tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Terttu Raitio

Terttu Raitio (o.s. Nyman; 4. joulukuuta 1928 – 14. toukokuuta 2020) oli vuosien 1948–1949 Miss Suomi. Hänen valintansa tehtiin joulukuussa 1948. Siihen aikaan hän oli 20-vuotias helsinkiläinen, ja hänet tunnettiin vielä tyttönimellään Nyman.
Nyman oli kotoisin maaseudulta ja opettajan kannustamana luki ylioppilaaksi, minkä jälkeen hän meni vakuutusyhtiöön töihin vaikka oli miettinyt opettajan ammattiakin. Työkaverit saivat hänet ilmoittautumaan Miss Suomi -kisoihin, jotka hän voitti vuonna 1948 ollessaan 20-vuotias. Hän avioitui miekkailun olympiaedustaja Heikki Raition kanssa. Hänen miehensä kuoli vuonna 1997. Esikoisen syntymän jälkeen hän jäi kotiäidiksi. Heillä oli kolme lasta: kaksi tytärtä ja poika. Viimeiset vuotensa hän vietti hoivakodissa.
Ahonoidanlukko

Ahonoidanlukko ("Sceptridium multifidum") on pienikokoinen, nahkanoidanlukkoihin kuuluva käärmeenkielikasvi. Aiemmin sen on ajateltu kuuluvan niittynoidanlukkojen ("Botrychium") sukuun. Suomessa laji on harvinaistunut ja luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko.
Ahonoidanlukolla on mehevä maavarsi ja siitä ilmaan nouseva itiöitä levittävä lehti, joka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Lehti on varren tyvestä jakautunut. Lehden lapa on 2–3 kertaa parilehdykkäinen, leveän kolmiomainen, väriltään kellan- tai tummanvihreä ja nuorena hienokarvainen. Alimman lehdykkäparin lehdykät ovat melkein lehden kärkiosan kokoisia. Pikkulehdykät ovat pulleita, tylppiä ja miltei ehyitä. Nahkea ja pitkäruotinen lehtilapa voi talvehtia lumen alla. Itiöpesäkkeistö on runsashaarainen, leveän kartiomainen ja hyvin pitkäperäinen. Itiöpesäkkeet ovat lyhytperäisiä ja sijaitsevat usein rypälemäisinä ryhminä, kypsinä ne ovat väriltään ruosteenruskeita. Ahonoidanlukon itiöt kypsyvät Suomessa heinä-syyskuussa.
Levinneisyys.
Ahonoidanlukkoa esiintyy Euroopassa Saksasta ja Alppein alueelta itään Keski-Siperiaan asti. Pohjoisessa levinneisyysalue kattaa lähes koko Fennoskandian. Lajia tavataan myös Venäjän kaukoidässä, Japanissa ja Pohjois-Amerikassa mantereen keskiosien läpi kulkevalla laajalla vyöhykkeellä. Suomessa ahonoidanlukkoa on tavattu koko maasta, eniten Pohjois-Suomessa. Nykyään laji on harvinaistunut erityisesti maan eteläosissa. Esimerkiksi Ahvenanmaalla lajia ei ole tavattu 1960-luvun jälkeen.
Elinympäristö.
Ahonoidanlukko kasvaa useimmiten ihmisen muokkaamassa ympäristössä, kuten hiekkaisilla laidunkedoilla, niityillä ja pientareilla. Lajia kuitenkin tavataan myös muun muassa lehdoissa ja rantapensaikoissa. Muiden noidanlukkolajien tapaan se on harvinaistunut Suomessa kasvupaikkojen vähentyessä niiden umpeenkasvun takia.
Maija-Riitta Tuomaala

Maija-Riitta Tuomaala (1934 – 13. tammikuuta 2019) oli vuoden 1953 Miss Suomi. Valintansa aikaan hän oli 19-vuotias lahtelainen kampaaja. Tuomaala ei menestynyt Miss Maailma tai Miss Eurooppa -kisoissa, mutta mannekiinin töitä riitti missivuonna.
Tuomaala meni pian missivuoden jälkeen naimisiin Mauri Salon kanssa ja sai kaksi lasta. He asuivat Porvoossa. Heidän tyttärensä Päivi Salo osallistui Miss Suomi -kisoihin 1977, mutta ei sijoittunut kärkipäähän.
Pate Kivinen

Petteri Pate Kivinen (myös Iso-Pate Kivinen, IP, s. 23. elokuuta 1965) on suomalainen muusikko. Hän on työskennellyt sessiomuusikkona ja soittanut useiden artistien ja yhtyeiden albumeilla ja ollut mukana Hanoi Rocksin kiertuekokoonpanossa ja soittanut yhtyeessä Five Fifteen. Vuodesta 2008 lähtien Kivinen on toiminut Popedan kosketinsoittajana. Pate on myös soittanut Mannerheim, Conquest, Metal Gods, Salmon Red ja Monster Bore -yhtyeissä.
Pate on levyttänyt mm. seuraavien yhtyeiden ja artistien kanssa: Five Fifteen, Monster Bore, Rip’n’rape, Popeda, Balls, Hanoi Rocks, Andy McCoy, The 69 Eyes, Sub-Urban Tribe, Mavisakal, Rasmus, Mannerheim, Qumma Connection, Jay Lewis ja Conquest.
Vuonna 2017 Hammond nimitti Paten Suomen ensimmäiseksi viralliseksi Hammond-artistiksi.
Pate on tehnyt musiikkia lyhytelokuviin sekä useisiin pienempiin musiikkiprojekteihin.
Inga-Britt Söderberg

Inga-Britt Söderberg (2. helmikuuta 1935 Helsinki – 15. helmikuuta 2019 Fredericton, Kanada) oli vuoden 1955 Miss Suomi ja Miss Eurooppa. 
Söderberg varttui helsinkiläisperheen ainoana lapsena, suoritti keskikoulun Uudessa ruotsalaisessa tyttökoulussa ja harrasti muun muassa uintia. Hän työskenteli ennen missiuraansa postivirkailijana ja mallina. Kyseiset Miss Eurooppa -kilpailut pidettiin Suomessa ja ehdokkaat kiertelivät näyttäytymässä eri kaupungeissa useiden päivien ajan. Kilpailujen yhteydessä kuvattiin elokuva "Miss Eurooppaa metsästämässä". Tämän elokuvan lisäksi Söderberg oli mukana vuoden 1967 elokuvassa "Pähkähullu Suomi".
Söderberg avioitui vuonna 1957 kanadalaisen diplomaatin Donald D. Cliffen kanssa ja muutti Kanadaan. Hän sai kaksi lasta ja teki mallintöitä Walter Thorntonin mallitoimistolle. Avioeronsa jälkeen Söderberg hoiti Ontariossa 400-päistä lammasfarmia.
Tresco

