tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Weisut ia Ennustoxet

Weisut ia Ennustoxet Mosesen Laista ia Prophetista Wloshaetut ("Veisut ja ennustukset, Mooseksen laista ja profeetoista uloshaetut") oli Mikael Agricolan suomennos eräistä Raamatun Vanhan testamentin osista. Teos ilmestyi vuonna 1551. Se oli osa Agricolan raamatunsuomennostyötä, josta oli kolme vuotta aiemmin ilmestynyt Uuden testamentin suomennos "Se Wsi Testamenti" ja samana vuonna psalmien suomennos "Dauidin Psalttari". 
Teoksen nimen mukaisesti suomennetut osat olivat peräisin Mooseksen kirjoista ja profeetallisista kirjoista. Teoksen alussa oli kuusi Vanhan testamentin historiallisista kirjoista valittua virttä eli "weisua". Varsinaisista kirjoista teos sisälsi osan Jesajan, Jeremian, Hesekielin ja Danielin kirjoista, sekä Valitusvirret ja yhdeksän ensimmäistä ns. pientä profeettaa, eli Hoosean kirjasta Sefanjan kirjaan, kokonaisuudessaan.
Malliltaan teos noudattaa jossain määrin Johannes Bugenhagenin julkaisemaa latinankielistä psalttaria.
Agricola liitti teokseen erilaisia alkupuheita ja selityksiä, jotka selittivät muun muassa profetioiden sisältöä sekä kirjojen historiallista ja maantieteellistä taustaa. Nämä oli lainattu saksan- ja ruotsinkielisistä lähteistä, eli Lutherin ja Kustaa Vaasan Raamatuista, sekä Vulgatasta.
Seuraavana vuonna Agricola täydensi profeettakirjojen suomennostyötä julkaisemalla teoksen "Ne Prophetat". Siinä julkaistut kirjat, loput kolme pientä profeettaa, jäivät pois "Weisut ja Ennustoxet" -teoksen painoksesta, koska suomennokset eivät ehtineet Tukholmaan ajoissa painettaviksi kelirikon takia. Nämä kaksi teosta päättivät Agricolan raamatunsuomennosurakan, joka loppui rahoituksen puutteeseen. Keskeneräisenkin Vanhan testamentin suomennokset tarjosivat kuitenkin pohjan vuosien 1642 ja 1758 raamatunsuomennoksille, "Biblialle".
Greatest Hits (The Offspring)

Greatest Hits on The Offspringin kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2005. Kokoelma kattaa yhtyeen tunnetuimmat kappaleet albumista "Smash" (1994) albumiin "Splinter" (2003). Uusina kappaleina ”Can’t Repeat” ja cover-versio The Policen ”Next to You” -kappaleesta piilotettuna raitana.
Ne Prophetat

Ne Prophetat. Haggai. SacharJa. Maleachi. on Mikael Agricolan suomennos eräistä Raamatun Vanhan testamentin profeettakirjoista. Se ilmestyi vuonna 1552. Se täydensi edellisenä vuonna ilmestynyttä "Weisut ia Ennustoxet" -teosta sisältäen siitä poisjääneet tekstit.
Nimensä mukaisesti teos sisälsi Vanhan testamentin kolme viimeistä profeettakirjaa eli Haggain, Sakarjan ja Malakian kirjat. "Weisut ia Ennostoxet" -teoksen tavoin teos sisälsi myös saksan- ja ruotsinkielisistä lähteistä lainattuja alkupuheita ja selityksiä.
Sektori

Sektori on tietty osa ympyrästä tai pallosta. Ympyrässä sektori tarkoittaa kahden ympyrän kehältä keskipisteeseen piirretyn säteen erottamaa aluetta. Oheisessa kuvassa on kaksi sektoria: toinen sektori (keltainen) on sellainen, että sen muodostavien säteiden välinen kulma on formula_1 ja toinen sektori (valkoinen) on sellainen, että säteiden välinen kulma on formula_2 astetta.
Sektorin kaaren pituus formula_3 voidaan laskea kaavalla
formula_4,
missä formula_1 on keskuskulma ja formula_6 on ympyrän säde. Vastaavasti pinta-ala formula_7 saadaan kaavalla 
formula_8.
Pallosektorin tilavuus formula_9 saadaan kaavasta
formula_10,
missä formula_11 on kalotin korkeus.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2002

Vuoden 2002 talviolympialaisten jääkiekkoturnaus järjestettiin E-Centerissä ja Peaks Ice Arenalla. Turnaus oli Naganon turnauksen jälkeen toinen turnaus, jolloin NHL piti taukoa turnauksen ajan ja kaikki parhaat pelaajat pystyivät osallistumaan turnaukseen. Kuusi ennakkoon parasta maata aloitti ottelunsa suoraan jatkolohkosta, jolloin NHL:n tauko saatiin mahdollisimman lyhyeksi. Miesten ottelut pelattiin 9.–24. helmikuuta ja naisten 11.–21. helmikuuta 2002. Naganon kisoihin verrattuna Pohjois-Amerikan maat menestyivät miehissä huomattavasti paremmin. Kummassakin sarjassa voiton vei Kanada ja hopeaa sai Yhdysvallat. Turnaukset pelattiin eurooppalaismittaisessa kaukalossa.
Turnaukset.
Miehet.
Miesten turnauksessa pelattiin ensin alkulohkot, joiden voittajat Saksa ja Valko-Venäjän pääsivät jatkolohkoihin, jatkolohkoissa olivat automaattisesti mukana kuusi maata. Olympiakultaa voitti Kanada isäntämaa Yhdysvaltojen tullessa toiseksi. 
Lohko A
Lohko B
Jatkolohko C
Jatkolohko D
Naiset.
Naisten turnaukseen pääsivät karsintojen kautta Kazakstan ja Saksa. Turnauksessa pelattiin aluksi yksinkertainen sarja, jonka kaksi parasta kohtasivat loppuottelussa ja olympiakultaa voitti Kanada.
Lohko A
Lohko B
Fergie

