tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johanna Pirttilahti-Mattila

Johanna Pirttilahti-Mattila (o.s. Pirttilahti, s. 6. toukokuuta 1968 Mouhijärvi) on suomalainen televisiokuuluttaja. Hän työskenteli Yle TV2 -kanavan kuuluttajana vuosina 1991–2012. Pirttilahti-Mattila valmistui Tampereen yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1993. Hän on koulutukseltaan suomen kielen ja puheviestinnän opettaja. Hän on myös viestintäalan kouluttaja.
Pirttilahti-Mattila juonsi vuosina 2009 ja 2010 esitettyä "Suomen Las Vegas" -televisio-ohjelmaa Mikko Kivisen kanssa.
Vuoden 2010 Eurovision laulukilpailun finaalilähetyksessä Pirttilahti-Mattila ilmoitti Suomen antamat pisteet.
Pirttilahti-Mattila irtisanottiin Yleltä maaliskuussa 2025. Hänen työsuhteensa Yleisradiolla päättyi 31. elokuuta.
Filosofian maailmankongressi

Filosofian maailmankongressi () on kansainvälinen filosofian alan kongressi, joka järjestetään nykyisin joka viides vuosi. Kongressi on järjestetty vuodesta 1900.
Kongressit.
20. maailmankongressi.
Filosofian 20. maailmankongressi järjestettiin vuonna 1998 Bostonissa, Massachusettsissa.
Kongressin artikkeleista 260 julkaistiin nimellä "The Proceedings of the Twentieth World Congress of Philosophy" kahdessatoista aiheittain järjestetyssä niteessä. Niteiden aihealueet olivat: etiikka; metafysiikka; kasvatusfilosofia; uskonnonfilosofia, taidefilosofia ja luovuuden filosofia; tietoteoria; analyyttinen filosofia ja logiikka; uuden ajan filosofia; nykyajan filosofia; mielenfilosofia; tieteenfilosofia; yhteiskuntafilosofia ja poliittinen filosofia; ja kulttuurienvälinen filosofia.
Julkaisut toimittivat Jaakko Hintikka, Robert Neville, Ernest Sosa ja Alan Olson, ja niihin kuuluu artikkeleita muun muassa seuraavilta filosofeilta: Pierre Aubenque, Evandro Agazzi, Karl-Otto Apel, Natalia Avtonomova, Arindam Chakrabarti, Chung-ying Cheng, Daniel Dennett, Fred Dretske, Jorge J. E. Gracia, Marjorie Grene, Adolf Grünbaum, Jaakko Hintikka, Ted Honderich, Ionna Kuçuradi, Hans Lenk, Alasdair MacIntyre, C. Ulises Moulines, W. V. O. Quine, Gunnar Skirbekk, Vyachevslav Stepin, P. F. Strawson, Olúfémi Táíwò, Georg Henrik von Wright ja Linda Zagzebski.
21. maailmankongressi.
Filosofian 21. maailmankongressi järjestettiin 10.-17. elokuuta 2003 Istanbulissa, Turkissa. Sen teemana oli ”Filosofia kohtaa maailman ongelmat” (”Philosophy Facing World Problems”). Kongressissa järjestettiin seuraavat symposiumit:
Kokouksen julkaisut tullaan julkaisemaan nimellä "The Proceedings of the Twenty-First World Congress of Philosophy" kolmessatoista aiheittain järjestetyssä niteessä. Niteiden aihealueet ovat: etiikka; yhteiskuntafilosofia ja poliittinen filosofia; ihmisoikeudet; kasvatusfilosofia; logiikka ja tieteenfilosofia; tietoteoria; filosofia ja kulttuuri(t); uskonnonfilosofia; filosofinen antropologia; antiikin ja uuden ajan filosofia; nykyajan filosofia; filosofiset suuntaukset 20. vuosisadalla; ja filosofia kohtaa maailman ongelmat.
22. maailmankongressi.
Filosofian 22. maailmankongressi järjestettiin 30. heinäkuuta - 5. elokuuta 2008 Soulin kansallisessa yliopistossa Soulissa Etelä-Koreassa. Kongressissa oli neljä kaikille osallistujille tarkoitettua tilaisuutta:
Kongressin kansainvälistä ohjelmakomiteaa johti Gilbert Hottois.
VPS Juniorit

VPS Juniorit (VPS-j) on jalkapalloseura Vaasan Palloseuran junioriorganisaatio. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Suomen viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla eli Nelosessa nimellä VPS J. VPS Junioreiden toimintaa keskittyy junioritoimintaan, ja seuralla on ikäluokkia G-pojista B-poikiin ja D-tytöistä B-tyttöihin.
Historia.
Vaasan Palloseuralla oli vuosikymmenten ajan ollut junioritoimintaa. Silti vasta 1990-luvulla alkoivat neuvottelut nuorisotoiminnan eriyttämiseksi VPS ry:stä omaksi seurakseen. Lopulta 3. elokuuta vuonna 2000 perustettiin Vaasan Palloseuran Juniorit ry, joka otti haltuunsa Vaasan Palloseuran junioritoiminnan. Samalla se hankki osakekannan VPS:n omistamaan Vaasan juniorihallit Oy:hyn. 
VPS-j perustettiin vuonna 2002, jolloin seuran A-juniorit aloittivat pelaamaan VI-divisioonassa. Viime vuosina joukkue on pelannut lähinnä Kolmosta. Historian paras saavutus oli nousu 2. divisioonaan kauden 2007 päätteeksi. Viisiitti kaudelle 2008 Kakkosessa jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi. Joukkue keräsi kaudella 25 pistettä. Kaudella 2011 joukkue tippui Kolmosesta Neloseen, jossa pelasi kaksi kautta. Kaudella 2012 joukkue jäi pisteen päähän noususta, jonka vei suuren mediahuomion saattelemana Närpiön Kraftin kakkosjoukkue. Kauden 2013 Nelosen, joukkue voitti ylivoimaisesti ja nousi takaisin Kolmoseen. Kolmosessa kaudella 2014 joukkue pelasi vahvan loppukauden nostaen sijoituksen lopulta seitsemänneksi.
Vuonna 2020 Vepsun akatemiajoukkue siirtyi VPS Oy:n alaisuuteen, jättäen VPS Juniorit ry:n edustusjoukkueeksi Nelosessa pelaavan VPS J:n.
Gridiron Gang

Gridiron Gang on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Phil Joanoun ohjaama elokuva. Pääosissa ovat Dwayne Johnson ja Xzibit.
Juoni.
Nuorisovankilassa perustetaan amerikkalainen jalkapallojoukkue (mustangs). Nuoret, jotka liittyvät tai joutuvat joukkueeseen, ovat jengiläisiä mm. Cripsejä ja Bloodseja. Joukkueen sisällä sattuu paljon konflikteja, koska yhteistyö toisen jengin jäsenen kanssa ei ole mahdollista. Jalkapallojoukkue on tärkeä nuorille, ja nuorisovankila auttaa jenginuoria, sillä nuorisovankilasta päästessään nuori joutuu joko uudestaan vankilaan tai kuolee. Jalkapallojoukkueesta tulee iso perhe, missä ei katsota mitä katujengiä nuori edustaa. Hyvin pieni osa joukkueesta palaa omaan katujengiinsä ja monet pääsevät tämän jalkapallojoukkueen kautta eroon jengitoiminnasta.
Ilmari Nykänen

