tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muhsin al-Fadhli

Muhsin al-Fadhli (24. huhtikuuta 1981 Kuwait – 8. heinäkuuta 2015 Syyria) oli kuwaitilainen jihadisti.
Al-Fadhli oli jo vuonna 2001 edennyt Al-Qaidan sisäisessä hierarkiassa niin korkealle, että sai etukäteen tiedon syyskuun 11. päivän terroriteoista. Hän oli Osama bin Ladenin luottomies. Hän rahoitti Al-Qaidan toimintaa Iranissa ja oli Yhdysvaltain ulkoministeriön vuonna 2012 laatiman raportin mukaan pääsuunnittelija vuoden 2002 iskussa ranskalaista öljytankkeri MV Limburgia vastaan Jemenin rannikon edustalla. Iskussa kuoli yksi henkilö. Al-Fadhli oli osallisena myös Yhdysvaltain merijalkaväen vastaisessa iskussa, joka samana vuonna tappoi yhden henkilön Failakan saarella Kuwaitissa. Vuonna 2013 al-Fadhli siirtyi Syyriaan. Hänen raportoitiin valvoneen kokeneiden toimijoiden siirtoa Pakistanista Syyriaan sekä lisäksi järjestäneen ja ylläpitäneen reittejä värvättyjen siirtymiseksi Turkin kautta Syyriaan.
Al-Fadhli oli Kuwaitin etsintäkuuluttama, ja vuonna 2002 Euroopan unioni kohdisti häneen rajoituksia. Yhdysvaltain valtiovarainministeriö lisäsi hänet globaalien terroristien listaukseensa 15. helmikuuta 2005. Kaksi päivää myöhemmin YK kirjasi hänet Al-Qaidaan kytkeytyväksi henkilöksi. Israel oli jo 6. lokakuuta 2001 nimennyt hänet kiinnostavaksi henkilöksi terrorismin rahoittamisen kiellon nojalla. 18. kesäkuuta 2005 Saudi-Arabian hallitus määritteli al-Fadhlin terroristiepäillyksi.
Al-Fadhli identifioitiin Khorasan-ryhmän johtajaksi. Ryhmittymän juuret olivat Al-Qaidassa, ja sen toimijat olivat Pakistanista Syyriaan iskuja länsimaita vastaan suunnittelemaan lähetettyjä henkilöitä, joiden tehtävänä oli myös länsimaalaisten värvääminen.
Kuolema.
BBC:n mukaan al-Fadhli yritettiin surmata jo syyskuussa 2014. Hänen raportoitiinkin virheellisesti saaneen surmansa tuona vuonna.
8. heinäkuuta 2015 al-Fadhli teki matkaa lähellä Sarmadaa luoteisessa Syyriassa lähellä Turkin rajaa, kun hän kuoli Yhdysvaltain miehittämättömän ilma-aluksen osuessa hänen ajoneuvoonsa.
Eelis Uitto

Eelis Uitto (s. 7. kesäkuuta 2001) on suomalainen keskimatkojen juoksija, joka edustaa Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajansa on Juhani Hirvonen.
Uitto saavutti vuoden 2020 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 800 metrin juoksussa.
Erik Lindschöld

Erik Lindschöld (2. helmikuuta 1634 Skänninge, Ruotsi – 11. kesäkuuta 1690 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja kuninkaan neuvonantaja, kirjailija, runoilija ja virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Lindschöld oli skänningeläisen sepän, raatimiehen ja pormestarin poika. Hänen äitinsä kuoli, kun poika oli vielä nuori, ja hänet lähetettiin kouluun Linköpingiin, jossa piispa Jonas Petri Gothus kiinnitti huomion hänen lahjoihinsa ja hän pääsi opiskelemaan Uppsalan yliopistoon. Hän alkoi käyttää sukunimeä Lindeman. Hän opiskeli latinaa, kaunopuheisuutta ja politiikkaa. Vaikka hän oli kotoisin vaatimattomista oloista, häntä voidaan pitää hyvänä esimerkkinä aikansa säätykierrosta. Hänestä tuli kuningas Kaarle X Kustaan aviottoman pojan Kustaan kotiopettaja. Hänen kanssaan Lindschöld saattoi oleskella ulkomailla yhdeksän vuotta 1659–1668, jolloin hän jatkoi opintojaan Heidelbergin yliopistossa. Matkallaan hän tutustui ranskalaiseen kulttuuriin ja poliittisiin näkemyksiin, muun muassa kuninkaan yksinvallasta. 
1668 hänestä tuli kuninkaan kanslian sihteeri. Sitä ennen hän oli jo ollut lähetystösihteerinä Puolassa ja hänellä oli useita eri korkeita tehtäviä valtionhallinnossa. Hän osallistui vuoden 1686 kirkkolain laatimiseen. Hänet aateloitiin nimellä Lindenschöld, mutta hän käytti nimestään muotoa Lindschöld. Hän toimi kuninkaan kaupallisten asioiden sihteerinä, hovikanslerina ja vuonna 1686 maamarsalkkana, aatelissäädyn puheenjohtajana. 1687 hänestä tuli kreivi ja vapaaherra. Hän toimi myös kruununprinssin, myöhemmin kuningas Kaarle XII:n kotiopettajana. Hänet nimitettiin Lundin yliopiston kansleriksi (vuosina 1687–1690) ja hän oli hienostunut hovirunoilija. Hänen rakennuttamansa Stavsundin kartano Ekerön kunnassa on säilynyt. 
Lindschöld oli Ruotsin ensimmäinen hovirunoilija. Hän kirjoitti tekstejä useita hovissa esitettyjä baletteja ja muita huvinäytelmiä varten sekä tilapäisrunoja, juomalauluja, hää- ja hautajaisrunoja, joita leimasi ranskalainen maku. Hän kirjoitti teoksiaan ruotsiksi ja latinaksi. Hän oli myös taitava virsirunoilija. Vuonna 1689 hän julkaisi piispa Haqvin Spegelin kanssa kirjan "Barna bibel", jossa oli Lindschöldin kirjoittamia lauluja ja Psalmien pohjalta kirjoitettuja virsiä. Hänen virsiään on sävyttänyt barokin ajan rikkaat kielikuvat ja luontolyriikka sekä pietismin tapainen Jeesus-rakkaus.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kaksi Lindschöldin kirjoittamaa virttä.
Walid Muallem

Walid Muhi Eddine Muallem (; s. 13. tammikuuta 1941 Damaskos – 16. marraskuuta 2020) oli syyrialainen poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi vuosina 2006–2020 Syyrian ulkoministerinä ja vuosina 2012–2020 varapääministerinä. Hän oli Syyrian Baath-puolueen jäsen.
Muallem sai kandidaatinarvon taloustieteessä Kairon yliopistosta vuonna 1963. Hän liittyi Syyrian ulkoministeriön palvelukseen vuonna 1964. Vuosina 1965–1975 hän työskenteli maansa suurlähetystöissä Tansaniassa, Saudi-Arabiassa, Espanjassa ja Isossa-Britanniassa. Tämän jälkeen hän toimi vuoteen 1980 saakka suurlähettilään tehtävissä Romaniassa ja vuosina 1990–1999 Yhdysvalloissa. Vuosina 2000–2005 Muallem toimi Syyriassa ulkoministerin avustajana ja vuosina 2005–2006 varaulkoministerinä. Syyrian ulkoministeriksi hän sai nimityksen helmikuussa 2006.
Elokuussa 2014 Muallem tarjosi Yhdysvalloille apua taistelussa Isistä vastaan ja piti kaikkia yhteistyön ulkopuolella tehtäviä ilmaiskuja aggressioina. Myöhemmin hän julisti Syyriassa toimineet Yhdysvaltain, Ranskan sekä Turkin joukot miehitysvalloiksi ja vaati näiden välitöntä poistumista maasta. Muallem syytti myös Israelia Bašar al-Assadin hallinnon vastaisen terrorismin sponsoroinnista.
Muallem oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.
Ilari Ryyppö