Fergie Duhamel (syntyjään Stacy Ann Ferguson, s. 27. maaliskuuta 1975 Whittier, Kalifornia), taiteilijanimeltään Fergie, on yhdysvaltalainen laulaja, näyttelijä, muotisuunnittelija ja hip hop -yhtye The Black Eyed Peasin entinen laulaja. Hän on aiemmin esiintynyt myös Wild Orchid ja Kids.inc -yhtyeissä. Fergie esiintyy myös sooloartistina.
Elämä.
Fergie syntyi Whittierissä, Kaliforniassa Patrick Fergusonin ja Terri Goren esikoiseksi. Hänen uransa alkoi jo lapsena, kun hän näytteli monta vuotta sarjassa "Kids Incorporated". Fergien salonkikelpoinen olemus sarjassa on varsin erilainen kuin hänen nykyinen "ghetto-funk"-tyylinsä. Hän myös ääninäytteli Sallia kahdessa "Tenavat"-animaatiossa. Hänen siskonsa Dana on myös työskennellyt näyttelijänä.
Fergie on näytellyt mm. elokuvissa , "Nine" sekä "Poseidon".
Vuodesta 2004 Fergie seurusteli näyttelijä Josh Duhamelin kanssa. Pari kihlautui joulukuussa 2007, he avioituivat tammikuussa 2009 ja erosivat vuonna 2017. Heillä on vuonna 2013 syntynyt poika.
Fergie on toiminut Calvin Kleinin mallina.
Wild Orchid.
Fergie ja hänen kanssanäyttelijänsä Renee Sands "Kids Incorporated'sta" perustivat yhdessä Stefanie Ridelin kanssa 1991 R&amp;B/Pop/Dance-yhtyeen Wild Orchid. Ensimmäisen, yhtyeen mukaan nimetyn, albumin he julkaisivat vuonna 1997 ja sitä seurasivat "Oxygen" (1998), "Fire" (2001) ja "Hypnotic" (2003). Debyyttialbumia myytiin miljoona maailmanlaajuisesti, mutta sen jälkeen suosio oli laskusuhdanteinen. Kolmannen albumin julkaisun kynnyksellä levy-yhtiö vetäytyi ja tämä aiheutti Fergielle vakavan henkisen kriisin, joka vaati terapiaa. Pian albumin julkaisun jälkeen hän jätti yhtyeen eli neljännellä albumilla hän ei enää esiintynyt.
Huumeriippuvuus.
Pettymys Wild Orchidiin ajoi Fergien käyttämään ekstaasia ja metamfetamiinia. Hänen painonsa putosi 41 kiloon. Lopulta huumeiden käyttö alkoi vaikuttaa hänen mielenterveyteensä. Syyskuussa 2006 hän kertoi "Time"-lehden haastattelussaan miten hän lopetti metamfetamiinin käytön ja sanoi sen olleen "vaikein poikaystävä, josta olen eronnut". Fergie uskoi taustansa lapsitähtenä vaikuttaneen paljon, koska hän oli jo nuorena oppinut peittämään tunteensa.
The Black Eyed Peas.
Vuonna 2000 Kim Hill lähti Black Eyed Peasista ja Fergie tuli täyttämään taustalaulajan paikkaa. Viisi kappaletta Fergien kanssa levytettyään will.i.am, apl.de.ap ja Taboo pyysivät hänet mukaan yhtyeen naisvokalistiksi. Hänen mukaantulonsa myötä yhtyeen nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa The Black Eyed Peas ja ensimmäinen neljän jäsenen voimin tehty levy "Elephunk" toi yhtyeen koko maailman tietoisuuteen.
Vuonna 2006 Fergie aloitti BEP:in ohella oman soolouransa. Hänen ensimmäinen albuminsa "The Dutchess" julkaistiin 19. syyskuuta 2006. Albumia oli edeltänyt single "London Bridge". Albumin nimi on tahallaan väärinkirjoitettu versio Sarah Fergusonin entisestä tittelistä "Yorkin herttuatar" (englanniksi the Duchess of York) – näitä naisia kun yhdistää sukunimen lisäksi sama lempinimi.
Hämeen Partiolaiset

Hämeen Partiolaiset oli yksi 13 partiopiiristä. Hämeen Partiolaisten toimisto oli Tampereella, jossa oli Tampereen Partiolaiset ry:n ja Hämeen Partiosäätiö rs:n kanssa yhteinen toimisto.
Hämeen Partiolaiset perustettiin 1970-luvulla alueen poika- ja tyttöpiirien yhdistämällä toimintansa. Molemmat organisaatiot kuitenkin jatkoivat muodollista olemassaoloaan. Hämeen Partiolaiset ja Salpausselän Partiolaiset muodostivat vuoden 2010 alusta uuden Hämeen Partiopiirin.
Piirin maantieteellinen alue ulottui lännessä Sastamalaan, idässä Hämeenlinnaan, etelässä Tammelaan ja pohjoisessa Multialle. Hämeen Partiolaisiin kuului 107 lippukuntaa, joissa toimi yhteensä noin 8000 partiolaista.
Barbadoksen ruumisarkut

Barbadoksen ruumisarkuilla tarkoitetaan 1800-luvulla Barbadoksen saarella tapahtunutta tapausta, jossa varakkaan tilanomistajan holvihaudassa ruumisarkkujen väitetään liikkuneen selittämättömästi paikoiltaan.
Hautaholvi kuului Chasen perheelle, ja ensimmäisen kerran sitä käytettiin vuonna 1808. Kun hautaholvi avattiin vuonna 1812, vasta silloin huomattiin, että lyijyarkut olivat liikkuneet. Puinen arkku oli tarinan mukaan pysynyt paikallaan. Vuosien saatossa holviin haudattiin muitakin edesmenneitä perheenjäseniä, ja aina kun holvi avattiin, olivat lyijyarkut liikkuneet. 
Tapaus herätti paljon huomiota, ja tapausta alkoi tutkia silloinen Barbadoksen kuvernööri lordi Combermere. Heinäkuussa 1819 holvihauta avattiin, ja arkkujen paikat piirrettiin paperille. Seinät tarkistettiin, ettei niissä ollut salakäytäviä, ja lattialle siroteltiin hienoa hiekkaa, johon jäisi mahdollisten tunkeilijoiden jalanjäljet. Holvi suljettiin, sinetöitiin, ja sisäänkäynnin eteen tuotiin iso marmorikivi, jonka nostamiseen tarvittiin neljä miestä. Huhtikuussa 1820 ovi avattiin ja arkut löydettiin paikoiltaan liikkuneina. Oven sinetti oli kuitenkin ehjä, eikä lattialla näkynyt jalanjälkiä. Tämän jälkeen lordi Combermere määräsi kaikki arkut haudattavaksi paikallisen kirkon hautausmaalle.
Innokas spiritismin kannattaja ja Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle esitti, että yliluonnolliset voimat liikuttelivat arkkuja vastalauseeksi sille, että ne olivat lyijyä ja näin estivät ruumiin luonnollisen maatumisen. Luonnolliseksi selitykseksi on tarjottu esimerkiksi tulvaa, joka olisi liikutellut arkkuja sotkematta hiekkaa.
Go Seigen

Wu Qingyuan (; 12. kesäkuuta 1914 Fujian, Kiina – 30. marraskuuta 2014 Odawara, Japani) oli alkujaan kiinalainen gon pelaaja, joka tunnetaan paremmin japanilaisella nimellään Go Seigen (). Monet pitävät häntä merkittävimpänä 1900-luvun gon pelaajista. 
Go Seigen syntyi Fuzhoussa Fujianin maakunnassa Kiinassa. Hänen go-taitonsa huomattiin jo nuorena ja häntä pyydettiin muuttamaan Japaniin ja hänestä tuli myöhemmin Japanin kansalainen. Go Seigen ja Kitani Minoru olivat suurimmat uuden pelityylin "shin fusekin" kannattajia. Gota on verrattu Dōsakuun (1677–1702) ja Shūsakuun (1829–1862).
Jakaya Kikwete

Jakaya Mrisho Kikwete (s. 7. lokakuuta 1950 Tanganjika) oli Tansanian presidentti vuosina 2005–2015. Hän oli energiaministeri 1990−1994, valtiovarainministeri 1994−1995 ja ulkoministeri 1995−2005. Vuonna 2008 hän toimi Afrikan unionin puheenjohtajana.
Kikwete suoritti taloustieteen tutkinnon Dar es Salaamin yliopistossa vuonna 1975. Valmistuttuaan hän työskenteli valtapuolue Chama Cha Mapinduzin (CCM) pääsihteerinä maaseudulla. Asevoimissa hän saavutti everstiluutnantin arvon. Hän jätti armeijan vuonna 1992 keskittyäkseen politiikkaan. Kikwete vaikutti maan hallituksessa eri tehtävissä vuodesta 1988.
Kikwate valittiin presidentiksi 14. joulukuuta 2005 pidetyissä presidentinvaaleissa. Hän lupasi kampanjassaan jatkaa edeltäjänsä Benjamin Mkapan linjaa ja keskittyä erityisesti korruption kitkemiseen. Kikwete valittiin toiselle kaudelle 31. lokakuuta 2010.
Toivo Hyytiäinen

