tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Querfurt

Querfurt on kaupunki Saksi-Anhaltin osavaltiossa itäisessä Saksassa noin 55 kilometriä Leipzigista länteen.
Maantiede.
Querfurt sijaitsee piirikuntansa lounaisosassa Harz-vuoriston kaakkoispuolella. Lännessä Querfurt rajoittuu Thüringenin osavaltioon.
Historia.
Nykyisen Querfurtin alueella on asuttu jo tuhansia vuosia ennen ajanlaskun alkua. Ensimmäinen asiakirjamaininta Querfurtista on 800-luvun lopulta; paikkakunta oli samannimisen aatelissuvun tukikohta. Pyhimykseksi julistettu Bruno von Querfurt syntyi paikkakunnalla vuonna 974. Sisemmästä kaupunginmuurista on maininta vuodelta 1198 ja ulommasta vuodelta 1357. Querfurt sijaitsee aivan Martti Lutherin synnyinkaupungin Eislebenin eteläpuolella, ja oli siten vahvasti reformaation vaikutusalueella. Ensimmäinen evankelinen jumalanpalvelus Querfurtissa pidettiin 1542. Kolmikymmenvuotinen sota koetteli Querfurtia pahoin, sen jälkeen tulivat vuosien 1655 ja 1678 kaupunginpalot. Jälleenrakennus tehtiin barokkityyliin. Saksan valtakunnan perustamisen jälkeen 1800-luvun jälkipuoliskolla Querfurtin talous- ja kulttuurielämä kehittyi ripeästi. Toisen maailmansodan jälkeen Querfurt jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Siitä kehittyi ennen kaikkea asuinkaupunki, josta käytiin työssä lähiympäristön teollisuuskeskuksissa. Saksojen jälleenyhdistyttyä Querfurtin vanhakaupunki kunnostettiin. Alueellisia uudelleenjärjestelyjä tehtiin runsaasti: Querfurtiin liitettiin kaikkiaan kahdeksan maalaiskuntaa vuosina 1995 ja 2004.
Querfurtin linna, Burg Querfurt, on Saksan suurimpia keskiaikaisia linnoituksia.
Talous ja liikenne.
Querfurtin keskeisiä liikenneväyliä ovat Bundesstraße 180 ja 250. 
Bundesautobahn 38 kulkee Querfurtin pohjoispuolitse. Kaupungissa sijaitsevista yrityksistä mainittakoon L. Stroetmann Saat.
Merenvahapiippu

Merenvahapiippu on merenvahasta valmistettu piippu. 
Historia.
Ensimmäinen tunnettu merenvahasta tehty piippu on noin vuodelta 1723. Siitä tuli nopeasti arvostettu materiaali piippujen valmistukseen viileän, kuivan ja maukkaan savun ansiosta. Merenvahan huokoisen koostumuksen vuoksi kosteus ja terva vetäytyvät syvälle kiveen. Merenvahasta tulikin erinomainen korvike silloisille savipiipuille. Sitä arvostetaan edelleen, vaikka 1800-luvun puolivälistä lähtien briar-piipuista on tullut yleisimpiä. 
Puukanervan käyttö 1820-luvun alkupuolelta lähtien vähensi huomattavasti savipiippujen ja vähemmässä määrin myös merenvahapiippujen kysyntää. Merenvahan ominaisuuksia yhdistettiin myös briar-piippujen ominaisuuksiin laittamalla briar-piippu merenvahakoppaan. Jotkut uskovat, että merenvahalla vuoratut briar-piiput yhdistävät merenvahan huokoisuuden ja makeuden puukanervan kestävyyteen. Merenvahan on kuitenkin jäähdyttävä ennen piipun puhdistamista, ja puukanervaa tulee lepuuttaa muutama päivä tupakoinnin jälkeen, joten yhdistelmässä on joitain molempien materiaalien huonoja puolia. Vuorauksen ohuus voi vaikuttaa piipun kestävyyteen. Jotkut eivät myöskään puhdista piippujaan, joka aiheuttaa merenvahan halkeilun.
Kauluskehrääjä

Kauluskehrääjä ("Nyctidromus albicollis") on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Pohjois- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö.
Kauluskehrääjä on kehrääjäksi suurikokoinen ja voi kasvaa 22–28 cm pitkäksi ja koko vaihtelee alalajeittain. Naaras on hieman koirasta pienempi. Sukupuolet eroavat hieman toisiaan ulkonäöltään. Kauluskehrääjä on ruumiinrakenteeltaan suuripäinen sekä pitkäpyrstöinen. Siivet ovat pyöreäkärkiset. Linnun yleisväritys on harmahtavan ruskeankirjava. Värin tummuus vaihtelee alalajeittain. Kauluskehrääjällä on valkoinen juova kurkussaan. Lisäksi koiraalla on valkoisia juovia ja täpliä siivissään ja alapyrstössä on leveä valkoinen juova. Naaraan siipitäplät ovat pienemmät ja väriltään ruskehtavat.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Kauluskehrääjän levinneisyysalue on hyvin laaja. Se ulottuu Yhdysvalloista Teksasin eteläosista Väli-Amerikkaan ja Etelä-Amerikan pohjoisosista Amazonin altaan läpi Argentiinan pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat metsät, tiheiköt ja pensaikot. Kauluskehrääjä on yöaktiivinen ja saalistaa ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Päivisin se lepää maassa lehtikerrokseen kätkeytyneenä. Lajin pesimäkausi alkaa keväällä ja jatkuu heinäkuulle. Kauluskehrääjä ei rakenna varsinaista pesää, vaan naaras munii kaksi munaa maahan lehtikasaan. Sekä naaras että koiras hautovat munia.
Angela Yoffe

Angela Yoffe on latvialaissyntyinen, Israeliin asettunut pianisti.
Yoffe syntyi Riiassa muusikkoperheeseen. Hän opiskeli pianonsoittoa aluksi Neuvostoliitossa ja Israelissa. Hän jatkoi opintojaan Joaquín Achúcarron sekä Jonathan Feldmanin johdolla Yhdysvalloissa ja pääsi Dorothy DeLayn assistentiksi Juilliard School of Musiciin.
Yoffe on esiintynyt resitalistina ja kamarimuusikkona New Yorkissa, Washington DC:ssa, Chicagossa, San Franciscossa, Lontoossa, Berliinissä, Pariisissa, Tel Avivissa, Genevessä, Roomassa ja Tokiossa. Hän on vieraillut lukuisten orkesterien solistina sellaisten kapellimestareiden kuin Andrei Boreikon, Gerard Schwarzin, Jens Nygaardin, Sebastian Lang-Lessingin ja Viktor Jampolskin johdolla. Hänet on kutsuttu esiintyjäksi useille kansainvälisille festivaaleille. 
Vuonna 2010 Yoffe perusti Chicagossa vuosittaisen North Shore -kamarimusiikkifestivaalin, joka muun muassa myöntää Arkadi Fomin -stipendejä lupaaville esiintyjille. Hän perusti myös yhteistyössä Roosevelt-yliopiston Chicago College of Performing Artsin ja Betty Haag -musiikkiakatemian Creative Learning Programin välillä toimivan pianoluokan. Hänellä on eksklusiivinen levytyssopimus BIS Recordsin kanssa. Hän teki viulistimiehensä Vadim Gluzmanin kanssa ensimmäisen levytyksen Lera Auerbachin 24 preludista viululle ja pianolle.
Lotta Virkkunen

Lotta Marie Virkkunen (s. 13. heinäkuuta 1980 Tampere) on tamperelainen viulisti. Virkkunen on kirjoittanut ylioppilaaksi Savonlinnan Taidelukion musiikkilinjalta 1999, jonka jälkeen hän on opiskellut musiikkipedagogiksi TAMK:ssa Tampereella. Hänen opettajiaan olivat Ari Angervo ja Nikolai Fadeev, jonka lisäksi hän on opiskellut mestarikursseilla mm. Petri Aarnion, Réka Szilvayn, Vera Vaidmanin ja Uusi Helsinki -Kvartetin johdolla. Vuonna 2007 Virkkunen aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa kansanmusiikin osastolla. Vuodet 2009–2011 hän opiskeli Sibelius-Akatemian vanhan musiikin osastolla pääinstrumenttinaan barokkiviulu Minna Kankaan johdolla. Virkkunen valmistui musiikin kandidaatiksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2011.
Virkkunen on esiintynyt mm. E5- ja Orkester Norden -orkestereiden riveissä viulistina ja äänenjohtajana, sekä esiintynyt kamarimuusikkona Ruotsissa ja Suomessa, mm. Ung Nordisk Musik- sekä Musik vid Gästriksland- ja Sääksmäki Soi -festivaaleilla. Hän on esiintynyt mm. Helsingin Barokkiorkesterin, Suomalaisen Barokkiorkesterin sekä Irish Baroque Orchestran kanssa. 
Vuodet 2011–2018 Virkkunen asui Irlannissa. Vuosina 2016–2018 hän opiskeli CIT Cork School of Musicissa esittävän säveltaiteen osastolla (klassinen musiikki), josta hän valmistui erinomaisin arvosanoin musiikin maisteriksi (MA in Music Performance) vuonna 2018. Cork School Of Musicissa Virkkusen opettajana toimi Elisabeth Charleson.
Irlannissa Virkkunen saavutti menestyksekkään kansainvälisen uran esiintyen muun muassa Women Of Ireland-, Gaelforce Dance- ja Dance Masters -produktioissa Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hän on esiintynyt Irlannin presidentille Michael D. Higginsille ja Sir Rod Stewardille. Virkkunen on esiintynyt myös Shane Filanin (Westlife) ja Daniel O’Donnellin kanssa. Vuonna 2018 hän palasi Suomeen, jossa työskentelee freelance-muusikkona klassisen musiikin, kevyen musiikin ja irlantilaisen kansanmusiikin aloilla.
Ekkehard IV

Ekkehard IV (n. 980 Alsace – 21. lokakuuta 1069? Sankt Gallen) oli St. Gallenin luostarin benediktiinimunkki. Hän oli yksi keskeisistä luostarin elämästä keskiajalla kertoneen "Casus Sancti Galli" (suom. Tapahtumia Sankt Gallenissa) kirjan tekijöistä. Ekkehardin alkuperästä ei tiedetä paljoakaan, mutta hän saapui luostariin lapsena. Häntä opetti Notker Labeo ("Notker Saksalainen"), joka oli aikansa huomattavimpia oppineita. Ekkehardin toinen teos oli "Liber Benedictionum".
Ekkehard kuoli 21. lokakuuta mutta vuosi ei ole tiedossa. Hän eli kuitenkin vielä vuonna 1057.
Peder Joninpoika

Peder (Haak, Bonde) Joninpoika (k. n. 1342) oli ritari, valtaneuvos ja Viipurin linnan päällikkö vuodesta 1321 noin vuoteen 1340. 
Peder kuului smoolantilaiseen Bååt-sukuun. Viipurin linnan hän sai johdettavakseen todennäköisesti kesällä 1321. Valtaneuvoksena hän esiintyi seuraavasta vuodesta, jolloin hän joutui torjumaan suuriruhtinas Jurin hyökkäystä Viipuriin. Hyökkäyksessä pahoin kärsinyttä linnaa jouduttiin uusimaan niin perusteellisesti, että Pederiä on mahdollista pitää Viipurin perustajana. Hän otti osaa Pähkinäsaaren rauhan neuvotteluihin, samoin kuin toimi yhteistyössä käskynhaltijan, Turun linnan päällikön Matias Kettilmundinpojan kanssa. Tämän kuoltua Peder järjesti linnalääninsä hallintoa, mahdollisesti piispa Pentti Gregoriuksenpojan avulla. Ritariksi hänet lyötiin vuonna 1336. Peder palasi 1340-luvun vaihteessa Ruotsiin, jossa hän kuoli todennäköisesti vuoden 1342 tienoilla. Hänen arvellaan olleen naimisissa Kristiina Hemmingintytär Tannen kanssa.
Pietari Joninpojan kirjeessä Tallinnan raadille vuonna 1336 mainitaan Viipuri, Virolahti ja Vehkalahti paikkoina, jossa hansakaupungin porvareilla oli oikeus käydä kauppaa paikallisten asukkaiden kanssa.
Ljuta (Pljussa)

Ljuta () on Luoteis-Venäjän Pihkovan alueen Strugi-Krasnyjen- ja Pljussan piireissä virtaava pieni sivujoki, joka yhtyy Pljussajokeen sen vasemmalta puolelta.
Joen kulku.
Joen alkulähde sijaitsee Mogutovon () kylän lähellä Lugan ylänköalueella, missä korkeuserot vaihtelevat 100–200 metriä mpy. Joen latvaosa sijaitsee Pljussan valuma-alueen eteläosissa yhdessä Kurejan latvaosien kanssa. Vaikka joki mutkittelee kukkuloiden välissä, on sen perussuunta koko ajan kohti pohjoista. Ljuta yhtyy Pljussaan noin 135 kilometriä Narvan tekojärvestä yläjuoksulle.
Valuma-alue ja sivujoet.
Ljuta sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Pljussan valuma-alueella, jonka pääuoman Pljussajoen sivujoki se on. Joen valuma-alueen pinta-ala on 660 neliökilometriä. Joella on pieniä sivujokia tai -ojia, joista merkittävimmät ovat alle talukoituna:
Lähde: 1 =
Linda Hedlund

Linda Hedlund (s. 1976) on suomalainen viulisti.
Hedlund aloitti viulutunnit 5-vuotiaana Suomessa. Sittemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Sergei Kravtšenkon johdolla ja Wienin musiikin ja esittävien taiteiden yliopistossa Rainer Küchlin johdolla. Hän sai opetusta myös Berliinin taideyliopistossa Uwe-Martin Haibergilta. Hän on osallistunut muiden muassa Schlomo Mintzin, Yair Klessin, Endre Wolfin, Mihail Kopelmanin ja Ana Tšumatšenkon mestarikursseille. Kamarimusiikkikoulutusta hän on saanut Johannes Meisslinilta. Maisterin arvon Hedlund sai Wienissä 2002 ja tohtorinarvon Sibelius-Akatemiassa 2010 väitöskirjansa aiheena ranskalaisten säveltäjien viulumusiikki vuosilta 1875–1945. Opiskeluvuosinaan Hedlund toimi Sibelius-Akatemiassa assistenttina. 
Hedlund on esiintynyt kansainvälisesti solistina ja kamarimuusikkona. Hän on toiminut konserttimestarina muun muassa Tapiola Sinfoniettassa vuonna 2004 ja Michael Tilson Thomasin johdolla Pacific Music Festivalilla. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneihinsa ovat kuuluneet Wienin filharmonikkojen jäsenet, Oliver Kern, Steven Isserlis, Camilla Nylund ja Otto Tolonen. Hedlund on esiintynyt Helsingin Musica nova Helsinki -tapahtumassa ja Carnegie Hallissa. Hän perusti vuonna 2007 Emäsalon musiikkijuhlat ja on pitänyt mestarikursseja Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa sekä Aasiassa.
Veli-Matti Karén

Veli-Matti Karén (s. 22. maaliskuuta 1967 Kuivaniemi) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja ohjaaja. 
Veli-Matti Karén valmistui Oulun yliopistosta luokanopettajaksi vuonna 1991. Hän toimi jo opiskeluaikanaan avustajana Oulun kaupunginteatterin musiikkiproduktioissa ja kiinnostus esiintymistä kohtaan johti opintoihin Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui vuonna 1998. 
Karén on toiminut Kouvolan Teatterissa näyttelijänä vuodesta 2000. Hän on näyttellyt MTV3:n sarjassa "Hyvät neuvot kalliit" ja toiminut ääninäyttelijänä elokuvissa "Veljeni Leijonamieli" sekä "Viiru ja Pesonen". Vuonna 2011 hän näytteli elokuvassa Yhtä kyytiä. Hän on esiintynyt monissa radio- ja televisiomainoksissa. Vuonna 2017 hän esitti miespääosaa Mikko Roihan ohjaamassa valtakunnallisessa teattereiden yhteistyötuotannossa nimeltään Pesärikko. Karén on tehnyt ohjauksia Kouvolan seudun kesäteattereiden lisäksi Lauluyhtye OTTO:lle ja Sysmän suvisoiton osana toimivalle Lasten suvisoitto-leirille. Kaudella 2018-2019 Kouvolan Teatterissa esitettiin hänen ohjauksensa kauhunäytelmästä Mustapukuinen nainen. Kyseessä oli hänen ensimmäinen ammattiteatterille tehty ohjaus. Hän keikkailee juontajana sekä esittää ja kouluttaa improvisaatiota. 
Karén sävelsi Jukka Itkosen Taikuri Into Kiemura -runokirjastasta 12 runoa lauluiksi, jotka julkaistiin Into Kiemura ja muita ammattilaislauluja tasatunnein -levyllä vuonna 2014. Laulut on sovittanut Iikka Kahri. Levy oli Emma-gaalassa ehdokkaana vuoden lastenlevyksi vuonna 2015. Muita hänen tunnustettuja sävellyksiään ovat muun muassa Tyttö laivasta (Kotkan Meripäivien paras kantaesitys), Suuret lahjat (finaalipaikka J. H. Erkko-laulukilpailussa) ja Rosvojenkka (2. sija dekkarilaulukilpailussa). Vuoden 2019 maaliskuussa julkaistiin Karénin Anna-Leena Härkösen runoihin säveltämistä lauluista koostettu laulukirja Oot kaikki mulle. Karén keikkailee laulajana.
Anuliisa Uotila

Anuliisa Uotila (o.s. Numminen; s. 11. maaliskuuta 1950 Helsinki) on suomalainen taitoluistelija ja taitoluisteluvalmentaja.
Ura.
Uotila voitti omalla kilpaurallaan muun muassa taitoluistelun junioreiden Suomen-mestaruuden vuonna 1967 ja kolme aikuisten Suomen-mestaruusmitalia, kultaa vuonna 1970 sekä hopeaa vuosina 1968 ja 1969. Hän edusti seuratasolla Helsingin Jalkapalloklubia (HJK), jonka taitoluistelujaostosta tuli myöhemmin oma itsenäinen seuransa Helsingin Taitoluisteluklubi (HTK). 
Uotila valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselta vuonna 1973. Hän ei kuitenkaan koskaan toiminut liikunnanopettajana, vaan teki työuransa taitoluisteluvalmentajana niin seura- kuin maajoukkuetasolla. Uotilan valmennettaviin kuuluivat muun muassa Susan Broman, Oula Jääskeläinen ja Pekka Leskinen.
Uotila toimi Suomen Taitoluisteluvalmentajien hallituksen puheenjohtajana vuosina 1986–1989, 1995–1999 ja 2005–2006. Hän on ollut myös Suomen Ammattivalmentajat SAVALin hallituksen puheenjohtaja vuosina 2007–2014 sekä varapuheenjohtaja vuosina 2002–2006.
Valmentajauransa ohella Uotila toimi pitkään taitoluistelukommentaattorina ja -selostajana televisiossa. Hän oli kommentaattorina Yleisradion kanavilla 1970-luvun lopulta alkaen, aluksi Seppo Kannaksen selostamissa lähetyksissä ja myöhempinä vuosina Tapio Suomisen ja Jere Nurmisen. Hän selosti kilpailuja myös yksin, ensimmäisen kerran Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002. Uotila oli Kannaksen selostusparina Yleisradion lisäksi Eurosportilla. Hän selosti taitoluistelua myös yhden kauden ajan Viasatilla, vuosina 2019–2020. Hän lopetti selostusuransa tuon kauden jälkeen. 
Vuonna 2013 Uotila oli vakiotuomarina Nelosen viihdeohjelmassa "Dancing on Ice".
Yksityiselämä.
Uotila on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Yksi lapsista on jäätanssija Maikki Uotila, ja toinen on jääkiekkoilija Juha Uotila.
Karén

Karén on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Järvenmäenlampi

Järvenmäenlampi on Iitissä, Kuukson ja Inginmaan kylien välissä sijaitseva lampi. Se sijaitsee aivan Iitin ja Kouvolan (vuoteen 2008 Elimäen ja Kuusankosken) rajan tuntumassa, Järvenmäen päällä metsän keskellä. Järvenmäenlampi sijaitsee huomattavasti lähempänä Kouvolaan kuuluvaa Korian taajamaa kuin Iitin kuntakeskusta Kausalaa. Lammelta on matkaa Korialle 5 kilometriä, Kouvolaan 10 kilometriä ja Kausalaan 10 kilometriä. Järvi kuuluu Taasianjoen vesistöön ja sen syvin kohta on 17,1 metriä.
Savannakhet

Savannakhet on samannimisen provinssin pääkaupunki Laosissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa siellä oli 91 684 asukasta, mikä tekee siitä Laosin toiseksi suurimman kaupungin. Vuodesta 2005 kaupungin virallinen nimi on ollut sama kuin piirikunnan, Kaysone Phomvihane, entisen pääministerin kunniaksi. Kirjallisuudessa käytetään yleisesti vanhaa nimeä Savannakhet.
Kaupunki sijaitsee Mekong-joen rannalla.
Savannakhetin lentoasemalta on säännöllistä kotimaan liikennettä Vientianeen.
Kurtnan järvialue

