tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arto Rautajoki

Arto "Arska" Rautajoki (s. 30. heinäkuuta 1961) on tamperelainen muusikko, joka toimi Popeda-yhtyeen rumpalina vuodesta 1999 vuoteen 2007.
Ura.
Rautajoki on soittanut Popedan lisäksi muun muassa yhtyeissä Topi Sorsakoski &amp; Kulkukoirat, Säppi, The Neropats, Trio Mukavat sekä Tiina Tiikerin ja Mikko Alatalon taustayhtyeissä.
Arska Rautajoki on lisäksi soittanut mm.:
Vuonna 2000 Arska Rautajoki soitti levyllä Moog Konttinen ja kokoonpano: Rock'n'roll vuonna 0, ja teki muutamia keikkoja kyseisen kokoonpanon kanssa. Hän teki keikkaa myös Remu And His Allstars yhtyeessä, ja Juice Leskisen kanssa hän teki keikkoja sekä levyjä. Nykyään Arska Rautajoki soittaa V-M Järvenpään Tex-Mex Orkesterissa. Hurriganesissa hän soitti vuosina 2013–2018. Arska Rautajoki on tehnyt myös lukuisia levytyksiä muille artisteille. Yksi projekteista oli 1980-luvulla Liettyä Project. Levyn nimi oli Sturm, jossa soitti muun muassa muitakin manserockin veteraaneja.
Jani Kemppinen

Jani Matti Kemppinen (s. 25. helmikuuta 1974) on suomalainen Jay Lewis Gang -yhtyeessä soittava muusikko, joka tunnetaan parhaiten Popedan entisenä kosketinsoittajana. Hän kuului Popedaan vuosina 2001–2007, ja soitti yhtyeen levyillä "Just!" (2001) ja "Häkää!" (2005). 
Kemppinen on soittanut myös Juice Leskisen viimeiseksi jääneellä sooloalbumilla "Vaiti, aivan hiljaa" (2002), sekä Juicen ja Mikko Alatalon vuoden 2004 "Senaattori ja boheemi" -levyllä. Liittyi vuonna 2009 Mustat Enkelit -yhtyeeseen. Jani vaikutti myös kokkolalaisessa Isäntä Meidän -yhtyeessä.
Eurovision laulukilpailu 1982

Eurovision laulukilpailu 1982 oli 27:s Eurovision laulukilpailu. Kilpailu pidettiin 24. huhtikuuta 1982 Harrogatessa Isossa-Britanniassa. Kilpailun juonsi Jan Leeming. Voitto meni ensimmäisen kerran (Länsi-)Saksaan Nicolen laulamalla kappaleella "Ein bißchen Frieden", jota on esitetty suomeksi nimellä "Vain vähän rauhaa". Ranska jätti kilpailun väliin. Myös Kreikan piti osallistua, mutta maan silloinen kulttuuriministeri Melina Mercouri ei pitänyt edustajaksi valittua laulua ”Saratapente kopelies” kansainvälisesti edustuskelpoisena, joten myös Kreikka päätti vetäytyä kilpailusta. Suomen edustaja Kojo sijoittui viimeiseksi kappaleella "Nuku pommiin". Tällä kertaa se oli vielä edellisiäkin jumbosijoja nöyryyttävämpi, sillä maalle ei herunut ainuttakaan pistettä. Ennakkoarvioissa kappaletta luonnehdittiin kohteliaasti "omaperäiseksi". Suomen kolmesta nollan pisteen vuodesta tämä on ainoa, jolloin maa jäi nollille yksin.
Kappaleet.
Kapellimestarit.
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Äänestys ja pistetaulukko.
Jokaisen maan tuomaristo antoi 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 pistettä yhteensä 10 kappaleelle. 
Länsi-Saksan Nicolen saksankielinen kappale "Ein bißchen Frieden" voitti ylivoimaisesti, sillä eroa toiseksi tulleeseen Israeliin tuli lopulta 61 pistettä ja arviolta yli 13 miljoonaa saksalaista katsoi maansa ensimmäistä euroviisuvoittoa televisiosta. Nicole lauloi laulun myöhemmin myös englanniksi, ranskaksi ja hollanniksi. Laulun englanninkielinen versio "A Little Peace" nousikin ykköseksi Britannian singlelistalla.
Eurovision laulukilpailu 1974

Eurovision laulukilpailu 1974 oli yhdeksästoista Eurovision laulukilpailu. Se pidettiin Brightonissa Isossa-Britanniassa huhtikuussa 1974. Kilpailun juonsi neljättä kertaa Katie Boyle. Edellisvuoden voittaja Luxemburg ei halunnut enää toistamiseen järjestää kilpailua.
Eurovision laulukilpailun 1974 voitti melko ylivoimaisesti Ruotsia edustanut ABBA laululla "Waterloo". Voitto oli maan ensimmäinen. Kilpailu oli myös ensimmäinen, johon Kreikka osallistui. Maata edusti yhdenneksitoista sijoittunut Marinella kappaleella "Krassi, Thalassa Ke T'agori Mou".
Ranskan olisi ollut määrä osallistui kilpailuun Danin laululla "La vie à vingt-cinq ans", mutta maa päätti vetäytyä presidentti Georges Pompidoun kuoltua kilpailuviikolla. Maa olisi esiintynyt numerolla 14 Irlannin ja Saksan välissä. Malta oli valinnut edustajakseen Enzo Guzmanin kappaleella "Paċi Fid Dinja", mutta maa vetäytyi kilpailusta tuntemattomasta syystä. Portugalin edustuskappaletta, Paulo de Carvalhon "E depois do adeusta" käytettiin yhtenä Neilikkavallankumouksen merkeistä 25. huhtikuuta 1974.
Osallistujamaat.
Kapellimestarit.
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale. Ylikapellimestari Ronnie Hazlehurst johti avaus- ja väliaikanumeron, muttei yhtäkään kilpailukappaletta.
Pistetaulukko.
Kullakin tv-yhtiöllä oli vapaasti käytössään yhteensä 10 pistettä. Kussakin maassa 10 tuomaria antoi yhden äänen omalle suosikkilaululleen.
Mikrokosmos (Marvel)

Mikrokosmos (esiintynyt Suomessa myös nimellä Mikromaailma) on Marvel-kustantamon luoma kuvitteellinen rinnakkaistodellisuus. Käsitteen keksivät Stan Lee ja Jack Kirby ja Mikrokosmos esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen "Fantastic Four Annual"-lehden numerossa 5 (1967). 
Suomessa Mikrokosmos esiintyi ensimmäisen kerran Ihmesarjan numerossa 34 (1968). 
Kuvaus ja historiaa.
Mikrokosmos on Ihmenelosten johtajan Reed Richardsin löytämä ulottuvuus, joka sijaitsee rinnakkaisella tasolla normaalin Marvel-universumin kanssa. Alussa ulottuvuuteen pääsi ainoastaan erikoisten laitteiden ja menetelmien avulla (pääasiallisesti kutistumalla atomitasolle ja yli). Uskomus, että ulottuvuus sijaitsee atomeissamme on saanut aikaan Herra Fantastisen hokeman fraasin "On olemassa maailmoja maailmojen sisällä." 
Mikrokosmos ei kuitenkaan ole mikroskooppisen pieni ulottuvuus, ainoastaan sinne kulkevat ulottuvuuksienväliset väylät ovat. On siis teoreettisesti mahdollista saapua samaan Mikrokosmokseen eri paikoilta maapalloa. Alun perin Marvel-universumissa sijaitsikin monta eri Mikrokosmosta, kuten Mikronauttien kotiplaneetta. 
Näitä erilaisia Mikrokosmoksia ei ole enää olemassa. Peter Davidin käsikirjoittamassa Kapteeni Ihmeen seikkailussa paljastettiin, että toistaiseksi missään näkemättömässä seikkailussa Paroni Karzan ja Thanoksen välinen taistelu tuhosi kaikki Mikrokosmoksen rinnakkaisulottuvuudet yhdistäen ne yhteen ainoaan Mikrokosmokseen. 
Yhdistyneen Mikrokosmoksen kenties tunnetuin asukas on Psykomies, nerokas tiedemies joka kykenee laitteillaan manipuloimaan erilaisia emootiota. Psykomies on toistuvasti vainonnut Ihmenelosia. Mikrokosmos on myös salaperäisen Enigma-voiman alkuperä, joka toistuvasti manifestoituu maapallolle Kapteeni Universumin muodossa.
Varoitusnauha

