tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zbigniew Drzewiecki

Zbigniew Drzewiecki (8. huhtikuuta 1890 Varsova – 11. huhtikuuta 1971 Varsova) oli puolalainen pianisti ja pianopedagogi.
Drzewiecki opiskeli Varsovan musiikki-instituutissa eri opettajien johdolla. Vuosina 1909–1911 hän opiskeli Wienissä ja Brnossa. Vuosina 1911–1915 hän jatkoi opintojaan Teodor Leszetyckin avustajana toimineen Marie Prentnerin johdolla. Drzewiecki teki debyyttinsä pianistina Varsovassa vuonna 1916. Hän esiintyi eri puolilla Eurooppaa ohjelmistolla, johon kuului Frédéric Chopinin, Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin ja aikansa puolalaissäveltäjien teoksia. Hän teki myös äänityksiä Chopinin sävellyksistä. Vuonna 1928 Drzewiecki opiskeli lyhyesti Ignacy Jan Paderewskin johdolla Sveitsissä.
Drzewiecki opetti Varsovan musiikki-instituutissa vuodesta 1916 ja aloitti toimimisen sen rehtorina vuonna 1931. Hän työskenteli myös Krakovassa ja Lvivissä. Vuosina 1946–1952 hän toimi Krakovan musiikkiakatemian rehtorina. Drzewiecki oli mukana perustamassa kansainvälistä Chopin-pianokilpailua, jossa monet hänen oppilaansa sittemmin menestyivät. Drzewiecki istui kilpailun tuomaristossa 1960-luvulle saakka ja toimi tuomariston puheenjohtajana vuonna 1949. Vuosina 1959–1966 hän toimi Varsovassa Chopin-seuran puheenjohtajana.
Władysław Żeleński

Władysław Żeleński (6. heinäkuuta 1837 Grodkowice – 23. tammikuuta 1921 Krakova) oli puolalainen säveltäjä.
Żeleński opiskeli aluksi Krakovassa pianonsoittoa Jan Germaszin ja harmoniaa Franciszek Mireckin johdolla. Hän jatkoi opintojaan vuodesta 1859 Prahassa pianonsoitossa Alexander Dreyschockin ja sävellyksessä Josef Krejčín johdolla. Vuosina 1866–1870 hän opiskeli Pariisissa. Żeleński sai filosofian tohtorin arvon Prahan yliopistosta vuonna 1862. Vuodesta 1881 hän työskenteli Krakovassa musiikin teorian ja sävellyksen professorina, kapellimestarina sekä musiikkitapahtumien järjestäjänä.
Żeleński muistetaan parhaiten oopperoistaan, joissa hän usein käytti puolalaiskansallista tyyliä. Aiheita niin oopperoihin kuin lauluihinkin hän haki puolalaisesta kirjallisuudesta, kuten Adam Mickiewiczin, Juliusz Słowackin, Józef Ignacy Kraszewskin, Wacław Michał Zaleskin, Narcyza Żmichowskan, Maria Konopnickan, Antoni Edward Odyniecin, Antoni Malczewskin ja Władysław Syrokomlan teoksista. Hänen teoksiinsa kuuluu myös hengellistä kuoromusiikkia, kamarimusiikkia (kuten viisi jousikvartettoa) ja pianomusiikkia, esimerkiksi kaksi sonaattia. Żeleńskin kirjalliseen tuotantoon kuuluvat teoreettiset teokset "Nauka harmonii i pierwszych zasad kompozycji" (1877) ja "Nauka elementarna zasad muzyki" (1897).
Żeleńskin poika oli kirjailija Tadeusz Boy-Żeleński.
Alex Meret

Alex Meret (s. 22. maaliskuuta 1997 Udine) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Napolia.
Meret pelasi Udinesen juniorijoukkueissa. Hän oli edustusjoukkueen mukana varamaalivahtina kausina 2014–2016. Hän oli lainalla SPAL:issa kausina 2016–2018 ja pelasi ensimmäisellä kaudella Serie B:ssä 30 ottelua ja toisella kaudella Serie A:ssa 13 ottelua oltuaan alkukauden joulukuun alkuun saakka sivussa lihasvammojen vuoksi.
Meret siirtyi kesällä 2018 Napoliin, aluksi lainalle. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Serie A:ssa 14 ottelua oltuaan alkukauden sivussa kädessä olleen luunmurtuman vuoksi ja Eurooppa-liigan pudotuspeleissä kuusi ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Serie A:ssa 22 ottelua ja Mestarien liigan alkulohkossa kuusi ottelua. Hän pelasi kesäkuussa 2020 Italian cupin loppuottelussa, jonka Napoli voitti, ja torjui rangaistuspotkukilpailun aloittaneen Juventuksen Paulo Dybalan laukauksen. Kaudella 2020–2021 Meret pelasi 22 Serie A:n ottelua ja viisi Eurooppa-liigan ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi seitsemän ottelua sekä Serie A:ssa että Eurooppa-liigassa. Kaudella 2022–2023 Napoli voitti Italian-mestaruuden ja Meret pelasi 34 Serie A:n ottelua, joista 16:ssa hän piti vastustajan maaleitta ja päästi kaikkiaan 24 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 31 Serie A:n ottelua ja kahdeksan Mestarien liigan ottelua.
Meret on pelannut Italian eri juniorimaajoukkueissa yhteensä yli 40 ottelua. Hän oli Italian ykkösmaalivahti alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016, kun joukkue saavutti hopeaa, ja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019, missä Italia ei yltänyt mitaliotteluihin. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 tultuaan vaihdosta kentälle runsaat kymmenen minuuttia ennen loppua EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan. Toisen maaottelunsa hän pelasi toukokuussa 2021 ystävyysottelussa San Marinoa vastaan tultuaan jälleen kesken ottelun vaihdosta kentälle. Hän kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Italian joukkueeseen EM-kilpailuissa 2021, muttei saanut peliaikaa. Hän oli varamaalivahtina myös EM-kilpailuissa 2024. Kaikkiaan hän on pelannut kolme A-maaottelua vuoden 2024 loppuun mennessä.
Teofils Biķis

Teofils Biķis (30. elokuuta 1952 Liepāja – 2. marraskuuta 2000) oli latvialainen pianisti ja musiikkipedagogi. 
Biķis aloitti pianonsoiton opiskelun 4-vuotiaana pianistiäitinsä johdolla. Muodolliset opintonsa hän aloitti Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa vuonna 1959. Vuodesta 1970 hän opiskeli Moskovan konservatoriosta, josta valmistui Lev Vlasenkon luokalta vuonna 1975. Hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Čiurlionis-kilpailussa Vilnassa vuonna 1968 ja ensipalkinnon kansainvälisessä Vianna da Motta -kilpailussa Lissabonissa 1975. Vuosina 1975–1989 Biķis opetti Novosibirskin konservatoriossa, jonka pianonsoiton laitoksen puheenjohtajana toimi vuosina 1980–1989. Vuodesta 1989 hän opetti Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa, jossa myös eteni pianonsoiton laitoksen puheenjohtajaksi vuonna 1993. Hän johti Euroopan pianonsoiton opettajien liiton (EPTA) Latvian-jaosta. 
Biķis esiintyi ja piti mestarikursseja Venäjällä, Ukrainassa, Tšekissä, Saksassa, Italiassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Portugalissa, Ranskassa, Suomessa, Ruotsissa ja Kanadassa. Hän istui monien kansainvälisten pianokilpailujen tuomaristoissa. Hän kuoli oltuaan vaikeasti sairaana.
Amphibalanus amphitrite