Ilari Ryyppö (s. 27. tammikuuta 1997) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa Tampereen Urheilijat -38:a. Hänen valmentajansa on Petra Stenman.
Kalevan kisoissa Ryyppö sai hopeaa 400 metrin juoksussa vuonna 2020. Vuoden 2020 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia 400 metrin juoksussa. Ryypön ennätys on 200 metrillä 21,73 (2019) ja 400 metrillä 48,22 (2020).
Ross Johnston

Ross Johnston (s. 18. helmikuuta 1994 Prinssi Edwardin saari) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Anaheim Ducksia. Johnston on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. Hän on varaamaton pelaaja, jonka kanssa New York Islanders teki sopimuksen maaliskuussa 2015. Kausien 2015-2023 välisenä aikana Johnston on pelannut 134 NHL-runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän maalia ja 15 syöttöä eli 24 tehopistettä. Lokakuussa 2023 Islanders asetti Johnstonin waivers-listalle, josta Anaheim Ducks poimi hänet joukkueeseensa.
Hilda Borgström

Hilda Theresia Borgström (13. lokakuuta 1871 Tukholma, Ruotsi – 2. tammikuuta 1953 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Borgström oli oppilaana Ruotsin kuninkaallisen oopperan baletissa 1880–1887, L. Josephsonin oppilaskoulussa 1887–1888. Hän oli W. Rydbergin seurueessa 1888–1889, Stora Teaternissa Göteborgissa 1889–1890, Axel Bosinin seurueessa 1890–1891; August Lindbergin seurueessa 1891–1893, Helsingissä Svenska teaternissa 1893–1894, Albert Ranftin seurueessa 1894–1900, Dramatenissa 1900–1912 ja sen jälkeen vierailijana. Hänen merkittäviä roolejaan olivat muun muassa Hilde näytelmässä "Byggmästar Solness", Cyprienne näytelmässä "Vi skiljas", Katarina näytelmässä "Så tuktas en argbigga", Lucy näytelmässä "Sällskap där man har tråkigt", Hélène näytelmässä "Taifun", Maria näytelmässä "Trettondagsafton", Franciska näytelmässä "Minna von Barnhelm", Lizzie näytelmässä "Syndafloden", Annie näytelmässä "Anatole". Hän sai Litteris et Artibus -mitalin.
Animoca Brands

Animoca Brands Corporation on peliohjelmistoyritys ja riskipääomayhtiö, jonka perusti Yat Siu vuonna 2014. Sen kotipaikka on Hongkong. Yhtiö kehittää ja myy vapaasti pelattavia pelejä ja sovelluksia. Painopiste on tunnettujen tuotemerkkien, blockchain- ja tekoälyn lisensoinnissa.
Kuriren

Kuriren oli Helsingissä vuosina 1907–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen viikkolehti.
Sigurd Roosin julkaisema "Kuriren" oli perustuslailliseksi ilmoittautunut viikkosanomalehti, joka sisälsi paljon viihteellistä aineistoa. Jatkossa artikkeleiden, kertomusten ja kuvituksen määrä edelleen lisääntyi, ja vuoden 1910 ajan lehti ilmestyi aikakauslehden luonteisena. Päätoimittajina työskentelivät Roos vuonna 1908 ja Walter Zilliacus vuonna 1909.
Ulla Jacobsson

Ulla Jacobsson (23. toukokuuta 1929 Mölndal, Ruotsi – 20. elokuuta 1982 Wien, Itävalta) oli ruotsalainen näyttelijä.
Jacobsson tuli tunnetuksi Arne Mattsonin ohjaamasta elokuvasta "Hon dansade en sommar" (1951), jossa hän näytteli toista pääosaa. Elokuvan alastonuinti- ja rakastelukohtaukset herättivät kohua, ja muun muassa Espanjassa elokuva kiellettiin kokonaan.
Kijūrō Shidehara

Kijūrō Shidehara (; 13. syyskuuta 1872 Osaka – 10. maaliskuuta 1951 Tokio) oli japanilainen diplomaatti ja valtiomies, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1945–1946.
Shidehara opiskeli Tokion yliopistossa ja oli vuodesta 1896 Japanin ulkoministeriön palveluksessa. Hän työskenteli muun muassa Japanin lähetystöissä Lontoossa ja Washingtonissa, ja oli suurlähettiläänä Alankomaissa 1914–1915, minkä jälkeen hänet nimitettiin apulaisulkoministeriksi. Vuosina 1919–1922 hän oli Japanin Yhdysvaltain-suurlähettiläänä. Shidehara oli yksi Japanin täysivaltaisista edustajista vuosien 1921–1922 Washingtonin laivastokonferenssissa, jossa Tyynenmeren alueen suurvallat sopivat merivoimiensa koon rajoittamisesta rauhan takaamiseksi. Shidehara sai vuonna 1920 paronin ("danshaku") aatelisarvon. Hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen vuonna 1926.
Shidehara oli ulkoministerinä useassa eri hallituksessa vuosina 1924–1927 ja 1929–1931. Toisin kuin ulkopoliitiikkaan sekaantunut armeija, hän kannatti rauhanomaisia suhteita Kiinaan ja Neuvostoliittoon. Shidehara halusi Japanin panostavan sotilaallisen laajenemisen sijaan taloudellisen vaikutusvaltansa kasvattamiseen ja kansainväliseen yhteistyöhön. Japanin 1920-luvun rauhanomainen ulkopolitiikka henkilöytyi häneen ja sitä kutsuttiinkin ”Shidehara-diplomatiaksi”. Sotilaspiirien saatua otteen Japanin politiikasta Shidehara joutui olemaan vuodesta 1931 sivussa päätöksenteosta, mutta hän säilytti arvostuksensa ulkomailla.
Shidehara tuli pääministeriksi tappiollisen toisen maailmansodan jälkeen lokakuussa 1945, ja jatkoi tehtävässä toukokuuhun 1946. Yhdysvaltain miehityshallinto hyväksyi hänen nimityksensä. Hän neuvotteli miehityshallinnon johdon kanssa muun muassa keisarin tulevasta asemasta ja uuden perustuslain laatimisesta. Vaikka Shidehara tunnettiin ulkopoliittisissa kysymyksissä liberaalina, sisä- ja talouspolitiikassa hän oli konservatiivi, mikä teki hänet epäsuosituksi sodanjälkeisen vasemmiston piirissä. Kyseenalaisina pidettiin varsinkin hänen läheisiä suhteitaan Mitsubishi-yhtiöön ja sen omistajasukuun, johon hänen vaimonsa kuului. Pääministerikautensa jälkeen Shidehara valittiin uuden edistyspuolueen ("Nihon Shinpotō") puheenjohtajaksi. Hänet valittiin vuonna 1947 Japanin alahuoneen jäseneksi ja vuonna 1949 sen puhemieheksi, missä tehtävässä hän oli kaksi vuotta myöhemmin tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
TW 6000

