tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
ColecoVision

ColecoVision on Colecon toisen sukupolven konsoli, joka julkaistiin elokuussa 1982. ColecoVision tarjosi kolikkopelien kaltaisen graafisen tason ja pelaamistyylin, mahdollisuuden pelata muiden kotikonsoleiden, erityisesti Atari 2600:n videopelejä, sekä mahdollisuuden laajentaa laitteistoa.Colecovisionin väripaletti sisälsi 16 väriä ja laitteen suorittimen teho oli 3,58Mhz.Colecovisionin ohjain muistutti Intellivision ohjainta, mutta siinä oli joystick valintalevyn sijaan.
ColecoVisionille julkaistiin ROM-moduuleina noin 170 peliä vuosien 1982 ja 1985 välillä.
Suuri osa ColecoVisionin peleistä oli käännöksiä kolikkopeleistä. Coleco solmi sopimuksen Nintendon kanssa saadakseen lisenssin "Donkey Kongiin", ja peliä myytiin yhdessä laitteen kanssa. Colecon versio teki kunniaa alkuperäiselle sekä hahmoissa että äänitehosteissa.
Yhdysvaltojen ulkopuolella ColecoVisionia jakeli CBS Electronics, mutta konsolin nimi oli muodossa "CBS ColecoVision".
Loreena McKennitt

Loreena McKennitt (s. 17. helmikuuta 1957) on kanadalainen laulaja, harpunsoittaja ja pianisti. Hän säveltää ja esittää new age -vaikutteista kelttiläistä musiikkia.
Elämä.
McKennitt syntyi vuonna 1957 Mordenissa Manitoban provinssissa Jack ja Irene McKennittille. Hänellä on sekä irlantilaisia että skotlantilaisia sukujuuria. Hän muutti Stratfordiin Ontarioon vuonna 1981.
Vuonna 1985 McKennitt julkaisi esikoisalbuminsa "Elemental". Hän keräsi maailmanlaajuista huomiota myöhemmillä itsetuotetuilla julkaisuillaan "To Drive the Cold Winter away" (1987), "Parallel Dreams" (1989), "The Visit" (1991), "The Mask and Mirror" (1994), A" Winter Garden" (1995) ja "The Book of Secrets" (1997). "The Mummer’s Dance" -single oli menestys, ja sitä soitettiin paljon Pohjois-Amerikan radiokanavilla keväällä 1997. Kaikki McKennittin albumit on julkaissut hänen oma levy-yhtiönsä Quinlan Road. Vuonna 1995 McKennittin esittämä kappale ”Bonny Portmore” soi fantasiaelokuvassa "", mikä kasvatti hänen levymyyntiään merkittävästi.
Vuonna 1998 McKennittin sulhanen Ronald Rees, veli Richard ja läheinen ystävä Gregory Cook hukkuivat veneilyonnettomuudessa. Tragedia vaikutti McKennittiin syvästi, ja hän perusti samana vuonna Cook-Rees Memorial Fund -säätiön. Hän julkaisi kahdesta live-esiintymisestään albumin "Live in Paris and Toronto", jonka tuotot lahjoitettiin säätiölle. Sen jälkeen McKennitt esiintyi vain satunnaisesti ja harvoin, kunnes julkaisi uuden albuminsa "An Ancient Muse" vuonna 2006.
Kesäkuussa 2004 Kanadan kenraalikuvernööri Adrienne Clarkson teki McKennittistä Order of Canadan jäsenen.
Musiikki.
McKennittin musiikissa on vaikutteita ympäri maailmaa. McKennittin levyt tuottaa hänen oma levy-yhtiönsä Quinlan Road.
Ennen säveltämistä McKennittillä on tapana tehdä tutkimusta jostakin aiheesta, josta tulee levyn yleinen teema. Ennen "Elementalin" ja "Parallel Dreamsin" tekemistä hän matkusti Irlantiin saadakseen innostusta maan historiasta, maisemista ja tunnelmista. Ennen "The Mask and Mirrorin" tuottamista McKennitt matkusti Espanjaan ja tutustui Galiciaan, jolla on vahva kelttiläinen perintö ja runsaita arabialaisia juuria. Niiden pohjalta hän loi albumin, jossa on elementtejä sekä kelttiläisestä että arabialaisesta musiikista.
Francis Fukuyama

Yoshihiro Francis Fukuyama (s. 27. lokakuuta 1952 Chicago) on yhdysvaltalainen filosofi, poliittisen taloustieteen tutkija ja kirjailija. Hän toimii vanhempana tutkijana Stanfordin yliopiston Center on Democracy, Development and the Rule of Law:ssa.
Fukuyama tunnetaan parhaiten ajatuksestaan ”historian lopusta”, jonka hän esitti teoksessaan "Historian loppu ja viimeinen ihminen" (1992). Hänen mukaansa kaikki inhimillisen historian kannalta merkittävä on jo tehty ja ihmiskunnan historian kehitys ideologioiden välisenä taisteluna on suurelta osin päättynyt liberaalin demokratian voittoon. Hänen ajatuksiinsa vaikuttivat erityisesti kylmän sodan päättyminen ja Berliinin muurin kaatuminen vuonna 1989.
Vuonna 2011 ilmestyneessä teoksessaan "The Origins of Political Order: From Pre-Human Times to the French Revolution" (Profile, 2011) Fukuyama käsittelee ihmisen poliittista järjestäytymistä esihistoriallisilta ajoilta aina Ranskan vallankumoukseen saakka ja tutkii, miksi eri yhteisöt päätyvät demokraattisen tai autoritaarisen järjestelmään. Erityiskohteena hänellä on Kiina. Teos on aiheesta ensimmäinen osa, ja tekeillä olevassa toisessa osassa Fukuyama käsittelee kysymystä nykypäivään saakka.
Komentaja (sotilasarvo)

Komentaja (lyhenne kom. tai sotilaskäytössä kom) on sotilasarvo Suomen merivoimissa. Maavoimissa sitä vastaa everstiluutnantin sotilasarvo. Komentajaa alempi sotilasarvo on komentajakapteeni ja ylempi kommodori.
Komentajan hihamerkissä on tummansinisellä pohjalla alhaalta lukien seuraavat kultaiset arvonauhat: kaksi paksua, yksi ohut, yksi paksu. Näiden päällä on kultainen leijona.
Arvo on kansainvälinen, ja muissa maissa sitä käytetään vastaavalla tasolla. Tunnuksetkin ovat pääsääntöisesti lähes samanlaisia. Erikoisupseereilla on lisätunnus: insinööreillä nauhojen välit ovat purppuranvärisiä ja lääkäreillä, eläinlääkäreillä, hammaslääkäreillä ja proviisoreilla punaisia. 
Komentajan arvo on pääsääntöisesti kadettikoulun käyneiden (sotatieteiden maisterin tutkinto) ammattisotilaiden arvo; reserviupseerien yleneminen tähän arvoon on äärimmäisen poikkeuksellista ja johtuu lähes poikkeuksetta sota-ansioista. Kuuluisimpia tällaisia poikkeuksia lienee brittiläinen sukeltajaupseeri, RNVR:n komentaja Lionel Crabb, joka ansaitsi arvonsa suojasukeltajana toisessa maailmansodassa. 
Suomalaisista reserviupseereista komentajan arvon on saavuttanut kustantaja, ministeri Aatos Erkko (1932–2012). Erkko tunnettiin paitsi keskeisenä suomalaisena sanomalehti- ja kustannusalan vaikuttajana, myös innokkaana sotilasmusiikkitoiminnan tukijana ja höyrylaivaharrastajana. Erkko toimi vuosia muun muassa kansainvälisen Hamina Tattoo -sotilasmusiikkitapahtuman järjestelytoimikunnan kunniapuheenjohtajana.
Arvomerkit.
Neuvostoliitossa oli loppuun asti käytäntönä ja Venäjällä on edelleen, että merivoimien esiupseerit käyttävät kapteenin arvoa, johon liittyy arvoluokkamerkintä. 3. arvoluokan kapteeni vastaa komentajakapteenia, 2. arvoluokan komentajaa ja 1. arvoluokan kommodoria. Neuvostolaivastolla oli myös erillinen kommodorin arvo, mutta se merkitsi kenraalikuntaan kuuluvaa kommodoria.
Joissakin eurooppalaisissa ja Etelä-Amerikan valtioissa arvon nimikkeenä on "fregattikapteeni" (, ).
Yksin