Tresco (korniksi "Enys Skaw") on Scillysaarten toiseksi suurin saari. Saarella asuu noin 160 vakituista asukasta. Tresco kuuluu Cornwallin herttuakunnalle, joka on vuokrannut sen Dorrien-Smithin suvulle. Dorrien-Smith harjoittaa saarella lomaosakekauppaa - muista Scillysaarista poiketen Trescolla on paljon turismia. Suurin osa asutuksesta on saaren keskiosan New Grimsbyn ja Old Grimsbyn kyliin.
Tresco on autoton saari. Säännöllinen helikopteriliikenne lakkasi vuonna 2012 yli 50 vuoden jälkeen, mutta aloitettiin uudelleen 2016.
Ružomberok

Ružomberok (, , ) on kaupunki Žilinan alueella ("Žilinský kraj"), Slovakiassa. Sen pinta-ala on 126,7 km² ja väkiluku vuoden 2006 lopussa 29 906. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista oli slovakkeja 96,6 %, romaneja 0,9 % ja tšekkejä 0,9 %. Uskonnoltaan 75,5 % asukkaista ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 5,5 % luterilaisia; 14,7 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Ružomberokissa sijaitsee UNESCOn maailmanperintöluetteloon kuuluva Vlkolínecin kylä.
Kaupunki on ollut Slovakian paperiteollisuuden keskus. Se sijaitsee merkittävien kauppareittien risteyksessä, sillä sen kautta kulkee tie Slovakian keskiosien kaivoskaupungeista Puolaan ja Košicesta ja Spišistä Vah-jokea pitkin Sleesiaan.
Lloyd Mangrum

Lloyd Eugene Mangrum (1. elokuuta 1914 – 17. marraskuuta 1973) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Teksasissa ja saavutti uransa aikana 36 PGA Tour -voittoa.
Huomattavin menestys oli Yhdysvaltain avoimen golfturnauksen voitto vuonna 1946. Mangrum edusti maataan Ryder Cupissa vuosina 1947, 1949, 1951 ja 1953 (kapteenina '53). Hän oli toisen maailmansodan veteraani. 
Mangrum kuoli Kaliforniassa 59-vuotiaana oltuaan pitkään sydänsairaana. Hänet kelpuutettiin World Golf Hall of Fameen vuonna 1998.
France 3

France 3 on ranskalainen julkisen palvelun televisiokanava, jonka omistaa France Télévisions, jonka puolestaan omistaa Ranskan valtio. Kanavalla on sekä valtakunnallisia että paikallisia ohjelmia.
France 3 on katsojamääriltään Ranskan kolmanneksi suosituin televisiokanava. Sen tunnusväri on sininen.
Historia.
Ranskan silloinen yleisradioyhtiö l'ORTF lanseerasi kolmannen valtakunnallisen televisiokanavansa, "la troisième chaîne de l'ORT", vuoden 1972 lopussa. Elokuussa 1974 l'ORTF hajotettiin ja televisiokanavista tuli omia yhtiöitään. Kolmannesta kanavasta tuli France Régions 3 (FR3). Vuonna 1992 se sai uuden nimen France 3, kun se liitettiin yhteiseen hallintoon France 2:n (ent. Antenne 2) kanssa. Vuonna 2000 France 2, France 3 sekä France 5 (ent. La Cinquième) muodostivat France Télévisionsin.
Vuodesta 2009 France 3, kuten muutkaan France Télévisionsin kanavat, ei ole saanut näyttää mainoksia iltakahdeksan ja aamukuuden välillä.
Ohjelmisto.
France 3:n ohjelmistossa painottuu paikallisuus. Sillä on 13 paikallistoimitusta, ja se tarjoaa muun muassa paikallisia uutisia sekä alueiden historiaa ja kulttuuriperintöä käsitteleviä dokumentteja, urheilu- ja musiikkitapahtumia sekä muita Ranskaan sijoittuvia televisiosarjoja.
Tsaarin kello

Tsaarin kello () on valtava, vaurioitunut pronssikello, joka on esillä Moskovan Kremlissä. Sen tilasi Venäjän keisarinna Anna, ja se valmistettiin vuosina 1733–1735. Kello painaa noin 202 tonnia, on 6,14 metriä korkea ja 6,6 metriä alareunan läpimitaltaan. 
Kello valettiin 10 metriä syvässä maakuopassa paikan päällä. Se halkesi 1737 tulipalon yhteydessä, kun sen koristelutyöt vielä olivat kesken. Kellon reunasta lohkesi suuri pala, ja kello putosi väliaikaiselta telineeltään takaisin valukuoppaansa.
Vasta vuonna 1836 Tsaarin kello nostettiin kuopasta jalustalle, jolla se on edelleen suosittuna turistinähtävyytenä.
Kello fiktiossa.
Elokuvaohjaaja Andrei Tarkovski käytti tsaarin kellon valamista ja vihkimistä aineksena elokuvassaan "Andrei Rublev".
Jack Burke

John Joseph "Jack" Burke (29. tammikuuta 1923 Fort Worth, Texas – 19. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti uransa aikana kuusitoista turnausta PGA Tourilla, niiden joukossa Masters Tournamentin ja PGA Championshipin vuonna 1956.
Burke pelasi Ryder Cupissa vuosina 1951, 1953, 1955, 1957 ja 1959. Kapteenina hän oli vuosina 1957 ja 1973. Hänelle myönnettiin vuonna 1952 Vardon Trophy ja vuonna 1956 PGA Tourin "vuoden pelaajan" arvonimi. 
Burke pääsi World Golf Hall of Fameen vuonna 2000 ja sai PGA Tourin elämäntyönpalkinnon vuonna 2003.
Yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut

Yleisurheilun alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut olivat kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n järjestämät yleisurheilukilpailut. Kilpailuihin saivat osallistua urheilijat, jotka täyttivät kilpailuvuoden aikana 16 tai 17 vuotta. Ensimmäiset alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1999 ja viimeiset vuonna 2017. Kisoja järjestettiin kahden vuoden välein. 
Vuonna 2016 IAAF päätti lakkauttaa tämän ikäluokan MM-kilpailut vuoden 2017 jälkeen.
Lähde: IAAF
Lähde: IAAF
Tarik Sektioui

Tarik Sektioui (, s. 13. toukokuuta 1977 Fès, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Ajman Clubia. Sektioui on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Hän on pelannut aikaisemmin urallaan viidessä maassa: Marokossa, Ranskassa, Portugalissa, Sveitsissä ja Alankomaissa. Sektiouin tuottoisin kausi oli Alankomaissa Willem II Tilburg paidassa. Hän pelasi joukkueessa neljä vuotta, pelasi 73 ottelua ja teki 19 maalia.
Sektioui on ollut vuodesta 2000 lähtien Marokon jalkapallomaajoukkueen pelaaja.
Julius Caesar (kriketinpelaaja)