Amphibalanus amphitrite on merirokkojen (Balanidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä äyriäislaji. Se voi kasvaa korkeintaan kahden senttimetrin mittaiseksi. Laji on ainakin valkopilkkukaniinikalan ("Siganus canaliculatus") ravintoa.
Makrillikalat

Makrillikalat (Scombriformes) on viuhkaeväisten kalojen (Actinopterygii) lahko. Siihen kuuluu 77 sukua, jotka kuuluvat 16 heimoon ja seuraaviin kahteen alalahkoon:
Yhdystie 3571

Yhdystie 3571 kulkee Kotkan Karhulasta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Peippolaan. Tien pituus on 4 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Karhulantie" koko matkan.
Yhdystie 3573

Yhdystie 3573 kulkee Kotkan Kyminlinnasta saman kaupungin alueella sijaitsevalle Korkeakoskelle. Tien pituus on noin 4 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Kymintie" koko matkan.
Sveitsin italiankielinen yliopisto

Sveitsin italiankielinen yliopisto () on yliopisto Sveitsin eteläisessä kantonissa Ticinossa. Sillä on kaksi toimipaikkaa, Luganossa ja Mendrisiossa. Yliopisto on perustettu vuonna 1996. Yliopiston toiminta on kantonin vastuulla. Yliopistossa on viisi tiedekuntaa, ja siellä on vajaat 3 000 opiskelijaa (v. 2019). 
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Syyslukukaudella 2019 yliopistossa oli 2 970 opiskelijaa. Heistä 26 prosenttia oli Ticinon kantonista, seitsemän prosenttia muualta Sveitsistä. Puolet opiskelijoista (49 %) oli italialaisia. Ulkomaisia opiskelijoita oli kaikkiaan 67 prosenttia kaikista opiskelijoista, kaikkiaan 96 maasta. Suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (1 300) tai maisterin tutkintoa (1 300). Tohtori- ja jatkokoulutusopiskelijoita oli yhteensä 400.
Henkilökuntaa yliopistolla oli syksyllä 2018 yhteensä 1 059, täysaikaisiksi muutettuna 645 henkilötyövuotta.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 128 milj. Sfr. Päärahoittajat olivat liittovaltio (54 milj. Sfr), Ticinon kantoni (23 milj. Sfr.) ja muut kantonit (14 milj. Sfr.). Vajaa kolmasosa tuloista (37 milj. Sfr) tuli muualta kuten opiskelumaksuista (12 millj. Sfr.), tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Vertailua.
Sveitsin italiankielinen yliopisto on maailmanlaajuisissa vertailuissa 2010-luvulla luokiteltu sijoille 300–800.
Yhdystie 3582

Yhdystie 3582 kulkee Kotkan Rantahaasta saman kaupungin alueella sijaitsevaan Ylänummeen. Tien pituus on neljä kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Tavastilantie" koko matkan.
Yhdystie 3711

Yhdystie 3711 kulkee Haminan kaupungin alueella Poitsilan kaupunginosasta Salmenkylään. Tien pituus on 2 kilometriä.
Tien osoitenimenä on ensin "Maantie 3711" Salmenvirrantien risteykseen ja "Suokalliontie" koko loppumatkan.
Keltakulmamuura

Keltakulmamuura ("Hypocnemis hypoxantha") on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Keltakulmamuura voi kasvaa noin 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Keltakulmamuuran päälaki on musta ja siinä on koiraalla valkoisia ja naaraalla keltaisia viiruja. Otsassa on keltainen juova ja silmäkulmajuova on musta. Lajin rinta ja vatsa ovat väriltään keltaiset mustin raidoin. Keltakulmamuuran selkä on oliivinvihreä ja siivet mustat valkoisin laikuin.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Keltakulmamuuran levinneisyysalue ulottuu Kolumbiasta etelään Peruun ja itään Brasilian keskiosiin asti. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja pensaikkoiset metsien reunamaat. Laji liikkuu yksin, pareittain tai pieninä ryhminä metsien keski- ja pohjakerroksissa ja liittyy satunnaisesti sekaparviin. Linnun ravintoa ovat hyönteiset.
Yhdystie 3712

Yhdystie 3712 kulkee Kotkan Ylänummelta Haminan Metsäkylään. Tien pituus on 10 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Lakiakankaantie" Kotkan alueella ja "Metsänummentie" Haminan alueella.
Yhdystie 3721

Yhdystie 3721 kulkee Kouvolan Inkeroisista saman kaupungin alueella sijaitsevaan Liikkalaan. Tien pituus on 8 kilometriä.
Tien osoitenimenä on "Liikkalantie" koko matkan.
Mariska (albumi)

Mariska on samannimisen laulajan viides sooloalbumi, joka julkaistiin 18. lokakuuta 2019.
Aleksei Koltsov

Aleksei Vasiljevitš Koltsov (); (3. [J: 15. lokakuuta] 1809, Voronež, Venäjän keisarikunta - 29. lokakuuta [J: 10. marraskuuta] 1842, Voronež, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen runoilija.
Suku ja koulutus.
Koltsov syntyi ja eli lähes koko ikänsä Voronežissa, jossa isä Vasili Petrovitš Koltsov (1775-1852) oli karjakauppias. Pikkuporvarillinen koti ei suosinut koulunkäyntiä, vanhemmat eivät olleet käyneet kouluja. Hänen äitinsä Praskovja Ivanovna (1784-1861) ei osannut lukea. Poika oppi lukemaan 9-vuotiaana ja hänet pantiin kaksivuotiseen maakuntakouluun suoraan ensimmäiselle luokalle 11-vuotiaana. Ensimmäinen vuosi koulussa meni mainiosti, mutta toisena vuonna poissaoloja oli niin paljon (93 tuntia neljässä kuukaudessa) että isä otti pojan koulusta pois. Hän ei koskaan oppinut kunnolla venäjän kielen kielioppia ja oikeinkirjoitusta. Toimittaessaan isälleen hevosostoksia Donin aroilla Koltsov sai tutustua Etelä-Venäjän luontoon ja kansanelämään.
Kirjallinen ura.
Aleksei sai 15-vuotiaana ensi kerran lukea taiderunoutta ostettuaan Ivan Dmitrijevin runokokoelman. Se vaikutti niin herättävästi, että hän alkoi itse kirjoittaa runoja. Isältään saamillaan rahoilla hän osti seuraavaksi Mihail Lomonosovin, Gavrila Deržavinin ja Ippolit Bogdanovitšin runokirjoja. Kirjalliseksi opastajakseen hän sai ensin erään kirjakauppiaan ja sitten lahjakkaan runoilijanalun, pappisseminaarin oppilaan Serebrjanskin. Synkän pohjakaiun Koltsovin runouteen toi onneton rakkaus.
Hän ilmensi runoillaan kansanomaista tyyliä ja talonpoikaista maailmankuvaa. Joistakin hänen lauluiksi sävelletyistä runoistaan on tullut ikivihreitä sävelmiä, joita usein erehdytään pitämään alkuperäisinä kansanlauluina.
Koltsov tutustui vuonna 1830 sattumalta Nikolai Stankevitšiin, joka silloin oli vasta ylioppilas. Stankevitš opasti hänet Moskovan ja Pietarin kirjallisiin piireihin. Koltsovin kehitykseen vaikutti erityisesti Vissarion Belinski, josta hän sai uskollisen ystävän ja neuvojan. Seurustelu Venäjän silloisten merkittävimpien kirjailijoiden kanssa sai kuitenkin herkän lyyrikon ja hänen raa’an kotoisen ympäristönsä välisen vastakohdan näyttämään entistä räikeämmältä. 
Kauppias-isä laski voivansa luottaa pojan suhteisiin ja sälytti tälle perheyrityksen ongelmia. Hän vieraantui kirjallisesta elämästä, palasi kotitaloon Voronežiin, sairasteli noin vuoden ja kuoli 33-vuotiaana.
Perintö.
Koltsov on Venäjän huomattavimpia ja omintakeisimpia lyyrikkoja, "Venäjän Robert Burns". Ensimmäinen kokoelma hänen runojaan ilmestyi vuonna 1835. Täydellisemmän kokoelman toimitti Vissarion Belinski, joka liitti siihen kirjallisen ja elämäkerrallisen tutkielman. Pietarin keisarillisen tiedeakatemian julkaiseman kokoelman toimitti Arkadi Ljašenko vuonna 1909.
Alexander Dreyschock

