Anatominen teatteri

Anatominen teatteri (lat. "Theatrum anatomicum") oli korotettu luentosali, jota käytettiin anatomian opetukseen varhaisissa eurooppalaisissa yliopistoissa. Luentosalin keskellä oli pöytä, jota käytettiin ruumiinavauksiin. Pöydän ympärillä kiersivät amfiteatterin tapaan korotetut parvet, joilla opiskelijat pääsivät ahtaasti, mutta lähietäisyydeltä seuraamaan toimitusta.
Ensimmäinen anatominen teatteri avattiin Padovan yliopistossa Pohjois-Italiassa vuonna 1595. Teatterin sisäänkäynnin yläpuolella on latinankielinen heksametri: "Hic locus est ubi mors gaudet succurrere vitae" Suomennettuna se kuuluu: "Tämä on paikka, missä kuolema iloitsee palvellessaan elämää""." Säe levisi kaikkialle, minne teattereita myöhemmin rakennettiin, Pohjoismaissa muun muassa Uppsalaan (1663) ja Helsingin yliopistoon. Joissakin paikoissa säettä edelsi lause "Taceant colloquia; effugiat risus" (suom. "Puheet hiljenevät, kaikkoaa nauru"). 
Bolognan yliopisto sai anatomisen teatterinsa vuonna 1637. Sali tuhoutui toisessa maailmansodassa vuonna 1944 mutta ennallistettiin nopeasti alkuperäiseksi.
Ruumiinavaukset keskiajan yliopistoissa.
Mondino de Luzzin kirja "Anatomia" (1316) oli ensimmäinen anatomian oppikirja, joka perustui ihmisille tehtyihin ruumiinavauksiin. Se antoi virikkeitä aloittaa antiikin jälkeen uudelleen ruumiinavaukset anatomisen tiedon hankkimiseksi. Käytännön alkaminen jää hämäräksi, sillä dissektioita järjestettiin aluksi professorien kotona, minkä takia niistä ei jäänyt jälkiä yliopistojen virallisiin dokumentteihin. 
Varhaisimmat yliopistojen määräykset ruumiinavauksista ovat myöhempiä kuin niiden todellinen alku lääketieteen opinnoissa. Ensimmäiset viralliset ohjeet julkaistiin Montpellierissä 1340, Bolognassa 1405, Padovassa 1465 ja Pariisissa 1477. Tiedetään kuitenkin, että Pariisissa tehtiin piispa Arrasin ruumiinavaus vuonna 1407. Anatomiset teatterit olivat vasta renessanssiaikana tehty uudistus.
Kirkon asettamia kieltoja dissektioille on nähtävästi liioiteltu. Ruumiiden avaamiseen on silti aina sisältynyt teologisia ja psykologisia ongelmia.
Ruumiinavaukset Turun Akatemiassa.
Vuonna 1640 perustetussa Turun Akatemiassa lääketieteen professori Elias Tillandz (1640–1693) järjesti Suomen ensimmäisen anatomisen leikkelynäytöksen Turussa vuonna 1686. Sitä varten tarvittiin kuninkaan lupa ja leikkely tapahtui julkisesti akatemian suuressa auditoriossa. Tillandzin tiedetään järjestäneen myöhemmin leikkelytilaisuuksia myös kotinsa yhteydessä, jonne hän oli järjestänyt yksityisen anatomisen teatterin. Vuonna 1747 annettiin kuninkaallinen asetus, joka salli leikkelyjen suorittamisen valtakunnan yliopistoissa kanslerin luvalla. Silloin myös yliopistot saivat luvan rakentaa omilla varoillaan anatomisia saleja. Ruumiiden leikkelyyn liittyi juhlavuutta, sensaation tuntua ja suuren yleisön uteliaisuutta. Vähitellen anatominen leikkely muuttui kuitenkin kokonaan akatemian sisäiseksi toiminnaksi. 
Helsingin yliopiston anatominen teatteri.
Helsingin yliopistoon rakennettiin 1928 anatomian laitosrakennus (rakennuksen nykyinen nimi on Athena). Siitä löytyy seitsemän metriä korkea ja jyrkästi nouseva luentosali, joka rakennettiin renessanssin anatomisten teattereiden esikuvien mukaiseksi. Nykyään Kruununhaan Siltavuoressa sijaitseva rakennus on kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä. 
Ruumiinavaukset anatomian opetuksessa.
Lääketieteen opiskelijat leikkelevät ruumiita ohjatusti opinnoissaan. Dissektiot eivät enää ole julkisia.