tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Acapulco

Acapulco on kaupunki Guerreron osavaltiossa Meksikossa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla. Kaupungin arvioitu asukasluku vuonna 2014 oli noin . Kaupungissa tapahtui tuhoisia maanjäristyksiä heinä- ja elokuussa 1909. Acapulco jakautuu kolmeen osaan, jotka ovat Acapulco Naútico (ent. Acapulco Traditiónal) (Vanha Acapulco), Acapulco Dorado (Kultainen Acapulco) ja Acapulco Diamante (Timantti-Acapulco) ja nämä osat vielä pienempiin naapurustoihin.
Acapulcon päivälämpötilat vaihtelevat koko vuoden 30 ja välillä. Sadetta saadaan kesäkuusta lokakuuhun ulottuvan sadekauden aikana.
Historia.
Espanjalaisten valloitettua Meksikon Acapulcosta tuli tärkeä satamakaupunki kauppareitillä, joka kulki Filippiineiltä Meksikon halki Espanjaan. Myöhemmin kaupungin merkitys tällä kauppareitillä väheni. Kaupungin suojaksi rakennetulla San Diegon linnoituksella käytiin Meksikon vapaussodan viimeinen taistelu.
Kaupunkiin rakennettiin kansainvälinen lentoasema 1900-luvun puolenvälin aikoihin. Lentokentän avaaminen mahdollisti Acapulcon kansainvälisen turismin kehittymisen.
Guerrero

Guerrero on osavaltio Meksikossa. Se rajoittuu lännessä Michoacánin osavaltioon, pohjoisessa Méxicon, Moreloksen ja Pueblan osavaltioihin, idässä Oaxacan osavaltioon, ja etelässä Tyyneen valtamereen. Se on nimetty maan toisen presidentin kenraali Vicente Ramón Guerrero Saldañan (1782–1831) mukaan.
Guerreron pinta-ala on ja asukasluku vuonna 2014 noin .
Guerreron pääkaupunki on Chilpancingo (Ciudad Bravo). Lisäksi siellä sijaitsevat muun muassa Acapulcon, Igualan ja Taxcon kaupungit. Osavaltion tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluu matkailu.
Francisco Guerrero

Francisco Guerrero (4. lokakuuta 1528 – 7. marraskuuta 1599) oli espanjalainen renessanssisäveltäjä. Hän syntyi ja kuoli Sevillassa. Guerrero aloitti musiikin opiskelun isoveljensä Pedron johdolla. 
Guerrero työskenteli aluksi eri puolilla Espanjaa ja Portugalia. Vuonna 1581 hän siirtyi Italiaan ja viipyi siellä vuoden. Guerrero kuoli kulkutautiin Sevillassa.
Guerrero sävelsi sekä maallista että uskonnollista musiikkia.
Formula 1 -kausi 1950

Formula 1 -kausi 1950 oli kautta aikain ensimmäinen Formula 1 -luokan MM-sarjan kausi.
Kauden aikana ajettiin seitsemän Grand Prix'ta, joista neljän parhaimman pisteet laskettiin mukaan kuljettajan MM-loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2 pistettä), ja nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai yhden pisteen. Sarjan mestaruuden voitti Alfa Romeon kuljettaja Giuseppe Farina. Kautta johti pääosin Farina, joskin Juan Manuel Fangio oli myös kauden aikana pistejohdossa. Erikoisinta mestaruustaistelussa oli se, että Farina ja Fangio eivät sijoittuneet kauden aikana kertaakaan samalle palkintokorokkeelle.
Kilpailut.
Sinisellä merkityistä kilpailuista palkittiin virallisilla maailmanmestaruuspisteillä.
† Kilpailusta jaettiin maailmanmestaruuspisteet vaikka sitä ei ajettu Formula 1 -sääntöjen mukaisella kalustolla ja säännöillä.
MM-loppupisteet.
Kuljettajat.
Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja "kursivoitu" kilpailun nopeinta kierrosta.
V. Alamäki

V. Alamäki Oy ("Vilppu Alamäki Oy") oli vuonna 1925 Iissä perustettu ja Oulun seudulla toiminut linja-autoliikennöitsijä, jonka viimeisin linja-autojen väritys oli valkealla tai vaalealla pohjalla yrityksen tunnus. Tilausliikenteen lisäksi yritys liikennöi reitti- ja sopimusliikennettä. Yritys liikennöi myös pikavuoroa.
V. Alamäki Oy hakeutui konkurssiin 3. heinäkuuta 2023 toimittuaan hieman yli 98 vuotta. Yrityksen konkurssi rekisteröitiin yritys- ja yhteisötietojärjestelmään 7. heinäkuuta 2023.
Historia.
Yhtiön perustaja Vilppu Alamäki (1900–1986) ryhtyi itsenäiseksi yrittäjäksi vuonna 1925, jolloin hän perusti yhdessä liikemies Jaakko Kurttilan kanssa autokorjaamon Iihin. Samana vuonna hän aloitti myös linja-autoliikenteen välillä Ii–Oulu. Tämä runkolinja laajeni vähitellen Yli-Iihin, Tannilaan ja Ikosenniemelle. 1950-luvulla muodostuivat linjat Oulusta Kemiin ja Pudasjärvelle. Linja-autoliikenteen ohella Vilppu Alamäki toimi myös kirjakauppiaana ja huoltoaseman pitäjänä. Lisäksi hän oli pitkään muun muassa Linja-autoliiton Oulun paikallisosaston hallituksen jäsen ja Iin kirkkovaltuuston jäsen.
Viimeisin liikennöinti.
Lappia-Express.
Vuoro lähti Helsingistä aamuyöllä ja saapui Rovaniemellä iltapäivällä, matka-ajan ollessa noin 13 tuntia. Paluuvuoro lähti Rovaniemeltä myöhään iltapäivällä ja oli perillä Helsingissä varhain aamulla. Vuoro ajettiin vuoden jokaisena päivänä.
Kangashapero

Kangashapero ("Russula decolorans") on haperoihin kuuluva keskikokoinen ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö.
Kangashaperon 5–15 cm leveän lakin väri voi vaihdella oranssinkeltaisesta ruskeanpunaiseen. Lakki on aluksi puolipallon muotoinen, mutta se laakenee sienen vanhetessa. Lakin värillinen pintakelmu lähtee helposti irti lakin reunoilta. Heltat ovat väriltään kellertävän valkeita, mutta ne harmaantuvat vanhemmilla yksilöillä. Jalka on muodoltaan tanakka, ja sen väri on harmahtavan valkoinen. Malto on saman väristä, tosin joskus se saattaa punertua leikkuskohdasta. Mallon maku on mieto ja heikosti kirpeä. 
Samankaltaiset lajit.
Kangashaperoa muistuttavia lajeja ovat selvästi kirkkaankeltainen keltahapero ("Russula claroflava") ja väriltään viininpunainen viinihapero ("R. vinosa"), joista kangashapero kuitenkin on erotettavissa pintakelmun värin perusteella. Myös isohapero ("R. paludosa") voi joskus muistuttaa kangashaperoa, tosin sen kirkkaan punainen pintakelmu tekee siitä helposti tunnistettavan.
Kasvuaika ja -paikka.
Kangashapero kasvaa tyypillisesti karuilla ja kuivilla kankailla havu- ja sekametsissä, heinä- elokuusta aina lokakuuhun asti. Laji on hyvin yleinen koko Suomessa.
Käyttö ravinnoksi.
Sienen maku on lähes mieto, joten se kelpaa varsin hyvin ruoaksi vaikkapa pannulla paistettuna, eikä esimerkiksi ryöppäys ole tarpeen. Sieni voidaan myös pakastaa tai kuivata
Satawal

