tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Juho Härmänen

Juho Aarne Vilhelm Härmänen (12. maaliskuuta 1898 Alahärmä – 14. toukokuuta 1955) oli suomalainen jääkäriluutnantti.
Perhe ja koulutus.
Hänen vanhempansa olivat kauppias Juho Emil Härmänen ja Sanna Maija Mäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilma Susanna Niemelän kanssa, joka kuoli vuonna 1935. Härmänen kävi kansakoulun. 
Jääkärikausi.
Härmänen työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Härmänen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä (muun muassa Vuohiniemellä), missä hän haavoittui 4. huhtikuuta 1918. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Sisällissodan jälkeen Härmänen siirrettiin Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin edelleen 15. tammikuuta 1919 vääpeliksi Keski-Suomen rykmentin 2. komppaniaan, josta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi liikealalle ollen muun muassa vuodet 1924–1928 Australiassa. Suomeen palattuaan hän jatkoi liikemiehenä Alahärmässä. 
Talvi- ja jatkosota.
Härmänen osallistui talvisotaan Panssarikoulutuskeskuksessa Hämeenlinnassa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Panssaripataljoonaan ja osallistui taisteluihin Itä-Karjalassa. Vuonna 1942 hänet siirrettiin 7. Armeijakunnan Ampumatarvikekenttämakasiinille ja edelleen Henkilötäydennyskeskus 5:een, josta hänet kotiutettiin vielä samana vuonna ja hän jatkoi toimiaan liikemiehenä Alahärmässä. Hänet haudattiin Alahärmään.
Brand failure

Brand failure (suom., brändin epäonnistuminen) on tuotteen brändin rakentamisessa tai ylläpitämisessä tapahtuva virhe, jonka seurauksena brändin sisältö vaurioituu ja arvo pienenee tai tilanne, jossa brändille ei muodostu suunniteltua arvoa. Brändi voi vaurioitua muun muassa unohtumisensa, liioittelevuutensa, kaikkivoipaisuutensa, valhellisuutensa, tylsyytensä, epäolennaisuutensa tai liiallisen herkkänahkaisuutensa vuoksi.
Brand failuren taustalla on yleensä brändimyytti (), joka on brändiin kohdistuva pätemätön oletus. Brändimyytti voi olla muun muassa ”hyvä tuote tulee menestymään”, ”on todennäköisempää, että brändi menestyy kuin että se ei menesty”, ”suuren yrityksen brändi menestyy automaattisesti”, ”brändi on suoraan verrattavissa markkinoinnin määrään”, ”uusi tuote valtaa markkinat automaattisesti” ja ”vahva brändi takaa tuotteen menestyksen markkinoilla”.
Brand failure voi olla tyypiltään
Fellmanin kartano

Fellmanin kartano eli Lahden kartano (alun perin ja ) on valtiopäivämies kapteeni August Fellmanin 1898 rakennuttama ja arkkitehti Hjalmar Åbergin suunnittelema alankomaalaistyyppinen kartano, joka sijaitsee Lahden keskustan ja Pikku-Vesijärven välissä. Kartanon itäpuolella on suihkulähde, jossa on kuvanveistäjä Emil Wikströmin suunnittelema Aino-veistos vuodelta 1909. Veistos oli alun perin Helsingissä, mutta se siirrettiin Lahteen 1949.
Historiaa.
Fellmanin kartanolla järjestettiin 13. huhtikuuta 1903 perustuslaillisten lakimiesten kokous, jossa protokollasihteeri K. J. Ståhlberg, valtiopäivämies August Fellman, P. E. Svinhufvud, Jonas Castren, Ossian Procopé, Carl Mannerheim yhdessä 171:n muun pääasoassa perustuslaillisen lakimiesten kanssa kokoontuivat päättämään, miten helmikuun manifestin toimeenpanoa Suomen suuriruhtinaskunnassa vastustettaisiin. Kokouksen muistoksi on Fellmanin kartanon sisäänkäynnin vasemmanpuoleisessa seinässä tapahtumasta Essi Renvallin toteuttama muistolaatta. Kokouksen vuoksi August Fellman joutui siirtymään ulkomaille kahdeksi vuodeksi. 
Vuonna 1918 Fellmanin kartanon alue ulottui nykyisen Fellmaninpuiston alueelle. Suomen sisällissodan lopussa niin sanotulle Fellmanin pellolle eristettiin yli 20 000 antautunutta punaista – sotilaita ja siviilejä – jotka olivat yrittäneet paeta itään kohti Neuvosto-Venäjää, mutta joiden pakotien osasto Brandenstein oli katkaissut.
Vuonna 1912 kuolleen August Fellmanin perikunta omisti kartanon vuoteen 1919, jolloin sen ostivat maineen Kansallis-Osake-Pankin rahoituksella J. Ranta-Knuuttila ja E. Sirkkunen. Teollisuusalueiksi sopivat alueet he pitivät itsellään, mutta itse kartanon lähialueineen he myivät 3 900 000 markalla Lahden kaupungille. Fellmanin kartanon alue kuului Hollolan kuntaan, mutta kun Lahden kaupunkiin vuonna 1924 liitettiin toisen kerran Hollolan kunnan alueita, laajeni Lahden kaupunki pinta-alaltaan 15,5 neliökilometriä ja myös Fellmanin kartanon alue lähialueineen siirtyivät osaksi Lahden kaupunkia.
Fellmanin kartanon entisille maille on sittemmin rakennettu Lahden ammattikoulu, nykyinen Lahden ammattikorkeakoulu, Lahden uimahalli ja Lahden urheilutalo. Ståhlberginkadun, Kallionkadun ja Svinhufvudinkadun rajoittamassa kolmiossa olevassa puistossa on runsaasti jaloja lehtipuita ja Punavankien muistomerkki toukokuussa 1918 Fellmanin puistoon vangiksi joutuneiden punaisten muistoksi.
Kartanoa on maalattu ja kunnostettu viimeksi talvella 2011–2012. Nykyisin siellä toimii Lahden kaupunginmuseon Lahden historiallinen museo, joka on Lahden kaupungin museoiden päätoimipaikka.
Ammunta kesäolympialaisissa 2008 – naisten 50 metrin pienoiskiväärin moniasentokilpailu

Naisten 50 m pienoiskiväärin asentokilpailu ammuttiin 14. elokuuta Pekingin ampumaradalla. Kilpailun voitti Kiinan Du Li tuloksella 690.3 (589+101.3).
Finaaliin selvyityi peräti viisi 10 m ilmakiväärin finalistia. Peruskilpailun jälkeen kärjessä oli Du OE:tä sivuavalla tuloksella 589. Kuuban Eglis Yaima Cruz ja Kazakstanin Olga Dovgun olivat hänestä pisteen päässä. Ilmakiväärin kultamitalisti Kateřina Emmons oli Du'sta kolmen pisteen päässä kuudentena.
Finaalin alussa näytti siltä ettei Du kestäisi kotiyleisön painetta, sillä hän ampui ensimmäisellä laukauksella 8,7 ja putosi heti kolmanneksi. Du kuitenkin paransi finaalin edetessä, ja ampui kaksi kertaa 10,8. Lopulta hän vei kullan reilulla 2,3 erolla ennen Emmonsia. Yaima Cruzista tuli pronssimitalistina ensimmäinen kuubalainen olympiamitalin voittanut naisampuja. 
Ennätykset.
Voimassa olleet maailman- ja olympiaennätysket ennen olympialaisten alkua.
Michael Johnson (jalkapalloilija)