TW 6000 on Hannoverin raitiotieliikenteeseen suunniteltu kaksisuuntainen raitiovaunu. 
Hannoveriin ruvettiin suunnittelemaan uudenlaista raitiotietä 1960-luvulla, ja sitä varten tarvittiin myös uudenlaiset raitiovaunut. Raitiovaunu on varustettu taittuvilla portailla, jotta matkustajat pääsevät vaunuun myös maanpinnalta. Lisäksi raitiovaunussa on kaksi ohjaamoa, jolloin radan päässä ei tarvitse olla silmukkaa, vaan sitä voidaan ajaa molempiin suuntiin. TW 6000 oli ensimmäisiä saksalaisia raitiovaunuja, jossa jarruttaessa syntynyt energia voitiin syöttää takaisin verkkoon.
Hannoverista raitiovaunuja on siirretty Budapestin raitioliikenteeseen. Vanhempia vaunuja on myös muutettu radan kunnossapitokalustoksi esimerkiksi Bergeniin. Helmikuussa 2020 Tampereen raitioliikenteelle vaunuja valmistava Škoda Transtech järjesti Tampereelle LHB:n vuonna 1981 valmistaman TW6000 raitiovaunun testivaunuksi.
Józef Klukowski

Józef Klukowski (2. tammikuuta 1894 Repelka, Valko-Venäjä – 29. huhtikuuta 1944) oli puolalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja olympiavoittaja. Klukowski voitti kultaa Los Angelesin olympialaisissa 1932 mitalien ja medaljongien –sarjassa teoksella "Wieńczenie zawodnika II" (). Neljä vuotta myöhemmin Berliinissä hän oli toinen reliefit–sarjassa teoksella "Piłkarze" (). Klukowski osallistui vuonna 1944 Varsovan kansannousuun. Kansannousun jälkeen hän kuoli matkalla keskitysleirille.
Palautuskielto

Palautuskielto tarkoittaa sitä, että turvapaikanhakijaa ei voida palauttaa alueelle, jossa häntä uhkaa kuolemanrangaistus, kidutus, vaino tai muu epäinhimillinen tai ihmisarvoa loukkaava kohtelu. Palautuskieltoa noudatetaan, mikäli henkilöä uhataan hänen rodun, uskonnon, kansalaisuuden ja tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen tai poliittisten mielipiteiden perusteella. Jos turvapaikanhakijalla ei katsota olevan sopivia perusteita turvapaikkaan ja jos kotimaahan on mahdollista palata turvallisesti, voidaan antaa kielteinen turvapaikkapäätös. Mikäli turvapaikanhakija on syyllistynyt rikoksiin, hänet voidaan tuomita Suomessa. Mikäli pakolaisuuden perusteet tai olosuhteet kotimaassa muuttuvat, voidaan vankeusrangaistuksen jälkeen antaa karkotuspäätös. Suomen ulkomaalaislaissa säädetään, että palautuskielto koskee käänyttämistä, palauttamista tai pääsyn epäämistä vaaralliselle alueelle, ja lisäksi myös aluetta jolta palautettava voitaisiin lähettää vaaralliselle alueelle.. 
Geneven pakolaissopimuksessa.
Palautuskielto on lähtöisin vuoden 1951 sopimuksesta pakolaisten oikeudellisesta asemasta. Sen 33. artikla toteaa:
Karkotuksen ja palauttamisen kieltäminen
Jerry Goodman

Jerry Goodman (s. 16. maaliskuuta 1949 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen jazz- ja rockviulisti. Hän soitti eri yhtyeissä sähköviulua.
Goodman aloitti viulunsoiton lapsena. Hänen molemmat vanhempansa toimivat jousisoittajina Chicagon sinfoniaorkesterissa, ja hänen enonsa tai setänsä oli säveltäjä, jazzpianisti Marty Rubenstein. Klassisesta koulutuksesta huolimatta Goodman liittyi The Flock -yhtyeeseen, joka sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta ja julkaisi debyyttialbuminaan "The Flockin". Tässä yhtyeessä Goodman toimi vuoteen 1970, jolloin asettui Wisconsinin maaseudulle. Vuonna 1971 hän aloitti yhteistyön John McLaughlinin kanssa. Tämä etsi viulistia sooloalbumiaan "My Goal's Beyond" varten. Tämän yhteistyön seurauksena Goodmanista tuli Mahavishnu Orchestran jäsen. Goodman sai tämän jäsenyyden myötä kansainvälisen seuraajajoukon.
1980-luvun puolessavälissä Goodman alkoi tauon jälkeen levyttää New Age -musiikkiin suuntautuneelle Private Music -yhtiölle. Hän julkaisi soolo-LP:t "On the Future of Aviation", "Ariel" ja "It's Alive". Samoihin aikoihin Goodman aloitti työskentelyn elokuvamusiikin parissa. Hän sävelsi musiikin Lily Tomlinin elokuvaan "The Search for Signs of Intelligent Life in the Universe". Hän työskenteli myös sellaisissa elokuvissa "Herrasmieshuijarit" (1988), "Kaikenkarvaiset lemmikit" (1996), "Broadwayn kutsu" (1996) ja "Best in Show – näyttelyn kunkut" (2000).
1990-luvun alussa Goodman liittyi uudelleen perustettuun Dixie Dregs -yhtyeeseen. Hän kiersi myös New Age -yhtye Shadowfaxin kanssa. Suuren osan 1990-luvusta ja 2000-vuosikymmenen alusta Goodman oli aktiivinen sessiomuusikkona ja soitti Toots Thielemansin, Hall &amp; Oatesin sekä Derek Sherinianin levyillä. Vuonna 2004 Goodman soitti kiertuetauon jälkeen Gary Husbandin Force Majeure -kokoonpanon kanssa. Hän esiintyi myös sen live-DVD:llä "Live at the Queen Elizabeth Hall, London" (2005). Vuonna 2009 Goodman liittyi progressiiviseen metalliyhtye Dream Theateriin sen albumia "Black Clouds &amp; Silver Linings" varten. Muiden projektiensa ohessa Goodman soitti vuonna 2015 jazzrumpali Billy Cobhamin kanssa tämän "Spectrum 40" -kiertueella ja -konserttialbumilla.
Tetsu Katayama

Tetsu Katayama (28. heinäkuuta 1887 Wakayama – 30. toukokuuta 1978) oli japanilainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuosina 1947–1948. Hänen on sanottu olleen ensimmäinen sosialisti Japanin pääministerinä.
Katayama suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Tokion yliopistossa vuonna 1912 ja työskenteli sen jälkeen asianajajana sekä ammattiliittojen keskusjärjestön ja talonpoikien liiton neuvonantajana lakiasioissa. Hän osallistui vuonna 1926 uuden sosiaalidemokraattisen puolueen ("Shakai Minshū-tō") perustamiseen ja hänet valittiin sen ensimmäiseksi pääsihteeriksi. Hänet valittiin puolueen edustajana Japanin alahuoneeseen vuonna 1930. Kun viranomaiset tukahduttivat tämän puolueen vuonna 1932, Katyama auttoi perustamaan sen seuraajaksi sosialistisen joukkopuolueen ("Shakai Taishūtō"), jonka puoluejohtoon hänet valittiin. Katyama ja joukko muita erotettiin puolueesta vuonna 1940, kun he ilmaisivat sympatiansa Japanin sotaa Kiinassa arvostelleelle kansanedustaja Takao Saitōlle jättämällä osallistumatta äänestykseen Saitōn erottamisesta parlamentista.
Toisen maailmansodan jälkeen Katayama osallistui vuonna 1945 uuden Japanin sosialistisen puolueen ("Shakai-to") perustamiseen, ja hänet valittiin ensin puolueen pääsihteeriksi ja vuonna 1946 sen puheenjohtajaksi. Hänestä tuli vuonna 1947 ensimmäinen uuden perustuslain alainen pääministeri, kun hän muodosti koalitiohallituksen yhdessä kahden porvarillisen puolueen kanssa. Katayaman hallitus lakkautti talouselämää hallinneet zaibatsu-konglomeraatit, loi uuden virkakunnan ja sääti työttömyysvakuutusjärjestelmän. Hallitus erosi vuoden 1948 alussa eivätkä sosialistit onnistuneet vakiinnuttamaan asemaansa hallituspuolueena. Katayama jätti puolueensa vuonna 1960 ja osallistui uuden demokraattisen sosialistisen puolueen perustamiseen. Hän erosi myös tästä puolueesta vuonna 1964.
Farasan-saaret

