein Ridley Scottin säveltäjänä muun muassa Michael Douglasin tähdittämässä "Musta sade" -elokuvassa sekä edellä mainitussa "Gladiaattorissa". Zimmer on myös säveltänyt useita Christopher Nolanin elokuvia.
Hans Zimmerin tyyli on yleensä hyvin tunnistettavissa. Hänen musiikkinsa sisältää kuitenkin hyvin monipuolisia vaikutteita, aina kansanmusiikista rockiin asti. Hän on myös sovittajana hyvin kokeellinen: "Yön ritarin" soundtrackin kappaleella ”Why So Serious” (Jokerin tunnuskappale) hän käytti partaveitsen teriä jousisoittimissa saadakseen aikaan kidutetun ja kieroutuneen tunnelman. "Kuolleen miehen kirstussa" hän äänitti orkesteritaustat kitaran vahvistimen kautta saadakseen aikaan voimakkaamman soundin.
Vaikka Zimmerin musiikkia on kuultu eniten valtavirran toimintaelokuvissa, hän on osoittautunut varsin monipuoliseksi säveltäjäksi. Niinpä hänen musiikkiaan on niinkin erilaisissa elokuvissa kuin "Ring", "Pelimiehet", "Madagascar" ja "The Simpsons Movie". Hän on myös säveltänyt videopelien "" ja "Crysis 2" ääniraidat.
Akonitiini

Akonitiini eli akoniitti-alkaloidi, on kasviperäinen myrkky, jota on muun muassa ukonhatun ("Aconitum napellus") juurimukuloissa ja muissa osissa. Sitä on monissa kulttuureissa käytetty nuolimyrkkynä ja myrkkysyöteissä. Plinius kertoo, että merkittävät rikolliset tapettiin akonitiinilla, vähäisempiin käytettiin myrkkykatkoa ("Conium maculatum").
Akonitiinin kemiallinen kaava on C34H47NO11, moolimassa 645,74 g/mol ja CAS-numero 302-27-2.
Huppu-ukonhattu

Huppu-ukonhattu ("Aconitum napellus") on monivuotinen leinikkikasvi. Sen lähisukulainen hukanukonhattu eli lehtoukonhattu ("Aconitum lycoctonum") kasvaa villinä, mutta hyvin harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa. Nimensä kasvi on saanut suurien kukkien ylimpien terälehtien hattumaisesta muodosta.
Laji on aiemmin tunnettu myös nimillä ukonhattu tai aitoukonhattu. Näistä aitoukonhattu tarkoittaa täsmällisesti huppu-ukonhatun alalajia subsp. "lusitanicum".
Ulkonäkö ja koko.
Vankkavartinen huppu-ukonhattu kasvaa 80–150 senttimetriä korkeaksi. Varren yläosa on tiheäkarvainen. Juurakko on mukulamainen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia, varsilehdet lyhytruotisia tai aivan ylimmät ruodittomia. Tummanvihreän lehden lapa on kolmisorminen, lehdykät kapeahkoja, 2–3-jakoisia ja syvään liuskoittuneita. Kukinto on haaraton tai tyvestä vähän haarova tiheä ja lyhytkarvainen terttu. Karvaiset kukkaperät ovat tavallisesti kukkia lyhyempiä. Isot, vastakohtaiset kukat ovat violetinsinisiä tai joskus valkoisia. Kukan verhiö on teriömäinen ja viisilehtinen. Karvainen verholehti on kypärämäinen, hieman korkeuttaan leveämpi ja kooltaan 9–14 x 11–18 mm. Terälehdet ovat muuntuneet mesilehdiksi, joista kaksi ylintä ovat suorina mesikannuksina verholehden sisällä. Muut mesilehdet puuttuvat tai ovat hyvin pieniä. Huppu-ukonhattu kukkii Suomessa kesäkuusta syyskuuhun. Kukinnan jälkeen kukkiin muodostuu kolme noin 17 mm pitkää tuppiloa. Siemenet ovat pituudeltaan noin 5 mm. Koko kasvi on hyvin myrkyllinen.
Huppu-ukonhattu muistuttaa suuresti toista Suomessa yleistä koristekasvia, tarhaukonhattua ("A." × "stoerkianum").
Levinneisyys.
Alun perin huppu-ukonhattu on peräisin Länsi-Euroopasta. Suomeen laji on tullut viljelykasvina, mutta saattaa joskus harvoin myös villiintyä. Suomessa kasvavat huppu-ukonhatut kuuluvat aitoukonhatun ("Aconitum napellus" ssp. "lusitanicum") alalajiin.
Elinympäristö.
Suomessa huppu-ukonhattu on pääasiassa koristekasvi, jota hyvin harvoin tavataan viljelykarkulaisena metsiköistä, kaatopaikoilta ja tienvarsilta.
Käyttö.
Huppu-ukonhattua kasvatetaan yleisesti perennakasvina komeiden sinisten kukkiensa takia. Se on myös hyvin vanha, jo antiikin aikana tunnettu rohdoskasvi. Huppu-ukonhatun juurta uuttamalla saadaan akonitiinia, joka on monipuolinen rohdosvalmiste mutta myös erittäin vaarallinen myrkky, jota on käytetty nuolimyrkkynä.
Vímara Peres

