Maitohorsmat

Maitohorsmat ("Chamaenerion") on suku horsmakasvien heimossa. Siihen kuuluvien lajien on aiemmin ajateltu kuuluvan horsmien eli hoikkahorsmien ("Epilobium") sukuun. Ne ovat pystyjä ruohovartisia monivuotisia kasveja, joilla on maavarsi ja yleensä punertavat kukat. Kaikki lajit kasvavat pohjoisella pallonpuoliskolla. Useimmat lajit viihtyvät kosteilla paikoilla, mutta maitohorsma on poikkeus; se suosii palo- ja hakkuualueita.
Kuvaus.
Maitohorsmat ovat pystyjä kasveja, joiden varret ovat yleensä haarautumattomia tai joidenkin niukkahaaraisia. Lehdet ovat yleensä kierteisesti ja ne ovat yleensä kapeita, harvoin soikeita. Kukinto on yksinkertainen tai hiukan haarautunut terttu. Yksittäisissä kukissa on neljä terälehteä, jotka ovat väriltään purppuranpunaisesta vaaleanpunaiseen, harvoin valkoisia. Terälehdet ovat erillisiä eivätkä kukat ole yhdisteräisiä kuten hoikkahorsmilla. Alemmat terälehdet ovat kapeampia kuin ylemmät, mikä tekee kukasta säteittäisesti epäsymmetrisen. Kukissa on kahdeksan suunnilleen yhtä suurta hedettä ja pitkä nelilohkoinen emi. Hedelmä on pitkä ja hoikka, neljällä liuskalla avautuva kota. Siementen toisessa päässä on lenninhaiven.
Taksonomia.
Alexander N. Sennikov tarkasteli nimikkeistökysymyksiä vuonna 2011. Vaikka ennen Carl Linnaeusta, jo vuodesta 1561 alkaen, oli käytetty nimeä "Chamaenerion", Linnaeus piti vuonna 1753 parempana "Epilobiumia". "Chamaenerion" on johdettu kreikkalaisesta sanasta "chamai" (χαμαί), joka tarkoittaa "matalaa", "lähellä maata" ja "nerionista" (νήριον), oleanteri, "Nerium oleander". Jotkut kirjoittajat jatkoivat "Chamaenerionin" (tai vaihtoehtoisen kirjoitusmuodon "Chamaeneriumin") käyttöä, mutta tätä nimeä ei julkaistu laillisesti "levien, sienten ja kasvien kansainvälisen nimikkeistön säännöstön" (ICN) mukaisesti, kunnes Jean-François Séguier teki niin vuonna 1754. Jotkut myöhemmät kirjoittajat olettivat, että Séguierin antama nimi korvasi tarpeettomasti Linnaeuksen "Epilobiumin", mutta Sennikov väittää, että ICN:n tiukka soveltaminen osoittaa sen olevan laillinen. Ludwig K.G. Pfeiffer käytti vuonna 1873 "Chamaenerionia" suppeammassa merkityksessä kuin Linnaeuksen "Epilobium", ja nimitti tyyppilajiksi maitohorsman ("Epilobium angustifolium" ). Täten hoikkahorsmista ("Epilobium") erotetun suvun oikea nimi, joka sisältää Linnaeuksen "Epilobium angustifolium" -lajin, on "Chamaenerion".
Vuonna 1818 Constantine Samuel Rafinesque käytti nimeä "Chamerion" ehdottaen sitä joko alasuvuksi tai suvuksi. Rafinesquella oli omat kasvitieteellisen nimikkeistön "säännöt", joiden mukaan geneeristen nimien lyhentäminen oli sopivaa. Hänen käyttämäänsä nimeä ei kuitenkaan voitu hyväksyä ICN: ssä, ennen kuin Josef Ludwig Holub julkaisi sen vuonna 1972. Holub nimitti tyyppilajiksi lajin "Epilobium amenum" , mutta koska tämä laji sisältyy nyt "Chamaenerion angustifoliumiin", "Chamaenerionilla" on etusija "Chamerioniin" nähden. Monet tahot, kuten Tropicos, GRIN Taxonomy for Plants, Smithsonianin luonnonhistorian museon Onagraceae -sivusto ja Global Biodiversity Information Facility, ovat hyväksyneet Sennikovin johtopäätökset. Jotkut aiemmin julkaistuista lähteistä, esimerkiksi Flora of China, jotka myös jakoivat "Epilobium"-suvun, käyttivät nimeä "Chamerion".
Fylogenia ja luokittelu.
Vuonna 1994 horsmien 22 taksonin molekyylifylogeneettinen tutkimus sisälsi kolme lajia, jotka jotkut kasvitieteilijät ovat aiemmin määritelleet kuuluvaksi erilliseen "Chamaenerion"-sukuun, loppujen kuuluessa "Epilobium"-sukuun. Tulokset osoittivat, että "Epilobium" ja "Chamaenerion" olivat sisartaksoneita.
Lajeja.
Maitohorsmia käyttävät ravintonaan tiettyjen perhosten toukat, mukaan lukien: