tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Von Kothen

Von Kothen on Suomessa ja Ruotsissa vaikuttanut aatelissuku. Suvun eräs haara on korotettu vapaaherralliseen arvoon.
Perimätiedon mukaan suku olisi lähtöisin Saarenmaalta, jossa tiedetään 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa asuneen Cothemus- tai Cothenius-nimisiä henkilöitä. Suvun kantaisäksi on mainittu Kihelkonnassa tilan omistanut Christopher Cothenius, joka oli Saarenmaan yli-intendenttinä vuonna 1645, tai hänen isäkseen oletettu Leonhard Cothenius (k. 1571). Christopher Cotheniuksen poika Christopher Kothen (k. 1662) oli Narvan komendantti, jolle hieman ennen kuolemaansa luvattiin aatelisarvo. Hänen kaksi poikaansa aateloitiin vuonna 1682 nimellä "von Kothen", ja suku merkittiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna nro 995. Sukuun kuulunut Västerbottenin maaherra Magnus Adolf von Kothen korotettiin vuonna 1771 vapaaherraksi ja hänen sukuhaarastaan tuli vapaaherrallinen suku nro 252. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 aatelinen von Kothen -suku sai Suomessa numeron 74 ja vapaaherrallinen suku numeron 16.
Suvun vapaaherrallisen haaran edustajia ei ole asunut Ruotsissa vuoden 1809 jälkeen ja myös aatelinen haara sammui siellä mieslinjalta vuonna 1947. Suomessa vapaaherrallinen haara sammui vuonna 1987 ja aatelisen haaran edustajia on vuodesta 1870 alkaen asunut pelkästään Suomen ulkopuolella, pääasiassa Venäjällä. Eräs Venäjän vallankumouksen jälkeen kadonneeksi luultu sukuhaara löytyi 2010-luvulla Valko-Venäjältä. Suomessa suvun tunnuslauseena oli "Vincet amor patriae" (”Voittakoon rakkaus isänmaahan”).
Afrikan ja Aasian kulkusirkkainfestaatio 2019–2020

Afrikan ja Aasian vuosien 2019–2020 kulkusirkkainfestaatio oli aavikkokulkusirkkojen ("Schistocerca gregaria") massaesiintymisten kausi Afrikassa, etenkin Itä-Afrikassa.
Leviämishistoria.
Aavikkokulkusirkat menestyvät nimestään huolimatta parhaiten sateisilla alueilla, joten siksi, kun vuonna 2018 Arabianlahdella riehunut sykloni Mekunu täytti Arabian niemimaan eteläisen asumattoman hetkellisesti useilla järvillä, aavikkokulkusirkat lisääntyivät alueella räjähdysmäisesti ja niiden määrä kasvoi 8 000-kertaiseksi tavanomaiseen verrattuna. Lokakuussa 2018 Arabianmeren keskiosassa sykloni Luban vahvistui, liikkui länteen päin ja satoi alas lähellä Jemenin ja Omanin rajaa. Aavikkoheinäsirkkaparvet alkoivat muuttaa, ja kesään 2019 mennessä parvet olivat liikkuneet Punaisenmeren ja Adeninlahden yli Etiopiaan ja Somaliaan, missä ne lisääntyivät jälleen menestyksekkäästi seuraavina kuukausina. Tämä olisi saattanut jatkua pidempäänkin, ellei Itä-Afrikassa olisi lokakuussa 2019 tullut epätavallisen laajoja ja voimakkaita syyssateita, joita joulukuussa seurasi harvinainen myöhäisen kauden sykloni, joka laskeutui lopulta Somaliaan. Tämä aiheutti sirkoille uuden voimakkaan lisääntymisen puuskan, minkä seurauksena ne alkoivat tunkeutua uusille alueille. Joulukuun 2019 loppuun mennessä ensimmäiset parvet olivat saapuneet Keniaan ja valloittaneet nopeasti koko maan pohjois- ja keskialueen. Tammikuuhun 2020 mennessä maassa oli pahin infestaatio 70 vuoteen. Sirkat alkoivat levittäytyä myös Djiboutiin ja Eritreaan, ja 9. helmikuuta ne levisivät Ugandaan ja Tansanian pohjoisosaan. 4. maaliskuuta Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) arvion mukaan sirkkaepidemia oli levinnyt 15 valtioon, joista 5. maaliskuuta pahin tilanne oli Keniassa, Etiopiassa ja Somaliassa. Sirkkaparvia oli tuolloin havaittu myös Afganistanissa, Etelä-Sudanissa, Ugandassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Sudanissa, Eritreassa, Saudi-Arabiassa, Jemenissä, Omanissa, Irakissa, Iranissa ja Pakistanissa.
Konrad Dahl

Konrad Neumann Hjelm Dahl (24. kesäkuuta 1843 Melhus, Norja − 18. elokuuta 1931) oli norjalainen kirjailija ja vankilapappi. 
Dahl oli 1885–1903 Akershusin keskusvankilan (Akershus landsfengsel) pappi ja 1903–1919 kappalainen Oslon Kolminaisuuskirkossa. 
Dahl kuvaa kertomuksissaan Norjan ja Lapin rannikoiden saaristolaiselämää. Ruijasta kertova "Løven" (1874) oli suuri menestys. Vankilakokemustensa perusteella hän on kirjoittanut teokset "Arne Livaag" ja "Omkring forhenværende fanger" (1923).
Tekniikan historia (lehti)

Tekniikan historia on suomalainen aikakauslehti, aihepiireinään tekniikka, historia, keksijät ja keksinnöt. Tekniikan historian jakelu oli noin 6 000. Lehdellä oli yksi päätoiminen työntekijä. 
Lehti aloitti ilmestymisensä syksyllä 2013. Sinä vuonna julkaistiin kaksi numeroa, ja sen jälkeen joka vuosi kuusi. Yhteensä "Tekniikan Historioita" ilmestyi 44 numeroa. Lehti lopetettiin vuoden 2020 lopussa.
Lepa Radić

Lepa Svetozara Radić (serbiaksi Лепа Светозара Радић, 19. joulukuuta 1925 Gašnica – 8. helmikuuta 1943 Bosanska Krupa) oli jugoslavialainen partisaani, joka jäi toisen maailmansodan aikana saksalaisten vangiksi ja teloitettiin 17-vuotiaana.
Gradiškan kaupungin lähistöllä sijaitsevassa Gašnican kylässä syntynyt Radić aloitti kansakoulun jälkeen opinnot Bosanska Krupan käsityökoulussa. Hän oli mukana kommunistisen nuorisoliikkeen SKOJ:n toiminnassa ja liittyi Jugoslavian kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1941. Natsi-Saksan miehitettyä Jugoslavian huhtikuussa 1941 Radić osallistui miehityksen vastaisen kansannousun valmisteluihin muun muassa aseita kätkemällä. Marraskuussa 1941 Radić perheineen joutui saksalaisia tukeneen äärioikeistolaisen Ustaša-järjestön pidättämäksi. Vastarintataistelijoiden avustuksella hän onnistui joulukuussa pakenemaan sisarensa Daran kanssa, jonka jälkeen Radić liittyi partisaanien taistelujoukkoihin.
Helmikuussa 1943 Radić oli kuljettamassa Neretvan taistelua paennutta pakolaisjoukkoa suojaan, kun hänen yksikkönsä joutui taisteluun saksalaisten 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenin osastoa vastaan. Radić jäi saksalaisten vangiksi ja kuljetettiin Bosanska Krupaan, jossa häntä kuulusteltiin ja tuomittiin muutamaa päivää myöhemmin kuolemaan. Radić teloitettiin hirttämällä 8. helmikuuta. Vielä ennen tuomion täytäntöönpanoa saksalaiset tarjoutuivat säästämään hänen henkensä, mikäli Radić paljastaisi taistelutoveriensa nimiä. Radić kieltäytyi, ja kertoi sen sijaan heidän paljastavan itse itsensä kostaessaan hänen kuolemansa saksalaisille.
Joulukuussa 1951 Radićille myönnettiin postuumisti Jugoslavian kansan sankarin kunniamerkki ansioistaan akselivaltojen vastaisessa taistelussa toisen maailmansodan aikana.
Aavikkokulkusirkka