Vímara Peres (n. 820–873) oli iberialainen sotapäällikkö. Hän oli Leónin kuninkaan vasalli.
Vuonna 868 Peres nousi Minho- ja Dourojokien välisen Portucalen kreivikunnan kreiviksi. Karkotettuaan maurit alueelta hän perusti Vimaranisin kaupungin, josta myöhemmin kehittyi Guimarães. Peresin kuoleman 873 jälkeen kreivikunnan johtoon nousi hänen poikansa Lucídio Vimaranes.
Estoril

Estoril on pitäjä Cascaisin kunnassa Portugalissa, ja siellä on noin 24 000 asukasta. Estoril sijaitsee 25 kilometriä Lissabonista länteen.
1800-luvun lopussa Estoril oli aristokraattien suosima kesäkohde. Toisen maailmansodan aikana Estoril houokutteli maanpaossa olevia kuninkaallisia, ja vakoilutoiminta oli erityisen vilkasta, mikä toimi inspiraationa Ian Flemingin teokselle "Casino Royale". Estorilissa on kuuluisa kasino: Casino Estoril, joka on Euroopan suurimpia.
Urheilu.
Paikallinen urheiluseura on GD Estoril Praia. Estoril on ollut F1-osakilpailun Portugalin Grand Prix pitopaikka, mutta kisoista on luovuttu turvallisuusmääräysten vuoksi. Nykyään se on Road Racing ja MotoGP-kilpailujen pitopaikka, ja siellä on myös merkittävät tenniskilpailut vuosittain. Moottoriradan nimi on Autódromo do Estoril.
Alpakka (uushopea)

Alpakka eli uushopea on metalliseos, joka koostuu kuparista, nikkelistä ja usein myös sinkistä. 
Ominaisuudet.
Yleisin seossuhde on 62 % kuparia, 18 % nikkeliä ja 20 % sinkkiä. Kuparin määrä on yleensä noin 60 %, ja nikkelipitoisuus vaihtelee välillä 7-30 %; mitä suurempi nikkelin osuus on, sitä pienempi on sinkin osuus. Sitä kutsutaan uushopeaksi, koska se näyttää hopealta niin paljon, ettei alpakkaesineitä voi erottaa hopeaesineistä ulkonäön perusteella. Uushopea on helposti työstettävää ja korroosionkestävää. Sen väri vaihtelee lähes hopeanvalkoisista korkean nikkelipitoisuuden seoksista vaalean messinginvärisiin vähän nikkeliä sisältäviin seoksiin.
Historia.
Uushopeaa käytettiin ensiksi Kiinassa, missä sitä saatiin luontaisesti esiintyvää kuparinikkelimalmia sulattamalla. Sitä kutsuttiin "valkoiseksi kupariksi", kantoninkiinaksi "paktong", millä nimellä se tuli tunnetuksi eri puolilla Aasiaa ja myöhemmin Euroopassa. 1800-luvulla uushopeaa alettiin valmistaa Saksassa, minkä vuoksi siitä käytetään englanniksi usein nimeä "German silver" eli "saksalainen hopea". Suomessa usein käytetty nimitys "alpakka" tulee uushopeaa valmistaneen saksalaisen Berndorf-yhtiön tavaramerkistä.
Käyttö.
Uushopeaa käytetään usein materiaalina ruokailuvälineissä ja koriste-esineissä. Siitä on valmistettu myös soittimia, kuten huiluja ja vaskipuhaltimia.
Alpakasta valmistetun esineen tunnistaa yleensä leiman perusteella. Alpakkaesineet voivat olla myös pinnaltaan hopeoituja. Koska uushopea sisältää nikkeliä, pinnoittamattomat uushopeaesineet voivat aiheuttaa oireita nikkeliallergiasta kärsiville ihmisille.
Akridiini

