tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muumi ja vaarallinen juhannus

Muumi ja vaarallinen juhannus (, ) on vuonna 2008 valmistunut suomalais-puolalais-itävaltalainen pala-animaatioelokuva, joka pohjautuu Tove Janssonin vuonna 1954 julkaistuun kirjaan "Vaarallinen juhannus". Elokuva on koottu 1970- ja 1980-lukujen taitteessa puolalaisella Semafor-studiolla tehdyn pala-animaatiosarjan "Muumien maailma" materiaalista.
Animaatiosarjan kuvamateriaali on restauroitu täysin elokuvaa varten. Käsikirjoitus ja dialogi on tehty Suomessa alusta alkaen. Alkuperäisessä animaatiosarjassa ei ollut lainkaan dialogia. Animaatiosarjan oikeudet olivat pitkään epäselviä, kunnes suomalainen tuottaja Tom Carpelan ja Filmkompaniet Alpha onnistuivat saamaan sarjan kaikki elokuvaoikeudet itselleen.
Vuonna 2008 elokuva osallistui Malmön kansainvälisillä lastenelokuvajuhlilla lastenelokuvien kilpailusarjaan. 
Juoni.
Seesteisen kesäpäivän Muumilaaksossa keskeyttää tulivuoren purkaus ja valtava tulva-aalto. Vesi nousee yhä korkeammalle, mutta Muumiperhe löytää viime hetkellä turvapaikan merkillisestä talosta, joka ajelehtii heidän eteensä. Sittemmin ilmenee, ettei kyse ole 
tavallisesta talosta, vaan näyttämöstä, joka on teatteria harrastavan Emman asumus. 
Hieman vastahakoisesti Emma suostuu auttamaan, kun Muumiperhe haluaa tehdä näytelmän, jota Muumipappa alkaa käsikirjoittaa. 
Matkaan tulee mutkia, kun Muumipeikko ja Niiskuneiti joutuvat vahingossa eroon muista. Retkensä aikana he kohtaavat Vilijonkan ja 
viettävät yhdessä riehakasta juhannusyötä kokon ympärillä. Seuraavan aamun väärinkäsityksen takia he joutuvat kuitenkin virkavallan takaa-ajamiksi. 
Samanaikaisesti myös Pikku Myy päätyy omille teilleen ja kohtaa sattumalta Nuuskamuikkusen. Kaksikko käy kapinoimassa itsevaltiasta puistovahtia vastaan ja saa kontolleen orpolapsilauman. Muumilaakson väki on joutunut toisistaan erilleen, mutta sattumien kautta he löytävät tiensä taas yhteen ja kaikki ehtivät viime tipassa paikalle, kun Muumiperheen näytelmä "Jalopeuran morsiamet" saa ensi-iltansa kelluvalla näyttämöllä.
Ralf Schumann

Ralf Schumann (s. 10. kesäkuuta 1962 Meissen) on saksalainen pistooliampuja ja olympiavoittaja. 
Schumann on voittanut olympiakultaa kolmesti, Barcelonassa 1992, Atlantassa 1996 ja Ateenassa 2004. Hän saavutti myös itä-saksalaisena olympiahopeaa Soulissa 1988. Schumann haki Pekingissä 2008 neljättä olympiakultaansa. Hän ampuikin finaalin parhaan tuloksen, mutta Ukrainan Oleksandr Petriv oli yhteispisteissä parempi ja jätti Schumannin hopealle.
Schumann on menestynyt myös maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on voittanut kaksi henkilökohtaista maailmanmestaruutta, Barcelonassa 1998 ja Moskovassa 1990, ja kaksi joukkue mestaruutta, Lahdessa 2002 ja Barcelonassa 1988. Lisäksi Schumann on saavuttanut hopeaa Lahdesta 2002 ja pronssia Milanosta 1994 ja Suhlista 1986.
Gloria Grahame

Gloria Grahame, alun perin Hallward (28. marraskuuta 1923 Los Angeles, Kalifornia – 5. lokakuuta 1981 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Grahame voitti parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa "Särkyneiden haaveiden kaupunki" (1952). 
Muiden elokuvien joukossa ovat "Oikeutettu kosto" (1947), "Hermot pinnalla" (1950), "Pelko" (1952), "Macao – syntisten saari" (1952), "Suuri maailmansirkus" (1952), "Gangsterikuningas" (1953), "Oklahoma" (1955), "Pyörteitä" (1955), "He pakenivat huomispäivää" (1959) ja "Puhtaana käteen" (1980). 
Grahame oli myös tunnettu teatteriesiintyjä. Hänellä oli useita, monesti lyhyiksi jääneitä kohusuhteita. Hän oli naimisissa muiden muassa elokuvaohjaaja Nicholas Rayn kanssa. Paul McGuiganin elokuva "Filmitähdet eivät kuole Liverpoolissa" (2017) perustuu väljästi Gloria Grahamen suhteeseen itseään puolta nuoremman brittinäyttelijän Peter Turnerin kanssa vähän ennen kuolemaansa. Elokuvan pääosia näyttelevät Annette Bening ja Jamie Bell.
Grahame kuoli rintasyöpään New Yorkissa 57-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Robert Ryan

Robert Bushnell Ryan (11. marraskuuta 1909 – 11. heinäkuuta 1973) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Chicagossa ja meni vuonna 1939 naimisiin elämänkumppaninsa Jessican kanssa. Hän valmistui Dartmouth Collegesta vuonna 1932 ja oli toisen maailmansodan veteraani. 
Ryan oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolillaan elokuvassa "Oikeutettu kosto" (1947). Bafta-ehdokkuuden hän sai elokuvasta "Billy Budd" (1962). Ryan esiintyi myös muissa maineikkaissa elokuvissa, joiden joukossa ovat "Viimeinen isku" (1949), "Mies astui junasta" (1954), "He pakenivat huomispäivää" (1959), "Atlantin valli murtuu" (1962), "Taistelu Ardenneilla" (1965) ja Hurja joukko (1969).
Ryan oli kolmen lapsen isä. Hän jäi leskeksi 1972 ja kuoli itse keuhkosyöpään New Yorkissa 11. heinäkuuta 1973 63-vuotiaana.
Arto Rinne

Arto Rinne (, s. 5. tammikuuta 1966 Petroskoi) on venäjänsuomalainen synnyinkaupungissaan vaikuttanut Karjalan Radion toimittaja sekä folk-muusikko. Koulutukseltaan hän on kielitieteilijä. Hän valmistui Petroskoin valtionyliopistosta vuonna 1990. Nykyisin hän asuu Kouvolassa.
Rinne on sukujuuriltaan suomalainen. Hänen isovanhempansa Uuno ja Saimi Rinne loikkasivat Suomesta Neuvostoliittoon vuonna 1931. Isoisä teloitettiin Stalinin vainoissa ampumalla vuonna 1938. Uunon poika Pauli Rinne (1934–2021), Arto Rinteen isä, oli Petroskoissa tunnettu näyttelijä, ohjaaja ja kulttuurivaikuttaja. Rinteen äiti on suomensukuinen komi.
Arto Rinne on soittanut ja laulanut Santtu Karhu &amp; Talvisovat-, Myllärit- ja Sattuma-yhtyeissä. Vuonna 2006 hän teki yhteistyössä Peter Coonin kanssa ensimmäisen soololevynsä. Albumi "Kiireen kääntöpuoli" ilmestyi vuonna 2007.
Rinteen tytär Eila (s. 19. huhtikuuta 1990) on myös muusikko ja soittanut viulua Sattumassa.
Elokuussa 2021 Arto Rinteeltä julkaistiin Juminkeko-säätiön kustantamana kirja "Karjalaan kaikonneita", suomalaisten pakolaisten kohtaloita sukutarinana. Hänen itsensä kääntämä venäjänkielinen laitos ilmestyi vuonna 2022 Petroskoissa nimellä, joka suomeksi kuuluu: Pauli Rinne, näyttämö ja elämä () 
Suomen itärajan sulkeuduttua Rinne on joutunut kulkemaan Venäjälle kuten Petroskoihin ja Säämäjärven kesäpaikalleen Narvan–Ivangorodin rajanylityspaikan kautta, mikä on haastavaa.
Kiinan kielen mittasana

