tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuopas

Kuopion opiskelija-asunnot Oy (Kuopas) on Kuopion kaupungin omistama yritys, joka rakennuttaa ja ylläpitää opiskelija-asuntoja Kuopiossa. Yhtiön tarkoituksena ei ole kerätä voittoa, vaan tuloja hankitaan sen verran että kustannukset saadaan katettua.
Kuopaksen kohteissa asuu noin 3 500 opiskelijaa. Korkea-asteen opiskelijat opiskelevat joko Itä-Suomen yliopistossa tai Savonia-ammattikorkeakoulussa. Pääsääntöisesti asuntoja tarjotaan Kuopiossa toimivien peruskoulun jälkeisten oppilaitosten opiskelijoille. 
Opiskelija-asuntoihin on jatkuva haku, mutta kaikki elo-syyskuussa vapautuvat asunnot on tarjolla vain opiskelunsa aloittaville hakijoille. Pisimpään jonottanut saa tarjouksen, mutta asunnon saamista voi nopeuttaa myös sosiaalisin tai terveydellisin perustein.
Hallinto.
Asukas voi vaikuttaa joko ylioppilas- tai opiskelijakuntien tai asukastoiminnan (mm. asukastoimikunnat) kautta. Kaksi asukkaiden edustajaa istuu myös Kuopaksen hallituksessa.
Kohteet.
Kuopaksen kohteet ovat jakautuneet melko tasaisesti eri puolille kaupunkia. Suurin opiskelija-asuntokeskittymä löytyy Neulamäestä. 
Uusia kohteita on viime vuosina rakennettu muun muassa Niiralaan. Jatkossa yhtiö keskittyy peruskorjauksiin, poikkeuksena Tekesin, ARAn ja Sitran rahoittama nollaenergiakerrostalo-pilottihanke, jonka pitäisi valmistua 2010 loppuun mennessä. Puusepänkadulle rakentuva kerrostalo toimii Kuopion kesän 2010 asuntomessujen aikana oheiskohteena rakentamisen ammattilaisille. Solujen kysyntä on vähentynyt, joten remonttien yhteydessä niitä on muutettu muun muassa yksiöiksi. 
Aravalaina- ja korkoavustusepäselvyys.
Kuopaksen taloussotku-epäily tuli julkisuuteen vuonna 2006 muun muassa kiinteistöpäällikön aikaisemmin keväällä ja talouspäällikön kesällä suorittamien irtisanoutumisten myötä. Nousseen kohun johdosta Kuopakselle tehtiin erityistilintarkastus vuosien 2001–2005 aikaisista mahdollisista taloudellisista epäselvyyksistä. Selvityksissä paljastui talousepäselvyyksiä vuosilta 2002–2005 liittyen Kuopaksen Kiinteistö Oy Turontalon perustamiseen ja rakentamiseen sekä Minna Canthin katu 27:n osakekauppoihin.
Prosessin edetessä vedoten Kuopaksen aikaisemmin toimittamiin vääriin tietoihin Valtion asuntorahasto ARA peri takaisin 4,1 miljoonan euron aravalainan ja yli 100 000 euroa korkoavustuksia. Ara ja Kuopaksen hallitus jättivät myös asiaan liittyen tutkimuspyynnön Kuopaksen entisen toimitusjohtajan Erkki Karvosen toimista nimikkeillä avustuspetos ja luottamusaseman väärinkäyttö. Jutun käsittely käräjäoikeudessa alkoi 12. tammikuuta 2010.
29. maaliskuuta 2010 käräjäoikeus antoi päätöksensä. Kuopaksen entinen toimitusjohtaja Erkki Karvonen sai yhden vuoden ja kuuden kuukauden ehdollisen vankeustuomion. Tuomio tuli kahdesta törkeästä avustuspetoksesta sekä luottamusaseman väärinkäytöstä.
Aršakiani

Iberian Arsakidit ( tai ) olivat samannimisen parthialaisen dynastian haara, joka hallitsi muinaista georgialaista Iberian kuningaskuntaa noin vuosina 189–284, kunnes Khosroiani-dynastia syrjäytti heidät. 
Historia.
Kun Arsakidit olivat Vologases II:n (hallitsi 180–191) hahmossa lujittaneet otteensa Armenian kruunusta vuoteen 180 mennessä, he kykenivät levittämään valtansa myös Iberiaan. Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan Armenian kuningas, jonka professori Cyril Toumanoff on päätellyt olevan Vologases II, auttoi Iberian kapinoivia aatelisia syrjäyttämään valtaistuimelta vaimonsa veljen Amazasp II:n, Parnavaziani-dynastian viimeisen hallitsijan, ja korvaamaan hänet pojallaan Rev I:llä. Rev I:n hallituskausi (189–216) aloitti arsakididynastian vallan Iberiassa.
Vaikka Arsakidit olivat ottaneet hallintaansa kolme Kaukasuksen kuningaskuntaa – Armenian, Iberian ja Albanian – dynastian syrjäytti kotimaassaan vallasta vuonna 226 voimakkaampi ja dynaamisempi sassanididynastia, joka nousi Persian valtakunnan uudeksi hallitsijasuvuksi. Vaikka myöhemmät georgialaiset kronikat kertovatkin tästä vallanvaihdoksesta, niiden tiedot ovat täynnä anakronismeja ja puolilegendaarisia viittauksia, jotka eivät tuo ilmi lähes lainkaan yksityiskohtia iranilaisvallan uudesta noususta Aršakianien hallitsemassa Iberiassa. Tiedot ajasta ovat peräisin klassisen antiikin lähteistä ja sassanidien kaiverruksista. 
Korvaamalla heikon parthialaisen valtakunnan vahvalla keskusvaltiolla sassanidit muuttivat Roomaa tukevan Iberian poliittista suuntaa ja supistivat sen vasallivaltioksi. Sapor I (hallitsi 242–272) asetti vasallin, Amazasp III:n (hallitsi 260–265), Iberian valtaistuimelle, mahdollisesti Mirdat II:n kilpailijaksi tai antikuninkaaksi. Vuonna 284 kuningas Aspagur I:n kuoleman jälkeen Iberian aršakianivalta päättyi, ja sassanidit käyttivät hyväkseen Rooman valtakunnan sisällissotaa asettamalla oman ehdokkaansa, Khosroiani-dynastian Mirian III:n, Iberian valtiaaksi.
Doctor Clayton

Peter Joe "Doctor" Clayton (19. huhtikuuta 1898 Georgia – 7. tammikuuta 1947 Chicago) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja laulunkirjoittaja. 
Clayton syntyi useimpien lähteiden mukaan Georgiassa, vaikka hän myöhemmin väitti syntyneensä Afrikassa ja muuttaneensa St. Louisiin lapsena perheensä kanssa. Hänellä oli neljä lasta, ja hän työskenteli tehtaassa St. Louisissa, jossa aloitti laulajana (hänen sanotaan osanneen myös soittaa pianoa ja ukulelea). Clayton äänitti kuusi kappaletta Bluebird Recordsille vuonna 1935, mutta vain kaksi niistä on koskaan julkaistu. Vuonna 1937 hän ilmeisesti menetti perheensä tulipalossa ja alkoholisoitui. Hän oli outo näky pukeutuessaan liian isoon hattuun ja silmälaseihin. 
Clayton muutti Chicagoon yhdessä Robert Lockwood Jr:n kanssa. Siellä hän levytti vuosina 1941–1942 neljä sessiota Bluebird ja Okeh Recordsille taustallaan pianisti Blind John Davis, kitaristi Robert Lockwood ja basisti Ransom Knowling osassa kappaleista. Kappaleiden joukossa olivat muun muassa useasti versioitu "Cheating and Lying Blues", "Pearl Harbor Blues", joka levytettiin kolme kuukautta Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen, sekä "Moonshine Woman Blues", josta tuli listahitti vuonna 1968 B.B. Kingin esittämänä nimellä "The Woman I Love".
Claytonin viimeiset levytyssessiot olivat helmikuussa ja elokuussa 1946 pienen "Baby Doo" Castonin johtaman ryhmän kanssa. Kappaleista "Hold That Train Conductor" ja "I Need My Baby" King teki myös omat versionsa. Clayton kuoli tammikuussa 1947 tuberkuloosiin. Big Bill Broonzyn mukaan hautajaisiin osallistui vain kymmenen henkeä mukaan lukien hän ja Tampa Red. Samana vuonna Sunnyland Slim levytti nimellä "Doctor Clayton's Buddy".
Jeffrey Hunter