Yksin on suomalaisen iskelmälaulaja Joel Hallikaisen neljäs iskelmäalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumia myytiin lähes 30 000 kappaletta.
Albumilta julkaistiin kolme singleä. Ensimmäinen sisälsi kappaleet "Hyvää huomenta", "Yksin" ja "Haihtuu päivät", toinen kappaleet "Kaikki muuttuu" ja "Miehen kyyneleet" ja kolmas kappaleet "Aika pienet siivet" ja "Soittajan taivas".
SS Colvile

SS Colvile oli Winnipegjärvellä liikennöinyt höyryvene. Se rakennettiin Grand Forksissa Pohjois-Dakotassa, osittain käyttäen hyväksi aiemmin liikenteessä olleen aluksen, "Chief Commissionerin" osia. Alus oli yksi suurimmista Hudson's Bay Companyn rakennuttamista aluksista, ja se rakennettiin Winnipegjärvellä tapahtuvaa kaupankäyntiä varten. Yhtiö palkkasi kapteeni J. Reevesin valvomaan aluksen rakentamista.
Vuoteen 1878 mennessä "Colvile" oli tärkeä linkki Hudson's Bay Companyn Redjoen ja Edmontonin suuntien kuljetusketjussa. Kun rautatie Selkirkiin valmistui, rakennettiin Red-joen varrelle varastoalue kauppaliikennettä varten. Yhtiö rakennutti sivuraiteen Selkirkin rautatieasemalta varastoalueelle, joka sai nimekseen "Colvile Landing" aluksen mukaan.
"Colvilen" kauppareitti hyötyi rautatien rakentamisesta, ja seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan alus lastasi säännöllisesti kauppatavaraa ja kuljetti ne Winnipegjärven rannikkokyliin.
"Colvile" tuhoutui tulipalossa Grand Rapidsin satamassa vuonna 1894. Tulipalossa tuhoutui myös useita satamarakennuksia.
Saturninen mitta

Saturninen mitta eli saturnolainen säe () on muinaisitalialainen runomitta, jonka muotoseikat ovat nykyään tuntemattomia. Vain 132 kiistatonta jaetta on säilynyt saturnisella mitalla. Lisäksi 95 jaetta tai osaa on säilynyt lainauksina myöhemmissä kieliopillisissa kirjoituksissa ja 37 jaetta hauta- tai omistuskirjoituksissa. Pääosa saturnisella mitalla tehdyistä jakeista löytyy Livius Andronicuksen käännöksestä Homeroksen "Odysseiasta" ja Naeviuksen runoeepoksesta "Bellum Poenicum". Molemmat teokset ovat 200-luvulta eaa.
Mitta oli jo 200-luvulla eaa. häviämäisillään ja se unohdettiin lopullisesti klassisen latinan aikana, kun heksametri ja muut kreikkalaiset runomitat korvasivat sen.
Heeros

Heeros () tarkoitti antiikin Kreikassa sankaria, jota usein saatettiin pitää puolijumalana. Heerokset olivat joko sotataidoillaan tai muilla uroteoilla ansainneet ihmisten kunnioituksen, ja he saattoivat olla jo syntyjään osaksi jumalaista alkuperää. Todellisia henkilöitä saatettiin korottaa heerokseksi, mutta useat heerosmyytit ovat niin vanhoja, ettei voida enää tietää, mistä ne ovat saaneet alkunsa.
Antiikin Kreikassa tunnettuja heeroksia olivat muun muassa Herakles, Kastor ja Polydeukes, Peleus, Pelops, Kadmos, Akhilleus, Aineias, Sarpedon ja Theseus, Roomassa puolestaan esimerkiksi Rooman kaupungin myyttiset perustajat Romulus ja Remus. Jollekin heerokselle omistettua pyhäkköä kutsutaan herooniksi.
Termillä eponyymi heeros tarkoitetaan jollekin paikalle tai muulle asialle nimensä antanutta heerosta. Esimerkiksi najadi Euboian katsottiin antaneen nimensä Euboian saarelle. Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneella alueella eponyymeillä heeroksilla viitattiin fyleille eli ”heimoille" nimensä antaneisiin heeroksiin. Esimerkiksi Erekhtheis-fylen eponyymi heeros oli Ateenan myyttinen kuningas Erekhtheus.
Termillä kulttuuriheeros tarkoitetaan usein luojajumalan rinnalla esiintyvää ja ikään kuin hänen työtään jatkavaa olentoa, joka keksii monet kulttuurin yksityiskohdat. Suomalaisessa muinaisuskossa kulttuuriheeroksia ovat esimerkiksi Väinämöinen, joka valmistaa kanteleen, sekä Ilmarinen, joka takoo Sammon. Kulttuuriheerokseen liittyy usein myös ajatus heeroksen kerran tapahtuvasta paluusta kansansa keskuuteen. Kulttuuriheerosta ei useinkaan palvota, koska myytit säilyttävät muiston hänen teoistaan. Jeesus ja pyhimykset esiintyvät usein kulttuuriheeroksen asemassa nimenomaan kansanomaisessa uskonnollisessa elämässä, mikä osoittaa tämän jumalatyypin produktiivisuutta.
Tiedeoppi

Tiedeoppi () oli filosofi Johann Gottlieb Fichten teoksissa filosofian korvannut nimitys tieteelle, jonka tuli toimia kaiken kokemuksen perustana. Fichte katsoi, että filosofia oli käsitteenä vanhahtava. Tiedeoppi erosi filosofiasta juuri siinä, että se oli löytänyt sen tiedon vakaan perustan, jota filosofia oli aina etsinyt. Fichte jakoi tiedeopin teoreettiseen filosofiaan, johon kuului filosofian perusteiden tutkimus, ja käytännölliseen filosofiaan, johon kuului sen tutkiminen, miten ihmiskunta voi siirtyä järjen ohjaamaan aikakauteen.
Fichte käytti termiä muun muassa teoksissa "Ueber den Begriff der Wissenschaftslehre" (1794), "Tiedeopin perusta" ("Grundlage der gesammten Wissenschaftslehre", 1794/1795), "Wissenschaftslehre nova methodo" (luentoja vuosilta 1796-1799, julkaistu myöhemmin) ja "Das System der Sittenlehre nach den Principien der Wissenschaftslehre" (1798).
Koulupsykologi

