Eliška Krásnohorská

Eliška Krásnohorská (oikealta nimeltään Alžběta Pechová, 18. marraskuuta 1847 Praha, Itävallan keisarikunta – 26. marraskuuta 1926 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen kirjailija, toimittaja, naisasialiikkeen aktiivi sekä libretisti. 
Krásnohorská julkaisi laajasti kirjallisuutta, kuten runoutta, lasten- ja nuortenromaaneja sekä muistelmia. Hänen kolme vuosikymmentä toimittamansa "Ženské listy" -aikakauslehti oli merkittävä varhaisen naisasialiikkeen äänenkannattaja. Artikkeleissaan Krásnohorská kirjoitti erityisesti naisten koulutusmahdollisuuksien parantamisesta ja tšekkiläisen kulttuurin puolustamisesta. Krásnohorskán vuonna 1890 perustama Minerva-järjestö onnistui perustamaan Keski-Euroopan ensimmäisen tytöille tarkoitetun kymnaasin. Se mahdollisti naisten yliopisto-opiskelun vuosikymmenen loppuun mennessä. 
Oopperan saralla Krásnohorská tunnetaan Bedřich Smetanan teoksiin kirjoittamistaan libretoista. Yli kymmenen vuotta kestäneen yhteistyön aikana Krásnohorská teki libretot yhteensä viiteen Smetanan oopperaan. 
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Eliška Krásnohorská syntyi käsityöläisperheeseen Itävallan keisarikuntaan kuuluneessa Prahassa vuonna 1847. Ristimänimekseen Alžběta Pechován saanut Krásnohorská varttui Vanhakaupungissa. Hänen isänsä Ondřej Pech oli kotoisin köyhästä myllärin perheestä Jablonec nad Nisousta, mutta hän muutti Prahaan jo 10-vuotiaana ja opiskeli maalariksi. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Pech meni naimisiin Blatnásta kotoisin olleen piika Dorota Vodvářkován kanssa vuonna 1835. Pari sai viisi lasta, jotka kasvoivat yhdessä isän edellisessä avioliitossa saamien kolmen lapsen kanssa. Krásnohorská oli lapsikatraan seitsemäs. Hänen isänsä kuoli koleraan tammikuussa 1850 Krásnohorskán ollessa alle kolmevuotias. 
Pechien lapsuudenkoti oli köyhä mutta kulttuurimyönteinen. Kuvataiteen lisäksi Ondřej Pech keräili tšekinkielistä kirjallisuutta. Myös lapset harrastivat taiteita, ja heidän kodissaan vieraili usein Prahan taidepiirien jäseniä. Näissä tapahtumissa Krásnohorskán taiteellinen lahjakkuus huomattiin, ja häntä kannustettiin jatkaamaan musisointiaan ja kirjoittamistaan. Vuosien saatossa Krásnohorská tutustui muun muassa Karolina Světláan, josta muodostui Krásnohorskán läheinen ystävä ja työtoveri usean vuosikymmenen ajaksi. Kotinsa tapaamisissa hän tapasi myös Vítězslav Hálekiin, joka julkaisi Krásnohorskán runoja kirjallisuuslehdessään vuodesta 1863 lähtien. Samoihin aikoihin Krásnohorská tutustui säveltäjä Bedřich Smetanaan, jonka kanssa hän aloitti ammatillisen yhteistyön vuosikymmenen lopulla. 
Krásnohorská aloitti koulunkäynnin Helena ja Antonín Svobodan yksityisessä tyttökoulussa vuonna 1853. Koulussa opiskeli monia isänmaallisten tšekkien perheiden tyttäriä, ja tämä ympäristö vaikutti Krásnohorskáankin. Lopetettuaan koulunkäyntinsä Krásnohorská opetti Svobodien koulussa ranskaa ja käsitöitä, mistä saamillaan varoilla hän opiskeli musiikkia Josef Leopold Zvonařin alaisuudessa. 14-vuotiaana koulunkäyntinsä päättänyt Krásnohorská jatkoi opiskelua itsenäisesti koko loppuelämänsä.
Muutto Plzeňiin.
