tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bongorummut

Bongorummut tai bongot ovat rumpusoitin, joka koostuu kahdesta pienestä, puupalikan avulla toisiinsa kiinnitetystä rummusta. Bongorumpujen runkokin on tavallisimmin tehty puusta, mutta rumpuja valmistetaan myös metallista ja komposiittimateriaalista. Rumpujen kansi on tehty joko aidosta nahasta (yleensä vasikkaa) tai tekonahasta.
Bongorumpujen varsinaiset rummut ovat eri kokoisia. Suurempaa rumpua ("feminiininen" rumpu, "hembra") on tapana pitää soittajasta katsoen oikealla puolella, ja pienempää ("maskuliininen" rumpu, "macho") vasemmalla puolella. Oikeaoppisesti rumpuja tulee pitää polvien välissä, ja niitä soitetaan lyömällä rumpukansia sormilla ja kämmenillä. Rummuista lähtevä ääni on melko korkea. Bongorumpuja käytetään perinteisesti kuubalais- tai salsa-musiikkia esitettäessä, mutta melkein mitkä tahansa kevyttä musiikkia esittävät yhtyeet saattavat toisinaan käyttää bongorumpuja yhtenä instrumenttinaan.
Bongoja soitetaan myös Lähi-idässä, Turkissa ja arabimaissa. Esimerkiksi Marokossa soittimen paikallinen nimi on "Tbila". Marokkolaiset bongot ovat käsin tehtyä keramiikkaa.
Taikahuilu (elokuva)

Taikahuilu ("Trollflöjten") on Ingmar Bergmanin vuonna 1975 valmistunut elokuvaversio Mozartin satuoopperasta "Taikahuilu". Elokuva oli ensimmäinen Ruotsin television tuottama stereoelokuva.
Elokuva ei ole oopperaesityksen tallennus, vaan selvästi elokuvallisempi tarina. Väliin on leikattu katkelmia yleisöstä ja näyttämöntakaisesta toiminnasta Tukholman Drottningholmin linnan teatterissa. Laulajat ovat ensin levyttäneet osansa studiossa, ja näyttelevät ne sitten taustanauhan kanssa suurellisissa lavastuksissa ja osin ulkotiloissa. Laulajien valinnassa on kiinnitetty huomiota myös heidän ulkoiseen olemukseensa. 
Bergman muokkasi varsin vapaasti Emanuel Schikanederin alkuperäistä librettoa. Tarinan Pamina on nyt Sarastron ja Yön Kuningattaren avioerolapsi. 
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat Bergmanin "Taikahuilun" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2009 "Taikahuilu" pääsi mukaan kirjaan "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Yhteislähetyskokeilu Suomessa.
Yleisradio esitti Bergmanin "Taikahuilun" huhtikuussa 1975 radion ja television yhteislähetyksenä, joka sai suuren suosion ja lisäsi ainakin hetkellisesti suomalaisyleisön kiinnostusta oopperataiteeseen. Lähetys oli yksi Ylen ensimmäisiä radion ja television musiikkiohjelmien yhteislähetyskokeiluja, ja se uusittiin seuraavana vuonna.
Keisuke Okada

Keisuke Okada (, 20. tammikuuta 1868 Fukui – 17. lokakuuta 1952 Tokio) oli keisarillisen Japanin laivaston amiraali, poliitikko ja 31. Japanin pääministeri 8. heinäkuuta 1934–9. maaliskuuta 1936. 
Okada syntyi nykyisen Fukuin prefektuurin alueella samuraiperheeseen. Hän osallistui Japanin keisarillisen laivastoakatemian 15. vuosikurssille ja valmistui seitsemäntenä yhteensä 80 kadetista vuonna 1889. Hän palveli korvetti "Kongōlla" ja panssarikansiristeilijä "Naniwalla". Myöhemmin hän palveli luutnanttina risteilijöillä "Itsukushima" ja "Takachiho" sekä korvetti "Hieillä".
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Okada oli taistelulaiva "Fujilla". Valmistuttuaan laivastosotakorkeakoulusta hän palveli taistelulaiva "Shikishimalla" ja upseerina risteilijä "Yaeyama". Venäjän–Japanin sodan aikana Okada toimi useilla aluksilla, joihin kuuluivat risteilijät "Chitose", "Kasuga" ja "Asahi", ennen kuin hänelle annettiin komentoonsa oma alus, "Kasuga" 25. heinäkuuta 1910. Hänet siirrettiin risteilijä "Kashimalle" vuonna 1912.
1. joulukuuta 1913 Okada ylennettiin kontra-amiraaliksi, minkä jälkeen hän oli useissa eri toimistotöissä. Vara-amiraaliksi hänet ylennettiin 1. joulukuuta 1917 ja amiraaliksi 11. kesäkuuta 1924. Okada asettui rengō kantai -päälaivaston komentajaksi vuonna 1924. Vuonna 1927 hänestä tuli laivastoministeri Tanaka Giichin hallituksessa, mutta hän erosi virastaan vuonna 1929 tullakseen ylimmän sotaneuvoston sotilaalliseksi neuvonantajaksi. Okada oli yksi harvoista vuoden 1930 Lontoon laivastokonferenssin mukaisen aseidenrajoittamissopimuksen kannattajista laivaston johdossa (jōyaku-ha). Hän auttoi sopimuksen neuvottelussa ja työskenteli voimakkaasti sen ratifikaation puolesta. Hän toimi uudelleen laivastoministerinä Saitō Makoton hallituksessa vuonna 1932.
Heinäkuussa 1934 Okada nimitettiin Japanin pääministeriksi. Hän kuului kasvanutta militarismia vastustaneisiin demokraattisiin ja maltillisiin ääniin, minkä vuoksi hän oli merkittävä kohde totalitaarisempaa Japania ajaville ääriaineksille. Hän selviytyi täpärästi murhayrityksestä helmikuun 26. päivän välikohtauksessa vuonna 1936, mutta erosi pian virastaan. Toisen maailmansodan aikana Okadalla oli johtava rooli Hideki Tōjōn hallituksen kaatamisessa vuonna 1944. Hän kuoli vuonna 1952.
Potkaisija

