tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tampereen kaupunginvaltuusto

Tampereen kaupunginvaltuusto on hallintoelin, joka käyttää ylintä päätösvaltaa Tampereen kaupungissa. Kaudella 2021–2025 kaupunginvaltuustossa on 67 jäsentä ja seitsemän valtuustoryhmää.
Valtuuston suurin puolue oli pitkään kokoomus, joka sai vuoden 2012 vaaleissa 17 valtuutettua. Kokoomus ja RKP olivat vuoden 2012 kuntavaaleissa vaaliliitossa. Kaupungin toinen valtapuolue on SDP. Vuoden 2017 kuntavaaleissa SDP nousi 16 edustajalla jälleen suurimmaksi puolueeksi ohi 15 paikkaa saaneen kokoomuksen. Kaupunginvaltuustossa oli vasemmistoenemmistö 1920-luvulta 1990-luvun alkuun. 
Kokoomuksen ja RKP:n vaaliliitto nousi Tampereen suurimmaksi 2021 kuntavaaleissa ja pormestarineuvottelut aloitti kokoomuksen pormestariehdokas Anna-Kaisa Ikonen (kok).
Valtuusto kokoontuu Tampereen kaupunginvaltuuston kokoussalissa Keskusvirastotalolla. Valtuuston kokoukset lähetetään suorana Radio Moreeni -kanavalla ja suorana videolähetyksenä kaupungin verkkosivuilla.
Beverly Garland

Beverly Lucy Garland (o.s. "Fessenden"; 17. lokakuuta 1926 Santa Cruz, Kalifornia, Yhdysvallat – 5. joulukuuta 2008 Hollywood Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura.
Garland tuli tunnetuksi sekä televisiosta että elokuvista. Hän esiintyi muun muassa sarjoissa "Teräsmieheni" vuosina 1969–1972 ja "Remington Steele - huijari vai herrasmies" vuosina 1982–1983. Hän myös vieraili useissa sarjoissa, joiden joukkoon lukeutuivat "Seitsemäs taivas", "Teräsmieheni" ja "Frendit".
Garland oli 1970-luvulla mukana Mary Tyler Moore Show’ssa.
Filmografia.
Garland sai 26. tammikuuta 1983 tähden Hollywood Walk of Famelle, ja hän oli 1950-luvulla Emmy-ehdokkaana. Hän kuoli 82-vuotiaana.
Yksityiselämä.
Näyttelijätär oli jo 1950-luvulla naimisissa Richard Garlandin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon kahden vuoden kuluttua. Hän oli 1959–1999 toisessa avioliitossa Fillmore Crank. Hänellä oli yksi tytär, ja avioliitto Crankin kanssa päättyi vasta tämän kuolemaan.
Snowtubing

Snowtubing on eräs Pohjois-Amerikasta lähtöisin oleva etenkin lapsille suunnattu talviurheilulaji, joka muistuttaa suuresti perinteistä mäenlaskua pulkalla. Snowtubingissa erotuksena lasketellaan erityisesti kyseiseen lajiin tarkoitetuilla snowtubing-renkailla, jotka muistuttavat suuresti varsinkin auton sisäkumeja. Laji on varsin helppo; mitään erityisiä taitoja ei liiemmin vaadita. Radat ovat yleensä kourumaisia. Laskettelijoille vaaditaan usein kuitenkin kypärät ja heitä ohjeistetaan pitämään renkaasta kiinni tiukasti.
Monissa laskettelukeskuksissa on mahdollisuus myös harrastaa snowtubingia.
Mary Tyler Moore

Mary Tyler Moore (29. joulukuuta 1936 Brooklyn, New York – 25. tammikuuta 2017 Greenwich, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan vuosien 1970–1977 televisiosarjasta "Mary Tyler Moore Show", mutta jo 1960-luvulla hän saavutti menestystä roolillaan "Dick Van Dyke Show’ssa". 
Ura.
Vuonna 1970 alkanutta "Mary Tyler Moore Show’ta" pidetään merkkipaaluna amerikkalaisessa televisiohistoriassa. Siinä päähenkilö oli ensi kertaa itsenäinen, työssä käyvä nainen, joka työskenteli heikosti menestyvän televisioaseman uutistuottajana. Seitsemän tuotantokautensa mittaan sarja vaikutti muidenkin komediatuotantojen tason paranemiseen ja tuotti ennätykselliset 29 Emmy-palkintoa.
Moorelle myönnettiin seitsemän Emmy-palkintoa, kolme Golden Globea ja lisäksi vuonna 1980 Tony-palkinto. Hän esiintyi vuosien varrella television ohella näyttämöllä ja elokuvissa. Hän näytteli hyvin toimeentulevan lähiöperheen rakkaudetonta äitiä elokuvassa "Tavallisia ihmisiä" (1980); rooli toi Moorelle Golden Globe -palkinnon ja Oscar-palkintoehdokkuuden.
Screen Actors Guild antoi Moorelle elämäntyöpalkinnon vuonna 2012. Vuonna 2002 hänen kunniakseen paljastettiin veistos Minneapolisissa, joka oli "Mary Tyler Moore Show’n" tapahtumapaikka. Moorella on tähti Hollywood Walk of Famella. Häneltä on julkaistu omaelämäkerta "After All" (1996).
Yksityiselämä.
Moore oli kolmesti naimisissa. Puolisot ovat aikajärjestyksessä Richard Meeker, Grant Tinker ja Robert Levine. Kolmas avioliitto Levinen kanssa kesti vuodesta 1983 Mooren kuolemaan saakka. Moore teki myös hyväntekeväisyystyötä muun muassa diabetestietoisuuden kasvattamiseksi; hän oli itse diabeetikko. Hänellä oli yksi poika, Richie, joka kuoli tapaturmaisesti vuonna 1980.
Thalassa (mytologia)

Thalassa (, "meri") oli kreikkalaisessa mytologiassa meren jumalatar ja yksi alkuperäisistä elementtien jumaluuksista, protogenos.
Hän oli Aitherin ja Hemeran tytär ja naispuolinen vastine Pontokselle. Häneen viitataan kalojen tai jopa kaiken meren elävän äitinä. Välillä hänet mainitaan myös Afroditen äitinä, joka sai tämän liitosta Uranoksen kanssa.
Thalassa esiintyy ajoittain antiikin kirjoituksissa myös Välimeren henkilöitymänä.
Konstantin Svetškar

Konstantin Gennadjevitš Svetškar (, s. 17. heinäkuuta 1984) on venäläinen 400 metrin juoksija. 
Svetškar sijoittui 2005 Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 400 metrillä viidenneksi ajalla 47,87. Saman vuoden Universiadeissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sai pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Svetškar voitti Venäjän alle 23-vuotiaiden mestaruuden 400 metrillä ulkoradoilla 2005 ja sisäradoilla 2006. Hän oli samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Ulkoratojen MM-kilpailuissa hän oli Venäjän joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä viides Osakassa 2007 ja neljäs Daegussa 2011. Hän kuului samassa lajissa Venäjän hopeajoukkueeseen Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013.
Fanni Halonen

Fanni Maria Halonen (myös Fanny Halonen, 5. elokuuta 1902 Kymi – 1. kesäkuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Kuopiossa ja Iisalmessa 1920-luvun lopulla, Turun Työväenteatterissa 1931–1943, sitten Kuopiossa ja vuodesta 1947 Lahdessa. Haloselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1954.
Näyttelijä Sakari Halonen oli Fanni Halosen poika.
Tero Laaksonen