Satawal on Mikronesian liittovaltioon kuuluva saari Karoliineilla ja kuuluu Yapin osavaltioon. Sen asukasluku on vajaat 500 ja sen pinta-ala on noin 1,3 km2. Saaren asukkaat puhuvat sekä satawalia että englantia.
Mikronesialaisen merenkulkuperinteen mestari Mau Pialug oli kotoisin Satawalilta. Saaren talous perustuu suurilta osin omavaraisviljelyyn (kookospalmut ja taro) ja kalastukseen. Suuret laivat eivät kykene ankkuroitumaan Satawalin rannikolle, joten turisteja käy vähän.
Kylmäsen Liikenne

Kylmäsen Liikenne Oy on vuonna 1954 perustettu tyrnäväläinen liikennöitsijä.
Yhtiön perustaja Iikka Kylmänen osti vuonna 1954 Ahti Jaakolan linja-autoyrityksen, jonka Jaakola puolestaan oli aiemmin ostanut liikenteen aloittaneelta Tyrnävän Osuuskaupalta. Kylmäsen Liikenne oli vuosikymmenien ajan pienehkö yritys; vielä 1990-luvun puolivälissä sillä oli seitsemän linja-autoa. Vuonna 1997 yhtiö aloitti laajentumisen ostamalla Kortteen Liikenne Oy:n, ja pari vuotta myöhemmin sen omistukseen siirtyi Lumijoen Bussi Oy.
Vuonna 2008 Kylmäsen Liikenteellä oli 22 linja-autoa, joista pikkubusseja oli viisi ja loput täysikokoisia. Yhtiössä työskenteli 19 henkilöä, sen liikevaihto oli 1,3 miljoonaa euroa ja vuotuinen ajosuorite noin 1,03 miljoonaa kilometriä. Yritys on ajanut Oulun eteläpuolista seutuliikennettä Kempeleen, Limingan ja Tyrnävän alueilla sekä palveluliikennettä Limingassa ja Lumijoella.
Satawalin kieli

Satawal on Satawalin saarella Mikronesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Vuonna 2010 kielellä laskettiin olevan 458 puhujaa. Satawalin sanakirjaa tai kielioppia ei ole koskaan julkaistu. Kielen läheisimpiin sukulaiskieliin kuuluu muun muassa karoliini. Kielellä on virallisen kielen asema Yapin osavaltiossa englannin ja kaikkien muiden osavaltion kotoperäisten kielten rinnalla. Kielen puhujat asuvat suurimmaksi osaksi Yapin osavaltiossa, mutta joitakin puhujia on myös Saipanissa ja muualla USA:ssa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vuoteen 2024 mennessä vain osia Raamatusta oltiin käännetty satawaliksi. Nykyinen ortografia perustuu Yapin osavaltion opetusministeriön vuonna 2000 versioon.
Fonologia.
Vokaalit.
Lähde:
Konsonantit.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto.
Lukusanat 1–10 satawaliksi:
Fryygian kieli

Fryygia oli muinaisessa Fryygiassa puhuttu indoeurooppalainen kieli, joka kuoli viimeistään 600-luvulla. Fryygia on läheistä sukua kreikan ja muinaismakedonian kielille. Kieliä yhdistävä piirre on se, että ne eivät ole osallistuneet niin sanottuun satemisaatioon eli indoeurooppalaisen kantakielen palataalisten velaarien sibiloitumiseen.
Sukulaissanoja.
Tunnettuja fryygiankielisiä sanoja:
Traakian kieli

 
Traakia oli Traakiassa puhuttu indoeurooppalainen kieli. On säilynyt neljä traakiankielistä kirjoitusta. Traakia oli läheisintä sukua Daakiassa puhutulle daakian kielelle. Lisäksi traakian on arveltu olleen sukua Fryygiassa puhutulle fryygialle ja Makedonian valtakunnassa puhutulle muinaismakedonialle. Samankaltaisuuksia on havaittu myös albanian ja traakian kielten välillä.
Puhutulla alueella kielen ovat syrjäyttäneet historian kuluessa ja rajojen muuttuessa kreikka, turkki, romanian kieli, jonka puhujaimisto on siirtynyt pohjoisemmaksi sekä jo 800-luvulta alkaen kirkkoslaaviin pohjautuva nykyinen bulgarian kieli. Toisaalta ilmeisesti kielellä on saattanut olla vaikutusta nykyiseen romanian kieleen enemmän kuin Trajanuksen aikaisella latinalla.
Daakian kieli

Daakia oli muinaisessa Daakiassa puhuttu luokittelematon indoeurooppalainen kieli. Sen arvellaan olleen läheisintä sukua traakian kielelle. Daakian kielestä on luultavasti lainattu romanian kieleen lähes 400 sanaa, joiden alkuperä on epävarma. 
Jotkut tutkijat, kuten bulgarialainen Vladimir Georgiev, ovat havainneet daakiassa samankaltaisuuksia albanian kielen kanssa. 
Daakian kieli kuoli viimeistään 500- tai 600-luvulla.
Lyydian kieli

Lyydia oli muinaisessa Lyydiassa, nykyisen Turkin alueella puhuttu indoeurooppalainen kieli. Se kuului anatolialaisten kielten ryhmään ja oli sukua idempänä aikaisemmin puhutulle heetin kielelle. Lyydian kieli kuoli ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua, kun kreikan kieli syrjäytti sen. 
Kieli tunnistettiin vuonna 1939, kun kielitieteilijä Piero Meriggi sai haltuunsa kaksikielisen tekstinkappaleen, jossa toisena kieleä käytettiin arameaa. Meriggi tunnisti, että lyydia on indoeurooppalainen. 
Lyydialla oli oma kirjoitusjärjestelmänsä, jonka kirjaimisto oli samanlainen kuin kreikkalaiset aakkoset. Lyydiankielistä kirjallisuutta ei kuitenkaan ole säilynyt, vaan kielestä on jäljellä vain lyhyitä piirtokirjoituksia.
Oranjestad

Oranjestad on Aruban pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee saaren etelärannikolla, ja sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 28 295. Kaupunki perustettiin vuonna 1796. Aluksi sillä ei ollut lainkaan virallista nimeä vaan siitä käytettiin yleisesti nimeä Paardenbaai (). Kaupunki nimettiin 1800-luvulla kuningas Willem van Oranje-Nassaun mukaan Oranjestadiksi.
Heikki W. Virolainen

Heikki Wilhelm Virolainen (17. huhtikuuta 1936 Helsinki – 16. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli Pro Finlandia -mitalilla palkittu kuvanveistäjä.
Elämä.
Virolainen opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1956–1957 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuonna 1957.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä vuonna 1964 pitänyt ja "Suomen ensimmäiseksi poptaiteilijaksi" nimetty Virolainen tunnetaan muun muassa julkisista veistoksistaan. 
Virolainen aloitti tyyliteltyjen puuveistosten tekijänä, mutta siirtyi sittemmin figuratiivisiin ja abstrakteihinkin aiheisiin. Pentti Saarikosken muotokuvasarjassa (1962–1967) tunnistettava muoto muuttuu vähitellen yhä abstraktimmaksi. Virolainen on tehnyt myös reliefejä ja esinekollaaseja, kuten suurikokoinen "Kompositio" vuodelta 1967. Monet Virolaisen veistoksista on maalattu, kuten Kalevala-aiheiset puuveistokset vuosilta 1964–1970.
Heikki W. Virolainen pyrki teoksillaan herättämään ihmisissä ajatuksia, ja usein teosten nimet eivät suoranaisesti liittyneet teokseen itseensä, vaan sisälsivät ajankohtaisia kysymyksiä, kuten Eduskuntatalossa esillä oleva "Omistaako Wallenberg todellakin yli 40% Olkiluodon ydinvoimalasta?" tai "Ovatko lehmät hyödyttäneet ihmiskuntaa enemmän kuin kaikki maailman kenraalit" (lehmän torso, pronssi, 1971–1986, Rovaniemen taidemuseo). 
Hyvänä esimerkkinä toimii vuonna 1972 Esplanadin puistossa esillä ollut "Maailman kaikki aseettomat rauhantekijät kruunataan Jumalan pojiksi" -teos, joka oli protesti Vietnamin sotaa vastaan (erityisesti sodan napalmipommitusten lapsuhrit herättivät HWV:ssä halun vastustaa sotaa sen kaikessa järjettömyydessään). Teos kaadettiin köydellä "jumalanpilkkana", ja tapaus herätti aikanaan huomiota myös mediassa. 
Virolainen sai taiteen valtionpalkinnon vuonna 1969, Pro Finlandia -mitalin 1994, sekä Suomi-palkinnon 1995.
Heikki W. Virolainen kuoli sairauskohtaukseen kotonaan vuonna 2004. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Saint-Denis de la Réunion

