tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Marcus Vipsanius Agrippa

Marcus Vipsanius Agrippa (63 eaa. – 12 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli Augustuksen ikätoveri, ystävä lapsuudesta ja opiskeluajalta, sotilaskomentaja ja luotettu. Agrippa komensi joukkoja Filippoin taistelussa, jossa toisen triumviraatin Marcus Antonius ja Octavianus voittivat Julius Caesarin murhaajat. Hän johti laivastoja, jotka löivät Sextus Pompeiuksen Naulochuksen meritaistelussa vuonna 36 eaa. Agrippa vastasi myöhemmin muun muassa Aktionin taistelun voitosta. 
Hänet muistetaan myös siitä, että hän rakennutti kolmannella konsulikaudellaan Rooman kaupunkiin Pantheonin. Tämä rakennus tuhoutui vuonna 80, mutta Hadrianus rakensi oman Pantheoninsa noin vuonna 125. Tämä rakennus on säilynyt nykypäivään. Hänen rakennuttamiaan ovat myös Ateenan Agoralle rakennettu Agrippan odeion sekä Nîmesissä säilynyt Maison Carrée -temppeli. Ateenalaiset omistivat hänelle Agrippan muistomerkin.
Perhe.
Agrippa oli naimisissa kolmesti. Caecilia Attican kanssa hän sai tyttären Vipsania Agrippinan, joka meni myöhemmin naimisiin Tiberiuksen kanssa. Toisesta avioliitostaan Claudia Marcella Majorin kanssa Agrippalle syntyi tytär Vipsania Marcella. 
Kolmannen avioliittonsa Agrippa solmi Augustuksen tyttären Julia vanhemman kanssa. Pari sai viisi lasta:
Matkanevan rautatieasema

Matkanevan rautatieasema () on Suomen rataverkon liikennepaikka Pohjanmaan radalla, ja sen etäisyys ratakilometreinä Helsingin päärautatieasemalta Haapamäen kautta on 562,1. Liikennepaikka sijaitsee Kokkolassa. 
Matkanevan ratapiha käsittää pääraiteen lisäksi yhden sivuraiteen, jota käytetään junien kohtaamisiin sekä ohituksiin. Muita raiteita ei ole. Liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Matkanevan liikennepaikka on rakennettu junakohtauspaikaksi 1980-luvun alussa Pohjanmaan radan sähköistys- ja perusparannustöiden yhteydessä.
Matkanevan liikennepaikan pohjoispuolella tapahtui 10. marraskuuta 2005 tasoristeysonnettomuus, kun Helsinkiin matkalla ollut Pendolinojuna törmäsi karjankuljetusautoon vartioimattomassa tasoristeyksessä. Onnettomuudessa menehtyivät karjankuljetusauton kuljettaja ja apukuljettaja. Onnettomuuden seurauksena neljä lasta jäi orvoksi.
Agrippa

Agrippa oli roomalainen etunimi, jota myöhemmin alettiin käyttää cognomenina. Tämän nimisiä:
Muita:
Akkadi

Akkadi tarkoittaa seuraavia:
Ilmiöiden nimenä:
Henkilöiden nimenä:
Thala

Thala on pieni kaupunki tai kylä Tunisiassa. Thala sijaitsee kukkulan rinteellä noin 1 000 metrin korkeudessa. Kylässä on säilynyt monia vanhoja siirtomaa-ajan taloja. Haïdran raunioalueelle matkaa on noin 30 km.
Viljo Heino

Viljo Akseli Heino (1. maaliskuuta 1914 Iitti – 15. syyskuuta 1998) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Heino oli 1940-luvun puolivälissä ja loppupuolella maailman parhaita kestävyysjuoksijoita 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla.
Heino taisteli talvisodassa ja haavoittui jalkaan, joka parani myöhemmin täysin. Jatkosodassa hän taisteli Syvärin rintamalla, kunnes vuonna 1943 siirtyi Haminaan, missä pääsi harjoittelemaan paremmin.
Saavutuksia.
Viljo Heino voitti EM-kultaa vuonna 1946 Oslossa 10 000 metrin juoksussa ajalla 29.52,0. Heino oli kisassa ylivoimainen: toiseksi tullut Helge Perälä hävisi 39,4 sekuntia. 5 000 metrillä Heino oli neljäs. Ruotsalaiset olivat yrittäneet kieltää Heinon osallistumisen kisaan väittämällä hänen olleen ammattilainen. Urho Kekkonen ja Lauri Miettinen saivat kuitenkin koko alkuvuoden 1946 kilpailukiellossa olleen Heinon mukaan kisoihin. Lontoon olympialaisissa 1948 Heino oli Emil Zátopekin ohella ennakkosuosikkeja, mutta valmistautuminen oli epäonnistunut saman vuoden keväällä tapahtuneen pohjerevähdyksen takia. Myös Lontoossa iskenyt vatsatauti verotti voimia, minkä takia Heino keskeytti 10 000 metrin kilpailussa. Maratonilla hän oli yhdestoista juostuaan olympialaisissa elämänsä ensimmäisen maratonin.
Heino voitti neljä 5 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1944, 1945 ja 1946), kolme 10 000 metrin Suomen mestaruutta (1943, 1946 ja 1949) sekä neljä maastojuoksun pitkän matkan Suomen mestaruutta (1944, 1945, 1947 ja 1948). Hänellä oli kauden paras aika maailmassa 10 000 metrillä vuosina 1943–1947, kunnes alkoi seitsemän vuotta kestänyt Emil Zátopekin aikakausi. 5 000 metrillä Heino oli kauden nopein 1944 ja 1945.
Heino voitti 1. tammikuuta 1950 São Paulon uudenvuodenyön juoksun.
Vuonna 1949 Heino valittiin Vuoden urheilijaksi. Hän edusti Karhulan Katajaisia. Heino lopetti uransa vuonna 1950, kun tunsi maailmanennätyksen tekemisen olevan jo mahdotonta.
Maailmanennätykset.
Heino juoksi 25. elokuuta 1944 Helsingissä 10 000 metrin uuden maailmanennätyksen 29.35,4. Taisto Mäen vuonna 1939 juoksema entinen ennätys parani peräti 17,2 sekunnilla. Ennätyksen rikkoi vasta Emil Zátopek kesäkuussa 1949 juoksemalla Ostravassa 29.28,2. 35-vuotias Heino otti ennätyksen kuitenkin vielä haltuunsa juoksemalla 1. syyskuuta 1949 29.27,2. Tähän Zátopek vastasi jälleen 1,5 kuukautta myöhemmin Ostravassa alittamalla Heinon tuloksen kuudella sekunnilla. Heinon tulos säilyi Suomen ennätyksenä yli 10 vuotta. Kummassakin Heinon juoksussa syntyi väliaikana myös kuuden mailin maailmanennätys (28.38,6 1944 ja 28.30,8 1949). Ensimmäisessä juoksussa hän jatkoi juoksemista vielä niin kauan, että sai uuden puolen tunnin juoksun epävirallisen maailmanennätyksen 10 131 metriä.
Kuuden mailin ennätysten lisäksi Viljo Heinolla oli hallussaan myös useita muita harvemmin juostujen matkojen ennätyksiä.
Prinsessa Zelda