Alexander Dreyschock (15. lokakuuta 1818 Žáky – 1. huhtikuuta 1869 Venetsia) oli böömiläinen pianisti ja säveltäjä. Häntä verrattiin usein tekniseltä taituruudeltaan Franz Lisztiin.
Dreyschock debytoi 8-vuotiaana ja meni vuonna 1833 Prahaan opiskelemaan Václav Tomášekin johdolla. Vuonna 1838 hän aloitti kattavien Euroopan-kiertueiden toteuttamisen. Vuonna 1862 hänestä tuli Pietarin konservatorion pianonsoiton professori, mutta vuonna 1868 hän lähti Italiaan, jossa kuoli seuraavana vuonna.
Dreyschock tuli tunnetuksi muun muassa pelkällä vasemmalla kädellä soittamistaan sooloista; Johann Baptist Cramerin on kerrottu todenneen, että Dreyschockilla oli vasemman käden sijaan toinen oikea käsi. Dreyschockin ohjelmisto koostui pitkälti hänen omista sävellyksistään, mutta hän sisällytti siihen myös paljon muiden aiemmin säveltämiä teoksia.
Leonid Kreutzer

Leonid Kreutzer (13. maaliskuuta 1884 Pietari – 30. lokakuuta 1953 Tokio) oli pianisti ja kapellimestari.
Kreutzer syntyi juutalaisperheeseen ja opiskeli sävellystä Aleksandr Glazunovin sekä pianonsoittoa Anna Jesipovan johdolla. Myöhemmin hänestä itsestään tuli vaikutusvaltainen pianopedagogi Berliinissä. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Władysław Szpilman, Hans-Erich Riebensahm, Vladimir Horbowski, Karl Ulrich Schnabel, Franz Osborn, Boris Berlin, Ignace Strasfogel ja Grete Sultan.
Kreutzer piti sooloresitaaleja, jotka hän yleensä omisti tietyille säveltäjille tai teemoille. Osassa näistä hän esitti lähimenneisyyden tai oman aikansa teoksia esimerkiksi sellaisilta säveltäjiltä César Franckilta, Claude Debussylta, Paul Hindemithiltä ja Paul Juonilta. Natsipuolue suhtautui häneen vihollisenaan, ja hän muutti Japaniin vuonna 1933. Kreutzer julkaisi editioita Frédéric Chopinin teoksista Ullstein Verlagilla ja kirjoitti yhden ensimmäisistä kirjoista systemaattisesta pedaalinkäytöstä ("Das normale Klavierpedal vom akustischen und ästhetischen Standpunkt", 1915).
Kirkolliset päähineet (heraldiikka)

Kirkolliset päähineet ovat vaakunaheraldiikassa esiintyvä elementti ja kirkollinen symboli. Päähine kertoo kantajansa kirkollisesta kristinuskon tietystä suuntauksesta. Piispan tai apotin käyttämää päähinettä eli mitraa käytetään pääasiassa katolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa sekä luterilaisessa ja anglikaanisessa kirkossa.
Markku Myllykangas (kenraali)

Markku Johannes Myllykangas (s. 15. heinäkuuta 1961 Kankaanpää) on suomalainen kenraalimajuri evp. Hän toimi urallaan viimeiseksi Maavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä vuosina 2017–2021.
Myllykangas suoritti Kadettikoulun vuosina 1982–1985. Hän toimi uransa aikana muun muassa reserviupseerikurssin johtajana Reserviupseerikoulussa 2002–2003, Tykistöprikaatin komentajana 2009–2012, Maavoimien esikunnan suunnittelupäällikkönä 2012–2013 ja Pääesikunnan valmiuspäällikkönä 2013–2017.
Myllykangas eläköityi reserviin 1.8.2021.
Mark Milley

Mark Alexander Milley (s. 18. kesäkuuta 1958 Winchester, Massachusetts) on yhdysvaltalainen kenraali. Hän on toiminut Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston puheenjohtajana vuodesta 2019. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Yhdysvaltain maavoimien esikuntapäällikkönä.
Seututie 368

Seututie 368 on seututie, joka kulkee Kouvolan Valkealasta valtatieltä 15 Vuohijärven, Hillosensalmen, Voikosken ja Mäntyharjun kautta Hirvensalmen Uutelaan valtatielle 5. Tie on 80 kilometriä pitkä ja kokonaan päällystetty.
Reitti.
Seututie 368 alkaa Kouvolan Valkealasta valtatien 15 risteyksestä. Tie lähtee pohjoiseen ja kulkee Valkealan taajaman läpi. Valkealan ja Vuohijärven välisellä osuudella tiestä erkanee yhdystie 3662 ja yhdystie 3682. Lisäksi tie risteää yhdystien 369 kanssa. Vuohijärvellä tie kääntyy oikealle ja ylittää Savon radan. Tie kulkee Hillosensalmen kautta ja tulee Voikoskelle, jossa tie kääntyy vasemmalle. Voikoskelta tie jatkaa Virransalmelle, jota ennen tiehen liittyy yhdystie 4164. Virransalmen jälkeen tie risteää seututien 419 kanssa, kääntyy oikealle ja tulee Mäntyharjun keskustaan. Tiestä erkanee seututie 381 ja se ylittää Savon radan. Mäntyharjun keskustan koillispuolella tiestä erkanee seututie 420 ja se ylittää jälleen Savon radan. Radan ylityksen jälkeen tiestä erkanee vielä yhdystie 4163. Tie jatkuu pohjoiseen ja tulee Uutelaan Hirvensalmelle. Tie päättyy valtatien 5 ja seututien 429 eritasoliittymään.
Liikennemäärät.
Vuonna 2020 tien vilkkaimmat osuudet olivat Valkealassa ja Mäntyharjun keskustassa. Tien hiljaisin osuus oli Vuohijärven ja Virransalmen välillä. Valkealan kohdalla keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 4 400 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Mäntyharjun keskustassa 3 500–4 100 ajoneuvoa vuorokaudessa. Valkealan ja Vuohijärven välillä liikenne oli 1 100–1 700 ajoneuvoa vuorokaudessa, Vuohijärven ja Virransalmen välillä 300–400 ajoneuvoa vuorokaudessa sekä Virransalmen ja Mäntyharjun keskustan välillä 900 ajoneuvoa vuorokaudessa. Mäntyharjun keskustan ja tien päätepisteen välinen liikenne oli 1 500 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Parequula

Parequula on mojarojen (Gerreidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joita tavataan itäiseltä Intian valtamereltä:
Riikinkukkomeriahven