Ilmari Nykänen (28. toukokuuta 1930 Kymi – 22. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen pilapiirtäjä, joka piirsi pitkään vasemmistolaiseen "Kansan Uutiset" -lehteen. Hän käytti nimimerkkiä Ilmari.
Ensimmäiset pilapiirroksensa yhden miehen veneveistämöä pitänyt parikymppinen kotkalaisnuorukainen lähetti "Kuluttajain Lehteen". Pian Nykänen muutti Helsinkiin, jossa tärkeimmät pilapiirrosten ostajat sijaitsivat. Ateneumiin Nykänen pyrki muttei päässyt.
Nykänen aloitti SKDL:n pää-äänenkannattajan "Vapaan Sanan" pilapiirtäjänä vuonna 1953. Hän joutui hetkellisesti eroamaan lehdestä ajauduttuaan erimielisyyksiin päätoimittaja Jarno Pennasen kanssa, mutta hänet palkattiin uudelleen "Vapaan Sanan" seuraajaksi vuonna 1957 perustettuun "Kansan Uutisiin", johon hän piirsi aina vuoteen 1993 saakka. Hän piirsi myös Suomi–Neuvostoliitto-seuran lehtiin sekä kommunistien hallitsemien ammattiliittojen lehtiin. "Rakentaja"-lehteen hän piirsi vielä 2000-luvulla. Muita Nykäsen piirrosten tilaajia olivat SKDL:n maaseutulehdistö. Myös "Seura" ja "Apu" julkaisivat niitä.
Nykänen oli sitoutunut vasemmistolaiseen maailmankatsomukseen, mutta ei koskaan kuulunut SKDL:ään tai SKP:hen. Poliittisen riippumattomuutensa vuoksi hänellä oli välillä yhteistyövaikeuksia päätoimittajien kanssa. Nykänen harrasti veneiden veistoa ja autojen korjausta.
Rakkauden Robin Hood

Rakkauden Robin Hood on suomalaisen Raaka-Arska &amp; Rengasraudat -yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt albumi. Se julkaistiin vuonna 1997.
Tapani Kovanen

Toivo Tapani Kovanen (9. syyskuuta 1923 Vesanto – 27. joulukuuta 2005) oli suomalainen pilapiirtäjä, nimimerkki Stefan. Hän toimi "Suomen Sosialidemokraatin" poliittisena piirtäjänä vuosina 1957–1986. Kovanen toimi myös taidemaalarina ja osallistui taidenäyttelyihin lähinnä Espoossa ja Strinbergin taidesalongissa vuodesta 1954 alkaen.
Georg Engeström

Jurij Georg Engeström (taiteilijanimet Georg Engeström, GEM, Gee; s. 25. elokuuta 1921 Ruokolahti – 11. lokakuuta 2008 Espoo) oli suomalainen taidemaalari ja pilapiirtäjä. Hän aloitti piirtämisen 1960-luvun alussa Hufvudstadsbladetiin nimimerkillä "Gem" ja Maalaisliiton pää-äänenkannattajaan Maakansaan (myöhemmin Suomenmaa) nimimerkillä "Gee". Engeström jatkoi piirtämistä kumpaankin lehteen aina 1990-luvun alkuun saakka. Piirtäjän työ oli sivutoimista, sillä varsinaiselta ammatiltaan ekonomin tutkinnon suorittanut Engeström oli verotarkastaja.
Engeström on saanut taiteilijakoulutuksen yksityisesti eri taiteilijoiden ohjauksessa. Engeström on tehnyt Åbo Akademin kanslerien muotokuvat.
Kanuunaralli

Kanuunaralli on Nypykät-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin alkuvuodesta 1991. Kanuunarallin kappaleet äänitettiin syksyllä 1990 J.J. Studiolla Tampereella Juuso Norlundin toimiessa äänittäjänä. Albumin kappaleet ”Lastenlaulu”, ”Jazzilla taivaaseen” sekä kanuunaralli yhtye levytti kahdelle albumia edeltäneelle omakustanne(vinyyli-)singlelle. Poko records julkaisi nämä kolme omakustannuskappaletta sekä neljännen kappaleen ”Kansanmusiikkia” Kanuunaralli-albumia edeltäneellä CD-EP:llä "The Kings of Polkka".
Jáchymov

Jáchymov () on vanha kaivoskaupunki Luoteis-Böömissä Tšekissä Karlovy Varyn läänissä. Se sijaitsee 596 metrin korkeudella merenpinnasta St. Joachimin laaksossa Erzgebirgen vuoristossa. Vuoden 2020 arvion mukaan kaupungissa asui 2 470 asukasta. Vuosina 2011–2020 Jáchymovin väkiluku laski 18,6 prosenttia.
Kaivostoiminta ja rahat.
1500-luvun alussa Joachimsthalista löydettiin hopeaa. Tämän arvokkaan esiintymän hyväksikäyttö sai paikkakunnan nopeasti kasvamaan, ja Schlickin herttuat, joiden omistuksiin seutu kuului, tulivat Böömin rikkaimpiin kuuluvaksi aatelissuvuksi. Schlickin herttuat ryhtyivät lyömään hopearahoja, joista käytettiin paikkakunnan mukaan nimitystä "Joachimsthaler". Tästä nimestä ovat peräisin myöhemmin muuallakin käyttöön tulleet rahayksiköiden nimet talari, taaleri ja dollari.
Historia.
Uskonpuhdistus alkoi 1523. Schmalkaldenin sodassa (1546–1547) Saksi miehitti joksikin ajaksi Joachimsthalin. Kun vuonna 1621 vastauskonpuhdistus palautti kaupunkiin katolisen uskon, monet protestantit kaupungista ja sen läheisyydestä pakenivat Saksiin.
1800-luvulla kaupunki oli paikallishallinnon ("Bezirkshauptmannschaft") keskus, ja siellä toimivat viranomaiset, joiden vastuualueeseen kuului kaivostoiminta ja raudan tuotanto. Kaivostoiminta oli edelleen merkittävää. Sitä ylläpitivät sekä valtiolliset että yksityiset yhtiöt. Vuonna 1885 alueen kaivoksista saatiin 11,35 tonnia hopeaa sekä lisäksi nikkeli-, vismutti- ja uraanimalmia. Uraani löydettiinkin ensimmäiseksi juuri Joachimsthalin pikivälkkeestä, samoin kuin myöhemmin radium. Radiumin löysi 1800-luvun lopussa Marie Curie, joka sai sitä eristetyksi pienen määrän analysoimalla useita tonneja Joachimsthalin pikivälkettä. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka Joachimsthalissa oli maailman ainoa toiminnassa oleva uraanikaivos. Ydinenergiaa tuolloin ei tosin vielä tunnettu, mutta eräitä uraaniyhdisteitä käytettiin väriaineina. Kaivoksen arvokkaimmaksi tuotteeksi tuli kuitenkin tuohon aikaan suoranaisena ihmeaineena pidetty radium.
Paikkakunnalla oli 1800-luvulla muutakin teollisuutta, muun muassa suuri tupakkatehdas. Maaliskuun 31. päivänä 1873 lähes koko kaupunki paloi.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupunki tuli kuulumaan Tšekkoslovakiaan. Se sijaitsi kuitenkin saksankielisillä sudeettialueilla, jotka vuonna 1938 Münchenin sopimuksella liitettiin Saksaan.
Nykyaika.
Toisen maailmansodan jälkeen alue palautettiin Tšekkoslovakialle, ja saksalaisväestö karkotettiin. Kaupungin nimi muutettiin tšekinkieliseen muotoon "Jáchymov".
Sen jälkeen kun kommunistit olivat tulleet valtaan vuonna 1948, paikkakunnalle perustettiin suuri vankila poliittisia vankeja varten. Uusien vallanpitäjien vastustajat joutuivat pakkotöihin uraanikaivoksiin ankarissa oloissa, niin että heidän keskimääräinen elinikänsä tuona aikana oli 42 vuotta.
Uraanikaivostoiminta lopetettiin vuonna 1964. Radioaktiivisia kuumia lähteitä, jotka ovat syntyneet entisten uraanikaivosten paikalle, käytetään lääkärin valvonnassa hermostollisten ja reumaattisten sairauksien hoitoon.
Pappilankorpi

