tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Reino Kosonen

Reino Kosonen (6. lokakuuta 1941 – 3. elokuuta 2022) oli suomalainen lentopallovalmentaja ja pelaaja. Hän valmensi urallaan muun muassa Suomen lentopallomaajoukkuetta sekä Pieksämäen NMKY:tä. Hän on kautta aikojen menestyksekkäin suomalaisvalmentaja.
Pieksämäen NMKY.
Reino Kosonen tuli Pieksämäen NMKY:n peräsimeen kaudella 1973. Ennen sitä hänellä ei ollut lähes ollenkaan lentopallon valmentamisen kokemusta. Nousu SM-sarjaan ei vielä ensimmäisellä valmennuskaudella onnistunut, mutta toisella Namika nousi SM-sarjaan. Kesän joukkue harjoitteli ankarasti Kososen valmennusopein. Etenkin fyysinenpuoli oli joukkueen harjoituksissa pääasia, sillä Kosonen oli aktiiviaikoinaan ollut huippuhiihtäjä. Kosonen toimi Namikassa pelaaja-valmentajana alkuvuosina. Heti ensimmäisellä SM-sarjakaudella hän johdatti joukkueen suomenmestaruuteen, joka on edelleenkin historiallinen sillä mikään muu joukkue ei ole pystynyt sarjanousijana samanlaiseen. Kosonen johdatti Namikan lopulta peräti seitsemään peräkkäiseen SM-kultaan, sekä yhdeksään Suomen Cupin mestaruuteen. Lisäksi hän valmensi joukkueen peräti kolme kertaa Euroopan Cupin finaaleihin, joka on edelleenkin historiallinen saavutus suomalaiselta seurajoukkueelta. Reino Kosonen toimi lopulta Pieksämäen NMKY:n valmentajana 1973-1988 aikana.
Hän toimi myös lentopallomaajoukkueen päävalmentajana vuonna 1983. Hän valmensi joukkueen Euroopan mestaruuskilpailuissa seitsemännelle sijalle, joka oli vuoteen 2007 asti Suomen lentopallohistorian paras arvokisasijoitus.
Tarmo &amp; Pateri.
Pieksämäen NMKY:n jälkeen Kosonen johti Varkauden Tarmon heti mestaruuteen vuonna 1989 ja Suomen cupin hopeaan 1990. Kaudella 1999 hän johdatti Keski-Savon Paterin Suomen-mestaruuteen sekä Suomen cupin voittoon. Kaudella 1998, ja 2000 Kosonen valmensi Paterin pronssille SM-liigassa. Suomen cupin mestaruuteen hän vei Paterin myös 1997 sekä hopealle 1998 ja 2000, jolloin hän lopetti pitkän valmentajauransa.
Pieksämäki Volley.
Kosonen ei pysynyt poissa kauan ennen kuin palasi Pieksämäki Volleyn neuvonantajaksi naisten lentopalloliigaan. Pian hän alkoi valmentaa joukkuetta, joka eteni Suomen-mestaruuteen 2003 ja cupin hopealle 2004. Tämän jälkeen Kosonen siirtyi valmentamaan lentopalloilijoita Pieksämäen ammattiopistoon (nyk. Etelä-Savon ammattiopisto).
Muuta.
Kososen poika, Henrik Kosonen valmentaa nykyisin Keski-Savon Paterin joukkuetta. Isä ja poika voittivat yhdessä Suomen-mestaruuden kaudella 1999, ja monet muut mitalit Paterin kulta-aikoina. 
Saavutukset.
Suomen mestaruus miehet 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1989, 1999
Suomen mestaruus naiset 2004
SM-hopeaa miehet 1982, 1983, 1985, 1986, 1990. 1991
SM-pronssia miehet 1998, 2000
SM-pronssia naiset 2005
Suomen Cupin voitto miehet 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1984, 1997, 1999
Suomen Cupin voitto naiset 2003
Suomen Cupin hopea 1983, 1985, 1990, 1998
Suomen Cupin hopea naiset 2004
3 kertaa Euroopan cupin finaaliturnauksessa
Austrian Aerospace

Austrian Aerospace (AAE) on itävaltalainen avaruusteknologiayhtiö. 
Se syntyi vuonna 1997, kun itävaltalaiset "Schrack Aerospace" ja "ORS" yhdistyivät. Yhtiön pääkonttori on Wienissä. Yhtiössä on 120 työntekijää. Sen liikevaihto oli vuonna 2006 17 miljoonaa euroa. Yhtiön omistaa ruotsalainen Saab Space.
ORSin päätuotteet olivat satelliittien lämpöeristeet ja mekanismit, jotka kuuluvat edelleen Austrian Aerospacen tuotantoon. 
Yhtiön osti Saab Space 2000-luvun alussa ja vuoden 2008 lopussa Sveitsin valtion RUAG AG osti Saab Spacen.
Jalmari Vaula

Jalmari Vaahtoluoto (sukunimi aik. Wilenius) käytti kirjailijanimeä Jalmari Vaula (12. toukokuuta 1890, Hollola – 6. helmikuuta 1963, Savonlinna) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Vaahtoluodon vanhemmat olivat kauppias Juho Edward Wilenius ja Matilda Mandelin. Hän kävi Jyväskylän seminaarin vuosina 1908-1912 ja toimi kansakoulunopettajana Kiuruveden Rapakkojoella 1912-1925, Parikkalan Rasvaniemessä 1925-1926 ja Säämingin Niittylahdessa 1926-1954. Vaahtoluoto jäi eläkkeelle vuonna 1955.
Kirjoittamista ja maalaamista harrastanut Vaahtoluoto kirjoitti kaikkiaan yksitoista kirjaa ja hänen tekstejään julkaistiin myös sanoma- ja aikakauslehdissä. Kuollessaan Vaahtoluodolta jäi keskeneräiseksi romaani "Luonto ja sydän" joka kuvasi hänen lapsuuden ajan kotikylänsä Herralan ihmisiä ja elämää. 
Vaahtoluoto oli naimisissa vuodesta 1925 opettaja Hilja (Hilda) Kankkusen kanssa.
Saab Space

Saab Space oli ruotsalainen avaruusteknologiayhtiö. Saab Space oli pitkään tunnettu nimellä "Saab Ericsson Space" ja se oli Saabin ja Ericssonin yhteisesti omistama. Vuoden 2008 lopulle asti sen omisti pelkästään Saab. 
Vuoden 2008 lopulla sveitsiläinen RUAG AG osti Saab Spacen ja RUAGin tytäryhtiö Göteborgissa menetti tässä yhteydessä myös Saab-nimensä. Nykyään kyseinen yksikkö on "RUAG Sweden".
Yhtiö toimi Göteborgissa ja Linköpingissä. Yhtiössä toimii 510 työntekijää. 
Yhtiö osti Ericsson Microwave Systems yhtiön 11.9.2006 . 
Se valmisti tietokoneita satelliitteihin ja kantoraketteihin, joihin se toimitti myös satelliittien kiinnitysjärjestelmiä. 
Yhtiö omisti Austrian Aerospace -yhtiön Itävallassa ja myyntiyhtiön Yhdysvalloissa.
Vuoden 2007 lopussa Saab julkisesti ilmaisi halunsa myydä yhtiö. Tämä vaikutti myös Saab Spacen täysin omistaman itävaltalaisen Austrian Aerospace -yrityksen kohtaloon. Sveitsin valtion omistama RUAG osti Saab Spacen ja sitä kautta Austrian Aerospace -yhtiön. Täten satelliittialihankkijayhtiöt konsolidoituvat myös EU:ssa ja tavalla, jossa eräiden maiden teollisuus siirtyy ulkomaisomistukseen.
Vapaussodan Invaliidien Liitto