Kurtnan järvialue () on Viron koillisosassa Alutagusen kunnassa sijaitseva pieni metsäinen harjualue, jolta löytyy yli 40 pikkujärveä. Se sijaitsee Alutagusen alangon keskiosissa ja on Itä-Virumaalla retkeilijöiden suosiossa. Osa alueesta sisältyy Natura 2000- hankkeen suojelualueisiin.
Alueen piirteitä.
Järvialue on 10 kilometriä pitkä ja paikoin 5 kilometriä leveä. Se sijaitsee Kurtnan itäpuolella noin 12 kilometriä Jõhvista kaakkoon päin. Järvialueen ympärillä on kallioperän sisältävän öljyliuskeen louhinnan takia suuria louhoksia ja niiden jäänteitä. Öljyliusketta on mahdollisesti myös suojelualueen alla. Itäpuolen Orun turvetuotantoalueelta nostetaan turvetta suurelta alalta. Länsipuolella on laaja Kurtnan kylän peltoaukea.
Alue on kokonaan metsämaata, joka muodostuu kuivasta kangasmetsästä ja sekametsästä. Alueen suhteelliset korkeusero ovat 15–20 metriä, mutta korkein mäki kohoaa 71 metriä mpy. Järvikuoppien katsotaan muodostuneen viime jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäästä vapautunut, mutta vielä ikiroudan kovettama maaperä, alkoi yksittäisistä paikoista sulaa. Sulaminen näkyi termokarstina, jonka epätasainen sulaminen aiheutti maahan veden täyttämiä painaumia. Painaumat, mahdollisesti myös supat, ovat säilyneet osittain nykypäiviin asti lampina ja järvinä. Syvin järvi on Porkuni järv, joka on 11,5 metriä syvä. Alueella on järviä ainakin 30, mutta monesti näkee järvilukuna myös 42 järveä. Ympäristön teollinen toiminta ja siitä johtuva pohjaveden aleneminen, näkyy järvien vedenpinnan alenemisena. Useat järvet ovat umpijärviä, joilla ei ole laskuojia eikä aina tulo-ojiakaan. Osa järvistä on yhdistetty toisiinsa kaivamalla niiden välille tasoitusojat. Osa näistä ojista on johdettu Mustajõen vesistöön, joka laskee itään päin Narvanjokeen, sekä Vasavere jõgi, joka laskee pohjoissuuntaan Suomenlahteen.
Maisemansuojelualue.
Maisemansuojelualue perustettiin vuonna 1987, vahvistettiin vuonna 2005 ja suojellun alueen pinta-ala on 2 820 hehtaaria eli 28 neliökilometriä (vuonna 2019). Suojelualueen järvien yhteispinta-ala on 188 hehtaaria. Merkittävimmät järvet, jotka ovat alueen suojeltaviksi elinympäristöiksi valittuja järviä, ovat esimerkiksi : 
Ahnejärv, Aknajärv, Haugjärv, Jaala järv, Kuradijärv, Kurtna Linajärv, Kurtna Väike Linajärv Liivjärv, Martiska järv, Niinsaare järv, Nõmme järv, Mustjärv, Räätsma järv, Saarejärv, Suurjärv, Valgejärv, Kirjakjärv ja Peen-Kirjakjärv.
Järvialueen suurin järvi Konsu järv ei sijaitse suojelualueella ja Pannjärv on vain hiekanotossa syntynyt järvi. Alueen järvet voivat olla tyypiltään oligotrofinen, mesotrofinen, eutrofinen, dyseutrofinen ja siderotrofinen. Niiden vesi on melko kirkas, sillä näkösyvyys on tavallisesti 2–3 metriä. Metsien harviaisia tai silmällä pidettäviä kasvilajeja ovat metsänemä, harajuuri, isoarho ja järven pohjassa viihtyvä nuottaruoho. Lisäksi alueen järvissä elää rantanuoliainen.
Tosa (Kōchi)

Tosa () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Tyynenmeren Tosanlahden rannikolla Kōchin kaupungin lounaispuolella. Kaupungin itärajalla laskee mereen Niyodojoki. Vuoristo jakaa kaupungin kahteen alueeseen: pohjoisosan tasangolla sijaitsee Takaokan alue, etelässä Tyynenmeren rannikolla Niin ja Usan kaupunginosat. Tosaan kuuluu myös osa Uranouchinlahdesta ja Yokonamin niemimaan kärki, joka on liitetty kaupunkiin sillalla. Kaupungissa on 27 037 asukasta (lokakuussa 2019) ja sen pinta-ala on 91,50 neliökilometriä.
Tosan kaupungin juuret ovat vuoden 1958 kuntaliitoksessa, jossa liitettiin yhteen Takaokan ja Usan maaseutukaupungit sekä Niin kyläkunta. Liitoksessa perustettiin uusi Takaokan maaseutukaupunki, jolle myönnettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna kaupunkioikeudet. Samalla se muutti nimensä Tosaksi. Merkittäviä elinkeinoja ovat maanviljely, joka tuottaa esimerkiksi riisiä, sitrushedelmiä, röyhyvihvilää ja kasviksia, boniitin kalastus ja siitä tehdyn "katsuobushin" valmistus. Japaninpaperin valmistus on tärkeä perinteisen käsityöteollisuuden ala.
Tosassa sijaitsee kaksi Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä, Kiyotaki-ji (temppeli nro. 35) Takaokan alueella ja Shōryū-ji (temppeli nro. 36) Usan alueella Yokonamin niemimaalla.
Vinokaspulkkosienet

Vinokaspulkkosienet ("Tapinella") on Tapinellaceae-heimoon kuuluva sienisuku, johon sisältyy kaksi syötäväksi kelpaamatonta lajia, jotka ovat samettijalka ("Tapinella atrotomentosa") ja vinokaspulkkosieni ("Tapinella panuoides"). Molemmat lajit ovat Suomessa elinvoimaisia. Suvun kuvasi tieteelle ensimmäistä kertaa ranskalainen sienitieteilijä Jean-Edouard Gilbert.
Pekka Nevalainen (historiantutkija)

Väinö Pekka Nevalainen (7. lokakuuta 1959 Nurmes – 3. joulukuuta 2021 Joensuu) oli suomalainen historiantutkija ja Itä-Suomen yliopiston Suomen historian dosentti. Hän väitteli tohtoriksi 1990 Joensuun yliopistossa. Nevalainen tutki Inkerinmaan suomalaisten historiaa Inkerissä, Itä-Karjalan historiaa sekä Venäjältä Suomeen tulleiden pakolaisten vaiheita.
Nurmeksen Salmenkylässä syntynyt Pekka Nevalainen pääsi ylioppilaaksi 1979 Nurmeksen lukiosta ja hän aloitti opinnot Joensuun korkeakoulun historian laitoksella vuonna 1980. Hänen 1990 valmistunut väitöskirjansa "Inkeriläinen siirtoväki Suomessa 1940-luvulla" käsitteli vuosina 1943–1944 Inkeristä Suomeen kuljetettujen yli 63 000 inkeriläisen vaiheita. Pekka Nevalaisen ja professori Hannes Sihvon toimittama "Inkeri: historia, kansa, kulttuuri" (SKS 1991) valittiin vuoden 1991 tietokirjaksi ja kirja sai lisäksi Tieto-Finlandian kunniamaininnan ja Lauri Jäntin Säätiön palkinnon. Nevalaisen, Hannes Sihvon ja professori Heikki Kirkisen toimittama "Karjalan kansan historia" (WSOY 1994) puolestaan sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1995. Nevalaisen kirja "Viskoi kuin Luoja kerjäläistä. Venäjän pakolaiset Suomessa 1918–1939" (SKS 1999) sai Historian Ystäväin Liiton kunniamaininnan vuonna 1999.
Samsung Galaxy S4 Zoom

Samsung Galaxy S4 Zoom on Samsung Electronicsin kesäkuussa 2013 esittelemä ja heinäkuussa julkaisema älypuhelin. Se on puhelimen ja kompaktikameran hybridi. Ominaisuuksiltaan se muistuttaa Samsung Galaxy S4 Miniä. Samsung Galaxy S4 Zoomin kameran tarkkuus on 16 megapikseliä ja siinä on 10-kertainen optinen zoom. Puhelimessa on keskusmuistia kaksi gigatavua ja sisäistä tallennustilaa kahdeksan gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 64 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on 4,3 tuuman näyttö ja kaksiydinprosessori. Etukameran tarkkuus on 1,9 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 2 330 milliampeerituntia. Laitteessa on Android 4.2 Jelly Bean -käyttöjärjestelmä, joka on päivitettävissä 4.4.2 KitKat -versioon.
Fuck the Police

Fuck the Police on suomalainen komedia-lyhytelokuva, jonka on ohjannut Jesse Jokela. Elokuvan käsikirjoittajat ja pääosien esittäjät ovat Justimusfilmsin jäsenet: Sami Harmaala, Joose Kääriäinen ja Juho Nummela. Muita rooleja esittää muun muassa Heikki Silvennoinen, Pirjo Heikkilä, Joonas Nordman ja Niina Lahtinen.
Dance Monkey

Dance Monkey on australialaisen laulaja-lauluntekijä Tones and I:n kappale, joka julkaistiin 10. toukokuuta 2019. Se julkaistiin toisena singlenä hänen ensimmäiseltä EP-levyltään "The Kids Are Coming". Kappale nousi ensimmäiselle sijalle yli 25 maan singlelistoilla.
Joaquín Achúcarro

Joaquín Achúcarro (s. 1932 Bilbao) on espanjalainen pianisti.
Achúcarro opiskeli Madridissa, Pariisissa, Wienissä ja Salzburgissa. Hän voitti vuonna 1959 kansainvälisen pianokilpailun Liverpoolissa ja debytoi tämän jälkeen Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Uransa aikana Achúcarro on pitänyt resitaaleja kuudessakymmenessä maassa ja soittanut yli kahdensadan orkesterin kanssa 342:n eri kapellimestarin johdolla. Näihin ovat kuuluneet Claudio Abbado, Adrian Boult, Riccardo Chailly, Zubin Mehta, Yehudi Menuhin, Seiji Ozawa ja Simon Rattle.
Achúcarro pääsi vuonna 1989 pianonsoiton Joel Estes Tate -professoriksi Texasin Southern Methodist Universityyn. Hän on toiminut professorina myös Accademia Musicale Chigianan kansainvälisillä kesäkursseilla Sienassa. Hän on saanut Espanjan korkeimpia taiteellisten alojen tunnustuksia, kuten Premio Nacional de Músican, Medalla de Oro al mérito en las Bellas Artesin ja Orden del Mérito Civilin suurristin. Vuonna 2000 hänet nimitettiin Unescon rauhantaiteilijaksi.
Juupajärvi

Juupajärvi on keskikokoinen järvi Juupakylässä Seinäjoella, Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Juupajärvi kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Zamboanga

Zamboanga on satamakaupunki Filippiineillä. Vuonna 2015 kaupungissa oli noin 862 000 asukasta.
Maantiede.
Zamboanga sijaitsee Filippiinien toiseksi suurimmalla saarella Mindanaolla. Se kattaa Zamboangan niemimaan eteläkärjen. Kaupunki sijaitsee Zamboangan niemimaan eteläkärjessä. Niemimaasta länteen on Sulunmeri, itään Morolahti ja etelään Basilaninsalmi ja Celebesinmeri. Matkaa Filippiinien pääkaupunkiin Manilaan on noin 940 km, maan toiseksi suurin kaupunki Cebu on 500 kilometrin päässä. 
Zamboangan katedraali valmistui vuonna 1999. Se on Filippiinien modernein katedraalirakennus, ja sinne mahtuu 1600–2000 kävijää.
Zamboanga sijaitsee ilmastoltaan Filippiinien kuumimmassa osassa. Keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 33 astetta. eniten sataa heinäkuusta lokakuuhun kestävän sadekauden aikana.
Historia.
Zamboangan historia on värikäs. Siellä käytiin vaihtokauppaa kiinalaisten, malaijien, ja paikallisten välillä jo 1200- ja 1300-luvuilla. Espanjalaiset perustivat sinne lähetysaseman vuonna 1569. Vuonna 1635 jesuiitat perustivat Pilarin linnoituksen, ja vaihtoivat kaupungin nimen Samboanganista Zamboangaksi. Tätä pidetään nykyisen kaupungin perustamispäivänä. Espanjan–Yhdysvaltain sodan jälkeen amerikkalaiset ottivat vallan alueella.
Talous.
Zamboangan niemimaalla maatalous ja kalastus ovat tärkeimpiä työllistäjiä. Se on Filippiinien tärkeintä kalatuotteiden ja merilevän tuotantoaluetta. Siellä tuotetaan myös kookospähkinöitä ja mangoja sekä eräitä kaivannaisia. Niemimaan tuotantoteollisuus on keskittynyt Zamboangan kaupunkiin, ja koostuu tyypillisesti pienistä ja keskisuurista yrityksistä.
Zamboangaa kutsutaan Filippiinien sardiinipääkaupungiksi. Sardiiniteollisuus työllistää suoraan 35 000 henkeä ja välillisesti 80 000 muuta.
Liikenne.
Zamboangan lentokenttä valmistui vuonna 1945, ja yhdysvaltalaiset ovat osallistuneet sen kehittämiseen. Sinne lennetään päivittäin Manilasta ja Cebusta. Kaupunkiin on myös lauttaliikennettä Manilasta että Sandakanista Malesian puolelta. Muita lauttamatkojen kohteita ovat. Jolo (Sulu), Bongao (Tawi-Tawi) ja Isabela (Basilan).
Zamboangan pääsatamaan mahtuu kerrallaan 20 alusta. Kaikkiaan kaupungin alueella on 19 eri kokoista satamaa tai telakkaa. Siellä voidaan kläsitellä sekä isoja että pieniä kontteja. Vuonna 2002 satamaa käytti 5,57 miljoonaa matkustajaa. 
Vuonna 2015 valmistui uusi bussiterminaali noin 6,5 km keskustan itäpuolelle.
Väestö.
Zamboangan väkiluku on kasvanut nopeasti 2000-luvulla: vuonna 2000 asukkaita oli 602 000, vuonna 2010 jo 807 000.
Zamboangassa toimii kolme julkisin varoin rahoitettua korkeakoulua: Western Mindanao State University, Zamboanga City State Polytechnic College ja Zamboanga State College of Marine Sciences and Technology.
Chisum