Julius Caesar (25. maaliskuuta 1830 Godalming, Surrey – 6. maaliskuuta 1878 Godalming) oli englantilainen kriketinpelaaja, joka pelasi 194 first-class -krikettiottelua vuosina 1849–1867.
Julius Caesar syntyi 25. maaliskuuta 1830 Benjamin Caesarille ja hänen vaimolleen Annelle (o.s. Bowler), joilla oli kaikkiaan seitsemän lasta. Julius kasvoi Godalmingissa, Englannissa.
Krikettiuransa aikana Caesar oli muun muassa mukana ensimmäisessä Britteinsaarilta merentakaisella pelikiertueella käyneessä joukkueessa. Ensimmäisen kerran hän edusti Englantia 1853. 
8. ja 9. elokuuta 1850 käytiin suurta ennakkohuomiota kerännyt ja kuriositeettiarvonsa takia luultavasti Julius Caesarin uran parhaiten muistettu ottelu: hän ja hänen yksitoista sukulaistaan pelasivat paikallisia amatöörejä vastaan. Ottelua mainostettiin nimellä ”Kaksitoista Caesaria sekä Godalming &amp; Districtin yksitoista herrasmiestä” (). Nimellä viitattiin Suetoniuksen tunnettuun teokseen, joka kertoo Rooman kahdentoista keisarin elämästä. Ennen viimeistä sisävuoroa Caesarit olivat ulkovuorossaan onnistuneet rajoittamaan Herrasmiehet 42 juoksuun, joten he olisivat tarvinneet ainoastaan 71 juoksua ottelun voittamiseen. Caesarit onnistuivat kuitenkin saamaan vain 54 ja hävisivät näin 16 juoksulla.
Caesar kuoli asuntoonsa 6. maaliskuuta 1878. Tätä ennen hän oli joutunut vararikkoon.
Johann Fortner

Johann Hans Fortner (25. marraskuuta 1884 – 26. helmikuuta 1946) oli Saksan armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. 
Hän oli syntynyt Pfalzissa, ja lähti nuorena armeijauralle, ja yleni luutnantiksi 1905. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänet ylennettiin kapteeniksi, ja vuonna 1920 poliisikapteeniksi. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli 5. baijerilaisen jalkaväkirykmentin adjutanttina. 
Hän toimi poliisina vuodesta 1920 vuoteen 1935 saakka. Hän liittyi tuolloin takaisin armeijaan, ja palveli Kasselin alueen sotilashallinnossa, ja myöhemmin Tirolin alueella. 
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 hänet nimitettiin Saksan 778. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Hän erosi palveluksesta 31. maaliskuuta 1944. Sodan jälkeen hänet luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin, joihin oli 778. jalkaväkidivisioonan komentajana syyllistynyt jugoslavialaista siviiliväestöä vastaan. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin vuonna 1946.
Micah Kogo

Micah Kipkemboi Kogo (s. 30. kesäkuuta 1986) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kogo sijoittui kuudenneksi 5 000 metrin juoksussa ajalla 13.52,51. Seuraavana vuonna hän voitti Brunssumissa 10 kilometrin maantiejuoksun ajalla 27.07, mikä jäi vain viisi sekuntia Haile Gebrselassien maailmanennätyksestä. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi 5 000 metrillä toiseksi ajalla 13.39,91.
Pekingissä 2008 Kogo voitti 10 000 metrin juoksussa olympiapronssia. Kisan voittajan Kenenisa Bekelen lähdettyä loppukiriin, vain Kogo ja Sileshi Sihine pystyivät seuraamaan. Kogo hyytyi loppusuoralla ja hänen maanmiehensä Moses Ndiema Masai tuli aivan rinnalle, mutta jäi neljänneksi samalla ajalla Kogon kanssa. Kauden lopussa hän juoksi 5 000 metrillä kolmanneksi ajalla 13.23,37. 29. maaliskuuta 2009 Kogo juoksi Brunssumissa 10 kilometrin maantiejuoksun maailmanennätyksen 27.01 alittaen Haile Gebrselassien entisen maailmanennätyksen sekunnilla. Berliinin MM-kisoissa hän oli seitsemäs 10 000 metrillä ajalla 27.26,33 ja toinen 5 000 metrillä ajalla 13.29,76.
Kogo on 10 000 metrin juoksun maailmantilastossa kuudennella tilalla.
Lähde: IAAF
Veli Lehto

Veli Lehto, oik. Viljo Leopold Lehtinen (1. joulukuuta 1904 Turku – 19. heinäkuuta 1965 Turku) oli suomalainen laulaja. Hän on tunnettu Dallapé-yhtyeestä, jonka laulajana hän oli vuosina 1930–1937.
Lehtinen ryhtyi opiskelemaan laulunopettajaksi Helsingin konservatoriossa 1924. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1927. Lehtinen kirjoittautui Helsingin yliopiston humanistiseen tiedekuntaan 1930. Opiskeluja rahoittaakseen hän ryhtyi 1930-luvun alussa Dallapé-orkesterin levylaulajaksi tehden vuosina 1930–1937 orkesterin kanssa ainakin 126 levytystä, näiden joukossa mm. Toivo Kärjen foxtrot "Sulle anteeks annan" (1937, sanoittaja ei tiedossa) . Seminola-orkesterin solistina syntyi 18 levytystä. Näissä hän lauloi salanimellä Veli Lehto. Omalla nimellään hän esiintyi Ylioppilaskunnan Laulajat -kuorossa. Kuoro teki Amerikan matkan vuodenvaihteessa 1937–1938, jolloin Viljo Lehtinen oli mukana yhtenä sen kolmesta pääsolistista. Paluumatkallaan Lontoossa YL teki levytyksiä His Master’s Voice -merkille. Yhdellä levypuolella on Lehtisen laulama soolo (Ol' kaunis kesäilta). Laulajanuransa jälkeen hän ryhtyi papiksi ja työskenteli muun muassa Turun tuomiokirkkoseurakunnassa.
Turun Tähtituotanto Oy on julkaissut Veli Lehdon koko äänilevytuotannon.
Bernard Kiprop Kipyego

Bernard Kiprop Kipyego (s. 16. heinäkuuta 1986 Keiyo, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Kipyego voitti St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hopeaa nuorten sarjassa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa pronssia. Vuonna 2008 hän sijoittui kymmenenneksi Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa ja 5 000 metrin yhdeksänneksi ajalla 13.41,43. Seuraavana vuonna hän oli 10 000 metrin viides Berliinin MM-kisoissa ajalla 27.18,47 ja voitti hopeaa Birminghamin puolimaratonin MM-kisoissa.
Viitosvaihde

Viitosvaihde () on autoihin keskittynyt brittiläinen auto-ohjelma joka on vanhan Top Gearin tekijöiltä. Ohjelma alkoi brittiläisellä Channel 5-kanavalla 8. huhtikuuta 2002. Suomessa ohjelmaa on esittänyt Jim, Discovery Channel ja MTV3 Max. Fifth Gearin juontajat ovat Tiff Needell, Vicki Butler-Henderson, Tom Ford, Jason Plato, Tim Shaw, Jon Bentley ja Jonny Smith.
Fifth Gearin "palkinnot".
2004
2005
2006
2007
Heinrich Danckelmann

Heinrich Danckelmann (2. elokuuta 1887 – 30. lokakuuta 1947) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisen maailmansodan aikana. 
Hän syntyi Hardenhausenissa Warburgissa 1887. Danckelmann liittyi Saksan armeijaan ennen ensimmäistä maailmansotaa ja vuonna 1907 hänet ylennettiin luutnantiksi. 
Toisen maailmansodan aikana hän oli ensin maavoimien kenraali, ja 1. huhtikuuta 1941 hän sai siirron Luftwaffeen. 31. toukokuuta 1945 Danckelmann jätti sotilastehtävänsä ja siirtyi eläkkeelle, mutta hänet vangittiin ja luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin 5. elokuuta 1945. Häntä syytettiin muun muassa Belgradin tuhoamisesta pommikoneilla. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Belgradissa 30. lokakuuta 1947.
Vadim Pružanov