Tero Laaksonen (oik. Berghem, s. 30. maaliskuuta 1953, Helsinki) on suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan suurikokoisista öljyväri- ja temperamaalauksistaan ja litografioistaan. Laaksosen töissä on tunnistettavia elementtejä ja viitteitä muinaisista ja kaukaisista kulttuureista.
Hän on toiminut maalauksen yliopettajana Kuvataideakatemiassa ja yliopistonlehtorina arkkitehtuurin osastolla Tampereen teknillisessä yliopistossa.
Laaksonen on palkittu mm. Suomen Kulttuurirahaston kuvataidepalkinnolla, Suomen Taideyhdistyksen Dukaattipalkinnolla sekä Stina Krooks Stiftelse -säätiön tunnustuspalkinnolla. Hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1986. Hän on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan vuosina 1985, 1993 ja 2010. Vuonna 2003 Laaksoselle myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan Pro Finlandia -mitali ja vuonna 2018 hän sai professorin arvonimen. 
Laaksonen on toiminut kansainvälisten nykytaidenäyttelyiden kuraattorina sekä taide- ja kulttuurialan säätiöiden hallituksissa 1980-luvulta lähtien.
Keskipeli (shakki)

Shakissa keskipeli seuraa avauksen jälkeen. Raja keskipelin ja loppupelin välillä on häilyvä, mutta yhdeksi selkeäksi eroksi voidaan katsoa se, että kuninkaan sekä sotilaiden osuus loppupelissä on merkittävämpi kuin keskipelissä; eikä välitöntä mattihyökkäyksen vaaraa useinkaan loppupelissä ole. Keskipelissä mitataan pelaajien strateginen ja taktinen pelitaito. Esimerkkejä taktiikasta ovat haarukka, varras, kiinnitys ja paljastus.
Strategia ja taktiikka.
"Kaikki ihmiset näkevät taktiikan, jonka avulla valloitan, mutta kukaan ei näe strategiaa, josta voitto kehittyy." (Sun Tzu: Sodankäynnin taito, 500 eaa.)
Strategiset päämäärät.
Strategian perustana ovat edun saavuttaminen materiaalina, tilana tai aikana, mutta kaikkien näiden on johdettava päämäärään, joka on voitto itse pelissä ja vastustajan saattaminen mattiin. Pelaajalla on syytä olla jokin pelisuunnitelma, jota voi tarpeen tullen muuttaa. Kuubalainen maailmanmestari Jose Raul Capablanca sanoo, että huonokin suunnitelma on parempi kuin ei lainkaan suunnitelmaa.
Suomalainen mestari Thomas Ristoja on teoksessaan Shakki 1–3 toisessa osassa keskittynyt pelistrategiaan. Siihen kuuluvat muun muassa erilaiset sotilasasemat, vahvat ja heikot ruudut, nappuloiden vaihdon periaatteet ja eri materiaaliyhdistelmät sekä staattiset ja dynaamiset asemat.
Alankomaalainen maailmanmestari Max Euwe katsoo, että siirroilla tulee olla aina jokin tarkoitus rauhallisissakin asemissa. Tämän tarkoituksen tulee olla strateginen, jolloin kenties luodaan vastustajalle taktisia pulmia, ja ennen kaikkea pyritään parantamaan omaa asemaa tarkoituksenmukaiseksi. Euwe korostaa myös suunnitelmallisuutta shakkipelissä.
Maailmanmestari Wilhelm Steinitz oli 1800-luvulla sitä mieltä, että voitolla olevan pelaajan tulee ehdottomasti hyökätä ja jos asemaetua ei ole, on kuningashyökkäys poissuljettu.
Eja Tengström

Ellen Natty Johanna (Eja Netty) Tengström (o.s. "von Hertzen"; 14. kesäkuuta 1887 Viipuri – 7. heinäkuuta 1969) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli vuosina 1910–1920 Helsingin Svenska Teaternissa ja sen jälkeen 17 vuoden ajan Turun ruotsalaisessa teatterissa. Hän meni vuonna 1915 naimisiin näyttelijä Oscar Tengströmin kanssa. Oscar ja Eja Tengström perustivat vuonna 1940 Helsinkiin Lilla Teaternin, jota he johtivat yhdessä vuoteen 1955.
Eja Tengströmille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1954. 
Tengströmin vanhemmat olivat everstiluutnantti Magnus von Hertzen ja Alexandra Johanna von Troil.
Bijapurin sulttaanikunta

Bijapurin sulttaanikunta oli yksi viidestä muslimivaltiosta, jotka hallitsivat Intian keskiosia keskiajan loppupuolella. Niitä kutsutaan usein yhteisnimellä Deccanin sulttaanikunnat. Näistä sulttaanikunnista tuli itsenäisiä valtioita, kun Bahmanin sulttaanikunta hajosi.
Bijapurin sulttaanikuntaa hallitsi Adil Shahin dynastia. Dynastian kantaisä oli Yusuf Adil Shah (1490–1510). Adil Shahit olivat aluksi Bahmanin sulttaanin aluepäälliköitä, mutta Bahmanin hajottua Ismail Adil Shah perusti itsenäisen sulttaanikunnan. Sulttaanikunnan keskuspaikkaa olivat läntiset Ghativuoret Maharashtran eteläosassa ja Karnatakan pohjoisosassa. Vuonna 1619 Adil Shahin joukot valloittivat naapurinsa Bidarin sulttaanikunnan.
Adil Shahit tukivat taidetta ja arkkitehtuuria, ja rakennuttivat pääkaupunkiinsa Bijapuriin useita merkittäviä rakennuksia. Gol Gumbaz on temppeli ja suvun seitsemännen hallitsijan mausoleumi.
Sulttaanikunnan itsenäisyys päättyi suurmoguli Aurangzebin valloitukseen vuonna 1686.
Rabbit Don’t Come Easy

Rabbit Don't Come Easy on saksalaisen power metal -yhtyeen Helloweenin vuonna 2003 julkaistu kymmenes studioalbumi. Levyllä yhtye palasi tavallisempaan power metal tyyliinsä hiukan synkän The Dark Ride -albumin jälkeen.
Antonella Confortola-Wyatt

Antonella Confortola (s. 16. lokakuuta 1975 Cavalese, Italia) on italialainen uransa lopettanut hiihtäjä. 
Confortola on saavuttanut Italian viestijoukkueessa hopeaa Ramsaun 1999 ja pronssia Oberstdorfin 2005 MM-kisoissa sekä pronssia 2006 Torinon olympialaisissa. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupissa on kuudes sija 15 kilometrin vapaan tyylin kilpailusta maaliskuulta 2004 Pragelaton olympialaduilta. Arvokisoissa hänen paras henkilökohtaisten matkojen sijoituksensa on yhdeksäs Oslon MM-kisojen 2011 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän oli neljästoista 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailusta.
Confortola asuu Ziano di Fiemmessä. Hän edustaa C.S. Forestale -seuraa. Siviiliammatiltaan hän on metsänvartija. Toukokuussa 2009 hän avioitui uusiseelantilaisen moninkertaisen vuoristojuoksun maailmanmestarin Jonathan Wyattin kanssa.
Lars Berger