Saint-Denis'n kaupunki (epävirallisesti Saint-Denis de la Reunion) on Ranskan merentakaisen Réunionin departementin hallinnollinen keskus Intian valtamerellä. Saint-Denis on myös Réunionin saaren suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2010 oli 145 022 ja urbaanialueen 174 973.
Historia.
Kaupungin perusti Étienne Régnault vuonna 1669, ja siitä tuli Réunionin saaren pääkaupunki 1738.
Liikenne.
Lähin lentokenttä on Roland Garrosin lentoasema, joka on samalla Réunionin kansainvälinen lentokenttä. Kenttä on nimetty ranskalaisen ensimmäisessä maailmansodassa palvelleen lentäjän Roland Garrosin mukaan.
Oranjestad (Sint Eustatius)

Oranjestad on Karibianmerellä sijaitsevan Sint Eustatiuksen saaren pääkaupunki. Sint Eustatius on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva erityishallinnollinen kunta. Kaupungin asukasluku on hieman yli tuhat. Kaupungissa on muun muassa yliopisto ja vuonna 1755 rakennettu kirkko.
Kaupunki jakautuu yläkaupunkiin ja alakaupunkiin. Yläkaupunki on moderni keskusta, jossa sijaitsee hallintorakennukset ja suurin osa työpaikoista. Alakaupunki on suosittu turistien kesken ja edustaa vanhaa siirtomaa-ajan rakennustyyliä ravintoloineen ja hotelleineen. Alakaupungissa on myös kaupungin linnan Fort Oranjen rauniot sekä Sint Eustatiuksen satama.
Morfologinen typologia

Morfologinen typologia on lingvistisen typologian suuntaus, joka luokittelee kielet sen mukaan, miten sanoja taivutetaan. Perinteinen, jo 1800-luvulla alkunsa saanut luokittelutapa on seuraavanlainen:
Todellisuudessa nämä rakennetyypit eivät aina esiinny puhtaina, vaan monissa kielissä on piirteitä useammista tyypeistä. Esimerkiksi suomi on varsin agglutinoiva kieli, mutta muun muassa astevaihtelun johdosta siihen on kehittynyt myös flekteeraavia piirteitä. Myös englannin kielessä löytyy isoloivia, agglutinoivia sekä flekteeraavia piirteitä. Monet myöhemmät tutkijat puhuvatkin mieluummin typologisista muuttujista tai indekseistä, kuten synteesi (montako morfeemia sanaa kohti) tai agglutinaatio (montako erottuvaa morfeeminrajaa sanaa kohti). 
Jo 1800-luvulla huomattiin, että morfologiset rakennetyypit muodostavat historiallisen kehän. Agglutinoivat kielet pyrkivät kehittymään flekteeraavaan suuntaan (tämäntapaista näkyy, kun vertaa viroa vanhakantaisempaan suomeen), flekteeraavat kielet kehittyvät isoloiviksi (tämän näkee kielissä, joissa sanojen taivutus vähitellen katoaa, kuten englannissa), ja isoloivista kielistä voi taas syntyä agglutinoivia, kun esimerkiksi pronominit liimautuvat persoonapäätteiksi tai adpositiot sijapäätteiksi.
Avoin kysymys on edelleen, kannattaako kielet luokitella perinteisten morfologisten rakennetyyppien mukaisiksi makrotyypeiksi. Usein on esitetty, että morfologisiin rakenneominaisuuksiin liittyy äänteellisiä ja syntaktisia piirteitä: esimerkiksi agglutinoivissa kielissä on usein vokaalisointu ja tietynlaisia sanajärjestysmalleja.
Teknologiateollisuus

Teknologiateollisuus ry on elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen vaikuttajaorganisaatio, joka edistää alan kilpailukykyä ja toimintaedellytyksiä. Teknologiateollisuuden päätoimialoja ovat elektroniikka- ja sähköteollisuus, kone- ja metallituoteteollisuus, metallien jalostus, suunnittelu ja konsultointi sekä tietotekniikka. Teknologiateollisuus vastaa 50 prosentista Suomen viennistä ja 75 prosentista tutkimus- ja kehitysinvestoinneista. Ala työllistää suoraan noin 270 000 ja välillisesti noin 700 000 suomalaista. Järjestöllä on noin 1 600 jäsenyritystä.
Historia.
Yhdistys on perustettu ruotsinkielisellä nimellä "Finska Metallindustrins Arbetsgivareförbund" ("suomeksi" "Suomen Metalliteollisuuden Harjoittajain Liitto") 17. lokakuuta 1903. Alun perin järjestö toimi puhtaasti työnantajajärjestönä, mutta Suomen itsenäisyyden alkuvuosista saakka järjestö on pyrkinyt myös laajempaan elinkeinopoliittiseen vaikuttamiseen, aluksi vuonna 1918 perustetun "Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen" kautta. Työnantajajärjestö ja elinkeinopoliittinen järjestö yhdistettiin vuonna 1990 yhdeksi kokonaisuudeksi, jonka nimeksi tuli "Suomen Metalli-, Kone- ja Sähköteknisen Teollisuuden Keskusliitto". Nimi muutettiin vuonna 1992 muotoon "Metalliteollisuuden Keskusliitto" ja edelleen vuonna 2003 nykyiseen muotoonsa.
Vuonna 2018 Teknologiateollisuus kokosi yhteen suomalaista tekoälyyn ja digitalisointiin liittyvää osaamista perustamalla tekoälyryhmän, jonka puheenjohtajana toimii Taneli Tikka.
Johto.
Yhdistyksen toimitusjohtajana toimi Jaakko Hirvola ja hallituksen ensimmäisenä naispuheenjohtajana vuonna 2019 aloitti Marjo Miettinen. Marraskuussa 2024 Teknologiateollisuus ry:n uudeksi toimitusjohtajaksi tuli Minna Helle. Ville Voipio aloitti Teknologiateollisuuden hallituksen puheenjohtajana 1.1.2025.
Yhdistyksen johto.
Suomen Metalliteollisuusyhdistys.
Toimitusjohtajat:
Puheenjohtajat:
Metalliteollisuuden Keskusliitto.
Toimitusjohtajat:
Puheeenjohtajat:
Teknologiateollisuus.
Toimitusjohtajat:
Puheeenjohtajat:
Poliittiset sidonnaisuudet.
Teknologiateollisuus tuki Kokoomuksen Sauli Niinistön presidenttikampanjaa 30 000 eurolla vuoden 2012 presidentinvaaleissa.
Hydrokopteri