Michael Johnson (s. 24. helmikuuta 1988 Urmston) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi Englannin liigassa kausina 2006–2012. Hänen pelipaikkansa oli keskikentällä.
Johnson pelasi Englannin valioliigassa 37 ottelua Manchester Cityn joukkueessa ja teki niissä kaksi maalia, elokuussa 2007 Derby Countya ja kuukausi myöhemmin Aston Villaa vastaan. Kaudella 2011–2012 hän pelasi lainasopimuksella mestaruussarjassa seitsemän ottelua Leicester Cityn joukkueessa. Hän pelasi Evertonin junioreissa kausina 2002–2004.
Johnson pelasi Englannin alle 16-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä yhdeksän ottelua.
Eugène Simon

Eugène Simon (30. huhtikuuta 1848 Pariisi – 17. marraskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen hämähäkkitutkija ja lintutieteilijä. Hän oi hämähäkkitutkimuksen pioneereja ja yksi tunnetuimpia hämähäkkien taksonomian määrittäjiä.
Simon opiskeli Sorbonnen yliopistossa muun muassa Henry Milne-Edwardsin johdolla. Valmistuttuaan hän sai työpöydän Pariisin luonnonhistoriallisesta museosta (Muséum National d'Histoire Naturelle).
Simon luokitteli ja järjesteli hämähäkkien taksonomiaa. Hän myös kuvaili ja nimesi uusia sukuja, kuten "Anelosimus", "Psellocoptus" ja "Phlogius".
Hän matkusteli laajalti käyden muun muassa Venezuelassa (1888–1889), Egyptissä Suezilla ja Adenissa (1889–1890), Filippiineillä (1890–1891), Ceylonissa (1892) ja Etelä-Afrikassa (1893). Venezuelassa Simon tutustui kolibreihin ja nimesi muun muassa harmaasäämiskäkolibrin ("Leucippus baeri").
Albert Häsä

Albert Häsä (21. elokuuta 1896 Pyhäjärvi – 5. lokakuuta 1952) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Heikki Häsä ja Anna Sofia Hämäläinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1944 Elli Aleksandra Ahteen kanssa, joka kuoli vuonna 1959. 
Opinnot.
Häsä kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922 sekä Reserviupseerikoulun samana vuonna.
Jääkärikausi.
Häsä työskenteli harjoittelijana puutavara-alalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. elokuuta 1916, josta hänet lähetettiin Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. 
"Katso myös: Suomen sisällissota"
Suomen sisällissota.
Häsä palasi takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 ja astui Valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä ja komennettiin ensin 2. ja myöhemmin 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Häsä siirrettiin sisällissodan jälkeen 24. heinäkuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmenttiin, joka tunnettiin myöhemmin nimillä Porin jalkaväkirykmentti n:o 2 ja Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä eri komppanioissa koulutusaliupseerina ja komppanian vääpelinä. Hänet komennettiin 5. marraskuuta 1920 alkaen Käkisalmen läänin rykmenttiin, josta hän erosi 1. tammikuuta 1921 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Kymenlaakson suojeluskuntapiiriin, josta hänet komennettiin edelleen 1. elokuuta 1921 Helsingin komennuskomppaniaan, missä hän toimi Sotaväen esikunnan joukkueen vääpelinä sekä talousosaston kirjurina. Suojeluskunnasta hän erosi ja astui armeijan palvelukseen 3. tammikuuta 1923 nuoremmaksi upseeriksi Suomen valkoisen kaartin 3. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 9. maaliskuuta 1926 Ilmavoimien alokaskomppaniaan ja 7. huhtikuuta 1928 alkaen Helsingin komennuskomppaniaan. Vakinaisesta palveluksesta Häsä erosi 28. elokuuta 1931 ja siirtyi puolustusministeriön palkkiotoimeen sota-asiainosastolle 1. lokakuuta 1931 ja työskenteli toimessa 30. elokuuta 1933 saakka, jonka jälkeen hän jatkoi puolustusministeriön rakennusosaston palveluksessa varastonhoitajana kesään 1937 saakka, jonka jälkeen hän toimi liikemiehenä. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvisotaan Häsä osallistui talousupseerina Osasto Heikinheimossa ja Osasto Perksalossa, kunnes hänet välirauhan aikana siirrettiin 4. Talouskomppanian päälliköksi. Hänet lomautettiin lopulta välirauhan aikana, mutta jatkosodan puhjettua hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen ja hänet komennettiin varikkojoukkueenjohtajaksi ja talousupseeriksi 24. Eläinlääkintäkomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 talousupseeriksi 16. Kenttähevossairaalaan ja edelleen Henkilötäydennyskeskus 5:een komppanianpäälliköksi. Hän osallistui talvi- ja jatkosodassa taisteluihin Vuokkiniemellä, Uhtualla ja Karhumäellä. Hänet kotiutettiin vuonna 1942. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle uurnalehtoon.
Tuoksuorvokki

Tuoksuorvokki ("Viola odorata") on monivuotinen orvokkilaji, jota käytetään perennana.
Ulkonäkö ja koko.
Tuoksuorvokki kasvaa vain noin 5–10 senttimetrin korkuiseksi. Sillä on lyhyt maavarsi ja tyviruusukkeelliset lehdet. Varsi on lähes lehdetön vana. Kasvi muodostaa pitkiä juurehtivia maanpäällisiä rönsyjä, joiden avulla kasvusto saattaa levitä vähitellen laajallekin alalle.
Tuoksuorvokki aloittaa kukintansa huhti-toukokuussa, mutta uusii sen vielä elo-syyskuussa. Yksittäin kasvavat, tuoksuvat kukat ovat pieniä ja niissä on lyhyet kannukset.
Levinneisyys.
Tuoksuorvokki on alkujaan kotoisin Välimeren alueelta, mutta sitä tavataan nykyisin lähes kaikkialla Euroopassa luonnonvaraisena. Suomessa sitä kasvatetaan hyvin harvinaisena puutarhoissa, ja kasvia tapaa toisinaan myös villiintyneenä.
Kasvatus.
Tuoksuorvokkia käytetään perennana. Kasvualustaksi sopii parhaiten kostea, humuspitoinen ja huokoinen maa. Tuoksuorvokki kasvaa puolivarjoisalla paikalla.
Pablo de La Llave

Pablo de La Llave (1773 Córdoba, Uusi-Espanja – heinäkuu 1833 Córdoba, Meksiko) oli meksikolainen poliitikko, luonnontieteilijä ja katolinen pappi.
Llave syntyi varakkaaseen perheeseen Córdobassa, missä hän myös varttui aikuiseksi. Loisteliaan yliopistouran jälkeen hän meni opettajaksi Colegio Nacional de San Juan Lateranoon. Hän väitteli teologian tohtoriksi Meksikon yliopistossa.
Llave oli kuuluisa saarnamies ja käänsi myös tekstejä hepreasta. Joksikin aikaa hän muutti asumaan Pariisiin, kunnes hän sai apulaisjohtajan viran Madridin luonnonhistoriallisessa museosta. Vuosien 1811 ja 1812 aikana Llave ja José Mariano Mociño tutkivat ja järjestivät Uuden-Espanjan tutkimusmatkan aineistoa. Vuosina 1820–1821 Llave edusti Veracruzin osavaltiota Espanjan parlamentissa liberaalipuolueen edustajana.
Llave palasi Meksikoon sen annettua itsenäisyysjulistuksen. Vuonna 1823 hän toimi oikeusministerinä ja kirkollisasioiden hoitajana Agustín de Iturbiden hallinnossa. Vuonna 1824 Meksikon ensimmäinen presidentti Guadalupe Victoria nimitti Llaven kabinettiinsa. Hän toimi myös Veracruzin senaattorina. Poliittisesti Llavea on pidetty liberaalina, republikaanisen papin ja poliitikon Miguel Ramos Arizpen seuraajana.
Llave ja Juan José Martínez de Lejarza tutkivat ensimmäisinä Meksikon orkideoita. Vuonna 1824 he julkaisivat teoksen, jossa he kuvailivat noin 50 lajia.
Vuonna 1831 Llave sai johdettavakseen Meksikon luonnonhistoriallisen museon (Museo Nacional de Historia Natural de México). Vuosina 1832 ja 1833 hän julkaisi lintutieteellisiä kirjoituksia lyhyen aikaa ilmestyneessä meksikolaisessa aikakauslehdessä. Llave kuvaili ja nimesi kirjoituksissaan useita lintulajeja, joista ruostepyrstökolibri ("Amazilia tzacatl") ja mayaketsaali ("Pharomachrus mocinno") olivat tieteelle uusia.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä La Llave.
Heerde