Lars Berger (s. 1. toukokuuta 1979 Dombås, Norja) on norjalainen entinen ampumahiihtäjä ja maastohiihtäjä. 
2004 ampumahiihdon MM-kisoissa Saksan Oberhofissa Berger saavutti hopeaa 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa sekä viestissä. Samana vuonna hän voitti sotilaiden MM-kisoissa kaksi kultamitalia. Ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi. 2007 MM-kisoissa hän voitti myös viestihopeaa. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 hän sai viestissä kultaa ja sprintissä hopeaa. Maailmancupissa hän on saavuttanut seitsemän osakilpailuvoittoa, kaikki sprinttikilpailuissa: kaudella 2003–2004 Hochfilzenissä, Lake Placidissa ja Holmenkollenilla, kaudella 2008–2009 Hochfilzenissä ja Vancouverissa, kaudella 2010–2011 Ruhpoldingissa ja kaudella 2013–2014 Hochfilzenissä. Hänellä on lisäksi useita mitaleita Norjan mestaruuskilpailuista.
Maastohiihdossa Berger voitti viestikultaa 2005 Oberstdorfin MM-kilpailuissa ja oli 15 kilometrillä neljäs. 2007 Sapporon MM-kisoissa hän voitti kultaa voimakkaan lumisateen sotkemassa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja viestissä. Vancouverin olympialaisissa 2010 Berger hiihti kolmannen osuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa maailmancupissa on viides sija 18. marraskuuta 2006 Jällivaarasta 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailusta. Vuonna 2003 hän voitti Norjan-mestaruuskilpailuissa Moldessa kultaa viestissä ja 30 kilometrillä.
Seuratasolla Berger edustaa Dombås IL:ää ampumahiihdossa ja Byåsen IL:ää maastohiihdossa. Maaliskuussa 2007 hänet palkittiin Egebergs Ærespris -palkinnolla. Lars Bergerin sisko Tora Berger on myös menestynyt ampumahiihtäjä.
Berger lopetti uransa keväällä 2015.
Alois Stadlober

Alois Stadlober (s. 11. huhtikuuta 1962 Judenburg) on entinen itävaltalainen maastohiihtäjä. 
Stadloberin uran huippu ajoittui 1999 Ramsaun MM-kisoihin, joissa hän voitti viestikultaa ja saavutti hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Maailmancupissa hän sijoittui lisäksi kerran palkintokorokkeelle, 12. joulukuuta 1998 Dobbiacossa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kaikkiaan hän osallistui 65 maailmancupin osakilpailuun. 
Stadlober lopetti uransa vuonna 2000. Seuratasolla hän edusti SC Radstadtia. Siviiliammatiltaan hän on juristi. Stadlober on avioliitossa entisen alppihiihtäjän Roswitha Steinerin kanssa ja heidän lapsensa Luis Stadlober ja Teresa Stadlober ovat myös kansainvälisen tason hiihtäjiä.
Sète

Sète [sɛt] (oksitaaniksi Seta [ˈseta]) on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillon alueella.
Nimen etymologia.
Vuoteen 1927 saakka Sète vaihtoi useamman kerran nimeään. Nimen etymolgian jotkut johtavat hepreasta, toiset vakuuttavat sen olevan kelttiläinen. Erään koulukunnan mukaan nimi oli kreikankielistä perua. Yksimielisyys kuitenkin näiden kaikkien kesken vallitsee siitä, että nimen taustalla on voimakkaana esiin pistävä vuori nykyisen kaupungin keskellä ja kreikan kielinen sana kaupungille tai asutukselle "τό Σίτιον (to sition)." Nimi oli keskiajalla muodossa "Seta", ja 1500-luvulla se muuttui muotoihin "Ceta" ja "Cetia". Kun Montmorencyn herttua 1500-luvulla rakensi kaupunkiin mahtavat ympärysmuurit, kaupunki sai nimekseen "Montmerencette". Ranskan kuningas Ludvig XIV käytti asiakirjoissaan kaupungista vaihdellen nimiä "Sète", mutta myös "Sette" ja "Cette". 
1700-luvun alkupuolella nimestä "Cette" tuli kaupungin virallinen nimi. Se ei kuitenkaan estänyt kirjailijoita ja muista käyttämästä myös muita nimityksiä.
Kaupunginvaltuusto päätti 23. lokakuuta 1793, että kunnan virallinen nimi on vastedes "Sète", koska nimi "Cette" voitiin sekoittaa samalla lailla kirjoitettavan pronominiin. Jo muutamaa vuotta myöhemmin nimi "Cette" oli kuitenkin jälleen käytössä, ja vaihtelua jatkui aina vuoteen 1927 saakka, jolloin päätettiin nimen palauttamisesta muotoon "Sète" perusteena lähinnä vuoden 1793 päätökset. Nimenmuutos vahvistettiin Ranskan hallituksen antamalla asetuksella 20. tammikuuta 1928.
Maantiede.
Kaupunki on merkittävä kalastussatama ja tietenkin oman kantoninsa keskuskaupunki. Kaupungin kuvaa leimaa Välimeri ja Thaujärvi, joka on alueen isoin järvi, jonka erottaa Välimerestä kapea maakaistale. Toinen kaupunkia maantieteellisesti hallitseva elementti on vuoristo, joka kohoaa jylhänä kaupungin taustalla. 
Kaupungin alue jakautuu eri osiin:
Historia.
Kaupungin historiaan liittyviä päivämääriä ovat:
Pauli Uitto

Pauli Henrik Uitto (29. huhtikuuta 1932 Keuruu – 14. lokakuuta 2018 Hyvinkää) oli suomalainen ay-toimitsija ja poliitikko. Uitto toimi SKDL:n ja Vasemmistoliiton kansanedustajana (1975–1983 ja 1986–1991) ja kaupunginvaltuutettuna Hyvinkäällä (1965–1996). Ennen eduskuntauraansa, ja sen katkettua hetkeksi 1980-luvulla, Uitto työskenteli Suomen Rakennustyöläisten Liitossa.
Eduskunnassa Uitto toimi varsinaisena jäsenenä Toisessa lakivaliokunnassa, Eduskunnan palkkavaltuuskunnassa, Suuressa valiokunnassa ja Puolustusvaliokunnassa, jonka varapuheenjohtaja hän oli vuosina 1987–1990. Kotikuntansa Hyvinkään politiikkaan Uitto vaikutti vahvasti toimimalla neljästi (1965–1967, 1972–1976, 1980–1984, 1993–1995) valtuuston toisena ja kerran (1976–1980) ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Uitto valittiin SKDL:n listoilta presidentin valitsijamieheksi kolmesti vaaleissa 1978, 1982 ja 1988. Hän oli myös puolueensa liittoneuvoston jäsen sekä puheenjohtaja.
Nuoruudessaan Uitto harrasti aktiivisesti painia. Hyvinkään Pontevaa edustanut työläisurheilija voitti vapaapainin TUL:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1958 sarjassa 62 kg. Vuonna 1986 Uitolle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansiomitali.
Uitto avioitui vuonna 1958 Ritva Lepoahon kanssa. Pariskunta sai neljä lasta vuosina 1961–1966.
Hjalmar Bergström

Hjalmar Bergström (19. tammikuuta 1907 – 30. maaliskuuta 2000) oli ruotsalainen hiihtäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1920- ja 1930-luvuille.
Bergström saavutti urallaan neljä arvokisamitalia. 1929 Zakopanen MM-hiihdoissa Bergström saavutti pronssia 18 kilometrillä. 1933 Innsbruckissa hän voitti viestikultaa ja saavutti 18 kilometrillä hopeaa sekä pronssia 50 kilometrillä. 1936 Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa hän varmisti ruotsalaisten neloisvoiton 50 kilometrillä sijoituttuaan neljänneksi maanmiestensä Elis Wiklundin, Axel Wikströmin ja Nils-Joel Englundin takana.
Dominique Arnold

