Vanhat suomalaiset mittayksiköt

Vanhat suomalaiset mittayksiköt tarkoittavat tässä mittayksiköitä, joita Suomessa käytettiin ennen metrijärjestelmän käyttöönottoa, joka tapahtui 16. elokuuta 1886 säädetyllä lailla.
Virallisessa käytössä ja valtiollisessa kirjanpidossa käytettiin Suomessa metrijärjestelmän (nykyisen SI-järjestelmän edeltäjä) käyttöönottoon vuonna 1887 saakka ruotsalaisperäisiä mittoja, ja poikkeamisesta tästä mainittiin erikseen. Ruotsalaisperäisten mittojen ohella kuitenkin käytettiin monenlaisia mittayksiköitä, vanhoja suomalaisia mittoja samoin kuin Venäjältä tulleita. Ulkomaankaupassa käytettiin myös anglosaksista järjestelmää ja merellä merenkulkumittoja. 
Vanhat suomalaiset mittayksiköt.
Varhaisimpina aikoina mittayksiköiden käytäntö oli horjuvaa. Mitat olivat sekavia ja vakiintuneita käsitteitä ei ollut. Mitat olivat epätarkkoja ja arkielämään liittyviä. Esimerkiksi heinämitat talvikuorma, taakka ja häkki syntyivät kun piti pystyä arvioimaan kuinka monta lehmää voitiin pitää talven yli"." Kaupankäynnin yleistyessä mitatkin täsmentyivät, niinpä esimerkiksi kiihtelys on merkinnyt täsmälleen 40 oravannahan määrää.
Pituusmitat.
Peninkulma oli alun perin määritelty siksi matkaksi, jossa koiran haukku kuuluu tyynessä ilmassa (oikeastaan "penin kuuluma").
Ruotsalaisperäiset mittayksiköt.
Pitkälle Ruotsin vallan ajalle eri kaupungeilla oli omat mittansa. Tähän viittaava sanonta "Porvoon mitalla" tulee siitä, että kun Ruotsin vallan ajalla Porvoossa vouti keräsi veroja kansalaisilta (viljaa, riistaa, kaloja jne.) hän käytti suurta mittaa. Tilittäessään verotuottoja kuninkaalle hän kuitenkin käytti pientä mittaa ja piti kertyneen erotuksen itsellään. Nykyään sanonnalla kuitenkin tarkoitetaan hyvää, runsasta mittaa. 
Vanhasta suomalaisesta peninkulmasta (n. 6 km) siirryttiin käyttämään ruotsalaista peninkulmaa (n. 10 km) vuonna 1655. Vasta 1700-luvulla tärkeimmät yksiköt saatiin yhtenäistetyiksi valtakunnallisesti. Vuoden 1734 laki edellytti jo, että koko (Ruotsin) valtakunnassa (Suomi mukaan luettuna) oli käytettävä yhtäläisiä, kruunun leimalla varustettuja mittoja. Näin ollen Ruotsin vallan ajan lopulla käytössä olleille mittayksiköille voidaan jo ilmoittaa tarkat vastaavuudet nykyisinä yksikköinä. Jos kauppias käytti muunlaisia mittoja, ne oli lain mukaan takavarikoitava ja lyötävä rikki. 
Nykyisin vanhat yksiköt esiintyvät enää vain vanhassa kirjallisuudessa, historiallisissa asiakirjoissa, paikannimissä sekä joissakin sanonnoissa ja sananlaskuissa, esimerkiksi "ei tuumaakaan", "parempi virsta väärään kuin vaaksa vaaraan".
Pituusmitat.
Pituusmittojen perusmitta oli "kyynärä", joka vastaa periaatteessa ihmisen kyynärvarren pituutta kyynärpäästä sormenpäihin. Kyynärä kuitenkin määriteltiin jalan kautta, jolloin siitä tuli epänormaalin suuri. Nykyihmisellä kyynärän pituus on melko tarkasti 50 cm. 
Ruotsalaiseen kyynärään perustuvat muunnokset:
Painomitat.