Riikinkukkomeriahven ("Cephalopholis argus") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa "Cephalopholis" tyyppilaji.
Ulkonäkö ja koko.
Riikinkukkomeriahvenen kokonaispituus on tavallisesti 40 senttimetrin luokkaa ja voi olla maksimissaan noin 60 senttimetriä. Se voi painaa jopa 60 kilogrammaa. Se on väritykseltään tummanruskea ja kyljissä on pieniä sinisiä ja mustareunaisia valesilmiä. Ruumiin takaosassa on usein viisi tai kuusi vaaleaa pystyjuovaa. Riikinkukkomeriahvenella on selkäevässään yhdeksän piikkiruotoa ja 15–17 pehmeää ruotoa. Sen peräevässä taas on kolme piikkiruotoa ja yhdeksän pehmeää ruotoa. Pyrstöevän takareuna on pyöristynyt. Kylkiviivallaan lajilla on 46–51 suomua.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Riikinkukkomeriahvenen levinneisyys kattaa alueita Punaiseltamereltä Etelä-Afrikkaan asti ulottuen idässä Ranskan Polynesiaan ja Pitcairnsaaret (mukaan lukien pohjois-Australia), etelässä Lord Howe-saarelle ja pohjoisessa Japanin eteläosiin. Lajia on myös tuotu Havajille 1950-luvulla urheilukalastustarkoituksessa. Se on tribuksensa Epinephelini lajeista laajimmalle levinnyt. Laji elää hyvin monenlaisissa elinympäristöissä, joista yleisimpiä ovat riuttojen edustat korkeintaan 40 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Elintavat ja yhteys ihmiseen.
Lajin elinikä vaihtelee 14 ja 40 ikävuoden välillä.
Aikuiset yksilöt esiintyvät parvissa, joihin kuuluu jopa 12 aikuista yksilöä, mukaan lukien yksi hallitseva koiras. Jokainen parvi asuttaa tiettyä reviiriä (enintään 2 000 neliömetriä), jota koiras puolustaa. Se on jaettu alireviireihin, joissa kussakin asuu yksi naaras. Aikuiset syövät pääasiassa kaloja (75–95 %) ja vähäisemmässä määrin äyriäisiä. Punaisella merellä riikinkukkomerriahvenet ruokailevat aikaisin aamulla ja myöhään iltapäivällä, mutta Madagaskarilla ne näyttävät ruokailevan enemmän yöllä.
Riikinkukkomeriahven aiheuttaa ciguatera-myrkytystä joillakin Tyynenmeren saarilla, kuten Havajilla, Ranskan Polynesiassa ja Marshallsaarilla. Havaijilla siitä on tullut riuttojen hallitseva petokala, ja sitä pidetään haitallisena vieraslajina.
Stanisław Szpinalski

Stanisław Szpinalski (15. marraskuuta 1901 Jekaterinodar – 12. kesäkuuta 1957 Pariisi) oli puolalainen pianisti.
Szpinalski pääsi Moskovan konservatorioon vuonna 1911 ja valmistui sieltä huhtikuussa 1918. Palattuaan Puolaan hän jatkoi opiskelua Varsovan konservatoriossa Józef Turczyńskin johdolla ja valmistui neljä vuotta myöhemmin kunniamaininnoin. Vuosina 1925–1926 Szpinalski täydensi opintojaan Pariisissa pianonsoitossa Ricardo Viñesin ja sävellyksessä Louis Aubertin johdolla. Joulukuussa 1925 hän debytoi pianistina Pariisissa pitämällä resitaalin Salle Pleyelissä. Vuonna 1927 hän saavutti toisen sijan ensimmäisessä järjestetyssä kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa.
Szpinalskin kehitykseen pianistina vaikutti keskeisesti hänen kesästä 1928 lähtien Ignacy Jan Paderewskilta saamansa ohjaus. 1930-luvulla Szpinalski eteni konserttiurallaan Ranskan lisäksi Sveitsiin, Englantiin, Belgiaan, Alankomaihin, Espanjaan, Saksaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. 2. toukokuuta 1939 hän esitti Carnegie Hallissa Artur Rodzińskin johtamien New Yorkin filharmonikkojen kanssa Karol Szymanowskin neljännen sinfonian. Toisen maailmansodan ajan Szpinalski vietti Vilnassa, jossa oli saanut paikan konservatorion professorina ja johtajana. Sodan jälkeen hän palasi Puolaan, jossa vuonna 1951 pääsi nykyisen Varsovan konservatorion rehtoriksi. Myös sodan keskeyttämä ura esiintyjänä jatkui, ja vuonna 1949 Szpinalski piti Puolassa sekä Englannissa kymmeniä konsertteja Frédéric Chopinin kuoleman satavuotismuistoksi. Hän sairastui reumaan, mutta teki vielä paluun esiintymislavoille Varsovan filharmonisen orkesterin kanssa marraskuussa 1955. Hän jatkoi esiintymistä Puolassa, Englannissa ja Saksassa, mutta sairastui syöpään, johon kuoli Pariisissa.
Dolores

Dolores on espanjalaislähtöinen naisen etunimi. Se pohjautuu nimeen "Maria de los Dolores" (’tuskien Maria’), joka viittaa katolisessa kirkossa tunnettuun Marian seitsemään tuskaan. Sanana "dolores" on peräisin latinasta; se on monikkomuoto kipua merkitsevästä sanasta "dolor".
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Dolores oli huhtikuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä 426 henkilöllä.
Marika Holländer

Marika Holländer (o.s. Saukkonen) on suomalainen entinen malli ja TV-juontaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1991 toimiessaan Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3:lla esitetyn "Megavisan" juontajana. Vuonna 1993 hän osallistui Miss Suomi -kilpailuun, jossa hänet valittiin yleisön suosikiksi. Varsinaisissa tuloksissa hän ei yltänyt kolmen parhaan joukkoon. Myöhemmin hän työskenteli Spede Pasasen Spede-Yhtiöissä ja juonsi "Hugo"- ja "Visiitti"-ohjelmia Yle tv2:ssa. Hän palasi televisioon keväällä 2023 kiinteistönvälittäjän roolissa MTV3:n tv-ohjelmassa "Samalla rahalla".
Vuosituhannen vaihteessa Holländer avioitui suomalaisen liikemiehen kanssa ja väistyi samalla julkisuudesta. Kolmelapsinen pariskunta asui ulkomailla siihen asti, kunnes he vuonna 2018 erosivat ja Marika Holländer palasi takaisin Suomeen. 
Marika Holländer on suorittanut mm. markkinointiviestinnän ammattitutkinnon, kiinteistövälitys-liiketoiminnan ammattitutkinnon ja LKV pätevyyden. Hän toimii kiinteistönvälittäjänä pääkaupunkiseudulla Kiinteistömaailmassa.
Alaston Suåmi

Alaston Suåmi on rap-artisti Petri Nygårdin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 18. kesäkuuta 2020. Nygård julkaisi albumin juhlavuotena, jolloin hänen rap-uran alkamisestaan oli kulunut 20 vuotta.
Alaston Suåmi -levyn kappaleita julkaistiin singleinä ennen itse levyn julkaisua. Singlet saivat suoratoistopalveluissa nelinkertaisen platinamäärän soittokertoja eli yli 80 miljoonaa.
Karl Adaridi

August Kore (Karl) Mihajlovič Adaridi (29. elokuuta 1859 Pietari – 15. marraskuuta 1940 Pariisi) oli venäläinen kenraaliluutnantti.
Adaridi kuului Käkisalmen seudulle kotiutuneeseen sukuun. Hän kävi Nikolajeffin sotainsinööriakatemian ja tuli upseeriksi Semjonoffin kaartiin. Käytyään yleisesikunta-akatemian hänet komennettiin yleisesikuntaan, jossa hän eteni urallaan nopeasti. Venäjän—Japanin sodan aikana hän toimi rykmentin komentajana ja ansioidensa johdosta hänet ylennettiin tällöin kenraalimajuriksi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli divisioonan komentajana. Adaridi omasi Suomen kansalaisoikeudet ja hän vietti useita kesiä Suomessa.
Adaridi jäi eläkkeelle Venäjän armeijasta vuonna 1915 ja Venäjän vallankumouksen jälkeen hän muutti asumaan Suomeen vuonna 1919. Suomessa Adaridi oli kymmenen vuotta Pohjoismaiden Yhdyspankissa ranskankielen ja saksankielen kirjeenvaihtajana. Adaridi käsitteli 1920-luvulla julkaistuissa kirjoituksissaan erilaisia sodankäyntimuotoja ja sotataidon historiaa. Hänen venäjän, saksan ja ruotsin kielillä julkaistuja teoksiaan käännettiin myös suomen kielelle.
1930-luvun lopulla Adaridi muutti Ranskaan ja asui sitten Pariisissa. jossa hän kuoli 82-vuotiaana vuonna 1940.
Suomennetut teokset.
Nimellä "K. Adaridi":
Aiheesta muualla.
Karl Adaridin lehtiartikkeleita:
Tommi Luojus