Kiinan kielen mittasanat () ovat kiinan kielen kieliopillisia sanoja, jotka esitetään lukumäärää ilmaistaessa numeraalin ja pääsanan välissä. Monilla mittasanoilla on myös itsenäinen merkitys esimerkiksi substantiivina, mutta mittasanaa ei läheskään aina voi kääntää substantiivina. Kiinan sanakirjoissa substantiivin yhteydessä kerrotaan yleensä myös siihen liittyvä mittasana.
Suomen kielessä mittasanoja voi ajatella sellaisina määreinä kuin "kaksisataa "kilometriä" rautatietä", "kaksi "paria" sukkia" tai "yhdeksän "tuoppia" olutta". Kiinan taipumattomien sanojen käsittelyssä mittasanat ovat kuitenkin välttämättömiä käyttää myös silloin kun luonnollista yksikköä ei ole. Useimmissa tapauksissa voi mittasanan mieltää suomen kielen yksikön partitiivimuotoon, jota esimerkiksi indoeurooppalaiset kielet eivät tunne.
Eräät sanat kuten ajanmääreet, rahayksiköt ja mittayksiköt toimivat itsessään mittasanoina, mutta muutoin mittasana toimii aiheenmukaisena määreenä, jonka valinta riippuu usein laskettavan asian ominaisuuksista.
"Luonnollisia" mittoja, joissa ei tarvita mittasanaa:
Yleensä mittasana on kuitenkin lisättävä erikseen ja sen valinta riippuu substantiivista:
Mittasanan käyttö on kiinassa pakollista lukumäärän lisäksi myös eräissä kieliopillisissa rakenteissa ja ilmauksissa. Esimerkiksi ilmaukset "tämä", "tuo", "mikä" ja "kuinka monta" vaativat mittasanan:
Myös kiinan verbeillä on vastaavanlaisia määresanoja.
Esimerkkejä kiinan kielen mittasanoista.
Perin. on perinteinen merkki, Yks. osoittaa nykyaikaista yksinkertaistettua merkkiä, jos sellainen on.
Aiheenmukaiset.
Perin. kuvaa perinteistä merkkiä, Yks. mahdollista yksinkertaistettua merkkiä..
Tuonelan virralla

Tuonelan virralla on taidemaalari Axel Gallénin Juseliuksen mausoleumiin maalaama fresko.
Maalauksen kuvaidea ja sommitelma ovat mukaelma maalauksesta "Väinämöisen lähtö". Gallén maalasi omakuvansa maalauksen oikeaan laitaan. Yllään hänellä on freskomaalarin esiliina ja muurauslasta.
Keskellä kuvaa on eräs merkittävistä hahmoista: vanha sokea nainen, jonka taiteilija tapasi eräässä vanhainkodissa. Naisen sanottiin itkeneen silmänsä sokeiksi kun hänen ainoa tyttärensä eksyi metsään koskaan palaamatta. Naisen takaa kurkkivat Pekka Halosen kasvot.
Ennen varsinaista freskoa Gallén maalasi samanlaisen harjoitelman vuonna 1903, jonka nimi on "Tuonelan virran rannalla". Temperamaalaus on kooltaan 77 × 145 cm ja on esillä Ateneumissa.
Juseliuksen mausoleumi tuhoutui vuonna 1931 tulipalossa. Axel Gallénin poika Jorma Gallen-Kallela maalasi freskot uudelleen isänsä muistiinpanojen, luonnosten ja työsuunnitelmien avulla. Valmiit freskot lisättiin kappeliin vuonna 1939.
Sam Neill

Nigel John Dermot (Sam) Neill OBE (s. 14. syyskuuta 1947 Omagh, Pohjois-Irlanti) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on ollut ehdolla Emmy-palkinnon ja kolmen Golden Globen saajaksi. Lukuisten elokuvien lisäksi Neill on näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa "Reilly, Ace of Spies", "Tudors", "Crusoe", "Happy Town", "Alcatraz", "Peaky Blinders" sekä "Eikä yksikään pelastunut".
Neill omistaa useita viinitiloja, jotka tuottavat viiniä nimeltä "Two Paddocks".
Jim Henson

James Maury ”Jim” Henson (24. syyskuuta 1936 Greenville, Mississippi, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 1990 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nukketaiteilija ja elokuvantekijä, joka tunnetaan nukkeryhmä muppetien isänä.
Elämä ja ura.
Henson syntyi Mississippissä ja varttui Hyattsvillessä, Marylandissa. Käydessään Marylandin yliopiston collegea Henson teki tulevan vaimonsa Jane Nebelin kanssa nukkeohjelmaa paikallistelevisioon. Kermit-sammakon ja muut muppetit hän kehitti viisiminuuttiseen ohjelmaan nimeltä "Sam and Friends". Valmistumisensa jälkeen Henson teki avustajiensa kanssa televisiomainoksia ja spotteja eri ohjelmiin.
Henson teki vuonna 1965 lyhytelokuvan "Time Piece", joka sai Oscar-ehdokkuuden. Kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi lyhytelokuvat "The Wheels That Go" ja "Ripples" sekä IBM-yhtiölle tehdyn elokuvan "The Paperwork Explosion". Niiden jälkeen Henson kirjoitti televisiodokumentin "Youth ‘68: Everything’s Changing...or Maybe It Isn’t" (1968) sekä kirjoitti ja ohjasi surrealistisen televisioelokuvan "The Cube" (1969).
Hensonin ryhmän tekemä lasten nukkeohjelma "Seesamtie" alkoi televisiossa vuonna 1969, ja Hensonista tuli sen myötä maankuulu. "The Muppet Show" alkoi vuonna 1976 ja nosti Hensonin kansainväliseen maineeseen. Henson teki sarjan pohjalta useita elokuvia vuodesta 1979 alkaen. Hän myös ohjasi nukkeanimaatioelokuvat "Tumma kristalli" (1981) ja "Labyrintti" (1986) sekä avusti elokuvan "Kuka pelkää noitia" (1990) teossa.
Vuonna 1990 Henson oli neuvottelemassa Disneyn kanssa muppetien oikeuksien myynnistä. Sopimus toteutui vuonna 2004. Henson kuoli vuonna 1990 keuhkokuumeeseen.
Aiheesta muualla.
Dokumenttielokuva
Verkossa
Don Meineke

Donald E. ”Don” Meineke (30. lokakuuta 1930 Dayton, Ohio – 3. syyskuuta 2013 Dayton, Ohio) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi NBA-tasolla vuosina 1952–1958. Hän sai NBA:n kaikkien aikojen ensimmäisen parhaalle tulokkaalle myönnettävän "Rookie of the Year" -palkinnon vuonna 1953. 
Meineke pelasi yliopistotasolla Daytonin yliopistossa. Hänen NBA-seuroinaan olivat Fort Wayne Pistons ja Rochester/Cincinnati Royals.
David McCallum

David Keith McCallum (19. syyskuuta 1933 Glasgow – 25. syyskuuta 2023 New York) oli brittiläinen näyttelijä, joka esiintyi useissa elokuvissa ja tv-sarjoissa 1950-luvun lopulta alkaen kuolemaansa saakka.
Ura.
McCallumin tunnetuimpia roolihahmoja on agentti Illya Kuryakin sarjassa "Napoleon Solo". 1970-luvulla hän näytteli toisen maailmansodan aikaan sijoittuneessa vankileiridraamassa "Colditz" ja sarjassa "Näkymätön mies". 1980-luvulla hänet nähtiin suositussa mysteerisarjassa "Safiiri ja Teräs" yhdessä Joanna Lumleyn kanssa. 
Vuosina 2003–2023 McCallum esiintyi televisiosarjassa "NCIS Rikostutkijat" kuolinsyyntutkija Ducky Mallardin roolissa, jota hän aiemmin esitti myös sarjassa "Kunnian miehet".
McCallum esiintyi myös teatteriproduktioissa.
Boris Gelfand