Heerde on kunta Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 18 259 (30.6.2008) ja väestötiheys on 232 as./km². Kunnan pinta-ala on 80,39 neliökilometriä, josta vettä on 1,66 km². Heerden pormestarina toimii Inez Pijnenburg. Heerden keskuspaikka on samanniminen kuin kuntakin.
Heerden naapurikunnat ovat Hattem pohjoisessa, Zwolle koillisessa (Overijsselin provinssissa), Olst-Wijhe kaakossa (Overijsselin provinssissa), Epe lounaassa ja Oldebroek luoteessa.
Heerden ystävyyskunnat ovat Balve Saksassa (vuodesta 1978) ja Bolków Puolassa (vuodesta 1991).
Asutuskeskukset.
Haarden kunta muodostuu seuraavista osista ():
Heerde, Hoorn, Veessen, Vorchten ja Wapenveld.
Kellon koulu

Kellon koulu on Oulun kaupungissa entisen Haukiputaan kunnan alueella Kellossa sijaitseva peruskoulu.
Kellon pääkoulu valmistui vuonna 1959, ja yläaste valmistui samaan kiinteistöön vuonna 1988. Ala- ja yläaste toimivat omina opetuslaitoksinaan vuoden 2012 syksyyn asti, jolloin molemmat opetusasteet yhdistyivät ja koulu muuttui virallisesti Kellon kouluksi. Koulussa on 615 oppilaan perusopetus ja luokat 1–9, ja samassa kiinteistössä on myös päiväkoti.
Waiting in the Wings

Waiting in the Wings on progressiivista metallia soittavan Seventh Wonderin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2006.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Seventh Wonder.
Amy Grant

Amy Lee Grant (s. 25. marraskuuta 1960) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on pääasiassa hengellisen musiikin esittäjä, mutta on levyttänyt maallisempaakin popmusiikkia.
Grant syntyi Augustassa, Georgiassa, perheensä neljästä lapsesta nuorimpana. Pian hänen syntymänsä jälkeen perhe muutti Houstonin kautta Nashvilleen. Ensimmäisen albuminsa Grant julkaisi jo 16-vuotiaana. Tärkeäksi läpimurroksi levytysuralla osoittautui kuitenkin vasta "Age to Age" (1982), joka myi platinaa vuonna 1985.
Grant on saanut useita Grammy-palkintoja ja Gospel Music Associationin Dove-palkintoja. Hän oli vuosina 1982–1999 naimisissa lauluntekijä Gary Chapmanin kanssa. Vuonna 2000 hän solmi eron jälkeen uuden avioliiton countrymuusikko Vince Gillin kanssa. Grant tunnetaan lähinnä sooloartistina, mutta hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä esimerkiksi Anne Murrayn kanssa.
Grant pääsi Gospel Music Hall of Fameen vuonna 2003. Hän on myös saanut tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2006. Hän on julkaissut kirjoja, kuten muistelmateoksen "Mosaic: Pieces of My Life So Far" (2007). Hän on myös esiintynyt usein televisiossa.
Peter Kremer

Peter Kremer (s. 18. helmikuuta 1958 Brilon-Wald, Sauerland, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta "Siska", jossa hän näytteli pääosahenkilö rikosylikomisario Peter Siskaa vuosina 1998–2004. Hän on näytellyt myös sarjoissa "Kettu", "Derrick" ja "Rikospaikalla". Kremer on lisäksi näytellyt myös muutamissa elokuvissa ja paljon teatterissa.
Yksityiselämä.
Kremerin aviopuoliso on Ulrike Jetter, heillä on kaksi lasta. He asuvat Starnberger See -nimisessä kylässä Münchenin seudulla. Kremer syntyi Brilon-Waldissa, josta perhe muutti pian Mülheim an der Ruhriin. Hänen isänsä oli maataloustarkastaja ja hänen äitinsä oli näyttelijä.
Giorgio Mondini

Giorgio Mondini (19. heinäkuuta 1980 Geneve) on sveitsiläinen kilpa-autoilija ja Italialaista syntyperää. 
Mondini aloitti varsinaisen uransa vuonna 2001 Eurocup Formula Renault 2000:ssa ja oli sarjan 26. paras. Seuraavalla kaudella hän sijoittui samassa sarjassa sijalle 17. Vuonna 2003 hän siirtyi Formula Renault V6 Eurocupiin ja oli sarjan seitsemäs. Hän saavutti vuonna 2006 samassa sarjassa kolme voittoa, kolme paalupaikkaa ja yhteensä kahdeksan palkintosijoitusta. Vuonna 2005 Mondini osallistui Renaultin maailmansarjaan ennen siirtymistä GP2-sarjan David Price Racing -talliin. Hän myös toimi testikuljettajana Sveitsin A1GP-tallissa.
Voitettuaan Formula Renault V6 Eurocupin Mondini pääsi ensi kerran ajamaan Formula 1 -autoa joulukuussa 2005 Renault R25 -auton ratissa. MF1 Racing palkkasi Mondinin 3. helmikuuta 2006 kilpailemaan kolmoskuljettajanaan. Vuonna 2011 hän ajoi myös HRT:n autolla talvitesteissä.
Natalie Grant

Natalie Grant (s. 21. joulukuuta 1971) on yhdysvaltalainen gospellaulaja. Hän sai Gospel Music Associationin Dove-palkinnot ”vuoden naislaulajana” kolmesti peräkkäin (2006, 2007 ja 2008). 
Seattlessa, Washingtonissa syntynyt Grant julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1999. Hän synnytti kaksoset Tennesseessä 16. helmikuuta 2007. Hän kärsi nuorena bulimiasta.
Before I Forget

”Before I Forget” on metalliyhtye Slipknotin Grammy-palkittu kappale vuoden 2004 albumilta ". Kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä kesäkuussa 2005. Kappaleesta on tehty musiikkivideo.
Kappale on myös " -pelissä. 
Kappaleet.
1. ”Before I Forget” (Single Mix) - 3:37 
2. ”Before I Forget” (Live) - 4:23
Tobias Nath

Tobias Nath (24. toukokuuta 1979 Bochum, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Nath näytteli poliisisarjassa Siska rikoskomisario Gerhard Lessmannia vuodesta 2004 vuoteen 2007. Hän on näytellyt myös sarjoissa Kettu ja Derrick.
Yksityiselämä.
Hänen vanhempi veljensä on poliisi. Nath osaa soittaa sähkökitaraa.
Näyttölaite