Tommi Luojus (s. 6. joulukuuta 1999) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on pelannut kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön organisaatiossa pääasiassa valtakunnallisissa divisioonissa. Pyrinnön edustusjoukkueessa hän saavutti Suomen cupin hopeaa vuonna 2019.
Pelaajaura.
Luojus on Tampereen Pyrinnön kasvatti ja pelasi kasvattajaseuransa nuorisojoukkueissa muun muassa B-poikien SM-sarjassa vuosina 2013–2015 ja A-poikien SM-sarjassa vuosina 2015–2017. Hänet kutsuttiin myös osallistumaan poikien maajoukkueleireille. Tammikuussa 2017 Luojus debytoi miesten sarjapeleissä pelattuaan Pyrinnön resevijoukkue Pyrintö II:ssa I-divisioonaa. Hän pelasi myös seuraavilla kausilla Pyrintö II:n, sittemmin Pyrintö Akatemian ja Pyrintö Akatemia A:n, joukkueessa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, I-divisioona A:ssa. Luojuksen kautta 2018–2019 rasitti myös varusmiespalveluksen suorittaminen. Loppuvuodesta 2018 Pyrinnön edustusjoukkue kärsi useista loukkaantumisista ja sairastumisista, jolloin Luojus nostettiin edustusjoukkueen kokoonpanoon. Hän pelasi Korisliigaa kolmessa ottelussa päästen kahdessa pisteille. Hän pelasi joulukuussa myös yhdessä ottelussa Suomen cupia, joka päättyi Pyrinnön ja Luojuksen osalta hopeamitaleihin. Joulukuusta 2019 lähtien Luojus on pelannut myös Pyrinnön M1DB-akatemiajoukkueessa.
The Impossible Game

The Impossible Game () on Grip Gamesin kehittämä ja FlukeDuden julkaisema tasohyppelypeli. Se julkaistiin ensimmäisenä Xbox 360 -konsolille vuonna 2009. Myöhemmin siitä on julkaistu versiot iOS-, Android-, Microsoft Windows- ja macOS-laitteille vuosien 2011 ja 2014 aikana.
Peliä pidetään vuonna 2013 julkaistun "Geometry Dash" -pelin edeltäjänä.
Pelaaminen.
Pelissä pelaaja hyppii hyppii mustien laatikoiden päällä ja hyppii piikkien yli. Pelin tarkoitus on selvitä kaikki kolme tasoa häviämättä kertaakaan. Jos pelaaja häviää taso alkaa alusta. Peliin on myös saatavilla lisää tasoja lisäosien avulla.
Carlos Blanco Pérez

Carlos Alberto Blanco Pérez (s. 7. maaliskuuta 1986 Madrid) on espanjalainen kirjailija, egyptologi, filosofi, kemisti, akateemikko ja entinen lapsinero. Hän on kirjoittanut teokset "Conciencia y Mismidad", "Athanasius" ja "The integration of knowledge". Vuonna 2015 hänet valittiin maailman taide- ja tiedeakatemiaan, ja hän on Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen. 
Toukokuussa 1998 saatuaan korkeimman arvosanan Espanjan Egyptin yhdistys ry: n järjestämällä egyptiläisten hieroglyfejä koskevalla kurssilla. Espanjalainen "El Mundo" -lehti piti häntä Euroopan nuorimpana egyptologina ja maailman nuorimpana hieroglyfien selvittäjänä.
Hän toimii Madridin jesuiitta-instituutissa, Pontifical Comillas -yliopistossa, jossa hän opettaa filosofiaa. Hän on myös "Altius Society" -järjestön perustajajäsen. Viimeksi mainittu on maailmanlaajuinen nuorten johtajien yhdistys, joka järjestää vuosittaisen konferenssin Oxfordin yliopistossa. Hänellä on tohtorin tutkinto filosofiasta ja teologiasta sekä maisterin tutkinto kemiasta.
Russkoje Bogatstvo

Russkoje Bogatstvo ('Venäjän rikkaus') oli vuosina 1876–1918 Pietarissa ilmestynyt kuukausijulkaisu. Se siirtyi 1890-luvun alussa liberaalisille narodnikeille ja 1906 puolikadettilaiselle Kansansosialistiselle työväenpuolueelle eli enessille.
Aleksandra Kollontai lähetti romaanikäsikirjoituksensa lehteen saadakseen sen julkaistuksi, mutta lehden toimittaja, kirjailija Vladimir Korolenko palautti sen tylyin kommentein: ”Nuori kirjailija omaa kyllä jossain määrin kirjallista lahjakkuutta, mutta hänen kykynsä soveltuu paremmin lentolehtisten laatimiseen.”
Luzernin yliopisto

Luzernin yliopisto () on yliopisto Sveitsissä. Yliopisto on perustettu vuonna 2000. Yliopiston toiminta on Luzernin kantonin vastuulla. Yliopistossa on viisi tiedekuntaa, ja siellä on runsaat 3 000 opiskelijaa (v. 2019). 
Tiedekunnat.
Yliopiston tiedekunnat ovat:
Opiskelijat ja henkilökunta.
Syyslukukaudella 2019 yliopistossa oli 3 030 opiskelijaa. Heistä oli naisia 58 prosenttia. Suurin osa opiskeli kandidaatin tutkintoa (1 590) tai maisterin tutkintoa (1 000). Tohtori- ja jatkokoulutusopiskelijoita oli yhteensä 440. 
Yliopistolla oli vuoden 2019 lopulla vakituista henkilökuntaa 576 ja luennoitsijoita 200.
Taloustietoja.
Vuonna 2018 yliopiston kulut olivat 64 milj. Sfr. Päärahoittajat olivat liittovaltio (19 milj. Sfr), Luzernin kantoni (18 milj. Sfr.) ja muut kantonit (15 milj. Sfr.). Viidesosa tuloista (12 milj. Sfr) tuli muualta kuten opiskelumaksuista, tilaustöistä ja palvelumyynnistä.
Mikko Nurmi