Boris Gelfand (, synt. , ; s. 24. kesäkuuta 1968) on israelilainen shakin suurmestari ja shakkikirjailija. Vuonna 2010 Gelfand voitti FIDEn maailmancupin, mikä avasi hänelle paikan kahdeksan pelaajan joukkoon MM-ehdokasotteluihin. Ehdokasotteluiden finaalissa Gelfand kukisti Aleksandr Grištšukin ja saavutti oikeuden haastaa Viswanathan Anandin maailmanmestaruudesta vuonna 2012. MM-ottelussa tilanne oli pitkien pelien jälkeen tasan molempien voitettua yhden pelin. Lopulta mestaruus ratkaistiin neljässä nopean shakin katkaisupelissä, jotka voitti Anand pistein 2½ – 1½, joten Anand säilytti mestaruutensa.
Elämä ja ura.
Gelfand syntyi Minskissä, Valko-Venäjällä. Hän muutti Israeliin vuonna 1998 ja asuu nykyisin Rishon LeZionissa. 
Gelfand voitti Neuvostoliiton juniorien maailmanmestaruuden 17-vuotiaana ja juniorien Euroopan mestaruuden kaksi vuotta myöhemmin. Hän saavutti suurmestarin arvon vuonna 1989. Hän on voittanut noin 30 turnausta ammattilaisurallaan, mukaan lukien turnaukset
Wijk aan Zeessa (1992 ja 1994), ensimmäisen sijan Bielissä (1993), Dos Hermanas -turnauksen (1994), Belgradissa (1995), Tilburgissa (1996), Malmössä (1999) ja Pamplonassa 2004.
Gelfand ei ollut yksi suosikeista shakin MM-turnauksessa 2007, mutta hän yllätti sijoittumalla siinä kolmanneksi jakaen saman pistemäärän toiseksi tulleen Vladimir Kramnikin kanssa. 
Vuonna 2010 Gelfand voitti FIDE:n maailmancupin, mikä avasi hänelle paikan kahdeksan pelaajan joukkoon MM-ehdokasotteluihin. Neljännesfinaaleissa Gelfand voitti Şəhriyar Məmmədyarovin pistein 2½–1½. Semifinaaleissa vastaan tuli Veselin Topalovin kukistanut Gata Kamski. Tilanne oli pitkien pelien ja nopean shakin jälkeen tasan, mutta Gelfand oli parempi pikashakissa. Kuuden pelin mittaisessa finaalissa Gelfand kukisti Aleksandr Grištšukin viimeisen pelin voitollaan ja saavutti oikeuden haastaa Viswanathan Anandin maailmanmestaruudesta vuonna 2012.
Vuoden 2012 maailmanmestaruusottelussa tilanne oli pitkien pelien jälkeen tasan molempien voitettua yhden pelin. Lopulta mestaruus ratkaistiin neljässä nopean shakin katkaisupelissä, jotka voitti Anand pistein 2½–1½, joten Anand säilytti mestaruutensa.
Jarmo Leppiniemi

Jarmo Tapani Albert Leppiniemi (16. helmikuuta 1948 Jurva – 15. tammikuuta 2020) oli suomalainen professori, oppiarvoltaan kauppatieteiden tohtori.
Leppiniemi syntyi Jurvassa mutta kävi koulunsa Porissa. Hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa, ja hänet nimitettiin sinne assistentiksi vuonna 1972. Hän hoiti laskentatoimen professuuria kauppakorkeakoulussa vuodesta 1990 sekä useita neuvosto- ja hallitusjäsenyyksiä eri yhtiöissä ja yhteisöissä. Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta valitsi hänet vuoden opettajaksi vuonna 1985.
Jarmo Leppiniemi toimi Osakesäästäjien Keskusliiton hallituksen puheenjohtajana 24 vuotta, vuodesta 1984 vuoteen 2008. Toukokuussa 2008 hän luopui tehtävästä ja hänet valittiin liiton kunniapuheenjohtaksi. Leppiniemi puhui osakesijoittamisen puolesta asiantuntijana Yleisradiossa ja muun muassa "Ilta-Sanomien" kolumnistina.
Chris Paul

Christopher Emmanuel ”Chris” Paul (s. 6. toukokuuta 1985 Winston-Salem, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on muun muassa moninkertainen NBA:n tähdistöjoukkuelainen, tähdistöottelupelaaja, riistotilaston voittaja ja syöttötilaston voittaja sekä kaksinkertainen olympiavoittaja.
Paul on pelannut NBA:ssa kaudesta 2005–2006 lähtien. Hän aloitti New Orleans Hornetsissa, kaudesta 2011–2012 vuoteen 2017 asti hänen seuranaan oli Los Angeles Clippers, ja kesällä 2017 hän siirtyi Houston Rocketsiin sekä kesällä 2019 Oklahoma City Thunderiin. Marraskuussa 2020 hän siirtyi Phoenix Sunsiin.
Ura.
Pohjoiscarolinalainen Paul opiskeli West Forsyth High Schoolissa ja Wake Forestin yliopistossa. Hän sai NBA-kauden 2005–2006 jälkeen palkinnon. Vuonna 2008 hän pelasi ensimmäistä kertaa ssa ja valittiin kauden päätteeksi liigan ykköstähdistökentälliseen. Hän oli ykkönen riisto- ja syöttökeskiarvoissa kaudella 2008–2009.
Ennen kautta 2011–2012 Paul oli pitkään siirtohuhujen kohteena. Hänet ehdittiin jo kaupata Los Angeles Lakersiin, mutta muiden omistajien tuli hyväksyä kauppa, sillä Hornets oli liigan omistuksessa. Muiden omistajien hylättyä kaupan Paul siirtyikin lopulta kaupungin toiseen joukkueeseen, Los Angeles Clippersiin.
Kesäkuussa 2017 Paul siirtyi Houston Rocketsiin , heinäkuussa 2019 Oklahoma City Thunderiin ja marraskuussa 2020 Phoenix Sunsiin.
Maajoukkue.
Paul on maajoukkuetasolla edustanut Yhdysvaltoja useaan otteeseen. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti MM-pronssia Japanissa 2006 sekä oli osana olympiakultaa voittaneissa joukkueissa Pekingin olympialaisissa 2008 ja neljä vuotta myöhemmin Lontoon olympialaisissa 2012.
You Us It!

You Us It! on brittiläisen punk-yhtye 999:n kolmastoista albumi. Albumi sisältää hittejä, kuten ""Bye Bye England" ja "Black Flowers For The Bride"". Albumi nauhoitettiin vuonna 1993.
Tata Group

Tata Group () on kansainvälinen konglomeraatti, jonka pääkonttori on Intian Mumbaissa. Se on Intian suurin yksityinen yritys ja toimii teräs-, auto-, tietotekniikka-, viestintä-, voimayhtiö-, tee- ja hotellialoilla. 
Yhtymä sai nimen perustajansa Jamsetji Tatan mukaan, joka perusti kangasalan yrityksen vuonna 1874. Tatan perheen edustajia on ollut lähes tauotta yhtymän johdossa. Viidennen sukupolven edustaja Ratan Tata kuoli 86 vuoden iässä lokakuussa 2024. Konserni laajensi hotellialalle 1904, teräkseen 1912, moottoreihin 1945 ja autoihin 1954. Tata Steel on Aasian ensimmäinen ja Intian suurin yksityinen teräsyhtiö, joka on nykyisin maailman kuuden suurimman teräsyhtiön joukossa. Tata Motors on yhtymän autovalmistaja. Tata Global Beverages on puolestaan yhtymän virvoitusjuomakonserni, joka on yksi maailman viidestä suurimmasta teen valmistajasta. 
Vuonna 2008 Tata Group julkisti maailman halvimman auton, 1 800 euroa maksavan Tata Nanon. Yritys kävi myös neuvotteluja Fordin kanssa Jaguarin ja Land Roverin ostamisesta Tata osti ne lopulta 2,3 miljardilla dollarilla eli noin 1,5 miljardilla eurolla.
Mühlburg