Prinsessa Zelda () on kuvitteellinen pelihahmo Nintendon "The Legend of Zelda" -pelisarjasta. Hän on Hyrulen kuningasperheen jäsen. Vaikka pelisarjan nimi viittaa prinsessa Zeldaan, peleissä pelataan vihreäpukuisella sankarilla nimeltä Link. Yleensä Ganonin (myös Ganondorf) palvelijat kaappavat Zeldan peleissä, ja pelaajan täytyy pelastaa Zelda. Pääsarjan peleissä Zelda ei ole koskaan ollut pelattavana.
Hahmon luoja Shigeru Miyamoto on sanonut hahmon nimen inspiraation tulleen Zelda Fitzgeraldin nimestä. Nimeä voi myös yhdistää Deltaan, joka tarkoittaa kolmionmuotoista, minkälainen myös triforce on. Nykykreikan sana δελτα ("delta") on äännettynä "dhelda" mikä on tyypillisesti käännetty katakanalle (yksi japanin kirjoitusjärjestelmistä) ゼルダ "zeruda".
Ominaispiirteet.
Kuten Linkillä, Zeldallakin on ollut erilaisia ruumiillistumia sarjan eri osissa. Yleensä hänet on kuvattu lapseksi, mutta aikuisena hänet on nähty peleissä ', ' ja 
Zeldalla on suipot korvat kuten Linkillä. Hänellä on myös yleensä vaaleat tai ruskeat hiukset. Yleensä hän käyttää kuninkaallista iltapukua ja koristeellisia koruja.
Yhdistyneenä jumalatar Nayruun ja viisauden triforceen Zeldalla on hyvä päätöksentekokyky useimmissa asioissa – tosin tämä ei estä häntä joutumasta kaapatuksi. Usein Zeldalla on myös psyykkisiä ja maagisia voimia, esimerkiksi telepaattisia kykyjä. Voimakkaimmillaan hän voi langettaa loitsuja sekä rikkoa esteitä ja sinettejä. Zeldan alter egolla Sheikillä on omat voimansa.
Esiintymiset.
Zelda on myös esiintynyt muissakin kuin " The Legend of Zelda" -pelisarjan peleissä. Philipsin CD-i-peleissä Zelda esiintyi kolme kertaa, ja näissä peleissä Zelda oli myös pelattavana ensi kerran. Koska pelit ovat heikkolaatuisia eivätkä ne ole Nintendon tekemiä, eivät fanit laske niitä kuuluvaksi pääsarjaan. "Super Smash Bros. Melee" -pelissä Zelda on pelattavana hahmona, myös alter egonaan Sheikkinä. Pelaamisen aikana Zelda voi vaihtaa muotoaan Sheikiksi, ja täten ottaa käyttöönsä Sheikin voimat. Hän esiintyy myös "Super Smash Bros. Brawl" -pelissä missä hän on myös pelattavana hahmona ja voi myös siinäkin muuttua Sheikiksi.
Zelda esiintyy myös vuonna 2009 julkaistussa "" -pelissä tärkeässä osassa Linkin mukana. Zelda voi ottaa haltuunsa Phantomin, jota pelaaja voi ohjailla.
Valiant Comicsin "The Legend of Zelda" -sarjakuvat.
Valiant Comicsin "The Legend of Zelda" -sarjakuvia julkaistiin Suomessa Nintendo-lehdessä. Niissä Linkillä ja Zeldalla on usein romanttisia tunteita toisiaan kohtaan, tosin Link ilmaisee tunteensa Zeldaa paremmin. Monet sarjakuvan hahmoista ja paikoista ovat samanlaisia kuin animaatiosarjassa esitellyt. Sarjakuvassa Zelda on hyvin uskollinen Triforcea kohtaan.
Vaikutus kulttuuriin.
Yhdysvaltalainen näyttelijä Robin Williams nimesi tyttärensä Zeldan mukaan, koska hänen poikansa on pelisarjan uskollinen fani.
Skeletons (vuoden 1996 elokuva)

Skeletons on yhdysvaltalainen vuonna 1996 ensi-iltansa saanut draama- ja jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut David DeCoteau. Alun perin ohjaajaksi suunniteltiin Ken Russelia, mutta tämä vaihdettiin, koska hän ajautui erimielisyyksiin yhden tuottajan yhdeksän joukosta. Elokuva on kuvattu Kalifornian Burbankissa.
Elokuva kertoo New Yorkissa asuvasta Pulitzer-palkinnon voittaneesta toimittaja Peter Cranestä (näyttelijä Ron Silver), joka muuttaa pieneen Uuden Englannin kaupunkiin sydänvikojensa vuoksi. Hän ajautuu pian ratkomaan murhaa, jonka uhri oli väitetyn syyllisen miehen miesystävä. Kaupunkilaiset haluavat kuitenkin antaa asian olla, ja alkavat vihata Cranen perhettä.
Leo Ehrnrooth

Leo Reinhold Ehrnrooth (10. maaliskuuta 1877 Helsinki – 26. heinäkuuta 1951 Mösseberg, Ruotsi) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja vuosina 1907–1909 ja 1917. Hän oli toisena ulkoasiainministerinä vuonna 1919, kauppa- ja teollisuusministerinä vuonna 1920 ja sisäasiainministerinä vuosina 1943–1944. Hänen vanhempansa olivat kenraalimajuri Adolf Reinhold Viktor Ehrnrooth ja Olga De la Gardie.
Leo Ehrnrooth sai lakitieteen tohtorin arvon vuonna 1906. Hän osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Hänet valittiin RKP:n listoilta uuden eduskunnan jäseneksi 1907–1909. Hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa 1906–1917, mutta hänet pidätettiin virantoimituksesta vuoden ajaksi toukokuussa 1913, koska hän kieltäytyi varmentamasta venäjänkielisiä asiakirjoja.
Keisarin vallan kaaduttua maaliskuussa 1917 hänestä tuli kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö ja senaattori Tokoin senaattiin. Eduskunnan jäsen hän oli jälleen 1917 valtiopäivillä. Hän toimi toukokuusta syyskuuhun 1918 lähetystöneuvoksena Suomen Berliinin lähetystössä. Sen jälkeen hänet nimitettiin vielä Ingmanin I:n ja Kaarlo Castrénin hallituksien apulaisulkoministeriksi kesään 1919 asti sekä seuraavana vuonna Erichin hallituksen kauppa- ja teollisuusministeriksi.
Suomen itsenäisyyden alkuvaiheessa Ehrnrooth siirtyi yritysmaailman puolelle, ensin Suomen Sahanomistajain yhdistyksen toimitusjohtajaksi 1918–1919 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton pääjohtajaksi 1918–1921, sitten Helsingin Osakepankin johtajaksi 1921–1924.
Ehrnrooth oli Kansainliiton määräämä Saarin alueen hallituskunnan kulkulaitosministeri 1928–1935. Jatkosodan aikana hän oli vielä sisäasiainministeri Linkomiehen hallituksessa maaliskuusta 1943 elokuuhun 1944.
Leo Ehrnroothin tytär oli lastenkirjailija Ulli Ehrnrooth.
Ilkka Sinisalo

