tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keltanavaga

Keltanavaga ("Eleginus gracilis") on turskien heimoon (Gadidae) kuuluva Pohjoisen Tyynenmeren kala. Sen levinneisyysalue kiertää Tyynenmeren rannikkoa Korean vesiltä Alaskan Sitkaan ja ulottuu myös Beringinsalmen pohjoispuolelle Tšuktšimereen ja Beaufortinmereen.
Keltanavagat elävät rannikon ja jään tuntumassa. Talvisajan ne viettävät rantavesissä, jossa kutu tapahtuu. Niitä tavataan jokisuissa ja se nousevat jokiin myös täysin makeaan veteen. Kesällä ne siirtyvät avoveteen. Ne syövät äyriäisiä ja pohjaeläimiä ja myös pieniä kaloja. Aikuiset yksilöt ovat 25–35 cm:n mittaisia.
Venäjän rannikolla keltanavagaa pyydetään kaupallisesti mm. nuotilla ja rysillä. Se on suosittu pilkkikalastuksen kohde. Vuosisaaliit 2000-luvulla ovat olleet 20 000 – 50 000 tonnin välillä. Amerikassa kaupallista pyyntiä ei ole.
Keltanavagan ekologinen vastinlaji Euroopan pohjoisrannikolla on navaga.
2XS

2XS (lausutaan "Too Excess") on Nazarethin studioalbumi vuodelta 1982. Se sisältää kappaleen "Dream On", joka on Nazarethin tunnetuimpia kappaleita sekä myös listoille nousseen "Love Leads To Madness" -kappaleen. Albumi on myös kuusimiehisen kokoonpanon ainoa studio-albumi. Musiikillisesti albumilla on vaikutteita kaupallisesta AOR-musiikista ja myös yhtyeen perinteisestä hard rock -soundista. 
Albumi julkaistiin Britanniassa vasta helmikuussa 1983 NEMS Recordsin ja yhtyeen lakisotkujen takia. Castle ja Eagle ovat julkaisseet albumista bonuskappaleita sisältävät remasteroidut versiot. Salvon vuoden 2011 painos julkaistiin yhdessä "Sound Elixir" -albumin kanssa, ja se ei sisällä bonusmateriaalia.
Géza Csáth

Géza Csáth (oik. József Brenner, s. 13. helmikuuta 1887 Subotica, Itävalta-Unkari – 11. syyskuuta 1919 Kelebija, Serbia) oli unkarilainen neurologi, kirjailija, näytelmäkirjailija ja muusikko. 
Csáth oli morfiiniriippuvainen. Hän joutui mielisairaalaan, pakeni sieltä ja surmasi vaimonsa. Hän myrkytti itsensä mutta ei kuollut. Géza Csáth halusi mennä Moravcikin psykiatriseen sairaalaan, mutta Jugoslavian poliisien pysäyttäessä hänet hän ampui itsensä.
Edwin Newman

Edwin Newman (25. tammikuuta 1919, New York – 13. elokuuta 2010 Oxford) oli yhdysvaltalainen televisiopersoona ja kirjailija. Hän oli NBC Newsin toimittajana työskennellessään ensimmäisiä J. F. Kennedyn salamurhasta uutisoineita journalisteja marraskuussa 1963. Hänelle myönnettiin vuonna 1966 Peabody-palkinto.
Newman teki esiintymisiä elokuvissa, ja vuonna 1984 hän pääsi juontamaan "Saturday Night Liveä".
Newmanin julkaisemien kirjojen joukossa on "Strictly Speaking: Will America Be the Death of English?" (1974), jossa hän käsitteli englannin kielen rappeutumista. Hänen työtään on niin ikään romaani "Sunday Punch" (1979).
Sound Elixir

Sound Elixir on Nazarethin studioalbumi vuodelta 1983. Musiikillisesti albumi edustaa kaupallisempaa AOR-vaikutteista suuntausta ja myös soul- ja funk-vaikutteita löytyy. Yhtyeen hard rock-soundi on enemmän taustalla. Albumia seuranneen kiertueen jälkeen kitaristi Billy Rankin erosi yhtyeestä lähtien soolouralle. 
Albumi ei menestynyt Pohjois-Amerikassa edellisten albumien veroisesti, ja Britanniassa albumia ei julkaistu lainkaan levy-yhtiö-vaikeuksien vuoksi ennen vuotta 1985 jolloin yhtyeen ex-manageri julkaisi albumin ilman yhtyeen lupaa omalla levymerkillään. Castle Communications ja Eagle Records ovat julkaisseet albumista cd-versiot bonusmateriaalilla varustettuna, ja Salvo Recordsin vuoden 2011 remasterointi julkaistiin yhdessä "2XS"-albumin kanssa ilman bonusmateriaalia.
KenZiner

KenZiner on suomalainen metalliyhtye, joka perustettiin vuonna 1997.
Historia.
KenZiner sai alkunsa vuonna 1994 kitaristi Jarno Keskisen lähetettyä demon yhdysvaltalaiselle Leviathan Recordsille vuonna 1994. Demo kiinnitti yhtiön omistajan, kitaristi-tuottaja David T. Chastainin huomion, ja viimein vuonna 1997 Chastain päätti tuottaa KenZinerin esikoisalbumin. Vuonna 1998 ilmestyneellä "Timescape"-albumilla Keskinen soitti kitaran lisäksi bassoa ja koskettimia, ja albumilla esiintyivät myös laulaja Stephen Fredrick ja rumpali Dennis Lesh.
KenZinerin toisella albumilla "The Propheciesilla" (1999) rumpali Leshin korvasi Brian Harris ja mukaan liittyi suomalainen kosketinsoittaja Mikko Härkin. Yhtye kuitenkin hajosi pian toisen albumin julkaisun jälkeen Keskisen ja levy-yhtiön riitannuttua taloudellisista asioista.
Keskinen (tunnettu myös taiteilijanimellä Jaron Sebastian Raven) perusti sittemmin uuden Virtuocity-yhtyeen, jonka esikoisalbumi ilmestyi vuonna 2002. Mikko Härkin on soittanut muun muassa Sonata Arcticassa.
Keskinen kokosi yhtyeen uudelleen vuoden 2013 aikana. Kaikki uudet muusikot ovat suomalaisia ja yhtye on ensimmäistä kertaa live-esiintymiset mahdollistavassa kokoonpanossa. Uuden kokoonpanon muodostavat Keskisen lisäksi laulaja Markku Kuikka (Status Minor, The Ragged Saints), kosketinsoittaja Jukka Karinen (Thunderstone, Status Minor, The Magnificent), rumpali Make Lievonen (Embassy of Silence) sekä basisti JJ Hjelt (Grönholm, PowerDrive). 
KenZiner julkaisi albumin "The Last Horizon" toukokuussa 2014. Kesäkuussa 2018 yhtye tiedotti, että se on allekirjoittanut uuden sopimuksen Pure Steel –levymerkin kanssa ja aloittanut neljännen albumin, "Phoenix," tekemisen. yhtye julkaisi tulevalta levyltä ensimmäisen singlen ”Phoenix Rising” tammikuussa 2019. Yhtyeessä oli tapahtunut samalla miehistönvaihdoksia ja laulajaksi oli tullut Peter ”Zinny” Zalesky sekä kosketinsoittajaksi Ariel Perchuk.
Satelliitti (albumi)

