Boy

Boy on irlantilaisen rock-yhtyeen U2:n esikoisalbumi. Albumin on tuottanut Steve Lillywhite, ja sen julkaisi Island Records 20. lokakuuta 1980. Albumi on musiikilliselta tyyliltään sekoitus post-punkia ja rockia, ja sen kappalemateriaali oli ollut yhtyeen konserttien ohjelmistossa jo pitkään ennen albumin levyttämistä. Albumin kappaleista ”Out of Control” ja ”Stories for Boys” oli julkaistu jo yhtyeen ensimmäisellä singlellä "U23" vuonna 1979, ja ne levytettiin "Boy"-albumille uudelleen tuottaja Lillywhiten kanssa.
Albumia äänitettiin vuonna 1980 heinäkuusta syyskuuhun Dublinissa Windmill Lane -studiolla, jossa yhtye on levyttänyt myös valtaosan muusta tuotannostaan. Island Records halusi alun perin albumin tuottajaksi Martin Hannettin, joka oli tuottanut aiemmin U2:n singlen ”11 O’Clock Tick Tock”. Yhtye kuitenkin kavahti ajatusta, ja Island päätti palkata albumin tuottajaksi Steve Lillywhiten. Albumin kappaleissa käsitellään muun muassa nuoruutta ja murrosiän tuntemuksia, viattomuutta ja siirtymävaihetta aikuisuuteen. Laulaja Bono on kertonut kappaleiden olevan sanoituksiltaan omaelämäkerrallisia ja kuvastavan yhtyeen jäsenten senhetkistä elämää.
"Boy" sai arvosteluissa suurimmaksi osaksi positiivisen vastaanoton. Se saavutti Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijan 52. Yhdysvalloissa albumin sijoitus Billboard 200 -listalla oli 63., ja Kanadassa 12. Albumin single ”I Will Follow” oli U2:n ensimmäinen single, joka sai radiosoittoa Yhdysvalloissa. Albumi ylitti platinalevyrajan Yhdysvalloissa vuonna 1995. Vuonna 2003 albumi oli "Rolling Stonen" 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalla 417.&lt;ref name="Boy / 500 Greatest Albums of All Time"&gt;&lt;/ref&gt; "Boy" julkaistiin digitaalisesti uudelleenmasteroituna vuonna 2008.
Nimi ja kansikuva.
Albumin kansikuvassa esiintyvä poika on Peter Rowen, joka on Bonon pitkäaikaisen ystävän ja Virgin Prunes -yhtyeen laulaja Derek ”Guggi” Rowenin veli. Rowen sai palkkiokseen kansikuvassa esiintymisestä Mars-patukoita. Hän esiintyi myöhemmin myös muun muassa U2:n albumin "" kansikuvassa. Myös kansikuvan ikuistanut valokuvaaja Hugo McGuiness ja suunnittelija Steve Averill työskentelivät myöhemmin lukuisten U2:n kansikuvitusten parissa. 
Pohjois-Amerikassa albumin kansikuvana julkaistiin Sandy Porterin ikuistama, säröinen ja venytetty kuva yhtyeen jäsenistä. Muutoksen taustalla oli levy-yhtiö Warner Bros. Recordsin pelko siitä, että alkuperäinen kansikuva saisi osakseen kyseenalaista huomiota ja että yhtye yhdistettäisiin pedofiliaan. Vuonna 2008 julkaistun uudelleenmasteroidun painoksen myötä albumin kaikkien painosten kansikuvat muutettiin vastaamaan alkuperäistä kansikuvaa.
Albumin nimi "Boy" oli päätetty jo kauan ennen levyttämisen aloittamista. Vaikka albumi ei kappaleidensa puolesta noudata mitään tiettyä konseptia, sen nimi ja kansikuva tukivat teemaa nuoruudesta, viattomuudesta ja kasvamisesta. Yhtyeen jäsenet olivat olleet vielä teini-ikäisiä kirjoittaessaan levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa, ja näin ollen albumin nimi heijasti teini-ikäisyyttä.
Levyttäminen.
Island Records halusi alun perin albumin tuottajaksi Martin Hannettin, joka oli tuottanut vuonna 1980 U2:n singlen ”11 O’Clock Tick Tock”. Hannett oli toiminut tuottajana myös Joy Division -yhtyeelle, joka oli yksi U2:n suurimmista innoittajista. ”11 O’Clock Tick Tock” -singlen tekeminen oli kuitenkin osoittautunut odotettua haastavammaksi, sillä yhtyeen jäsenten mielestä Hannett pyrki muuttamaan yhtyeen musiikkia liikaa mieleisekseen. Yhtye ei tullut erityisen hyvin toimeen Hannettin kanssa, ja myös hänen huumeidenkäyttönsä on arveltu vaikuttaneen siihen, miksi U2 vastusti Island Recordsin ajatusta palkata Hannett tuottamaan "Boy". 
Island Records lähetti tuottaja Steve Lillywhitelle kopion U2:n ensimmäisestä singlestä "U23" tavoitteenaan herättää Lillywhiten kiinnostus yhtyeeseen. Lillywhite saapui myöhemmin katsomaan yhtyeen keikkaa, jonka jälkeen hän suostui tuottamaan yhtyeelle singlen ”A Day Without Me”. Yhteistyö osoittautui molempien osapuolten kannalta toimivaksi, ja Lillywhite valittiin tuottamaan albumi.