Koulupsykologi on koulunkäyntiin ja oppimiseen liittyvien asioiden parissa työskentelevä psykologi. Valtaosa koulupsykologeista työskentelee peruskoulussa erityisesti ala-asteikäisten kanssa, mutta viime aikoina on jonkin verran palveluja laajennettu lukioiden puolelle. 
Suomessa ei voi erikoistua koulupsykologiksi, kuten esimerkiksi Sveitsissä, vaan kaikilla laillistetuilla psykologeilla on mahdollisuus toimia koulupsykologeina. Koulupsykologeille on tarjolla erilaisia täydennyskoulutuksia. Koulupsykologit ovat terveydenhuollon alaisia työntekijöitä, joten heitä koskee samat säädökset kuin muitakin terveydenhuollon työntekijöitä.
Historia.
Koulupsykologiset kysymykset ovat olleet keskeisiä psykologiatieteen alkuvaiheista saakka. Yhdysvalloissa perustettiin lasten oppimisvaikeuksiin keskittyvä klinikka jo vuonna 1896, ja Ranskassa Alfred Binet ja Theophile Simon aloittivat ensimmäisen älykkyystestin kehittämisen vuonna 1904 opetusviranomaisten pyynnöstä koulun tarpeita varten.
Suomessakin juuri kouluissa koettu avun tarve oli syynä kasvatus- ja perheneuvolatoiminnan käynnistämiseen 1920-luvulla. Suomen ensimmäinen varsinainen koulupsykologi Erkki Aho aloitti työnsä Lahdessa 1960-luvulla, ja esimerkiksi Helsingissä koulupsykologitoiminta alkoi jo 1970-luvun alkupuolella. Sen sijaan esimerkiksi Jyväskylässä, Oulussa ja Turussa koulupsykologitoiminnan eriyttäminen muista palveluista alkoi vasta 2000-luvun taitteessa. Monissa pienissä kunnissa kasvatus- ja perheneuvolan tai terveyskeskuksen psykologi on edelleen ainoa asiantuntijataho lasten ja nuorten psykososiaalisissa ja oppimiseen liittyvissä asioissa.
Työnkuva.
Koulupsykologin keskeisiin työtehtäviin kuuluu yhteisöllinen opiskeluhuoltotyö, oppimisvaikeuksien ja -vahvuuksien arviointi, suositukset opetusmuodoista, tunne-elämän arvioinnit ja jatkohoitosuositusten tekeminen, työskentely oppilashuoltotiimeissä, opettajien, avustajien ja vanhempien konsultointi ja neuvonta sekä esimerkiksi kriisityö kouluissa. Työtehtävien kirjo on siis varsin laaja ja mielenkiintoinen. Koulupsykologin tärkeimpiä yhteistyökumppaneita ovat oppilaiden perheet, opettajat, erityisopettajat, terveydenhoitajat, koulu- ja sivistystoimen johtajat, sosiaalitoimi, perheneuvola ja muut kunnan psykologit (esimerkiksi terveyskeskuspsykologi, lastenpsykiatriset poliklinikat). 
Koulupsykologintyö on lakisääteisesti ensisijaisesti kouluyhteisöön keskittyvää ennaltaehkäisevää työtä. Yhteisöllistä opiskeluhuoltotyötä toteutetaan kouluissa ja sitä tehdään tiiviisti yhteistyössä opettajien, oppilaiden ja huoltajien kanssa. Keskeistä yhteisöllisessä työssä on, että koulupsykologi on osa kouluyhteisöä. Koulupsykologin vastaanottohuone on koululla tai tilojen puutteen takia jossain muualla (esimerkiksi terveyskeskuksessa, virastotalossa). Koulupsykologin vastaanoton tulisi sijaista paikassa, jonne oppilaat pääsevät koulupäivän aikana helposti ja turvallisesti.
Maliq

Maliq on kaupunki itäisessä Albaniassa Korçën maakunnassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 41 757 asukasta.
Maliqista on 100 kilometriä Tiranaan, 11 kilometriä Korçëen ja 24 kilometriä Kreikan rajalle. 
Kaupunki on kolmen vuoren, "Kodra e Murrizit, Kodra e Marjanit and Hij' e Korbit", välissä 830 metrin korkeudessa ollen yksi Albanian korkeimmalla sijaitsevista kaupungeista.
Haunia

Haunia on kylä Satakunnassa Porin kaupungissa ja entisessä Lavian kunnassa. Kylä sijaitsee Karhijärven pohjoispuolella, seitsemän kilometriä Lavian keskustaajamasta länteen. 
Historiaa.
Hauniassa asuttiin jo kivikaudella, jolloin Riihonlahti oli yhteydessä Suomenlahteen. Nykyinen asutus alkoi muodostua, kun karkkulainen Huida rakensi uudistalon Karhijärven rannalle Riihonlahden länsipuolelle 1609. Huidan asutus tuli vallitsevan näkemyksen mukaan Karkun Huidan talosta, jossa esiintyy 1600-luvun alussa myös etunimeä Olavi kuten Lavian Huidallakin.
Seuraavaksi Riihonlahden yli tuli Varheenmaa, joka rakensi Huidasta noin neljän kilometrin päähan talonsa. Varheenmaan ensimmäinen asukas oli perimätiedon mukaan ruotsinkielinen mies, joka sanoi naapureilleen kotinsa olevan "vårt hem", josta talon nimi muovautui. Varheenmaan talo omisti alueen aina Hauniankoskeen asti. Isojaossa talon maa-alue ja vedet jaettiin kahtia, jolloin muodostui Matomäen talo, joka oli entinen talon torppa. Tämän vuoksi Varheenmaan taloa kutsutaan myös "Vanhaksi-Varheenmaaksi". Myös Merikarvialla on Varheenmaa-niminen talo.
Isossajaossa kylään muodostettiin seitsemän taloa: Suodenjoki, Kotajärvi, Luojukoski, Suodenjärvi, Matomäki, Varheenmaa ja Huida. Taloista Suodenjoki, Kotajärvi ja Luojukoski muodostavat kylänosan nimeltä Joenkylä. Kylän keskellä sijaitsee myös entisiä Suodenniemen ja Mouhijärven talojen enklaaveja, joista suurimmat ovat Mouhijärven Häijään kylän entisiä eräomistuksia. Lavian Hauniankylän Häijään maakirjakylässä on talot nimeltään Ala-Ruisniemi, Yli-Ruisniemi ja Haapaniemi. Haunian kylässä on myös Hauniankoski, jossa on sijainnut kylän talojen mylly sekä Haunia-niminen talo, joka on entinen Luojukosken talon torppa. Suodenjoen, Kotajärven, Luojukosken ja Suodenjärven maakirjatalot perustettiin olemassaolevasta naapurustosta käsin, ahkerimmille ja siten veronmaksukykyisimmille sukulaisille ja talonväelle uudistiloiksi.
Haunian kylän talojen verot käytettiin Ruotsin vallan aikana Turun Akatemian opettajien palkanmaksuun, josta johtuen taloja kutsuttiin akatemiataloiksi. Kylän alue on noin 4 neliökilometriä (3,6 km2 maa-aluetta ja 0,4 km2 vesialuetta). Rajoina ovat pohjoisessa Noormarkun vanha kunnanraja (Pirjonjärven Pirjonsaari ja Rautianneva) ja idässä Riihon kylä (Riihonlahti ja Karhijärven Selkäsaari). Etelässä rajana ovat Riuttalan kylän vesialue ja lännessä Häijään ja Kallialan Kallion ja Kiviniemen maakirjatalojen maat (Nokkamaan Ruisniemi ja Suodenjoen ranta).
Huida- ja Haunia-nimiä muualla.
Muita Huida-nimisiä paikannimiä ovat esimerkiksi Laihian Ala-Huita ja Yli-Huita, Hämeenkyrön Sasin Huida, Mouhijärven Iirolan Huita, Pomarkun Tuunajärven Huida, Lavian Haunian Huidanlahti sekä Honkajoen Huidankeidas, Huidansalo ja Huidanlammit. 
Haunia on myös vanha maakirjatalo Sastamalan Leiniälän kylässä Rautaveden Evonlahden rannalla ja Kööpenhaminan latinankielinen nimi.
Muuta.
Nykyinen Hauniankylä muodostaa yhdessä naapurikylän kanssa Haunia-Kallialan kyläseuran.
Sagan prefektuuri

