tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Banachin kiintopistelause

Banachin kiintopistelause on täydellisiin avaruuksiin liittyvä matemaattinen lause. Se on tärkeä työkalu metristen avaruuksien teoriassa ja sovellutuksissa, sillä se takaa tiettyjen kuvausten kiintopisteiden olemassaolon ja tarjoaa metodin noiden kiintopisteiden määrittämiseksi. Lause on nimetty matemaatikko Stefan Banachin mukaan (1892–1945); Banach esitti lauseen ensimmäisen kerran vuonna 1922.
Lause.
Olkoon ("X", "d") epätyhjä täydellinen metrinen avaruus ja olkoon "f" : "X" → "X" avaruuden "X" kontraktio; toisin sanoen on olemassa reaaliluku formula_1 siten, että
formula_2
kaikilla "x", "y" formula_3 "X". Tällöin kuvauksella "f" on täsmälleen yksi kiintopiste "a" (kiintopiste on piste, jolle "f(a)" = "a"). Lisäksi kyseinen kiintopiste voidaan löytää seuraavasti: olkoon "x"0 avaruuden "X" mielivaltainen piste. Määritellään lukujono "x""n" = "f(xn-1)", "n" = 1, 2, 3, ...; toisin sanoen kyseessä on jono "f(x0), f(f(x0)), f(f(f(x0)))", ... Tämä jono suppenee kohti kiintopistettä "a".
Todistus.
Banachin kiintopistelauseen todistus pääpiirteissään:
formula_4, missä formula_1. Siis "d(a, b)" = 0 eli a = b. 
Todistus normiavaruuden tapauksessa on lähes identtinen.
Reaktiivipanssari

Reaktiivipanssari on lähinnä panssarivaunuissa käytetty passiivinen omasuojajärjestelmä, jonka tarkoitus on estää vaunuun osuvan onteloammuksen tai nuoliammuksen läpäisy.
Toimintaperiaate.
Reaktiivipanssarointi koostuu lukuisista erillisistä räjähdysainetta sisältävistä elementeistä, jotka on sijoitettu vaunun varsinaisten panssarilevyjen päälle. Reaktiivipanssarielementti on suunniteltu siten, että se ei räjähdä vielä pienempien, kiväärikaliiperisten ammusten osumista. Esimerkiksi singon ontelokranaatin osuessa reaktiivipanssariin osuman saanut reaktiivipanssarielementti räjähtää ulospäin. Räjähdysvaikutuksen tarkoituksena on estää kranaatin ontelosuihkun kunnollinen muodostuminen ja panssarinläpäisy.
Reaktiivipanssareiden yleistyttyä on otettu käyttöön niin sanottuja kaksoisonteloammuksia, joissa on kaksi ontelopanosta peräkkäin. Ensimmäisen on tarkoitus räjäyttää reaktiivipanssarielementti osumakohdassa. Jälkimmäinen ontelopanos puolestaan läpäisee varsinaisen panssarin. Reaktiivipanssarit eivät sovellu kevyimpiin vaunuihin, koska räjähdyspanos saattaa vaurioittaa itse panssarivaunua. Räjähdys voi olla myös vaaraksi kulkuneuvon lähistöllä olijoille. Tästä poikkeuksena on kuitenkin Rafaelin kehittämä LBR-reaktiivipanssari, jota on käytetty muun muassa Bradley-rynnäkköpanssarivaunuissa.
Murmur

Murmur on R.E.M:n vuonna 1983 julkaistu esikoisalbumi. Levyn nimi tarkoittaa suomeksi "mutinaa" tai "jupinaa" ja se valittiin Michael Stipen mukaan, koska se on yksi englannin kielen seitsemästä helpoimmin lausuttavasta sanasta . 
R.E.M. oli jatkoa yhtyeen vuonna 1982 ilmestyneelle "Chronic Town" -EP:lle. Ensimmäistä R.E.M.-albumia varten I.R.S. Records halusi kokeilla yhtyeelle uutta tuottajaa. Tehtävään valittiin Stephen Hague, joka silloin tunnettiin Human Leaguen tuottajana (myöhemmin on tuottanut muun muassa OMD:tä, Pet Shop Boysia ja Robbie Williamsia). Koeäänityksiä ei koskaan käytetty eikä niitä ole julkaistu – tuottajaksi päätettiin sittenkin valita vanha tuttu, Mitch Easter. Albumi ei ilmestyessään ollut vielä myyntimenestys (Yhdysvaltojen listoilla sijalla 26 ), mutta se saavutti kriitikkojen varauksettoman suosion.
Singlekappaleiden "Radio Free Europe" ja "Talk About The Passion" lisäksi levyltä on jäänyt elämään yhtyeen myöhempien aikojen keikkaohjelmistoon Bill Berryn säveltämä "Perfect Circle" (albumilla kaikki kappaleet on merkitty koko yhtyeen nimiin).
Albumin sanoitukset ovat vaikeaselkoisia. Laulaja Michael Stipe laulaa sanat epäselvästi (erityisesti kappaleella "Moral Kiosk") ja levyn miksaus ei helpota asiaa. Samalla Stipen "mumisevasta" laulutyylistä tuli yhtyeen alkuvaiheen tavaramerkkejä. 
Murmurin seepiansävyiset kansikuvat esittävät kudzua kasvavaa peltoa ja puita sekä puista ristikkomallista rautatiesiltaa. Rautatiesillan, joka myöhemmin tunnettiin "Murmurin siltana" säilyttämisestä nousi kansanliike Athensissa ja lopulta 2. lokakuuta 2000 Athens-Clarken piirikunnan pormestari ja valtuusto päättivät säilyttää sillan .
Murmur saavutti kultaa Yhdysvalloissa vuonna 1991. Vuonna 2002 levy oli sijalla 197 "Rolling Stone" -lehden "500 kaikkien aikojen suurinta levyä" -listalla. Vuonna 1989 lehti valitsi albumin 1980-luvun kolmanneksi parhaaksi rocklevyksi. Vuonna 2003 televisiokanava VH1 valitsi sen kaikkien aikojen 92. parhaaksi levyksi.
Kappalelistaus.
Euroopan CD-version (1992) bonuskappaleet:
Singlet.
Hib-Tone julkaisi Radio Free Europe -singlen heinäkuussa 1981.
Bogskär