Pappilankorpi on Lohjan 16. kaupunginosa. Teollisuusvaltainen kaupunginosa sijaitsee Lohjan keskustasta hieman itään, nummen eli Lohjanharjun takana. Sen naapurikaupunginosia ovat etelässä ja lännessä Gruotila ja pohjoisessa Ventelä.
Alueella toimii muun muassa Hyrlesin ohutlevytehdas, Constructor Finlandin 120 työntekijää työllistävä tehdas sekä Rudus Oy:n betonitehdas. Myös Pohjolan Liikenteen, Lohjan KTK:n ja Vihdin Sairaankuljetus Oy:n varikot sijaitsevat alueella. 
Kaupunginosassa toimii myös joitakin palvelualan yrityksiä kuten RTV, Lohjan Autokatsastus ja useita autohuoltamoita. Asutusta kaupunginosassa on vain vähän.
Pappilankorvessa on myös lumenkaatopaikka ja pohjavedenottamo.
Le Train Bleu

Le Train Bleu () oli ranskalainen luksusluokan yöjuna Calais’sta Ranskan Rivieralle vuosina 1886–2003. 
Historia.
Yksityinen ranskalainen rautatieyhtiö Chemins de fer de Paris à Lyon et à la Méditerranée perusti Le Train Bleun viedäkseen englantilaisia aristokraatteja ja julkkiksia Etelä-Ranskaan. Junan virallinen nimi oli "Calais-Mediterranée Express", mutta siitä käytettiin nimeä "Le Train Bleu", koska siinä oli tummansinisiä makuuvaunuja.
Ensimmäinen matka tapahtui 8. joulukuuta 1922. Toisen ja kolmannen luokan makuuvaunut tulivat käyttöön 1936, ja nyt Train Bleu vei Etelä-Ranskaan keskiluokkaa ja työväenluokkaa. Le Train Bleu kansallistettiin vuonna 1938, ja se sulautettiin SNCF:iin. Tällöin Le Bleu Train haudattiin, ja siitä tuli tavallinen yöjuna. 
Junayhteys Etelä-Ranskaan keskeytettiin toisen maailmansodan aikana, mutta sodan jälkeen se otettiin jälleen käyttöön nimellä "Le Train Bleu". Kaupallinen lentoyhteys Pariisista Nizzaan alkoi vuonna 1945 ja söi Le Blue Trainin asiakkaita. Vuoden 1978 jälkeen junaan liitettiin autovaunuja keskiluokan matkustajien houkutukseksi. 
Yöjunat korvattiin 1980-luvun alussa huippunopeilla TGV-luotijunilla, jotka veivät matkustajia Pariisista Nizzaan viidessä tunnissa. Luksusluokan junien kultakausi Rivieralla loppui.
Reitti.
Le Train Bleu lähti Gare Maritimen rautatieasemalta Calais’sta, johon englantilaisia matkustajia oli saapunut lautalla Englannin kanaalin yli. Calais’sta juna lähti kello 1.00 ja saapui illalla Pariisiin Gare du Nordin asemalle, ja sieltä se matkasi ympäri Périphériqueta Gare de Lyonille, josta tuli lisää matkustajia ja vaunuja. Juna lähti Pariisista illalla kohti Marseillea ja pysähtyi ennen matkan päätä Dijonissa, Chalonsissa ja Lyonissa. 
Rivieralla juna pysähtyi St. Raphaelissa, Juan-les-Pinsissä, Antibesissa, Cannesissa, Nizzassa ja Monacossa. Sen määränpää oli Menton lähellä Italian rajaa. 
Juna ja sen käyttö.
Suosituin ajankohta Le Train Bleulle oli marraskuun ja huhtikuun välillä, kun englantilaiset aateliset pakenivat Britannian talvea Ranskaan. 
Le Train Bleussa oli ensimmäinen luokka, jossa oli makuuvaunu, joka oli Compagnie Internationale des Wagons-Litsin omistama. Ravintolavaunussa tarjoiltiin viiden ruokalajin illallinen. Makuuvaunut olivat tummansinisiä. Vaunuissa oli kymmenen makuuvaunupaikkaa. 
Junan kuuluisimmat matkustajat olivat Edward VIII, Charlie Chaplin, Coco Chanel, Winston Churchill, F. Scott Fitzgerald, Evelyn Waugh ja W. Somerset Maugham.
1930-luvun laman aikana varakkaiden amerikkalaisten ja englantilaisten matkat lomalle Rivieralle vähenivät, kun Englannin punta devalvoitiin.
Muuta.
Junan kultakautena Ballets russes teki monia balettiesityksiä junasta ja Agatha Christie kirjoitti siitä kirjan "Sinisen junan arvoitus".
Vuonna 1963 ravintola nimeltään Le Train Bleu avattiin Gare de Lyonin asemalle Pariisiin kunnioittamaan tätä historiallista junaa.
John Webster

John Webster (s. 2. toukokuuta 1967 Helsinki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.
Hänen vanhempansa ovat Suomeen muuttaneita englantilaisia opettajia.
Websterin tunnetuimpia elokuvia ovat "Pölynimurikauppiaat" (1993), "Tissit ja tango" (1994), "Sukkien euroelämää" (1999), "Sen edestään löytää" (2005) ja The Happy Worker (2022). Elokuvassa "Katastrofin aineksia" (2008) Websterin perhe vältti öljyn kuluttamista vuoden ajan.
Webster on voittanut kaksi parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkintoa elokuvilla "Sen edestään löytää" ja "Katastrofin aineksia". Katastrofin aineksia oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan lisäksi parhaaksi käsikirjoitukseksi. Hän on voittanut elokuvillaan myös useita kansainvälisiä palkintoja. Websterin osatuottama "Tulella kirjoitettua" ("Writing with Fire") -dokumenttielokuva oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkintoon 2022.
Webster valmistui taiteen maisteriksi Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta 1996. Websterillä ja hänen vaimollaan Anu Websterillä on kaksi lasta, Samuel ja Benjamin.
Scribonia

Scribonia (68 eaa. – 16 jaa.) oli Octaviuksen (tulevan keisari Augustuksen) toinen vaimo. Scribonia oli Augutuksen ainoan lapsen, tyttären Julian, äiti. Scribonian vanhemmat olivat Lucius Scribonius Libo ja Cornelia Sulla. Hänen äitinsä isä oli Pompeius ja hänen isänsä isä oli Sulla. Scribonian veli oli L. Scribonius Libo, joka oli Pompeiuksen pojan Sextus Pompeiuksen isäpuoli.
Suetonius kertoo että ennen avioliittoaan Octaviuksen kanssa Scribonia oli ollut naimisissa kahdesti korkea-arvoisten senaattoreiden kanssa. Suetonius ei kuitenkaan kerro aviomiesten nimiä. Yksi näistä aviomiehistä oli P. Cornelius Scipio, mutta ei ole varmuutta siitä oliko hän koskaan konsuli. Scribonia ja Scipio saivat kaksi lasta. Poika P. Cornelius Scipio oli konsuli vuonna 16 eaa. Tytär Cornelia meni naimisiin kensori Paulus Aemilius Lepiduksen kanssa. 
Vuonna 40 eaa. Octavius pelkäsi että Sextus Pompeius ja Marcus Antonius liittoutuisivat häntä vastaan. Maecenas suositteli häntä menemään naimisiin Pompeiuksen sukulaisen Scribonian kanssa. Octavius oli Scriboniaan paljon nuorempi. Octavius erosi Scriboniasta vuonna 39 eaa. heti sen jälkeen kun Scribonia oli synnyttänyt hänelle tyttären Julian.
Antti Peippo

