Ablatiivi

Ablatiivi (vanhemmissa suomen kieliopeissa myös ulkoeronto) on latinan kieliopista peräisin oleva nimitys sijamuodolle, joka perusmerkityksessään ilmaisee poistumista tai irtautumista jostakin. Suomen kielessä ja sen lähisukukielissä ablatiivi kuuluu ulkoisiin paikallissijoihin. Ablatiivia käytetään myös yleisen erosijan nimityksenä kielissä, joissa tällaisia erosijoja on vain yksi, esimerkiksi Siperian uralilaisissa kielissä (samojedikielet, hanti, mansi) ja turkkilaiskielissä.
Ablatiivi uralilaisissa kielissä.
Kantauralin ablatiivi.
Uralilaiseen kantakieleen rekonstruoidaan yksi "*tA-"päätteinen erosija, jota on kirjallisuudessa nimitetty separatiiviksi, nyttemmin usein myös ablatiiviksi. Tästä sijasta kehittyi kielikunnan luoteispäässä, itämerensuomalaisissa, saamelais- ja mordvalaiskielissä partitiivi. Sijan vanha erosijamerkitys näkyy yhä semmoisissa suomen adverbeissa ja adpositioissa kuin "kotoa, alta, luota, kaukaa."
Suomi.
Suomen ablatiivin pääte on "-lta/-ltä" vokaalisoinnun mukaisesti ("katolta, pöydältä)." Perusmerkityksessään se ilmaisee poistumista tai eroamista paikasta ("kioskilta)," tilasta "(makuulta)" tai omistuksesta ("minulta"). Abstraktisti tämä ”lähteen” merkitys ilmenee myös ablatiivin käytössä esimerkiksi tiedon tai vastauksen antajaa "(kysyn sinulta)," tahatonta luovuttajaa "(minulta hukkui käsineet, Tuulalta pääsi itku)" tai toisen suorittaman toiminnan kokijaa ilmaisemassa "(hän leikkasi Utulta hiukset)." 
Ablatiivi voi ilmaista tapahtumisen estymistä ("vältyin vammoilta, myöhästyin tunnilta)" tai sitä estävää syytä ("en itkultani pystynyt puhumaan)," tai se voi toimia muidenkin suuntasijojen tapaan näkökulman osoittajana ilman varsinaista siirtymistä tai liikettä ("löysin itseni suolta)." Ablatiivilla voidaan ilmaista kosketuskohtaa ("heivautti autoa lokasuojan kohdalta)," ominaisuutta ("kaunis kasvoiltaan, nimeltään N.N.)" tai ajankohtaa ("kello viideltä, museo avataan vapulta)." Allatiivin ohella ablatiivia voidaan käyttää ilmaisemaan vaikutelmaa tai aistimusta "(tuntuu hyvältä)." Jotkin ablatiivimuodot ovat leksikaalistuneet adverbeiksi "(sattumalta, korvakuulolta, kylmiltään)." 
Vanhassa kirjasuomessa ablatiivia käytettiin ruotsin kielen "av"-preposition mallin mukaan passiivirakenteiden agenttia ilmaisemaan, esim. (Agricola:) "Nin oli quitengi p. Jacob Herodeselda tapettu Jerusalemis." 
Viro.
Viron kielessä ablatiivin (vir. "alaltütlev)" tunnus on "-lt." Sen käyttötavat ovat paljolti samat kuin suomessa. Sama pääte "-lt," joka viron kieliopeissa kuvataan erillisenä adverbinjohtimena, muodostaa tavan adverbeja "(vabalt" ’vapaasti’, "viisakalt" ’kohteliaasti’, "põhjendatult" ’perustellusti’), ja historiallisesti ablatiivin pääte sisältyy myös adverbinjohtimeen "-ldasa (ealdasa" ’iältänsä, ikänsä puolesta’, "loomuldasa" ’luonnoltaan’).
Mordvalaiskielet.