Potkaisija on pelipaikka amerikkalaisen jalkapallon joukkueen sisäisessä erikois- eli potkujoukkueessa (). Hänen tehtävänsä joukkueessa on potkaista potkumaali- ja lisäpisteyritykset sekä monesti myös aloituspotkut.
Erikoismies.
Nykyisin potkaisijat ovat erikoistilannepelaajia, jotka tulevat kentälle ainoastaan potkupeleissä. Silti varsin pitkään joukkueissa ei ollut pelkästään pallon potkimiseen erikoistuneita pelaajia, vaan tehtävät hoiti siihen parhaiten kykenevä pelaaja. Vasta 1960-luvulla ammattilaisjoukkueet alkoivat palkata pelkästään potkimiseen keskittyviä pelaajia. Erikoistuminen jatkui vielä, kun joukkueet hankkivat erikseen potkumaaleja (potkaisija, ) ja lentopotkuja (lentopotkun potkaisija, ) potkivia pelaajia.
Vaikka ammattilais- ja yliopistokentillä potkaisijat ja lentopotkujen potkaisijat ovat usein erikoistuneet omiin töihinsä, useissa amatöörijoukkueissa on ainoastaan yksi potkaisija, joka hoitaa joukkueessa molempia potkuja. Näin on Yhdysvalloissa varsinkin high school -joukkueissa. Joissain joukkueissa ei ole edes erityistä potkaisijaa. Suomessa useimmilla joukkueilla ei ole erityistä potkaisijaa.
Koska potkaisijat harvoin joutuvat kontaktitilanteisiin, heidän ei tarvitse olla erityisen vahvoja ja kookkaita. Jotkut potkaisijat saattavat olla jopa joukkueensa pienimpiä pelaajia. Heillä täytyy olla kova potkujalka: NFL-potkaisijoiden on kyettävä potkumaaleihin jopa yli 50 jaardin etäisyyksiltä ja jopa 70 jaardin mittaisiin aloituspotkuihin. Potkujen pituuden lisäksi tarvitaan myös tarkkuutta: maalihaarukka on vain 5,55 metriä leveä ja sen alarima on kolmen metrin korkeudella. 
Potkaisijoilta vaaditaan myös hyvää henkistä kanttia. Parhaimpien ammattilaispotkaisijoiden keskimääräinen onnistumisprosentti potkumaaleissa on yli 75, joten heidän oletetaan myös yleensä onnistuvan potkussaan. Sää- ja tuuliolot vaikuttavat suuresti pallon lentorataan, mutta heidän tulee silti olla varmoja suorittajia, jopa "pisteautomaatteja". Potkaisijat joutuvat myös varsinkin tiukoissa peleissä kentälle ottelun loppuhetkillä, jolloin joukkueen voitto tai tappio on kiinni heidän onnistumisestaan.
Merkitys.
Ulkopuolisen leimasta huolimatta hyvät potkaisijat on joukkueilleen korvaamattomia, sillä he ovat usein joukkueensa parhaita pisteidentekijöitä. Myös tiukoissa otteluissa potkaisijoiden merkitys kasvaa entisestään. Peliajan käydessä vähiin tappiolla oleva joukkue pyrkii hyökkäyksellään yleensä vain niin pitkälle, että potkaisijalla on mahdollisuus onnistua potkumaaliyrityksessään. Siksi kovajalkainen potkaisija saattaa olla ratkaiseva tekijä.
Potkutyyli.
Nykyisin kaikki potkaisijat käyttävät ns. soccer-tyyliä, jossa palloa potkaistaan samalla tavoin kuin jalkapallossa maalivahti potkaisee rintapotkulla maalipotkut. Tyylin tekivät tunnetuksi veljekset Charlie ja Pete Gogolak, ja se yleistyi 60-luvulla varsinkin eurooppalaissyntyisten potkaisijoiden (em. lisäksi myös Jan Stenerud) myötä. Tätä ennen palloa potkittiin jalkapallon kärkipotkua muistuttavalla tavalla, jossa palloa lähestytään suoraan takaa ja jalan pystysuora saattoliike on korostettu.
Giulio Cabianca

Giulio Cabianca (19. helmikuuta 1923 Verona – 15. kesäkuuta 1961 Modena) oli italialainen kilpa-ajaja.
Ura.
Alkuvaiheet.
Cabianca aloitti kilpa-ajamisen pikkuautosarjoissa 1940-luvun lopussa ja teki ensiesiintymisensä isompiin kilpailuihin kuuluneessa Mille Migliassa. Hänen ensimmäinen huippuhetkensä oli vuonna 1951, kun hän voitti Italian 1.1 -luokan mestaruuden ajettuaan Louis Chironia vastaan. Menestys jatkui, kun Cabianca voitti vuotta myöhemmin 1.5 -luokan mestaruuden. Targa Florion kisan hän voitti omassa ajoluokassaan vuonna 1955 ollen seitsemäs kokonaistuloksissa. Cabianca voitti samana vuonna myös Giro di Calabrian kilpailun Ferrarillaan ajettuaan Luigi Villoresia vastaan. Vuonna 1958 hänestä tuli Italian GT -sarjan mestari. Vuoden 1961 Mille Miglian kilpailussa hän oli toinen.
Formula 1.
Cabianca osallistui neljään Formula 1:n Grand Prix'iin, joissa sai kerättyä kolme MM-pistettä. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin osakilpailuihin.
Kuolema.
Cabianca kuoli onnettomuudessa Modenan radalla Italiassa. Rata sijaitsi normaalien yleisten ajoteiden läheisyydessä. Oletettavasti hänen kaasupolkimensa jäi pohjaan eikä hän voinut pysähtyä. Cabiancan Cooper ajautui radan ulkopuolelle ajotielle, jossa hän törmäsi taksiin. Cabianca ja kolme taksissa ollutta kuolivat.
Inukai Tsuyoshi

Inukai Tsuyoshi (, 5. toukokuuta 1855, Okayama–15. toukokuuta 1932, Tokio) oli japanilainen poliitikko ja Japanin 29. pääministeri 13. joulukuuta 1931–15. toukokuuta 1932.
Inukai syntyi entiseen Niwasen daimiokunnan samuraiperheeseen Niwasen kylässä Bizenin provinssissa (nykyinen Okayaman kaupunki Okayaman prefektuurissa). Hän valmistui Keiō-yliopistosta Tokiossa. Uransa alkuvaiheessa hän työskenteli journalistina. Hän meni yhdessä keisarillisen Japanin armeijan kanssa rintamalle Satsuman kapinan aikana.
Inukai auttoi liberaaleja aatteita kannattaneen rikken kaishintō -puolueen perustamisessa vuonna 1882. Hän vastusti vahvasti entisten Chōshūn ja Satsuman alueiden valtaa maan hallinnossa. Hänet valittiin Japanin alahuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1890 ja sen jälkeen uudelleen yhteensä 17 kertaa. Hänen ensimmäinen hallituspaikkansa oli koulutusministerin virka Ōkuma Shigenobun ensimmäisessä hallituksessa vuonna 1898. Hän toimi posti- ja viestintäministerinä Yamamoto Gonnohyōen toisessa hallituksessa. Hän oli johtava hahmo shinpotō-, kenseitō- ja rikken kokumintō -puolueissa, joista viimeinen lopulta kaatoi Katsura Tarōn hallituksen vuonna 1913.
Vuonna 1922 rikken kokumintōsta tuli kakushin kurabu, joka liitti voimansa yhteen muiden pienten puolueiden kanssa muodostaakseen hallituksen Katō Takaaki pääministerinään vuonna 1924. Hänen aikanaan Inukai toimi taas hallituksessa posti- ja viestintäministerinä. Sitten kakushin kurabu yhdistyi rikken seiyūkai -puolueeseen, jossa Inukai jatkoi vanhempana jäsenenä. Vuonna 1929 Tanaka Giichin äkillisen kuoleman jälkeen Inukaista tuli puolueen johtaja.
Inukaista tuli Japanin 29. pääministeri vuonna 1931. Japani oli vaikeassa taloustilanteessa suuren laman vaikutusten ja kultakantaan palaamisen vuoksi. Inukain hallitus yritti välittömästi kasvattaa taloutta ja asettaa kulta vientikieltoon. Inukai ei kuitenkaan kyennyt kontrolloimaan armeijaa taloudellisesti tai sen toimia Kiinassa Mukdenin välikohtauksen jälkeen. Inukain kamppailu armeijan kanssa johti hänen murhaansa toukokuun 15. päivän välikohtauksessa vuonna 1932. Se merkitsi käytännössä politiikan siviilivallan lakkaamista toisen maailmansodan loppuun saakka. 
Inukain kolmas poika oli poliitikko, kirjailija ja sodanjälkeinen oikeusministeri Takeru Inukai.
Joseph Henri Joachim Lainé

Joseph Henri Joachim, Lainén varakreivi (11. marraskuuta 1768 Bordeaux – 17. joulukuuta 1835 Pariisi) oli ranskalainen asianajaja ja poliitikko. 
Tämä Bordeaux’sta kotisin oleva tukkukauppias suoritti 1789 Pariisissa asianajotutkinnon ja oleskeli sen jälkeen jonkin aikaa Saint-Dominguella. Hänet nimitettiin La Réolen hallintoon 1793 ja hän toimi kotikaupungissaan asianajajana 1796–1808.
Lainé valittiin lakiasäätävän kokouksen jäseneksi 1808 ja siellä hän tuli tunnetuksi poikkeuksellisen itsenäisestä luonteenlaadustaan.
Restauraation aikana hänet valittiin uudestaan ja hän eteni ensin edustajainhuoneen puheenjohtajaksi, toimi sitten sisäministerinä 1816–1818 ja kohotettiin päärin arvoon 1822. Hän ei kuitenkaan milloinkaan vaikuttanut miltään muulta kuin perustuslaillisen vapauden ystävältä. Juuri Lainé lausui 1830 sanat: ”"Kuninkaat väistyvät!"” ("Les rois s’en vont!").
Lainé nimitettiin 1816 Ranskan akatemian jäseneksi, jossa hän syrjäytti Hugues-Bernard Maret’n. Lainé ei jättänyt jälkeensä muistelmia julkisesta toiminnastaan, mutta aikalaiset muistelivat hänen lämmintä ja huumorintäyteistä puhetyyliään.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1959