Antti Eerikki Peippo () oli suomalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja.
Peippo tuli tunnetuksi erityisesti Risto Jarvan elokuvien hovikuvaajana. Lukuun ottamatta elokuvaa "Yö vai päivä" (1962) hän on kuvannut kaikki Jarvan elokuvat. Jarvan kuoleman jälkeen hän jatkoi kuvaajana muissa Jarvan tuotantoyhtiön Filminorin elokuvissa.
Peipon ainoaksi pitkän näytelmäelokuvan ohjaustyöksi jäi tieteiskauhukomedia "Ihmemies" (1979). 
Antti Peippo alkoi 16-vuotiaasta opiskella maalausta Taideakatemian koulussa ja opiskeli sitä 1950-luvun alkupuolella myös Pariisissa. 1960-luvun alussa hän opiskeli kamerataidetta Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa hän seuraavalla vuosikymmenellä opetti. Vuosina 1964–1975 Peippo toimi Filminor-yhtiössä elokuvaajana ja kuvasi muun muassa melkein kaikki Risto Jarvan elokuvat.
Peipon ura jatkui aina 1980-luvun lopulle asti lyhyet elokuvien ja lyhyiden dokumenttien ohjaajana ja kuvaajana. Hän näytteli myös pieniä osia useissa elokuvissa. Vuonna 1972 valmistunut "Viapori – Suomenlinna" palkittiin parhaan lyhytelokuvan Jussilla. Kettu-mitalin hän sai vuonna 1983 Helsinkiä valokuvanneesta venäläisupseerista Ivan Timiriasevista kertovalla elokuvalla "Sivullisena Suomessa" ja Risto Jarva -palkinnon omaelämäkerrallisella lapsuuskuvauksella "Sijainen", joka palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla 1989 myös kotimaisen sarjan pääpalkinnolla. Elokuvataiteen valtionpalkinnon Peippo sai vuosina 1972, 1973 ja 1981.
Peippo kuoli syöpään kesäkuussa 1989 54-vuotiaana. Hänet on haudattu Vanhalle hautausmaalle Lahteen.
Hiiden opisto

Hiiden Opisto on vapaata sivistystyötä tarjoava aikuisoppilaitos Länsi-Uudellamaalla. Isäntäkuntana ja palveluiden tuottajana toimii Lohjan kaupunki. Muita opiston toiminnassa mukana olevia kuntia ovat Siuntio ja Vihti.
Opisto perustettiin 1. tammikuuta 2001 yhdistämällä Lohjan työväenopisto, Nummi-Pusulan kansalaisopisto sekä Vihdin kansalaisopisto.
Opistolla on 14 päätoimista työntekijää, ja reilut 250 tuntiopettajaa ja luennoitsijaa.
Vuonna 2014 Hiiden opiston kursseilla kävi 6 122 henkilöä. Yhteensä kursseilla oli 12 866 osallistujaa.
Idiofoni

Idiofoni tai autofoni on soitinluokka, johon kuuluvien soitinten ääni syntyy soittimen oman kiinteän massan (tai suurimman osan siitä) värähdellessä. Idiofoneja tehdään esimerkiksi puusta, metallista ja kiviaineksesta. Idiofoneille tunnusomaista on, että niissä ei ole erikseen määriteltävissä olevia värähteleviä osia, kuten kieliä, ilmapatsaita tai kalvoja.
Idiofoni-luokat.
Idiofoni-sana tulee kreikan sanoista "idios" (oma) ja "phone" (ääni). Idiofonit kuuluvat eräänä ryhmänä Erich von Hornbostelin ja Curt Sachsin kehittämään soitinluokitukseen ja ne voidaan jakaa edelleen neljään pääluokkaan: lyönti-, näppäily-, kitka- ja tuuli-idiofoneihin.
Lyönti-idiofonit.
Suurin idiofoni-ryhmä ovat lyönti-idiofonit, jotka voidaan jakaa edelleen välittömästi ja välillisesti lyötäviin idiofoneihin. 
Välittömästi lyötäviä idiofoneja ovat konkussioidiofonit ja perkussioidiofonit. Konkussioidiofoneja ovat esimerkiksi clavesit, kastanjetit ja lautaset. Perkussioidiofoneja ovat muun muassa triangelit, ksylofonit, kellot ja gongit.
Välillisesti lyötäviä idiofoneja ovat ravistusidiofonit eli helistimet, hammasidiofonit eli raapat ja haaraidiofonit. Helistimiä ovat esimerkiksi marakassit, sistrumit ja kaulakorut. Hammasidiofoneja ovat räikät ja guirot. Haaraidiofoneissa puolestaan on tuntosarven muotoisia osia, jotka napsahtelevat toisiaan vasten.
Näppäilyidiofonit.
Näppäilyidiofoneissa puiset tai metalliset kielet ovat rungon kiinteänä osana, joita näppäillään. Esimerkkejä ovat mbira, munniharppu ja soittorasia.
Kitkaidiofonit.
Kitkaidiofonit värähtelevät, kun niitä sivellään tai hangataan. Esimerkkejä ovat neulaviulu ja saha.
Tuuli-idiofonit.
Tuuli-idiofoneissa ääni syntyy, kun ilmavirta saa soittimessa olevat sauvat tai laatat värähtelemään.
Veldhoven

Veldhoven () on kunta Pohjois-Brabantin provinssissa Alankomaissa, Eindhovenin kaupungin lounaispuolella. Kunnassa on 43 101 asukasta (1.11.2007). Pinta-alaa kunnalla on 31,92 km², josta vettä on 0,2 km².
Veldhoven sai alkunsa maalaiskylistä, joista kehittyi 1900-luvun aikana Eindhovenin esikaupunkialue. Nykyinen kunta syntyi kolmen kunnan liitoksessa vuonna 1921, kun Veldhoven ja Meerveldhoven, Oerle ja Zeelst yhdistyivät. Oerlen ja Veldhovenin kylät muodostavat nykyään yhtenäisen taajaman, ja kunnan uusi keskusta on rakennettu Zeelstin ja Veldhovenin kylien väliin.
 Veldhoven tunnetaan myös Aku Ankan piirtäjien Mau Heymansin ja Bas Heymansin syntymäpaikkana.
AS Cannes (lentopallo)

AS Cannes on ranskalainen lentopalloseura, joka pelaa Ranskan ylimmällä sarjatasolla, Pro A-liigassa. Sen kotikaupunki on kuuluisa elokuvapaikka Cannes. AS Cannes pelaa Ranskan Pro A-liigan lisäksi Lentopallon Mestareiden liigassa. Joukkue on voittanut useita Ranskan mestaruuksia ja cupeja. Joukkueessa pelaa suomalainen Olli Kunnari.
AS Cannes on yksi liigan suurimmista joukkueista yhdessä Paris Volleyn, ja Toursin kanssa.
Vuorikerttuli

Vuorikerttuli ("Peucedramus taeniatus") on varpuslintuihin kuuluva lintu. Vuorikerttulia tavataan ainoastaan Keski- ja Pohjois-Amerikassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa ja Yhdysvalloissa. Se kuului ennen kerttulien heimoon, mutta DNA-tutkimukset paljastivat sen kuuluvan omaan heimoonsa.
Koko ja ulkonäkö.
Vuorikerttuli on pienehkö, noin 11,5 cm pitkä lintu, jolla on pitkät oliivinväriset siivet, joiden yläosassa on kaksi valkoista raitaa. Pääväritys vuorikerttulilla on kuitenkin harmaa, jota on vatsassa, selässä ja pyrstössä. Koiraan pää ja rinta ovat oranssit, ja silmän ympärillä sillä on tumma alue. Naaras on muuten samankaltainen, mutta oranssi väri on korvattu keltaisella.
Levinneisyys.
Lajia tavataan luonnonvaraisena Keski- ja Pohjois-Amerikassa. Vuorikerttuleita arvellaan olevan jäljellä 500 000–5 000 000 yksilöä, ja laji onkin luokiteltu elinvoimaiseksi. Lajia tavataan yleensä trooppisilta alueilta, jossa kasvaa havupuita. Lajia tavataan enimmäkseen vuoristoissa ja ylängöillä, ja sitä tavataan 1 700–3 100 metrin korkeudella merenpinnasta.
Lisääntyminen ja ravinto.
Vuorikerttuli on hyönteissyöjä, ja on paikkalintu. Vuorikerttuli munii yleensä puussa olevaan kuperanmuotoiseen pesäänsä yleensä 3–4 munaa.
Luonnonpalvonta