Jeffrey Hunter (25. marraskuuta 1926 – 27. toukokuuta 1969) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti Hollywood-uransa 1950-luvun alussa.
Hunter ennätti uransa aikana esiintyä kymmenissä elokuvissa. Hän kuoli vain 42-vuotiaana kärsittyään aivoverenkiertohäiriöstä ja kaaduttuaan sen seurauksena pahasti. 
Hunterilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Inga Swenson

Inga Swenson (29. joulukuuta 1932 – 23. heinäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli tunnettu rooli muun muassa televisiosarjassa "Benson" (1979–1986). 
Swenson esiintyi muun muassa elokuvissa "Ihmeidentekijä" (1962) ja "Myrskyä Washingtonissa" (1962). Hän sai mainetta niin ikään Broadway-musikaaleissa. 
Swenson oli uransa varrella kaksi kertaa Tony-ehdokkaana musikaalirooleista, kolme kertaa Emmy- palkinnon ehdokkaana sarjasta "Benson", ja vuonna 1986 Golden Globe -ehdokkaana myös "Bensonin" ansiosta.
Tyne

Tyne on joki, joka laskee Pohjanmereen Englannin itärannikolla lähellä Newcastle upon Tynen kaupunkia. Sen pituus on noin 100 kilometriä. Joki muodostuu kahdesta haarasta, North Tynestä ja South Tynestä, jotka kohtaavat lähellä Hexhamin kaupunkia. Tynen valuma-alue on 2 936 neliökilometriä.
North Tyne saa alkunsa läheltä Skotlannin rajaa, Kielder Waterin tekojärven pohjoispuolelta. Se virtaa Kielderin metsien läpi Hexhamiin. South Tyne alkaa Alston Moorista Cumbriasta ja virtaa Haltwhistlen ja Haydon Bridgen läpi Hexhamiin. Hadrianuksen valli kulkee täällä pitkin Tynen laakson pohjoisreunaa. South Tynen lähteet ovat lähellä kahden muun suuren joen, Teesin ja Wearin, lähteitä. Hexhamista Tyne virtaa Tyne and Wearin metropolikreivikunnan läpi rannikolle. Se erottaa toisistaan joen pohjoisrannan Newcastlen ja North Tynesiden etelärannan Gatesheadista ja South Tynesidestä. Perinteisesti Tynejoki on ollut Durhamin ja Northumberlandin kreivikuntien rajajoki.
Tyne oli merkittävä hiilen kuljetusreitti 1200-luvulta aina 1900-luvun loppupuolelle. Lähellä jokisuuta on ollut useita merkittäviä telakoita. Telakoiden ja rahtiliikenteen takia joen alajuoksua muokattiin rajusti 1800-luvulla, jolloin kokonaisia pieniä saaria ruopattiin pois ja joen uomaa oikaistiin.
Tyneä pidetään Englannin ja Walesin parhaana lohijokena.
Newcastlen ja Gatesheadin suuri tulipalo

Newcastlen ja Gatesheadin suuri tulipalo 6. lokakuuta 1854 tuhosi huomattavan määrän kiinteistöjä ja surmasi 53 ihmistä Newcastle upon Tynen ja Gatesheadin alueella. Satoja kaupunkilaisia loukkaantui ja menetti kotinsa ja omaisuutensa.
Newcastle ja Gateshead sijaitsevat vastakkain Tynejoen varrella, ja jokirannan laiturialue oli kummankin elinkeinoelämän keskus varastoineen, verstaineen ja työpajoineen. Palon aikoihin joen yli pääsi kahta siltaa pitkin.
Palo sai alkunsa räjähdyksestä, jonka taustaa ei kyetty selvittämään. Se saattoi liittyä kemikaalien huolimattomaan säilyttämiseen.
Aineelliset vahingot arvioitiin ainakin 500 000 punnaksi.
Reverend Gary Davis

Reverend Gary Davis (varhaisilla levyillä nimellä Blind Gary Davis, 30. huhtikuuta 1896 Laurens, Etelä-Carolina – 5. toukokuuta 1972 Hammonton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen blues- ja gospellaulaja ja kitaristi. Hänen ainutlaatuinen näppäilytekniikkansa on vaikuttanut moniin muusikoihin ja hänen oppilaitaan New Yorkissa olivat muun muassa Stefan Grossman, Roy Book Binder, Woody Mann, Nick Katzman, Dave Van Ronk ja Tom Winslow.
Davis syntyi Etelä-Carolinassa ja sokeutui jo nuorena. Hän alkoi soittaa kitaraa ja kehitti soittotavan, jossa hän käytti ainoastaan peukaloa ja etusormea näppäilyyn. 1920-luvun puolivälissä Davis muutti katumuusikoksi Pohjois-Carolinan Durhamiin, joka oli tuolloin merkittävä mustan kulttuurin keskus. Siellä hän alkoi soittaa yhdessä muiden Piedmont blues -tyylisuunnan edustajien kuten Blind Boy Fullerin ja Bull City Redin kanssa. Vuonna 1935 paikallinen kauppias J. B. Long, jolla oli tapana tukea paikallisia muusikoita, esitteli Davisin, Fullerin ja Redin American Record Companylle.
Vuonna 1940 baptistipapiksi vihitty Davis muutti New Yorkiin ja alkoi saarnata ja soittaa Harlemin kadunkulmissa. Hän levytti jälleen 1940-lopulla muutamia gospel-kappaleita, mutta hän alkoi saavuttaa varsinaista huomiota vasta 1950-luvun puolivälissä. Hänen musiikkiaan julkaisivat muun muassa Stinson, Folkways ja Riverside, jolle hän levytti seitsemän laulua vuoden 1956 alkupuolella. 
Folkmusiikin suosion nousun myötä Davis "löydettiin uudelleen" ja hän esiintyi muun muassa Newport Folk Festivalilla. Peter, Paul and Mary levytti Davisin tunnetuksi tekemän kappaleen "Samson and Delilah", jonka ensimmäinen levyttäjä oli Blind Willie Johnson. Davis äänitti myös livealbumin Vanguard-merkille. Davisistä tehtiin myös kaksi televisiodokumenttia (vuosina 1967 ja 1970).
Katurock

Katurock tai street rock on väljästi määritelty rockmusiikin tyylisuuntaus, jossa on yhtymäkohtia garage rockiin, punkrockiin ja hard rockiin. Street rock on myös Oi!-musiikkina tunnetun punkrockin alalajin rinnakkaisnimitys. 
Termiä on käytetty muun muassa New York Dolls-,
Smack-
ja Järjestyshäiriö-yhtyeiden musiikista. Sensuurin vuonna 1979 ilmestyneellä "Kaupunki nukkuu" -singlellä on kappale nimeltä ”Katurock (ei kuole koskaan)”.
Brent Burns