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1959 olivat toiset maanosan mestaruuskilpailut. Turnaus pidettiin Kairossa, Yhdistyneessä araitasavallassa. Kisojen aikaan Egypti ja Syyria muodostivat valtioliiton.
Turnaukseen osallistui samat kolme maata kuin ensimmäisessä mestaruusturnauksessa kaksi vuotta aiemmin. Tuolloin mestaruuden vei Egypti, joka pelasi kotikisoissaan Yhdistyneen arabitasavallan nimellä. Mestaruuden vei toistamiseen Yhdistynyt arabitasavalta, joka voitti turnauksessa molemmat ottelunsa. Sudan sijoittui toiseksi ja Etiopia kolmanneksi.
Maalintekijät.
3 maalia
2 maalia
1 maali
Renault RS10

Renault RS10 on Formula 1 -auto, jota Renault-talli käytti kaudella . RS10 oli historian toinen Renault'n F1-auto ja ensimmäinen turbomoottorinen auto, jolla voitettiin F1-osakilpailu. Auton voimanlähteenä oli Renault'n oma 1,5-litrainen V6-turbomoottori. Autolla kilpailuissa ajoivat ranskalaiset Jean-Pierre Jabouille ja René Arnoux.
Saavutukset.
Ranskan GP:sta Renault saavutti historian ensimmäisen voittonsa, kun Jabouille ajoi paalupaikalta voittoon. Arnoux täydensi tallin menestystä sijoittumalla kolmanneksi lähdettyään kilpailuun toisesta lähtöruudusta Jabouillen rinnalta. Arnoux myös ajoi kilpailun nopeimman kierrosajan. Britannian GP:ssa Arnoux ylsi toistamiseen peräkkäin palkintokorokkeelle sijoittumalla kilpailussa nyt toiseksi. Jabouille lähti Saksan GP:hin paalupaikalta, mutta joutui keskeyttämään jo kilpailun alkuvaiheessa. Itävallan GP:ssa Arnoux saavutti paalupaikan ja ajoi kilpailun nopeimman kierroksen, mutta lopputuloksissa hän oli kuudes. Jabouille saavutti paalupaikan Italian GP:sta, mutta kilpailussa hän joutui keskeyttämään. Kauden päätöskilpailussa, Yhdysvaltain GP:ssa, Arnoux ajoi palkintokorokkeelle toiseksi.
Renault saavutti kauden aikana yhteensä 26 pistettä. Valmistajien MM-sarjassa se sijoittui kuudenneksi.
Operaatio Mongoose

Operaatio Mongoose (suom. mangusti, englanniksi tunnetaan myös nimellä Cuban Project) oli yleisnimitys Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn 30. marraskuuta 1961 alulle panemille CIA:n peiteoperaatioille. Presidentti antoi luvan Fidel Castron Kuuban ja sen kommunistihallinnon vastaisille ankarille salaisille toimille. Operaatiota johti ilmavoimien prikaatikenraali Edward Lansdale.
Operaation tavoitteena oli "auttaa Kuubaa kukistamaan kommunistihallinto" mukaan lukien sen johtaja Fidel Castro, tähtäimenä oli "kansannousu, joka voisi tapahtua Kuubassa lokakuussa 1962". Yhdysvaltalaiset politiikantekijät halusivat myös nähdä "uuden hallituksen, jonka kanssa Yhdysvallat voisi elää rauhassa". 
Kun hankkeen piti huipentua lokakuussa 1962, Kuuban ohjuskriisi oli pahimmillaan. Kriisin aikana Yhdysvallat ja Neuvostoliitto ajautuivat ydinsodan partaalle. Operaatio Mongoose lopetettiin 30. lokakuuta 1962.
M/S Luleå

M/S Luleå oli 1922 Göteborgissa, Ruotsissa rakennettu 119,99-metrinen rahtilaiva. Alus on rakennettu raudasta. 11. heinäkuuta 1942 neuvostoliittolainen sukellusvene torpedoi aluksen ja nykyisin alus makaa noin 30 metrin syvyydessä Ruotsin edustalla.
Luleån sisaralukset ovat M/S Stråssa, M/S Asella (ent. Laponia), M/S Ulrika (ent. Luossa) ja M/S Laidaure (ent. Oxelösund). 
Käyttöhistoria.
Vuonna 1922 alus valmistui göteborgilaiselta telakalta ja se luovutettiin ruotsalaisen Trafik AB Grängesberg-Oxelösundin omistukseen. Kotisatamaksi tuli Tukholma.
Toisen maailmansodan aikana laiva kuljetti rautamalmia Ruotsista Saksaan. Saksa tarvitsi malmia muun muassa sotateollisuuteensa. 8. heinäkuuta 1942 "Luleå" lastasi 7 660 tonnia malmia Luulajan satamasta ja lähti Emdeniin. Kapteenina aluksella oli Ragnar Westin. 11. heinäkuuta kello 15 Luleå oli Västervikin saaristossa, kun Neuvostoliiton Itämeren laivaston sukellusvene "S-7" laukaisi torpedon kohti alusta. Torpedon osuttua alukseen voimakas räjähdys lennätti lastina olleen malmin ympäriinsä samalla murskaten muun muassa toisen "Luleån" pelastusveneistä. Alus upposi nopeasti ja miehistö hyppäsi mereen. "Luleån" 27 hengen miehistöstä henkiin jäi 19. Kahdeksan menetti henkensä.
Sports Illustrated

Sports Illustrated on urheilua käsittelevä yhdysvaltalainen viikkolehti. Sen painetulla ja sähköisellä julkaisulla on noin 20 miljoonaa lukijaa.. Pääosa lehden lukijoista on miehiä. Eniten kansikuva-esiintymisiä on koripalloilija Michael Jordanilla ja toiseksi eniten nyrkkeilijä Muhammad Alilla.
"Sports Illustrated" on ilmestynyt vuodesta 1954 asti, ja se on ollut vuodesta 2019 asti Authentic Brands Groupin omistuksessa.
Authentic Brands Group -yhtiö osti Sports Illustrated -brändin Meredith Corporationilta 110 miljoonalla dollarilla.
Lehden julkaisija on The Arena Group (ennen vuotta 2021 nimellä theMaven Inc.), joka lisensoi Sports Illustrated -brändin 2019. Yhtiö julkaisee myös The Street, History.com ja Parade -medioita.
Alkuvuodesta 2024 Arena on joutunut vaikeuksiin, eikä sillä ollut varaa maksaa 3,75 miljoonan dollarin neljännesvuosittaista lisenssimaksua.
Tämän jälkeen Authentic peruutti lehden lisenssiin ja Arena irtisanoi sen koko toimituskunnan 19. tammikuuta 2024.
Uimapuku-numero.
Vuosittain helmikuussa lehti julkaisee huippumallien ja eksoottisten kuvauspaikkojen avulla toteutetun, kauden uima-asumuotia esittelevän "Sports Illustrated Swimsuit" -numeron, joka on ollut useana vuonna maailman luetuin lehdennumero 60 miljoonalla lukijallaan. Vuonna 2016 numerosta tehtiin tuhatkunta radio- ja televisiojuttua ja yli 3 400 verkkoartikkelia, jotka keräsivät 13 miljardia sivunäyttöä. Pelkästään paperiversiolla oli 60 miljoonaa lukijaa.
2020-luvulta lähtien lehti sai syytöksiä woke-kulttuurista.
Vuodesta 2021 lähtien kannessa oli "inklusiivisia" uimapukumalleja "pluskokoisista" viisikymppisiin.
Vuodesta 2020 lähtien uimapukumalleina oli transsukupuolisia. Ensimmäisen transsukupuolisena kannessa oli Leyna Bloom vuonna 2021.
Vuonna 2023 uimapukunumeron kannessa oli yhtenä transsukupuolinen Kim Petras, jonka syytettiin olevan "tekotissinen mies."
Irwin Silber

