tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toyokawa

Toyokawa () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin kaakkoisosassa Toyojoen oikealla rannalla Mikawanlahden pohjukassa. Pohjoisessa kaupungin alue nousee Hongūvuorelle. Toyokawassa on 183 908 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 161,14 neliökilometriä.
Toyokawan kaupunki muodostettiin vuonna 1943 liittämällä yhteen Toyokawan, Ushikubon ja Kōn maaseutukaupungit sekä Yawatan kyläkunta. Kōn alueella sijaitsi muinoin Mikawan provinssin pääkaupunki ("kokuga"), Yawatassa vuorostaan Mikawan provinssitemppeli. Toyokawa sen sijaan kehittyi Edo-kaudella Toyokawa-Inarin buddhalaisen temppelin portineduskaupunkina. Myös historiallisen Tōkaidō-tiereitin Akasaka-shukun ja Goyu-shukun postiasemat ("shukuba") sijaitsevat nykyisen kaupungin alueella. Vuonna 1939 Toyokawaan perustettiin suuri keisarillisen Japanin laivaston arsenaali, joka kuitenkin tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Sodan jälkeen sinne sijoittui suurimittakaavaista kone-, metalli- ja elintarviketeollisuutta sekä Japanin itsepuolustusvoimien tukikohta. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja koristekukkia. 2000-luvulla Toyokawa laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Ichinomiyan maaseutukaupunki vuonna 2006, Miton ja Otowan maaseutukaupungit vuonna 2008 sekä Kozakain maaseutukaupunki vuonna 2010.
Toyokawan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Sanmyō-jin ja Zaika-jin buddhalaiset temppelit, joiden rakennuksia on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Osa kaupungista kuuluu Mikawanlahden puolikansallispuistoon. Toyokawaa palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Iida-linja sekä Nagoya-rautateiden Nagoya-päälinja ja Toyokawa-linja.
Karl Albert von Tesche

Karl Albert von Tesche (31. maaliskuuta 1800 Viipuri – 12. maaliskuuta 1874 Tšernovitsy, Vitebskin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Karl Albert von Teschen vanhemmat olivat Viipurin kaupungin kassanhoitaja, raatimies Joakim Albert Tesche ja Benedikta Wilhelmina Sutthoff ja puolisot vuodesta 1830 Elisabet von Goebel (k. 1837) ja vuodesta 1840 Ida Emilie von Boelendorff. Tesche nimitettiin 1816 2. luokan konduktööriksi Venäjän armeijan insinöörijoukkojen Viipurin insinöörikomennuskuntaan. Vuonna 1816 hänet komennettiin oppilaaksi Pietarin yli-insinööriopistoon ja sieltä 1821 valmistuttuaan hänet ylennettiin vänrikiksi ja sijoitettiin kenttäinsinööriosastoon. Tesche ylennettiin aliluutnantiksi 1821. Kesällä 1822 hänet määrättiin palvelukseen suomenmaalaisen divisioonan esikunnan Suomen joukkojen jaostoon ja ylennettiin marraskuussa luutnantiksi.
Vuonna 1825 Tesche siirrettiin Bobruiskin insinöörikomennuskuntaan Minskin kuvernementtiin Valko-Venäjälle. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1828 ja kapteeniksi 1832 ja nimitettiin 1836 Bobruiskin insinöörikomennuskunnan päälliköksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Sevastopolin insinöörikomennuskunnan päälliköksi Krimille. Everstiluutnantiksi Tesche yleni tammikuussa 1838, marraskuussa hän sai siirron Pietarin insinöörikomennuskunnan päälliköksi, mutta jo seuraavan vuoden helmikuussa Ahvenanmaan insinöörikomennuskunnan päälliköksi. Vuonna 1844 hänelle myönnettiin aatelisarvo Venäjällä. Samana vuonna von Tesche komennettiin valvomaan Zvanetsin linnoituksen rakennustöitä Puolaan ja ylennettiin everstiksi. Vuonna 1846 hänet komennettiin johtamaan Brest-Litovskin linnoitustöitä ja vuonna 1850 hänet nimitettiin Liivinmaan insinöörialueen päälliköksi. Von Tesche ylennettiin kenraalimajuriksi joulukuussa 1852.
Toukokuussa 1854 von Tesche korotettiin aatelisarvoon myös Suomessa, von Tesche -suku merkittiin Suomen ritarihuoneeseen tammikuussa 1856 aatelissukuna numero 217.
Karl Alexander Joachim Tesche

Karl Alexander Joachim Tesche (3. toukokuuta 1823 – 17. toukokuuta 1901 Tartto, Liivinmaan kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Karl Alexander Joachim Teschen isä oli luutnantti Peter Tesche ja puoliso vuodesta 1859 Julie Dorothea Luise Scharf. Tesche tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1839 ja määrättiin sieltä 1845 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Henkivartioväen Volynian rykmenttiin. Hän suoritti 1845–1847 Yli-insinöörikoulun upseeriluokat Pietarissa. Koulun päätyttyä hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja siirrettiin Ahvenanmaan insinöörihallinnon palvelukseen. Tesche ylennettiin luutnantiksi 1848, alikapteeniksi 1850 ja kapteeniksi 1854. Krimin sodan aikana Tesche osallistui elokuussa 1854 Bomarsundin linnoituksen puolustukseen ja joutui haavoittuneena ranskalaisten sotavangiksi Evreux'iin Normandiaan. Maaliskuun 1856 rauhansopimuksen jälkeen Tesche vapautettiin ja hän palasi palvelukseen Väinänlinnan insinöörihallintoon Liivinmaalle.
Vuonna 1862 Tesche sai siirron Viaporin linnoituksen insinöörijoukkojen päälliköksi ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Vuonna 1863 hänet määrättiin Suomen sotilasrakennuksista vastanneen insinöörihallinnon päälliköksi, mutta siirrettiin kaksi vuotta myöhemmin palvelukseen insinöörialuehallintoon Länsi-Siperiaan. Everstiksi Tesche ylennettiin 1867, jolloin hänet siirrettiin Pietarin insinöörihallintoon. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina 1882.
Hiller

Hiller on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adolf Fredrik Tennberg

Adolf Fredrik Tennberg (6. lokakuuta 1839 Hämeenlinna – 10. tammikuuta 1909 Valkeala) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Tennbergin vanhemmat olivat kapteeni Adolf Werner Tennberg ja Agatha Fredrika Carström ja puoliso vuodesta 1884 Marie Emilie Behrens. Tennberg tuli 1852 oppilaaksi Haminan kadettikouluun, mutta keskeytti opiskelunsa heinäkuussa 1854. Hänet siirrettiin seuraavana vuonna aliupseeriksi jalkaväen 20. linjapataljoonaan ja hän suoritti Helsingin junkkarikoulun kurssin. Vuonna 1858 Tennberg ylennettiin alivänrikiksi, vuonna 1859 hänet määrättiin vänrikkinä palvelukseen jalkaväen 4. reservipataljoonaan. Vuonna 1863 Tennberg siirrettiin Galitsian reservijalkaväkirykmenttiin ja ylennettiin aliluutnantiksi. Hän osallistui samana vuonna tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa. 
Vuonna 1864 Tennberg siirrettiin 3. Donin jalkaväkirykmenttiin ja ylennettiin luutnantiksi ja vuoden lopulla alikapteeniksi, kapteeniksi hän yleni 1870. Vuonna 1874 Tennberg siirrettiin 6. Libaun, H.K.K. Preussin Prinssi Karlin jalkaväkirykmenttiin. Turkin sodan alkuvaiheessa Tennberg ylennettiin majuriksi, everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1881. Vuonna 1882 Tennberg tuli pataljoonankomentajaksi 5. Kalugan, H.M. Preussin kuningas Wilhelm I:n jalkaväkirykmenttiin, vuonna 1890 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin 3. Itä-Siperian linjapataljoonan komentajaksi. Tennberg siirrettiin vuonna 1895 Obojanin reservipataljoonan komentajaksi. Toukokuussa 1898 hän sai omasta pyynnöstään eron sotapalveluksesta kenraalimajurina.
St. Margrethen