Varoitusnauha tai eristysnauha on leveä muovinauha, jota esimerkiksi poliisit ja työmiehet käyttävät.
Poliisit käyttävät tätä teippiä, kun jokin paikka tulee eristää tai sinne on pääsy kielletty, esimerkiksi rikoksen takia.
Työmiehet käyttävät tätä teippiä esimerkiksi kun jokin paikka on sortumisvaarassa, jolloin on estettävä ihmisten pääsyä lähemmäksi.
Eteläslaavilaiset kielet

Eteläslaavilaiset kielet ovat lähinnä Balkanin alueella puhuttuja kieliä. Ne kuuluvat indoeurooppalaisen kielikunnan slaavilaiseen haaraan. Kielistä sloveenia ja kroaattia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Bulgariaa ja makedoniaa kirjoitetaan kyrillisin aakkosin. Serbiaa, montenegroa ja bosniaa kirjoitetaan sekä latinalaisilla että kyrillisillä aakkosilla.
Eteläslaavilaiset kielet.
Eteläslaavilaisiin kieliin katsotaan kuuluvan seitsemän kieltä, jotka jakautuvat itäisiin ja läntisiin alaryhmiin:
Jorge Semprún

Jorge Semprún (10. joulukuuta 1923 Madrid, Espanja – 7. kesäkuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli espanjalainen kirjailija. Semprún asui suurimman osan elämästään Ranskassa ja kirjoitti ranskaksi.
Elämä ja ura.
Sisällissodan puhjettua Espanjassa Semprúnin tasavaltalainen perhe siirtyi maanpakoon Ranskaan. Semprún liittyi kommunistiseen puolueeseen. Toimittuaan vastarintaliikkeessä Saksan miehittämässä Ranskassa hän joutui 1944 Buchenwaldin keskitysleirille. Myöhemmin hän alkoi valehenkilöllisuuden turvin johtaa Francon hallintoa vastaan toimivaa maanalaista liikettä. Hän käytti nimeä Federico Sánchez ja esiintyi porvarishenkilönä. Tälle hahmolle hän omisti teoksiaan. 
Semprún palasi Espanjaan Francon kauden päätyttyä ja Espanjan siirryttyä demokratiaan. Hän toimi Espanjan kulttuuriministerinä vuosina 1988–1991. Kokemus kuitenkin sai hänet palaamaan Pariisiin kirjoittamaan. Ranska ei koskaan hyväksynyt täysin ”espanjalaiskommunistia”, eikä häntä esimerkiksi hyväksytty Ranskan akatemiaan.
Kirjoittamisen hän aloitti vuonna 1964 ja kirjoitti toistakymmentä teosta. Hän halusi toimia eurooppalaisena muistina ja moraalisena äänenä. Hänen tuotantoaan sävytti eloonjäämisen tragedia, mutta vasta 1994 ilmestyneessä teoksessaan "Kirjoittaminen tai elämä" hän kykeni käsittelemään keskitysleirin kauhuja perin pohjin.
Hänet on palkittu urallaan useaan otteeseen. Jorge Semprún kuoli 87-vuotiaana Pariisissa 7. kesäkuuta 2011.
Aleksandr Glazunov

Aleksandr Konstantinovitš Glazunov (; 10. elokuuta 1865 Pietari, Venäjä – 21. maaliskuuta 1936 Pariisi, Ranska) oli venäläinen säveltäjä ja kapellimestari.
Aleksandr Glazunov opiskeli musiikkia Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Ensimmäinen hänen kahdeksasta sinfoniastaan sai kantaesityksensä vuonna 1882. Vuodesta 1899 lähtien hän toimi professorina ja vuosina 1907–1928 rehtorina Pietarin konservatoriossa. Hän lähti Venäjältä vuonna 1928 ja asui loppuelämänsä eri puolilla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1936. Vuonna 1972 hauta on siirretty Pietariin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.
Glazunovin teoksiin kuuluu muiden muassa kahdeksan sinfoniaa (yhdeksäs keskeneräinen ), konserttoja, balettimusiikkia ja kamarimusiikkia, kuten jousikvartettoja. 
Glazunovin mukaan on nimetty esimerkiksi Pietarin konservatorion musiikkisali ja konservatorion sivutoimipiste Petroskoin konservatorio Petroskoissa.
Mary Kingsley

Mary Henrietta Kingsley (3. lokakuuta 1862 – 3. kesäkuuta 1900) oli englantilainen naispuolinen kirjailija ja tutkimusmatkailija, jonka matkat suuntautuivat Afrikkaan. Kingsley teki Afrikkaan kaksi matkaa vuosina 1893 ja 1894, ja kirjoitti matkoistaan kaksi kirjaa, "Travels in West Africa" (1897) ja "West African Studies" (1899).
Kingsleyn isä George Kingsley oli lääkäri ja tutkimusmatkailija, joka oli kirjoittamassa kirjaa afrikkalaisista kulttuureista, kun hän kuoli yllättäen vuonna 1892. Mary lähti Afrikkaan seuraavana vuonna saattaakseen päätökseen isänsä tutkimustyön. Kingsleyn ensimmäinen matka suuntautui nykyisen Nigerian rannikolta aina Pohjois-Angolaan asti. Monilla vierailemillaan alueilla hän oli ensimmäinen paikalla käynyt eurooppalainen. Kingsley kävi välillä kotimaassaan, mutta palasi pian Afrikkaan matkaten Kameruniin ja Gaboniin. Matkansa jälkeen Kingsley julkaisi vuonna 1897 kirjan "Travels in West Africa". Kingsley myös esitelmöi ahkerasti Afrikan kulttuureista.
Kingsley piti afrikkalaisia kulttuureja yhtä arvokkaina kuin eurooppalaisia ja arvosteli muun muassa kirkkoa ja raittiusliikettä siitä, että nämä pyrkivät muuttamaan afrikkalaisia. Kingsley ei kannattanut naisten oikeuksien laajentamista, mikä johti hänet törmäyskurssille oman aikansa naisliikkeen kanssa.
Viimeisen Afrikan-matkansa Kingsley teki vuonna 1900 Kapkaupunkiin, jossa hän toimi sairaanhoitajana toisessa buurisodassa. Hän kuoli lavantautiin 37-vuotiaana 3. kesäkuuta 1900.
Johan Helmich Roman

Johan Helmich Roman (26. lokakuuta 1694 Tukholma – 20. marraskuuta 1758 Ryssby, Kalmarin lääni) oli ruotsalainen barokkisäveltäjä. Hän polveutui mahdollisesti suomalaisesta Raumannusten pappissuvusta. Säveltäjän itsensä mukaan hän oli "suomalaisten jälkeläinen" "('härstammar af then finska nationen')" ja lähetti vuonna 1749 useita nuottijulkaisuja, joukossa myös omia teoksiaan, lahjoituksina Turun Akatemialle. 
Roman oli Ruotsin ensimmäinen oma säveltäjä. Hän järjesti ensimmäiset julkiset konsertit Ruotsissa.
Roman vietti vuodet 1715–1721 Englannissa, jossa hän opiskeli Johann Christoph Pepuschin johdolla. Siellä ollessaan hän tapasi Francesco Geminianin ja Georg Friedrich Händelin. Palattuaan Ruotsiin hän pääsi töihin Ruotsin kuninkaalliseen kapelliin. 
Eräs Johan Helmich Romanin tunnetuimmista sävellyksistä on "Drottningsholm-musiikki", jonka hän sävelsi Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulrikan häitä varten vuonna 1744. Muita teoksia ovat muiden muassa 23 sinfoniaa, useat kantaatit, viulukonsertot ja alkusoitot. 
Johan Helmich Romanin isä oli hovikapellin viulisti Johan Roman.
Saab 32 Lansen