Ilkka Antero Jouko Sinisalo (10. heinäkuuta 1958 Valkeakoski – 5. huhtikuuta 2017) oli suomalainen jääkiekkoilija. Laitahyökkääjä Sinisalo tunnettiin lähinnä hienosta ammattilaisurastaan NHL:ssä. Sinisalo oli toisaalta ensimmäinen suomalainen NHL-pelaaja, jota ei koskaan varattu .
Ura.
Suomi.
Sinisalo pelasi Suomessa SM-liigassa kahdeksan kautta seuroinaan HIFK (1977–1981), HPK (1992–1993), Ilves (1993–1995) ja Kiekko-Espoo (1995–1996). Sinisalo voitti yhden Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1980, jolloin hän pelasi paljon Matti Hagmanin johtamassa ykköskentässä.
Kaikkiaan Sinisalo teki Suomen pääsarjassa pisteet 88+81 285 ottelussa runkosarjassa ja 13+13 39 ottelussa pudotuspeleissä. Lisäksi Sinisalo pelasi kaksi kautta I divisioonassa Pitäjänmäen Tarmossa ja Kärpissä.
NHL.
NHL:ssä Sinisalo loi hyvän uran. Hän pelasi Pohjois-Amerikassa yhdeksän kautta Philadelphia Flyersissa ja yhteensä kaksi kautta Minnesota North Starsissa ja Los Angeles Kingsissä. Hän ei ehtinyt pelata Minnesotassa koko kautta, sillä hänet kaupattiin kesken kauden Los Angelesiin. Sinisalo teki kahdesti yli 70 pistettä ja 582 NHL:n runkosarjaottelussaan hän teki yhteensä tehot 204+222. Pudotuspeleissä Sinisalo saavutti 21+11 pisteen verran tehoja 68 ottelussa. Hän pelasi kahdesti Stanley Cupin finaalissa.
Sinisalo teki NHL-uransa avausmaalin toisessa ottelussaan Flyersien paidassa harvinaisesti rangaistuslaukauksesta. Vastassa oli tuolloin Pittsburgh Penguins.
Maajoukkue.
Sinisalo pelasi maajoukkuessa yhteensä 48 ottelua tehoilla 6+11.
Hän edusti Suomea kolme kertaa MM-kisoissa, muun muassa keväällä 1982 pelatussa kotiturnauksessa.
Kanada-cupissa Sinisalo oli vuonna 1981. Hän pelasi Suomen ykköskentässä Matti Hagmanin ja Jari Kurrin kanssa, mutta joukkue jäi viimeiseksi.
Pelaajauran jälkeen.
Pelaajauran jälkeen Sinisalo toimi vuodet 1997–1999 Espoo Bluesin toimitusjohtajana. Vuonna 1994 hänestä tuli YLE:n Radio Suomen urheilukommentaattori jääkiekkoiluun. Sinisalo oli kommentaattorina mukana kymmenen vuoden ajan vuoteen 2003 kaikissa jääkiekkoilun arvokilpailuissa sekä kotimaan finaaliotteluissa. Sittemmin hän toimi Philadelphia Flyersin kykyjenetsijänä.
Hänen poikansa Tomas Sinisalo on pelannut myös jääkiekon SM-liigassa.
Tobruk

Tobruk () on kaupunki ja niemimaa koillisessa Libyassa Välimeren rannalla. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli noin 120 000. Kaupungissa on hyvä luonnonsatama. Tobrukin eteläpuolella on lentokenttä..
Vuonna 1941 Erwin Rommelin johtamat joukot piirittivät kaupunkia kahdeksan kuukauden ajan toisen maailmansodan aikaan, kunnes Operaatio Crusader vapautti kaupungin piirityksestä. Kesäkuussa 1942 Rommel kuitenkin valloitti kaupungin, kunnes liittoutuneet valtasivat sen takaisin marraskuussa samana vuonna.
Syksystä 2014 lähtien Libyan kansainvälisesti tunnustettu parlamentti ja hallitus ovat toimineet Tobrukissa, muun osan maasta ollessa eri ryhmittymien käsissä.
Jean Gabin

Jean Gabin (oikealta nimeltään Jean Alexis Moncorgé; 17. toukokuuta 1904 Pariisi – 15. marraskuuta 1976 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen näyttelijä, joka luetaan ranskalaisen elokuvan merkittävimpien näyttelijöiden joukkoon.
Elokuvien tuottajanakin toiminut Gabin aloitti uransa 18-vuotiaana teatterissa ja käytti myös nimiä Jean Moncorgé ja Alexis Moncourge.
Gabin kuoli leukemiaan 72-vuotiaana.
Mikko Hietanen

Mikko Hietanen (22. syyskuuta 1911 Uusikirkko – 3. helmikuuta 1999 Laukaa) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka tunnetaan erityisesti maratonjuoksijana.
Henkilöhistoria.
Mikko Hietasen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Hietanen ja Liisa Uuttu ja puoliso vuodesta 1939 Maila Kyllikki Hoikkala. Hietanen kävi maamieskoulun 1939. Sotien jälkeen Hietanen siirtyi evakkona Keski-Suomeen Laukaaseen, jossa hän toimi varastomiehenä. Valtion ruutitehtaalta Vihtavuoresta Hietanen jäi eläkkeelle työnjohtajana vuonna 1976.
Urheilu-ura.
Hietanen voitti EM-kultaa maratonilla Oslossa 1946. Lontoon 1948 olympialaisten maratonilla hän keskeytti ja Helsingin 1952 olympialaisissa hän oli 17:s.
Hietanen voitti neljä maratonin Suomen mestaruutta (1945–1948) ja yhden Pohjoismaiden mestaruuden (1947). Vuosina 1946 ja 1948 hänellä oli maratonilla kauden kärkiaika maailmassa. Vuonna 1946 Hietanen voitti Košicen kansainvälisen rauhanmaratonin Tšekkoslovakiassa. Seuraavana vuonna hän voitti Yhdysvaltojen 20 kilometrin maantiejuoksun mestaruuden. Bostonin maratonilla 1947 hän oli toinen ennätysajallaan 2.29.39. Seuratasolla Hietanen edusti Vihtavuoren Pamausta.
Hietanen juoksi 25 000 metrin, 30 000 metrin ja 15 mailin ratajuoksujen maailmanennätyksiä vuosina 1946–1948. Vielä vuonna 1986 hän saavutti 75-vuotiaiden sarjassa EM-pronssia maratonilla. Menestyksekkään vuoden 1946 tulosten perusteella Mikko Hietanen yhdessä pikaluistelija Lassi Parkkisen kanssa valittiin Suomen vuoden urheilijaksi. Samana vuonna hän sai myös Suomen Urheilulehden kultamitalin.
Faradayn induktiolaki

Faradayn lain mukaan virtasilmukkaan indusoituu jännite, kun silmukan läpi kulkeva magneettivuo muuttuu. Indusoituva jännite on suoraan verrannollinen magneettivuon formula_1 muutosnopeuteen. Jännite indusoituu siten, että sen aikaansaama sähkövirta silmukassa pyrkii vastustamaan ulkoisen magneettikentän muutosta. 
Matemaattinen kuvaus.
Ilmiötä kuvaa yhtälö :
formula_2,
missä formula_3 on indusoitunut jännite ja
formula_4 on magneettivuon muutosnopeus.
Koska formula_5
eli formula_6,
missä formula_7 on magneettivuon tiheys, formula_8 on silmukan pinta-ala ja "formula_9" on vuontiheysvektorin ja silmukan akselin välinen kulma.
Nähdään, että muuttuva magneettikenttä indusoi silmukkaan jännitteen. Vastaavasti silmukkaan indusoituu jännite, jos se liikkuu niin, että sen akselin suunta magneettikenttään nähden muuttuu. 
Sähkömagneettiset aallot.
Faradayn lain mukaan siis muuttuva magneettikenttä indusoi sähkökentän, ja koska Ampère-Maxwellin lain mukaan muuttuva sähkökenttä indusoi magneettikentän, voidaan sähkömagneettisen säteilyn aaltoluonne ymmärtää Maxwellin yhtälöiden pohjalta.
Bertel Storskrubb