Irwin Silber (17. lokakuuta 1925 – 8. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja poliittinen aktivisti. Hän oli kansanmusiikkilehden "Sing Out!" päätoimittajana vuosina 1951–1967. 
Silber liittyi myöhemmin Yhdysvaltain "Guardianiin". Hänen tunnetuimpia yksittäisiä artikkeleitaan oli "Sing Out!" -lehden marraskuun 1964 painoksessa julkaistu ”avoin kirje Bob Dylanille”.
Silber julkaisi useita kirjoja. Osa niistä käsittelee täysin musiikin ulkopuolisia aiheita; esimerkkinä Lester Rodneyn uraa koskeva "Press Box Red: The Story of Lester Rodney, the Communist Who Helped Break the Color Line in American Sports" (2006).
Neidonlähde

Neidonlähde ("Jungfrukällan") on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1960. Sen tarina perustuu keskiaikaiseen 1200-luvun balladiin "Herr Töres' döttrar", joka kertoo vauraan talonpojan tyttäristä. Elokuvan kuvaus on saanut vaikutteita Akira Kurosawalta ja Mauritz Stilleriltä. Kuvauksen toteutti Sven Nykvist.
Elokuva on kuvattu Taalainmaalla muun muassa Stuggforsenissa sekä Skattungbynissä.
Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaana vieraskielisenä elokuvana vuonna 1960 ja oli ehdokkaana myös puvustuksesta. Elokuva sai myös parhaan ulkomaisen elokuvan Golden Globen vuonna 1961.
Juoni.
Toren ja Märetan tytär Karin lähtee viemään kynttilöitä kirkolle sisarpuolensa Ingerin kanssa. Ingeri on katkera sisarpuoltaan kohtaan. Matkalla kolme paimenta raiskaa ja tappaa Karinin. Ingeri näkee tapahtuman, mutta pelästyy eikä uskalla palata kotiin kertomaan murhasta. Paimenet saapuvat Toren ja Märetan kotiin, jossa he yrittävät myydä Karinin vaatteita Märetalle. Totuus paljastuu vanhemmille, ja isä Tore kostaa murhaamalla paimenet. Perhe lähtee Karinin ruumiin luokse Ingerin johdattamana. Tore ei ymmärrä tyttärensä murhan sallinutta Jumalaa, mutta päättää rakentaa paikalle kirkon. Karinin ruumiin alta paljastuu lähde.
Kohtelu Suomessa.
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 15. kesäkuuta 1961 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten sitä ei saanut Suomessa laillisesti esittää. Elokuva vapautui sensuurista tarkastamon johtajan vaihduttua vuonna 1967, jolloin monet aiemmin kielletyt elokuvat uudelleentarkastuksissa vapautuivat sensuurista.
Takapuolustaja

Takapuolustaja (, yleislyhenne "S") on puolustuksen pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Takapuolustajia on kahdentyyppisiä: vahvan (, lyh. SS) tai heikon puolen (, lyh. FS) takapuolustaja. Heidän tehtävänsä riippuvat puolustussuunnitelmasta. Yhdessä kulmapuolustajien kanssa takapuolustajat muodostavat puolustuksen takakentän, jonka päätehtävänä on heittopuolustus.
Kentän taaimmaisina pelaajina he ovat myös puolustuksen viimeinen lukko. Heidän tulee olla hyviä pelinlukijoita ja varmoja taklaajia.
Strong safety.
Vahvan puolen takapuolustaja on kahdesta takapuolustajasta yleensä kookkaampi ja vahvempi. Hän asettuu kentällä puolustuksen vahvalle puolelle (tyypillisimmin se puoli, missä sisempi laitahyökkääjä on). Hän pelaa lähempänä aloituslinjaa ja osallistuu näin myös juoksun puolustamiseen. Miesheittopuolustuksessa hän seuraa sisempää laitahyökkääjää.
Free safety.
Heikon puolen takapuolustaja on yleensä virkaveljeään pienempi ja nopeampi. Hän seuraa tilannetta syvimpänä puolustajana ja hyökkää lopulta palloa kohti. Heittopeleissä hän pyrkii joko syötönkatkoon tai iskemään kiinniottajaa juuri pallon saapumisen hetkellä. Nimityksen "free safety" suora käännös on "vapaa takapuolustaja" ja se kuvaa alkuperältään takapuolustajan vastuuta miespuolustuksessa: heikon puolen takapuolustajan ei tarvitse puolustaa ketään erityistä hyökkäyksen pelaajaa, vaan hänen vastuullaan on vartioida kaikkia puolustuksen takakentälle asti pääseviä hyökkäyksen pelaajia.
Ľubomír Višňovský

Ľubomír Višňovský (s. 11. elokuuta 1976 Topoľčany, Tšekkoslovakia) on slovakialainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja.
Los Angeles Kings varasi Višňovskýn vuonna . Hän murtautui heti ensimmäisellä kaudellaan Kingsin pelaavaan kokoonpanoon ja pelasi lähes kaikki kauden ottelut. Kings kauppasi Višňovskýn kesällä 2008 Edmonton Oilersiin. Pelattuaan pari kautta Oilersissa hänet kaupattiin maaliskuussa 2010 Anaheim Ducksiin, josta Oilersiin siirtyi puolustaja Ryan Whitney. Višňovský pelasi ssa vuonna 2007. 
Višňovský on nimetty maansa parhaaksi puolustajaksi kuusi kertaa (1999, 2001, 2000, 2002, 2003 ja 2005) ja parhaaksi pelaajaksi kerran (2005).
Kansainväliset ottelut.
Višňovský on edustanut Slovakiaa seuraavissa turnauksissa:
Mariano Cañardo

Mariano Cañardo Lacasta (5. helmikuuta 1906 Olite, Navarra – 20. kesäkuuta 1987 Barcelona) oli espanjalainen maantiepyöräilijä.
Cañardo on voittanut Katalonian ympäriajon ennätykselliset seitsemän kertaa, vuosina 1928–1939. Vuonna 1930 hän voitti puolestaan ensimmäisenä espanjalaisena Baskimaan ympäriajon. Cañardo sijoittui toiseksi vuoden 1935 Espanjan ympäriajossa Gustaaf Deloorin jälkeen ja voitti kilpailun viidennen etapin. Vuoden 1937 Ranskan ympäriajossa hän oli paras 14. osuudella.
Herse

Herse () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Kekropsin ja Aglauroksen, Aktaioksen tyttären, tytär. Hänellä oli kaksi sisarta, Aglauros ja Pandrosos, sekä veli Erysikhthon.
Tarinan mukaan Hefaistos yritti maata Pallas Athenen mutta epäonnistui. Maahan tippunut siemen siitti sen sijaan Gaian, joka synnytti pojan, Erikhthonioksen. Hän ei kuitenkaan halunnut pitää poikaansa vaan antoi sen Athenelle. Tämä puolestaan sulki lapsen laatikkoon ja antoi sen Kekropsin tyttärille vartioitavaksi varoittaen heitä avaamasta sitä. Kiellosta huolimatta Aglauros ja Herse avasivat laatikon, josta paljastui Erikhthonios. Nämä kaksi sisarusta tulivat tästä hulluiksi ja hyppäsivät alas Akropoliilta. Toisen muunnelman mukaan varis kertoi Athenelle tapahtuneesta, jolloin tämä teki nämä kaksi sisarusta hulluiksi saaden heidät heittäytymään mereen.
Toisessa tarinassa Hermes rakastui Herseen, jolloin kateellinen Aglauros asettui rakastavaisten väliin kieltäytyen liikkumasta. Suuttuneena jumalien sanansaattaja muutti Aglauroksen silloin kivipatsaaksi. Suhteesta syntyi poika, Kefalos.
Dimensions (Believerin albumi)

