Henrik II (Champagne)

Henrik II (29. heinäkuuta 1166 – 10. syyskuuta 1197 Akko, Jerusalemin kuningaskunta) oli Champagnen kreivi vuodesta 1181 lähtien. Hänestä tuli vuonna 1192 kolmannella ristiretkellä myös Jerusalemin kuningas nimellä Henrik I, "jure uxoris" eli avioliittonsa kautta kuningatar Isabella I:n kanssa. 
Suku.
Hänen vanhempansa olivat Champagnen kreivi Henri I ja Ranskan prinsessa Marie (1145–1198), joka oli Ranskan kuningas Ludvig VII:n ja tämän ensimmäisen puolison, herttuatar Elenoora Akvitanialaisen vanhin tytär. Hänen tätinsä Adèle de Champagne oli Ranskan kuningatar.
Hänellä oli kolme sisarusta, joista sisar Scholastique de Champagne (1172–1219) avioitui Mâconin kreivi Guillaume IV: kanssa; Marie de Champagne (n. 1174–1204), avioitui Latinalaisen keisarikunnan keisari Balduin IV:n kanssa ja nuorempi veli Thibaut (1179–1201), josta tuli Champagnen kreivi hänen jälkeensä vuonna 1197. Hän oli sekä Englannin kuningas Rikhard Leijonamielen että Ranskan kuningas Filip II:n sisarenpoika. Hän oli Blois-sukua.
Vuonna 1171 Henri kihlattiin Isabella d'Hainaultin kanssa. Kun tämä sen sijaan avioitui vuonna 1180 hänen setänsä kuningas Filip II:n kanssa, hänen isänsä, isotätinsä kuningatar Adèle ja muut perheenjäsenet suuttuivat. Tämä teki Filipin äidin, kuningatar Adèle de Champagnen ympärillä olevasta ryhmittymästä vihamielisen Isabellan sukua kohtaan ja aiheutti siten jännitteitä Ranskan hovissa. Henrin isä kreivi Henri I kuoli vuonna 1181, ja hänen äitinsä kreivitär Marie hallitsi valtionhoitajana vuoteen 1187 asti.
Ristiretkeläinen.
Vuonna 1190 Henrik lähti itään saatuaan paronien valan siitä, että he tunnustaisivat hänen nuoremman veljensä Thibautin hänen seuraajakseen, jos hän ei palaisi. Hän liittyi kolmanteen ristiretkeen saapuen ennen setiään, Ranskan Filip II:ta ja Englannin Rikhard I:tä. Aluksi hän oli yksi Ranskan joukkojen johtajista Akkon piirityksessä ennen Filipin saapumista. Hänen kerrotaan olleen jäsen ryhmässä, joka osallistui Jerusalemin kuningatar Isabella I:n sieppaukseen vuonna 1190 saadakseen tämän suostumuksen avioeroon Toronin paroni Onfroy IV:stä, jotta voisi avioitua Konrad de Montferratin kanssa. Henri oli sukua Konradille molempien äitiensä isovanhempiensa kautta. Baha ad-Din ibn Shaddadin mukaan hän haavoittui Akkossa 15. marraskuuta.
Jerusalemin kuninkuus.
Henrikin saatua tietää kuningas Konrad di Monferraton salamurhasta huhtikuun 1192 lopulla, hän kiiruhti Akkosta takaisin Tyrokseen. Hän oli Tyroksen paronien ja kansalaisten suosikki kuninkaaksi. Kronikoitsija Ernoulin mukaan Henrik epäröi, koska Isabella oli raskaana, ja lapsi oli mahdollisesti poika. Paronit ja kansalaiset lupasivat hänelle, että hänen tulevat lapsensa perivät Jerusalemin kuningaskunnan vakuuttaakseen hänet ottamaan vastaan ​​kruunun.
Avioliitto ja lapset.
Henrik II avioitui 10. toukokuuta 1192 Akkossa kuningatar Isabellan kanssa. Heidät kihlattiin kaksi päivää (toisten tietojen mukaan kahdeksan päivää tai tarkoitetaan mahdollisesti vihkimistä) sen jälkeen kun tämän edellinen puoliso, Jerusalemin kuningas Konrad di Monferrato oli murhattu.
Läsnä häissä olluy Imad ad-Din al-Isfahani kirjoitti:
Henrille ja Isabellalle syntyivät lapset
Henri kuoli 31-vuotiaana syyskuussa 1197 pudottuaan toisen kerroksen ikkunasta palatsissaan Akkossa, kun ikkunasäleikkö tai parvekkeen kaide antoi periksi. Samalla loukkaantui hänen pelastamistaan yrittänyt hovikääpiö, joka putosi hänen päälleen. 
Perintö.
Henri jätti jälkeensä useita vaikeuksia Champagnen kreivikunnalle. Hän oli lainannut paljon rahaa rahoittaakseen matkaansa Jerusalemiin ja avioliittoaan. Hänen tyttärensä vaativat myöhemmin Champagnen kreivikunnan perintöä. Vuonna 1213 hänen veljenpoikansa Champagnen kreivi Thibaut IV:n kannattajat väittivät paavin legaatille, että Isabellan avioliiton mitätöiminen Toronin paroni Onfroy IV:n kanssa vuonna 1190, joka oli vielä elossa kun avioliitto Henryn kanssa solmittiin, oli pätemätön, ja siksi tyttäret olivat äpäriä eli laittomia perimään. 
Tämä oli kuitenkin kyseenalaista: Isabellan toisen puolison kuningas Konradin ja hänen tyttärensä Maria de Monferratin legitiimiyttä ja hänen jälkeläistensä oikeutta Jerusalemin valtaistuimelle ei koskaan kyseenalaistettu, ja jos Maria oli laillinen, niin olivat myös Henrikin ja Isabellan tyttäret. Thibautin täytyi lopulta korvata sekä Alicelle että Philippalle heidän perintönsä huomattavalla summalla.