Aavikkokulkusirkka ("Schistocerca gregaria") on heinäsirkkojen (Acrididae) heimoon kuuluva hyönteislaji, joka suurina esiintyminä on aiheuttanut laajamittaisia viljelykasvien tuhoja, kuten vuosina 2003–2005 ja 2019–2020.
Koko ja ulkonäkö.
Aavikkokulkusirkkanaraat ovat 50–60 millimetrin mittaisia, koiraat noin 40–50 millimetrin mittaisia. Aavikonkulkusirkat voidaan jakaa kahteen "muotoon", yksinäisiin ja laumassa eläviin. Ensin mainitun muodon sekä koiras että naaras vaihtelevat väritykseltään vihreästä vaaleanruskeaan, ja pronotum on kupera. Laumassa elävän muodon koiras on keltainen punaisilla kuvioinnilla ja naaras on vaaleanruskea. Tämän muodon pronotum on kovera tai suora. Sukukypsyyttä saavuttamattomat aikuiset yksilöt ovat vaaleanpunaisia.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Aavikkokulkusirkkaa tavataan Länsi- ja Pohjois-Afrikassa, Välimeren alueella, Lähi-idässä, Turkissa, Iranssa sekä Keski-Aasiassa. Ne elävät aavikoilla ja puoliaavikoilla.
Ravinto, elintavat ja lisääntyminen.
Aavikkokulkusirkka syö hyvin monenlaista kasvillisuutta, kuten sen levinneisyysalueella kasvavia pensaita, ruohoja sekä tuholaisepidemioiden aikana myös viljelykasveja. Se suosii erityisesti helmisulkahirssiä ("Pennisetum glaucum"). Yksi aikuinen aavikkokulkusirkka voi vuorokauden aikana kuluttaa lehtiä oman painonsa verran. Aavikkokulkusirkka voi vuoden aikana kasvattaa kahdesta viiteen sukupolvea. Yksinään elävät naaraat tuottavat 60–80 munaa yhtä poikuetta kohti, laumassa elävät vain 40–60. Munien kuoriutumisessa kestää kaksi viikkoa. Laumassa elävän muodon nymfit käyvät ennen aikuistumistaan viisi kehitysvaihetta ja yksinäisen muodon nymfit kuusi. Suotuisissa olosuhteissa aikuistuminen tapahtuu kahdeksassa viikossa, mikä taas epäsuotuisissa voi vaatia kuukausia. Yleensä aavikkokulkusirkka sukukypsä kolmen viikon ikäisenä, mutta sademäärän ollessa alle 200 millimetriä tämä saattaa viivästyä. Yhteensä aavikkokulkusirkka elää noin 3–5 kuukautta. Aavikkokulkusirkkoja on sallittua käyttää elintarvikkeena varta vasten ihmisravinnoksi kasvatettuna. Lajia käytetään myös lemmikkieläinten ruokana. Aavikkokulkusirkka kuuluu niihin hyönteisiin, joita hyödynnetään hyönteistaloudessa proteiinien ja rasvojen tuotannossa.
Mohammad Mirmohammadi

Seyeed Mohammad Mirmohammadi (; 1948 Qom – 2. maaliskuuta 2020 Teheran) oli iranilainen poliitikko.
Mirmohammadi oli uskonoppinut Mousa Shubairi Zanjanin siskonpoika. Hän oli oppiarvoltaan filosofian tohtori ja toimi maansa presidentin erikoistoimiston johdossa. Hän istui myös Iranin parlamentin, Majlisin jäsenenä ja elokuusta 2017 Ali Khamenein neuvonantajana tämän välimiesneuvostossa.
Mirmohammadi joutui Teheranin Masih Daneshvari -sairaalaan ja kuoli siellä vuosien 2019–2020 koronavirusepidemiassa, jossa myös muita Iranissa vaikutusvaltaisia henkilöitä sairastui ja kuoli. Mirmohammadin äiti oli kuollut samassa epidemiassa ennen häntä.
Josh Hawley

Joshua David Hawley (s. 31. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen asianajaja ja republikaanipoliitikko. Hän on edustanut Missourin osavaltiota Yhdysvaltain senaatissa vuodesta 2019 lähtien. Aiemmin Hawley toimi Missourin 42. oikeusministerinä vuosina 2017–2019.
Vuoden 2018 vaaleissa Hawley keräsi 51,4 prosenttia äänistä ja tuli valituksi senaattiin. Istuva senaattori, demokraattien Claire McCaskill, sai 45,6 prosenttia äänistä.
Elämä.
Hän suoritti vuonna 2002 Stanfordin yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts) pääaineenaan historia ja vuonna 2006 oikeustieteen tutkinnon (Juris Doctor) Yalen yliopistossa.
Elokuussa 2022 Hawley äänesti ainoana senaattorina sekä Suomen että Ruotsin Nato-jäsenyyksiä vastaan. Hawley perusteli kantaansa sillä, ettei halua Yhdysvaltojen kuluttavan taloudellisia ja sotilaallisia resursseja Euroopassa, sillä Meksikon vastainen raja ja Kiina ovat suurempia uhkia Yhdysvalloille.
Simple Protocol for Independent Computing Environments

SPICE () on protokolla ja etäkäyttöohjelmisto. Red Hat osti sen kehittäjän Qumranetin vuonna 2008 ja julkaisi sen avoimen lähdekoodin lisenssillä vuonna 2009.
Projekti on suunnattu QEMUlla virtualisoitujen työpöytäympäristöjen käyttöön.
Asiakasohjelmia on saatavilla Linuxille ja Windowsille.
Stacey Abrams

Stacey Yvonne Abrams ([]; s. 9. joulukuuta 1973) on yhdysvaltalainen poliitikko, asianajaja ja kirjailija, joka edusti Georgian edustajainhuoneessa vuosina 2006–2017 ja vähemmistöjohtajana vuosina 2011–2017. Abrams oli Demokraattisen puolueen ehdokas Georgian vuoden 2018 kuvernöörivaaleissa, mutta hävisi Brian Kempille. Abrams oli ensimmäinen afroamerikkalainen nainen suurpuolueen kuvernööriehdokkaana. Hänestä tuli helmikuussa 2019 ensimmäinen afrikkalais-amerikkalainen nainen, joka antoi vastauksen presidentti Barack Obaman Kansakunnan tila -puheelle 2012.
Levan Mosešvili

Levan Mosešvili (, , 23. toukokuuta 1940 Tbilisi, Georgian SNT – 5. maaliskuuta 2020 Tbilisi, Georgia) oli pelaajaurallaan Neuvostoliittoa edustanut georgialainen koripalloilija, olympiamitalisti ja koripallovalmentaja.
Mosešvili voitti BC Dinamo Tbilisissä FIBA Euroliigan mestaruuden vuonna 1962. Hän edusti myös Neuvostoliiton miesten maajoukkuetta jossa saavutti olympiahopeaa Tokiossa 1964. Pelaajauransa jälkeen Mosešvili toimi valmentajana. Hän valmensi pitkään Dinamo Tbilisiä ja toimi myös Georgian miesten maajoukkueen päävalmentajana. Mosešvili kuoli Tbilisissä 79-vuotiaana 5. maaliskuuta 2020.
Nonoksinoli-9