Saab 32 Lansen on ruotsalaisen Svenska Aeroplan AB:n (SAAB) 1950-luvulla valmistama hävittäjäpommittaja.
Koneen ensilento tapahtui 3. marraskuuta 1952. Koelentäjänä toimi Bengt Olow.
Lansen kehitettiin alun perin rynnäkkökoneeksi korvaamaan Saab 18 - pommikoneet. Lansenin aseistukseksi kaavailtiin myös ydinaseita, joiden hankkimiseksi Ruotsilla oli ohjelma.
Lansenista kehitettiin kaksipaikkainen yö- ja jokasään hävittäjä, jonka prototyyppi lensi 7. tammikuuta 1957.
Versio oli 1950-luvulla poikkeuksellisesti "jokasään"- torjuntakelpoinen SAAB S6 hävittäjätutkansa ja tuolloin kehittyneen elektroniikkansa ansiosta.
Tiedusteluversioissa oli useita kameroita ja niitä käytettiin merirajan valvontaan.
Koneita rakennettiin 450 kappaletta. Flygvapnet vastaanotti ne vuodesta 1952 alkaen. Joidenkin koneiden käyttö jatkui ilmakehänäytteiden ottamisessa vuoteen 1997, mutta sotilaallisesta käytöstä tyyppi poistettiin vuonna 1978.
Lansenia valmistettiin eri versioina:
Lumon

Lumon Oy on suomalainen lasirakennusalan yritys, joka on erikoistunut parvekejulkisivutuotteiden ja lasiterassien myyntiin, valmistukseen ja asennukseen - erikoisosaamisalueena lasi- ja alumiinirakentaminen. 
Yritys on perustettu Outokummussa vuonna 1978 nimellä Pohjois-Karjalan Lasipalvelu Ky. ja se on perheyritys. Lumon Oy rakennutti vuonna 2019 Kouvolan-tehtaalleen 3 000 neliön valmistuotevaraston sekä Toronton-tehtaalleen tilat lasin varastointiin, leikkuuseen ja hiontaan. Investoinnin arvo oli yhteensä 1,5 miljoonaa euroa.
Yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Kouvolassa ja Kanadassa. Yhtiön turvalasitehdas valmistaa myös karkaistuja ja laminoituja turvalaseja.
Lumon Oy omistaa myyntiä ja asennusta hoitavat tytäryhtiöt Lumon Suomi Oy:n, sekä kahdeksan tytäryhtiötä ulkomailla: Ruotsissa Svenska Lumon Ab, Norjassa Lumon Norge AS, Saksassa Lumon Deutschland GmbH, Tanskassa Lumon Danmark ApS, Sveitsissä Lumon Schweiz, Venäjällä Zao Lumon, Kanadassa Lumon North America Inc., sekä Espanjassa Lumon Cristalles Espana S.L. Lisäksi Suomessa tytäryhtiönä toimii kankaisia vekkikaihtimia valmistava Visor.
Konsernin liikevaihto on yli 138 milj. euroa ja yhtiössä työskentelee maailmanlaajuisesti yli tuhat henkilöä.
Limerikki

Limerikki () on viisisäkeinen pilailuruno, jonka ensimmäinen säe päättyy tavallisesti paikannimeen ja jonka viimeinen säe sisältää yllättävän, usein kaksimielisen kärjistyksen. Kaksimielisyyden tai suoranaisen rivouden ohella limerikissä voi olla anarkistista huumoria, ironiaa, satiiria ja parodiaa.
Limerikissä ensimmäinen, toinen ja viimeinen säe rakentuvat kolmesta anapesti-runojalasta (lyhyt-lyhyt-pitkä), kolmas ja neljäs kahdesta. Loppusoinnut ovat muotoa A-A-B-B-A, jossa:
Runomuodon on arveltu saaneen nimensä eräästä varhaisesta limerikistä, jossa ensimmäisen säkeen paikannimenä oli irlantilainen Limerick. Toisen selityksen mukaan brittisotilaat toivat runomuodon Limerickiin palattuaan Ranskan-sotaretkeltä.
Vanhimmat tunnetut limerikit ovat peräisin 1700-luvulta, mutta limerikin kaltaisia viisisäkeisiä runoja tehtiin jo 1300-luvulla. Runomuodon kirjallisti englantilainen taidemaalari ja runoilija Edward Lear kirjassaan "Book of Nonsense" ("Hölynpölykirja") vuodelta 1846. Hänen jälkeensä monet muutkin tunnetut kirjailijat ovat laatineet limerikkejä, kuten Alfred Tennyson, Rudyard Kipling, Robert Louis Stevenson ja Mark Twain.
Suomeksi limerikkejä ovat kokeilleet muun muassa Reino Palmroth, Arvo Salo, Ilpo Tiihonen ja Juha Itkonen. Suomessa järjestettiin syksyllä 2019 limerikkirunokilpailu, jonka parhaimmistosta koottiin antologia "Sipsiä nutturasta – Suomen parhaat limerikit".
Timo Huotinen

Timo Kullervo Huotinen (28. marraskuuta 1944 Helsinki – 15. elokuuta 2023) oli suomalainen urheilutoimittaja sekä urheiluseura- ja yhdistysaktiivi. Erityisesti Huotinen tunnettiin Suomen Tietotoimiston urheilutoimittajana ja helsinkiläisen urheiluseura Kiffenin johtomiehenä.
Huotinen teki suurimman osan työurastaan Suomen Tietotoimistossa. STT:n urheilutoimituksessa hän työskenteli 1965–1981 ja uudestaan vuodesta 1990 vuoteen 2007. Urheilutoimituksen esimies hän oli 1970–1980. Vuosina 1985–1990 hän työskenteli "Savon Sanomien" ja "Turun Sanomien" urheilutoimittajana Helsingissä. 1980-luvun alkuvuodet Huotinen toimi päätoimittajana aikakaus- ja sarjakuvalehtialalla.
Urheilutoimittajana Huotinen raportoi 12 olympialaiset vuosina 1968–2000. Kesäolympialaisissa hän työskenteli viidesti: Mexico City 1968, München 1972, Montreal 1976, Moskova 1980 ja Sydney 2000. Talviolympialaisiin hän osallistui seitsemästi: Grenoble 1968, Sapporo 1972, Innsbruck 1976, Lake Placid 1980, Albertville 1992, Lillehammer 1994 ja Nagano 1998.
Viime vuosinaan STT:ssä Huotinen kirjoitti erityisesti liikuntapolitiikasta ja alan kansalaistoiminnasta.
Seurajohtajana Kiffenissä Huotinen toimi vuodesta 1972. Vuosina 1988–2007 hän toimi Kiffenin puheenjohtajana. Aiemmin Huotinen osallistui myös Helsingin Kisa-Veikkojen ja Viipurin Urheilijoiden toimintaan. 
Urheiluseuratoiminnan lisäksi Huotinen toimi aktiivisesti muun muassa Urheilutoimittajain Liitossa, Helsingin Urheilutoimittajissa ja jalkapallotoimittajien Pallo-Koplassa. Palloliitossa hän toimi pitkään eri valiokunnissa ja valtuustossa. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti muun muassa kaupunginosa- ja puoluetyöhön (kokoomus).
Timo Huotinen sai Suomen Urheilun ansiomerkin vuonna 1991, Suomen Palloliiton kultaisen ansiomerkin 1998, SLU:n hopeisen ansiomerkin 2005, Palloliiton Helsingin piirin kultaisen ansiolevykkeen 2005 ja Liikuntakulttuurin ja urheilun kultaisen ansioristin 2006.
Yrittäjyyden monumentti