Luonnonpalvonta on luontoon ja luonnonilmiöihin kohdistuvaa palvontaa. Sanaa käytetään myös hartaasta luonnon ihailusta. Luonnonpalvonta on uskonnon muoto, jota ilmenee varhaisissa primitiivisissä uskonnoissa ja monijumalaisissa (polyteismi) uskonnoissa. Luonnon esineitä ja ilmiöitä on harvoin palvottu varsinaisina jumaluuksina, vaan ne ovat olleet jumalien ilmentymiä. Animismissa uskonnollisen kultin kohteena ovat lähes kaikki esineet ja ilmiöt. Kivienpalvontaa harjoittivat muinaiset länsiseemiläiset, kreikkalaiset ja intialaiset. Intiassa pystytettiin suuria fallosta muistuttavia kiviä (linga), joita palvontamenoissa valeltiin öljyllä. Monissa uskonnoissa on ollut eläintenpalvontaa, kuten käärmeenpalvontaa tai karhunpalvontaa. Yleistä on ollut myös puidenpalvonta ja taivaankappaleisiin kohdistunut uskonnonharjoitus (taivaanpalvonta, auringonpalvonta, kuunpalvonta). Luonnonilmiöistä palvonnan kohteena ovat olleet erityisesti ukkonen ja sade.
Luonnonpalvonta voi viitata myös seuraaviin asioihin:
Septiljoona

Septiljoona on miljoonan seitsemäs potenssi eli luku (106)7 = 1042.
Amerikanenglannin sana "septillion" tarkoittaa kuitenkin lukua 1024.
SI-järjestelmässä ei ole kerrannaisyksikköä septiljoonalle.
Mauri Front

Mauri Front (26. toukokuuta 1940 Tuusula – 11. toukokuuta 2006 Helsinki) oli tuottelias suomalainen elokuvaaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan etenkin kansatieteellisten elokuvien tekijänä.
Elämäkerta.
Frontin ura alkoi vuonna 1955 kun hän koulusta valmistuttuaan värväytyi Filmiyhtymä Oy:öön. Työskenneltyään siellä viisi vuotta hän oppi elokuvauksen ja lähti pariksi vuodeksi Pentti Lintonen Ky:hyn, joka valmisti tilauselokuvia metalliteollisuudelle. Frontista tuli pätevä kameramies ja vuonna 1966 hänet kutsuttiinkin Suomi-Filmiin töihin. Siellä hän oppi kuvaamaan ja leikkaamaan elokuvia Niilo Heinon ja Valentin Vaalan opastuksella. 1970-luvulla väkeä irtisanottiin ja Front joutui jatkamaan freelancerinä. Hän työskenteli muun muassa Veikko Laihasen kanssa.
Hän perusti vuonna 1976 Elokuvatuotanto Mauri Frontin. Front teki töitä yhdessä tutkija Eero Naskalin kanssa ja heiltä 1980-luvulla valmistunut elokuva "Puukko" palkittiin AV-palvelun kunniapalkinnolla ja valtion laatutuella. Museoviraston ja Talonpoikaiskulttuurisäätiön toimeksiannoista parivaljakko sai jatkossa tilaisuuden toteuttaa alun toistakymmentä kansanomaista perinnekulttuuria käsittelevää elokuvaa. Nimet "Nahkiaismerta", "Merrat", "Savipotti", "Hirsirakennus", "Ristintekijä" ja "Silakkamarkkinat" kertovat taidolla toteutettujen elokuvien aihepiireistä. 
Mauri Frontin ura jatkui yli 40 vuotta. 1990-luvulla kansatieteellisten elokuvien mahdollisuudet alkoivat hiipua. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1997. Eläkkeelle jäätyäänkin hän ei lopettanut elokuvien tekemistä, vaan hänen viimeinen elokuvansa "Jouhisiimaa ja hamppuköyttä" valmistui vain viikko ennen hänen kuolemaansa. Front oli myös elokuvamuseoiden tukija.
Valikoitu filmografia.
Kuvaajana, leikkaajana tai ohjaajana.
Texcoco

Texcoco (klassiseksi nahuatliksi "Tetzco(h)co") oli ennen espanjalaisten tuloa asteekkien liittolaiskaupunki Meksikon laaksossa Texcoco-järven itärannan lähellä. Siellä asui kansa nimeltä Acolhua, joka oli asteekeille sukua. Texcocon johtaja Nezahualcoyotl (1403–1473) auttoi asteekkeja heille vihamieliseksi kääntyneiden tepaneekkien kukistamisessa. Ennen espanjalaisvalloitusta kaupungissa asui 24 000 ihmistä ja sen ala oli 450 hehtaaria.
Texcoco eli Tetzcoco, acolhuoiden asuinpaikka.
Texcoco tai Tezcoco oli nykyisessä Meksikon laaksossa sijainnut asteekkien sukulaiskulttuurin Acolhuan asuttama kaupunki. Texcoco oli silloisen suuren Texcoco-järven itäisellä rannalla. 
"Acolhua" oli nahuatlia puhuva kansa, joka saapui Meksikon laaksoon noin vuonna 1200.
Acolhuaa ei saa sekoittaa Culhuaan. Acolhuoita muistuttavia nahuatlia puhuvia kulttuureja olivat noihin aikoihin asteekit, tepaneekit, Chalco ja Xochimilca.
Texcocon kaupungin perustivat ehkä chichimekit 1200-luvulla.
Noin 1337 acolhuat ajoivat chichimekit Texcocosta pois tepaneekkien avustamana. Ajatellaan että varhaiset acolhuoiden johtajat puhuivat alueen alkukieltä otomia, ja nahuatl määrättiin kieleksi vasta kuningas Techotlalatzinin aikaan noin 1357/1377-1409. Näihin aikoihin tepaneekkien kaupungin Azcapotzalcon vaikutus tai jopa löyhä ohjaus ulottui Texcocoon, joka joutui maksamaan tepaneekeille veroa. 
Uusi 1409 valtaistuimelle noussut Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I otti vuonna 1414 itselleen tittelin "Chichimeca Tecuhtli", "kikimeekkien herra", ja aikoi solmia liiton Tenochtitlanin asteekkien kanssa, mutta asteekkijohtaja Huitzilihuitl torjui ajatuksen, samoin kuin myöhemmin hänen poikansa Chimalpopocaa. Tämä lienee johtunut siitä, että
asteekkien päällikkö oli naimisissa tepeneekkijohtajan tyttären kanssa.
Texcocon johtaja Ixtlilxochitli I hyökkäsi Azcapozalcoon, tepaneekkien pääkaupunkiin, ja onnistuikin saartamaan sitä pitkään, mutta koska ei kyennyt valtaamaan sitä, palasi tyhjin toimin takaisin. 
Tepaneekkijohtaja Tezozomocin kostoretki syöksi Ixtlilxochitli I:n vallasta vuonna 1418.
Kymmenen vuotta myöhemmin Huexotzingoon paennut Ixtlilxochitli I:n poika Nezahualcoyotl (1403 - 1473) kukisti yhdessä asteekkien ja monien muiden kanssa tepaneekit, ja liittyi asteekkien ja Tlacopanin kanssa kolmiliittoon. Texcocosta tuli tällöin asteekkien valtakunnan toiseksi tärkein kaupunki. Nezahualcoyotl oli merkittävä filosofi ja runoilija säilyneiden tietojen mukaan.
Hän keräsi puutarhaan ja eläintarhaan eksoottisia eläimiä ja kasveja valtakunnan eri seuduilta.
Nezahualpilli (1464-1515) jatkoi isänsä perinteitä. 1520 espanjalaisvalloittaja Hernan Cortéz tappoi viimeisen Texcocon hallitsijan Cacamatzinin ja myös pian valtaistuimelle nousseen Coanacochin ja pani valtaistuimelle nukkehallitsijaksi kristinuskoon kääntyneen
Ixtlilxochitl II:n vuonna 1525.
Viimeinen espanjalaisten tukema "tlatoani"-tyyppinen Texcocon johtaja oli Antonio Pimentel Tlahuitoltzin.
Juhana Sigismund