Bogskär on pieni luotoryhmä Itämeressä ja Suomen eteläisin maa-alue. Bogskär kuuluu Kökarin kuntaan. Luoto on hyvin syrjäinen: lähimmät suuremmat maa-alueet Kökarissa, Föglössä ja Lemlandissa ovat yli 50 kilometrin päässä.
Bogskär sijaitsee niin erillään, että se jää Suomen sisäisten aluevesien ulkorajan ulkopuolelle, ja saariryhmälle on siksi määritelty erilliset sisäiset aluevedet. Bogskärin ulkoiset aluevedetkin olivat vuoteen 1995 saakka erillään Suomen muusta valtioalueesta. Kun aluemeri tuolloin levennettiin neljästä meripeninkulmasta kahteentoista meripeninkulmaan, Bogskärin ja muun Suomen aluemeret yhtyivät. Bogskärin eteläpuolella aluemeri ulottuu nykyisinkin vain kolmen meripeninkulman päähän.
Rakennusvaihe.
Bogskärin vaarallisuus merenkululle tunnettiin jo 1600-luvulle mennessä, jolloin se merkittiin merikarttoihin. Ruotsi pyrki 1830-luvulta lähtien vaikuttamaan Suomen suuriruhtinaskuntaan niin, että luodolle rakennettaisiin valomajakka. Vuonna 1851 itäiselle luodolle pystytettiin 5,4 metrin korkuinen kivinen tunnusmajakka, mutta muuten rakentamissuunnitelmat eivät edenneet, koska hanketta pidettiin liian kalliina.
Luotsilaitoksen päällikkö Boris Nordman ehdotti vuonna 1867 senaatille majakan rakentamista. Varat rakentamiseen myönnettiin lopulta niin, että rakennustyöt läntisellä luodolla pääsivät alkamaan keväällä 1880. Läntinen luoto oli kuitenkin huomattavan altis peittymään talvisin jääröykkiöiden alle. Rakennusaikana koettiin useita vastoinkäymisiä jäiden ja myrskyjen vuoksi. Niistä huolimatta työt etenivät niin, että majakka vihittiin käyttöön 29. elokuuta 1882. Sen valo syttyi ensimmäisen kerran 12. syyskuuta 1882.
Toimintavuodet.
Majakalla oli yhdeksän hengen miehistö, josta majakalla oli kerrallaan osa. Majakka ei kuitenkaan ollut riittävän vahvaa tekoa, ja se vaurioitui majakanvartijoiden kauhistukseksi myrskyssä talvella 1889. Korjaustöissä 1894 sitä vahvistettiin lisää, ja painon lisäämiseksi sen sisä- ja ulkokuoren väli täytettiin betonilla kolmanteen kerrokseen asti. Vuonna 1905 majakalle asennettiin langaton lennätin, mitä ennen majakanvartijat pitivät yhteyttä antamalla erivärisiä valomerkkejä ohikulkeville laivoille. 
Alkuperäinen majakka vaurioitui ensimmäisessä maailmansodassa korjauskelvottomaksi saksalaisen sotalaivan tulituksessa. Uusi, automaattinen majakka rakennettiin 1922 betonipilarien varaan. Majakka on peruskorjattu vuonna 1981, jolloin se varustettiin helikopteritasanteella. Majakka on maalattu nykyään sinivalkoiseksi ja se toimii aurinkoenergialla.
Alueella sijaitsi myös sääasema, joka poistui käytöstä maaliskussa 2025. Se on maan leudoin paikka, tosin asumaton. Esimerkiksi vuonna 2014 terminen kevät alkoi jo 2. helmikuuta.
Wardriving

Wardriving (engl., kirjaimellisesti ”sota-ajelu”) eli loiskäyttö tarkoittaa avoimien Wi-Fi-tukiasemien etsimistä esimerkiksi ajoneuvolla liikkuen. ”Sota-ajelussa” avoimia ja mahdollisesti suojaamattomia langattomia verkkoja etsitään henkilö- tai pakettiautolla liikkuessa kannettavan tietokoneen, kämmentietokoneen tai älypuhelimen avulla. 
Monet "sota-autoilijat" käyttävät GPS-satelliittipaikannusjärjestelmää etsiessään verkkoja ja tietokoneohjelmistojen avulla lisäävät automaattisesti tai käsin kohteen koordinaatit johonkin yleiseen Internetissä sijaitsevaan tietokantaan muiden nähtäväksi.
Sana "wardriving" on ilmeisesti viittaus vuoden 1983 elokuvaan "Sotaleikit" ("WarGames"). Elokuvan päähenkilö on krakkeri, joka käyttää ohjelmaa soittaakseen sattumanvaraisiin puhelinnumeroihin toivoen löytävänsä modeemin. Tämä tekniikka tuli tunnetuksi nimellä "wargames dialing" (joskus väärinkirjoitettu "wardialing"), josta "wardriving" myöhemmin johdettiin.
Vuonna 2010 paljastui että Google oli katunäkymiä Street View -palveluunsa kuvatessaan kerännyt samanaikaisesti tietoja WLAN-tukiasemien sijainneista. Samassa yhteydessä järjestelmä oli tallentanut näytteitä langattomissa verkoissa liikkuneesta dataliikenteestä.
Nykyään älypuhelimen käyttäjä saattaa tietämättään tulla keränneeksi tietoja langattomista verkoista ja niiden sijainneista, sillä käyttäjän kerran yhdistettyä älypuhelimensa langattoman verkon tukiasemaan, tallentuu samalla myös tieto sen SSID-tunnuksesta, MAC-osoitteesta ja sijainnista. Sijaintinsa älypuhelin paikantaa karkeasti matkapuhelinverkon tukiasemien avulla, mikäli laitteen GPS-vastaanotin ei ole päällä tai ollaan sisätiloissa. Tiedot välittyvät esimerkiksi Android-käyttöjärjestelmän tapauksessa Googlelle. Tietokantaa langattomien tukiasemien sijainnista ja niiden MAC-osoitteista voidaan hyödyntää esimerkiksi paikannukseen. Oman WLAN-verkon tunnuksen ja sijainnin päätyminen julkiseen tietoon ei ole turvallisuusuhka, mikäli tukiasema on suojattu jollain kyllin tehokkaalla menetelmällä.
Bad Boys II (videopeli)

Bad Boys II (Yhdysvalloissa "Bad Boys: Miami Takedown") on Blitz Gamesin kehittämä ja Empire Interactiven julkaisema ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna . 
Peli perustuu "Bad Boys II" -elokuvaan.
Vastaanotto.
Peli sai arvosanaksi 4.8/10 IGN:n arvostelussa. Arvostelussa mainittiin että tekoäly on lähes olematonta ja tarina on epämääräinen.
Peli sijoittui sijalle 10 Gametrailersin Top 10 huonoimmat pelit -listalla.
Uusikylä (Nastola)

Uusikylä on Lahdessa entisen Nastolan kunnan alueella sijaitseva kylä. Uudessakylässä sijaitsevat muun muassa Männistön yläaste sekä Uudenkylän koulu, ala-aste. Seurantalosta voi vuokrata tiloja erilaisiin juhliin tai tapahtumiin. Kylässä toimii myös aktiivinen kyläyhdistys.
Liikenne.
Vuonna 2010 avattiin Uudenkylän uusi junaseisake, jolla pysähtyvät Lahden ja Kouvolan väliset lähijunat. Vanha Uudenkylän rautatieasema suljettiin vuonna 2005 Nastolan rautatieaseman avautuessa. Nykyään vanha asemarakennus on Museoviraston omistuksessa. 
Historia.
Uusikylä mainitaan olleen nimismiehentalo vuonna 1422 ja se mainitaan pitäjänä 1478–1481. Uusikylä oli Hämeenlinnasta Hauholle, Lammille, Hollolaan, Uuteenkylään, Kelttiin, Lappeelle ja Viipuriin kulkevan Ylisen Viipurintien varrella. Uudenkylän hallintopitäjän itäiset kylät kuuluivat Iittiin ja läntiset Hollolaan. Vuonna 1555 mainitaan Uudenkylän kappeli.
Pietarin radan valmistuessa Uuteenkylään perustettiin Uudenkylän rautatieasema. Pietarin radan rakentaminen alkoi vuonna 1868 ja se valmistui 1870. Uudenkylän asema oli Helsinki–Riihimäki–Pietari-radan maantieteellisesti korkeimmalla kohdalla.
Pietarin radan Lahti–Kouvola-osuuden hallussapidosta käytiin taisteluja huhtikuussa 1918 osasto Brandensteinin ja Lahden rykmentin kesken, minkä vuoksi kylässä on rautatieaseman rakennuksen läheisyydessä muistomerkki saksalaisille kaatuneille.
Uudenkylän ja sen Orimattilan puolella olevan naapurikylän Kuivannon alueilla sijainneella Puolustusvoimien silloisella Asevarikko 2:lla sattui räjähdysonnettomuus 15. elokuuta 1965. Varikkotoimintaa samalla alueella jatkaa Länsi-Suomen Huoltorykmentin varasto-osastoon kuuluva Uudenkylän varasto.
Nastolan–Uudenkylän työväenyhdistys julkaisi vuonna 2008 100-vuotishistoriikkinsa: "Sata vuotta Työväenliikettä Nastolan Uudessakylässä – Uudenkylän Työväenyhdistys 1905–2005".
Kylät ja kulmakunnat.
Uudessakylässä on useita niin kutsuttuja "kaupunginosia", joita ovat muun muassa Turranmetsä, Rakokivi, Kanerva ja Arola.
Lähteet.
https://www.vr.fi/cs/vr/fi/etusivu
Pragelato