Toivo Armas Hyytiäinen (12. marraskuuta 1925 Saarijärvi – 21. lokakuuta 1978 Saarijärvi) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Helsingin kisoissa 1952 Hyytiäinen oli ainoa suomalainen yleisurheilussa mitalin voittanut urheilija. Hyytiäinen on myös Seppo Rädyn ja Ari Mannion lisäksi ainoa suomalainen mieskeihäänheittäjä, joka on voittanut Helsingissä käydyissä arvokisoissa mitalin.
Hyytiäinen voitti Brysselin EM-kisoissa 1950 Suomen kisojen ainoan EM-kullan, kun hän voitti keihäskilpailun tuloksella 71,26.
Ennätyksekseen Hyytiäinen heitti 78,98 m Helsingissä 27.5.1954. Tulos oli Suomen ennätys ja rikkoi Yrjö Nikkasen lähes 16 vuotta vanhan ennätyksen 18 senttimetrillä. Hyytiäinen oli vuosien 1946 (tuloksella 74,55 m) ja 1952 (75,92 m) maailmantilaston ykkönen.
Hyytiäinen edusti vuoteen 1948 asti Lanneveden Sampoa ja sen jälkeen Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Petri Laaksonen

Petri Kari Olavi Laaksonen (s. 7. elokuuta 1962 Sauvo) on suomalainen muusikko (tenori, säveltäjä ja sanoittaja). 
Laaksonen kirjoitti ylioppilaaksi 1981 ja valmistui Turun yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 1986. Musiikkia hän opiskeli Paimion musiikkikoulussa, Turun konservatoriossa, Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa. Työuransa hän aloitti Helsingin Laajasalon yläasteen ja lukion musiikinopettajana 1987 ja siirtyi vapaaksi laulajaksi ja säveltäjäksi 1994.
Laaksosen säveltäjänura alkoi vuonna 1985, kun Sonja Lumme voitti Laaksosen esikoissävelmällä ”Eläköön elämä” Suomen euroviisukarsinnat. Ruotsissa pidetyssä finaalissa Lumme sijoittui 9. sijalle. Vuonna 1987 Laaksonen voitti Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnat Virve Rostin esittämällä sävelmällä ”Sata salamaa”. Belgian finaalissa Virve sijoittui sijalle 15. 
Vuonna 1993 hänet valittiin Tapsan Tahtien Vuoden laulelmantekijäksi.
Laaksonen julkaisi ensimmäisen albuminsa "Täällä Pohjantähden alla" vuonna 1994. Levyn nimikkosävelmästä on muodostunut tärkeä osa Laaksosen uraa. Hän sävelsi sen ystävänsä Turkka Malin runoon, jonka tämä oli kirjoittanut jo koulupoikana sinikantiseen vihkoonsa. Albumi myi kultaan ja platinaan oikeuttavan määrän. Sävelmä on totuttu kuulemaan niin kirkko- ja joulukonserteissakin. Laulu on julkaistu muun muassa vuonna 2010 ilmestyneessä Hopeinen laulukirja: 180 suosikkilaulua -kirjassa. Jo tätä aikaisemmin 1994 Petri Laaksonen julkaisi Anna-Mari Kaskisen sanoittaman "Mukulamessu"-levyn. Vuonna 1995 ilmestyi "Sininen hetki" -levy, joka ylsi myöhemmin kultalevymyyntiin. Vuonna 1996 ilmestynyt "Janoinen sydän" sisälsi lukuisan määrän tarttuvia, melodisia sävellyksiä. "Köyhän ralli", "Kesä, älä mee", "Yhä uudelleen kanssasi lähtisin", "Gabriela", "Kevään leikit" ja "Aamuyö" osoittivat Laaksosen ammattitaidon. Levy on myynyt kultaa.
Laaksonen on tunnettu myös hengellisen musiikin säveltäjänä ja esittäjänä. Vuonna 2007 ilmestynyt "Katso, sinä elät" -levy on ollut menestys kirkkokonserttien yhteydessä. Hänen tekemiään lauluja lauletaan usein esimerkiksi tuomasmessuissa. Hän on myös Helsingin Tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston sekä Helsingin yleisen kirkkovaltuuston jäsen.
Petri Laaksonen on säveltänyt musiikkia myös näytelmiin "Kadonnut ääni" (1988), "Silkkikivi" (2000), "Levottomat sielut" (2006), "Paksun Kertun balladi" (2007), "Yön halki saapukaa" (2007) ja "Pyhättömien kylä" (2008). Laaksonen toimii myös vuonna 1991 perustamansa Laaksosen entisistä oppilaista koostuvan mieskuoro "Könsikkäiden" johtajana.
Stray Cats

Stray Cats, alk. "Tom Cats" on rockabilly-yhtye, jonka perustivat Brian Setzer, Lee Rocker (oikealta nimeltään Leon Drucker) ja Slim Jim Phantom (oikealta nimeltään James McDonnell) vuonna 1979.
Yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa "Rock This Town", "Runaway Boys", "Stray Cat Strut", "Rumble In Brighton", "Look At That Cadillac", "Blast Off", "Baby Blue Eyes", "Rev It Up And Go", "You Don't Believe Me" ja "She's Sexy and 17".
Yhdysvalloista Britanniaan.
Yhtyeen 1950-luvun musiikki ei sopinut silloiseen Amerikkaan, ja yhtye päätti lähteä Lontooseen.
Erään keikan jälkeen Lontoossa yhtye tapasi tuottaja Dave Edmundsin, joka tarjosi levytyssopimusta, ja Stray Catsin ensimmäinen albumi julkaistiin Britanniassa vuonna 1981. Hyvin menestynyt levy sisälsi kappaleet "Rock This Town", "Runaway Boys" "Stray Cat Strut" ja "Storm The Embassy" 
Seuraava albumi "Gonna Ball" sai huonoa palautetta, ja yhtye päätti palata Yhdysvaltoihin.
Menestys Yhdysvalloissa.
Yhtye teki EMI American kanssa levytyssopimuksen, ja vuonna 1982 ilmestyi Yhdysvalloissa "Built For Speed", joka oli yhtyeen debyytti Atlantin länsipuolella. Levylle valittiin kahden ensimmäisen albumin kappaleita. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi kolmannen albuminsa "Rant N' Rave With The Stray Cats", joka sisälsi kappaleet "She's Sexy &amp; 17" ja "I Won't Stand In Your Way" sekä "Look At That Cadillac".
Hajoamisia ja comebackeja.
Stray Cats ”hajosi” vuonna 1986 albumin "Rock Therapy"n jälkeen. Yhtye yritti samana vuonna comebackia, mutta suosio jäi vaisuksi. 1980-luvun lopulla julkaistiin albumi "Blast Off!", ja yhtye oli taas jonkin aikaa suosittu maailmanlaajuisestikin, mutta vuonna 1993 yhtye päätti pitää taukoa jälleen .
Jäsenten soolourien kautta menestynyt comeback.
Stray Cats -yhtyeen jäsenet lähtivät omille teilleen. Brian Setzer perusti 1990-luvun lopulla Brian Setzer Orchestran, josta tuli pian hyvin suosittu, ja Leen ja Slimin perustama Swing Catskin sai myös hieman mainetta. Lisäksi he soittivat kokoonpanossa Phantom, Rocker &amp; Slick. Myös Lee Rocker esiintyy ja on levyttänyt omiin nimiinsä Stray Catsin ohella. 
Paluu konserttilavoille ja uusi levy.
Yhtye juhlisti vuonna 2019 40-vuotista taivaltaan uudella levyllä ja 26 konserttia käsittävällä kiertueella. Suomessa yhtye esiintyi Pori Jazzeilla Kirjurinluodon päälavalla 18.7.2019. Albumi "40" on yhtyeen ensimmäinen levy 26 vuoteen.
Jaakko Salo