William Brent Burns (s. 9. maaliskuuta 1985 Ajax, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL:ssä pelaavaa Colorado Avalanchea. Burns on Minnesota Wildin ensimmäisen kierroksen vuodelta 2003. Burns varattiin oikeana laitahyökkääjänä, mutta hänet muutettiin puolustajaksi. Hän on 16 jatkoaikamaalillaan eniten jatkoaikamaaleja NHL:n historiassa tehnyt puolustaja.
Ura.
Uran alku ja varaus.
Burns aloitti uransa OPJHL-liigan Couchiching Terriersissä kaudella 2001–2002. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi OHL:ään Brampton Battalionin joukkueeseen. Burnsin näytöt juniorisarjoissa johtivat nopeasti NHL-varaukseen, kun Minnesota Wild varasi hänet jo vuoden 2003 varaustilaisuudessa. Juniorisarjoissa Burns pelasi oikeana laitahyökkääjänä, mutta vahvojen puolustajan ominaisuuksiensa vuoksi Minnesota sijoitti hänet onnistuneesti puolustajaksi. Tosin kaudelle Burns siirrettiin takaisin hyökkääjän paikalle.
Sopimus ja NHL-uran alku.
Burns solmi heti sopimuksen Wildin kanssa, joskin ensimmäinen kausi kului osittain joukkueen farmiseurassa AHL-liigan Houston Aerosissa. hän jäi pelaamaan Aerosiin, ja kun NHL lähti jälleen käyntiin kaudella oli Burns osa Wildin vakiokokoonpanoa. Hän pelasi Wildissa vuoteen 2011, jolloin siirtyi ennen kauden alkua San Jose Sharksiin.
San Jose Sharksissa.
Burns solmi marraskuussa 2016 kahdeksanvuotisen sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Sopimuksen kokonaisarvo on 64 miljoonaa dollaria.
Vuoden 2017 NHL:n tähdistötapahtumassa mitattiin Burnsin lyöntilaukauksen nopeudeksi 163,7 km/h, jolla hän hävisi parinaan laukoneelle Patrik Laineelle.
Carolina Hurricanesissa.
Heinäkuussa 2022 Sharks kauppasi Burnsin ja Lane Pedersenin Carolina Hurricanesiin vaihdossa Steven Lorentziin, Eetu Mäkiniemeen ja ehdolliseen kolmannen kierroksen varausvuoroon.
Colorado Avalanchessa.
Heinäkuussa 2025 Burns teki vapaana pelaajana Colorado Avalanchen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen.
Maajoukkueessa.
Burns on edustanut Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2008, 2010, 2011 ja 2015. Vuoden 2015 kisoissa Burns oli voittamassa maailmanmestaruutta, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi sekä tähdistökentälliseen.
Yksityiselämä.
Vapaa-ajallaan Burns on tunnettu eläinharrastuksestaan. Hänen kotiaan kutsutaan Burnsin eläintarhaksi lukuisten koirien, kissojen ja matelijoiden, pääasiassa käärmeiden, takia.
Molly Ringwald

Molly Kathleen Ringwald (s. 18. helmikuuta 1968 Roseville, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan 1980-luvun nuorisoelokuvista, kuten "Breakfast Club".
Elämä ja ura.
Ringwald syntyi vuonna 1968 ja varttui Sacramentossa Kaliforniassa. Hänen isänsä on jazzmuusikko Bob Ringwald. Molly oli lahjakas laulaja, ja hän julkaisi jo kuusivuotiaana jazzalbumin "I Wanna Be Loved By You – Molly Sings".
Ensimmäiset teatteriroolinsa Ringwald sai viisivuotiaana, ja kahdeksanvuotiaana hän esiintyi "The New Mickey Mouse Club" -ohjelmassa. Vuonna 1979 Ringwald sai roolin tilannekomediassa "The Facts of Life".
Ringwaldin elokuvadebyytti oli Paul Mazurskyn ohjaamassa elokuvassa "Myrsky" (1982), mistä hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Sitä seurasi sarja rooleja John Hughesin nuorisoelokuvissa, kuten "Synttärit" (1984), "Breakfast Club" (1985) ja "Pretty in Pink – vaaleanpunainen unelma" (1986).
1990-luvun alussa Ringwald muutti Pariisiin Ranskaan. Hän jatkoi näyttelemistä elokuvissa, televisiossa ja teatterissa.
Ringwald avioitui Valery Lameignerén kanssa 28. heinäkuuta 1999, mutta he erosivat vuonna 2002. Ringwaldilla on kolme lasta aviomiehensä Panio Gianopouloksen kanssa.
Driftin’ Slim

Driftin' Slim (oik. Elmon Mickle, 24. helmikuuta 1919 Keo, Arkansas – 15. syyskuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen yhden miehen orkesterina esiintynyt blueslaulaja, huuliharpisti ja kitaristi. Hän levytti Driftin' Slim nimen lisäksi myös omalla oikealla nimellään ja taiteilijanimellä Model "T" Slim. Hänen levyjään ovat julkaisseet muun muassa Modern, RPM, Blue Horizon, Styletone, Milestone, Kent, ja Flyright.
Nuori Mickle kiinnostui huuliharpun soittamisesta seurattuaan John Lee "Sonny Boy" Williamsonin ja Yank Rachellin esiintymistä. Sonny Boy opetti Micklelle huuliharpunsoiton alkeet. 1940-luvun puolivälissä hän keikkaili paikallisesti yhdessä Sonny Boy Williamson II:n ja rumpali Peck Curtisin kanssa. Vuonna 1951 hän perusti ensimmäisen yhtyeensä paikallisten soittajien Baby Face Turnerin ja Junior Brooksin kanssa. Samana vuonna ilmestyi ensimmäinen levy Modern-levymerkille: "My Little Machine"/"Down South Blues" (osa kopioista oli luultavasti nimellä Driftin' Smith).
Vuoteen 1957 mennessä Mickle oli muuttanut Los Angelesiin, jossa hän soitti yhden miehen yhtyeenä huuliharppua, rumpuja ja kitaraa. Hän levytti harvakseltaan sekä omalle että muiden levymerkeille. Yksi levyistä ilmeistyi nimellä "Elmon Mickle &amp; His Rhythm Aces" ja yhden hän teki Ernie Pruittin kanssa.
1960-luvun puolivälissä "folkbuumin" myötä Driftin' Slim "löydettiin uudelleen". Vuosina 1966–1967 hän julkaisi useita singlejä Model "T" Slim -nimellä. Vuosikymmenen lopulla ilmestyi myös Milestone-merkillä albumi Driftin' Slim &amp; His Blues Band: "Somebody Hoo-Doo'd The Hoo-Doo Man". Vuosikymmenen vaihteessa sairastuminen lopetti Driftin' Slimin musiikkiuran.
Matti Warén

Matti Eliel Warén (28. marraskuuta 1891 Helsinki – 2. maaliskuuta 1955) oli suomalainen kuvataiteilija.
Elämäkerta.
Warenin isä Eliel Warén (1859–1928) oli piirilääkäri Saarijärvellä ja äiti Elina o.s. Ignatius (1867–1926) oli historioitsija ja senaattori Karl Ferdinand Ignatiuksen tytär. Perhe muutti Saloon 1907. Warén solmi vuonna 1918 avioliiton piirustuskoulutoverinsa taidemaalari Anni Brandtin kanssa. 
Warén opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa, Ateneumissa 1909–1912 ja samaan aikaan Helsingin yliopiston piirustussalissa, missä Eero Järnefelt oli opettajana. Hän piirsi myös Académie de la Grande Chaumièressä ja Académie Colarossissa Pariisin matkalla 1914, jonka teki yhdessä opiskelutoverinsa Rudolf Koivun kanssa.
Warén teki ensimmäisen opintomatkansa Pietariin ateneumilaisten kanssa 1911 ja toisen kerran 1912. 
Warén toimi lavastajana vuodesta 1920 ja piirustuksenopettajana oppikoulussa vuodesta 1923. Työ Kansallisteatterin vakituisena lavastajana jätti maalaamisen sivutyöksi vuoden 1927 jälkeen. Kansallisteatterin päälavastajana hän toimi 25 vuotta aina vuoteen 1951 saakka. Muotokuvien maalaamista hän jatkoi; niitä valmistui noin 80 kappaletta. Warénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1953.
Korean tasavallan vaakuna