Farasan-saaret () on Saudi-Arabiaan kuuluva saaristo Punaisellamerellä.
Maantiede.
Farasan-saaret sijaitsevat Saudi-Arabian etelärannikolla Punaisellamerellä. Saaristoon kuuluu 84 saarta ja ne sijaitsevat noin 40 kilometrin ppäässä manteresta.
Farasan-saarten asumattomat saaret ovat nykyisin osa luonnonsuojelualuetta. Alueella tavataan useita eri lintulajeja, joihin lukeutuvat esimerkiksi suomutropiikkilintu, valkosilmälokki, pikkutiira ja luolakahlaaja. Saarilla tavataan myös vuorigasellia.
Historia.
Farasan-saarten nimi on johdettu Banu Farasan-nimisestä heimosta, joka on asuttanut Farasan-saarten ja Jemenin Tihaman aluetta. Perinteen mukaan he polveutuvat Taghlib-heimosta, mutta heidät on liitetty myös Himyarin kuningaskuntaan. Heimo oli aikanaan kristitty ja saarilla oli aikanaan kirkkojen raunioita. Banu Farasan tunnettiin sodistaan Banu Madjid-heimoa vastaan, minkä lisäksi he kävivät kauppaa Etiopiassa.
Periplus ei mainitse Farasan-saaria, mutta sittemmässä teoksessa Farsan-saarten ("Φαρδαν") kerrotaan osallistuneen kristittyjen tekemään sotaretkeen Jemenissä lähettämällä heidän tuekseen seitsemän laivaa. Strategisen sijaintinsa takia saaret valloitettiin sittemmin useampaan otteesen. Vuonna 1506 saapuivat egyptiläiset ja hieman myöhemmin niiden valtaamista harkitsivat Afonso de Albuquerquen johtamat portugalilaiset. Sittemmin saaria hallitsivat osmanit ja heidän jälkeensä idrisidit. Jemenin hallitsijat vaativat saaria ajoittain itselleen, mutta lopulta ne päätyivät idrisidien maiden mukana Saudi-Arabialle.
Ura Qe Lidh Motet

Ura Qe Lidh Motet. The Bridge That Links Time on Ensemble Tiranan Vuonna 2014 julkaistu albumi.
Jakob Cats

Jakob Cats, Jacob Cats, Jacobus Adrianus Brey, Jacobus Felinus, (1577−1660) oli alankomaalainen kirjailija ja runoilija. Catsin runot olivat laadultaan jäykkiä ja vailla syvää runollista tunnetta, mutta hänen kuivanjärkevä viisastelunsa ja poroporvarillinen maailmankatsomuksensa olivat niin aitoja hollantilaisia ominaisuuksia, että hänestä tuli kansansa suosituimpia runoilijoita. Hollantilaiset sanoivat yleisesti hänen teoksiaan "Isä Catsin kirjaksi" ("Het book van vader Cats"). Hänen etevin teoksensa on runoelma "Houwelijk" ('Avio'), jossa hän kuvaa naista neitosena, morsiamena, puolisona ja leskenä tehden sen etupäässä kuivan moraalisesti. Vuonna 1700 ilmestynyt Catsin teosten laitos sisältää hänen omaelämäkertansa, jonka hän oli kirjoittanut 82-vuotiaana.
Olof Kolmodin

Olof Kolmodin (26. toukokuuta 1690 Nysätran pitäjä, Uppsalan lääni – 8. huhtikuuta 1753 Flo, Länsi-Götanmaa) oli ruotsalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Elämä ja työ.
Kolmodin oli Visbyn superintendentin Israel Kolmodinin veljenpoika. Kolmodin opiskeli Uppsalassa vuodesta 1698, ja hän toimi yksityisopettajana vuodesta 1711. Hän valmistui maisteriksi 1716, ja hänet vihittiin papiksi 1719. Hän oli Kuninkaallisen henkivartiokaartin pappi, hänet nimitettiin hovisaarnaajaksi ja hovikonsistorin notaariksi 1721. Vuonna 1723 hän sai Flon kirkkoherran viran ja hoiti virkaa kuolemaansa saakka, vaikka häntä pyydettiin palaamaan lähemmäs Tukholmaa.
Kolmodin sai vaikutteita herrnhutismista, vaikkakin hän suhtautui aikansa hengellisiin liikkeisiin kriittisesti. Hänen tunnetuin teoksensa on hartauskirja "Andelig Dufvoröst Eller En Gudelig Själs Ensikdta Sång-Andacht" vuodelta 1734, josta on otettu ainakin 15 painosta. Siinä on 133 virttä, lähinnä saksasta käännettyjen laulujen ohella muutama hänen itsensä kirjoittama virsi. Kolmodin kirjoitti runomittaisen rukouskirjan "Then trogna siälens gyldene rökelse-kar" (1728). Kuningatar Ulriika Eleonoora, joka arvosti häntä suuresti, innoitti Kolmodinin kirjoittamaan kaksiosaisen teoksen "Biblisk qvinno-spegel", joka käsittelee Raamatun naisia. Kirjaa on kuitenkin pidetty raskaana ja mauttomana.
Felice Cavallotti

Felice Cavallotti (1842−1898) oli italialainen runoilija ja prosaisti. Hän kirjoitti jo nuorena runoja saksalaisia vastaan, julkaisi 1860-luvun alussa kirjasen "Germania e Italia" ja osallistui omaistensa tietämättä Giuseppe Garibaldin johtamaan sotaan. Sen jälkeen hän useissa lehdissä vastusti hallitusta, hänet tuomittiin moneen kertaan vankeuteen, ja hän joutui useaan kaksintaisteluun. Ollessaan edustajakamarin jäsenenä hän pani usein toimeen myrskyisiä kohtauksia. Cavallottin poliittiset runot takavarikoitiin. 
Cavallotti siirtyi vuodesta 1871 kirjoittamaan näytelmiä. Hänen näytelmänsä "Pezzenti" herätti Milanossa suurta huomiota. Sitä seurasi muun muassa näytelmä "Alcibiade" (1874), jota hän eräässä lentokirjasessa loistavasti puolusti arvostelijoitaan vastaan. Hienoja näytelmiä ovat "Il cantico dei cantici" (1882) ja "La figlia di Jefte". Cavallotti oli idealisti ja vastusti naturalismia. Hänen lyriikkansa on tyyliltään ylevää, sisältää runsaasti ajatuksia ja kuvia. Eräs hänen runokokoelmistaan on nimeltään "Anticagnie" (1879). Cavallotti kuoli kaksintaistelussa.
Cavallottin kootut teokset ilmestyivät kahdeksanosaisena Milanossa (1881−1888).
Ambro Urjansson