Vadim ´´Vad´´ Pružanov (, s. 18. kesäkuuta 1982) oli lontoolaisen nopeaa power metalia soittavan DragonForce-yhtyeen kosketinsoittaja vuoteen 2018 asti. Pružanov on syntyjään ukrainalainen.
Tausta.
Pružanov syntyi Ukrainassa, mutta muutti myöhemmin Lontooseen. Pružanov aloitti pianonsoiton kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli musiikkikoulussa alusta asti, mutta kyllästyi ja lopetti kolmen vuoden jälkeen. Hän jatkoi soittoharrastustaan itseopiskeluna. Tuona aikana Pružanov löysi rockmusiikin, ja alkoi suunnitella uraa soittajana. Hän sai oman pienen kosketinsoittimen (Yamaha PS-551) ja alkoi tehdä omaa musiikkia jo 12-vuotiaana.
Soittotyyli.
Pružanov on tunnettu erittäin nopeista sekä melodisista sooloista koskettimilla, raivokkaasta päänheiluttamisesta lavalla sekä taidostaan soittaa koskettimia kielellä ja otsalla käsien ohella. Hän ottaa sooloihinsa vaikutteita teknomusiikista ja videopeleistä sekä sisällyttää niihin usein monien televisiosarjojen, kuten "Simpsonien" ja "Countdownin", tunnusmusiikkeja. Livenä hän soittaa usein sooloja kannettavalla kosketinsoittimella, usein Herman Lin kanssa. Monesti myös DragonForcen toinen kitaristi Sam Totman sekä basisti Frédéric Leclercq olivat mukana sooloissa viihdyttämässä yleisöä soittotaidoillaan.
Kitarapainotteisen DragonForcen musiikissa Pružanov on usein koskettimilla mukana biiseissä, kuten esimerkiksi ”Soldiers of the Wasteland” kappaleessa. Hänen uniikin soittotyylinsä voi kuulla useimmissa yhtyeen kappaleissa, kuten esimerkiksi erittäin suositussa ”Through the Fire and Flames” kappaleessa, joka on Guitar Heroissa yksi vaikeimmista biiseistä.
Kosketinsoiton ohella Pružanov on myös taitava kitaristi. Hän on kertonut suurimmiksi vaikuttajikseen Yngwie Malmsteenin, Strapping Young Ladin, Steve Vain, Panteran, Judas Priestin, Symphony X:n sekä Dream Theaterin.
Saksan sodanjohto

Saksan sodanjohto voi tarkoittaa seuraavia:
Honda Civic Type R

Honda Civic Type R on Civic-mallin tehoversio. Ensimmäisen sukupolven Type R -mallin valmistus alkoi 1997 EK9-alustan kohdalla. Autoa ei koskaan markkinoitu Japanin ulkopuolella. Toisen sukupolven Type R -malli (EP3) julkaistiin 2001. Tuoreimmat versiot rakennetaan FD2- ja FN2-alustalle, joista ensimmäinen on vain Japanin ja jälkimmäinen Euroopan markkinoille. Japanin markkinoille suunnattu on tehokkaammalla moottorilla ja sedan-mallia, kun taas Euroopan markkinoille suunnattu kolmiovinen hatchback.
Civic Type R:n kaltaisia muiden valmistamia malleja olivat Volkswagenin Golf GTI, Fordin Focus ST sekä Toyotan Corolla VVTL-i T Sport.
Galleria.
Civic Type R:ä on valmistettu viidelle eri mallille vuodesta 1997 alkaen.
LostAlone

LostAlone on brittiläinen kolmehenkinen rockyhtye, johon kuuluvat Steven Battelle (laulu, kitara), Mark Gibson (rummut) ja Tom Kitchen (bassokitara). Bändi on kotoisin Derbystä.
Bändi on saanut vaikutteita esimerkiksi Queenista, Iron Maidenista, Mansunista, Pink Floydista ja Weezerista.
LostAlone on kiertänyt paljon Isossa-Britanniassa ja muualla Euroopassa, soittaen muun muassa Paramoren, 30 Seconds To Marsin ja My Chemical Romance lämmittelijänä. Britanniassa he ovat olleet pääesiintyjänä kolmella kiertueella (Light The Waves Tour vuonna 2006, Say No To The World Tour ja Blood Is Sharp Tour vuonna 2007). Yhtye on esiintynyt myös monille nimekkäillä festareilla, kuten Taste of Chaos, Download ja Rock am Ring.
Yhtyeen laulaja-kitaristi-sanoittaja Steven Battelle on kehittänyt omalaatuisen tyylin heittää kenkänsä ilmaan kesken keikan ja soittaa sillä riffejä kitarallaan. Vuonna 2008 LostAlone esiintyi Suomessa.
Diskografia.
Singlet.
"Blood Is Sharp" (2006)
"Unleash the Sands of All Time" (2006)
"Elysium" (2007)
"Do You Get What You Pray For?" (2012)
"Love Will Eat You Alive" (2012)
"Paradox on Earth" (2012)
"Vesuvius" (2012)
"Creatures" (2012)
"I Want Christmas Always" (2012)
"The Bells! The Bells!!" (2013)
"Scarlet Letter Rhymes" (2014)
"Crusaders" (2014)
Boryeong

Boryeong on kaupunki Etelä-Chungcheongin maakunnassa Etelä-Koreassa. Se sijaitsee Keltaisenmeren rannikolla, Janghang-linjaan kuuluvan rautatien varrella. Janghang yhdistää kaupungin Souliin Gyeongbu-linjan välityksellä.
Boryeongissa oli vuonna 2007 noin 110 000 asukasta. Se on tunnettu ympäri Koreaa uimarannoistaan ja vuosittaisista heinäkuun tienoilla järjestettävistä mutafestivaaleistaan. Kaupungin rantojen mutaa ylistetään laajalti kosmeettisista ominaisuuksistaan. Muiden Korean niemimaan lounaisrannikon alueiden tavoin seudulla on lukuisia pieniä saaria, joista monista on lauttayhteys kaupungin satamaan.
Boryeongin nykyiset (2008) rajat tulivat voimaan 1995, jolloin Boryeong-gunin ja Daecheonin kaupunki yhdistyivät. Kaupungit oli aiemmin erotettu toisistaan 1986 niiden muodostettua sitä ennen yhtenäisen Boryeong-gunin kaupungin.
Bill Johnson (alppihiihtäjä)