Chisum on Andrew V. McLaglenin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1970. Elokuvan pääosissa esiintyvät John Wayne, Forrest Tucker, Ben Johnson, Christopher George, Glenn Corbett ja Geoffrey Deuel. Elokuva perustuu Andrew J. Fenadyn novelliin "Chisum and the Lincoln County Cattle War". Fenady on laatinut myös elokuvan käsikirjoituksen.
"Chisum" oli ilmestyessään 98. katsotuin elokuva Suomessa. Se sai elokuvateattereissa 4218 katsojaa.
Juoni.
"Chisum" perustuu löyhästi historiallisiin tositapahtumiin. Se kertoo ns. Lincolnin piirikunnan sodasta vuoden 1878 New Mexicossa. Kahakkaan osallistuivat kuuluisat Villin lännen henkilöt John Chisum, Pat Garrett ja Billy the Kid. Ankara mutta isällinen karjaparoni John Chisum (John Wayne) puolustaa oikeuksiaan roistomaista kiinteistökeinottelijaa Lawrence Murphya (Forrest Tucker) vastaan, joka havittelee hänen maitaan. Chisum joutuu vastakkain myös pahamaineisen lainsuojattoman Billy the Kidin (Geoffrey Deuel) kanssa. Chisum lyöttäytyy yhteen Henry Tunstallin (Patric Knowles) ja Pat Garrettin (Glenn Corbett) kanssa. Murphy puolestaan palkkaa joukon lainsuojattomia sekä palkkionmetsästäjä Dan Nodeenin (Christopher George). Monien vaiheiden ja lopun verisen välienselvittelyn jälkeen laki ja järjestys pääsevät voitolle, ja Garrettista tulee Lincolnin uusi sheriffi.
Arvostelut.
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon kommentoi elokuvaa poliittisessa kontekstissa 3. elokuuta 1970 Denverissä, Coloradossa pitämässään lehdistötilaisuudessa. Nixon kehui "Chisumin" olevan "erittäin hyvä lännenelokuva... paljon parempi kuin keskiverto westernit".
Vuoden 1984 Katso!-lehdessä "Chisum" sai kolme tähteä viidestä, ja kriitikko totesi sen olevan "kahden mahtimiehen keskeisestä karjasodasta sujuvasti kertova länkkäri".
Elokuvakriitikko Pertti Avola toteaa lännenelokuvan historiaa käsittelevässä teoksessaan, että "Chisum" on mahtipontinen ja taantumuksellinen western, mutta silti varsin kiinnostava. Avolan mukaan "Chisum" on "viimeisiä esimerkkejä ajalta, jolloin westerneissä vielä yritettiin uskoa vanhoihin ihanteisiin ja amerikkalaiseen unelmaan". Avola kritisoi sitä, että vaikka elokuvan tapahtumat ovat historiallisesti tosia, ne esitetään pahasti muunneltuina. "Elokuva viittaa kintaalla historian käsitykselle John Chisumista. Todellinen Chisum oli häikäilemätön suurmaanomistaja, joka hoiti väkivalloin tieltään kaikki hänen maitaan ja valtaansa uhkaavat", Avola kirjoittaa. Waynen esittämänä Chisumista sen sijaan tulee "ihannoitu patriarkka".
Pohjois-Korean kansalliskirjasto

Pohjois-Korean kansalliskirjasto, viralliselta nimeltään "Suuri kansan opintopalatsi" (oppimistalo) (, ) on Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa toimiva kansalliskirjasto ja oppimiskeskus. Kirjaston johtajana toimii kuraattori Choi Heui Jung.
Nobutake Kondō

Nobutake Kondō (25. syyskuuta 1886 Osakan prefektuuri, Japani – 19. helmikuuta 1953) oli japanilainen amiraali, joka toimi komentajana toisen maailmansodan aikana.
Kondō valmistui keisarillisesta laivastoakatemiasta vuonna 1907 ja laivaston esikuntakoulusta vuonna 1919. Hän opiskeli 1920-luvun alussa muutaman vuoden Saksassa ja häntä pidettiin myöhemmin mielipiteiltään saksalaismielisenä ja brittiläisvastaisena. Vuosina 1924–1926 
Kondō oli kruununprinssi Hirohiton adjutanttina ja sen jälkeen pääasiassa esikunta- ja opetustehtävissä. Lisäksi hän oli vuosina 1929–1930 risteilijä "Kakon" ja 1932–1933 taistelulaiva "Kongōn" päällikkönä. Hänet ylennettiin 1933 kontra-amiraaliksi ja 1937 vara-amiraaliksi. Kondō oli 1938–1939 Japanin 5. laivaston komentajana, 1939–1941 laivaston pääesikunnan apulaispäällikkönä ja syyskuusta 1941 alkaen 2. laivaston komentajana, missä tehtävässä hän jatkoi Tyynenmeren sodan puhjettua. Hän oli Isoroku Yamamoton tavoin sitä mieltä, että Japanin ei pitäisi ryhtyä sotaan Yhdysvaltoja vastaan.
Kondōn laivasto tuki Malaijan valtausta joulukuussa 1941. Hänen lentokoneensa upottivat 10. joulukuuta 1941 brittien sotalaivat "Prince of Walesin" ja "Repulsen". Hän osallistui keväällä 1942 Chūichi Nagumon komentamaan hyökkäykseen Intian valtamerelle. Kondō osallistui kesäkuun 1942 alussa tappiolliseen Midwayn taisteluun, jossa hänen oli tarkoitus suojata maihinnousua Midwaylle. Hän piti itse operaatiota varomattomasti suunniteltuna. Elokuussa 1942 hän johti Japanin ensimmäistä vastahyökkäystä Guadalcanalilla ja osallistui Itäisten Salomonsaarten taisteluun. Lokakuussa 1942 hän kohtasi uudelleen Thomas C. Kinkaidin yhdysvaltalaisen laivaston Santa Cruzin saarten taistelussa. Kondō johti japanilaisten hyökkäystä marraskuussa 1942 Guadalcanalin meritaistelussa, jossa hän menetti lippulaivansa "Kirishiman" ja joutui perääntymään, mikä osaltaan ratkaisi kamppailun Guadalcanalin saaresta Yhdysvaltain hyväksi.
Kondō ylennettiin huhtikuussa 1943 amiraaliksi ja hänet nimitettiin elokuussa ylimmän sotaneuvoston jäseneksi. Hän oli joulukuusta 1943 toukokuuhun 1945 Japanin Kiinan-alueen laivaston komentajana ja sen jälkeen taas sotaneuvostossa. Hän jätti palveluksen sodan päätyttyä syyskuussa 1945. Sodan jälkeen 
Kondō toimi liike-elämässä.
Boris Jeltsinin presidentin kirjasto

Boris Jeltsinin presidentin kirjasto (, ) on Pietarissa, arvostetulla paikalla perustuslakituomioistuimen naapurissa toimiva tieteellinen kirjasto, joka on yksi Venäjän valtakunnallisista kansalliskirjastoista. Kirjasto välittää ainoastaan digitaalista aineistoa, joten kävijät eivät pääse tarkastelemaan alkuperäislähteitä niiden alkuperäisessä asussaan.
Presidentti Boris Jeltsinille omistettu kirjasto avattiin toukokuussa 2009. Marraskuussa 2019 kirjaston johtaja on Ilja Bykovnikov ().
Brittiläisissä tiedotusvälineissä uutisoitiin loppuvuodesta 2014 Venäjän valtion pyrkivän luomaan Jeltsinin kirjaston välityksellä vaihtoehtoista esitystä Wikipedian esittämällä "epäluotettavalle" kuvalle Venäjästä. On paikallaan huomata, että tässä vaiheessa Venäjän tiedonvälitys oli jo Venäjän Ukrainaan kohdistamien sotatoimien, kuten loppuvuodesta 2019 yhä jatkuvan Krimin miehityksen ja Itä-Ukrainan sodan aikaisen, lainsäädännöllä asetetun sensuurin piirissä.
Kondo

Kondo tai Kondō voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Liberian kansalliskirjasto