Pechin perhe joutui majoittamaan preussilaisia sotilaita Preussin–Itävallan sodan aikana. Jo tällöin perhe halusi muuttaa pois turvattomalta tuntuneesta suurkaupungista. Myöhemmin kaksi Krásnohorskán sisarusta muutti Plzeňiin, ja äiti seurasi heitä yhdessä Krásnohorskán kanssa vuonna 1867. Kaupungin Prahaa pienempi kulttuurikenttä ei aluksi ollut Krásnohorskán mieleen, mutta hän pääsi pian mukaan sen teatteri-, kuorolaulu- ja runollisuuspiireihin.
Krásnohorská oli kärsinyt jo lapsuudestaan saakka pahoista nivelkivuista, joiden takia hän joutui luopumaan fyysisestä musisoinnista aikuiselämänsä alussa. Tämän jälkeen hän omistautui kirjoittamiselle, jota varten hän otti käyttöön taiteilijanimensä Eliška Krásnohorská. Eliška on tšekkiläinen muoto Alžbětasta, joksi häntä oli kutsuttu jo hänen kouluaikoinaan. Sukunimi Krásnohorská oli peräisin Krásná Hora nad Vltavousta kotoisin olleelta Pechin aatelissuvulta, josta hänen isänsä oli uskonut polveutuvansa. Koko elämänsä naimattomana pysynyt Krásnohorská hankki elantonsa pääasiassa kirjoittamisellaan.
Jo Prahassa asuessaan Krásnohorská oli kirjoittanut libretton Karel Bendlin oopperaan "Lejla", joka sai ensiesityksensä 1. tammikuuta 1868. Sen saavuttama suosio sai Plzeňin teatterin esittämään Krásnohorskán käsikirjoittaman "Nový Ovid" -esityksen, mutta sen kesto lavalla jäi lyhyeksi heikon yleisömenestyksen takia. Krásnohorská palasi Prahaan vuonna 1870 ensimmäistä kertaa muuttonsa jälkeen tapaamaan ystäväänsä Svetláa. Svetlán ja Jan Nerudan avustuksella prahalainen kustantamo julkaisi Krásnohorskán Plzeňin aikana kirjoittamat runot "Z máje žití" -kokoelmassa. 
Prahasta palattuaan Krásnohorská haki ja sai avustusta Šumavan matkalle tšekkiläisiä kirjailijoita tukeneelta Svatobor -yhdistykseltä. Veljensä Jindřichin ja sisarensa Bohdankan kanssa tehdyn matkan aikana Krásnohorská keräsi aineistoa myöhemmin julkaistuun "Ze Šumavy" -runokokoelmaan. Kuten "Z máje žití" aiemmin, myös "Ze Šumavy" sai kriitikoilta hyvän vastaanoton.
Paluu Prahaan ja naisasialiike.
Krásnohorská muutti vuonna 1874 takaisin Prahaan, missä hän asui koko loppuelämänsä. 1870-luvun alussa Tšekin naisasialiike kehittyi vauhdikkaasti. Naisille hyödyllisiä ammattitaitoja opettamaan pyrkinyt Naisten teollisuusyhdistys ("Ženský výrobní spolek") perustettiin 1871, ja yhtenä sen johtohahmoista toimi Krásnohorskálle läheinen Svetlá. Kránsohorská valittiin yhdistyksen sihteeriksi ja sen kanssa läheisessä yhteistyössä toimineen "Ženské listy" -lehden päätoimittajaksi vuonna 1875. Myöhemmin Krásnohorská toimi teollisuusyhdistyksen puheenjohtajana 1891-1910 Toiminnallaan naisasialiikkeessä Krásnohorská pyrki edistämään tärkeinä pitämiään yhteiskunnallisia asioita. Erityistä huomiota hän antoi naisten koulutus- ja työmahdollisuuksien edistämiselle.
Libretistinä.
Krásnohorskán libretistin uran tuotteliain vaihe sijoittui 1870- ja 1880-luvuille. Hänen valmiiksi saamiensa teosten tarkkaa määrää ei tiedetä, mutta lukumääräksi on arvioitu 16. Näistä kahdeksan on saanut täyden oopperasovituksen. Eniten yhteistyötä hän teki säveltäjä Bedřich Smetanan kanssa, jonka julkaistuista teoksista neljä sovitettiin. Krásnohorskán suhde vanhempaan Smetanaan oli ystävällinen mutta hyvin kunnioittava. Krásnohorská ei esimerkiksi koskaan perinyt maksua librettoistaan.