Jaakko Elias Salo (22. helmikuuta 1930 Viipuri – 13. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen äänilevytuottaja, säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hän oli Suomen sodanjälkeisen viihdemusiikin keskeisimpiä vaikuttajia.
Elämäkerta.
Ylioppilaaksi tultuaan Jaakko Salo opiskeli musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja aloitti samaan aikaan muusikonuransa pianistina Ronnie Kranckin yhtyeessä. Vuosina 1956–1964 hänellä oli oma yhtye, jonka solisteina olivat Seija Karpiomaa ja Vieno Kekkonen. Hän toimi Scandia-yhtiön levytyspäällikkönä 1950-luvun lopulta alkaen, ja hän vaikutti Suomessa olennaisesti niin sanotun jazziskelmän kehitykseen. 1960-luvulla hän oli Jukka Virtasen, Aarre Elon ja Matti Kuuslan VEK-tuotantoryhmän tärkeä taustavoima. Scandian siirryttyä Finnlevyn omistukseen 1970-luvun alkupuolella Salo ryhtyi Finndisc-levy-yhtiön tuotantopäälliköksi. Näin hänestä tuli myös Toivo Kärjen työtoveri, ja seuraavina vuosina hän sovitti paljon Kärjen sävellyksiä ja johti niiden levytyksiä.
Salo oli Uuden iloisen teatterin perustajajäsen, ja hän toimi UIT:n revyiden käsikirjoittajana, musiikin sovittajana ja kapellimestarina vuosina 1979–2002. Hänellä oli merkittävä osa Juha ”Watt” Vainion laulutuotannossa tämän viimeisinä vuosina.
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo ovat "Iskelmän kultaisessa kirjassa" luonnehtineet Jaakko Saloa suomalaisen kevyen musiikin ”harmaaksi eminenssiksi”. Salo ei juuri esiintynyt sooloartistina, mutta hän oli säveltäjänä, sovittajana ja pianistina merkittävä taustavaikuttaja. Esimerkiksi Olavi Virran levytykset ”Hopeinen kuu” ja ”Vihreät niityt” ovat Jaakko Salon sovittamia. Salo muokkasi monia Unto Monosen tangoja levytyskuntoon ja jopa yhdisteli Monosen sävelmäluonnoksia yhtenäisiksi kappaleiksi.
Jaakko Salo tunnetaan myös useiden Spede Pasasen elokuvien musiikista, joista tunnetuin on Uuno Turhapuro -elokuvien musiikki. Yhdessä Sauvo Puhtilan ja Eino Virtasen kanssa Salo ideoi "Saukki &amp; Oravat" -laulut, joissa Virtanen esiintyi Pikkuoravien ääninä ja Saukki omana itsenään. Salon iskelmätuotanto jäi suppeaksi hänen muiden työkiireidensä vuoksi. Salon usein kuultuja sävellyksiä ovat esimerkiksi Hortto Kaalo -yhtyeen "Kättä päälle ja käsirahaa" ja "Toto toi, veto vei", Dannyn "Seitsemän kertaa seitsemän", Simo Salmisen "Pornolaulu" sekä Saukin ja Oravien "Jöröjukka-rock" ja "Pikkuoravien hyppyrilinko".
Salo palkittiin vuonna 1998 Pro Finlandia -mitalilla.
Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Jaakko Salo avioitui vuonna 2001 pitkäaikaisen ystävänsä ja työtoverinsa, laulaja ja näyttelijä Marjatta Leppäsen kanssa. Salo kuoli sairauskohtaukseen seuraavana vuonna Helsingin Linnanmäen Peacock-teatterissa juuri ennen "Magiaa mahantäydeltä" -revyyn esitystä, jossa hänen oli tarkoitus olla kapellimestarina. Salon hauta sijaitsee Espoon kirkon hautausmaalla.
Martti Korhonen

Martti Allan Korhonen (s. 27. helmikuuta 1953 Oulu) on suomalainen vasemmistoliittoa edustava poliitikko ja valtiopäiväneuvos. Hän on toiminut puolueensa puheenjohtajana vuosina 2006–2009, kansanedustajana vuosina 1991–2015 ja Lipposen II hallituksen alue- ja kuntaministerinä vuosina 1999–2003. Hän on ollut myös Oulun kaupunginvaltuutettu.
Tausta ja ura.
Korhonen on koulutukseltaan autonasentaja. Hän työskenteli ammatissa 1971–1985 ja pääluottamusmiehenä 1986–1991. Kunnallisvaaleissa 1984 Korhonen nousi Oulun kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta. Hän oli myös kansandemokraattien (Liike 88) valitsijamies presidentinvaaleissa 1988. Korhonen kuului KTV:n liittovaltuustoon vuosina 1986–1991.
Korhonen nousi kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Hän toimi vasemmistoliiton eduskuntaryhmän puheenjohtajana kesästä 1997 kevääseen 1999 ja uudelleen keväästä 2003 toukokuuhun 2006, jolloin hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi. Korhonen voitti johtajakilvan toisella kierroksella Paavo Arhinmäen äänin 273–150. Kesäkuun 2007 puoluekokouksessa Korhonen valittiin vuoteen 2010 kestävälle jatkokaudelle. Vuosina 1995–1998 Korhonen oli puolueensa varapuheenjohtaja ja 1998 hän hävisi taiston puheenjohtajuudesta niukasti Suvi-Anne Siimekselle. 
Korhonen toimi alue- ja kuntaministerinä Lipposen II hallituksessa vuosina 1999–2003. Hän toimi liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtajana vuosina 2007–2011. Vuonna 2000 Korhonen jäi pois kaupunginvaltuustosta, mutta hän palasi kunnallispolitiikkaan vaaleissa 2008 ja keräsi Oulun suurimman äänisaaliin.
10. kesäkuuta 2009 Korhonen ilmoitti eroavansa vasemmistoliiton puheenjohtajan tehtävistä. Päätöstä edelsi puolueen tappio europarlamenttivaaleissa, joiden lopputuloksena se menetti ainoan paikkansa Euroopan parlamentissa. Vuonna 2013 Korhonen hyökkäsi vahvasti Talvivaaran kaivosta vastaan ja vaati Pekka Perän eroa.
Eduskunnassa Korhonen oli muun muassa liikenne- ja viestintävaliokunnan puheenjohtaja ja puhemiesneuvoston ja eduskunnan pankkivaltuuston jäsen.
Yksityiselämä.
Korhonen on asunut lapsuudestaan lähtien Oulun Koskelankylässä. Hän on harrastanut muun muassa musiikkia, ralliautoilua ja purjehdusta. Korhosen ensimmäinen vaimo Riitta Korhonen (o.s. Tuukkanen, avioliitto 1972) kuoli syöpään kesällä 2006. Heillä on kaksi aikuista poikaa. Korhonen vihittiin toiseen avioliittoonsa Oulun apulaiskaupunginjohtajaksi valitun Piia Rantalan kanssa 2. helmikuuta 2012.
Hyperbolinen funktio

Hyperboliset funktiot ovat eksponenttifunktion avulla määriteltyjä matemaattisia funktioita, jotka useilta ominaisuuksiltaan muistuttavat trigonometrisia funktioita. 
Määritelmät.
Hyperbolinen sini määritellään eksponenttifunktion avulla seuraavasti:
formula_1
Hyperbolinen kosini, joka tunnetaan myös ketjukäyränä, on vastaavasti:
formula_2
Näiden suhde on hyperbolinen tangentti
formula_3 
Hyperbolinen kotangentti, sekantti ja kosekantti määritellään näiden avulla samalla tavalla kuin trigonometriset vastineensa:
formula_4
formula_5
formula_6
Muunnoskaavoja.
Hyperbolisten funktioiden muunnoskaavat muistuttavat vastaavien trigonometristen funktioiden muunnoskaavoja:
formula_7
formula_8, koska formula_9 on parillinen funktio.
formula_10
Hyperbolisten funktioiden käänteisfunktiot ovat areafunktioita.
Hyperboliset funktiot ja yksikköhyperbeli.
Samaan tapaan kuin yksikköympyrän (x2 + y2 = 1) pisteillä (x, y) on trigonometrisiin funktioihin perustuva parametriesitys:
formula_11
formula_12,
voidaan yksikköhyperbelin (x2 - y2 = 1) pisteiden koordinaatit esittää muodossa 
formula_13
formula_14.
Tästä johtuukin nimitys hyperboliset funktiot.
Toisin kuin trigonometriset funktiot, hyperboliset funktiot eivät kuitenkaan ole reaalilukualueessa jaksollisia.
Derivaatat.
Hyperbolinen sini ja kosini ovat toistensa derivaattoja:
formula_15
formula_16
Hyperbolisen tangentin derivaatta on
formula_17 
Funktiot kompleksialueessa.
Sekä trigonometriset että hyperboliset funktiot voidaan määritellä myös kompleksiluvuille. Koska Eulerin kaavojen mukaan eksponenttifunktio määritellään kompleksiluvuille trigonometristen funktioiden avulla seuraavasti:
formula_18
formula_19
saadaan tästä hyperbolisille funktioille lausekkeet:
formula_20
formula_21
formula_22
formula_23
formula_24
formula_25
Täten kompleksialueessa trigonometriset ja hyperboliset funktiot liittyvät läheisesti toisiinsa. Kompleksialueessa myös hyperboliset funktiot ovat jaksollisia: hyperbolisen sinin ja kosinin jakso on formula_26, hyperbolisen tangentin formula_27.
Juha Kotilainen