Pragelato on kunta Torinon metropolikaupungissa Piemonten hallintoalueella Italiassa.
Pragelatossa on vajaat 800 asukasta, sen pinta-ala on noin 98 neliökilometriä ja asukastiheys yhdeksän asukasta neliökilometrillä. Kunta sijaitsee 1,4–3,2 kilometriä merenpinnan yläpuolella.
Pragelatossa käytiin Torinon vuoden 2006 talviolympialaisten pohjoismaisten hiihtolajien eli maastohiihdon, mäkihypyn ja yhdistetyn kilpailut. Mäkihypyn suorituspaikkana toimi Stadio del Trampolino.
Reckoning

Reckoning on R.E.M:n vuonna 1984 julkaistu toinen albumi. Se sai esikoisen "Murmurin" (1983) tapaan hyvät arvostelut ja myi debyyttiä enemmän.
Heti vuoden vaihteen jälkeen 1984 R.E.M. oli valmis palaamaan studiolle. Reflection Sound -studioilla syntyivät tammikuussa äänitykset Reckoningia varten ja monia ylimääräisiä ottoja, joista useimmat olivat päätyvä "Dead Letter Office" -kokoelmalle. Kakkosalbumi Reckoning ilmestyi huhtikuussa 1984. Sen ensimmäinen single oli "Late Night With David Letterman" -ohjelmassa 6. lokakuuta 1983 ensiesityksensä saanut "So. Central Rain". Toinen levyltä elämään keikoille myöhemminkin jäänyt kappale ja toinen singlejulkaisu oli Mike Millsin entiselle tyttöystävälle kirjoitettu "(Don't Go Back To) Rockville".
Levyn kansitaide on laulaja Michael Stipen ja georgialaisen pastori-taidemaalari Howard Finsterin yhteistyön tulos.
Reckoning saavutti Yhdysvaltain albumilistalla sijan 27 (ja myi kultaa vuonna 1991) ja siitä tuli yhtyeen ensimmäinen Isossa-Britanniassa listoille noussut albumi (parhaimmillaan sijalla 91).
Kappalelistaus.
Euroopan CD-version (1992) bonuskappaleet:
Sestriere

Sestriere () on alppikunta Torinon metropolikaupungissa Piemonten hallintoalueella Italiassa.
Sestrieren asukasluku on noin 900 ja pinta-ala 26 neliökilometriä. Sestriere sijaitsee 1,6–3,3 kilometriä merenpinnan yläpuolella, mikä takaa sille erinomaiset laskettelurinteet. Ranskan raja sijaitsee 17 kilometriä Sestrierestä.
Sestriere toimi joidenkin alppilajien näyttämönä Torinon vuoden 2006 talviolympialaisissa.
Nevil Shute

Nevil Shute, alkuaan Nevil Shute Norway, (17. tammikuuta 1899 Ealing, Middlesex, Britannia – 12. tammikuuta 1960 Melbourne, Australia) oli 1900-luvun puolenvälin kirjailija. 
Shute toimi nuoruudessaan lentokoneinsinöörinä. Insinööriuran takia hänen teoksensa liittyvät jotenkin tekniikkaan, esimerkiksi "No Highway" (1948), jossa insinööri pähkäilee lentokoneen väsymismurtuman parissa. Useissa hänen teoksistaan on yliluonnollisen vaikutuksen kuvausta, esimerkiksi "Round the Bend" (1951), jossa lentokonemekaanikko perustaa uuden uskonnon. 
Shute suhtautuu ihmiskunnan tulevaisuuteen pessimistisesti, mikä ilmenee erityisesti hänen tunnetuimmassa teoksessaan "Viimeisellä rannalla" ("On the Beach", 1957), jossa koko ihmiskunta kuolee ydinsodassa ja viimeiset lähtevät sukellusveneellä Australiasta ottamaan selvää, mikä tilanne on muualla maailmassa. 
Elämä.
Nevil Norway syntyi Ealingin kaupunginosassa Lontoossa. Hän kävi koulua Dragon Schoolissa ja Shrewsbury Schoolissa ja opiskeli Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa. Hän palveli ensimmäisessä maailmansodassa maavoimissa. Hän opiskeli sen jälkeen lentokoneinsinööriksi ja hankki lentolupakirjan. Hän työskenteli aluksi De Havillandin lentokonetehtaalla, josta siirtyi vuonna 1924 Vickers Ltd. -yhtiöön, jossa suunnitteli ilmalaivoja. Hän oli R-100-ilmalaivan päälujuuslaskija ollen Airship Guarantee Companyn palveluksessa. Vuonna 1929 hänet ylennettiin varapääsuunnittelijaksi R-100-projektiin, jota johti Barnes Wallis. Shute on kirjoittanut tästä ajasta vuonna 1954 kirjan "Slide Rule: Autobiography of an Engineer". Hän perusti vuonna 1931 Airpeed Ltd -yhtiön, joka suunnitteli muun muassa Airspeed A.S.6E Envoy ja Airspeed Oxford -matkustajakoneet.
Shute meni 1931 naimisiin Frances Mary Heatonin kanssa. Perheeseen syntyi kaksi tyttöä.
Toisen maailmansodan alkaessa Shute oli Englannissa nouseva tähti kirjailijana. Hän liittyi Royal Naval Volunteer Reserveen aliluutnanttina. Hän toimi asesuunnitteluosastolla. Hänet lähetettiin Normandian maihinnousuun kirjeenvaihtajana.
Toisen maailmansodan jälkeen Nevil Shute muutti Australiaan, jossa hän eli kirjailijana. Hän ajoi myös paikallisissa kilpa-ajoissa 1956–58. 
Shuten kirjoista on filmatisoitu muun muassa "Pied Piper" ("Yhdennellätoista hetkellä", 1942, ja "Kävellen halki Euroopan", 1990), "On the Beach" ("Viimeisellä rannalla," 1959), "No Highway" ("Paluutie katkaistu", 1951) ja "A Town Like Alice" ("Viisi mustaa kanaa", 1956). 
Shute kuoli Melbournessa vuonna 1960.
Bardonecchia

Bardonecchia () on kunta Torinon metropolikaupungissa Piemonten hallintoalueella Italiassa.
Kunnassa on arviolta 3 215 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 132,09 neliökilometriä. Bardonecchia sijaitsee noin 1 300 metriä merenpinnan yläpuolella Susan laaksossa Ranskan rajalla.
Bardonecchiassa käytiin Torinon vuoden 2006 talviolympialaisten lumilautailukilpailut.
San Marinon lippu

San Marinon lippu on San Marinon kansallissymboli vaakunan, moton ja kansallishymnin ohella. Se on hyväksytty viralliseksi 6. huhtikuuta 1862. Lippu on jaettu keskeltä horisontaalisesti. Lipun valkoinen väri kuvaa rauhaa ja pilviä ja sininen väri kuvaa vapautta ja taivasta.
Valtiolipussa keskellä on kansallinen vaakuna. Vaakunassa etualalla on San Marinon kolme kukkulalla sijaitsevaa linnaa. Vaakuna on tammen ja laakeripuun lehvien ympäröimä; se kantaa umpikruunua ja sen perustassa on maan latinankielinen motto ”"LIBERTAS"” (). San Marino on tasavalta. Toisin kuin kruunut yleensä, sen lipussa oleva kruunu ei kuvasta monarkiaa, vaan suvereeniutta.
Yksityiskäyttöön tarkoitetussa lipussa ei ole keskustassa valtion vaakunaa, vaan se on kokonaan valko-sininen.
Lipputyyppien käyttö on osittain ristiriitaista, sillä valtiolippua käyttävät myös yksityiset kansalaiset, mutta niin sanottua siviililippua taas käyttävät vain viranomaiset, esimerkiksi kunnalliset.
Luettelo Suomen liikenteen kielto- ja rajoitusmerkeistä