Yrittäjyyden monumentti (myös Yrittäjäpatsas) on Seinäjoen Kapernaumin teollisuusalueen liikenneympyrässä sijaitseva patsas. Patsaan on suunnitellut helsinkiläinen taiteilija Mauno Honkanen, ja se pystytettiin juhlallisin menoin 2. lokakuuta 2005 Valtakunnallisen yrittäjäkuukauden avauksen yhteydessä. Patsaan lahjoitti Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät ry Seinäjoen kaupungille kiitoksena yrittäjyyden huomioimisesta vuosien saatossa. Patsas on 3,5 metriä korkea ja valmistettu ruostumattomasta teräksestä. Patsaan luovutti Yrittäjien puheenjohtaja Kimmo Heinonen ja sen vastaanotti kaupunginjohtaja Jorma Rasinmäki. Juhlapuheen piti europarlamentaarikko Kyösti Virrankoski.
Lahjoittajan mukaan patsas kuvaa yrittäjien tarvitsemia elinvoimaa ja optimistisuutta.
Shmi Skywalker

Shmi Skywalker on kuvitteellinen hahmo "Tähtien sota" -elokuvissa. Shmi on Anakin Skywalkerin äiti ja asuu poikansa kanssa Tatooine-planeetalla. Hahmoa esittää ruotsalainen näyttelijä Pernilla August elokuvissa ' ja '.
Juoni.
Shmi oli aluksi Shmin vapauttamista suunnittelevan Pi-Lippa-nimisellä henkilön orja. Pi-Lippa kuitenkin kuoli, ja Shmi myytiin tämän sukulaisille. Sittemmin hän päätyi Hutt Gardullan omistamaksi. Hutt hävisi kuitenkin vedossa romukauppias Wattolle.
Ei ole varmaa, milloin Shmi synnytti Anakinin, mutta esimerkiksi "Pimeä uhka" -elokuvan kuvitetussa oppaassa sanotaan hänen syntyneen neitseellisestä sikiämisestä ja puhtaasta voimasta: hänellä ei siis ole isää. Lopulta jedimestari Qui-Gon Jinn vapauttaa Anakinin. Poika voittaa Tatooinen Boonta Eve -rakettirekikisat, ja Qui-Gon oli lyönyt voitosta vetoa Watton kanssa. Kun jedimestari lähtee planeetalta Anakinin kanssa, luvaten pojalle paremman elämän, Shmi luopuu pojasta vain, koska hänen rakkautensa poikaansa kohtaan on tarpeeksi epäitsekästä. 
Myöhemmin Gliegg Lars -niminen mies ostaa ja vapauttaa Shmin, ja he menevät naimisiin ja saavat lapsen. Sittemmin Hiekkakansa-heimo kuitenkin kaappaa Shmin ja kiduttaa tätä. Anakin, joka on kasvanut jediritariksi, vaistoaa äitinsä tuskan ja lähtee Padmé Amidalan kanssa pelastamaan tätä. Anakin löytää äitinsä, mutta tämä on pysytellyt hengissä vain saadakseen nähdä poikansa vielä kerran, ja lopulta hän kuolee Anakinin käsivarsille. Anakinin valtaa ensin suru, mutta sitten ylitsepääsemätön raivo, ja hän tappaa koko heimon, mukaan lukien puolustuskyvyttömät aikuiset ja lapset. Shmi haudataan Larsin pihamaalle. Kuoleman aiheuttama tuska aloittaa Anakinin matkan kohti sith-muodonmuutosta.
Erich Wolfgang Korngold

Erich Wolfgang Korngold (29. toukokuuta 1897 Brno, Itävalta-Unkari – 29. marraskuuta 1957 Los Angeles, Yhdysvallat) oli 1900-luvulla elänyt uusromanttinen säveltäjä.
Korngold syntyi juutalaiseen perheeseen Brnossa, silloisessa Itävalta-Unkarissa (nykyään Tšekissä). Perhe muutti pian Wieniin, jossa Korngoldin isä, Julius Korngold (1860–1945) toimi musiikkikriitikkona. Korngold opiskeli Alexander von Zemlinskyn ja Robert Fuchsin johdolla. Korngold oli säveltäjänä ihmelapsi ja kirjoitti jo 16-vuotiaana ensimmäisen oopperansa "Der Ring des Polykrates". Suurimman menestyksensä hän saavutti kuitenkin oopperallaan "Die tote Stadt" (1920), joka perustuu Georges Rodenbachin romaaniin "Bruges-la-morte" (1892, suom. "Kuollut Brügge"). Libreton Korngold kirjoitti yhdessä isänsä kanssa salanimellä Paul Schott. Loisteliaasti orkestroitu ja melodisesti vaikuttava "Die tote Stadt" oli aikansa suosituimpia oopperoita, ja se on viime aikoina saanut uudelleen menestystä. Suomessa "Die tote Stadt" pääsi ensimmäisen kerran näyttämölle 2010 Suomen Kansallisoopperassa.
Korngold muutti vuonna 1934 Yhdysvaltoihin ja sävelsi siellä muun muassa elokuvamusiikkia ja viulukonserton (1945). Hän kehitti elokuvamusiikin tyyliä ja tarjosi monille säveltäjille esikuvan. Korngold voitti parhaan musiikin Oscar-palkinnon elokuvasta "Robin Hoodin seikkailut" (1938). Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1943. Sodan jälkeen Korngold palasi Eurooppaan, mutta ei enää saanut suosiota. Hän kuoli aivoverisuonitukokseen Los Angelesissa.
Copa Libertadores

Copa Libertadores de América, on Etelä-Amerikan jalkapalloliiton Conmebolin järjestämä maanosan korkein kansainvälinen seurajoukkueiden turnaus, joka luonteeltaan vastaa Euroopan Mestarien liigaa. Eniten mestaruuksia on argentiinalaisella Independientellä, jolla on 7 mestaruutta. 
Ensimmäisen kerran kilpailu järjestettiin vuonna 1960, jolloin siihen saivat osallistua vain Argentiinan, Bolivian, Brasilian, Chilen, Ecuadorin, Paraguayn, Perun ja Uruguayn mestarijoukkueet. Vuodesta 1970 lähtien kilpailuun ovat saaneet osallistua myös kansallisten sarjojen kakkosjoukkueet sekä myös venezuelalaiset joukkueet. 
Sittemmin ajan mittaan osallistujamäärää on nostettu ja vuonna 2005 osallistui kilpailuun 38 joukkuetta. Hallitsevan mestarin lisäksi osallistui Argentiinasta ja Brasiliasta viisi joukkuetta ja Boliviasta, Chilestä, Kolumbiasta, Ecuadorista, Meksikosta, Paraguaysta, Perusta, Uruguaysta sekä Venezuelasta kolme.
Cupissa ei käytetä jatkoaikaa ja vierasmaalisääntökin tuli mukaan vasta vuonna 2005.
Copa Libertadoresin voittaja edustaa Etelä-Amerikkaa seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Aiemmin kilpailun voittaja osallistui Intercontinental Cupiin. Copa Libertadoresin mestari kohtaa myös toisen Etelä-Amerikan seurajoukkueiden kilpailun Copa Sudamericanan mestarin Recopa Sudamericanassa, joka vastaa Euroopan Super Cupia.
Mestarit.
Copa Libertadoresin finaali pelattiin vuoteen 1987 asti kaksiosaisena siten että voittaja ratkaistiin pisteillä (2 voitosta, 1 tasapelistä ja 0 tappiosta). Mikäli pisteet olivat tasan, pelattiin kolmas ja ratkaiseva ottelu puolueettomalla kentällä. Jos kolmas ottelu päättyi tasan, voittaja ratkaistiin maalierolla tai rangaistuspotkukilpailulla eronkin ollessa tasan. Vuosina 1988–2004 kahden ottelun yhteismaalit ratkaisivat voittajan ja tasatilanteessa mentiin suoraan rangaistuspotkukisaan. Vuonna 2005 otettiin käyttöön myös vierasmaalisääntö eli vieraskentällä tehtyjen maalien määrä ratkaisee yhteismaalien ollessa tasan.
Poikkileikkausaineisto