Korean tasavallan vaakuna () on Korean tasavallan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella.
Se koostuu "taegeukista ()", jota ympäröi viisi tyyliteltyä terälehteä, sekä nauhasta, jossa lukee valtion virallinen nimi "Korean tasavalta" ("Daehan Minguk", 대한민국) Hangeul aakkosin. Yin-yang kuvaa rauhaa ja harmoniaa. Kullakin viidestä terälehdestä on oma merkityksensä ja ne viittaavat Korean kansalliskukkaan (malvakasveihin kuuluva "Hibiscus syriacus").
T-Model Ford

T-Model Ford (oik. James Lewis Carter Ford, 1924 Forest, Mississippi – 16. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja, kitaristi ja lauluntekijä. 
T-Model Fordin syntymäajasta ei ole varmuutta. Hän on itse sanonut, ettei muista syntymävuottaan, mutta hänen perheensä ilmoitti kuoleman jälkeen, että hän olisi syntynyt vuonna 1924. T-Model Ford aloitti muusikon uransa vasta myöhemmällä iällä. Nuorempana hän työskenteli sahalla ja myöhemmin rekkakuskina. Hän oli myös vankilassa saatuaan kymmenen vuoden tuomion murhasta, mutta kärsi siitä vain kaksi vuotta.
Ford esiintyi aina 1990-luvulle asti lähinnä Mississippi Deltan alueella, mutta nousi laajempaa tietoisuuteen Fat Possum Records -levytystensä ansiosta. Hän soitti yhdessä rumpali Tommy Lee ”Spam” Milesin kanssa.
Viron taidemuseo

Viron taidemuseo () on Viron valtion taidemuseo. Museon ylijohtaja on Sirje Helme.
Historia.
Viron taidemuseo perustettiin vuonna 1919, mutta vasta 1921 se sai pysyvän rakennuksen 1700-luvulla rakennettuun Kadriorgin palatsiin. Vuonna 1929 palatsi pakkolunastettiin taidemuseolta ja siitä tehtiin Viron tasavallan presidentin palatsi. Viron taidemuseo majoittui useisiin väliaikaisiin tiloihin, kunnes se muutettiin takaisin palatsiin vuonna 1946. 
Kardriorgin palatsi suljettiin syyskuussa 1991, koska se oli hyvin heikossa kunnossa. Saman vuoden lopussa Viron hallitus päätti taata uuden Viron taidemuseorakennuksen rakentamisen Kadriorgiin. Sen valmistumiseen asti Ritarihuoneen talo Toompealla toimi Viron taidemuseon väliaikaisena rakennuksena. Siellä museo toimi vuosina 1993–2005.
Ensimmäiset Viron taidemuseon sivuosastot perustettiin 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla. Vuodesta 1995 kaikilla osastoilla on ollut omat lasten ja nuorten taidekasvatusohjelmat. Vuonna 1996 avattiin Roter­mannin suola­varaston ensimmäisen kerroksen näyttelytila, jossa taidemuseo toimi vuoteen 2005 asti. Rakennuksessa toimii nykyisin Viron arkkitehtuurimuseo.
Restauroitu Kadriorgin palatsi avattiin kesällä 2000, ja siitä tuli Viron taidemuseon osa. Kadriorgin taidemuseossa on Viron taidemuseon ulkomaisen taiteen kokoelmat. Taidemuseon päärakennus on kuitenkin vuonna 2006 avattu Kumu.
Teoksia esitetään seuraavissa Tallinnassa sijaitsevissa taidemuseoissa:
Naurava kulkuri – Huumorinkukkia

Naurava kulkuri – Huumorinkukkia on Vesa-Matti Loirin kokoelmalevy, joka sisältää hänen hahmojensa humoristisia kappaleita. Se julkaistiin 4. kesäkuuta 2008.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 17, ja se pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.
Kyösti Skyttä

Urho Kyösti Uljas Skyttä (13. helmikuuta 1925 Viipuri – 11. lokakuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän osallistui politiikkaan Liberaalisen Kansanpuolueen riveissä.
Uran alkuvaiheet.
Kyösti Skyttä syntyi karjalaiseen evakkoperheeseen. Sodan takia perhe muutti Imatralle. Sisukas poika kirjoitti sukunsa ensimmäiseksi ylioppilaaksi vuonna 1945. Hän pääsi opiskelemaan Helsingin yliopistoon ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1951. Hänestä tuli idearikas ja aktiivinen yhteiskunnallinen keskustelija. Hänen ensimmäinen kirjansa oli "Isänmaata etsimässä" (1961). Presidentti Kekkonen kirjoitti tällöin hänelle, että oli suurella mielenkiinnolla lukenut kirjan, joka oli ”kauttaaltaan rohkeaa, mutta lujalla loogisella pohjalla olevaa tekstiä...” - Myöhemmin Kyösti Skyttä piti tätä ensimmäistä kirjaa parhaimpanaan. 
Skyttä oli kiinnostunut koulusta ja kasvatuksesta. Radiokeskustelussa vuonna 1962 hän arvosteli koululaitosta siitä, että se tekee lapsista passiivisia. Suomen kasvatusopillisen yhdistyksen pääsihteerinä (1962–1967) hän vaikutti keskeisesti siihen, että Suomeen perustettiin kesälukioita vuodesta 1965 lähtien ja sen jälkeen erikoislukioita, ensimmäisenä Savonlinnan Taidelukio 1967 ja Kuopion musiikkilukio 1968. Hän puolusti vahvasti tasa-arvoisia koulutusmahdollisuuksia ja peruskoulu-uudistusta. Näistä hän kirjoitti Veikko Lepistön kanssa pamfletin "Heikot sortuu jo koulutiellä" vuonna 1972.
Presidenttien muotokuvat.
Talvella 1968 Kirjayhtymä pyysi häntä kirjoittamaan kirjan Urho Kekkosen elämästä ja poliittisesta toiminnasta. Kirjat "Presidentin muotokuva I ja II" valmistuivat 1969 ja 1970 ja niistä otettiin hyvän menekin ansiosta useita painoksia. Taustalla oli laaja kirjallinen lähdeaineisto, jonka lisäksi tekstiä elävöittävät monien haastateltavien kertomat yksityiskohdat ja sattumukset. Myös Kekkonen suhtautui hankkeeseen suopeasti ja antoi valaistusta moniin asioihin.
Kirjojen onnistuminen antoi Skytälle uskallusta tarttua kiperämpään asiaan ja jo vuonna 1971 hän sai valmiiksi kirjan sotasyylliseksi tuomitusta ja siihen asti paljolti vaietusta presidentti Risto Rytistä. Kirja "Ei muuta kunniaa" sai ansaittua huomiota ja siitä otettiin peräti kuusi painosta.
Kyösti Skyttä oli kiinnostunut Skyttä-sukujuuristaan ja sai aikaan Sukuseura Skytät ry:n perustamisen. Suku on lähtöisin Jääsken ja Antrean pitäjien rajalla Oravalanjärven rannalla sijainneesta Oravalan kylästä, minne Skytät olivat tulleet 1600-luvun loppupuolella.
Käytöstavat

Käytöstavat ovat normeja, jotka kuvaavat tietyssä ihmisryhmässä oletettua käyttäytymisen tapaa.
Hyvät käytöstavat osoittavat henkilön olevan kohtelias, sivistynyt ja itsensä hallitseva. Ne ovat lakien kaltaisia siinä mielessä, että ne ohjaavat ihmisen käytöstä, mutta niiden rikkominen ei johda muuhun rangaistukseen kuin yleiseen paheksuntaan.
Käytöstavat vaihtelevat voimakkaasti kulttuurista toiseen. Yhteisiä tavoitteita ovat kohteliaisuus, rehellisyys ja toisen huomioonottaminen. Niihin pyritään kuitenkin eri tavoin.
Kullervo Kukkasjärvi

Kullervo Kukkasjärvi (9. toukokuuta 1938 Viipuri – 21. elokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja ja -käsikirjoittaja.
Kukkasjärvi toimi tuottajana ja käsikirjoittajana erityisesti monissa Risto Jarvan ohjaamissa elokuvissa. Hän näytteli myös pienissä sivurooleissa muutamassa elokuvassa. Osallistuminen Jarvan tieteiselokuvan "Ruusujen aika" kuvauksiin sytytti Kukkasjärvessä kipinän science fiction -harrastukseen, jonka tuloksena syntyi hänen ainoa romaaninsa "Aurinkotuuli" (WSOY, 1975). Timo Linnasalo ohjasi teoksen pohjalta samannimisen elokuvan 1980.
Suomen elokuva-arkiston hallituksen puheenjohtajana Kukkasjärvi toimi 1978–1979.
Kukkasjärvi teki itsemurhan 45-vuotiaana vuonna 1983.
Jörg Woithe

 
Jörg Woithe (11. huhtikuuta 1963 Berliini) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan Itä-Saksaa. Hänen päämatkojaan olivat 50, 100 ja 200 metrin vapaauinnit.
Ura.
Woithe voitti ensimmäisissä aikuisten kansainvälisissä arvokilpailuissaan, Neuvostoliiton pääkaupungissa Moskovassa järjestetyissä vuoden 1980 kesäolympialaisissa, 17-vuotiaana uransa suurimman saavutuksen; 100 metrin vapaauinnin olympiakullan. Loppukilpailussa Woithe peittosi ruotsalaiset Perit Holmertzin ja Johanssonin puolen sekunnin turvin. Kilpailut menivät Woithelta muutenkin melko hyvin, nimittäin Itä-Saksan 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkue voitti olympiahopeaa isäntämaan jälkeen. Woithen saavutuksista Moskovassa on sittemmin liikkunut hieman kyseenalaisia huhuja. On väitetty, että Woithe olisi käyttänyt kiellettyjä aineita ennen kilpailuja, mutta väitteitä ei ole pystytty näyttämään toteen.
Vuonna 1982 Woithe ui Erfurtissa 100 metrin vapaauinnin ensimmäisenä eurooppalaisena alle viidenkymmenen sekunnin (49,81). Samana vuonna järjestetyissä pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Ecuadorin Guayaquilissa, Woithe voitti maailmanmestaruuden 100 metrin vapaauinnissa ja pronssia 200 metrillä. Vuotta aikaisemmin silloisen Jugoslavian Splitissä järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe oli jo sijoittunut hopealle 100 metrin vapaauinnissa ja kolmanneksi 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Vuonna 1983 Roomassa järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe kahmi viisi mitalia, kolme hopeaa ja kaksi pronssia.Mitalit tulivat kaikista kolmesta viestistä, jälleen myös 100 metrin vapaauinnista sekä 200 metrin vapaauinnista. Seuraavana vuonna Los Angelesissä järjestettyihin olympialaisiin Woithe ei päässyt osallistumaan, sillä Itä-Saksa boikotoi kilpailuja yhdessä muun sosialistisen maailman kanssa.
Bulgarian Sofiassa 1985 järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe voitti jälleen hopeaa 100 metrin vapaauinnissa. Aikaisempina vuosina Moskovassa Woithelle hävinnyt Johansson oli voittanut tämän EM-kilpailuissa, Sofiassa Woithen pudotti hopealle ranskalainen Stéphan Caron.
Seuraavina vuosina Woithe voitti vielä kaksi mitalia; Madridissa 1986 pidetyissä MM-kilpailuissa Woithe oli osana Itä-Saksan 4 × 100 metrin vapaauintiviestin pronssijoukkuetta. Vuonna 1987 Ranskan Strasbourgissa järjestetyissä EM-kilpailuissa Woithe voitti uransa lopuksi ensimmäisen 50 metrin vapaauinnin Euroopan mestaruuden. Woithe lopetti vielä samana vuonna uintiuransa.
Woithe teki urallaan yhden Euroopan ennätyksen, Münchenissä 1987 järjestetyssä Saksojen välisessä uintimaaottelussa Woithe ui 50 metrin vapaauinnin aikaan 22,47.
Landsbergin vankila

Landsbergin vankila () on vankila ja entinen kuritushuone, joka sijaitsee Landsberg am Lechin kylässä Kaakkois-Baijerissa Etelä-Saksassa 65 kilometrin päässä Münchenistä ja 34 kilometrin päässä Augsburgista. Sen suunnitteli Hugo Höfl käyttäen mallina panoptikon-vankilatyyppiä yhdistäen sen jugend-taidetyyliin.
Historia.
Landsbergin vankila rakennettiin vuonna 1910 kaupungin läntiselle alueelle. Tunnetuin vanki oli Adolf Hitler joka joutui vankilaan oluttupavallankaappausyrityksen seurauksena vuonna 1924 ja vapautui kahdeksan kuukauden jälkeen saman vuoden joulukuussa. Landsbergissa Hitler saneli kirjansa "Taisteluni" sihteerilleen Rudolf Hessille.
Toisen maailmansodan jälkeen Landsbergin vankila oli Yhdysvaltain armeijan käytössä. Vuonna 1946 kenraali Joseph T. McNarney nimesi vankilan uudelleen nimellä "War Criminal Prison Nr. 1". Sinne vietiin tuomittuja sotarikollisia ja monia natsivirkailijoita. Viiden ja puolen vuoden aikana vankilassa teloitettiin hieman alle 288 sotarikollista joista 259 hirttämällä ja 29 ampumalla. 8. kesäkuuta 1952 annettiin Saksan liittotasavallan viimeinen kuolemantuomio.
Yhdysvallat luovutti vankilan Baijerin oikeusministeriön käyttöön vuonna 1958 jolloin luovuttiin kuolemantuomioista sekä "War Criminal Prison No. 1"-nimestä..
Nykyään vankilassa on työtoimintaa ja erilaisia kuntouttavia toimintoja.
Bernhardt Häkli

Bernhardt Hjalmar Häkli (30. kesäkuuta 1890 Teisko – 17. maaliskuuta 1962 Teneriffa) oli suomalainen taidemaalari ja huonekalutehtaan johtaja.
Häklin vanhemmat olivat kaakelinvalaja Juhana Häkli ja Anna Vilmi. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1907 ja 1910–1911. Häklin töitä oli ensimmäistä kertaa näytteillä 1916 ja hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1916–1921.
Häkli kuului Einar Reuterin vuonna 1920 perustamaan "Vapaat"-nimiseen taiteilijaryhmään johon kuuluivat myös Helene Schjerfbeck ja Ragnar Ungern. Ryhmä piti ensimmäisen yhteisnäyttelynsä marras-joulukuussa 1920 Salon Strindbergillää Helsingissä sekä toisen ja samalla viimeisen näyttelynsä maalis-huhtikuussa 1924 Gösta Stenmanin salongissa Helsingissä. Häkli jäi pois ryhmän toiminnasta perustettuaan 1925 oman huonekalutehtaan Lahteen.
Häkli oli ollut aiemmin Mikko Nupposen perustaman "Oy Vihdin Puusepät"-huonekalutehtaan palveluksessa Lahdessa sekä "Vesalan Puusepäntehdas Oy":n johtajana. Vuonna 1919 hän perusti yhdessä liikekumppaniensa kanssa Lahteen "Lahden Puusepät Oy" nimisen huonekalualan yrityksen jossa hän toimi teknillisenä johtajana. Vuonna 1925 Häkli perusti oman yrityksensä nimeltä "Huonekalutehdas Häkli". Häkli pyrki käyttämään tehtaassaan mahdollisimman tehokkaita valmistusmenetelmiä ja hän suunnitteli myös itse osan tehtaan valmistamista huonekaluista.
Häklin huonekaluyritys oli 1950-luvun puolivälissä Suomen toiseksi suurin huonekalutehdas ja yhdeksänneksi suurin puusepänyritys. Sillä oli 22 omaa myymälää Suomen 16 paikkakunnalla. Sen alamäki alkoi 1950-luvun lopulla ja lopulta se meni vararikkoon 1964, pari vuotta Häklin kuoleman jälkeen.
TSG 1899 Hoffenheim

