Hengityskuntoutus

Hengityskuntoutus on yhdysvaltalaisen National Institutes of Healthin (NIH) vuonna 1993 laatiman määritelmän mukaan hengityssairaille ja heidän perheilleen suunnattu monialainen palvelukokonaisuus, jonka tavoitteena on saavuttaa ja ylläpitää yksilön mahdollisimman suuri itsenäisyys ja toimintakyky.
Merkittävimmät hengityssairaudet ovat astma ja keuhkoahtaumatauti. Viime vuosina myös uniapnean merkitys on laajemmin tiedostettu. Hengityskuntoutus on kiinteästi hoitoon liittyvä toimenpidekokonaisuus, johon kuuluu useita elämäntapamuutoksia, erityisesti tupakoinnin lopettaminen.
Kansainvälisiä suosituksia.
Brittiläisen hengityssairauksien lääkärijärjestön, British Thoracic Societyn mukaan hengityskuntoutuksen yleiset periaatteet ovat
Kroonisten hengityssairauksien, erityisesti keuhkoahtaumataudin (KAT), väestöllisen merkityksen kasvua todistaa se, että viime vuosina on ilmestynyt useita laajoja hoito- ja kuntoutussuosituksia. British Thoracic Societyn (BTS) hengityskuntoutussuosituksen mukaan räätälöidyt moniammatilliset hengityskuntoutusohjelmat on useilla tutkimuksilla todettu vaikuttaviksi, koska ne lisäävät liikunnallisen harjoittelun kestävyyttä, parantavat toiminnallista terveydentilaa, vähentävät hengenahdistusta ja niillä on terveystaloudellista merkitystä. 
BTS:n mukaan hengityskuntoutus on vaikuttavaa kaikissa toteutusmuodoissaan: laitoskuntoutuksena, sairaalan toteuttamana avokuntoutuksena, yhteisökuntoutuksena ja kotikuntoutuksena. BTS:n mukaan myös kustannusanalyysit osoittavat, että sairaalan johtama avokuntoutus on nykyisin kustannusvaikuttavin toimintatapa.
Kuntoutusprosessin muodostamasta kokonaisuudesta esitetään lausumassa seuraavat periaatteet: 
British Thoracic Societyn hyväksymän hengityskuntoutusohjeen mukaan tutkimus on päätynyt seuraaviin tuloksiin, joiden tulisi muodostaa kuntoutusohjelma. Avokuntoutuksen tulee olla vähintään kuusi viikkoa fyysistä harjoittelua, potilasohjausta, psykologista ohjausta ja sosiaalisia interventioita. Fyysinen, aerobinen alaraajoja rasittava harjoittelu [kävely, pyöräily jne.] on ohjelman välttämätön osa, mutta myös yläraajojen ja lihasvoiman kehittämistä voidaan sisällyttää ohjelmaan. Yksilöllistä harjoitteluintensiteettiä on rekisteröitävä ja sitä voidaan lisätä sietokyvyn mukaan. Harjoitteluintensiteetin tulee olla 60–70 %: n tasolla. Alemmantasoinenkin harjoittelu on hyödyllistä ja lisähyötyä voidaan saada suuremman intensiteetin (85 %) harjoittelusta, jos taso voidaan saavuttaa. Harjoittelufrekvenssin tulee olla kolme harjoittelukertaa (20–30 min) viikossa ja vähintään kahden niistä tulee olla johdettuja harjoituksia. Lisähappea tulee antaa, kun kliinisesti merkittävä desaturaatio havaitaan harjoittelun aikana. Kuntoutusohjelman yhteydessä tulee toteuttaa laaja-alainen potilaan ja perheen ohjaus ja tiedottaminen sairauteen liittyvistä asioista. Yksilöllistä fysioterapiaa, ravitsemusta, toimintaterapiaa, tupakoinnin lopettamista ja elämän suunnittelua ja sosiaalista kanssakäymistä koskeva ohjaus on suositeltavaa.
Suomalaiset hoito-ohjelmat.
Kaikkien keskeisten hengityssairauksien osalta on juuri päättynyt tai on edelleen käynnissä pitkäaikaiset kehittämisohjelmat:
Kaavamaisesti hengityskuntoutuksen kokonaisuus taudin hallinnasta elämänhallintaan voidaan esittää kuutena vaiheena, jotka etenevät osittain rinnakkain:
Suomalaisissa hoito-ohjelmissa kuvataan yksityiskohtaisesti hengityssairauksien hoito ja siihen liittyvät tarvittavat kuntoutustoimenpiteet. Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin käyvän hoidon hankkeessa on julkaistu ohjeet astmasta ja keuhkoahtaumataudista.
Keuhkoahtaumatauti-ohjelma 1998–2007.
Kuntoutuksella pyritään lisäämään potilaan yleisiä voimavaroja, vähentämään sairauden tai vammaisuuden yksilölle aiheuttamia haittoja sekä mahdollistamaan hänen sosiaalinen integroitumisensa yhteiskuntaan kykyjensä mukaan ja ikänsä edellyttämällä tavalla. Kuntoutuminen edellyttää sekä kuntoutujalta että kuntoutusta antavalta taholta aloitteellisuutta ja aktiivisuutta. Kuntoutuksesta, erityisesti kun sairaala- tai laitoskuntoutukseen on liitetty pitkäaikainen jatkuva kotikuntoutus, on osoitettu olevan hyötyä usealla tavalla.
Keuhkokuntoutuksen hyödyt ovat hengitystieoireiden väheneminen, pelokkuuden ja masennuksen väheneminen ja parantunut itsetunto, parantunut kyky hoitaa päivittäisiä toimintoja, lisääntynyt kunto, sairaalahoitopäivien väheneminen sekä osalla potilaista (happihoito) elämän piteneminen.
Astmaohjelma 1994–2004.
Astmapotilaiden kuntoutus käsittää kaikki kuntoutuksen muodot: lääkinnällisen, ammatillisen ja sosiaalisen. Kuntoutustavoitteita toteuttavia hoitotoimenpiteitä ja erityissäädöksiin perustuvaa kuntoutusta ei voi erottaa jyrkästi toisistaan.
Uniapneaohjelma 2002–2012.
Uniapneaa sairastavan kuntoutuksessa on ensisijaista omatoimiseen kuntoutumiseen ohjaaminen ja kannustaminen. Omatoimisessa kuntoutuksessa ovat keskeisiä: liikunta, laihdutus, painonhallinta ja tupakoinnista vieroitus sekä alkoholin liikakäytön estäminen. Kuntoutus tulisi pääsääntöisesti järjestää osana perusterveydenhuollon hoitoa avokuntoutuksena.