Artikkelissa on lueteltu sekä nykyisin Suomessa käytössä olevat että aiemmin käytössä olleet kielto- ja rajoitusmerkit.
Vuosina 1994–2020.
Seuraavat liikennemerkit on tarkoitus korvata uusilla merkeillä 1.6.2030 mennessä.
The Legend of Zelda

The Legend of Zelda on Nintendon "The Legend of Zelda" -pelisarjan ensimmäinen osa, ja se julkaistiin vuonna 1986 NES:lle. Pelin kehittäjä on Nintendon tunnetuin pelisuunnittelija Shigeru Miyamoto ja musiikin peliin sävelsi Koji Kondo. Peli oli aikanaan mullistava kokemus avoimen pelimaailmansa ansiosta. "The Legend of Zelda" oli ensimmäinen uuden sukupolven pelikonsolipeli, jota myytiin yli miljoona kappaletta. Peliä myytiin maailmanlaajuisesti 6,51 miljoonaa kappaletta.
Peli sijoittuu kuvitteelliseen Hyrulen maailmaan (suom. "Heraldia"), ja pelin sankarin Linkin pitää pelastaa prinsessa Zelda pahan Ganonin kynsistä. Tämä onnistuu keräämällä kahdeksan viisauden Triforcen (suom. "Kolmivoima") palaa. Pelin avoin maailma ja löyhä juoni oli siihen aikaan uutta ja epätyypillistä, mutta se oli eräs avain pelin suosioon. Suurimman osan aikaa pelaajan hahmo (suippokorvainen Link) taistelee monenlaisia Heraldian valtakunnan olentoja vastaan ratkoen pulmia, etsien varusteita ja jalokiviä ja tarpeeksi varustautuneena kerää luolastoista Triforcen palasia, tähdäten prinsessa Zeldan kaapanneen Ganondorfin voittamiseen.
Kehitys.
Alun pitäen peli julkaistiin Famicom-konsolin levykepohjaiselle Famicom Disk System -laajennukselle, mutta FDS:ää ei koskaan julkaistu Japanin ulkopuolella, joten Nintendolla ei ollut muun maailman julkaisuja varten mahdollista käyttää uudelleenkirjoitettavaa muistitilaa. Metroid-pelin maailmanlaajuista julkaisua varten Nintendo keksi salasanoihin pohjautuvan tallennuksen, mutta "The Legend of Zelda" oli liian monimutkainen salasanoja varten, joten peliä varten kehitettiin paristovarmennettu tallennus pelimoduuleihin. 
Alun perin pelin tunnusmusiikkina piti olla Maurice Ravelin "Boléro". Nintendo joutui kuitenkin vaihtamaan musiikin koska he saivat selville, että kappale oli edelleen tekijänoikeuden alainen, ja Ravelin perikunta kielsi kappaleen käytön. Varsinaisen pelin taustamusiikin rumpukuvio muistuttaa hieman "Boléroa", ja "ssä" on myös kappale "Bolero of Fire", joka muistuttaa hieman Ravelin "Boléroa".
Peli on julkaistu myöhemmin vuonna 2003 Nintendo GameCubelle "" -pelikokoelman mukana. Vuonna 2004 peli julkaistiin myös Game Boy Advancelle osana Classic NES -pelisarjaa. Pelin pohjalta on kehitetty myös TRS-80 Color Computerille videopeli The Quest for Thelda. Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Vastaanotto.
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelille ensin kolme tähteä viidestä ja myöhemmin 79 pistettä sadasta.
Sam Graddy

Samuel Louis (”Sam”) Graddy III (s. 10. helmikuuta 1964 Gaffney, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen juoksija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Graddy oli mukana voittamassa kultaa Yhdysvaltojen viestijoukkueessa Los Angelesin olympialaisissa 4 x 100 metrin matkalla vuonna 1984. Voittoaika oli uusi maailmanennätys 37.83. Samoissa kisoissa hän oli 100 metrin matkalla toinen häviten ainoastaan joukkuetoverilleen Carl Lewisille.
Pikajuoksu-uransa jälkeen Graddy siirtyi amerikkalaisen jalkapallon pariin ja pelasi ensin Denver Broncosin joukkueessa kausina 1987–1988 ja sitten Los Angeles Raidersissa kausina 1990–1992.
1-metyylinaftaleeni

1-metyylinaftaleeni (C11H10) on polysyklinen aromaattinen hiilivety eli ns. PAH-yhdiste. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, palava neste. 1-metyylinaftaleenin moolimassa on 142,2 g/mol, sulamispiste −22 °C, kiehumispiste 245 °C, tiheys 1,02 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 82 °C, itsesyttymislämpötila 529 °C, taitekerroin 1,613–1,616 ja CAS-numero 90-12-0. Aineesta käytetään myös nimeä "alfa-metyylinaftaleeni".
Valmistus ja käyttö.
1-metyylinaftaleenia saadaan eristettyä kivihiilitervasta tislaamalla. Yhdistettä käytetään liuottimena, 1-kloorimetyylinaftaleenin (C11H9Cl), naftaleeniasetonitriilin (C12H9N) ja naftaleenietikkahapon (C12H10O2) valmistuksessa. Erilaisten polttoaineiden syttymisherkkyyden määrittämisessä käytetään apuna setaanilukua. Tällä asteikolla 1-metyylinaftaleenin setaaniluvuksi on määritelty nolla.
Kristiina Louhi

Ulla Kristiina Louhi (o.s. "Wiberg", s. 1. toukokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen graafikko, kuvittaja ja kirjailija.
Louhi voitti Finlandia Junior -palkinnon vuonna 2004 yhdessä Riitta Jalosen kanssa teoksella "Tyttö ja naakkapuu". Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Ura.
Louhi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1970 ja opiskeli vuosina 1970–1975 Taideteollisessa korkeakoulussa graafiseksi suunnittelijaksi. Pääaineenaan hänellä oli kirjagrafiikka.
Vuodesta 1984 Louhi on julkaissut Aino-lastenkirjasarjaa, jota on julkaistu yli kymmenelle kielelle. Kirjat kertovat tavallisen suomalaisen pikkutytön elämästä. Vuonna 1993 Louhi aloitti Tomppa-kirjasarjan, jonka ensimmäinen osa "Meidän Tomppa" palkittiin ilmestymisvuonnaan Vuoden kauneimpana kirjana.
Omien teostensa lisäksi Louhi on kuvittanut muun muassa Mysi Lahtisen, Kaarina Helakisan, Hannele Huovin, Kirsi Kunnaksen, Leena Laulajaisen, Hannu Mäkelän, Ritva Toivolan, Arvi Arjatsalon, Kaija Pakkasen, Riitta Jalosen, Maria Vuorion ja Timo Parvelan teoksia. Hän on kuvittanut myös oppikirjoja.
Louhi oli vuosina 1998–2003 naimisissa kirjailija Hannu Mäkelän kanssa. Hänellä on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan elokuvaaja Seppo Louhen kanssa. Hänen tyttärensä Aino Louhi on sarjakuvataiteilija ja kuvittaja.
Palkintoja ja tunnustuksia.
Lähde:
David Jacobs

David Henry Jacobs (30. huhtikuuta 1888 Cardiff – 6. kesäkuuta 1976 Llandudno) oli brittiläinen yleisurheilija.
Tukholman olympialaisissa vuonna 1912 Jacobs juoksi avausosuuden olympiakultaa ajalla 42,4 voittaneessa Britannian 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Jacobs juoksi myös 100 metriä ja 200 metriä, mutta molemmissa taival jäi välieriin.
Moottoritie on kuuma