Vapaussodan Invaliidien Liitto oli vuonna 1924 perustettu järjestö, jonka jäsenistö oli sisällissodassa ja sen jälkeisissä heimosodissa haavoittuneita ja sairastuneita. Liiton tarkoituksena oli jäsentensä taloudellinen ja henkinen huolto. Se omisti Mikkelin maalaiskunnassa toimineen invalidikoti Kyyhkylän, Suitian työkodin Siuntiossa ja Runnin terveyskylpylän Iisalmessa. Kyyhkylä luovutettiin vuonna 1969 Sotainvalidien Veljesliitolle, jonka toimintaa järjestö oli vuonna 1940 käynnistämässä. Järjestö julkaisi myös vuonna 1928 perustettua "Vapaussodan Invaliidi" -lehteä.
Järjestö perustettiin Helsingin Säätytalolla. Sen koollekutsujana toimi vihtiläinen opettaja Einar August Rosenberg. Jäseniksi haluttiin myös jääkäreitä. Rahoitus tuli Raha-automaattiyhdistykseltä, itsenäisyyspäivänä kerätystä kirkkokolehdista sekä yksityisten lahjoituksista. Suurimmillaan jäsenmäärä oli vuonna 1940, jolloin liittoon kuului 2 105 invalidia.
Liitto lakkautettiin Helsingissä Katajanokan Kasinolla pidetyssä kokouksessa 25. marraskuuta 1987, jolloin jäseniä oli vielä 63. Järjestön huolto-, avustus- ja perinnetyö siirtyivät Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön hoidettavaksi.
Krisztián Kulcsár

Krisztián Kulcsár (s. 28. kesäkuuta 1971) on unkarilainen kalpamiekkailija. Kulcsár on urallaan voittanut kaksi kalvan joukkueolympiahopeaa ja vuoden 2007 henkilökohtaisen maailmanmestaruuden.
Krisztián Kulcsárin setä Győző Kulcsár oli 1960–70-luvulla kuusinkertainen olympiamitalisti.
Lapin Balettiopisto

Lapin Balettiopisto on Rovaniemellä sijaitseva kannatusyhdistyksen ylläpitämä tanssin oppilaitos, joka on perustettu 1981.
Opetusaineet mm. 
Lapin Balettiopistossa annetaan taiteen perusopetusta tanssissa. Oppilaat esiintyvät useissa näytöksissä vuosittain.
Britta Heidemann

Britta Heidemann (s. 22. joulukuuta 1982 Köln, Saksa) on saksalainen kalpamiekkailija ja olympiavoittaja.
Heidemann voitti joukkueolympiahopeaa Ateenassa vuonna 2004 ja vuoden 2007 henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Heidemannin valmentaja on Manfred Kaspar.
Pekingissä 2008 Heidemann voitti olympiakultaa. Hän kaatoi finaalissa Romanian Ana Maria Brânză numeroin 15–11. Heidemann aloitti finaalin vahvasti ja meni nopeasti 5–0 johtoon, eikä tämän jälkeen antanut Brânzăn enää uhata hänen voittoaan. Lontoossa 2012 Heidemann hävisi finaalin ukrainalaiselle Jana Šemjakinalle, joka voitti ottelun lisäajalla.
Rion olympialaisten aikana Britta Heidemann valittiin ueheilijakomissioon ja sen myötä Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi 8 vuoden ajanjaksolle 2017-2024.
Linja-autoliike S. Kosonen

Linja-autoliike S. Kosonen Oy (Matka-Kosonen) on Savonlinnan Kerimäellä Etelä-Savossa toimiva linja-autoyritys. 
Perinteikkään perheyhtiön perusti vuonna 1938 Risto Kosonen ja hänen jälkeensä poika Seppo Kosonen. Sittemmin yhtiöstä on ottanut vastuun Riston pojanpoika Jyrki Kosonen. Yhtiön toimialaan kuuluvat vuoroliikenne Kerimäen ja Savonlinnan seudulle, tilausajot, matkanjärjestäminen sekä valmisbussimatkat.
Mario Rodríguez Cobos

Mario Luis Rodríguez Cobos (6. tammikuuta 1938 Mendoza, Argentiina – 16. syyskuuta 2010) oli argentiinalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkiä Silo. Silo on tullut tunnetuksi Humanistisen liikkeen, maailmanlaajuisen sosiaalisen liikkeen perustajana. Vuonna 2001 hän jätti liikkeen ohjaamisen tehtävän toisille jäsenille ja julkaisi vuonna 2002 kirjan "El Mensaje de Silo" (”Silon Sanoma”). Siitä lähtien eri puolilla maailmaa on perustettu ”Sanoman Yhteisöjä”, jotka toteuttavat Sanomassa kuvailtuja hengellisiä toimituksia.
"El Mensaje de Silon" lisäksi Silon kirjailijanuran tunnetuimmat teokset ovat "Humanizar la Tierra" (julkaistu suomeksi nimellä "Inhimillistä Maa"), "Experiencias Guiadas" (julkaistu englanniksi nimellä "Tales for Heart and Mind"), "Contribuciones al Pensamiento", "Mitos Raices Universales", "Cartas a mis Amigos" (suomennettu nimellä "Kirjeitä Ystävilleni") sekä "Habla Silo".
Kemin lyseon lukio

Kemin lyseon lukio on Kemin kaupungin ainoa lukio. Koulu sijaitsee Sauvosaaren kaupunginosassa Kemin keskustassa, Kemin kirkon naapurikorttelissa. Lukuvuonna 2021–2022 lukiossa opiskeli 283 opiskelijaa, 20.9.2021 tilastoinnin mukaan. Lukion yhteydessä toimii ravintola Melissa.
Historiaa.
Kemin suomalainen-porvari-yhteiskoulu sai perustamisluvan 25. toukokuuta 1897. Koulu oli aluksi viisiluokkainen yhteiskoulu. Vuonna 1900 nimi muutettiin Kemin Suomalaiseksi yhteiskouluksi ja heti seuraavana vuonna koulu laajeni yliopistoon johtavaksi oppilaitokseksi. Ensimmäiset ylioppilaat nykyisen Lapin läänin alueelta kirjoittivat Kemin Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1904.
Aluksi koulu toimi eri puolilla kaupunkia olevissa vuokratiloissa, mutta vuonna 1905 silloiselle yhteiskoululle kunnostettiin kirjasto- ja lukuhuonerakennus, joka oli alun perin rakennettu kaupungintaloksi. Näissä tiloissa koulu toimi aina vuoteen 1930 saakka, jolloin valmistui uusi, vielä nykyäänkin käytössä oleva koulutalo. Uuden koulurakennuksen suunnitteli Yleisten rakennusten ylihallituksen arkkitehti Hjalmar Åberg. Rakennusta on sittemmin laajennettu vuosina 1956–1957.
Koulu oli pitkään Kemin ainoa oppikoulu ja toinen oppikoulu saatiin vasta vuonna 1940, kun talvisodassa Neuvostoliitolle jääneen Sortavalan kaupungin tyttökoulu siirrettiin Kemiin. Uuden koulun nimi muutettiin Sortavalan tyttökoulusta Kemin tyttölyseoksi ja samalla Kemin Suomalainen yhteiskoulu sai nimen Kemin lyseo. Viimeiset tytöt kirjoittivat Kemin lyseosta vuonna 1950 ja koulu muuttui siis poikakouluksi. Tyttölyseolaiset saivat oman koulurakennuksen lyseon viereiseen kortteliin vuonna 1953. Tyttölyseon toiminta loppui vuonna 1972 eli samana vuonna, kun Lapin lääni siirtyi peruskoulujärjestelmään. Kemin lyseo muutettiin yhteiskouluksi ja sen uudeksi nimeksi tuli Kemin lukio.
Poikalyseon ja tyttölyseon lisäksi Kemissä on toiminut kolmaskin oppikoulu: vuonna 1957 perustettu yksityinen yhteiskoulu, Kemin yhteiskoulu. Kemin yhteiskoulusta käytiin 1970-luvun alussa yksi Suomen tunnetuimmista koulutaisteluista. Kemin yhteiskoulu valitsi lain sille suomalla oikeudella korvaavan koulun vaihtoehdon, mutta Kemin kaupunki kieltäytyi sisällyttämästä koulua kaupungin koulusuunnitelmaan. Kouluhallituksen ja korkeimman hallinto-oikeuden hyväksyttyä Kemin yhteiskoulun asiaa koskevan valituksen Kemin kaupunki yhä kieltäytyi hyväksymästä lakiin perustuvaa korvaavan koulun valintaa. Tällöin koulujärjestelmän perusteista annetun lain 14 pykälä muutettiin sellaiseen muotoon, joka teki Kemin kaupungin Kemin yhteiskoulun asiassa tekemät päätökset lainmukaisiksi ja koulu katsoi olevansa pakotettu liittymään kaupungin koulutoimeen.
Vuodesta 1975 Kemin lukio oli taas ainoa lukio Kemin kaupungissa. Koulun satavuotisjuhlavuonna 1997 nimi muutettiin Kemin lyseon lukioksi. Vuonna 2007 koulun täyttäessä 110 vuotta Kemin lyseon lukion senioriyhdistys lahjoitti koululle sen rakennuskantahistoriaa käsittelevän valokuvakokoelman, joka on esillä koulun toisen kerroksen käytävän seinällä.
Aldo Montano

