tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hakuna matata

Hakuna matata on swahilia ja tarkoittaa "ei huolta".
Sanontaa käytettiin ruotsalaisen Rune Andréassonin sarjakuvassa "Bamse" ("Maailman vahvin Nalle"). Sanonnasta tuli Nallen lapsen Pampulan ja Kilpisen yhteinen salaisuus, ja se on esiintynyt sarjassa useasti. Lauseen merkityksen tietävät vain he.
Sanonnasta tuli laajalti tunnettu maailmalla, kun se esiintyi vuonna 1994 tehdyssä Disneyn piirroselokuvassa "Leijonakuningas", jossa sitä käyttivät hahmot Timon ja Pumba. "Hakuna Matata" on myös tässä elokuvassa esiintyvän Elton Johnin säveltämän ja Tim Ricen sanoittaman laulun nimi.
Sanni on myös tehnyt "Hakuna matata" -kappaleen debyyttialbumilleen "Sotke mut". Idea kappaleeseen tuli hänen lopettaessa työt hampurilaisravintolassa.
Muun muassa Dar es Salaamin yliopiston piirissä vaikuttavat, swahilin puhtautta vaalivat piirit pitävät ilmaisua "Hakuna matata" epäpuhtaana ilmaisuna. Se luokitellaan "turistikieleksi" tai "Kenian swahiliksi". Oikea tapa ilmaista asia swahiliksi on käyttää ilmaisua "Hakuna shida" (ha: negatiivimuoto, kuna: olla, shida: ongelma, huoli).
Gia Qantšeli

Gia Qantšeli (; 10. elokuuta 1935 Tbilisi – 2. lokakuuta 2019) oli georgialainen säveltäjä. 
Qantšeli opiskeli Tbilisin konservatoriossa ja valmistui vuonna 1963. Hän opetti konservatoriossa vuodesta 1970 lähtien ja toimi pitkään myös Rustaveli-teatterin musikaalisena johtajana. Hän muutti 1990-luvun alussa Saksaan Neuvostoliiton hajoamisen ja Georgian levottoman yhteiskunnallisen tilanteen myötä. Euroopassa hänen teoksensa saivat pian osakseen kriitikkojen ylistystä. 
Qantšelin musiikkia inspiroi georgialainen kansanperinne; hänen sävellyksensä ovat ”syvän hengellisiä, täynnä [...] erilaisia värejä ja tekstuureja, tarkkoja kontrasteja ja voimakkaita huippukohtia”. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonioiden ja muiden suurikokoisten teosten säveltäjänä: sinfonioita hän sävelsi seitsemän, ja hänen yhdessä Robert Sturuan kanssa laatimansa ooppera ”Musiikkia eläville” sai ensi-iltansa vuonna 1984. Hänen sävellystapansa sai Rustaveli-teatterissa vietetyn ajan myötä paljon vaikutteita teatterista. Qantšelin myöhempiin teoksiin lukeutuvat esimerkiksi "Diplipito" sellolle, kontratenorille ja kamariorkesterille, "Time... and Again" viululle ja pianolle, "Rokwa" suurelle sinfoniaorkesterille sekä "Styx" alttoviululle, kuorolle ja orkesterille.
Liancourtinluodot

Liancourtinluodot, vanhemmalta nimeltään Liancourtsaaret (, ), on pienten saarten ja luotojen muodostama saariryhmä Japaninmerellä. Ryhmä on ollut Etelä-Korean hallussa Japanin Korean-miehityksen loppumisesta lähtien. Sitä vaativat itselleen myös Japani ja Pohjois-Korea.
Luodot on nimetty niille haaksirikkoutuneen ranskalaisen "Le Liancourt" -valaanpyyntialuksen mukaan.
Vaikka saarilla ei ole juurikaan kasvillisuutta, niitä ympäröivät hyvät kalastusalueet. Alueella saattaa olla myös maakaasua. 
Sijainti.
Saariryhmässä on kaksi pääsaarta: itäinen Dongdo (japaniksi Higashijima) ja läntinen Seodo (japaniksi Nishijima). Niitä ympäröi kymmeniä tuliperäisiä luotoja ja kareja. Alueen kokonaispinta-ala on 0,18 neliökilometriä. Liancourtinluodot sijaitsevat 216,8 kilometrin päässä Korean niemimaalta ja 211 kilometrin päässä Japanista. Okisaarille on matkaa 157 kilometriä. Lähin Etelä-Korean alue on 87,4 kilometrin päässä sijaitseva Ulleung.
Aleksi Matšavariani

Aleksi Matšavariani (; 23. syyskuuta 1913 Gori – 31. joulukuuta 1995) oli georgialainen säveltäjä ja kapellimestari. 
Matšavariani valmistui Tbilisin konservatoriosta vuonna 1936. Myöhemmin vuodesta 1963 lähtien hän toimi konservatoriossa professorina. Hän sävelsi lukuisia baletteja ja oopperoita; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat esimerkiksi baletti "Othello" (1957), oopperat "Mat i sin" (1945) ja "Den moei Rodini" (1954) sekä sinfonia "Piat monologov" (1971). Niistä viimeinen voitti Šota Rustaveli -palkinnon. Matšavariani sävelsi musiikkia myös moniin näytelmiin.
Matšavariani toimi Georgian sinfoniaorkesterin taiteellisena johtajana vuosina 1956–1958 ja Georgian säveltäjäliiton johtajana vuosina 1962–1968.
Tukki (puu)

Tukki tarkoittaa puun rungosta katkaistua, sahaukseen kelpaavaa osaa, joka on yleensä vähintään 3,1 metrin pituinen ja latvaläpimitaltaan vähintään 15 senttimetriä. Tätä ohuempia sahaukseen käytettäviä rungonosia kutsutaan pikkutukeiksi tai parruiksi.
Suomen oloissa tukkipuuksi kelpaavat lähinnä mänty sekä kuusi sekä toisinaan lehtipuista rauduskoivu ja hieskoivu. Tukkimetsä on arvokkaampaa kuin kuitupuumetsä, josta saatava läpimitaltaan pienempi kuitupuu käytetään selluloosan valmistukseen tai polttopuuksi. Tukeista sahataan tavallisesti lautoja tai hirsiä. Tukkien lastauspaikkaa sanotaan lanssiksi. Trooppisissa maissa puun kasvu on nopeampaa, ja tukeiksi käytettäviä puulajeja on runsaasti.
Suomessa kasvavista puulajeista mänty elää pitkäikäisimmäksi, ja hyvälaatuisia tukkipuita voidaan kasvattaa hyvinkin yli 100-vuotiaiksi. Kuusen lahoamisriski kasvaa Etelä-Suomessa selvästi iän myötä, joten kuusen kasvattaminen yli 100-vuotiaaksi ei ole yleensä kannattavaa. Lehtipuut elävät harvoin yli 100-vuotiaiksi. Lahottajasienet alkavat vaivata lehtipuita usein jo 50 vuoden iässä.
Kumkvatit

Kumkvatit (× "Citrofortunella") on ruutakasvien heimoon kuuluva sitruspuiden ("Citrus") ja fortunellojen ("Fortunella") välinen risteymäsuku.
Niiden hedelmät ovat pieniä: ne painavat noin 10 grammaa. Hedelmän kuori on ohut ja appelsiinin kaltainen. Kumkvatit käytetään kuorineen. Kumkvatti on yhtä aikaa kitkerän ja makean makuinen. Makua voi verrata myös voimakkaan appelsiinin makuun. Hedelmäliha on lohkoinen, ja siinä on siemeniä. Kumkvatit sopivat viipaloituna teen, drinkkien, jälkiruokien ja leivonnaisten mausteeksi ja koristeeksi. Hedelmistä voidaan myös valmistaa marmeladia.
Kumkvattien uskotaan olevan lähtöisin Aasiasta, Kiinasta. Kuvauksia kumkvateista löytyy kiinalaisesta kirjallisuudesta jo 1100-luvun loppupuolelta, ja eurooppalaisistakin lähteistä löytyy mainintoja jo 1600-luvun puolivälistä. 1800-luvun puolesta välistä lähtien kumkvatteja on viljelty myös Euroopassa, tosin lähinnä koristekasveina. Nykyään kumkvatteja viljellään Etelä-Amerikassa, Yhdysvaltojen eteläosissa, Etelä-Intiassa ja Etelä-Afrikassa. 
Lajit:
Pitaija