Moottoritie on kuuma on syksyllä 1980 julkaistu Pelle Miljoona Oy:n ensimmäinen ja Pelle Miljoonan viides albumi, joka tavataan määritellä yhdeksi suomirockin klassikoista. Se nousi nopeasti Suomen levymyyntilistan ykkössijalle ja on sittemmin ylittänyt myös kultalevyrajan. Albumista tehtiin remasteroitu painos vuonna 2000. 
Andy McCoy ja Sami Takamäki (Sam Yaffa) lähtivät heti levytyksen jälkeen Tukholmaan ja vaihtoivat yhtyettä Hanoi Rocksiin, eivätkä palanneet enää Pelle Miljoona Oy:n tiedossa olleelle Suomen-kiertueelle. Pelle Miljoonan seuraava albumi "Rakkaudesta elämään" (1981) on tehty kokoonpanolla Pelle Miljoona &amp; Avoimet Ovet. Tätä albumia seurasi uusitulla kokoonpanolla Pelle Miljoona Oy:n toinen albumi "Matkalla tuntemattomaan" sekin vuonna 1981.
Moottoritie on kuuma -kappale.
"Moottoritie on kuuma" -kappale on Ari Taskisen säveltämä ja Pelle Miljoonan sanoittama. Se voitti kesäkuussa 2007 "Helsingin Sanomien" äänestyksen ”Rakkaimmat rockit”. Muun muassa Pelle Miljoona Oy:n tuolloinen basisti Sami Takamäki on sanonut, että kappaleen instrumentaaliriffi on lainattu Genesis-yhtyeen kappaleesta ”Dancing with the Moonlit Knight”. Taskinen on kiistänyt ottaneensa vaikutteita Genesikseltä.
Leknes

Leknes on Vestvågøyn kuntakeskus Nordlandin läänissä Pohjois-Norjassa. Leknes on ollut kaupunki vuodesta 2002 lähtien. Leknes sijaitsee Lofoottien saariston keskiosassa ja on saarten toiseksi suurin asutuskeskus. Taajaman asukasluku oli 3 176 vuonna 2013. Lähialueen muita taajamia ovat Gravdal, Ballstad ja Stamsund. Åhon, joka on pääsaaret käsittävän maantieverkon läntinen pää, kertyy matkaa 64 km ja itään Lofoottien toiseen suurempaan kaupunkiin Svolværiin 69 km.
Leknes on Lofoottien liikenteen solmupaikka ja kilpailee Svolværin kanssa Lofoottien liike-elämäkeskuksen asemasta. Leknesin lentokentältä on arkipäivisin kuusi Widerøen lentoa Bodøhön ja yksi lento Svolværiin.
Keskiyön aurinko paistaa Leknesissä n. 25.5.–18.7., ja kaamosaika on n. 7.12.–5.1. Kylmimmän kuukauden helmikuun keskilämpötila on −1 °C, ja lämpimimmän kuukauden heinäkuun keskilämpötila +12 °C. Vuotuinen sademäärä on n. 1 200 mm.
Vuosittainen Lofoten Countryfestival järjestetään Leknesin Lofothallenissa.
Media.
Sanomalehti "Lofotposten" ilmestyy neljästi viikossa ja "Lofot-Tidende" torstaisin.
Potentiaaliero

Potentiaalierolla (tunnus "ΔV") tarkoitetaan sähköopissa kahden eri potentiaalissa olevan johtimen tai varausjakauman välistä jännitettä. Kaikki virtapiirin jännitteet mitataan aina suhteessa yhteiseen vertailutasoon, esimerkiksi niin kutsuttuun "maahan", jonka jännite on tyypillisesti aina 0 volttia. 
Esimerkiksi Suomessa käytetty verkkojännite 230 V tarkoittaa 230 voltin jännitettä maahan nähden koska sähköverkko on maadoitettu.
Saarijärvi (täsmennyssivu)

Saarijärvi on Suomessa hyvin yleinen paikannimi. Sen nimisiä järviä on OIVA-tietopalvelussa 199 kappaletta.
Henkilöt.
Saarijärvi on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Katso myös.
Aihepiiriin liittyy läheisesti myös
Lähes sama nimi:
Hannu Taina

Hannu Taina (21. maaliskuuta 1941 Helsinki – 24. huhtikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen graafikko ja kuvittaja. Hänen lastenkirjakuvituksistaan ovat tunnetuimpia Elina Karjalaisen Uppo-Nallet.
Hannu Tainan sukujuuret ovat Karjalassa Tainan kylässä, mutta hän asui koko ikänsä Helsingissä. Taina opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen graafisella linjalla vuosina 1959–1962. Hän työskenteli mainostoimiston suunnittelijana vuosina 1963–1975, minkä jälkeen hän toimi vapaana kuvittajana.
Hannu Taina sai Rudolf Koivu -palkinnon vuosina 1976, 1986 ja 1987 sekä valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1987. Hän oli Suomen ehdokkaana Astrid Lindgrenin muistopalkinnon saajaksi vuonna 2006. Palkinnon saajaehdokkaita oli 138, ja he edustivat 55 maata.
Taina kuvitti yli 70 kirjaa, joista yli 30 on Elina Karjalaisen Uppo-Nalle-kirjoja. Taina itse luonnehti 1970-lukuaan mustavalkoiseksi kaudeksi. Suuret ja värikkäät kuvakirjat taas olivat 1980-luvun tuotteita. Niihin kuuluu kirjailija Raija Siekkisen teosten kuvituksia. Oman kokonaisuutensa Tainan tuotannossa ovat sadat kirjojen suojapäällysten kuvitukset. Taina teki vuosina 1982–2012 kansikuvat kaikkiin Otavan julkaisemiin Antti Tuurin kirjoihin aina "Pohjanmaasta" alkaen. Hän teki kansia myös useisiin Erno Paasilinnan ja Juha Seppälän teoksiin.
Myös Tainan poika Markko Taina on tehnyt kirjojen kansikuvia.
Moottoripyöräpäiväkirja (elokuva)

Moottoripyöräpäiväkirja () kertoo nuoren Ernesto ”Che” Guevara de la Sernan ja hänen ystävänsä Alberto Granadon matkasta Etelä-Amerikan halki 1950-luvulla. Nuorta Ernesto Guevaraa näyttelee Gael García Bernal ja Alberto Granadoa Rodrigo de la Serna, joka on äitinsä puolelta sukua Ernesto Guevaralle.
Elokuvan ohjasi brasilialainen Walter Salles ja käsikirjoituksesta vastasi puertoricolainen näytelmäkirjailija José Rivera, mutta elokuva perustuu Guevaran ja Granadon julkaisemiin matkapäiväkirjoihin (siksi elokuvan alkuperäinen nimi on monikossa). Elokuvan ensi-ilta oli Sundancen elokuvafestivaaleilla tammikuussa 2004. 
"Moottoripyöräpäiväkirja" sai neljä ehdokkuutta Cannesin elokuvajuhlilla (Sundance Film Festival) 2004, mistä kolme johti palkintoon. Elokuva sai myös kaksi vuoden 2005 Oscar-palkintoehdokkuutta – paras musiikki ja paras sovitettu käsikirjoitus, joista uruguaylaisen Jorge Drexlerin sanoittama ja esittämä laulu ”Al otro lado del río” sai ensimmäisenä espanjankielisenä musiikkina Oscar-palkinnon.
Prithvi

Prithvi (pṛthvī, myös pṛthivī) on hindujen maan jumalatar. "Prthivi mata" (äiti maa) on vastine isä taivaalle, "Dyaus pita". Rigvedassa maahan ja taivaaseen viitataan duaalissa, mikä saattaa tarkoittaa niiden olevan toisensa täydentävät.
Prithvia kutsutaan myös nimillä Dhra, Dharti tai Dhrithri, joka pitää kaiken sisällään. Prithvi Devi on toinen Vishnun vaimoista, toinen on Lakshmi.
Corinne Rey-Bellet