William Dean ”Bill” Johnson (30. maaliskuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia – 21. tammikuuta 2016) oli yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Johnson voitti ensimmäisenä yhdysvaltalaismiehenä olympiakultaa alppihiihdossa, kun hän saavutti kultamitalin syöksylaskussa Sarajevon olympialaisissa 1984. Bormion maailmanmestaruuskilpailuissa 1985 Johnson oli syöksylaskun 14:s.
Maailmancupissa Johnson voitti kolme osakilpailua ja sijoittui parhaalla kaudellaan kokonaiskilpailussa sijalle 14.
Johnson loukkasi vasemman polvensa sekä leikkaushoitoa vaatineen selkänsä, jonka takia hän joutui lopettamaan kilpailemisen vuonna 1986. Hän kuitenkin palasi kilpailemaan joulukuussa 2000, tavoitteenaan Salt Lake Cityn olympialaiset 2002. Johnson ehti kiertää FIS-kilpailuja sekä Nor-Am Cupin kilpailuja 3 kuukautta, kunnes loukkaantui jälleen pahasti maaliskuussa 2001. Onnettomuudessa hän puri melkein kielensä poikki ja hänen vasen aivopuoliskonsa kärsi pahoja ruhjeita, jonka takia hän oli tajuton kolme viikkoa&lt;ref name="away.com/news"&gt;Outside online End of the Run. &lt;/ref&gt;.
Johnsonin urheilija-uraa haittasivat hänen kova alkoholin juontinsa, sekä hänen hankala persoonallisuutensa. Vuonna 1992 hänen 13-kuukauden ikäinen poikansa hukkui ammeeseen. Hän erosi vaimostaan vuonna 2000, teki henkilökohtaisen konkurssin ja asui asuntovaunussa.
Vuonna 2010 Johnson sai vakavan halvauskohtauksen. Kesällä 2013 hän joutui kahdeksi viikoksi teho-osastolle, kun infektio iski kaikkiin hänen sisäelimiinsä. Johnson asui hoitolaitoksessa, ja hänen oli vaikea liikkua ja puhua. Hän pystyi viimeisinä elinvuosinaan kommunikoimaan vain ärähdyksin ja nyökkäämällä.
Elämäkertaelokuva

Elämäkertaelokuva kertoo todellisen henkilön tai henkilöryhmän elämästä. Elämäkertaelokuvia tehdään usein tunnetuista historiallisista tai vielä elävistä henkilöistä. Elämäkertaelokuvan tapahtumat perustuvat yleensä suurelta osin tositapahtumiin, mutta elokuva voi sisältää myös keksittyjä tapahtumia. Elämäkertaelokuvien suosituimpiin henkilöihin kuuluvat Napoleon, Abraham Lincoln, Jeesus, Vladimir Lenin, Adolf Hitler ja Kleopatra. 1930-luku oli elämäkertaelokuvien kulta-aikaa mutta sen suosio on säilynyt vankkana koko elokuvan historian aikana.
Lajityyppinä elämäkertaelokuva on lähes yhtä vanha kuin elokuva itse. Varhaisimpia esimerkkejä on Georges Mélièsin "Jeanne d’Arc" vuodelta 1900. Toinen merkittävä varhainen elämäkertaelokuva on Abel Gancen kuusituntinen "Napoléon" (1927). Yhdysvalloissa merkittäviä varhaisia elämäkertaelokuvia olivat Cecil B. DeMillen "Orleansin neitsyt" (1916), D. W. Griffithin "Judith of Bethulia" (1914) ja Lloyd Ingrahamin "Sissipäällikkö" (1927), joka kertoi Jesse Jamesista.
Elämäkertaelokuvan kulta-aikaa brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa elokuvassa oli 1930-luku. "n" (1933) menestys laukaisi elämäkertaelokuvien tulvan kummallakin puolella Atlanttia. Tunnetuimpia näistä ovat Greta Garbon tähdittämä "Kuningatar Kristiina" (1933), John Fordin "Vapauttajan nuoruus" (1939) sekä Paul Munin tähdittämä elämäkertaelokuvien sarja: "Tohtori Louis Pasteur" (1936), "Emile Zolan elämä" (1937) ja "Vapaudensankari Juarez" (1939).
Tielman Susato

Tielman Susato (nimi tunnetaan myös muodoissa Tilemannus Susato, Tylman Susato ja Thielman Suzato) oli flaamilainen musiikkikustantaja, säveltäjä ja soittaja. Susato syntyi Soestissa Dortmundin lähellä todennäköisesti vuosien 1510 ja 1515 välillä. Hän toimi kalligrafina Antwerpenin katedraalissa vuonna 1529, mikä on varhaisin tieto hänen elämästään. Susato toimi nuottien painajana Antwerpenissä. 1500-luvulla nuottien painaminen oli vielä vaivalloinen prosessi joka sisälsi kolme työvaihetta: ensin painettiin viivasto, sitten nuotit ja lopuksi teksti. Uransa aikana Susato julkaisi noin 60 kirjaa moniäänisiä chansoneita, psalmeja ("soutekerliedekens") ja motetteja, joista tehtiin myöhemmin lukuisia uudelleenjulkaisuja. Hän myös sävelsi messuja, yli 90 moniäänistä chansonia sekä tanssimusiikkia, mm. pavanoita, gagliardoja ja allemandeja, jotka sisältyvät "Het derde musyck boexken ... alderhande danserye" -kokoelmaan (1551). Susato kuoli mahdollisesti Ruotsissa vuonna 1570 tai myöhemmin.
Susaton poika Jacob (Jacques) osallistui isänsä julkaisutoimintaan viimeistään vuodesta 1558 ja otti tämän yhtiön hallintaansa 1561, mutta julkaisi vain yhden sävellyskokoelman (Orlando di Lasson "Le premier livre de chansons") ennen kuolemaansa 1564.
Electronic Frontier Foundation

Electronic Frontier Foundation (lyh. EFF) on vuonna 1990 perustettu kansainvälinen tietoyhteiskunnan kansalaisoikeuksia puolustava järjestö. Järjestön pääasiallisena tavoitteena on tuoda julkisuuteen ongelmakohtia sekä valistaa poliitikkoja ja mediaa kansalaisoikeuksiin, kuten sananvapauteen ja yksityisyyteen liittyvissä asioissa. Viime kädessä EFF toimii myös näiden asioiden puolustajana. EFF on myös yksi virallisista Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) tarkkailijajäsenistä.
EFF:n toiminta on rahoitettu lahjoitusvaroista. Järjestön keskustoimisto on San Franciscossa ja sillä on haarakonttorit Torontossa, Washingtonissa ja Brysselissä.
EFF toimii usealla eri tavalla. Keinovalikoimiin kuuluu muun muassa rahoituksen ja/tai asiantuntemuksen tarjoaminen niissä oikeuskäsittelyissä, joiden se uskoo vaikuttavan kansalaisoikeuksiin. Toinen keinoista on nostaa julkisuuteen ongelmakohtia. Kolmantena merkittävänä keinona se seuraa ja pitää arkistoa sen toiminnan piiriin liittyvistä uutisista ja lakiehdotuksista, sekä tarvittaessa osoittaa niiden ongelmakohtia.
Historia.
The Electronic Frontier Foundationin perustivat heinäkuussa 1990 Mitch Kapor, John Gilmore ja John Perry Barlow, jotka tunsivat toisensa The WELL -BBS:n kautta. Alkuperäisen rahoituksen toiminnalle antoivat Kapor, Steve Wozniak ja tuntematon lahjoittaja. Järjestön perustamisen motivaationa toimi Yhdysvaltojen salaisen palvelun massiivinen hakkerien kiinniottoon tähdännyt operaatio Sundevil. Operaatio Sundevilin yhteydessä takavarikoitiin myös roolipeliyritys Steve Jackson Gamesin omaisuutta. Steve Jackson Gamesin ratsia toimi vedenjakajana, joka herätti ihmiset seuraamaan, mitä digitaalisessa maailmassa tapahtuu ja johti myös nykymuotoisen kansalaisoikeuksia ajavan Electronic Frontier Foundationin syntymiseen.
RoHS-direktiivi