U2 aloitti albumin levyttämisen vuoden 1980 heinäkuussa. Albumi levytettiin Dublinissa Windmill Lane -studiossa, ja se valmistui jo saman vuoden syyskuussa. Vaikka U2 oli soittanut albumin kappaleita tuolloin jo kahden vuoden ajan, niiden taltioiminen albumille osoittautui odotettua vaikeammaksi. Yhtyeen oli ponnisteltava saadakseen kappaleiden rytmiosuudet kohdilleen, ja Bonon oli ensimmäisen kerran pyrittävä vakavasti kirjoittamaan aloittamansa kappale valmiiksi.
Kitaristi The Edge käytti albumin jokaisessa kappaleessa Gibson Explorer -sähkökitaraa. Hänen soittotyyliinsä albumin kappaleissa vaikuttivat muun muassa yhtyeet Television ja Siouxsie and the Banshees, joita hän kuunteli albumin levyttämisen aikana paljon. The Edge oli omaksunut Television-yhtyeen kitaristi Tom Verlainelta ajatuksen, että kitaransoitossa ”vähemmän oli enemmän” ja oli alkanut keskittymään kappaleiden rakentamiseen aiempaa huolellisemmin. Bono hankki The Edgelle albumin tekemisen aikoihin Memory Man -kitaraefektiyksikön, koska uskoi yhtyeen pääsevän näin aivan uudelle tasolle. Efektistä kehkeytyikin olennainen osa The Edgen kitarasoundia.
Steve Lillywhite halusi luoda albumin rummuille kolisevan soundin, joten rumpali Larry Mullen Jr. soitti kaikki rumpuosuutensa Windmill Lane -studion aulan portaikossa. Rumpujen äänittämiseksi yhtyeen oli odotettava, että studion vastaanottovirkailija lähtisi työpäivänsä päätteeksi kotiin, sillä muutoin rumpujensoittamisen keskeytti studion vastaanottopisteellä taajaan soinut puhelin.
Julkaisu ja vastaanotto.
Island Records julkaisi albumin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina 20. lokakuuta 1980.
Singleinä albumilta julkaistiin kaksi kappaletta, ”A Day Without Me” ja ”I Will Follow”. ”A Day Without Me” julkaistiin jo elokuussa ennen albumia B-puolenaan kappale ”Things to Make and Do”. Se ei saavuttanut listasijoituksia, mutta irlantilaisen "Hot Pressin" lukijaäänestyksessä se valittiin vuoden toiseksi parhaaksi singleksi. Lisäksi se oli merkittävässä osassa yhtyeen uran kansainvälistymisen kannalta, kun bostonilaisen WBCN-FM:n DJ Carter Alan alkoi soittaa kappaletta ohjelmassaan kuultuaan sen levykaupassa. Neljä päivää albumin jälkeen julkaistu ”I Will Follow” nousi Yhdysvalloissa vuonna 1981 Billboardin Top Tracks -listan sijalle 20.
"Boy" myi julkaisunsa aikoihin noin 200 000 kappaletta. Se nousi vuonna 1980 Yhdysvalloissa Billboard 200 -albumilistalla korkeimmillaan sijalle 63. Britannian albumilistalla se ylsi sijalle 52, ja Kanadassa Canadian Albums Chart -listalla sen sijoitus oli 12. Albumi ylitti platinalevyn myyntimäärän Kanadassa vuonna 1987 ja Yhdysvalloissa vuonna 1995. Kultalevyrajan "Boy" on ylittänyt Australiassa ja Britanniassa.
"New Musical Expressin" Paul Morley kuvaili "Boyn" olevan ”rehellinen, suora ja omaperäinen.” "Soundsin" Betty Page nimitti U2:n olevan ”vuoden nuoria runoilijoita.” "Melody Makerin" arviossa albumia pidettiin ”rikkaana” levynä, ja kriitikko Lyndyn Barber kirjoitti ”"Boyn" olevan enemmän kuin pelkkä kokoelma hyviä kappaleita lajiteltuna satunnaiseen järjestykseen.” Barber kuvaili myös albumin teemaa, sanoen sen sisältävän nuorekasta viattomuutta ja hämmennystä. "The Guardianin" julkaisemassa arviossa sitä pidettiin vahvana esikoisalbumina, ja irlantilaisen "Hot Pressin" Declan Lynch kuvaili, että albumiin oli ”lähes mahdotonta reagoida negatiivisella tavalla.”
Kriitikot äänestivät "Boyn" vuoden 1980 18. parhaaksi albumiksi "The Village Voicen" Pazz &amp; Jop -äänestyksessään vuonna 1981. Vuonna 2003 albumi oli "Rolling Stonen" 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalla 417. Vuonna 2006 "Uncut" sijoitti albumin 59. sijalle sadan kaikkien aikojen parhaan esikoisalbumin listallaan.
Kappalelista.
Albumin varhaisilla vinyylilevy- ja C-kasettipainoksissa on mukana 30 sekunnin mittainen instrumentaali ”Saturday Night”, josta muodostui myöhemmin kappale ”Fire” yhtyeen seuraavalle albumille "October". Instrumentaali on sijoitettu albumin loppuun, kappaleen ”Shadows and Tall Trees” perään. Vuoden 2008 uudelleenmasteroitulla painoksella se on listattu osaksi albumia.
Lähinnä Pohjois-Amerikassa julkaistujen painosten kappaletiedoissa ”An Cat Dubh” on merkitty kestoltaan 6:21 pitkäksi ja ”Into the Heart” 1:53 pitkäksi. Vuoden 2008 uudelleenmasteroitu painos korjasi kappaleiden kestot vastaamaan alkuperäistä. Varhaisilla CD-painoksilla kappaleet oli yhdistetty myös yhdeksi kokonaiseksi kappaleeksi.