Mühlburg on Karlsruhen kaupunginosa. Sen läpi virtaa Albjoki. Mühlburgin pinta-ala on 5,27 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli 16 336 vuoden 2021 lopussa.
Ensimmäiset maininnat Mühlburgista ovat vuodelta 1248. Tuolloin kaupungin nimi oli "Mulenberc". Kaupunkioikeudet Mühlburg sai vuonna 1670. Mühlburg yhdistettiin Karlsruheen vuonna 1886. Tuolloin kaupungin asukasluku oli noin 4 100 ja pinta-ala 2,10 km².
Vuodesta 1901 lähtien Karlsruhen satama Reinissä on sijainnut Mühlburgissa. Mühlburgin kuuluisin asukas on Karl Benz, joka syntyi siellä vuonna 1844.
Friedrich Overbeck

Johann Friedrich Overbeck (3. heinäkuuta 1789 Lyypekki – 12. marraskuuta 1869 Rooma, Italia) oli saksalainen taidemaalari, piirtäjä ja kuvittaja.
Overbeck muutti 1809 Roomaan. Hän oli nasareenien merkittävimpiä taiteilijoita. Tyylillisesti hänen uskonnollinen taiteensa muistutti Rafaelia ja Peruginoa.
Luettelo Suomen kunnista vuonna 2008

 
Taulukko sisältää Suomen kuntien tietoja vuodelta 2008 lajiteltavassa taulukossa. Lisätyt tiedot ovat väkiluku, pinta-ala ja väestöntiheys. Vuonna 2008 Suomessa oli 415 kuntaa, nykyisin 309. Kaupungit on lihavoitu.
Coelurosauravus

Coelurosauravus (”onttoluinen liskolintu”) oli permikaudella puissa elänyt matelija. Se oli yksi ensimmäisistä liitävistä selkärankaisista.
Ulkonäkö ja käyttäytyminen.
"Coelurosauravuksella" oli selässä pitkiä luusauvoja, joiden väliset ihopoimut toimivat siipinä. Pieni ja kevyt kallo auttoi "Coelurosauravusta" pysymään kauan ilmassa. Liitäessään se piti eturaajansa ojennettuina ja käytti häntäänsä peräsimenä. Se saattoi myös levittää siipensä nostaekseen lämpötilaansa kun se otti aurinkoa puiden rungoilla. Sen taipuisat kynnelliset sormet auttoivat sitä pysymään kiinni puissa. "Coelurosauravusten" uskotaan saalistaneen ja levänneen parvissa. Toisin kuin myöhemmin elänyt "Kuehneosaurus", "Coelurosauravus" pystyi laskostamaan siipensä levätessään. Niiden ravintoa olivat suuret hyönteiset, joita ne murskasivat terävillä hampaillaan. "Coelurosauravuksen" pituus oli 30–40 cm ja siipien kärkiväli noin 30 cm.
Löydöt.
Ensimmäiset "Coelurosauravuksen" jänteet löysi eräs kuparikaivostyömies Englannista vuonna 1910. Tämän jälkeen on löytynyt lisää näytteitä Englannista, Madagaskarilta ja 1980-luvun loppupuolella Itä-Saksasta Kupershieferin muodostumasta.
Jerry Mathers

Jerry Mathers (s. 2. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa televisiosarjasta "Leave It to Beaver", joka esitettiin alun perin vuosina 1957–1963.
Mathers esiintyi myös elokuvissa, joista eräs on Alfred Hitchcockin "Mutta... kuka murhasi Harryn?" (1955). Hän aloitti uransa hyvin varhain; hänet nähtiin mainoksessa jo kaksivuotiaana. 
Suurimman maineensa Iowan Sioux Cityssä syntynyt Mathers saavuttikin juuri lapsinäyttelijänä. Hän valmistui Notre Dame High Schoolista 1967 ja myöhemmin Kalifornian yliopistosta. 1960-luvun viimeisinä vuosina Yhdysvalloissa alkoi levitä virheellinen huhu, jonka mukaan Mathers olisi saanut surmansa Vietnamissa.
Mathersilla on kolme lasta. Hän sairastaa aikuisiän diabetesta.
Hugh Beaumont

Eugene Hugh Beaumont (16. helmikuuta 1909 – 14. toukokuuta 1982) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolista televisiosarjassa "Leave It to Beaver" (1957–1963). 
Beaumont syntyi Kansasissa ja valmistui yliopistosta teologian maisteriksi. Hän oli vuodesta 1942 naimisissa näyttelijä Kathryn Adamsin kanssa ja sai kolme lasta. 
Jonkin verran myös ohjaus- ja käsikirjoitustöissä vaikuttanut Beaumont kuoli sydänkohtaukseen ollessaan 73-vuotiaana vierailulla Münchenissä, Saksassa.
Tony Dow

Anthony Lee "Tony" Dow (13. huhtikuuta 1945 – 27. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolista televisiosarjassa "Leave It to Beaver" (1957–1963). 
Dow syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa. Dow meni naimisiin Carol Marlow'n kanssa kesäkuussa 1969 ja heidän avioliittonsa päättyi vuonna 1978. Heillä oli yksi vuonna 1973 syntynyt lapsi. Kesäkuussa 1980 Dow meni naimisiin Lauren Shulkindin kanssa. 1990-luvulla Dow paljasti kärsineensä masennuksesta. Myöhemmin hän näytteli tätä taistelua kuvaavissa oma-apuvideoissa, mukaan lukien "Beating the Blues" vuodelta 1998. Lokakuussa 2021 Dow joutui sairaalaan keuhkokuumeen takia.
Toukokuussa 2022 Dow'lla diagnosoitiin syöpä. 26. heinäkuuta 2022 ennenaikaisten kuolemailmoitusten jälkeen hänen perheensä ilmoitti, että Dow oli ”viimeisinä tunteinaan” Kalifornian Topangassa kodissaan saattohoidon alaisena. Hän kuoli 27. heinäkuuta 77-vuotiaana.
Luna 5

Luna 5 () oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka yritti pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Jarrutusrakettijärjestelmän vian vuoksi se törmäsi kuun pintaan Pilvien mereen Mare Nubiumiin 10. toukokuuta 1965.
Se oli toinen Neuvostoliiton luotain, joka pääsi Kuuhun asti. Luna 5:n ja sen edeltäjän Luna 4:n välissä Neuvostoliitolla oli ollut kolme epäonnistunutta laukaisuyritystä maaliskuussa 1964, huhtikuussa 1964 ja huhtikuussa 1965, ja lisäksi Kosmos 60, joka pääsi maan kiertoradalle asti.
Emmanuel Lewis

Emmanuel Lewis (s. 9. maaliskuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten nimiroolista televisiosarjassa "Webster" (1983–1989).
Lewis syntyi New Yorkin Brooklynissä ja valmistui Clark Atlanta Universitysta. Vaikka hänen maineensa perustuu pitkälti hänen urasaavutuksiinsa lapsuus- ja nuoruusiällä, hän on jatkanut näyttelemistä aikuisuuteensa asti. Lewis oli vuosien 1984–1987 aikana neljästi ehdolla Young Artist -palkinnon saajaksi ja voitti neljä People's Choice Awardia. 
Lewis on tuntemattomista syistä epätavallisen lyhyt, vain 1,30 metrin mittainen.
Tony Anselmo