Hydrokopteri eli jääkiitäjä on eteenpäin työntävällä ilmapotkurilla varustettu, kevyehkö, litteäpohjainen amfibiokulkuneuvo, joka pystyy myös nousemaan jäälle ja liukumaan sillä. Hydrokopteria on käytetty saaristossa ja rannikolla kelirikko- ja talviaikana.
Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa hydrokoptereita käytetään matalissa kaislikkoisissa vesissä tai joissa kulkemiseen. Suurin käyttäjäryhmä ovat kalastajat ja Floridan alligaattoribongaajat. Näissä maissa myös useilla pelastuslaitoksilla on käytössään hydrokoptereita.
Suomessa pieniä hydrokoptereita on lähinnä saaristossa asuvilla yksityishenkilöillä. Rajavartiostolla on vielä vanhentunutta hydrokopterikalustoa. Nämä rakensi aikoinaan Paraisten Lielahdessa Erikssonin paja. Nils Eriksson oli hydrokopterin keksijä. Nykyaikaisia suomalaisia hydrokopteita ovat Arctic Ant (Suomen pelastustoimi sekä Rajavartiolaitos käyttävät kyseistä laitetta esim. kelirikkoaikaan) ja Arctic Airboat. Jälkimmäisessä on 500 hevosvoiman V-8 moottori, mikä mahdollistaa suuren hyötykuorman kuljettamisen kaikissa olosuhteissa.
Barajas

Barajas on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin hallinnollisista alueista. Se oli alun perin oma itsenäinen kuntansa, joka liitettiin Madridiin 18. marraskuuta 1949. Alue sijaitsee kaupungin itäosassa ja koostuu Alameda de Osunan, Aeropuerton, Casco Histórico de Barajasin, Timónin ja Corralejosin kaupunginosista. Sen naapurialueita ovat etelässä San Blas ja lännessä Hortaleza. Barajasin kokonaispinta-ala on 42,7 neliökilometriä ja asukasluku 42 200 (2005).
Barajasissa sijaitsee Barajasin lentoasema, joka on yksi maailman vilkkaimmista. Suurin viheralue on Espanjan nykyisen kuninkaan mukaan nimetty Juan Carlos I:n puisto.
Suuri yhtenäisteoria

Suuri yhtenäisteoria () on fysiikassa yksi lukuisista yhtenäiskenttäteorioista, joilla pyritään yhdistämään kolme neljästä perusvuorovaikutuksesta eli heikko vuorovaikutus, vahva vuorovaikutus ja sähkömagnetismi. Teoria ennustaa näiden vuorovaikutusten sulautuvan yhdeksi kentäksi formula_1 GeV suuremmilla energioilla.
Toistaiseksi on pystytty yhdistämään sähkömagnetismi ja heikko vuorovaikutus sähköheikoksi vuorovaikutukseksi. Vahvaa vuorovaikutusta kuvaa kvanttikromodynamiikka eli QCD. Suuren yhtenäisteoria tarkoituksena olisi yhdistää sähköheikko vuorovaikutus ja vahva vuorovaikutus toisiinsa. Vielä tästäkin pidemmälle menee nk. kaiken teoria, jossa kaikki neljä perusvuorovaikutusta yhdistettäisiin samaan teoriaan.
Rauniopuisto

Rauniopuisto on puisto Vaasassa Vanhan Vaasan kaupunginosassa. Sen alueella ovat Pyhän Marian kirkon ja sen kellotapulin rauniot ja Vaasan triviaalikoulun rauniot. Puiston alueella on sijainnut myös Vaasan raatihuone. Rakennukset jäivät raunioiksi Vaasan palossa 1852. Raunioiden ympäristö on nurmetettu.
Pyhän Marian kirkko oli FT Markus Hiekkasen mukaan luultavasti vuosien 1500 ja 1520 välillä rakennettu, Neitsyt Marialle omistettu harmaakivikirkko. Kirkkoa laajennettiin useaan otteeseen, muun muassa vastaperustetun kaupungin tarpeisiin 1600-luvulla. Kaupungin kokiessa hävityksen isonvihan aikana myös kirkko ryöstettiin. 1700-luvun puolivälissä kirkko muutettiin ristikirkoksi. Juuri ennen vuoden 1852 paloa alttaritaulu oli siirretty muualle ja se on tätä nykyä Mustasaaren kirkossa.
Vaasan triviaalikoulu oli rakennettu 1691. Sen tunnetuimpiin oppilaisiin kuului vuosina 1815–1822 koulua käynyt Johan Ludvig Runeberg.
Aksolotli

Aksolotli ("Ambystoma mexicanum") on äärimmäisen uhanalainen meksikolainen salamanterieläinlaji. Aksolotli on tunnettu esimerkki neoteniasta eli vajaasta yksilönkehityksestä: niiden ulkoinen kehitys pysähtyy yleensä toukkavaiheeseen, eli ne jäävät pensasmaisilla kiduksilla hengittäviksi vesieläimiksi. Ne saavuttavat kuitenkin sukukypsyyden ja lisääntyvät tässä vaiheessa. 
Tietyissä olosuhteissa aksolotlit saattavat myös käydä läpi muodonvaihdoksen ja kehittyä aikuisenkaltaisiksi, keuhkoilla hengittäviksi salamanterieläimiksi, jolloin niiden kidukset surkastuvat ja ne nousevat elämään maalle. Samalla ne muuttuvat hämäräaktiivisiksi ja niiden ulkonäkökin muuttuu. Aksolotlien yksilönkehitykseen voidaan vaikuttaa keinotekoisesti hormonikäsittelyllä, jolloin ne kehittyvät aikuisvaiheeseen.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aksolotlin ainoat esiintymisalueet sijaitsevat Méxicon kaupungin eteläosissa. Sitä tunnetaan vain kolmesta kohteesta, Xochimilcon hallintoalueen kanavista sekä Chalco- ja Chapultepecjärvistä. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue on käsittänyt useita Meksikon laakson järviä ja kosteikkoja.
Aksolotli tarvitsee syviä järviä, joissa on sopivasti vesikasvillisuutta, joihin se laskee munansa. Laji on myös herkkä vedenlaadun vaihtelulle.
Suojelu ja uhat.
Suurin uhka aksolotlin selviytymiselle on sen nykyisten elinympäristöjen kuivattaminen tai saastuminen. Méxicon kaupungin kasvaminen ja lisääntyvä turismi ovat kumpikin riskitekijöitä. Lajia on aiemmin myös pyydystetty kansainvälistä lemmikkieläinkauppaa sekä paikallista käyttöä varten. Aksolotlikanta on kuitenkin vuoden 2019 arvion mukaan niin pieni, että kaupankäyntiä tuskin pystytään tekemään luonnosta pyydystetyillä yksilöillä. Lemmikkikauppaa tehdäänkin enää lähinnä terraario-olosuhteissa syntyneillä yksilöillä.
Tatu Vaaskivi