 
Teknisissä laitteissa näyttölaitteilla eli näytöillä esitetään visuaalisesti tietoja ja kuvia. Näytöt voidaan lajitella muun muassa käyttökohteen tai käytetyn tekniikan mukaan.
Näyttöjä toteutetaan monilla eri tekniikoilla, mm. seuraavilla:
Muita kehityksen alla olevia tekniikoita ovat muun muassa Laser-näyttö.
Vicq (Allier)

Vicq on kunta Allier'n departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 331 asukasta. Kunnan pinta-ala on 13,25 neliökilometriä.
Oskar Höckert

Oskar Arne Höckert (27. lokakuuta 1890 Helsinki – 15. lokakuuta 1918) oli suomalainen jääkärieläinlääkintäluutnantti. Hänen vanhempansa olivat valtioneuvos John Höckert ja Hulda Sigrid Hjelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1914 Maria Marcella Schmidtin kanssa. Aviopari sai kaksi poikaa, joista nuorimmasta tuli kansanedustaja ja lääketieteen professori Ole Wasz-Höckert.
Opinnot.
Höckert kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla ja suoritti eläinlääkäritutkinnon Dresdenin eläinlääkärikorkeakoulussa vuonna 1915. 
Jääkärikausi.
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 15. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin Saksalaiseen Kenttätykistörykmentti n:o 219:än 1. patteriston eläinlääkäriksi. Hän otti osaa rykmentin mukana taisteluihin Kuurinmaalla, Volhyniassa ja Ukrainassa. Hänet siirrettiin omasta hakemuksestaan kesäkuussa 1918 Suomeen lähetettyyn Saksilaiseen karabiinirykmenttiin Lahteen, josta hän myöhemmin siirtyi 1. Kaartin ulaanirykmenttiin Viipuriin. 
Sisällissodan jälkeinen aika.
Höckert astui Suomen armeijan palvelukseen 10. lokakuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Hämeen kenttätykistörykmentti n:o 1:n eläinlääkäriksi. Ennen varsinaista palvelukseen astumistaan hänelle myönnettiin vielä loma, jonka hän käytti hakemalla Saksaan jäänyttä omaisuuttaan. Matkalle hän lähti Helsingistä S/S Habsburgilla, joka ajoi miinaan Tallinnan ja Dagerortin välillä 15. lokakuuta 1918. Höckertin kohtaloksi tuli hukkua kyseisessä haaksirikossa.
Rash guard

Rash guard on useiden urheilulajien yhteydessä käytetty, synteettisistä materiaaleista valmistettu ja yleensä tiukka paita, jonka tarkoitus on suojata ihoa. Sen alkuperä on lainelautailussa, jossa ihonmyötäistä paitaa on käytetty suojaamaan hankaukselta lautaa ja märkäpukua vasten, sekä märkäpukua kevyempänä asusteena suojaamaan auringolta.
Käyttötarkoitukset.
Ihon suojaaminen hiertymiltä ja haavoilta.
Rash guardien alkuperäinen tarkoitus oli lainelautailijoiden ihon suojaaminen. Laudan päälle maaten uiminen tai pitkäaikainen märkäpuvun käyttö voivat hiertää ihon rikki, varsinkin jos iholle on jäänyt hiekkaa. Tulehdusvaaran lisäksi tämä on erityisen kivuliasta ja epämukavaa, kun ollaan kosketuksissa suolaisen meriveden kanssa.
Jääkiekossa, amerikkalaisessa jalkapallossa ja muissa lajeissa, joissa urheilijoiden varustukseen kuuluu erilaisia suojia, rash guard suojaa ihoa hankauksen aiheuttamilta hiertymiltä ja myös osin suojuksien kautta välittyvien iskujen aiheuttamilta haavoilta. Kamppailulajeissa rash guard tarjoaa suojaa esimerkiksi vastustajan kynsiä sekä ottelualustaa vasten tapahtuvaa hankausta vastaan.
Ihon suojaaminen auringolta.
Erityisesti surffaajille ja purjehtijoille tarkoitettujen rash guardien materiaali on usein valittu myös suojaamaan ihoa auringossa palamiselta ja ultraviolettisäteilyltä.
Lämmönsääntely.
Rash guard auttaa lämmönsääntelyssä liikuntasuorituksen aikana. Vesiurheilijat sekä jääkiekkoilijat ja muut kylmässä liikkujat käyttävät rash guardeja jotka on suunniteltu eristämään ruumiinlämpöä. Vastaavasti erityisesti kamppailulajeissa käytettävät rash guardit ovat teknistä kangasta, jolloin ne myös viilentävät ihoa siirtämällä kosteutta ulospäin. 
Hygienia.
Rash guardin tärkeimpiä tehtäviä on siirtää kosteutta pois iholta. Käyttömukavuuden lisäksi tämä ehkäisee ihotauteja.
Kamppailulajeissa rash guard myös estää vastustajan eritteiden, kuten hien, syljen ja veren pääsyä iholle ja suojaa suoraan iholta iholle tarttuvilta taudeilta.
Käyttömukavuus.
Kaikki yllä mainitut seikat lisäävät sinällään käyttäjän mukavuutta. Lisäksi, toisin kuin esimerkiksi tavallinen puuvillainen t-paita, rash guard ei kastu läpimäräksi tai helposti siirry paikaltaan, tartu tai repeydy.
Suosittuja valmistajia.
Tunnettuja surffaukseen tarkoitettujen rash guardien valmistajia ovat mm. O'Neill ja Hyperflex. Kamppailulajeihin rash guardeja valmistavat muun muassa Hayabusa Fightwear, Koral ja Manto, sekä muihin lajeihin tarkoitettujen ohella Under Armour.
Prosper Garnot

Prosper Garnot (13. tammikuuta 1794 Brest, Ranska – 1838) oli ranskalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Garnot toimi apulaiskirurgina Louis Isidore Duperreyn alaisuudessa "La Coquille"n maailmanympäripurjehduksella vuosina 1822–1825. René-Primevère Lessonin kanssa hän keräsi suuren määrän luonnonhistoriallisia näytteitä Etelä-Amerikasta ja Tyyneltämereltä. Garnot sairastui punatautiin ja hänet lähetettiin takaisin "Castle Forbes"illa, mukanaan osa näytteistä. Näytteet tuhoutuivat laivan haaksirikkouduttua Hyväntoivonniemen edustalla heinäkuussa 1824.
Garnot j aLessonin laativat retkestä eläintieteellisen selostuksen "Voyage autour du monde exécuté par order du roi sur la corvette La Coquille" (1828-1832). He nimesivät muun muassa atulapyrstökolibrin ("Thaumastura cora").
Ermelo

Ermelo on kunta Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa oli 26 312 vuoden 2008 lopulla ja väestötiheys on 307 as./km². Kunnan pinta-ala on 87,38 neliökilometriä, josta vettä on 1,73 km². Ermelon pormestarina toimii Wiert Omta. Ermelon keskuspaikka on samanniminen kuin kuntakin. Kunnan pääelinkeinot ovat muovi-, metalli- ja värjäysteollisuus, maidontuotanto ja siipikarjankasvatus. Ermelo on lisäksi suosittu lomanviettopaikka.
Ermelon naapurikunnat ovat Harderwijk pohjoisessa, Nunspeet koillisessa, Apeldoorn kaakossa, Barneveld ja Putten lounaassa ja Zeewolde (Flevolandin provinssissa) luoteessa.
Ensimmäinen maininta Ermelosta on vuodelta 855. Paikkakunnalla on muun muassa 1000-luvulta oleva kirkko sekä Johanniittain ritarikunnan luostarin rauniot.
Asutuskeskukset.
Ermelon kunta muodostuu seuraavista osista ():
De Beek, Drie, Ermelo, Horst, Houtdorp, Leuvenum, Speuld, Staverden, Telgt ja Tonsel.
Piennartie