Poikkileikkausaineisto on yleisin aineistotyyppi yhteiskuntatieteissä. Aineisto muodostaa poikkileikkauksen, kun siinä on satunnaisotannalla poimituista yksiköstä vain yksi mittaus. Esimerkiksi kyselytutkimuksesta saadaan tyypillisesti poikkileikkausaineisto. Poikkileikkausaineiston otoskoko on usein suuri verrattuna aikasarja-aineistoihin. Aikasarjassa on samasta yksiköstä useita mittauksia. 
Jos mittaus toistetaan samoilta yksilöiltä myöhemmin, aineistoon saadaan myös aikaulottuvuus ja sitä kutsutaan pitkittäisaineistoksi tai paneeliaineistoksi. Koska poikkileikkausaineistossa on havainto vain yhdeltä ajanhetkeltä, on kausaliteettien päättely sen perusteella vaikeaa. Toistuvat mittaukset helpottavat kausaliteettien päättelemistä. Lisäksi ne mahdollistavat tehokkaampien menetelmien käytön mittausvirheiden ja puuttuvien muuttujien aiheuttaman virheiden korjaamisessa.
Sam Mendes

Samuel Alexander ”Sam” Mendes (s. 1. elokuuta 1965 Reading, Englanti) on brittiläinen Oscar-palkittu elokuva- ja teatteriohjaaja.
Hän aloitti ohjaajanuransa Britanniassa teatteriohjaajana muun muassa vuoden 1998 musikaaliproduktiolla "Cabaret", jossa näytteli muun muassa Alan Cumming.
Mendesin ensimmäinen elokuva oli yleisömenestystä ja loistavat arvostelut saanut "American Beauty". Mendes sai ohjauksestaan useita palkintoja, muun muassa Oscarin, Golden Globen ja elokuvaohjaajien ammattiliiton DGA-palkinnon.
Vuonna 2012 Mendes ohjasi elokuvan "007 Skyfall". Se nousi kaikkien aikojen tuottoisimmaksi James Bond -elokuvaksi; se tuotti maailmanlaajuisesti yli 1,1 miljardia dollaria.
Vuonna 2019 Mendes ohjasi sotadraamaelokuvan "Taistelulähetit – 1917", joka sai 10 Oscar-ehdokkuutta, joista henkilökohtaisesti Mendes sai parhaasta ohjauksesta, elokuvasta ja alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Mendes palkittiin elokuvasta parhaan ohjauksen Golden Globella.
2020-luvun puolivälistä alkaen Mendes on ohjaajana neljän The Beatles -yhtyeestä kertovan elokuvan tuotannossa. Kaikkien elokuvien on tarkoitus tulla ensi-iltaan huhtikuussa 2028. Kukin Mendesin ohjaamista Beatles-elokuvista kertoo yhtyeen tarinaa yhden jäsenen näkökulmasta. Pääosiin on valittu Harris Dickinson (John Lennon), Paul Mescal (Paul McCartney), Joseph Quinn (George Harrison) ja Barry Keoghan (Ringo Starr).
Yksityiselämä.
Mendes syntyi portugalilais-trinidadilaiselle isälle ja britannianjuutalaiselle äidille.
Mendes oli naimisissa näyttelijä Kate Winsletin kanssa vuosina 2003–2010. He olivat tutustuneet vuonna 2001. Heillä on yksi yhteinen lapsi, joulukuussa 2003 syntynyt poika. Tammikuussa 2017 Mendes avioitui trumpetisti Alison Balsomin kanssa.
Wings (videopeli)

Wings on Miika Virpiojan kehittämä indie-videopeli, joka julkaistiin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle vuonna 1996 shareware-julkaisuna. Myöhemmin peli julkaistiin ilmaislevitykseen. Pelin jatko-osa "Wings 2" julkaistiin vuonna 2006. 
Peli saavutti aikoinaan suhteellisen hyvin suosiota, eritoten tultuaan ilmaiseksi. "Wings" tukee moninpeliä nollakaapelin tai modeemin avulla, mutta pääsääntöisesti peli on tarkoitettu yhdellä koneella pelattavaksi. Yhdellä koneella peliä voi pelata samanaikaisesti korkeintaan neljä henkilöä. "Wings" sisältää myös tekoälyohjatut vastustajat. 
"Wingsissä" on kaksi pelimuotoa, deathmatch ja luolalentelyille perinteinen Last Man Standing.
Jokaisella pelaajalla on aluksessaan tavallinen ase ja yksi varikolla valittava erikoisase. Erilaisia erikoisaseita on yhteensä 33.
Michael Palin

Michael Edward Palin (s. 5. toukokuuta 1943) on brittiläinen koomikko, näyttelijä ja kirjailija. Hän on Monty Python -ryhmän jäsen, mutta hän on myös tehnyt BBC:lle matkailudokumenttisarjoja. Palin on julkaissut matkoistaan kirjoja ja kirjoittanut myös kaunokirjallisuutta.
Elämä ja ura.
Palin syntyi vuonna 1943 Sheffieldissä, Pohjois-Englannissa, Mary ja Edward Palinin toisena lapsena. Hänellä oli yhdeksän vuotta vanhempi sisko Angela, joka kuitenkin teki itsemurhan vuonna 1987. Palin opiskeli Oxfordin Brasenose Collegessa historiaa vuosina 1962–1965. Opiskeluaikanaan hän kirjoitti ja esitti komediaa ensimmäisen kerran opiskelutoverinsa Robert Hewisonin kanssa yliopiston joulujuhlassa. Palin avioitui vuonna 1966 Helen Gibbinsin kanssa. Gibbins kuoli 2.5.2023. He saivat kolme lasta.
Valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1965 Palin alkoi kirjoittaa komediaa BBC:lle yhdessä Terry Jonesin kanssa, esimerkiksi sarjoihin "The Ken Dodd Show" ja "The Billy Cotton Bandshow". Palin ja Jones työskentelivät ensimmäistä kertaa Graham Chapmanin, John Cleesen ja Eric Idlen kanssa vuonna 1966 "The Frost Report" -sarjan yhteydessä.
Palin alkoi vuonna 1969 tehdä "Monty Pythonin Lentävä Sirkus" -sarjaa yhdessä Jonesin, Chapmanin, Cleesen, Idlen ja Terry Gilliamin kanssa. Sarjaa tehtiin neljä tuotantokautta, ja lisäksi ryhmä teki neljä elokuvaa. Monty Pythonin jälkeen Palin on esiintynyt muun muassa Terry Gilliamin ohjaamissa elokuvissa. Hänet palkittiin parhaan sivuosan Baftalla elokuvaroolista komediassa "Kala nimeltä Wanda". 
Viime vuosina Palin on tehnyt useita matkailuohjelmia BBC:lle ja kirjoittanut matkailukirjoja. Hänen mukaansa (kuten muidenkin Monty Pythonin jäsenten) on nimetty asteroidi, 9621 Michaelpalin. Palin sai ritarin arvon joulukuussa 2018.
Palin ja Suomi.
Vuonna 1980 Monty Python -ryhmä levytti Palinin säveltämän ja laulaman kappaleen ”Finland”. Se julkaistiin Monty Python -albumilla "Contractual Obligation Album". Kappaleen kertoja toivoo pääsevänsä käymään Suomessa, joka on maa juuri häntä varten.
Vuonna 1992 Palinin dokumenttisarjan "Navalta Navalle" avausjakson tapahtumat sijoittuvat Suomeen, joka toimii toisena etappina Palinin matkalla pohjoisnavalta etelänavalle. Suomessa Palin matkustaa Rovaniemeltä Helsinkiin junalla. Helsingissä hän saunoo Neil Hardwickin ja Lasse Lehtisen kanssa. Sitten hän matkustaa laivalla Tallinnan kautta Leningradiin ja sieltä edelleen kohti etelänapaa. Edellä mainittu Monty Pythonin kappale ”Finland” soi kyseisessä jaksossa.
Salbutamoli