Tatu Georg Adolf Vaaskivi (vuoteen 1935 Wahlstén, Vahlstén; 19. heinäkuuta 1912 Helsinki – 21. syyskuuta 1942 Oulu) oli suomalainen kirjailija, kriitikko ja esseisti. Vaaskivi syntyi Helsingissä mutta muutti jo pikkulapsena Ouluun. Hänen vanhempansa olivat arkkitehti Georg Wahlstén ja Aino Niskanen.
Elämä.
Vaaskivi opiskeli Helsingin kansalaiskorkeakoulussa sanomalehtialaa vuonna 1929, avioitui runoilija Elina Vaaran (Kerttu Elin Virtanen o.s. Sirén) kanssa vuonna 1937 ja oli kuollessaan vuonna 1942 vain 30-vuotias.
Kirjailija Vaaskiven varhainen kuolema johtui hänen elämäkerturinsa Holger Lybäckin ja hänen vaimonsa Elina Vaaran mukaan osittain jo pitkäaikaisesta sairastelusta – Vaaskivellä oli suolitulehdus –, osittain liian kuluttavasta elämäntavasta ja työtahdista, huonosta ruokavaliosta sekä runsaasta kahvinjuonnista ja tupakoinnista. Lybäckin mukaan Vaaskivi kuoli sydänhalvaukseen.
Oulun Hietasaaressa, jossa Vaaskivi usein oleskeli, on hänen vaatimaton puinen muistomerkkinsä.
Vaaskivi kriitikkona.
Vaaskivi tuli vain 18-vuotiaana "Kalevan" toimitusharjoittelijaksi kesäkuussa 1930. Kriitikontyönsä hän aloitti kirjoittamalla kirja-arvosteluja Kalevaan. Hänestä kehittyi tuottelias kriitikko ja esseisti. Hän tutustui psykoanalyysiin ja alkoi soveltaa sitä kirjallisuuskritiikkiin. Vaaskivi oli myös perehtynyt ranskalaisiin symbolisteihin, kuten Arthur Rimbaud’hon ja Charles Baudelaireen, joita hän luki alkukielellä. Vuonna 1932 hän julkaisi laajan artikkelin "Goethe ja Goethen Faust", myöhemmin taas muun muassa luonnekuvan ruotsalaisesta runoilijasta Gustaf Frödingistä. Kotimaisten runoilijoiden ja kirjailijoiden teoksista hän kriitikkona tarkasteli muun muassa Saima Harmajan, Uuno Kailaan ja Volter Kilven tuotantoa. Arvioituaan Eino Kailan teoksen "Persoonallisuus" (1934) hän kirjoitti 21-vuotiaana laajan kaksiosaisen artikkelin "Nerous ja mielenvikaisuus".
Vuonna 1935 Vaaskivi julkaisi "Helsingin Sanomissa" kirjoituksen Frans Eemil Sillanpäästä ja sai sen ansiosta kirjailijalta kutsun Pohjoismaiseen kirjailijakongressiin Helsinkiin. Vaaskivi oli kiinnostunut kasveista ja niiden keräilystä, ja eräs hänen "Kalevaan" kirjoittamistaan arvosteluista oli kirjasta "Suomen kasvio". Vuonna 1935 hänet pyydettiin "Suomalainen Suomi" -lehden päätoimiseksi kirjallisuusarvostelijaksi Helsinkiin. Hänestä kehittyi Lauri Viljasen ja Raoul Palmgrenin ohella Suomen johtava kirjallisuuskriitikko.
Kirjailijanura.
Vaaskiven varsinainen kirjailijanura alkoi F. E. Sillanpään elämäkerrasta "F. E. Sillanpää. Elämä ja teokset" (1937). Parhaiten hänet muistetaan historiallisista romaaneistaan "Loistava Armfelt" ja "Yksinvaltias", josta hän sai järjestyksessä ensimmäisen Kalevi Jäntin palkinnon, sekä kuoleman jälkeen julkaistusta Jeesus-aiheisesta ja kesken jääneestä romaanistaan "Pyhä kevät".
Aiheesta muualla.
 Luettelo Tatu Vaaskiven kirjoittamista lehtiartikkeleista
Aragatsotn

Aragatsotn () on yksi Armenian maakunnista ("marz"). Se sijaitsee maan länsiosassa ja sen pääkaupunki on Aštarak. Maakunnan nimi tarkoittaa "Aragatsin juurta". Aragats on Armenian korkein huippu. Maakunnassa oli vuonna 2001 126 278 asukasta, joista miehiä oli 60 571 ja naisia 65 707.
Aragatsotnin naapurimaakunnat ovat Širak pohjoisessa, Lorri koillisessa, Kotajk' idässä ja Armavir etelässä.
Kunnat.
Aragatsotnin maakunta jakautuu seuraaviin 114 kuntaan (hamaynkner), joista 3 (taulukossa tummempina) ovat kaupunkimaisia ja loput maaseutumaisia.
Simo Silmu

Simo Johannes Silmu (s. 31. elokuuta 1977 Pori) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja ja tanssiorkesteri Yölinnun laulaja ja keulakuva. 
Silmu on Yölinnun ohella julkaissut myös kolme studioalbumia sooloartistina. Vuonna 2004 julkaistu "Simo Silmu" on ylittänyt sekä kulta- että platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän, ja vuoden 2006 "Sydänsärkyä" ylitti niin ikään kultalevyrajan. Silmun viimeisin sooloalbumi on vuonna 2008 julkaistu "Punaisessa talossa". Hänen soolouransa suurimpia hittikappaleita ovat olleet ”Kaikkea hyvää”, ”Vain yksinäinen”, ”Sydänsärkyä”, ”Katariina” sekä ”Taivaan tuhat kynttilää”.
Elämä ja ura.
Simo Silmu syntyi Porissa vuonna 1977 kolmilapsisen perheen keskimmäisenä. Perheen isä Jouko oli sähkömiehenä Ahlströmin tehtaalla. Äiti Marjatta oli aluksi kotiäiti, mutta päätyi myöhemmin hänkin Ahlströmille. Kaikenlainen musiikkiin liittyvä alkoi kiinnostaa jo varhain. Musisointi alkoi Simon ollessa 4-vuotias, kun perheeseen ostettiin sähköurut. Ensimmäisen haitarinsa Silmu sai seitsemän vuoden iässä. Silmu kävi Meri-Porin lukiota.
Simo aloitti uransa vuonna 1992 Yölinnun kanssa. Yölintu voitti Satakunnan tanssiyhtyeiden mestaruuden yleisöäänestyksessä vuonna 1996 Ulvilassa Ravanin juhlahallissa pidetyissä kilpailuissa. Ensimmäisen soololevyn hän teki vuonna 2004, joka myi kultaa ja seuraavana vuonna platinaa. Levyn menesyskappale oli ”Kaikkea hyvää”, ja se valittiin vuoden 2004 parhaaksi iskelmäksi. Vuonna 2006 ilmestyi Silmun toinen sooloalbumi "Sydänsärkyä" ja se myi kultaa myös nopeasti. Silmu oli Iskelmä-Finlandia-ehdokas vuonna 2007. Voiton vei kuitenkin Eino Grön, mutta Simo sai yleisön suosikin palkinnon. Vuonna 2008 ilmestyi viimeisin soololevy "Punaisessa talossa". Silmun soolouran hittejä ovat ”Kaikkea hyvää”, ”Sydänsärkyä”, ”Taivaan tuhat kynttilää” ja ”Elä vielä”.
Silmu on puhunut monesti keikkaelämänsä rankoista puolista. Vuonna 2009 hän kertoi "Ilta-Sanomille", että liika työnteko oli viedä häneltä voimat. Silmun alkoholinkäytöstä johtuvien lukuisten ongelmallisten esiintymisten vuoksi Yölintu uhkasi hajota vuonna 2011, kun soolokitaristi Matti Fredrikson, pitkäaikainen basisti Kari Heiskari sekä rumpali Mika Lilja jättivät yhtyeen. Vuonna 2012 Silmu kuitenkin onnistui selvittämään ongelmansa alkoholin suhteen, ja Yölintu aloittikin sittemmin uuden tulemisensa uusitulla kokoonpanolla uuden studioalbumin merkeissä. 2015 Simo Silmu oli taas alkoholiongelman kourissa. Keikat keskeytyivät tai peruuntuivat.
Tammikuussa 2017 Simo erotti veljensä Matti Silmun Yölintu-yhtyeestä sähköpostitse. Veljesten välit olivat niin huonot, että Matti oli hakenut vuoden 2018 huhtikuussa lähestymiskieltoa Simolle ja tämän Päivi-vaimolle. Samoin Matti oli nostanut kunnianloukkaussyytteen Simoa vastaan vuonna 2018. Syyskuussa 2019 Matti tuomittiin Länsi-Uudenmaan käräjäoikeudessa 30 000 euron korvauksiin velkariidassa Simon kanssa. Korkoineen ja oikeudenkäyntikuluineen kokonaiskorvaus nousi noin 50 000 euroon. Matti Silmu kuoli 42-vuotiaana helmikuussa 2021.
Silmu avioitui 19. toukokuuta 2017 Päivi Räisäsen kanssa.
Ararat (maakunta)