Satelliitti on vuonna 1996 ilmestynyt Yön yhdestoista studioalbumi. Levyn kaikki sanoitukset on tehnyt Pauli Hanhiniemi. Singlenä albumilta julkaistiin vain kappale ”Yötä vastaanottamaan”. Uutena jäsenenä levyllä soittaa kitaristi Markku Petander, joka kuului yhtyeen kokoonpanoon jo vuosina 1985–1987.
Albumi äänitettiin keväällä 1996 kahdessa osassa. Yhtyeelle oli varattu viikko studioaikaa Helsingin Finnvoxilta, mutta alkoholiongelmasta kärsinyt Olli Lindholm ei ilmestynyt paikalle vaan vietti neljä päivää helsinkiläisessä hotellissa ja palasi sitten kotiinsa Tampereelle. Muu yhtye hoiti instrumenttiosuudet, ja Lindholmin laulu äänitettiin myöhemmin Jani Viitasen studiolla Tampereella. Lindholm kävi nauhoittamassa lauluosuudet ruokatunneillaan siivousfirmassa työskennellessään. 
Albumi nousi Suomen viralliselle listalle yhdentoista viikon ajaksi, ja sitä myytiin yhteensä 25 000 kappaletta eli kultalevyrajan ylittävä määrä.
Madalyn Murray O’Hair

Madalyn Murray O’Hair (alk. Madalyn Mays; 13. huhtikuuta 1919 Pittsburgh, Pennsylvania – 29. syyskuuta 1995 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen ateistinen ajattelija. Hän oli elinaikanaan hyvin kiistelty hahmo ja kuolikin henkirikoksen uhrina 76-vuotiaana. Murray O’Hair arvosteli kirkkoa, ja hänet tunnettiin karkeana ja kovasanaisena ihmisenä.
Murray O’Hair tuli tunnetuksi Marylandissa vuonna 1960 nostamastaan oikeusjutusta, joka liittyi uskonnon harjoittamiseen koulussa. Myöhemmin saman vuosikymmenen aikana Murray O’Hair perusti American Atheists -järjestön, jota hän itse johti pitkään. Hän oli koulujen seksivalistuksen kannattaja.
Murray O’Hair oli tiiviissä yhteistyössä poikansa Jon Garth Murrayn ja pojantyttärensä Robinin kanssa. Kaikki kolme katosivat elokuussa 1995; ruumiit löydettiin vasta vuonna 2001, kun heidän murhaajansa David R. Waters tunnusti tekonsa sopimuksen nojalla. Waters kuoli sittemmin keuhkosyöpään vankilassa. Murhissa avustanut Gary Paul Karr istuu elinkautista.
Murray O’Hairin välit vanhempaan poikaansa William J. Murrayyn olivat viileät tämän käännyttyä kristinuskoon vuonna 1980. Sekä äiti että poika kritisoivat julkisuudessa toisiaan.
13. Yö

13. Yö on helmikuussa 1999 ilmestynyt Yön kolmastoista studioalbumi. Singleinä siltä julkaistiin kappaleet ”Löysin paljon oikeaa”, ”Kulkuripoika”, ”Kultakala” ja ”Kuljettaa keväinen tie”. 
Taustaa.
Levy oli yhtyeen ensimmäinen uutta materiaalia sisältänyt albumi kuuteen vuoteen, jolla oli mukana myös Jussi Hakulisen tekemiä lauluja. Hän oli kirjoittanut niitä toistakymmentä, mutta lopulta levylle päätyi vain kaksi. Olli Lindholm olisi halunnut mukaan useampiakin Hakulisen kappaleita, joita hän piti Yön tyylille sopivina, mutta ne eivät kuitenkaan kelvanneet yhtyeen muille jäsenille. Loput Hakulisen laulut Lindholm levytti vuonna 2000 julkaistulle sooloalbumilleen "Voima".
Listasijoitukset.
Albumi nousi Suomen viralliselle listalle kuuden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla seitsemän.
Mattias Jonson

Mattias Jonson (s. 16. tammikuuta 1974 Kumla, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Hän edusti seuratasolla kotimaassaan Örebrota, Helsingborgia ja Djurgårdenia sekä Tanskassa Brøndbytä ja Englannissa Norwichia.
Jonson edusti Ruotsia maajoukkueurallaan vuosien 1996–2006 aikana 57 ottelussa, joissa hän teki yhteensä yhdeksän maalia. Hän edusti maataan vuosien 2002 ja 2006 MM-kisoissa, sekä vuoden 2004 EM-kisoissa.
Happy Chandler

Albert Benjamin ”Happy” Chandler (14. heinäkuuta 1898 – 15. kesäkuuta 1991) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Kentuckyn kuvernöörinä vuosina 1935–1939 ja 1955–1959 sekä Yhdysvaltain senaatin jäsenenä vuosina 1939–1945. 
Chandler nousi merkittävään asemaan baseballmaailmassa; hän toimi baseballkomissaarina vuosina 1945–1951. Hänet kelpuutettiin vuonna 1982 Baseball Hall of Fameen. 
Chandler kuoli sydänkohtaukseen Kentuckyssä ollessaan 92-vuotias. Poliitikko Ben Chandler on hänen lapsenlapsensa.
Ben Chandler

Albert Benjamin ”Ben” Chandler III (s. 12. syyskuuta 1959) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi 17. helmikuuta 2004 – 3. tammikuuta 2013 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Kentuckystä.
Chandler toimi vuosina 1995–2003 osavaltion oikeusministerinä. Hän oli vuonna 2003 myös kuvernööriehdokkaana.
Chandler on Happy Chandlerin lapsenlapsi.
Pkhovi

Pkhovi (), tunnettu myös nimellä Pkhoeti (), on keskiaikainen nimi Georgian koillisosan vuoristoalueille, jotka jakautuivat myöhemmin Pšavin ja Khevsuretin provinsseihin. Pkhovi sijaitsee Aragvi-joen yläjuoksulla ja kolmessa alppilaaksossa heti Suuren Kaukasuksen korkeimpien huippujen pohjoispuolella. Nykyisin alue kuuluu Dušetin piirikuntaan ja Mtskheta-Mtianetin hallintoalueeseen. Alueen asukkaat, pkhovilaiset (), olivat georgialaisten ylämaalaisten heimo, joka tunnettiin sotaisuudestaan ja yleisestä välinpitämättömyydestään kuninkaan auktoriteettia kohtaan.
Paikannimi Pkhovi, joka saattaa olla peräisin georgian kielen "rohkeaa" tai "urheaa" tarkoittavasta juuresta, esiintyy ensimmäisen kerran 600-luvun "Kartlin kääntymys" -kronikan kappaleessa, jossa kerrotaan paikallisten ylämaalaisten vastustaneen kuningas Mirian III:n ja Pyhän Ninon, itäisen Georgian (Kartlin/Iberian) 300-luvun apostolin, yrityksiä käännyttää heitä kristinuskoon. Painostuksen kerrotaan pakottaneen useita pkhovilaisia perheitä muuttamaan kaakkoon Tušetiin. 
Vaikka alueen väestö olikin nimellisesti suoraan Georgian kruunun hallinnon alla, heitä ei koskaan täydellisesti integroitu keskiaikaisen Georgian feodaaliseen järjestelmään. Aateliset maanomistajat tai ulkomaiden hyökkäykset eivät juurikaan vaikuttaneet heihin. Kuten professori Kevin Tuite Montréalin yliopistosta on kuitenkin ehdottanut,
Georgian ortodoksisen kirkon asema oli myös heikko, ja pkhovilaiset säilyttivät erikoisen esikristillisten ja kristillisten uskomusten sekoituksen. Tämä on vaikuttanut Pkhovin uskonnolliseen arkkitehtuuriin: kun Georgian muilla ylämaa-alueilla, kuten Svanetiassa, Khevissä, Mtiuletissa ja Ratšassa, jokaisessa kylässä on ainakin yksi kirkko 400–1700-luvuilta, Pkhovissa georgialaisia ortodoksikirkkoja ei vaikuta olevan lainkaan. Niiden sijaan alueella on runsaasti pyhiä paikkoja, joista arvostetuimpiin viitataan nimillä "khati" tai "džvari" eli "ikoni" ja "risti" georgian yleiskielessä. Pkhovissa ne viittaavat kuitenkin pyhien kuvien lisäksi pyhäkköihin, joissa niitä säilytetään, ja jumaluuteen, jonka uskotaan asuvan pyhäkössä.
Pkhovin vuoristoklaanien uppiniskainen itsenäisyys johti siihen, että kuninkaalliset joukot tunkeutuivat ajoittain alueelle ja yrittivät alistaa pkhovilaisia. Yksi tuhoisimmista pkhovilaisia vastaan suunnatuista retkikunnista oli Georgian kuningaskunnan kulta-aikana hallinneen kuningatar Tamarin järjestämä hyökkäys noin vuonna 1212. Ajan kronikka kertoo verisestä, kolme kuukautta kestäneestä kampanjasta, jota johti Tamarin kenraali Ivane atabek ja joka jätti useita pkhovilaisia kyliä ja pyhäkköjä tuhoutuneiksi.
Termi Pkhovi hävisi käytöstä 1400-luvulla, ja sen korvasivat nimet Pšavi and Khevsureti. Nimi on kuitenkin säilynyt Šuapkhon kylän nimessä ("šua"- tarkoittaa georgiaksi "keski-") ja vainahien nimessä Khevsuretille – "Pkhia".
Gerard Labuda