Nonoksinoli-9 eli N-9 on spermisidi. Se siis tuhoaa siittiöitä ja tekee tämän liuottamalla siittiöiden solukalvoja toimimalla tensidinä. N-9 on yksi yleisimmin käytetyistä spermisideistä niitä sisältävien ehkäisyvälineiden geeli-, vaahto tai pinnoiteseoksissa.
Yksin käytettynä N-9 ei ehkäise raskaaksi tulemista tehokkaasti. N-9:n toistuva käyttö ehkäisyssä voi myös aiheuttaa sukuelinten ärsytystä ja lisätä esimerkiksi virtsatietulehduksen saannin riskiä. N-9:n toistuva käyttö voi sukuelinten ärsytyksen takia lisätä riskiä saada jokin sukupuolitauti, kuten HIV-infektio.
N-9 ei suojaa sukupuolitaudeilta, vaikka se voi siittiöiden lisäksi tuhota myös tauteja aiheuttavien mikrobien kalvoja. N-9 ei esimerkiksi suojaa HIV-infektiolta, tippurilta tai klamydialta.
KalPa Naiset

KalPa Naiset on kuopiolaisen urheiluseura Kalevan Pallon naisten jääkiekkojoukkue, joka pelaa suomalaisen naisjääkiekon korkeimmalla sarjatasolla Auroraliigassa. Joukkueen kotiottelut pelataan joko Olvi Areenalla tai Kuopion Lippumäen jäähallissa. Joukkueen tunnusvärit ovat keltainen sekä musta.
Marjo Voutilainen toimi joukkueen päävalmentajana kaudella 2019–2020. Hän aloitti joukkueen päävalmentajan roolissa toimimisen kuitenkin jo kaudella 2016–2017.
Joukkueen kapteeniston kaudella 2019–2020 muodostivat puolustaja Emma Ritari, keskushyökkääjä Tanja Niskanen sekä puolustaja Eveliina Nurmi.
Tyrantti

Tyrantti on suomalainen, suomenkielistä metallimusiikkia soittava yhtye. 
Historia.
Yhtye perustettiin Espoossa kesällä 2016 vanhojen opiskelukaverien Nahka-Samin, Henkan ja Paha-Tapion kesken. 
Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti Helsingissä 15. kesäkuuta 2017. Tyrantti on julkaissut toistaiseksi kaksi albumia Playground Music Finlandin kautta. Ilmestyessään 2019 ensimmäinen albumi "Tyrantti" nousi Suomen virallisen listan sijalle kuusi. Tyrantin toinen albumi "Orjaplaneetta" debytoi vuonna 2021 sijalla neljä. 
Vuonna 2018 yhtye julkaisi oman oluen, "Kobran", yhdessä helsinkiläisen pienpanimo CoolHead Brew'n kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin toinen olut, "Kobra 2". Kolmas olut "Aja!" julkaistiin vuonna 2020, jonka yhteydessä julkaistiin saman niminen single. Viimeisin yhteistyöolut "Miestä vahvempaa" julkaistiin marraskuussa 2024. Samaa nimeä kantavan singlen musiikkivideo on kuvattu CoolHeadin panimoravintolassa Viikissä ja sen pääosassa esiintyy showpainija Koobra Kovanen.
Musiikki.
Yhtye on kertonut pyrkivänsä luomaan musiikillaan "päänsisäisiä maailmoja ja herättää tunteita – aivan kuin sarjakuvaa lukiessa tai elokuvaa katsoessa". Tyrantti itse kuvailee musiikkiaan "nahkaheviksi" tai "viiksiheviksi" ja viittaa sillä 1980-luvun Judas Priestiin ja Iron Maidenin varhaiseen tuotantoon.
"Inferno"-lehti puolestaan totesi artikkelissaan, että yhtye "pohjaa musiikkinsa menneiden vuosikymmenten hevimetalliin, mutta onnistuu välttymään väsyneeltä retrohevileimalta".
Tyrantti on esiintynyt laajasti Suomessa, esimerkiksi Nummirock- ja Tuska-festivaaleilla, sekä lämmitellyt muun muassa Uriah Heepiä, Battle Beastia ja brasilialaista thrash metal -yhtye Nervosaa.
Salome Karwah

Salome Karwah (1988 – 21. helmikuuta 2017) oli liberialainen hoitoavustaja, joka tuli tunnetuksi työstään Länsi-Afrikan vuoden 2014 ebolaepidemian aikana. Tällä työllään hän tuli valituksi muiden ebolaa vastaan kamppailleiden kanssa "Time"-lehden Vuoden henkilöksi 2014. Hänet kuvattiin lehden kanteen tuolloin.
Monet Karwahin läheiset (kuten hänen vanhempansa ja veljensä) kuolivat ebolaan, mutta Karwah, hänen siskonsa Josephine Manley ja sulhasensa James Harris jäivät eloon. Karwah itse sairastui ebolaan, mutta toipui ja palasi häntä hoitaneeseen Lääkärit ilman rajoja -järjestön ebolayksikköön Monrovian ulkopuolella auttaakseen muita potilaita. Hän itse oli sairastumisensa myötä saanut immuniteetin virusta vastaan. Karwah meni epidemian päätyttyä naimisiin sulhasensa kanssa, vaihtoi nimensä Salome Harrisiksi ja sai kolmannen lapsen.
Kuolema.
Karwah tuli jälleen raskaaksi, ja 17. helmikuuta 2017 syntyi terveenä keisarinleikkauksella poika. Kolme päivää myöhemmin Karwah pääsi sairaalasta, mutta uloskirjauksen jälkeen hän sai kouristuksia, joiden takia hänet vietiin takaisin sairaalaan. Siellä hänen hoidostaan kieltäydyttiin ebolasta selviytyneisiin liittyvän stigman johdosta. Karwah kuoli synnytyskomplikaatioihin seuraavana päivänä.
Jeong Myeong-hui

Jeong Myeong-hui (, s. 16. toukokuuta 1964) on eteläkorealainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Jeong saavutti Etelä-Korean naisten maajoukkueessa olympiahopeaa Los Angelesissa 1984.
Markus Ruuskanen

Markus Ruuskanen (s. 22. marraskuuta 2000 Landskrona, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa try-outilla Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettan-joukkue Nybro IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura.
Ruuskanen on IF Lejonetin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Rögle BK:hon. Kaudella 2016–2017 Ruuskanen jakoi J18 Elitissä kymmenellä osumallaan joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Kevin Wennströmin ja Erik Kurtzin kanssa. J18 Allsvenskanissa hän oli tehoilla 9+8=17 Röglen paras pistemies. Ruuskanen jakoi myös joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Erik Kurtzin kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Karl Påhlssonin kanssa. Pudotuspeleissä hän oli Röglen paras pistemies tehoilla 2+2=4.
Kaudeksi 2017–2018 Ruuskanen siirtyi Skellefteå AIK:n J20-junioreihin. Kaudella 2018–2019 hän oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 23+12=35. Ruuskanen jakoi koko J20 SuperElitin maalipörssin neljännen sijan Luleå HF:n Nils Thomassonin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan yhteensä kolme ottelua lainalla Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettanissa Kalix HC:n ja SK Lejonin joukkueissa.
Alkukaudella 2019–2020 Ruuskanen pelasi Skellefteån J20-junioreiden lisäksi myös seitsemän ottelua lainalla Hockeyettan-joukkue Borås HC:ssä. Tammikuussa 2020 hän siirtyi Suomeen ja isänsä Vesan kasvattajaseuran Saimaan Pallon A-nuoriin. Ruuskanen debytoi kauden aikana myös SM-liigassa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Ruuskanen teki liigadebyyttinsä 6. maaliskuuta 2020 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Hänet merkittiin SaiPan nelosketjun vasempaan laitaan Tomi Iso-Mustajärven ja Topi Piipposen viereen. Ruuskanen sai ottelussa jääaikaa 8.56 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1.
Kaudeksi 2020–2021 Ruuskanen palasi Hockeyettaniin ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Hanhals IF:n riveihin. Hän oli tehoilla 15+8=23 joukkueen paras maalintekijä Ludvig Levinssonin kanssa ja toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä. Kaudeksi 2021–2022 Ruuskanen siirtyi try-outille samassa sarjassa pelaavaan Nybro IF:ään.
Muuta.
Ruuskasen isä Vesa pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Suomen, Tanskan ja Ruotsin alemmissa sarjoissa. Hän toimii nykyään Ruotsissa Tranås AIF:n kehityspäällikkönä.
Yung Gravy