Ararat () on yksi Armenian maakunnista ("marz"). Maakunnan pääkaupunki on Artašat. Ararat sijaitsee maan eteläosassa rajoittuen Turkkiin ja Azerbaidžaniin (Nakhchivanin autonominen tasavalta). Pinta-alaa maakunnalla on 2 096 neliökilometriä ja asukkaita alueella on 252 665 (2001). Asukkaista miehiä oli 121 005 ja naisia 131 660.
Araratin naapurimaakunnat ovat Armavir luoteessa, Kotajk' pohjoisessa, Geghark'unik' idässä ja Vajots' Dzor kaakossa.
Armenian lippu

Armenian lippu () on Armenian tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se koostuu kolmesta samanlevyisestä vaakaraidasta väreiltään ylhäältä alas punainen-sininen-oranssi. Armenian korkein neuvosto otti lipun käyttöön 24. elokuuta 1990 ja 15. kesäkuuta 2006 Armenian parlamentti hyväksyi "lain Armenian kansallislipusta".
Historiansa aikana Armenialla on ollut käytössään useita erilaisia lippuja. Antiikin aikana armenialaiset dynastiat käyttivät lipuissaan erilaisia niitä edustavia symbolisia eläimiä. 1900-luvulla Armeniaa edustivat useat eri neuvostotyyliset liput.
Värit.
Koska Armenian laki ei määrittele lipussa käytettyjen punaisen, sinisen ja oranssin sävyjä, lipusta on yleisessä käytössä kaksi eri versiota. Näistä yleisemmässä värit ovat kirkkaat, harvinaisemmassa taas haalistuneemmat. Seuraavassa taulukossa on suurpiirteiset RGB-arvot kahdessa eri versiossa käytetyille väreille:
Armenian vaakuna

Armenian vaakuna () on Armenian tunnus maan lipun ja kansallislaulun ohella. Vaakuna on hiukan muunneltu versio vuonna 1918 perustetun Armenian demokraattisen tasavallan vaakunasta, jonka suunnittelivat arkkitehti Aleksander Tamanian ja taiteilija Hakob Kodžojan. Nykyisen vaakunan otti käyttöön Armenian ylin neuvosto 19. huhtikuuta 1992, ja sitä koskeva uusi laki hyväksyttiin 15. kesäkuuta 2006.
Vaakuna koostuu useasta osasta. Keskellä on kilpi, jota leijona ja kotka kannattelevat. Molemmat eläimet ovat vanhoja Armenian kuningaskunnan symboleita. Leijona yhdistetään erityisesti Bagratuni- ja Rubenidi-dynastioihin, kotka Artaksideihin ja Arsakideihin. Vaakunan alaosaan on kuvattu miekka, nauha, vehnäntähkiä ja sulka (tai oksa); ketjun katkaiseva miekka symboloi kansakunnan voimaa ja taistelua vapaudesta, nauha Armenian lippua, tähkät Armenian kansan ahkeruutta (tai maan pyhyyttä) ja sulka kulttuuriperintöä.
Vaakunan keskellä olevassa kilvessä on viisi kenttää. Keskimmäiseen on kuvattu Araratvuori, Armenian symboli, ja Nooan arkki, joka ajelehti vuorelle Raamatun mukaan. Vuorta ja arkkia ympäröivät neljän armenialaisen kuningassuvun tunnukset:
Kilpien värit ovat seuraavat: keskimmäinen kilpi on oranssi, oikea yläkulma ja vasen alakulma ovat sinisiä ja vasen yläkulma sekä oikea alakulma ovat punaisia. Värit ovat samat kuin Armenian lipussa. Muut osat ovat kultaisia.
Viertola

Viertola () on Vantaan Tikkurilan suuralueen kaupunginosa. Se sijaitsee Tikkurilan länsipuolella ja Helsingin Suutarilan pohjoispuolella. Viereisiä kaupunginosia ovat myös Koivuhaka ja Simonkylä.
Yhdessä Tikkurilan kanssa Viertolan sanotaan olevan osa suuralueen keskustaa. Alueella on paljon pienasuinrakennuksia, mutta muun muassa Talvikkitien ja Tikkurilantien varrella on myös useita kerrostaloja. Uudisrakentamisen määrä Viertolassa on ollut suurta ja miltei Tikkurilan veroista: vuosina 2000–2018 kaupunginosaan on valmistunut yli 1 600 uutta asuntoa, joista valtaosa on kerrostaloja. Omistusasuntoja asuntokannasta on noin 50 %. Vuoden 2023 lopussa Viertolassa oli 7 974 asukasta. Alueen väestö on aikuisvaltaista, ja asuntokunnista miltei 80 % on yhden tai kahden hengen talouksia. 
Palvelut.
Alueen pohjoisosassa toimii Peltolan koulu. Sen pohjoispuolella sijaitsee Tikkurilan urheilupuisto, johon kuuluvat Tikkurilan uimahalli, urheilutalo ja kaksi jäähallia eli Trio Areena harjoitteluhalleineen. Lähellä on myös Tikkurilan ortodoksinen kirkko.
Viertolan eteläosassa sijaitsee Viertolan koulu kahdessa eri toimipisteessä. Siellä toimivat myös tanssiteatteri Raatikko, Tikkurilan Naisvoimistelijoiden jumppasali ja Vantaan tanssiopisto. Viertolalaiset käyttävät pääasiassa Tikkurilan palveluita. Tikkurilassa on laajat palvelut ja Prisma. Monet Tikkurilaan luetut palvelut, kuten K-Supermarket Yliveto, Alko, Peltolantori ja Tikkurilan kauppatalo 
kuuluvat kuitenkin Viertolan puolelle. Viertolalaisia palvelee myös Koivuhaan puolella 24/7 auki oleva S-market. Tikkurilan ja Viertolan erottaa toisistaan Talvikkitie, yksi Vantaan pääkaduista.
Historia.
Viertolassa Kylmäojan varrella on sijainnut asutusta jo keskiajalla. 
Tikkurilan kylä 1700-luvulla sijaitsi alun perin nykyisen Viertolan alueella, Osmankäämintien eteläpäässä Keravanjoen rannalla. Alueen läpi kulki Turun–Viipurin Suuri Rantatie eli Kuninkaantie, joka tänä päivänä noudattaa Tikkurilantien, Kuriirikujan ja Kuriitien linjausta kohti Helsingin pitäjän kirkonkylää. 
Viertola oli pitkään peltoa ja osin niittyä. 1950-luvulla alueelle alettiin rakentaa omakotitaloja, ja erityisen nopeaa kasvu oli 1980-luvulla. Erityisesti 2000-luvulla Viertolaa on kuitenkin tiivistetty kerrostalorakentamisella. Alueen tunnetuin maamerkki oli pitkään Kehä III:llekin näkynyt saippuatehdas, jonka tilalle on 2010-luvulla rakennettu kerrostaloja.
Laakso (Helsinki)

Laakso () on kaupunginosa Helsingin kantakaupungissa. Sitä rajaavat Mannerheimintie, Reijolankatu, Nordenskiöldinkatu ja Keskuspuisto. Naapurialueita ovat Taka-Töölö etelässä, Meilahti lounaassa, Ruskeasuo pohjoisessa ja Länsi-Pasila idässä.
Alueen pinta-ala on 0,69 km² ja asukasluku 1 878 (31.12.2024). Työpaikkoja Laakso tarjoaa 1 688 henkilölle (31.12.2022). Helsingin virallisessa kaupunginosajaossa Laakso on kaupunginosa numero 18; Helsingin piirijaossa Laakso taas on Reijolan peruspiiriin kuuluva osa-alue.
Laakson asutus keskittyy lähinnä Mannerheimintien varressa oleviin kerrostaloihin. Lisäksi alueella on Laakson sairaala, lasten liikennekaupunki ja esteratsastuskenttä. Suurin osa Laakson pinta-alasta kuuluu kuitenkin Keskuspuistoon, ja pääosa kaupunginosan asuintaloista muodostaa vain kapean talorivin Mannerheimintien ja Keskuspuiston väliin. Ne ovat enimmäkseen vuosina 1949–1952 rakennettuja kahdeksankerroksisia aravataloja. Vuonna 1949 valmistunut Mannerheimintie 81 oli tiettävästi Suomen ensimmäinen aravatalo.
Nimitys.
Kaupunginosan nimi johtuu kaakkoisosassa, Laakson sairaalan ja Auroran sairaalan kallioisten tonttien välissä olevasta laaksosta, jossa Laakson ratsastuskenttä sijaitsee. Tämä laakso muodostaa samalla kapeahkon viherkäytävän, joka yhdistää Keskuspuiston Taka-Töölön puolella sijaitsevaan Eläintarhan puistoalueeseen.
Reisiluu