Ambro Urjansson (s. 19. kesäkuuta 2002 Helsinki) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Urjanssonin seura on Helsinki Roosters.
Urjansson on Roostersin kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen kautensa Vaahteraliigassa vuonna 2021. Kaudella 2023 Urjansson pelasi Kuopio Steelersissä, mutta palasi kauden jälkeen takaisin Roostersiin. Urjanssan kuuluu myös Suomen maajoukkueeseen.
Tuija Siltamäki

Tuija Siltamäki (ent. Peltola, s. 15. huhtikuuta 1992) on suomalainen freelancertoimittaja. Hän on toiminut "Ylioppilaslehden" päätoimittajana vuosina 2020–2022. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa, Yleisradiossa ja Aamulehdessä. 
Ura ja koulutus.
Siltamäki on opiskellut journalismia Lahden kansanopistossa. Hän alkoi kirjoittaa kolumneja Aamulehdelle vuonna 2016. Siltamäki valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2020. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan "Aviisi"-lehden päätoimittajana vuosina 2017–2019. Vuonna 2020 hänet valittiin Ylioppilaslehden päätoimittajaksi. Hän on työskennellyt esimerkiksi Helsingin Sanomille, Yleisradiolle, Aamulehdelle ja Imagelle.
Birinus

Birinus tai Berin eli Pyhä Birinus (k. 3. joulukuuta 650) oli Dorchesterin ensimmäinen piispa ja Wessexin apostoli. Beda Venerabiliksen mukaan paavi Honorius I lähetti Genovassa piispaksi vihityn Birinuksen levittämään kristinuskoa Englannin sisämaahan, jossa ei ollut lainkaan kristittyjä. Saavuttuaan Englantiin vuonna 634 Birinus kuitenkin totesi länsisaksit pakanoiksi ja päätti omistautua heidän käännyttämiseensä. Birinus onnistui käännyttämään Wessexin kuninkaan Cynegilsin vuonna 635 ja hänen poikansa Cwichelmin seuraavana vuonna. Myös Cwichelmin poika Cuthred kääntyi kristinuskoon. Cynegils ja Northumbrian kuningas Oswald antoivat Birinuksen perustaa piispanistuimen Dorciciin eli Dorchesteriin, joka oli tuolloin Wessexin pääkaupunki. Birinus rakennutti kaupunkiin useita kirkkoja ja kastoi monia sakseja kristityiksi.
Birinus haudattiin alun perin hänen Dorchesteriin perustamaansa kirkkoon, mutta Dorchester taantui sittemmin ja menetti piispanistuimensa. Piispa Headda siirsi Birinuksen jäännökset Winchesterin katedraaliin vuonna 680. Pyhän Birinuksen muistopäivä on 3. joulukuuta.
Villieläimet

Villieläin viittaa perinteisesti kesyttämättömiin eläinlajeihin, mutta käsite sisältää kaikki eläimet, jotka kasvavat tai elävät luonnonvaraisena eivätkä ole ihmisten siirtämiä. Villieläimiä on kaikissa ekosysteemeissä: aavikoilla, metsissä, sademetsissä, tasangoilla, muilla alueilla, ja myös kaupunkialueilla. Vaikka termi populaarikulttuurissa viittaa yleensä eläimiin, joihin ihmistoiminta ei vaikuta, useimmat tutkijat ovat yhtä mieltä siitä, että ihmistoiminta vaikuttaa suureen osaan villieläimistä.
IJssel

IJssel on Reinin suuhaara Alankomaissa. Se on Waalin ja Nederrijnin jälkeen kolmanneksi suurin uoma, johon Rein virtaa Alankomaiden puolella. IJssel erkanee Nederrijnista Arnhemin kaupungin kaakkoispuolella ja virtaa 127 kilometriä pohjoiseen kunnes laskee IJsselmeeriin.
IJssel ei ole aina ollut Reinin suuhaara, vaan joet on yhdistetty toisiinsa kanavan kautta. Ensimmäinen kanava rakennettiin mahdollisesti hieman ennen ajanlaskun alkua, kun Nero Claudius Drusus valloitti Reinin ja Elben väliset alueet. Roomalaisaikana joen latinankielinen nimi oli Isala.
David Ayres

David Ayres (s. 12. elokuuta 1977 Whitby, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti ja jääkoneen kuljettaja, joka pelasi NHL-kaudella 2019–2020 Carolina Hurricanesin paidassa puolitoista erää maalivahtina Toronto Maple Leafsia vastaan.
22. helmikuuta 2020 ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan Carolinalta loukkaantuivat molemmat maalivahdit, ja NHL:n sääntöjen mukaan kotijoukkueen oli tässä tilanteessa pystyttävä järjestämään korvaava maalivahti peliin. Ayres oli pelannut aiemmin alasarjoissa jääkiekkoa ja toimi Maple Leafsin farmijoukkueen Toronto Marliesin jääkoneen kuljettajana.
Hän teki Carolinan kanssa yhden ottelun mittaisen try out -sopimuksen ja tuli kentälle ajassa 31.19.
Ayres päästi kaksi ensimmäistä laukausta maaliin, mutta piti maalinsa puhtaana lopun ajasta ja torjui Carolinalle voiton. Hänen torjuntaprosenttinsa oli 80.
Sebastian Shaw

Sebastian Lewis Shaw (29. toukokuuta 1905 Holt, Norfolk – 23. joulukuuta 1994 Brighton) oli englantilainen näyttelijä, runoilija ja kirjailija. 65 vuotta kestäneen uransa aikana hän esiintyi kymmenissä näyttämöesityksissä ja yli 40 elokuva- ja televisiotuotannossa.
Shaw syntyi ja kasvoi Norfolkissa ja teki teatteridebyyttinsä kahdeksanvuotiaana Lontoossa. Hän opiskeli näyttelemistä Gresham’s Schoolissa ja Royal Academy of Dramatic Artissa. Vaikka hän työskenteli pääasiassa Lontoossa, hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1929 Patrick Hamiltonin näytelmässä "Rope".
Ensimmäinen elokuvaesiintyminen Shaw'lle oli vuoden 1930 elokuva "Caste". Hän alkoi nopeasti sen jälkeen luoda itselleen mainetta elokuvapiireissä, vaikka onkin itse myöhemmin kuvannut nuoruuden suosiotaan vain ulkonäöstään johtuneeksi. Hän väitti kypsyneensä esiintyjänä vasta palattuaan palveluksestaan Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa toisessa maailmansodassa.
Shaw oli erityisen tunnettu rooleistaan Shakespeare-näytelmissä, joita pidettiin rohkeina ja aikaansa edellä olleina. Vuonna 1966 hän aloitti Royal Shakespeare Company -teatterissa, jossa esiintyi vuosikymmenien ajan. Shaw kirjoitti myös paljon runoja sekä romaanin "The Christening" vuonna 1975.
Shaw tunnetaan myös hänen lyhyestä roolistaan "Jedin paluussa", alkuperäisen Tähtien sota -trilogian viimeisestä osassa, missä hän esitti kypärätöntä Anakin Skywalkeria ja tämän henkeä aivan elokuvan lopussa. 
Shaw kuoli vuonna 1994 luonnollisista syistä.
Alpo Mattila