St. Margrethen on kunta Koillis-Sveitsissä, Sankt Gallenin kantonissa. Kunnassa on vajaat 6 000 vakinaista asukasta. Heistä oli vuoden 2019 lopulla 50 prosenttia ulkomaalaisia; osuus on maan suurimpia.
Sijainti.
St. Margrethen sijaitsee Reinin suistoalueella, Bodenjärven eteläpuolella kymmenkunta kilometriä Rorschachista itään ja kymmenisen kilometriä Itävallan Bregenzistä lounaaseen. Se rajoittuu pohjoisessa Reinjoen vanhaan uomaan, Alter Rheiniin, ja Itävallan Höchstiin, idässä Reiniin ja Itävallan Lustenauhun. 
Liikenne.
St. Margrethen on liikenteen solmukohta. Moottoritie A1 Geneven eteläpuolelta Ranskan rajalta päättyy St. Margrethenissä, jossa tie jatkuu moottoritienä A13 etelään kohti Bellinzonaa ja Ticinoa. St. Margrethenistä on maantieyhteys rajana olevan Alter Rheinin yli Itävaltaan ja rautatieyhteys rajajokena olevan Reinin yli kohti Bregenziä.
SBB:n rautatie Rorschachista Buchsiin ja edelleen sekä Liechtensteinin kautta Itävaltaan että Sargansiin kulkee St. Margrethenin kautta.
Peter Georg Thesleff

Peter Georg Thesleff (16. toukokuuta 1775 Viipuri – 17. heinäkuuta 1844 Viipurin pitäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Thesleffin vanhemmat olivat Viipurin kaupungin raatimies, tilanomistaja, nimineuvos Peter Wilhelm Thesleff ja Kristina Amalia Lado ja puoliso vuodesta 1802 Anna Helena von Brandt. Kenraali Alexander Adam Thesleff ja eversti, valtioneuvos Fredrik Wilhelm Thesleff olivat heidän poikiaan. Peter Georg Thesleff tuli vapaaehtoiseksi Nevan jalkaväkirykmenttiin vuonna 1792. Hänet ylennettiin maaliskuussa 1793 korpraaliksi, alivänrikiksi ja kersantiksi. Kesällä 1797 hänet määrättiin kolonnanjohtajaksi Nevan jalkaväkirykmentin esikuntaan. Thesleff ylennettiin vänrikiksi 1797, aliluutnantiksi 1798, luutnantiksi 1800 ja kapteeniksi 1805. Hänet siirrettiin kreivi, kenraali L.A.Th. von Benningsenin määräyksellä vakinaisen armeijakunnan upseeriluetteloon ja hän osallistui sotatoimiin ranskalaisia vastaan 1805–1806. 
Vuonna 1808 Thesleff komennettiin kreivi, kenraali F.W. von Buxhoevdenin armeijakuntaan. Suomen sodan aikana hänet ylennettiin majuriksi ja merkittiin H.M. Keisarin majoitusmestarilaitoksen upseeriluetteloihin 1808. Thesleff ylennettiin everstiluutnantiksi 1811 ja hän osallistui uudelleen sotatoimiin Ranskaa vastaan 1812–1814. Everstiksi hänet ylennettiin 1814. Vuonna 1819 Thesleff nimitettiin Suomen kadettikoulun johtajaksi Haminaan, kenraalimajuriksi hänet ylennettiin huhtikuussa 1822.
Thesleffin nuorempi veli Alexander Amatus Thesleff aateloitiin 1812 ja sai luvan adoptoida veljensä aatelissukuunsa. Peter Georg Thesleff introdusoitiin maaliskuussa 1824 Suomen ritarihuoneeseen aatelissuvun 182 jäsenenä. Vuosina 1831–1832 Thesleff toimi Suomen Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston vt. varakanslerina, eron kadettikoulun johtajan tehtävästä ja sotapalveluksesta hän sai joulukuussa 1834.
Topografiupseerina Vanhassa Suomessa 1796–1805 palvellessaan Thesleff laati aluetta käsitteleviä topografisia karttoja ja selontekoja, jotka hän myöhemmin julkaisi venäjänkielisinä Pietarissa. Myös Thesleffin Keski-Euroopan sotatoimialueilta laatimat kartat julkaistiin Pietarissa 1820-luvulla.
Delicate

Delicate on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin musiikkikappale vuodelta 2017. Kappale esiintyy hänen studioalbumillaan "Reputation", joka julkaistiin 10. marraskuuta 2017. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Swift, Max Martin ja Shellback, joista kaksi jälkimmäistä myös tuottivat sen.
Kappaleesta tuli albumin viides radiosingle 12. maaliskuuta 2018. Sille julkaistiin Joseph Kahnin ohjaama virallinen musiikkivideo ja erillinen Vertical Version -video, joka oli aluksi saatavilla vain Spotifyssa. Kappaleesta on julkaistu myös kaksi remixiä sekä "Spotify Singles" -julkaisusarjaan tehty akustinen liveversio.
Kappale oli kohtalainen kaupallinen menestys. Se oli Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalla 12. Kappale nousi listoille myös monissa muissa maissa. Se oli 20 parhaan joukossa Islannissa, Hondurasissa ja Kanadassa.
Kappale kuului "Reputation Stadium Tour" -kiertueen (2018) ja "The Eras Tour" -kiertueen (2023–2024) vakituiseen ohjelmistoon.
Vastaanotto.
Kappale sai positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat sen tuotantoa ja sanoitusten herkkyyttä. Jotkut pitivät sitä jopa albumin kohokohtana.
”Delicate” menestyi kaupallisesti melko hyvin. Kappale oli Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalla 12 ja nousi pop- ja adult contemporary -radiolistojen kärkeen. Kappaleen suosio lisääntyi hitaasti. Se oli Billboard Hot 100 -listan sijalla 83 ensimmäisellä listaviikollaan maaliskuussa 2018. Kappale sai sai parhaimmat listasijoituksensa heinäkuussa. ”Delicate” oli Yhdysvalloissa "Reputation"-albumin menestynein radiosingle.
Kappale nousi listoille monissa muissa maissa. Se oli 20 parhaan joukossa Islannissa, Hondurasissa ja Kanadassa. Britannian singlelistalla kappale oli sijalla 46. Suomessa se ei päässyt viralliselle singlelistalle, mutta esiintyi radiosoittolistalla sijalla 46. Single on saanut kulta- tai platinalevyn sertifikaatin useista maista. Se on myynyt moninkertaista platinaa Australiassa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa ja Uudessa-Seelannissa.
Victor Alexander Reims