Dimensions on yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Believerin kolmas, vuonna 1993 julkaistu albumi. Sinfoninen metallisarja "Trilogy of Knowledge" kertoo neljässä osassa Kristuksen elämästä ja sisältää oopperalaulua, orkesterisoittimia, akustisia kitaroita, särökitaroita muiden muassa.
Äänitys ja yleiskatsaus.
"Dimensionsin" esituotanto levytettiin Trauma Studiosissa, ja sen tuotti The Trauma Team sekä Ted Hermanson, joka vastasi studiotekniikasta. Häntä auttoi rumpali Joey Daub. Wyatt Robertson ja David Baddorf jättivät Believerin ennen kuin "Dimensionsin" äänitykset aloitettiin. Jim Winters liittyi basistiksi ja soitti albumilla basson lisäksi kitaraosioita. Tällä albumilla Glenn Fischbach soitti selloa, Scott Laird viuluja sekä alttoviulua, Julianne Laird Hoge tulkitsi sopraanolaulajana. Chris Gehringer masteroi albumin The Hit Factoryssa, New Yorkissa, ja kansitaiteen teki Dave McKean.
"Dimensionsin" sanoitukset käsittelevät teologiaa ja filosofiaa. Esimerkiksi kappaleen "Dimentia" sanoitukset käsittelevät filosofisia paradokseja sekä Sigmund Freudin, Thomas J. J. Altizerin, Ludwig Feuerbachin ja Jean-Paul Sartren pohdiskeluja Jumalan olemassaolosta. Kappaleessa lainataan erityisesti Altizerin kirjaa "The Gospel of Christian Atheism", Sartren "Being and Nothingness", Feuerbachin "The Essence of Christianity" sekä Freudin "Dialogues Concerning Natural Religion".
Sinfoninen metallisarja ”Trilogy of Knowledge” on jaettu kolmeen osaan ja introon. Sarja on lähes 20-minuuttinen eeppinen kertomus Jeesuksen elämästä ja hyvän ja pahan tiedosta. ”Trilogy of Knowledge” esitteli toistamiseen Scott Lairdin sävellystyötä ja Julianne Laird Hogen sopraanolaulua.
Jeff Wagner ja Steve Wilson kirjoittivat kirjassa "Mean Deviation: Four Decades of Progressive Heavy Metal", että "mitä tulee teknisiin metallialbumeihin, [Dimensions] on hyytävien kitarasoundien, kiemurtelevien riffien ja jatkuvien tempovaihtelujen mestariteos", ja että ""Dimensionsilla" Believer synnytti tiheän, haastavan progressiivisen metallimonoliitin, jolla on vähän vertaisia vuosienkaan jälkeen."
Gregorius Favorinus

Gregorius Matthiae Favorinus (k. 1660) oli suomalainen pastori ja raamatunkääntäjä.
Favorinus syntyi 1500-luvun lopussa tai 1600-luvun alussa Tyrvännön Suotaalan kylän Siukolan talossa. Hänen isänsä oli talollinen Matti Niilonpoika Siukola. Hänellä tiedetään olleen kaksi vanhempaa veljeä; noin vuonna 1580 syntynyt Stephanus Matthiae joka otti sukunimekseen Svanstrupe, sekä vuoden 1590 paikkeilla syntynyt Sigfrid. Myös Stephanus suuntautui pappisuralle, sillä hän toimi kirkkoherrana Jämsässä.
Favorinuksen alkuvaiheista tiedetään vähän, mutta hänen otaksutaan matkustaneen tai opiskelleen Saksassa. Vuonna 1624 Jaakko de la Gardien uskotaan kutsuneen hänet rykmentin pastoriksi Riikaan. Hän siirtyi kuitenkin jo seuraavana vuonna Hattulaan kirkkoherraksi. Vuonna 1628 Favorinus siirtyi Varsinais-Suomeen ensin kappalaiseksi Turkuun ja sitten 1633 kirkkoherraksi Piikkiöön.
Favorinus oli 1638–1642 Raamatunsuomennuskomiteassa. Hän avusti myös Eskil Petraeusta vuonna 1649 ilmestyneen suomen kieliopin laadinnassa. Favorinus myös suomensi Johan Avenariuksen rukouskirjan, vaikkakin se jäi varojen puutteen vuoksi painamatta.
Favorinus palasi vielä rovastiksi Hattulaan 1651, jossa kuoli 1660.
Muttila

Muttila () on Myrskylän kylä. Se sijaitsee Muttilanjärven rannalla. Muttila on maatalousvaltainen kylä. Muttila sijaitsee Myrskylän kirkonkylän kaakkoispuolella. Muttilanjärven eteläpuolelta kiertää noin 5,6 kilometriä pitkä Muttilantie, jolla ajetaan vuosittain syyskesällä Tångin Sora -ralli Autoliiton Myrskylän osaston järjestämänä neljän kilometrin pituisella osalla Muttilantietä. 
Suomen sota.
Suomen sodan ensipäivinä 1808 venäläiset joukot olivat ylittäneet Ruotsin rajan Elimäellä ja etenivät Itä-Uudellemaalle. Porvoon ja Orimattilan välillä suomalaiset ryhtyivät puolustukseen. Liljendalissa ja Etelä-Myrskylässä alkaneita taisteluista on kutsuttu Muttilan sodaksi. 
Porin rykmentin rusthollipataljoonan ensimmäisen komppanian päällikkö, kapteeni Brehmer oli käsketty Muttilaan komppaniansa kanssa kenttävartioimaan Lapinjärven ja Liljendalin suuntia. Kolmen kilometrin päähän Muttilasta Lapinjärven suuntaan teille Brehmer asetti etuvartion, jonka vahvuus oli yksi upseeri, kaksi korpraalia ja 16 sotamiestä. Toinen etuvartio asetettiin Liljendahlin tielle. Sen vahvuus oli yksi upseeri, yksi korpraali ja 12 sotamiestä. 
Liljendahlin suunnan etuvartio sai taistelukosketuksen venäläisiin kello 17. Venäläiset kuuluivat 21. divisioonansa 2. prikaatiin. Venäläisvaikutuksesta joutui Liljendalin osasto vetäytymään Muttilan kylään.
Lapinjärven suunnan etuvartiota vastaan venäläiset hyökkäsivät myöhemmin kello 23 kasakoiden voimin. Laukaustenvaihdon jälkeen kasakat kuitenkin vetäytyivät. Puolta tuntia myöhemmin tuli edellistä suurempi joukko vahvistettuna Grodnon husaarirykmentin ensimmäisellä eskadroonalla ja toisen jääkärirykmentin ensimmäisellä pataljoonalla, mitä kesti neljännestunnin ajan. Puolen yön jälkeen tuli kolmas hyökkäys, jonka ruotsalaiset kestivät. Tämän jälkeen kuitenkin kapteeni Brehmer sai tiedon sivustoilla edenneistä venäläisistä hiihto-osastoista, minkä vuoksi saarrostusta välttääkseen hän veti komppaniansa Myrskylän kirkonkylään.
Tappiotiedot ovat epäluotettavia. Ruotsalaisten tappioksi kirjattiin kolme ja venäläisten 31 haavoittunutta.
Ruotsin armeijan vetäydyttyä pohjoisemmaksi taistelut alkoivat Orimattilan Käkelässä.
Marcel Thil