Juhana Sigismund (), (8. marraskuuta 1572 Halle – 23. joulukuuta 1619 Berliini) oli Brandenburgin rajakreivikunnan vaaliruhtinas vuosina 1608–1619 ja avioliittonsa ansiosta myös Preussin herttua. 
Suku.
Hohenzollernin suvusta lähtöisin olleen Juhana Sigismundin vanhemmat olivat vaaliruhtinas Joakim Friedrich ja tämän ensimmäinen puoliso Katharina von Brandenburg-Küstrin. 
Avioliitto ja lapset.
Juhana Sigismund avioitui Preussin herttuatar Anna von Hohenzollernin kanssa vuonna 1594 ja sai tämän kanssa kahdeksan lasta, joista viisi eli aikuiseksi asti. Heistä toinen oli Yrjö Vilhelm, Brandenburgin seuraava vaaliruhtinas ja Preussin herttua sekä toinen oli Brandenburgin prinsessa Maria Eleonoora, joka avioitui Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin kanssa. Herttuatar Anna toi myös mittavat maa-omaisuudet, koska oli Preussin ja Jülich-Kleven herttuakuntien ainoa perijä. 
Heille syntyi kahdeksan lasta, joista viisi vanhinta eli aikuiseksi asti:
Herttua.
Juhana Sigismundista tuli muodollisesti Preussin herttua vasta vuonna 1618, mutta hän sai herttuakunnan sijaishallitsijan aseman jo vuonna 1608. Preussin herttua Albert Fredrik (1553–1618) oli henkisesti sairas, eikä kyennyt hoitamaan tehtäviään. Juhanan puoliso herttua Anna oli miestään kyvykkäämpi hallitsija ja oli nimetty tämän sijaishallitsijaksi.
Albrekt Fredrikin kuoltua Preussin herttuakunta ja Brandenburgin rajakreivikunta liittyivät personaaliunioniin vuonna 1618. Brandenburgin vaaliruhtinaat olivat nimellisesti Puolan kuninkaan vasalleja aina vuoteen 1657, jolloin Puolan kuningas vapautti Hohenzollernit Wehlaun sopimuksella. 
Personaaliunionin aikaista Brandenburgia vuodesta 1618 Preussin kuningaskunnaksi korottamiseen vuonna 1701 kutsutaan Brandenburg-Preussiksi.
Jerusalemin armenialaiskortteli

Jerusalemin armenialaiskortteli (, , ) on yksi neljästä perinteisestä kaupunginosasta Jerusalemin vanhassa kaupungissa. Se on pienin kortteleista. Armenian ortodoksinen patriarkaatti omistaa korttelissa useita luostareita ja teologisen seminaarin.
Korttelissa on asunut parhaimmillaan jopa 16 000 asukasta, mutta nykyään asukkaita on hieman yli tuhat.
Moses Malone

Moses Eugene Malone (23. maaliskuuta 1955 Petersburg, Virginia – 13. syyskuuta 2015 Norfolk, Virginia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, joka loi 1970–1990-luvuilla merkittävän uran ABA:ssa ja NBA:ssa.
Virginiassa syntynyt Malone valmistui Petersburg High Schoolista ja pelasi toistakymmentä kertaa All-Star-joukkueessa. Hän voitti kolmesti (1979, 1982, 1983) ja kerran (1983), jolloin hänen seuransa Philadelphia 76ers voitti myös NBA:n mestaruuden.
Vuonna 1996 NBA valitsi Malonen yhdeksi sen historian . Hänet nimettiin vuonna 1999 Virginia Sports Hall of Fameen ja vuonna 2001 Springfieldin kansainvälisesti kuuluisampaan Basketball Hall of Fameen.
Malone kuoli 60-vuotiaana hotellihuoneessa 13. syyskuuta 2015. Hän yöpyi Norfolkissa, jossa hänen oli tarkoitus osallistua golfturnaukseen.
Kulutusluotto

Kulutusluotto on luotto, joka on myönnetty tai luvattu kuluttajalle lainana, maksulykkäyksenä tai muuna taloudellisena järjestelynä kuluttamista varten. Kulutusluottotermin alle lasketaan kaikki vakuudettomat ja vakuudelliset luotot, jotka on otettu kulutustarkoitukseen. Kulutusluotot ovat yleensä verrattain lyhytaikaisia, kestoltaan alle viiden vuoden lainoja, joiden suuruus on tyypillisesti muutamia tuhansia euroja. Kulutusluottoja tarjoavat niin pankit kuin yksityiset suomalaiset ja muunmaalaiset luottospesialistit.
Kulutusluottojen vuosikorot vaihtelevat tyypillisesti 9–30 %:n välillä. Huomattavasti suurempiakin korkoja on peritty. Suurin yksittäinen tekijä koron suuruuteen on lainanottajan kyky antaa luotolle vakuus.
Kulutusluottojen antaminen yöllä kiellettiin lokakuussa 2009. Luottopäätöksen saa antaa, mutta kello 23 jälkeen myönnetyt pikaluotot saa nostaa vasta aamuseitsemän jälkeen. Kulutusluottojen myöntäminen sallittiin joulukuusta 2010 eteenpäin ainoastaan yrityksille, jotka ovat rekisteröityneet Etelä-Suomen Aluehallinnon ylläpitämään rekisteriin. Rekisteriin hyväksytään ainoastaan yritykset, jotka noudattavat hyvää luotonantotapaa. Lokakuussa vuonna 2018 Etelä-Suomen Aluehallinnon luotonanto- ja vertaislainanvälittäjärekisteriin on merkitty 62 yritystä, joista yli 50 rahoituslaitosta myöntää kuluttajaluottoja. 
Erilaiset kertaluotot ovat tyypillisiä pankkien ja rahoitusyhtiöiden myöntämiä kulutusluottoja. Pankkien kulutusluotot vaativat yleensä vakuuden tai takaajia ja niitä otetaan usein isompien hankintojen rahoittamiseen, kuten esimerkiksi kodin remontointiin. Varsinkin autokaupassa käytetään myös osamaksuluottoa, joka on yksittäiseen suurempaan hankintaan tarkoitettu kertaluonteinen kulutusluotto, jossa tavallisesta luotosta poiketen rahoitettavan tuotteen omistusoikeus siirtyy ostajalle vasta kun hän on maksanut lainaansa takaisin.
Roger Smith

Roger LaVerne Smith (18. joulukuuta 1932 South Gate – 4. kesäkuuta 2017 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi muun muassa televisiosarjasta "77 Sunset Strip" sekä elokuvasta "Jännittävä tätini" ("Auntie Mame", 1958).
Smith keskeytti uransa varhaisessa vaiheessa, kun hänellä todettiin myasthenia gravis -niminen lihassairaus. Hän oli vuosina 1956–1965 naimisissa Victoria Shaw'n ja vuodesta 1967 Ann-Margretin kanssa.
Rod Milburn

Rodney Milburn (18. toukokuuta 1950 – 11. marraskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän voitti vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä kultaa miesten 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13,24 s, joka aikanaan hyväksyttiin lajin ensimmäiseksi sähköajanoton maailmanennätykseksi.
Milburn piti hallussaan 110 metrin aitajuoksun maailmanennätystä käsiajanotolla vuoteen 1975 ja sähköajanotolla vuoteen 1977. Hän vetäytyi 1980-luvun alkuvuosina mutta työskenteli vielä jonkin aikaa valmentajana Southern Universityssa. 
Milburn menetti henkensä syksyllä 1997 Louisianassa sattuneen onnettomuuden seurauksena. Hän oli vain 47 vuoden ikäinen.
Strangeitude