Akridiini C13H9N, on väriaineiden raaka-aine, jota saadaan kivihiilitervasta. Se on heterosyklinen aromaattinen orgaaninen yhdiste, joka tunnetaan karsinogeenisenä aineena. Akridiinin CAS-numero on 260-94-6.
Barcelos

Barcelos on Portugalin kaupunki Bragan piirissä Norten hallintoalueella. Barcelosin kunnan pinta-ala on noin 379 neliökilometriä ja väkiluku 116 664 (vuonna 2022). Kunnan väestötiheys on siten 307,9 asukasta neliökilometrillä. 
Barcelosin pormestari on sosiaalidemokraattisen puolueen Mário Lopes.
Janne Korhonen (jalkapalloilija)

Janne Korhonen (s. 28. marraskuuta 1979 Jyväskylä) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja uransa lopettanut jalkapallomaalivahti. Veikkausliigassa Korhonen rikkoi 300 pelatun ottelun, sekä 100 nollapelin rajapyykin kaudella 2013.
Korhonen on JJK:n kasvatti, mutta nousi pääsarjatason maalivahdiksi Myllykosken Pallossa, jota hän edusti kaudet 1999–2008. Hän saavutti joukkueessa yhden SM-kullan, yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia sekä yhden Suomen cupin mestaruuden. Hän toimi myös joukkueen kapteenina. Kaudeksi 2009 Korhonen siirtyi Valkeakosken Hakaan, jonka ajauduttua talousvaikeuksiin hän palasi Jyväskylään heinäkuussa 2010 ja voitti pronssia kauden 2011 päätteeksi. Loppuvuodesta 2013 alkaen hän on toiminut JJK:ssa myös maalivahtivalmentajana.
Korhonen oli Suomen maajoukkueen mukana elokuussa 2010 pelatussa Belgia-harjoitusottelussa. Vuonna 2006 hän kuului muutamalla kokeneemmalla pelaajalla vahvistettuun Suomen olympiajoukkueeseen, joka voitti Vietnamissa järjestetyn BV Cupin.
Miriam Hopkins

Miriam Hopkins (oik. Ellen Miriam Hopkins, 18. lokakuuta 1902 Bainbridge, Georgia – 9. lokakuuta 1972 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli varakkaasta perheestä ja lähti New Yorkiin opiskelemaan balettitanssijaksi, mutta päätyikin Broadwaylle. Hän esiintyi teatterissa kunnes siirtyi elokuviin.
Hän oli jopa ehdolla Scarlet O’Haran rooliin elokuvassa "Tuulen viemää". Hän esiintyi elokuvassa "Nämä kolme" (These three, 1936) ja myös sen uusintaversiossa "Huhu" (Childrens hour, 1961). Mutta 1940-luvulla hänen elokuvauransa lähti laskuun ja hän palasi Broadwaylle.
Miriam Hopkins oli naimisissa neljä kertaa (jokainen avioliitto päätyi eroon) ja vuonna 1932 hän adoptoi pojan. Miriam Hopkins kuoli sydänkohtaukseen 69-vuotiaana.
Glory (vuoden 1989 elokuva)