Corinne Rey-Bellet (2. elokuuta 1972 – 30. huhtikuuta 2006) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Rey-Bellet voitti St. Moritzin maailmanmestaruuskilpailuissa 2003 hopeaa syöksylaskussa. Kaikkiaan vauhtilajeihin erikoistunut Rey-Bellet voitti viisi maailmancupin osakilpailua. Hän lopetti uransa vuonna 2003 polvivammojen vuoksi.
Kuolema.
Corinne Rey-Bellet ja hänen veljensä Alain ammuttiin kuoliaaksi vanhempiensa asunnossa Les Crosets'ssa Valais'n kantonissa sunnuntaina 30. huhtikuuta 2006. Heidän äitinsä loukkaantui välikohtauksessa vakavasti. Corinne Rey-Bellet oli kolmannella kuulla raskaana. Asunnossa ollut Corinnen kaksivuotias poika säilyi vahingoitta. Murhien jälkeen annettiin pidätysmääräys murhista epäiltynä sveitsiläisestä pankkiirista Gerold Stadlerista, joka oli Corinne Rey-Bellet'n aviomies ja asunnossa olleen lapsen isä. Pari oli muuttanut erilleen noin 10 päivää ennen tapahtunutta. Stadler löydettiin metsästä kuolleena keskiviikkona 3. toukokuuta vierellään ase. Myöhemmin Sveitsin poliisi ilmoitti, että löytynyt ase oli murha-ase ja että Stadler oli tehnyt itsemurhan.
Konflikti

Konflikti (, otettu käyttöön 1400-luvun puolivälissä) tarkoittaa "yhdessä iskemistä" ja on politiikassa osapuolten väliin syntynyt ongelmatilanne, jossa kumpikin osapuoli pitää toisen näkemyksiä väärinä ja omiaan oikeina. Yhteiskunnallinen konflikti voi johtaa sotilaallisiin toimiin. Tällöin kyseessä on aseellinen konflikti. Sotilaallinen konflikti kahden tai useamman maan välillä voi johtaa sotaan eli aseelliseen konfliktiin.
Konflikti voi kokoustilanteessa olla yksilöiden välinen tai myös yksilöiden ja ryhmän näkemysten välinen ristiriita. Lisäksi se voi myös olla muiden ryhmien tai tahojen välinen. Se on syvä ristiriita, etujen tai näkemysten, vastustuksen, erimielisyyden tai eriävien mielipiteiden yhteensopimattomuudesta johtuvan tilan kärjistyneempi kriisin muoto. Politiikassa konflikti on kriisiä asteen verran vakavampi tapaus tai tilanne. Konflikti ilmenee toisen osapuolen mitätöimisenä ja jopa tuhoamisyrityksinä. Konflikti kahden tai useamman henkilön välillä voi johtaa väkivaltaisuuteen.
Hirvi (veistos)

Hirvi on kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistos vuodelta 1923. Sen pronssivalokset on pystytetty Viipuriin vuonna 1928, Lahteen vuonna 1955, Turkuun vuonna 1969 ja Helsinkiin vuonna 1972.
Mäntynen teki "Hirvi-"veistoksensa, lähes nelimetrisen realistisesti kuvatun uroshirven, alkuaan kipsisenä Helsingin pohjoismaiseen metsästysnäyttelyyn vuonna 1923. Patsaan innoittajana on taiteilijan mukaan ollut Kalevalan Hiiden hirvi. Alkuperäisen kipsimallin kuvanveistäjä lahjoitti Helsingin yliopiston Eläinmuseolle. Veistoksen valosta ehdotettiin sijoitettavaksi Helsingin Kaivopuistoon, mutta tämä idea ei toteutunut. Veistoksen ensimmäinen pronssiin valettu versio paljastettiin 1928 Viipurin Torkkelinpuistossa. Se sijaitsee myöhemmin valmistuneen kirjastotalon vieressä. Viipurin "Hirvi" säilyi vahingoitta toisesta maailmansodasta ja on edelleen alkuperäisellä paikallaan.
"Hirven" alkuperäisestä kipsimallista tehty uusi pronssivalos paljastettiin vuonna 1955 Lahden Erkonpuistossa. Merkittävä osa Viipurin evakoista oli sotien jälkeen asettunut asumaan Lahteen, ja patsaan lahjoittivat 50-vuotiaalle Lahden kaupungille paikalliset karjalaisseurat. Samassa puistossa on valos myös toisesta Viipurissa olleesta veistoksesta, Emil Wikströmin veistämästä Mikael Agricolan patsaasta. Lahdessa Helsingin yliopiston ympäristöekologian laitoksen opiskelijat ja Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijat ovat vuodesta 2004 alkaen lakittaneet vappuna Erkonpuiston "Hirven". Helsingin yliopiston biologian opiskelijat lakittavat perinteisesti Helsingin patsaan.
"Hirven" kolmas pronssivalos paljastettiin marraskuussa 1969 Turun Kupittaanpuistossa. Se oli lahjoitus kuvanveistäjä Mäntyseltä itseltään. Neljäs kappale pystytettiin vuonna 1972 Helsingin luonnontieteellisen museon eteen. Lisäksi patsaasta on tehty puisia, parinkymmenen sentin korkuisia kopioita sisustus- ja muistoesineiksi.
Launeen tie

Launeen tie eli Lahden eteläinen kehätie on Lahden ohittava osuus valtatiellä 12, joka kulkee Hollolan Soramäestä kantatien 54 risteyksestä Etelä-Lahden halki ja liittyy idässä valtatiehen 4 Lahden itäisen ohikulkutien kohdalla Kujalassa. Tie on länsiosaltaan moottoriliikennetietä ja itäosaltaan moottoritietä, ja sillä on kuusi eritasoliittymää.
Historia.
Tietä alettiin suunnitella, koska haluttiin linjata valtatie 12 Lahden ja Hollolan keskustojen ohitse johtamalla se Hollolasta Riihimäen tien risteyksestä eteläisessä Lahdessa sijaitsevan Launeen kaupunginosan poikki itään. Nimensä tiehanke sai juuri reitillä olleen Launeen mukaan erotukseksi vaihtoehtoisesta Renkomäen kautta kulkevasta linjauksesta. Hanke oli ennen toteutumistaan kiistanalainen neljättäkymmenettä vuotta Lahden kaupunginvaltuustossa, Päijät-Hämeen seutukaavaliitossa ja Päijät-Hämeen liitossa.
Tietä perusteltiin liikenneruuhkien helpottamisella ja sillä, että näin turvataan vaarallisten aineiden kuljetukselta nykyisen valtatien 12 lähellä oleva pohjavesialue sekä vedenottamo. Valtatien 12 säilyttämistä alkuperäisellä reitillään perusteltiin sillä, että Launeen tie olisi investointina turha, Lahden kaupungin mahdollisesti kasvaessa edelleen etelään olisi eteläisempi Renkomäen linjaus parempi ja Launeen tie tulisi kehätieksi liikaa pohjoiseen muodostuvan asutuksen keskelle. Tämä mielipide järjestäytyi Puhdas Laune-liikkeeksi. Samalla kannalla olivat lahtelaiset kansanedustajat Maija-Liisa Lindqvist, Tuija Nurmi, Jouko Skinnari ja Matti Kauppila.
Tiehallinto ei ollut valmis tukemaan Renkomäen linjausta, vaan ainoastaan Launeen tietä. Joukkotiedotusvälineet olivat yleensä myönteisiä Launeen tielle sillä perusteella, että kauan vireillä ollut hanke saatettaisiin päätökseen.
Tie päätettiin lopulta linjata Launeen kautta. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2018 ja kehätie avattiin liikenteelle loppuvuodesta 2020; viimeistelytyöt valmistuivat seuraavan vuoden aikana.
Maa (leikki)