Gerard Labuda (28. joulukuuta 1916 – 1. lokakuuta 2010) oli puolalainen historioitsija, etnisesti kašubi. Hän oli sekä "Polska Akademia Naukin" että "Polska Akademia Umiejętnościn" jäsen; jälkimmäisessä hän toimi puheenjohtajana vuosina 1989–1994. 
Labuda meni vuonna 1943 Varsovassa naimisiin kreivitär Alberta Wielopolskin kanssa. Parille syntyi viisi lasta.
Labudasta tuli vuonna 1950 professori Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistossa, jonka rehtorina hän itse vuosina 1962–1965 toimi. Hän tutki varsinkin keskiaikaa ja länsislaavien historiaa.
Sarah Mlynowski

Sarah Mlynowski (s. 4. tammikuuta 1977) on kanadalaissyntyinen Chick lit- sekä lasten- ja nuortenkirjailija.
Hän on romantiikkakirjailjia Elissa Ambrosen tytär. Mlynowski asuu nykyisin New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Mlynowskin ensimmäinen romaani on "Milkrun" (2001), joka on sittemmin julkaistu 16 maassa. Häneltä on suomennettu teininoidista Rachelista ja Miristä kertovia kirjoja. Sarjan osat ovat "Rintsikoita ja luudanvarsia" (2005), "Konnia ja kielareita" (2006), "Loitsuja ja lemmenlommoja" (2007) ja "Kemuja ja kuplivaa" (2009).
Ultra Maniac

Ultra Maniac (ウルトラマニアック Urutora Maniakku?) on Wataru Yoshizumin piirtämä mangasarja. Romanttinen komediasarja kertoo Ayu Tateishista, joka on tennisklubin jäsen ja hyvä pelaamaan tennistä. Hänen ystävänsä, Nina Sakura, on todellisuudessa magical girl Magic Kingdomista.Sarja on julkaistu Ribonissa vuonna 2002-2004. Mangakirjoja on yhteensä 5. Sarjasta on tehty animekin, mutta sen juoni poikkeaa aika paljon mangan juonesta.
Juoni.
Eräänä päivänä Ayu-Chan näkee koulun uuden oppilaan Ninan laahustavan nyyhkyttäen koulun käytäviä pitkin. Ayulle selviää, että Nina on kadottanut jotain hyvin tärkeää. Ayu lupaa auttaa Ninaa etsimisessä, ja kun he sitten löytävät Ninan kadonneen esineen, saa Ayu kuulla jotain uskomatonta. Nina onkin noita, joka on tullut maan päälle kaukaisesta noitien akatemiasta käytännön harjoitteluun. Nina päättää palkita Ayun jollain tavalla, ja alkaa kehitellä erilaisia loitsuja, joilla voisi ilahduttaa Ayu-Chania. Toisin kuin Nina oli tarkoittanut, loitsuista on vain harmia ja vaivaa Ayulle. Tästä sopivan palkinnon keksimisestä kehkeytyykin suuri seikkailu, jota Ayu ei varmasti koskaan unohda.
Mäntyharjun kirkko

Mäntyharjun kirkko on valmistunut vuonna 1822. Se on istumapaikkamäärältään Suomen toiseksi suurin puukirkko ja samalla Suomen suurin lamasalvosrakenteinen hirsirakennus. Kirkon alttaritaulun on maalannut Berndt Godenhjelm. Lattiapinta-alaa on 1 616 m², ja penkeille sopii istumaan noin 1 700 henkeä, toiseksi eniten Suomen puukirkoista. Kirkon suunnittelijana toimi valtionarkkitehti Charles Bassi, jonka suunnitelmissa kirkkoon olisi mahtunut lähes 6 000 henkeä, mutta toteutusvaiheessa suunnitelmia supistettiin. Kellotapuli valmistui 1819.
Kirkon nykyiset urut otettiin käyttöön ensimmäisen adventtisunnuntain messussa 2008 ja illan konsertissa. Laajemmin näkyvyyttä konserttikäytössä tuli kesäkuussa 2009 Mäntyharjun urkumaratonin yhteydessä. Urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen, ja niiden myötä kirkossa palattiin ensimmäisten 1876 valmistuneiden urkujen tyyliin. Uruissa on 38 äänikertaa, kaksi sormiota ja pneumaattinen apukoneisto Barker-kone. Alkuperäiset urut rakensi ruotsalainen urkujenrakentaja Per Larsson Åkerman. 1935 Kangasalan urkurakentamo laajensi ja muutti alkuperäisiä urkuja merkittävästi. Sen ja toisen 1960-luvulla tehdyn muutostyön seurauksena enää urkujen fasadi, julkisivu, edusti alkuperäistä tyyliä. Nykyisiä urkuja rakennettaessa alkuperäinen fasadi jouduttiin purkamaan ja alkuperäisistä uruista säilyi uusiin käyttökelpoisena vain yksi äänikerta.
Pertti J. Anttonen

Pertti Juhani Anttonen (s. 1953) on suomalainen perinteentutkija. Hän on suorittanut tohtorin tutkinnon Pennsylvanian yliopistossa vuonna 1993 väitöskirjalla "Tradition and Its Study as Discoursive Practice". Pertti Anttonen on folkloristiikan dosentti Helsingin ja Turun yliopistoissa ja etnologian dosentti Jyväskylän yliopistossa.
Anttosen tähänastinen pääteos on Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran vuonna 2005 Studia Fennica -sarjassa julkaisema kirja "Tradition Through Modernity: Postmodernism and the Nation-State in Folklore Scholarship". 
Pertti Anttonen hoitaa Helsingin yliopiston folkloristiikan professorin virkaa ja johti Suomen Akatemian tutkimushanketta "Suullisen perinteen tekstualisaatio ja moderni kontekstualisaatio Suomessa" vuosina 2006–2009. 
Turun yliopiston uskontotieteen professori Veikko Anttonen on Pertti Anttosen vanhempi veli.
Lähteet.
Helsingin yliopiston folkloristiikan dosentit
Roger Rose

Roger Rose (s. elokuu 1958 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Nokkapokkan myötä Kent Powersin ääniroolista, sekä The Tickin myötä.
Ura.
Rose opiskeli näyttelemistä Chicagossa, Second Cityssä ja toimi koomikkona VH1-, CBS- ja CBNC-kanaville. Hän esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 1981 näyttelijänä televisiosarjassa "Buck Rogers in the 25th Century". Rose teki aina 1990-luvun alkuun asti pieniä rooleja ja cameorooleja. Hän muun muassa vieraili televisiosarjoissa Ritari Ässä, sekä Pulmuset ja esiintyi Burt Reynoldsin tähdittämässä elokuvassa Mimmikuume (1983). Vuonna 1985 Rose päätyi ääninäyttelemiseen pariin ja aloitti uransa Jetsoneiden parissa. Tämän jälkeen hänen roolinsa ovat usein olleet pieniä. 1990-luvulla Rose teki useita sivurooleja animaatiosarjoihin Where's Waldo? ja Tiny Toons, jossa hän muun muassa imitoi David Lettermania ja jatkoi saman henkilön imitointia Äly ja Väläyksessä. Myöhemmin hän sai ensimmäisen merkittävän roolin animaatiosarjasta The Tick vuonna 1995 ja vuotta myöhemmin Rose ääninäytteli Kent Powersia Nokkapokassa.
Vuodesta 2005 lähtien Rose on tehnyt äänirooleja enimmäkseen videopeleihin ja teki vierasrooleja animaatiosarjaan The Grim Adventures of Billy &amp; Mandy. Hän oli myös mukana elokuvassa Happy Feet ja elokuvaan perustuvassa videopelissä Leopard Sealin äänenä. Rose on toiminut vuodesta 2009 lähtien Marvelin sarjakuvasankarin Tohtori Oudon äänenä piirrossarjassa The Super Hero Squad Show.
Siviilissä.
Rose on naimisissa ja heillä on kaksi tytärtä, sekä kaksi kissaa Charlie ja Oliver.
Homotutka

Homotutka () on vaistomainen kyky määrittää onko joku henkilö homoseksuaali tai hetero. ”Homotutkan” toiminta perustuu sanattomaan, aistinvaraiseen tietoon ja vaistoon. Sellaisia ilmiöitä, joihin homotutka kiinnittää huomionsa, ovat esimerkiksi herkkyys sosiaalisessa käyttäytymisessä ja eräät maneerit, kuten esimerkiksi suurieleisyys tai perinteisten sukupuoliroolien peittelemätön hylkääminen (mukaan lukien ammatti- ja huolittelutottumukset).
Homotutkan ajatus on epävarma, koska kaikki homomiehet eivät toimi stereotyyppisesti ja on myös heteroseksuaalisia miehiä, joiden estetiikan taju, elämäntapa, kulutustottumukset ja huoli omasta ulkonäöstä ovat verrattavissa stereotyyppisten muodikkaiden homomiesten elämäntyyliin.
Tieteellinen tutkimus.
Philadelphian Monell Chemical Senses Centerin tekemässä tutkimuksessa, joka julkaistiin "Journal of Psychological Science" -julkaisussa, todettiin, että ”homoseksuaalien miesten on todettu havaitsevan erityisen hyvin myös muut homoseksuaalit miehet”.
Harvardin yliopiston opiskelija William Lee Adams toisti neuvonantajansa, nyt Tuftsin yliopistossa olevan tohtori Nalini Ambadyn aikaisemman työn. Ambadyn alkuperäinen tutkimus julkaistiin vuonna 1999 ja se osoitti, että homoseksuaalit ovat parempia tunnistamaan oikein seksuaalisen suuntautumisen kuin heteroseksuaalit äänettömiltä videoilta ja valokuvista. Adamsin tutkimus, joka alkoi vuonna 2004, keskittyy yksinomaan kasvoihin, sosiaalisen vuorovaikutuksen polttopisteeseen. Tätä havaintoa käsittelivät yksityiskohtaisemmin Ron Smyth ja tämän kollegat vuonna 2003.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 1952

Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisten jalkapalloturnauksessa pelattiin cup-muotoinen turnaus, johon osallistui 25 joukkuetta. Isäntäkaupunki Helsingin lisäksi otteluita pelattiin myös Turussa, Tampereella, Kotkassa ja Lahdessa.
Turnauksesta muistetaan erityisesti loistavan turnauksen pelannut Unkarin jalkapallomaajoukkue, joka nousi yhdeksi maailman johtavista jalkapallomaista seuraaviksi vuosiksi. Unkari voitti turnauksessa olympiakultaa, se kaatoi Jugoslavian loppuottelussa 2–0. Ruotsi pelasi itsensä pronssille.
Turnaustapahtumat.
Turnaukseen ilmoittautui 27 joukkuetta, mutta Saar ja Meksiko jättäytyivät kisoista pois ennen karsintakierrosta, joka käytiin 15.–16. heinäkuuta, eli muutama päivä ennen olympialaisten virallisia avajaisia. Saaria ja Meksikoa vastaan arvotut Itävalta ja Norja pääsivät suoraan toiselle kierrokselle, johon pääsivät arvalla myös Alankomaiden Antillit, Ruotsi, Saksa, Turkki ja Suomi.
Karsintakierroksella käytiin monia mielenkiintoisia kamppailuja. Unkari voitti Romanian 2–1 ja Neuvostoliitto samoin numeroin Bulgarian. Jugoslavia sen sijaan voitti ilman jalkineita pelanneen Intian joukkueen peräti 10–1. Karsintakierroksella koettiin myös suuryllätyksiä, kun Luxemburg pudotti jatkosta Ison-Britannian.
Ensimmäisen varsinaisen pelikierroksen jännittävin kamppailu käytiin Jugoslavian ja Neuvostoliiton välillä Ratinan stadionilla Tampereella. Maat joutuivat käymään uusintaottelun, sillä ensimmäinen ottelu päättyi tasan 5–5, vaikka Jugoslavia oli johtanut jo 5–1. Neuvostoliitto venyi kuitenkin uusintaotteluun Vasili Trofimovin, Vsevolod Bobrovin kahdella ja Aleksandr Petrovin maalilla, joka tuli aivan viime hetkillä. Uusinta päättyi Jugoslavian 3–1-voittoon, ja ottelun seuraukset olivat kovat. Neuvostoliiton pelaajat lähetettiin hävityn ottelun jälkeen suoraan junalla Leningradiin ja joukkueen valmentaja B. A. Arkadjev erotettiin. Anatoli Bašaškin ja Konstantin Križevski saivat kahden ottelun pelikiellon, sillä heidän ”vastuutonta käytöstään” pidettiin yhtenä tappion osasyynä. Jugoslavian kisat menivät sen sijaan lopulta niin hyvin, että maan pääministeri Josip Broz Tito lahjoitti Tampereelle olympialaisten jälkeen käsin tehdyn maljan.
Unkari oli lopulta turnauksessa melko ylivoimainen, se voitti viisi ottelua maalisuhteella 20–2. Vaikka joukkue oli tasaisen vahva, niin sen hyökkäys oli erityisen kova Sándor Kocsisin ja Ferenc Puskásin johdolla. Finaalissa Unkari voitti jännittävän kamppailun jälkeen Jugoslavian maalein 2–0. Puoliajalla tilanne oli vielä maaliton, vaikka Puskás olikin päässyt vetämään rangaistuspotkun, jonka jugoslavialaismaalivahti Vladimir Beara oli kuitenkin torjunut. Puskás korjasi virheensä toisella jaksolla 70. minuutilla, kun hän pääsi nousemaan vapaasti laidasta, harhautti Bearan ja teki maalin. Viimeisen maalin teki viime minuuteilla Zoltán Czibor. Unkarin mestaruutta oli todistamassa Olympiastadionilla 58 553 katsojaa.
Jari Paulamäki

Jari Paulamäki (s. 1964 Oulu) on suomalainen muusikko ja äänittäjä. Hän voitti 14-vuotiaana Rockin Suomen-mestaruuskilpailun 1979 oululaisen Spiders-yhtyeen kanssa. Myöhemmin hän on ollut basistina yhtyeissä Kauko Röyhkä &amp; Narttu, Eve, Liberators, Shadowplay, Michael Monroe ja Balls.
The Catch