Pitaija ("pitahaya" tai "pitaya") on Keski- ja Etelä-Amerikasta kotoisin oleva kaktushedelmä, jossa ei kuitenkaan ole piikkejä. Pitaija-lajikkeita on sekä keltaisia että sinipunaisia. Hedelmäliha on yleensä valkoista, mutta se voi olla myös punaista. Kasvia on kasvatettu menestyksekkäästi myös Aasiassa Vietnamissa, Malesiassa, Kiinassa ja Thaimaassa, jossa se tunnetaan paremmin nimellä lohikäärmehedelmä, mikä viittaa puun muotoon.
Hedelmä.
Pitaijana tunnetaan kolmen eri kaktuslajin hedelmiä:
Halkaistun tai lohkotun hedelmän voi syödä lusikalla, tai sen voi kuoria ja pilkkoa pieninä kuutioina naposteltavaksi. Siitä voi myös tehdä mehua. Hedelmälihassa on paljon pieniä, mustia ja syötäviä siemeniä, mutta paksua kuorta ei käytetä. Pitaija soveltuu jälkiruoaksi esimerkiksi juustolautaselle, ja se suositellaan tarjottavaksi jäähdytettynä. Sopii myös salaatteihin.
Pitaijan maku on hyvin mieto muistuttaen hieman kiivi-hedelmää. Pitaija kuuluu hedelmäosaston arvokkaimpiin hedelmiin, ja sen kilohinta vaihtelee Suomessa 10 ja jopa 25 euron välillä.
"Hylocereus undatus" on kypsä, kun kuori on koko hedelmän ulkopinnalta punainen.
Raaka pitaija kypsyy nopeasti parissa kolmessa päivässä pöydällä.
Ravintoarvo.
Kaloreita 100 grammassa hedelmälihaa on 50 kcal tai 210 kJ. Lisäksi hedelmässä on B-, C- ja E-vitamiinia sekä myös runsaasti rautaa, kalsiumia ja fosforia. Vesipitoisuus on 90 %.
Laura Malmivaara

Laura Pauliina Malmivaara (s. 26. lokakuuta 1973 Kajaani) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Malmi­vaara työskenteli kiinnityksellä KOM-teatterissa vuodet 2008–2015. Hän on näytellyt elokuvissa "Levottomat" (2000), "Kuutamolla" (2002) ja "FC Venus" (2005) sekä televisio­sarjoissa "Samaa sukua, eri maata", "Kotikatu", "Presidentti" ja "Kaikki synnit". Vuoden 2025 alussa hänet nähtiin pääosassa mustassa komediasarjassa "Queen of Fucking Everything".
Varhainen elämä.
Laura Malmi­vaara kuuluu suomalaiseen Malmivaaran pappis­sukuun. Malmi­vaaran pikku­veli Olli Malmivaara on kilpa­uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hänen pikku­serkkunsa on laulaja ja näyttelijä Malla Malmivaara, jonka syntymä­nimi oli myös Laura.
Malmi­vaara opiskeli valokuvausta Taide­teollisessa korkea­koulussa ja teologiaa Helsingin yliopistossa sekä teki lukio­aikanaan mallin töitä.
Ura.
Malmi­vaara levytti vuonna 2005 julkaistun albumin "Myytävänä elämä". 2010-luvun puoli­välistä alkaen Malmi­vaara on työskennellyt yhä enemmän valokuvaajana.
Malmi­vaara kilpaili "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelman 10. tuotanto­kaudella vuonna 2017. Hän selviytyi finaaliin saakka, mutta keskeytti kilpailun harjoituksissa saamansa käsi­vamman vuoksi.
Talvella 2019 Malmi­vaara teki esikois­ohjauksensa yhdessä Antti Heikkisen kanssa Nilsiän harrastaja­teatterille näytelmään "Yö­linnut".
Malmi­vaara on kirjoittanut vuonna 2021 julkaistun auto­fiktiivisen kirjan "Vaiti".
Yksityiselämä.
Malmi­vaara oli avio­liitossa elo­kuva­ohjaaja Aku Louhi­miehen kanssa vuosina 2003–2012. Heillä on kaksi tytärtä. Joulu­kuussa 2021 "Ilta­lehti" kertoi Malmi­vaaran odottavan kolmatta lastaan. Hän synnytti pojan huhtikuussa 2022.
MSL-studio

MSL-studio on musiikkistudio, joka aloitti toimintansa Ylöjärven Mettistössä vuonna 1978. Studion perustivat omistajat Mika Sundqvist ja Simo Luukkanen. Studioilla on äänitetty ja tuotettu etenkin Suomirockin kuten Yön, Eppu Normaalin, Popedan, Riistettyjen, Karanteenin, Bastardsin, Juice Leskisen ja Mikko Alatalon albumeita, ja se tuli tunnetuksi alkuvaiheessa erityisesti yhteistyöstään Epe Heleniuksen Poko Rekordsin kanssa. Ensimmäinen MSL-studiolla äänitetty Poko Rekords -single oli 12-tuumainen heinäkuussa 1978 tehty Popedan ”Erkki ja Leena”.
Studio muutti alkuvuonna 1981 Lempäälään. Muutosta aiheutuneita sotkuja syytettiin Eppu Normaalin ja Popedan vuoden 1981 albumien soundien epäonnistumisesta. Lempäälästä Sundqvist siirsi MSL-Studion synnyinsijoilleen Kihniöön. Yhtiö poistettiin kesällä 2016 kaupparekisteristä. Sen jälkeen uusimpana albumina ilmestyi Masa Maindsin albumi "Made in MSL" 10. päivänä maaliskuuta 2017. Albumi juhlisti samalla levyllä soittavan ja äänittäneen Mika Sundqvistin 70-vuotissyntymäpäivää.
Henry Kuronen osti studion itselleen Mika Sundqvistin kuoleman jälkeen.
Ari

Ari on suomalainen miehen etunimi, joka pohjautuu nimiin Adrian ja Adrianus. Kantanimenä on latinan Hadrianus, joka tarkoittaa ’adrialaista’ eli ’Adrianmeren kaupungista kotoisin olevaa’. Ari on myös Aarne-, Aaron-, Aarre-, Arnold-, Aaretti- ja Aristarkus-nimistä käytetty puhuttelumuoto.
Arin nimipäivä on 4. maaliskuuta. Se on merkitty suomalaiseen almanakkaan vuodesta 1950 lähtien. Arista tuli muotinimi juuri 1950-luvulla, ja se oli varsin suosittu poikien nimi vielä 1980-luvun alussa. Nimi on Suomessa 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2025 mennessä annettu 35 053 miehelle ja alle 30 naiselle.
Juutalainen nimi Ari tarkoittaa ’leijonaa’. Armeniassa nimi merkitsee ’rohkeaa’, ja muinaisessa Skandinaviassa se on tarkoittanut ’kotkaa’, jota se myös Saksassa tarkoittaa. Ari on suhteellisen yleinen miehen nimi Islannissa, ja sitä esiintyy myös Norjassa.
Albaaneille Ari on miehen nimi ja tarkoittaa kultaa.
Kreikaksi Ari(s) on lempinimi/lyhennelmä Ari-alkuisista nimistä, kuten Aristoteles, Ariadne, Arianna, Arietta, Aristides, Aristarkhos (Aristarkus), Aristomenes, Aristobulos, Aristoksenos, Aristos, Aristofanes ja Aristea. Esimerkiksi Aristoteles Onassis tunnettiin lempinimellä "Ari". Adjektiivisen superlatiivin "áristos" merkitys on "paras". Kreikkalaisten sodan jumala oli Ares. Alkujaan prefix "ari"- on johdos muodosta áristos ja tarkoittaa "paljon" tai "erittäin".
Tunnettuja Areja.
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Boo