Sagan prefektuuri () sijaitsee Kyūshūn saarella Japanissa. Sen pääkaupunki on Saga.
Maantiede.
Saga sijaitsee Kyushun luoteisnurkassa ja se on saaren pienin prefektuuri. Sagan naapuriprefektuurit ovat Nagasaki idässä ja Fukuoka lännessä. Muilta sivuilta sitä reunustavat Genkain ja Ariaken meret.
Ilmasto.
Prefektuurissa vallitsee lauhkea ilmasto ja sen vuoden keskilämpötila on 16 °C.
Aluejako.
Sagan prefektuuri jakautuu kymmeneen kaupunkiin ja kymmeneen muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. 
Historia.
Sagan prefektuurin alue tunnettiin ennen Hizenin provinssina. Sen nykyiset rajat vakiintuivat paikoilleen vuonna 1883.
Talous.
Prefektuurin taloutta hallitsevat maa- ja metsätalous sekä rannikolla kalastus. Yleisiä tuotannon kohteita ovat naudanliha, sipulit ja mansikat. Prefektuuri on Japanin suurin mochigomen ja kasvihuoneessa kasvatettujen mandariinien tuottaja. Suurimmat vientikohteet ovat Pohjois-Amerikka ja Länsi-Eurooppa.
Turismi.
Prefektuurissa sijaitsevat muun muassa Karatsun linna sekä Yayoi-kaudelta jäljelle jäänyt Yoshinogarin kylä.
Schokland

Schokland oli saari Alankomaiden Zuiderzeessä. Se lakkasi olemasta saari vuonna 1942, kun Noordoostpolderin alue kuivattiin. Saaren muoto näkyy polderin korkeammissa osissa ja entisissä rantapenkoissa. 
Schokland oli asuttuna rautakaudelta asti, ja se oli keskiajalla suosittua asutusaluetta, mutta 1800-luvulle mennessä merenpinnan nousu oli tehnyt tulvista liian yleisiä. Enää kolme korkeinta huippua oli asuttuina: Emmeloord, Molenbuurt ja Middelbuurt. Vuoden 1825 tulvat tuotti suurta tuhoa, ja vuonna 1859 hallitus määräsi viimeiset asukkaat jättämään Schoklandin.
Nykyisin Schokland on tärkeä arkeologinen kohde ja Unescon maailmanperintökohde. Middelbuurtin kirkosta vuonna 1947 tehty museo esittelee alueen asutusta esihistoriallisista ajoista alkaen.
Korçën piirikunta

Korçën piirikunta () oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Korçën prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Korçën maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 1 752 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 143 499 asukasta. 
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Drenovë, Gorë, Korçë, Lekas, Libonik, Liqenas, Pustec, Maliq, Mollaj, Pirg, Pojan, Qendër Bulgarec, Vithkuq, Voskop, Voskopojë ja Vreshtaz. Pääkaupunkina toimi Korçë.
Rietveld-Schröder-talo

Rietveld-Schröder-talo on arkkitehtonisesti merkittävä entinen yksityisperheen asuintalo Utrechtissä, Alankomaissa. Sen piirsi vuonna 1924 arkkitehti Gerrit Rietveld Schröderin perheen kodiksi. Rouva Schröder tilasi talon ”mieluiten ilman seiniä”. Talo on ainoa todellinen De Stijl -arkkitehtuurin mallikappale.
Kaksikerroksinen rakennus on tehty talorivin päähän, mutta se ei liity naapurirakennuksiin. Ulkopinta muodostuu valkoisista, harmaista ja värillisistä sekä lasisista suorakaiteista, jotka näyttävät liukuvan toistensa päälle. Vaikutelma on saatu aikaan muun muassa tekemällä useita parvekkeita.
Alakerran tilajako on perinteinen: portaikko keskellä ja sen ympärillä keittiö ja kolme asuinhuonetta, joita voi käyttää joko makuu- tai olohuoneina. Yläkerran arkkitehti halusi jättää vessaa ja kylpyhuonetta lukuun ottamatta yhtenäiseksi tilaksi, mutta rouva Schröder halusi liikuteltavat väliseinät. Paneeleita liu’uttamalla yläkerta voi saada lukemattomia erilaisia muotoja, joita perhe hyödynsi lasten muuttaessa yksi toisensa jälkeen kotoa. Rouva Schröder asui talossa kuolemaansa vuonna 1985 asti. Sen jälkeen talo on ollut museona.
Rietveld-Schröder-talo on Unescon maailmanperintökohde.
Karhijärvi

Karhijärvi on järvi Porin kaupungissa, entisessä Lavian kunnassa. Karhijärven pinta-ala on 33,35 neliökilometriä, joten se on pinta-alaltaan Suomen 105. suurin järvi ja Satakunnan maakunnan kolmanneksi suurin järvi. Karhijärvi kuuluu Karvianjoen vesistöalueeseen. Karhijärvi on tunnettu myös suomalaisista eurokolikoista. Yhden euron kolikon kansallisella puolella on kuvattuna Karhijärvi ja sen viereinen Lavijärvi, joiden yli lentää kaksi laulujoutsenta.
Vedenpinnan korkeustaso Karhijärvessä on 52,1 m. Korkeustason vaihteluväli on 51,20–52,35 m. Säännöstelypato sijaitsee Lavian Myöntäjässä. Karhijärven suurin pituus itä–länsisuunnassa on noin 14 kilometriä. Järvessä on useita pieniä saaria, mutta sen vesialue on kuitenkin varsin avointa. Rantaviivaa järvellä on noin 75 kilometriä.
Huomattavin Karhijärveen laskeva vesistö on sen koilliskulmaan tuleva, Kankaanpään Kuninkaanlähteestä alkava vesireitti. Siihen laskee myös muutamia pienempiä pohjoisesta ja idästä tulevia jokia ja puroja. Karhijärvi laskee länsipäästään Myöntäjän- eli Lassilanjokea myöten Noormarkun Lassilassa sijaitsevaan Inhottujärveen, joka puolestaan laskee Selkämereen kahta reittiä, eteläisempää Noormarkunjokea ja pohjoisempaa Pomarkunjokea myöten.
Tuurin rautatieasema

Tuurin rautatieasema () on rautatieliikennepaikka Tuurin kylässä Alavuden kaupungissa rataosalla . Liikennepaikka sijaitsee Tuurin kyläkaupan pysäköintialueen vieressä, ja siellä pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät taajamajunat. Nykyisin liikennepaikka luokitellaan seisakkeeksi.
Tuuri avattiin linjavaihteena 5. kesäkuuta 1896. Vuonna 1908 se korotettiin asemaksi vilkkaan matkustajaliikenteen vuoksi. Asemarakennus valmistui samana vuonna. Se rakennettiin V luokan aseman piirustusten mukaan ja on siten samanlainen kuin palanut Mustasaaren rautatieasema. Asemarakennus edustaa jugendia, ja sen on todennäköisesti suunnitellut Bruno Granholm.
Aseman ympärille ei syntynyt juurikaan teollisuutta, mutta turvetta lastattiin 1980-luvulle asti. Tuuri muutettiin miehittämättömäksi 27. syyskuuta 1987. Vuonna 1998 matkustajalaituria siirrettiin länteen lähemmäs Tuurin kyläkauppaa. Tavaraliikenne lakkautettiin 2. kesäkuuta 2002.
Vanhan asemarakennuksen eteen on tuotu höyryveturi (Vr2 951) ja kaksi vanhaa junavaunua, joihin on tehty motelli.
Museovirasto on luokitellut Tuurin rautatieaseman Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Karjalan Sanomat