The Catch on Nazarethin albumi vuodelta 1984. Yhtye oli palannut alkuperäiseen nelimiehiseen kokoonpanoon kitaristi Billy Rankinin poistuttua. Albumi jatkaa edellisen albumin AOR-painotteista suuntausta. Kitaristi Manny Charltonin mukaan albumi kärsi huonosta tuotannosta ja yhtyeen ympärillä olevista managerisotkuista eikä se menestynyt kaupallisesti. 
Singleinä julkaistiin kappaleet "Party Down" sekä The Rolling Stones -cover "Ruby Tuesday", mutta albumin tunnetuin kappale on "This Month's Messiah", joka on yhtyeen suosituimpia kappaleita 1980-luvulta. 
Albumista ovat julkaisseet remasteroituja versioita Castle, Eagle ja Salvo Records. Salvon versio julkaistiin tuplana yhdessä "Cinema"-albumin kanssa.
Cinema (albumi)

Cinema on Nazarethin albumi vuodelta 1986. Albumi oli paria edeltävää albumia hard rock -voittoisempi, mutta se ei kuitenkaan menestynyt listoilla.
Valo (albumi)

Valo on lokakuussa 2000 ilmestynyt Yön neljästoista studioalbumi. Yhtye oli samana keväänä kutistunut nelimiehiseksi, kun perustamisesta asti mukana ollut kitaristi Jani Viitanen erosi. Hän kuitenkin soittaa joillakin levyn kappaleilla ja on lisäksi tuottanut albumin. Myös basisti on vaihtunut, kun vuonna 1999 yhtyeestä lähteneen Jesu Hämäläisen tilalle on tullut Jukka Lewis.
Levyn erikoisuus on, että se äänitettiin suurimmaksi osaksi kahteen kertaan, kun tietokoneelle tallennettu materiaali tuhoutui. Jäljelle jäi vain Markku Petanderin itse äänittämät kitararaidat sekä joitakin rumpuosuuksia. Uudet nauhoitukset tehtiin kiireisesti yhden viikon aikana, mikä vaikutti myös lopputulokseen. Albumille teki sanoituksia Jussi Hakulisen, Pauli Hanhiniemen sekä Heikki Salon lisäksi myös raumalaisen Vieraat Vieraat -yhtyeen laulaja Tero Jussila. 
Myynnillisesti "Valo" oli pettymys, sitä meni kaupaksi ainoastaan vajaat 5 000 kappaletta. Albumi nousi Suomen viralliselle listalle vain kahden viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 26. Singleksi siltä julkaistiin kappale "Kultasiipi".
Legenda (albumi)

Legenda – Yön 36 suurinta hittiä on vuonna 2001 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, joka julkaistiin yhtyeen 20-vuotisjuhlan kunniaksi. Sitä on myyty yli 146 000 kappaletta, mikä tekee "Legendasta" Yön myydyimmän levyn sekä myös Suomen kaikkien aikojen 21. myydyimmän kotimaisen albumin. 
Yleistä.
Levy sisältää materiaalia yhtyeen jokaiselta siihen mennessä julkaistulta neljältätoista studioalbumilta. Lisäksi mukana on Olli Lindholmin vuoden 2000 soololevyltä "Voima" löytyvä "Mona", kolme singlejulkaisua sekä neljä kokonaan uutta kappaletta, joista "Hän tanssi kanssa enkeleiden" on alun perin Jussi Hakulisen levyttämä vuodelta 1996. Muut uudet kappaleet ovat Hakulisen tekemä "Sunnuntaisin kuolee kuninkaat" sekä singlenäkin julkaistut Pauli Hanhiniemen sanoittamat "Särkyvää" ja "Mysteeri". Niistä jälkimmäisen sävellys tilattiin Eppu Normaali -yhtyeen Pantse Syrjältä. Kappaleet äänitettiin huhti–kesäkuun 2001 aikana yhdessä Dan Tigerstedtin kanssa. 
Yön 20-vuotisjuhlan lisäksi kokoelman julkaisulla oli tarkoitus nostaa yhtyeen suosiota heikosti myyneen "Valo" -albumin jälkeen. Uusien kappaleiden singlejulkaisujen ohella sen myyntiä vauhditettiin ottamalla niitä keikkaohjelmistoon ennen levyn ilmestymistä. Myöhemmin lokakuussa Yö aloitti laajan 20-vuotisjuhlakiertueen, jonka kaikki konsertit myytiin loppuun.
Listasijoitukset ja myyntiluvut.
Levy nousi heti ilmestyttyään Suomen virallisen listan kärkeen viikolla 39/2001 ja pysyi siellä kahden viikon ajan, kunnes Ultra Bran kokoelma-albumi "Sinä päivänä kun synnyin" pudotti sen kakkoseksi. Seuraavat kaksi viikkoa Yön albumi oli jälleen kärjessä, mutta viikolla 44 Ultra Bra nousi taas ykköseksi ja viikolla 45 "Legendan" edelle kiilasi myös Agentsin &amp; Jorma Kääriäisen uutuusalbumi "Agents Is... Rock!". Viimeisen kerran Yön kokoelma kohosi listakärkeen viikkoa myöhemmin. Albumille kertyi syyskuun 2001 ja maaliskuun 2003 välisenä aikana yhteensä 40 listaviikkoa.
"Legenda" on 2000-luvun neljänneksi myydyin albumi Suomessa. Yhteensä sitä on myyty lähes 147 000 kappaletta. Ilmestymisvuotenaan levy myi tuplaplatinaa ja multiplatinamyynniin se saavutti vuotta myöhemmin.
Höpsismi

Höpsismi () on kuvitteellinen elämänfilosofia, jonka sarjakuvataiteilija Carl Barks esitteli vuonna 1953 ilmestyneessä Aku Ankka -sarjakuvassaan ”Kruuna vai klaava” (alun perin ”Flip Decision”). Höpsismissä kaikki päätökset tehdään heittämällä kolikkoa.
Tarinassa Aku Ankka tapaa professori Hupelon, joka vakuuttaa Akun tekemään päätökset kolikkoa heittämällä. Höpsismin tulee antaa ohjata elämää kaikissa tienhaaroissa: ”Jos elämä sua kuin tuuli vie, anna höpsismin näyttää tie”, neuvoo Akun ostama höpsismin opaskirja. Aku joutuu nopeasti ongelmiin seuratessaan Hupelon ohjeita. Hän ajaa eritasoliittymässä yksisuuntaista ramppia vastavirtaan ja saa 50 dollaria sakkoa. Näin suuren sakon perusteena ei kuitenkaan ole huolimaton ajaminen vaan se, että Aku oli jättänyt ajattelun kolikolle. Lopussa höpsismi kuitenkin osoittaa voivansa ohjata joitakin päätöksiä aivan hämmästyttävällä tavalla.
Barks-asiantuntija Geoffrey Blum on esittänyt, että Barks saattoi saada ajatuksen tarinaansa Batman-sarjakuvista, joissa Kaksinaama ratkaisee kolikolla, ryhtyykö rikoksiin vai ei. Bob Kanen luoma Batmanin vastustaja esiintyi sarjakuvissa ensimmäisen kerran vuonna 1942. Kolikonheitto on tosin ollut tarinoiden keskiössä aiemminkin, esimerkiksi Robert Louis Stevensonin tarinassa "Veljekset" vuodelta 1889.
Suomenkielisen nimityksen ”höpsismi” kehitti "Aku Ankka" -lehden ensimmäinen päätoimittaja Sirkka Ruotsalainen.
Tutustu työelämään ja tienaa

Tutustu työelämään ja tienaa on peruskoululaisille ja lukiolaisille suunnattu kesätyömalli. Sen ydin on, että nuori voidaan palkata kesätöihin kahdeksi viikoksi 425 € (v. 2025) kokonaispalkkiota vastaan. Työsuhteeseen ei sovelleta työehtosopimuksen mukaisia palkkoja, palkanmääräytymisperusteita ja muita rahan arvoisia etuja koskevia määräyksiä. 
Ohjelman sääntöjen mukaan tehty sopimus ei ole ristiriidassa työsopimuslain tai työehtosopimusten työvoiman vähentämistä, lisätyön tarjoamisvelvollisuutta tai takaisinottoa koskevien määräyksien kanssa.
Kaikilta muilta osin kesätyöntekijään sovelletaan annettuja lakeja, asetuksia, ohjeita ja sopimuksia. 
Malli pohjautuu työmarkkinakeskusjärjestöjen suositukseen.
Palkallisena työsuhteena mallia ei pidä sekoittaa peruskoulujen ja lukioiden Työelämään tutustumiseen (TET), joka on osa opetussuunnitelmiin kuuluvaa opiskelua ja palkatonta.
Pentti E. Vuento