Boo on taajama ja entinen kunta nykyisessä Nackan kunnassa Keski-Ruotsissa. Boo kuuluu Tukholman lääniin ja Uplannin historialliseen maakuntaan. Boo sijaitsee entisen Nackan kaupungin ja Gustavsbergin välisellä alueella Nackan kunnan itäosassa. Boon taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 24 052 asukasta. Boo on Ruotsin suurin taajama, joka ei ole minkään kunnan keskustaajama.
Boon kunta säilytti entiset rajansa vuoden 1952 kuntauudistuksessa, mutta vuoden 1971 kuntauudistuksessa siitä tuli osa nykyistä Nackan kuntaa. Boo muodostaa edelleen oman seurakunnan. Entisen Boon kunnan alueella sijaitsevat Boon taajaman lisäksi myös Kilin ja Kummelnäsin taajamat.
Kiire

Kiire on jännitteinen tila, jolla on suhde aikaan. Kiirettä voidaan tarkastella sekä yksilön että yhteisön näkökulmasta. 
Kiire on henkilökohtaisesti koettu rasittava tunne siitä, että on toimittava liian nopeasti. Jatkuvalla kiireellä on ruumiillisia ja henkisiä haittavaikutuksia. Mikäli kiire saa aikaan unenpuutetta tai ravinnonpuutetta, kiire voi aiheuttaa välittömiä ruumiillisia vahinkoja esimerkiksi aivoihin. Merkittävä osa jatkuvan kiireen vahingollisuudesta ihmisille johtuu siitä, että ihmisen elimistö suhtautuu kiireeseen kuten henkeä uhkaaviin stressitilanteisiin. Kiireinen ihminen on jatkuvassa ylivirittyneisyyden tilassa, vaikka tämä stressitila on tarkoitettu vain hetkellisiin suorituksiin.
Kiire on suhteessa toimijan kykyihin. Esim. ei ole kyse kiireestä, mikäli taitava käsityöläinen osaa tehdä nopeasti esineen. Sen sijaan kiirettä on, kun taidoistaan huolimatta käsityöläinen joutuu työskentelemään ajan suhteen äärirajoilla.
Jatkuvaa kiirettä voidaan pitää nykyisen länsimaisen yhteiskunnan tuotoksena. On esitetty, että kiireen tunne syntyy, koska tiedonvälitys on nopeutunut, ajanmittaus ja aikataulut tarkentuneet sekä kilpailu on kasvanut. Aikataulujen tarkentuminen on lisännyt kiirettä siten, että tavoitteille asetetaan entistä tarkemmat aikarajat. Myöhästyminen koetaan näihin rajoihin suhteessa entistä helpommin.
Suurimpana syynä kiireelle on pidetty liian vähäistä työtekijämäärää suhteessa tarpeeseen. Ne, joilla on työtä, tekevät yksin useamman ihmisen työt. Edelleen kiirettä on perusteltu syynä sille, että työtä ei ole voitu organisoida tehokkaasti.
Ecliptica

Ecliptica on Sonata Arctican ensimmäinen albumi. Se äänitettiin Tico Tico Studiolla ja julkaistiin vuonna 1999. Japanilaisella versiolla on yksi bonuskappale, "Mary-Lou".
Suomen virallisella albumilistalla Ecliptica debytoi sijalla 37 viikolla 49/1999. Albumin seuraava listaviikko oli 1/2000. Korkeimmillaan albumi oli sijalla 18. Viikkoja kertyi neljä. Ns. Midprice-julkaisuna albumi oli listalla viikon 10/2003, sijalla 4. 
5. heinäkuuta 2007 Sonata Arctican kotisivuilla ilmoitettiin, että albumi on myynyt kultaa (yli 15 000 kappaletta). (Albumin julkaisun aikaan kultaraja oli korkeammalla kuin nykyisin; uusista albumeista nykyisin kultarajan ylittää jo 10 000 kappaleen myynnillä.) Levy on myynyt Suomessa yhteensä yli 30 000 kpl. Albumi herätti huomiota myös Japanissa, joka on Sonata Arctican tärkeimpiä markkina-alueita nykyäänkin. Albumi myi siellä 30 000 kappaletta.
Yhtye äänitti albumin vuonna 2014.
Kappalelista.
Säv. Tony Kakko, paitsi 3, 4 ja 9 Tony Kakko/Jani Liimatainen.
Sashimi

Sashimi (, myös sašimi) on japanilainen ruokalaji, joka on tavallisesti tehty raa’asta ohueksi suikaloidusta kalan lihasta ja joka tarjotaan dippikastikkeen, kuten soijakastikkeen tai wasabin, kera. Raa’an kalan lisäksi sashimissa voidaan käyttää muitakin mereneläviä tai vaikkapa hevosenlihaa. Lautasella voi lisäksi olla koristeena lehtiä, kukkia tai erilaisia yrttejä.
Sashimia tarjoillaan yleensä kolmea lajia. Sashimiannoksessa käytetään punaista ("akami") ja vaaleaa ("shiromi") kalanlihaa. Punalihaisesta tonnikalasta on tullut hyvin suosittua toisen maailmansodan jälkeen.
Sashimin teossa tärkeää on leikkuutekniikka ja eri leikkuutapojen vaatimat erilaiset veitset. "Sugata-zukuri"-leikkuussa kala pysyy alkuperäisessä muodossaan, mutta pään ja pyrstön välissä oleva liha on leikattu valmiiksi suupaloiksi. "Usu-zukuri" tarkoittaa hyvin ohuita siivuja, "hira-zukuri" suoria paloja ja "tataki" hakkelusta.
Erilaisten kalalajien kanssa tarjoillaan erilaisia soijayhdistelmiä. Niistä tavallisin on "mizore", jossa soijaan lisätään hienoksi raastettua retikkaa. "Shoga-shōyuu" on soijaa, jossa on raastettua inkivääriä. "Gimo-shōyū" on soijaa, jossa on kalan maksaa tuomassa makua. Jos sashimin kanssa tarjoillaan wasabia, se lisätään kalanlihaan eikä soijaan, jolloin sen maku ei laimene. Ennen vanhaan sashimi kastettiin usein etikkaan, jolloin se säilyi tuoreen makuisena.
Jos sashimi tarjoillaan ateriakokonaisuuden yhteydessä, se tarjoillaan ensimmäisenä, sillä hienostuneen makuinen sashimi ei sovi tarjoiltavaksi maustetumpien ja kypsennettyjen ruokien jälkeen.
Bougainville

Bougainville on Salomonin saaristossa Tyynellämerellä sijaitseva saari, joka kuuluu samannimiseen autonomiseen alueeseen. Saarella sijaitsee merkittävä kuparikaivos. Saaren pinta-ala on noin 10 000 neliökilometriä.
Bougainville on Salomonin saariston suurin saari, ja yhdessä Bukan kanssa muodostaa "pohjoiset Salomonsaaret", joihin se kuuluu maantieteellisesti mutta ei hallinnollisesti. Luonnonmaantieteellisesti se on sademetsävyöhykettä. Hallinnollisesti saari kuuluu Papua-Uuden-Guinean Bougainvillen provinssiin.
Saarella puhutaan 23 paikallista kieltä, joista useimmat kuuluvat papuakieliin. Kielistä puhujamäärältään suurimpia ovat terei, halia sekä naasioi.
Saari sai nimensä ranskalaisen löytöretkeilijän Louis Antoine de Bougainvillen mukaan. Vuosina 1884–1914 saari kuului Saksan Uuteen-Guineaan (saksaksi "Deutsch-Neuguinea"). Versaillesin rauhansopimuksen jälkeen Saksa menetti siirtomaansa, ja saari joutui Kansainliiton päätöksellä Australian hallinnon alaiseksi vuoteen 1949 asti, jolloin Papua-Uusi-Guinea muodostettiin. Japanilaiset miehittivät saaren vuonna 1942. Marraskuun 1943 ja huhtikuun 1944 välisenä aikana toteutetuissa operaatioissa liittoutuneet karkottivat japanilaiset. Operaatioissa kaatui yli 17 500 japanilaista. 
Australian hallinto päättyi Papua-Uuden-Guinean itsenäistymiseen syyskuussa 1975. 1988 perustettu vastarintaliike Bougainvillen vallankumouksen armeija halusi maan itsenäistyvän Papua-Uudesta-Guineasta. Levottomuuksissa sai vuosien mittaan surmansa 20 000 ihmistä. Yhdeksän vuotta kestänyt itsenäisyystaistelu päättyi vuonna 1997 aselepoon, joka on suureksi osaksi pitänyt. Rauhansopimuksen mukaan Bougainvillen alueelle myönnettiin suurempi autonomia. Kapinajohtaja Joseph Kabui valittiin kesäkuussa 2005 Bougainvillen presidentiksi. 
Bougainvillen autonomisella alueella järjestettiin vuonna 2019 neuvoa-antava kansanäänestys itsenäisyydestä. Itsenäisyyttä kannatti lähes 98 prosenttia äänestäjistä ja laajempaa itsehallintoa Papua-Uuden-Guinean yhteydessä vain alle 2 prosenttia äänestäneistä.
Taloudellisesti saarille on merkittävä Rio Tinto -kaivosyhtiöryppään hallinnoima Pangunan kuparikaivos, joka oli toiminnassa 1975 alkaen ja lakkasi toimintansa sisällissodan vuoksi 1989. Laajemman itsehallinnon mahdollisuus on osaltaan taloudellisesti kytköksissä kaivoksen uudelleen avaamiseen, mutta sen ongelmana on, ettei edellistäkään kaivosta ole asianmukaisesti jälkihoidettu.
Juha Tapio