Alf Bertel "Bebbe" Storskrubb (s. 24. huhtikuuta 1917 Pietarsaari – 21. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hän oli monipuolinen urheilija, mutta suurimmat menestyksensä hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa sekä 400 ja 800 metrin juoksussa. Storskrubb voitti 24 henkilökohtaista Suomen mestaruutta ja lisäksi kymmenen viestimestaruutta seuransa HIFK:n riveissä.
Storskrubb voitti Oslossa 1946 EM-kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 52,2, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi tällä matkalla; se oli myös Suomen ennätys ja sen vuoden maailman kärkitulos. Vuonna 1945 Storskrubb juoksi ajan 52,9, joka sekin oli maailmantilaston kärkitulos. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin aitojen välierissä ja sijoittui Suomen viestijoukkueessa ankkurina neljänneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Storskrubb oli myös hyvä 800 metrin juoksija. Hän juoksi ennätyksensä 1.49,3 Malmössa vuonna 1945. Se oli kauden kärkitulos maailmassa ja pysyi Suomen ennätyksenä kymmenen vuotta. Kalevan kisoissa 1948 Storskrubb sijoittui 800 metrillä hopealle.
Bertel Storskrubb voitti käsipallon Suomen-mestaruuden vuonna 1945. Hänen poikansa Björn Storskrubb oli käsipallon Suomen-mestari ja maajoukkuepelaaja. Hänen serkkunsa Börje Strandvall oli 1930-luvulla Suomen parhaita pikajuoksijoita.
Reservin luutnantti Storskrubb taisteli joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodassa. Jatkosodassa hänelle määrättiin oma iskujoukko. Hän osallistui taisteluihin Karjalan kannaksella sekä Viipurinlahden saaristossa Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana 1944. Teikarin saarella hänen osastonsa tuhosi ylivoimaisen vihollispataljoonan, mutta käskyn saatuaan oli osaston vetäydyttävä mantereelle. Osalle miehistä riitti veneitä, mutta Storskrubb ui kolmen kilometrin matkan.
Opintopiiri

Opintopiiri on ryhmätyön muoto, jossa joukko samasta aiheesta kiinnostuneita kokoontuu yhteen opiskelemaan. Opintopiirin toiminnalle on keskeistä vapaamuotoisuus ja -ehtoisuus, vastuullisuus ja yhteistoiminnallinen oppiminen.
Opintopiirillä on pitkä historia valistuksessa ja aikuisten vapaissa sivistyspyrinnöissä. Opintopiiriä pidetään erityisesti 1800-luvun skandinaavisena keksintönä, vaikka sillä on juuri myös pohjois-amerikkalaisessa kansansivistystyössä.
Lapuan Sanomat

Lapuan Sanomat on vuonna 1932 perustettu itsenäinen ja puolueeton paikallislehti, joka ilmestyy Lapualla.
Lapuan Sanomat ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin, ja sen kokonaistavoittavuus on 17700 lukijaa (KMT 2024). Tabloid-kokoinen lehti painetaan Botnia Print Oy:n sanomalehtipainossa Kokkolassa.
Historia.
Lapuan Sanomia julkaisi vuosina 1942–44 Lapuan Aseveliyhdistys. Kun yhdistys piti välirauhansopimuksen seurauksena lakkauttaa, lehti siirtyi kotiseutuyhdistys Lapua-Seuralle. 1960-luvun alussa seura perusti lehtiasioita hoitamaan Lapua-Säätiön, joka edelleen julkaisee lehteä. Lapua-Seuran johtokunta toimii Lapua-Säätiön valtuuskuntana.
Lehden aiempia päätoimittajia ovat olleet muiden muassa Tarja Kojola, Hannu Risikko ja Juhani Heinola.
Lapua-Seura

Lapua-Seura on Lapualla toimiva kotiseutuyhdistys. Se perustettiin vuonna 1937 tarkoituksenaan työskennellä kaikin tavoin Lapuan ja lapualaisten puolesta. Pyrkimyksenä on toimia paikalliskulttuurin ja ympäristön puolesta sekä kotiseutuhengen kohottamiseksi. Mukaan toimintaan pääsee kuka tahansa kiinnostunut. 
Lapua-Seura omistaa Ränkimäen talomuseon, jota se pyrkii ylläpitämään ja kehittämään. Yhdistys toimii järjestäjänä tai ainakin osanottajana erilaisissa kotiseutuhenkeä kohottavissa tilaisuuksissa ja pyrkii äänitorveksi Lapuaa ja lapualaisuutta koskettavissa asioissa. Lisäksi Lapua-Seura toimii paikallislehti Lapuan Sanomia julkaisevan, seuran perustaman Lapua-Säätiön valtuuskuntana.
Vuosittain seura toteuttaa Lapuan päivät. Lapuan taistelun 1808 jokakesäisen muistojuhlan järjestävät Lapuan kaupunki, Lapua-Seura ry ja vuosittain vaihtuva kolmas taho.
Lapua-Seura harjoittaa myös omaa pienimuotoista julkaisutoimintaa. 
Lapua-Seura on ollut mukana vuosina 2002–2006 toteutetussa Merenkurkun historiamatkailuhankkeessa, ja yksi Sodan ja rauhan tien matkailureitin opaskylteistä sijaitsee Ränkimäen talomuseon alueella.
Lisäksi Seura on mukana Härmänmaan kulttuuriperintöhankkeessa.
Pimeä galaksi

Pimeäksi galaksiksi kutsutaan galaksia, joka ei käytännössä säteile lainkaan sähkömagneettista säteilyä. Tällaisia galakseja on siten lähes mahdotonta havaita perinteisin tähtitieteellisin menetelmin. Pimeys aiheutuu siitä, että galaksissa ei ole lainkaan tähtiä vaan se koostuu pölystä ja kylmästä kaasusta. On myös arveltu, että pimeät galaksit koostuisivat pimeästä aineesta mutta todisteita asiasta ei ole onnistuttu löytämään. Moni pimeä galaksi onkin osoittautunut tavalliseksi galaksiksi, jossa on vain poikkeuksellisen vähän tähtiä, ja on siksi äärimmäisen hankala havaita suoraan.
Pelkästään pimeästä aineesta muodostunut pimeä galaksi olisi mahdollista havaita ainoastaan vetovoimansa perusteella, sillä se vetää puoleensa naapurigalakseja ja sitä ympäröivää ainetta painovoimalakien edellyttämällä tavalla.
Toistaiseksi tunnetaan ainoastaan yksi pimeäksi galaksiksi kutsuttu kohde, VIRGOHI21. Se raportoitiin löydetyksi alkuvuodesta 2005 radioteleskoopilla tehdyistä havainnoista. Näissä havainnoissa voitiin nähdä noin formula_1 Auringon massainen kertymä hyvin heikosti säteilevää neutraalia vetyä sekä ympäröivän avaruuden kaasun liikkeestä päätellen myös noin formula_2 auringon massan verran pimeää ainetta. Itse galaksia ei kuitenkaan voitu havaita, vaikka sen olisi pitänyt massansa perusteella olla helposti havaittavissa, sillä alueella ei ole lainkaan tähtiä, eikä neutraali vety säteile optisella alueella senkään vertaa kuin radioalueella.
Heinäkuussa 2012 ESO-tiedejärjestön tutkijat onnistuivat löytämään 12 uutta pimeää galaksia Perussa sijaitsevan äärimmäisen tehokkaan teleskoopin avulla. Ne löydettiin, kun tutkijat etsivät niitä voimakkaasti säteilevien kvasaarien läheltä.
Toronton sinfoniaorkesteri

Toronton sinfoniaorkesteri () on Torontossa, Kanadassa vuonna 1922 perustettu sinfoniaorkesteri. 
Toronton sinfoniaorkesterin perusti joukko torontolaisia muusikoita sekä wieniläissyntyinen kapellimestari Luigi von Kunits. Orkesteri piti ensimmäisen konserttinsa Massey Hallissa huhtikuussa 1923. Silloin orkesteri käytti itsestään nimeä "Uusi sinfoniaorkesteri". Nykyisen nimensä se otti käyttöön 1927.
Oslon filharmoninen orkesteri