Glory on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen sotaelokuva, joka seuraa massachusettsilaisen vapaaehtoisrykmentin vaiheita Yhdysvaltojen sisällissodassa. Kyseessä oli ensimmäinen Yhdysvaltain maavoimien yksikkö, joka koostui pelkästään afroamerikkalaisista lukuun ottamatta upseereja.
Elokuvan on ohjannut Edward Zwick ja käsikirjoituksen on sovittanut Kevin Jarre kirjoista "One Gallant Rush", jonka on kirjoittanut Peter Burchard, ja "Lay This Laurel", joka on Lincoln Kirstein työtä, sekä eversti Robert Gould Shaw'n muistelmista. Elokuvan päärooleissa esiintyvät Matthew Broderick, Denzel Washington, Cary Elwes, Morgan Freeman, Jihmi Kennedy ja Andre Braugher.
Elokuva kuvaa rykmentin vaiheita ja eversti Shaw'n ja muiden valkoisten neekeriorjuuden vastustajien taistelua rodullisia ennakkoluuloja vastaan. Lisäksi Gloryssä käsitellään Shaw'n vaikeuksia, joita hän kohtasi yrittäessään hankkia tarpeita joukolleen, ja rykmentin miesten taistelua todistaa itselleen, että ovat todellisia miehiä, ja tarpeeksi arvokkaita taistellakseen valkoisten rinnalla. Kliimaksissa kuvataan Unionin hyökkäystä Fort Wagnerin tukikohtaan, missä rykmentti kärsi kovia tappioita, mutta osoitti urhoollisuutensa.
Glory voitti kolme Oscaria ja yhden Golden Globen. Denzel Washington palkittiin sekä parhaasta miessivuosan Oscarista että Golden Globella. Lisäksi elokuvalle meni Oscarit kuvauksesta ja äänityksestä. James Horner voitti Grammy-palkinnon parhaasta sävellyksestä elokuvaan tai televisioon. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon.
Palkintoja.
Oscarit.
Ehdokkaana:
BAFTAt.
Ehdokkaana:
Golden Globet.
Ehdokkaana:
Domingos Sequeira

Domingos António de Sequeira (10. maaliskuuta 1768, Lissabon Portugali – 8. maaliskuuta 1837, Rooma) oli portugalilainen taidemaalari. Hän aloitti opintonsa Lissabonissa mutta muutti pian Roomaan Antonio Cavalluccin oppilaaksi. 
Sequeira työskenteli muun muassa Pariisissa ja vietti elämänsä viimeiset vuodet Roomassa. Hänen teoksiaan ovat esimerkiksi "Camõesin kuolema" (1825) ja "Ouriquen ihme" (1793). Lissabonin vanhan taiteen kansallismuseossa on kokoelma hänen töitään.
Nasarealaiset

Nasarealaiset olivat essealaisiin kuuluva juutalainen lahko Galileassa, muinaisessa Palestiinassa ajanlaskun alun aikoihin. Nasarealaiset vastustivat fariseusten ja saddukealaisten ankaraa laintulkintaa. Liike oli saanut paljon vaikutteita kreikkalaisesta filosofiasta ja pyrki myös miesten ja naisten väliseen tasa-arvoon. 
Joidenkin tutkijoiden mukaan kristinuskon Jeesus Nasaretilainen oli mahdollisesti nasarealainen. Teorian mukaan hänen kuolemansa jälkeen kirjoitetuissa kreikankielisissä evankeliumeissa hänen epiteettinsä Ναζωραῖος ("Nazoraios") ilmeisesti tulkittiin virheellisesti tarkoittavan hänen kotipaikkaansa, Nasaretia, jota ei Jeesuksen elinaikana kuitenkaan olisi vielä ollut olemassa. Monet tutkijat ovat kuitenkin sitä mieltä, että Nasaret on ollut olemassa ajanlaskun alussa, vaikkakin se on ollut erittäin pieni kylä. Jeesuksen yhteyttä nasarealaisten kanssa ei ole kyetty varmuudella osoittamaan ja hänen opetuksensa poikkeaa essealaisten opetuksesta sen perusteella, mitä Qumranin löytöjen perusteella aiheesta tiedetään.
Ekumeniikka