Salbutamoli on selektiivinen β2-agonisti ja nopeavaikutteinen, kuitenkin esimerkiksi adrenaliinia pitempivaikutteinen sympatomimeetti, jolla on keuhkoputkia laajentava vaikutus. Suomessa salbutamolia myydään valmistenimillä Airomir, Airomir Autohaler, Buventol Easyhaler, Ventilastin Novolizer, Ventoline, Ventoline Diskus, Ventoline Evohaler, Atrodual ja Ipratropium-Salbutamol.. Salbutamolisulfaattia ((C13H21NO3)H2O4S) käytetään lääkeaineena keuhkoputkien supistustilassa ahtauttavien keuhkosairauksien, kuten astman ja keuhkoahtaumataudin hoidossa, jolloin se laukaisee nopeasti sileän lihaskudoksen supistustilasta johtuvaa hengitysteiden ahtautumista. Sitä käytetään usein yhdessä muiden lääkkeiden kuten kortikosteroidien kanssa, sillä säännöllisesti suurina annoksina käytettynä sille voi kehittyä toleranssi. Salbutamolia on käytetty toisinaan raskauden aikaisiin voimakkaisiin supistuksiin ja myös estämään ennenaikaista synnytystä. 
Annostelu.
Salbutamolia otetaan yleensä kohtauksiin suun kautta hengitettynä joko inhalaatiojauheena tai sumutteena. Myös liuosmainen ja tablettimuotoinen nieltävä valmiste ovat käytössä. Lisäksi sitä käytetään yskänlääkkeiden ainesosana yhdistelmävalmisteissa. 
Sivuvaikutukset.
Tunnettuja salbutamolin sivuvaikutuksia ovat sydämen tiheälyöntisyys ja rytmihäiriöt.
Laser HT

Laser HT on oululainen jääkiekkoseura, joka pelasi kaudella 2024–2025 Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, II-divisioonassa. Seura syntyi 90-luvulla Kempeleen Kiekko-Kettujen ja Limingan Kiekon yhdistyessä vanhempien juniorien ja myöhemmin miesten joukkueen osalta. Miesten joukkue nousi Suomi-sarjaan keväällä 2005, yhdistyen Kiekko-Oulun kanssa. Yhdistymisen seurauksena syntyi Kiekko-Laser, joka nousi Mestikseen keväällä 2010, mutta jonka toiminta päättyi edustusjoukkueen konkurssiin vuonna 2012. Juniorit jäivät jatkamaan Kiekko-Laserin tarinaa ja Kiekko-Laser Juniorit toimii aktiivisesti edelleen. Kaudeksi 2016–2017 Laser HT -nimi palasi kiekkokartalle, kun Kiekko-Laserin uudelleen perustetun edustusjoukkueen yhteistyö juniorijaosto Kiekko-Laser ry:n kanssa päättyi. Laser HT:n miesjoukkueiden toimintaa alkoi pyörittää Oulun nuorten kiekkoilijoiden tuki ry. Kauden 2017–2018 joukkue pelasi nimellä AIK/Laser HT, koska seuran uusi taustayhtiö peri Uleåborg AIK:n sarjapaikan Suomi-sarjassa.
Historia.
Ennen Laseria jääkiekkoilusta Kempele–Oulunsalo-alueella vastasi Kiekko-Ketut, ja sitä ennen KePa-77. Laser HT syntyi vuonna 1997, kun Kiekko-Ketut ja Limingan Kiekko yhdistivät junioritoimintansa.
Kiekko-Laser syntyi vuonna 2005, kun Kiekko-Oulun edustusjoukkue putosi Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät ainoastaan edustusjoukkueiden osalta.
Kiekko-Laser nousi Mestikseen kauden 2009–2010 päätteeksi. Ratkaisevassa uusintaottelussa RoKi kaatui maalein 2–4.
Seuran tulevaisuus oli velkojen vuoksi vaarassa jo ensimmäisen Mestis-kauden jälkeen. Seura sai kuitenkin kootuksi 100 000 euroa yhteistyökumppaneiden avustuksella ja muun muassa Facebookissa toimineella huutokaupalla. Heinäkuussa 2011 kolme suomalaista huippukiekkoilijaa Juhamatti Aaltonen, Lasse Kukkonen ja Pekka Rinne ryhtyivät seuran pääomistajiksi. Tukitoimista huolimatta seura ajautui konkurssiin kesken Mestiksen sarjakauden 5. joulukuuta 2011.
Kaudeksi 2013–2014 joukkue palasi takaisin toimintaan liityttyään III-divisioonaan. Kaudeksi 2014–2015 Kiekko-Laser nousi II-divisioonaan. Kaudeksi 2016–2017 joukkue palasi takaisin Laser HT -nimeen, kun seuran yhteistyö juniorijaoston, Kiekko-Laser ry:n, kanssa päättyi.
Laser HT varmisti itselleen sarjapaikan ja nousun Suomi-sarjaan kaudeksi 2025–2026 voittamalla Suomi-sarjan karsinnat kaudella 2024–2025.
Tunnettuja pelaajia.
Oulunsalon jäähallin kattoon nostetut pelinumerot:.
Kiekko-Laser ei ole koskaan virallisesti jäädyttänyt pelinumeroita, vaan ne on ainoastaan nostettu Oulunsalon jäähallin kattoon esimerkkeinä seuran junioreille Kiekko-Laserista kasvattajaseurana huippupelaajille.
Peliasu.
Joukkueen peliasu jäljittelee NHL:ssä pelaavan Colorado Avalanchen peliasua.
The Immaculate Collection

The Immaculate Collection on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan ensimmäinen kokoelmalevy. Se julkaistiin 13. marraskuuta 1990, ja siitä tuli hänen myydyin albuminsa kautta aikojen. Yhdysvalloissa levyä myytiin yli 10,8 miljoonaa kappaletta, ja maailmanlaajuiseksi myynniksi on arvioitu 28 miljoonaa kappaletta. Albumilta julkaistiin singlet ”Justify My Love” ja ”Rescue Me” sekä uudelleenjulkaisuina ”Crazy For You” ja ”Holiday”.
Suomessa "The Immaculate Collection" on 92 500 kappaleen myynnillään Madonnan toiseksi myydyin albumi "Something to Rememberin" jälkeen.
Madonna omisti "The Immaculate Collectionin" paaville.
Madonna jätti julkaisematta kappaleet ”Now I’m Following You” ja ”Sooner or Later” singleinä. Hän laittoi sen sijaan kappaleet ”Justify My Love” ja ”Rescue Me” kokoelmalevylle, jotka muistuttavat julkaisemattomia kappaleita.
Toinen Harkovan taistelu

Toinen Harkovan taistelu oli Neuvostoliiton yritys vallata Harkova Saksalta toisessa maailmansodassa toukokuussa 1942. Hyökkäys pyrki pitämään yllä strategista aloitetta talvioffensiivin jäljiltä. Saksan joukot torjuivat hyökkäyksen ja saivat tilaisuuden vastahyökkäykselle, jonka he käyttivät edeten kesällä Kaukasukselle ja Volgalle asti Stalingradin taisteluun. 
Ensimmäisessä Harkovan taistelussa 1941 saksalaiset olivat vallanneet kaupungin. Toisen Harkovan taistelun hyökkäys alkoi 12. toukokuuta 1942 kello 6.30. Neuvostoliittolaiset kohtasivat suurempia puolustavia joukkoja kuin odottivat. Saksalaiset aloittivat vastahyökkäyksen 17. toukokuuta ja olivat piirittäneet hyökkääjät 25. toukokuuta mennessä.
Puna-armeija menetti runsaasti sotilaita ja materiaalia sekä monia kokeneista upseereistaan. Tämä tuli kalliiksi myöhemmin kesällä käydyissä taisteluissa.
Taustaa.
Helmikuun 1942 lopulla Neuvostoliiton talvihyökkäys, joka työnsi akselivaltojen joukot pois Moskovan edustalta, oli laantumassa kummankin osapuolen aloittaessa joukkojensa täydentämisen ja uudelleen ryhmittämisen. Josif Stalin oli ilmoittanut puheessaan 7. marraskuuta 1941 saksalaisten kärsineen tappion ja heidän joukkonsa tuhottaisiin lopullisesti keväällä tai kesällä tehtävässä suurhyökkäyksessä.
Ilmoitus herätti vastarintaa sodanjohdossa, joka ehdotti puolustuksellisempaa toimintaa. Stalin kuitenkin oletti akselivaltojen kykenevän jopa kahteen erilliseen operaatioon ja siksi koko rintaman hyökkäyksen torjunnan piti olla mahdotonta ja siten estää saksalaisia kokoamasta joukkojaan uuteen hyökkäykseen Moskovaa kohti.
Ketchikan