Tony Anselmo (s. 18. helmikuuta 1960 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen animaattori ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan ääniroolistaan Aku Ankkana.
Ura.
Anselmo kiinnostui nuorena piirtämisestä. Hän esitteli 16-vuotiaana portfolionsa animaattoreille Ollie Johnston ja Jack Hannah, jotka lähettivät Anselmon opiskelemaan kolmeksi vuodeksi Kalifornian taideinstituuttiin. Anselmo työskenteli opintojen jälkeen aluksi harjoittelijana ja myöhemmin animaattorina Disneyllä 1980-luvulla. Hän ystävystyi tuolloin Aku Ankan alkuperäisen ääninäyttelijän Clarence Nashin kanssa.
Animaattorina.
Anselmo on toiminut animaattorina Disneyn tuottamien elokuvien parissa 1980-luvulta lähtien. Hän on työskennellyt muun muassa elokuvissa "Basil Hiiri – Mestarietsivä", "Oliver ja kumppanit", "Leijonakuningas", "Mulan" sekä "Nalle Puh ja Möhköfantti". Anselmo toimi 1990-luvulla myös hahmojen sommittelijana "Simpsoneissa". Saatuaan roolin Aku Ankan ääninäyttelijänä, Anselmo on tehnyt vähemmän töitä piirtämisen parissa.
Ääninäyttelijänä.
Anselmo ja pitkäaikainen Aku Ankan ääninäyttelijä Clarence Nash viettivät aikaansa usein yhdessä työpaikalla. Nash opetti käyttämiään tekniikoita Akun äänen tuottamiseksi Anselmolle. Hän oppi esittämään Akua vasta pitkäaikaisen harjoittelun jälkeen. Anselmo vieraili Nashin luona sairaalassa tämän sairastuttua leukemiaan vuonna 1985. Nash kertoi Anselmolle haluavansa tämän jatkavan Akun roolissa. Nashin samana vuonna tapahtuneen kuoleman jälkeen Anselmo on toiminut Aku Ankan äänenä vuodesta 1986 lähtien muun muassa "Ankronikassa," "Mikin Juhlashow'ssa", "Nokkapokassa", "Akun tehtaassa", "Mikin klubissa" ja useassa videopelissä.
Luna 8

Luna 8 () oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka yritti pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Jarrutusrakettijärjestelmä käynnistyi liian myöhään ja luotain törmäsi kuun pintaan Myrskyjen valtamereen Oceanus Procellarumiin 6. joulukuuta 1965.
Kaksi kuukautta sen jälkeen kun Luna 7 oli tuhoutunut lähes samalla tavalla, ja viisi kuukautta Luna 5:n epäonnistuneen laskeutumisyrityksen jälkeen, Luna 8 pääsi näistä lähimmäs onnistumista, ja se ehti kokeilla monia teknisiä uutuuksia kuten tähtien mukaan suunnistamista ja radiolaitteiden käyttöä maasta käsin.
Guyanan dollari

Guyanan dollari (GYD) on Guyanan virallinen valuutta vuodesta 1839 alkaen, ja joka on ollut käytössä nykyisessä muodossaan vuodesta 1951 lähtien. Valuutan tunnuksena käytetään $-merkkiä tai tarvittaessa GY$-merkintää. Guyanan dollari jakautuu 100 senttiin, joskin senttiarvoisia kolikkoja ei ole enää inflaation vuoksi yleisesti käytössä.
Yleiset kolikkoarvot ovat $1, $5 ja $10 ja seteliarvot $20, $100, $500 ja $1 000.
King Vidor

King Wallis Vidor (8. helmikuuta 1894 Galveston, Texas, Yhdysvallat – 1. marraskuuta 1982 Paso Robles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Vidorin ohjaajanura kattoi vuodet 1913–1980. Hän oli viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi ja hänet palkittiin vuonna 1979 kunnia-Oscarilla. Hän voitti Venetsiassa Kultaisen leijonan elämäntyöstä (1982) ja oli ehdolla Golden Globen saajaksi (1957). Hän toimi vuosina 1936–1938 Screen Directors Guildin johdossa. 
Vidor esiintyi Walter Kleinin roolissa James Tobackin elokuvassa "Rahan voima" ("Love and Money", 1982).
Hänen töidensä joukossa ovat "Salama iskee kahdesti" (1951) ja "Sota ja rauha" (1956). 
Elämäkerta.
King Vidor syntyi Galvestonissa Texasissa 1894. Lapsena hän selvisi hengissä tuhoisasta Galvestonin hurrikaanista syyskuussa 1900. Nuorena hän työskenteli paikallisessa elokuvateatterissa ensin lipunrepijänä ja myöhemmin koneenkäyttäjänä. Hän ehti työskennellä amatöörivalokuvaajana ennen kuin ryhtyi kuvaamaan uutiselokuvia paikallisista tapahtumista.
Vidor oli kolmesti naimisissa. Ensimmäisen vaimonsa Florence Vidorin kanssa (naimisissa 1914–1924) hän sai yhden lapsen. Eleanor Boardmanin kanssa hän oli naimisissa 1926–1931 ja sai kaksi lasta. Viimeinen avioliitto Elizabeth Hill Vidorin kanssa alkoi vuonna 1937 ja kesti ohjaajan kuolemaan saakka.
Palkinnot.
Vidorin Oscar-ehdokkuudet
Vidorilla on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 6743 Hollywood Boulevard.
Luettelo Suomen pääministereistä

Suomen pääministeri on Suomen valtioneuvoston eli hallituksen johtaja. Ensimmäinen pääministeri oli senaatin puheenjohtaja Pehr Evind Svinhufvud, joka aloitti pääministerinä 27. marraskuuta 1917.
Suomen pääministerit.
&lt;onlyinclude&gt;
&lt;/onlyinclude&gt;
Tiedot numeroina.
Seuraavassa luettelossa ovat pääministerit aakkosjärjestyksessä ja pääministerivuorokaudet mainiten. "Nykyisen pääministerin" osalta "pääministerivuorokausien" lukumäärä on mukainen.
Dabba Wallah

Dabba Wallah tai dabbawalla on palvelu ja ammatti Intian Mumbaissa, sekä näiden ammatinharjoittajien osuuskunta, joka työllistää noin viisituhatta jäsentään.
Dabbawallat kuljettavat metallisia lounasastioita työpaikoille joko asiakkaidensa kotiväeltä tai erillisestä lounaskeittiöstä. Palvelu on aloitettu 1880-luvulla. Sitä pidetään taidokkaana tiedonhallinnan näytteenä, sillä dabbawallat kuljettavat päivittäin lähes 200 000 ruoka-annosta, valituksia tulee erittäin vähän ja koko palvelu toimii ilman korkeaa teknologiaa.
Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu

Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu ("Gedenkdienst") on vaihtoehto Itävallan pakolliselle ase-/siviilipalvelukselle. Siihen osallistuvat palvelevat joukkotuhojen muistolle perustetuissa instituutioissa.
Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelun perusti Andreas Maislinger, politiikantutkija Innsbruckista. Maislinger on työskennellyt vapaaehtoisena Auschwitz-Birkenau –museossa, missä idea muistotyöpalveluohjemasta syntyi.
1991 Andreas Maislinger alkoi kehittää itsenäistä, joskin pitkälti hallituksen rahoittamaa järjestöä, jonka nimeksi tuli Austrian Holocaust Memorial Service. Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelun tarkoitus on tunnustaa Itävallan osa holokaustin kollektiivisesta vastuusta. Muistotyöpalvelu tarjoaa apua holokaustiin liittyville arkistoille ja museoille. Vuodesta 1992 lähtien työhön on lähetetty noin 400 harjoittelijaa.
Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelujärjestö perusti "Itävaltalaisen holokaustin muistopalkinnon" ( "AHMA") vuonna 2006.
Itävaltalainen ulkomaillapalvelus on järjestön perusta, ja Itävallan hallitus on valtuuttanut sen lähettämään harjoittelijoita kumppanuusorganisaatioissa maailmanlaajuisesti.
Vepsä (Kuhmo)