Reisiluu () on ihmiskehon pisin ja vahvin luu. Se sijaitsee lonkkanivelen ja polvinivelen välissä. Reisiluun anatominen vastine eturaajassa on olkaluu.
Reisiluun yläpään pallomainen osa, jossa on lonkkamaljaan niveltyvä nivelpinta on nimeltään reisiluun pää (caput femoris). Se pää kiinnittyy reisiluun varteen ohuehkolla reisiluunkaulalla (collum femoris), joka on reisiluun helpoiten murtuva osa varsinkin vanhuksilla. Reisiluun yläosassa lateraalisesti reisiluun päähän nähden sijaitsee iso sarvennoinen (trochanter major), hyvin tuntuva luu-uloke, johon monien pakaranseudun lihasten jänteet kiinnittyvät. Reisiluun yläosan takapinnalla lihasten peitossa puolestaan sijaitsee toinen luu-uloke, pieni sarvennoinen (trochanter minor), johon kiinnittyy lanne-suoliluulihas (musculus iliopsoas) jänne. Kolmas samankaltainen uloke on kolmas sarvennoinen (trochanter tertius), joka esiintyy toisinaan pienen sarvennoisen korkeudella reisiluun takapinnalla ja johon kiinnittyy osa isosta pakaralihaksesta (musculus gluteus maximus).
Distaalipäästään reisiluu niveltyy sääriluuhun (tibia) ja polvilumpioon (patella). Reisiluun alaosassa on kaksi paksuuntumaa, reisiluun ulkonivelnasta (condylus lateralis femoris) luun ulkosyrjällä ja reisiluun sisänivelnasta (condylus medialis femoris) sisäsyrjällä, jotka niveltyvät sääriluun vastaaviin paksunnoksiin. Niiden väliin reisiluun alaosan takapinnalle jää syvä nivelnastojen välikuoppa (fossa intercondylaris). Kummankin nivelnastan yläpuolella sijaitsee vielä luu-uloke, reisiluun ulkosivunasta (epicondylus lateralis femoris) ja reisiluun sisäsivunasta (epicondylus medialis femoris), jotka toimivat siteiden ja lihasjänteiden kiinnittymispaikkoina.
Onnen päivät

Onnen päivät ("Happy Days") oli yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa ABC-yhtiön kanavalla vuosina 1974–1984. Sarjaa esitti Suomessa alun perin Mainostelevisio ja sitä on uusittu useita kertoja, muun muassa TV2:ssa syyskaudella 2005 sekä kesäkaudella 2007 ja talvella 2009.
Onnen päivät sijoittuu 1950-luvulle, presidentti Eisenhowerin aikaan, ja sen tapahtumapaikka on Milwaukeen kaupunki Wisconsinissa. Sarjan keskuksena on keskiluokkainen Cunninghamin perhe: rautakauppias-isä Howard, kotiäiti Marion sekä poika Richie ja tytär Joanie. Sarja keskittyi alun perin teini-ikäisen Richien ja tämän kahden ystävän, Potsie Weberin ja Ralph Malphin ympärille, ja kuvasi teinielämää 1950-luvun Yhdysvalloissa. Alun perin sivuhahmoksi tarkoitettu Arthur "Fonzie" Fonzarelli, koulunsa kesken jättänyt nahkatakkinen moottoripyöräilijä ja automekaanikko, kohosi kuitenkin yleisösuosion ansiosta yhdeksi keskeisimmistä hahmoista. Richien poistuttua sarjasta seitsemän tuotantokauden jälkeen Fonzie nousi sarjan pääosaan.
Sarjan tunnuskappaleen "Happy Days" on sanoittanut Norman Gimbel ja säveltänyt Charles Fox.
Räätälinlihas

Räätälinlihas ( &lt; , räätäli) on pitkä ja kapea, heikko lihas, jonka alkukohta on suoliluun päällä sijaitseva kalvo, "fascia iliaca", ja päätekohta sääriluun yläosan sisäsivu. Sitä hermottaa reisihermo (nervus femoralis). Räätälinlihaksen tehtävänä on koukistaa lonkka- ja polviniveltä. Räätälinlihas kulkee vinosti muiden reisilihasten yli sääriluun sisäreunan kyhmyyn (tuberositas tibiae) leveän hanhenjalkakalvon (pes anserinus) välityksellä.
Räätälinlihas on ihmisruumiin pisin lihas ja se kulkee omassa lihastupessaan.
Lihas eläimillä.
Eläimillä lihaksen tehtävänä on palauttaa takajalka suoraan ponnistusvaiheessa. Nelijalkaisen eläimen takajalat kääntyvät laukatessa ja ravissa etujalkojen ulkopuolelle. Kiertyminen johtuu kinnernivelen (kantapää) luiden mallista. Jotta ponnistukseen saadaan mahdollisimman suoraan vaikuttava voima, jalka täytyy palauttaa suoraan.
Nimen alkuperästä.
Lihaksen nimen etymologiasta on neljä hypoteesia: Yksi on, että nimi valittiin koska räätälit istuivat ennen jalat ristikkäin; toinen on se, että lihaksen alapään sijainti osuu samaan kohtaan mistä räätälit mittaavat lahkeen sisäsauman pituutta; kolmas on että se muistuttaa räätälin mittanauhaa; neljänneksi, vanhoja poljettavia ompelukoneita käytettäessä niitä piti jatkuvasti polkea ja yhdistettynä jalkojen asentoon lihas kehittyi räätäleillä huomattavastikin.
Galateia

Galateia (, ”maidon valkea”) tai Galatea (lat.) voi viitata seuraaviin:
Kipumäki

Kipumäki tai Kipuvuori on kuvitteellinen tai todellinen paikka, jonne kipuja manataan suomalaisessa kansanparannuksessa. Kipumäellä on tai kipumäki on kipukivi, jota kääntämällä ja vääntämällä kiputyttö tekee ihmisille kipuja. 
Loitsussa kipukivessä kerrotaan olevan reikä tai yhdeksän reikää, jonne kivut käsketään. Tämä viittaa kuppikiviin.
Varhaisen kansanperinteen kerääjän Christfrid Gananderin mukaan kipumäkenä on pidetty ainakin yhtä todellista mäkeä. Mäellä on litteiden kivialttarien muodostama kehä – mahdollinen vanha uhripaikka.
Sintraus