Piennartie eli penkka- tai luomatie on suolle ja metsään tehty maastoajoneuvolla, traktorilla, mönkijällä tai metsätyökoneella ajettava ura.
Rakentaminen.
Piennartiet eli penkkatiet on tunnettu pitkään. Nimi luomatie tullee erityisesti suo-ojan kaivamisesta. Lapiolla kaivettu eli luotu ojamaa siirrettiin ojan penkalle, jota tasaamalla syntyi kulkukelpoinen ura. Vierekkäisistä ojista luodut maat muodostivat leveän tiemäisen väylän. Piennarteitä tehtiin juuri suometsiin tai ylipäänsä tahoille, joissa soita ei voitu kiertää. Myös pellonraivauksen yhteydessä syntyi pientareille luonnostaan peltoteitä. Nykyään piennartie tehdään kaivinkoneella. Ensin ladotaan tieuralta kaadettujen puiden kannot ja muut hakkuutähteet tai maastosta löytyvät tarpeet tien pohjalle. Niiden päälle nostetaan ojamaat, jotka tasoitetaan kaivinkoneen kauhalla ja telastolla.
Käyttö.
Piennartietä käytetään kuten metsäautotietä eli puunkorjuussa, metsänhoidossa sekä kulkureittinä muuten vaikeapääsyisiin kohteisiin. Varsinaisesta metsäautotiestä sen erottaa tavallisesti, että se ei kestä raskaita ajoneuvoja varsinkaan kesäisin, koska se kulkee soiden yli eikä sen perustaa ole vahvistettu. Se muistuttaa siis paljon talvitietä. Talvisin piennartietä tampataankin ja siltä poistetaan lumi, että tien pohja pääsisi jäätymään eli kovettumaan.
Merkitys.
Aikaisemmin piennarteillä oli merkitystä myös syrjäseutujen ihmisen liikkumisessa, kuten talviteilläkin. Nykyään piennarteiden tarpeellisuus liittyy ennen muuta suometsien hakkuisiin. Suomessa on paljon 1960-luvulla ja 1970-luvulla ojituksen takia syntyneitä suometsiä, joihin tarvitaan piennarteitä puunkorjuun alkaessa. Metsätyökoneet eivät juuri voi kulkea turvepohjaisilla alueilla sulan maan aikana. Koska suometsien pinta-alat ovat usein suuria, puiden korjuu ilman ennalta valmisteltuja kulkuyhteyksiä voi olla hyvin vaivalloista. Piennartien rakentamisen ansiosta puutavaran kuljetusmatka voi lyhyntyä useita satoja metrejä. Korkeat kuljetuskustannukset taas alentavat puun kantohintaa. Piennartien rakentamiskustannukset ovat pieni osa varsinaisen metsäautotien kustannuksista – vuonna 2005 vain noin euro metriltä, ottaen huomioon että ojarumpukustannukset lisäävät hintaa. 
Piennarteillä voi soilla ja varsinkin rämeillä olla merkitystä myös hirven pyynnin ampumalinjoina.
Kynofobia

Kynofobia on sairaalloinen pelko koiria kohtaan. Suurin osa kynofobiasta kärsivistä pelkää suuria, vihaisen näköisiä koiria. Joissain tapauksissa kynofobiasta kärsivä pelkää myös pienempiä koiria ja koiranpentuja. Tavallisesti kynofobia kehittyy 10–13-vuotiaille lapsille. Tavallinen tapa hoitaa kynofobiaa on desensibilisaatio eli siedätyshoito.
Lennox Lewis vs. Mike Tyson

Lennox Lewis vs. Mike Tyson oli Lennox Lewisin ja Mike Tysonin välillä 8. kesäkuuta 2002 käyty nyrkkeilyottelu. Ottelussa panoksena olivat Lewisin WBC-, IBO- ja IBF- liittojen maailmanmestaruudet. Lewis voitti Tysonin tyrmäyksellä 8. erässä.
Ottelu.
Molemmat aloittivat ottelun lyömällä jabia. Myöhemmin Lewis iski kaksi jabia, ja Tysonin oikea koukku meni ohitse. Kun ensimmäistä erää oli jäljellä minuutti, Tyson iski kovan kohokoukun. Tämän jälkeen Lewis sitoi Tysonin työntäen tämän edellään köysiin ja iski muutaman jabin.
Toisessa erässä tuomari varoitti Lewistä useaan otteeseen sitomisesta. Lewis sai iskujaan erän aikana enemmän lävitse kuin Tyson.
Kolmannessa erässä Tyson puski Lewistä päällään eikä saanut kamppailua hallintaansa.
Neljännessä erässä Tyson hyökkäsi raivokkaasti mutta hänen suojauksensa oli avoin, ja Lewis iski läpi erän kaksi jabia, jonka jälkeen kovan oikean. Kun erää oli jäljellä 10 sekuntia, Tyson kaatui maahan. Tuomari tulkitsi tilanteen liukastumiseksi eikä laskenut lukua. Lewisiltä hän otti pisteen pois katsottuaan, että Lewis olisi työntänyt Tysonin kanvesiin.
Viidennessä erässä tuomari huomautti Lewistä sitomisesta.
Seitsemännessä erässä Tysonin silmäkulmat olivat verillä. Tyson oli tulla tyrmätyksi erän aikana. Lewis hallitsi erää ylivoimaisesti iskujen ollessa Lewisin 31 vastaan Tysonin 4.
Kahdeksannessa ja viimeisessä erässä Lewis pommitti Tysonia. Lopulta miehet ajautuivat sidontatilanteeseen, jossa Tyson vajosi kanveesiin jaksamatta nousta ylös.
Ottelun jälkeen.
Kuukausi ottelun jälkeen Lewis menetti IBF-liiton tittelin kieltäydyttyään puolustamasta sitä Chris Byrdiä vastaan.
Lochaber

Lochaber on Skotlannin Ylämailta tai Kaukoidästä peräisin oleva sotakirves.
Lochaber on hiukan alle puolitoistametrisellä varrella varustettu kapeateräinen, koukkukärkinen sotakirves. Terä on kuutisenkymmentä senttiä pitkä ja parikymmentä leveä, ja yläpäästään se on muotoiltu petolinnun nokan kaltaiseksi kärjeksi. Ase on suunniteltu näin siksi, että sillä voi tarpeen vaatiessa jopa kuoria haarniskan vastustajan yltä tai tarvittaessa vetää tämän satulasta. 
Näillä eri puolelta maailmaa tulevilla aseilla on paljon yhteisiä ominaisuuksia, pitkä varsi sekä pitkä ja kapea terä. Ne ovat selkeästi kehittyneet itsenäisesti ilman ristikkäisiä vaikutteita. 
Ase on ollut mm. skotlantilaisen jalkaväen käytössä.
Lauttalampi (Utajärvi)

