Edvard Jokela

Edvard Nikolai Jokela (10. lokakuuta 1889 Ulvila – 8. syyskuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuosina 1924–1927. Suomen Ammattijärjestön varapuheenjohtajana ja Suomen Kuljetustyöläisten Liiton puheenjohtajana toiminut Jokela oli 1920-luvun alusta lähtien kommunistien merkittävimpiä ammattiyhdistysvaikuttajia. Hän kuului SKP:n vasemmistososialistisiin ”hoipertelijoihin”, jotka eivät aina noudattaneet puolueen linjaa, vaan hakeutuivat yhteistyöhön sosialidemokraattien kanssa. Jokela oli myös keskeinen hahmo Suomen ammattiyhdistysliikkeen solmiessa kansainvälisiä suhteitaan.
Elämä.
Nuoruusvuodet.
Edvard Jokelan vanhemmat olivat Koiviston kartanon torppari Juho Edvard Jokela (s. 1855) ja Porin maalaiskunnassa syntynyt Josefina Friberg (s. 1855). Kansakoulun käytyään hän työskenteli kotiseudullaan saha- ja rautatietyömiehenä. 1910-luvun vaihteessa Jokela muutti Helsinkiin, jossa hän työskenteli muun muassa rakennuksilla ja satamassa. Helsingissä Jokela liittyi myös Suomen Sosialidemokraattiseen Nuorisoliittoon sekä Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton (SKL) satamatyöväen ammattiosastoon. Myöhemmin hän toimi ammattiyhdistyksen palkkaamana satamatyöläisten luottamusmiehenä. 
Sisällissodan aikana Jokela oli Helsingin vallankumousoikeuden jäsen ja työskenteli kansanvaltuuskunnan huoltoasiain osastolla. Saksalaisten lähestyessä Helsinkiä Jokela pakeni ilmeisesti kansanvaltuuskunnan mukana Viipuriin. Hänet vangittiin toukokuun alussa Kotkassa ja toimitettiin Lahden vankileirille. Jokelalle vaadittiin rangaistusta valtiopetoksesta, mutta syyte hylättiin toteennäyttämättömänä ja hänet vapautettiin syyskuussa. 
Valtakunnanpolitiikkaan.
Vapauduttuaan Jokela lähti kommunistien järjestötoimintaan. Hänet valittiin SKL:n liittotoimikuntaan sekä toukokuussa 1920 perustetun SSTP:n Uudenmaan piiritoimikuntaan. Kesällä 1921 Jokela matkusti salaa Neuvosto-Venäjälle, jossa hän osallistui Pietarissa pidettyyn SKP:n puoluekokoukseen sekä Moskovassa järjestettyyn Punaisen ammattiyhdistysinternationaalin Profinternin perustavaan kokoukseen. Samana vuonna Jokela palkattiin vastaperustetun Suomen Saha-, Kuljetus- ja Sekatyöväen Liiton (SKSL) järjestäjäksi. 
Toukokuussa 1923 Jokelasta tuli myös SSTP:n puoluetoimikunnan jäsen. Hän onnistui välttämään viranomaisten samana kesänä tekemät laajat kommunistipidätykset. Jokela piti aktiivisesti yhteyttä SSTP:n vasemmistososialistiseen "vankilaoppositioon", johon puolueen johdosta kuuluivat Jalmari Kivilahti, Jalmari Kuusela, Kusti Kulo, Matti Väisänen ja Niilo Välläri. Vuonna 1924 n yhteyteen perustettiin ammattiyhdistystoiminnasta vastannut jaosto, jonka Jokelan ohella muodostivat Edvard Huttunen ja Uno Nurminen. Jaosto ei kuitenkaan noudattaneet SKP:n johdon ohjeita. Tämän johdosta Jokelaa yritettiin saada lähtemään Neuvostoliittoon keskuskomitean pakeille, jossa häntä oli tarkoitus ohjata oikealle linjalle. 
SKSL:n hajottua Jokela oli vuonna 1924 perustamassa uutta Suomen Kuljetustyöväen Liittoa (SKL). Vuonna 1924 Jokela valittiin myös eduskuntaan viranomaisten lakkauttaman SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n listoilta. Hän toimi eduskuntaryhmänsä varapuheenjohtajana ja 1925 Jokelasta tuli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Ammattiyhdistysjohtajana.
1920-luvun lopun ammattiyhdistyskiistoissa ei noudattanut SKP:n, Kominternin ja Profinternin ohjeita, vaan teki yhteistyötä sosiaalidemokraattien kanssa. Suomen Ammattijärjestön edustajakokouksessa 1926 Jokela oli solmimassa kommunistien ja sosiaalidemokraattien välille niin sanottua "linnarauhaa" ja samassa edustajakokouksessa hänet valittiin myös järjestön varapuheenjohtajaksi. Joulukuusta 1926 lähtien Jokela hoiti vuoden ajan puheenjohtajan tehtäviä Matti Paasivuoren ollessa ministerinä. Kesäkuussa 1927 Jokelasta tuli SKL:n puheenjohtaja. Tämän jälkeen hän ei enää lähtenyt ehdolle vaaleissa, vaan keskittyi ammattiyhdistystehtäviin.
Kesäkuussa 1928 SKL aloitti valtakunnallisen satamalakon, joka päättyi seuraavana keväänä muun muassa palkankorotuksen sisältäneeseen kompromissiin. Lakon päätyttyä SAJ:n sisäiset kiistat nousivat taas pintaan, jolloin Jokelan edustama yhteistyölinja joutui yhä ahtaammalle. Kesällä 1929 SKP:n johto hyökkäsi puolueen "oikeistolaisia" vastaan, joista pahimpina se piti Jokelaa, Erkki Härmää, Kusti Kuloa, Eino Pekkalaa, Matti Väisästä ja Niilo Wälläriä. (Myös lisää). Pitkäksi venynyt lakko ja ammattiyhdistysliikkeen riidat kuluttivat tuberkuloosia sairastaneen Jokelan voimia, niin että lakon loppuaikoina hänen terveytensä romahti. Jokela hoiti sitkeästi liiton asioita viimeiseen asti vielä sairasvuoteeltaan. Jokela kuoli Helsingin tuberkuloosisairaalassa vain 39-vuotiaana syyskuussa 1929. Hänet haudattiin Malmin hautausmaalle. Hautajaisiin osallistui myös Pohjoimaisten liittojen johtoa.