Vepsän kylä sijaitsee Etelä-Kuhmossa Vepsänjoelta Nurmesrajalle saakka. Lännessä on naapurikylänä Katerma ja idässä Korpisalmi.
Asuttaminen.
Vepsälle on tullut ensimmäinen asukas 1600-luvulla Pihlajanvaaralle (nykyinen Toivola). Myöhemmin asukkaita tuli lisää Vepsänjärven rannoille sekä myös Kuhmon kirkonkylälle päin. Varhaisina aikoina oli toistakymmentä taloa sekä joitakin pienempiä mökkejä, joista pulavuosina moni autioitui. Toimeentulo oli silloin paljolti kalastuksen ja metsästyksen sekä muutaman lehmän ja ns. pienkarjan varassa. Myöhemmin metsätyöt antoivat mahdollisuuksia lisäansioihin.
Maanviljely nykyään.
Traktoreiden ja muiden koneiden yleistyessä 1950-luvulla peltojen pinta-alat lisääntyivät vähitellen. Nykyisin on Vepsällä maidontuotantoon erikoistuneita karjatiloja kuusi. Viljelysalat ovat vuokrapellot mukaan luettuna keskimäärin 40 ha:n paikkeilla ja työkoneet ovat tarvittavan tehokkaita.
Kulkuyhteydet.
Vepsä oli pitkään ”korvessa”, sillä sinne ei ollut tietä. Tieyhteydet kuitenkin paranivat lopulta:
Rickie Hyvärinen

Rickie Hyvärinen (s. 28. elokuuta 1980 Hässelby, Ruotsi) on suomalainen salibandyn pelaaja.
Ura.
Hyvärinen aloitti uransa ruotsalaisseura Hässelby Hawksissa ja siirtyi sitten Råsunda IS:ään. Välillä hän pelasi puoli kautta Haningessa mutta palasi Råsundaan, josta sittemmin tuli nimenmuutoksen jälkeen Caperio/Täby. Kaudella 2006–2007 Hyvärinen oli Ruotsin liigan pistepörssissä neljäs ja pudotuspelien pistepörssissä toinen.
Hyvärinen on pelannut Suomen maajoukkueessa yksitoista maaottelua 11. marraskuuta 2008 mennessä. Joulukuussa 2008 hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Hän teki MM-turnauksen loppuottelussa yhden maalin ja antoi kolme maaliin johtanutta syöttöä, ottelun ratkaissut jatkoaikamaali mukaan lukien. Hänet palkittiin loppuottelun parhaana pelaajana.
Huhtikuussa 2010 Hyvärinen valittiin vuoden parhaaksi salibandypelaajaksi Ruotsissa. Puolestaan vuoden 2010 joulukuussa Hyvärinen valittiin maailman toiseksi parhaimmaksi pelaajaksi.
Kulhon Kunto

Kulhon Kunto on urheiluseura, joka toimii Kontiolahden Kulhon kylässä, Joensuun rajalla. Sen virallinen nimi on Voimistelu- ja Urheiluseura Kulhon Kunto ry. Seuran lyhenne on KuKu.
Seura on tunnettu erityisesti pesäpallotoiminnastaan. Miesten joukkue on pelannut maakunta- ja suomensarjassa. Toinen tärkeä laji on salibandy. Miehet nousivat kaudelle 2008-2009 IV-divisioonaan. Seurassa pelataan myös lentopalloa, sulkapalloa ja perhesählyä. Lapsille on voimistelukerhoja.
Sähkökatkos

Sähkökatkoksella tarkoitetaan häiriötä, jolloin sähkön jakelu keskeytyy. Katkos voi levittäytyä joskus laajalle alueelle, jolloin jopa tuhannet taloudet ovat vailla verkosta saatavaa sähköä. Jos sähkökatkos koskee yksittäistä taloutta, kannattaa tarkistaa asunnon sähkökeskuksen sulakkeet.
Syyt.
Sähkökatkoksen voi aiheuttaa esimerkiksi oikosulku tai ilmastollinen syy, kuten ukkosen aiheuttama ylijännite tai myrsky, jolloin puita voi kaatua sähkölinjoille. 
98–99 prosenttia sähkökatkoksista saa alkunsa sähkönjakeluverkossa. Katkoksia voitaisiin siis välttää hankkimalla energia käyttöpaikan läheltä. 
Seuraukset ja suojautuminen.
Pahimmillaan sähkökatkos voi johtaa jopa ihmishenkien menettämiseen. Tämän estämiseksi sairaaloissa on sähkökatkosten varalta omat varavoimalat, joista saadaan virta sairaalalaitteisiin ja elintoimintoja ylläpitäviin laitteisiin katkoksen sattuessa. Myös esimerkiksi ydinvoimaloissa ovat omat varavoimalat siltä varalta, että sähköverkot pettävät, tai sattuu jokin muu onnettomuus joka katkaisee sähköt voimalan välttämättömistä, reaktoria ohjaavista ja sen toimintaa ylläpitävistä laitteista.
Myös sähkön jakeluasemat ovat akkuvarmistettu, jolloin mahdollistetaan sähkönjakelun ohjaus etänä. Akkuvarmistus sähköasemilla ei kuitenkaan mahdollista keskeytyneen sähkönjakelun tilapäistä sähköntoimitusta sähkönkäyttäjille, eli kuluttajille. Lisäksi sähkönjakeluun tarvittavat kojeet ovat sähköasemilla useimmiten kahdennettu, jolloin toisen vikaantuessa, voidaan jakelua jatkaa, kunnes hajonnut koje vaihdetaan ehjään.
Hätäverkko.
Monissa julkisissa ja suurissa rakennuksissa myös käytetään erillistä, sähköverkosta erotettua hätäverkkoa, joka saa virran rakennuksen sähköhuoneessa sijaitsevista akuista. Vaikka varsinaisen sähköverkon virta katkeaisi, hätäverkko toimii edelleen akkujen ansiosta, ja sen tarkoitus on muun muassa pitää hätävalaisimet toiminnassa.
Hätäverkon johdot ovat aina kirkkaanpunaisia, ja erottuvat näin helposti muun verkon tavallisesti valkoisista tai harmaista johdoista.
Sähköyhtiöiden korvausvelvollisuus.
Jos sähkökatkos kestää yli 12 tuntia, tulee sähkölaitoksen maksaa asiakkaalle korvaus, joka on 10 prosenttia vuotuisesta verkkopalvelumaksusta. Jos katkos kestää yli viisi vuorokautta, keskeytyksestä maksettava korvaus on vuotuisen verkkopalvelumaksun suuruinen. Vaikka katkos ei kestäisikään 12 tuntia, korvausta voi hakea, esimerkiksi jos katkos aiheuttaa taloudellista vahinkoa.
Fender Precision Bass