RoHS-direktiivi ("The Restriction of the use of certain Hazardous Substances in Electrical and Electronic Equipment") on Euroopan unionin säädös, jolla rajoitetaan tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa. Näitä aineita ovat elohopea, kadmium, lyijy, kuusiarvoinen kromi sekä palonsuoja-aineet PBB (polybromattu bifenyylieetteri) ja PBDE (polybromattu difenyylieetteri). Direktiivi on voimassa 1. heinäkuuta 2006 alkaen..
RoHS-direktiivin soveltamisalaan kuuluvat seuraavat laiteluokat: 
RoHS-direktiivin valvontaviranomaisena Suomessa toimii Turvallisuus- ja kemikaalivirasto eli Tukes.
Direktiivillä pyritään suojelemaan ihmisten terveyttä, vähentämään haitallisia jätteitä ja edistämään jätteiden hyödyntämistä ympäristöä säästäen.
RoHS-direktiiviin liittyy läheisesti Euroopan unionissa säädetty sähkö- ja elektroniikkalaiteromun tuottajavastuuseen liittyvä WEEE-direktiiviin ("Waste Electrical and Electronic Equipment").
Juottaminen.
RoHS-direktiivin vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Aiemmin lyijyä käytettiin tina-lyijyseoksessa (60 % tinaa, 40 % lyijyä, jotta se saatiin sulamaan alhaisemmassa lämpötilassa. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista tina 96,5 %-hopea 3 %-kupari 0,5 % on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina 99,3 %-kupari 0,7 %.
Italian kuningaskunta

Italian kuningaskunta tarkoittaa useita valtioita eri aikoina samoilla seuduilla:
Ruotsin maapäivät

Ruotsin maapäivät eli maakuntakokous (myös "provinsiaalikokous") oli kokous, jonne säädyt, eli eri säätyjen valitut tai perinnölliset edustajat, kokoontuivat usein kuninkaan johdolla. Säätyvaltiopäivistä maakuntakokous erosi siinä, että koolle kutsuttiin vain valtakunnan jonkin osan säädyt. 
Ruotsin valtakunnassa maakuntakokouksia voitiin kutsua valtiopäivien väliaikana jollekin Suomen paikkakunnalle. Suomen maapäivistä merkittävimpiä olivat vuonna 1616 pidetyt Helsingin maapäivät. Muita maakuntakokouksia pidettiin Turussa vuonna 1657, Helsingissä 1671, Turussa ja Porvoossa 1676. Myös pikkuvihan aikana 1742 pidettiin Turussa maapäivät.
Bojan Križaj

Bojan Križaj (s. 3. tammikuuta 1957 Kranj, Slovenian KT) on Jugoslaviaa urallaan edustanut slovenialainen alppihiihtäjä.
Križaj’n uran ainoa aikuisten arvokisamitali tuli vuoden 1982 Schladmingin maailmanmestaruuskilpailuiden pujottelusta, jossa hän sijoittui hopealle. Hän oli osallistunut jo vuoden 1974 St. Moritzin MM-kilpailuihin sijoittuen pujottelussa sijalle 13. Lake Placidin olympialaisissa Križaj jäi suurpujottelun pronssimitalistista Itävallan Hans Ennistä vain 0,02 sekunnin päähän. Kotikisoissaan Sarajevon olympialaisissa 1984 Križaj oli pujottelun seitsemäs ja suurpujottelun yhdeksäs. Hän sijoittui vielä MM-kilpailuissa 1985 pujottelussa viidenneksi ja suurpujottelussa kahdeksanneksi, sekä 1987 pujottelussa kuudenneksi. Hän joutui jättämään vuoden 1988 Calgaryn talviolympialaiset väliin, koska loukkaantui juuri ennen kisoja.
Križaj voitti kahdeksan maailmancupin pujottelun osakilpailua ja oli yhteensä 33 kertaa palkintokorokkeella. Hän voitti pujottelun maailmancupin kaudella 1986-1987 ja sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi kaudella 1979-1980.
Križaj valittiin Slovenian vuoden miesurheilijaksi yhteensä viisi kertaa. Hän lopetti uransa vuonna 1988.
Janne Salmi

Janne Juhani Salmi (s. 17. huhtikuuta 1969 Turku) on entinen suomalainen huippusuunnistaja. Suomen suunnistusmaajoukkueen päävalmentajana hän toimi vuosina 2005–2010. 
Salmi sijoittui Jörgen Mårtenssonin jälkeen toiseksi MM-kilpailujen normaalimatkalla Detmoldissa 1995 ja suunnisti samoissa kisoissa ankkuriosuuden Suomen viestijoukkueessa, joka saavutti Sveitsin jälkeen hopeaa. Kaksi vuotta myöhemmin Salmi voitti Grimstadissa pikamatkan maailmanmestaruuden Timo Karppisen varmistaessa Suomelle kaksoisvoiton sekä ankkuroi Suomen viestihopealle Tanskan jälkeen.
Salmi saavutti pikamatkan MM-pronssia Invernessissä 1999 Jørgen Rostrupin ja Juha Peltolan vietyä kirkkaammat mitalit. Viestissä hän toi Suomen maaliin kolmannen kerran peräkkäin MM-hopeamitalistina; tällä kertaa voitto meni Norjaan. Tampereen MM-kilpailuissa 2001 Salmi suunnisti ankkuriosuuden Suomen voittaessa ensimmäisen – ja toistaiseksi ainoan – kerran miesten viestin maailmanmestaruuden. 
Salmi on edustanut pääosan urastaan Turun Suunnistajia. Vuonna 1990 hän kilpaili Bækkelagets SK:n riveissä ja edusti lisäksi vuosina 1989–1995 hiihtosuunnistuksessa OL Bowlare -seuraa. Salmi on kuulunut Jukolan viestin voittajajoukkueeseen kolmesti sekä Tiomilan voittajamiehistöön kerran. Hänen puolisonsa on moninkertainen arvokisamitalisti Vroni König-Salmi.
Salmi toimii nykyään Yle Urheilun asiantuntijakommentaattorina suunnistulähetyksissä.
Syyskuussa 2020 Salmi nimettiin Norjan suunnistusmaajoukkueen johtajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Syksyllä 2023 hänen sopimustaan jatkettiin kolmella vuodella.
Nakayaman lemma