Lauttalampi on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva lampi Utajärven kunnan Juorkunan kylässä.
Lampi sijaitsee Penikkajärvestä kaksi kilometriä luoteeseen. Lammelle ja sen rannalla olevaan Toivola-nimiseen erämaataloon on penkkatieyhteys Alavuoton kautta Kiiminkijoen pohjoispuolelle meneviltä metsäautoteiltä. Juorkunasta tulevan Pudasjärven Autioperällä Hetekyläntien kanssa risteävän metsäautotien pistotieltä järvelle menee pohjoisesta päin polku.
Lauttalammen pohjois- ja itärannan muodostaa Toivolankangas-niminen harju, joka on kuivaa kangasmaata. Toivolan kesäasuntokäytössä oleva erämaatalo on harjulla lammen koillisrannalla, jonne myös Lauttaselkää ja Marjoselkää sivuava piennartie johtaa etelän suunnasta. Toivolankangasta lukuun ottamatta lammen rannat ovat suota ja rämettä. Lammen kalalajeja ovat tavalliset hauki, ahven ja särki. Lampi on matala ja tummavetinen. Laskuoja, puro nimeltään Lauttaoja, laskee Korpisesta lähtevän Korpisenojan kautta Kiiminkijokeen Alavuotolla.
Riippukaijat

 
Riippukaijat ("Loriculus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Riippukaijat elävät Aasian etelä- ja kaakkoisosissa ja muistuttavat muodoltaan afrikkalaisia sukulaisiaan kaijasia. Ne ovat pieniä ja tanakoita, ja niiden pyöreäkärkinen pyrstö on niin lyhyt, että se joillakin lajeilla jää pyrstön yläpeitinhöyhenten alle. Nokka on siro ja ylänokan kärki pitkä. Vahanahka on paljas. Nimensä riippukaijat ovat saaneet tavastaan roikkua oksalla ylösalaisin. Tämän takia sukua on joskus myös kutsuttu lepakkopapukaijoiksi. Kuten kaijasillakin on tapana, myös riippukaijanaaraat kantavat pesäaineksia yläperän höyhenten alla.
Hauet

Hauet (Esocidae) on toinen kahdesta haukikaloihin (Esociformes) kuuluvista kalaheimoista. Heimoon kuuluu vain yksi suku, Esox (hauet).
Haukia on seitsemän lajia Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Ne ovat hauki ("Esox lucius"), joka on laajalti levinnyt Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa, amerikkalainen jättihauki eli muskellunge ("Esox masguinongy"), joka voi kasvaa jopa 30 kilon painoiseksi, amerikanhauki ("Esox americanus"), samoin amerikkalainen mustahauki ("Esox niger"), aasialainen täplähauki ("Esox reichertii") ja vastikään kuvatut eteläeurooppalaiset "Esox cisalpinus" ja "Esox aquitanicus". Kaikki haukilajit ovat petokaloja ja elävät makeissa vesissä. Hauki tosin esiintyy myös Itämeren murtovedessä.
Täplähauki

 
Täplähauki ("Esox reichertii") on Itä-Aasiassa tavattava haukilaji, joka voi kasvaa kymmenen kilon painoiseksi. Sen erottaa tavallisesta hauesta varmimmin kylkien mustista täplistä. Kala elää Amurin vesistössä ja sitä tavataan myös Sahalinin saarella. Se on suosittu saalis urheilukalastajille. Lähisukulaisia ovat hauki ja jättihauki.
Raitakaijat

 
Raitakaijat ("Psittacella") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun aiempi nimi on tiikerikaijat.
Amerikanhauki

Amerikanhauki ("Esox americanus") on pohjoisamerikkalainen sisävesikala, yksi hauen suvun lajeista. Se on varsin pienikokoinen haukilaji, joka kasvaa korkeintaan 40 sentin pituiseksi ja kilon painoiseksi. Se viihtyy miltei umpeenkasvaneissa vesissä. 
Amerikanhauki esiintyy Pohjois-Amerikan itäosissa, jossa sen levinneisyys ulottuu Meksikonlahden rantavaltioista Suurille järville ja Quebeciin. Laji käsittää kaksi eri alalajia. Näistä punaeväinen "Esox americanus americanus" ("redfin pickerel") on itäisempi ja elää Atlanttiin laskevissa vesissä Georgiasta pohjoiseen. Tummaeväinen "Esox americanus vermiculatus" ("grass pickerel") taas on eteläinen ja läntinen alalaji.
Pohjois-Amerikassa esiintyvät myös suuremmat haukilajit hauki, mustahauki ja jättihauki. 
Amerikanhauen saalistajia luonnossa ovat ihmisen lisäksi ainakin valkopäämerikotka ("Haliaeetus leucocephalus").
Mustahauki

 
Mustahauki ("Esox niger") on pohjoisamerikkalainen haukilaji. Sitä esiintyy mantereen itäosissa Etelä-Kanadan ja Texasin välisellä alueella. Se on jonkin verran suurempi kuin samojen alueiden amerikanhauki ja näin urheilukalastajien suosima. 
Mustahauen saalistajia luonnossa ovat ihmisen lisäksi ainakin: hauki ("Esox lucius") ja jättihauki ("Esox masquinongy").
Walter Edmond Clyde Todd

Walter Edmond Clyde Todd (6. syyskuuta 1874 Smithfield, Ohio – 25. kesäkuuta 1969) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Toddin isä oli opettaja William Todd ja äiti Isabella Todd. Vuonna 1907 Todd avioitui Leila E. Easonin kanssa.
Vuonna 1891 Todd keskeytti opiskelunsa Geneva Collegessa Pennsylvaniassa saatuaan Clinton Hart Merriamilta kutsun ottaa vastaan työpaikka Yhdysvaltain maatalousministeriössä (United States Department of Agriculture). Hänen ensimmäinen työtehtävänsä oli järjestää ja luetteloida alkoholiin säilöttyjä lintujen mahalaukkuja. Washingtonissa Todd tapasi monia johtavia tiedemiehiä, kuten Robert Ridgwayn, jonka hän otti esikuvakseen.
Kyllästyttyään hallinnolliseen työhön Todd teki sopimuksen Carnegie Museumin kanssa kerätäkseen lintunäytteitä läntisestä Pennsylvaniasta. Pian hän liittyi museon henkilökuntaan assistenttina ja työskenteli siellä koko työikänsä. Todd jatkoi kenttätutkimusta Pennsylvaniassa ja sittemmin myös Koillis-Kanadassa, ja julkaisi myöhemmin kaksi suurtyötä: "Birds of Western Pennsylvania" (1940) ja "Birds of the Labrador peninsula and adjacent areas" (1963). Tämän lisäksi hän kuvaili uusia taksoneja ja tutki lintujen systematiikkaa museon karttuvan neotrooppisen alueen lintukokoelman avulla.
Todd nimesi muun muassa kuparierakkokolibrin ("Phaethornis subochraceus"). Vuonna 1968 hänet äänestettiin American Ornithologists’ Unionin (AOU) emeritusjäseneksi.
Karl Kani

Karl Kani (oik. Carl Williams, s. 1968 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on muotisuunnittelija, hiphop-vaatemerkki "Karl Kanin" perustaja ja Toimitusjohtaja. Katumuoti-brändi Karl Kani syntyi Brooklynissä New Yorkissa vuonna 1989 Williamsin ollessa vain 16-vuotias. Karl Kani nousi huimaan suosioon ja tietoisuuteen 90-luvulla, jolloin sen ajan suosiossa olleet rap-artistit, kuten Tupac Shakur alkoivat pukemaan Karl kanin tuotteita.
Brunhilde (Austrasia)