Pentti Edvard Vuento (sukunimi aik. "Trukki"; 14. heinäkuuta 1921 Alatornio – 19. huhtikuuta 2005 Rovaniemi) oli suomalainen sähköinsinööri ja eräkirjailija.
Vuennon vanhemmat olivat pakkamestari Erkki Arvid Trukki ja Hilja Sofia Ylikarvala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1940 Kemin lyseosta. Pentti Vuennolla oli viisi lasta - yksi niistä emeritusprofessori Matti Vuento. Vuennon puoliso oli Ulla Helena Vuori vuodesta 1945.
Kotiuduttuaan jatkosodasta Vuento työskenteli aluksi Kemi Oy:n sähkö- ja metalliosastolla mutta hän ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui Tampereen teknillisestä oppilaitoksesta sähköinsinööriksi 1949. Vuento toimi sitten sähköalalla eläkkeelle jäämiseensä saakka työskennellen "Pohjolan Sähkö Oy":ssä sähköinsinöörinä ja konttorin hoitajana Kemissä 1950–1958 ja Rovaniemellä 1958–1961 sekä Asea Oy:ssa 1961–1966 ja "Asea Asea-Scandia Oy":ssa vuodesta 1966 myyntikonttorin johtajana.
Vuento kuvasi kirjoissaan pohjoisen Suomen lohenpyyntiä ja lohijokia, erityisesti Tenojokea. Vuennon viimeinen kirja "Kannaksen tulenjohtaja" perustui hänen omaan sotapäiväkirjaansa kesältä 1944.
Jeanne de Salzmann

Jeanne Matignon de Salzmann, o.s. Jeanne Allemand, usein tunnettu nimellä Madame de Salzmann (1889 – 25. toukokuuta 1990) oli sveitsiläinen tanssija, rytmisten liikesarjojen (engl. Movements) opettaja sekä armenialais-kreikkalaisen mystikko G. I. Gurdjieffin merkittävä oppilas, jota monet Gurdjieffin oppilaat sanovat Gurdjieffin opetuksen jatkajaksi.
Madame de Salzmann aloitti uransa opiskelemalla pianonsoittoa, orkesterin johtamista sekä säveltämistä Geneven konservatoriossa. Myöhemmin, oltuaan vuodesta 1912 alkaen Saksassa Emile Jaques-Dalcrozen oppilaana, hän opetti tanssia sekä rytmisiä liikesarjoja. Hän tapasi tulevan miehensä, taiteilija Alexandre de Salzmannin Helleraussa Dalcroze'n koulussa. Liitosta syntyi yksi tytär. Venäjän vallankumouksen aikaan he asuivat Georgian Tiflisissä, jossa Jeanne de Salzmann jatkoi opettamistaan.
Vuonna 1919 ukrainalainen säveltäjä Thomas de Hartmann tutustutti de Salzmannit G. I. Gurdjieffiin. Tämä suhde kesti aina Gurdjieffin kuolemaan 1949 saakka, jolloin Jeanne de Salzmann oli työskennellyt hänen kanssaan liki kolmekymmentä vuotta. G. I. Gurdjieffin pääteos "All and Everything" ilmestyi Gurdjieffin kuoleman jälkeen ja sen ranskankielistä käännöstä hiottiin vuosia Jeanne de Salzmannin ohjauksessa. Tämä käännös "Récits de Belzébuth à son petit-fils" ilmestyi vuonna 1956.
Jeanne de Salzmann käsikirjoitti yhdessä Peter Brookin kanssa Brookin ohjaaman, Gurdjieffin kirjaan "Meetings with Remarkable Men" perustuvan samannimisen elokuvan. 
Vuonna 1949, yhdessä Henriette H. Lannesin, P. D. Ouspenskyn, Jane Heapin ja J. G. Bennettin kanssa hän aloitti Gurdjieffin työtä jatkavan organisaation käynnistämisen. "The Society for Research into the Development of Man Ltd." perustettiin 6. lokakuuta 1955. Organisaation nimi muutettiin myöhemmin nimeksi "The Gurdjieff Society Ltd." Jeanne de Salzmann johti kyseistä organisaatiota ja jatkoi Gurdjieffin opetusta korostaen työtä rytmisten liikesarjojen parissa aina vuoteen 1990 saakka, jolloin hän kuoli 101 vuoden ikäisenä.
Jeanne de Salzmannin jälkeen hänen vuonna 1923 syntynyt poikansa Michel de Salzmann otti organisaation johtamisen vastuulleen.
Raimo Bärman

Raimo Kyösti Bärman (s. 6. kesäkuuta 1932 Sulkava) on suomalainen kirjailija. Hän on käyttänyt myös nimimerkkiä "R. A. Karhumies" vaimonsa Annikki Bärmanin kanssa..
Bärmanin vanhemmat olivat sahatyömies August Bärman ja Hilja Vasara. Lappeenrannassa lapsuutensa viettänyt Bärman kävi vuosina 1956-1957 Lahden Kansankorkeakoulun ja työskenteli sitten terveystarkastajana ja asuntojen tarkastajana Kajaanissa 1960-1964 sekä terveystarkastajana Lahdessa 1964-1982 aina sairauseläkkeelle jäämiseensä saakka. Bärman on toiminut myös freelance-toimittajana. Nykyisin Raimo Bärman asuu Lahdessa.
Bärmanin pääteos on Ruijaan 1800-luvulla muuttaneista suomalaisista kertova "Kveenitrilogia": "Kveenien rannat", "Jäämeren soutajia" ja "Ruija kutsuu". Bärmanin eräaiheisia tekstejä on julkaistu myös antologioissa "Erämiesten matkassa: eräkirjailijamme kertovat" (Otava 1987) ja "Erämaailman vuosikymmenet" (Karisto 2000). 
Raimo Bärman oli naimisissa vuodesta 1954 vuoteen 2016 opettaja ja kirjailija Annikki Bärmanin (o.s. Kuukka) kanssa.
Annikki Bärman

Vilma Annikki Bärman, kirjailijanimet Mario Kirsi ja R. A. Karhumies, (o.s. "Kuukka", 30. syyskuuta 1930 Lappee – 24. kesäkuuta 2016 Lahti) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän oli naimisissa vuodesta 1954 kirjailija Raimo Bärmanin kanssa.
Bärman kirjoitti ylioppilaaksi 1952 Lappeenrannan tyttölyseosta ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1958 Jyväskylän kasvatusopillisesta korkeakoulusta. Myöhemmin hän opiskeli vielä englantilaista filologiaa Tampereen yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1970. Annikki Bärman toimi kansakoulunopettajana vuosina 1953–1968 Enossa, Lauritsalassa, Taipalsaarella, Ruokolahdella, Kajaanissa ja Lahdessa sekä viimeksi englannin kielen aineenopettajana Lahdessa 1968–1978.
Opettajanuransa jälkeen Bärman ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi, ja hän perusti 1989 yhdessä miehensä kirjailija Raimo Bärmanin kanssa FinnEpos Oy -nimisen kustannusyhtiön. Bärmanit asuivat vuodesta 1998 Vihtijärvellä, josta he muuttivat Lahteen.
Bärman on kirjoittanut useita dekkareita nimimerkillä "Mario Kirsi".
Teokset.
Nimimerkillä "Mario Kirsi" julkaistut dekkarit:
Proact

