Ilmastoahdistus

Ilmastoahdistus eli ilmastonmuutosahdistus tarkoittaa ahdistustilaa, jossa henkilö kokee ilmastonmuutokseen liittyvien asioiden uhkaavan häntä. Ilmastoahdistus on merkittävä osa ympäristöahdistuksen ilmiötä. 
Suomi.
Joka neljännessä suomalaisessa ilmastonmuutos on joskus herättänyt ahdistuksen tunnetta. Heistä 10 % (eli 2,5 % kaikista) koki sen erittäin voimakkaana ja 20 % (eli 5 % kaikista) voimakkaana. Yleisimmät tunteet olivat kiinnostus (58 %), turhautuminen ja riittämättömyys (44 %), voimattomuus (39 %) ja toivo (36 %), harvinaisin lamaantuneisuus (12 %). Yli 15-vuotiaista 22 % koki sanan "ahdistus" kuvaavan "melko hyvin" tuntemustaan ilmastonmuutoksesta ja 5 % "erittäin hyvin". Näin kokivat etenkin naiset, alle 30-vuotiaat, työttömät ja "ne, jotka joutuvat taloudessaan tinkimään lähes kaikesta". Yli 65-vuotiaat, yrittäjät ja miehet kokivat näin harvimmin. Masennusta ilmastonmuutoksen vuoksi ajatteli kokeneensa 9 %, unihäiriöitä 5 % ja epätoivoa 12 %.
Suurin osa yläkouluikäisistä suomalaisista kuitenkin suhtautuu tulevaisuuteensa optimistisesti.
Somessa asiaa on kommentoitu lauseilla ""Luonnossa kulkiessa jättää toisinaan ikään kuin hyvästejä mielessään." sekä "Ahdistaa se, että tunnen syyllisyyttä ylipäätään olemassaolosta.""
43 % nuorista: "ihmiskunta on tuhoon tuomittu".
43 % 16-25-vuotiaista suomalaisista ajattelee, että "ihmiskunta on tuhoon tuomittu" (kansainvälisesti 56 %), 42 % epäroi lasten hankintaa ilmastokriisin vuoksi ja 54 % ajattelee hallituksen valehtelevan ilmastotekojensa vaikuttavuudesta (64 %), 38 % (36 %) katsoi hallituksen pohjaavan ne tieteeseen (2021). Maailman nuorista 75 % piti tulevaisuutta pelottavana.
Aiemmat pelonaiheet.
Toimittaja Saska Saarikosken mukaan ilmastoahdistus vertautuu 1980-luvun pelkoihin ydinsotaa ja aidsia kohtaan: Neuvostoliitto toi Eurooppaan ohjukset, joilla se voisi tuhota haluamansa eurooppalaiset kaupungit viidessä minuutissa, jolloin Yhdysvallat toi omansa. Kymmenet tuhannet marssivat ydinaseita vastaan Helsingissäkin. Joka viidennen helsinkiläisen ennustettiin kuolevan aidsiin. Saarikoski huomauttaa ihmisten kokevan usein, että "juuri nyt" tapahtuu historian suuri muutos.
Pääkirjoitustoimittaja Annikka Mutasen mukaan ilmastonmuutos ei ole syy jättää lapsia tekemättä. Ennenkin nuoret ovat kokeneet maailmantuskaa, mutta isovanhempamme joutuivat 60 miljoonaa ihmistä surmanneeseen maailmansotaan, kun olisi pitänyt perustaa perhe, ja aiemmilla sukupolvilla oli nälänhädät, taudit ja isoviha.
Historia.
Suomessa ilmastoahdistuksesta on keskusteltu julkisuudessa enemmän syksyn 2017 jälkeen. Silloin ilmestyi kaksi teosta, jotka käsittelevät osaltaan tätä teemaa: "Hyvän sään aikana" (toim. Hanna Nikkanen) ja "Päin helvettiä? Ympäristöahdistus ja toivo" (Panu Pihkala). Suomen ensimmäinen opiskelijoille suunnattu keskusteluryhmä ilmastoahdistuksesta perustettiin keväällä 2018 Aalto-yliopistoon.