Alpo Mattila (17. marraskuuta 1884 Asikkala – 7. tammikuuta 1940 Parikkala) oli suomalainen toimittaja.
Elämä ja koulutus.
Mattila syntyi lampuodin perheeseen. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli Lahden yhteiskoulussa.
Ura.
Mattila työskenteli "Työmies"-lehden oikolukijana ja avustajana vuosina 1907–1908, "Raivaajan" toimitussihteerinä ja päätoimittajana vuosina 1908–1912 ja "Kansan Työn" toimituksessa vuosina 1919–1939. Hän oli "Kansan Työn" vastaava toimittaja vuosina 1922–1923 ja 1930–1938. Mattilan pakinoitsijanimimerkkejä lehdessä olivat Topias ja Kallenpoika. Mattila sai valtion sanomalehtimieseläkkeen vuonna 1939.
Poliittinen toiminta.
Sosiaalidemokraatteihin kuulunut Mattila oli Viipurin kaupunginvaltuuston ja useiden kunnallislautakuntien jäsen. Hän toimi Työväen Musiikkiliiton piirijärjestön sihteerinä ja julkaisi raittiusaiheisia kirjasia.
Yksityiselämä.
Mattilan puoliso oli kansakoulunopettaja Aino Salmi (1879–1957). Hänen kaksoissisarensa oli kansanedustaja Hulda Salmi.
Vilho Kolho

Vilho Kolho (5. helmikuuta 1891 Keuruu – 13. syyskuuta 1988 Tampere) oli suomalainen arkkitehti. Hän suunnitteli Tampereelle useita rakennuksia, joista tunnetuimpia ovat Pyynikin näkötorni ja Kaupin vanha vesitorni. 
Kolho aloitti opinnot Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1908 ja valmistui sieltä viisi vuotta myöhemmin. Hänen kurssitovereihinsa kuului Bertel Strömmer, jonka kanssa hän myöhemmin työskenteli monissa hankkeissa. Kolho toimi Tampereen ensimmäisenä apulaiskaupunginarkkitehtina vuodesta 1927 alkaen, ja yhdessä kaupunginarkkitehti Strömmerin kanssa he johtivat Tampereen kaupungin rakennustoimintaa vuosikymmenten ajan. Molemmat jäivät virastaan eläkkeelle 1950-luvun alkupuolella.
Vilkeunen käyttäytymishäiriö

Vilkeunen käyttäytymishäiriö tai vilkeunen aikainen käyttäytymishäiriö (RBD) on unihäiriö, jossa henkilö liikuttelee raajojaan tai liikehtii uneensa eläytyen. Hän saattaa esimerkiksi unessa vilkuttaessaan heiluttaa kättä tai sulkeltaessaan sukeltaa sängyssään ikään kuin oikeasti.
Denis Cuspert

Denis Cuspert (1975 – 17. tammikuuta 2018 Dayr al-Zawrin maakunta, Syyria) oli saksalainen rapartisti ja jihadisti. Hän käytti taiteilijanimeä Deso Dogg ja taistelijanimeä Abu Talha al-Almani.
Elämä.
Cuspertilla oli saksalainen äiti ja ghanalainen isä. Hän varttui Berliinin Kreuzbergissä. Hän liittyi jengitoimintaan, sai tuomioita useista pienistä rikoksista ja vietti vuosia nuorisorikollisten laitoksissa. Vuonna 2006 hän keikkaili rapartisti DMX:n kanssa. Hän saavutti artistina kohtalaista menestystä ja levytti Deso Dogg -nimellä kolme albumia. Hän kuitenkin päätti uransa vuonna 2010, kääntyi muslimiksi ja siirtyi salafistipiireihin. Vuonna 2012 Cuspert lähti toisen käännynnäisen, radikaalin saarnaajan vaikutuspiirissä oltuaan Egyptiin. Syyriaan hän saapui vuosien 2012 ja 2013 paikkeilla. Hän taisteli alun perin al-Nusran rintamassa, mutta siirtyi Isis-järjestön riveihin vuonna 2014. Yhdysvaltain ulkoministeriö lisäsi hänet globaalien terroristien listaukseen vuonna 2015. Cuspert esiintyi useissa propagandavideoissa, joista yhdessä piti käsissään ihmiseltä irrotettua päätä. Hän vaati toistuvasti terrori-iskujen tekemistä Euroopassa, uhkaili Barack Obamaa ja vaikuttaa toimineen saksaa puhuneiden islamilaisten radikaalien houkuttelijana Isis-toimintaan.
Vuonna 2014 FBI:n kielenkääntäjä Daniela Greene, joka sai tehtäväkseen tutkia Cuspertin toimia, valehteli FBI:lle aikeistaan ja lähti Syyriaan, jossa meni naimisiin Cuspertin kanssa. Greene kuitenkin pakeni pian takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hänet pidätettiin. Hän suostui yhteistyöhön viranomaisten kanssa, myönsi syyllisyytensä virheellisiin lausuntoihin kansainvälisestä terrorismista ja sai kahden vuoden vankeustuomion. Hän vapautui kesällä 2016.
Cuspert sai surmansa Itä-Syyriassa tammikuussa 2018. Hänen kuolemastaan oli esitetty jo aiempia väitteitä, mutta tällä kertaa Isikselle myötämielinen mediaverkosto julkaisi kuvia hänen verisestä ruumiistaan. Sama media kertoi Cuspertin haavoittuneen vakavasti taistellessaan Yhdysvaltain tukemien Syyrian demokraattisten voimien ottaessa Raqqan hallintaansa loppuvuodesta 2017. Jäi epäselväksi, kuoliko Cuspert näihin vammoihin vai muussa yhteydessä.
Masaru Ibuka

Masaru Ibuka (11. huhtikuuta 1908 Nikko – 19. joulukuuta 1997 Tokio) oli japanilainen liikemies, joka perusti Sonyn yhdessä Akio Moritan kanssa. Ibuka oli Sonyn pääinsinööri. Ibukan johtamat nauhurin ja transistoriradion sekä monien muiden tuotteiden kehitystyöt nostivat Sonyn teknisen kehityksen kärkeen yli kolmeksi vuosikymmeneksi. Yhtiöstä tuli samalla yksi maailman menestyneimmistä ja tunnetuimmista elektroniikkayrityksistä.
Ibuka valmistui insinööriksi vuonna 1933 Tokion Wasedan yliopistosta. Hän voitti Pariisissa palkinnon kehittämästään moduloidusta valonsiirtojärjestelmästä. Ibuka työskenteli useissa tieteellisissä yrityksissä ennen kuin hän perusti Akio Moritan kanssa Tokyo Tsushin Kogyo K.K:n vuonna 1946. Yhtiö sai vuonna 1958 uuden nimen, Sony Corporation. Ibukan tekniset innovaatiot ja Moritan markkinointikyvyt johtivat siihen, että Sonysta tuli Japanin johtava elektroniikkateollisuuden yritys. Ibuka kehitti magnetofoninauhan vuonna 1949, ja vuosi sen jälkeen Sony esitteli Japanissa ensimmäisen nauhurin. Ibuka johti Japanin ensimmäisen transistoriradion kehitystä 1950-luvulla ja 1960-luvulla maailman ensimmäisen väritelevision sekä Trinitron-väritelevision kehitystä.
Ibuka toimi vuosina 1950–1971 Sonyn toimitusjohtajana ja 1971–1976 hallituksen puheenjohtajana. Hän jäi eläkkeelle 1976, mutta toimi edelleen hallituksen kunniapuheenjohtajana. Koulutus kiinnosti Ibukaa, ja hän kirjoitti aiheesta kirjoja sekä johti varhaiskasvatuksen yhdistystä. Hän toimi myös Japanin partiolaisten johtajana.
Chambers

Chambers on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Miesten Divari-kausi 2019–2020

Miesten Divari-kausi 2019–2020 on järjestyksessään 32. miesten Divarin kausi. Divarin runkosarja alkoi 11.9.2019 ja se loppuu 29.2.2020. Uusia joukkueita sarjassa ovat liigasta pudonneet Koovee ja Karhut, sekä 2. divisioonasta nousseet Pirkat ja SB Vantaa. Divarikausi 2019-20 katkesi koronakriisin takia ennen välieriä, ja Salibandyliiton hallituksen päätöksellä Salibandyliigaan nousi Divarin runkosarjan voittanut ja välieriin edennyt Nurmon Jymy.
Melchiorre Cesarotti