Fender Precision Bass ("P-Bass") on Fender -kitarayhtiön ensimmäinen massatuotantoinen lankkukoppainen sähköbasso. 
1940-luvulla sähköisellä äänentoistolla alkoi olla entistä suurempi rooli populaarimusiikissa, ja tätä myötä myös sähköinen äänenvahvistus alkoi kehittyä. Vuonna 1950 Leo Fender kehitti prototyypin ensimmäisestä sähköbassosta: Fender Precision Bass.
Tekniikka ja rakenne.
Ensimmäiset sähköbassot olivat malliltaan ja periaatteeltaan tavallisia akustisia kontrabassoja, joiden soittajat asettivat sähkökitaran sähkömagneettisen mikrofonin kontrabassonsa alle, ja yhdistivät tämän muunneltuun, bassotaajuuksia paremmin toistavaan kitaravahvistimeen. Vaihtoehtoisesti kitaristit soittivat kappaleiden basso-osuudet käyttäen kitaroidensa paksuimpia ja matalimmilla sävelillä soivimpia kieliä.
Fender Precision Bass oli ensimmäinen varsinainen sähköbasso, jonka runko oli umpipuuta (ns. lankkubasso) ja siinä olivat sähkömagneettiset mikrofonit. Precision Bass ( = tarkkuus) sai nimensä basson kaulassa olevista nauhoista. Kontrabasson kaulassa ei ole nauhoja, joten oikeisiin nuotteihin osuminen vaatii ääretöntä tarkkuutta. Precision Bass toi basisteille mahdollisuuden soittaa bassoaan helpommin, ja saada sävelet nuotilleen. Precision Bassista on kuitenkin valmistettu myös nauhatonta mallia.
Mikrofonit.
P-bassossa mikrofoni oli alun perin yksikelainen, mutta vuonna 1957 kehitettiin ns. jaettu mikrofoni jossa mikrofoni jaettiin kahteen erilliseen osaan. Tässä mikrofonityypissä kela on kahden yksittäisen magneettisydämen ympärillä, ja kelat ovat limittäin toistensa päällä, kytkettynä sarjaan. Tämä rakenne ja kytkentä estää yksikelaisille mikrofoneille tyypillisen huminan.
Näissä mikrofoneissa on yhteensä kahdeksan napapalaa, jotka vastaanottavat paremmin perinteisen yksikelaisen P-basson kielten voimakkaasti värähtelevien kielten signaalin.
P-basso on säilyttänyt suosionsa basistien keskuudessa näihin päiviin saakka sen omintakeisen soinnin ja vähäisen häiriöalttiudensa tähden. P-bassoja on saatavilla useilta eri valmistajilta korkealuokkaisista huippuinstrumenteista aina huokeisiin malleihin saakka.
P-basson mikrofoni on myös muodostunut äänentoistoteknologiassa omaksi käsitteekseen jaettuna mikrofonina. Erillisiä jaettuja P-Bass -mikrofoneja valmistavat useat valmistajat, tunnetuimmista mainiten esimerkiksi EMG, Seymour Duncan, Bartolini ja DiMarzio.
Tunnettuja Precision-basson soittajia.
Joillekin tunnetuille basisteille, kuten esimerkiksi Duff McKaganille ja Green Dayn Mike Dirntille Fender on suunnitellut omat Signature- eli nimikkomallit Precision Bassista.
John Winter

John Arthur ”Jack” Winter (3. joulukuuta 1924 Australia – 5. joulukuuta 2007 Perth, Australia) oli australialainen korkeushyppääjä, joka voitti olympiakultaa vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa tuloksella 198 cm.
Ura.
Winterin kyvyt huomattiin tämän ollessa 15-vuotias ja hän kilpaili koulujenvälisessä urheilukilpailussa ja voitti alle 16-vuotiaiden korkeuden tuloksella 179 cm ja yleisen sarjan tuloksella 185 cm.
Hän palveli Australian ilmavoimissa toisen maailmansodan aikana ja oli sodan loppuvaiheessa liittymässä Vickers Wellington -pommikonelaivueeseen. Sodan jälkeen hän jatkoi kilpailemista ja voitti Australian mestaruuden vuosina 1947 ja 1948.
Seuraavana vuonna hän liittyi Australian olympiajoukkueeseen, mutta häntä ei kuitenkaan pidetty vahvana mitaliehdokkaana. Winter ja Georges Damitio käyttivät muista kilpailijoista poikkeavaa tekniikkaa. Kilpailusta tuli pitkä ja se kesti useita tunteja ja suurimman osan aikaa satoi vettä. Korkeudesta 195 cm oli hyppäämässä viisi hyppääjää ja ratkaisu saatiin vasta korkeudesta 198 cm, jonka Winter ylitti ainoana kilpailijana.
Lontoon olympialaisten jälkeen Winter viipyi Englannissa eikä osallistunut vuonna 1949 Australian mestaruuskilpailuihin. Hän palasi vasta seuraavana vuonna ja voitti mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös Kansainyhteisön mestaruuden. Hän lopetti uransa 26-vuotiaana.
Olga Zaitseva

Olga Aleksejevna Zaitseva (, s. 16. toukokuuta 1978 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen ampumahiihtäjä. 
Zaitseva aloitti uransa vuonna 1994. Hän voitti viestissä olympiakultaa sekä Torinossa 2006 että Vancouverissa 2010 ja hopeaa Vancouverin yhteislähdössä. Sotšin olympialaisissa 2014 Zaitseva oli mukana Venäjän naisten toiseksi tulleessa viestijoukkueessa. Hänen suorituksensa mitätöitiin myöhemmin dopingrikkeen vuoksi. 
MM-kisoissa Zaitseva on voittanut kaiken kaikkiaan kahdeksan mitalia, joista kolme on tullut Hochfilzenin kisoista 2005. Tuolloin hän voitti kaiken värisiä mitaleja: kultaa viestistä, hopeaa pikakilpailusta ja pronssia takaa-ajosta. Vuotta myöhemmin Zaitseva voitti hopeaa Hanti-Mansijskissa, tällä kertaa lajina oli viesti. Pyeongchangissa 2009 hän sai yhteislähdössä ja viestissä kultaa sekä oli pikakilpailussa ja takaa-ajossa kolmas. 
Zaitseva on voittanut urallaan kolmetoista maailmancupin osakilpailua, ollut viisitoista kertaa toinen ja kahdeksantoista kertaa kolmas. MM-kisoissa hän on ollut mukana 33 kisassa, joista kahdeksassa hän on päässyt mitaleille. Olympialaisissa hän on ollut mukana 16 kisassa sekä kolmessa mitaleilla.
Oskar Svärd

Oskar Svärd (s. 19. syyskuuta 1976 Tvärred, Ulricehamn) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Vålådalens SK -seuraa. 
Svärd on voittanut Vasaloppet-hiihtotapahtuman vuosina 2003, 2005 ja 2007. Kaudella 2005–2006 Vasaloppet kuului maailmancupiin, silloin Svärd sijoittui viidenneksi. Maailmancupissa hän on ollut pisteillä lisäksi sprinttikilpailussa Tukholmassa helmikuussa 2004, sijoitus 28. Saman vuoden marraskuussa hän hiihti toisen osuuden Ruotsin viestijoukkueessa, joka sijoittui kuudenneksi maailmancupin viestissä Jällivaarassa.
Svärd on voittanut FIS:n maratoncupin kilpailuista Vasaloppetin lisäksi Tšekissä käytävän Jizerska padesatka -kilpailun vuosina 2003 ja 2004. Maratoncupin osakilpailuissa hän on sijoittunut kärkikolmikkoon kaikkiaan kymmenen kertaa. Kokonaiskilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljäs kausilla 2002–2003 ja 2006–2007.
Charles J. Pedersen

Charles John Pedersen (3. lokakuuta 1904 Busan – 26. lokakuuta 1989 Salem, New Jersey) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1987 kruunueettereiden löytämisestä. Pedersen jakoi palkinnon Donald J. Cramin ja Jean-Marie Lehnin kanssa.
Pedersen syntyi 1904 Busanissa norjalaiselle isälle ja japanilaiselle äidille. Hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan vuonna 1922. Hän aloitti kemiantekniikan opiskelun Daytonin yliopistossa. Suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon Pedersen jatkoi opiskelua MIT:ssä. Sieltä hän valmistui maisteriksi. Vaikka MIT:n professorit kehottivat Pederseniä jatkamaan opintojaan tohtorin tasolle, hän päätti aloittaa tieteellisen uransa heti valmistumisensa jälkeen. Pedersen on yksi harvoista tieteen Nobel-palkinnon saajista, jolla ei ole tohtorin arvoa.
Vuonna 1927 Pedersen aloitti työt DuPontin palveluksessa. Siellä hän toimi seuraavat 47 vuotta kunnes hän 65 vuoden iässä jäi eläkkeelle. DuPontilla hänen työnsä käsittivät 25 julkaisua ja 65 patenttia. Vuonna 1967 Pedersen julkaisi kaksi työtään, jotka käsittelivät kruunueettereiden synteesiä. Nämä molekyylit olivat ensimmäisiä sarjassa erikoisia molekyylejä, jotka pystyvät muodostamaan stabiileja yhdisteitä alkalimetalli-ionien kanssa.
Vuonna 1983 Pedersenillä diagnosoitiin olevan myelooma. Huolimatta huonosta kunnostaan hän kuitenkin matkusti Tukholmaan vuonna 1987 vastaanottamaan Nobel-palkintonsa.
Simo Mälkiä