Matthew Raymond Hauri, (s. 19. maaliskuuta 1996) taiteilijanimeltään Yung Gravy, on yhdysvaltalainen rap-artisti, laulaja ja lauluntekijä Rochesterista, Minnesotasta. Hänen kappaleitaan ovat mm. "Mr. Clean", "1 Thot 2 Thot Red Thot Blue Thot" ja "Alley Oop". Vuodesta 2017 Hauri on tehnyt kaksi Pohjois-Amerikan kiertuetta muiden artistien, kuten Ugly Godin, kanssa. Hauri on maaliskuuhun 2020 mennessä julkaissut viisi EP:tä, yhden mixtapen ja kaksi albumia. Hän esiintyi Suomessa Gravy Plane -kiertueella 8. marraskuuta 2019.
Yksityiselämä.
Matthew Hauri syntyi Rochesterissa, Minnesotassa. Hän opiskeli markkinointia Wisconsinin yliopistossa ja valmistui joulukuussa 2017. Hakiessaan korkeakouluun Hauri aloitti räppäämaan yliopiston järjestämissä juhlissa ystäviensä pyynnöstä. Kolmantena yliopistovuonnaan Hauri aloitti rap-artistin uran. Vuonna 2016 Hauri lopetti päivätyöt ja keskittyi pelkästään musiikkiin ja sen tekemiseen, käyttäen kuukausia kappaleidensa omatoimiseen äänittämiseen.
Tyyli.
Musiikissaan Hauri yhdistelee modernia trap-musiikkia ja 1950- ja 1960-lukujen teemoja; kappaleessa "Mr. Clean" on samplattu The Chordettesin kappaletta "Mr. Sandman".
Oly Ilunga Kalenga

Oly Ilunga Kalenga (s. 24. kesäkuuta 1960 Lubumbashi) on kinshasankongolainen lääkäri ja poliitikko, joka toimi maansa terveysministerinä vuosina 2016–2019.
Ilunga Kalenga valmistui Louvainin katolisesta yliopistosta lääketieteen tohtoriksi vuonna 1984 ja erikoistui vielä tämän jälkeen samassa opinahjossa sisätauteihin vuosina 1986–1991. Hän on työskennellyt tutkijana Ranskassa ja Belgiassa. 
Ero hallituksesta ja rikossyytökset.
Ilunga Kalenga erosi 22. heinäkuuta 2019 terveysministerin tehtävistä. Hän oli vastustanut presidentti Félix Tshisekedin päätöstä poistaa terveysministeriltä vastuu Kivun ebolaepidemian vastaisesta kamppailusta ja siirtää tämä toimenkuva komitealle, joka raportoi suoraan presidentille.
Ilunga Kalengalta kiellettiin maasta poistuminen hänen kuulemisensa jälkeen 27. elokuuta 2019. Hänet pidätettiin 14. syyskuuta, kun hän oli poliisin mukaan yrittämässä maasta poistumista. Häntä syytettiin ebolaan vastaamiseen varatun 4,3 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kavaltamisesta. Tuomioistuin määräsi Ilunga Kalengan kotiarestiin.
Máret Sárá

Máret Sárá (s. 1947) on Norjan Kaarasjoella asuva pohjoissaamelainen opettaja, toimittaja, kirjailija ja tutkija, joka on edistänyt pohjoissaamen kielen ja saamelaisnaisten asemaa. 
Sárá on toiminut saamelaisessa naisliikkeessä. Hän oli pääsihteerinä Saamelaisneuvoston vuonna 1985 järjestämässä seminaarissa perinteisissä ammateissa toimineiden saamelaisnaisten aseman ja työllisyyden parantamiseksi. Seminaaria varten Sárá oli koonnut raportin, josta naisten näkymätön asema saamelaisjärjestöjen tuolloisissa johtotehtävissä kävi ilmi. Hän oli myös yksi saamelaisen naisjärjestön "Sáráhkka, Sámi nissonorganisašuvdna" perustajista (1988). Järjestön perustamiskokoukseen osallistui 120 naista.
Sárá on kirjoittanut oppikirjoja sekä kerännyt muun muassa leikkejä ja sananlaskuja kirjaksi. Hän on esimerkiksi pohjoissaamenkielen Eatnigiella-oppikirjasarjan (1987–1999) toinen kirjoittaja. Hänelle myönnettiin saamelainen Gollegiella-kielipalkinto vuonna 2010 yhdessä Lajla Mattsson Maggan kanssa. Vuonna 2016 uutisoitiin Sárán kokoamasta pohjoissaamenkielisestä kirjasta luonnonkasvien käyttämiseksi ruoka- ja lääkekasveina ("Luođu láhjit : borramuš- ja dálkkasšattut", 2012).
Lamminmäen rautatieasema

Lamminmäen rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Pieksämäellä. Se avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1891. Asemarakennus rakennettiin 1920-luvulla, ja se on todennäköisesti Thure Hellströmin suunnittelema. Miehitys lopetettiin 30. toukokuuta 1965. Henkilö- ja tavaraliikenne lakkautettiin 29. toukokuuta 1983. Lamminmäki toimi kohtauspaikkana ja vaunujen säilytyspaikkana vuoteen 2001 asti, jolloin ratapiha purettiin. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 22. marraskuuta 2001. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille 2007 ja sitä kautta myyntiin.
Almquist shell

Ash () on POSIX-yhteensopiva komentotulkki, jonka on tehnyt Kenneth Almquist.
Ash julkaistiin comp.sources.unix Usenet-ryhmässä 30. toukokuuta 1989.
Ashia on käytetty BSD:ssä Bourne shellin korvikkeena.
Ashista on julkaistu useita muunnelmia ja se on käytössä muun muassa BusyBoxissa. Ashia on käytetty Androidissa versioon 4.0 ("IceCreamSandwich") saakka, jolloin sen korvasi mksh.
Dash.
Dash () on ashin laajennettu versio, jota Debian-projekti on halunnut käyttää GNU Bashin sijaan. Skriptien oletuksena on usein kuitenkin bash ja dash ei ole täysin yhteensopiva bashin kanssa.
Dashissa ei ole kaikkia samoja ominaisuuksia, mutta se on nopeampi ja toimii pienellä muistimäärällä.
Budo (täsmennyssivu)

Budo voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Seija Hyytiäinen

Seija Hyytiäinen (s. 14. elokuuta 1962 Saarijärvi) on suomalainen ampumahiihtäjä, jonka kilpailu-ura kesti vuodet 1988–1993. Ensimmäisen kerran hän kilpaili vuoden 1988 ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Chamonixissa, jolloin hän sijoittui 7,5 kilometrissä sijalle 33 ja 15 kilometrissä sijalle 38. Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1990 Oslossa Hyytiäinen saavutti viestikilpailussa pronssia Suomen joukkueessa.
Seuratasolla Hyytiäinen edusti Saarijärven Pullistusta. Ammatiltaan hän on poliisi.
Hiihtäjä Eija Ristanen on Seija Hyytiäisen sisar.
Kanamomotti