Melchiorre Cesarotti (1730−1808) oli italialainen kielitieteilijä ja runoilija. Hän teki Ossianin tunnetuksi Italiassa kääntämällä runot italiaksi oivallisin verso sciolto -säkein. Runot vaikuttivat melkoisesti Italian lyyrikoihin, varsinkin Vincenzo Montiin, Ugo Foscoloon ja Ippolito Pindemonteen. Cesarotti oli ahkera ja etevä klassikkojen, kuten Plutarkhoksen, Homeroksen ja muiden, kääntäjä. Hänen kielitieteellisistä teoksistaan on etevin "Saggio sulla filosofia delle lingue" (1785), jossa hän Accademia della Cruscaa vastustaen puolustaa kielellisen kehityksen vapautta. Hänen kootut teoksensa ilmestyivät 40 nidoksena 1805−1813. Guido Mazzoni julkaisi 1882 hänen teoksiaan nimellä "Prose edite ed inedite".
Fredrik Cederborgh

Fredrik Cederborgh (17. kesäkuuta 1784 Lindesberg − 19. tammikuuta 1835 Lindesberg) oli ruotsalainen kirjailija. Hän toimi joitakin vuosia valtion virassa, asui sitten jonkin aikaa maaseudulla, julkaisi Tukholmassa aikakauskirjaa "Anmärkaren" (1816−1823) ja asui myöhemmin omistamallaan rautatehtaalla. Hän on julkaissut joukon enimmäkseen humoristisia romaaneja, joista tunnetuimmat ovat "Uno von Trasenberg" (1809−1819), "Ottar Tralling" (1810−1818) ja "Nàgot litet om grefve Jacques Pancraoe von Himmel och Jord" (1818). Kootut teokset ilmestyivät 1834 nimellä "Ungdoms tidsfördrif".
František Ladislav Čelakovský

František Ladislav Čelakovský (1799−1852) oli tšekkiläinen runoilija, kääntäjä ja toimittaja. 
Čelakovský pyrki J. W. von Goethen ja Herderin vaikutuksen alaisena uudistamaan taiderunoutta kansanrunouden kautta, koska hänen mielestään vain siinä esiintyy elävässä runollisessa muodossa kansanhenki. Kokoelmassa 'Slaavilaisia kansanlauluja' (1822−1827) hän julkaisi tšekkiläisessä käännöksessä valikoiman kauneimpia slaavilaisia kansanlauluja. Vuonna 1852 hän julkaisi laajan kokoelman slaavilaisia sananlaskuja: 'Slaavilaisten viisaus sananlaskuissa'. Kokoelmat 'Venäläisten laulujen kaikuja' (1829) ja 'Tšekkiläisten laulujen kaikuja' (1839) ovat sekä muodollisessa että runollisessa suhteessa erinomaisia taiderunouteen siirrettyjä mukailuja kansanrunoudesta, ja niiden vaikutus seuraaviin runoilijoihin on ollut huomattava. Čelakovskýn epigrammit, jotka hän on julkaissut nimellä "Kvítí" ('Kukkia') kuuluvat tšekkiläisen runouden kauneimpiin. Paljon lyyristä kauneutta on myös hänen runokokoelmassaan "Satalehtinen ruusu" (1840), jossa lemmen, isänmaan ja luonnon runous ovat sulaneet yhteen.
Čelakovskýn panslavistiset harrastukset joutuivat koetteelle, kun hän virallisessa lehdessä "Pražské poštovské noviny", ainoassa senaikaisessa tšekkiläisessä sanomalehdessä, jonka toimituksen Itävallan hallitus oli hänelle uskonut, 1835 oli antanut ilmestyä kirjoituksen, jossa arvosteltiin Venäjän politiikkaa puolalaisiin nähden, ja sen takia hän Venäjän hallituksen painostuksesta menetti toimeentulonsa. Hän toimi myös slaavilaisen filologian opettajana Breslaun yliopistossa 1841−1849 sekä sen jälkeen vähän aikaa Prahassa ja julkaisi tällä alalla teoksia, joilla ei enää ole tieteellistä arvoa.
Aamunkoittomaalari

Aamunkoittomaalari (englanninkielisessä tutkimuksessa "Daybreak Painter") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi arkaaisella kaudella noin vuosina 520–500 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erään hänen teoksensa aiheeseen.
Aamunkoittomaalari maalasi erityisesti lekyyttejä, oinokhoeja ja olpeja. Myös hänen nimimaalauksensa on lekyytissä oleva maalaus, joka esittää merestä nousevaa auringonjumala Heliosta sekä Heraklesta.
Affecter

Affecter (engl.) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja ja vaasimaalari, joka teki ja maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 540–520 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty englanninkielinen nimitys perustuu hänen teostensa tyyliin, jossa hahmoja on luonnehdittu teennäisiksi (engl. "affected").
Affecter saattoi olla Amasis-maalarin oppilas. Hän teki pääasiassa kaula-amforoita. Suurin osa niistä on löydetty Etruriasta, minkä vuoksi on mahdollista, että hän teki vaaseja pääasiassa etruskimarkkinoille. Tähän viittaa myös maalausten tyyli, jota on luonnehdittu manieristiseksi, ja joka ei vaikuta olevan puhtaasti ajan ateenalaisen maun mukaista.
Intiansardinella

Intiansardinella ("Sardinella longiceps") tai intiansardiini on kupusillien heimoon (Dorosomatidae) kuuluva trooppisten merten kala.
Koko ja ulkonäkö.
Intiansardinellan tavanomainen pituus on 20 senttimetriä, suurimmillaan 23 senttimetriä. Paino on korkeintaan 200 grammaa. Kalan ruumis on pitkänomainen ja lieriömäinen, ja sen korkeus on alle 30 prosenttia kalan pituudesta pyrstöä lukuun ottamatta. Vatsa on pyöreä. Kidusaukon takana on heikko kultainen täplä, josta lähtee heikko kultainen kylkiiviva. Kiduskannen takareunassa on selkeä musta piste. Intiansardiini muistuttaa paljon "Sardinella neglecta"- ja "Sardinella lemuru" -lajeja, mutta sillä on näitä pidempi pää ja enemmän kiduspiikkejä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Intiansardinellaa esiintyy Intian valtameren pohjois- ja länsiosissa sekä Adeninlahdessa ja Omaninlahdessa ja Intian eteläosissa, muttei kuitenkaan Punaisessameressä ja Persianlahdessa . Se elää rannikoiden pelagisella alueella.
Ravinto ja elintavat.
Intiansardinellan ravintoa on kasviplankton, eritoten piilevät sekä myös pienet äyriäiset. Se tulee sukukypsäksi keskimäärin 16,3 senttimetrin mittaisena. Kutu tapahtuu tavallisesti yöaikaan. Laji elää enintään kolmivuotiaaksi.
Käyttö ja kalastus.
nella on Intian merten runsain sillikala ja tärkeimpiä merikalastuksen kohteita. Suurin vuotuinen saalismäärä aikavälillä 1950–2016 oli yli 700 000 tonnia vuonna 2014. Intiansardinellaa myydään tuoreena, kuivattuna ja suolattuna sekä savustettuna ja säilykkeenä.
Akheloos-maalari