Oslon filharmoninen orkesteri () on Norjan pääkaupungissa Oslossa toimiva sinfoniaorkesteri. Se perustettiin vuonna 1919. Nykyisellä nimellään orkesteri on toiminut vuodesta 1979 alkaen. 
Oslon filharmonisen orkesterin kotisali on Oslon konserttihalli.
Dave Pelzer

Dave Pelzer (s. 29. joulukuuta 1960) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on syntynyt ja kasvanut San Franciscossa, missä hän asui tyrannimaisen äitinsä sekä muun perheen kanssa. Dave Pelzer on kirjoittanut omaelämäkerrallisen kirjan kokemuksistaan ja äidiltään saamastaan hirvittävästä kohtelusta. Suomessa kirja on ilmestynyt vuonna 2003 nimellä Pimeän poika ("A Child Called "It"").
Pelzer kirjoitti Pimeän pojalle myös jatko-osia. Kaikkien hänen teostensa totuudenmukaisuus on kyseenalaistettu niin journalistien kuin joidenkin Pelzerin sukulaisten taholta ja niiden on nähty kaupallistavan ja viihteellistävän lasten hyväksikäyttöä.
Dean Butler

Dean Butler (s. 20. toukokuuta 1956, Prince George, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä. Hän aloitti näyttelijänuransa televisiosarjassa "San Franciscon syke" vuonna 1976. Hän esiintyi vuosina 1979–1983 kolmen tuotantokauden ajan Michael Landonin tuottamassa draamasarjassa "Pieni talo preerialla", jossa hän näytteli Laura Ingallsin aviomiestä Almanzo Wilderiä.
Kun "Pieni talo preerialla" päättyi 1983, Butler esiintyi satunnaisesti vierailevana näyttelijänä muun muassa Aaron Spellingin tuottamassa "Lemmenlaivassa" sekä muissa suosituissa televisiosarjoissa. Hän esiintyi myös suositussa nuortensarjassa "Buffy, vampyyrintappaja", jossa hän esitti Hank Summersia.
Monte-Carlon filharmoninen orkesteri

Monte-Carlon filharmoninen orkesteri () on Monacossa toimiva sinfoniaorkesteri, joka perustettiin vuonna 1856. Sen nykyinen musiikillinen johtaja on Marek Janowski. 
Monte-Carlon filharmoninen orkesteri säestää säännöllisesti Monacon oopperaa ja balettia. Orkesteri soitti joidenkin Hector Berliozin, Giacomo Puccinin, Maurice Ravelin ja Jules Massenetin teosten ensiesityksissä .
Endymion

"
Endymion () oli kreikkalaisessa mytologiassa komea paimen, joka perusti Eliin kaupungin, jonka kuningas hän oli. Endymion, johon kuun jumalatar Selene rakastui, oli Zeuksen pojanpoika. 
Tarun mukaan jumalatar Selene rakastui Endymioniin ja synnytti hänelle viisikymmentä tytärtä. Endymion oli kuitenkin kuolevainen, ja jumalatar ei voinut hyväksyä ajatusta rakastajansa kuolemasta. Hän vaivutti Endymionin ikuiseen uneen erääseen Latmosvuoren luolaan, jossa mies pysyisi aina nuorena ja komeana. Taru kertoo myös Selenen käyvän tervehtimässä miestään jokainen yö.
Toinen versio kertoo, miten Endymion oli mennyt Zeuksen luo ja pyytänyt tältä ikuista nuoruutta. Zeus antoi hänen valita kuolemattomuuden ja ikuisen unen väliltä, ja Endymion oli valinnut jälkimmäisen. 
Selenellä oli aikaisemmasta suhteesta Zeukseen kaksi tytärtä. 
John Keats on saanut hahmosta aiheen runoonsa "Endymion".
Levykauppa

Levykauppa on yksityisille ihmisille suunnattu liikeyritys, joka myy pääartikkelinaan musiikkitallenteita. Nimi levykauppa juontaa juurensa ajalta, jolloin niissä myytiin lähinnä vinyyliäänilevyjä. Nykyään suuri osa levykauppojen myynnistä tulee CD-levyistä ja DVD-elokuvista. Valtaosa levykaupoista on pieniä yrityksiä, joista monet myyvät sekä uusia että käytettyjä äänitteitä.
Ruth Belville

Ruth Belville ("Neiti Aika", 5. maaliskuuta 1854 Lontoo, Iso-Britannia – 7. joulukuuta 1943) oli nainen, joka kiersi pitkin Lontoota ja myi ihmisille oikeata kellonaikaa. Hän oli kaikkien aikojen kuuluisin "Neiti Aika".
1800-luvulla harvoilla oli tarkkoja kelloja, jotka pysyivät kauan oikeassa ajassa ja täsmällistä oikeata aikaa oli erittäin hankala saada. Kellojen poikkeamat oikeasta ajasta olivat tarkimmillaankin useita minuutteja. Täsmällisen kellonajan sai haettua vain tähtitieteilijöiltä Greenwichin observatoriosta. Monet ihmiset, erityisesti kellosepät, tarvitsivat täsmällistä aikaa ja jatkuva vieraileminen observatoriolla oli rasittavaa, joten observatorio alkoi vuonna 1836 toimittaa tilauksesta ajantarkastuspalvelua. Muita tilauspalvelun tarvitsijoita olivat suuret yritykset, pankit ja varakkaat kodit.
Tarkkuuskellolla varustettu työntekijä, Henry Belville (1794–1856), kävi säännöllisesti ilmoittamassa asiakkaille täsmällisen kellonajan, jolloin he pystyivät asettamaan kellonsa tarkkaan Greenwichin aikaan. Henryn kuoltua ajantoimittaminen siirtyi hänen leskelleen, jonka lopetettua työ vuonna 1892, sitä siirtyi jatkamaan Henryn tytär Ruth Belville. Hän meni joka maanantaiaamu Greenwichiin säätämään tarkkuuskellonsa oikeaan aikaan ja lähti kiertämään tilaajien luona. Ruth Belville kiersi vuoteen 1939 asti ilmoittamassa oikean ajan lontoolaisille asiakkailleen paikan päällä. 
Jo aikaisemmin uudempi tekniikka oli korvannut ovelta ovelle kiertämisen pääasiallisena ajantarkistuspalveluna. Aluksi tarkka aika ilmoitettiin lennättimien avulla ja myöhemmin radion kautta. Vuonna 1936 oli mahdollista soittaa puhelimitse vastaavalle "Neiti Ajalle" ja kysyä oikeata kellonaikaa. Ruth kuitenkin kiersi sinnikkäästi ovelta ovelle vielä vuoteen 1939 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ollessaan 86-vuotias.
Greenwichistä annetaan edelleenkin päivittäinen aikamerkki, vaikka siellä ei enää olekaan observatoriota.
Róza Eskenázy

Róza Eskenázy (, nimi usein muodossa "Róza Eskenázi", syntyjään "Sarah Skinazi", 1895/1897 Istanbul – 2. joulukuuta 1980 Ateena Kreikka) oli kreikkalainen rebetiko-laulaja.
Eskenázy syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen Istanbulissa ja muutti lapsena perheineen Thessalonikiin. Hänen syntymäajastaan ei ole täyttä varmuutta. Eskenázy teki varhaisimmat levytyksensä syyskuussa 1929 ja jatkoi uraansa 1970-luvulle saakka. 1930-luvulla hän meni naimisiin näyttelijä Giánnis Zarntinídiksen kanssa. Eskenázy kuoli kotonaan Ateenassa 2. joulukuuta 1980.
Amintore Fanfani