Kanamomotti ("Electron carinatum") on momotteihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Väli-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kooltaan kanamomotti voi kasvaa 31–38 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Yleisväritykseltään kanamomotti on vihreä ja vihreitä ovat niin pää, selkä, siivet, vatsa kuin pyrstökin. Pyrstössä on kaksi pidentynyttä sulkaa. Linnun otsa on väriltään ruskea ja silmien yläpuolella ja nokan alapuolella on sinistä. Silmäkulmajuova on musta. Kanamomotin rinnassa on musta laikku.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kanamomottia tavataan laikuttaisesti Meksikosta Costa Ricaan ulottuvalta alueelta. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät usein virtaavan veden läheisyydessä. Lajin ravintoa ovat hyönteiset. Kanamomotti pesii törmissä ja kallioleikkauksissa. Lintua uhkaa sopivien elinympäristöjen häviäminen metsien hakkuiden vuoksi. Kannan kooksi arvioidaan 1 500–7 000 aikuista yksilöä ja se luokitellaan vaarantuneeksi.
Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista

Luettelo maailman suurimmista vesivoimalaitoksista sisältää kaikki valmiit vähintään 2 000 megawatin (MW) eli kahden gigawatin (GW) tehoiset vesivoimalat. Taulukossa on seuraavia asioita:
Vesivoimalaitoksien nimessä esiintyy usein sana ”pato”, mikä johtuu laitoksen yhteyteen rakennetusta suuresta padosta ja sen taakse kertyneestä valtavasta patoaltaasta tai tekojärvestä. Taulukossa voimalaitoksen nimessä oleva lyhenne ”vl” tarkoittaa "vesivoimalaitosta". Taulukon tietojen lähteet on mainittu oikeassa sarakeessa. Neljä lähdemerkintää viittaavaat neljään oikeanpuoleiseen sarakkeeseen. Numeromerkintöjen tarkoitukset on selostettu taulukon alapuolella.
Taulukon lähteet.
Taulukko on kopioitu englanninkielisestä wikipedian maaliskuussa 2020 ja sen tiedot ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytettu usein, on se merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = omasta artikkelista ja muunkielisestä artikkelista.
Grace O’Malley

Grace O’Malley (n. 1530 – n. 1603, ) oli irlantilainen hallitsija ja pelätty merirosvo. Hän oli Umaillin (nykyään Mayon kreivikunta) kuningatar ja Ó Máillen klaanipäällikkö. Hänen isänsä oli Eoghan Dubhdara Ó Máille. O’Malley on tunnettu hahmo Irlannin historiassa ja kansanperinnössä. Irlannin kansanperinnössä hänet tunnetaan yleisesti nimellä Gráinne Mhaol (englannistus Granuaile). Hänen nimensä muutettiin nykyajan englanninkielisissä asiakirjoissa eri tavoin, mukaan lukien "Gráinne O’Maly", "Graney O’Mally", "Granny ni Maille", "Grany O’Mally", "Grayn Ny Mayle", "Grane ne Male", "Grainy O’Maly" ja "Granee O’Maillie". Kaikki ovat versioita hänen todellisesta nimestään, "Gráinne Ní Mháille"). 
Isänsä kuoleman jälkeen O’Malley otti aktiivisen johtajuuden maalla ja merellä. Avioliitot Dónal an Chogaidh’n (Dónal ”sotamielisen”) Ó Flaithbheartaighin kanssa toi hänelle lisää vaurautta ja vaikutusvaltaa. Hänellä oli kertomusten mukaan omistuksessaan jopa 1 000 nautaeläintä ja hevosta. Vuonna 1593 Connachtin englantilainen kuvernööri vangitsi hänen kaksi poikaansa sekä puoliveljensä, minkä seurauksena O’Malley purjehti Englantiin hakemaan heidän vapautustaan. Hän esitti pyynnön virallisesti kuningatar Elisabet I:lle Greenwichin palatsin tuomioistuimessa. 
O’Malley kuoli todennäköisesti Rockfleetin linnassa noin vuonna 1603, vaikka hänen kuolinvuotensa ja -paikkansa ovat kiistanalaisia. Hänen perheensä tavanomainen hautauspaikka oli Clare Island Abbey. 
O’Malleyn elämä on inspiroinut monia muusikoita, romaanikirjoittajia ja näytelmäkirjailijoita luomaan teoksia, jotka perustuvat hänen elämäänsä ja seikkailuihinsa, ja häntä on käytetty Irlannin personifikaationa.
Kaukonpyöli

Kaukonpyöli () on maarekisterikylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Lemunkartanon ja Suomenkylän välissä Asteljoen varrella.
Kaukonpyöli on yksinäistila. Kylän ainoa talo sijaitsee pienellä kumpareella kylän etelälaidalla. Koko kyläalue on peltoa. Kaukonpyölin ympäristö on ikivanhaa asuinseutua. Kaukonpyölin tila on lunastettu perintötilaksi vuonna 1890. Tilan päärakennus on suunnilleen tuolta ajalta ja se on osa seudullisesti tärkeää maisemaa.
Tropiikinluuhauki

Tropiikinluuhauki ("Atractosteus tropicus") on luuhaukien (Lepisosteidae) heimoon kuuluva trooppisissa vesissä elävä kalalaji.
Tropiikinluuhauki voi maksimissaan kasvaa 125 senttimetrin mittaiseksi. Suurin julkaistu paino on 2,9 kilogrammaa.
Tropiikinluhaukea tavataan Karibianmerellä ja Tyynellämerellä Meksikon eteläosien ja Keski-Amerikan alueella. Se elää joissa ja muissa vesistöissä, joissa on runsaasti vesikasveja. Sen elinympäristöt vaihtelevat suurista järvistä ja joista hidasvirtaisiin sivujokiin, suvantoihin ja altaisiin. Se suosii erityisesti suuria jokia ja soita, jotka liittyvät laajoihin tulvatasankoihin. Lajia uhkaa sen elinympäristön muutokset ja voimakas hyväksikäyttö. Sen levinneisyysalue ja populaatiot ovat vähentyneet huomattavasti näiden syiden takia.
Tropiikinluuhauki saavuttaa sukukypsyyden 50–60 senttimetrin mittaisena, keskimäärin 36 senttimetrin mittaisena. Sen mäti on myrkyllistä syötäväksi.
Susani Mahadura

Susani Mahadura (s. 14. lokakuuta 1989 Mikkeli) on suomalainen toimittaja ja elokuvaohjaaja. 
Mahadura on isänsä puolelta srilankalainen. Hän teki turkkilaissyntyisen Yagmur Özberkanin kanssa monikulttuurisesta näkökulmasta asioita käsittelevää Yle Puhe -kanavan radio-ohjelmaa "Mahadura &amp; Özberkan" vuosina 2016–2020, ja on selostanut "24 tuntia Euroopassa" -dokumenttia. Mahaduralla on ollut YLE Puheella psykologiaa käsittelevä radio-ohjelma "Susani Mahadura - mielen jäljillä".
Syksyllä 2022 Mahadura aloitti MTV3-kanavalla ohjelmasarjan "Kaaoksen kesyttäjät". 
Mahadura opiskeli televisio- ja radiotuotantoa Metropolia-ammattikorkeakoulussa. Toimittajan työn lisäksi Susani Mahadura on toiminut elokuva-alalla näyttelijänä ja ohjaajana. Hänen esikoisohjauksensa, dokumentti "Kelet" (2020), kertoo suomalais-somalialaisesta transnaisesta, joka on vanhempiensa hylkäämänä löytänyt vogue-tanssikulttuurista uuden perheen ja kodin.
Mahadura kertoo, että journalistiksi tultuaan hän tuntee velvollisuuden aina huomauttaa, jos joku sanoo jotain tahditonta. Mahadura syntyi Mikkelissä, mutta perhe muutti 1990-luvun puolivälissä pääkaupunkiseudulle ja sittemmin Espanjaan. He palasivat takaisin Suomeen 2000-luvun alkupuolella. Mahadura kuvailee itseään savolais-srilankalaiseksi. Hän oli opiskelijavaihdossa Tansaniassa.
Beatrice Shilling