Dominique Arnold (s. 14. syyskuuta 1973 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen 110 metrin aitajuoksija.
Arnold voitti vuonna 1996 NCAA-mestaruuden 110 metrin aidoissa. Kolme vuotta myöhemmin hän sijoittui Pan-Amerikan kisoissa neljänneksi ja Yhdysvaltain mestaruuskisoissa viidenneksi. Vuonna 2000 hän voitti hopeaa maansa sisäratojen mestaruuskisoissa, mutta keskeytti Yhdysvaltain olympiakarsintojen finaalissa. Seuraavana vuonna hän oli maansa mestaruuskilpailujen neljäs ja GP-finaalin kolmas ajalla 13,43. Vuonna 2005 hän juoksi Yhdysvaltain mestaruuskisoissa toiseksi ennätysajallaan 13,01. Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi. Kauden lopussa hän oli toinen.
Arnold sijoittui 2006 toiseksi Yhdysvaltain sisäratojen mestaruuskisoissa ajalla 7,51 ja voitti MM-pronssia samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden. Seuraavana vuonna hän oli Yhdysvaltain mestaruuskisoissa toinen. 
11. heinäkuuta 2006 Lausannessa Arnold juoksi 110 metrin aitajuoksussa ennätyksensä ja Yhdysvaltain ennätyksen 12,90 s. Kilpailun voitti Kiinan Liu Xiang maailmanennätysajalla 12,88 s ja myös Arnold alitti Colin Jacksonin ja Liu Xiangin nimissä olleen edellisen maailmanennätyksen 12,91 s. Heinäkuussa 2010 David Oliver alitti Arnoldin Yhdysvaltain ennätyksen juostuaan 12,89 s.
Hellä Meltti

Martta Hellä Meltti (vuoteen 1922 Forsström, 22. heinäkuuta 1903 Helsinki – 18. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa SKDL:n kansanedustajana (1961–1962), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton puheenjohtajana sekä kaupunginvaltuutettuna Kotkassa ja Helsingissä.
Meltti työskenteli 1920-luvun alusta lähtien muun muassa sihteerinä asianajotoimistossa, Sosialidemokraattisen raittiusliiton toimistoapulaisena, Valkeakosken ja Kotkan työväenopistojen liikunnanopettajana sekä paperikaupan pääkirjanpitäjänä.
Meltti toimi lukuisissa järjestöissä. Hän oli SKDL:n liittoneuvoston ja -toimikunnan, Sosiaalihygieenisen yhdistyksen johtokunnan, Helsingin teatterisäätiön ja osuusliike Elannon edustajiston, Sydäntautiliiton liittoneuvoston, Naisten kansainvälisen demokraattisen liiton neuvoston ja Suomen Rauhanpuolustajien keskustoimikunnan jäsen. 
Hellä Meltin aviomies oli kansanedustaja ja maaherra Väinö Meltti.
Tomi Traktori

Tomi Traktori () on Contender Groupin tuottama brittiläinen lastenohjelma, jossa seurataan sarjan päähahmon Tomin elämää maatilalla, kun hän auttaa Viiviä ja Mattia päivän askareissa. Ohjelmasarja on julkaistu Suomessa 10 DVD-levyn ja VHS-kasetin sarjana. Jokainen julkaisun levy sisältää viisi jaksoa – julkaisulta on jätetty pois kummankin tuotantokauden viimeinen, 26. jakso.
Ääninäyttelijät.
Suomenkieliset äänet:
Miguel Ángel Lotina

Miguel Ángel Lotina (s. 18. kesäkuuta 1957 Meñaka, Biskaja, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja. Huhtikuusta 2022 lähtien hän on toiminut japanilaisen Vissel Koben päävalmentajana.
Ura.
Lotina on tehnyt pitkän valmennusuran Espanjassa, suurimpana kruununa on Copa del Reyn voitto 2006 Espanyolin peräsimessä. Kaudella 2006–2007 Lotina sai kyseenalaisen kunnian, kun hänen valmentamansa perinteikäs baskiseura Real Sociedad putosi Primera Divisiónista Segundaan. Kesällä 2007 Lotina siirtyi alavireisesti viime vuosina esiintyneen Deportivo de La Coruñan päävalmentajaksi. Lotinasta toivottiin Deportivon suunnan kääntäjää, mutta toisin kävi. Seura jatkoi flegmaattisia peliesityksiään ja sijoittui Lotinan alaisuudessa parhaimmillaan seitsemänneksi kaudella 2007/08. Lotina sai vaikeuksista huolimatta seurajohdolta luottoa ja jatkoi tehtävissään myös läpi äärimmäisen vaikean kauden 2010/11. Loppuun asti putoamista vastaan taistellut Deportivo joutui pettymään ja putosi Segundaan 20 pääsarjakauden jälkeen. Kauden jälkeen Lotina jätti tehtävänsä Deportivon valmentajana. 
Maaliskuun puolivälissä 2012 Lotinasta tuli sarjapaikkansa puolesta taistelevan Villarrealin päävalmentaja. Hän ei onnistunut pelastamaan Villarrealia, vaan seuran putoaminen varmistui viimeisellä kierroksella Club Atlético de Madridille kärsityn tappion myötä. 
Joulukuun lopussa 2013 Lotinasta tuli kyproslaisseura AC Omonian päävalmentaja. Lotinan johdolla Omonia voitti vain yhden ottelun ja seura erotti hänet 37 päivän urakan jälkeen helmikuun alussa 2014. 
Lotina siirtyi kaudeksi 2017 valmentamaan Japaniin J2 Leaguen Tokyo Verdyä. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi J1 Leaguen Cerezo Osakan päävalmentajaksi. Hän toimi seuran valmentajana kahden kauden ajan, kunnes siirtyi kaudeksi 2021 Shimizu S-Pulsen päävalmentajaksi. Huhtikuussa 2022 Lotinasta tuli Vissel Koben päävalmentaja.
Javier Irureta