Karjalan Sanomat on Petroskoissa yhtenä päivänä viikossa ilmestyvä suomenkielinen sanomalehti. Se on ainoa Venäjällä ilmestyvä suomenkielinen sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1920.
Lehti on historiansa aikana ilmestynyt nimillä "Karjalan Kommuuni" (1920–1923), "Punainen Karjala" (1923–1937), "Sovetskoi Karelija" (1938–1940), "Totuus" (1940–1955), "Leniniläinen totuus" (1955–1957) ja "Neuvosto-Karjala" (1957–1991). Muuten lehti on ollut aina suomenkielinen, mutta vuosina 1938–1940 ilmestynyt "Sovetskoi Karelija" painettiin tuolloin käytössä olleella karjalan kirjakielellä (ns. bubrihinkarjala), jota kirjoitettiin kyrillisin aakkosin.
Nykyinen päätoimittaja on Mikko Nesvitski. Toimitus sijaitsee Petroskoin keskustassa Titovinkadulla samassa rakennuksessa karjalankielisten Oma Mua ja Vienan Karjala -lehtien, vepsänkielisen Kodima-lehden ja lastenlehti Kipinän kanssa. Lehteä kustantaa Periodika-kustantamo.
Lehti ilmestyy kerran viikossa 16-sivuisena ja tabloid-kokoisena.
Beemster

Beemster on kunta ja polderi Pohjois-Hollannissa. Pinta-alaa kunnalla on 72,08 neliökilometriä, josta vettä on 1,55 km². Kunnassa oli vuoden 2011 alussa 8 573 asukasta.
Se oli Alankomaiden ensimmäinen polderi: alue, joka vallattiin järven alta viljelykäyttöön pumppaamalla vesi pois tuulimyllyjen pyörittämillä pumpuilla. Beemsterin polderi kuivattiin vuosien 1609 ja 1612 välillä. Sen maankäyttö on säilynyt noilta ajoilta: pellot, kanavat, tiet ja asutus on aseteltu renessanssin parhaiden suunnitteluperinteiden mukaan. Alue on Unescon maailmanperintökohde. Se valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1999.
Mulgin rata

Mulgin rata () oli vuosina 1897–1973 käytössä ollut kapearaiteinen Viron rataverkon rautatie. Sitä kutsutaan myös pääteasemien mukaisesti Viljandi–Mõisaküla-radaksi (). Rata oli 45,8 kilometriä pitkä.
Telč

Telč () on kaupunki Määrissä Tšekin tasavallassa. Vuonna 2009 siellä oli 5 714 asukasta. Kaupungissa on linna ja joukko hyvin säilyneitä kaupunkitaloja renessanssiajalta; sen keskusta on Unescon maailmanperintökohde.
Telč perustettiin legendan mukaan 1100-luvun vaihteessa, mutta laajentua kaupunki alkoi 1300-luvun puolivälissä paikalle jossa oli varhaisempaa asutusta. Kaupungin muurit ja Neitsyt Marian ylösnousemuksen kirkko ovat goottilaista tyyliä. Vuoteen 1945 pääosa kaupungin väestöstä oli saksankielisiä. 
Vuonna 1979 Werner Herzog kuvasi elokuvan "Woyzeck" Telčissä.
Škocjanin luolat

Škocjanin luolat ovat karstimaahan syntyneitä luolia Sloveniassa, noin 20 km Triestestä. Luolaketju on viisi kilometriä pitkä ja kokonaissyvyydeltään 200 metriä. Siihen kuuluu useita maanalaisia vesiputouksia, tippukiviä, yksi maailman suurimmista yhtenäisistä luolista ja useita doliineita eli luolia, joiden katto on romahtanut. Škocjanin luolasto on Unescon maailmanperintökohde.
Arkeologiset löydöt osoittavat että luolissa on asuttu kivikauden keskivaiheilta asti. Luolista on merkintöjä myös antiikin kreikkalaisten kirjoituksissa.
Songs

Songs on Regina Spektorin toinen albumi. Se on, kuten edeltäjänsäkin, Spektorin omakustannelevy, joka on nauhoitettu yhtenä päivänä. Spektor ja ystävänsä Joe Mendelson (Antenna Studios, NYC) nauhoittivat 17 laulua, joista kaksitoista päätyi tälle levylle. Spektor sanookin levynsä kansilehdellä, ettei levyn nauhoittaminen ja julkaiseminen omakustanteena olisikaan ollut mahdollista ilman Mendelsonia. Levyä on saatavilla ainoastaan Spektorin keikoilta sekä yhdysvaltalaisesta Internet-kaupasta.
Spektor neuvoo kuuntelijaansa levyn kansilehdellä: "When you are listening to this disk, try to think you are in on a secret..."
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut, soittanut ja laulanut Regina Spektor.
Avantasia

Avantasia on Edguyn laulajan Tobias Sammetin sinfoniseksi power metaliksi luokiteltu musiikkiprojekti.
Historia.
Keväällä 1999 Tobias Sammet alkoi kirjoittaa ylös ideoitaan useiden vierailevien muusikoiden tähdittämästä metallioopperasta. Saatuaan Edguyn "Theater of Salvation" -kiertueen päätökseen hän ryhtyi toteuttamaan suunnitelmaansa ja värväsi mukaan tunnettuja muusikoita kuten Kai Hansenin (Gamma Ray) ja entisen Helloween-laulaja Michael Kisken. Esimakua saatiin EP:n "Avantasia" muodossa vuonna 2000. Projektin ensimmäinen täyspitkä albumi, "The Metal Opera", julkaistiin vuonna 2001 ja sitä seurasi "The Metal Opera Part II" vuotta myöhemmin. Albumit kertovat tarinan 1600-luvun dominikaanimunkista Gabrielista.
Joulukuussa 2006 Sammet ilmoitti työstävänsä uutta tarinaa. 16. marraskuuta 2007 julkaistiin kaksiosainen EP "Lost in Space" ja kokopitkä albumi "The Scarecrow" ilmestyi tammikuussa 2008. Rocklegenda Alice Cooper vierailee levyllä kappaleessa ”The Toy Master”. Vuonna 2010 ilmestyivät samanaikaisesti albumit "The Wicked Symphony" ja "Angel of Babylon", jotka ovat jatkoa "The Scarecrow’n" tarinalle. Yhdessä näistä levyistä käytetään nimitystä "The Wicked Trilogy."
Yhtye oli vuonna 2016 ehdokkaana edustamaan Saksaa Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan Mystery of a Blood Red Rose.
Avantasia esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa Tuska-festivaaleilla perjantain pääesiintyjänä 1.7.2016.
Muusikot.
Avantasia-tarina.
Soittajat
Laulajat
The Wicked Trilogia.
Soittajat
Laulajat
Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories

Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories on Regina Spektorin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 16. tammikuuta 2006. Se sisältää musiikkia hänen kolmelta aikaisemmalta levyltään. Levy on julkaistu alun perin Isossa-Britanniassa, koska Spektorin kahta ensimmäistä levyä ei ole koskaan ollut siellä saatavilla. Spektor kiittääkin levyn kansilehdellä juuri englantilaisia ystäviään.
Kyseessä on CD-DVD-yhdistelmälevy, jonka tekee lisäksi omalaatuiseksi kansivihko. Sen on kuvittanut Julie Morstad, ja jokaisen sivun kuvaan on liitetty lainaus Spektorin sanoituksista. Kansivihko itsessään on siis fanille näkemisen arvoinen.
Kansivihko.
Kansivihko sisältää Julie Morstadin kuvittamia sivuja, joihin on liitetty Spektorin kappaleiden lainauksia. Kuvitus on mustavalkoista ja ohutviivainen kynänjälki sopii hienosti levyn tunnelmaa. Seuraavassa otteita kansivihko lainauksista:
Sanoituksia voisi kuvailla jopa runollisiksi ja yhdistettäessä ne Morstadin omintakeiseen kuvitusjälkeen, kansilehti todella on mielenkiintoinen.
Spektor itse kertoo kansilehden "esipuheessa" hieman levyn historiasta. Osa tämän levyn kappaleista on tehty hänen ollessaan 18-vuotias, osa hieman myöhemmin. Hänen mukaansa tuntuu kuin näiden kappaleiden tekemisestä olisi valtavan kauan aikaa, mutta hän on onnellinen, että nämä nuoren Reginan tekemät kappaleet ovat olemassa. Hän vertaa kappaleiden olemassaoloa vanhoihin valokuviin, kirjeisiin tai päiväkirjoihin, joiden pariin voi vanhempana palata. Näin ollen hän sanookin "So this record is for you and me both. Maybe sometimes we will liket it, and sometimes not, but it's being offered with the best intentions..." (Regina Spektor, Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories -levyn kansivihkossa).
My Story