TSG 1899 Hoffenheim on saksalainen jalkapalloseura Sinsheimin Hoffenheimin kaupunginosasta.
Hoffenheim sijoittuu vuosien 2020–2025 eurooppalaisten seurojen keskinäisessä UEFA:n seurapisterankingissa sijalle 91.
Historia.
Seuran edeltäjä Turnverein Hoffenheim perustettiin vuonna 1899, mutta jalkapallojaos periytyy vuonna 1921 perustetusta seurasta Fußballverein Hoffenheim. Seurat yhdistyivät vuonna 1945 nykyiselle nimelle. Seuran edustusjoukkue pelasi 1990-luvun alkuun saakka alasarjoissa, kunnes seurassa aiemmin itsekin pelannut miljonääri Dietmar Hopp tuli sen sponsoriksi. Hoppin sijoittamien kymmenien miljoonien eurojen avulla seura nousi 18 vuodessa kahdeksannelta sarjatasolta Bundesliigaan kaudeksi 2008–2009.
Hoffenheim on parhaimmillaan sijoittunut Bundesliigassa kolmanneksi kaudella 2017–2018 ja neljänneksi kaudella 2016–2017.
Seuran noustua Bundesliigaan sen vanha Dietmar Hopp Stadion kävi liian pieneksi, joten seura pelasi syksyn 2008 Bundesliiga-ottelunsa Mannheimissa sijaitsevalla Carl-Benz-Stadionilla, kunnes sen uusi kotikenttä Rhein-Neckar-Arena valmistui tammikuussa 2009.
AMD Phenom

Phenom on AMD:n työpöytäkäyttöön suunnattu suoritinsarja, joka perustuu AMD K10 -arkkitehtuuriin. Ensimmäiset Phenom-suorittimet julkaistiin vuonna 2007
Phenom.
Kolmiytimiset versiot (8xxx-sarja, koodinimeltään "Toliman") tulivat hieman neliytimisten (9xxx-sarja, koodinimeltään "Agena") jälkeen. Phenomeista on tehty myös FX-versioita, joiden ero tavallisiin suorittimiin nähden on niiden kerroinlukottomuus.
AMD markkinoi Phenom-suorittimia ensimmäisinä aitoina neliytimisinä suorittimina (Intelin neliytimisissä on 2x2 sirua yhdessä kotelossa) ja kehui niiden huikeaa suorituskykyä. Suorittimien liitäntänä on AM2+-suoritinkanta, joskin ne ovat yhteensopivia vanhempienkin Socket AM2 -suoritinkantojen kanssa. Kaksiytimellisiä K10-suorittimia kutsutaan nimellä Athlon X2.
Vika suorittimen TLB-puskurissa.
Ennen Phenom-suorittimen julkaisemista niiden TLB-puskurissa () havaittiin vika. Suorittimet tuotiin kuitenkin "viallisina" markkinoille, ja vian kiertämiseksi julkistettiin bios-korjaus, joka poisti käytöstä jotain suorittimen ominaisuuksia hidastaen suorittimien toimintaa noin 10 prosentilla. Myöhemmin ilmestyi suorittimen kolmas versio, jossa ongelma oli korjattu.
Arnold Ridley

Arnold Ridley, OBE (7. tammikuuta 1896 Bath – 12. maaliskuuta 1984 Northwood, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Ridley syntyi Bathissa. Hän haavoittui ensimmäisessä maailmansodassa. Tunnetuimman näytelmänsä "The Ghost Train" hän kirjoitti 1923. Näytelmästä on tehty lukuisia elokuvasovituksia, joista tunnetuin lienee vuonna 1941 valmistunut koomikko Arthur Askeyn tähdittämä versio.
Parhaiten Ridley kuitenkin muistetaan sotamies Charles Godfreyn roolista BBC:n tilannekomediasarjassa "Ruutiukot".
Vuonna 1982 Ridleylle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin (OBE) arvonimi. Ridley kuoli Lontoossa 88 vuoden ikäisenä.
Stammheimin vankila

Stammheimin vankila () on vankila Stuttgartissa, Baden-Württembergissä Saksassa.
Vankila sijaitsee Pohjois-Stuttgartissa Stammheimin esikaupunkialueella suuren asutuskeskuksen vieressä. Vankila on huipputeknisesti rakennettu, ja siellä on erittäin tiukka vartiointi- ja turvallisuustaso. Vankila rakennettiin vuosina 1959–1963 ja se otettiin käyttöön vuonna 1964.
Stammheimin vankilasta tuli terroristijärjestö Punaisen armeijakunnan jäsenien pidätys- ja tutkintavankila. Myös tuomiot annettiin Stammheimin oikeussalissa, joka sijaitsee vankilan itäpäässä. Tuomioiden jälkeen monet terroristijärjestön jäsenet istuivat vankilassa. Myös Saksan vaarallisempia rikollisia sekä talousrikollisia on ollut vankilassa pidätettyinä.
Uudet vankilapaikat terroristeille rakennettiin vuonna 1975, ja se oli yksi maailman tiukimmin vartioiduista vankiloista. Vankila on linnoitusmainen ja sinne on liki mahdotonta viedä mitään aseita tai työkaluja esimerkiksi pakoa varten.
Vankilassa vangittuna olleet Punaisen armeijakunnan johtohahmot tekivät itsemurhan tai yrittivät sitä, mutta näitä itsemurhia on myös epäilty murhiksi. Kts. Punainen armeijakunta ja Stammheimin oikeudenkäynti ja vankeus
Baden-Württembergin hallitus ilmoitti elokuussa 2007, että osavaltio aikoo purkaa vankilasiiven, jossa Punaisen armeijakunnan jäseniä pidettiin vankina 1970-luvulla. Myös vankilan lähistöllä olevat kerrostalot puretaan, sillä uutta vankilasiipeä pitäisi laajentaa purettujen talon viereen.
Nartheks

Nartheks (tai narthex) on basilikassa atriumin ja runkohuoneen välinen katettu eteishalli.
Alun perin nartheks oli tila, joka ei kuulunut varsinaiseen kirkkorakennukseen. Se oli tarkoitettu seurakuntaan kuulumattomille ihmisille, jotka eivät saaneet astua kirkkoon, mutta saivat seurata nartheksista jumalanpalvelusta. Nartheks saattoi olla joko kirkkorakennuksen esipiha tai katettu eteinen.
Sittemmin nartheks menetti alkuperäisen tehtävänsä, kun myös muut kuin seurakuntalaiset saivat astua kirkkoon. Kirkkoarkkitehtuurissa kuitenkin rakennettiin edelleen kirkkoihin eteistila.
Saurmag II