Ekumeniikka on teologinen oppiaine, joka luetaan systemaattisen teologian alaan. Ekumeniikka tutkii ekumeniaa ja ekumeenista liikettä sekä yleisesti kristillisten kirkkojen yhteys- ja yhdistymispyrkimyksiä sekä niihin sisältyviä teologisia ongelmia. 
Uskontojen välistä keskustelua eli uskontodialogia tutkitaan uskontoteologiassa, joka on varsin vakiintumaton systemaattisen teologian ala. Uskontoteologiaa tutkitaan myös uskontotieteessä.
Ekumenia on syntynyt samoihin aikoihin kuin itse ekumeeninen liike eli kirkkojen pyrkimys yhteistyöhön ja keskinäiseen yhteyteen jakautuneisuudestaan huolimatta. Ekumeenisen liikkeen puolestaan synnytti 1800-luvulla eri kirkkojen lähetystyössä kohtaamat keskinäiset ongelmat eli missiologiset kysymykset
Ekumeniikka jaetaan tavallisesti seuraaviin osa-alueisiin:
Helsingin yliopiston systemaattisen teologian laitoksella myös missiologiaa harjoitetaan erityisesti ekumeniikan yhteydessä, koska sillä ei ole omaa oppituolia.Metodinaan ekumeniikka käyttää systemaattista analyysia. Historiallisissa katsauksissa apumetodina voi olla myös historiatieteen metodit. Ekumeniikan keskeinen kysymyksenasettelu liittyy yleensä siihen, mitä loogisia eroavaisuuksia kirkkokuntien erilaisilla käsityksillä jostakin asioista lopulta on ja mihin eroavaisuuteen se ehkä pelkistyy. 
Toinen keskeinen kysymyksenasettelu liittyy kirkkokuntien ekumeenisessa työskentelyssä käyttämien ekumeenisten metodien selvittämiseen. Kristilliset kirkot ovat käyneet 1900-luvun alusta lähtien lukuisia oppikeskusteluja, joissa on myös päästy hyviin tuloksiin. Kirkkokunnat ovat kyenneet löytämään eri opillisista käsityksistä yhteisymmärrystä ja jopa päätyneet lopputulokseen, että kirkkoja eroattavia asioita ei enää olekaan. 1900-luvulla solmittiin useita kirkkojen välisiä unioita, kirkkoliittoja ja opillisia sopimuksia. Ekumeniikka tutkii näissä sitä, millä teologisella menetelmällä yhteys tai yhteisymmärrys on saavutettu.
Ekumeniikka Suomessa.
Ekumeniikka alkoi Suomessa 1960-luvulla. Seppo A. Teinonen toimi ekumeniikan henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuosina 1966-1970. Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan perustettiin 1970-luvulla oppiaineen professuuri.
Ekumeniikan professorit Helsingin yliopistossa:
Anton Konkola

Anton Konkola (1. lokakuuta 1872 Jämsä – 25. helmikuuta 1910 Tampere) oli suomalainen talonpoika, liikemies ja patruuna. Konkola oli Kansallis-Osake-Pankin Jämsän haarakonttorin perustaja ja ensimmäinen johtaja.
Anton Konkolan vanhemmat olivat sahanomistaja Severus Konkola ja Susanna Gustava Hägglin. Konkola kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelyskoulusta vuonna 1896. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Jämsän edustajana.
Anton Konkola oli vuodesta 1896 naimisissa Eva Maria Waldenin kanssa. Eva Maria Walden oli kenraali Rudolf Waldenin sisar.
Myrskylän vaakuna