Juha Kotilainen (s. 21. toukokuuta 1955 Raahe) on suomalainen oopperalaulaja, baritoni, bassobaritoni. Kotilainen opiskeli kirkkomusiikkia Sibelius-Akatemian Kuopion osastossa vuosina 1978–1982 Olavi Hautsalon johdolla ja Sibelius-Akatemiassa vuosina 1982–1985 Matti Tuloiselan johdolla. Lauludiplomin hän suoritti vuonna 1985..
Kotilainen on esiintynyt suurten kirkkomusiikkiteosten solistina sekä Suomen Kansallisoopperan ja muiden suomalaisten oopperoiden lavoilla. Kansallisoopperassa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1986 ja on sen jälkeen ollut vakituinen vierailija siellä. Hänen ensimmäinen roolinsa siellä oli Tuhkimon Dandini. Vuosina 1992–1997 hän oli kiinnitettynä Essenin Aalto-teatteriin. Hän on vieraillut säännöllisesti Saksan, Belgian ja Ranskan oopperataloissa.
Kotilainen laulaa myös liediä. Pianistina hänellä on usein ollut Tuula Hällström, Ilmo Ranta tai Gustav Djupsjöbacka.
Kesällä 2010 Kotilainen lauloi pääroolin (Yrjö Jylhän roolin) Ilmajoen Musiikkijuhlilla kantaesitetyssä Ilkka Kuusiston oopperassa "Taipaleenjoki".
Juha Kotilaisen soololevy, kansanlaulusovituksia sisältävä "Apilankukka" (FC Records) julkaistiin vuonna 2012.
Kalevi Lamminen

Nils Paavo Kalevi Lamminen (22. maaliskuuta 1935 Ahlainen – 21. tammikuuta 2021 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1987–1999 ja 2003–2007. Viimeisellä kaudellaan hän oli eduskunnan ikäpuhemies. Lamminen oli 16 vuotta puolustusvaliokunnan jäsenenä ja toimi myös kahdeksan vuotta sen puheenjohtajana. Hänen sotilasarvonsa oli majuri. Ison kokonsa vuoksi Lamminen tunnettiin lempinimellä ”Korsto”.
Jyväskylän yliopistosta vuonna 1970 erityisopettajaksi valmistunut Lamminen oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1996 ja 2000–2004. Vuonna 2004 Lamminen muutti Pohjois-Savoon Kiuruvedelle puolisonsa tultua valituksi paikkakunnan perusturvajohtajaksi. Vuonna 2005 hänet valittiin Kiuruveden kaupunginhallitukseen ja 2008 kunnallisvaaleissa myös kaupunginvaltuustoon. Hän toimi Kiuruveden kaupunginhallituksen puheenjohtajana muttei asettunut ehdolle enää 2012 vaaleissa. Presidentin valitsijamiehenä Lamminen oli vuoden 1988 vaaleissa.
Kalevi Lamminen oli näkyvimpiä Suomen Nato-jäsenyyden kannattajia ja oli Naton jäsenyyden kannalla jo vuonna 1992.
Nuoruudessaan Lamminen oli maaottelutason lentopalloilija. Porin Pyrinnössä pelannut Lamminen edusti Suomea kuudessa A-maaottelussa vuonna 1955.
Ljubov Jegorova

Ljubov Ivanovna Jegorova (, s. 5. toukokuuta 1966 Seversk) on venäläinen entinen maastohiihtäjä, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvun alkupuoliskolle.
1991 MM-hiihdoissa Val di Fiemmessä Jegorova voitti kaksi kultamitalia, 30 kilometrillä ja viestissä. Hän jatkoi hyviä otteitaan 1992 Albertvillen olympiakisoissa, joissa voitti kolme kultamitalia (15 km, takaa-ajo ja viesti) sekä kaksi hopeaa (5 km ja 30 km). 1993 MM-hiihdoista oli tuomisina yksi viestikulta, hopea ja kaksi pronssia. Samaisena vuonna hän voitti myös hiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun. 
1994 Lillehammerin olympiakisoissa Jegorova voitti kultaa 5 kilometrillä, takaa-ajossa ja viestissä sekä yhden hopean. Urheilusaavutustensa ansiosta Boris Jeltsin myönsi Jegorovalle korkeimman mahdollisen Venäjän kansalaiselleen myöntämän arvonimen, Venäjän federaation sankarin tähden.
1997 MM-hiihdoissa Norjan Trondheimissa Jegorova hiihti voittoon 5 kilometrillä, mutta jäi kiinni kielletyn Bromantan-piristeen käytöstä ja menetti kultamitalinsa. Hänelle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto.
Kärsittyään kilpailukieltonsa Jegorova palasi takaisin kilpaladuille, mutta ei enää kyennyt nousemaan entisaikojen tasolleen. Arvokisoissa hän hiihti vielä 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa ja oli parhaimmillaan 10 kilometrillä viides. Hän lopetti uransa ennen 2003 Val di Fiemmen MM-hiihtoja jouduttuaan erotetuksi maajoukkueesta, koska ei ollut osallistunut Venäjän joukkueen karsintakilpailuna pidettyyn Venäjän mestaruuskilpailujen 30 kilometrin hiihtoon.
Neuvostoliiton vaakuna

Neuvostoliiton vaakuna eli Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton vaakuna oli Neuvostoliiton tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1924. Vaakunassa on kahden olkikerän keskellä oleva sirpin ja vasaran koristama maapallo. Maapallon yläpuolella on kansainvälinen kommunismin symboli, punainen tähti. Punaista tähteä käytettiin myös Neuvostoliiton armeijan sekä sitä aiemmin puna-armeijan tunnuksena. Maapallon alareunassa on nouseva aurinko. Vaakunan alareunassa on venäjän kielellä kansainvälinen kommunistien tunnuslause, "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!". 15:ssä sivuilla olevassa nauhassa on sama teksti 15:llä Neuvostoliiton liittotasavallan kielellä.
Neuvostoliiton vaakunasta on muutamia erilaisia versioita. Ensimmäisessä 1922–1940 käytössä olleessa versiossa oli kuudella neuvostotasavallan kielellä teksti "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!". Vuonna 1940 otettiin käyttöön versio, jossa teksti oli 16:lla Neuvostoliiton virallisella kielellä, vasemmalta kolmas alaspäin oli suomenkielinen teksti. Kun Suomalais-Karjalainen SNT alennettiin ASNT:ksi vuonna 1956, jäi suomenkielinen teksti pois, ja vuoteen 1991 asti teksti "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!" oli 15:llä Neuvostoliiton virallisella kielellä.
Neuvostoliiton lakkauttamisen jälkeen Venäjän presidentti Boris Jeltsin otti käyttöön tsaarin Venäjän vaakunaan eli Romanovien sukuvaakunaan pohjautuvan vaakunan valtion tunnukseksi.
Corleonen perhe