Mikko Nurmi (s. 27. toukokuuta 1998) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän on pelannut kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön organisaatiossa pääasiassa valtakunnallisissa divisioonissa. Pyrinnön edustusjoukkueessa hän saavutti Suomen cupin hopeaa vuonna 2019.
Pelaajaura.
Nurmi on Tampereen Pyrinnön kasvatti ja pelasi kasvattajaseuransa nuorisojoukkueissa muun muassa B-poikien SM-sarjassa kaudella 2013–2014 saavuttaen ikäluokan SM-hopeaa ja A-poikien SM-sarjassa vuosina 2015–2017. Kaudella 2015–2016 Niemi debytoi miesten sarjapeleissä pelattuaan Pyrinnön resevijoukkue Pyrintö II:ssa I-divisioonaa Hän pelasi myös seuraavat kaudet Pyrintö II:n, sittemmin Pyrintö Akatemian M1DA-joukkueessa. Kaudella 2017–2018 Nurmi pelasi myös Pyrinnön edustusjoukkueessa kolme Korisliiga-ottelua ja kolme Suomen cupin ottelua: cup päättyi Pyrinnön ja Nurmen osalta hopeamitaleihin. Kaudella 2019–2020 Nurmi pelasi Pyrinnön M1DB-akatemiajoukkueessa. Joukkueen vakiopelaajana hän otti kauden aikana neljässä ottelussa kaksinumeroiset levypallolukemat, huipennuksena Raholan Pyrkivää vastaan 28. marraskuuta 2019 otetut 21 levypalloa, joka oli sarjakauden suomalaispelaajien jaetusti suurin lukema.
Yksityiselämä.
Nurmi opiskeli Tredussa varastonhoitajaksi ja voitti oppilaitostaan edustaen kolme ammattikoulujen koripallon Suomen mestaruutta.
Seututie 338

Seututie 338 on tie, joka kulkee Tampereen Aitolahdesta valtatieltä 9 Teiskon kautta Ruoveden Jäminkipohjaan kantatielle 66. Tie on kokonaan päällystetty.
K. G. Ingman

Karl Gustaf Ingman (10. elokuuta 1886 Vaasa – 30. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja toimittaja.
Ingmanin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Eliel Ingman (1849–1909) ja Amanda Evelina Westerstrand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 yksityistodistuksella Jyväskylän lyseosta, sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1906 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon 1912.
Ingman toimi metsänhoitokonsulenttina Pohjois-Karjalassa 1913–1918 ja hän oli metsäteollisuuden palveluksessa yksityisellä sektorilla 1918–1927. Ingman oli Metsätaloudellisen Aikakauskirjan ja Forstlig Tidskriftin toimittajana 1928–1938, Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa 1938–1939 ja rautatiehallituksen puutavaratoimiston ja valtion polttoainetoimiston palveluksessa vuodesta 1940 alkaen.
Karl Gustaf Ingman oli naimisissa vuodesta 1915 kuvaamataidonopettaja Ingrid Nysténin kanssa.
Teoksia.
Nimellä "K. G. Ingman":
Ahvenanmaan vaakuna

Ahvenanmaan vaakuna on Suomen itsehallinnollisen maakunnan Ahvenanmaan virallinen tunnus lipun ja maakuntalaulun ohella. Sisäministeriön vuonna 1952 vahvistama vaakunaselitys on: ”Sinisessä kentässä kävelevä, kultainen saksanhirvi. Kilven päällä kreivikunnan kruunu.” 
Vaakunan historiaa.
Vanhin tunnettu Ahvenanmaan tunnus on vuodelta 1326 peräisin oleva sinetti, johon on kuvattu valtaistuimella istuva Pyhä Olavi käsissään valtakunnanomena ja kirves. Pyhä Olavi on maakunnan suojeluspyhimys. Keskiaikaisen sinetin aihetta on myöhemmin käytetty Jomalan kunnan vaakunassa, jonka sisäministeriö vahvisti käyttöön 27.2.1952. Pyhä Olavi oli myös Satakunnan ja Uudenmaan sinettien aiheina.
Ensimmäisen varsinaisen vaakunansa Ahvenanmaa sai vuonna 1569 Ruotsin leskikuningattaren Katariina Stenbocken saatua maakunnan läänityksekseen. Vaakunaan oli kuvattuna sinisessä kentässä kaksi metsäkaurista, joiden arvellaan kuvanneen saarten riistakantaa. Kauriiden ympärille oli ripoteltu hopearuusuja. Mahdollisen nimisekaannuksen johdosta vaakuna kuitenkin päätyi Öölantia kuvaavaksi tunnukseksi, ja Ahvenanmaan vaakunana alettiin käyttää vuodelta 1560 peräisin olevaa Öölannin vaakunaa, johon oli kuvattuna kultainen saksanhirvi, kaulassaan jalokivikoristeinen panta. Öölanti käytti kaurisaiheista vaakunaa aina vuoteen 1944 asti, jolloin historiallinen erehdys päätettiin korjata ja Öölannille suunniteltiin hirvivaakunan pohjalta uusi tunnus. Erotukseksi jo vankasti Ahvenanmaata kuvaavaan vaakunaan hirven kaulapanta, sarvet ja sorkat muutettiin punaisiksi. Vuonna 1952 Ahvenanmaan vaakunan ulkoasu virallistettiin heraldikko Gustaf von Numersin tekemän mallin pohjalta ja hirven kaulapanta jäi pois käytöstä.
Linnajärvi

Linnajärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Veljko Bakašun

Veljko Bakašun (, 14. kesäkuuta 1920 Split, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 17. heinäkuuta 2007 Korčula, Kroatia) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Bakašun saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952, EM-hopeaa Torinossa 1954 ja EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.
Kotiniemen kasvatuslaitos

Kotiniemen kasvatuslaitos oli Vilppulassa toiminut kasvatuslaitos. Se sijaitsi Ajosjärven rannalla neljän kilometrin päässä Vilppulan asemalta. Se oli aikanaan suurin valtion perustamista ja ylläpitämistä laitoksista sellaisia alaikäisiä miespuolisia lainrikkojia varten, jotka tuomioistuin rikoslain 3 luvun 1 §:n nojalla määräsi pantavaksi laitoskasvatukseen. Laitoksen maa-alue käsitti noin 250 ha (joista viljelyskelpoista 90 ha). Sen rakennukset suunniteltiin miellyttävään tyyliin ja täyttivät silloiset vaatimukset.
Historia ja miljöö.
Laitos, jonka toiminta alkoi 1905, oli järjestetty niin sanottuun paviljonki- eli kotikunta- (cottage-)järjestelmän mukaisesti, jonka kautta oppilaat ikänsä ja edellytystensä mukaan voitiin jakaa eri "koteihin" eli "perheisiin", kukin sijoitettuna omaan rakennukseensa. Jokainen koti oli tarkoitettu 30 pojalle, ja koteja oli neljä, joten laitoksen laskettiin ottavan vastaan kaikkiaan 120 poikaa.
Oppilaskotien lisäksi kuului rakennuksiin johtajan asunto, talousrakennus Talola, kaksi koulu- ja työpajarakennusta, neljä perheiden asuntoa sekä maa- ja karja-talousrakennukset. Rakennusten ja maaomaisuuden hinta oli 76 000 mk. Henkilökuntaan kuului johtaja, yliopettaja, neljä kansakoulunopettajaa, 12 katsastajaa eli työnjohtajaa ynnä muita. Laitoksen kasvatustyössä harjoitetun työliikkeen bruttotulot vuonna 1910 olivat 20 007 mk ja maatilasta 15 458 mk. Oppilaita oli normaalimäärä, noin 160. Laitoksesta päästetyistä oppilaista (146) oli vuoteen 1911 mennessä saatujen tietojen mukaan 96 prosenttia menestynyt.
Rakennukset suunnitteli arkkitehti Hugo Lindberg, ja varsinainen rakennustyö tapahtui vuosien 1902–1907 aikana. Kasvatuslaitos muuttui myöhemmin koulukodiksi, kunnes koulukoti lakkautettiin 1988.
Muuta käyttöä.
Kotiniemen kasvatuslaitoksessa toimi 20. maaliskuuta–26. tai 28. huhtikuuta 1918 ylipäällikkö Mannerheimin käskyllä perustettu Päämajan reserviupseerikoulu, josta valmistui 118 vänrikkiä. 
Toisen maailmansodan aikana Kotiniemessä oli sotasairaalan osastoja. Jatkosodan alkaessa kesällä 1941 Kotiniemeen perustettiin aluksi 52. Sotasairaalan iho- ja sukupuolitautien osasto, mutta paikallisen vastustuksen vuoksi sen toiminta siirtyi puolisen vuotta myöhemmin Keuruulle. Helsingin toisen pommitusyön jälkeen helmikuussa 1944 Helsingin yleisen sairaalan silmätautien osasto, kirurginen osasto ja patologinen osasto evakuoitiin Vilppulaan, jossa ne toimivat III/52. Sotasairaalana Kotiniemen kasvatuslaitoksen tiloissa lokakuuhun asti. Haavoittuneet tuotiin sairaalajunalla Vilppulan asemalle ja sieltä kuorma-autolla Kotiniemeen. Sadan potilaan silmäosasto toimi Talolan suuressa juhlasalissa, ja sen ruokasalista tehtiin leikkausosasto. Osa potilaista sekä lääkärit ja heitä avustaneet lääketieteen kandidaatit majoitettiin kolmeen oppilaskotiin. Lottien kyläosasto piti Kotiniemessä kanttiinia. 
Rakennukset tulivat vankeinhoitolaitoksen käyttöön varavankilaksi lokakuusta 1988. Rakennuksissa on nykyisin Vilppulan vankila.
Kokonaisuus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Ivo Štakula