Juha Leevi Antero Tapio (s. 5. helmikuuta 1974 Vaasa) on suomalainen poplaulaja, joka on tullut tunnetuksi myös sanoittajana, säveltäjänä ja kitaristina. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa "Mitä silmät ei nää", "Ohikiitävää", "Kelpaat kelle vaan", "Kaksi puuta", "Sitkeä sydän" ja "Jotain niin oikeaa". 
Ura.
Tapion musiikillinen ura alkoi 13-vuotiaana. Ensimmäisen, ylistarolaisen, yhtyeensä kanssa hän soitti pääosin rock-musiikkia. Vuonna 1999 julkaistu ensimmäinen soololevy "Tuulen valtakunta" sekä vuonna 2001 julkaistu albumi "Tästä kaikesta" olivat musiikkigenreltään poppia, mutta saivat vaikutteita muun muassa "Nuoren seurakunnan veisukirjasta".
Vuonna 2003 ilmestynyt "Mitä silmät ei nää" -albumi on Tapion ensimmäinen ”maallisempaa popmusiikkia” edustava albumi, joka on myös hänen läpimurtoalbuminsa. Juha Tapiolla on kaksi kultalevyä sekä kymmenen albumia, jotka ovat myyneet vähintään platinaa. 
Tapio oli mukana Vain Elämää -sarjan toisella tuotantokaudella vuonna 2013 sekä seitsemännellä "All Stars" -kaudella vuonna 2017.
Vuoden 2016 soitetuin kotimainen kappale radiossa oli Juha Tapion "Jotain niin oikeaa", joka soi eri kanavilla yhteensä 8 055 kertaa. Radion Top 20:een yltäneitä kappaleita Tapiolla on yhteensä 30.
Juha Tapio on ensimmäinen artisti joka on myynyt loppuun Hartwall Arenan, Espoo Metro Areenan ja Helsingin jäähallin, ja myös vuodesta 2011 kaikki artistin levynjulkaisukiertueet ovat olleet loppuunmyytyjä.
Hän esittää tunnuskappaleen Banzai.
Yksityiselämä.
Juha Tapio on koulutukseltaan luokanopettaja ja asuu nykyään Tuusulassa. Hän on avioliitossa Raija Tapion (o.s. Mattila) kanssa ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Antamissaan haastatteluissa Tapio on kertonut pyrkivänsä pitämään mahdollisimman tiukkaa rajaa julkisuuden ja yksityiselämänsä välillä, ja puhuu siksi mediassa ainoastaan musiikistaan.
Palkinnot ja tunnustukset.
Vuonna 2007 Tapio valittiin yhdessä laulaja-näyttelijä Maria Ylipään kanssa Kirkon Ulkomaanavun ensimmäisiksi Toivon lähettiläiksi. Lähettiläinä heidän tehtäviinsä lukeutuu Kirkon Ulkomaanavun työstä kertominen erilaisissa tapahtumissa.
Vuonna 2009 Tapio palkittiin Emma-gaalassa vuoden parhaana miessolistina ja vuonna 2014 "Lapislatsulia"-albumi sai vuoden iskelmäalbumi-Emman. Vuonna 2019 myös hänen albuminsa "Kuka näkee sut" palkittiin vuoden iskelmäalbumi-Emmalla. Tapio on Iskelmä Gaalan kautta aikojen palkituin artisti ja on voittanut mm. palkinnot Vuoden Miesartisti (2008 ja 2013), Vuoden Albumi (2008, 2011 ja 2019) sekä Vuoden Iskelmä (2008). 
Lokakuussa 2012 julkaistu tietokirjailijana ja pappina toimivan Jaakko Heinimäen kirjoittama teos "Ohikiitävää – Juha Tapion tie" kertoo miehen urasta ja siihenastisesta elämästä. Kirja sisältää myös Tapion omia kirjoitelmia. Kirjasta ilmestyi uudistettu laitos syyskuussa 2016.
Tapio sai Juha Vainio -sanoituspalkinnon 2017.
Kesällä 2018 Hämeenlinnan kesäteatterissa esitettiin "Kaksi puuta" -niminen musiikkikomedia, joka hyödyntää Juha Tapion hittejä.
Herculis

Herculis on vuosittainen yleisurheilutapahtuma, joka järjestetään Stade Louis II -stadionilla Fontvieillessa, Monacossa. Se on nykyään yksi Timanttiliigan osakilpailuista.
Maailmanennätykset.
Aikojen saatossa Herculisissa on tehty kaksi maailmanennätystä.
Ser

Lyhenne Ser voi viitata seuraaviin asioihin:
Sco

SCO tai Sco voi viitata johonkin seuraavista:
Pearl S. Buck

Pearl Sydenstricker Buck (alk. Pearl Comfort Sydenstricker; 26. kesäkuuta 1892 Hillsboro, Länsi-Virginia – 6. maaliskuuta 1973 Danby, Vermont) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jolle myönnettiin Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto vuonna 1932 ja Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1938.
Elämä.
Pearl S. Buck syntyi 26. kesäkuuta 1892 Länsi-Virginiassa presbyteriaaniseen lähetyssaarnaajaperheeseen. Hänellä oli kaikkiaan kuusi sisarusta, joista neljä kuoli ennen aikuisuutta. Buckin vanhempien, Absalomin ja Carolinen, asemapaikka oli Kiinassa, jonne hän muutti kolmen kuukauden ikäisenä. Hän vietti lapsuutensa Zhenjiangissa ja oppi kiinaa ensimmäisenä kielenään. Hän kävi lapsena koulua Shanghaissa sisäoppilaitoksessa. Vuonna 1910 hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan ja valmistui 1914, mutta palasi Kiinaan 1917 mentyään naimisiin lähetyssaarnaaja John L. Buckin kanssa. Pariskunta sai tyttären, Carolin, 1921. Buck toimi lähetystyöntekijänä ja opetti englanninkielistä kirjallisuutta kiinalaisissa yliopistoissa 1925–1930. Käydessään Yhdysvalloissa Buck opiskeli maisteriksi Cornellin yliopistosta. Hän ryhtyi kirjoittamaan artikkeleja Kiinasta yhdysvaltalaisiin lehtiin 1922. Vuonna 1930 hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa "Itätuuli – Länsituuli" (), jonka hän kirjoitti laivamatkalla Yhdysvaltoihin.
Vuotta myöhemmin julkaistiin "Hyvä maa" (), jonka hän kirjoitti Kiinassa ollessaan. Kriitikoiden ylistämästä teoksesta tuli myyntimenestys ja Buckin tunnetuin ja palkituin romaani. Vuonna 1934 Buck palasi poliittisten jännitteiden ajamana Yhdysvaltoihin. Hän erosi ja meni uudelleen naimisiin kustantajansa Richard Walshin kanssa 1935. Buck jatkoi kirjallista tuotantoaan aktiivisesti ja kirjoitti romaanien lisäksi useita elämäkertoja, muun muassa vanhemmistaan, ja lastenkirjoja. Walsh ja Buck adoptoivat vuosien varrella yhteensä kuusi lasta ja Buck teki paljon työtä adoption hyväksi. Hän oli muun muassa mukana perustamassa ensimmäistä kansainvälistä adoptiotoimistoa, Welcome Housea, jonka tarkoituksena oli edistää yhdysvaltalaisten sotilaiden Aasiassa saamien jälkeläisten adoptioita. Vuonna 1964 Buck perusti aasialaisia lapsia tukevan Pearl S. Buck Foundationin, jolle hän lahjoitti valtaosan omaisuudestaan 1967. Buck oli myös aktiivinen kansalaisoikeuksien ja naisten oikeuksien puolestapuhuja.
Tuotannosta.
Buckin kirjat käsittelevät naisia, tunteita, adoptiota ja Aasiaa, etenkin Kiinaa ja sen perinteitä. Buck kirjoitti yli sata teosta: lastenkirjoja, romaaneja, novelleja ja tietokirjoja. Monet teokset pohjautuvat hänen omiin kokemuksiinsa. Hänen tunnetuin teos on "Hyvä maa" ("The Good Earth", 1931), josta hänelle myönnettiin vuonna 1932 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto ja William Dean Howellsin mitali 1935. Kirjasta tehtiin myös elokuva, joka julkaistiin 1937. Buck palkittiin teoksistaan Nobelin kirjallisuuspalkinnolla 1938 ensimmäisenä yhdysvaltalaisnaisena. Oman nimensä ohella Buck käytti salanimeä John Sedges, jona hän julkaisi muun muassa romaanin "The Townsman" (1945), joka oli myyntimenestys.
Feijoa

Feijoa ("Acca sellowiana") on guavan sukulainen, ja joskus sitä kutsutaankin ananasguavaksi.
Lajikuvaus.
Feijoakasvi on pieni hitaasti kasvava ikivihreä puu, joka voi kasvaa 4,5 metriä korkeaksi ja leveäksi. Puuaines on painavaa, kovaa ja haurasta. Lämpimissä maissa puita kasvatetaan myös koristekasveina. Kaksineuvoisilla kukilla on pitkät, punaiset heteet, joiden päässä on paljon keltaista siitepölyä. Kukissa on neljästä kuuteen terälehteä, jotka ovat valkovioletteja. Hedelmä on vihreän kananmunan muotoinen. Massa on mehukas, makea ja aromaattinen, maistuu ananaksen, omenan ja mintun sekoitukselta. Rakeinen, läpinäkyvä, hyytelömäinen liha on samanlainen kuin guavalla.
Levinneisyys.
Feijoa on alun perin kotoisin eteläisen Brasilian, Argentiinan koillisosan ja Uruguayn alueelta. Se on kuitenkin levinnyt istutettuna lämpimille alueille ympäri maailmaa.
Elinympäristö.
Feijoa pitää lämpimistä kesistä (27–32 °C) ja viileistä talvista. Sitä kasvatetaan niillä alueilla, joilla lämpötila pysyy yli −9 °C:ssa. Viileys on kasville tärkeää, sillä jos lämpötila ei laske nollan alapuolelle yli viideksikymmeneksi tunniksi, kasvi kukkii heikosti. Myös hedelmän maku on huomattavasti parempi niillä alueilla, joilla on talvella pakkasta. Kasvi kestää myös suolaista maaperää. 
Käyttö.
Hapanimelän aromaattista feijoaa syödään sellaisenaan tai käytetään hedelmäsalaatteihin ja leivonnaisiin omenan tapaan soseena tai viipaleina. Hedelmästä voi valmistaa myös marmeladia tai hyytelöä. Tavallisesti hedelmä halkaistaan ja nautitaan lusikalla puolikkaista tai kuoritaan ja paloitellaan jälkiruokiin. Jo raa'assa hedelmässä on hyvin voimakas tuoksu, joka on pitkäkestoinen.
Rockooppera

Rockooppera on musiikkiesitys perinteisten oopperan tai musikaalin muodossa mutta rockmusiikin tyylillä. Kappaleet liittyvät samaan juoneen tai tarinaan. Käsite rockooppera on usein päällekkäinen konseptialbumin, laulusarjan tai rockmusikaalin kanssa. Uudempia muotoja edustavat metalliooppera ja rapooppera.
1960-luvulla eräillä yhtyeillä, kuten The Beatles, The Beach Boys, Procol Harum ja The Moody Blues syntyi idea yhdistää pop- ja rockmusiikkiin klassisen musiikin soittimia. Pian alkoi pop- ja rockyhtyeillä olla enemmän jousi- ja puhallinsektioita. Tämä vaikutti taide- ja progressiivisen rockin kehitykseen. Samalla kyti ajatus kuorojen ja soitinkokoonpanojen yhdistämisestä oopperamaiseksi.
Ensimmäisenä rockoopperana pidetään englantilaisen The Who -yhtyeen "Tommya" vuodelta 1969.
Green Day kutsuu levyään "American Idiot" rockoopperaksi. Myös My Chemical Romancen "The Black Paradea" on kutsuttu rockoopperaksi ja sitä on verrattu Queenin ”Bohemian Rhapsody” -kappaleeseen.
CRA

CRA, CrA tai CR-A voi tarkoittaa seuraavia:
Pekka Pohjola

Jussi Pekka Pohjola (13. tammikuuta 1952 Helsinki – 27. marraskuuta 2008 Espoo) oli suomalainen säveltäjä ja basisti.
Elämäkerta.
Pohjola kuului tunnettuun Pohjoloiden musiikkisukuun. Hänen isänsä oli kuoronjohtaja ja sellisti Ensti Pohjola ja setänsä kuoromies ja musiikkipedagogi Erkki Pohjola, toinen setänsä viulisti ja kapellimestari Paavo Pohjola, veljensä viulisti Jukka Pohjola ja tätinsä pianisti Liisa Pohjola. Hänen kolmesta pojastaan Verneri Pohjola on trumpetisti ja Ilmari Pohjola pasunisti. Kapellimestari Sakari Oramo, sellisti Matti Pohjola ja säveltäjä Seppo Pohjola ovat hänen serkkujaan.
Pekka Pohjola opiskeli Sibelius-Akatemiassa klassista pianon- ja viulunsoittoa. Hän teki päätöksen rockmuusikoksi siirtymisestä osallistuttuaan vuonna 1972 Kuopion viulukilpailuun. Hän sovelsi klassisen musiikin opintojaan myöhemmin muun muassa säveltämällä kaksi sinfoniaa ja laajoja orkesteriteoksia sekä mm. konserton harmonikalle ja kamariorkesterille.
Pohjola nousi maineeseen 1970-luvun alussa Wigwam-yhtyeen basistina. Pohjola teki myös useita fuusiojazz-tyylisiä, hieman fantasiahenkisiä soololevyjä, kuten "Pihkasilmä kaarnakorva", "Harakka Bialoipokku" ja "Keesojen lehto". Nämä albumit ovat maailmanlaajuisesti arvostettuja. Soolouransa lisäksi Pohjola soitti 1970-luvulla mm. Jukka Tolosen yhtyeessä, Made in Swedenissä ja Mike Oldfieldin Euroopan kiertueella. Oldfield myös tuotti "Keesojen lehto" -albumin ja soitti sillä useita instrumentteja. 2000-luvulla Pohjola konsertoi yhdessä XL:n ja poikiensa Verneri ja Ilmari Pohjolan kanssa. Vuonna 1977 perustettu Pekka Pohjola Group konsertoi vuoteen 2002 ja oli yksi suomalaisen fuusiojazzin tärkeimmistä tekijöistä. 
Eräs sivujuonne Pohjolan uralla oli kiinnitys Lapinlahden Lintujen kokoonpanoon. 
Pohjola soitti ja tuotti yhdessä Lido Salosen kanssa kuusi Hanna Ekolan albumia, joista viimeiseksi jäi Ekolan 2009 keväällä ilmestynyt levy "Helmi". Pohjolan viimeiseksi studiosessioksi jäi Ekolan "Helmi"-albumin raita ”Kaipaus”, jossa Pohjola soitti bassoa. Hän kuoli marraskuussa 2008 epilepsiakohtaukseen kotonaan Espoon Matinkylässä. Pohjola on haudattu Kappelin hautausmaalle Espooseen.
Kriitikko Jukka Haurun mukaan Pohjolan "musiikin tunnistaa jykevistä bassolinjoista, jotka nousevat ja laskevat suomalaisen tasaisesti kuin vuodenajat. Muita pohjolamaisuuden määreitä ovat harmonisuus, tasarytmisyys, kurinalaisuus, sarjakuvamaisuus, toisto, yksinkertaisuus, jopa naiivius – kaikki kirosanoja mutkikkaalle änkyrämodernismille". 
Pohjola sai vuoden 2004 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Bassobaritoni