Victor Alexander Reims (28. heinäkuuta 1820 Turku – 1. maaliskuuta 1882 Turku) oli suomalainen Turussa vaikuttanut kauppias ja laivanvarustaja. Hän omisti myös 1865 perustetun "A. Reims sprit- och punschfabrik" viinanjalostustehtaan joka toimi Turussa nykyisen Jokikatu 2:n paikalla. 
Reimsin vanhemmat olivat palovartija, Turun kaupungin rummunlyöjä Matts Johan Reims (1793–1831) ja Ulrika (Ulla) Berg (1784–1863). Hän työskenteli aluksi kauppa-apulaisena ja 1840-luvun alkupuolelta lähtien vähittäis- ja vientiruokatavarakauppiaana Turussa. 1850-luvun Reims ryhtyi myös laivanvarustajaksi ja aloitti puutavaran viennin Turusta ulkomaille. Saatuaan Turun maistraatilta viinanpoltto-oikeuden Reims rakennutti 1860-luvun alussa viinanpolttimon Piispanpellon alueelle Turussa. Vuonna 1867 arkkitehti Julius Basilier suunnitteli Reimsin polttimolle suuren tiilirakennuksen lähelle Aurajoen ylittävää rautatiesiltaa. Tämä rakennus purettiin 1955.
Reims oli yksi vuonna 1872 Kemiön Strömmassa rakennetun fregatti/parkkilaiva Alexanderin ja Uudessakaupungissa 1876 rakennetun fregatti Jalon omistajista. Fregatti Jalo oli kaikkien aikojen suurin puusta rakennettu alus Suomessa. 
Kuollessaan 1882 Reims oli yksi Turun vauraimpia kauppiaita ja myös merkittävä laivanvarustaja. Turussa asunut runoilija Karl Robert Malmström omisti Reimsille vuonna 1879 ilmestyneessä runokokoelmassaan "Dikter" Reimsin persoonaa ja toimintaa kuvanneet vuosina 1863 ja 1866 kirjoitetut "Till Gubben" nimiset syntymäpäivärunot.
Victor Reimsin kuoltua hänen kauppaliikettään hoiti hänen poikansa varatuomari Albert Alexander Reims (1851–1892). Toinen poika Frans Emil Reims (1861–1940) toimi apteekkarina Ilmajoella, Kristiinankaupungissa, Turussa ja Helsingissä ja oli viimeksi "Rohdoskauppa Ab Wegelius &amp; Co. Oy":n toimitusjohtajana Turussa.
Victor Reims oli naimisissa neljä kertaa:
Benedict Biscop

Benedict Biscop, myös Benet Biscop tai Biscop Baducing, (n. 628 Northumbria – 12. tammikuuta 689/690 Wearmouth) oli Wearmouthin St. Peterin luostarin ja Jarrowin St. Paulin luostareiden perustaja ja ensimmäinen apotti. Häntä pidetään Englannin benediktiiniläisen luostarilaitoksen isänä.
Benedict Biscop oli ylhäistä syntyperää, ja hän oli Northumbrian kuninkaan Oswiun thane (thegn) ennen kuin hän hylkäsi maallisen elämän vuonna 653. Hän matkusti samana vuonna Roomaan. Toisen Rooman matkansa jälkeen hänestä tuli munkki Ranskan Lérinsissä vuonna 666/667, ja hän otti nimekseen Benedict.
Benedict matkusti Roomaan uudestaan ja oleskeli siellä 668–669, ja saattoi Canterburyn arkkipiispaksi vihityn Theodoros Tarsoslaisen Englantiin. Vuonna 669 Benedict nimitettiin Canterburyn Pyhän Pietarin ja Paavalin luostarin apotiksi. Hän teki neljännen matkansa Roomaan vuonna 671 saadakseen ohjeet luostarin säännöiksi. Vuonna 674 Benedict rakennutti Northumbrian kuninkaan Ecgfrithin lahjoittamalle maalle Wearmouthiin Pyhän Pietarin luostarin, jossa ryhdyttiin noudattamaan benediktiinien luostarisääntöä. Vuonna 678 Benedict matkusti jälleen Roomaan luostarin priori Ceolfrithin kanssa. He palasivat Englantiin mukanaan kirkkomusiikin opettaja. Vuonna 682 Benedict rakensi Pyhän Paavalin luostarin Jarrowiin. Benedict palasi Roomaan vuonna 687.
Toistuvat vierailut Roomaan auttoivat Benedictiä keräämään suurenmoisen kokoelman käsikirjoituksia, reliikkejä ja kuvia, jotka hän lahjoitti perustamilleen luostareille. Näiden lahjoitusten avulla luostareista kehittyi 600–700-luvulla kristillisen oppineisuuden kukoistavimpia keskuksia läntisessä Euroopassa. Benedictin oppilaisiin lukeutui maineikas historioitsija Beda Venerabilis, joka pystyi kirjoittamaan kuuluisat teoksensa Benedictin kokoaman kattavan kirjaston ansiosta. Bedan kirjoittama "Historia abbatum" (Apottien elämät) on Benedictin elämän tärkein lähdeteos.
Benedict loi pohjan luostarilaitokselle, jossa syntyi oppineisuuden ja taiteen perinne, joka vaikutti koko luoteis-Eurooppaan. Hän rampautui vuonna 686 ja joutui vuoteenomaksi loppuelämäkseen. Benedictin kuoleman jälkeen hänen jäännöksensä siirrettiin Elyn saarelle, Thorneyn luostariin.
Faul &amp; Wad Ad

Faul &amp; Wad Ad (tai Faul &amp; Wad) on ranskalainen DJ-tuottajaduo. Heidät tunnetaan parhaiten vuonna 2013 julkaisemastaan kappaleesta "Changes", joka pääsi singlelistan viiden parhaan joukkoon yhdessätoista eri valtiossa. Lisäksi se myi Italiassa kaksinkertaista platinaa. Duo koostuu kahdesta DJ:stä, Maxime De Ledusta (Faul) ja Camil Meyeristä (Wad Ad) jotka ovat tavanneet toisensa sekä aloittaneet yhteisen musiikkiuransa käydessään lukiota.
Bury a Friend

Bury a Friend (tyyliteltynä kokonaan pienaakkosin) on yhdysvaltalaislaulaja Billie Eilishin kappale tämän "When We All Fall Asleep, Where Do We Go?" -esikoisalbumilta. Se julkaistiin singlenä 30. tammikuuta 2019 yhdessä musiikkivideon kanssa. Eilish kertoi uudesta singlestä julkaisua edeltävänä päivänä ja paljasti samalla sekä esikoisalbuminsa nimen että kansikuvan. Albumin nimi mainitaan ”Bury a Friend” -kappaleen kertosäkeessä.
Eilish kirjoitti kappaleen veljensä Finneas O’Connellin kanssa. O’Connell myös tuotti kappaleen. Useimmista muista albumin kappaleista poiketen ”Bury a Friend” on äänitetty sisarusten kotistudion lisäksi osittain myös kunnon studiossa. Kappaleen äänityksessä käytettiin perinteisten soitinten sijaan muun muassa niittipistoolia ja hammasporaa.
Single nousi Billboard Hot 100 -listalla sijalle 14. Suomen virallisella listalla se sijoittui neljänneksi. Kappaleen musiikkivideota oli katsottu YouTubessa yli 100 miljoonaa kertaa huhtikuussa 2019. Seuraavan vuoden huhtikuuhun mennessä single oli myynyt kolminkertaista platinaa Yhdysvalloissa.
Changes (Faul &amp; Wad Adin kappale)