Beatrice Shilling (8. maaliskuuta 1909 – 4. marraskuuta 1990) oli brittiläinen ilmailuinsinööri ja moottoriurheilija. Hänen tunnetuin saavutuksensa oli ratkaisu brittiläisten Supermarine Spitfire- ja Hawker Hurricane -hävittäjälentokoneiden moottoreita vaivanneeseen ongelmaan toisen maailmansodan aikana. 
Shilling opiskeli sähkötekniikkaa Manchesterin yliopistossa ja valmistui 1932. Vuonna 1933 hän suoritti maisterintutkinnon. Hän työskenteli vuosina 1936–1969 Royal Aircraft Establishment -tutkimuslaitoksessa. Hän sai OBE-kunnianosoituksen vuonna 1949 sodanaikaisista ansioistaan.
Shilling oli lapsesta asti kiinnostunut tekniikasta ja mekaniikasta. Hän osti ensimmäisen moottoripyöränsä teini-ikäisenä, ja purki ja kokosi sen uudestaan. Ennen toista maailmansotaa hän osallistui ratamoottoripyöräkilpailuihin. Sodan jälkeen hän kiinnostui autourheilusta. Hän oli naimisissa kollegansa George Naylorin kanssa. Heitä yhdisti myös kiinnostus moottoriurheiluun ja ajoneuvojensa paranteluun.
Yennenga

Yennenga on 1200-luvulla elänyt soturiprinsessa ja mosien kansan legendaarinen äitihahmo. Hänen isänsä Nedega oli nykyisen Pohjois-Ghanan alueella olleen dagombat-kansan kuningas. Hänen poikansa Ouedraogo on mosien valtion perustaja.
Tarina.
Yennenga syntyi Dagomban kuninkaan Nedegan tyttäreksi 1200-luvun alussa nykyisen Pohjois-Ghanan alueella. Hänen isänsä kasvatti hänet soturiksi. Yennenga oli tunnettu kyvystään taistella jousella ja keihäällä sekä legendaarisesta ratsastustaidostaan. Hän oli paljon parempi ratsastaja kuin veljensä ja parempi kuin suurin osa kuninkaan sotilaista. 14-vuotiaana hän johti taistelua mandinkat-heimoa vastaan. Hänellä oli myös oma pataljoonansa ja hänen asemansa kasvoi niin tärkeäksi ettei hänen isänsä halunnut antaa hänen mennä naimisiin. 
Kapinoidakseen isänsä tahtoa vastaan Yennenga istutti pellon vehnää, antoi sen kuihtua ja yritti selittää isälleen, että ilman puolisoa hän on kuin pelto joka menee hukkaan. Hänen isänsä ei hyväksynyt tyttärensä elettä ja vangitsi hänet. Yennenga pakeni ratsain mieheksi pukeutuneena kuninkaan kaartilaisen avustamana. Yennengaa avustanut sotilas kuoli matkalla kun vihollisheimon jäsenet hyökkäsivät heidän kimppuunsa. Yennenga puolestaan eksyi ja eksyttyään kaukana kotoa hän tapasi nuoren elefantinmetsästäjän, Rialen, joka oli myös paennut yhteisöstään. 
Yennenga ja Riale saivat pojan nimeltä Ouedraogo. Nimi tarkoittaa oria ja hän sai nimensä Yennengan vapauteen vieneen hevosen mukaan. Kuningas Nedega etsi karannutta tytärtään. Vihdoin löydettyään hänet hän määräsi pidettäväksi juhlat ja lähetti lähetystön pyytämään häntä tulemaan takaisin kotiin. Kuningas otti vastaan tyttärensä ja hänen puolisonsa Rialen. 
Kuningas Nedega auttoi lapsenlapsensa koulutuksessa sekä hänen katsotaan antaneen tälle sotilaat, karjaa ja omaisuutta jota Ouedraogo käytti Tenkodogon kuningaskunnan perustamiseen pohjoiseen. Kuningaskuntaa pidetään mosit-kansan alkuna. Ouedraogo ja hänen poikansa muodostivat vuosisatoja pitkän mosit-kansan päälliköiden ketjun.
Vaikutus nykypäivään.
Yennengasta tuli soturinaisen henkilöitymä ja kansallinen symboli. Hänet kuvataan usein ratsastavana naisena joka ei antanut minkään estää itseään toteuttamasta tahtoaan. Burkina Fasossa on lukuisia patsaita Yennengasta ja teitä on nimetty hänen mukaansa. Burkina Fason jalkapallojoukkue on Les Étalons (Orit) Yennengan kuuluisan hevosen mukaan. Ouedraogo-suku on myös yhä merkittävä poliittinen voima Burkina Fasossa. Ouedraogo on myös sukunimenä yleinen.
Afrikan merkittävimpiin elokuvajuhliin lukeutuvan FESPACOn parhaan elokuvan pääpalkinto on nimeltään "Yennengan kultainen ori" (), jonka lisäksi muissa luokissa jaetaan hopeisia ja pronssisia Yennengan ori -palkintoja.
Vuonna 1986 prinsessa Yennengan legendasta julkaistiin Claude Le Galloun johdolla laadittu 13-minuutin kestoinen lyhytanimaatio "La Princesse Yennega".
Kelet

Kelet on Susani Mahaduran ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2020. Se kertoo Keletistä, suomalais-somalialaisesta transnaisesta joka muutti perheensä kanssa Englantiin. Kun hän siellä tuli kaapista ulos perhe ei hyväksynyt sitä, ja hän jätti perheensä, lopetti yliopisto-opinnot ja muutti takaisin Suomeen. Suomessa hän löysi vogue ball -tanssikulttuurista itselleen uuden perheen ja kodin. Kelet haaveilee mallin urasta.
Elokuvan tarina.
Kelet syntyi Suomessa somalialaiseen perheeseen ja muutti vuonna 2010 Manchesteriin perheensä, mutta kun hän tuli kaapista ulos ei hänen perheensä hyväksynyt hänen transsukupuolisuuttaan. Hän lopetti biologian opintonsa yliopistossa palasi Suomeen ollessaan 19-vuotias. Takaisin tullessaan hän oli asunnoton, rahaton ja hänellä oli itsetuhoisia ajatuksia. Hän löysi uuden perheen itselleen suomalaisesta queer-alakulttuurin ballroom-skenestä. Skene on saanut alkunsa New Yorkin Harlemissa 1960-luvulla jossa ei-valkoiset seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvat halusivat luoda turvallisen tilan jossa tulla hyväksytyiksi. Suomeen skene saapui 2010-luvun alussa. 
Mahdollisuus dokumenttielokuvaan hänelle tuli sattumalta kun elokuvan ohjaaja Susani Mahadura pyysi vuonna 2017 Keletin parasta ystävää Lolaa radio-ohjelmaan "Maharuda &amp; Özberkan" jossa hän oli toimittajana. Kun Lola ei päässyt siihen, ja Kelet meni hänen sijastaan ohjelmaan. Kelet kutsui Mahaduran samalla ensimmäiseen ballroominsa. Sen nähtyään Mahadura kysyi häneltä suostuisiko Kelet hänestä tehtävään dokumenttielokuvaan. Elokuvan kuvakset tehtiin vuosina 2017–2019 ja se käsittelee tuota kahden vuoden jaksoa Keletin elämästä.
Kelet vaihtoi alkuperäisen maskuliinisen nimensä koska se haittasi hänen mahdollisuuksiaan saada mallin töitä. Hän pääsi kyllä haastatteluihin ja kaikki meni hyvin kunnes häneltä pyydettiin henkilöllisyystodistusta ja kun siinä oli miehen nimi loppui haastattelu siihen.
Elokuvan lopussa Kelet menee Manchesteriin tapaamaan isäänsä jota ei ollut tavannut yli kahteen vuoteen. He ovat myöhemmin jatkaneet yhteydenpitoa.
Vastaanotto.
Elokuvan ensiesitys oli DocPoint-festivaalilla tammikuussa 2020, ja se voitti katsojien suosikki -äänestyksen.
Azellia White