Brunhilde (noin 534–613), myös Brunhild, Brunhilda, Brunechildis tai Brunehaut, oli Austrasian kuningatar. Hän oli usean vuosikymmenen ajan frankkien valtakunnan vaikutusvaltaisin hahmo. Hän muun muassa kävi kirjeenvaihtoa paavi Gregorius Suuren kanssa.
Brunhilde oli visigoottien kuninkaan Atanagildin tytär ja meni vuonna 567 naimisiin Austrasian merovingikuninkaan Sigebert I:n kanssa. Naimisiin mennessään Brunhilde luopui areiolaisuudesta ja kääntyi katoliseen uskoon.
Brunhilden sisar Galsvinta meni pian tämän jälkeen naimisiin Sigebertin veljen, Neustrian kuninkaan Kilperik I:n kanssa. Ennen avioliittoa Kilperikin oli luovuttava useista jalkavaimoistaan. Gregorius Toursilainen kuitenkin kirjoittaa, että Kilperik ei lakannut rakastamasta aiempaa vaimoaan Fredegundaa, mistä nousi skandaali. Skandaalin paljastuttua Galsvinta halusi palata aarteineen kotimaahansa, jolloin Kilperik murhautti hänet. Tämän jälkeen Kilperik meni uudelleen naimisiin Fredegundan kanssa.
Sisarensa murhasta raivostunut Brunhilde yllytti miehensä sotaan Kilperikiä vastaan. Sigebert oli jo lähellä lopullista voittoa, kun salamurhaajat onnistuivat vuonna 575 surmaamaan hänet. Brunhilde joutui vangiksi, mutta hänen sallittiin kuitenkin myöhemmin palata Metziin, jossa hänen ja Sigebertin ainoa poika, nuori Kildebert II oli julistettu Austrasian uudeksi kuninkaaksi. Brunhilde hallitsi tämän jälkeen Austrasiaa poikansa nimissä. Kildebert II kuoli vuonna 595, jonka jälkeen Brunhilde yritti pitää vallan itsellään pyrkimällä Kildebertin pojan Teodebert II:n holhoojaksi. Tässä tavoitteessaan Brunhilde epäonnistui ja nosti Teodebertin kilpailijaksi tämän veljen Teoderik II:n. Vuonna 612 Teodebert syrjäytettiin, mutta Teoderik kuoli jo seuraavana vuonna, ja Brunhilde yritti vuorostaan nostaa alaikäisen Sigebert II:n valtaistuimelle.
Austrasian ylimystö oli kuitenkin jo kyllästynyt vallanhimoiseen Brunhildeen, ja Pipin Vanhemman johdolla he pyysivät apuun Neustrian kuninkaan Klotar II:n, Fredegundan ja Kilperikin pojan . Brunhilde ei saanut riittävästi joukkoja tuekseen ja joutui pakenemaan Burgundiin, missä hänet pian luovutettiin Klotarille. Syksyllä vuonna 613 lähes 80-vuotiasta Brunhildea kidutettiin kolmen päivän ajan ja hänet surmattiin lopulta julmasti raahaamalla häntä villihevosen perässä.
Tärkein lähde kuningatar Brunhildesta on Gregorius Toursilaisen kirjoittama kronikka, joka kuitenkin päättyy hänen kuolemaansa vuonna 594. Tämän jälkeen tärkein lähde Brunhildesta on niin kutsuttu Fredegariuksen kronikka, joka kirjoitettiin 700-luvun puolivälin jälkeen. Siinä missä Gregorius suosi kirjoituksissaan Austrasian hallitsijoita, Fredegarius taas suosi Neustrian hallitsijoita, minkä vuoksi Brunehilde kuvataan hyvin negatiivisesti hänen viimeisinä elinvuosinaan.
Operaatio Paperclip

Operaatio Paperclip (, myös "Project Paperclip") oli koodinimi Yhdysvaltain sotilastiedustelun OSS:n salaiselle operaatiolle, jossa toisen maailmansodan loppuvaiheessa siirrettiin natsi-Saksan johtavia tiedemiehiä Yhdysvaltain aseprojekteihin.
Toisessa saman kaltaisessa operaatiossa, nimeltään operaatio Applepie, siirrettiin Saksan Pääturvallisuusvirasto RSHA:n jaosto AMT IV:n eli Gestapon Neuvostoliiton vastaiseen vakoiluun ja toimintaan erikoistunutta henkilöstöä Yhdysvaltoihin ja palkattiin myöhemmin CIA:n palvelukseen.
Sana "paperclip" tarkoittaa suomeksi paperiliitintä.
Robert Jarni

Robert Jarni (s. 26. lokakuuta 1968 Čakovec, Jugoslavia) on kroatialainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi tavallisesti vasempana laiturina tai hyökkäävässä roolissa laitapuolustajana. Hän piti pitkään hallussaan Kroatian maajoukkueessa pelattujen otteluitten ennätystä.
Pelaajaura.
Jarni alotiti uransa kotikaupunkinsa MTČ-seurassa (nyk. NK Čakovec). Vuonna 1985 seura pelasi cup-ottelua suurseura Hajduk Splitiä vastaan ja Jarni teki ottelussa vaikutuksen ja siirtyi Hajdukin riveihin seuraavan vuoden helmikuussa. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 1991 saakka, jolloin hän siirtyi Italiaan Barin jouukkueeseen. Vietettyään kaksi kautta Barissa Jarni siirtyi aluksi Torinoon ja yhden kauden jälkeen toiseen torinolaisseuraan Juventukseen. Myös Juventus-pesti jäi yhden kauden mittaiseksi Jarnin siirryttyä Espanjaan Real Betisiin vuonna 1995. 
Betisistä Jarni siirtyi vuonna 1998 aluksi Coventryyn Englantiin, missä ei kuitenkaan ehtinyt pelata otteluaan ennen kuin espanjalainen suurseura Real Madrid kaappasi hänet. Kausi Madridissa jäi kuitenkin torsoksi. Jarni pelasi Espanjassa vielä kaksi kautta Las Palmasissa ennen kuin siirtyi kreikkalaiseen Panathinaikokseen, joka jäi hänen viimeiseksi ammattilaisseurakseen hänen lopetettuaan uransa 2002 MM-kisoihin, joissa Kroatia jäi alkulohkoon. 
Maajoukkueurallaan Jarni voitti Jugoslavian joukkueessa juniorien MM-kultaa vuonna 1987. Vanhassa Jugoslavian A-maajoukkueessa hän ehti pelata kaikkiaan seitsemän ottelua. Hän oli mukana joukkueessa myös 1990 Italian MM-kisoissa. Joulukuussa 1990 hän pelasi ensimmäisen ottelunsa itsenäistyneen Kroatian maajoukkueessa. Hänen maajoukkueuransa kesti kaikkiaan 12 vuotta, jona aikana hän pelasi kaikkiaan 81 ottelua, mikä oli ennätys aina vuoteen 2006 saakka. Maajoukkueurallaan hän kykeni maalintekoon yhden kerran. Hän edusti maataan MM-kisoissa 1998 Ranskassa (pronssia) ja 2002 Japanissa ja Etelä-Koreassa, sekä EM-kisoissa 1996 Englannissa.
Uran jälkeen.
Lopetettuaan jalkapallouransa Jarni pelasi jonkin aikaa futsalia kroatialaisessa MNK Splitin joukkueessa. Yhteistyössä urheiluvälinevalmistaja "Astrean" kanssa hän lanseerasi omaa nimeään kantaneen urheiluvälinetuotemerkin. 
Elokuussa 2007 Jarni nimitettiin Hajduk Splitin apuvalmentajaksi, mutta pari kuukautta myöhemmin päävelmentaja Sergije Krešić lähti seurasta ja Jarni otti vetovastuun. Hän kuitenkin sai potkut kauden päätteeksi. Sittemmin hän on toiminut televisiokommentaattorina kotimaassaan maaottelulähetyksissä.
Tübingenin yliopisto