Corleonen perhe on fiktiivinen perhe Mario Puzon menestysromaanissa "Kummisetä". Perheen perusti Vito Andolini, joka muutti nuorena poikana Yhdysvaltoihin 1900-luvun vaihteessa Sisiliasta. Kirjassa "Kummisetä" mainitaan, että hän oli kotoisin Corleonen kaupungista, jonka nimen hän itselleen otti säilyttääkseen siteen kotikaupunkiinsa.
Romaanista tehtiin kolme menestyselokuvaa Francis Ford Coppolan ohjaamana:
Itkonniemi

Itkonniemi on yksi Kuopion kaupunginosista, joka sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä keskustasta. Se on osa Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto-aluetta, jonka asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 6 049. Kuopion kaupungin vesilaitos sijaitsee Itkonniemen kärjessä.
Honkalahden eteläpuolelta löytyy myös uimaranta leikkikenttineen, mattolaituri sekä nuotiopaikka. 
Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto -alueelle on sijoittunut noin 2 200 työpaikkaa (2008).
Itkonniemi on tunnettu yhtenä kuopiolaisen jalkapallon kehtona. Kaupunginosasta on kotoisin Kuopion Elo, joka nousi Itkonniemeltä mestaruussarjaan Olavi Rissasen ja Martti Räsäsen johdolla vuonna 1969. Elon lempinimi on ”Itkonniemen Everton”.
Curitiba

Curitiba on Paranán osavaltion pääkaupunki Brasiliassa. Kaupungissa on noin 1,9 miljoonaa asukasta (2015). Suurkaupunkialue käsittää 26 kuntaa, joiden yhteenlaskettu asukasluku on 3,7 miljoonaa (2011).
Curitiba sijaitsee 930 metrin korkeudessa Brasilian ylänköalueen Atlantinpuoleisella reunalla, Iguaçu-joen lähteillä. 
Kaupungin nimi tulee tupi-intiaanien kielen sanoista "curii tiba" ’paljon mäntyjä’ johtuen alueella ennen kaupungin perustamista kasvaneista lukuisista araukariasukuun kuuluvista havupuista. Portugalilaiset antoivat vuonna 1693 perustamalleen kylällä nimeksi "Vila da Nossa Senhora da Luz dos Pinhais" (”Hieno valon naisemme mäntymetsässä”). Kylä sai nimen Curitiba vuonna 1721.
Curitibaa pidetään yhtenä parhaista kaupunkisuunnittelun esimerkeistä ympäri maailmaa. Kaupungilla on tehokkaasti toimiva joukkoliikennesysteemi. Kaupungissa on onnistuttu myös säilyttämään ja pitämään huolta viheralueistaan, joita on peräti 54 neliömetriä asukasta kohti.
1960-luvulle tultaessa Curitiban asukasluku oli kasvanut 430 000 ihmiseen ja jatkoi nopeaa kasvuaan. Monet asukkaista pelkäsivät, että kaupunki menettää luonnettaan laajentuessaan. Vuonna 1964 pormestari Ivo Arzua pyysi suunnittelumalleja. Arkkitehti Jaime Lerner johti Paranán yliopistosta tullutta työryhmää, joka ehdotti tarkkaa kontrollia kaupungin leviämiselle, liikenteen vähentämistä keskustassa, Curitiban historiallisen alueen säilyttämistä sekä mukavaa ja halpaa ratkaisua julkiselle liikenteelle. Suunnitelma otettiin käyttöön vuonna 1968.
Männistö

Männistö on kaupunginosa Kuopiossa noin kaksi kilometriä torilta koilliseen. Männistö on osa Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto-aluetta, jonka asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 6 049.
Palvelut.
Suurin osa palveluista sijaitsee Männistön ostoskeskuksessa, jossa on ainakin K-Market, R-kioski, posti, pizzeria, kaksi baaria sekä joitakin pienyrityksiä. Ostoskeskuksen lähellä on lisäksi katolinen Pyhän Joosefin kirkko, päiväkoti ja nuorisotalo. Männistössä ollut Teboil-huoltoasema lopetti toimintansa 2023.
Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto-alueelle on sijoittunut noin 2 200 työpaikkaa.
Asuminen.
Männistössä on pääosin vanhoja 1950–1970-luvuilla rakennettuja kerrostaloja. Alueelta löytyy myös muutamia vanhoja pientaloja.
Linnanpelto

Linnanpelto on kaupunginosa Kuopiossa noin kilometri torilta pohjoiseen. Linnanpelto on osa suurempaa Itkonniemi–Männistö–Linnanpelto -aluetta, jonka väkiluku on noin 5 800. Linnanpelto alkaa heti rautatien pohjoispuolelta. Vesistöistä Maljalampi ja Pitkälampi ovat kaupunginosan sisällä.
Linnanpelto on Kuopion ruutukaavakeskustan ensimmäinen itäinen kasvusuunta. Alue sisältää klassishenkisiä yhtenäisiä tyyppipientaloaluekatuja 1920-luvulta, ammatillisen aikuiskoulutuskeskuksen yhtenäisen kokonaisuuden sekä esipuutarhakaupunkimaista pientalo- ja kerrostalorakentamista lähinnä 1930-1950-luvuilta. 
Valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuksi kulttuuriympäristöiksi on luokiteltu Vanha asema-alue ympäristöineen sekä pientaloista muodostuneet Linnanpellon asuinalueet 1 (1920-luvun asuinrakennuksia) ja 2 (1940- ja 1950-lukujen rakennuksia). Lisäksi kaupunginosassa on monia maakunnan kulttuurihistorian kannalta merkittäviä rakennuksia.
Kaupunginosassa sijaitsee Kalevalan koulu (luokka-asteiden 1-6 alakoulu, Pohjankatu 2). Myös Flodbergin hautausmaa siunauskappeleineen löytyy Linnanpellolta.
Itkonniemi-Männistö-Linnanpelto -alueella väestön ikärakenne on kaupungin keskimääräistä vanhempi. Viidesosa talouksista on lapsiperheitä.
Jo edesmennyt Pertti "Spede" Pasanen oli Linnanpellon tunnetuimpia asukkaita, hänen vuonna 1941 valmistunut lapsuudenkotinsa sijaitsi osoitteessa Päivärinteentie 21. Paikalle on sijoitettu myös muistolaatta, joka paljastettiin 10.4.2015.
Sammakko (kirjankustantamo)

Kustannusosakeyhtiö Sammakko on itsenäinen, turkulainen kustantamo.
Seppo Lahtinen perusti kustantamon Halikossa vuonna 1996. Yhtiön toiminimi oli Kustannusliike Sammakko. Vielä samana vuonna yrityksen toimisto muutti Turkuun, Port Arthuriin, missä se toimii edelleen. Sammakon ensimmäinen julkaisu oli underground-lehti "Napa" syksyllä 1996. Ensimmäinen Sammakon julkaisema kirja, Charles Bukowskin "Päivät karkaavat kuin villit hevoset yli vuorten, runoja 1957–1969", ilmestyi seuraavana vuonna.
Vuonna 2001 kustantamo muuttui osakeyhtiöksi. Tuolloin toisena kustantajana Lahtisen ohella aloitti Riikka Majanen. Kustantajan työn ohella Majanen vastaa yhtiön graafisesta suunnittelusta sekä vegaanisiin leivonnaisiin erikoistuneen Kahvihuoneen toiminnasta. Sammakko tunnetaan laadukkaan kotimaisen sekä suomennetun kaunokirjallisuuden, tietokirjallisuuden ja sarjakuvien julkaisijana. Sammakko julkaisee myös "Sammakon Sanomat" -lehteä. Yhtiö on vuosien varrella saanut toiminnastaan lukuisia palkintoja.
Kustannusosakeyhtiö Sammakolla on Turussa kahvila-kirjakauppa osoitteessa Yliopistonkatu 28. Alkuvuoteen 2022 saakka sillä oli myös toinen kivijalkamyymälä, Tarjouskirjakauppa Pikku-Sammakko, osoitteessa Kauppiaskatu 3. Yliopistonkadun liikkeessä toimii myös sammakko.com-nettikaupan varasto ja yhtiön talousosasto, jota johtaa kirjailijanakin tunnettu Henry Lehtonen.
Olga Danilova