Aldo Montano (s. 18. marraskuuta 1978 Livorno) on italialainen säilämiekkailija, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Montano voitti vuoden 2004 Ateenan olympialaisissa henkilökohtaisen säilän ja kuului Italian hopeaa voittaneeseen säiläjoukkueeseen. Joukkueen muut jäsenet olivat Giampiero Pastore ja Luigi Tarantino. Vuoden 2007 maailmanmestaruuskilpailuissa Pietarissa hän oli toinen.
Pekingissä 2008 Montano voitti kolmannen olympiamitalinsa, kun Italia oli kolmas säilämiekkailun joukkuekilpailussa. Montano oli pronssiottelun paras miekkailija. Italian joukkueessa miekkailivat samat miehet kuin neljä vuotta aiemmin Ateenassakin.
Lontoon olympialaisissa 2012 Montano sai neljännen olympiamitalinsa Italian sijoituttua kolmanneksi säilän joukkuekilpailussa. Riossa 2016 säilän joukkuekilpailu ei kuulunut kilpailuohjelmaan. Tokion olympialaisissa 2020 Montano oli jälleen mukana Italian säiläjoukkueessa, joka sai hopeaa hävittyään finaalissa Etelä-Korealle.
Pietari Kekäle

Uuno Pekka Kekäläinen, käytti kirjailijanimeä Pietari Kekäle (10. toukokuuta 1896, Joroinen – 6. helmikuuta 1976, Savonlinna) oli suomalainen kirjailija. Savonlinnassa vuodesta 1935 asunut Kekäläinen oli varsinaiseltaan ammatiltaan metallimies.
Sisällissodan aikana Kekäläinen kuului Varkauden punakaartiin, ja hänet vangittiin Varkauden taistelun jälkeen. Kekäläisen 1922 julkaistu esikoisnäytelmä "Valkoinen kosto" takavarikoitiin, ja hänet tuomittiin 1923 Viipurin raastuvanoikeudessa 8 kuukauden 10 päivän vankeusrangaistukseen. Näytelmää oli esittänyt Sörnäisten työväenyhdistyksen näyttämö Fredriksbergin työväentalolla ja Enson Työväennäyttämö Sortavalan kaupungin työväentalolla.
Vuonna 1972 Kekäläinen osallistui Otavan järjestämään elämäkertakilpailuun, johon jätetyistä yli tuhannesta käsikirjoituksesta yhdeksän julkaistiin kirjana. Hänen ohellaan elämäkertansa saivat julkaistuksi muun muassa Saara Isojärvi, Sofia Martikka, O. R. Muuri ja Ida Maria Saarinen. Kekäläisen omaelämäkerta ilmestyi vuotta myöhemmin "Kertomus elämästä" -sarjassa.
Adrian Carmack

Adrian Carmack (s. 5. toukokuuta 1969) on yhdysvaltalainen yksi videopeleihin erikoistuneen yhtiön, id Softwaren perustajista, John Carmackin, John Romeron sekä Tom Hallin kanssa. Hän toimi id:ssä taiteilijana, ja on ollut merkittävä osa erityisesti "Doomin" vihollisten kehityksessä. Hän oli yksi id Softwaren omistajista, kunnes jätti yrityksen vuonna 2005. Adrian ei ole sukua entiselle työtoverilleen John Carmackille.
Syyskuussa 2005 Adrian Carmackin työkollegat erottivat hänet yhtiöstä. Carmack haastoi heidät oikeuteen sillä perusteella, että he olivat pakottaneet häntä hyväksymään 11 miljoonaa dollaria hänelle kuuluvista osakkeista, vaikkakin osakkeiden arvo oli lähempänä 43 miljoonaa dollaria, ennen kuin yritys vastaanotti 105 miljoonan tarjouksen Activisionilta.
Voicey-palkinto

Voicey-palkinnot ("Voicey Awards") ovat ääninäyttelijäpalveluita tarjoavan kanadalaisen Voices.com internetsivuston vuosittain jakamia palkintoja, joita jaetaan eri kategorioissa sivuston eniten käytetyille ääninäyttelijöille. Palkintoa on jaettu vuodesta 2007 lähtien, jolloin sitä jaettiin viidessä eri kategoriassa. Vuonna 2008 palkintoa jaettiin yhteensä yhdeksässä eri kategoriassa.
Stampe SV.4

Stampe SV.4 oli belgialaisen Stampe &amp; Vertongen -tehtaan kehittämä kaksitasoinen koulukone. 
Kone lensi ensi kerran vuonna 1933. Sen suunnitteli George Ivanov.
Konetta valmistettiin useissa tehtaissa Belgiassa, Ranskassa (esimerkiksi "Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord") ja Ranskan siirtomaassa Algeriassa kaikkiaan 940 kappaletta. Koneen pääasiallinen käyttäjä oli Belgian ilmavoimat, joka käytti konetta vuodesta 1947 vuoteen 1975.
Voicey-gaala 2007

Voicey-gaala 2007 oli ensimmäistä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Kanadan Voices.com jakoi vuotuiset Voicey-palkinnot vuoden 2007 parhaille ääninäyttelijöille. Gaala järjestettiin maaliskuussa 2007 Kanadassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Veljko Kadijević

Veljko Kadijević (; 21. marraskuuta 1925 Glavina Donja, Imotski, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 2. marraskuuta 2014 Moskova, Venäjä) toimi Jugoslavian puolustusministerinä 1988–1992.
Kadijević oli kenraali ja käytännössä Jugoslavian liittoarmeijan JNA:n komentaja. Kadijević taisteli partisaanina ja kävi vuoden 1963 aikoihin USA:ssa korkean sotilaskoulutuksen. Maaliskuussa 1991 Kadijevic antoi lausunnon, jonka mukaan Jugoslavian hajoaminen voitaisiin estää asevoimin, koska rauhanomaisin keinoin tässä ei onnistuttu. Kadijevićia syytettiin entisen Jugoslavian sotarikoksia tutkivassa tuomioistuimessa ICTY:ssä ihmisoikeusrikoksista Kroatian sodassa. Kadijević onnistui pakoilemaan viranomaisia Venäjällä.
Vuonna 2008 ilmoitettiin että Kadijević oli saanut Venäjän kansalaisuuden. Hän kuoli Moskovassa 2. marraskuuta 2014.
Oerlikon Space

Oerlikon Space AG on sveitsiläinen avaruusteknologiayhtiö, joka siirtyi RUAGin omistukseen vuonna 2009. 
Oerlikon Space -yhtiön päätuote on Ariane 5 -kantorakettien nokkakartiot ja avaruusalusten rakennetekniikka ja mekanismit.
Taustaa.
Vuonna 1964 Oerlikon Contraves tuli avaruustoimintaan. Yhtiö valmisti ESAn edeltäjän ESROn satelliitteihin runkorakenteita, esimerkiksi ESRO-1-satelliittiin. 1970-luvun alkuun asti yhtiö toimi myös ELDO-organisaation Europa-kantorakettikehitystyössä. Yhtiö on osallistunut 160 Ariane-kantoraketin valmistukseen.
Vuonna 1999 yhtiöstä tuli "Contraves Space AG", oma osakeyhtiönsä. Vuonna 2006 nimi muuttui Oerlikon Space-muotoon. Se oli vuoden 2006 loppuun asti Contraves Space AG. Se oli OC Oerlikon Corporation AG:n tytäryhtiö, joka ei enää 2000-luvulla ollut tykkitehdas, joka osuus myytiin saksalaiselle teollisuudelle aiemmin.
Sertorius