Liberian kansalliskirjasto tai virallisesti Liberian kansallinen julkinen kirjasto () on Liberian pääkaupunkiin Monroviaan suunniteltu, joidenkin lähteiden mukaan jo olemassa oleva kansalliskirjasto. Se on osa Liberian kansallisarkistoa vastaavan viraston (, lyhennys CNDRA) hanketta maan kirjastolaitoksen kehittämiseksi.
Vuonna 2013 kansalliskirjaston kokoelmien laajuudeksi raportoitiin 15 000 kirjaa.
Liberian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 42,9 prosenttia (vuotta 2016 edeltäneen vuosikymmenen aikana).
Anusuiya Uikey

Anusuiya Uikey (s. 10. huhtikuuta 1957) on intialainen poliitikko, joka toimii Manipurin osavaltion kuvernöörinä vuodesta 2023. Aikaisemmin hän oli Chhattisgarhin kuvernööri vuosina 2019–2023. Hän aloitti poliittisen uransa kongressipuolueen jäsenenä. Hänet äänestettiin vuonna 1985 Chhattisgarhin lainsäätäjäksi ja valittiin kolme vuotta myöhemmin osavaltiohallituksen ministeriksi. Intian kansanpuolueeseen hän siirtyi 1990-luvulla. 
Uikey on taustaltaan adivasi, mikä tekee hänestä Chhattisgarhin ensimmäisen alkuperäisväestöön kuuluneen kuvernöörin. Hän oli myös ensimmäinen virassa kokoaikaisesti toiminut nainen, koska hänen edeltäjänsä Anandiben Patel toimi virassa väliaikaisesti ollessaan samalla Madhya Pradeshin kuvernööri. Vuosina 2006–2012 hän toimi kansanpuolueen edustajana Rajya Sabhassa.
Chhattisgarhin kuvernöörinä Uikey pyrki auttamaan radikaalimaolaisia naxaliitteja palaamaan osaksi yhteiskuntaa. Useat antautuneet kapinalliset liittyivät naxaliitteja vastaan toimiviin Dantewada-joukkoihin. Uikey lupasi tukea antautuvia naxaliitteja ja tuoda heidän asiansa sisäministeriölle.
Balram Das Tandon

Balram Das Tandon (1. marraskuuta 1927 – 14. elokuuta 2018 ) oli intialainen poliitikko, joka toimi Punjabin osavaltion lainsäätäjänä kuuden kauden ajan, Punjabin varapääministerinä hän toimi vuosina 1969–1970. Viimeisenä poliittisena virkanaan hän toimi Chhattisgarhin kuvernöörinä 2014–2018. 
Tandon oli toiminut Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestön jäsenenä ennen Intian jakoa. 1950-luvun alussa hän vaikutti Intian kansanpuoluetta edeltäneessä Bharatiya Jana Sangh -puolueessa. Tuolloin hän vaikutti Amritsarin kaupungin paikallis- ja Punjabin osavaltiopolitiikassa, kunnes seuraavalla vuosikymmenellä hän toimi Punjabin lainsäätäjänä vuosina 1962–1969. Indira Gandhin julistettua kansallisen hätätilan Tandon pidätettiin ja hän oli vankilassa vuosina 1975–1977. 1990-luvun lopulla Tandon johti Intian kansanpuolueen Punjabin yksikköä.
Tandonin poika Sanjay Tandon on toiminut Intian kansanpuolueen johtajana Chandigarhin kaupungissa.
Jón Nordal

Jón Nordal (6. maaliskuuta 1926 – 5. joulukuuta 2024) oli islantilainen säveltäjä ja pianisti. Hän opiskeli Reykjavíkissa, Zürichissä, Kööpenhaminassa, Pariisissa, Roomassa ja Darmstadtissa.
Jónin varhaisessa tuotannossa Paul Hindemithin tyyli vaikutti esimerkiksi teokseen "Konsertto orkesterille" (1949). Hän omaksui vaikutteita myös muiden muassa Theodor Adornolta, Anton Weberniltä ja Darmstadtin koulukunnan jäseniltä. Viimeksi mainitun vaikutus tulee esiin orkesteriteoksessa "Brotospril" (1962). Jónin muiden teosten joukossa on Mstislav Rostropovitšin tilaama "Choralis" (orkesterille, 1982). 
Jón Nordal toimi vuosina 1957–1992 Reykjavíkin musiikkikorkeakoulun johdossa.
Johannes Gustavssonin johtama Islannin sinfoniaorkesteri julkaisi vuonna 2016 Ondinella levytyksen Jónin orkesteriteoksista, joihin kuului "Choralis".
Muslim Rashtriya Manch

Muslim Rashtriya Manch (lyh. MRM) on Intiassa vaikuttava islamilainen nationalistijärjestö, jolla on yhteyksiä hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh -vapaaehtoisjärjestöön. Järjestön perusti vuonna 2002 RSS-aktivisti K. S. Sudarshan, joka halusi saada muslimeita RSS:n tavoitteiden taakse. 
MRM on tukenut hindunationalistien tavoitteita Ayodhyan temppelikiistan osalta väittämällä, että moskeija, joka on rakennettu edeltäneen hindutemppelin paikalle on epäpuhdas. Järjestö on myös kannustanut muslimeita joogaamaan, koska heidän mukaansa joogalla ei ole mitään tekemistä uskonnon kanssa. Järjestön ensimmäinen allekirjoitusten keräyskampanja käsitteli lehmänteurastamisen kieltämistä, vuonna 2012 järjestö etsi allekirjoittajia poistaakseen Jammu ja Kashmirin autonomian. MRM:n mukaan 700 000 muslimia allekirjoitti aloitteen. 
Politiikan osalta järjestö on pyrkinyt saamaan muslimeita äänestämään Intian kansanpuoluetta (BJP). Jammun ja Kashmirin sekä Jharkhandin osavaltiovaaleissa puolue keräsi kannatusta kansanpuolueelle muslimivaltaisilla alueilla. RSS:n hindunationalistit ovat pyrkineet lisäämään BJP:n suosiota muslimien keskuudessa, nostamalla esille kuinka pääministeri Narendra Modi kielsi muslimien harjoittamat, kolminkertainen talaq nimellä tunnetut, laittomat avioerot. MRM on toiminut yhdessä RSS:n kanssa jakamassa talaqin vastaista viestiä.
Vuonna 2017 MRM järjesti 12 000 kilometrin mittaisen vaelluksen ("yatra"), jonka aikana jäsenet aikoivat valistaa muslimeita Koraanista. Marssin tarkoituksena oli valistaa muslimeita, yhteisön näkemyksestä, jonka mukaan Koraani kieltää muiden uskontojen tuntemuksien loukkaamisen. Tämän vuoksi hinduille pyhiä lehmiä ei tule teurastaa. Järjestö perustelee kantaansa myös hadith-tekstistä peräisin olevalla väitteellä, että naudanliha tuo sairautta ja maito parantaa. Vuonna 2019 järjestö juhlisti Intian itsenäisyyspäivää yli tuhannessa madrasassa ja 500 "dargah"-pyhäkössä. Tilaisuuteen osallistuneita vannotettiin, että he eivät koskaan aloittaisi mellakoita uskonnollisten jakolinjojen vuoksi. Järjestö on kannattanut useita Intian kansanpuolueen pyrkimyksiä, mukaan lukien lakia, jonka myötä Intian kansalaisuus voitaisiin myöntää vain hindulaisille maahanmuuttajille.
Vuonna 2019 noin 5000 järjestön jäsentä liittyi Intian kongressipuolueeseen petyttyään siihen miten RSS ja BJP eivät ottaneet heidän toiveitaan huomioon.
Celemony Software