Olga Valerjevna Danilova (; s. 10. kesäkuuta 1970 Bugulm) on venäläinen entinen hiihtäjä, moninkertainen arvokisavoittaja, jonka hiihtouran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuivat 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun tietämille.
Danilova oli arvokisoissa mukana jo 1992 Albertvillen olympialaisissa, joissa ei kuitenkaan saavuttanut mainittavampaa menestystä. Ensimmäiset arvokisamitalinsa Danilova saavutti 1995 Thunder Bayn MM-hiihdoista, joissa saaliina oli viestikulta ja pronssi takaa-ajokilpailusta. Danilova jatkoi hyviä otteitaan myös kaksi vuotta myöhemmin Trondheimin MM-hiihdoissa, joissa hän saavutti viestikullan lisäksi pronssia viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. 
1998 Naganon olympialaisissa Danilova saavutti jo kolmannen arvokisojen viestikultansa lisäksi ensimmäisen henkilökohtaisten matkojen kultamitalinsa 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa. Tämän lisäksi hän hiihto takaa-ajokilpailussa hopealle. Kultamitaleita hän voitti lisää 1999 Ramsaun MM-hiihdoissa viestissä ja viiden kilometrin perinteisellä. Lisäksi hän saavutti hopeasijan 30 kilometrillä. 2001 Lahden MM-kisoissa Danilova voitti jo viidennen arvokisojen viestikultansa. Sen lisäksi tuomisina oli hopea 10 ja 15 kilometriltä ja pronssi takaa-ajosta.
Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 Danilova hiihti takaa-ajokilpailussa ensimmäisenä maaliin ja saavutti toiseksi parhaan ajan 10 kilometrin perinteisellä. Hän kuitenkin jäi maannaisensa Larisa Lazutinan ja miesten hiihtoja hallinneen Espanjan Johan Mühleggin tavoin doping-testissä kiinni kielletyn darbepoetiini-hormonin käytöstä ja menetti kaikki ko. kisoissa voittamansa mitalit. Doping-kärynsä myötä Danilova lopetti hiihtouransa.
Ilmatorjuntapanssarivaunu 90 Marksman

ITPSV 90 Marksman on Suomen puolustusvoimien käytössä ollut ilmatorjuntapanssarivaunu. 
Ominaisuudet.
Marksman on rakennettu puolalaiselle T-55-panssarivaunun alustalle ja varustettu brittiläisellä Marksman-ilmatorjuntajärjestelmän tornilla. Siinä on kaksi sveitsiläisen Oerlikon Contravesin valmistamaa 35 mm KD-ilmatorjuntakanuunaa. Tykit ovat vyösyöttöisiä sarjatuliaseita. Niitä varten vaunussa on sirpalekranaatteja ilmamaalien tuhoamiseen ja alikaliiperiammuksia panssarintorjuntaan. Vaunussa on Marconin (nyk. osa BAE Systemsiä) valmistama yhdistetty valvonta- ja tulenjohtotutka, jonka mittausetäisyys on yli 10 kilometriä. Vaunussa on lisäksi hyrrävakavoitu optinen tähtäin sekä laseretäisyysmittari, jonka mittausetäisyys on noin kahdeksan kilometriä. Tyypillisesti vastaavissa ilmatorjuntapanssarivaunuissa, kuten saksalaisessa Gepardissa, on käytetty kahden erillisen tutkan ratkaisua.
Marksmanin tykin tulinopeus on yhdeksän laukausta sekunnissa per putki. Sen tehokas vaikutusetäisyys on noin 4 kilometriä. 550 grammaa painavan sirpalekranaatin lähtönopeus on 1 175 m/s, ja alikaliiperiammuksen 1 385 m/s. Suurin ampumaetäisyys ilmamaaliin on noin neljä kilometriä. Tornissa on aseiden lisäksi suomalaisvalmisteiset suojasavunheittimet. Tornin kokonaispaino on 11 tonnia ja koko järjestelmän 41 tonnia.
Käyttö Suomessa.
Vaunuja on käytetty panssaroitujen ja mekanisoitujen joukkojen ilmatorjuntaan. Vaunun liikkuvuuden ja miehistölle antaman suojan vuoksi se soveltuu hyvin tähän käyttötarkoitukseen. Kalustoa käytettiin ampumaharjoituksissa viimeistä kertaa marras-joulukuun vaihteessa 2010, jonka jälkeen vaunut siirrettiin varmuusvarastointiin.
Marksman-asejärjestelmän tykkitornit on sittemmin asennettu Leopard 2A4 -taistelupanssarivaunualustoille jotka vapautuvat uusien Leopard 2A6 -vaunujen tullessa käyttöön. Tällä saadaan järjestelmälle lisää käyttöikää. Alustamuutos suoritettiin vuoden 2015 aikana ja Panssariprikaatin kantahenkilökuntaa alettiin taas kouluttaa viisi vuotta käytöstä pois olleeseen asejärjestelmään.
Ilmatorjuntaupseeri-lehdessä on Marksman-asejärjestelmästä käyty paljon keskustelua. Vuosien varrella Marksmania on luonnehdittu tarkaksi järjestelmäksi jolla pystytään tulittamaan jopa äänennopeudella matalalla liikkuvia maaleja. Tyytymättömyyttä on kuitenkin aiheuttanut järjestelmässä ilmenneet ns. lastentaudit, joiden korjaaminen on vienyt kohtuuttoman kauan. Käytännössä järjestelmän kenttäkelpoiseksi saaminen kesti kymmenen vuotta mikä nykyaikaisilla asejärjestelmillä on puolet niiden elinkaaresta.
Viikkosavo

Viikkosavo on Kuopion alueella kerran viikossa, torstaisin ilmestyvä kaupunkilehti. Lehden kokonaistavoittavuus on 68 000 lukijaa (KMT 2022). Suurjakelulehti jaetaan myös Siilinjärvelle ja Kuopion liitoskuntiin. Viikkosavon ja Kuopion Kaupunkilehden toimitukset yhdistyivät alkuvuodesta 2015. Lehden päätoimittajana toimii Päivi Taskinen-Kekki.
"Viikkosavoa" julkaisee mediakonserni Keskisuomalaiseen kuuluva Savo-Karjalan Media Oy. 
Viikkosavo on menestynyt kilpailuissa hyvin, se valittiin muun muassa vuoden kaupunkilehdeksi 2004. Vuoden 2006 kisan sijoitus oli puolestaan kolmas. Vuonna 2021 lehden sijoitus oli toinen kaupunkilehtikisassa. 
Savo-lehden perinteiden jatkaja.
Kaupunkilehti Viikkosavo perustettiin vuonna 1972 jatkamaan 1878 perustetun Savo-lehden kunniakasta uraa. Viikkosavo on ollut ilmaisjakelulehti vuodesta 1977.
Guadalajara (Meksiko)

Guadalajara on Meksikon kolmanneksi suurin kaupunki 1,5 miljoonalla asukkaallaan. Metropolialueella on arvioitu olevan noin asukasta (2010). Se on myös Jaliscon osavaltion pääkaupunki. Guadalajara sijaitsee Meksikon länsiosassa noin 500 kilometrin päässä maan pääkaupungista, Méxicosta. 
Espanjalaiset perustivat kaupungin vuonna 1532 nimellä "Espíritu Santo". Guadalajara on tuhoutunut kahdesti maanjäristyksessä: vuosina 1818 ja 1875.
Don Miguel Hidalgo y Costillan kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.
Hospicio Cabañas (Cabañasin sairaala) rakennettiin 1800-luvun alussa orpojen, vanhusten ja invalidien hoivakodiksi. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Esko Aaltonen