Ketchikan on kaupunki Alaskassa. Se sijaitsee Revillagigedosaarella. Sen väkiluku oli vuoden 2004 arvion mukaan 8 044 (vuonna 7 922).
Ketchikanin talous perustuu turismiin ja kalastukseen. Kaupungin tunnuslause onkin "King Salmon Capital of the World" ("maailman kuningaslohen pääkaupunki"). Nimensä kaupunki on saanut Ketchikan Creekin mukaan, joka virtaa kaupungin läpi. Se on saanut nimensä tlingitinkielisestä sanasta "Kitschk-hin", joka tarkoittaa ”maahanheittäytyvän kotkan levitettyjä siipiä”.
Something to Remember

Something to Remember on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan toinen kokoelmalevy. Albumi sisältää ainoastaan balladeja. Se julkaistiin 7. marraskuuta 1995. Levyllä on myös kappaleita, joita ei ole julkaistu singleinä.
Levyltä julkaistiin singleinä uudet kappaleet ”You’ll See”, ”One More Chance” ja ”I Want You”. Myös vanhemmat kappaleet ”Oh Father” ja ”Love Don’t Live Here Anymore” julkaistiin uudelleen. Näistä ”Oh Father” oli ilmestynyt singlenä aiemmin. 
Albumi myi Yhdysvalloissa yli 3,2 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti yli 8,5 miljoonaa kappaletta.
Suomessa "Something to Rememberiä" myytiin yli 93 043 kappaletta, enemmän kuin mitään muuta Madonnan albumia.
Kanneljärven kirkko

Kanneljärven luterilainen kirkko sijaitsi entisessä Kanneljärven kunnassa luovutetussa Karjalassa. Nykyisin se on rauniokirkko.
Kirkon suunnittelu ja valmistuminen.
Kanneljärven luterilainen seurakunta aloitti toimintansa vuonna 1923. Kirkon rakentaminen kuitenkin venyi. Varsinainen rakennuspäätös tehtiin vuonna 1925 ja seurakunta tilasi piirustukset viipurilaiselta Uno Ullbergiltä, joka teki kahdet piirustukset. Molemmat piirustukset saivat kannatusta, jonka vuoksi kirkon rakentamiseen päästiin vasta vuonna 1932. Kirkko valmistui vuonna 1934 ja se vihittiin 8. heinäkuuta samana vuonna.
Ulkoasu.
Funkkistyylinen kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin ulkoa valkoiseksi. Malliltaan se on tornillinen pitkäkirkko. Kellotorni on suorakulmainen ja tasakattoinen. Tornin laella on suuri risti. Kellotornin alaosassa on kirkon pääsisäänkäynti, jossa oli kolme lasiovea. Sisäänkäynnin yläpuolella on pyöreä ikkuna. Kirkon toisessa päässä oli muuta kirkkoa matalampi suorakulmainen kuoriosa. Kuoriosassa on isot ikkunat ja se on rapattu valkoiseksi, jotka tekevät siitä valoisan.
Sisätilat.
Kirkkosali on kolmilaivainen. Kirkon noin 700 istumapaikkaa sijaitsivat keskilaivassa. Sen molemmin puolin on pienet holvikaariset sivulaivat, joissa oli sivukäytävät. Kirkkosalin sisäseinät ja lattiat olivat tiilestä. Sivuseinillä, jokaisessa pylväsvälissä oli korkea ikkuna. Alttariseinällä oli suurehko risti ja sen alapuolella pieni Bruno Tuukkasen maalama alttaritaulu "Pako Egyptiin". Saarnastuolissa oli Mikko Hovin veistämät neljä apostolinkuvaa. Kirkkotekstiilit puolestaan suunnitteli Greta Skogster. Kellotornissa on yksi kello. Urkuja kirkkoon ei ennen sotia ehditty hankkia.
Sota-aika ja kirkon nykytila.
Kirkko ja sen sisustus kärsi jonkin verran vahinkoja talvisodassa. Sodan jälkeen kirkko siirtyi venäläisille, jotka käyttivät sitä rehusuojana ja myllynä. Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin 1941. Jatkosodan aikana kirkkoa kunnostettiin ja siellä pidettiin jumalanpalveluksia. Vuonna 1944 kirkko oli kuitenkin uudelleen jätettävä. Sodan jälkeen venäläiset käyttivät kirkkoa kananruokatehtaana ja puimalana aina vuoteen 1984 asti, jolloin sen katto ja puurakenteet tuhoutuivat tulipalossa. Tiilirunko jäi kuitenkin jäljelle. Inkeriläiset ja venäläiset ovat perustaneet Kannejärvelle Inkerin kirkkoon kuuluvan luterilaisen seurakunnan. Seurakuntalaiset ovat kunnostaneet betonikattoisena säilyneeseen sakaristoon seurakunnalle kokoontumistilat.
Kanneljärven kirkosta evakuoitiin muun muassa ehtoolliskalusto ja kirkkotekstiilit. Alttaritaulua ei evakuoitu ja se on tuhoutunut. Kirkon kello on edelleen tornissa. Kanneljärven seurakunta lahjoitti evakuoidun omaisuutensa pääasiassa Perttelin seurakunnalle.
Kattokaltevuus

Kattokaltevuus on suhdeluku, jolla ilmoitetaan rakennuksen katon kaltevuuskulmaa vastaava kulmakerroin, esimerkiksi 1:1 (45 asteen kulma). Tällöin katto nousee metrin vaakasuuntaisella matkalla yhden metrin. 1:100 on lähes tasakatto (1% nousu), eli metrillä sentti nousua.
Kattokaltevuus voidaan ilmoittaa myös asteina tai prosentteina. Kattokaltevuus on otettava huomioon kattoremontissa alussa, koska se vaikuttaa siihen, mitä materiaaleja voidaan käyttää katon päällysteissä ja millaisia apuvälineitä voidaan käyttää kattoremontissa. Mitä loivempi katto on, katto kestää sitä vähemmän raskaita materiaaleja. Kattomateriaaleihin merkitään yleensä minimikattokaltevuus, joka sopii kyseiselle kattomateriaalille. Peltikatolle sopivat useat eri kattokaltevuuden asteet. Katon kulma voidaan laskea kattokaltevuuden suhdeluvusta kertomalla se käänteisellä tangentilla. Kattokaltevuus lasketaan mittaamalla katon ylimmästä osasta vaakasuora pituus ja nousu ja laskemalla niiden suhde. Katto luokitellaan jyrkäksi kattokaltevuuden ollessa 1:10 tai enemmän. Jyrkempiin kattoihin kuluu enemmän rakennusmateriaalia kuin loiviin. Loivemmalla katolla huoltotoimenpiteet on helpompi hoitaa kuin jyrkemmillä. Kattokaltevuutta koskevat joskus kuntien asetukset. Sekä uuden rakennuksen rakentamista että vanhan rakennuksen remontointia koskevat tietyt turvamääräykset.
Ulkosuomalainen