Javier Iruretagoyena Amiano (s. 1. huhtikuuta 1948 Irun, Guipúzcoa, Espanja) on baskijalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. 
Ura pelaajana.
Irureta pelasi uransa huippuvuodet Club Atlético de Madridissa 1970-luvulla. Yhdessä Adelardon, Luis Aragonésin ja José Eulogio Gáraten kanssa Irureta oli johdattamassa Atlético Madridia menestykseen, joka huipentui Intercontinental Cupin voittoon 1974. Loppuottelussa Atlético kaatoi argentiinalaisen suurseuran Independienten. Atlético oli edennyt Euroopan cupin loppuotteluun, jossa se oli hävinnyt Bayern Münchenille. Saksalaisseura kuitenkin kieltäytyi paikasta Intercontinental Cupissa ja näin ollen Atlético pääsi mukaan.
Irureta pelasi myös baskiseura Athletic Bilbaossa vuosina 1975–1980. Hän oli mukana joukkueessa, joka eteni loppuotteluun sekä Copa del Reyssä että UEFA Cupissa vuonna 1977. Irureta päätti uransa punavalkoisissa 1980.
Espanjan maajoukkueessa Irureta esiintyi kuusi kertaa, mutta aikana, jolloin Espanjan ei selviytynyt arvoturnauksiin. Hän pelasi myös yhden ottelun Baskimaan maajoukkueessa.
Ura valmentajana.
Irureta on saavuttanut menestystä myös valmentajana. Hän aloitti pienissä espanjalaisseuroissa 1980-luvun puolivälissä toimien pitkään muun muassa Real Oviedon päävalmentajana johdattaen joukkueen Primera Divisiónissa parhaimmillaan kuudenneksi ja UEFA Cupin karsintoihin 1991.
Hän on ainoana valmentajana valmentanut kumpaakin suurta baskiseuraa, Athletic Bilbaoa sekä Real Sociedadia. Kaudella 1997–1998 Irureta toimi Celta Vigon päävalmentajana ja johdatti seuran sarjassa sijalle kuusi. "Don Balón"- ja "El País" -lehdet valitsivat tuolloin Iruretan vuoden valmentajaksi Espanjassa.
Suurimmat menestysvuodet valmentajana Irureta koki RC Deportivo de La Coruñassa. Hän tuli seuran päävalmentajaksi 1998 ja luotasi seuran heti ensimmäisellä kaudellaan Espanjan pääsarjamestariksi. Mestaruus oli ensimmäinen Deportivo La Coruñan seurahistoriassa. Iruretan aika Deportivossa oli muutoinkin menestyksekästä. Seura oli sarjassa toisena 2001 ja 2002 sekä kolmantena 2003 ja 2004. Mestarien liigassa Irureta luotsasi Deportivon puolivälieriin 2001 ja 2002 sekä aina välieriin saakka 2004, jolloin tuleva mestari FC Porto voitti Deportivon yhteismaalein 0–1. Iruretan unelman kohtaloksi koitui Derlein iskemä rangaistuspotkumaali Riazorilla.
Irureta jätti Deportivon kauden 2004–2005 päätteeksi. Hän piti välivuoden valmentamisesta, kunnes palasi kesällä 2006 kentän laidalle Real Betis Balompién päävalmentajaksi. Kausi alkoi sevillalaisseuran osalta kehnosti ja joulukuun lopulla Irureta erosi tehtävistään. Hänen alaisuudessaan Betis voitti ainoastaan kolme ottelua viidestätoista pelatusta.
Irureta palasi valmennustehtäviin tammikuussa 2008, kun hänestä tuli Real Zaragozan päävalmentaja. Irureta korvasi tehtävässä Ander Garitanon, joka erosi henkilökohtaisten syiden vuoksi. Garitano oli toiminut tehtävissä vain viikon verran korvattuaan erotetun Víctor Fernándezin. Iruretan pesti kriisiin ajautuneessa Real Zaragozassa jäi lyhyeksi, sillä hän erosi maaliskuun alussa Zaragozan hävittyä neljä perättäistä ottelua.
Ananke (mytologia)

Ananke () oli kreikkalaisessa mytologiassa välttämättömyyden jumalatar, väistämättömän pakon ja kohtalon henkilöitymä. Roomalaisessa mytologiassa hänet tunnettiin nimellä Necessitas. Anake oli myös yksi elementeistä, protogenos, mutta häntä harvoin palvottiin ennen orfilaisuutta.
Ananken jälkeläisistä mainitaan eri lähteissä moirat, Khaos, Aither, Fanes ja Erebos.
Pienlainayhdistys

Suomen Pienlainayhdistys ry oli 2007-2013 valtakunnallisesti toiminut yhdistys, jonka päätavoitteena oli kehittää hyvää luotonantotapaa.
Vuonna 2007 hallituksen puheenjohtajana toimi Jorma Jokela. 19. elokuuta 2008 lähtien yhdistyksen toiminnanjohtaja toimi Kari Kuusisto. 
Yhdistys perustettiin tarpeesta lisätä kuluttajien ja eri sidosryhmien tietoutta pienlainatoiminnasta sekä halusta edistää pienlainayhteisöjen toimintaedellytyksiä. Yhdistyksen tehtäviä ovat myös yhteiskuntasuhteiden hoitaminen sekä alan yleisen arvostuksen lisääminen.
Yhdistykseen kohdistui kritiikkiä, koska kaikki suurimmat pikavippialan yrittäjät eivät siihen liittyneet. Kriitikoiden mukaan alan itsesääntelymekanismi ylilyöntitapauksissa ei toiminut, mikäli merkittävä osa alan yrittäjistä ei järjestäytynyt.
Pienlainayhdistys lopetti toimintansa 2013. Toiminnanjohtaja Kuusiston mukaan pikavippien tarina oli loppu. Taustalla oli lakimuutos, jonka nähtiin vaikeuttavan pienlainojen myöntämistä huomattavasti.
Linus Thörnblad

Linus Thörnblad (s. 6. maaliskuuta 1985 Lund) on ruotsalainen korkeushyppääjä.
Thörnblad voitti 2002 Ruotsin lukioiden mestaruuden, mutta karsiutui samana vuonna Kingstonin nuorten MM-kisoissa tuloksella 215. Vuonna 2003 hän voitti pronssia Tampereen nuorten EM-kisoissa tuloksella 223. Vuotta myöhemmin hän sijoittui Grosseton nuorten MM-kisoissa neljänneksi hypättyään 221, mutta karsiutui samana vuonna Ateenan olympialaisissa. Vuonna 2005 hän voitti Ruotsin sisäratojen mestaruuden ja karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti Ruotsin sisäratojen mestaruuden ja pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 233. Samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigan ja hyppäsi neljänneksi Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 234. Kauden lopuksi hän voitti .
Vuonna 2007 Thörnblad voitti hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 232. Lisäksi hän oli viidestoista Osakan MM-kisoissa ja kolmas . Hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa 2008 ja Torinon EM-hallikisoissa 2009. Saman vuoden Berliinin MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 223. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli neljäs hypättyään 229.
Thörnblad ilmoitti huhtikuussa 2012 lopettavansa uransa. Kesällä 2018 hän kuitenkin kilpaili Ruotsin-mestaruuskisoissa voittaen Ruotsin mestaruuden. Sisäradoilla hän voitti Ruotsin mestaruuden vuosina 2005 ja 2009.
Kallo (Kittilä)

Kallon kylä sijaitsee Kittilän kunnassa. Kylän nimi juontaa juurensa 1600-luvun alkuun, jolloin ensimmäiset suomalaiset saapuivat vanhaan saamelaisten asuinpaikan sijoille. Perimätiedon mukaan eräällä kalareissulla järvellä verkkoon tarttui pääkallo, jonka mukaan järvi nimettiin Kallojärveksi ja kylä nimettiin Kalloksi. Kylä kehittyi Syväjärven ympärille, jossa oli suotuisammat viljelys- ja rakennusmaat. Kallon ympäristössä harjoitettiin metsäpeuran pyyntiä pitkälle 1700-luvulle, jolloin peurakannan huvettua poronhoito rupesi korvaamaan sitä elinkeinona. Kallon Porttijärven lähellä on yhä edelleen nähtävissä jälkiä vanhoista peuranpyyntikuopista. Mäntyvaarassa on poroerotuspaikka. Nykyään kylän nähtävyyksiä on Kivijärvi-Pikku Kivijärven alue, joka on kuuluisa linnustostaan. Kylän läpi kulkevan harjun eli Tievan päältä on näköalat ympäröivään järvimaisemaan sekä Ylläs- ja Lainiotuntureille.
Kallon kylä säilyi yhtenä harvoista kylistä Lapin sodassa, kun saksalaiset eivät ehtineet sitä polttamaan. Saksalaiset perääntyivät valtateitä 78 ja 79 kohti Norjaa. Kallon huonot tiet ja Lainiojoelta räjäytetty silta estivät saksalaisten sinne saapumisen. Sitä ennen Kallon väki oli evakuoitu Ruotsiin niin kuin koko Länsi-Lapin väestö.
Kylän väki oli 1970-luvun alkuun asti pääasiassa pienviljelijöitä ja metsureita. Sen jälkeen maaseudun rakennemuutos koetteli Kalloa ja nuoriso muutti työn perässä muualle. Nyt suurin osa väestä käy töissä Kittilässä, Yllästunturin ja Sirkan kylässä Levin matkailualalla tai rakennustöissä. Kylässä on yhä jäljellä 1 kauppa, josta myös postipalvelut hoidetaan. 
Kallon kylässä on urheiluseura Kallovaaran Urheilijat. Kylän jääkiekkojoukkue voitti vuonna 1983 TUL:n Lapin piirin jääkiekkomestaruuden. Kylän nuorison muuttaessa työn perässä suurempiin asutuskeskuksiin jääkiekkotoiminta hiipui.
Jevgeni Lebedev (pikajuoksija)