Painomittojen perusyksikkö oli naula (ruots. "skålpund"). Mittoja käytettiin yleisten kauppatavaroiden mittaamisessa (vrt. brittiläinen "avoirdupois"-järjestelmä). Apteekkareilla ja kultasepillä oli oma mittajärjestelmänsä.
Tilavuusmitat.
Tilavuusmittoja käytettiin kuivatavaroiden mittaamisessa. Perusyksikkö oli kappa. Tässä on "Tietosanakirjassa" esitelty tiettynä aikana käytössä ollut järjestelmä, mutta mittojen suuruudet vaihtelivat suuresti paikasta ja ajasta toiseen (esimerkiksi vakka on "Kielitoimiston sanakirjan" mukaan "eräitä suuruudeltaan vaihtelevia viljamittoja, tav. 1–5 kappaa"):
Kappa-sanaa käytetään nykyäänkin, mutta lähinnä vain torikaupassa perunoita myytäessä. "Kappa" tai "iso kappa" tarkoittaa tällöin (tavallisesti puista) viiden litran mittaa tai sillä mitattua määrää. "Pikkukappa" tai "pieni kappa" on vastaavasti kahden litran vetoinen. Torikauppakäytännössä perunoita pannaan mitta-astia kukkuroilleen.
Tilastollisessa käytössä käytettiin Suomen suuriruhtinaskunnan aikaan tilavuus- ja vetomittojen ohella pituusmittojen kuutioita.
Vetomittoja.
Vetomittoja käytettiin nesteen ja hienojakoisen kuivatavaran mittaamiseen.
Vetomittoja voitiin käyttää kuivatavaralle joko löyhänä tai lujana. Löyhässä mitassa mitattava aine tasattiin mitan reunan tasalle, kun taas lujassa mitassa aine jätettiin kukkurapäiseksi.
Pinta-alat.
Pinta-alat määräytyivät joko sen alan mukaan, mitä vetomitallisesta viljaa kykeni kylvämään peltoa, tai sen mukaan, mitä maa-ala tuotti veroja. Pinta-alamittoja ei ollut kytketty matemaattisesti neliösuhteessa mihinkään pituusmittoihin.
Näiden lisäksi voitiin käyttää myös vanhojen pituusyksiköiden neliöitä.
Kappalemittoja.
Nämä ovat osittain käytössä edelleenkin. 
Venäläiseen kyynärään perustuva järjestelmä.
Ruotsalaisen kyynäräjärjestelmän rinnalle tuli autonomian aikana venäläiseen kyynärään eli arsinaan (= 71,12 cm) perustuva järjestelmä.
Arsina oli Venäjällä käytössä pituusmittana jo 1400-luvun lopulla, mutta enää ei tiedetä tarkoin, minkä pituinen se tuolloin oli. Myöhemmin Pietari Suuri määräsi, että Venäjän arsina oli suuruudeltaan tarkalleen 28 Englannin tuumaa, minkä vuoksi myös Venäjän tuuma oli sen jälkeen tarkalleen yhtä suuri kuin Englannin tuuma (= 2,54 cm). Tähän järjestelmään perustuvat yksiköt olivat 1800-luvulla käytössä Suomessakin.
Painomitat.
Autonomian aikaan ruotsalaisten painomittojen rinnalle omaksuttiin joitakin venäläisiä painomittoja. Kulia käytettiin lähinnä viljan mittaamiseen.
Metrijärjestelmään siirtymisen yhteydessä jäi leiviskä edelleen lailliseksi mittayksiköksi, mutta se määriteltiin uudestaan tasan 10 kilogrammaksi. Käytännössä sitä ei kuitenkaan esiintynyt juuri muualla kuin koulukirjoissa, eikä nykyinen mittayksikköasetus sitä enää tunne.
Tilavuusmitat.
Rakentamisessa tilavuusmitoilla mitattiin vaikkapa tervaa ja kalkkia.
Ruotsalaiset tilavuusmitat olivat yhä käytössä:
Juomamittoina oli käytössä myös:
Venäläisiä tuoppeja oli kahdenlaisia ja ne poikkesivat ruotsalaisesta: