tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Suuhygienisti

Suuhygienisti on ihmisten suun terveydenhuollon ammattilainen, jonka työnkuvaan kuuluu suunterveyden edistäminen sekä hammas- ja suusairauksien ehkäisy ja varhaishoito. Suuhygienisti työskentelee muun muassa terveyskeskuksissa, hammaslääkäriasemilla, kouluissa ja päiväkodeissa.
Suomessa suuhygienistiksi opiskellaan ammattikorkeakoulussa suun terveydenhuollon koulutusohjelmassa. Tutkinnon laajuus on 210 opintopistettä, ja opiskelu kestää noin 3,5 vuotta. Valvira myöntää suuhygienistin ammatinharjoittamisoikeuden. Vuonna 2013 Suomessa oli noin 1 600 terveyspalveluissa työskentelevää suuhygienistiä.
Laillistettu suuhygienisti voi suorittaa rajatun lääkemäärämisoikeuden koulutuksen ja hakea hakea oikeutta rajattuihin lääkemääräyksiin Valviralta.
Heart of Gold

Heart of Gold on kanadalaisen muusikon Neil Youngin tunnetuimpia kappaleita. Se julkaistiin hänen menestysalbumillaan "Harvest" vuonna 1972. Kappale julkaistiin samana vuonna myös singlenä. Kappale meni julkaisuviikkonaan suoraan Yhdysvaltojen singlelistan ykköseksi.
Kappale alkaa akustisella kitarariffillä, jonka päälle alkaa soida huuliharppuriffi. Alun lisäksi kertosäe on hyvin tunnettu. Kappaletta on samplattu muun muassa suomalaisen rap-duon Jontin &amp; Shakan kappaleessa ”Päiväni murmelina”.
Maltan lippu

 
Maltan lippu on Maltan kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Lippu on kaksivärinen, valkoinen on tankoa vasten ja punainen liehuu tuulessa. Lipussa on Yrjön risti tangon puoleisessa yläkulmassa. 
Muinaisen pääkaupungin Mdinan vaakunavärit olivat punainen ja valkoinen. Niistä on tullut myös koko Maltan värit. Lipun punainen ja valkoinen ovat Johanniittain ritarikunnan tunnusvärejä.
Malta näytteli tärkeää roolia toisessa maailmansodassa, koska se oli akselivaltojen läheisyydessä. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija Yrjö VI myönsi Maltalle Yrjön ristin osoitukseksi urheudesta. Tämän muistona kansallislipussa on em. hopeinen kunniamerkki.
Kauppalaivaston käyttämä lippu on erilainen kuin valtiolippu. Siinä on punaisella kentällä isokokoinen ja valkoinen Maltan risti.
Jälsi

Jälsi eli mäihä tai kambium () on ohut solukerros kasvien ulkokuoren alla. Yleisesti ottaen jälsi sijaitsee johtosolukon nilaosan ja puuosan välissä, joskin myöhemmin kaksisirkkaisilla kasveilla voi kehittyä myös jännevälijälttä eri johtojänteiden väleihin. Tällöin jälsi eli johtojänteiden kohdilla oleva jännejälsi ja johtojänteiden väleillä oleva jännevälijälsi muodostavat yhtenäisen jälsilieriön.
Jälsikerroksen solut jakautuvat tuottaen uusia puu- ja nilasoluja, ja tämän seurauksena tapahtuu kasvien sekundaarinen paksuuskasvu. Yleensä jälsi tuottaa uusia puusoluja sisäänpäin ja uusia nilasoluja ulospäin. Jällen toiminnan runsaus ja siten myös sekundaarisen paksuuskasvun suuruus vaihtelevat kasvilajeittain. Huomattavinta sekundaarinen paksuuskasvu on puilla. Jälsi voi myös muodostaa korkkijälttä kasvin ulkokuoren alle, nilakerrokseen lähelle pintaa. Korkkijällen solut tuottavat korkkitylppysoluja sekä varsinaisia korkkisoluja. Näistä soluista muodostuu ulkokuoreen korkkikuori. Myöhemmin korkkikuori voi kehittyä kaarnaksi.
Hercules New Yorkissa

Hercules New Yorkissa, myös Herkules New Yorkissa, ("Hercules in New York", myös "Hercules: The Movie" tai "Hercules Goes Bananas") on sittemmin megatähdeksi nousseen kehonrakentaja-näyttelijä Arnold Schwarzeneggerin ensimmäinen elokuva vuodelta 1970. Siinä näyttelee myös muun muassa suomalainen Taina Elg.
Roolit.
Lähde: 
Arvioita.
"VideoHound’s Golden Movie Retriever" kutsuu elokuvaa typeränkevyeksi viihteeksi ja antaa sille puolitoista tähteä neljästä.
Black &amp; Decker

Black &amp; Decker on muun muassa sähkötyökaluja ja -tarvikkeita valmistava yhdysvaltalainen yritys. Sen perustivat vuonna 1910 S. Duncan Black (k. 1950) ja Alonzo G. Decker (1854–1956). 
Nykyään yhtiö on maaliskuussa 2010 Black &amp; Deckerin ja Stanleyn fuusiossa syntyneen Stanley Black &amp; Decker Inc:n omistuksessa. Molemmat työkaluvalmistajat ovat jatkaneet toimintaansa itsenäisinä emoyhtiön sisällä.
Historia.
Sähkömoottorin keksiminen 1800-luvun loppupuolella ja sähköverkkojen laajeneminen 1900-luvun alussa loi markkinoita verkkovirralla toimiville kodinkoneille. Yhdysvalloissa yleinen asumismuoto oli maatila tai omakotitalo, joissa oli tapana tehdä itse erilaisia nikkarointi- ja rakennustöitä. Tämä tilanne tarjosi tilaisuuden kannettavien konetyökalujen kehittämiseen. Ensimmäinen kannettava sähköinen konetyökalu oli sähköporakone.
S. Duncan Black ja Alonzo Decker olivat tavanneet ensimmäisen kerran 1906 ollessaan samassa työpaikassa. Osaamisestaan huolimatta kummallakaan ei ollut etenemisen mahdollisuuksia, joten he päättivät 1910 perustaa "Black &amp; Decker Manufacturing Companyn". Pääoman puutteen vuoksi Black myi autonsa, josta sai 1 200 dollaria. Rahoittajilta he saivat sijoituksia 3 000 dollaria. Parivaljakko täydensi toisiaan siten, että Black oli hyvä liikemies ja Decker tekninen nero. Yritys toimi aluksi alihankkijana valmistaen tuotteita muiden tilauksesta. Yhtiön ensimmäinen oma tuote oli siirrettävä kompressori vuodelta 1917. Se myi kohtuullisen hyvin, mutta ilman samana vuonna julkistettua sähköistä käsiporakonetta yritys olisi mennyt nurin. Tuotteesta tuli maailmanlaajuinen menestys, ja vuosikymmenen loppuun mennessä yrityksellä oli useita tehtaita ja sen liikevaihto oli yli miljoona dollaria.
Tekniikka ja turvallisuus.
Ensimmäinen kannettava sähköporakone on nykykuluttajan silmissä varsin kömpelön näköinen, mutta aikoinaan se oli pieni ihme. Siinä oli Deckerin suunnittelema yleiskäyttöinen, 1 500 kierrosta minuutissa pyörivä sähkömoottori. Terä kiinnitettiin istukka-avaimella, joita käytetään vieläkin joissakin porakonemalleissa. Liipaisinkytkin oli käytön kannalta tärkeä, koska sen avulla poraa saattoi pitää yhdellä kädellä ja toinen oli vapaa työkalun pitämiseen.
Kotona tapahtuvissa tapaturmissa eniten onnettomuuksia aiheuttava käsityökalu on sähköporakone. Toisaalta sähköporakone on myös yleisin ja monikäyttöisin kannettavista konetyökaluista.
Merkit.
Black &amp; Deckerin merkkejä ovat muun muassa
Odaalinen omistusoikeus

Odaalinen omistusoikeus oli ruotsalaisen maanomistusoikeuden perusta keskiajalla. Sillä tarkoitettiin maakuntalaeissa täydellistä ja rajoittamatonta oikeutta maahan. Odaalinen omistusoikeus oli yhtä vahva riippumatta siitä, oliko omistajana kruunu itse, rälssimies vai talonpoika.
"Odal" tarkoittaa ruotsissa omintakeista tilaa, perintötilaa, "odalbonde, odalman" = itsenäinen talonpoika, perintötalollinen; "odaljord" = vanha perintömaa. Sana on käytössä myös norjassa. Sana on samaa juurta kuin ruotsin "adel" ('aateli').
Terijoen kirkko

Terijoen kirkko sijaitsee Karjalan kannaksella Terijoen () kaupungissa. Se valmistui 1908 neljä vuotta aikaisemmin perustetun luterilaisen Terijoen seurakunnan kirkoksi. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Josef Stenbäck. Talvisodan jälkeen rakennus toimi elokuvateatterina aina vuoteen 1998 saakka, jolloin se vihittiin jälleen kirkoksi.
Historia.
Talvisodan alussa Terijoki jouduttiin evakuoimaan nopeasti. Tämän vuoksi kirkosta saatiin pelastetuksi hyvin vähän esineistöä. Kun suomalaiset vuonna 1941 palasivat Terijoelle, kirkko todettiin muutetun elokuvateatteriksi. Kirkon penkkejä oli jostain syystä raahattu ulos puistonpenkeiksi, taiteilija Ilmari Launiksen vuonna 1913 maalaama alttaritaulu "Kristuksen ristiltäotto" sekä muu sisustus kadonnut, jopa kellotorni purettu.
Terijoen valtaukseen osallistuneet suomalaiset sotilaat, Vallilan rykmentti, lahjoittivat kirkkoon uuden alttaritaulun, taiteilija Eeli Jaatisen maalaaman "Kristus asettaa myrskyn". Aihe oli ilmeisen tarkoituksellisesti valittu viittaamaan meneillään olleisiin ankariin aikoihin. Kirkkoherra Väinö Mutru kirjoitti "Terijokelainen"-lehdessä vuonna 1941: "Työ valmistui marraskuun alkuun mennessä ja 2/11 oli kirkossamme jumalanpalvelus, jossa valmistunut alttaritaulu ensi kerran ja toistaiseksi ainoan kerran oli esillä, se kun näet on siirretty säilytettäväksi Helsingissä."
Alttaritaulu siis pelastettiin sodan jaloista Helsinkiin, jossa se sodan jälkeen päätyi takaisin taiteilija Jaatiselle. Pusulan Kärkölän entiset ja silloiset asukkaat järjestivät keskuudessaan keräyksen ja ostivat taulun taiteilijalta omaa saarnahuonettaan varten. Alttaritaulu oli kärsinyt kuljetuksessa ja Jaatinen vielä korjasi sen kärköläläisten laskuun. Se sijoitettiin entisöinnin jälkeen Kärkölän kyläkirkkoon (rakennettu 1842).
Terijoen kirkon purettu torni rakennettiin uudelleen vuonna 1998, ja kirkko saatiin uudelleen luterilaisen seurakunnan käyttöön. Samalla juhlittiin kirkon 90-vuotisjuhlaa. Järvenpään seurakunta ja Hämeenlinnan rovastikunnan seurakunnat rahoittavat korjauksen.
Uusitussa kirkossa alttaritaulun paikalla on puinen krusifiksi. 14. syyskuuta 2008 Inkerin Kirkon piispa Aarre Kuukauppi siunasi Terijoen kirkon uudelleen käyttöön. Kirkon 100-vuotisjuhla vietettiin 6.12.2008.
Järvinen

Järvinen on suomenkielinen sukunimi, joka kuuluu Virtanen-tyyppiin. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on Suomen kymmenenneksi yleisin sukunimi, ja nimen haltijoita oli 21. huhtikuuta 2025 yhteensä 15 638 henkilöä. Tunnettuja Järvinen-nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
David Rose

David Rose (15. kesäkuuta 1910 Lontoo, Britannia – 23. elokuuta 1990 Burbank, Kalifornia Yhdysvallat) oli brittiläissyntyinen yhdysvaltalainen lauluntekijä, säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja nelinkertainen Emmy-voittaja. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat "The Stripper", "Holiday for Strings" ja "Calypso Melody". Hän sävelsi myös musiikin televisiosarjoihin "Bonanza", "Karjatila High Chaparral" sekä "Pieni talo preerialla". Hän työskenteli myös musiikillisena ohjaajana Red Skeleton Show’ssa koko sarjan 21 vuotta kestäneen esityshistorian ajan.
Rose syntyi Lontoossa juutalaisperheeseen. Perhe muutti pian Rosen syntymän jälkeen Chicagoon Yhdysvaltoihin. Hän meni naimisiin 8. lokakuuta 1938 näyttelijä Martha Rayen kanssa ja erosi tästä 19. toukokuuta 1941. Hän meni uusiin naimisiin 28. heinäkuuta 1941 näyttelijä-laulaja Judy Garlandin kanssa. He eivät saaneet lapsia, mutta tiettävästi Garlandille tehtiin tämän äidin vaatimuksesta ainakin yksi abortti avioliiton aikana. Metro-Goldwyn-Mayerin studio otti Garlandin palkkalistoilleen, ja pari erosi vuonna 1945. Rose meni naimisiin kolmannen kerran, ja avioliitosta Betty Bartholomew'n kanssa syntyi kaksi tytärtä.
Vapaa-aikanaan Rose harrasti höyrykoneiden mallintamista, ja hänellä oli takapihallaan puutarharautatie höyryvetureineen.
Rose on haudattu Mount Sinai Memorial Park -hautausmaalle Kalifornian Hollywood Hillsiin.
Tuomo Saikkonen

Tuomo Antti Johannes Saikkonen (s. 20. kesäkuuta 1975 Kuopio) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan Mokoman kitaristina ja taustalaulajana. Hän toimii myös Mokoma-yhtyeen jäsenten perustaman Sakara Records -levy-yhtiön toimitusjohtajana. 
Saikkosen ensimmäinen levyttänyt yhtye oli joutsenolainen Mind Riot, jossa hän lauloi ja soitti kitaraa. Yhtye julkaisi kaksi albumia 1990-luvun puolivälissä. Hän on laulanut myös The Machetessa.
Saikkonen käyttää ESP-merkkisiä kitaroita ja Mesa/Boogien Stiletto Trident-vahvistinta sekä Mesa/Boogien 4x12 Recto Standard Slant+Straight-kaappeja.
Itävallan lippu

Itävallan lippu on Itävallan kansallissymboli vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se muodostuu kolmesta vaakasuorasta osiosta, joista valkoinen on kahden punaisen välissä. Näin on myös Latvian lipussa, jossa on kuitenkin tummempi punaisen sävy ja eri mittasuhteet. Itävallan lipussa valkoinen osio on samankokoinen kummankin punaisen osion kanssa.
Historia.
Yleisesti Itävallan lippua pidetään vanhimpana kansallislippuna Tanskan lipun jälkeen.
Tarinan mukaan lipun keksijä olisi ollut Itävallan herttua Leopold V (1159–1194) ja hän olisi omaksunut sen ristiretkellä käytyjen taistelujen aikana. Akkran taistelun jälkeen ruhtinaan valkoinen taistelupaita oli täysin veren tahrima, mutta kun hän irrotti vyönsä, sen alla ollut osuus paidasta oli täysin puhdas ja likaantumaton. Tämän seurauksena hän omaksui tämän yksinkertaisen kuvion ja sen värit lippunsa tunnukseksi.
Tosiasiassa lipun otti käyttöön Itävallan herttua Frederick II (1210–1246) 1200-luvulla. Hän oli viimeinen Itävallan herttua, joka edusti Babenbergin dynastiaa. Frederick osoitti suurta itsenäisyyttä Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta. Valtakautensa lopussa hänellä oli uusi vaakunakin, siinä oli punaisella pohjalla hopeinen palkki. Varhaisin lähde uuden vaakunan ja lipun suhteen on Lilienfeldin luostarissa, ja se on päivätty 30. marraskuuta 1230.
Splatter

Splatter (englantia, suomeksi suoraan käännettynä ’pärskyä, roiskahtaa’) on elokuvagenre, jonka ominaispiirre on liioiteltu väkivalta kuten verisuihkut ja tursuavat sisäelimet. Toisin kuin lähisukulaisessaan goressa, splatterissa väkivaltaa käytetään yleensä mustan huumorin tai groteskin, farssimaisen slapstickin aikaansaamiseksi.
Splatter-piirteitä sisältävät elokuvat ovat tavallisesti kauhuelokuvia tai kauhukomedioita. 
Ensimmäinen splatter-elokuvan piirteitä sisältänyt elokuva on ollut Akira Kurosawan "Samuraimiekka" vuodelta 1960, jonka loppukohtauksessa kaksintaistelussa lopputuloksena on veri-geysir. Kurosawan mukaan efektipumppu oli mennyt rikki ja se tuotti suihkun rajulla ylipaineella, mutta hänen mukaansa kohtaus oli niin vaikuttava, että he päättivät pitää sen lopullisessa versiossa.
Tunnetuimpia splattereita.
Herschell Gordon Lewis:
George Romero:
Stuart Gordon:
Lucio Fulci:
Sam Raimi:
Frank Henenlotter:
Peter Jackson:
Tim Burton:
James Wan:
Adam Wingard:
Heikki Suhonen

Heikki Suhonen (s. 21. kesäkuuta 1951 Turku) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on nelinkertainen Suomen mestari, vuosilta 1971, 1972, 1973 ja 1975. Hän valmensi muun muassa Turun Palloseuran SM-sarjajoukkuetta vuosina 1988–1991 ja viimeksi Kolmosessa pelannutta TuToa kaudella 2008.
Suhonen edusti mestaruussarjassa Turun Palloseuraa vuosina 1969–1972 ja 1974–1986. Välillä hän pelasi vuonna 1973 yhden kauden Helsingin Jalkapalloklubissa. Hän pelasi SM-tasolla 427 ottelua ja teki niissä 206 maalia. Maalimäärä on SM-tasolla tehtynä vielä 36 vuotta Suhosen uran päättymisen jälkeen voimassa oleva Suomen ennätys. Hän oli SM-sarjan maalikuningas 16 maalillaan vuonna 1972. Suhonen pelasi 21 A-maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Komediaelokuva

Komedia on elokuvagenre, jonka elokuvien perimmäinen tavoite on saada katsoja tuntemaan huvittuneisuutta, iloa ja kenties nauramaan. 
Komedia on draaman ohella elokuvan vanhin genre ja ollut mukana mykkäelokuvien ajoista asti. Alun perin elokuvien huumori oli liikuntapitoisempaa, ja huumoria luotiin liioitellusti esimerkiksi kaatumisilla ja potkuilla, jotka saatiin elokuvissa näyttämään hauskoilta. Kun äänielokuva yleistyi, siirrettiin elokuviin myös humoristista puhetta sekä alettiin keksiä yhä modernimpia vitsejä ja huumorin muotoja itseironiaan, mustaan huumoriin ja camp-huumoriin asti. Syntyivät myös niin kutsutut parodiaelokuvat, joissa pilkattiin muita kuuluisia, yleensä vakavasti tehtyjä elokuvia esimerkiksi asettamalla jokin alkuperäisteoksen kuuluisa kohtaus toisenlaiseen tilanteeseen tai viemällä sitä pidemmälle kuin alkuperäinen teos.
Kuuluisia elokuvakoomikkoja ovat muiden muassa Charlie Chaplin, Buster Keaton, Jerry Lewis, John Cleese ja Monty Python.
Déjà Vu

Déjà Vu on kuuluisan rock-yhtyeen Crosby, Stills, Nash and Youngin menestysalbumi. Se julkaistiin vuonna 1970. Albumin tutuimmat kappaleet ovat ”Teach Your Children”, ”Helpless”, ”Woodstock” ja ”Our House”. Levy valittiin amerikkalaisessa Billboard-musiikkilehdessä vuoden albumiksi.
Euroopassa ”Woodstock”-kappale oli suuri singlehitti Matthew's Southern Comfort -yhtyeen versiona.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano.
Sessiomuusikot
Kim Suominen

Kim Suominen (20. lokakuuta 1969 Turku – 18. marraskuuta 2021 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija, joka edusti pääsarjatasolla Suomessa Turun Palloseuraa, FF Jaroa, Tampereen Pallo-Veikkoja, Inter Turkua ja FC Jazzia. Lisäksi hän pelasi itävaltalaisessa Admira Wackerissa ja ruotsalaisessa IFK Norrköpingissä. A-maajoukkueessa Suominen pelasi 39 ottelua vuosina 1993–1996.
Ura.
Suominen pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa 3. toukokuuta 1987 PPT:tä vastaan. Hän pelasi yhteensä 264 SM-sarjan tai Veikkausliigan ottelua ja teki niissä 26 maalia. Suominen voitti Suomen mestaruuden vuonna 1994 ja Suomen Cupin 1991. A-maajoukkueessa Kim Suominen pelasi 39 maaottelua, joissa hän teki 4 maalia. Nuorten maaotteluita kertyi 18 ja poikien 20.
Peliuransa jälkeen Suominen toimi Turun Palloseurassa juniorivalmentajana. Suominen kuoli sairaskohtaukseen marraskuussa 2021 kesken junioreiden jalkapalloharjoitusten Turun Kupittaalla.
Kylmälänkylä

Kylmälänkylä eli Kylmälä on kylä Muhoksen kunnassa Muhosjoen varrella. Kylä on tiettävästi Suomen pisin kylä.
Kylä sijaitsee Kylmälänkyläntien varressa, noin 33 kilometriä kunnan keskustaajamasta etelään. Kylästä lähtevät tieyhteydet Tyrnävälle ja Rokualle.
Kylään rakennettiin vuonna 1962 oma kappeli.
Kulmakunnat.
Kylmälänkylä jakaantuu kahteentoista eri kulmakuntaan, ja ne ovat joen alajuoksulta lukien: Tuppu, Huikola, Mökkikylä, Petäikkö, Laitineva, Rautio, Pekkala, Saarela, Kylmälä, Nalkinperä, Portaalanperä ja Hopreeninperä.
Historiaa.
Kylmälänkylän alue on asutettu ensimmäisen kerran 1600-luvulla, ja ensimmäisen asumuksen alueelle perusti Jaakko Kylmänen. Asutus keskittyi voimakkaasti Muhosjokivarteen, leviten nykyisen Kylmälän alueelta alajuoksun suuntaan.
Koulutoiminta aloitettiin vuokratiloissa vuonna 1888, ja kylän kansakoulu sai oman rakennuksen 1956. Kylällä toimi vuosien saatossa useita kouluja, mutta oppilaiden vähentyessä niitä lakkautettiin. Ensimmäisenä lakkautettiin Petäikön koulu vuonna 1961, jota seurasivat Huikolan koulu 1971 ja Saarelan koulu 1978.
Ristipistokirjonta

Ristipistokirjonta on perinteinen kirjontamuoto. Ristipistokirjonnassa tehdään ristikkäisin langoin muodostetuista pienistä vinoristeistä kuviointeja. 
Materiaalit.
Ristipistotöiden tekemiseen käytetään yleisimmin tylppäkärkistä kirjontaneulaa. Neulan koko valitaan kirjontakankaan tiheyden mukaan.
Kirjontakankaita ovat aidakangas ja muut tasakudoksiset kankaat (evenweave: pellava-, puuvilla- ja sekoitekankaat). Ristipistoja voidaan kirjoa myös muille materiaaleille tasaruutuisen apukankaan avulla. Kankaita on saatavana eri tiheyksisinä.
Kirjontalankoina käytetään yleisimmin kuusisäikeisiä muliinilankoja, joista on helppo erotella kirjontaan tarvittava määrä säikeitä. Muita kirjontalankoja ovat esimerkiksi silkki- ja pellavalangat sekä erilaiset tehostelangat.
Ristipistomalli on paperille piirretty kuva, jossa ruudut ovat symboleina tai väreinä. Kuva voidaan jäljentää tämän ohjeen avulla kankaalle, jolloin ohjeen seuraaminen saattaa helpottua. Malli voi olla myös valmiiksi piirretty kankaalle, kuten kanavatöissä käytetylle kanavakankaalle, joilloin kangas täytetään ompelemalla kanavapistoilla, yleensä puolikkain ristipistoin. Harjaantuneimmat voivat käyttää paperille piirrettyä kuvaa suoraan mallina, ilman jäljentämistä kankaalle. On olemassa myös valmiita ristipistopakkauksia, jotka sisältävät kaikki tarvittavat materiaalit.
Tekniikka.
Ristipiston muoto on 'X'. Kankaan lankoja/kudosta ajatellaan ruutuina, ja ristipistot ommellaan ruudun kulmasta kulmaan. Kauniin pinnan saamiseksi pistot tehdään siten, että langat ovat samansuuntaisesti ristikkäin. Pistot voidaan ommella joko yksi kerrallaan tai ensin rivillä alapistoja, jonka päälle tehdään yläpistot. Taitavat ristipistokirjojat pitävät myös työn taustan siistinä.
Ristipistoja ovat myös ¼-, ½- ja ¾-pistot. Niitä käytetään töissä, joissa on tarkkoja yksityiskohtia. Ristipistotöihin yhdistetään usein myös muita kirjontatekniikoita, kuten hardanger-kirjontaa, blackworkia tai erilaisia muita kirjontapistoja.
Käyttökohteita.
Perinteisesti ristipistoilla on koristeltu käyttötekstiilejä, kuten tyynynpäällisiä, liinoja ja pyyheliinan peittoja. Nykyisin tehdään myös ristipistotauluja.
Jérémie Bréchet

Jérémie Bréchet (s. 14. elokuuta 1979 Lyon, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa Gazélec Ajaccioa. 186 senttimetriä pitkän Bréchetin pelipaikka on puolustaja.
Bréchet aloitti ammattilaisuransa kotikaupungissaan, Olympique Lyonnais’n riveissä, kaudella 1998–1999. Viiden Lyon-kauden jälkeen hän siirtyi yhden kauden ajaksi Italiaan, Internazionalen joukkueeseen, ja sieltä kaudeksi 2004–2005 FC Sochaux’oon. Seurajoukkueuransa aikana hän on voittanut kaksi kertaa Ranskan-mestaruuden (Ligue 1:n voitto) ja kerran Ranskan liigacupin.
Ranskan maajoukkueessa Bréchet on pelannut kolme ottelua, kaikki vuoden 2001 Maanosaliittojen cupissa, jonka Ranska myös voitti.
Anthony Réveillère

Anthony Réveillère (s. 10. marraskuuta 1979 Doué-la-Fontaine, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Réveillere aloitti ammattilaisuransa Rennesissä, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kesällä 1998. Hän pelasi seurassa 140 Ligue 1:n ottelua. Tammikuusta kesäkuuhun 2003 Réveillère pelasi lainassa espanjalaisessa Valenciassa. Hän edusti seuraa 18:ssa Primera Divisiónin ottelussa.
Heinäkuussa 2003 Réveillère siirtyi Rennesistä Ligue 1:n sisällä Lyoniin. Hän pelasi seurassa kymmenen kautta ja voitti mestaruuden viitenä ensimmäisenä kautena sekä lisäksi Ranskan cupin kausina 2007–2008 ja 2011–2012. Yhteensä Réveillère edusti Lyonia 304 Ligue 1 -ottelussa. Revéillerèn lähdettyä Lyonista kauden 2012–2013 päätteeksi hän oli ilman seuraa marraskuuhun asti, kunnes siirtyi italialaiseen Napoliin. Hän pelasi seurassa 13 Serie A:n ottelua ja voitti Italian cupin kaudella 2013–2014.
Réveillère jäi ilman seuraa myös kesällä 2014, ja siirtyi lokakuussa Englannin Valioliigassa pelaavaan Sunderlandiin, jota edusti 16 liigaottelussa. Réveillèrestä tuli jälleen vapaa pelaaja kauden 2014–2015 jälkeen, ja marraskuussa 2015 hän lopetti uransa.
Maajoukkueura.
Ranskan maajoukkueessa Réveillère pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2003 ja seuraavat neljä ottelua vuonna 2005. Hän teki paluun maajoukkueeseen vuonna 2010, ja pelasi 15 maaottelua vuosina 2010–2012. Hän kuului Ranskan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2010 ja EM-kilpailuissa 2012. Ainoan arvokisaottelunsa Réveillère pelasi 23. kesäkuuta 2012, kun Ranska hävisi EM-puolivälierän Espanjalle 0–2.
Saavutukset.
Lyon
Napoli
Pyrénées-Atlantiques

Pyrénées-Atlantiques (gasconiksi "Pirenèus Atlantics", baskiksi "Pirinio Atlantikoak" tai "Pirinio-Atlantiarrak") on Ranskan departementti numero 64. Se sijaitsee Pyreneiden vuoriston Atlantin puoleisella alueella. Pyrénées-Atlantiques on yksi Uuden-Akvitanian hallintoalueen departementeista ja kuuluu osittain pohjoiseen Baskimaahan.
Departementin hallintopaikka on Pau, paikallishallintokaupunkeja ovat Bayonne ja Oloron-Sainte-Marie.
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Ainhoa, La Bastide-Clairence, Navarrenx ja Sare.
Carl Ditters von Dittersdorf

August Carl Ditters von Dittersdorf (2. marraskuuta 1739 – 24. lokakuuta 1799) oli itävaltalainen säveltäjä ja viulisti.
Dittersdorf syntyi Wienissä (jossa hänet tunnettiin Carl Ditterinä). Hän opiskeli viulunsoittoa Giuseppe Tranin johdolla ja otti sävellystunteja Giuseppe Bonnolta. Dittersrorf palveli useissa hoveissa "Kapellmeisterina" (musiikista vastaava henkilö). Hän kuoli Neuhofissa Böömissä.
Dittersdorfin teoksia esitetään nykyään harvoin, mutta aikanaan hän oli hyvin tunnettu. Häntä pidetään klassismin aikakauden merkittävänä säveltäjänä. Muutaman italiankielisen opera buffa -tyyppisen oopperan jälkeen hän sävelsi lukuisia saksankielisiä Singspielejä, tunnetuimpana "Der Apotheker und der Doktor" vuodelta 1786 (tunnetaan nykyään paremmin nimellä "Doktor und Apotheker"). Tämä ooppera saavutti suuren menestyksen jo Dittersdorfin elinaikana, ja sitä esitettiin oopperataloissa ympäri Eurooppaa. 
Dittersdorfin tuotanto käsittää myös noin 110 sinfoniaa, oratorioita, kantaatteja, konserttoja (muun muassa kaksi kontrabassolle ja yksi alttoviululle), kamarimusiikkia, pianokappaleita ja muita teoksia. Hänen muistelmansa, "Lebenbeschreibung", julkaistiin Leipzigissa 1801.
Bel Air

Bel Air, myös muodossa Bel-Air, on varakkaiden ihmisten asuinalue Los Angelesin 11. kaupunginosassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Alue on ympäröity muurilla ja sinne pääsee vain porttien kautta. Bel Airin perusti Alphonzo E. Bell, Sr. vuonna 1923. Yhdessä Beverly Hillsin ja Holmby Hillsin kanssa se muodostaa niin sanotun "Platinakolmion". Bel-Airissa sijaitsee osa Santa Monica Mountainsin kukkuloista. Bel Airiin sijoittuu television komediasarja "Bel-Airin prinssi".
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Bel-Airissa asui 7 928 ihmistä. Asukkaista 86,24 % oli valkoisia (joista 82,95 prosenttiyksikköä ei-latinoita), 1,93 % mustia, 0,06 % intiaaneja, 6,84 % aasialaisia, 0,04 % Tyynenmeren saarilta, 1,30 % muita ja 3,59 % sekoittuineita.
Suomen maakuntakivet

Suomen maakuntakivet ovat Suomen kullekin maakunnalle valittuja nimikkokiviä. Kivet valittiin vuonna 1989 Suomen Matkailuliiton ja Geologian tutkimuskeskus järjestämässä yleisöäänestyksessä. Ääniä annettiin yhteensä yli 20 000 kpl. Vuosien mittaan maakuntakivet ovat hivenen muuttuneet muun muassa maakuntien uudelleennimeämisen takia, mutta alla oleva luettelo on Geologian tutkimuskeskuksen luettelo Suomen maakuntakivistä. Suomen kansalliskivi on graniitti.
Vieteri (hevonen)

Vieteri (1967 – 18. elokuuta 1984) oli 1970-luvulla kilpaillut aikansa menestynein suomenhevosori, joka saavutti urallaan muun muassa viisi ravikuninkuutta vuosina 1973–1974 ja 1976–1978. Se oli myös ensimmäinen suomenhevonen, jonka palkintosumma ylitti miljoona markkaa. Oria ohjasti ja valmensi sen omistaja Kaarlo Partanen. 
Vieteri on niin ikään viisi titteliä voittaneiden Vekselin ja Vieskerin ohella menestynein ori kuninkuusravien historiassa. Koko uransa aikana Vieteri juoksi yhteensä 214 kilpailua, joista se voitti 161. Suomalaisen raviurheilun Hall Of Fameen Tähtien Talliin se nimitettiin ensimmäisten hevosten joukossa vuonna 1995. Juhani Matelan kirjoittama elämäkertateos "Valtias Vieteri" ilmestyi vuonna 1979.
Kilpailu-ura.
Vieterin kasvattaja oli Pentti Savolainen, jonka kasvatti on myös toinen viisinkertainen ravikuningas Vekseli. Ori osoitti lahjakkuutensa jo nuorena voittamalla ylivoimaisesti nelivuotiaiden Suomi-Derbyn vuonna 1971. Viiden ravikuninkuuden ohella Vieteri sijoittui Kuninkuusravien kokonaiskilpailun toiseksi vuosina 1975 ja 1979. Merkittäviä saavutuksia ovat lisäksi muun muassa neljä Suurmestaruusajon voittoa sekä lukuisia muita suurkilpailuvoittoja. Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruuskilpailussa Vieteri sijoittui kolmanneksi vuonna 1978.
Vuoden nopein suomenhevonen Vieteri oli vuosina 1974–76 ja 1978–80 sekä eniten ansainnut vuosina 1975–1979. Ori paransi Suomen ennätystä viisi eri kertaa vuosien 1975 ja 1979 välillä. Parhaaksi tulokseksi jäi mailin matkalla juostu 21,6. Vieteri kuoli vuonna 1984 mahalaukun repeämään.
Vieteri periyttäjänä.
Vieteriä käytettiin myös paljon siitoksessa. Se sai lähes 800 jälkeläistä, joista noin 550 kilpaili ravureina. Parhaisiin jälkeläisiin lukeutuvat muun muassa V.T. Ajatus, Ville-Vikkelä sekä ravikuningatar Vipu.
Los Angelesin piirikunta

Los Angelesin piirikunta on piirikunta Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on asukasmäärältään koko Yhdysvaltojen suurin piirikunta noin 10 miljoonan asukasluvullaan. Keskuksena toimii Los Angelesin kaupunki. Piirikunnassa sijaitsee 88 kaupunkia ja kaikkiaan 136 muuta kaupunkityyppistä asutusta, jotka ovat suoraan piirikunnan alaisia.
Alue rajoittuu lännessä Tyyneenmereen ja rannikot ovat kauttaaltaan vahvasti kaupungistunutta seutua. Sen sijaan sisämaassa on autiomaata ja alue harvempaan asuttua joitakin suuria keskittymiä, kuten Santa Clarita Valley ja Antelope Valley. Autiomaata on pinta-alasta noin 40 prosenttia. Sen ja kaupunkiasutuksen välillä sijaitsevat San Gabriel Mountains -vuoret, joilla aivan Los Angelesin kaupungin pohjoispuolella sijaitsee 2,6 neliökilometrin laajuinen Angeles National Forest -luonnonpuisto. Piirikunnan eteläosat ovat kauttaaltaan hyvin urbanisoitunutta aluetta.
Maantiede.
Los Angelesin piirikunnan pinta-ala on 12 308 neliökilometriä, josta 10 518 neliökilometriä maata ja 1 791 neliökilometriä (14,55 % pinta-alasta) vettä.
Piirikunnan alueella virtaavat Los Angeles, Rio Hondo, San Gabriel ja Santa Clara. Alueeseen kuuluu osia Mojaven autiomaan itäisimmästä osasta sekä San Clementen ja Santa Catalinan saaret. Piirikunnan alueella sijaitsevat myös Santa Monica ja San Gabriel -vuoret. Se rajoittuu lännessä Venturan, pohjoisessa Kernin, idässä San Bernardinon ja etelässä Orangen piirikuntaan.
Muut asutukset.
Piirikunnan alueella sijaitsee kaupunkien lisäksi muita asutuksia, jotka ovat suoraan piirikunnan hallinnon alaisia. Useilla paikoilla on kuitenkin oma kaupunginvaltuusto.
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa asuu 9 519 338 ihmistä, 3 113 774 taloutta ja 2 137 223 perhettä. Asukastiheys on 905 ihmistä neliökilometriä kohti. Piirikunnan rodullinen koostumus on Yhdysvaltain mittakaavassa poikkeava. Asukkaista 31,1 % on valkoisia, 11,95 % aasialaisia, 9,78 % afrikkalaisia, 0,81 % intiaaneja, 0,28 % Tyynenmeren saarilta, 23,53 % muita ja 4,94 % sekoittuneita. Kaikkiaan 44,56 % asukkaista on latinoita, ja heidän määränsä on koko ajan kasvamaan päin.
Agoura Hills

Agoura Hills on kaupunki Los Angelesin piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 20 537 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 21,2 neliökilometriä.
Historia.
Alueen ensimmäiset asukkaat olivat chumash-intiaaneja. Myöhemmin alueelle saapui espanjalaisia fransiskaanilähetyssaarnaajia. Asutusta kutsuttiin nimellä "Picture City". Jotta paikka sai oman postitoimiston, piti nimi muuttaa yksiosaiseksi ja 1927 nimi muutettiin paikallisen 1890-luvun baskin Pierre Agouren sukunimen väärinkirjoitettuun asuun. 8. joulukuuta 1982 Agoura Hills irtautui Agourasta, joka ei kuulunut mihinkään kuntaan tai kaupunkiin vaan oli suoraan piirikunnan hallinnon alaisuudessa, ja tuli omaksi kaupungikseen.
Musiikki.
Agoura Hills tunnetaan monista bändeistä, kuten Hoobastank, Fort Minor ja Linkin Park.
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin 20 537:stä asukkaasta 86,96 % oli valkoisia, 1,32 % mustia, 0,25 % intiaaneja, 6,50 % aasialaisia, 0,10 % Tyynenmeren saarilta, 2,09 % muita ja 2,78 % sekoittuneita. Väestöstä 6,85 % on latinoita.
Gamlakarleby BK

Gamlakarleby Bollklubb (GBK) on vuonna 1924 perustettu kokkolalainen jalkapalloseura, joka on viimeisten vuosien aikana pelannut Kakkosessa. Joukkue pelasi SM-sarjassa viimeksi kaudella 1976 ja Ykkösessä viimeksi kaudella 2007.
GBK:n kotiottelut pelataan Kokkolan keskuskentällä, jonka yleisökapasiteetti on noin 3 000 henkilöä.
Seuran historiaa.
GBK perustettiin vuonna 1924. GBK:n toiminta keskittyy nykyään jalkapalloon, mutta seuralla on myös ollut jääpallo- ja jääkiekkotoimintaa 1950-luvulle saakka. Jääkiekkojoukkue Kokkolan Hermes, perustettiin 1953, kun GBK:n ja KPV:n jääkiekkoilijat yhdistivät toimintansa.
GBK on pelannut jalkapallon SM-sarjassa kaikkiaan viisi kautta: 1959, 1964, 1965, 1966 ja 1976. Parhaimmillaan joukkue sijoittui neljänneksi kaudella 1965.
GBK on pelannut viime vuodet Kakkosessa, mutta joukkueella on pitkät perinteet myös Ykkösessä. Joukkue varmisti oman lohkonsa voiton II-divisioonassa syyskuussa 2006 ja palasi näin ollen I-divisioonaan kaudeksi 2007.
Vuonna 2000 GBK:sta tuli ensimmäinen naisten beachfutiksen Suomen-mestari ja seuraavana vuonna joukkue uusi mestaruutensa.
Seuran nykytoiminta.
Seura on kaksikielinen ja sen toiminta koostuu muun muassa valiojalkapallosta, naisjalkapallosta, reservijoukkuejalkapallosta, nuorisojalkapallosta, nappulajalkapallokoulusta, turnaustoiminnasta ja jalkapalloleireistä. Seuralla on myös joukkue vammaisille urheilijoille. Seuralla on yhteensä noin 30 joukkuetta mukana eri sarjoissa. Rekisteröityjen pelaajien määrä on noin 700.
Kokkola Cup.
GBK järjestää vuosittain heinäkuussa kansainvälisen Kokkola Cup -junioriturnauksen. Kokkola Cup on Suomen toiseksi suurin junioriturnaus Helsinki Cupin jälkeen, ja esimerkiksi vuonna 2015 se kokosi Kokkolaan noin 360 jalkapallojoukkuetta, vuonna 2023 joukkueita oli 453. Kokkola Cup järjestetään talkoovoimin, ja käytännön järjestelyistä huolehtivat seuran toimitsijat ja pelaajien vanhemmat.
Luxemburgin lippu

Luxemburgin lippu on Luxemburgin tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Lippu on virallisesti hyväksytty 23. kesäkuuta 1972 ja sen kokosuhde on 3:5 tai 1:2. Lippu koostuu kolmesta poikittaisesta, yhtä leveästä raidasta väreiltään ylhäältä alas punainen-valkoinen-sininen. Lipun erottaa Alankomaiden lipusta siitä, että kaikki lipun värit ovat vaaleampia. Lippua käytettiin ensimmäisen kerran vuosien 1845–1848 välisenä aikana.
Lipun kuvaus.
Suurherttuallisen säädöksen , joka on annettu 27. kesäkuuta 1993, mukaisesti valtion lipun värit ovat:
Lipun historia.
Luxemburgin lipun värit on kuvattu ensimmäistä kertaa noin vuonna 1839 kun käytiin Belgian vallankumousta. Ne ovat mahdollisesti peräisin Limburgin maakunnan vaakunakilvestä. Ainoa ero maakunnan vaakunaan verrattuna on, että tausta on vaihtunut hopeiseksi, jossa on sinisiä raitoja. Horisontaalinen, kolmivärinen lippu on ollut muuttumaton 12. kesäkuuta 1845 jälkeen.
Ennen 23. kesäkuuta 1972 annettua asetusta lailla ei lainkaan säädelty Luxemburgin lippua. Tämä sama vuoden 1972 laki määrittelee myös kauppamerenkulun lipun ja ilta-aluksien ja kaupparekisterin alusten tunnukset Luxemburgissa.
Eräs keskeinen lippua selventävä seikka lainsäädännöllä oli, se määritteli tarkasti sinisen värin sävyn. Tämän tuli olla hyvin heleän sininen. Tämä oli määritelmänä kontrastina Alankomaiden lipulle, jonka lipussa värinä on hyvin tumma sininen. Molempien maiden liput ovat muutoin kuvioinniltaan täsmälleen samannäköiset, paitsi sinisen sävy on erilainen.
Vaakuna on kymmenesti katkoinen hopeaan ja siniseen, päällä punainen leijona kultaisin varustein.
Kauppalaivasto.
Punainen leijona, Limburgin vaakunakuvion mukaisesti, on kauppalaivaston tunnus Luxemburgissa. Sitä käyttävät niin jokialukset kuin valtamerialukset, sekä myös ilmanalukset. Tämä lippu pohjautuun täysin Luxemburgin vaakunaan ja tämän lipun käytön perussyynä on, että sitä ei voi yhdistää Alankomaisen alusten tunnuksiin. Lipun taustalla on kymmenen sinistä ja valkoista raitaa ja kentän keskellä on punainen seisova ja kruunupäinen leijona, jonka varusteet ovat kultaiset. Tämän lipun mittasuhteet ovat 5:7.
Tämän lisäksi Luxemburgissa käytetään, esimerkiksi Naton AWACS-lentokoneissa pyöreää tunnuskuvioita, joka on alusten tunnuskuvion kanssa muuten yhtenevä, mutta muodoltaan pyöreä ja siinä punainen leijona täyttää koko kentän.
Relletti

Relletti on kylä Siikajoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla Tuomioja–Raahe-rautatien varrella. Kylä kuului vuoteen 1973 asti tuolloiseen Revonlahden kuntaan. Vuoden 1973 Revonlahden ja Paavolan kuntaliitoksen yhteydessä Relletistä tuli tuolloisen Ruukin kunnan kylä vuoden 2006 loppuun asti, jolloin Ruukin ja Siikajoen kunnat lakkautettiin ja perustettiin uusi Siikajoen kunta.
Kylä sijaitsee entisellä Ruukin ja Siikajoen kunnanrajalla, noin 18 kilometriä Raahesta itään ja noin 17 kilometriä kuntakeskuksesta Ruukista länteen. 
Relletin rautatieasema lakkautettiin 1980-luvun puolivälissä. Itse asemarakennus purettiin vasta 2000-luvun alussa. Relletissä on myös järvi nimeltään Valkeisjärvi.
Fables of the Reconstruction

Fables of the Reconstruction on vuonna 1985 julkaistu R.E.M:n kolmas studioalbumi. Huolimatta kahden ensimmäisen albumin saamasta ylistävästä kritiikistä yhtye päätti uudelle levylleen vaihtaa tuottajaa ja äänityspaikkaa. Alkuvuonna 1985 R.E.M. matkusti Lontooseen äänittämään uutta albumiaan Joe Boydin tuottamana. Etelävaltioiden kulttuurista vaikutteita ammentanut Fables Of The Reconstruction syntyi ristiriitaisten tunnelmien vallitessa. Myöhemmin yhtye on sanonut Lontooseen menon olleen virhe, joka lähes hajotti yhtyeen. Kriitikot kuitenkin ylistivät albumia, ja myynnillisesti yhtye nousi jälleen ylöspäin.
Ilmestyessään "Fables of the Reconstruction" saavutti sijan 28 Yhdysvaltojen albumilistalla (myi kultaa vuonna 1991). Isossa-Britanniassa sijoitus oli parhaimmillaan 35:s. Tästä huolimatta R.E.M. ei saanut vielä ensimmäistä suurta radiohittiään.
Levyn nimi.
Albumin nimi on sen kanteen kirjoitettu kokonaisuudessaan vaihtoehtoisesti joko Fables of the Reconstruction of the Fables of the Reconstruction... tai Reconstruction of the Fables of the Reconstruction of the Fables... Nimi on albumin kanteen kirjoitettu niin, että kumpikin tulkintatapa on mahdollinen. Fanien keskuudessa levystä käytetään usein lyhyttä nimeä "Fables".
Kappalelistaus.
Kaikki laulut Bill Berry, Peter Buck, Mike Mills ja Michael Stipe paitsi "Old Man Kensey" R.E.M. ja J. Ayers.
Rooman sheriffi

Rooman sheriffi ("Picket Fences") on yhdysvaltalainen draamakomediallinen televisiosarja, jota tuotettiin vuosina 1992–1996 neljä kautta, yhteensä 88 noin 42 minuutin jaksoa. 
Sarjassa seurattiin Wisconsinissa sijaitsevassa kuvitteellisessa Romen pikkukaupungissa asuvan Brockin perheen arkea. 
Osasta näyttelijöitä tuli entistäkin suositumpia näyttelijöitä sarjan myötä. Esimerkiksi Holly Marie Combs teki läpimurron ja sai pääroolin televisiosarjasta "Siskoni on noita".
Suomessa sarjaa esitti MTV3, ja viimeksi sarja uusittiin vuonna 2003. Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin dvd:llä Pohjois-Amerikassa kesäkuussa 2007.
Alhambra (Kalifornia)

Alhambra on kaupunki San Gabriel Valleyn länsiosassa Los Angelesin piirikunnassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 85 804.
Maantiede.
Alhambra sijaitsee noin kolmentoista kilometrin päässä Los Angelesin keskustasta. Se rajoittuu luoteessa Etelä-Pasadenaan, pohjoisessa San Marinoon, idässä San Gabrieliin, kaakossa Rosemeadiin, etelässä Monterey Parkiin ja lännessä Los Angelesin kaupunginosiin Monterey Hillsiin ja El Serenoon. Kaupungin pinta-ala on 19,7 neliökilometriä. Kaupungin alueella ei ole lainkaan vesipinta-alaa.
Väestö.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungissa asui 85 804 ihmistä, 29 111 taloutta ja 20 668 perhettä. Asukastiheys on 2 37,7 neliökilometriä kohti. Asukkaista on 30,02 % on valkoihoisia, 1,67 % mustia, 0,72 intiaaneja, 47,22 % aasialaisia, 0,10 Tyynenmeren saarilta, 16,28 % muita ja 4,01 % sekoittuneita. Asukkaista 35,49 % on latinoita.
Lauren Holly

Lauren Michael Holly (s. 28. lokakuuta 1963, Bristol, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa elokuvissa, mutta hänet tunnetaan myös Maxine Stewartin roolista televisiosarjassa "Rooman Sheriffi".
Lauren Holly näyttelee "U-Boat – vihollisen kynsissä" ("In Enemy Hands") -elokuvassa, jossa näyttelee muun muassa "Lost"-televisiosarjastakin tunnettu Ian Somerhalder.
Hän oli mukana myös televisiosarjassa "NCIS Rikostutkijat", näytellen johtajaa (vuosina 2005–2008).
Holly on ollut avioliitossa kolmesti mutta eronnut. Hänellä on viimeisimmän aviomiehensä kanssa adoptoitu lapsi.
Lifes Rich Pageant

Lifes Rich Pageant (nimi kirjoitetaan ilman heittomerkkiä) on vuonna 1986 julkaistu R.E.M:n neljäs studioalbumi. Petyttyään "Fables of the Reconstruction" -levyllä tuottaja Joe Boydiin yhtye valitsi tuottajaksi John Cougar Mellencampin kanssa yhteistyötä tehneen Don Gehmanin. 
Vuosi 1986 alkoi poikkeavasti: koko vuosikymmenen alun R.E.M. oli keikkaillut lähes ilman taukoja, nyt yhtye piti taukoa vuoden ensimmäiset kahdeksan kuukautta. Sinä aikana he äänittivät "Lifes Rich Pageantin" John Keanen studiolla Athensissa. Se julkaistiin heinäkuun 1986 lopussa. Useita poliittisia lauluja (mm. "Cuyahoga" ja "The Flowers of Guatemala") sisältänyt levy sai jälleen hyvät arvostelut muun muassa Rolling Stone ja NME -lehdissä. Albumin single "Fall On Me" sai lupaavasti radiosoittoa ja olisi voinut olla yhtyeen ensimmäinen todellinen hitti, mutta R.E.M:n vastenmielisyys musiikkivideoita kohtaan ehkäisi tehokkaasti sen rotaation MTV:llä (Fall On Me:lle Michael Stipe kuvasi itse mustavalkovideon, jossa ei näytetä yhtyettä ollenkaan).
"Lifes Rich Pageant" myi Yhdysvalloissa enemmän kuin R.E.M:n aiemmat levyt. Se nousi listasijalle 21 ja toi yhtyeelle sen ensimmäisen kultalevyn. Isossa-Britanniassa se oli sijalla 43..
Albumilla on myös yksi kokonaan cover-kappale: "Superman", The Clique -yhtyeen hitti vuodelta 1969. Kappaleen laulaa Mike Mills. Albumin kansikuvassa on puolet rumpali Bill Berryn kasvoista.
Kappalejärjestys.
Kaikki alkuperäisen levyn laulut R.E.M. paitsi "Superman" G. Zekley ja M. Bottler
Euroopan CD-version (1993) bonuskappaleet:
Kannessa ilmoitettu väärä kappalejärjestys.
Alkuperäisissä kansissa levyn kappalejärjestys on väärä. Levyn kappalejärjestystä muutettiin ja sen kannet oli ehditty painaa. Listalta puuttui "Superman" kokonaan.
Marisa Tomei

Marisa Tomei (s. 4. joulukuuta 1964 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on amerikan­italialainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura.
Tomei aloitti näyttelemisen pitkä­kestoisessa saippuasarjassa "As the World Turns", jossa esiintyi muutaman kauden ajan. Vuonna 1987 Tomei sai roolin tilannekomediasarjasta "A Different World". Läpi­murtonsa valko­kankaalla Tomei teki elokuvassa "Serkkuni Vinny", josta hän voitti Oscar-palkinnon parhaasta nais­sivu­osasta. Vuonna 2001 Tomei sai sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden elo­kuvasta "Satimessa".
Elokuvien lisäksi Tomei on näytellyt useissa Broadway-näytelmissä. Hän on esiintynyt muun muassa Oscar Wilden näytelmässä "Salome".
Ian Somerhalder

Ian Joseph Somerhalder (s. 8. joulukuuta 1978 Covington, Louisiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan Boone Carlylenä draamasarjassa "Lost" ja Damon Salvatorena televisiosarjassa "Vampyyripäiväkirjat".
Elämäkerta.
Lapsuus.
Somerhalder syntyi Covingtonissa, Louisianassa hieroja Edna ja rakennusurakoitsija Robert Somerhalderille. Somerhalder oli 13-vuotias, kun hänen vanhempansa erosivat. Hän varttui äitinsä kanssa, jota hän on kuvaillut ”erittäin hengelliseksi”. Somerhalder kävi katolista koulua. Hän toimi mallina 10–13-vuotiaana ja päätti 17-vuotiaana ryhtyä näyttelijäksi.
Ura.
Somerhalder aloitti mallintyönsä kymmenvuotiaana. Hän oli mallina muun muassa Calvin Kleinille, Guccille ja Versacelle. Somerhalder oli Guessin keulahahmona kaksi vuotta. Hän jatkoi mallin töitä DNA Model Managementin kanssa New Yorkissa ja Priscilla’s Model Managementin kanssa Sydneyssä, Australiassa.
Vuoden 2000 kesällä Somerhalder näytteli Hamilton Flemingia "Dawson’s Creekin" lyhytaikaisessa sisarsarjassa "Young Americans". Sarjaa kuvattiin Havre de Gracessa, Marylandissa. Vuonna 2002 Somerhalder esitti Paul Dentonia Bret Easton Ellisin romaaniin pohjautuvassa elokuvassa "Fuck the Rules". Somerhalder esitti Nick-nimistä hahmoa HBO:n televisiosarjassa "Sano että rakastat". Syyskuussa 2009 Somerhalder esiintyi elokuvassa "The Tournament".
Somerhalder näyttelee pääosaa Damon Salvatorea L. J. Smithin kirjoihin pohjautuvassa suositussa draamasarjassa "Vampyyripäiväkirjat". Vuonna 2010 hän voitti "Entertainment Weeklyn" ”Sexy Beast” -kyselyn.
Somerhalder on perustanut hyväntekeväisyysjärjestö Ian Somerhalder Foundationin. Hän on myös esiintynyt Dima Bilanin ”Blind Love” -musiikkivideolla.
Yksityiselämä.
Somerhalder seurusteli kolme vuotta vastanäyttelijänsä Nina Dobrevin kanssa, kunnes pari erosi vuonna 2013.
Huhtikuussa 2015 Somerhalder avioitui näyttelijä Nikki Reedin kanssa. Pariskunnalle syntyi tytär 25. heinäkuuta 2017. 9. tammikuuta 2023 Somerhalder ilmoitti, että hän ja Reed odottavat toista lastaan.
Muuta.
Somerhalder osallistui vuoden 2010 Meksikonlahden öljyonnettomuuden siivoustyöhön. Somerhalder muun muassa auttoi puhdistamaan öljyisiä eläimiä ja nauhoitti julkisia tiedotteita, kuinka ihmiset voivat auttaa katastrofin jälkien siivoamisessa. Somerhalder on eläinten suuri ystävä, ja on perustanut hyväntekeväisyysjärjestö ISF:än (Ian Somerhalder Foundation) joka on mukana aktiivisesti luonnonsuojelutyössä ja kerää rahaa muun muassa uhanalaisten eläinten suojelemiseen ja salametsästyksen lopettamiseen.
Leeanna Walsman

Leeanna Walsman on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Zam Wesselin roolissa elokuvassa ".
Hän toimi saman hahmon äänenä myös elokuvaan perustuvassa pelissä " (2002).
Walsman on esiintynyt useissa televisiosarjoissa kotimaassaan Australiassa.
Vuonna 2017 valmistuneessa ABC:n televisiosarjassa "Seven Types of Ambiguity" hän esitti päähenkilö Joe Marinin vaimoa Annaa.
Chiaki Kuriyama

Chiaki Kuriyama ( "Kuriyama Chiaki"; s. 10. lokakuuta 1984 Tsuchiura, Japani) on japanilainen näyttelijä ja malli. Hän on näytellyt muun muassa Gogo Yūbarin roolissa elokuvassa "" ja Chigusa Takakon roolissa elokuvassa "Battle Royale".
Tanssia ja voimistelua opetellut Kuriyama aloitti mallin uran jo nuorena tyttönä. 11-vuotiaana hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli trillerissä "Toire no Hanako-san" (1995). Seuraavaksi vuorossa oli hyytävä haamun rooli "Ringun" (1998) kanssa samaan aikaan ilmestyneessä "Shikokussa" vuonna 1999. Seuraavan vuoden julkaisu "Ju-on" (2000) nosti nuoren näyttelijän hyvään asemaan tiellä julkisuuteen. Vuonna 2001 Kuriyama teki ensimmäisen suurempaa huomiota saaneen elokuvaroolinsa "Battle Royalen" Chigusa Takakona. Elokuvien jälkeen seurasivat suositut tv-sarjat "Tajū jinkaku tantei psycho – Amamiya Kazuhiko no kikan" ja "Rokubanme no Sayoko".
Aleksi 13

Aleksi 13 oli suomalainen pukeutumisen myymäläketju. Lahtelaisen Luhtasen suvun Luhta Sportswear Companyyn kuuluvan Aleksi 13:n toimintaperiaate on olla kotimainen vastine ulkomaalaisille Suomessa toimiville muotiketjuille. Aleksi 13 myy muun muassa Mexx-, Esprit-, Ril's, O.i.s- ja 4you-tuotemerkkien vaatteita ja asusteita.
Aleksi 13 -myymälöitä oli vuonna 2013 Suomessa 27 paikkakunnalla yhteensä 34. Sen jälkeen liikkeitä alettiin sulkea tai muuttaa Luhdan muunnimisiksi myymälöiksi, tarkoituksena keskittää Aleksi 13:n toiminta pääkaupunkiseudulle.
Historiaa.
Ensimmäinen Aleksi 13 -myymälä avattiin elokuussa 1967. Vaateketjun nimi juontuu siitä, että sen ensimmäinen myymälä sijaitsi Helsingissä osoitteessa Aleksanterinkatu (tuttavallisemmin Aleksi) 13. Lippulaivamyymälä sijaitsi vuoteen 2021 saakka vuonna 1900 valmistuneessa niin sanotussa Lundqvistin liikepalatsissa, jonka suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist.
Aleksi 13 oli Jorma Ihatsun omistuksessa, kunnes hän myi sen Keskolle 1990-luvulla. L-Fashion Groupille Aleksi 13 siirtyi Keskolta vuonna 2001 yhdessä Vaatehuone-ketjun kanssa.
Uusi omistaja L-Fashion Group alkoi muuttaa Aleksi 13 -myymälöitä uuden O.i.s-ketjunsa myymälöiksi, mutta pari vuotta myöhemmin hankkeesta peräännyttiin ja myymälät muutettiin takaisin Aleksi 13 -nimisiksi. 2010-luvulla ketjua alettiin nopeasti karsia niin, että keväällä 2021 jäljellä oli enää viisi myymälää.
Le Marais

Le Marais on Pariisin kaupunginosa, joka sijaitsee 3. ja 4. arrondissementissa. Aiemmin alue tunnettiin lähinnä juutalaiskaupunginosana ja nykyään alue tunnetaan myös homokulttuuristaan.
Historia.
Nimi "Le Marais" (marski tai suo) on peräisin keskiajalta. Alueella oli aikoinaan tori ja kauppapuutarha. Temppeliherrat perustivat 1100-luvulla Le Maraisiin Le Templen, valtavan linnoitetun luostarin. Vuonna 1360 tuleva kuningas Kaarle V muutti alueella sijainneeseen uuteen kuninkaalliseen asuntoonsa. Vuonna 1607 alueelle ryhdyttiin rakentamaan Pariisin ensimmäistä asuintalojen ympäröimää aukiota. Henrik IV varasi itselleen yhden rakennettavista taloista. Aukio nimettiin Place Royaleksi, mutta vuodesta 1800 lähtien se on tunnettu nimellä Place des Vosges. Le Marais on Pariisin värikkäin alue. Ensimmäiset juutalaiset muuttivat sinne 1200-luvulla. 1800-luvulla saapui suuri siirtolaisuusaalto Venäjältä, Puolasta ja Keski-Euroopasta. 1950- ja 1960-luvulla kortteliin muutti sefardijuutalaisia Algeriasta, Tunisiasta, Marokosta ja Egyptistä.
Muuta.
Le Maraisissa on synagogia, leipomoita ja košer-ravintoloita, joista kuuluisin on Jo Goldenberg. Juutalainen asutus on kehittynyt "Rue des Rosiers"´in kortteliin.