Jevgeni Andrejevitš Lebedev (, s. 19. helmikuuta 1981) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Lebedev karsiutui 2002 Wienin sisäratojen EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,39. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa alkuerissä ajalla 47,08. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän oli mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksussa.
Tuulevi Mattila

Tuulevi Mattila (15. elokuuta 1946 Helsinki – 5. marraskuuta 2020 Forssa) oli suomalainen iskelmälaulaja ja tanssitaiteilija. Hänen laulajanuransa ajoittui 1960-luvun alkupuolelle. Hänen ensimmäinen levytyksensä oli "Isän ja äidin tango" vuonna 1961. Kaikkiaan häneltä tuli 14 levytystä, joista osa oli joululauluja ja lastenlauluja. Vuonna 1963 hän osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kappaleella "Pimpula vei". Hän lopetti 17-vuotiaana levylaulajan uransa saatuaan kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin musikaaliin. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki tanssitaiteilijana teatterissa, tanssipedagogina ja joogaohjaajana.
Tuulevi Mattila muistetaan myös palkitusta Coral-pesuaineen televisiomainoksesta, jossa hän tanssi Ior Bockin kanssa värikkäissä vaihtuvissa vaatteissa.
Tuulevi Mattilan isä oli kansanedustaja ja kilpa-autoilija Leo Mattila. Hänen velipuolensa on jalkapalloilija Lasse Mattila.
Annikki Setälä

Annikki Setälä (29. heinäkuuta 1900 Helsinki – 10. helmikuuta 1970 Rovaniemi) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Setälän vanhemmat olivat valtioneuvos ja suomen kielen tutkija E. N. Setälä ja kirjailija Helmi Krohn. Setälä kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1918 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1938. Hän teki opintomatkoja Saksaan 1947–1949 ja Yhdysvaltoihin 1953. Setälä toimi kieltenopettajana Rovaniemellä ja Ivalossa vuosina 1950–1966 ja oli Lapin maakuntaradion ohjelmapäällikkö 1951–1956. 
Setälän kirjallinen tuotanto koostuu lasten- ja nuortenkirjoista, joissa käsiteltiin usein luontoon liittyviä aiheita. Hän kirjoitti myös lastennäytelmiä ja ylläpiti omaa nukketeatteria Lapissa 1940–1960-luvuilla.
Setälä oli naimisissa metsänhoitaja Jarl Sundqvistin kanssa 1921–1958. Liitto päättyi eroon. Heidän esikoisensa oli toimittaja Anna-Liisa Rekola.
Tuotanto.
Näytelmät.
Lähde
Birthe Wingren

Birthe Wingren (s. 1967 Basel, Sveitsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Suomen ruotsinkielisissä teattereissa keskeisiä rooleja kuten "My Fair Ladyn" Eliza Doolittle (Svenska Teatern 2003), "Evitan" Eva Perón (Åbo Svenska Teater 2008) ja "Cabaret’n" Sally Bowles (Svenska Teatern 2011). Hän teki Helsingin Svenskanissa Ulrikan roolin Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen musikaalissa "Kristina från Duvemåla" 2012 ja näytteli saman roolin Göteborgin oopperan tuotannossa syksyllä 2014.
Valkokankaalla Wingren on nähty muun muassa elokuvan "Colorado Avenue" (2007) pääosassa. Hänen äänensä on tuttu piirroselokuvista "Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina", "Rokkikukko" ja "Peppi Pitkätossu".
Wingren on naimisissa näyttelijä Ville Virtasen kanssa, jonka kanssa hänellä on myös tytär ja he asuvat Ruotsissa.
Maria Paaso

Maria Sofia Paaso (ent. Laine, sukunimi esiintyi myös muodossa Paaso-Laine, 13. marraskuuta 1868 Ii – 5. toukokuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen ompelija ja sosialidemokraattinen kansanedustaja.
Elämäkerta.
Paason vanhemmat olivat laivuri Juho Olavinpoika Paaso (4.1.1840 – 26.12.1921) ja Liisa Matintytär Palukka (2.7.1845 – 13.9.1884), jotka vihittiin 10.11.1867 Iissä. 
Perheessä oli 12 lasta, joista Maria oli vanhin. Isänsä laivamatkoilla mukana työssä ollessaan hän oli oppinut ruotsia, josta oli myöhemmin hyötyä palveluspaikkaa hakiessa. Äiti kuoli nuorimman lapsen syntyessä, jolloin 15-vuotias Paaso joutui keskeyttämään kansakoulun ja muuttamaan Helsinkiin, jossa hän työskenteli aluksi palvelijattarena. Käytyään ompelukurssin ja teollisuuskoulun hän ryhtyi ompelijaksi.
Paaso toimi puhujana työväenliikkeen ja raittiusliikkeen tilaisuuksissa ja oli Sosialidememokraattisen naisliiton sihteerinä 1900–1902 sekä ohjaajana Ihanneliiton kursseilla ja Sosialidememokraattisen raittiusliiton lastenosastoissa. Sortovuosien aikana Paaso joutui siirtymään Ruotsiin, jossa hän oleskeli vuosina 1903–1905.
Paaso oli SDP:n kansanedustajana ensimmäisessä eduskunnassa 1907–1908 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Sosialidememokraattisen työläisnaisliiton liittotoimikunnan jäsen ja Sosialidememokraattisen raittiusliiton liittotoimikunnan jäsen. Paason kansanedustajaura jäi lyhyeksi poliittisten riitojen vuoksi ja myös siksi, että Paaso käytti itseompelemiaan näyttäviä, yläluokkaisia pukuja, joita pidettiin työväenliikkeen edustajalle sopimattomina. Hän käytti usein punaista puseroa, kun muilla naiskansanedustajilla oli yleensä musta puku. 
Paaso jatkoi työtään Naisliiton luennoitsijana ja joutui uuden Seynin sortokauden aikana taas siirtymään kolmeksi vuodeksi Ruotsiin. Suomen sisällissodan aikana Paaso toimi punaisten elintarvikelautakunnassa ja pakeni sodan lähestyessä loppuaan ensin Kotkaan ja sitten Viipuriin. Hän oli vangittuna Viipurin vankileirillä ja myöhemmin Hämeenlinnan vankileirillä, josta vapautui kesällä 1918. Oltuaan joitakin vuosia Työväen Raittiusliiton lastenosastojen ohjaajana Paaso perusti paperikaupan Helsinkiin. Kauppa teki kuitenkin lopulta konkurssin, ja Paaso eli lopun elämäänsä poikansa taloudellisen tuen varassa. 
Paaso oli naimisissa vuodesta 1889 muurari Filip Laineen kanssa. Perheessä oli kolme lasta, poika Yrjö, tytär Laina ja tytär Eine. Tyttäristä Lainasta ja Einestä tuli tunnettuja näyttelijöitä ja Yrjöstä kansakoulunopettaja sekä työväenliikkeen historioitsija. Aviomiehen alkoholin käyttö ja Marian poliittinen toiminta johtivat asumuseroon 1900-luvun alussa, mutta varsinaisen avioeron hän otti vasta 1917.
Erkki Kuokkanen