Marcel Thil (25. toukokuuta 1904 Saint Dizier, Champagne-Artegnen alue, Ranska – 14. elokuuta 1968 Cannes) oli ranskalainen mestaruuksia saavuttanut ammattinyrkkeilijä. Hän aloitti nyrkkeilyn ammattilaisena jo kuusitoistavuotiaana. Hän pystyi antamaan tyrmääviä iskuja molemmilla käsillään. 
Vuonna 1928 Thil saavutti keskisarjassa maansa mestaruuden, ja seuraavana vuonna hän oli jo Euroopan mestari. vuonna 1932 hänet diskvalifioitiin Pariisissa käydyssä ottelussa. Tähän aikaan hän ystävystyi tunnetun näyttelijän ja vastarintamiehen Jean Gabinin kanssa. Thil saavutti uudelleen Euroopan mestaruuden keskisarjassa ja luokan vaihdon jälkeen myös raskaassa keskisarjassa (light heavy weight?). Hän koki tappion teknisellä tyrmäyksellä New Yorkissa 23. syyskuuta 1937.
Kaiken kaikkiaan ammattilaisurallaan Marcel Thil voitti 113 ottelua, joista 54 tyrmäyksellä. Tappioita hänelle koitui 22 ja ratkaisemattomia 13. 
Sodan jälkeen Thil toimi nyrkkeilyn taustavaikuttajana ja avustajana muun muassa Dieppessä ja Cannesissa Ranskan Rivieralla. 
Marcel Thil kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin vuonna 1968.
Pienelementti

Pienelementti on rakentamisessa käytettävä tehdasvalmisteinen valmisosa. Pienelementti on yleensä 0,3–1,2 metrin levyinen, miesvoimin siirrettävissä oleva osa rakennuksen seinää tai vaipan muuta osaa. Asennettaessa elementit kytketään toisiinsa jolloin muodostuu rakennuksen vaippa. 
Pienelementti rakennetaan yleensä tehtaassa ja kuljetetaan rakennuspaikalle. Elementtejä voidaan rakentaa myös työmaalla. Pienelementtien asennus on varsin työvoimavaltaista, nostureita asennukseen ei kuitenkaan tarvita. Elementit rakennetaan lähes aina niin sanotusti tuulensuojalevypinnalle, eli ilman ulkoverhousta, ulkoverhouksen koolausta, pellityksiä ja pintakäsittelyjä.
Suomessa pienelementtejä käytetään yleisesti pientalorakentamisessa.
Pienelementtituotanto mahdollistaa rakennusosien valmistamisen siellä, missä resursseja – työvoimaa ja materiaaleja – on parhaiten saatavilla. Myös laatu voidaan pitää tasaisena paikallarakentamista helpommin, koska rakentaminen ei ole riippuvaista sääoloista. Pienelementtituotanto on teollisena tuotantona suhteellisen vähän pääomia sitovaa, toisaalta rakennuspaikan osalta myös työvoimavaltaisempaa kuin suurelementeistä tai tilaelementeistä rakentaminen.
Suurelementti

Suurelementti on rakentamisessa käytettävä tehdasvalmisteinen tuote. Suurelementti on yleensä rakennuksen yhden seinän mittainen, ainoastaan nosturilla siirrettävissä oleva osa rakennuksen seinää. Asennettaessa elementit kytketään toisiinsa jolloin muodostuu rakennuksen ulkoseinä.
Suurelementti rakennetaan tehtaassa ja kuljetetaan rakennuspaikalle, jossa yleensä on rakennettu perustukset valmiiksi. Suurelementit asennetaan tyypillisesti varsin nopeasti, omakotitalon elementit tyypillisesti yhdessä päivässä. Elementit pyritään yleensä rakentamaan tehtaalla mahdollisimman valmiiksi. Elementtiin voi olla valmiiksi asennettuna ikkunat, ikkunapellitykset, sähköpistorasiat sekä -vedot ja ulkomaalaus maalattuna.
Suomessa suurelementtejä käytetään yleisesti rakennusten ulkoseinien rakentamiseen. Myös esimerkiksi rivitalojen huoneistoväliseinät tai kerrostalojen betoniseinät voivat olla tehdasvalmisteisia suurelementtejä. 
Suurelementtituotanto mahdollistaa rakennuksen valmistamisen siellä, missä resursseja – työvoimaa ja materiaaleja – on parhaiten saatavilla. Myös laatu voidaan pitää tasaisena paikallarakentamista helpommin, koska rakentaminen ei ole riippuvaista sääoloista.
Jens Voigt

Jens Voigt (s. 17. syyskuuta 1971 Grevesmühlen) on saksalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1997–2014. Voigt tunnettiin uransa aikana positiivisesta ajotyylistään; hän pyrki aktiivisesti irti pääjoukosta sekä ajoi usein pelotonin kärjessä pitkiä matkoja karkumatkalla olevia ajajia tavoiteltaessa. Hän oli kohtalaisen hyvä ylämäkiajaja, mutta suurten ympäriajojen kärkisijoille hän ei yltänyt, sillä raskaimmat nousut olivat hänelle liian vaikeita.
Voigt on kuulunut ajajien edustajana UCI ProTourin neuvostoon. Hän on puhunut voimakkaasti dopingin käyttöä vastaan. 
Vuonna 2009 heinäkuussa Jens Voigt kaatui kovassa vauhdissa Tour de Francen 16. etapilla. Pyöräilijä menetti onnettomuudessa tajuntansa, mutta tuli tajuihinsa ennen sairaalaan kuljettamista. Hän sai pahoja vammoja kasvoihinsa.
Voigt ajoi tunninajon maailmanennätyksen 51,115 kilometriä Grenchenissä 18. syyskuuta 2014.
Aiheesta muualla.
Jens Voigtin profiili CSC:n sivuilla
Seesta

Seesta on Nastolan kylä, jolla on yhteistoimintaa Luhtaanmaan kylän kanssa. Kylässä sijaitsee muun muassa Seestan kartano. Kylältä lakkautettiin koulu vuonna 2000 ja koulurakennuksen vuokrasi Nastolan kunnalta Manna ry palvelukäyttöön, mikä käsittää muun muassa vanhusten vanhusten kylvetystä, päivätoimintaa sekä kokoontumispalveluita.
Kuntouttavaa asumispalvelua varten Seestan koulun pihapiiristä vapautui 1950-luvulla rakennettu asuinrakennus, josta tuli kuudelle asukkaalle Mannakoti. Vuonna 2004 perustettiin Seestan kyläverstas, johon perustettiin ATK-työskentelypaja ja puu- sekä metallipajat. 
Kylän kohdalla sijaitsee valtatie 4:n moottoritieosuudella Seestan liittymä, josta erkanee tieyhteys Nastolan Pajulahteen ja kirkonkylälle.
Lahden ja Heinolan välisiä linja-autojen vakiovuoroja liikennöidään Seestan kautta. 
Seestan kylän lähimmät rautatieasemat sijaitsevat noin 16 kilometrin päässä Lahdessa ja Nastolassa. Myös Seestassa oli rautatiellä laiturivaihde vuoteen 1968 saakka, jolloin henkilöliikenne Lahti–Heinola-radalla lopetettiin.
Korhola

Korhola tarkoittaa seuraavia asioita:
Korhola-nimisiä henkilöitä.
Korhola on myös seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:
Rahikkala

Rahikkala tarkoittaa seuraavia asioita:
Rahikkala-nimisiä kyliä.
Rahikkala on seuraavien kylien nimi:
Parlamenttienvälinen liitto