Nakayaman lemma tai Nakajaman lemma on kuuluisa kommutatiivisen algebran äärellisviritteisia moduleja koskeva tulos.
Olkoon formula_1 paikallinen rengas ja formula_2 äärellisviritteinen formula_3-moduli. Tällöin ehdosta formula_4 seuraa formula_5. Yleisemmin sama pätee jos ehdosta formula_6 seuraa formula_5, missä formula_8 on formula_2:n ideaali, jolle formula_10. Nakayaman lemmassa formula_3:n äärellisviritteisyys on oleellista: Esimerkiksi olkoon formula_12 paikallinen rengas. Selvästi formula_13, mutta formula_14, sillä formula_15 ei ole äärellisviritteinen formula_3:n suhteen.
Töpökät

Töpökät (Conopophagidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Nämä linnut elävät Keski- ja Etelä-Amerikan trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Töpökät ovat pyöreähköjä, lyhytsiipisiä ja pitkäjalkaisia lintuja. Koko vaihtelee 12 senttimetristä 18 senttimetriin. Koiraat ovat naaraita värikkäämpiä ja yleisväritykseltään näitä punaisempia ja ruskeampia. Töpökät ovat hyönteissyöjiä, pääravintoa ovat hämähäkit, toukat, heinäsirkat ja kovakuoriaiset. Ne elävät lähellä maata, jotkin lajit läpipääsemättömissä tiheiköissä ja toiset avoimissa metsissä. 
Töpököiden heimoon ("Conopophagidae") kuuluu kaksi sukua ja 10 lajia.
The Revolution

The Revolution oli Princen taustayhtye vuosina 1984–1986. Se soitti kolmella Princen albumilla: "Purple Rain", "Around the World in a Day" ja "Parade", ja kahdella kiertueella. The Revolution esiintyy myös Princen elokuvassa Purple Rain.
Vuosina 1978–1982 Prince teki albuminsa suurimmaksi osaksi itse säveltäen, sanoittaen ja tuottaen kaiken materiaalin ja soittaen yleensä myös kaikki instrumentit yksin. Näinä aikoina Princen yhtye toimi lähinnä kiertueilla. Sen nimi oli silloinkin The Revolution, mutta tässä vaiheessa yhtye ei saanut vielä mainintaa Princen levyillä, sillä se osallistui hyvin vähän studiotyöhön. Myös yhtyeen jäsenet vaihtelivat, kunnes klassinen kokoonpano vakiintui vuonna 1984. Siihen kuuluivat Wendy Melvoin, Lisa Coleman, Doctor Fink, Bobby Z ja David Coleman. Live-Revolutioniin kuului vakituisesti myös Sheila E.
Revolution hajosi erimielisyyksiin vuonna 1986 Parade-albumin jälkeen. Sen jälkeen yhtye on esiintynyt kahdella Princen kappaleella: "It’s Gonna Be Beautiful Night" (albumilla Sign o' the Times) ja "The One U Wanna C" (albumilla Planet Earth). Myöhemmin Wendy Melvoin ja Lisa Coleman perustivat oman Wendy &amp; Lisa -duonsa, joka on levyttänyt muun muassa Eric Claptonin, Neil Finnin ja Joni Mitchellin kanssa.
The New Power Generation

The New Power Generation, eli NPG on Princen taustayhtye, joka vaikutti aktiivisena vuosina 1991–1998. Yhtye on edelleen toiminnassa, vaikka 2000-luvulla sen rooli Princen levyillä on vähentynyt.
Princen ja The New Power Generationin ensimmäinen yhteistyö, "Diamonds and Pearls" -albumi (1991) osoittatui Princen 1990-luvun suurimmaksi menestykseksi. Arvostetuin heidän yhdessä tekemänsä levy on kuitenkin "Love Symbol" -albumi vuodelta 1992. Vuonna 1993 ilmestyi NPG:n oma levy, "Goldnigga", jolla Princen rooli on vahvasti läsnä. Toinen New Power Generationin oma albumi on nimeltään "Newpower Soul".
Tyttö ja kettu

Tyttö ja kettu, alkuperäiseltä nimeltään "Le renard et l'Enfant", on Luc Jacquetin ohjaama ranskalainen luontoelokuva vuodelta 2007. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 8. helmikuuta 2008. Elokuvan pääosassa on Bertille Noël-Bruneau, jonka suomenkielisenä ääninäyttelijänä on Siiri Siltala. Muita ääninäyttelijöitä ovat muun muassa Rasmus Lehtosaari pojan roolissa ja Minttu Mustakallio, joka toimii elokuvan kertojana (alkuperäisessä versiossa Isabelle Carré). Elokuvan suomenkielisen dubbauksen on ohjannut Pekka Lehtosaari.
Juoni.
Tyttö ja kettu tutkiskelee ihmisen ja luonnon välistä suhdetta. Elokuva kertoo nuoresta Lila-tytöstä, joka ystävystyy villin ketun kanssa. Elokuva kuvaa maailmaa myös ketun näkökulmasta; miten kettu aistii vaarat, äänet ja näyt.
Bill Owen

Bill Owen (14. maaliskuuta 1914 Acton, Lontoo – 12. heinäkuuta 1999 Westminster, Lontoo), oikealta nimeltään William John Owen Rowbotham, oli englantilainen näyttelijä ja lauluntekijä. Hän näytteli Compo Simmoniten roolin televisiokomediassa "Vielä virtaa". 
Nuoruus ja ura.
Owen syntyi vuonna 1914 Actonissa Lontoossa. Nuorena hän lauloi ja soitti rumpuja yökerhoissa. Ensiesiintymisensä näyttämöllä hän teki 19-vuotiaana Cambridgessa repertoaariteatterissa. Vuonna 1939 Owen liittyi Unity Theatre Companyyn, jossa hän tuotti ja kirjoitti näytelmiä seuraavien 13 vuoden ajan ja oli myöhemmin taiteellinen johtaja. Toisen maailmansodan aikaan Owen palveli huoltojoukoissa ja sai luutnantin arvon. Hän haavoittui räjähdyksessä harjoituksien aikana ja palasi näyttelijän töihin.
Owen teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1945 lyhytelokuvassa "Song of the People". Pian hän otti taiteilijanimen Bill Owen. Owen esiintyi muun muassa "Carry On" -komediaelokuvasarjassa ja teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 1950. 1960-luvulla hän työskenteli lauluntekijänä, sanoittaen muun muassa vuonna 1968 kappaleen "Marianne" Cliff Richardille.
Pitkästä urastaan huolimatta Owen tuli tunnetuksi vasta "Vielä virtaa" -sarjan Compo Simmoniten roolista. Hän aloitti roolissa vuonna 1973 ja näytteli Compoa kuolemaansa asti. Owenin kuoltua myös hänen roolihahmonsa kuoli. Compon ja Owenin kuoltua Compon poika Tom Simmonite, jota näytteli Owenin poika Tom Owen, jatkoi sarjaa.
Yksityiselämä.
Owen oli naimisissa Edith Stevensonin kanssa 1947–1964. Pariskunnalla on yksi poika, näyttelijä Tom Owen (1949–2022). Erottuaan Stevensonista Owen avioutui vuonna 1977 Kathleen O'Donoghuen kanssa. Avioliitto kesti Owenin kuolemaan saakka. Owen oli aktiivinen Työväenpuolueen kannattaja. Hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan vuonna 1976.
Owen kuoli haimasyöpään 85-vuotiaana 12. heinäkuuta 1999. Hänet on haudattu Upperthongissa sijaitsevan St Johnin kirkon hautausmaalle, lähelle Holmfirthin kylää, jossa "Vielä virtaa" -sarja kuvattiin.
Jokioisten rautatiesilta