Ulkosuomalainen on vakituisesti Suomen ulkopuolella asuva suomalainen, joka on joko Suomen kansalainen tai suomalaista syntyperää. Ulkosuomalaisia oli vuonna 2010 vajaat 800 000, joista ensimmäisen polven ulkosuomalaisia noin 280 000 ja toisen polven 500 000. Suurin osa heistä asui Ruotsissa (436 000) ja Yhdysvalloissa (104 000). Lisäksi Siirtolaisinstituutin tilastojen mukaan suomalaistaustaisia ihmisiä asui vuonna 2010 Saksassa 14 000, Espanjassa 12 000 ja Isossa-Britanniassa noin 10 000. Suomen kansalaisia asui ulkomailla noin 250 000 vuonna 2013. Ulkosuomalainen on voinut muuttaa ulkomaille työn, opiskelun tai perheen vuoksi. 
Ulkokansalainen on ulkomailla asuva Suomen kansalainen. Ulkokansalaisella on siis kaikki kansalaisuuteen liittyvät oikeudet, mutta myös velvollisuudet. Esimerkkinä oikeuksista on äänioikeus, sillä ulkokansalaiset saavat äänestää valtiollisissa vaaleissa (eduskuntavaalit, presidentinvaalit ja europarlamenttivaalit). Esimerkki velvollisuuksista on puolestaan asevelvollisuus. Ulkokansalaisia, jotka ovat siis osa ulkosuomalaisten joukkoa, on yhteensä noin 250 000. Äänioikeutettuja täysi-ikäisiä heistä on noin 210 000.
Työn vuoksi ulkomailla asuvia kutsutaan ekspatriaateiksi. Ulkosuomalaiset ovat monissa maissa keskittyneet tiettyihin kaupunkeihin, ja heillä on paikallisia suomalaisyhteisöjä. 
Televisiosarjoja ulkosuomalaisista.
Ulkosuomalaisista on tehty televisiolle useita haastattelu- ja dokumenttiohjelmia. Laajin niistä on noin 60-osainen dokumenttisarja "Ulkosuomalaisen tarina", jota esitettiin ensi kertaa Ylellä vuosina 2002–2011. Jaakko Selin on juontanut sarjat "Jaakko ja maailmanvalloittajat" (Yle 2008–) ja "Jaakon matkassa" (Fox 2014). Kolmas on Antti Holman juontama "Antti ja maastamuuttajat" (MTV 2017).
Digitaalisen median instituutti

DMI, eli Digitaalisen median instituutti, oli Tampereen teknillisen yliopiston erillislaitos. DMI:n tutkimusalueita olivat signaalinkäsittely, digitaali- ja tietokonetekniikka, ohjelmistotekniikka, tietoliikennetekniikka, hypermedia ja ihmiskeskeinen teknologia. Esimerkiksi Digitaalisen median instituutin Hypermedialaboratorio toimi Hervannassa teknillisen yliopiston Tietotalossa (Korkeakoulunkatu 1, Tampere).
Vuonna 2005 DMI juhli 20. toimintavuottaan.
TTY:n hallituksen päätöksellä DMI lakkautettiin vuoden 2007 alusta alkaen. Päätös oli lähinnä hallinnollinen ja ennakoi vuoden 2008 alussa toteutunutta TTY:n organisaatiouudistusta. Tutkimustoiminta jatkuu entisellään TTY:n laitoksilla. Erillislaitoksena DMI:llä oli johtokunta, joka myös lakkautettiin. Tutkimuksen ohjaamista ja kehittämistä varten muodostettiin DMI-laboratorioverkosto, jota hoitaa signaalinkäsittelyn laitos. 
Tampereen yliopiston Hervannan kampuksella toimiva Signaalinkäsittelyn tutkimuskeskus tutkimusryhmineen voidaan nähdä eräänä Digitaalisen median instituutin työn jatkajana.
Vulgar Display of Power

Vulgar Display of Power on vuonna 1992 julkaistu metallimusiikkiyhtye Panteran kuudes studioalbumi. Albumin julkaisijana toimi ATCO Records ja tuottajina Terry Date ja Vinnie Paul. Albumia pidetään yleisesti yhtyeen menestyneimpänä sekä yhtenä 90-luvun vaikutusvaltaisimmista metallijulkaisuista. Se sijoitettiin mm. Loudwiren listoilla "Top 11 Metal Albums of the 1990s" sekä "Top 10 Albums of 1992" sijalle yksi. Albumin tunnetuin kappale on "Walk", jonka ohella myös kappaleet "Mouth for War", "This Love" ja "Fucking Hostile" ovat hyvin suosittuja. Kappaleille "Walk", "Mouth for War" ja "This Love" on tehty lisäksi omat musiikkivideot.
Partalansaari

Partalansaari on Saimaalla, pääosin Sulkavan ja pieneltä osin myös Puumalan kuntien alueella sijaitseva saari.
Saarta ympäröivät suurimpina vesistöalueina itäpuolella Lepistönselkä, luoteispuolella Enonvesi ja lounaispuolella Haapaselkä. Saaren sisällä on yli 80 järveä ja lampea, joista suurimpia ovat Kulkemusjärvi ja Saajuu. Saaren tieyhteydet mantereelle kulkevat pohjoiseen Hakovirran yli kulkevan sillan kautta Sulkavan kunnan keskustaan ja etelään Kietävänsalmen poikki lossilla Viljakansaareen ja edelleen kantatielle 62 Puumalan kirkonkylän kaakkoispuolelle. Saaressa sijaitsevat Sulkavan puolella kaakossa Auvilan, pohjoisessa Kaartilankosken ja lännessä Karjulanmäen kylät. Puumalaan kuuluvat Keriniemen ja Kietävälän kylät. Vakituisia asukkaita on noin 400. Asukkaista 300 on sulkavalaisia ja loput puumalalaisia. Lisäksi saarella on paljon kesäasukkaita.
Saaren vanha nimi on Kulkemussalon saari, joka lyheni muotoon Kulkemussaari. Koska saarella on aina asunut paljon Partasia, muuttui nimi vielä kerran, jolloin Partaset saivat "oman" saaren. 
Partalansaaresta on julkaistu vuonna 1999 kyläkirja "Partalansaaren poluilla". Kirjan on kirjoittanut entinen partalansaarelainen Rauno Pelkonen.
Sulkavan Suursoutujen 60 kilometrin reitti kiertää Partalansaaren. Noin puolessa välissä matkaa sijaitsee Varvirannan majoitusalue, jossa retkisoutajat yöpyvät.
OBO

OBO on laiva, joka voi kuljettaa sekä öljyä (englanniksi "oil"), irtotavaraa ("bulk") että malmia ("ore"), siitä nimi. Ajatuksena on, että laiva voi toimia säiliöaluksena, kun säiliöalusmarkkinat ovat hyvät, sekä irtotavaran ja malmin kuljettajana, kun nämä markkinat ovat hyvät. Laiva voi myös ottaa nestelastin (öljyä) yhdelle matkalle ja kuivan lastin (irtotavaraa tai malmia) toiselle matkalle, ja näin se voi vähentää aikaa, jona se kulkee painolastissa (siis tyhjänä).
Ensimmäinen OBO-laiva oli M/S Naess Norseman, jonka A.G. Weser rakensi Norness Shipping -yhtiölle, jota hallitsi norjalainen laivanvarustaja Erling Dekke Næss. Hän oli taitava suunnittelemaan uudentyyppisiä laivoja yhdessä pääsuunnittelijansa T. M. Karlsenin kanssa. Naess Norseman luovutettiin marraskuussa 1965, ja sen pituus oli 250 metriä, leveys 31,6 metriä ja syväys 13,5 metriä.
OBO-laivoista tuli pian suosittuja maailman laivanvarustajien joukossa, ja tähän mennessä tällaisia laivoja on rakennettu useita satoja. Laivatyypin loistoaikaa oli 1970-luvun alkupuoli. Seuraavalla vuosikymmenellä selvisi, että laivatyyppi tarvitsee enemmän huoltoa kuin muut laivat. Lisäksi oli kallista vaihtaa märästä lastista kuivaan lastiin, ja se vei myös paljon arvokasta aikaa. Öljyn kuljetuksen jälkeen on helppo vaihtaa malmiin tai muuhun likaiseen irtotavaraan, mutta ei viljaan tai muuhun puhtaaseen irtolastiin. Kun 1970-luvulla rakennetut OBO-laivat ovat tulleet vanhemmiksi, useimpia niistä on käytetty pelkkinä säiliöaluksina tai pelkkinä malmilaivoina. Vielä 1990-luvulla rakennettiin pieni joukko 70 000–100 000 tonnin OBO-laivoja tanskalaisille ja norjalaisille laivanvarustajille.