Esko Aaltonen (9. maaliskuuta 1893 Forssa – 24. maaliskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja sosiologi. Hän toimi muun muassa Turun yliopiston sosiologian professorina, Forssan Lehden päätoimittajana ja K. J. Gummerus Oy:n toimitusjohtajana.
Elämä ja ura.
Aaltonen syntyi forssalaisen tehtaankirjurin perheeseen vuonna 1893. Vanhemmat huolehtivat poikansa kouluttamisesta ja Esko Aaltonen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1913. Hän jatkoi opintoja Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1917. Aaltosen pääaineita olivat Suomen ja Skandinavian historia sekä suomalainen ja vertaileva kansanrunous.
Valmistuttuaan yliopistosta Aaltonen palasi opettajaksi synnyinseudulleen. Työnsä ohella hän perusti Forssan Lehden vuonna 1917 ja Forssan Kirjapainon vuonna 1920. Hän toimi sekä "Forssan lehden" päätoimittajana että kirjapainon toimitusjohtajana. Forssassa Aaltonen oli merkittävä vaikuttaja ja osallistui aktiivisesti paikallispolitiikkaan. Lehtensä kautta hän ajoi Forssan muuttamista kauppalaksi, mikä tapahtuikin vuonna 1922. Aaltonen valittiin sekä kauppalan valtuustoon että hallitukseen. Vuonna 1934 Aaltonen siirtyi Helsinkiin K. J. Gummerus Oy:n kirjalliseksi johtajaksi ja vuotta myöhemmin yhtiön toimitusjohtajaksi Jyväskylään, missä hän hoiti tehtävää vuoteen 1940 saakka.
Akateemiselle uralle Aaltonen siirtyi väiteltyään tohtoriksi vuonna 1944. Vuosina 1951–1963 hän toimi sosiologian professorina Turun yliopistossa, jossa hänen oppilaisiinsa kuului muun muassa sosiaalisista suhteista Turun satamassa väitellyt Mauno Koivisto. Vuonna 1942 Aaltonen kutsuttiin "Suomalainen Suomi" -lehden toimitussihteeriksi ja toimi vuosina 1946–1966 myös lehden päätoimittajana. Suomen Kotiseutuliiton julkaiseman "Kotiseutu"-lehden päätoimittajana hän toimi 1947–1949.
Kulttuurivaikuttajana.
Aaltonen tutki etenkin kansankulttuuria ja kansanomaisia yhteistoiminnan muotoja. Hän oli myös merkittävä kulttuurivaikuttaja. Hän oli alusta alkaen vuonna 1923 perustetun Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen johtokunnan jäsen ja sihteeri. Aaltonen toimi myös Suomen museoliiton keskushallituksen jäsenenä vuosina 1927–1959 ja varapuheenjohtajana 1949–1959. Liiton kunniajäseneksi hänet valittiin vuonna 1961.
Aaltosella oli tärkeä rooli Suomen Kotiseutuliiton perustamisessa vuonna 1949. Hän toimi liiton ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuodesta 1949 ja vuodesta 1960 puheenjohtajana aina kuolemaansa saakka vuoteen 1966.
Kotiseudullaan Lounais-Hämeessä Aaltonen oli keskeinen kotiseututyön vaikuttaja 1920-luvulta kuolemaansa saakka. Forssassa Kauppakadun ja nykyisen Yhtiönkadun välinen katuosuus nimettiin hänen kunniakseen "Esko Aaltosen kaduksi" vuonna 1981.
Perhe.
Aaltosen poikia ovat Forssan kirjapainon johtajana pitkään toiminut teollisuusneuvos Matti Aaltonen (1926–2007) ja dokumenttielokuvistaan tunnettu elokuvaohjaaja Jouko Aaltonen (s. 1956).
Juhani Aaltonen

Juhani Antero ”Junnu” Aaltonen (s. 12. joulukuuta 1935 Kouvola) on suomalainen jazzmuusikko. Hän on suomalaisen jazzmusiikin yksi merkittävimmistä tenorisaksofonisteista ja huilisteista.
Aaltonen on UMO Jazz Orchestran ja Tasavallan Presidentti -yhtyeen perustajajäseniä. Aaltonen on 1960-luvulta alkaen soittanut useissa yhtyeissä muun muassa Edward Vesalan ja Heikki Sarmannon kanssa. Hän on työskennellyt myös ulkomaisten muusikoiden, kuten Arild Andersenin, Reggie Workmanin ja Andrew Cyrillen kanssa.
Aaltonen sijoittui Gramexin studiomuusikkojen listalle sijalle 13.
Palkinnot.
Juhani Aaltonen on saanut musiikillisista ansioistaan lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia:
Kaija Aarikka

Kaija Helena Aarikka-Ruokonen (3. helmikuuta 1929 Somero – 14. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja yrittäjä. Hän perusti vuonna 1954 miehensä Erkki Ruokosen kanssa Aarikka Oy:n ja toimi sen taiteellisena johtajana. Aarikka yhdisti suunnittelemissaan koruissa, leluissa ja kodin käyttö- ja koriste-esineissä leikkimielen ja vahvan muodontajun puun taitavaan ja monipuoliseen käyttöön.
Ura.
Aarikka vietti lapsuutensa Somerolla yhdeksänlapsisen perheen kuopuksena. Keskikoulun käytyään hän hakeutui Hämeenlinnaan Ester Perheentuvan kutomakouluun, jonka tämä oli perustanut lähdettyään opettajan virasta Wetterhoffilta.
Aarikka jatkoi opintoja Ateneumin eli Taideteollisen oppilaitoksen tekstiililinjalla Helsingissä vuodesta 1951 alkaen. Viimeisenä opiskeluvuonna hän tarvitsi napit ompelemaansa luonnonväriseen villapukuun. Kun sopivia ei löytynyt, hän päätti tehdä ne itse, Ruoholahden lautatarhasta löytämästään jakarandan palasesta.
Valmistumisvuonnaan Aarikka avioitui kotipitäjästään kotoisin olevan Erkki Ruokosen kanssa, joka opiskeli Ateneumin iltalinjalla metallitöitä. Ruokonen ehdotti Aarikalle yrityksen perustamista suosiota saaneiden nappien valmistamiseksi. Näin sai alkunsa nappien, puukorujen ja muiden pienten puuesineiden ympärille rakentunut Aarikka Oy, jonka valmistusmenetelmien kehittämisessä Ruokosella oli merkittävä rooli. Päävastuu Aarikka Oy:stä on sittemmin siirtynyt heidän tyttärilleen: Pauliina Aarikka toimii suunnittelujohtajana ja Sarianna Partanen toimitusjohtajana.
Kaija Aarikka oli oman yrityksensä pääsuunnittelija, mutta hän suunnitteli freelancerina myös muille yrityksille kuten Tampellalle, Humppilan lasitehtaalle ja A. Ahlströmille. Humppilalle Aarikka suunnitteli muun muassa Heiniä kainalossa -sarjan lautasia ja Lappi-lasisarjan.
Luottamustehtäviä.
Aarikka oli muun muassa
Tunnustuksia.
Taidehallissa oli Kaija Aarikka -näyttely 9.9.2023-7.1.2024. Näyttelyn pääosassa oli valtavan iso Pässi, mutta myös esineitä ja koruja useilta vuosikymmeniltä.
Yksityiselämä.
Aarikan vanhemmat olivat maanviljelijä Väinö Aarikka ja Alma Kares. Hänen puolisonsa oli Erkki Ruokonen, jonka kanssa hänellä oli kolme tytärtä.