Amintore Fanfani (6. helmikuuta 1908 – 20. marraskuuta 1999) oli italialainen poliitikko ja kirjailija. Hän edusti sodan jälkeen kristillisdemokraattista puoluetta (Democrazia Cristiana), kuuluttuaan sitä ennen 1930-luvun alusta fasistipuolueeseen.
Hän toimi viisi eri kertaa Italian pääministerinä vuosina 1954, 1958–1959, 1960–1963, 1982–1983 ja 1987. Fanfani oli myös viisinkertainen senaatin puheenjohtaja vuosina 1968–1973, 1976–1982 ja 1985–1987.
Hän oli 1965–1966 YK:n yleiskokouksen puheenjohtaja. Fanfani toimi myös virkaatekevänä tasavallan presidenttinä kaksi kertaa, vuonna 1971 yhdeksän päivän ajan ja vuoden 1978 kesällä 25 päivää. 
Fanfani oli koulutukseltaan kansantaloustieteen tohtori. 1930-luvulla hän julkaisi useita kansantaloutta ja politiikkaa sivuavia teoksia. Sodan aikana hän pakeni Sveitsiin 17. syyskuuta 1943, saksalaisten komennettua kaikki miehittämällään alueella olevat italialaiset sotilaat ilmoittautumaan palvelukseen. Palattuaan 1945 hän alkoi osallistua kristillisdemokraattien liberaalin siiven toimintaan. Puoluetoimistotehtävistä hänet nostettiin 1947 de Gasperin hallituksen työ- ja sosiaaliministeri, mistä alkoi hänen monipuolinen ministeriuransa. 1951 hänet nimitettiin maatalousministeriksi, 1953 sisäasiainministeriksi ja 1954 ensi kertaa pääministeriksi. Fanfanin kristillisdemokraattinen hallitus nimitettiin 18. tammikuuta 1954 ja se jätti eronpyyntönsä alle kaksi viikkoa myöhemmin 30. tammikuuta.
Presidentti Giovanni Leone nimitti Fanfanin Italian senaatin elinikäiseksi jäseneksi ("senatore a vita") vuonna 1972 mikä on nähty hyvityksenä siitä että Fanfanin yritys tulla valituksi presidentiksi edellisenä vuonna oli epäonnistunut, jolloin hänen oli pakko luovuttaa ehdokkuutensa juuri Leonelle. Fanfani jatkoi työtä senaatissa kuolemaansa saakka.
Maríka Papagkíka

Maríka Papagkíka (joskus "Papagíka", , 1. syyskuuta 1890 – 2. elokuuta 1943) oli kreikkalainen rebetiko-laulaja.
Papagkíka syntyi Kosin saarella ja aloitti uransa Egyptissä. Vuonna 1913 hän siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa hän teki ensimmäiset levytyksensä vuonna 1918. Levytyksillä Papagkíkaa säesti usein hänen miehensä, cimbalomin soittaja Kostas. Papagkíka menetti omistamansa yökerhon suuren laman aikana vuonna 1929. Hän teki viimeiset levytyksensä vuonna 1937 ja kuoli New Yorkissa 1943.
ALGOL

ALGOL (lyhenne sanoista ALGOrithmic Language) on ohjelmointikieli, joka kehitettiin 1950-luvulla. Kielen kehitystä johti Carnegie Mellon -yliopiston Alan J. Perlis.
ALGOL oli aikoinaan ensimmäinen niin sanottu toisen sukupolven ohjelmointikieli. Vaikka ALGOL ei ollut kaupallisesti yhtä käytetty ohjelmointikieli kuin FORTRAN tai COBOL, se vaikutti paljon niitä enemmän myöhempien ohjelmointikielien, erityisesti Pascalin kehitykseen. 
ALGOL-kielestä on olemassa kolme virallista versiota:
Numerot viittaavat versioiden kehittämisvuosiin.
ALGOL 68 sai aikanaan paljon kritiikkiä ja sen kehitys muistetaan riitaisana. Kehitys suuntasi eri tarkoitukseen kuin monet muut tuolloin käytetyt kielet.
Koodiesimerkki (ALGOL 60).
 procedure Absmax(a) Size:(n, m) Result:(y) Subscripts:(i, k);
 value n, m; array a; integer n, m, i, k; real y;
 comment The absolute greatest element of the matrix a, of size n by m 
 is transferred to y, and the subscripts of this element to i and k;
 begin integer p, q;
 y := 0; i := k := 1;
 for p:=1 step 1 until n do
 for q:=1 step 1 until m do
 if abs(a[p, q]) &gt; y then
 begin y := abs(a[p, q]);
 i := p; k := q
 end'
 end Absmax
Jalkarätti

Jalkarätti eli levysukka on villaflanellista tehty suorakulmainen kangaskappale, jota käytetään sukkien tilalla. Niitä on käytetty etenkin armeijassa ja luonnossa liikuttaessa. Jalkarätit (hattarat t. sättärät) kuuluivat perinteiseen kansanomaiseen pukeutumiseen ja säilyivät pisimpään miesten saappaissa ja huovikkaissa, aiemmin niitä käytettiin myös muissa jalkineissa, kuten virsuissa. 
Jalkarätin koko määräytyy käyttäjän jalan mukaan siten, että rätin pituus ja leveys ovat kumpikin noin 1,5 kertaa jalkaterän pituus. Jalkarättiä käärittäessä on varottava, ettei jalkapohjan alle muodostu ryppyjä, koska ne aiheuttavat hiertymiä. Jalkarättejä käytettiin palveluksessa nahkasaappaissa ja ne imivät marssilla erittyvän hien tehokkaasti. Huollon kannalta jalkarätti oli helpompi, koska ei tarvita erillisiä kokoja kuten sukissa. Jalkarätti soveltuu kuitenkin parhaiten pehmeäpohjaisiin perinnejalkineisiin ja saappaissa sen käyttö edellytti pitkähköä harjoittelua. Jalkarätit poistettiin Suomen armeijan käytöstä vähitellen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Sotilas- ja virkapukuohjeesta jalkarätit poistuivat vuonna 2001.
Esimerkiksi Venäjän armeija on käyttänyt jalkarättejä näihin päiviin, vaikka ministeritasolla niitä jopa vastustetaan. Alun perin niiden väitetään tulleen maahan Pietari Suuren mukana Hollannista.
Läckön linna

Läckön linna () on Lidköpingin kunnassa Ruotsissa, suurehkolla Kållandsön saarella Vänern-järvessä sijaitseva keskiaikainen linna, joka on nykyisin avoinna yleisölle. 
Linna rakennettiin pääosin 1200-luvun loppupuoliskolla, jonka jälkeen se toimi piispanlinnana. Uskonpuhdistuksen jälkeen linna siirtyi kruunun omistukseen vuonna 1527. Linna siirtyi sotamarsalkka Jacob De la Gardielle, joka puolestaan periytti linnan ja kreiviyden pojalleen Magnus Gabriel De la Gardielle 1652. Magnus Gabriel De la Gardie suoritutti linnassa laajoja lisärakennustöitä ja uudistuksia, jolloin muuttui barokki-tyylisuuntaa edustavaksi. Rakennustöiden aikana linnaan myös rakennettiin muun muassa runsaasti koristeltu kappeli. Vuonna 1681 linna otettiin takaisin kruunulle, mutta linna oli kuitenkin luovutettuna joidenkin yksityishenkilöiden käyttöön. Vuosina 1810-1815 linna oli Suomen sodan jälkeen Ruotsiin asettuneen suomalaissyntyisen kenraalin ja kreivin Carl Johan Adlercreutzin hallinnassa. 
Linnaan alettiin kerätä taide- ja esinekokoelmaa 1920-luvulla. Vuodesta 1993 linna on ollut Statens fastighetsverkin hallinnassa.
Michel Chossudovsky