Maa (myös nimellä Maan ryöstö tai Maanvalloitus) on hiekalla tai muulla vastaavalla alustalla pelattava lasten ja nuorten ajanvieteleikki.
Säännöt.
Maahan piirretään suuri ympyrä, joka jaetaan pelaajien määrän mukaisesti tasakokoisiin sektoreihin, maihin. Ympyrän koko riippuu pelaajien koosta. Liian pienessä ympyrässä heitot ovat helppoja ja liian isossa vaikeita. Koska peli suosii pitkäjalkaisia, eroa voi tasoittaa eri kokoisilla mailla. Se kuinka paljon, on sovittava tapauskohtaisesti.
Pelin alussa jokainen pelaaja asettuu omaan maahansa, josta he eivät saa poistua (ainakaan heiton aikana). Heittovuorossa oleva yrittää heittää ja osua kepillä toista pelaajaa polven alapuolelle. Jos keppi osuu, heittäjä saa vallata kohteelta niin suuren alueen kuin kepillä piirtämällä kykenee rajaamaan. Rajaaminen tapahtuu etenemällä jalat rajojen päällä haara-asennossa kohteen maan ylle ja piirtämällä siihen kepillä uusi rajaviiva. Rajattu alue liitetään heittäjän alueeseen. Jos pelaajan maa vallataan kokonaan, hän putoaa pois. Jos valloittaja itse kaatuu maahan venytettyään liikaa haaroja, ei tämä pelaaja saa mitään. Voittaja on viimeiseksi jäljelle jäänyt.
Heiton jälkeen vaihtoehtoja on kaksi. Toisessa variaatiossa heittotuloksesta riippumatta heittovuoro siirtyy kohteelle. Tällöin pudonneen pelaajan heittovuoro arvotaan (heittäjä ei mukana) tai käytetään kepin putoamispaikkaa hyödyksi tai annetaan vuoro pienimmän maan omistajalle. Muitakin oikeudenmukaisia vuoron jakovaihtoehtoja varmasti löytyy. Toisessa variaatiossa heittovuoro siirtyy sille, jonka maata lähimmäksi keppi putosi. Tällöin on mahdollista heittosuunnan kanssa taktikoimalla muodostaa liittoutumia, jotka eivät kuitenkaan sovi leikin henkeen.
Linnateatteri

Linnateatteri on vuonna 2003 perustettu turkulainen ammattiteatteri. 
Linnateatteri kotinäyttämö on Turussa osoitteessa Humalistonkatu 7. Linnateatteri toimi vuoteen 2019 asti Vanhassa Kivipainossa Linnakadulla. 
Linnateatterin kesänäyttämö on Ruissalon Telakalla osoitteessa Hevoskarintie 23.
Aiemmin Linnateatterin kesänäyttämöinä toimi Aboa Vetus &amp; Ars Nova -museon, sekä Vanhan Kivipainon piha. 
Kesällä 2019 Linnateatteri jätti Kivipainon talon kokonaan ja keskitti toimintansa entiseen elokuvateatteri Dominoon sekä Alvar Aallon suunnittelemaan Lounais-Suomen Maalaistentalon tiloihin, joissa myös Turun kaupunginteatteri toimi vuoteen 1954 saakka. 
Kesäteatteritoiminta jatkuu Ruissalon telakan yhteydessä.
Teatterin taiteellisena johtajaksi tuli vuonna 2012 Kari-Pekka Toivonen ja 2014 Petteri Summanen. Elokuussa 2016 taiteellisena johtajana ja teatterinjohtajana aloitti Kalle Lamberg. Keväällä 2019 teatterin johtoon nousevat toimitusjohtajaksi Mikko Granström ja taiteelliseksi johtajaksi kapellimestari-säveltäjä Jussi Vahvaselkä. Syksyllä 2021 Linnateataterin uutena toimitusjohtajana aloitti Markko Heinonen. Vuoden 2023 alusta lähtien Linnateatteri hallituksen puheenjohtajana on ollut Satu Alanen.
Vuonna 2012 Linnateatteri teki yhteistyönä suurproduktion "Kakola – Rockmusikaali Turusta" Turun kaupunginteatterin kanssa. Sen pääosia esittivät Veeti Kallio sekä Reeta Vestman.
August Gailit

August Gailit (9. tammikuuta 1891 Sangasten lähellä – 5. marraskuuta 1960 Örebro, Ruotsi) oli virolainen kirjailija. Hän kirjoitti ajankohtaan nähden rohkean eroottissävytteisiä romaaneita ja novelleja.
Gailit kuului kirjailijaryhmä Siuruun.
Gailit oli Viron vapaussodassa sotakirjeenvaihtajana ja kirjoitti ajasta myöhemmin teoksen "Isade maa". Vuonna 1944 hän pakeni Ruotsiin, jossa asui loppuelämänsä. Myöhäisissä teoksissa näkyy isänmaan menettämisen aiheuttama tuska ja ikävä.
"Ankara meri" ja "Toomas Nippernaati" on sovitettu myös elokuviksi.
Norjan lippu

Norjan lippu () on Norjan valtion virallinen lippu. Lippu on väriltään punainen, jossa on lipun reunoihin asti ulottuvana valkoisen reunuksen ympäröimä sininen risti. Sinivalkoinen risti on siirretty tankoa kohden, joten liehuvassa lipussa vapaa osa on pidempi kuin tankoon kiinnitetyt kolme muuta osaa. Tämä on erikoisuus, joka seuraa Tanskan lipun esimerkkiä ja on käytössä muissakin Skandinavian maissa, Suomessa ja monilla suomalaisilla vähemmistöillä, kuten ruotsinsuomalaisilla sekä suomalaisten sukukansoilla, kuten lyydiläisillä ja vepsäläisillä. Tanskan ja Ruotsin liput olivat ensin baneereja eli neliölippuja, mutta sittemmin Tanskan ja Ruotsin kuninkaat johtivat omaan käyttöönsä maansa lipusta version, jossa neliöstä liehureunalla erkani kolme kielekettä. Nämä liput varattiin vain kuninkaan tunnuksiksi, ja tavallinen kansa sai käyttöön suorakaiteisen lipun. Tanskan ja Ruotsin lipuista sitten muihin pohjoismaisiin ristilippuihin levisi se, että vaakasuorat sakarat ovat eri pituiset.
Historia.
Aina 1500-luvulta lähtien vuoteen 1814 asti Norja oli osa Tanskaa, joten siellä käytettiin Tanskan lippua. Vuonna 1814 Norja oli hyvin lyhyen ajan itsenäinen, jona aikana käytettiin Tanskan lippua johon oli lisätty Norjan vaakunakuvio tangon puoleiseen yläkulmaan. Tämä lippu säilyi käytössä vuoteen 1821 saakka, vaikka Norja oli ollut personaaliunionissa Ruotsin kanssa vuodesta 1814 lähtien. Kuitenkin vuonna 1815 myös toinen molempien valtioiden yhdistelmälippu otettiin käyttöön. Kyseessä oli Ruotsin lippu, sillä lisäyksellä, että lipun tangon puoleisessa yläkulmassa oli punaisella pohjalla oleva valkoinen risti.
Samoihin aikoihin Fredrik Meltzer, Norjan suurkäräjien (Storting) jäsen, esitti erikoisesti norjalaisen lipun käyttöönottoa ja se virallistettiinkin vuonna 1821. Vuonna 1844 luotiin yhteinen tunnuskuvio, joka sijoitettiin lippujen tangonpuoleiseen yläkulmaan. Kuvion tarkoituksena oli symboloida kahden maan tasavartaista asemaa unionissa.
Kasvava tyytymättömyys unioniin Ruotsin kanssa johti vähitellen siihen, että suurkäräjät peruivat vuonna 1899 myös yhteisen tunnuksen käytön kauppalipussa ja merenkulkijoiden lipussa. Vuoden 1905 täydellisen itsenäisyyden jälkeen Norjassa myös sotalippu tuli käyttöön. Näin Fredrik Meltzer suunnittelema ja propagoima lippu tuli lopullisesti maan viralliseksi lipuksi.
Symboliikka.
Fredrik Meltzer oli valinnut lippuehdotukseensa kristillisen ristin, näin hän halusi seurata muiden pohjoismaiden perinteen mukaista esimerkkiä. Kuitenkin väreistä voidaan kertoa, että punainen, sininen ja valkoinen valittiin edustamaan demokratiaa. Nämä värit ovat esillä myös monien muiden maiden lipuissa (esimerkiksi Yhdysvaltojen, Ranskan, Yhdistyneen kuningaskunnan sekä Alankomaiden lipuissa).
Toisaalta Norjan lippu pohjautuu paljolti Tanskan lippuun, joka oli myös Norjan lippu vuoteen 1814 asti. Joidenkin näkemysten mukaan sininen risti voisi olla Ruotsin lipun vaikutusta.
Lipun suhteet ja värit.
Norjan lipun viralliset suhteet ovat:
Värit ovat määritellyt Pantone-kartan mukaisesti:
Fun House