Changes on ranskalaisen DJ-tuottajaduo Faul &amp; Wad Adin debyyttisingle. Sen julkaisi Four Music digitaalisesti ladattavana singlenä 19. marraskuuta 2013. Kappale mukailee australialaisen musiikkiduo Pnaun vuonna 2008 julkaisemaa kappaletta Baby, jonka takia heidät on myös kreditoitu kappaleen sanoittajiksi. Kappaleen tuotannosta vastasi puolestaan Faul &amp; Wad Ad. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Faul &amp; Wad Adin YouTube-kanavalla 5. joulukuuta 2013.
"Changes" oli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon yhdessätoista eri valtiossa kuten Britanniassa, Itävallassa, Ranskassa, Unkarissa ja Venäjällä. Kappale on myynyt Italiassa kaksinkertaista platinaa.
Tsushima (Aichi)

Tsushima () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Nōbin tasangolla Kisojoen suistoalueella. Kaupungin maasto on hyvin alavaa. Tsushimassa on 62 241 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 25,09 neliökilometriä.
Tsushima kehittyi Edo-kaudella Tōkaidō-tien sivureitin Saya-kaidōn postiasemana ("shukuba") ja merkittävän Tsushima-jinjan šintolaisen pyhäkön portineduskaupunkina. Perinteinen elinkeino oli puuvillakankaiden kudonta, josta kehittyi 1900-luvun alkupuolella teollista villakankaiden tuotantoa. 1970-luvulta lähtien tuotantomäärät ovat kuitenkin vähentyneet nopeasti. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla viljellään muun muassa riisiä ja mansikoita. Kaupunkioikeudet Tsushima sai vuonna 1947.
Tsushiman tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluu Tsushiman pyhäkkö, jonka heinäkuisin järjestettävä jokifestivaali Tennō-matsuri on valittu Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Se tunnetaan "danjiri"-veneistään. Pyhäkön vieressä sijaitsee Tennōgawan puisto. Edo-kauden puolivälissä rakennettu Hotta-suvun asuintalo on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Tsushimaa palvelevat Nagoya-rautateiden Tsushima-linja ja Bisai-linja.
Wild Love

Wild Love on ranskalaisen DJ-tuottajaduo Faul &amp; Wad Adin musiikkikappale. Sen julkaisi Spinnin' Records digitaalisesti ladattavana singlenä 1. kesäkuuta 2018. Singlen kansikuvan on toteuttanut ranskalainen katutaiteilija "Marko 93 Dark Vapor", jonka he tapasivat eräänä päivänä San Franciscon kaduilla kävellessään.
Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Videolla seurataan nuorta tyttöä, joka saa kaikki vastaantulijat tanssimaan kappaleen tahdissa. "Wild Love" ei ole päässyt julkaisunsa jälkeen lainkaan singlelistoille.
Kappalelista.
Digitaalinen lataus
Hanna Palme

Hanna Maria Palme (o.s. "von Born"; 9. elokuuta 1861 Porvoo – 14. toukokuuta 1959 Ruotsi) oli suomalaissyntyinen ruotsalainen yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka kannatti naisten äänioikeutta ja asevelvollisuutta.
Palmen vanhemmat olivat vapaaherra J. A. von Born ja Fanny von Haartman. Hän opiskeli Pietarissa ja Pariisissa. Hän omisti Ånga gård -nimisen maatilan Södermanlandissa. Hän oli hallituksen puheenjohtajana Dräktreformföreningenissä, Nya Idunin neuvostossa ja Alliance françaisessa. Hän toimi Föreningen för beredande av livränta åt tjänare -yhdistyksen sihteerinä sen perustamisen jälkeen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1883 myöhemmin valtiopäivämieheksi noussut Sven Palme.
Palme kannatti Suomen itsenäistymistä voimakkaasti. Hänellä oli neljä lasta, Olof, Gunnar, Nils ja Birgitta, joista Olof ja Nils osallistuivat Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ruotsalaisten vapaaehtoisjoukossa ruotsalaisessa prikaatissa. Olof kaatui Tampereen taistelussa huhtikuussa 1918.
Palmea on sanottu itsepäiseksi oman tiensä kulkijaksi, joka nuorempana otti omassa elämässään vapauksia, mutta josta myöhemmällä iällä tuli aatelisasemaansa korostanut konservatiivi. Hän oli antisemitisti, joskaan ei natsi. Hän karsasti myös sosiaalidemokraatteja eikä suostunut kättelemään sosiaalidemokraattisen puolueen johtajaa Hjalmar Brantingia. Vanhoilla päivillään hän paheksui pojanpoikansa Olof Palmen poliittista valintaa, sosiaalidemokratiaa. Palmella oli avioliiton ulkopuolisia suhteita, esimerkiksi Jarl Hagelstamiin, ja hänen kerrotaan olleen rakastunut Albert Edelfeltiin.
Sörmlands museumissa on suuri kokoelma Palmen pukuja. Hän piti naisten ja tyttöjen pitkähameista muotia epäkäytännöllisenä. Hän oli 1866 perustamassa Svenska Dräktreformföreningeniä, joka julkaisi kaavoja naisten lyhyempihelmaisiin pukuihin ja lastenvaatteisiin, joissa voi leikkiä. Palme oli itse hyvin liikunnallinen ja jo kotona isänsä opetuksessa perehtynyt maataloustöihin, joten käytännölliset vaatteet olivat vastaus hänen omaankin tarpeeseensa. Kun Palmet ostivat Ångan tilan, juuri Hanna Palme teki siitä mallitilan.
Palme järjesti kotonaan kirjallisia salonkeja, joissa kokoontui ajan kulttuurikermaa ja tieteilijöitä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Ruotsiin paenneet suomenruotsalaiset tapasivat siellä Ruotsin politiikan ja tieteen eliittiä. Vuonna 1885 hänet valittiin jäseneksi Sällskapet Nya Iduniin, ja hän toimi sen esitelmöitsijänä. Jo varhain hän alkoi puhua naisten asevelvollisuuden puolesta ja kannatti pakollista sairaanhoitajakoulutusta kaikille naisille. Hän kuului Ellen Keyn lähipiiriin ja oli Tolfterna-verkoston niin sanottuja kutsujia.
Hanna Palme on tahtonsa mukaan haudattu Pernajaan sukuhautaan.
Talliumjodidi

Talliumjodidi (TlI) on tallium- ja jodidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää infrapunasovellutuksissa.
Ominaisuudet.
Talliumjodidilla on kaksi kidemuotoa eli se on polymorfista. Huoneenlämpötilassa yhdisteen rakenteen alkeiskoppi on ortorombinen ja se on väriltään keltaista. Yli 165 °C:n lämpötilassa rakenne muuttuu kuutiolliseksi cesiumkloridin rakennetta muistuttavaksi ja väriltään punaiseksi. Talliumjodidi on käytännöllisesti katsoen veteen ja laimeisiin happoihin liukenematonta ja liukenee hieman emäksiin. Muiden talliumyhdisteiden tavoin myös talliumjodidi on erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö.
Talliumjodidia valmistetaan saostamalla veteen liukenevasta talliumsuolaliuoksesta, kuten talliumnitraatista, jodidien avulla.
TlNO3 (aq) + I- (aq) → TlI (s) + NO3- (aq)
Talliumjodidia käytetään yhdessä talliumbromidin kanssa infrapunalähettimissä.
Juha Kauppinen