Akheloos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 525–500 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erääseen hänen teokseensa, jossa Herakles taistelee Akhelooksen kanssa.
Akheloos-maalari oli osa niin kutsuttua Leagros-ryhmää, joka oli viimeisiä merkittäviä mustakuviokeramiikan valmistajia. Hän maalasi erityisesti amforoita ja hydrioita, ja Herakles kuului hänen suosikkiaiheisiinsa.
Akhilleus-maalari

Akhilleus-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi puna- ja valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi klassisella kaudella noin vuosina 470–425 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että eräs hänen maalauksistaan esittää Akhilleusta ja Briseistä.
Akhilleus-maalari oli Berliini-maalarin oppilas, mikä näkyy hänen maalaustyylissään ja aiheissaan. Hän käytti kaikkia aikansa päätekniikoita, punakuvio- ja valkopohjatekniikan lisäksi jonkin verran myös mustakuviotekniikkaa, jota käytettiin aina Panathenaia-amforoissa. Akhilleus-maalari teki erityisesti nolalaisia amforoita ja lekyyttejä.
Alamaailmamaalari

Alamaailmamaalari (merkityksessä ”Manalamaalari”, englanninkielisessä tutkimuksessa "Underworld Painter") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi apulialaista eteläitalialaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi klassisella kaudella noin vuosina 340–310 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu erään hänen teoksensa manala-aiheeseen.
Alamaailmamaalari oli Dareios-maalarin työn jatkaja. Heidän työpajansa sijaitsi mahdollisesti Taraksessa. Alamaailmamaalari maalasi erityisesti suurikokoisia vaaseja, kuten krateereita ja lutroforoksia. Maalausten aiheissa on muun muassa mytologisia aiheita, teatteria sekä hautajaisaiheita.
Maalarille nimen antaneen voluuttikrateerin toisella puolella on kuvattuna Haades, Persefone, Orfeus ja muita manalan asukkaita sekä Selene ja Helios, ja toisella puolella Dionysoksen kruunaava Nike sekä nuorukaisia ja naisia. Vaasi on nykyisin esillä Staatliche Antikensammlungenissa Münchenissä.
Liljeblad

Liljeblad on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Amasis (savenvalaja)

Amasis () oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän oli mahdollisesti egyptiläistä sukujuurta, ja toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 560/550–530/520 eaa.
Amasiksen nimi perustuu oletettavasti faarao Ahmose II:n eli kreikkalaisittain Amasis II:n (faaraona noin vuodesta 569/568 eaa.) nimeen. Näin savenvalaja Amasis on voinut syntyä aikaisintaan noin vuonna 569 eaa. Savenvalajan perinteisen ajoituksen ja iän suhteen on ongelmia, jotka voivat johtua joko väärästä ajoituksesta tai henkilön nuoresta iästä aloittaessaan uransa.
Amasis teki vaaseja, joista osan signeerasi omalla nimellään. Näitä vaaseja maalasi erityisesti hänestä tutkimuksessa käytetyn nimensä saanut Amasis-maalari. Usein heitä on pidetty samana henkilönä. Ilmeisesti Amasiksen signeeraamia vaaseja maalasivat kuitenkin myös muut vaasimaalarit, mistä voi päätellä, että signeeraukset olivat savenvalajan, ei vaasimaalarin tekemiä.
Anakles

Anakles () oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–525 eaa.
Anakles toimi yhdessä Nikostheneen kanssa, ja maalasi tämän valamia vaaseja. Joissakin vaaseissa esiintyy heidän kummankin signeerauksensa käyttäen sanaa "epoiēsen" (), mikä viittaa yleensä savenvalajaan. Tästä voidaan päätellä, että sanaa käytettiin joskus myös viitattaessa vaasimaalariin.
Hans Ehrich

Hans Ehrich (s. 25. syyskuuta 1942 Kulosaari [nyk. Helsinki]) on Suomessa syntynyt ruotsalainen teollinen muotoilija.
Ehrich syntyi Kulosaaren huvilakaupungissa saksalaisen Otto Ehrichin ja ruotsalaisen Karin Wennerholmin esikoisena. Perhe muutti Ruotsiin vuonna 1944. Ehrich kirjoitti ylioppilaaksi Roomassa ja aloitti opintonsa Ruotsissa Konstfackin taideteollisessa korkeakoulussa.
Opiskeluaikoinaan Ehrich tutustui Tom Ahlströmiin ja perusti tämän kanssa vuonna 1968 A&amp;E Design -yrityksen, josta kehittyi myöhemmin erittäin menestynyt suunnittelutoimisto.
Ehrichin perhe menetti mittavan omaisuutensa Suomessa toisen maailmansodan päätyttyä Potsdamin konferenssin päätösten ja valvontakomission toimien seurauksena. He menettivät Neuvostoliitolle muun muassa suuren Villa Ehrichin kartanon Kulosaaressa, sillä kaikki saksalaisomistus Suomessa tuli luovuttaa Neuvostoliitolle. Hans Ehrich on ollut useasti yhteydessä eri Suomen viranomaisiin, kuten ulkoministeriöön, puolustusministeriöön ja presidenttiin saadakseen Kulosaaren rakennuksen takaisin suvulleen, mutta tuloksetta. Ehrich tahtoisi tehdä yksityisomistuksessa olevasta rakennuksesta kotimuseon.
Analatos-maalari

Analatos-maalari ("Análatos-maalari") oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi protoattikalaista orientalisoivaa mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa varhaisella arkaaisella kaudella noin vuosina 700–680 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hänen töitään on löydetty kaivauksissa Análatoksen (Néos Kósmos ja Néa Smýrni) alueelta.
Analatos-maalari toimi ajalla jolloin Ateenassa valmistetussa keramiikassa oltiin siirtymässä myöhäisestä geometrisesta keramiikasta varhaiseen orientalisoivaan protoattikalaiseen keramiikkaan. Analatos-maalari oli Stathatou-maalarin oppilas.
Xtrullor

Xtrullor (oik. Tuukka Veikkola, s. 22. heinäkuuta 1995, Haapavesi) on suomalainen elektronisen musiikin tuottaja.
Ura.
Seitsenvuotiaana Tuukka aloitti viulunsoiton Jokilaaksojen musiikkiopistossa. Hän on ollut myös kansanmusiikkibändeissä ja soittanut orkesterissa.
Elektronista musiikkia Tuukka oppi tekemään pääasiassa itseoppimalla ja musiikkiteknologian oppitunneilla.
Andokides-maalari

Andokides-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista musta- ja punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 530–510 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Andokideen signeeraamia vaaseja. Joskus heidät on nähty myös samana henkilönä.
Andokides-maalarin kausi ajoittuu vaiheeseen, jossa siirryttiin mustakuviotekniikasta punakuviotekniikkaan. Häntä pidetään usein punakuviotekniikan kehittäjänä yhdessä Psiaksin kanssa. Andokides-maalari maalasi ennen kaikkea amforoita ja suosi maalaustensa aiheena Heraklesta.
Andokides-maalari teki mustakuvio- ja punakuviokeramiikan lisäksi myös niin kutsuttua kaksikielistä keramiikkaa, joka yhdisteli kumpaakin tyyliä samassa vaasissa. Tässä hän teki ilmeisesti yhteistyötä savenvalaja Andokideen työpajassa myös toimineen mustakuviomaalari Lysippides-maalarin kanssa, niin että Andokides-maalari maalasi punakuviopuolen ja Lysippides-maalari mustakuviopuolen. Myös heitä on joskus ehdotettu samaksi henkilöksi, mutta tyylien perusteella maalarit vaikuttavat eri henkilöiltä.