Proact on tietojen tallennukseen, varmuuskopiointiin ja palautukseen keskittyvä yritys. Suomen Proact on osa pohjoiseurooppalaista Proact IT Group -konsernia, jonka osake noteerataan OMX:n pohjoismaisessa pörssissä. Konsernin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa. Yli 280 henkilöä työllistävän konsernin liikevaihto viime vuonna oli noin 91,9 miljoonaa euroa. Toimintaa on tällä hetkellä seitsemässä maassa: Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Latviassa, Liettuassa sekä Hollannissa. Proactin Suomen toimipisteet sijaitsevat Espoossa, Oulussa ja Tampereella. Vuonna 2007 liikevaihto Suomessa oli 17,5 miljoonaa euroa ja henkilöstön määrä 35.
Proact on alan pitkäaikaisin toimija Suomessa. Asiakkaina on useita tunnettuja suuria ja keskisuuria yrityksiä sekä julkisia laitoksia.
Allan Jokinen

Allan Willhard Jokinen (4. tammikuuta 1917 Turku – 1. tammikuuta 1993 Tornio) oli suomalainen kirjailija.
Jokisen vanhemmat olivat kirjanpitäjä August Willhard Jokinen ja Martta Wilhelmina Lammi. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli sitten apulaiskonttorinhoitajana Tornion posti- ja lännätinkonttorissa sekä teleliikenneosaston päällikkönä. Jokinen asui vuodesta 1939 Torniossa.
Allan Jokinen teki novellinsa "Aavekoira" pohjalta käsikirjoituksen tv-näytelmään "Itikkaharjun saatana" (1978). Hän teki myös käsikirjoituksen yhdessä Jussi Niilekselän kanssa 3-osaiseen tv-sarjaan "Fasaanit" (1990).
Suomi kesäolympialaisissa 1952

Suomi oli kesäolympialaisten 1952 isäntämaa. Se osallistui kisoihin runsaslukuisella joukkueella ja saavutti 22 mitalia, joista kuusi oli kultaisia, kolme hopeisia ja kolmetoista pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui kahdeksanneksi.
Joukkue lajeittain.
Miekkailu.
Säilämiekkailussa Suomella ei ollut edustajia, eikä joukkuetta.
Pyöräily.
Ratapyöräily
Maantiepyöräily
Ratsastus.
Kouluratsastuksessa Suomella ei ollut edustajaa, eikä joukkuetta.
Uimahypyt.
Naisten ponnahduslaudalla ja kerroshypyissä Suomella ei ollut edustajia.
Uinti.
Miesten 1 500 metrin vapaauinnissa Suomella ei ollut edustajaa.
Vesipallo.
Suomella ei ollut joukkuetta vesipalloturnauksessa.
Voimistelu.
Miehet
Naiset
Yleisurheilu.
Miehet
Naiset
Pesäpallo.
Pesäpallo oli olympialaisissa näytöslajina.
Kaunotar ja hirviö (vuoden 1946 elokuva)

Kaunotar ja hirviö ("La Belle et la Bête") on ranskalainen romanttinen fantasiaelokuva, jonka ohjasi Jean Cocteau vuonna 1946. Elokuva perustuu Jeanne-Marie Le Prince de Beaumontin tarinaan, ja pääosissa olivat "Belle"-kaunotarta esittänyt Josette Day ja kolmoisroolissa Belleä riiaavana Avenatina, hirviönä ja prinssinä Jean Marais.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kaunottaren ja hirviön" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni.
Kaunottaren isä etsii myrskyn vuoksi suojaa hirviön linnasta. Lähtiessään hän nappaa ruusun tyttärelleen, mikä vihastuttaa linnan isännän ja tämä uhkaa tappaa hänet. Isä anoo pelastusta ja pääsee vapaaksi ehdolla, että kaunotar tulee vangiksi linnaan. Hirviö pyytää kaunotarta vaimokseen, mutta kaunotar ei suostu mutta jää linnan sisäköksi. Kun isä on kuolemaisillaan, kaunotar saa lähteä viikoksi hyvästelemään hänet. Siskot houkuttelevat kaunottaren pysymään kauemmin ja palatessaan myöhässä kaunotar löytää hirviön kuolemaisillaan hädästä. Kaunotar anoo hirviötä pysymään elossa ja lupaa mennä naimisiin hänen kanssaan. Tämä teko muuttaa hirviön komeaksi prinssiksi. Kaunottaren perhe muuttaa asumaan hänen kanssaan palatsiin.
Gerhard Gleirscher

Gerhard Gleirscher (s. 14. joulukuuta 1969) on itävaltalainen entinen ohjaskelkkailija, joka kilpaili vuosina 1990-2000.
Gleirscher saavutti MM-kilpailuista sekajoukkueesta kultaa Iglsistä 1997 ja hopeaa 1991 Winterbergissä. Iglsin kisoista hän saavutti myös yksiköstä pronssia Georg Hacklin ja Markus Prockin jälkeen.
Gleirscher oli mukana myös vuosien 1992, 1994 ja 1998 olympialaisissa.
Paavo Ruotsalainen (kirjailija)

Paavo Ruotsalainen (18. huhtikuuta 1887 Sonkajärvi – 24. tammikuuta 1967 Iisalmi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Ruotsalainen oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1929–1933.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Lassi Ruotsalainen ja Juljaana Lyyra. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1909. Ruotsalainen toimi kansakoulunopettajana Sonkajärvellä vuosina 1909–1921 ja 1942–1954. Vuosina 1921–1955 hän oli maanviljelijänä Sonkajärvellä ja lisäksi hän toimi 21 vuoden ajan Rutakon osuuskassan kirjanpitäjänä. Ruotsalainen oli Suomen kristillisen opettajaliiton matkapuhujana, matkasihteerinä (vuodesta 1934) ja sihteerinä (vuodesta 1940).
Ruotsalainen oli kansanedustajana 1929–1933 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli mukana Sonkajärven kunnallispolitiikassa kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Ruotsalainen osallistui myös kirkolliskokoukseen.
Ruotsalainen oli naimisissa vuodesta 1913 Vilina o.s. Kainulaisen kanssa (k. 1979). Lapset: Pekka, Lassi (1924–2004), Paavo (s. 1926), Hanna Kaarina (s. 1928).
Razak Omotoyossi

Razak Omotoyossi (8. lokakuuta 1985 Lagos, Nigeria – 19. elokuuta 2025) oli beniniläinen jalkapalloilija.
Ura.
Omotoyossi edusti kaudesta 2007 lähtien Ruotsin Allsvenskanin Helsingborgia, jonne hän siirtyi moldovalaisesta FC Sheriffistä. Hän teki debyyttikaudellaan 14 maalia 23 ottelussa, jakaen Allsvenskanin maalikuninkuuden IFK Göteborgin Marcus Bergin kanssa.
Heinäkuussa 2008 Omotoyossi siirtyi Saudi-Arabian valioliigaan Al-Nassrin riveihin. Hän pelasi joukkueessa vain yhden kauden, jonka aikana hän teki neljä maalia pelaamassaan yhdeksässä ottelussa.
Sittemmin Omotoyossi on edustanut useita seuroja, muun muassa Egyptin valioliigassa pelaavaa Zamalekia.
Maajoukkueura.
Omotoyossi edusti Beniniä vuoden 2008 Afrikan-mestaruuskisoissa, joissa hän teki yhden maalin ottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. Vuoden 2010 Afrikan-mestaruuskisoissa hän teki edellisten kisojen tavoin yhden maalin Mosambikia vastaan.
Omotoyossi on pelannut kaikkiaan 55 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia vuosina 2004–2016. Hän on Beninin maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Yön pimeä puoli

Yön pimeä puoli on vuonna 1998 julkaistu Yön kokoelma-albumi. Se sisältää aikaisemmin vain singleillä julkaistuja harvinaisuuksia, vuoden 1992 "Tänä yönä" -coveralbumin materiaalin sekä Yön esittämän kappaleen Alivaltiosihteeri-tribuuttilevyltä "Toinen käsittely – kunnianosoitus Alivaltiosihteerille" (1995).
Kokoelma nousi Suomen viralliselle listalle yhdeksän viikon ajaksi ja oli korkeimmillaan sijalla 20.
Dietrich von Choltitz