Saurmag II (, nimen latinisoitu muoto "Sauromaces") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta vuosina 361–363 ja diarkki vuosina 370–378. Georgialainen historiallinen perinne ei hänestä kerro, mutta hänet mainitaan Rooman valtakunnan 300-luvun historioitsijan Ammianus Marcellinuksen teksteissä.
Saurmag näyttää nousseen valtaistuimelle Mirian III:n, Iberian ensimmäisen kristityn kuninkaan, kuoleman jälkeen vuonna 361 ja harjoittaneen Roomaa kannattavaa politiikkaa. Vuonna 363 persialainen sassanidikuningas Sapor II syrjäytti hänet ja asetti hänen paikalleen Varaz-Bakur I:n. Iranilaisten sekaantuminen Kaukasuksen asioihin sai lopulta aikaan Rooman vastaiskun, ja myöhemmin vuonna 370 Rooman keisari Valens lähetti alueelle kaksitoista legioonaa – noin 12 000 miestä – Terentiuksen johdossa palauttamaan Saurmagin valtaan Iberian Armeniaan ja Lazicaan rajautuvissa läntisissä pronvisseissa. Varaz-Bakurin seuraajan Mirdat III:n sallittiin jäädä hallitsemaan kuningaskunnan koillisosaa. Sapor ei tunnustanut sopimusta ja piti sitä syynä sodalle, aloittaen uudelleen sotatoimet Roomaa vastaan vuoden 371 alussa. Kuitenkin vuoteen 378 mennessä goottisota sai Rooman hylkäämään Saurmagin; hänen hallintonsa lienee hajonnut Iberian siirtyessä kokonaan tai osittain sassanidien vasallivaltioksi.
MiniDVD

MiniDVD tarkoittaa kahta asiaa:
DVD-levy.
MiniDVD on 8 senttimetriä halkaisijaltaan oleva DVD-levy, johon pystyy kirjoittamaan 1,4 tai 2,8 gigatavua (yksipuolinen/kaksipuolinen levy) dataa tai videoa.
MiniDVD:itä käytetään muun muassa nykyaikaisten videokameroiden tallennusvälineinä. Tallennusajat vaihtelevat 20–60 minuutin välillä riippuen tallennusformaatista.
Tallennustekniikka.
MiniDVD (myös cDVD) -tallennustekniikalla kirjoitetaan CD-R- tai CD-RW-levylle DVD-Video-formaattia. Levyä voidaan toistaa DVD-soittimessa. Hyvälaatuista MiniDVD-kuvaa mahtuu levylle noin 20 minuuttia.
MiniDVD:n ongelmina nähdään muun muassa se, että kaikki DVD-soittimet eivät tue sitä, ja tallennetulle levylle ei mahdu kuin rajallinen määrä videota. Videon tallentamista CD-levylle suositellaan esimerkiksi Video-CD -formaattiin, joita pystyy toistamaan useimmilla DVD-soittimilla.
Beetalaktoglobuliini

Beta-laktoglobuliini eli β-laktoglobuliini eli BLG on lehmän ja usean muun nisäkkään yleisin heraproteiini. ß-Laktoglobuliinia ei esiinny ihmisen maidossa .
Ominaisuudet.
Kooltaan β-laktoglobuliini on kohtalaisen pieni proteiini, noin 18,4 kDa. ß-Laktoglobuliinille on tyypillistä, että se esiintyy taskumaisena rakenteena. Proteiini kykenee sitomaan erilaisia yhdisteitä kuten kalsiumioneja sekä rasvahappoja ja vitamiineja. Proteiinia tutkitaankin mahdollisena biologisten aineiden kuljettajamolekyylinä . β-Laktoglobuliini on syynä useimpiin maitoallergioihin .
Varaz-Bakur I

Varaz-Bakur I (tai Aspacures II, ) oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 363–365. 
Hänen nimensä Aspacures, jonka kirjasi muistiin samaan aikaan elänyt historioitsija Ammianus Marcellinus (XXVII 12. 16), on ilmeisesti latinisoitu versio myöhempien, varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden nimistä Varaz-Bakur tai Varaz-Bakar. Ammianuksen mukaan Varaz-Bakurista teki Iberian kuninkaan persialainen sassanidihallitsija Sapor II, kun hänen vanhempi veljensä Saurmag II oli syrjäytetty valtaistuimelta. Georgialaisen kronikoitsijan Leonti Mrovelin kuvaus hänestä "hurskaudettomana miehenä ja uskon vihaajana" on tässä mielessä merkittävä: tuohon aikaan se merkitsi zarathustralaisia sympatioita ja viittaa myös hänen Persiaa kannattavaan poliittiseen suuntautumiseensa. Leonti kertookin seuraavaksi, että hänestä tuli Persian vasalli. 
Lähteet.
Krasnoje Sormovo

Krasnoje Sormovo () on Venäjän Nižni Novgorodissa sijaitseva telakka, joka tunnettiin aikaisemmin nimellä Tehdas N:o 112. Alun perin yritys perustettiin 1849 valtiontilauksia varten. Yritys on valmistanut jokipursia, aluksia ja myös sukellusveneitä. Nykyisen osakeyhtiömuotonsa se sai 1994, kun valtionyhtiöitä yksityistettiin ajan talouspolitiikan hengessä markkinatalouden muodostamiseksi. 
Toisen maailmansodan aikana konepaja valmisti mm. ensimmäisiä T-34/76-panssarivaunuja. Sittemmin telakka on valmistanut hinaajia ja Volgoneft-luokan jokitankkialuksia.
Yhtiö tekee laivanrunkoja, asennustöitä, työstötöitä ja valimotöitä. Lisätoimintoina siihen liittyvät kunnostus- ja koneenrakennustyöt, kaasuenergialaitos ja kuljetusvälineiden rakentaminen. 
Merkittävimpiä tuotteita ovat kuljetuskyvyltään 5 500 tn merijokitankkialukset ja 6000 tn:n kuivarahtialukset. Yhtiö suunnittelee valmistavansa tutkimus- ja tuotantoporauslauttoja sekä niiden tukialuksia.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2010

Jääkiekko kuului vuoden 2010 talviolympialaisten ohjelmaan Vancouverissa. Kisoissa järjestettiin miesten ja naisten turnaus. Miesten turnaukseen osallistui 12 joukkuetta ja naisten turnaukseen kahdeksan. Kummankin turnauksen alkusarjassa joukkueet oli jaettu neljän maan lohkoihin. Miesten turnaus pelattiin 16.–28. helmikuuta ja naisten turnaus 13.–25. helmikuuta 2010. Ottelut pelattiin Vancouverissa Canada Hockey Placessa ja UBC Thunderbird Arenalla.
Miehet.
NHL:n vuoden 2005 työehtosopimusneuvotteluissa (CBA) sovittiin, että NHL-pelaajat voivat osallistua sekä vuoden 2006 että vuoden 2010 olympiaturnauksiin. Osa NHL-joukkueiden omistajista vastusti kuitenkin sopimusta, sillä he pelkäsivät, että NHL-pelaajat voisivat loukkaantua tai uupua. Joitakin NHL-pelaajia loukkaantui vuoden 2006 olympialaisissa, eivätkä he voineet osallistua joihinkin NHL-peleihin. Gary Bettman ilmoitti, että joistakin ohjelmamuutoksista keskusteltiin, jotta turnaus olisi ”helpompi kaikille”.
Karsinnat.
Miesten turnaukseen pääsi suoraan vuoden 2008 maailmanmestaruuskisojen jälkeen päivitetyn Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n maailmanrankingin yhdeksän parasta joukkuetta. Karsintojen ensimmäiseen vaiheeseen osallistui neljä joukkuetta, joista Espanja pääsi toiseen vaiheeseen. Toisessa vaiheessa oli 12 joukkuetta kolmessa lohkossa, joiden voittajat pääsivät seuraavaan vaiheeseen. Toisen vaiheen voittajat olivat Kazakstan, Unkari ja Japani. Kolmannessa vaiheessa oli myös 12 joukkuetta ja kolme lohkoa. Turnaukset pelattiin helmikuussa 2009, ja lohkojen voittajat pääsivät olympiaturnaukseen. Lohkojen voittajat olivat Saksa, Latvia ja Norja.
Joukkueet.
Lohko A
Lohko B
Lohko C
Naiset.
Naisten turnauksessa kahdeksan joukkuetta oli jaettu kahteen alkulohkoon, ja kukin joukkue pelasi alkusarjassa kolme ottelua. Alkusarjan päätyttyä kummastakin lohkosta eteni kaksi parasta joukkuetta mitalipeleihin. Muut neljä joukkuetta pelasivat sijoituksista.
Joukkueet.
Lohko A
Lohko B
Pyhä keskustelu