Juha Kauppinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Yatomi

Yatomi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Isenlahden rannikolla Kisojoen suun vasemmalla rannalla. Kaupungin maasto on hyvin alavaa. Lännessä se rajautuu Mien prefektuuriin. Yatomissa on 44 491 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 48,28 neliökilometriä.
Yatomista tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1903. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 2006, kun siihen liitettiin Jūshiyaman kyläkunta. Kaupungin alue on Kisojoen suistoa ja täyttömaata, jonka eteläosat kuuluvat Nagoyan satamaan. Seutu kärsi pahoin Isenlahden taifuunissa vuonna 1959. Sittemmin Yatomi on kasvanut nopeasti yhtenä läheisen Nagoyan esikaupungeista. Tärkeitä elinkeinoja ovat kultakalojen ja riisipeippojen kasvatus. Maaseutumaisilla alueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja koristekukkia. 
Yatomin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu historiallinen Hattori-suvun asuintalo, joka on valittu tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Kaupungin eteläosassa toimii Isenlahden taifuunin jälkeen perustettu lintujen rauhoitusalue. Yatomia palvelevat JR Tōkain Kansai-päälinja, Kintetsu-rautateiden Nagoya-linja ja Nagoya-rautateiden Bisai-linja.
Pikkumerikokki

Pikkumerikokki ("Callionymus maculatus") on merikokkien (Callionymidae) heimoon kuuluva lauhkeissa merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Pikkumerikokki kasvaa yleensä 13–16 senttimetrin mittaiseksi koiraiden ollessa tavanomaisesti suurempia. Lajin ruumiin leveys on korkeutta suurempi ja se kapenee pyrstöä kohden. Silmät sijaitsevät päälaella. Lajilla on kaksi selkäevää, joista ensimmäisessä on neljä piikkiruotoa ja toisessa yhdeksän haarautumatonta nivelruotoa sekä yksi haarautunut nivelruoto. Peräevässä on kahdeksan haarautumatonta nivelruotoa ja yksi haarautunut nivelruoto. Isomerikokista ("Callionymus lyra") pikkumerikokki eroaa siinä suhteessa, että sen silmän ja kuonon kärjen välinen etäisyys on vain hieman silmän halkaisijaa suurempi isomerikokilla tämän eron ollessa huomattava. Pikkumerikokin tieteellinen lajinimi "maculatus" viittaa sen täplikkäisiin kylkiin.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pikkumerikokkia tavataan Islannista ja Norjan pohjoisosasta aina Senegaliin saakka sekä Välimerellä. Se elää yleensä alle 450 metrin syvyydessä vedenpinnasta hiekka- ja liejupohjilla.
Ravinto ja elintavat.
Pikkumerikokin ravintoa ovat pääosin pohjaeläimet, etenkin madot, äyriäiset ja pienet simpukat. Se kaivautuu usein pehmeään hiekkaan jättäen itsestään näkyviin vain silmät ja selän yläpinnan. Pikkumerikokki tulee sukukypsäksi noin kaksivuotiaana. Lisääntyminen tapahtuu keväällä tai kesällä. Munat kelluvat lähellä vedenpintaa, missä myös niistä kuoriutuvat poikaset elävät 10 millimetrin mittaisiksi asti.
Benoit

Benoit, Benoît tai Benoist on ranskankielinen etunimi ja sukunimi, joka esiintyy mm. seuraavilla henkilöillä:
Benoît paikannimissä.
Nimi Benoît esiintyy myös seuraavissa Ranskan kuntien nimissä:
Plourin

Plourin (bretoniksi "Plourin-Gwitalmeze") on kunta Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla.
Väestö.
Plourinin väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Tab Benoit

Tab Benoit (s. 17. marraskuuta 1967) on yhdysvaltalainen blueskitaristi ja -laulaja. Hän harrastaa ympäristöasioita ja on perustanut järjestön "Voice of the Wetlands" jonka tehtävä on levittää tietämystä rannikkokosteikkojen säilyttämisestä.
Benoit aloitti uransa 1990-luvulla. Hän soittaa cajun-vaikutteista bluesia ja kiertää esiintymässä laajasti, koska genre ei ole erityisesti kaupallisesti suosittua eikä menestystä sillä saralla tule. Hänen esikoisalbuminsa "Nice and Warm" houstonilaiselle Justice-levymerkille sai kriitikoilta kommentteja, että hänessä on nähtävissä yhtymäkohtia bluesin kolmeen jumalaan Albert Kingiin, Albert Collinsiin ja Jimi Hendrixiin. Lavan ulkopuolella hän on vaatimaton vähäeleinen mies.
Kaipaala (Puumala)

Kaipaala on kylä Puumalan kunnassa Etelä-Savossa. Kylä sijaitsee Puumalan pohjoisosassa lähellä Juvan rajaa. Kylässä on asunut ennen paljon enemmän ihmisiä kuin nykyään ja siksi siellä on paljon autioituneita taloja. 
Toisin kuin muualla Puumalassa, Kaipaalassa lähistöllä ei ole Suur-Saimaata. Kaipaalassa kuitenkin on paljon kesämökkejä sisäjärvien rannoilla. 
Kaipaalasta kulkee torstaisin asiointiliikenne, joka toimii kutsutaksiperiaatteella. Se lähtee Kaipaalan kylältä klo 10.00 aamulla ja palaa klo 12.30:een mennessä.
Kaipaalassa toimi vuosina 1942–1961 kansakoulu. Koulurakennus on Kaipaalantien varressa ja on nykyisin omakotitalona.
Kaipaalan läpi kulkee tie 51890, joka erkanee kantatiestä 62 Sahanlahdessa ja kulkee Kaipaalan ohi Juvalla sijaitsevaan Koikkalaan ja sieltä edelleen Järvenpään kylään. Järvenpäässä tie yhdistyy tiehen 434.
Arno (järvi Pihkovan alueella)

Arno ( ) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Se sijaitsee Bežanitsyn ylängön järvialueella.
Maantietoa.
Järvi on 1,6 kilometriä pitkä, 0,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 39,2 hehtaaria. Järven pohjoisosassa sijaitsee saari, jonka pinta-ala on 0,3 hehtaaria. Järvi on kekimmäärin 5 metriä syvä, mutta sillä on myös 8-metrinen syvänne. Metsäinen järvi on muuten autio, mutta sen länsirannalla sijaitsee kaksi yksinäistä taloa peltoineen tai niittyineen. Ne muodostavat Dudinon () kulmakunnan. Järven luusuassa oli vuoteen 1953 asti pato ja sen koillispuolella sijaitsi myös Kolkiškinon kulmakunta.
Luontoarvoja.
Järvessä elää hauki, ahven, pasuri, salakka, pasuri, suutari, karppi, ruutana, made, säyne, mutakala, rantanuoliainen ja simppu, sekä "Rutilus"-suvun kaloja. Siinä elää myös rapu. Järven pohja on kivinen ja hiekkainen sekä paikoin mutainen. Rannat ovat hiekkaa ja paikoin kivisiä.
Vesistösuhteita.
Arno sijaitsee Aloljan valuma-alueella ja on myös sen latvajärvi eli lähdejärvi. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 6,1 neliökilometriä. Sen laskuoja lähtee järven kaakkoisrannasta ja laskee pian Olhovein järven () kautta Aloljan alajuoksulle päin.
La Catedral