Bassobaritoni on basson ja baritonin väliin sijoittuva toiseksi matalin miesääni. Bassobaritoni yltää yleensä bassoa korkeammalle, mutta bassolla on laajempi ja vahvempi alarekisteri kuin baritonilla. Bassobaritoni pystyy kuitenkin laulamaan sujuvasti keskirekisterissä. Tyypillinen bassobaritoni yltää suuresta F:stä aina yksiviivaiseen E:hen (e¹) asti, jotkut jopa yksiviivaiseen F#:ään (f#¹).
Oopperarooleja.
Oopperassa bassobaritonien tyypillisiä rooleja ovat mm. viisaat sankarihahmot, ylväät kuninkaat, synkät juonittelijat sekä myös vähän yksinkertaiset, huvittavat, hyvinsyöneet isännät.
Isovilistäjä

Isovilistäjä ("Traversia lyalli") on sukupuuttoon kuollut, varpuslintuihin kuulunut, maailman pienin tunnettu lentokyvytön lintu. Lintulajin nimenä on aikaisemmin ollut nykyisten nimistösääntojen vastainen nimi Stephensaarten kalliopeukaloinen. Ennen nykyistä nimeä se tunnettiin nimellä stephensaarenvilistäjä ("Traversia insularis").
Koko ja ulkonäkö.
Lajin ulkonäkö tunnetaan vain kissan tappamien yksilöiden nahkoista. Peukaloista muistuttavalla lajilla oli lyhyet, pyöreäpäiset siivet ja erittäin lyhyt (17 mm) pyrstö. Koiraat olivat naaraita pienempiä. Siiven pituus 46-49 mm ja nokka 17 mm. Nilkan pituus 19–20 mm, keskivarvas 20–21 mm. Heimosta tunnetaan kaikkiaan 7 lajia, joista jopa 5 on kuollut sukupuuttoon. Mustarotta ("Rattus rattus") ja polynesianrotta ("Rattus exulans") ovat syypäinä useimpiin näistä sukupuutoista.
Levinneisyys.
Laji löydettiin eristäytyneenä Uuden-Seelannin Etelä- ja Pohjoissaaren väliseltä pieneltä Stephen-saarelta, jonka pinta-ala on vain 2,6 km². Saaren majakanvartijalla nimeltään "David Lyall" oli kissa, jonka nimi oli "Tibbles". Tämä kissa kantoi useammissa erissä isännälleen linnun 17 viimeistä yksilöä. Viimeinen yksilö kuoli vuonna 1894. Fossiilisten löytöjen perusteella on voitu päätellä, että laji on aikaisemmin asuttanut myös Uuden-Seelannin pääsaarta. Tämä asettaisi kyseenalaiseksi tiedon sen endeemisyydestä juuri mainitulla saarella. Lintu on yksi niistä 33:sta lintulajista, joiden kotikissan tiedetään tappaneen sukupuuttoon.
Elinympäristö.
Majakanvartija näki lajin elävänä hieman ennen sen lopullista katoamista ainoastaan kaksi kertaa, jolloin se pakeni kallionkolosta juosten ja vaikutti hyvin nopeasti liikkuvalta hiireltä.
Ravinto.
Lajin arvellaan olleen hämäräaktiivinen hyönteissyöjä.
Sculptor

Sculptor voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Roger Martin du Gard

Roger Martin du Gard (23. maaliskuuta 1881 Neuilly-sur-Seine, Ranska – 22. elokuuta 1958 Sérigny, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1937. 
Henkilöhistoria.
Martin du Gard syntyi lähellä Pariisia varsin varakkaaseen virkamiessukuun. Hän valmistui École de Chartresista vuonna 1908 ja julkaisi esikoisteoksensa "Denevir" jo samana vuonna. Ensimmäinen maailmansota keskeytti osittain Martin du Gardin kirjailijantyön, hän palveli useilla eri rintamilla. 1920-luvulla kirjailija muutti Pariisista pieneen Bellêmen tajaamaan, jossa hän vietti lähes erakon elämää. Hän palasi perheineen takaisin Pariisiin, mutta joutui toisen maailmansodan aikana pakenemaan saksalaisten valtaamasta kaupungista. 
Kirjallinen tuotanto.
Martin du Gard oli opiskellut vanhojen kirjoitusten tutkimusta, ja toi töihinsä hämmästyttävän määrän tarkkoja yksityiskohtia. Sosiaalisen ympäristön vaikutus yksilön kehitykseen on monien hänen kirjojensa kantava teema, ja häntä pidetään 1800-luvun realismin ja naturalismin perinteen jatkajana. Martin du Gardin tunnetuin teos on kahdeksanosainen sarja "Thibault’n suku" (Les Thibault), josta on suomennettu kuusi osaa.
Teokset.
Martin du Dugardin teoksia ovat muun muassa:
Suomennetut teokset.
Martin du Dugardin tuotannosta katkelmia teoksesta "Thibault'n suku" on antologiassa "Nobel-kirjailijat: maailmankirjallisuuden mestarit", osa 2. Helsinki: Otava : Valitut palat 1977
Jussi Chydenius

Jussi Chydenius (s. 30. joulukuuta 1972 Helsinki) on suomalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on soittanut rumpuja Don Huonot -yhtyeessä vuosina 1989–2001 ja uudelleen vuodesta 2010 eteenpäin. Hän laulaa bassoa lauluyhtye Rajattomassa, jota hän oli mukana perustamassa 1997.
Chydenius on esiintynyt television sketsisarjassa "Vintiöt" ja elokuvissa "Veturimiehet heiluttaa" ja "V2 – Jäätynyt enkeli".
Chydenius on myös vihreiden varavaltuutettu Helsingissä. Hän oli valtuutettuna ensi kertaa kaudella 2001–2004 ja kuntavaaleissa 2012 hän nousi uudestaan valtuustoon. 
Chydeniuksen vanhemmat olivat säveltäjä Kaj Chydenius ja ohjaaja Kaisa Korhonen, hänen veljensä on muusikko Kalle Chydenius.
Petri Munck

