Porvoon museorautatie

Porvoon museorautatie eli rataosa Olli–Porvoo (tai vanha Porvoon rata) on Suomen rataverkkoon kuuluva 16,5 kilometriä pitkä osuus Ollin vaihteelta Porvoon rautatieasemalle. Tarkka päätepiste on lähellä Porvoon vanhaa siltaa sijaitseva päätepuskin. Rataosa on Suomen rataverkon ainoa leveäraiteinen museorautatie ja oli ainoa museorautatie, jota ylläpiti Väylävirasto. Lokakuusta 2025 alkaen Olli–Porvoo-rataosuus on ollut Porvoon Museorautatie ry:n ylläpitämä. Radan kiskot on valmistettu 1890–1920-luvuilla, ja ne ovat Suomen vanhimmat henkilöliikenteen käytössä olevat kiskot.
Radalla on ollut vakituista kesäaikaista liikennettä vuodesta 1993 alkaen. Liikenne koostuu museojunista ja radan kunnossapidon aiheuttamasta ratatyöliikenteestä. Museojunia ovat kiskobussilla eli lättähatulla ajettavat junat sekä höyryjunat. Rataan kuuluvat Hinthaaran rautatieasema ja Porvoon rautatieasema lasketaan mukaan Museoviraston listaamien valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon. Radalla on kaksi Väyläviraston museorautatiesiltojen kokoelmaan kuuluvaa ratasiltaa: Kialan ratasilta ja Hinthaaranjoen ratasilta.
Vuonna 1874 valmistuneella Porvoon radalla oli säännöllistä henkilöliikennettä vuoteen 1981 asti. Liikenne kohdistui Keravalle ja Helsinkiin. Vuonna 1990 lopetettiin myös tavarajunaliikenne Ollin vaihteen ja Porvoon välisellä osalla rataa. Sitä vastoin radan alkuosa Keravalta Olliin saakka on yhä tavaraliikenteen käytössä, ja Ollin vaihteelta noin kymmenen kilometrin päähän Kilpilahteen se jatkuu Sköldvikin ratana. 
Historia.
Museojunaliikenteen suunnittelua varten perustettiin työryhmä vuonna 1986, ja samana vuonna Porvooseen ajettiin Tk3-höyryveturilla esittelyajo. Veturijunaliikenne todettiin kuitenkin liian kalliiksi. Kun tavaraliikenne Ollin vaihteelta Porvooseen päättyi vuonna 1990, Suomen Rautatiehistoriallinen Seura ry (SRHS ry) käynnisti seuraavana vuonna Porvoon museoratahankkeen ja perusti yhdistykseensä Porvoon museoratatoimikunnan selvittämään, onko rata mahdollista säilyttää museojunaliikenteelle. Museojunaliikennettä harjoitettiin koeluontoisesti vuosina 1991–1992. Silloiset matkustajamäärät osoittivat, että yleisölle suunnatulle nostalgialiikenteelle on kysyntää Porvoon radalla. Matkustajamääriin vaikuttavat myönteisesti Porvoon sijainti pääkaupunkiseudun läheisyydessä ja Porvoon kiinnostavuus matkailukohteena. Radalla on matkailullista merkitystä, sillä museojunat tuovat matkailijoita Porvooseen.
Koska museojunaliikenteen hoitaminen ei kuulunut Suomen Rautatiehistoriallisen Seuran luonteeseen, museojunaliikenteen jatkajaksi päätettiin perustaa Porvoon Museorautatie ry (PMR ry) vuonna 1993. Yhdistyksen tarkoituksena on säilyttää Porvoo osana valtakunnallista rataverkkoa ja kehittää Porvoon rautatiemiljöötä historiallisena kokonaisuutena. Porvoon Museorautatie ry vuokrasi Olli–Porvoo-radan ja huolehti sen ylläpidosta 20 vuotta. Vuonna 2013 rata siirtyi Liikenneviraston ylläpitoon. Vuonna 2025 rata siirtyi uudelleen Porvoon Museorautatie ry:n ylläpitoon. Vuoden 2015 alusta rata on kuulunut yleiseen rataverkkoon museoratana. Maakuntakaavassa rata on merkitty museorautatieksi. Vuonna 2001 radan päätepiste siirrettiin Mannerheiminkadun sillan eteläpuolelta Porvoon keskustan rautatieasemalle sekä vuonna 2006 vielä pohjoisemmaksi Porvoon rautatieasemalle.