Quintus Sertorius (noin 125–72 eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Sertorius oli lähtöisin perheestä, joka kuului Nursian sabiinilaiskaupungin maalaisaateliin. Hän oli joko sukunsa ensimmäinen, joka pyrki julkiseen virkaan Roomaan, taikka ensimmäinen, joka siinä onnistui.
Uran alku.
Sertorius toimi uransa alussa ensin jonkin aikaa oikeusistuimissa, ennen kuin siirtyi sotapalvelukseen. Arausion taistelussa 105 eaa. hän kuului harvoihin selvinneisiin roomalaisiin. Kimbrejä ja teutoneita vastaan käydyn sodan loppuosan Sertorius palveli Mariuksen joukoissa ja sai useita kunniamerkkejä ja ylennyksiä.
Vuonna 97 eaa. Sertorius lähti sotatribuunina Hispaniaan. Siellä hän johti taistelua keltiberien kapinaa vastaan tuloksekkaasti ja sai sen ansiosta lisää mainetta ja sen avulla kvestorin viran. Liittolaissodan aikana hänen vastuullaan oli joukkojen värvääminen, koulutus ja johtaminen, mutta hänen sotilasarvonsa ei ole tiedossa. Vuonna 88 eaa. Sertorius pyrki kansantribuunin virkaan, mutta hävisi vaalin Sullan vastustettua julkisesti hänen valintaansa. Sullan ja Sertoriuksen välit rikkoutuivat, ja Sullan marssittua joukkoineen Roomaan asettui Sertorius Cinnan ja Mariuksen puolelle.
Hispanian sota 80–72 eaa..
Mariuksen ja Cinnan Rooman-valtauksen jälkeisissä väkivaltaisuuksissa Sertorius oli maltillisella linjalla, ja hän joutui lopulta Cinnan tuella kukistamaan Roomassa riehuneet roistojoukot (bardyaei). Mariuksen kuoltua Sertoriuksesta tuli vuonna 83 eaa. preettori. Sotilaat olivat lynkanneet Cinnan jo edellisenä vuonna, eikä Sertorius tullut toimeen muiden Sullaa vastaan taistelevien sotilasjohtajien kanssa. Myöhemmin samana vuonna Sertorius siirtyi provinssiinsa Hispaniaan. Sullan voitettua vastustajansa Italiassa hänen joukkonsa ajoivat pian myös Sertoriuksen pois provinssistaan. Koettuaan lähinnä tappioita Sertorius saavutti lopulta Mauretaniassa voiton yhdestä Sullan armeijasta, ja siksi Lusitaniasta tuli lähetystö, joka pyysi Sertoriusta palaamaan Hispanian niemimaalle vapauttamaan heidät heidän silloisesta maaherrastaan.
Hispaniassa Sertorius taisteli tarmokkaasti ja voitokkaasti usean vuoden ajan muun muassa Quintus Caecilius Metellus Piusta sekä Pompeiusta vastaan. Vaikka Sertoriuksen joukot koostuivat suurelta osin provinssin asukkaista, ei hänellä silti ollut tarkoituksena saada Hispaniaa itsenäiseksi Rooman vallan alta, vaan sodan on katsottava kuuluvan kansalaissotaan. Menestyksestä huolimatta sodan pitkittyminen oli Sertoriukselle epäedullista, sillä hänellä oli käytössään lähinnä oman provinssinsa voimavarat. Plutarkhoksen mukaan Sertorius koetti tästä syystä saada aikaan sovintoa Pompeiuksen kanssa, mutta tuloksetta. Ajan kuluessa hänen joukoissaan alkoi esiintyä turhautumista, ja lopulta vuonna 72 eaa. hänet murhautti hänen oma alipäällikkönsä Perperna, joka murhan jälkeen asettui joukkojen komentoon ja hävisi kohta sodan Pompeiukselle.
Samuel Alexander

Samuel Alexander (6. tammikuuta 1859 Sydney, Australia – 13. syyskuuta 1938) oli australialaissyntyinen brittiläinen filosofi.
Alexander syntyi juutalaiseen perheeseen Sydneyssä, Australiassa. Hänen isänsä oli satulaseppä, joka kuoli muutaman viikon jälkeen Alexanderin syntymästä. Viiden vuoden päästä perhe muutti Melbourneen, jossa Alexander kävi kotikoulua.
Alexander opiskeli Melbournessa Wesley Collegessa ja Melbournen yliopistossa. Hän muutti Englantiin vuonna 1877 ja opiskeli siellä Oxfordin yliopistossa. Hänen opettajiaan olivat Thomas Hill Green ja Henry Nettleship. Hän opetti Oxfordin Lincoln Collegessa vuosina 1882–1893. Vuonna 1893 hänet nimitettiin Manchesterin yliopiston Owens Collegen professoriksi. Hän jäi eläkkeelle Manchesteristä vuonna 1924. Alexander toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1908–1911 ja 1936–1937.
Alexanderin ajattelun keskeisiä käsitteitä olivat ’emergentti kvaliteetti’ ja emergentti evoluutio. Ne olivat hänen metafysiikkansa keskeisiä ajatuksia, joiden avulla hän käsitteli aikaa, avaruutta, ainetta, mieltä ja jumaluutta.
Alexander piti Gifford-luennot Glasgow’n yliopistossa vuosina 1916–18. Luennoista syntyi kokonaisen filosofisen järjestelmän käsittävä teos "Space, Time and Deity" (1920), jota voidaan pitää hänen pääteoksenaan. Teos esitti maailman yhtenä kosmisena prosessina, jonka perustana oli aika-avaruus. Emergentit ominaisuudet kehittyivät siitä ajoittaisesti korkeamman tason synteeseinä. Näin aika-avaruus tuotti aineen ja aine mielen. Jumaluus oli Alexanderille seuraavan tason ylempi päämäärä, jota kohti kosminen järjestys pyrki.
Gaston Flosse

Gaston Flosse (s. 24. kesäkuuta 1931, Rikitea) on ranskalais-polynesialainen poliitikko, joka on ollut Ranskan Polynesian parlamentin puhemies 1970-luvulta, presidentti neljään kertaan vuosien 1984 ja 2014 välillä, europarlamentin (1984–) ja Ranskan senaatin jäsen (1998–, 2008–). Hän edustaa autonomiaa kannattavaa ja itsenäisyyttä vastustavaa Tāhōʻēraʻa Huiraʻatira -puoluetta.
Flosse johti Ranskan Polynesiaa suurimman osan ajasta 1980-luvulta lähtien. Kun maan autonomiaa lisättiin, hänet valittiin helmikuussa 2004 ensimmäiseksi presidentiksi. Vuoden 2004 vaalit voitti itsenäisyysmielinen Oscar Temaru, mutta Flossen puolue sai erotettua hänet ja Flosse valittiin lokakuussa uudelleen, mutta hän menetti asemansa uudelleen maaliskuussa 2005, mutta palasi valtaan helmikuussa 2008. Flosse oli Ranskan presidentti Jacques Chiracin läheinen liittolainen.
Flosse on kiistelty hahmo, jota on syytetty korruptiosta ja vastustajiensa pelottelusta. Hänet tuomittiin kesäkuussa 2006 korruptiosta kolmeksi kuukaudeksi ehdolliseen vankeuteen. 22. heinäkuuta 2009 Ranskan senaatin komitea päätti poistaa häneltä immuniteetin lisäsyytteitä vastaan.
5. lokakuuta 2011 Flosse tuomittiin kavalluksista neljän vuoden vankeuteen.
Hän oli uudelleen maan presidenttinä toukokuusta 2013 syyskuuhun 2014.
USAFRICOM

United States Africa Command (lyh. USAFRICOM) on Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen sotatoimialueen päämaja (, lyh. "COCOM"), jonka vastuulla on sotilasoperaatiot Afrikan mantereella ja yhteistyö alueen valtioiden kanssa. Sen väliaikainen päämaja on Stuttgartissa, Saksassa, ja se on ollut täydessä valmiudessa 30. syyskuuta 2008 alkaen.
H. H. Price

Henry Habberley Price (17. toukokuuta 1899 Neath, Glamorganshire, Wales – 26. marraskuuta 1984 Oxford, Englanti) oli brittiläinen filosofi, joka tunnetaan havainnon filosofiastaan. Hän kirjoitti myös parapsykologiasta.
Price opiskeli Winchester Collegessa ja Oxfordin yliopiston New Collegessa. Hänestä tuli collegen jäsen ja Wykeham-oppituolin logiikan professori vuonna 1935. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1959. Price toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1943-1944.
Price tunnetaan parhaiten havainnon filosofiastaan, jossa hänen pääteoksensa on "Perception" (1932). Hän omaksui Bertrand Russellilta ja G. E. Moorelta termin "sense-datum" tarkoittamaan havainnon perusobjektia. Hän tutki muun muassa sitä, kuinka "sense-datum" ”kuuluu” aineellisille kappaleille. Tässä hän hylkäsi sekä John Locken ja Russellin kausaaliset teoriat että J. S. Millin fenomenalismin.
Price piti Gifford-luennot Aberdeenin yliopistossa vuosina 1959–1961.
Stefan Kießling

Stefan Kießling (s. 25. tammikuuta 1984 Lichtenfels, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. 
Kießling edusti suurimman osan urastaan Saksan Bundesliigan Bayer Leverkusenia, jossa hän pelasi vuosina 2006–2018. Hän on Leverkusenin kaikkien aikojen toiseksi eniten maaleja tehnyt pelaaja. Hänen aikaisempia seurojaan olivat Eintracht Bamberg ja Nürnberg, joista jälkimmäisen paidassa hän teki Bundesliigadebyyttinsä kauden 2002–2003 lopulla.
Stefan Kießling voitti kauden 2012–2013 Bundesliigan maalikuninkuuden 25 maalillaan.
Saksan maajoukkueessa Kießling pelasi ensimmäistä kertaa harjoitusottelussa Tanskaa vastaan 28. maaliskuuta 2007. Kießling valittiin Saksan joukkueeseen MM-kilpailuihin 2010 ja hän tuli turnauksessa vaihdosta kentälle neljännesvälieräottelussa Englantia sekä pronssiottelussa Uruguayta vastaan. Pronssiottelu Uruguayta vastaan jäi hänen viimeiseksi ottelukseen Saksan maajoukkueessa.
Tuula Korolainen

Tuula Korolainen (s. 21. huhtikuuta 1948 Kuusankoski) on palkittu lasten- ja nuortenkirjailija, kirjallisuustoimittaja, kriitikko ja suomentaja. Korolainen on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, muun muassa Finlandia Junior -palkinnon teoksesta "Kuono kohti tähteä" vuonna 2005. 
Hän on kirjoittanut muun muassa runoja, lastenromaaneja, kuvakirjojen tekstejä ja lasten tietokirjoja. Hän on kirjoittanut ja toimittanut myös oppikirjoja ja aikuisten tietokirjoja, suomentanut lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja työskennellyt toimittajana. Vuodesta 1988 vuoteen 2018 hän toimi Lastenkirjainstituutin julkaiseman "Onnimanni"-lehden päätoimittajana.
Ura.
Tuula Korolainen on työskennellyt ennen kirjailijanuraansa mm. Yleisradiossa äidinkielen ja kirjallisuuden opetusohjelmien toimittajana ja Äidinkielen opettajain liitossa tiedottajana. Vuosina 1988–2018 hän työskenteli Lastenkirjainstituutin "Onnimanni"-lehden päätoimittajana. 
Korolaisen esikoisteos oli lastenrunokokoelma "Enkeli ja poliisi" (1990). Lukuisien runokirjojen lisäksi Korolainen on tehnyt kuvakirjatekstejä ja lastenromaaneja sekä lasten tietokirjoja, joissa murretaan faktan ja fiktion rajaa. Hän on kirjoittanut ja toimittanut myös oppikirjoja, aikuisten tietokirjoja ja antologioita sekä suomentanut lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja laulutekstejä. 
Kuopion kaupunginteatteri, Kemin kaupunginteatteri, Nukketeatteri Sampo ja hämeenlinnalainen Miniteatteri ovat esittäneet Korolaisen tekstejä dramatiosoituina ja Tapiola Sinfonietta on tuottanut näyttämöllisiä lastenkonsertteja Timo Klemettisen säveltämistä Korolaisen runoista.
Korolainen on saanut lukuisia palkintoja ja palkintoehdokkuuksia. Vuonna 2001 Korolainen sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon Riitta Tuluston kanssa. Samana vuonna hän sai yhdessä Tuluston ja Leena Lumpeen kanssa Vuoden keittokirja -palkinnon kirjasta "Sillä sipuli". Vuonna 2005 hänelle myönnettiin Finlandia Junior -palkinto teoksesta "Kuono kohti tähteä" yhdessä kuvittaja Marjo Nygård-Niemistön kanssa. Vuonna 2012 Korolainen palkittiin pitkästä urasta lastenkulttuurin parissa lastenkulttuurin valtionpalkinnolla ja Vantaan kulttuuripalkinnolla. Hänen yhdessä Riitta Tuluston ja kuvittaja Maija Hurmeen kanssa tekemänsä "Lasten oma vuosikirja" sai vuonna 2015 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Vuonna 2018 hän sai Suomen Kirjailijaliiton Tirlittan-palkinnon koko tuotannostaan ja työstään suomalaisen kirjallisuuden hyväksi.
Korolainen on opiskellut Tampereen yliopistossa pääaineenaan kotimainen kirjallisuus ja on koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Korolainen on naimisissa ja asuu Vantaalla.
Virtuaaliviivakoodi

Virtuaaliviivakoodi on kutsumanimi pankkiviivakoodistandardin mukaiselle laskun tietojen esitystavalle numeerisessa muodossa. 
Paperilaskuihin voidaan tulostaa viivakoodi optisesti luettavassa muodossa, mikä helpottaa laskun maksamista, koska tietoja ei tarvitse syöttää käsin. Virtuaaliviivakoodia voidaan käyttää tilanteessa, jossa lasku toimitetaan sähköisesti (esimerkiksi sähköposti, NetPosti).
Pankkiviivakoodi on alkujaan Suomen Pankkiyhdistyksen (sittemmin Finanssialan keskusliitto, nykyisin Finanssiala ry) hyväksymä maksutapahtumatietojen esitystapa. Pankit ovat yhdessä kehittäneet pankkiviivakoodin maksujen käsittelyn nopeuttamiseksi ja maksutietojen oikeellisuuden varmistamiseksi. Suomalainen pankkiviivakoodi ja siten myös virtuaaliviivakoodi ovat yhteensopivia vain FI-alkuisten IBAN-tilinumeroiden kanssa eli niiden avulla ei voi esittää ulkomaista tilinumeroa maksun saajana, vaan tuolloin on käytettävä QR-koodia.
Jocko Conlan

John Bertrand ”Jocko” Conlan (6. joulukuuta 1899 – 16. huhtikuuta 1989) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Chicago White Soxin takakenttäpelaajana vuosina 1934–1935, mutta saavutti huomattavimman maineensa toimimalla National League -tuomarina vuosina 1941–1965.
Conlan valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1974. Hän kuoli Arizonan Scottsdalessa 89-vuotiaana 16. huhtikuuta 1989.
Conlanin pojasta, John Bertrand Conlanista, tuli tunnettu republikaanipoliitikko.
MTK Budapest FC

MTK Budapest FC tai pelkkä MTK on budapestilainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1888. MTK pelaa kaudella 2022-2023 Unkarin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Se on voittanut maansa mestaruuden yhteensä 22 kertaa ja Unkarin Cupin 12 kertaa. Seura pääsi vuonna 1964 Cup-voittajien cupin finaaliin, mitä voidaan pitää sen suurimpana saavutuksena, vaikka MTK hävisikin jatkoajalla Sporting Lissabonille. Seuran kotikenttä on Nándor Hidegkutin mukaan nimetty Stadion Hidegkuti Nándor, jolle mahtuu 12 700 katsojaa.
Saavutukset.
Unkarin liiga
Unkarin Cup
Mitropa Cup
Unkarin Supercupin voitto 2003
Cup-voittajien cupin toinen 1964
Timanttitetra

Timanttitetra ("Moenkhausia pittieri") on tetroihin kuuluva eteläamerikkalainen kala, jota pidetään myös akvaarioissa. Timanttitetrat ovat yleensä oiva akvaariokala aloittelijoille, sillä se on helppohoitoinen.
__notoc__
Koko ja ulkonäkö.
Timanttitetra voi kasvaa melkein kuusi senttiä pitkäksi. Se on hopeanhohtoinen, litteävartaloinen kala. Silmän yläpuolella on punainen pilkku. Aikuisen yksilön kyljet kimaltelevat, mistä laji on saanut nimensä. Timanttitetroja on myös eri värisiä: jotkut ovat edestä hopeita ja takaa punaisia. Koiraat erottaa siitä, että niillä on huomattavasti suurempi ja kaarevampi selkäevä kuin naarailla.
Alkuperä.
Timanttitetroja tavataan luonnossa Venezuelassa, Valencia-järven ympäristössä.
Käyttäytyminen.
Timanttitetra on vilkas, mutta sopuisa parvikala, jota suositellaan pidettäväksi ainakin viiden yksilön parvissa.
Vesiolot.
Timanttitetralle sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C ja pH 6–7. Turpeen tai humusuutteen lisäämistä akvaarioveteen suositellaan.
Don Pardo

Dominick George ”Don” Pardo (22. helmikuuta 1918 Westfield, Massachusetts – 18. elokuuta 2014) oli yhdysvaltalainen televisio- ja radiopersoona. Hän selosti ja juonsi NBC:ssä vuodesta 1944 2000-luvulle saakka.
Pardo tuli tunnetuksi muun muassa Macy’s Thanksgiving Day Paraden selostamisesta ja "Saturday Night Live" -ohjelmasta. Hän oli 22. marraskuuta 1963 ensimmäinen, joka tiedotti NBC:n katsojille John F. Kennedyn ampumisesta Dallasissa, Texasissa.
Vittorio Pozzo

Vittorio Pozzo (2. maaliskuuta 1886 Torino, Piemonte, Italia – 21. joulukuuta 1968 Ponderano) oli italialainen jalkapallovalmentaja.
Pozzo valmensi Italian jalkapallomaajoukkuetta vuoden 1912 ja vuoden 1924 olympialaisissa sekä vuodesta 1929 aina vuoteen 1948 asti. Vuonna 1912 Italian jalkapallo oli heikossa tilassa; olympialaisissa maa hävisi jo ensimmäisella kierroksella Suomelle 3–2. Pozzon valmennuksessa Italia saavutti kultaa vuoden 1936 olympialaisissa. Hän johti Italian maailmanmestariksi sekä vuoden 1934 että vuoden 1938 kisoissa.
Myöhemmin Pozzo toimi lehtitoimittajana ja kirjoitti artikkeleita "La Stampa" -lehteen kuolemaansa saakka.
Filth and Wisdom

Filth and Wisdom on ensimmäinen Madonnan ohjaama elokuva. Brittituotannon pääosissa ovat Eugene Hütz, Holly Weston, Vicky McClure ja Richard E. Grant. Se yhdistelee komedian, draaman, musikaalin sekä rakkauselokuvan lajityyppejä.
Tuotanto.
Filth and Wisdom on kuvattu Lontoossa, Englannissa 14. toukokuuta – 29. toukokuuta 2007 sekä heinäkuussa 2007.
Jakelu.
Elokuvan ensimmäinen esitys oli Berliinin elokuvajuhlissa 13. helmikuuta 2008. Elokuva sai Suomen ensi-iltansa marraskuussa 2008. Suomessa elokuvaa on levittänyt Cinema Mondo.
Vastaanotto ja palaute.
"The Guardianin" Peter Bradshaw kirjoitti, että tämän tiesi olevan tulossa – Madonna on edennyt urallaan surkeasta näyttelijästä surkeaksi ohjaajaksi.
"Turun Sanomien" Päivi Valotien mielestä "Filth and Wisdom" esittää henkilönsä, suurkaupungin boheemit nälkätaiteilijat kovin romantisoidusti, näyttämättä juurikaan likaa ja rähjäisyyttä. Nätisti paketoitu rappioromanttinen muka-rankistelu tai Madonnalle ominainen sadomasokistinen kuvastokaan eivät hätkähdytä.
Voicey-gaala 2008

Voicey-gaala 2008 oli toista kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Kanadan Voices.com jakoi vuotuiset Voicey-palkinnot vuoden 2008 parhaille ääninäyttelijöille. Gaala järjestettiin 22. helmikuuta 2008 Kanadassa.
Ehdokkaat ja voittajat.
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Per Kleppe

Per Andreas Hildte Kleppe (13. huhtikuuta 1923 – 10. maaliskuuta 2021) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän syntyi Oslossa, valmistui taloustieteen opinnoissaan 1956 ja istui parlamentin varajäsenenä 1954–1957. 
Kleppe toimi maansa kauppa- (1971–1972) sekä valtiovarainministerinä (1973–1979) ja oli Euroopan vapaakauppajärjestön pääsihteeri vuosina 1981–1988.
Ted Knight

Tadeusz Wladyslaw Konopka, taiteilijanimeltään Ted Knight (7. joulukuuta 1923 – 26. elokuuta 1986) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi amerikanpuolalaiseen perheeseen Connecticutissa ja kuoli 62-vuotiaana paksusuolen syöpään Kaliforniassa. Hän oli palkittu toisen maailmansodan veteraani.
Knightilla oli vaimonsa Dorothyn kanssa kolme lasta.
Ura.
"The Mary Tyler Moore Show'sta" tunnetuksi tulleella Knightilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänellä oli pieni rooli Hitchcockin "Psykossa" (1960), ja hän ääninäytteli "Star Trek -animaatiosarjassa" 1973. Knightin pitkään näyttelijänuraan mahtui osallistuminen monien eri tv-sarjojen jaksoihin - "The Mary Tyler Moore Show'n" 165 jakson jälkeen pisimpiä 129 jaksossa "Too Close for Comfort"-tv-sarjassa, 17-jaksossa "The Batman/Superman Hour" tv-animaatio-sarjassa (jossa mm. komissaario Gordon-äänirooli)- ja kuusi jaksoa Lemmenlaiva tv-sarjassa. Hänellä oli myös oma tv-sarjansa "The Ted Knight Show" vuonna 1978, jota kuitenkin esitettiin vain 6 jakson ajan.
Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1980 Bill Murrayn tähdittämässä Latvasta laho-elokuvassa.
Husain ibn Ali

Husain ibn Ali ibn Abi Talib (, 626 Medina – 680 Karbala) oli islamilaisen perimätiedon mukaan profeetta Muhammadin tyttärenpoika ja Ali ibn Abi Talibin toinen poika. Islamin šiialaisen suuntauksen mukaan hän oli ihmiskunnalle lähetetty kolmas imaami. 
Husain koki perimätiedon mukaan marttyyrikuoleman Karbalan taistelussa vuonna 680. Perimätiedossa katsotaan, että tästä sai alkunsa šiialaisten vuosittainen marttyyritapahtuma "ašura", šiialaisuuden suurin vuosittainen juhla. Kertomukset Karbalan taistelusta ja Husainista perustuvat islamilaiseen tarinaperinteeseen, mutta niitä koskevia historiallisia aikalaislähteitä ei ole.
Marcus Ziemann