Ivo Štakula (, 25. helmikuuta 1923 Dubrovnik, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 26. lokakuuta 1958 Melbourne, Australia) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Štakula saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952, EM-hopeaa Torinossa 1954 ja EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.
Marko Brajnović

Marko Brajnović (, 17. heinäkuuta 1920 Split, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 16. lokakuuta 2010 Wien, Itävalta) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Brajnović saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.
Géza Röhrig

Géza Röhrig (s. 1967 Budapest) on unkarilainen näyttelijä ja runoilija. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi esiintymällä pääosassa (Saul) elokuvassa "Son of Saul", joka sai parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2016. Röhrig sai tästä esiintymisestään Kossuth-palkinnon. Hän on esiintynyt myös esimerkiksi Matthew Broderickin rinnalla elokuvassa "To Dust".
Röhrig kasvoi orpokodissa 4-vuotiaasta lähtien ja tuli adoptoiduksi 12-vuotiaana. Hänen heprealainen syntymänimensä oli Rafael Zvi. Röhrig joutui 16-vuotiaana erotetuksi lukiosta kommunisminvastaisesta toiminnasta ja perusti maanalaisen punkyhtyeen, joka esiintyi vaihtelevilla nimillä, jotta viranomaiset eivät pysyisi selvillä sen esiintymisistä. Vuonna 1987 Röhrig muutti Krakovaan, jossa opiskeli Jagellon yliopistossa puolankielistä kirjallisuutta. Hän suoritti myös unkarin ja puolan opintoja Eötvös Loránd -yliopistossa. Vuonna 1989 hän aloitti opiskelun Budapestin teatteri- ja elokuva-akatemiassa István Szabón johdolla; hän valmistui vuonna 1993. 1990-luvulla Röhrig vietti aikaansa myös Jerusalemissa, minkä jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta hasidilaisessa ješivassa Yhdysvalloissa. Vuodesta 2000 Röhrig on asunut New Yorkissa, jossa hän sai Jewish Theological Seminaryssa maisterinarvon juutalaisessa kasvatuksessa. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Röhrig on julkaissut lukuisia runokokoelmia. Hän aloitti teosten julkaisemisen 1990-luvun puolessavälissä.
Zdravko Ježić

Zdravko Ježić (, 17. elokuuta 1931 Niš, Jugoslavian kuningaskunta – 19. kesäkuuta 2005 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli Jugoslaviaa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Ježić saavutti Jugoslavian maajoukkueessa olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956, EM-hopeaa Torinossa 1954 ja Budapestissa 1958 sekä EM-pronssia Wienissä 1950. Hän kilpaili myös Rooman kesäolympialaisissa 1960.
August Erlingmark

August Erlingmark (s. 22. huhtikuuta 1998) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka pelaa IFK Göteborgissa Allsvenskanissa . 
Maajoukkueura.
Erlingmark debytoi 12. tammikuuta 2020 Ruotsin A-maajoukkueessa voitolla 1-0 Kosovossa . 
Perhe.
August on IFK Göteborgin legendan Magnus Erlingmarkin poika, joka pelasi seuralle 278 Allsvenskanin ottelua ja otti MM-pronssia vuonna 1994.
Noah Alexandersson

Noah Alexandersson (s. 30. syyskuuta 2001) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka pelaa IFK Göteborgissa. 
Perhe.
Alexandersson on maajoukkueessa ja IFK Göteborgissa pelanneen Niclas Alexanderssonin poika ja myöskin jalkapalloa pelanneen Daniel Alexanderssonin veljenpoika.
Cortese

Cortese on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Roope Räisänen

Roope Räisänen (s. 31. tammikuuta 1996 Varkaus) on suomalainen pesäpalloilija. Räisänen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Siilinjärven Pesistä. Hänellä on sopimus Siilinjärven Pesiksen kanssa kauden 2020 loppuun saakka. Räisäsen kasvattajaseura on Puurtilan Kisa-Pojat. Hän pelaa sisäpelissä kotiuttajana ja ulkopelissä etukentällä. 
Räisänen on ennen kauden 2020 alkua pelannut urallaan 29 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt kuusi tavallista juoksua ja kerännyt 37 kärkilyöntiä. Räisänen on pelannut urallaan neljä Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on kerännyt viisi kärkilyöntiä. Räisänen on pelannut urallaan kymmenen Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt kolme juoksua, tuonut kolme juoksua ja kerännyt 18 kärkilyöntiä.
Sándor Szokolay

Sándor Szokolay (30. maaliskuuta 1931 Kunágota – 8. joulukuuta 2013 Sopron) oli unkarilainen säveltäjä.
Szokolay opiskeli sävellystä Ferenc Szabón ja Ferenc Farkasin johdolla Franz Liszt -musiikkiakatemiassa vuosina 1950–1957. Vuosina 1955–1961 hän työskenteli Unkarin radion toimituskunnassa, minkä jälkeen hän toimi vuosien ajan vapaana säveltäjänä. Vuodesta 1966 eläkkeelle jäämiseensä (1994) hän oli Franz Liszt -musiikkiakatemian professori. Hän työskenteli samalla Unkarin television musiikkilähetyksissä vuosina 1977–1988.
Szokolay saavutti 1950-luvun lopussa menestystä oratoriollaan "A tűz márciusa". Vuonna 1966 hän sai oopperallaan "Vérnász" Kossuth-palkinnon. Hän sai lukuisia muitakin palkintoja, kuten kaksi Ferenc Erkel -palkintoa (1961, 1965) ja Kodály-palkinnon (1999). 1980-luvulta alkaen Szokolay alkoi omaksua kansanmusiikin ja gregoriaanisen laulun vaikutteita. Monien oopperoiden ja kuoroteosten ohella Szokolay sävelsi soittimellista musiikkia, kuten 1990-luvun lopulta peräisin olevat kolme sinfoniaa.
Vlastimil Lejsek