Minervan perustaminen.
Naisten teollisuusyhdistyksessä sekä "Ženské listyn" -lehden artikkeleissaan Krásnohorská oli jo pitkään kirjoittanut naisten yliopisto-opiskelujen tärkeydestä. Tätä edistääkseen hän perusti 1890 Minerva-yhdistyksen, jonka pyrkimyksenä oli edistää naisten oikeutta yliopisto-opintoihin. Yhdistyksen ansiosta Prahaan perustettiin Itävalta-Unkarin ensimmäinen tytöille tarkoitettu kymnaasi, Minerva. Laitoksen koulutuskielenä toimi tšekki ja se sijaitsi Prahan Uudessakaupungissa. Nykyään koulu toimii Michlen kaupunginosassa nimellä "Gymnázium Elišky Krásnohorské".
Kymnaasin perustamisen jälkeen Krásnohorská keskittyi edistämään naisten mahdollisuutta opiskella yliopistoissa. Ensimmäiset tšekkiläiset naisopiskelijat pääsivät Minervan kautta maan yliopistoihin 1890-luvun loppupuolella. 
Viimeiset vuodet.
Krásnohorská pysyi aktiivisena kirjoittajana ja yhteiskunnallisena aktiivina aivan elämänsä loppuvuosille saakka. Minervasta hän erosi lukuvuoden 1905–1906 aikana terveydellisten syiden ja työtaakan takia. Hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi 1906. Vuosikymmenen lopulla hän toimi jälleen Naisten teollisuusyhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimitti Ženské listyä vuoteen 1911 saakka, mutta osallistui sen toimintaan eronsa jälkeenkin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Krásnohorská valmisti siteitä sotilaille ja kirjoitti tšekkiläisten kulttuurivaikuttajien elämäkertoja. Häneltä julkaistiin vuonna 1916 kokoelma "Zvěsti a báje", joka koostui hänen 1870-luvulta 1900-luvun alkuun kirjoittamistaan julkaisemattomista runoistaan. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä Krásnohorskálta julkaistiin vuonna 1922 kaksi hänen viimeiseksi jäänyttä runokokoelmaansa. "Ozvěny dobyssa" aiheena on muun muassa maansa vasta saavutettu itsenäisyys, kun taas "Sny po divadlessa" hän käsittelee erityisesti teatteria. 
Krásnohorská kuoli kotikaupungissaan Prahassa vuonna 1926. Elämänsä loppuvuosina häntä vaivanneet nivelkivut estivät häntä poistumasta kodistaan. Krásnohorská on haudattu perhehautaan Prahan Olšanyn hautausmaalle.
Yksityiselämä.
Krásnohorská kärsi koko elämänsä ajan vakavista nivelkivuista, eikä sen takia hankkinut lapsia lääkereiden suosituksen mukaisesti. Samasta syystä hän ei koskaan mennyt naimisiin. Krásnohorán sisaruksista Jindřichistä tuli pianisti ja säveltäjä, Josefista lääkäri ja sisar Bohdankasta taidemaalari.
Tuotanto.
Tyyli ja aiheet.
Tšekin kirjallisuushistoriassa Krásnohorská kuului "Ruchovci"-sukupolveen, mikä näkyi hänen tuotannossaan muun muassa isänmaallisuutena ja slavofiliana. Krásnohorská julkaisi laajasti erityyppistä kirjallisuutta. Varhaisissa runoissaan Krásnohorská edusti tšekkiläis-isänmaallista suuntausta, mutta myöhemmin hänen tyylinsä muuttui intiimimmäksi. Poikkeuksena tästä on vuonna 1889 julkaistu "Bajky velkých", joka satirisoi 1800-luvun lopun poliittista elämää. Krásnohorská oli yksi ensimmäisistä tytöille suunnatun tšekinkielisen kaunokirjallisuuden kirjoittajista. Vuosisadan vaihteessa julkaistut "Svéhlavička" sekä "Celinka" saavuttivat suuren suosion nuorten tyttöjen keskuudessa. Krásnohorská kirjoitti myös satukirjoja"."