Sintrauksessa tuotetaan aineesta kiinteä kappale kuumuudella tai puristamalla, sulattamatta ainetta.
Muun muassa metalleja, keramiikkaa ja muovia sintrataan. Sintraamalla voidaan esimerkiksi vähentää huokoisuutta tai lisätä kestävyyttä, sähkönjohtavuutta tai lämmönjohtavuutta.
Sintraushehkutuksessa metallijauheesta puristettu aihio, ns. "vihreä kappale" saavuttaa kiinteän rakenteen. Prosessissa metallijauhepartikkelit kylmähitsautuvat toisiinsa diffuusion vaikutuksesta. Sintraus tehdään sulamispistettä alemmassa lämpötilassa, jolloin partikkelit tai niiden osat eivät sula prosessissa.
Jauhemetallurgia on yleistermi tekniikoille, joissa metallikappaleita valmistettaessa tai pinnoitettaessa hyödynnetään sintraantumisilmiötä.
Valmistusmenetelmänä metalliesineiden valmistaminen sintraamalla muistuttaa keraamisten esineiden valmistamista, jossa myös saadaan aikaan jauhemaisista lähtöaineista kiinteitä esineitä sulamislämpötilaa alhaisemmissa polttolämpötiloissa.
Joistakin kovametalleista esineiden valmistaminen muuten kuin sintraamalla on vaikeaa. 
Esimerkkejä sintrauksen käytöstä.
Sintraamalla voidaan kiinnittää muita pintakäsittelyaineita kuten teflonia metallin pintaan.
Kilpa-autojen kytkinlevyissä on käytetty kitkapintana sintrattua kuparia.
Rautamalmirikaste sintrataan rautapelleteiksi ennen kuin se syötetään masuuniin.
Sintratut kappaleet jäävät huokoisiksi varsinkin, jos lähtöaine ei ole jauhettu kovin hienoksi. Huokoisuutta hyödynnetään erilaisissa suodattimissa ja laakereissa käytetyissä materiaaleissa.
Magic Johnson

Earvin "Magic" Johnson Jr. (s. 14. elokuuta 1959 Lansing, Michigan) on aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän pelasi koko ammattilaisuransa NBA-joukkue Los Angeles Lakersissa (1979–1991, 1996). Johnsonin sopimus Los Angeles Lakersin kanssa vuonna 1981 käsitti ennätykselliset 25 vuotta. Johnson voitti joukkueensa kanssa kuuluisaan "Showtime"-tyyliin viisi NBA-mestaruutta, ja häntä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista.
Johnson oli alkuperäisen Dream Teamin jäsenenä Barcelonan olympialaisissa 1992 voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä muiden legendojen kuten Michael Jordanin ja Larry Birdin kanssa. Johnsonin NBA-ura katkesi väliaikaisesti vuonna 1991 HIV-tartunnan vuoksi.
Koripallouransa jälkeen Johnson on perustanut "The Magic Johnson Foundation" -säätiön edistämään nuorison terveyttä ja hyvinvointia.
Syksyllä 2023 Johnsonin omaisuus ylitti miljardin dollarin rajan talouslehti Forbesin arvion mukaan. Hän on neljäs ammattiurheilija joka on sen tehnyt kautta aikain. Johnsonin taloudellinen menestys on tullut pääosin vasta urheilu-uran jälkeen, jolla hän tienasi n. 40 miljoonaa dollaria. Hän on sijoittanut useisiin yrityksiin, ja omistaa useita urheilujoukkueita. Urheilu-uransa jälkeen Johnson on sijoittanut muun muassa Starbucksiin, Burger Kingiin ja henkivakuutusyhtiö Equitrustiin.
Charles Barkley

Charles Barkley (s. 20. helmikuuta 1963) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut NBA-koripalloilija ja oman aikakautensa tunnetuimpia pelaajia. Barkley on pituudeltaan noin 198-senttinen.
Barkley pelasi ammattilaisurallaan (vuodet 1984–1999) NBA-joukkueissa Philadelphia 76ers, Phoenix Suns ja Houston Rockets. Hän pelasi myös kolme kertaa NBA:n tähdistöottelussa. Hän lopetti uransa kauden 1999–2000 jälkeen, pelattuaan neljän kuukauden tauon jälkeen viimeisessä ottelussaan kuusi minuuttia. Barkley ei voittanut uransa aikana NBA-mestaruuksia.
Barkleyn lisäksi vain Kareem Abdul-Jabbar, Wilt Chamberlain ja Karl Malone ovat keränneet yhteensä yli 20 000 pistettä, yli 10 000 levypalloa ja yli 4 000 koriin johtanutta syöttöä koko NBA:n historiassa.
Barkley oli alkuperäisen "Dream Teamin" jäsenenä Barcelonan vuoden 1992 olympialaisissa voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä legendojen kuten Michael Jordan, Magic Johnson ja Larry Bird kanssa.
Vuonna 1996 Barkley valittiin 50:n kaikkien aikojen parhaan NBA-pelaajan joukkoon, ja lopettamisensa jälkeen hän on toiminut muun muassa TV-kommentaattorina. Elokuvassa "Space Jam" (1996) hän esittää itseään. Barkley valittiin koripallon kuuluisuuksien galleriaan (Hall of Fame) vuonna 2006.
Karl Malone

Karl Anthony Malone (s. 24. heinäkuuta 1963 Summerfield, Louisiana) on yhdysvaltalainen aktiiviuransa lopettanut NBA-koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Häntä pidetään yleisesti yhtenä parhaista pelaajista, joka ei koskaan uransa aikana voittanut NBA:n mestaruutta.
Malonen lempinimi on Mailman, ”postimies”. Hän sai sen jo yliopistoaikanaan tasaisen hyvien pelisuoritustensa ansiosta (”the mailman always delivers” eli ”postimies toimittaa aina tavaran perille”).
Ura.
Malone pelasi ammattilaisuransa aikana vuosina 1985–2004 NBA-joukkueissa Utah Jazz ja Los Angeles Lakers. Utah Jazzissa pelatessaan hän muodosti John Stocktonin kanssa NBA:n historiaan jääneen duon ”Stockton-to-Malone”.
Malone oli korin alla pelaava laituri, ja hän teki toiseksi eniten pisteitä koko NBA:n historiassa – vain Kareem Abdul-Jabbar teki aikanaan enemmän. Hän heitti myös eniten vapaaheittoja (sekä yrityksiä että onnistumisia) liigan historiassa.
Malone teki yli 2 000 pistettä 11 kaudella, ja hän jakaa tämän ennätyksen Michael Jordanin kanssa. Malone teki myös vähintään 20 pistettä ottelua kohti 17 peräkkäisellä kaudella, ja tämän ennätyksen hän jakaa Kareem Abdul-Jabbarin kanssa. Malone valittiin 11 kertaa kauden päätteeksi NBA:n niin sanottuun ykkösviisikkoon eli kauden parhaaksi pelaajaksi omalla pelipaikallaan.
Malone oli alkuperäisen ”Dream Teamin” jäsenenä Barcelonan vuoden 1992 olympialaisissa voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä legendojen kuten Michael Jordanin, Magic Johnsonin ja Larry Birdin kanssa. Lisäksi hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Atlantan vuoden 1996 olympialaisissa.
Vuonna 1996 Malone valittiin 50:n kaikkien aikojen parhaan NBA-pelaajan joukkoon.
Vetokytkin

Vetokytkin on laite, jonka avulla saadaan sekä varsinainen perävaunu että keskiakseliperävaunu kytkettyä kuorma-autoon.
Vetokytkimen keskellä on vetotappi, johon varsinaisen perävaunun tai apuvaunun aisan vetosilmukan pitää osua. Kun aisan vetosilmukka on tarpeeksi syvällä vetokidassa, lukittuu vetotappi silmukan läpi varmistaen perävaunun pysymisen paikoillaan ajon aikana.
Vetotappia voidaan käyttää käsin mekaanisesti tai servolla, joka on yleensä paineilmakäyttöinen.
Aiheesta muualla.
Vetokytkimien valmistajia:
Formula 1 -kausi 1951

Formula 1 -kausi 1951 oli kautta aikain toinen Formula 1 -luokan MM-sarjan kausi.
Kauden aikana ajettiin kahdeksan osakilpailua, joista neljän parhaimman pisteet laskettiin mukaan kuljettajan MM-loppupisteisiin. Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2 pistettä), ja nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai yhden pisteen. Mestaruuden voitti Alfa Romeon Juan Manuel Fangio. Fangio johti MM-sarjaa Ranskan GP:stä alkaen.
Varsinaisen mestaruussarjan lisäksi kauden aikana ajettiin useita MM-sarjan ulkopuolisia kilpailuja.