Marcus Ziemann (s. 1968) on saksalaissyntyinen toimittaja, tuottaja ja viestinnän kouluttaja. Hän työskentelee Ylen uutisten toimittajana. 
Ziemann aloitti uransa median parissa lahtelaisessa Rytmiradiossa vuonna 1991, jossa työskenteli radiotoimittajana, musiikkipäällikkönä ja ohjelmatuottajana vuoteen 1999. Vuosina 1998-2000 hän teki lisäksi toimittajan töitä myös Nordisk Film &amp; Tv -tuotantoyhtiön television urheiluohjelmille.
Vuodesta 2000 vuoteen 2005 Ziemann toimi Ylen freelancer-toimittajana monissa Ylen tv-urheilussa, tv-uutisissa, useissa eri ajankohtaislähetyksissä sekä radiossa. Hän oli tuolloin yksi Suomen ensimmäisistä monimedia-toimittajista, joka kuvasi ja tarvittaessa myös editoi televisiojutut ja -ohjelmat itse. Vuoden 2009 alussa hän siirtyi uutistoimittajaksi Ylen Uutisiin.
Suokylä

Suokylä () on entinen inkeriläisten kylä läntisellä Inkerinmaalla nykyisen Leningradin oblastin alueella. Suokylä kuului Kosemkinan seurakuntaan. Suokylän lähellä sijaitsi venäjänkielisiä ja vatjalaisia kyliä 1930-luvulle asti. Vanha Viron ja Venäjän välinen Tarton rauhan aikainen raja kulki myös lähellä. Suokylää lähimmät muut inkerinsuomalaisten kylät olivat 20 km päässä luoteessa sijaitsevat Fyödermaa, Kallivieri ja Kullankylä. 
Suokylässä puhuttiin erikoista suomalaismurretta, jonka ominaispiirteitä olivat vokaalireduktio ja pitkien vokaalien lyhentäminen. Murteessa oli vaikutteita virosta ja vatjasta. Nykyisin murteen puhujia voi löytää Narvasta.
Suokylä poltettiin osittain toisen maailmansodan aikana ja sen asukkaat pakenivat Viroon Narvan alueelle. 1950-luvulla osa asukkaista palasi kylään ja asuivat siellä vuoteen 1973 asti, jolloin kylä hävitettiin uuden fosforitehtaan vuoksi. Nykyään on Suokylän paikka aivan tyhjä. Sen lähellä sijaitsee kyläntapainen asutus nimeltä 1-e maja. Sen laidassa huomaa kivisiä tuulimyllyn ja maaherrastalon raunioita.
Vapaalehdykkäsoitin

Vapaalehdykkäsoitin on aerofoneihin kuuluva soitintyyppi, jonka ääni muotoutuu joustavan kieliliuskan värähtelystä sille sovitetussa kehyksessä. Ääni syntyy, kun kieli sulkee ja avaa jaksoittaisesti ilmakanavansa, johon saatetaan ilmaa puhaltamalla, palkeilla tai koneellisesti. Tämä saa ilmavirran aaltoliikkeeseen. Äänen korkeutta voidaan säädellä kielten pituudella, paksuudella, jäykkyydellä, massalla, muodolla ja joskus myös resonaatioputken pituudella.
Vapaalehdykkäsoittimissa on tavallisimmin useita vapaalehdykkäsarjoja, joissa jokaista ääntä vastaa oma kieliliuskansa ja ilmakanavansa. Esimerkkejä ovat huuliharppu, harmonikka, harmoni, urkujen eräät kielipillit sekä aasialaiset suu-urut.
Kieliin usein liitetyillä resonaatioputkilla on yleensä pelkästään sointia värittävä vaikutus, mutta suu-uruissa niillä on äänenkorkeuden muodostava merkitys.
Tunnusomaista vapaalehdykkäsoittimille on äänen voimakkuuden herkkyys ilmanpaineen mukaan, joten ne sopivat hyvin dynaamisesti vaihtelevaan musiikkiin.
Lorentz Creutz

Lorentz Creutz (1615 – 1. kesäkuuta 1676 Öölannin edusta) oli ruotsalainen aatelismies, joka loi virkamiesuransa vuorihallinnossa eli kaivosteollisuutta valvovassa byrokratiassa ja toimi maaherrana Suomessa ja Ruotsissa. Creutz kohosi uransa aikana lähelle Ruotsin korkeinta valtaeliittiä. Hänestä tuli vapaaherra vuonna 1654, valtaneuvos 1660, kamarineuvos 1673 ja amiraali 1675. Creutz kaatui vuonna 1676 Öölannin meritaistelussa lippulaivansa räjähtäessä.
Ura.
Creutzit olivat itäiseltä Uudeltamaalta Pernajasta lähtöisin oleva alempaan aateliin kuulunut suku, jonka jäsenet olivat olleet vielä 1500-luvun lopulla vähämerkityksinen osa paikallista eliittiä. Hänen isänsä oli upseeri ja käskynhaltija Ernst Creutz, joka loi pohjan vauraudelle ja perillistensä yhteiskunnalliselle nousulle.
Creutz sai hyvän koulutuksen Keski-Euroopassa valmistuakseen juuri otolliseen aikaan Ruotsin suurvallan muuttuvan hallintokoneiston palvelukseen. Hän keskittyi erityisesti kaivosteollisuuteen, ja hänelle olikin ominaista paneutuminen työhönsä tarmokkaasti ja suoraviivaisesti. Vuosina 1649–1655 hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana sekä 1655–1662 Ruotsissa Kopparbergin läänin maaherrana.
Creutz johti noitavainojen aikana Ruotsissa Taalainmaan noituuskomissiota. Hän tuomitsi poltettavaksi yli 20 ihmistä.
Creutz loi urallaan valtavan omaisuuden, joka koostui pääasiassa maatiloista. Hän rakennutti Pernajan Suur-Sarvilahden kartanon päärakennuksen, joka Askaisten Louhisaaren kartanon ohella on toinen kahdesta Suomeen suurvalta-ajalla valmistuneesta kivisestä kartanolinnasta. Perilliset kuitenkin menettivät suuren osan Creutzin keräämästä omaisuudesta pian koittaneen reduktion aikana.
Kuolema.
Creutz oli elämänsä viimeiset hetket "Kronan"-laivan kannella jouduttuaan vastentahtoisesti merenkulkua hallitsemattomana siviilivirkamiehenä Ruotsin laivaston amiraaliksi. Ruotsin laivaston ylpeys "Kronan" tuhoutui Öölannin itäpuolella 1676, jolloin laiva Creutzin väärinkäsityksen takia kääntyi liian nopeasti ja purjeisiin tarttunut tuuli paiskasi sen kyljelleen. Ruutivarastossa syttynyt kipinä räjäytti laivan, ja se vajosi syvyyksiin mukanaan yli 800 miestä, mukana Creutz ja hänen poikansa Gustaf, joka myös oli laivaston upseereita.
Perhe.
Lorentz Creutz meni vuonna 1639 naimisiin kenraali Jakob Duwallin (alk. Jacob MacDougall) tyttären Elsan kanssa. Pariskunta sai kaikkiaan 15 lasta: seitsemän poikaa ja kahdeksan tytärtä. Heidän kolme poikaansa olivat Lorentz Creutz nuorempi, Johan Creutz ja Carl Gustaf Creutz. Lorentz Creutzin veli oli Turun hovioikeuden presidentti Ernest Johann Creutz, joka toimi myös maaherrana.
Magnum (televisiosarja)