Parlamenttienvälinen liitto (, IPU) on valtioiden parlamenttien välinen yhdyselin.
Historia ja toiminta.
Parlamenttienvälinen liitto perustettiin Pariisissa vuonna 1888. Aloitteen järjestön perustamisesta tekivät brittiläinen William Randal Cremer ja ranskalainen Frederic Passy, jotka molemmat saivat myöhemmin Nobelin rauhanpalkinnon. IPU:n ensimmäisessä istunnossa vuonna 1889 edustettuna olivat Ranskan, Ison-Britannian, Belgian, Tanskan, Unkarin, Italian, Espanjan, Liberian ja Yhdysvaltain parlamentit.
Yhdistyksen tarkoituksena on edistää eri maiden parlamenttien jäsenten välistä henkilökohtaista kanssakäymistä sekä vahvistaa ja puoltaa demokraattisten laitosten ja elinten perustamista. Näiden avulla päämääränä on kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden edistäminen. Yhdistyksen päämaja sijaitsee Le Grand-Saconnex’ssa Sveitsissä.
IPU:n päättävä elin on parlamenttienvälinen neuvosto, jossa on kaksi edustajaa kustakin kansallisesta parlamentista sekä presidentti. 
IPU pitää vuosittain kaksi kokoussarjaa. Keväällä on pysyvän työkomitean kokous, jossa jokaisella jäsenmaalla on oikeus olla edustettuna. Se käsittelee konferenssin sille esittämät asiat. Neuvottelujen tulokset muokataan päätöslauselmiksi, jotka esitellään syyskesällä kokoontuvalle neuvoston vuosikonferenssille. Sekä vuosikonferenssia että työkomitean kokousta isännöi jonkin jäsenmaan parlamentti.
Parlamenttienvälisen liiton Suomen ryhmä on perustettu vuonna 1920. IPU:n Suomen ryhmä on vuodesta 1923 lähtien ollut myös Pohjoismaisen parlamenttien välisen liiton (perustettu 1907) jäsen. Johannes Virolainen oli IPU:n puheenjohtaja (presidentti) kauden 1982-1983.
Leukothoe

Leukothoe () oli kreikkalaisessa mytologiassa Persian kuninkaan Orkhamoksen tytär ja Apollonin, auringon kuninkaan, rakastettu, jonka jumala oli vietellyt tämän äidin Eurynomen hahmossa. Klytie, okeanidi, jonka Apollon oli jättänyt rakastuttuaan Leukothoeen, kertoi mustasukkaisuuttaan Orkhamokselle tämän tyttären suhteesta toivoen saavansa rakkaansa takaisin itselleen. Orkhamos antoikin haudata tyttärensä elävältä hiekkaan suuttuneena siitä, että hänen tyttärensä oli menettänyt neitsyytensä. 
Leukothoen kuolema sai Apollonin kovettamaan sydämensä entistä enemmän, ja Klytie muuttui heliotroopiksi, aurinkoon päin kääntyväksi kukaksi, surunsa kuihduttamana.
Hyginus mainitsee, että auringon ja Leukothoen poika, jonka nimi ei ole säilynyt kokonaisuudessaan jälkipolville, olisi ollut argonauttien joukossa.
Muita hahmoja.
Leukothoe mainitaan myös yhtenä Nereuksen ja Doriksen viidestäkymmenestä tyttärestä, nereidistä.
Arturo Benedetti Michelangeli

Arturo Benedetti Michelangeli (5. tammikuuta 1920 Brescia – 12. kesäkuuta 1995 Lugano), oli italialainen pianisti, jota on luonnehdittu suurimmaksi italialaiseksi pianistiksi 1900-luvulla, tosin Ferruccio Busonin jälkeen. Michelangeli on lisäksi toiminut useiden tunnettujen pianistien opettajana. Hänen oppilaisiinsa ovat kuuluneet Martha Argerich, Maurizio Pollini ja Ivan Moravec.
Pianistina Michelangeli tunnettiin erinomaisena teknisenä taiturina. Hänen kosketuksena soittimeen oli hienostunutta, ja hänen soittonsa sävy oli tiivistä ja täyteläistä. Nämä jäivät hänen legendaarisiksi ominaisuuksikseen. 
Hänen ohjelmistonsa pianistina oli melko suppea, varsinkin kun sitä vertaa hänen tasoonsa pianistina. Hänen täydellisyydentavoittelunsa aiheutti myös suuria vaikeuksia levytysten studiotyöskentelyssä, ja siksi levytykset jäivät harvinaisiksi. 
Michelangeli soitti vain silloin, kun kaikki ehdot täyttyivät ja hän saattoi antaa parastaan. Hän peruutti monia konsertteja, usein hän lopetti soittamisen jopa kesken konsertin, ja syynä saattoi olla konsertin järjestäjien hankkima huono piano. Hän saapui usein konsertteihin mukanaan oma pianonsa, jonka hän osasi täydellisesti koota ja jälleen purkaa.
Arturo Benedetti Michelangelin suosikkiohjelmistoa olivat Maurice Ravelin "Gaspard de la nuit", Frederic Chopinin pianosonaatti nro 2 ja Robert Schumannin "Carnaval" op. 9. Hänen tulkintansa Sergei Rahmaninovin pianokonsertosta nro 4 on muodostunut eräänlaiseksi soittamisen standardiksi Rahmaninovin oman tulkinnan lisäksi.
Elämäkerta.
Arturo Michelangeli aloitti musiikkiopintonsa kolmivuotiaana viulunsoiton opiskelulla, mutta pian hän kuitenkin siirtyi pianon soitantaan. Täytettyään kymmenen hän aloitti opintonsa Milanon konservatoriossa. 18-vuotiaana hän aloitti kansainvälisen pianokilpailu-uransa osallistumalla Brysselissä Eugène Ysaÿe -kilpailuun, jossa hän sijoittui seitsemänneksi muun muassa Emil Gilelsin jälkeen, joka voitti koko kilpailun. Palkintojen jakajana toimi Arthur Rubinstein, joka oli itse myös kilpailun tuomariston jäsen. Rubinsteinin mukaan nuori Michelangeli ei aivan onnistunut tulkinnassaan, mutta tällä oli kuitenkin jo täydellinen tekniikka. Vuotta myöhemmin hän voitti Geneven kansainvälisen pianokilpailun. Tuomariston puheenjohtaja, kuuluisa ranskalainen pianisti Alfred Cortot nosti Michelangelin kuuluisuuteen toteamalla, että tämä on uusi Franz Liszt.
Umpikuja

Umpikujaksi (tai umpitieksi tai umpikaduksi) kutsutaan päättyvää katua tai tietä, josta on vain yksi liittymä muuhun tieverkkoon. Umpikuja voi päättyä joko rakenteellisesti tai liikennemerkin osoittamaan ajokieltoon. Umpikujalla ei näin ollen ole autojen läpiajoliikennettä vaan kaikki liikenne liittyy umpikujan varsilla oleviin kiinteistöihin. 
Umpitiehen liittyvät liikennemerkit Suomessa.
Suomessa umpikujasta kerrotaan yleisen väylän alussa tienkäyttäjille tieliikennelain liitteessä kolme määritellyllä liikennemerkillä. Merkki sijoitetaan niin, että se näkyy selvästi risteävältä väylältä. Merkistä on kolme perusversiota, joiden kuvioita voidaan soveltaa tilanteen mukaan. Merkkiä F24.3 käytetään, kun umpikujalta on polkupyöräilijälle läpiajomahdollisuus. 
Sanan muut merkitykset.
Sanaa umpikuja käytetään myös vertauskuvallisesti tukalasta tilanteesta, josta ei näytä olevan poispääsyä.
Leukothea