Azellia White (3. kesäkuuta 1913 Gonzales, Texas, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 2019 Houston, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä lentolupakirjan saaneista tummaihoisista naisista. Häntä pidetään uranuurtajana, sillä hän sai lentolupakirjansa aikana, jolloin sekä naisten että afroamerikkalaisten katsottiin olevan soveltumattomia lentäjiksi.
Azellia White syntyi 3. kesäkuuta 1913 Gonzalesin kaupungissa Texasissa. Hän meni vuonna 1936 naimisiin Hulon ”Pappy” Whiten kanssa. He muuttivat vuonna 1941 Alabaman Tuskegeehen, jossa Hulon työskenteli Tuskegee Airmen -laivueen mekaanikkona. Eleanor Rooseveltin vierailtua laivueen tukikohdassa vuonna 1941 myös Azellia kiinnostui ilmailusta, ja Hulon sekä laivueen lentäjät opettivat hänet lentämään. Hän sai yksityislentäjän lupakirjan 26. maaliskuuta 1946.
Toisen maailmansodan päätyttyä Whitet muuttivat Houstoniin, jossa Hulon perusti kahden Tuskegee Airmenin kanssa afroamerikkalaisille suunnatun lentokoulun ja tilauslentopalvelun, Sky Ranch Flying Servicen. Azellia White ei virallisesti ollut yhtiössä mukana, mutta vietti aikaa lentokentällä. Hän lennätti usein lento-oppilaita ja säikytteli joskus heitä yllättävillä taitolentoliikkeillä. Koska afroamerikkalaiset kohtasivat usein häirintää matkustaessaan kaupungista toiseen, White kulki usein auton sijaan lentämällä käydessään ostoksilla lähikaupungeissa. Sky Ranch Flying Service lopetti toimintansa vuonna 1948, kun lainsäädännön muutos vähensi asiakkaiden määrää.
White valittiin vuonna 2018 Texasin ilmailun kunniagalleriaan. Houstonin Sterling High Schoolin ilmailutieteiden laboratorio on nimetty hänen mukaansa. Hän kuoli 106 vuoden iässä Houstonissa 15. syyskuuta 2019.
Manuela Sáenz

Doña Manuela Sáenz y Aizpuru (27. joulukuuta 1797 - 23. marraskuuta 1856) oli ecuadorilainen Etelä-Amerikan vallankumoussankari, joka tuki vallankumoustoimintaa keräämällä tietoja, jakamalla esitteitä ja osoittamalla mieltä naisten oikeuksien puolesta. Sáenz sai "Caballeresa" -kunniamaininnan Perun Auringon ritarikunnan (Orden El Sol del Péru) kunnianosoituksena palveluksistaan vallankumouksessa.
Sáenz meni vuonna 1817 naimisiin varakkaan englantilaisen kauppiaan kanssa, ja hänestä tuli seurapiirirouva Perun Limassa. Avioliiton ansiosta hänellä oli edellytykset osallistua poliittisiin ja sotilaallisiin asioihin, ja hän alkoi tukea aktiivisesti vallankumouksellisia pyrkimyksiä. Erottuaan puolisostaan vuonna 1822 hän aloitti pian kahdeksan vuoden yhteistyön ja läheisen suhteen Simón Bolívarin kanssa, ja yhteistyötä kesti Bolívarin kuolemaan asti vuonna 1830. Sen jälkeen kun hän esti Bolívaria vastaan vuonna 1828 tehdyn salamurhayrityksen ja auttoi tätä pakenemaan, Bolívar alkoi kutsua häntä "Vapauttajan vapauttajaksi" ("Libertadora del libertadora").
Bolívarin kuoltua Sáenz menetti tulonsa, ja Kolumbian seuraava presidentti Santander karkotti hänet. Hän pyrki synnyinmaahansa Ecuadoriin mutta joutui pakenemaan Perun pohjoisrannikon pikkukylään, missä hän kuoli köyhänä. Hänet haudattiin joukkohautaan.
Sáenzin rooli vallankumouksessa jäi hänen kuolemansa jälkeen yleisesti ottaen huomiotta 1900-luvun loppupuolelle saakka. Nykyisin hänet tunnetaan yhtenä 1800-luvun itsenäisyyssotien feministisenä merkkihahmona.
Seh-Dong-Hong-Beh

Seh-Dong-Hong-Beh oli Dahomeyn amatsonien johtaja kuningas Ghezon (1818–1858) alaisuudessa. Naissoturin syntymä- ja kuolinaikaa tai paikkaa ei tunneta.
Abeokutan taistelu.
Vuonna 1851 Seh-Dong-Hong-Beh johti 6 000 naisen armeijaa Egban linnoitusta vastaan Aboekutassa. Ennen hyökkäystä hän astui yhdistettyjen rykmenttien eteen vartalo öljyttynä kiiltäen. Hän nosti keihäänsä ja kutsui joukkojaan hyökkäykseen. Johtaja käski kaikkien sotilaidensa merkitsevän itsensä punaisella ja mustalla maalilla ja he vannoivat, että eivät nukkuisi, lepäisi tai söisi ennen kuin Abeokuta olisi kukoistettu.
Dahomeyn joukot olivat varustautuneet keihäillä, jousilla ja miekoilla, kun taas Egboilla oli eurooppalaisia kanuunoita. Vain 1 200 amatsonia jäi henkiin pitkäksi venyneessä taistelussa.
Taistelu ranskalaisia vastaan.
Vuonna 1892 Dahomeyn kuningas Béhanzin taisteli ranskalaisia kolonisteja vastaan kauppaoikeuksista. Hän johti 12 000 sotilaan armeijaa, johon kuului 2 000 amatsonia. Dahomeyn armeija oli varustautunut pelkästään kivääreillä, kun taas ranskalaisilla oli konekivääreitä ja kanuunoita. Amatsonit hyökkäsivät ranskalaisten joukkojen ylittäessä jokea, saaden aikaan raskaita tappioita. He joutuivat lähitaisteluun ja pakottivat Ranskan armeijan vetäytymään. Muutamia päiviä myöhemmin ranskalaiset löysivät sillan, ylittivät joen ja kukistivat Dahomeyn armeijan tuiman taistelun jälkeen. Amatsonit polttivat peltoja, kyliä ja kaupunkeja välttääkseen niitä joutumasta ranskalaisille, mutta he pystyivät vain hidastamaan Dahomeyn joutumista Ranskan siirtomaaksi.
Seija Sivertsen

Seija Sivertsen (o.s. Feodoroff, 10. joulukuuta 1955 Sevettijärvi, Inari – 22. helmikuuta 2022) oli Norjan Etelä-Varangin Näätämössä asunut, koltansaamen opettajana esimerkiksi Inarin Sevettijärven koulussa työskentellyt koltta, joka toimi myös kolttien kulttuurin ja tapojen säilyttämiseksi. Hän toi esille esimerkiksi koltansaamen kielen katoamisen Norjan koltta-alueelta, mikä myötävaikutti osaltaan kolttasaamelaisen museon (Äʹvv) perustamiseen Norjan Näätämöön sekä kolttien kielen ja kulttuurin elvytystyön edistämiseen niin Norjassa kuin yleisemminkin. 
Sivertsen toimi muun muassa koltansaamenkielisen, vuosina 1978–1986 julkaistun "Sääʹmođđâz"-lehden () toimituskunnassa. 
Palkintoja.
Sivertsen palkittiin saamelaisella Gollegiella-kielipalkinnolla vuonna 2014 elämäntyöstään koltansaamen kielen ja kolttasaamelaisen kulttuurin sekä kolttayhteisön hyväksi. Samalla kertaa palkittiin myös kirjailija Kerttu Vuolab ja saamen kielen tutkija, professori Mikael Svonni.
Rasvainen tiistai