Fun House on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Stoogesin 7. heinäkuuta 1970 julkaistu albumi. Alkuaan vaatimattomasti menestynyttä levyä pidetään nykyisin rock-klassikkona. "Fun Housen" musiikki edustaa eräänlaista raivokasta psykedeelisen rockin ja garage rockin välimuotoa. 
Mukana on myös jazzvivahteita esimerkiksi kappaleissa ”1970” ja ”Fun House”. 
Albumista julkaistiin vuonna 1999 boksi, joka sisälsi kaikki albumisessioiden demot. Albumista julkaistiin vuonna 2005 uusi versio, joka sisältää toisen levyn, jossa on muun muassa demoversioita albumin kappaleista. Samana vuonna se valittiin hakuteokseen "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään".
Carl Mannerheim

Carl Mannerheim voi tarkoittaa seuraavia Mannerheim-suvun henkilöitä:
Kultainen bulla

Kultainen bulla () tarkoittaa kultaista sinettiä tai kultaisella sinetillä varustettua asiakirjaa. Erityisesti sillä tarkoitetaan keisari Kaarle IV:n 1356 julkaisemaa valtioasetusta, jossa muun muassa säädettiin Saksan keisarikunnan keisarinvaalista ja vaaliruhtinaiden oikeuksista. Se oli Saksan tärkein perustuslaki.
Myös Unkarin kuningas Andreas II joutui tekemään vuonna 1222 kultaisen bullan 1200-luvun Unkarin taloudellisen ja sisäpoliittisen tilan heikkenemisen takia. Kultainen bulla määritteli unkarilaisten aatelisten ja aatelittomien oikeudet.
Tuure Salo

Tuure Olavi Hermanni Salo (7. helmikuuta 1921 Rovaniemi – 19. huhtikuuta 2006 Rovaniemi) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. Salo toimi Rovaniemen pitkäaikaisena kaupunginjohtajana, kansanedustajana sekä ministerinä.
Salo opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1947. Varatuomarin arvo hänelle myönnettiin vuonna 1950. Salo työskenteli asianajajana Helsingissä ja Kemissä 1947–1950, jonka jälkeen hän toimi Rovaniemen säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1950–1963. Rovaniemen kaupunginjohtajaksi Salo valittiin 1963. Hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1984 asti.
Eduskuntaan Salo valittiin Lapin läänin vaalipiiristä vuonna 1962. Hän oli Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1962–1965 ja Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1965–1970. Salo oli oikeusministerinä Sorsan II hallituksessa 1977–1978.
Fusku

Fusku, joka tunnetaan myös nimellä lava-jive tai Single-time Swing on jivestä kehittynyt, foksin askelrytmityksellä tanssittava rock'n'swing -tanssi, jota tanssitaan erityisesti tanssilavoilla. Se on mukava ja letkeä tanssi, joka askeltensa suhteellisen helppouden takia soveltuu tanssittavaksi kenelle tahansa, ja jossa on silti riittävästi kuvioita ja mahdollisuuksia pitämään menon kiinnostavana taitavammillekin. 
Fuskua tanssitaan paritanssina pääasiassa avoimessa otteessa. Fuskun askel on rytmitykseltään foksista tuttu hidas-hidas-nop-nop, mutta fuskussa nopeat askeleet otetaan taka-askeleena eli ns. rock-askeleena. Polvet ja nilkat tekevät jokaisella askeleella joustoa. Fusku sopii tanssittavaksi myös niille nopeille kappaleille, joilla monimutkaisemmilla tanssityyleillä olisi tullut raja vastaan jo kauan sitten. Fuskua voi tanssia mihin tahansa nelijakoiseen musiikkiin, lavoilla usein näkeekin ihmisten tanssivan nopeampia fokseja fuskuna tai buggina. 
Fuskussa voi käyttää samoja kuvioita kuin jivessä ja muissa rock'n'swing -tansseissa.
Fuskua tanssitaan niin harrastuspohjalta kuin kilpatanssinakin. Lajin opetukseen pääsee käsiksi menemällä jonkun rock'n'swing -tansseihin erikoistuneen seuran tai kerhon tunneille, tai seura/lavatanssikurssille, joiden opetusohjelmassa fusku on.
Jive (tanssi)

Jive on 1940-luvulla kehitetty paritanssi. Suomessa jive oli yleinen tanssi 1950–60-luvuilla, mutta sen suosio on hieman hiipunut kilpatanssikuvioiden ulkopuolella. Jive-musiikkia soitetaan lavoilla 1–3 kertaa illassa, eli 2–6 kappaletta. Jive-musiikkiin sopii parhaiten (oikeastaan ainoastaan) jivenaskellus. "Tanssikansa" tanssii tällöin aina jivea. Alaa ovat vallanneet fusku ja bugg. Fuskua tanssitaan kuitenkin pääasiassa foksimusiikkiin ja buggia tasatahtiseen musiikkiin. 
Jiven askelkuvio vaatii etenkin nopeassa musiikissa melko nopeita jalkoja. Eri lähteissä optimitempoksi määritellään 42–46 tahtia/min. Lavatansseissa ja muussa vapaa-ajan tanssimisessa tanssia joudutaan hyvin usein tanssimaan hitaammallakin tempolla. Nopeampikin musiikki käy, mutta vaatii tanssijalta jo huomattavasti enemmän. 
Jive on kaikista nopein kilpatanssi. 
Jivea tanssitaan paritanssina nelijakoiseen musiikkiin. Jive on siis myös kilpatanssi, joka lasketaan latinalaistanssien joukkoon.
Raw Power

Raw Power on yhdysvaltalaisen rockyhtye Iggy and the Stoogesin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1973. Albumin on tuottanut Iggy Pop ja miksannut David Bowie. 
Raw Powerin äänitys.
"Raw Powerin" raivokas ja repivä rock and roll ei heti saavuttanut suuren yleisön suosiota. Punkin synnyttyä pari vuotta myöhemmin punkkarit kuitenkin alkoivat pitää Iggy and the Stoogesia musiikkityylinsä edelläkävijänä. Nykyisin "Raw Power" luetaan rockin klassikkoalbumeiden joukkoon. 
Albumin kannen suunnitteli ja valokuvasi David Bowien hovikuvaaja Mick Rock. Tällä albumilla paremmin kitaristina tunnettu Ron Asheton soitti poikkeuksellisesti bassoa ja Stoogesin uusi kitaristi James Williamson soitti kaikki levyn kitaraosuudet.
Kaikki levyn kappaleet on kirjoittanut Iggy Pop yhdessä kitaristi James Williamsonin kanssa. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Search and Destroy”, ”Gimme Danger” ja ”Raw Power”.
Albumin äänityssessioissa nauhoitettiin myös demokappaleita, joita ei loppujen lopuksi koskaan levytetty studioalbumille. Joitakin näistä kappaleista voi kuulla liveversioina albumilla "Metallic K.O. sekä" kokoelmalla "Heavy Liquid (2005)" 
Albumista julkaistiin vuonna 1997 Iggy Popin tekemä uusi, vaihtoehtoinen miksaus. Iggyn tekemä miksaus oli tarkoituksellisesti raskaampi ja hyökkäävämpi kuin alkuperäinen Bowien miksaus. Albumista ei ole julkaistu demoäänityksiä ja kappaleiden vaihtoehtoisia versioita sisältävällä bonuslevyllä varustettua laitosta toisin kuin kahdesta aikaisemmasta The Stoogesin albumista.