My Story on Ayumi Hamasakin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 15. joulukuuta 2004.
"My Story" nousi Oriconin albumilistan ensimmäiselle sijalle ja pysyi listalla 43 viikkoa. Albumia on myyty yli miljoona kappaletta.
Albumilta on julkaistu singlet ”Moments”, ”Inspire” ja ”Carols”.
Albumista on julkaistu kaksi eri versiota, pelkkä CD sekä CD:n ja DVD:n sisältävä versio. Molempien versioiden CD:llä on samat kappaleet, mutta jälkimmäisessä versiossa on mukana myös DVD, jolla on sekä musiikkivideoita että "näin tehtiin" -videoita albumin kappaleista.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet sanoittanut Ayumi Hamasaki
Tekijätiedot.
Kappaleen 1 on säveltänyt CMJK. Kappaleet 2 ja 15 on säveltänyt Kazuhito Kikuchi (). Kappaleet 3, 4 ja 14 on säveltänyt BOUNCEBACK. Kappaleet 5, 16 ja 17 on säveltänyt CREA. Kappaleen 6 on säveltänyt Raita Ikemoto. Kappaleet 7, 8, 9, 10 ja 13 on säveltänyt Tetsuya Yukumi. Kappaleen 11 on säveltänyt Tomoya Kinoshita ja kappaleen 12 HΛL.
Kappaleet 1, 7, 8 ja 11 on sovittanut CMJK. Kappaleen 2 on sovittanut Tasuku. Kappaleet 3, 4, 12, 13, 14 ja 15 on sovittanut HΛL. Kappaleen 5 on sovittanut CREA. Kappaleen 6 ovat sovittaneet CMJK ja Takahito Izutani. Kappaleet 9, 10 ja 16 on sovittanut HIKARI. Kappaleen 17 on sovittanut Kotaro Kubota.
Rob Blake

Rob Bowlby Blake (s. 10. joulukuuta 1969 Simcoe, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Viimeisen kautensa 2009–2010 hän pelasi NHL:ssä San Jose Sharksin puolustajana.
Ura.
Rob Blake aloitti vuonna 1990 Los Angeles Kings -joukkueessa, jossa hän pelasi 12 kautta. Sinä aikana hän pääsi Stanley Cup -finaaliin vuonna 1993, häviten Montreal Canadiensille. Hänen paras NHL-kautensa oli 1993–1994, jolloin hän teki 68 pistettä. Blakesta tuli yllättäen Kingsien kapteeni, kun St. Louis Blues osti Wayne Gretzkyn. Vuonna 2001 Blake siirtyi Colorado Avalancheen ja voitti Stanley Cupin samana vuonna. 
20. lokakuuta 2005 Rob Blake sai tietää, että Colorado ei käytä optiota häneen 2006–2007 NHL-kaudella, jolloin hän pääsi vapaille markkinoille kesällä 2006. Hän liittyi takaisin entiseen joukkueeseensa Los Angeles Kingsiin kahdeksi vuodeksi 1. heinäkuuta 2006. Blake siirtyi vapaana agentti San Jose Sharksiin heinäkuussa 2008.
Blake valittiin Kanadan jääkiekkojoukkueeseen talviolympialaisissa 1998 ja 2002, jossa Kanada voitti kultaa. Hänet valittiin pelaamaan Kanadalle myös 2006 talviolympialaisissa. 
Blakella ja hänen vaimollaan Brandyllä on kaksi lasta, Jack ja Brooke. Vuonna 2014 Blake valittiin Hockey Hall of Fameen. Los Angeles Kings jäädytti hänen numeronsa tammikuussa 2015.
Kansainväliset pelit.
Blake on pelannut Kanadan joukkueessa:
Davor Šuker

Davor Šuker (s. 1. tammikuuta 1968 Osijek, Jugoslavia) on kroatialainen pelaajauransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Vuodesta 2012 lähtien hän on toiminut Kroatian jalkapalloliiton puheenjohtajana. 
Šuker johdatti Kroatian pronssille vuoden 1998 MM-kisoissa. Hän voitti kisojen maalikuninkuuden kuudella maalillaan. Šuker valittiin myös turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi. Samana vuonna hän sijoittui Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä kolmanneksi ja Kultainen pallo -äänestyksessä toiseksi.
Vuonna 2012 Šuker nimitettiin Kroatian jalkapalloliiton (HNK) puheenjohtajaksi. Hänet valittiin neljän vuoden jatkokaudelle huhtikuussa 2014. 
Ura.
Šuker edusti vuosina 1984–1991 silloisessa Jugoslaviassa Osijekia ja Dinamo Zagrebia. Vuonna 1991 Šuker siirtyi Espanjaan Sevillaan ja sieltä vuonna 1996 Real Madridiin. Šuker saavutti Real Madridin riveissä Espanjan-mestaruuden vuonna 1997 sekä Mestarien liigan voiton ja Intercontinental Cupin voiton vuonna 1998. Vuosina 1999–2003 hän edusti vielä englantilaisia Arsenalia ja West Hamia sekä saksalaista 1860 Müncheniä.
Šuker pelasi Jugoslavian maajoukkueessa vuonna 1991 kaksi ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän edusti Jugoslaviaa vuoden 1990 MM-kisoissa. Šuker oli myös mukana Jugoslavian nuorten maailmanmestaruuden voittaneessa joukkueessa vuonna 1987. Kroatian maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1990–2002 69 ottelua ja teki niissä 45 maalia. Šuker on Kroatian maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä. Hän edusti Kroatiaa vuoden 1998 MM-kisojen lisäksi vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 2002 MM-kisoissa.
Proomu

Proomu on tasapohjainen, raskaan tavaran kuljetukseen rakennettu laiva. Proomuja käytetään pääasiassa joki- ja kanavareiteillä. Useimmat proomut eivät ole omalla käyttövoimalla liikkuvia, vaan niitä liikutetaan joko hinaajalla työntämällä tai vetämällä. Kanavissa kulkevat proomut kamppailivat teollisen vallankumouksen alussa rautateiden kanssa arvolastien kuljetuksessa, mutta hävisivät nopeuden, kulujen ja reittien joustavuuden vuoksi. Nykyaikana proomuja käytetään irtotavaran kuljetukseen, sillä proomujen kustannukset ovat hyvin alhaiset. Proomuja käytetään myös hyvin painavien ja massiivisten kuormien kuljetuksessa. New Yorkissa proomuja käytetään jätteiden kuljetukseen niiden pienempien hiilidioksidipäästöjen vuoksi ja niillä pyritään vähentämään tieliikennettä. 
Proomutyyppejä:
Bud Grant