Rasvainen tiistai () on vuonna 2014 julkaistu lyhytelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Rauli Ylitalo. Elokuvan tekijät kutsuvat elokuvaa ”vahvasti Quentin Tarantinon sekä Guy Ritchien alkupääntuotannolle kumartavaksi rikoselokuvaksi”.
Lauri Apala

Lauri Kustaa Sulo Apala (11. heinäkuuta 1891 Kalvola – 24. tammikuuta 1944 Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja.
Lauri Apala pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta vuonna 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1914. Hän oli harjoittelijana ja kesätoimittajana "Uudessa Suomettaressa" ja Suomen Tietotoimistossa ja "Heinolan Lehden" toimittajana ja samalla Pohjoismaiden Yhdyspankin virkailijana vuosina 1916–1918. Apala työskenteli "Hämeen" toimitussihteerinä vuosina 1920–1923 ja sen jälkeen lehden päätoimittajana aina kuolemaansa saakka.
Edistyspuoluelainen kuului Kalvolan kunnanvaltuustoon ja toimi Hämeenlinnan Kansallisen Edistysseuran puheenjohtajana. Hän oli neljästi presidentin valitsijamiehenä ja on julkaissut tilastollisia, taloudellisia ja filosofisia tutkielmia.
Tuula Kotisaari

Tuula Kotisaari (o.s. Pihlajamäki, s. 29. helmikuuta 1960 Nokia) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Kotisaari pelasi Suomen pääsarjassa yhdeksän kauden ajan saavuttaen muun muassa neljä Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen cup-mestaruutta. Suomen naisten maajoukkuetta Kotisaari edusti muun muassa vuoden 1980 EM-kilpailuissa.
Urheilu-ura.
Nokian Urheilijoiden kasvatti Kotisaari pelasi naisten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan vuosina 1975–1984 saavuttaen Suomen mestaruudet vuosina 1978, 1979, 1980 ja 1981, SM-hopeaa vuosina 1977 ja 1982, Suomen cup-mestaruuden vuosina 1978 ja 1979 sekä Suomen cupin hopeaa vuonna 1976. Kaudella 1976–1977 hän oli SM-sarjan koko kauden kolmanneksi paras pisteidentekijä 15,5 pisteen ottelukeskiarvollaan.
Kotisaari kuului Suomen alle 16-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueen kokoonpanoon ikäluokan vuoden 1976 EM-kilpailuissa ja alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan EM-kilpailuissa 1977 sekä 1979. Vuoden 1977 turnauksessa Suomi sijoittui seitsemänneksi. Naisten maajoukkuetta Kotisaari edusti vuosina 1977–1980 yhteensä 34 ottelussa 8,8 pisteen keskiarvolla. Peltoniemi kuului Suomen turnauskokoonpanoon vuoden 1980 EM-kilpailuissa, missä hän parhaimmillaan teki sijoitussarjaottelussa Belgiaa vastaan 16 pistettä. Hän heitti naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä (25) joulukuussa 1978 Ruotsia vastaan.
Adolf Malin

Adolf Malin (14. toukokuuta 1834 Vanaja – 13. lokakuuta 1893 Pori) oli suomalainen opettaja, rehtori ja toimittaja.
Malinin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Matinpoika Kappola ja Ulrika Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1855, opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1861, maisterin tutkinnon vuonna 1864 ja opettajakandidaatin tutkinnon vuonna 1867. Malin työskenteli Helsingin poika- ja kansakoulun opettajana vuosina 1861–1871 ja Hämeenlinnan ruotsalaisen alkeiskoulun historian lehtorina vuosina 1872–1879. Vuonna 1879 hänet nimitettiin vasta perustetun Porin lyseon ensimmäiseksi rehtoriksi. Malin työskenteli lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen opettajana ja toimi vuosina 1883–1890 myös Porin suomenkielisen alkeiskoulun rehtorina.
Malin toimi "Suomettaren" avustajana vuonna 1861 ja lehden kesätoimittajana vuosina 1862–1864. Vuosina 1872–1873 hän toimitti "Hämäläistä" ja vuonna 1879 "Hämeen Sanomia".
Kaisa Valtakari (koripalloilija, 1961)

Kaisa Valtakari (s. 9. toukokuuta 1961 Lappeenranta) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Valtakari pelasi Suomen pääsarjassa neljän kauden ajan saavuttaen muun muassa Suomen mestaruuden vuonna 1985 ja Suomen cup-mestaruuden vuonna 1984. Suomen naisten maajoukkuetta Valtakari edusti muun muassa vuoden 1980 EM-kilpailuissa.
Urheilu-ura.
Lappeenrannan NMKY:n kasvatti Valtakari pelasi naisten SM-sarjaa Lahden Sampossa vuosina 1982–1986 saavuttaen Suomen mestaruuden vuonna 1985, SM-pronssia vuonna 1986, Suomen cup-mestaruuden vuonna 1984 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 1982. Kauden 1981–1982 Valtakari pelasi Yhdysvalloissa Brigham Youngin yliopistossa.
Valtakari kuului Suomen alle 16-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan vuoden 1978 EM-kilpailuissa ja alle 18-vuotiaiden tyttöjen maajoukkueeseen ikäluokan EM-kilpailuissa 1977. Suomi sijoittui kummassakin turnauksessa kahdeksanneksi. Naisten maajoukkuetta Valtakari edusti vuosina 1978–1984 yhteensä 52 ottelussa 3,0 pisteen keskiarvolla. Valtakari kuului Suomen turnauskokoonpanoon vuoden 1980 EM-kilpailuissa. Hän heitti naisten maajoukkueen piste-ennätyksensä (18) syyskuussa 1980 Ruotsia vastaan.
Raivo Puusepp

Raivo Puusepp (s. 21. maaliskuuta 1960) on virolainen arkkitehti. Hän on suunnitellut ainakin Tallinnassa sijaitsevan Skandinaviska Enskilda Bankenin päärakennuksen, Tarton tavaratalon, Tallinnassa sijaitsevat Solaris Centerin, WW Passaažin ja Sikupilli-kauppakeskuksen.
Láilá Susanne Vars

Láilá Susanne Vars (s. 19. elokuuta 1976 Láhpoluoppal, Koutokeino) on norjansaamelainen oikeustieteilijä ja aiempi saamelaispoliitikko. Hän valmistui lakitieteen tohtoriksi Tromssan yliopistosta vuonna 2010 saamelaisten itsemääräämisoikeuksista. Kaudella 2019–2023 Vars työskenteli Saamelaisen korkeakoulun rehtorina. 
Vars valittiin Norjan saamelaiskäräjille Árja-saamelaispuolueen edustajana kausiksi 2009–2013 ja 2013–2017. Hän työskenteli tutkimusjohtajana Koutokeinossa sijaitsevassa alkuperäiskansojen resurssikeskuksessa (Gáldu – Resource Centre for the Rights of Indigenous Peoples). Kun tämä yhdistettiin vuoden 2017 alussa osaksi Norjan kansallista ihmisoikeusinstituuttia (Norges institusjon for menneskerettigheter, NIM), Vars pyysi eroa saamelaiskäräjiltä. Vuosina 2017–2020 hän toimii YK:n alkuperäiskansojen ihmisoikeuksia seuraavan elimen asiantuntijajäsenenä ().