Vlastimil Lejsek (1927 – 12. maaliskuuta 2010 Brno) oli tšekkiläinen säveltäjä ja pianisti.
Lejsek syntyi musikaaliseen perheeseen. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa Josef Blatnýn johdolla ja jatkoi niitä František Schäferin sekä František Maxiánin johdolla. Yksityistä sävellysopetusta hän sai Zdeněk Blažekilta. Lejsek tuli tunnetuksi konsertoinnistaan etenkin pianoduona vaimonsa Věran kanssa. Pariskunta teki yhteistyötä orkesterien kanssa ja julkaisi kansainvälisesti monia levytyksiä. Monet säveltäjät sävelsivät uusia teoksia sekä Lejsekille itselleen että duolle. Oman aikansa tšekkiläisiä säveltäjiä, joiden teoksia Lejsek tulkitsi, olivat muiden muassa Josef Berg, Miloslav Ištvan, Pavel Blatný ja Jiří Bulis. Lejsek työskenteli vuosina 1955–1987 opettajana Janáček-musiikki- ja teatteriakatemiassa Brnossa. Hän perusti vuonna 1978 kansainvälisen Schubert-kilpailun pianoduoille Jeseníkissä. Lejsek kuoli Brnossa pitkään sairastettuaan.
Lejsekin sävellysten joukossa on esimerkiksi ooppera "Noc s Kobr a Štejnem".
Godert van der Capellen

Paroni Godert Alexander Philip van der Capellen (15. joulukuuta 1778, Utrecht – 10. huhtikuuta 1848, De Bilt) oli alankomaalainen poliitikko ja virkamies. Hän toimi Hollannin kuningaskunnan uskonto- ja sisäministerinä vuosina 1809–1810 ja Alankomaiden Itä-Intian kenraalikuvernöörinä vuodet 1816–1826.
Elämäkerta.
Van der Capellen sai oikeustieteen tohtorin arvon Utrechtin yliopistosta. Hän toimi vuosina 1803–1814 eri tehtävissä maansa hallinnossa, mukaan lukien uskonto- ja sisäministerinä 1809–1810. Vuodesta 1814 alkaen van der Capellen oli jäsenenä siirtomaavallan palauttamiseen tähtäävässä komissiossa. Hän osallistui myös Wienin kongressin neuvotteluihin ja toimi maansa kauppa- ja siirtomaaministerinä 6. huhtikuuta – 29. heinäkuuta 1814.
16. tammikuuta 1819 asti van der Capellen jakoi valtansa kenraalikuvernöörinä valtansa Cornelis Theodorus Eloutin ja A. A. Buyskesin kanssa. Tämän jälkeen Alankomaiden Itä-Intia kävi useita sotia paikallisia valtoja vastaan: länsi-Borneolla alankomaalaiset taistelivat kiinalaisia siirtolaisia vastaan, Sumatralla pyrittiin alistamaan Palembang ja Padangin fundamentalistimuslimit, ja Sulawesillä sodittiin paikallisia Bonin, Tanetten ja Supan valtioita vastaan. Vuonna 1825 alkoi lisäksi Jaavalla sota Yogyakartan sulttaanin pojan Diponegoron johtamaa kapinaliikettä vastaan.
Eurooppalaiset yhtiöt olivat kiinnostuneita maakaupoista ja resurssien hyödyntämisestä Jaavalla, mitä van der Capellen vastusti kiihkeästi, sillä se häiritsi siirtomaavallan alaisia viljelyksiä. Erityisen riippuvainen siirtomaavalta oli kahvista saaduista tuloista. Kun kahvin hinta vuonna 1823 notkahti, Alankomaiden oli pakko antaa siirtomaalleen taloudellista tukea.
Van der Capellenin kuvernööriyden loppu oli hänen niskoittelunsa siirtomaaministeriksi nimitetyn Eloutin käskyä vastaan. Elout oli vaatinut monopolia Nederlandsche Handel Maatschappij -yhtiölle kahvikauppaan Priangganista. Kuningas Vilhelm I vapautti van der Capellenin tehtävistään 1. tammikuuta 1826 ja määräsi hänet palaamaan Alankomaihin. Häntä seurasi kenraalikuvernöörinä Hendrik Merkus de Kock.
Alankomaihin palattuaan van der Capellen sai vielä joitakin kunniatehtäviä, mutta ei jatkanut enää uraansa maansa hallinnossa. Hän kuoli De Biltissä 10. huhtikuuta 1848.
Andor Földes

Andor Földes (21. joulukuuta 1913 Budapest – 9. helmikuuta 1992 Zürich) oli unkarilaissyntyinen pianisti ja kapellimestari.
Földes aloitti esiintymisen lapsena ja soitti kahdeksanvuotiaana Wolfgang Amadeus Mozartin 15. pianokonserton István Kernerin johtamassa esityksessä. Seuraavina vuosina hän tulkitsi Ludwig van Beethovenin konserttoja, ja 15-vuotiaana hän soitti Ernő Dohnányin johtamassa esityksessä Franz Lisztin 1. pianokonserton. Vuosina 1929–1932 Földes opiskeli Franz Liszt -musiikkiakatemiassa. Hänen professorinaan toimi Dohnányi, mutta tämän lisäksi hänen kehitykseensä vaikuttivat keskeisesti Béla Bartók ja Wilhelm Backhaus.
Kierreltyään esiintyjänä Euroopassa Földes lähti vuonna 1939 Unkarista Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuuden sai vuonna 1948. Hän esiintyi solistina Bartókin 2. pianokonserton New Yorkin -ensiesityksessä vuonna 1947. Földes esiintyi Andor Farkas -pseudonyymillä myös viulisti Joseph Szigetin resitaaliparina. Hänestä tuli vuonna 1955 ensimmäinen, joka soitti samassa esityksessä Bartókin kaikki kolme pianokonserttoa. Toisen maailmansodan jälkeen Bonnin Beethovenhalle piti kunnostaa, ja Földes piti tämän edistämiseksi hyväntekeväisyyskonsertteja eri maanosissa. Hänelle myönnettiin Saksan suuri ansioristi.
Kapellimestarina Földes johti yli kolmeakymmentä eri orkesteria. Hän kirjoitti myös kirjan "Keys to the Keyboard: a Book for Pianists", joka julkaistiin New Yorkissa vuonna 1948 ja joka käännettiin unkarin kielelle vuonna 1967. Vuosina 1958–1965 Földes opetti Saarbrückenin musiikkiyliopistossa ja jatkoi samanaikaisesti esiintymisuraansa. Hänen vaimonsa oli hänen New Yorkissa tapaamansa unkarilainen journalisti. Hän asui Sveitsissä 1960-luvulta kuolemaansa saakka. Kuolema johtui portaissa sattuneesta kaatumistapaturmasta.
Giorgi Kharaišvili

Giorgi Kharaišvili (, s. 29. heinäkuuta 1996 Marneuli) on georgialainen jalkapalloilija, joka edustaa turkkilaista Kocaelisporia. 
Seuraura.
Giorgi Kharaišvili aloitti uransa Georgian Saburtalo Tbilisissä jossa hän teki 55 maalia 112 ottelussa. Hän pelasi siellä vuoteen 2018 saakka, kunnes siirtyi ruotsalaiseen Allsvenskan-seura IFK Göteborgiin 22. helmikuuta. 
Maajoukkueura.
Kharaišvili on pelannut kaikissa Georgian nuorten maajoukkueissa ja debytoi myös A-maajoukkueessa tammikuussa 2017 Uzbekistania vastaan ottelussa, joka päättyi 2-2.
Giánnis Anéstis

Giánnis Anéstis (, s. 9. maaliskuuta 1991 Chalkída, Kreikka) on kreikkalainen jalkapallomaalivahti, joka pelaa IFK Göteborgissa. Hänet on myös valittu Kreikan maajoukkueeseen, mutta hän ei ole vielä debytoinut maajoukkuepaidassa. 
Seuraura.
Anéstis allekirjoitti 26. marraskuuta 2018 IFK Göteborgin kanssa kesään 2020 ulottuvan sopimuksen, jonne hän siirtyi epäonnistuttuaan Israelissa Hapoel Be'er Shevassa. 15. marraskuuta 2019 Anéstis jatkoi sopimustaan vuoteen 2021 saakka.