Harry Peter ”Bud” Grant (20. toukokuuta 1927 Superior, Wisconsin – 11. maaliskuuta 2023 Bloomington, Minnesota) oli yhdysvaltalainen Pro Football Hall of Fameen päässyt amerikkalaisen jalkapallon päävalmentaja. Hän valmensi NFL:ssa Minnesota Vikings -joukkuetta sen toisena (1967–1983) ja neljäntenä (1985) päävalmentajana.
Bud Grantia pidetään yhtenä urheilullisesti monipuolisimmista valmentajista, jotka ovat toimineet päävelmentajana NFL:ssa. Grant pelasi Minnesotan yliopiston joukkueessa amerikkalaista jalkapalloa, koripalloa ja baseballia. Lähdettyään yliopistosta Grant siirtyi vuonna 1949 pelaamaan ammattilaisena koripalloa Minneapolis Lakers -joukkueessa NBA:ssa. Kahden kauden aikana hän pelasi 2,6 pisteen per peli keskiarvolla. 
Philadelphia Eagles varasi Grantin 1950 NFL:n värväystilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Sílloista "end"-pelipaikkaa pelannut Grant oli kauden 1952 aikana toisena liigan syöttöjen vastaanottotilastossa. Hän vastaanotti 56 syöttöä, edeten 996 yardia ja tehden seitsemän touchdownia. Huippukauden jälkeen Grant siirtyi pelaamaan Canadian Football Leagueen Winnipeg Blue Bombersissa Kanadassa. Kolmasti liigan all star -miehistöön valitusta Bud Grantista tuli vuonna 1956 joukkueen päävalmentaja. Hän valmensi Blue Bombersin yhdentoista vuoden aikana kuusi kertaa liigan loppuotteluun ja voitti Grey Cupin neljästi.
Vuonna 1967 Grant siirtyi rajan toiselle puolelle valmentamaan NFL:n Minnesota Vikings -joukkuetta. Vuonna 1969 Grant vei joukkueen sen ensimmäiseen National Football Conferencen mestaruuteen ja Super Bowl -esiintymiseen, jonka joukkue hävisi Kansas City Chiefsiä vastaan. Vikings pääsi hänen alaisuudessa vielä kolmeen Super Bowliin, mutta joukkue hävisi joka kerta. Joka tapauksessa Grant oli ensimmäinen päävalmentaja, joka on esiintynyt neljästi Super Bowlissa. Grant lopetti valmentamisen kauden 1983 jälkeen, mutta palasi kaudeksi 1985 valmentamaan vielä yhden kauden. Lopettaessaan Bud Grant oli saavuttanut NFL:ssa 168 voittoa, mukaan lukien kymmenen playoffseissa, ja hänen voittoprosenttinsa runkosarjassa oli 62 %.
Bud Grant nimettiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1994. Lisäksi hänet on nimetty vuonna 1983 Canadian Football Hall of Fameen. Grant oli tunnustettu ja kunnioitettu hahmo Minnesotan amerikkalaisen jalkapallon piireissä.
The Madcap Laughs

The Madcap Laughs on ensimmäinen Pink Floyd -yhtyeessä tunnetuksi tulleen Syd Barrettin sooloalbumeista. Vuonna 1970 julkaistu albumi koostuu kahtena edeltävänä vuotena työstetyistä kappaleista.
Vaikka Barrettin mahdollisesti huumeiden käytöstä johtunut käyttäytyminen ajoi muut Pink Floydin jäsenet erottamaan hänet yhtyeestä, toimivat vanhat soittajakumppanit Roger Waters ja David Gilmour "The Madcap Laughsin" tuottajina. Levyn tekeminen oli hankalaa, sillä Barrettilla oli vaikeuksia pysyä rytmissä ja toimia yhteistyössä muiden albumilla esiintyvien muusikkojen kanssa. Monet albumilla kuultavista lauluista nauhoitettiin etukäteen pelkällä Barrett ja kitara -yhdistelmällä.
Kappale "Octopus" julkaistiin singlenä vuoden 1969 lopulla. Albumin kappaleita pidettiin yleisesti melko hyvinä, vaikka kriitikot kiinnittivätkin huomiota niiden niin kutsuttuun paljauteen. Kuten albumin nimikin viestii, sen sisältö käsittelee osaksi Barrettin tuolloista omaa henkistä tilaa.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Erakkoravut

Erakkoravut (Paguroidea) on kymmenjalkaisten lahkoon (Decapoda) kuuluva äyriäisten yläheimo. Joitakin erakkorapulajeja tavataan merten lisäksi myös kuivalla maalla. Kaiken kaikkiaan luonnossa esiintyy yli 550 erakkorapulajia, enimmäkseen maapallon lämpimillä alueilla. 
Erakkorapu käyttää tunnusomaisesti pehmeän takaruumiinsa suojana jonkin toisen eläimen, kuten kotilon, kuorta. Toisinaan erakkorapu saattaa valita takaruumiinsa suojaksi myös jonkin muun kovapintaisen elementin, esimerkiksi tyhjän tölkin. Kasvaessaan rapu vaihtaa kuorta ajoittain isompaan. Jotkut meressä elävät erakkoravut, kuten Välimeressä yleinen prideauxinerakkorapu "(Pagurus prideaux)", keräävät kuorensa päälle lisäsuojaksi "Adamsia palliata" -merivuokkoja. Nämä kaksi elävät symbioosissa: merivuokko polttiaiselimineen lisää erakkoravun puolustuskykyä, ja toisaalta merivuokko saa osansa äyriäisen aterioista ja onnistuu liikkumaan. Toisten erakkorapulajien kuorta taas peittävät sienieläimet.
Erakkoravuilla on neljä kävelyraajaa, neljä pikkuraajaa, joilla kuori pysyy paikallaan, pieni saksi, iso saksi ja neljä tuntosarvea. Erakkorapujen silmät ovat pienten tappien päässä.
Jos erakkorapu tuntee itsensä uhatuksi, se vetäytyy kuoreensa niin, että kuoren suun sulkee ravun iso saksi.
Erakkorapuja pidetään myös lemmikkeinä. Vedessä elävät lajit pitävät akvaariota puhtaana. Sekä maalla että vedessä elävät lemmikkierakkoravut ovat yleensä pienikokoisia lajeja (2–6 cm). 
Suurimmat erakkorapulajit saattavat kuitenkin kasvaa 30 senttimetrin mittaan. Pohjanmeressä yleinen bernhardinerakkorapu on noin 15-senttinen.
Some Kind of Monster

Some Kind of Monster on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Metallican EP, joka julkaistiin vuonna 2004 yhdessä dokumenttielokuva "in" kanssa. EP:stä julkaistiin myös erikoisversio, joka sisälsi t-paidan.
Nimiraita on Metallican studioalbumilta "St. Anger".
Listasijoitukset.
Albumit
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2004

Ateenan vuoden 2004 kesäolympialaisissa järjestettiin yleisurheilussa 46 kilpailutapahtumaa. Kilpailut käytiin pääasiassa vuonna 1982 valmistuneella Olympiastadionilla lukuun ottamatta kuulantyöntökilpailuita, jotka käytiin antiikin perinteitä kunnioittaen Olympian lehdossa, sekä katureiteillä käytyjä kävely- ja maratonjuoksukilpailuita. Maratonin lähtöpaikka oli Marathónasin kaupungissa ja maaliintulo Panathinaïkó-stadionilla, vuoden 1896 kesäolympialaisten päänäyttämöllä.
Mitalistit.
Miehet.
Annusin hylkäyksen jälkeen toiselle sijalle nousi valkovenäläinen Ivan Tsih’an (79,81). Tsih’anin suoritys hylättiin myöhemmin kun KOK vuonna 2012 tutki uudelleen Ateenan olympialaisten säilöttyjä dopingnäytteitä ja Tsih’anin dopingnäytteessä oli merkkejä dopingin käytöstä. KOK ei ole virallisesti jakanut hopea- ja pronssimitalia uudelleen. Apak on palauttanut pronssimitalinsa KOK:lle vuonna 2012.
Tobias Linderoth

Tobias Linderoth (s. 21. huhtikuuta 1979, Marseille, Ranska) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Linderoth aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Elfsborgin riveissä vuonna 1996. Vuonna 1999 hän siirtyi norjalaiseen Stabækiin ja sieltä vuonna 2002 englantilaiseen Evertoniin. Vuonna 2004 Linderoth siirtyi Kööpenhaminan riveihin Tanskaan. Hän toimi joukkueen kapteenina seuran voittaessa kaksi Tanskan-mestaruutta ja selviytyessä Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Galatasarayn riveihin Turkkiin Linderoth siirtyi vuonna 2007. Ura Turkissa ei kuitenkaan ottanut sujuakseen ja Linderoth jäi vähälle peliajalle. Tammikuussa 2010 seura ilmoittikin purkaneensa sopimuksen Linderothin kanssa. Helmikuussa 2010 hän ilmoitti pitävänsä toistaiseksi taukoa jalkapallosta. 
Ruotsin maajoukkueessa Linderoth debytoi vuonna 1999. Hän on edustanut Ruotsia MM-kisoissa vuosina 2002 ja 2006 sekä EM-kisoissa vuonna 2004.
Linderothin isä Anders on entinen huippupelaaja ja nykyinen valmentaja.
Siltavuori