Tübingenin Eberhard Karls -yliopisto () on julkinen yliopisto, joka sijaitsee Tübingenin kaupungissa, Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se on perustettu 1477 ja on siten yksi Saksan vanhimmista yliopistoista. Tübingenin yliopisto on kansainvälisesti tunnettu lääketieteen, luonnontieteen ja humanististen tieteiden aloilla.
Tübingenin yliopiston noin 20 000 opiskelijaa asuvat melko pienessä 85 000 asukkaan Tübingenin kaupungissa. Yliopisto on eteläisen Württembergin suurin työllistäjä lähes 10 000 työntekijänsä voimin. Yliopiston sairaalassa on työntekijöitä noin 6 000 ja opiskelijoita noin 3 000. Yliopiston budjetti on noin 650 miljoonaa euroa.
Tübingenin yliopistosta ovat valmistuneet muun muassa liittopresidentti Horst Köhler, Nobel-palkitut Christiane Nüsslein-Volhard, Hartmut Michel ja Günter Blobel, sekä kirjailija Martin Walser, näyttelijä Ulrich Tukur ja entinen Länsi-Saksan jalkapallomaajoukkueen pelaaja Dieter Hoeneß.
Tulosyksikkö

Tulosyksikkö () on yrityksen autonominen osa, jonka tulosta lasketaan kuin se olisi itsenäinen yritys. Tulosyksikköajattelun avulla voidaan yhtiötä erillisiksi tytäryrityksiksi tai kahdeksi tai useammaksi samojen omistajien yrityksiksi jakamatta harjoittaa yhden oikeushenkilön piirissä.
Tulosyksiköihin jaettua organisaatiota sanotaan tulosyksikköorganisaatioksi.
Todd McLellan

Todd McLellan (s. 3. lokakuuta 1967 Melville, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut keskushyökkääjä. Hän toimi 19. toukokuuta 2015 - 20. marraskuuta 2018 NHL-seura Edmonton Oilersin päävalmentajana.
Aiemmin McLellan on työskennellyt San Jose Sharksin päävalmentajana (2008-2015) ja Detroit Red Wingsin apuvalmentajana (2005-2008). 16. huhtikuuta 2019 McLellan nimettiin Los Angeles Kingsin päävalmentajaksi. Helmikuussa 2024 hän sai potkut Kingsin päävalmentajan tehtävästä. Joulukuussa 2024 Detroit Red Wings palkkasi hänet päävalmentajakseen. Hän oli myös Kanadan maajoukkueen päävalmentaja joukkueen voittaessa kultaa Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2015.
Ura.
McLellan pelasi vuodet 1983–1987 Saskatoon Bladesin riveissä WHL-junioriliigassa. Vuoden 1986 New York Islanders varasi hänet NHL:ään numerolla 104 tilaisuuden viidennellä kierroksella. McLellan pelasi kaudella 1987–1988 viisi NHL:n runkosarjaottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Suurimman osan kausista 1987–1988 ja 1988–1989 hän pelasi Springfield Indiansin riveissä AHL-liigassa. Vuodesta 1989 vuoteen 1992 hän oli pelaaja-valmentajana Alankomaiden jääkiekon pääsarjan Utrechtissa. Hän oli voittamassa vuosina 1991 ja 1992 Alankomaiden jääkiekkomestaruutta.
Vuodet 1994–2000 McLellan oli WHL-seura Swift Current Broncosin päävalmentaja. Hän valmensi joukkueen kaikilla kuudella kaudella pudotuspeleihin ja vuonna 2000 hänet nimettiin liigan vuoden valmentajaksi. Hän oli neljä vuotta myös Broncosin general manager ja vuonna 1997 hänet palkittiin WHL:n vuoden toimitsijana. Vuonna 2000 hän siirtyi Cleveland Lumberjacksin päävalmentajaksi IHL-liigaan. Vuonna 2001, IHL:n lopetettua toimintansa, McLellanista tuli AHL-seura Houston Aerosin valmentaja. Hän toimi tehtävässä neljä kautta ja valmensi joukkueen vuonna 2003 AHL:n mestariksi, Calder Cupin voittajaksi. Aeros voitti loppuotteluissa Hamilton Bulldogsin voitoin 4–3. Hän valmensi AHL-vuosinaan myös kahdessa AHL:n tähdistöottelussa.
Vuonna 2005 McLellan siirtyi NHL-valmentajaksi. Hän oli kolme kautta yksi Detroit Red Wingsin apuvalmentajista, Mike Babcockin ollessa päävalmentaja, ja vastasi joukkueen ylivoimapelistä. Vuonna 2008 hän oli voittamassa valmentajana Stanley Cupin mestaruutta. Kesäkuussa 2008, viikko Red Wingsin Stanley Cup -voiton jälkeen, McLellanista tuli Ron Wilsonin seuraaja NHL-seura San Jose Sharksin päävalmentajana.
Yksityiselämä.
McLellan on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Debbien kanssa kaksi lasta, molemmat poikia.
Misteliaratti

Misteliaratti ("Hapalopsittaca fuertesi") eli aiemmalta nimeltään risaldanaratti on erittäin uhanalainen Kolumbian keskisillä Andeilla elävä ruostearatteihin kuuluva papukaijalaji. 
Kooltaan misteliaratti on noin 24 cm. Laji on hyvin värikäs. Lajin selkä, siivet, alavatsa ja pyrstö ovat pääosin vihreät. Siipisulissa on myös sinistä ja punaista sekä siiven kärjissä on sinistä ja mustaa. Pyrstön reunus on väriltään punainen ja kärki on sininen. Misteliaratin alavatsa on väriltään keltainen, vatsassa on myös punainen täplä. Lajin pää on keltainen lukuun ottamatta punaista nokanympärystää sekä sinivihreää päälakea. Nuoret yksilöt ovat hieman vanhempia vaaleampia. Nokka on suurikokoinen ja tukeva. Misteliaratti muistuttaa ruostenaama-arattia ("Hapalopsittaca amazonina"), jonka naamassa on kuitenkin enemmän punaista ja jonka ylävatsa on ruosteenvärinen.
Misteliaratin elinympäristöä ovat vuoristometsät useimmiten 3 300–3 500 metrin korkeudessa. Metsissä tulee kasvaa misteliä, jonka marjat ovat lajin pääasiallinen ravinto. Laji pesii tammikuusta toukokuuhun.
Misteliarattikannan kooksi arvioidaan 350–450 yksilöä. Metsien hakkaaminen on ollut hyvin laajamittaista ja sopivia elinympäristöjä on enää hyvin vähän jäljellä. Lajin säilymistä uhkaa myös geneettinen sekoittuminen alueelle levinneeseen ruostenaama-arattiin.
Bruce Morrow

Bruce Morrow (s. 13. lokakuuta 1937, New York, New York) on yhdysvaltalainen DJ, joka tunnetaan esiintyjänimellä "Cousin Brucie".
Bruce Morrow on saanut useita kunnianosoituksia työstään. Hänet on muun muassa nimetty Radio Hall of Fameen ja NAB Hall of Fameen. Vuonna 1994 New Yorkin pormestari Rudolph Giuliani nimesi West 52nd Streetin uudelleen "Cousin Brucie Way"ksi.