La Catedral oli Kolumbiassa Medellínin kaupungissa sijainnut vankila, joka rakennettiin huumeparoni Pablo Escobarin käskystä vuonna 1991. Escobar teki Kolumbian hallituksen kanssa sopimuksen, jonka mukaan hän antautuisi ja istuisi viisi vuotta itse rakennuttamassaan vankilassa eikä häntä luovutettaisi Yhdysvaltoihin. Escobar sai myös itse valita vankilan vartijat.
Vankilaa kutsuttiin usein "Hotel Escobariksi" tai "Club Medellíniksi" sen sisältämien ylellisyyksien vuoksi. Se sisälsi muun muassa jalkapallokentän, baarin, porealtaan sekä vesiputouksen.
PBS:n mukaan Kolumbian hallitus antoi Escobarin jatkaa huumeiden salakuljetusta La Catedralista käsin. Hallitus kuitenkin päätti siirtää Escobarin normaaliin vankilaan, kun neljä hänen miestään kidutettiin ja tapettiin La Catedralissa. Escobar kuitenkin kieltäytyi ja vuoden sekä yhden kuukauden jälkeen hän pakeni vankilasta.
Fujieda

Fujieda () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Setojoen varrella. Kaupungin pohjoisosat nousevat Akaishivuorten etelärinteille, eteläosa kuuluu alavaan Shidan tasankoon ja rajautuu Ōijokeen. Fujiedassa on 144 379 asukasta (helmikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 194,06 neliökilometriä.
Nara-kaudella Fujiedassa sijaitsi paikallinen Shidan piirikunnan hallintokeskus ("gunga"). Myöhemmin Edo-kaudella se kehittyi Tanakan daimiokunnan linnanaluskaupunkina ja yhtenä vilkkaan Tōkaidō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Perinteinen elinkeino on puusepänteollisuus, joka tuottaa huonekaluja ja rakennusosia. Kaupunkiin on sijoittunut myös kemianteollisuutta ja metalliteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisiä, kasviksia ja hedelmiä, vuoristossa siitakesieniä ja teetä. Fujieda on kasvanut myös Shizuokan esikaupunkina. Kaupunkioikeudet Fujiedalle myönnettiin vuonna 1954, kun Fujiedan maaseutukaupunkiin liitettiin viisi muuta kuntaa. Vuonna 2009 Fujiedaan liitettiin Okaben maaseutukaupunki. 
Fujiedan nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Tanakan linnan jäänteet, Rengeji-iken puisto piikkilumpeineen ja Takinotanijoen luonnonalueet. Fujiedaa palvelee JR Tōkain Tōkaidō-päälinja.
Aaltoharmomittari

Aaltoharmomittari ("Alcis repandata") on mittareiden heimoon kuuluva perhoslaji.
Kuvaus.
Aaltoharmomittarin siipien väli on 30–45 mm. Lajin väritys vaihtelee suuresti. Tyypillisesti se on harmaa tai, mutta sen kyljessä voi olla mustia juovia. Usein sillä on leveä musta juova myös etusiipien kohdalla.
Melanistiset muodot ovat myös yleisiä, etenkin teollisuusalueilla. Kaikissa paitsi tummimmissa variaatioissa tyypillisin piirre on vaalea siksak-viiva alasiiven yli.
Laji on melko samanlainen kuin viistoharmomittari ("Peribatodes rhomboidaria"). 
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aaltoharmomittari esiintyy yleisenä Euroopassa ja Lähi-idässä. Se elää lehti-, seka- ja havumetsissä, pensaikoissa, niityillä, soilla ja asutusalueilla ja esiintyy Alpeilla jopa 1800 metrin korkeudessa. 
Biologia.
Aaltoharmomittari lentää öisin kesä- ja heinäkuussa ja valo houkuttelee sitä luokseen. Lajin toukka syö monien puiden ja muiden kasvien lehtiä ja puiden pehmeää kuorta. Laji talvehtii toukkana.
Alalajit ja muodot.
Alalajeihin ja eri muotoihin sisältyy seuraavat lajit:
Pippola

Pippola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ecgfrith (Northumbrian kuningas)

Ecgfrith tai Egfrith (k. 20. toukokuuta 685) oli Northumbrian kuningas 670–685. Ecgfrith oli edellisen kuninkaan Oswiun poika ja kuningaskuntansa suurten luostarien vankka tukija. Vuonna 674 Ecgfrith löi Mercian johtaman eteläisen Englannin yhteenliittymän. Voiton jälkeen hän liitti Lindseyn Northumbriaan. Vuonna 678 Ecgfrith kärsi kuitenkin tappion Trent-joen taistelussa Mercian kuningas Aethelredia vastaan. Ecgfrith sai surmansa vuonna 685 Dun Nechtainin taistelussa, piktien alueelle suunnatulla epäonnistuneella sotaretkellä. Piktit tuhosivat taistelussa Northumbrian armeijan.
Sinisuusimppu

Sinisuusimppu ("Helicolenus dactylopterus") on skorpionisimppujen (Scorpaenidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö.
Sinisuusimpun tavallinen pituus on 25 senttimetrin luokkaa. Se voi kasvaa maksimissaan 50 senttimetrin mittaiseksi. Lajin maksimipaino on 1,6 kilogrammaa. Väritykseltään se on yleensä punainen tai oranssi. Sen pää on suhteessa suuri. Kidus- ja suuontelo ovat sinisiä. Lajin selkäevän etu- ja takaosa ovat kasvaneet yhteen. Etuosassa on 11–13 piikkiruotoa ja takaosassa 10–14 haarautunutta nivelruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja viisi haarautunutta nivelruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Sinisuusimppua tavataan Atlantin valtameren itäosassa Norjasta ja Islannista aina Etelä-Afrikkaan asti sekä Kanariansaarilla, Välimerellä, Azoreilla ja Madeiralla. Atlantin länsiosissa se on levinnyt alueella Nova Scotiasta etelään Venezuelaan asti. Lajia tavataan yleensä pehmeillä pohjilla 150–600 metrin syvyydessä vedenpinnasta, mutta toisinaan sitä havaitaan matalammalta tai jppa kilometrin syvyydessä.
Ravinto ja elintavat.
Sinisuusimpun ravintoa ovat pääosin pienet eläimet kuten kymmenjalkaiset, pienet kalat, mustekalat ja välillä se syö myös monisukasmatoja, piikkinahkaisia tai meduusoja. Naaras saavuttaa sukukypsyyden yleensä noin 21 ja koiras noin 26 senttimetrin mittaisena.
Plouvorn

Plouvorn on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee departementin luoteisosassa Atlantin valtameren rannalla. Kunnan läpi virtaa Hornjoki. Plouvornin naapurikunnat ovat Morlaix ja Plougoulm. Kunnan pormestarina on toiminut François Palut vuodesta 2014 lähtien.
Plouvornin kunnan väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa. Kunnan pinta-ala on 35,44 neliökilometriä.
Jesse Eskelinen