Strangeitude on Ozric Tentaclesin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1991 yhtyeen omalla Dovetail Records -merkillä. Snapper Music -levy-yhtiö uudelleenjulkaisi albumin vuonna 1998.
Kappaleet.
Uudelleenjulkaisulla on lisäksi yksi bonuskappale:
Manfred Deckert

Manfred Deckert (s. 31. maaliskuuta 1961 Halle) on saksalainen mäkihyppääjä, joka edusti koko uransa ajan Saksan demokraattista tasavaltaa.
Deckert saavutti normaalimäen hopeamitalin Lake Placidin talviolympialaisista 1980. Hän jakoi mitalin yhdessä Japanin Hirokazu Yagin kanssa. Seefeldin maailmanmestaruuskilpailuissa 1985 Deckert hyppäsi joukkuemäen pronssia voittaneessa Itä-Saksan mäkijoukkueessa. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui normaalimäessä neljänneksi, jonka lisäksi häneltä löytyy vielä yksi neljäs tila vuoden 1982 Oslon MM-kilpailuiden joukkuemäestä.
Deckert voitti Keski-Euroopan mäkiviikon vuonna 1982. Erikoiseksi voiton tekee se, että hän samalla mäkiviikolla saavutti sekä uransa ensimmäisen palkintokorokepaikan Obertsdorfissa ja uransa viimeisen palkintokorokepaikan Innsbruckissa, jonka kilpailun hän myös voitti. Deckert oli vielä näiden kahden kilpailun välissä hypätyssä Garmisch-Partenkirchenin osakilpailussa toinen. Deckert lopetti uransa vuoden 1988 mäkiviikon jälkeen.
Bob Pettit

Robert E. Lee ”Bob” Pettit Jr. (s. 12. joulukuuta 1932) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija. Hän pelasi koko NBA-uransa (1954–1965) Milwaukee/St. Louis Hawksissa.
Pettit syntyi Baton Rougessa, Louisianassa, ja opiskeli Baton Rouge High Schoolissa sekä Louisiana State Universityssa. Hän voitti palkinnon vuosina 1956 ja 1959, ja valittiin tulokaskaudellaan .
NBA valitsi Pettitin vuonna 1996 yhdeksi sen kaikkien aikojen viidestäkymmenestä parhaasta pelaajasta. Hän on kuulunut vuodesta 1970 Basketball Hall of Fameen.
Luettelo Preussin hallitsijoista

Tämä sivu on luettelo Preussin hallitsijoista.
Vuonna 1525 perustettua Preussin herttuakuntaa ja vuonna 1701 perustettua Preussin kuningaskuntaa hallitsivat Hohenzollern-sukuiset kuninkaat vuoteen 1918 saakka. Vuodesta 1871 lähtien he olivat samalla Saksan keisareita.
Jochen Danneberg

Jochen Danneberg (s. 9. huhtikuuta 1953) on entinen saksalainen mäkihyppääjä, joka edusti urallaan Saksan demokraattista tasavaltaa. Uransa jälkeen hän on toiminut mäkihyppyvalmentajana.
Danneberg saavutti normaalimäen hopeamitalin Innsbruckin talviolympialaisista vuonna 1976. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui suurmäessä neljänneksi jääden vain 0,1 pistettä pronssimitalisti Henry Glaßista.
Keski-Euroopan mäkiviikon Danneberg voitti kaksi kertaa peräkkäin vuosina 1976 ja 1977.
Danneberg lopetti uransa vuonna 1980. Uransa jälkeen hän on valmentanut muun muassa Korean ja Yhdysvaltojen mäkihyppymaajoukkueita.
Vapaussotakirjallisuus

Vapaussotakirjallisuus tarkoittaa Suomessa vuoden 1918 sisällissotaan liittyvää kirjallisuutta, joka pitää mainittua sotaa luonteeltaan Suomen itsenäistymiseen läheisesti liittyvänä sotana, tässä mielessä vapaussotana ja kuvaa sitä valkoisen osapuolen näkökulmasta. Vapaussotakirjallisuus korostaa Suomessa olleiden venäläissotilaiden aseidenriisuntaa.
Vapaussodan käsitteen vastakohta on "luokkasota", sota yhteiskuntaluokkien, erityisesti omistavan luokan (kapitalistien) ja sosialistisesti asennoituvan työväen, välillä. Punaisen osapuolen kantoja myötäilevää kirjallisuutta kutsutaan vastaavasti "luokkasotakirjallisuudeksi".
Kärjistyneimmillään vapaussotakirjallisuus on pian sodan jälkeen ilmestynyttä, usein anonyymia. Ylikangas (1993, 523) mainitsee esimerkkeinä mm. teokset "Punanen hirmuvalta Suomessa: Muutamia kuvauksia punasten harjoittamista julmuuksista" sekä "Punainen terrori Suomessa talvella 1917–1918: Kuvia ja kuvauksia".
Kirjallisuuslajiin kuuluvan teoksen ovat omalla nimellään julkaisseet Heikki Nurmio ja Leonard Grandell, joiden teos "Wiipurin valloitus" ilmestyi 1919. Samana vuonna ilmestyivät majuri Hans Kalmin muistelmat "Kalmin pataljoona Suomen vapaussodassa" sodan ajalta.
Aivovuoto

Aivovuoto (&lt; engl. "brain drain") tarkoittaa työikäisten koulutettujen ihmisten muuttamista maasta toiseen. Tällöin alkuperämaa häviää menettäessään osaavaa työvoimaa, ja kohdemaa hyötyy saadessaan sitä.
Syyt.
Koulutettuja ammattilaisia vetää kehittyneisiin maihin näiden tarjoamat hyvät palkat, jotka voivat olla moninkertaisia lähtijöiden synnyinmaan palkkoihin verrattuna. Aivovuotoa aiheuttavat myös joidenkin lähtömaiden levottomat yhteiskunnalliset olosuhteet. Joillain aloilla länsimaisten teknologia-alan yritysten työvoimasta merkittävä osa voi olla maahanmuuttajia. Osa heistä on muuttanut länteen töihin, ja osa on opiskelijoita, jotka eivät ole palanneet kotimaihinsa.
Seuraukset.
Aivovuodon kautta kehittyvät maat menettävät tarvitsemiaan osaajia ulkomaille. Kohdemaissa, kuten Yhdysvalloissa, maahan tuleva valmiiksi koulutettu työvoima voi heikentää paikallisten vähemmistökansallisuuksien koulutustarvetta.
Alkuperämaa toisaalta hyötyy kouluttamistaan henkilöistä siten, että osa koulutetuista siirtolaisista lähettää rahaa kotimaahansa vähentäen siten köyhyyttä. Siirtolaisten kotimaahansa lähettämä vuotuinen rahamäärä on Maailmanpankin mukaan moninkertainen viralliseen kehitysapuun verrattuna. 
Kehitysmaista länsimaihin.
Nykyisin aivovuoto-ongelma on suurin kehitysmaissa. Saharan etelänpuoleisesta Afrikasta siirtolaisiksi lähtevistä korkeakoulutettujen osuus on 40%, kun koko väestöstä osuus on vain neljä prosenttia. Esimerkiksi lääkärien lähteminen siirtolaisiksi lisää lääkäripulaa Afrikassa. Kehitysmaat kärsivätkin eniten juuri terveydenhuollon henkilöstön maastamuutosta. Ongelman korjaamiseksi esimerkiksi Iso-Britannia on tukenut terveysalan koulutusta koulutettuja henkilöitä lähettävistä maista. Tulevaisuudessa kysynnän kehitysmaiden koulutetuista henkilöistä odotetaan kasvavan länsimaiden vanhenevan väestön vuoksi.
Suomessa.
Suomesta muuttaa ulkomaille enemmän korkeasti koulutettuja suomalaisia kuin heitä muuttaa sieltä takaisin. Suomen sisäisen aivovuodon osalta esimerkiksi itäsuomalaisista korkeakoulutetuista yli puolet päätyy muualle töihin. Korkeakoulutettujen muuttoliikkeestä hyötyvät erityisesti Helsingin, Tampereen ja Oulun vaikutusalueet.
Willie Davenport