Celemony Software GmbH on saksalainen ohjelmistoja valmistama yritys, joka on erikoistunut digitaalisen äänen muokkausohjelmien tuottamiseen. Yhtiön tunnetuin ohjelma on Melodyne, joka on suosittu äänenkorkeuden muokkaustyökalu. Se on samankaltainen kuin Auto-Tune. 
Celemonyn perustivat lokakuussa 2000 Peter Neubäcker, Hildegard Sourgens ja Carsten Gehle. Yrityksen kotipaikka on Münchenissä, Saksassa. 
Vuonna 2009 Melodyne voitti MIPA-palkinnon innovatiivisimmasta tuotteesta. Vuonna 2011 Celemony julkaisi Capstanin, äänen korjausohjelmiston, jolla voi poistaa huojuntaa digitaalisista äänityksistä. 
Lokakuussa 2011 Celemony ja PreSonus esittelivät Audio Random Access (ARA) -rajapinnan. VST- ja AU- plugineihin verrattuna ARA mahdollistaa syvemmän tiedonvaihdon audiosekvenssiohjelmiston ja ARA-rajapintaa käyttävän pluginin välillä. 
Melodyne.
Kolme vuotta ennen Celemonyn perustamista Peter Neubäcker työskenteli ääniin liittyvässä tutkimuksessa, joka toimi perustana Melodyne-ohjelmistolle. 
Melodynesta on tullut työkalu, jota suuri määrä musiikin tuottajia käyttää ympäri maailmaa virittääkseen ja muokatakseen audiosignaaleja, tyypillisesti laulua. 
Vireenkorjauksen lisäksi Melodyne sisältää toimintoja äänen venyttämiseen ja melodioiden uudelleenrakentamiseen. Sen avulla voidaan myös luoda taustalauluja olemassa olevasta päälaulusta. 
Tammikuusta 2016 lähtien nykyinen viimeinen versio on Melodyne 4. 
Direct Note Access.
Direct Note Access (DNA) mahdollistaa sointujen ja polyfonisten äänien sisältämien nuottien riippumattoman käsittelyn.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – miesten 3 m ponnahduslaudan yksilökilpailu

Uimahyppyjen miesten 3 m ponnahduslaudan yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 2.–3. elokuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu vähintään 18 urheilijaa.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee vähintään 18 urheilijaa. MM-kilpailuista 2019 pääsee 12 urheilijaa olympialaisiin. Viisi hyppääjää valitaan alueellisten mestaruuskilpailujen kautta siten, että viidelle alueelle on jaettu jokaiselle yksi paikka. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta pääsee korkeintaan 18 urheilijaa. Näiden lisäksi käyttämättömien maapaikkojen perusteella voi päästä mukaan urheilijoita. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa.
Bilaspurin naiset

Bilaspurin naiset ("Mrityudand") on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva, jonka ohjasi Prakash Jha. Keskeisiä rooleja näyttelivät muun muassa Madhuri Dixit, Shabana Azmi, Shilpa Shirodkar, Ayub Khan ja Om Puri. Elokuva on esitetty Suomen televisiossa Ylen kanavilla.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – naisten 3 m ponnahduslaudan yksilökilpailu

Uimahyppyjen naisten 3 m ponnahduslaudan yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 1. elokuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu vähintään 18 urheilijaa.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee vähintään 18 urheilijaa. MM-kilpailuista 2019 pääsee 12 urheilijaa olympialaisiin. Viisi hyppääjää valitaan alueellisten mestaruuskilpailujen kautta siten, että viidelle alueelle on jaettu jokaiselle yksi paikka. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta pääsee korkeintaan 18 urheilijaa. Näiden lisäksi käyttämättömien maapaikkojen perusteella voi päästä mukaan urheilijoita. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – miesten 10 m kerroshyppyjen yksilökilpailu

Miesten 10 m kerroshyppyjen yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 6.–7. elokuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu vähintään 18 urheilijaa.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee vähintään 18 urheilijaa. MM-kilpailuista 2019 pääsee 12 urheilijaa olympialaisiin. Viisi hyppääjää valitaan alueellisten mestaruuskilpailujen kautta siten, että viidelle alueelle on jaettu jokaiselle yksi paikka. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta pääsee korkeintaan 18 urheilijaa. Näiden lisäksi käyttämättömien maapaikkojen perusteella voi päästä mukaan urheilijoita. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – naisten 10 m kerroshyppyjen yksilökilpailu

Naisten 10 m kerroshyppyjen yksilökilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 4.–5. elokuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu vähintään 18 urheilijaa.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee vähintään 18 urheilijaa. MM-kilpailuista 2019 pääsee 12 urheilijaa olympialaisiin. Viisi hyppääjää valitaan alueellisten mestaruuskilpailujen kautta siten, että viidelle alueelle on jaettu jokaiselle yksi paikka. Vuoden 2020 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta pääsee korkeintaan 18 urheilijaa. Näiden lisäksi käyttämättömien maapaikkojen perusteella voi päästä mukaan urheilijoita. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – miesten 3 m ponnahduslaudan parikilpailu

Miesten 3 m ponnahduslaudan parikilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 28. heinäkuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu kahdeksan paria.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee kahdeksan paria. Isäntämaa Japanille myönnetään yksi kiintiöpaikka. MM-kilpailuista 2019 pääsee kolme paria olympialaisiin. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta valitaan neljä paria. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan yksi pari.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – naisten 3 m ponnahduslaudan parikilpailu

Naisten 3 m ponnahduslaudan parikilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 25. heinäkuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistui kahdeksan paria.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee kahdeksan paria. Isäntämaa Japanille myönnetään yksi kiintiöpaikka. MM-kilpailuista 2019 pääsee kolme paria olympialaisiin. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta valitaan neljä paria. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan yksi pari.
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – miesten 10 m kerroshyppyjen parikilpailu

Miesten 10 m kerroshyppyjen parikilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 26. heinäkuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistui kahdeksan paria.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee kahdeksan paria. Isäntämaa Japanille myönnetään yksi kiintiöpaikka. MM-kilpailuista 2019 pääsee kolme paria olympialaisiin. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta valitaan neljä paria. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan yksi pari.
Kilpailu.
Lähde:
Uimahypyt kesäolympialaisissa 2020 – naisten 10 m kerroshyppyjen parikilpailu

Naisten 10 m kerroshyppyjen parikilpailu Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 27. heinäkuuta 2021 Olympic Aquatics Centressä. Kilpailuun osallistuu kahdeksan paria.
Karsinnat.
Kilpailuun pääsee kahdeksan paria. Isäntämaa Japanille myönnetään yksi kiintiöpaikka. MM-kilpailuista 2019 pääsee kolme paria olympialaisiin. Vuoden 2021 uimahyppyjen FINA World Cupin kautta valitaan neljä paria. Yhdestä maasta voi kilpailuun osallistua korkeintaan yksi pari.
Claudia Emmanuela Santoso

Claudia Emmanuela Santoso (s. 27. lokakuuta 2000 Cirebon) on indonesialainen laulaja. Vuonna 2019 hän voitti "The Voice of Germany" -laulukilpailun yhdeksännen kauden. Hän muutti Saksaan vuonna 2018. 
Ennen "The Voice of Germany" -ohjelmaa Santoso oli osallistunut lasten laulukilpailuun kotimaassaan Indonesiassa. 
Santoson ensimmäinen single ″Goodbye″ julkaistiin 10. marraskuuta 2019.