Dietrich von Choltitz (9. marraskuuta 1894 Wiese-Gräflich, Sleesia, Saksan keisarikunta – 4. marraskuuta 1966 Baden-Baden, Länsi-Saksa) oli saksalainen jalkaväenkenraali, joka toimi Pariisin viimeisenä saksalaisena sotilaskuvernöörinä toisen maailmansodan aikana elokuussa 1944. Hän antautui lopulta Vapaan Ranskan joukoille ja jätti noudattamatta Adolf Hitlerin käskyä hävittää Pariisi maan tasalle ennen sen luovuttamista liittoutuneille.
Varhaisempi sotilasura.
Ensimmäisessä maailmansodassa Choltitz osallistui taisteluihin länsirintamalla luutnanttina. Weimarin tasavallassa hän liittyi Reichswehriin. Hänestä tuli vuonna 1929 ratsuväen kapteeni ja vuonna 1938 ensin majuri ja sitten jalkaväkirykmentin everstiluutnantti. 
Toisessa maailmansodassa Choltitz otti osaa Rotterdamin valtaukseen vuonna 1940 ja sai Rautaristin ritariristin. Syyskuussa 1940 hän yleni everstiksi ja rykmentin komentajaksi. Sodassa Neuvostoliittoa vastaan hän otti osaa Sevastopolin piiritykseen kesäkuussa 1942. Samana vuonna hän yleni kenraalimajuriksi ja 1943 kenraaliluutnantiksi. Hän oli avustava Saksan 260. jalkaväkidivisioonan komentaja ja XLVIII panssariarmeijakunnan komentaja. Maaliskuussa 1944 hän palveli Italiassa ja kesäkuussa 1944 länsirintamalla. Sodan loppupuolella hän oli Pariisin sotilaskuvernöörinä kaupungin valtaukseen asti.
Pariisin tuhoamisesta kieltäytyminen.
Choltitz kieltäytyi hävittämästä Pariisia uhmaten suoraan Hitlerin käskyä tuhota kaupungin näkyvimmät muistomerkit. Sotavankeuden aikaisista salakuunteluista käy ilmi, että syynä oli lähinnä Hitlerin mielikuvituksellisten käskyjen noudattamisen vaikeus, sillä kohteiden tuhoamiseen ei ollut käytettävissä räjähdysaineita eikä henkilöstöä. Choltitz kuoli vuonna 1966 ja hänen hautajaisissaan oli läsnä korkea-arvoisia ranskalaisia sotilashenkilöitä.
Pariisin tapahtumista on tehty elokuvat "Palaako Pariisi?" (1966) ja "Diplomatia" (2014).
Lalle Broberg

Jarl Erik ”Lalle” Broberg (s. Hämeenlinna) on suomalainen urheiluselostaja ja -toimittaja.
Broberg on selostanut urheilutapahtumia Yleisradion ruotsinkielisellä puolella. TV:n ja radion lisäksi Broberg on toiminut kuuluttajana myös paikan päällä muun muassa Rukalla maailmancupissa, Kontiolahdella MM-kisoissa, Salpausselän kisoissa hiihtostadionilla sekä suunnistuksen Tiomila-viestissä, Jukolassa ja veteraanien MM-kisoissa. Yleisurheilussa hän on myös ollut sekä kuuluttajana että haastattelijana niin Kelvin kisoissa kuin Ruotsi-ottelussa. Vuodesta 2002 alkaen hän on toiminut Helsinki City Marathonin/Helsinki City Runin/Helsinki City Running Dayn kuuluttajana. Hän on myös toiminut Stockholm Marathonin kuuluttajana vuosina 2001–2016. Broberg on työskennellyt myös Österbottningen-lehdessä.
Broberg toimi vuonna 2004 Kalevan kisojen pääsihteerinä. Samalla tittelillä hän toimi myös vuosien 2001 ja 2007 Eurooppa Cupin ja vuoden 2017 European Team Championshipsin organisaatioissa. Hän toimii vuosina 2008–2009 suomenruotsalaisen yleisurheilujärjestö Svenska Finlands Idrottsförbundin toisena varapuheenjohtajana.
Yön valoisa puoli

Yön valoisa puoli on tammikuussa 2006 ilmestynyt Yön kokoelma-albumi, joka sisältää aikaisemmin vain singleillä julkaistuja kappaleita sekä muita harvinaisuuksia. Se on jatkoa vuonna 1998 ilmestyneelle "Yön pimeä puoli" -kokoelmalle. Kokonaan ennenjulkaisemattomia kappaleita albumilla ovat "Varieteen" sessioissa äänitetty "Prinsessa Ruususen uni" vuodelta 1983, vuoden 2000 "Valo"-albumin sessioiden "Peili" sekä kappaleen "Etkö unta saa?" vaihtoehtoinen versio, jossa Päivi Lepistön sijaan laulaa Taina Kokkonen.
Levy nousi suoraan Suomen virallisen listan ykköseksi helmikuussa 2006 ja Listaviikkoja sille kertyi yhteensä yhdeksän. Albumia myytiin yli 16 000 kappaletta eli kultalevyyn oikeuttava määrä.
Eero Murtomäki

Eero Kullervo Murtomäki (s. 10. tammikuuta 1943 Vaasa) on suomalainen luontokuvaaja ja kirjailija.
Murtomäki on toiminut vapaana luontokuvaajana ja kirjailijana vuodesta 1963 lähtien. Hän on kuvannut Merenkurkun saaristoa, Etelä-Pohjanmaan soita sekä Lapin luontoa.
Murtomäelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2004. Hänen elämäntyöstään valmistui "Kaarneen siivillä" -dokumenttielokuva vuonna 2019. Elokuvan tuottajana toimi Tero Mustonen. Sen kuvasi ja ohjasi Tom Miller, Pretty Good Productions USA.
Ernest Ranglin

Ernest Ranglin (s. 19. kesäkuuta 1932) on jamaikalainen kitaristi. Hän esiintyi muun muassa Millien levytyksellä "My Boy Lollipop", jonka hän myös sovitti. 
Ranglin on julkaissut myös soololevytyksiä ja tehnyt yhteistyötä useiden muiden maineikkaiden artistien kanssa.
Guri Schanke

Guri Schanke (Guri Annika Schanke, s. 14. joulukuuta 1961) on norjalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on osallistunut Norjan "Tanssii tähtien kanssa" -kilpailuun vuonna 2005. Schanke on ollut naimisissa näyttelijä Øivind Blunckin kanssa vuodesta 1991.
Schanke aloitti näyttelijänuransa vuonna 1981 Oslossa Oslo Nye Teaterissa. Hän on sen jälkeen näytellyt musikaaleissa, muun muassa "Les Misérables", "Summer in Tyrol" ja "Annie-mestariampuja".
Schanke valittiin vuonna 2007 edustamaan Norjaa Eurovision laulukilpailuun Helsinkiin kappaleellaan ”Ven a bailar conmigo”. Hän sijoittui semifinaalissa 18. sijalle 48 pisteellä, mikä ei kuitenkaan riittänyt finaaliin pääsyyn.
Disney-elokuvat.
Schanke on dubannut useita norjankielisiä Disneyn elokuvia:
Paavo Pitkänen (kirjailija)

Paavo (Paavi) Pitkänen (18. tammikuuta 1908 Uusikirkko Vpl – 4. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja kirjailija.
Pitkäsen vanhemmat olivat rautatievirkailija Knut Pitkänen ja Aino Ihanelma Salokannel (ent. Willberg). Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 Iisalmen yhteislyseosta. 
Pitkänen kirjoitti myös libreton Ahti Sonnisen oopperaan Haavruuva (1975) ja toimi käsikirjoittajana Åke Lindmanin ohjaamassa Kultala-elokuvassa.