Petri Erik Munck (s. 2. kesäkuuta 1977 Helsinki) on suomalainen popmuusikko, sanoittaja, säveltäjä, laulaja sekä kitaristi. Munck on tehnyt ja tuottanut musiikkia useille eri artisteille, mutta esittänyt musiikkiaan myös itse.
Ura.
Sooloartistina.
Petri Munck julkaisi omaa nimeään kantavan esikoisalbuminsa 19. syyskuuta 2003. Albumi myi vuonna 2004 kultaa. Albumin ensimmäinen single, ”Levoton prinssi” nousi suureen suosioon nousten singlelistan kolmanneksi sekä toiseksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Kappale soi vuoden 2003 aikana radioissa yli 7000 kertaa. Toinen single ”Pystytkö lupaamaan” oli Yleisradion Ylen hyvä-kampanjan tunnusmusiikki vuonna 2003. Albumin myötä Munck oli ehdolla vuoden Pop/Rock tulokkaaksi Emma-gaalassa alkuvuodesta 2004, mutta palkinnon vei PMMP.
Vuonna 2005 Petri Munck otti osaa Suomen Euroviisukarsintoihin kappaleellaan ”Melody”.
Munckin toinen albumi, "Toinen" julkaistiin 1. kesäkuuta 2005. Albumi ei menestynyt esikoisen tavoin ja se nousi albumilistalle vain yhdeksi viikoksi. Albumi oli alun perin tarkoitus julkaista alkuvuodesta 2005 nimellä "02:00", mutta julkaisuaikataulun myöhästyttyä ja Munckin ollessa tyytymätön lopputulokseen, päätettiin albumin nauhoituksia jatkaa. Alkuperäinen albumi "02:00" julkaistiin kuitenkin digitaalisesti vuoden 2005 lopussa nimellä "Klo 02.00".
Sanoittaja, säveltäjä, tuottaja.
Munck on tehnyt kappaleita myös useille muille artisteille. Munckin kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Hurma, Kirka, Anne Mattila, Neljänsuora, Marita Taavitsainen, Tiktak, Antti Tuisku ja Janne Tulkki.
Munck on tuottanut myös useita albumeita muun muassa Anne ja Anneli Mattilalle ja Neljänsuora-yhtyeelle. Munck omistaa oman tuotantoyhtiön jonka kautta saa myös levynkannen ja musiikkivideon.
Yksityiselämä.
Hänellä on vuonna 2006 syntynyt tytär entisen avopuolisonsa kanssa. Vuonna 2013 Munck avioitui uuden puolisonsa kanssa. Musiikkiuran ohella hän työskentelee tapahtumavastaavana ja yritysmyyjänä Vihdin PuuhaParkissa.
Mahinda Rajapaksa

Percy Mahendra ”Mahinda” Rajapaksa (, ; s. 18. marraskuuta 1945 Hambantota) on srilankalainen poliitikko. Hän oli Sri Lankan presidentti 2005–2015 ja sitä ennen pääministeri. Hänet valittiin presidentiksi ensimmäiselle kaudelleen marraskuussa 2005. Tätä ennen hän toimi maansa pääministerinä huhtikuusta 2004 alkaen. Tammikuussa 2010 hänet valittiin toiselle presidenttikaudelleen vaalissa, jonka lopputulosta opposition edustaja, kenraali Sarath Fonseka ei hyväksynyt.. Rajapaksa edustaa Sri Lankan vapauspuoluetta.
Rajapaksa on kansallisuudeltaan singaleesi ja uskonnoltaan buddhalainen. Ennen parlamenttiuraansa hän toimi lakimiehenä.
Rajapaksa voitti entisen pääministerin Ranil Wickremesinghen presidentinvaalissa niukasti saatuaan äänistä 50,3 prosenttia. Hänen uskotaan tulleen valituksi, koska tamilit boikotoivat vaalia. Rajapaksa lupasi ottaa kovan linjan tamilikapinallisia vastaan. Hän lupasi myös lain palauttamista koko maahan ja ”kunniakasta rauhaa, joka ottaa huomioon kaikki kansanosat.”
Hänen kaudellaan LTTE:n ja armeijan joukkojen väliset taistelut kiihtyivät. Vuonna 2006 järjestöllä oli hallinnassaan saaresta 65 000 km². Lopulta armeija ajoi tamilitiikerit loukkuun maan pohjoisosaan, puolustusministerin mukaan 400×600 metrin kokoiselle alueelle, jossa sen taistelijat antautuivat 17. toukokuuta 2009.
Lokakuussa 2009 ilmoitettiin ennenaikaisista presidentin- ja parlamenttivaaleista, jotka Rajapaksa voitti suurella marginaalilla. Hänen merkittävimpänä kilpailijanaan oli armeijaa komentanut neljän tähden kenraali Sarath Fonseka, joka ei hyväksynyt vaalien tulosta. Fonseka pidätettiin jälkeenpäin ja tuomittiin sotaoikeudessa erotettavaksi.
Rajapaksa on luonut ympärilleen henkilökulttia, johon sodan voitto antoi merkittävän panoksen. Hän on saanut eri temppeleistä mm. Lankan herooinen sotalordi ja buddhalaisuuden loisteliaiden maiden keisari -arvonimet. Julisteissa häntä ylistetään vapahtajaksi.
Rajapaksan kaksi veljeä on ministereinä. Lisäksi tusinoittain sukulaisia on muissa korkeissa asemissa, niin että suku hallitsee suoraan noin 70 % maan budjetista. Myös hänen pojalleen Namal Rajapaksalle on pedattu merkittävää asemaa.
Syyskuussa 2010 parlamentti hyväksyi perustuslainmuutoksen, jonka mukaan Rajapaksa voidaan valita uudelleen presidentiksi määräämättömän monta kertaa.
Vuoden 2015 presidentinvaaleissa Rajapaksa hävisi entiselle puoluetoverilleen, terveysministeri Maithripala Sirisenalle niukasti. Sirisena erosi hallitsevasta puolueesta ja lähti vaaleihin opposition ehdokkana.
Marraskuussa 2019 presidentiksi valittiin Mahindan veli Gotabhaya Rajapaksa, joka nimitti veljensä pääministeriksi. Rajapaksan veljesten valta Sri Lankassa voimistui entisestään, kun pääministeri Mahinda Rajapaksan puolue Sri Lanka Podujana Peramuna (SLPP) sai elokuussa 2020 suuren vaalivoiton maan parlamenttivaaleissa. Mahinda Rajapaksa oli pääministerinä toukokuulle 2022, jolloin hän erosi laajalle levinneiden protestien seurauksena.
Blackburn Rovers FC

Blackburn Rovers Football Club on jalkapalloseura Blackburnista, Lancashiresta, Englannista. Se pelaa kaudella 2025–2026 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa.
Historiaa.
Blackburn Rovers on yksi Englannin perinteikkäimmistä jalkapalloseuroista. Se selvisi 1882 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen Old Etoniansille lukemin 0–1. Se voitti cupin kolme kertaa peräkkäin vuosina 1884–1886. 1884 se päihitti loppuottelussa Queen's Parkin 2–1 ja seuraavana vuonna maalein 2–0. Vuonna 1886 loppuottelussa seura voitti uusinnassa West Bromwich Albionin 2–0. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt 0–0-tasatulokseen. Blackburn Rovers on yksi kaudeksi 1888–1889 perustetun Englannin jalkapalloliigan perustajajäsenistä. Nykyiselle stadionilleen Ewood Parkille se muutti vuonna 1890. Samana vuonna se voitti FA Cupin loppuottelussa Sheffield Wednesdayn maalein 6–1. Seura uusi cup-voittonsa seuraavana vuonna 1891, kun se voitti loppuottelussa Notts County FC:n lukemin 3–1. Blackburn voitti 1. divisioonan mestaruuden kausina 1911–1912 ja 1913–1914. Ensimmäisen mestaruutensa se voitti kolmen pisteen erolla Evertoniin ja toisen peräti seitsemän pisteen erolla Aston Villaan. Ennen 1990-lukua ja Valioliigan perustamista ajoittuivat Blackburnin menestyksekkäimmät hetket sen alkuvuosiin. Vuoteen 1928 mennessä se voitti FA Cupin kuudesti ja liigan mestaruuden kahdesti. Sittemmin se vietti vuosikymmenet tekemällä ensin hissiliikettä korkeimman ja toiseksi korkeimman sarjatason ja myöhemmin toiseksi ja kolmanneksi korkeimman sarjatason välillä.
Valioliigaan.
1980- ja 1990-lukujen vaihteessa paikallinen metallipatruuna ja seuraa koko elämänsä kannattanut Jack Walker osti seuran itselleen ja pian alkoi uusi aikakausi sen historiassa. Blackburn nousikin heti seuraavalla kaudella vasta perustettuun Valioliigaan. Seura osti kalliilla uusia pelaajia, muun muassa maksoi silloisen ennätyssumman 3,5 miljoonaa puntaa Alan Shearerista ja hankki riveihinsä myös muun muassa Graeme Le Saux'n, Stuart Ripleyn ja Kevin Gallacherin. Ensimmäisellä valioliigakaudellaan 1992–1993 se taisteli mestaruudesta mutta sijoittui lopulta neljänneksi. Seuraavaksi kaudeksi seura teki lisää pelaajahankintoja ja sijoittui sarjataulukossa toiseksi. Lopulta kaudella 1994–1995 joukkue ylsi Valioliigan mestaruuteen taisteltuaan tiukasti Manchester Unitedin kanssa. Tämän jälkeen seuran menestyskulku keskinkertaistui, kunnes se vuonna 2002 ylsi viimeiseen suurvoittoonsa voitettuaan liigacupin.
Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö

Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö tai Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain valtuutetun toimisto, lyhennettynä UNHCR () on YK:hon kuuluva, vuonna 1950 perustettu pakolaisapujärjestö. Se on osa YK:n kehitysryhmää ("United Nations Development Group") Järjestön päämaja on Genevessä, Sveitsissä. Se on saanut Nobelin rauhanpalkinnon vuosina 1954 ja 1981.
YK perusti 1949 pakolaisasian valtuutetun suojelemaan pakolaisten etuja, kun toisen maailmansodan aiheuttaman pakolaistilanteen hoitamiseksi perustettu Kansainvälinen pakolaisjärjestö lakkautettiin. Valtuutetun toimisto perustettiin YK:hon seuraavana vuonna.
UNHCR soveltaa vuoden 1951 pakolaissopimusta. Siinä pakolainen tarkoittaa henkilöä, joka ei pysty tai halua palata kotimaahansa, koska perustellusti pelkää joutuvansa vainotuksi rotunsa, uskontonsa, kansallisuutensa, sosiaalisen ryhmänsä tai poliittisen mielipiteensä johdosta.
UNHCR:n keskeisin tehtävä on etsiä sijoitusratkaisuja pakolaisille ja muille suojelua tarvitseville. Tällaisia ratkaisuja voivat olla esimerkiksi kotiinpaluu, turvapaikkamaahan integroituminen tai sijoittaminen johonkin muuhun maahan. Vuoteen 2004 mennessä järjestö oli auttanut jo noin 50 miljoonaa pakolaista aloittamaan elämän uudessa maassa. Sen 5 000 työntekijää yli 120 maassa auttavat koko ajan noin 20 miljoonaa pakolaista.
Monien muiden YK:n järjestöjen tavoin UNHCR nimeää julkisuuden henkilöitä hyväntahdon lähettiläiksi. Lähettiläitä ovat muiden muassa näyttelijä Angelina Jolie ja oopperalaulaja Barbara Hendricks.
Janten laki

Janten laki on tanskalais-norjalaisen kirjailijan Aksel Sandemosen satiirisessa teoksessa "Pakolainen ylittää jälkensä" (1933) esitetty ajatus, jonka mukaan kenenkään ei tule kuvitella, että on parempi kuin muut.
"Janten lain" säännöt:
Sekä teoksesta tunnistettava yhdestoista sääntö:
Janten laki on tarkoitettu kuvaamaan aikansa pikkukylän ilmapiiriä. Janten laki oli taiteilija Kalervo Palsan huoneentauluna ja sillä sanotaan olleen suuri vaikutus hänen tuotantoonsa.
Single-8

Single-8 on eräs kaitafilmiformaatti. Sen kehitti Japanin Fujifilm vuonna 1965 kilpailijaksi Kodakin Super 8 -formaatille.
Single-8-filminauhan leveys ja perforaatioiden mitat vastaavat Super 8 -filmiä, joten molempien formaattien filmejä voi projisoida samoilla laitteilla. Erot ovat kameraan asetettavan filmikasetin rakenteessa ja kameran mekaniikassa.
Vaikkei Single-8 olekaan koskaan tullut yhtä suosituksi kuin Super 8, tarjoaa sen erilainen kasettirakenne huomattavia etuja. Siinä missä Super 8 -kasetin rakenne on koaksiaalinen (filmin anto- ja ottokelat ovat kasetissa vierekkäin), Single-8-kasetti on B-kirjaimen muotoinen, jolloin kelat ovat ikään kuin päällekkäin. Yksinkertaisemman filmiradan ansiosta Single-8-filmiä pystyy esimerkiksi kelaamaan takaisin vapaasti, kun Super 8 -kasetti antaa tehdä näin vain joitain sekunteja kerrallaan.
Ehkä tärkeämpi tekninen etu Super 8 -formaattiin verrattuna on kuitenkin Single-8-kameroihin kiinteästi kuuluva painolevymekanismi, joka puristaa filmin tiukasti taustalevyä vasten valotettaessa. Tämä vähentää kuvan tärinää ja parantaa terävyyttä Super 8 -kasetin alkeellista vakautusmekanismia tehokkaammin.
Perinteisesti Single-8:n ja Super 8:n välillä on ollut yksi merkittävä ero myös filmien pohjamateriaalissa: Fujifilmin Single-8-filmit ovat kaikki polyesteripohjaisia, kun taas Kodakin Super 8 -filmit ovat asetaattipohjaisia. Polyesterifilmi on asetaattifilmiä kestävämpää ja ohuempaa, mutta sitä ei voi editoida liimaliitostekniikalla asetaatin tapaan. Nykyään pienemmiltä valmistajilta on kuitenkin saatavilla myös asetaattipohjaisia filmejä Single-8-kaseteissa, ja vastaavasti polyesteripohjaisia filmejä Super 8 -kaseteissa.
Single-8:lla on edelleen pieni kannattajajoukko, ja Fujifilm valmistaa ja myy yhä filmiä tässä formaatissa. Fujifilm on kuitenkin lopettanut Single-8-filmien kehittämisen Euroopassa ja Yhdysvalloissa, ja tarjoaa kehityspalvelua vain Japanissa. Myös Retro Enterprisesin ja Super8 Reversal Labin kaltaiset pienet toimijat myyvät ja kehittävät Single-8-filmejä.
George Kings

George Kings (s. 1953; oikealta nimeltään George Kwasi Okoe Mensah) on ghanalaislähtöinen muusikko, joka muutti Espooseen, Suomeen ja perusti "Afro Nokoko" -yhtyeen vuonna 1987.
Vuosina 1995–2002 Kings huumasi ja käytti seksuaalisesti hyväkseen useita naispuolisia uhreja Espoossa ja Helsingissä. Nuorin uhreista oli tekohetkellä 14-vuotias.
Espoon käräjäoikeus tuomitsi Kingsin toukokuussa 2003 12 vuodeksi ja 6 kuukaudeksi vankeuteen muun muassa viidestätoista törkeän pahoinpitelyn yrityksestä, kuudesta raiskauksesta ja lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Helsingin hovioikeus vahvisti tuomion heinäkuussa 2004. Kings haki valituslupaa korkeimmalta oikeudelta, mutta korkein oikeus epäsi hakemuksen 2005. Tapauksen asiakirjat julistettiin salaisiksi vuoteen 2043 saakka. Koska Kings oli ensikertalainen, hän vietti vankilassa 6 vuotta ja 3 kuukautta.
Vaikka Kings on HIV-positiivinen ja tiennyt sen vuodesta 1995 lähtien, häntä ei syytetty tapon yrityksestä. Kings oli toiminut mielentilatutkimuksen mukaan täydessä ymmärryksessä.
Lokakuussa 2010 Espoon käräjäoikeus katsoi Kingsin syylliseksi syksyllä 1996 tapahtuneeseen rikokseen. Päätöksen mukaan Kings oli huumannut ja käyttänyt seksuaalisesti hyväkseen naista, jonka oli kutsunut kotiinsa. Nainen oli tehnyt rikosilmoituksen vasta vuonna 2008 kaksi viikkoa sen jälkeen kun oli kohdannut Kingsin sattumalta ravintolassa. Käräjäoikeus langetti Kingsille vuoden verran vankeutta törkeästä pahoinpitelystä.