Jesse Eskelinen (s. 22. helmikuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Eskelinen pelaa Superpesiksessä pelaavan Kouvolan Pallonlyöjien joukkueessa. 
Ensimmäiset ottelunsa Superpesiksessä Eskelinen pelasi kaudella 2013. Eskelinen on voittanut urallaan A-poikien ja B-poikien SM-kultaa sekä kaksi B-poikien SM-hopeaa. Hän on pelannut kerran A-poikien ja kerran B-poikien Itä–Länsi -ottelussa.
Euran rautatieasema

Euran rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka lakkautetulla Kiukainen–Säkylä-radalla. Asema avattiin 3. huhtikuuta 1913 noin kilometrin päähän Euran kirkosta. Asemarakennus oli valmistunut vuonna 1912, ja sitä laajennettiin myöhemmin. Henkilöliikenne lakkautettiin koko rataosalta 1. syyskuuta 1953. Miehitys lopetettiin vuonna 1960 ja liikennepaikka lakkautettiin 26. toukokuuta 1968. Asemarakennus purettiin vuonna 1982.
Nikolai Thuneberg

Nikolai Thuneberg (? – ?) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Thunebergin isä oli everstiluutnantti Samuel Fabian Thuneberg ja äiti kasakkahetmanin tytär, jonka nimi ei ole tiedossa. Thuneberg palveli 1888 kapteenina 48. Odessan jalkaväkirykmentissä. Vuonna 1890 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja siirrettiin 7. tarkk’ampujapataljoonaan. Thuneberg ylennettiin everstiksi 1902 ja määrättiin 256. Gurian reservipataljoonan komentajaksi Kaukasiaan. Vuonna 1906 hänet siirrettiin 179. Ust-Dvinan eli Vienanjoen jalkaväkirykmentin komentajaksi. Tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta hän sai eron kenraalimajurina tammikuussa 1908.
Alexander Raimund Thuring

Alexander Raimund Thuring (26. lokakuuta 1846 Kuopio – 25. maaliskuuta 1917 Angelniemi) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Thuringin vanhemmat olivat piirilääkäri, lääketieteen tohtori Lars Oskar Thuring ja Augusta Wilhelmina Gröndahl ja puoliso vuodesta 1893 Marie Charlotte (Lotti) Roering. Thuring tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1858 ja määrättiin sieltä 1865 valmistuttuaan aliluutnanttina palvelukseen Käkisalmen, H.M. Itävallan Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1869 ja alikapteeniksi 1871. Vuoden 1875 alussa Thuring siirrettiin palvelukseen Suomen rautatiehallintoon, mistä hänet määrättiin vuoden lopussa komppaniaupseeriksi Haminan kadettikouluun. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1877 ja siirrettiin 1879 alikapteenina Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Haminassa Thuring oli kaupunginvaltuuston ja Haminan Säästöpankin johtokunnan jäsen.
Vuonna 1881 Thuring ylennettiin majuriksi ja määrättiin 4. Oulun tarkk’ampujapataljoonaan. Hän johti senaatin toimeksiannosta 1881–1882 laajoja susijahteja Kainuussa ja Koillismaalla. Vuonna 1882 hänet siirrettiin 2. Turun tarkk’ampujapataljoonaan, missä hänet määrättiin seuraavana vuonna pataljoonan nuoremmaksi yleisesikuntaupseeriksi. Everstiluutnantiksi hän yleni samana vuonna. Turun palvelusaikanaan Thuring toimi myös kielenkääntäjänä lääninhallituksessa vuoteen 1891. Vuonna 1891 hänet ylennettiin everstiksi ja siirrettiin 6. Mikkelin tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina joulukuussa 1900.
Luettelo Billboard 200 -listan ykkösistä vuonna 2018

Tämä on luettelo Billboard 200 -listan kärkipaikkaa hallussaan vuonna 2018 pitäneistä artisteista ja albumeista.
Gustaf Alexander Tigerstedt

Gustaf Alexander Tigerstedt (10. elokuuta 1820 Sipoo – 7. lokakuuta 1899 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Gustaf Alexander Tigerstedtin vanhemmat olivat matkustajalaivan kapteeni Axel Fredrik Tigerstedt ja Catarina Sofia Tigerstedt ja puoliso vuodesta 1857 Josefina Margareta Maria af Forselles. Valtioneuvos, geologi ja dendrologi Axel Fredrik Tigerstedt oli heidän poikansa. Myös Gustaf Alexander Tigerstedtin veljestä Axel Fredrik Reinhold Tigerstedtistä tuli kenraalimajuri.
Gustaf Alexander Tigerstedt tuli vuonna 1835 oppilaaksi Haminan kadettikouluun ja määrättiin sieltä 1842 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen Käkisalmen, H.M. Keisari Franz I:n krenatöörirykmenttiin. Vuonna 1844 hänet siirrettiin kornettina Starodubin, H.K.K. Oldenburgin Prinssi Peterin kyrassieerirykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni 1846 ja aliratsumestariksi 1851. Tigerstedt komennettiin opetusupseeriksi malliratsuväkirykmenttiin Pietariin vuosiksi 1857–1859 ja ylennettiin ratsumestariksi elokuussa 1859. Vuonna 1860 hänet siirrettiin kapteenina Henkivartioväen Moskovan rakuunarykmenttiin ja vuonna 1862 aliratsumestarina Henkivartioväen husaarirykmenttiin. Tigerstedt ylennettiin ratsumestariksi 1864 ja everstiksi 1866, jolloin hänet määrättiin vakinaisten ratsuväkijoukkojen koulutuseskadroonan päällikön apulaiseksi. Vuonna 1867 hänet merkittiin everstinä Henkivartioväen ratsuväen upseeriluetteloihin ja määrättiin tammikuussa 1868 Henkivartioväen 2. Kuurinmaan ulaanirykmentin reservieskadroonan päälliköksi. Kenraalimajuriksi Tigerstedt ylennettiin elokuussa 1879, eron sotapalveluksesta hän sai helmikuussa 1881.
Tigerstedt edusti aatelissäädyssä sukuaan valtiopäivillä 1882, 1888 ja 1891.
Say My Name

Say My Name on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan, yhdysvaltalaislaulaja Bebe Rexhan sekä kolumbialaislaulaja J Balvinin musiikkikappale. Se julkaistiin Guettan seitsemännen, 7-studioalbumin kahdeksantena singlenä 26. lokakuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Guetta, Giorgio Tuinfort, Boaz van der Beatz, Balvin, Alejandro Ramirez, Thomas Troelsen, Emily Warren Schwartz, Britt Burton, Philip Leigh ja Matt Holmes, joista kolme ensimmäistä myös tuottivat sen. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Guettan YouTube-kanavalla 20. marraskuuta 2018.
"Say My Name" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Libanonissa ja Unkarissa sekä kymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Belgiassa (Vallonia), Sloveniassa ja Uudessa-Seelannissa. Lisäksi se on myynyt Puolassa kaksinkertaista platinaa.
Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt

Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt (26. joulukuuta 1813 Sipoo – 30. toukokuuta 1870 Kislovodsk, Stavropolin kuvernementti, Venäjä) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Axel Fredrik Reinhold Tigerstedtin vanhemmat olivat matkustajalaivan kapteeni Axel Fredrik Tigerstedt ja Catarina Sofia Tigerstedt. Myös Axel Fredrik Reinhold Tigerstedtin veljestä Gustaf Alexander Tigerstedtistä tuli kenraalimajuri.
Axel Fredrik Reinhold Tigerstedt tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1828, valmistui koulusta priimuksena, ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin palvelukseen Henkivartioväen 2. tykistöprikaatiin helmikuussa 1832. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1835, jolloin hän myös osallistui sotatoimiin kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan. Tigerstedt ylennettiin luutnantiksi 1837, alikapteeniksi 1843 ja kapteeniksi 1846. Hänet määrättiin 3. Henkivartioväen ja krenatööritykistöprikaatin kevyen patterin päälliköksi joulukuussa 1846. Seuraavana vuonna Tigerstedt ylennettiin everstiksi ja määrättiin 1. krenatööritykistöprikaatin 1. raskaan patterin päälliköksi, vuonna 1851 hänet määrättiin 4. tykistödivisioonan reservipataljoonan komentajaksi, mutta siirrettiin saman vuoden lopussa 1. krenatööritykistöprikaatin 1. raskaan patterin komentajaksi ja vuoden 1852 lopussa 13. kenttätykistöprikaatin komentajaksi. 
Prikaatinsa komentajana Tigerstedt osallistui sotatoimiin turkkilaisia vastaan Vähässä-Aasiassa 1853–1855. Häent ylennettiin 20. syyskuuta 1855 kenraalimajuriksi ja 29. syyskuuta 1855 hän haavoittui vakavasti. Tigerstedt sai elokuussa 1859 eron 13. kenttätykistöprikaatin komentajan tehtävästä ja huhtikuussa 1860 eron sotapalveluksesta. Hän palasi kuitenkin aktiivipalvelukseen 38. kenttätykistöprikaatin komentajaksi toukokuussa 1864 ja toimi tässä tehtävässä kuolemaansa saakka.
Game Over (kappale)

Game Over on alankomaalaisten DJ-tuottajien Martin Garrixin sekä Loopersin musiikkikappale. Sen julkaisi STMPD RCRDS digitaalisesti ladattavana singlenä 20. huhtikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Garrix ja Khazar Hamidian, joista ensimmäinen myös tuotti sen Loopersin kanssa. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Garrixin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä.
"Game Over" menestyi julkaisunsa jälkeen kaupallisesti hyvin heikosti, sen päästyä listoille ainoastaan Yhdysvalloissa jossa sen paras saavutus oli Billboardin Hot Dance/Electronic Songs-listan sija 44. Garrix esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä vuoden 2017 Tomorrowland-festivaalilla.
Ocean (Martin Garrixin kappale)

Ocean on alankomaalaisen DJ-tuottaja Martin Garrixin musiikkikappale, jolla vierailee myös yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Khalid. Sen julkaisi STMPD RCRDS digitaalisesti ladattavana singlenä 15. kesäkuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Khalid, Dewain Whitmore Jr., Ilsey Juber sekä sen tuottajat Garrix ja Giorgio Tuinfort. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Garrixin YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin varastorakennuksessa, jossa ei ollut lainkaan vettä tai sähköä.
"Ocean" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Australiassa, Irlannissa, Malesiassa, Norjassa, Portugalissa, Ruotsissa, Singaporessa, Skotlannissa, Slovakiassa, Tanskassa, Tšekissä, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa sekä kolmenkymmenen parhaan joukkoon Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Kanadassa ja Sveitsissä. Lisäksi se on myynyt Australiassa kolminkertaista platinaa.
Don’t Leave Me Alone

Don't Leave Me Alone on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan musiikkikappale, jolla vierailee myös brittiläinen laulaja-lauluntekijä Anne-Marie. Sen julkaisivat What A Music sekä Parlophone Guettan seitsemännen, 7-studioalbumin neljäntenä singlenä 27. heinäkuuta 2018. Lisäksi se on mukana Anne-Marien Speak Your Mind-debyyttistudioalbumin erikoispainoksella. Kappaleen ovat sanoittaneet Noonie Bao, Sarah Aarons, Guetta ja Lotus IV, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Guettan YouTube-kanavalla 20. elokuuta 2018.
"Don't Leave Me Alone" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa (Vallonia), Boliviassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Kroatiassa ja Skotlannissa sekä kolmenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa (Flanderi), Itävallassa, Ruotsissa, Singaporessa, Slovakiassa, Tšekissä ja Unkarissa. Lisäksi se on myynyt platinaa Australiassa ja Puolassa.
Havelberg

Havelberg on hansakaupunki Stendalin piirikunnassa, Altmarkin alueella, Saksi-Anhaltin osavaltiossa, Saksassa. Kaupungin vanha keskusta sijaitsee Haveljoen rannalla sekä saarella, vähän ennen kohtaa missä joki yhtyy Elbeen.
Historia.
Havelbergillä on yli tuhatvuotinen historia. Havelbergin hiippakunta mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 948. Tuolloin Saksa laajeni itään slaavilaisalueelle. Vuonna 983 syttynyt suuri slaavien kapina karkotti kuitenkin saksalaiset taas pois alueelta. Hiippakunta palautui saksalaisille 1100-luvulla, jolloin rakennettiin katedraali sekä luostari. Kaupungin taloudellinen menestys perustui käsityöhön, maatalouteen, karjankasvatukseen ja kalastukseen. Havelbergin kalastuskillalla oli oikeus myydä kaloja koko joen matkalla Berliinistä Hampuriin. Keskiajalla kaupungissa kehittyi laivanrakennus, joka perustui erinomaiseen sijaintiin Elben ja Havelin alueella. Vuonna 1545 Havelbergin kaupungin muutettiin uskonnoltaan protestanttiseksi. Kolmikymmenvuotinen sota vuosina 1618-1648 aiheutti kaupungille suurta tuhoa. Vuonna 1685 Havelbergistä tuli varuskuntakaupunki.
Nähtävyyksiä.
Havelbergin katedraali (Neitsyt Marian kirkko) ja luostari ovat kaupungin nähtävyys. Ne on rakennettu joen rannalle. Romaaninen katedraali vihittiin vuonna 1170. Goottilainen peruskorjaus aloitettiin vuonna 1279, ja se valmistui vuonna 1330. Romaaninen basilika kuitenkin säilyi rakenteen pohjapiirroksena. Vuosina 1150 - 1300 rakennettiin premonstratensilaisen luostarin rakennukset katedraalin eteläpuolelle.
Psykologia (lehti)

Psykologia on Suomen psykologisen seuran julkaisema tieteellinen aikakauslehti. Se julkaisee vertaisarvioituja empiirisiä artikkeleita ja katsauksia, tutkimusuutisia, väitöslektioita, esitelmiä ja keskustelua, tutkijahaastatteluita sekä kirja-arvioita.
"Psykologia" seuraa psykologian ja sosiaalipsykologian tutkimusta ja kirjallisuutta kotimaassa ja ulkomailla. Lehti myös luo foorumin tiede-, tutkimus-, koulutus- ja ammattipoliittiselle keskustelulle. Vuonna 1965 perustettu "Psykologia" ilmestyy kuutena numerona vuodessa.