 
William D. "Willie" Davenport (8. kesäkuuta 1943 Troy, Alabama – 17. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän voitti miesten 110 metrin aitajuoksussa kultaa vuoden 1968 olympialaisissa ja saavutti pronssia vuoden 1976 olympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin voittamatta mitaleja myös vuosina 1964, 1972 ja 1980, viimeisellä kerralla ei kuitenkaan aitajuoksijana vaan rattikelkkailijana.
Davenport kuoli sydäninfarktiin O'Haren kansainvälisellä lentoasemalla Chicagossa 59-vuotiaana.
Hayes Jones

Hayes Wendell Jones (s. 4. elokuuta 1938 Starkville, Mississippi) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Jones saavutti olympiapronssia miesten 110 metrin aitajuoksussa vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa ajalla 14,0 s varmistaen maalleen kolmoisvoiton. Tokion 1964 olympialaisissa hän voitti kultaa ajalla 13,6 s.
Jones on sittemmin aloittanut uran poliitikkona. Hän edustaa Yhdysvaltain demokraattista puoluetta.
Erich von Hornbostel

Erich Moritz von Hornbostel (25. helmikuuta 1877 Wien, Itävalta – 28. marraskuuta 1935 Cambridge, Englanti) oli itävaltalainen musiikintutkija, joka tunnetaan erityisesti nykyaikaisen etnomusikologian perustajana.
Elämäkerta.
Horbostel kasvoi musikaalisessa kodissa ja opiskeli pianonsoittoa, harmoniaa ja kontrapunktia. Vaikka hän teini-iässä oli jo taitava esiintyjä ja säveltäjä, hän keskittyi yliopisto-opinnoissaan Heidelbergin yliopistossa (1895–1899) luonnontieteisiin ja filosofiaan. Hän väitteli tohtoriksi kemiasta vuonna 1900.
Muutettuaan Berliiniin hän opiskeli musiikkitiedettä ja psykologiaa, minkä jälkeen hänestä tuli Berliinin yliopiston psykologian laitoksen fonogrammiarkiston johtaja. Arkisto kehittyi hänen aikanaan kansainvälisesti merkittäväksi äänitearkistoksi.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan hän joutui lähtemään maanpakoon vuonna 1933 ja hän toimi muun muassa luennoitsijana New Yorkissa. Viimeiset aikansa hän työskenteli Cambridgessa Euroopan ulkopuolisen kansanmusiikin arkistossa. Hän kuoli Cambridgessa vuonna 1935.
Tuotanto.
Hornbostel tunnetaan erityisesti hänen yhdessä Curt Sachsin kanssa luomastaan soitinten luokitusjärjestelmästä, mikä on julkaistu suomeksi T. Leisiön toimittamassa kirjassa "Musiikki" 1974. Hänen kootut teoksensa, "Hornbostel opera omnia", on julkaistu vuonna 1975. Vuonna 1933 ilmestyi kirja "The Ethnology of African Soundinstruments". Kirjojensa lisäksi hän julkaisi useita tutkimuksiaan alansa tieteellisissä lehdissä ja kokoomateoksissa.
Marjorie Jackson

Marjorie Jackson-Nelson (s. 13. syyskuuta 1931) on australialainen yleisurheilija, joka voitti kultamitalit 100 ja 200 metrin juoksusta vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä. Hän toimi vuosina 2001–2007 Etelä-Australian kuvernöörinä.
Jackson syntyi Uudessa Etelä-Walesissa. Hän nai vuonna 1953 pyöräilijä Peter Nelsonin, joka kuoli leukemiaan 1977.
Valeri Brumel

Valeri Nikolajevitš Brumel (, 14. huhtikuuta 1942 Tolbuzino, Tšitan alue – 26. tammikuuta 2003 Moskova) oli venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut korkeushyppääjä, joka oli 1960-luvun alkupuoliskolla lajissaan maailman paras.
185-senttinen Brumel nousi maailman huipulle kesällä 1960 hypättyään Euroopan ennätyksen 217. Rooman olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 216; Robert Šavlakadze voitti kultaa samalla tuloksella. Syksyllä Brumel paransi Euroopan ennätystä vielä kolme kertaa päätyen tulokseen 220.
Kesäkuussa 1961 Brumel hyppäsi Moskovassa uuden maailmanennätyksen 223. Hän paransi ennätystä heinäkuuhun 1963 mennessä kaikkiaan kuusi kertaa – sentin kerrallaan – päätyen tulokseen 228. Kesällä 1962 Brumel voitti Euroopan mestaruuden Belgradissa hypättyään 221; hopeamitalisti Stig Pettersson hävisi kahdeksan senttiä. 
Brumel voitti olympiakultaa Tokiossa 1964 tuloksella 218, John Thomas sai samalla tuloksella hopeaa.
Brumel joutui vakavaan moottoripyöräonnettomuuteen 6. lokakuuta 1965. Oltuaan yli kaksi vuotta sairaalassa ja läpikäytyään 31 leikkausta hän pystyi vihdoin kävelemään. Brumel hyppäsi vuonna 1970 vielä 213, mutta arvokilpailuihin hän ei enää päässyt. 
Brumel oli ammatiltaan näytelmäkirjailija.
Xochimilco

Xochimilco on yksi Meksikon pääkaupungin Méxicon 16 hallintoalueesta (). Se sijaitsee Meksikon laaksossa, kaupungin historiallisen keskustan eteläpuolella. Se on saanut nimensä intiaanien tärkeästä asutuskeskuksesta. Alueen pinta-ala on 122 km², ja vuoden 2000 väestönlaskennassa siellä oli lähes 370 000 asukasta. Se on ainoa nykyaikaan säilynyt osa asteekkien pääkaupungista, ja siksi se on Unescon maailmanperintökohde.
Xochimilcossa on järvi ja kanavaverkosto, jossa liikutaan koristeellisilla kanavaveneillä. Kanavat ovat syntyneet, kun mutapohjaiseen järveen on rakennettu keinotekoisia saaria viljelymaaksi.
Mike Banks

Michael Anthony Banks (s. 1960-luvun alkupuolella), epävirallisesti usein ”Mad” Mike, on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on Detroitissa majaansa pitävän Underground Resistance -teknokollektiivin perustaja ja vaikutusvaltainen johtohahmo. Hän on myös perustanut elektronista musiikkia jakelevan Submerge-yhtiön Christa Robinsonin kanssa vuonna 1992. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Motownin studiomuusikkona.
Banks antaa harvoin haastatteluja tai sallii itseään kuvattavan. Haastatteluissa hänen kommenttinsa voivat olla varsin suorasanaisia, kun hän käsittelee esimerkiksi sosiaalisia kysymyksiä.
Lisänimen ”Mad” () Banks kertoo saaneensa nuoruuden katujengiajoiltaan. Myöhemmin nimi tarttui häneen lähtemättömästi, kun hän osallistui autokilpailuihin.
Helistin

Helistin on soitintermi, joka kattaa kaikki ravistettavat idiofoniset soittimet. Helistimien pääryhmiä ovat jonohelistimet, kehyshelistimet ja astiahelistimet.
Esimerkkejä helistinsoittimista ovat muun muassa marakassit ja sistrumit.
Helistimet ovat myös suosittuja pikkulasten, etenkin vauvojen, leluja.