Myrskylän kunnanvaakuna on tavallaan puhuva vaakuna. Vaakunan kaatuva honka viittaa epäsuorasti kunnan nimeen Myrskylä. Myrskylän ruotsinkielisen nimen "Mörskom" uskotaan olevan lyhenne sanoista "Mörka skogarnas område" (Pimeiden metsien alue). Kuivien kankaiden valtapuulajina Myrskylässä on mänty. Myrskylän mänty sijaitsee kirkonkylässä ja se on kuvattuna mm. kunnankirjaston kirjastokorttiin. Myrskylässä järjestettiin myös Myrskylän mänty -niminen maanpuolustustapahtuma 2005. 
Vaakunan on piirtänyt taiteilija Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. marraskuuta 1959. Sen selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen honka palkeittain”.
Reino Artola

Reino Evert Artola, vuoteen 1926 "Ahlgren", (10. lokakuuta 1907 Lohja – 7. tammikuuta 1994) toimi Suomen ilmavoimien komentajana 1. joulukuuta 1952 – 5. joulukuuta 1958.
Artola oli ensimmäinen Suomen ilmavoimien komentajana, joka oli lentäjä, ja ensimmäinen ilmavoimien komentaja, joka oli saanut upseerikoulutuksensa Suomessa. Täten hän oli ensimmäinen ilmavoimien komentaja, joka ei tullut maavoimista.
Samasta perheestä ilmavoimiin tuli myös kaksi muuta veljeä, joista Viljo kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1931 ja Niilo sotalennolla toukokuussa 1943. 
Lentäjäuran alku.
Artola aloitti lentouransa vuonna 1929 Santahaminan Merilentoeskaaderissa vänrikkinä. Hän oli tuolloin tähystäjä.
Artola sai luutnantin arvon 1931, joutui Ilmavoimien esikuntaan vuonna 1934 ja yleni vuonna 1935 kapteeniksi. Talvisodassa Artola palveli Lentorykmentti 4:ssä. Hän toimi tiedustelu-upseerina Kannaksella ja Laatokan-Karjalassa. Vuonna 1940 hänet ylennettiin majuriksi. Jatkosodan aikana Artola toimi ensin Pommituslentolaivue 46:n komentajana ja sitten Lentorykmentti 4:n esikuntapäällikkönä. Hän yleni jatkosodan aikana everstiluutnantiksi. Lapin sodassa Artola toimi Lentorykmentti 4:n komentajana.
Puolustushaarakomentajuus lähenee.
Artola siirtyi 1945 takaisin Ilmavoimien Esikuntaan. Hän yleni everstiksi ja hänet nimitettiin ilmavoimien esikuntapäälliköksi vuonna 1949.
Artola aloitti 1953 ilmavoimien komentajana. Vuonna 1953 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Artolan komentajakausi oli suhteellisen pitkä. Tällöin Ilmavoimat alkoi uusia kalustoaan. Me 109 -potkurikoneista siirryttiin Vampire- ja Gnat-suihkuhävittäjiin. Vampire oli auttamattoman vanhentunut ja Gnat englantilainen vientihävittäjä, joka oli suunniteltu NATOn koneita huonommaksi. Molemmat valinnat oli tehty hinnan pohjalta, esimerkiksi suorituskykyisempiä Hunter-hävittäjiä olisi saanut vain puolet Gnat-määrästä. Ongelmalliseksi muodostui myös kotimainen Vihuri-koulutuskone. Se mahdollisti hävittäjämäisen lentämisen halvalla. Koneita oli paljon, niillä lennettiin paljon. Kone oli hyvä koulukone mutta niitä tuhoutui liikaa, osin moottorien epäluotettavuuden vuoksi, mutta pääosin ilmeisesti lentokurin puutteiden vuoksi. Kaluston uusiminen pääsi käyntiin Artolan aikana. Artola nosti Lapin ilmapuolustuksen esille ehdottaen uuden lennoston perustamista Lappiin.
Artolan komentajuus päättyi 1958, ja hän siirtyi Uudenmaan Sotilasläänin komentajaksi. Vuonna 1960 hänet nimitettiin pääesikunnan sotatalouspäälliköksi. Tuolloin hän osallistui MiG-21-hävittäjien hankintaan. 
Artola ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1964. Hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1967. Hän kuoli vuonna 1994.