Simo Mälkiä (s. 21. elokuuta 1983 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Mälkiä on toiminut vuodesta 2024 lähtien JYPin urheilutoimenjohtajana.
Mälkiä siirtyi Jokereihin kaudelle . Aiemmin urallaan hän edustanut SM-liigassa Saimaan Palloa (2007–2009). SaiPaa ennen hän pelasi Mestiksessä Jukureissa ja KooKoossa. Hän on voittanut Jukureissa Mestis-mestaruuden vuonna 2006 ja hopeaa 2007.
Mälkiä sai ottelussa 18. helmikuuta 2010 polvivamman, jonka vuoksi hän joutui lopulta lopettamaan uransa vuonna 2012.
Simon isä Heikki Mälkiä on entinen jääkiekkoilija, jonka pelinumeron 20 SaiPa on jäädyttänyt. Simo on käyttänyt isänsä numeroa SaiPassa. Heikki on nykyään valmentaja, joka on valmentanut SM-liigassa nykyisen seuransa Ilveksen lisäksi myös SaiPaa ja HIFK:ta. Tämän takia Simo on pelannut myös Ilveksen ja HIFK:n junioreissa.
Bibliotheca Teubneriana

Bibliotheca Teubneriana eli Teubner on julkaisusarja, jossa on julkaistu kreikan- ja latinankielisiä tekstejä. Se on laajin nykyaikainen antiikin ja osin keskiajan kreikan- ja latinankielisen kirjallisuuden kokoelma. Sarjan koko nimi on "Bibliotheca Scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana", ja siihen kuuluu johtavien tutkijoiden kommentoimia kriittisiä editioita. Ainoat vastaavat julkaisusarjat nykyisin ovat Oxford Classical Texts ja Collection Budé.
Historia.
Benedictus Gotthelf Teubner (1784–1856) aloitti 1811 omissa nimissään kirjapainotoiminnan, jota hän oli johtanut jo vuodesta 1806 nimellä Weinedelsche Buchdruckerei. Näin syntyi leipzigilainen kustantamo B. G. Teubner (latinaksi "in aedibus B.G. Teubneri"). Bibliotheca Teubnerianaa alettiin julkaista 1849. Nykyisin Teubner-julkaisut ovat melko kalliita, vaikka ne oli alkujaan tarkoitettu edullisiksi mutta laadukkaiksi. 
Toisen maailmansodan jälkeen Saksan jaon aikana yritys oli jakautunut kahtia, ja toinen toimi Leipzigissa, toinen Stuttgartissa. Saksan yhdistymisen jälkeen yritysten toiminnot yhdistettiin, ja sen pääkonttori muutti Wiesbadeniin. 1999 yritys ilmoitti myyvänsä klassisten tekstien julkaisutoimintansa müncheniläiselle kustantamolle K. G. Saurille, mutta julkaisusarjan nimi jäi entiselleen. Vuonna 2006 Saurin omistajaksi tuli Walter de Gruyter. Tammikuusta 2007 Bibliotheca Teubnerianaa on julkaissut yksinomaan Walter de Gruyter GmbH &amp; Co. KG.
Julie Ann Taylor

Julie Ann Taylor (s. 29. tammikuuta 1966 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura.
Julie Ann syntyi ja kasvoi Orangen piirikunnassa, Kaliforniassa vuonna 1961. Ollessaan seitsemänvuotias hän kiinnostui näyttelemisesti ja high schoolissa Julie Ann liittyi teatterin pariin esiintymään näytelmissä ja musikaaleissa. Vuonna 1983 hänestä tuli The Young Americans Song and Dance -yhtiön jäsen, jonka aikana Julie Ann teki hetkellisesti kiertueita pitkin Yhdysvaltoja ennen siirtymistään opiskelemaan näyttelemistä UCLA:han. Hänet muun muassa palkittiin UCLA:ssa Natalie Wood Acting -palkinnolla The Feast of Youth esityksessä näyteltyään F. Scott Fitzgeraldin vaimoa Zeldaa. Julie Ann esiintyi myös Romeo ja Julia näytelmässä Juliaa, jonka myötä hän pääsi mukaan Will &amp; Company kiertueelle esiintymään Shakespearin näytelmissä.
Valmistuttuaan collegesta hän löysi itselleen päivätyön Los Angelesista ympäristöjärjestön parista. Samaan aikaan Julie Ann jatkoi työskentelyä teattarin parissa.
Ääninäyttely.
Vuonna 1995 Julie Ann kävi ääninäyttelemisen kursseja ja päätyi dubbaamaan animea ystävän ystävän kautta. Vuotta myöhemmin hän teki ensimmäisiä äänirooleja ja on tämän jälkeen saanut useita äänirooleja niin animesarjoissa, kuin videopeleissä. Julie Annin listaan mahtuu sarjoja, kuten Bleach, Otogizoshi, Duel Masters, Planetes, Love Hina, Lucky Star, Rozen Maiden ja Samurai Champloo.
Thomas S. Gates

Thomas Sovereign Gates Jr. (10. huhtikuuta 1906 Germantown, Pennsylvania – 25. maaliskuuta 1983 Philadelphia, Pennsylvania) oli Yhdysvaltain puolustusministeri Dwight D. Eisenhowerin hallinnossa vuosina 1959–1961.
Gates valmistui Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1928. Hän toimi Eisenhowerin laivastoministerinä vuosina 1957–1959. Gatesin puolustusministeriaikana ICBM- ja SLBM-ohjukset otettiin käyttöön pommikoneiden rinnalle strategisten ydinaseiden kantolaitteiksi.
Wayne Allwine

Wayne Anthony Allwine (7. helmikuuta 1947 – 18. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen äänitehosteiden editoija ja ääninäyttelijä, joka oli Mikki Hiiren äänenä vuosien 1977–2009 aikana.
Ura.
Allwine kiinnostui näyttelemisestä jo lapsena, mutta high school iässä hän kiinnostui enemmän musiikista ja perusti yhtyeen nimeltä "The International Singers". Yhtye esiintyi ravintoloissa ja collegeissa pitkin Yhdysvaltoja. Allwine siirtyi työskentelemään vuonna 1966 The Walt Disney Studiosin postihuoneeseen, jonka ohella hän oli tekemisissä myös vaatetuksien kanssa. Muutaman vuoden jälkeen Allwine vaihtoi osastoa äänituotannon puolelle ja pääsi opiskelemaan seitsemän ja puoli vuotta Jimmy MacDonaldin alaisuudessa äänitehosteiden tekemistä.
MacDonald oli myös samaan aikaan Mikki Hiiren ääninäyttelijä ja hänen kuollessa vuonna 1991, Allwinesta tuli Mikki Hiiren kolmas ääninäyttelijä vuonna 1977 televisiosarjassa The Mickey Mouse Club. Seuraavan kerran hän toimi Mikin äänenä televisiossa vuonna 1983 lyhytelokuvassa Mikki Hiiren jouluaatto, jonka jälkeen Allwine toimi hahmon äänenä useissa eri projekteissa niin videopeleissä, kuin televisiosarjoissa ja leluissa aina kuolemaansa asti. Oltuaan Mikki Hiiren äänenä yli 30 vuotta hänestä tuli samalla pisimpään hahmon roolissa ollut ääninäyttelijä.
Allwine kuoli diabeteksen lisätautiin 62-vuotiaana.
Siviilissä.
Hän oli naimisissa ennen kuolemaansa Russi Taylorin kanssa, joka tunnetaan Minni Hiiren ääniroolista. Heillä on yhteensä neljä lasta.