Liikennöinti.
Porvoon Museorautatie ry on liikennöinyt Helsinki–Porvoo–Helsinki välillä säännöllisillä lättähattuvuoroilla ja tilausjunilla vuodesta 1993 alkaen. Muutamia näistä vuoroista on ajettu höyryjunilla. Kesästä 2009 alkaen liikennereitti lyhentyi Kerava–Porvoo-välille, sillä marraskuussa 2008 uudistuneet museojunien kulunvalvontasäännökset vaikuttivat liikenteeseen siten, että matkustajien kuljettaminen oli mahdollista enää vain Keravan ja Porvoon välillä. Kesällä 2014 lättähatut alkoivat kuitenkin liikennöidä jälleen Helsingistä asti uudistuneiden säännösten ansiosta.
Elokuussa 2012 juna joutui henkilöauton kanssa kolariin, mutta vahingot jäivät pieniksi eikä henkilövahinkoja tullut.
Höyryjunaliikenne.
Höyryraide Oy on liikennöinyt museojunia vuosina 1999–2014 Tk3-höyryveturilla ja vanhoilla matkustajavaunuilla Porvoo–Hinthaara–Kerava-välillä. Rataosuus soveltuu höyryjunaliikenteeseen, sillä radan päätepisteessä on höyryveturin kääntämiseen tarvittava kääntöpöytä. Kääntöpöydällä höyryveturin nokka käännetään menosuuntaan oikeaksi. Höyryveturilla pyritään ajamaan nokka eteenpäin, sillä sen ominaisuudet toimivat parhaiten eteenpäin ajettaessa. Tällöin kuljettajalla ja lämmittäjällä on parempi näkyvyys radalle. Lisäksi se mahdollistaa veturille suunnitellun suurimman ajonopeuden ajamisen. Kivihiilen tai halkojen pöly ei tule myöskään kuljettajan silmille tenderin päältä.
Käyttökielto ja kunnostustyöt 2020-luvulla.
Liikenne museorautatiellä kiellettiin radan huonon kunnon takia 23. lokakuuta 2024 alkaen. Suurin ongelma ilmeni radan tukikerroksessa. Rata tarkastettiin keväällä ja syksyllä 2024, ja tarkastuksissa todettiin, ettei rataosan turvallista liikennöintiä saanut varmistettua enää pelkkien paino- tai nopeusrajoitusten avulla. Porvoon Museorautatieyhdistys alkoi käydä neuvotteluja Väyläviraston kanssa museoradan vuokraamisesta. Yhdistys katsoo, että Väyläviraston aliurakoitsija on laiminlyönyt kunnossapitoa, mikä on saattanut radan huonoon kuntoon. Museorautatieyhdistyksellä on haluja kunnostaa ja säilyttää rata, koska museoliikenteelle riittää runsaasti kysyntää. Väylävirasto on tiedustellut myös muiden museotoimijoiden halukkuutta rataosan ylläpitoon. 6. lokakuuta 2025 alkaen Olli–Porvoo-rataosuus on yksityisraide, jota hallinnoi Porvoon Museorautatie ry. Yhdistys vastaa rataosan liikenteenohjauksesta, käyttösopimusasioista ja kunnossapidosta. Väyläviraston alkuperäinen vuokrapyyntö radan käytöstä oli yli 100 000 euroa vuodessa, mutta neuvotteluissa päästiin murto-osaan tästä: yhdistys maksaa 1 100 euron vuosivuokraa, ja vuokra-aika on viisi vuotta. 
Kunnostustyöt aloitettiin 13. lokakuuta 2025. Radalla liikkuu töiden aikana kunnossapitokoneita. Matkustajaliikenne on määrä käynnistää uudelleen viimeistään toukokuuhun 2026 mennessä.