Erkki Veikko Kuokkanen (5. joulukuuta 1887 Kuopio – 6. maaliskuuta 1956 Mikkeli) oli suomalainen kihlakunnantuomari, Mikkelin pormestari ja sisäasiainministeri 1930-luvun alussa. Hän oli myös kokoomuksen kansanedustajana 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa.
Kuokkasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja, kamreeri ja päätoimittaja August Kuokkanen ja Olga Maria Hacklin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906, suoritti oikeustutkinnon 1910 ja sai varatuomarin arvon 1913. Uransa alkuvuosina Kuokkanen oli Mikkelissä asianajotoimiston asianajajana 1910–1916, Mikkelin kaupunginviskaalina 1912 ja Mikkelin läänin kutsuntatoimiston sihteerinä 1918. Hän oli välillä Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1918–1919 sekä notaarina 1919. Kuokkanen palasi Mikkeliin ja toimi siellä Mikkelin läänin läänintoimiston sihteerinä 1919–1923, Mikkelin asianajotoimiston omistajana 1919–1926 ja Mikkelin raastuvanoikeuden pormestarina 1926–1933. Viimeksi Kuokkanen oli tuomarina Mäntyharjun tuomiokunnassa 1933–1935 ja Mikkelin tuomiokunnassa 1935–1956.
Kuokkanen oli kokoomuksen kansanedustajana 1927–1933 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Kuokkanen oli tällöin myös eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1931 ja perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1929–1930. Hän toimi sisäasiainministerinä Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931 ja oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Kuokkanen oli mukana kunnallispolitiikassa Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, kaupunginhallituksen jäsenenä ja kaupunginjohtajan varamiehenä.
Kuokkanen oli naimisissa vuodesta 1913 Tyyne Elisabeth Pulkkisen kanssa.
Ilmari Hustich

Väinö Ilmari Hustich (11. elokuuta 1911 Helsinki – 30. huhtikuuta 1982) oli suomalainen talousmaantieteen professori, akateemikko ja ministeri.
Elämäkerta.
Hustich kasvoi köyhissä oloissa yksinhuoltajan poikana Helsingin Sörnäisissä. Hustichin äiti oli Maria Alexandra Hustich ja puoliso vuodesta 1937 Gunvor Ståhlström. Vuonna 1931 ylioppilaaksi tullut Hustich opiskeli Helsingin yliopistossa kasvitiedettä ja maantiedettä. Hänen väitöskirjansa (1937) käsitteli korkeuden ja ilmaston vaikutuksia tunturikasvillisuuteen läntisessä Lapissa. Hän jatkoi kasvimaantieteen tutkimuksia myöhemmin sekä Lapissa että arktisessa Pohjois-Amerikassa, johon hän teki useita tutkimusmatkoja 1930–1960-luvuilla. Kasvillisuuden levinneisyyttä säätelevät tekijät ja erityisesti puuraja- ja metsänrajakysymykset sekä puiden vuosilustotutkimukset olivat Hustichin keskeisiä tutkimuskohteita.
Vuonna 1951 Hustich nimitettiin Svenska handelshögskolanin talousmaantieteen professoriksi. Myöhemmin hän toimi saman korkeakoulun vararehtorina ja rehtorina. Talousmaantieteen tutkijana Hustich käsitteli muun muassa tulotason alueellisia eroja, kehitysaluekysymyksiä, elinkeinorakenteen muutoksia ja maatalouden ongelma. Hän kirjoitti alalta useita kansantajuisia teoksia ja oppikirjoja.
Hustich oli kauppa- ja teollisuusministerinä Miettusen I hallituksessa 1961–1962. Hän oli hallituksessa sitoutumattomana ammattiministerinä. Sen jälkeen hän toimi monissa muissa valtionhallinnon asiantuntijatehtävissä ja muun muassa valtion ulkomaankauppavaltuuskunnan puheenjohtajana (1962–1973). Hustich sanoi olevansa poliittiselta ajattelultaan keskustasta vasemmalla.
Nuoruudessaan Hustich työskenteli Suomen matkailijayhdistyksessä Lapissa ja retkeili laajasti maakunnassa. Hän oli perustamassa Suomen luonnonsuojeluyhdistystä ja toimi myöhemmin tieteellisten seurojen johdossa, muun muassa Suomen maantieteellisen seuran ja Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Akateemikon arvonimen Hustich sai 1975. Hänet vihittiin muun muassa Joensuun yliopiston kunniatohtoriksi (1979).
Hustich suunnitteli Suomen ensimmäinen vaellusreitin Pallakselta Hettaan. Reitti merkittiin maastoon ensimmäisen kerran 1934.
Barbara Eden

Barbara Jean Eden (s. 23. elokuuta 1931 Tucson) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Abraham Lincoln High Schoolista 1949 ja oli vuoden 1951 Miss San Francisco. 
Vaikka Eden on uransa aikana esiintynyt lukuisissa maailmankuuluissa televisiosarjoissa, hänet tunnetaan ehkä parhaiten pääroolista sarjassa "Unelmatyttöni" (1965–1970). Juuri ansioistaan televisiossa hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famella. Hän on esiintynyt myös useissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat "Puoliverinen" (1960) ja "Elämä pirstaleina" (1991). Hänen omaelämäkertansa "Barbara Eden: My Story" julkaistiin vuonna 1989.
Edenille myönnettiin vuonna 1990 lain kunniatohtorin arvo University of West Los Angelesista.
Eden oli vuosina 1958–1974 naimisissa toisen tähden, Michael Ansaran kanssa. Parilla oli vuonna 1965 syntynyt poika, joka kuoli vain 35-vuotiaana. Hän elää nykyisin kolmannessa avioliitossaan.
Johannes Koikkalainen

Eugen Johannes Koikkalainen (1. toukokuuta 1915 Leppävirta – 6. huhtikuuta 1998) oli suomalainen kunnallisneuvos, apulaiskaupunginjohtaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka loi uransa Turun kunnallispolitiikassa ja oli myös mukana valtakunnanpolitiikassa ministerinä ja SDP:n puolueneuvoston puheenjohtajana.
Viipurin Kolikkoinmäellä lapsuus- ja nuoruusvuotensa viettäneen Koikkalaisen isä ammuttiin punaisena Suomen sisällissodan aikana. Ennen sotia Koikkalainen opiskeli Viipurin työväenopistossa suomen kieltä ja sosiaalipolitiikkaa sekä Helsingissä Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa kansantaloustiedettä. Nämä opinnot keskeytyivät kuitenkin sodan puhjettua. Sodan jälkeen hän siirtyi Turkuun ja taisteli sikäläisessä ammattiyhdistysliikkeessä kommunistien vaikutusta vastaan yhdessä Mauno Koiviston kanssa. SDP:n hajaannuksen vuosina 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Koikkalainen kuului Väinö Leskistä ja Väinö Tanneria kannattaneeseen ryhmään mutta siirtyi sittemmin lähemmäksi uuden puheenjohtajan Rafael Paasion linjaa. Kunnallispolitiikassa Koikkalainen oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1948–1969, puheenjohtajana 1962–1969 sekä opetus- ja sivistystoimen apulaiskaupunginjohtajana vuodesta 1969.
Koikkalainen oli toisena sisäasiainministerinä Koiviston II hallituksessa 1979–1982. Hän oli SDP:n puolueneuvoston varapuheenjohtaja 1963–1969 ja puheenjohtaja vuodesta 1969 lähtien.
Eija Sinikka