Ersän "-do/-ďe" ja mokšan "-da/-ďä -"päätteistä sijamuotoa on perinteisesti kutsuttu ablatiiviksi, mutta nykyisissä mordvalaiskielissä se on pikemminkin suomen partitiivia vastaava kieliopillinen sija kuin paikallissija. Uudemmissa kieliopeissa siitä käytetään nimitystä partitiivi. Ablatiivinen merkitys on kuitenkin säilynyt suuntaa osoittavissa ilmauksissa, kuten "aldo 'alta', "udaldo 'takaa', "peľďe" 'puolelta' jne.
Unkari.
Unkarin ablatiivin pääte on "-tól/-től" (vokaalisoinnun mukaan). Se kuuluu ulkoisten paikallissijojen sarjaan, joilla ilmaistaan sijaintia, lähtöpaikkaa tai kohdetta jonkin lähellä tai luona. Erosijana unkarin ablatiivi perusmerkityksessään ilmaisee jonkin läheltä tai luota lähtemistä ("asztaltól" ’pöydän äärestä’) ja vastaa merkitykseltään usein suomen ablatiivia tai postpositiota "luota", joskus myös suomen elatiivia. Ablatiivi voi ilmaista alkukohtaa ajassa ("holnaptól" ’huomisesta lähtien’, "reggeltől estig" ‘aamusta iltaan’). Lisäksi sitä käytetään ilmaisemassa syytä ("elpirult a haragtól" ’punastui kiukusta’) sekä erinäisten verbien rektioadverbiaaleissa: "fél a kutyától" ’pelkää koiraa’, "szenved a betegségtől" ’kärsii sairaudesta’, "elválik a férjétől" ’eroaa aviomiehestään’.
Siperian uralilaiset kielet.
Obinugrilaisissa kielissä (mansi ja itähanti; pohjoishantissa on nominatiivin ohella vain lokatiivi ja latiivi) sekä samojedikielissä on yleensä yksi ainoa erosija, jota kieliopeissa nimitetään ablatiiviksi tai (nganasanissa ja selkupissa) elatiiviksi. Samojedikielten erosijan pääte voidaan rekonstruoida jo kantasamojediin.
Ablatiivi indoeurooppalaisissa kielissä.
Indoeurooppalaiseen kantakieleen voidaan varmuudella rekonstruoida kahdeksan sijamuotoa, joista ablatiivi oli yksi. Joillakin substantiivityypeillä ablatiivin muodot lankesivat yhteen genetiivin kanssa.
Latina.
Latinassa ablatiivilla on useita erilaisia käyttötarkoituksia. Näiden lisäksi se liittyy myös useimpiin prepositioihin.
"Alexandro duce" Craeci impetum fecit. "Aleksanterin johdolla/Aleksanterin ollessa johtaja" kreikkalaiset hyökkäsivät.
Athenae "litteris" clarae erant. Ateena oli kuuluisa "kirjallisuudestaan".
Romani "Tarentinis" potentiores erant. Roomalaiset olivat "tarentumilaisia" mahtavampia.
Incolae patriae "industria" gloriam parabant. Asukkaat tuottivat isänmaalleen "yritteliäisyydellä" kunniaa.
Romani Tarentinis "multo" potentiores erant. Roomalaiset olivat "paljon" tarentumilaisia mahtavampia.
Hannibal dux "acri ingenio" erat. Hannibal oli "terävä-älyinen" johtaja.
Regi filia, "nomine" Europa, erat. Kuninkaalla oli tytär "nimeltään" Europa. 
Romani Romam "imperio" regum liberabant. Roomalaiset vapauttivat Rooman kuninkaiden "ylivallasta".
Roma "anno 753 a.Chr.n." condita est. Rooma on perustettu "vuonna 753 eaa.".
"Qua via" Carthaginienses in Italiam penetraverunt? "Mitä tietä myöten" karthagolaiset tunkeutuivat Italiaan?