Sacra Conversazione ( tai "Madonna ja lapsi kahden pyhimyksen kanssa") on Giovanni Bellinin öljyvärimaalaus puulle noin vuodelta 1490. 58 cm × 107 cm kokoinen maalaus on nykyisin Gallerie dell'Accademiassa Venetsiassa. 
Maalauksessa on Neitsyt Maria sylissään Jeesus-lapsi pyhimysten ympäröiminä. Nimitystä "sacra conversazione" käytettiin renessanssin aikana aihetta kuvaavista maalauksista. Neitsyt Marian oikealla puolella on oletetusti Pyhä Katariina ja vasemmalla Magdalan Maria. Malleina ovat luultavasti olleet venetsialaiset aatelisnaiset. Maalauksen tausta on musta.
Mirdat III

Mirdat III (, nimen latinisoitu muoto "Mithridates") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 365–380 (diarkkina 370–378).
Mirdat nousi valtaistuimelle isänsä Varaz-Bakur I:n jälkeen, jonka ajan historioitsija Ammianus Marcellinus tunsi nimellä Aspacures. Varaz-Bakurin oli nostanut valtaan Sapor II, Persian sassanidien kuningas, hänen isoveljensä Saurmag II:n tilalle. Ammianus ei tunne Mirdatia, johon hän jatkaa viittaamista Aspacures-nimellä ("Amm". 27.12; 30.2). 
Noin vuonna 370 iranilaisten sekaantuminen Iberian politiikkaan sai aikaan Rooman valtakunnan vastaiskun, ja Ammianus kertoo Rooman keisari Valensin lähettämistä joukoista, joiden tarkoituksena oli palauttaa Saurmag valtaistuimelleen. Kun Rooman legioonat saapuivat Cyrus-joelle, niiden komentaja Terentius ja Saurmag tekivät Mirdatin kanssa sopimuksen, jossa kuningaskunta jaettiin kahtia jokea seuraten. Mirdat ilmaisi harkinneensa loikkaamista Roomaan, mutta hän pelkäsi poikansa Vitran hengen puolesta. Poikaa pidettiin panttivankina sassanidien hovissa. Mirdatin annettiin pitää hallussaan Iberian koillisosa, kun taas Saurmag sai hallintaansa valtakunnan lounaisosat. Tilanne heijastuu Leonti Mrovelin kertomukseen klardžetilaisten loikkaamisesta roomalaisten puolelle Iberian lounaisosassa.
Kun Rooman valtakunta oli kärsinyt tappion Adrianopolin taistelussa, Saurmag todennäköisesti karkotettiin vuonna 378 ja Mirdat sai oletettavasti hallintaansa koko kuningaskunnan.
Trdat (Iberia)

Trdat (, nimi joskus latinisoitu muotoon "Tiridates") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta noin vuosina 394–406. 
Georgialaisten kronikoiden mukaan hän oli Iberian ensimmäisen kristityn kuninkaan Mirian III:n pojan Rev II:n poika. Hänen kerrotaan seuranneen jo korkeassa iässä sukulaistaan ja lankoaan Varaz-Bakur II:ta, ja että hänen oli pakko maksaa veroa Persian sassanideille. Kronikat ylistävät hänen hurskauttaan: niiden mukaan Trdat rakennutti kirkot Rustaviin ja Nekresiin.
Galina Beljajeva (kazakstanilainen ampuja)

Galina Vasiljevna Beljajeva (; s. 12. joulukuuta 1951 Jekaterinburg) on kazakstanilainen pistooliampuja.
Beljateva saavutti MM-kilpailuissa Milanossa 1994 pronssia 10 m ilmapistoolissa tuloksella 483,7 (384+99,7).
Lasten Eurovision laulukilpailu 2008

Lasten Eurovision laulukilpailu 2008 oli kuudes lasten Eurovision laulukilpailu, joka järjestettiin Limassolissa, Kyproksella 22. marraskuuta 2008. Tapahtumapaikkana toimi Spyros Kyprianou Athletic Centre. Kilpailun voitti Georgian Bzikebi kappaleella "Bzz...". Kilpailussa esiintyivät Dima Bilan, Evridiki ja Dimitris Korgialis.
Osallistujamaat.
15 maata osallistui vuoden 2008 kilpailuun.
Julita Macur

Julita Macur (s. 1. maaliskuuta 1959) on puolalainen pistooliampuja.
Hän on saavuttanut MM-kilpailuista kolme hopeamitalia, Innsbruckissa 1983 10 m ilmapistoolissa, Budapestissa 1987 joukkuhopeaa 10 m ilmapistoolissa ja Milanossa 1994 25 m urheilupistoolissa.
Jakobiittikapina (1745–1746)

Jakobiittikapina (1745–1746) pyrki nostamaan valtaan Charles Edward Stuartin pääasiassa skotlantilaisten jakobiittien tuella. Stuart piileskeli maanpaossa Italiassa ja Ranskassa. Häntä kutsuttiin "nuoremmaksi kruununtavoittelijaksi" ("Young Pretender") erotukseksi isästään James Stuartista ("Old Pretender"). Vuonna 1744 joukko Skotlannin Ylämaan klaanipäälliköitä lähetti Charlesille viestin, että he tukisivat tätä, jos Charles saapuisi Ranskasta edes kolmentuhannen sotilaan kanssa. 
Charles haali varat ja lähti kohti Skotlantia 22. kesäkuuta 1745 kahdella laivalla. Suurempi laiva, jossa oli 700 vapaaehtoista ja varusteet, pakotettiin kääntymään takaisin. Charles laski maihin Ulko-Hebrideille, ja vaikka skotlantilaiset jakobiitit eivät olleet kovin innoissaan, Charles joukkoineen valtasi Perthin ja Edinburghin suhteellisen helposti.
Skotlannin valloitus olisi riittänyt Ylämaan miehille, mutta Charles himoitsi Englannin kruunua ja vaati joukkojaan jatkamaan etelään. Englannin jakobiitit olivat jo päättäneet olla liittymättä kapinaan. Charlesin joukot etenivät Carlisle'iin, Manchesteriin ja jopa Derby’iin asti. 
Väsyneet jakobiitit lyötiin Cullodenin taistelussa 16. huhtikuuta 1746. Charles Stuart pakeni Ranskaan.
Saman taivaan alla

Saman taivaan alla on suomalaisen Kaija Kärkinen &amp; Ile Kallio -duon 11. albumi. Se julkaistiin 17. syyskuuta 2008.
Jean-Pierre Aumont

Jean-Pierre Aumont (5. tammikuuta 1911 – 30. tammikuuta 2001) oli ranskalainen näyttelijä. Hän syntyi Pariisissa ja saavutti mainetta jo Euroopassa, josta hän toisen maailmansodan aikana joutui juutalaisen syntyperänsä johdosta pakenemaan Yhdysvaltoihin. 
Aumont muistetaan rooleista sekä näytelmissä että elokuvissa.
Aumont voitti vuonna 1991 kunnia-Césarin. Hän oli kuollessaan 90-vuotiaana ollut vuosikymmeniä naimisissa Marisa Pavanin kanssa. Aiempi puoliso oli María Montez, joka hukkui vuonna 1951.
Sławomira Szpek

Sławomira Szpek (s. 29. maaliskuuta 1974 Gdynia) on puolalainen pistooliampuja ja maailmanmestari.
Sławomira Szpek on saavuttanut MM-kilpailuissa tyttöjen sarjassa yhden maailmanmestaruuden ja kaksi pronssia. Stavangerissa 1991 hän saavutti henkilökohtaista ja joukkuepronssia 10 m ilmapistoolissa. Szpek voitti Milanossa 1994 maailmanmestaruuden 25 m urheilupistoolissa tuloksella 573.