Michel Chossudovsky on kanadalainen taloustieteilijä ja salaliittoteoreetikko. Chossudovsky on emeritusprofessori Ottawan yliopistossa sekä perustamansa "Centre for Research on Globalization" -järjestön johtaja. Chossudovsky on kirjoittanut useita lähinnä salaliittoteorioihin keskittyviä kirjoja, joista osa on julkaistu myös suomeksi, muun muassa ”Köyhyyden globalisointi” ja ”Sota ja globalisaatio”.
Toiminta.
Venäjänjuutalaisen YK-työntekijän Evgeny Chossudovskyn ja irlantilaisen Rachel Chossudovskyn (o.s. Sullivan) perheeseen vuonna 1946 syntynyt Michel kasvoi Genevessä Sveitsissä ja muutti opiskelemaan Kanadaan vuonna 1968. Ottawan yliopistossa Chossudovsky jäi akateemiselle uralle ja eteni taloustieteen professoriksi. Varsinkin Yhdysvalloissa vuonna 2001 tapahtuneiden syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen Chossudovskyn mielenkiinto kohdistui enenevässä määrin niihin liittyviin salaliittoteorioihin ja hän perustikin tarkoitusta varten "Centre for Research on Globalization" -nimellä toimivan järjestön joka lähinnä "Globalresearch.ca" -verkkosivustonsa kautta tapahtuvan julkaisutoiminnan muodossa keskittyy oman ilmoituksensa mukaan valtamediassa vaiettuihin aiheisiin maailman konfliktialueilta. Chossudovskyn mukaan maailmaa hallitsee globalistinen Yhdysvaltojen, Israelin, sekä NATO:n muodostama uusi maailmanjärjestys, jonka Chossudovsky katsoo olevan maailman sotien ja konfliktien lisäksi myös lukuisien muun muassa ilmastonmuutokseen, geeniteknologiaan, sekä rokotteisiin liittyvien salaliittojen takana.
Hybridisodankäyntiin ja erityisesti Venäjän disinformaatioon erikoistunut NATO:n "Strategic Communication Center of Excellence" -keskus ilmoitti vuonna 2017 pitävänsä Chossudovskyn toimintaa Venäjän valtiollisen propagandan ja mielipidevaikuttamisen välineenä. Saman syytöksen toisti Yhdysvaltain ulkoministeriö vuonna 2020, ulkoministeriön raportti listasi myös 108 Chossudovskyn päätoimittamalla verkkosivustolla julkaistua kirjoitusta joiden kirjoittajien se katsoi olevan Venäjän sotilastiedustelupalvelu GRU:n käyttämiä peitenimiä. Venäjän hallintoa lähellä olevien tahojen lisäksi myös Kiinan ulkoministeriön tiedottaja Zhao Lijian viittasi vuonna 2020 Chossudovskyn julkaisemiin kirjoituksiin syyttäessään Yhdysvaltain armeijaa koronaviruspandemian keinotekoisesta luomisesta.
Serbian hallitus palkitsi Chossudovskyn kultaisella ansiomitalilla vuonna 2014 tämän Slobodan Miloševićin hallinnolle myötämielisten, Srebrenican joukkomurhan ja muut serbijoukkojen tekemät Bosnian ja Kosovon sotien sotarikokset kiistäneiden julkaisujen ansioista.
Wesley Moodie

Wesley Arthur Moodie (s. 14. helmikuuta 1979 Durban, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen tennispelaaja. Hänen paras sijoituksensa ATP-rankinglistalla on ollut kaksinpelissä 57:s (lokakuussa 2005) ja nelinpelissä kahdeksas (elokuussa 2009).
Nuorempana Moodie oli kiinnostunut lukuisista urheilulajeista kuten uinnista, juoksusta ja kriketistä. Lukioiässä hän valitsi päälajikseen tenniksen ja helmikuussa 1996 hän voitti Etelä-Afrikan juniorimestaruuden. 
Moodie on syöttövolley-tyylin spesialisti, joka on kehittänyt myös takakenttäpeliään paremmaksi. Hänen voimakas syöttönsä lähtee korkealta – Moodiella on pituutta 195 senttimetriä – ja on tehokas varsinkin nurmikentillä.
Moodie pelasi collegetennistä Yhdysvalloissa tammikuusta 1997 toukokuuhun 2000 asti. Kesäkuussa 2000 hän siirtyi ammattilaiseksi.
Ensimmäisen kerran Moodie nousi suuremman yleisön tietoisuuteen vuoden 2003 Wimbledonin turnauksessa, jossa hän selvisi kolmannelle kierrokselle, kunnes hävisi Ranskan Sébastien Grosjeanille. Ensimmäisen turnausvoittonsa Moodie hankki vuonna 2005 Japanin avoimissa, kun hän voitti loppuottelussa Kroatian Mario Ančićin eräluvuin 1–6, 7–6, 6–4.
Wesley Moodiesta ja Stephen Hussista tuli vuonna 2005 ensimmäinen pari, joka karsintojen kautta pääsarjaan selviydyttyään voitti Wimbledonin miesten nelinpelin. Tämän jälkeen Moodien nelinpeliparina on pelannut muun muassa Intian Mahesh Bhupathi, aikanaan maailman ykköseksi rankattu nelinpelaaja.
Moodie voitti ammattilaisurallaan yhden kaksinpeliturnauksen ja viisi nelinpeliturnausta, viimeisimmän kesäkuussa 2009.
Moodie lopetti uransa vuonna 2011.
Stephen Huss

Stephen Huss (s. 10. joulukuuta 1975 Bendigo) on australialainen tennispelaaja.
Huss yhdessä parinsa Wesley Moodien kanssa tekivät historiaa vuoden 2005 Wimbledonin tennisturnauksessa ollen ensimmäinen karsintojen kautta pääsarjaan selviytynyt pari, joka onnistuu voittamaan miesten nelinpeliturnauksen. Titteli oli Hussille vasta uransa toinen turnausvoitto nelinpelissä, ensimmäinen tuli Casablancassa vuonna 2002 yhdessä Myles Wakefieldin kanssa. Kolmannen turnausvoittonsa nelinpelissä hän otti syyskuussa 2008 Pekingissä ja neljännen lokakuussa 2010 Montpellier’ssa.
Huss pelasi tennistä Yhdysvalloissa Auburnin yliopistossa vuodesta 1996 vuoteen 2000. Hänellä on hallussaan yliopiston ennätys nelinpeliturnausten voittojen määrässä, yhteensä 93 kappaletta.
Parhaimmillaan hän on ollut nelinpelin ATP-rankingissa sijalla 21 kesäkuussa 2006. Kaksinpelissä häntä ei ole noteerattu lainkaan, uran paras ranking kaksinpelissä on 807 vuodelta 2001.
Huss asuu Melbournessa, Australiassa.
Alister McRae

Alister McRae (s. 20. joulukuuta 1970 Lanark) on skotlantilainen aktiiviuransa lopettanut rallikuljettaja. Hän on ajanut rallin MM-sarjaa muun muassa Hyundain ja Mitsubishin tehdastalleissa ja N-ryhmän MM-sarjassa. Hänen isoveljensä oli maailmanmestari Colin McRae.
Vuosina 2009-2011 Alister McRae ajoi Aasian-Tyynenmeren rallisarjaa Protonin tehdaskuljettajana tallikaverinaan Chris Atkinson. Vuonna 2015 McRae ajoi kuusi osakilpailua Kiinan rallisarjassa BAIC Saab Rally Teamin kuljettajana ja lopetti sen jälkeen aktiiviuransa. Vuodesta 2016 lähtien McRae on ajanut lähinnä näytöskilpailuissa, kuten esimerkiksi Goodwood Rally Showssa.
Cara Black