Siltavuori () on Helsingin Kruununhaassa sijaitseva kalliopenger ja näköalapaikka. Pääasiassa 1900-luvun alussa rakennetulla alueella on useita Helsingin yliopiston rakennuksia. 
Paikka sai nimensä jo 1650-luvulla, kun sen läheisyyteen rakennettiin Helsingistä pohjoiseen johtavan maantien silta, nykyisen Pitkänsillan edeltäjä. Siitä ovat saaneet nimensä myös viereinen Siltavuorensalmi, joka on osa Töölönlahden avomereen yhdistävää salmea, ja sen rantaa pitkin kulkeva katu, Siltavuorenranta.
Suomenlinnan rakentajana sittemmin tunnettu Augustin Ehrensvärd suunnitteli vuonna 1748 suurta linnoitusta Siltavuorelle, joka olisi puolustanut Helsinkiä pohjoisesta tulevilta hyökkäyksiltä. Jo maaliskuussa samana vuonna aloitettiin räjäytystyöt. Kun työ jatkui keväällä 1749, Ehrensvärd ja hänen apulaisensa alkoivat jo aavistaa hankkeen liian laajaksi ja resurssit riittämättömiksi. Pitkänsillan pielessä tehtävää työtä pidettiin nyt vähemmän tärkeänä ja se lopetettiin. Joitakin tilapäisiä rakennuksia oltiin jo ehditty rakentaa, muun muassa tiili- ja kalkkiuuneja, lastauslaituri sekä komendantin asunto. Yhdestäkään näistä ei ole tänä päivänä mitään nähtävissä – osa rakennuksista siirrettiin, osa rapistui ja paloi ja osa kiviaineksesta käytettiin muualla rakentamiseen.
Helsingin yliopiston toiminta alueella.
Siltavuoren jyrkät kalliot olivat rakentamatta vielä 1900-luvun alkaessa, ja Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto (myöhemmin Helsingin yliopisto) kiinnostui alueesta etenkin sen valoisuuden ja vankan peruskallion vuoksi. Alueelle rakennettiin Gustaf Nyströmin suunnittelemana fysiologian laitosrakennus vuonna 1905 ja fysiikan laitosrakennus vuonna 1910.
Nyström oli suunnitellut alueesta luonnontieteellisen keskittymän, jonka arkkitehtuurissa hän korosti hyötyrakentamista ja yliopiston tehtävää tiedeinstituutiona, toisin kuin yliopistorakennuksissaan muualla jotka edustivat perinteisempiä tyylisuuntia ja korostivat yliopistoa edustuksellisena ja valtiollisena laitoksena. Hän oli vuonna 1914 suunnitellut alueelle toteutettavaksi myös anatomian laitoksen, joka olisi ollut samantyylinen muiden laitosrakennusten kanssa. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ensimmäisen maailmansodan vuoksi, ja anatomian laitos toteutettiin lopulta vuonna 1928 täysin eri tyylisuunnan mukaisena Jussi ja Toivo Paatelan suunnittelemana.
1900-luvun lopulla yliopiston fysiikan laitos siirtyi Kumpulan uudelle yliopistoalueelle ja lääketieteelliset laitokset Meilahteen, jolloin Siltavuoren rakennuksiin muutti kasvatustieteellinen tiedekunta.
Theódoros Zagorákis

Theódoros ”Thodorís” Zagorákis (, s. 27. lokakuuta 1971 Kavála, Kreikka) on kreikkalainen entinen jalkapalloilija. Nykyisin hän toimii PAOK:in puheenjohtajana.
Zagorákis oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä puolustavassa roolissa.
Zagorákis johti kapteenina Kreikan mestaruuteen 2004 EM-kilpailuissa. Hänet valittiin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Ura.
Zagorákis pelasi ammattilaisena seuratasolla vuosina 1988–2007. Hän edusti kotimaassaan Kavalaa, PAOK:ia ja AEK:ta sekä kotimaansa ulkopuolella englantilaista Leicester Cityä ja italialaista Bolognaa.
Zagorákis pitää hallussaan Kreikan maaotteluennätystä pelattuaan vuosina 1994–2007 120 maaottelua ja tehtyään niissä 3 maalia. Hän edusti Kreikkaa 2004 EM-kilpailujen lisäksi 2005 Maanosaliittojen cupissa.
Tobias Sammet

Tobias Sammet (s. 21. marraskuuta 1977 Fulda, Länsi-Saksa) on saksalainen laulaja. Hän on power metalia soittavan Edguyn keulahahmo ja pääasiallinen lauluntekijä sekä Avantasia-projektin kehittäjä.
Ura ja elämä.
Sammetin musiikkiharrastus alkoi seitsemänvuotiaana, kun hän oppi soittamaan urkuja. Hän perusti Edguyn vuonna 1992 ollessaan 14-vuotias koulukavereidensa Jens Ludwigin, Dominik Storchin ja Dirk Sauerin kanssa. Yhtyeen ensimmäiset demot, "Children of Steel" ja "Evil Mind", julkaistiin 1994 ja ensimmäinen täyspitkä albumi "Savage Poetry" 1995. Yhtye on ollut välillä tauolla Sammetin keskittyessä Avantasia-projekteihin. Yhtyeen viimeisin levy on vuodelta "Space Police - Defenders of the Crown" 2014.
Vuonna 1999 Sammet ryhtyi suunnittelemaan monien vierailevien muusikoiden tähdittämää metallioopperaa. Avantasia-projekti oli alun perin kertaluonteinen studioprojekti, jota Sammet teki Edguyn rinnalla. Projekti jatkui useiden levyjen mittaiseksi ja vuonna 2018 julkaistiin kahdeksas albumi Moonglow. Jokainen Avantasia-albumi sisältää erilaisen konseptin ja kertomuksen. Kullakin albumilla on vaihtuvia vierailevia artisteja kuten Geoff Tate, Alice Cooper, Klaus Meine, Sharon den Adel, Kai Hansen, Timo Tolkki, Joe Lynn Turner, Michael Kiske ja Candice Night.
Komma

Komma on musiikinteoriassa pieni tai hyvin pieni virityksessä käytetty intervalli kahden liki saman korkuisen sävelen välillä.
Tärkeimmät eri viritysjärjestelmissä esiintyvät kommat ovat:
Ilja Musin

Ilja Aleksandrovitš Musin (; 1904–1999) oli venäläinen kapellimestari ja pedagogi. Useat merkittävät kapellimestarit opiskelivat hänen johdollaan Leningradin (Pietarin) konservatoriossa, mukaan lukien Valeri Gergijev, Juri Temirkanov, Semjon Bitškov, Vasili Sinaiski ja Leonid Kortšmar sekä nuoremmasta polvesta Sian Edwards ja Tugan Sohijev. Suomalaisista kapellimestareista hänen johdollaan Pietarissa opiskeli Tuomas Ollila, minkä lisäksi Musin piti joitakin mestarikursseja myös Sibelius-Akatemiassa.
Ilja Musin opetti Pietarin konservatoriossa vuosina 1933–1999. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa vasta 92-vuotiaana Lontoon Royal Philharmonic Orchestran kanssa. Musin kirjoitti kolme teosta orkesterinjohtamisesta: Johtamisen tekniikka, Kapellimestarin koulutus ja Elämän oppitunnit.