Leukothea (, "valkoinen jumalatar") oli kreikkalaisessa mytologiassa meren jumalatar, joka alun perin tunnettiin Inona.
Tunnetuimmassa tarinassa Ino, Semelen sisar ja kuningas Athamaksen puoliso, muuttuu jumalattareksi sen jälkeen, kun Hera on tehnyt hänet – tai toisen version mukaan Athamaksen – hulluksi rangaistukseksi Dionysos-lapsen, Zeuksen syrjähypyn hedelmän, hoitamisesta. Ino hyppää poikansa Melikertes mukanaan mereen, ja Zeus muuttaa heidät säälistä meren jumaluuksiksi; Inon Leukotheaksi ja Melikerteksen Palaimoniksi.
Kuolemattomaksi jumalattareksi muuttuneena Leukothea edusti myös yhtä monista jumalaisista avuista, joita Odysseus sai Odysseian aikana. Odysseuksen haaksirikkouduttua Leukothean tuli tätä sääli, ja hän ilmeistyi Odysseukselle lokin hahmossa. Hän antoi Odysseukselle hunnun, jonka ympärilleen sitomalla tämä ei hukkunut, vaan ajelehti faiaakkien maille.
Myytistä on myös toinen versio, jonka alkuperä on Rodoksella. Sen mukaan mereen hypännyt ja jumalattareksi muuttunut hahmo oli Halia, meren nymfi.
Steve Coogan

Stephen John "Steve" Coogan (s. 14. lokakuuta 1965) on englantilainen näyttelijä ja koomikko. Tunnetuin hänen esittämistään hahmoista on televisio- ja radiojuontaja Alan Partridge, jota hän on esittänyt useissa televisiosarjoissa.
Televisioroolien lisäksi Coogan on näytellyt lukuisissa elokuvissa. Hän on esittänyt muun muassa Factory Recordsin perustajaa Tony Wilsonia elokuvassa "24 Hour Party People". Vuonna 2010 hän näytteli Haadesta elokuvassa "".
Coogan on voittanut työstään useita palkintoja, muun muassa kuusi kertaa brittiläisen Bafta-palkinnon.
Tony Wilson

Anthony ”Tony” Howard Wilson (20. helmikuuta 1950 – 10. elokuuta 2007) oli englantilainen levy-yhtiön omistaja, televisio- ja radiojuontaja, yökerhon johtaja ja journalisti.
Wilson toimi useiden menestyksekkäiden manchesterilaisten yhtyeiden taustahenkilönä. Hän oli mukana perustamassa Factory Records -levy-yhtiötä ja The Haçienda -yökerhoa ja toimi muun muassa A Certain Ratio- ja The Durutti Column -yhtyeiden managerina. Hänen johtamalleen Factory Recordsille levyttivät muun muassa Joy Division, New Order ja Happy Mondays.
Factory Recordsin vaiheista ja Manchesterin musiikkipiireistä kertovassa "24 Hour Party People" -elokuvassa Tony Wilsonia esitti näyttelijä Steve Coogan.
Kirkkotie

Kirkkotie on Joensuun ja Kontiolahden seurakuntien yhteinen seurakuntalehti. Se jaetaan Enon, Joensuun, Pielisensuun, Pyhäselän, Rantakylän, Vaara-Karjalan ja Kontiolahden seurakuntien alueella ilmaisjakeluna jokaiseen talouteen, joka ei ole kieltänyt mainospostia. Lehden artikkelit ilmestyvät myös verkossa. Lehden painosmäärä vuonna 2024 on 51 050 kappaletta.
The Haçienda

Fac 51 Haçienda (tunnetaan paremmin lyhyemmällä nimellä The Haçienda) oli Manchesterissa Englannissa sijainnut yökerho. Se oli 1980-luvun lopulta 1990-luvun alkuvuosiin saakka eräs maailman tunnetuimmista yökerhoista. Sen perustivat Joy Division- ja New Order -yhtyeiden manageri Rob Gretton, Factory Records -levy-yhtiön johtaja Tony Wilson ja Factory Recordsille levyttänyt New Order.
Yökerho tuki acid house music ja rave-kulttuurin nousua. Siellä nähtiin myös Madonnan ensimmäinen esiintyminen Britanniassa.
The Haçienda avattiin vuonna 1982, ja jatkuvista taloudellisista ongelmista huolimatta sen toiminta jatkui vuoteen 1997 asti. Yökerhon toiminta mahdollistuikin suurelta osin New Orderin levymyynnistä saaduilla tuloilla. Yökerhotoiminnan loputtua The Haçiendan rakennus purettiin, ja paikalle rakennettiin asuinrakennus, joka nimettiin yökerhon mukaan Haçiendaksi.
Ralph Waldo Emerson

Ralph Waldo Emerson (25. toukokuuta 1803 Boston, Massachusetts – 27. huhtikuuta 1882 Concord, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen esseisti, runoilija, filosofi ja 1800-luvun transsendentalistisen liikkeen johtaja. Transsendentalismin Emerson esitteli esseessään ”Luonto” vuonna 1836. Hän sai vaikutteita Michel de Montaignelta, William Wordsworthilta, Immanuel Kantilta, G. W. F. Hegeliltä ja Veda-kirjoista.
Teoksia.
Kootut esseet:
Luentosarjat julkaistuna:
Aiheesta muualla.
Ensyklopedia-artikkeleita:
Teoksia:
Kuppikaakeli

Kuppikaakeli on perinteisissä kaakeliuuneissa käytetty kaakeli. Kuppikaakelissa on kaakelilevyn taakse kiinnitetty kuppimainen osa. 
Kuppikaakelit ovat osa uunin rakennetta, eivät vain viimeisenä lisättävä pinnoite. Kaakelit muurataan yhtä aikaa muun muurauksen kanssa, kerros kerrokselta. Jokaisen kaakelin kuppiosan yläreunassa on reikä, josta laitetaan rautanaula. Kaakelit kiinnitetään toisiinsa kieputtamalla rautalankaa naulojen ympäri. Lisäksi alhaalle taivutetaan vielä pellin pala pitämään kaakelit yhdessä. Kuppiosa ja niiden välit täytetään savesta ja hiekasta sekoitetusta laastista sekä joko kokonaisesta tai halkaistusta tiilestä tai tiilen paloilla.
Paleobotaniikka

Paleobotaniikka on paleontologian eli paleobiologian haara, joka käsittelee kasvijäänteiden käsittelyä ja tunnistamista geologisesta yhteydestä. Se käsittelee myös näiden tietojen käyttämistä paleomaantieteellisessä tutkimuksessa sekä nykyisten ympäristöjen biologisessa ennallistamisessa sekä tutkii etenkin kasvien evoluutiota. Paleobotaniikkaan kuuluvat sekä maakasvien fossiilit että esihistorialliset meren fototroofiset kasvit, kuten yhteyttävät levät. Palynologia on paleobotaniikkaa lähellä oleva tutkimusala, joka keskittyy fossiloituneisiin itiöihin ja siitepölyyn.
Paleobotaniikka on merkittävä muinaisten ekologisten järjestelmien (paleoekologia) ja ilmaston (paleoklimatologia) rekonstruktiossa. Se on myös keskeinen tutkimusala vihreiden kasvien kehittymisen ja evoluution tutkimisessa. Paleobotaniikka on nykyään myös merkittävässä roolissa arkeologiassa.
Juri Sokolov

 Juri Sokolov (, s. 1947) on venäläinen fyysikko, joka tunnetaan työstään kansainvälisessä fuusiotutkimuksessa ITER-hankkeen edistämiseksi, sekä virastaan YK:n alaisen IAEA:n apulaispääjohtajana ja sen ydinenergiaosaston johtajana. Erikoisalaltaan hän on plasmafyysikko ja saanut tohtorin arvon Kurtšatov-instituutista Moskovasta 1996.
Venäläinen tohtorin arvo on korkeampi tutkinto kuin Suomessa ja muistuttaa enemmän professuuria. Tutkinnon myötä Sokolov kohosi Venäjän federaation ydinenergiaviraston johtoon. Vuodesta 1988 Sokolov on osallistunut kansainvälisen fuusioreaktorin (ITER) yhteistyöhön johtaen Venäjän tutkimusryhmää hankkeessa. Hän on myös edustanut Venäjää lukuisissa hankkeen lautakunnissa. 
Vuonna 2003 Sokolov aloitti IAEA:n johtoryhmässä järjestön apulaispääjohtajana sekä sen ydinenergiaosaston johtajana.
Lähteet.
About the IAEA: Mr. Yuri Sokolov