Magnum ("Magnum P.I.") on yhdysvaltalainen draamasarja, jota tuotettiin vuosina 1980–1988 kahdeksan esityskautta. Sarjan loivat Donald Bellisario ja Glen A. Larson. Pääosaa esittää Tom Selleck. Sarjaa kuvattiin Havaijin saarilla.
Sarja kertoo yksityisetsivä Thomas Magnumista, joka ratkoo erilaisia murha- ja rikostapauksia.
Sarjojen "Magnum", "Simon &amp; Simon" ja "Murhasta tuli totta" tapahtumat on linkitetty samaan maailmaan crossover -jaksojen avulla.
Näyttelijät.
Vierailevat tähdet.
Sarjassa ovat vierailleet myös joukko tunnettuja henkilöitä. Näitä ovat muun muassa:
Tuotanto.
Sarjaa oli alun perin tarkoitus tehdä ABC:n kanavalle, koska Glen Larsonin sarjat "The Hardy Boys/Nancy Drew Mysteries" ja "Taisteluplaneetta Galactica" olivat jo osa heidän ohjelmistoa. ABC kuitenkin päätti lopettaa kyseiset sarjat, jonka jälkeen tammikuussa 1979 Larson vei uuden rikossarjansa CBS:n kanavalle.
Palkinnot.
"Magnum" on ollut ehdolla 13 kertaa ja voittanut kaksi Golden Globe–palkintoa. Sarja on saanut kaksi Primetime Emmy -palkintoa, sekä yhden American Cinema Editors, Edgar, Young Artist ja TV Land palkinnon.
Uudelleenkäynnistys.
Vuonna 2018 CBS ilmoitti tilanneensa uuden version "Magnum" sarjasta. Sen esittäminen alkoi syyskuussa 2018 CBS:n kanavalla.
Moyen-Chari

Moyen-Chari (eli Keski-Chari) on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 samannimisestä prefektuurista erottamalla eteläosasta Mandoulin alue. Moyen-Charin vanhan provinssin pinta-ala on 45 180 neliökilometriä. Vuonna 2008 alueella arvioitiin olevan noin 1 057 000 asukasta.
Alue sijaitsee maan eteläosassa. Se on saanut nimensä Charijoesta. Moyen-Charin pääkaupunki on Sarh.
Nadia Styger

Nadia Styger (s. 11. joulukuuta 1978 Zug) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 1998–1999 lähtien.
Styger saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen syöksylaskussa Schladmingissa helmikuussa 1997. Santa Caterinan MM-kisoissa 2005 hän sijoittui supersuurpujottelussa kahdeksanneksi ja syöksyssä yhdeksänneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli syöksylaskussa viides, Åren MM-kilpailuissa 2007 syöksyssä neljäs ja super-G:ssä seitsemäs. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui supersuurpujottelussa kuudenneksi ja syöksylaskussa 12:nneksi.
Styger on voittanut neljä maailmancupin osakilpailua, joista kolme supersuurpujottelussa ja yhden syöksylaskussa. Maaliskuussa 2006 hän jakoi supersuurpujottelukilpailun voiton Hafjellissa Michaela Dorfmeisterin ja Lindsey Kildow'n kanssa. Näiden neljän voiton lisäksi hän on ollut kerran toinen ja kerran kolmas maailmancupin kilpailussa. Supersuurpujottelun maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui kolmanneksi kausilla 2005–2006 ja 2009–2010.
Styger on voittanut Sveitsin mestaruuden syöksylaskussa vuosina 2003, 2005 ja 2006 sekä super-G:ssä vuosina 1999, 2000 ja 2006.
Jarkko Peltonen

Jarkko Tapio Peltonen (31. heinäkuuta 1947 Turku – 16. lokakuuta 2008 Turku) oli naantalilainen kuvataiteilija, joka teki maalauksia ja veistoksia. Peltonen tunnetaan värikkäistä klovniaiheista. Muita hänen suosimiaan aiheita ovat soittajat, naishahmot, kaupunkimaisemat ja mielikuvituspersoonat. Peltosen naivistisissa maalauksissa on positiivisuutta ja huumoria.
Alkuun klovnit ottivat kantaa, sittemmin päämääränä oli saada katsoja hyvälle mielelle. Peltonen tapasi maalata klovneja kuitenkin silloin, kun jokin asia harmitti. Ensimmäinen klovni syntyi Peltosen saatua parkkisakon. Hän ehti paikalle parahiksi näkemään, kuinka lappuliisa poistui paikalta.
Jälkeenpäin Peltonen maalasi kuvan, jossa lappuliisoilla oli klovnin kasvot. 
Maalausten ohella Peltonen on tehnyt koruja ja ex libriksiä.
Peltosella oli myös galleria tyttärensä Essi Peltosen kanssa Naantalissa. Peltosen teoksista on olemassa kolme taidekirjaa, "Värisirkus" (2007), "Elämän Sirkus II" (2003) ja vanhimpana "Jarkko Peltonen" (1990).
21 vaatimusta

21 vaatimusta () olivat Japanin pääministeri Ōkuma Shigenobun johtaman hallituksen Kiinan nimelliselle hallitukselle 18. tammikuuta 1915 lähettämiä vaatimuksia. Ne johtivat sopimuksiin Japanin kanssa 25. toukokuuta 1915.
Japani oli saavuttanut suuren vaikutuspiirin Pohjois-Kiinassa ja Mantšuriassa voitettuaan ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan sekä Venäjän–Japanin sodan. Maa oli liittynyt eurooppalaisten imperialististen suurvaltojen joukkoon tavoitellessaan poliittista ja taloudellista valtaa Kiinassa. Kun Qing-dynastia kaatui ja uusi Kiinan tasavalta perustettiin Yuan Shikain johdolla, Japani näki mahdollisuuden vaikutusvaltansa kasvattamiseen. Japani laati listan 21 vaatimuksesta pääministeri Ōkuman ja ulkoministeri Katō Takaakin johdolla. Vaatimukset tarkastivat genrōt ja keisari ja ne hyväksyttiin parlamentissa. Epäoikeudenmukainen luettelo esitettiin Yuan Shikaille 18. tammikuuta 1915, ja häntä varoitettiin samalla ikävistä seurauksista, jos vaatimukset hylättäisiin.
21 vaatimusta jaettiin viiteen ryhmään:
Japani tiesi, että ryhmän viisi vaatimukset tulisivat aiheuttamaan negatiivisen reaktion, ja yritti salata ne. Kiinan hallinto koitti viivyttää vastaustaan niin kauan kuin mahdollista ja vuoti vaatimusten sisällön länsivalloille toivoen, että mahdollinen uhka niiden omille eduille olisi tarpeeksi suuri Japanin toimien rajoittamiseksi. Kun Kiina hylkäsi Japanin uudistetun ehdotuksen 26. huhtikuuta genrōt puuttuivat vaatimuksiin ja poistivat niistä viidennen ryhmän. Supistetut ”13 vaatimusta” toimitettiin 7. toukokuuta uhkavaatimuksen muodossa, ja vastausajaksi annettiin kaksi päivää. Presidentti Yuan Shikai hyväksyi vaatimukset ja niistä sovittiin lopullisesti 25. toukokuuta 1915.
Jälkikäteen nähtynä supistetun 13 vaatimuksen tulos oli Japanille huomattavasti enemmän negatiivinen kuin positiivinen, ja on vaikea ymmärtää, mitä Japanin hallitus yritti niillä saavuttaa. Ilman viidettä ryhmää Japani ei juuri saanut Kiinasta mitään, mitä se ei olisi jo aikaisemmin saavuttanut. Yhdysvallat reagoi erittäin negatiivisesti siihen, että Japani hylkäsi avoimen oven politiikan Kiinassa. Myös Japanin silloinen lähin liittolainen, Yhdistynyt kuningaskunta, ilmaisi huolensa Japanin politiikkaa kohtaan; erityisesti Britannian ulkoministeriö oli tyytymätön Japanin yritykseen perustaa käytännöllisesti katsoen protektoraatti koko Kiinaan. Kiinassa Japanin toimet aiheuttivat laajalti pahaa tahtoa Japania kohtaan, mikä johti toukokuun 4. päivän liikkeeseen ja nationalismin huomattavaan nousuun.