Eija Sinikka (nyk. Jokinen, o.s. Kovanen) (s. 26. tammikuuta 1952 Mikkelin maalaiskunta) on suomalainen iskelmälaulaja.
Ura.
Eija Sinikan laulajanura alkoi vuonna 1968 hänen tuurattuaan keikalla sairastunutta ystäväänsä. Vuonna 1970 hän muutti Helsinkiin ja teki levytyssopimuksen ja ensilevynsä "Saa kesä kaiken muuttumaan" PSO:n kanssa. Oltuaan pari vuotta muun muassa Englannissa au pairina ja laulajana hän palasi vuonna 1973 Suomeen. Hänen ensimmäinen suuri hittinsä oli esikoisalbumin nimikappale "Kanssasi sun" (1973; julkaistu myös vuoden 1975 singlen "Tää liian hyvää on" kääntöpuolella). Vuoden 1974 Ranskan euroviisun ("La vie a vingt-cinq ans") suomenkielinen versio "Kuuma kesä kanssain jaa" oli myös suuri hitti. Muita tunnettuja kappaleita ovat mm. "Vesipisaroiden laulu", "Rantamökissä" ja "Variksen saappaat".
1970-luvun lopun humppabuumin aikana Eija Sinikka levytti runsaasti humppaa ja vanhaa tanssimusiikkia ja sai albumistaan "Rantamökissä" kultalevyn. Tämän albumin, samoin kuin "Sä muistatko metsätien" -levyn hän lauloi Pauli Granfeltin yhtyen solistina. Heinäkuussa 1977 hän pääsi esiintymään tasavallan presidentti Urho Kekkoselle tämän virallisella vastaanotolla. 1970-luvun puolivälissä laulaja oli mukana YK:n rauhanturvaajien kiertueella Lähi-idässä ja kesällä 1979 Uuden Iloisen Teatterin esityksessä "Samassa veneessä".
2000-luvulla Eija Sinikka konsertoi edelleen sekä kotimaassa että ulkomailla ja toimii sivutoimisena maanviljelijänä. Hän on tullut tunnetuksi maatalouden puolestapuhujana. Eija Sinikan uusin CD-single "Vuosien jälkeen" ja "Villikissa" soivat Mitä Suomi tanssii -listalla ja uusi juhla-CD julkaistiin vuonna 2010, jolloin oli kulunut 40 vuotta Eija Sinikan ensilevytyksestä.
Pärnäinen

Pärnäinen () on kylä ja satama Nauvossa. Satamasta lähtevät yhteysalukset M/S Baldur Utön reitille ja M/S Cheri Nauvon eteläiselle reittialueelle. Lisäksi Pärnäisistä liikennöidään lautalla Korppoon Retaisiin.
Sataman tuntumassa sijaitsevat Länsi-Suomen merivartioston Nauvon merivartioasema sekä Turun meriliikennekeskus. Merenkulkulaitos ehdotti syyskuussa 2007 Turun meriliikennekeskuksen ja Porin meriliikennekeskuksen keskittämistä Turkuun Meripelastuskeskuksen yhteyteen.
Riitta Prusti

Riitta Anneli Prusti (o.s. "Eveli") (s. 10. syyskuuta 1941 Vaasa) on suomalainen entinen ammattiyhdistysjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Prusti nousi ensimmäisenä naisena palkansaajajärjestöjen keskusliiton puheenjohtajaksi hänen tultuaan valituksi Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen keskusliiton puheenjohtajaksi toukokuussa 1992, mutta Prustin puheenjohtajakausi jäi lyhyeksi TVK:n tehtyä konkurssin syyskuussa 1992.
Prustin vanhemmat olivat työmies Kaarlo Johannes Eveli ja siivooja Kerttu Maria Kultti. Hän työskenteli Osuusliike Vaasanseudun puhelunvälittäjänä 1957–1967 ja Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:n kustannuslaskijana 1969–1979. Tämän jälkeen Prusti toimi ammattiyhdistysliikkeessä Suomen teollisuustoimihenkilöiden liiton puheenjohtajana 1979–1984 sekä Toimihenkilö- ja virkamiesjärjestöjen keskusliiton TVK:n 2. puheenjohtajana 1984–1992 ja puheenjohtajana 1992.
Pian sen jälkeen kun Prusti oli toukokuussa 1992 valittu TVK:n puheenjohtajaksi teki TVK:n ja muutamien sen jäsenliittojen omistama sijoitusyhtiö "Vendito Oy" konkurssin 24. elokuuta 1992 sen jälkeen kun TVK:n eräät suuret jäsenliitot eivät olleet halukkaita sijoittamaan 60–90 miljoonan markan panosta yhtiön osakepääoman korotukseen. Vendito ja sen tytäryhtiö "TVK-Invest Oy" olivat joutuneet vaikeuksiin epäonnistuneen osake- ja kiinteistösijoitustoiminnan vuoksi ja TVK oli taannut Venditon lainoja 60 miljoonan markan edestä. Venditon joutuminen selvitystilaan johti siihen että myös keskusjärjestö TVK haettiin konkurssin 2. syyskuuta 1992 kun TVK:n terveydenhuoltoalan jäsenliitot Tehy ja SuPer (Suomen Perushoitajaliitto) eivät suostuneet päävelkojapankin SKOP:n esittämiin laina- ja omaisuusjärjestelyihin. TVK:n velat ja vastuut olivat konkurssihetkellä yhteensä 110 miljoonaa markkaa ja sen omaisuuden kirjanpitoarvo oli 61 miljoonaa markkaa; todellinen omaisuuden arvo oli kuitenkin pienempi. 
Konkurssin jälkeen TVK:n jäsenliitot siirtyivät pääosin STTK:n leiriin sen jälkeen kun valtakunnansovittelija Jorma Reinin ajama hanke uudesta toimihenkilöiden keskusjärjestöstä oli kariutunut keväällä 1993; vain muutama liitto siirtyi SAK:n jäsenliitoksi. Prustille järjestön taloussotkut tulivat hänen oman ilmoituksensa mukaan yllätyksenä; hän sai tietää niistä vasta kesäkuussa 1992 tilintarkastajilta. Prusti julkaisi näistä kokemuksistaan "Kiirastuli"-nimisen kirjan vuonna 1994.
Prusti oli SDP:n kansanedustajana 1995–2003 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan perustuslakivaliokunnan varapuheenjohtaja 1999–2003. Prusti toimi SDP:n puoluetoimikunnan varajäsenenä 1981–1984 ja puolueneuvoston 1. varapuheenjohtajana 1984–1987. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1982 presidentinvaaleissa.
Mahlanjuoksuttaja

Mahlanjuoksuttaja on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 2005 ilmestynyt kahdeksas studioalbumi. Albumilta julkaistiin single "Miten tässä vielä käy?".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 17.
Albumin juoni on yhtyeen nuottivihkon marginaaliin kirjoitetun muistiinpanon mukaan seuraava: ”Lääkeriippuvainen matkamuistoyrittäjä riitelee kotonaan ja matkustaa maalle hankkimaan raaka-aineita. Perillä hän kohtaa omaansa suojelevan maanomistajan, joka aikoo kadota, nähdäkseen kaipaako joku.”
Kappaleet.
Kappaleet säveltänyt Liimatta ja Lääkkölä sekä sanoittanut Liimatta, ellei toisin mainittu. Sovitukset Lääkkölä, Krutsin, Hast, Otsala ja Ylianttila.