Ilmastoahdistuksen mekanismit.
Ilmastoahdistus on osa ilmastonmuutoksen psyykkisiä vaikutuksia. Tällaiset vaikutukset voivat olla joko suoria tai epäsuoria. Suoria vaikutuksia, kuten ilmastonmuutoksen pahentamien sääilmiöiden seurauksia, on tutkittu enemmän kuin epäsuoria vaikutuksia. Ilmastonmuutoksen pahentamat luonnonkatastrofit aiheuttavat esimerkiksi ahdistusta, posttraumaattista stressiä, masennusta ja vahingollista käyttäytymistä. 
Ahdistuneisuushäiriö ennustaa ilmastoahdistusta. Enempi tietämys ilmastonmuutoksesta ennustaa vähäisempää ilmastoahdistusta, joten lisätieto aiheesta saattaisi tutkijoiden mukaan lievittää pelkoja.
Ilmastonmuutoksen yksi epäsuora vaikutus on sellainen ilmastoahdistus, jossa ihminen ei vielä itse kärsi suoraan kovin paljon ilmastonmuutoksen fyysisistä vaikutuksista, mutta kokee silti huomattavaa psyykkistä kuormittumista. Esimerkiksi Ruotsissa on keskusteltu 2010-luvulla tällaisesta ilmastoahdistuksesta. Asiaa on tutkittu myös esimerkiksi Australiassa ja Yhdysvalloissa. Lisätutkimusta tehdään parhaillaan eri puolilla maailmaa.
Ilmastonmuutos on lukuisille ihmisille keskeinen tulevaisuuteen liittyvä uhkakuva, minkä vuoksi ilmastoahdistuksen yksi peruspiirre on tulevaisuuteen liittyvä pelko ja huoli. Ilmastoahdistus ja niin kutsuttu tulevaisuusahdistus liittyvät usein yhteen.
Helsingin yliopiston tutkijatohtori, ympäristöteologian dosentti ja teologi Panu Pihkala on todennut mielipiteenään, että "Ilmastoahdistus on luonnollinen reaktio ympäristökriisiin". Pihkalan kirjoittama raportti esittää, että "ilmastoahdistukseen ehdotetaan usein ratkaisuksi toimintaa". Ympäristöahdistuksesta kirjoittavalla Pihkalalla ei JulkiTerhikin mukaan ole psykologin, lääkärin tai muunkaan terveydenhoitoalan ammatin pätevyyttä. 
Alarmismi ja vinoutunut uutisvirta.
Aiemmin ilmastonmuutoksesta ahdistuneen tietokirjailija Risto Isomäen mukaan toivon luominen voi nyt olla tärkeämpää kuin varoittaa ilmastonmuutoksen uhista, mikä lamaannuttaa. Samasta syystä myös ilmastotieteilijä Michael Mann katsoo epärealistisen ilmastokatastrofifiktion olevan yhtä haitallista kuin ilmastonmuutoksen kieltäjien tiedevastainen propaganda. Myös akateemikko Markku Kulmala, Helsingin yliopiston ilmakehätieteiden keskuksen (INAR) johtaja katsoo, että ilmastouhkien vähättelijöillä ja liioittelijoilla ei ole paljonkaan eroa.
Ympäristöfilosofi Ville Lähde korostaa, että myös kahden ja kolmen asteen välillä on valtava ero. Ei pidä ajatella, että ilmasto-ongelma ratkeaa tai epäonnistuu, vaan siinä on eritasoisia onnistumisia.
Ympäristöahdistuksen tutkija Panu Pihkala kertoo, miten uhkakuvaviesteistä huokuu henkilökohtaista katkeruutta ja traumojen siirtämistä eteenpäin. Hän muistuttaa, että uutisvirrassa korostuvat poikkeukselliset eli ikävät tapahtumat ja siksi se luo vinoutuneen kuvan todellisuudesta.