Cara Black (s. 17. helmikuuta 1979 Harare, Zimbabwe) on zimbabwelainen tennispelaaja. Pituutta hänellä on 167 cm ja painoa 55 kiloa. Black on oikeakätinen ja lyö rystylyöntinsä kahdella kädellä. Ammattilaiseksi Black siirtyi tammikuussa 1998.
Cara on entisten ammattilaispelaajien Byron Blackin ja Wayne Blackin nuorempi sisko. Hänen isänsä on nimeltään Don ja äiti Velia.
Urallaan Cara Black on voittanut viisi Grand Slam -turnausta naisten nelinpelissä. Hän voitti Wimbledonissa vuosina 2004, 2005 ja 2007, Australian avoimissa vuonna 2007 sekä Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2008. Vuoden 2004 Wimbledonin mestaruus tuli australialaisen Rennae Stubbsin parina, ja vuosien 2005–2008 mestaruuksissa parina oli eteläafrikkalais-yhdysvaltalainen Liezel Huber. Sekanelinpelissä hänellä on yhdessä veljensä Waynen kanssa kaksi Grand Slam -voittoa: vuoden 2002 Ranskan avoimissa ja vuoden 2004 Wimbledonin turnauksessa. Vuoden 2008 Yhdysvaltain avoimissa hän voitti sekanelinpelin intialaisen Leander Paesin parina.
Cara Black on urallaan voittanut yhden WTA-turnauksen naisten kaksinpelissä. Naisten nelinpelissä hän saavutti uransa 45. WTA-turnausvoiton lokakuussa 2008. ITF-kiertueella hän on voittanut 6 turnausta kaksinpelissä sekä 10 turnausta nelinpelissä.
Marraskuussa 2005 Black selvisi yhdessä parinsa Rennae Stubbsin kanssa WTA:n mestaruuskilpailujen nelinpelin finaaliin, jossa he kuitenkin hävisivät Australian Samantha Stosurille ja Yhdysvaltojen Lisa Raymondille. Black nousi nelinpelirankingissa ykköseksi lokakuussa 2005, ja kaksinpelirankingissa hän on parhaimmillaan ollut 31:s maaliskuussa 1999.
Grand Slam -saavutukset.
Australian avoin tennisturnaus:
Ranskan avoimet:
Wimbledon:
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus:
Alain Juppé

Alain Marie Juppé O.Q. (s. 15. elokuuta 1945 Mont-de-Marsan, Landes) on ranskalainen konservatiivipoliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä Édouard Balladurin hallituksessa 1993–1995 ja pääministerinä 1995–1997. Nicolas Sarkozyn presidentiksi valinnan jälkeen Juppé nousi 18. toukokuuta 2007 François Fillonin hallitukseen varapääministeriksi ja uuden "superministeriön" ympäristön-, kestävän kehityksen ja energiaministeriksi, josta erosi kuukauden jälkeen menetettyään paikkansa parlamentissa.
Marraskuussa 2010 hän nousi jälleen François Fillonin II hallituksen puolustusministeriksi ja ulkoministeriksi helmikuussa 2011 Michèle Alliot-Marien eron jälkeen.
Juppé aloitti opiskelun 1964 École Normale Supérieuressa, Institut d'Etudes Politiques de Paris'ssa 1968 ja kävi École nationale d'administrationia 1970–1972.
Juppé oli Jacques Chiracin hallituksessa 1986–1988, gaullistipuolueen (Rassemblement pour la République; RPR) puoluesihteerinä 1988–1994 ja puheenjohtajana 1994–1997. Valittiin Bordeaux'n pormestariksi 1995. Vuonna 1997 RPR hävisi vaalit ja Juppéa seurasi pääministerinä Lionel Jospin ja RPR:n johdossa Philippe Séguin.
Juppé jatkoi Union pour un Mouvement Populaire -puolueessa ja toimi sen puheenjohtajana 2002–2004.
Joulukuussa 2004 Juppé tuomittiin julkisten varojen väärinkäytöstä hänen oltuaan RPR:n johdossa ja puolueen käytettyä Pariisin kaupungin työntekijöitä hyväkseen. Valituksen jälkeen tuomittiin 14 kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja häntä kiellettiin hakemasta poliittiseen asemaan vuoden kuluessa. Tämän johdosta hän jätti Bordeaux'n pormestarin virkansa.
Juppé opetti kaksi vuotta Quebécin yliopistossa ja ryhtyi sitten UMP:n ehdokkaaksi parlamenttivaaleihin ja oli lyhyen aikaa ennen häviämiään vaaleja ministerinä: puolustusministerinä marraskuusta 2010 helmikuuhun 2011 ja ulkoministerinä 2011-2012.
Vuonna 2015 Juppé pyrki ehdokkaaksi vuoden 2017 presidentinvaaleihin mutta hävisi puolueensa esivaalit.
Vuonna 2019 Juppé nimitettiin perustuslakineuvostoon, ja hän luopui Bordeaux'n pormestarinvirasta.
Liezel Huber

Liezel Huber (o.s. Horn, s. 21. elokuuta 1976 Durban, Etelä-Afrikka) on tennispelaaja. Nykyinen asuinpaikka on Yhdysvallat, jota hän myös edustaa.
Hän on voittanut yhdessä Cara Blackin kanssa naisten nelinpelin mestaruuden Wimbledonissa vuosina 2005 ja 2007, Australian avoimissa 2007 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2008. Marraskuussa 2007 hän nousi Blackin kanssa WTA:n arvolistalla naisten nelinpelin ykköseksi. Vuonna 2011 hän voitti Yhdysvaltain avoimet Lisa Raymondin parina.
Sekanelinpelissä Huber on pelannut Grand Slam -turnauksen loppuottelussa viisi kertaa. Hän on saavuttanut voiton kaksi kertaa: Ranskan avoimissa 2009 parinaan Bob Bryan ja Yhdysvaltain avoimissa 2010 parinaan Bob Bryan. Loppuottelun häviävänä osapuolena hän oli Wimbledonissa 2001 parinaan Mike Bryan, Australian avoimissa 2005 parinaan Kevin Ullyett sekä Yhdysvaltain avoimissa 2008 parinaan Jamie Murray.
Vuonna 2005 Huber perusti hyväntekeväisyyssäätiön tukemaan hurrikaani Katrinan uhreja.
Paweł Brożek

Paweł Łukasz Brożek (s. 21. huhtikuuta 1983 Kielce) on puolalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Brożek on hyökkääjä.
Brożekin ura alkoi 1998 Polonia Białogon Kielce -seurassa, jossa pelasi myös hänen veljensä Piotr. Brożek pelasi huhtikuusta 2001 alkaen pitkään Wisła Krakovassa sekä lisäksi lainapelaajana ŁKS Łódźissa ja GKS Katowicessa. Vuosina 2011–2012 hän pelasi turkkilaisseura Trabzonsporissa sekä lainapelaajana skotlantilaisseura Celticissä. Tämän jälkeen hän siirtyi espanjalaisseura Recreativo de Huelvaan, josta hän palasi kesällä 2013 Wisła Krakovaan.
Brożek on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut Puolan Ekstraklasassa 375 ottelua, joissa hän on tehnyt 149 maalia. Turkin Superliigassa hän on pelannut 19 ottelua ja tehnyt kolme maalia. Skotlannin Valioliigassa hän on pelannut kolme ottelua ja Espanjan toisella sarjatasolla Segunda Divisiónissa 18 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Brożek on pelannut Puolan maajoukkueessa 38 ottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 2005 ja viimeisen tammikuussa 2014. Hän kuului Puolan joukkueeseen Saksassa pidetyissä vuoden 2006 MM-kilpailuissa, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle Puolan jokaisessa kolmessa ottelussa, kahdessa tosin vasta loppuminuuteilla. EM-kilpailuissa 2012 hän tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.
"Puolan maalit mainittu ensin."