Romaaneissaan Krásnohorská käsitteli usein aikansa yhteiskunnallisia ongelmia. Toistuvia tyylikeinoja hänen tarinoissaan ovat hahmojen romanttiset motivaatiot ja heidän kaavamaisuutensa sekä vahva moralisointi. Tärkeitä teemoja taas olivat muun muassa koulutuksen ja sivistyksen tärkeys, naisen itsenäisyys sekä isänmaallisuus. Myös Krásnohorskán negatiivinen kanta taloudellisista syistä solmittuihin avioliittoihin näkyy tarinoissa. Barbora Janíčková on luonnehtinut Krásnohorskán hahmojen voivan vaikuttaa nykypäivän lukijoille naiivena, mutta tämä on tarkoituksellista. Krásnohorská haluaa hahmojensa liioitelluilla luonteenpiirteillä vahvistaa kirjojensa opettavaista sanomaa, ja osaltaan kasvattaa tšekkiläisten naisten seuraavaa sukupolvea. 
Toimittajana ja kirjallisuuskriitikkona.
Krásnohorská julkaisi pitkän Ženské listyn -toimittajakautensa aikana lukuisia artikkeleita, joissa hän käsitteli aikansa ilmiöitä ja ongelmia. Hän korosti teksteissään toistuvasti naisten ja tyttöjen koulutuksen tärkeyttä sekä puolusti tšekin kielen asemaa. Hänen kirjoitustensa tyyli oli isänmaallinen ja Krásnohorská vastustikin tšekkiläisten saksalaistumista vuosisadan lopulla. Hän piti äidinkielen taitoa keskeisenä tekijänä ihmisen henkiselle kehitykselle. Tämän takia tšekkiä piti suosia sekä tšekinkielisten lasten opetuksessa, että myöhemmin yliopistotasolla. Aikuisten taas piti tuottaa ja lukea hyvää ja opettavaista tšekinkielistä kirjallisuutta. Krásnohorská nosti naisten emansipaatiokysymyksen samalle tärkeysasteelle kuin kansalliskysymyksen.
Naisen roolin Krásnohorská näki miestä ja isänmaata tukevana. Hän piti miesten kanssa yhdessä elämistä tarpeellisena, eikä kannattanut sukupuolien välisten erojen poistamista. Naiselle kuitenkin sopivat tietyt yhteiskunnan ammatit ja asemat, kuten opettajuus ja rooli tiedon levittäjänä. Naiselle pitikin taata mahdollisuus valita oma, itselle sopiva elämänpolku jonka hän itse saisi päättää, ja jonka avulla hän voisi tarvitessa elättää itsensä. Krásnohorskán mukaan tämä saavutettaisiin naisten koulutusmahdollisuuksia lisäämällä, mikä auttaisi myös taistelussa itsenäisen tšekkiläisen kulttuurin puolesta.
Kirjallisuusarvosteluissaan Krásnohorská oli aatteiltaan kansalliskonservatiivinen, ja hän piti kirjallisuudessa tärkeänä ihanteiden edistämistä. Toisaalta hän osasi myös arvostaa omien näkemystensä vastaisia taiteellisesti arvokkaita teoksia.
Krásnohorská populaarikulttuurissa.
Vuoden 2024 "Smetana"-elokuvassa Krásnohorskáa näytteli Denisa Barešová.
Kunnianosoitukset ja jälkimaine.
Krásnohorskálle on pystytetty patsas Prahan Kaarlen aukiolle. Se sijaitsee vastapäätä hänen pitkäaikaisen ystävänsä Karolina Světlán patsaasta. Prahan kaupunki myönsi Krásnohorskálle hopeamitalin vuonna 1896, ja Itävallan keisari Frans Joosef I palkitsi hänet vuotta myöhemmin kultaisella ansioristillä. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä Krásnohorskálle myönnettiin Kaarlen yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
Krásnohorskán pitkän ja vaiheikkaan uran on nähty vaikuttaneen merkittävästi tšekkiläisen yhteiskunnan ja kulttuurin kehittymiseen. Häntä on kuvailtu Tšekin varhaisen naisasialiikkeen pioneeriksi, ja hänen teoksiaan libretistinä on kuvailtu tšekkiläisen oopperan kehityksen kannalta ratkaisevaksi. "Tšekkiläisen kirjallisuuden kattava historia" -kirjassaan Arne Novák kutsui Krásnohorskáa tšekkiläisen naisjournalismin luojaksi. Käännöstyönsä puolesta Krásnohorská oli yksi aikakautensa tärkeimmistä tšekintäjistä.