Jokioisten rautatiesilta eli Loimijoen rautatiesilta oli Jokioisten kunnan keskustaajamassa sijainnut Loimijoen ylittänyt rautatiesilta. Teräsrakenteinen rakennettiin yhtä aikaa Forssan ja Humppilan välille rakennetun kapearaiteisen Jokioisten rautatien kanssa.
Rakenteeltaan silta oli teräsrakenteinen pendelisilta. Se muodostui kahdesta 10,8 metrin pituisesta kiviholvisillasta joen molemmin puolin, sekä neljästä 13,0 metrin pituisesta teräspalkkijänteestä, joita kannattelivat kolme ylä- ja alapäistään nivelöityä pendelipylvästä. Pendelipylväät oli alapäästään nivelöity jokeen sijoitettuihin kivisiin silta-arkkuihin. Teräksiset jänteet ja pendelipylväät koottiin paikalleen niittaamalla. Sillan Humppilan puoleisen kiviholvin silta-aukosta johti sivuraide naulatehtaalle. Tämän kiviholvin ja terässillan välinen yhdyskohta oli kiinteä. Terässillan liukulaakerointi oli sillan eteläpäässä olevassa kiviholvissa.
Silta yritettiin räjäyttää 24. huhtikuuta 1918 Suomen sisällissodassa, mutta vauriot jäivät vähäisiksi.
Käyttöhistoriansa aikana sillan suurimmaksi ongelmaksi osoittautui sillan päissä olevien kiviholvien eli sillan maatukien kallistuminen jokeen päin. Vuonna 1934 tehtyjen tarkistusmittausten perusteella sillan maatukien välinen etäisyys oli lyhentynyt alkuperäisestä 21 senttimetriä. Pahiten oli siirtynyt Humppilan puoleinen maatuki, josta johtuen sillan pendelipylväät olivat kalleellaan Forssaan päin. Sillan lyhentymisen vuoksi oli maatuista jouduttu poistamaan kiveä, jotta lämpölaajeneminen mahdollistuisi. Maatukien liikkeestä johtuva pylväiden asentovirhe korjattiin vasta vuonna 1940. Samalla kiviholveja vahvistettiin betonilla ja Humppilan puoleisen kiviholvin yläosa purettiin ja korvattiin levysillalla, joka oli saatu käytettynä entiseltä Järvensivun rautatiesillalta Tampereen–Haapamäen radalta. Samassa yhteydessä myös varsinaisen sillan kiinteä laakeri siirrettiin sillan Forssan puoleiseen päähän. Humppilan puoleista kiviholvia jouduttiin vahvistamaan vielä vuonna 1955.
Sillan viimeisessä tarkastuksessa keväällä 1972 itse silta todettiin hyväkuntoiseksi lukuun ottamatta sitä, että sillan tuet olivat painuneet neljästä viiteen senttiä vuoden 1954 tarkastuksen ja vaaituksen jälkeen. Sillan Forssan puoleisessa kiviholvissa todettiin kuitenkin vaarallisia halkeamia. Tilanteen vuoksi jarruttaminen ja kiihdyttäminen sillalla kiellettiin, ja samalla kiellettiin junien hyötykuorman kasvattaminen. Tarkastusraportissaan rautatiehallituksen diplomi-insinööri Heino Ollila kirjoitti seuraavaa:
Jokioisten rautatie lakkautettiin vuonna 1974. Vuonna 1978 silta siirtyi Jokioisten Museorautatie Oy:n omistukseen osana Jokioisten ja Minkiön välistä rataa. Silta kuitenkin purettiin syksyllä 1981 osakeyhtiön toimeksiannosta. Purkutyön suoritti Kuusakoski.
Nykyisin sillasta on jäljellä enää sillan kiviset maatuet. Jokioisten museorautatietä on suunniteltu jatkettavaksi Jokioisten rautatieasemalta Loimijoen länsirannalle maatukien kohdalle.
Kediri

Kediri on kaupunki Indonesiassa. Se sijaitsee lähellä Brantas-jokea Itä-Jaavan provinssissa, Jaavan saarella. Kaupunki on merkittävä kauppakeskus Indonesian sokeri- ja savuketeollisuudelle. Vuonna 2002 Kedirissä oli 240 163 asukasta.
Kaupungissa toimii Indonesian jalkapalloliigan ylimmällä sarjatasolla pelaava Persik Kediri. Joukkue on voittanut ensimmäisen divisioonan kaksi kertaa. Viimeisin mestaruus tuli 2006. 
Vuonna 2007 tehdyt arkeologiset löydöt näyttäisivät viittaavan siihen, että Kediriä ympäröivällä alueella on saattanut sijaita 1000- ja 1200-luvuilla vaikuttanut hindulais-buddhalainen Kedirin kuningaskunta.
Ping Pong (yhtye)

Ping Pong () on israelilainen popyhtye, joka edusti Israelia vuonna 2000 Euroviisuissa Tukholmassa laululla "Same'ach". Laulun sanat viittasivat Damaskoksesta olevaan ystävään, joka tapaili israelilaista tyttöä. Kappaleen lopussa laulajat liehuttivat Israelin ja Syyrian lippuja. Laululla haluttiin viestittää Israelin ja Arabimaiden välistä rauhaa. Yhtyeen jäseniä ovat Guy Asif, Ahal Eden, Roy Arad ja Yifat Giladi, ja yhtye on julkaissut yhden albumin numeltään "Between Moral and Fashion" vuonna 2000.
Maapäivät

Maapäivät on nimitys erilaisista valtiollisista kokouksista, joihin osallistuu jonkin tietyn alueen edustajia käsittelemään alueen lainsäädäntöön ja hallintoon liittyviä asioita. Joissakin tapauksissa maapäivät-nimitystä on käytetty säännöllisesti kokoontuvista parlamenteista, toisissa tapauksissa maapäivät ovat kokoontuneet jonkin poikkeuksellisen tilanteen vuoksi. Suomessa on pidetty kolmet maapäivät, vuosina 1616, 1742 ja 1809.
Etelä-Tiroli.
Italian itsehallinnollisen alueen Etelä-Tirolin parlamenttia kutsutaan saksaksi maapäiviksi (saks. "Südtiroler Landtag").
Itävalta ja Saksa.
Itävallan ja Saksan osavaltioparlamentteja kutsutaan maapäiviksi (saks. "landtag").
Liechtenstein.
Liechtensteinin parlamentti on nimeltään landtag eli maapäivät.
Erwin Resch

Erwin Resch (s. 2. huhtikuuta 1957 Mariapfarr, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Resch saavutti pronssia syöksylaskusta Schladmingin maailmanmestaruuskilpailuissa 1982. 1984 Sarajevon olympialaisten syöksylaskussa, hän sijoittui yhdenneksitoista.
Maailmancupissa Resch pystyi kolmeen syöksylaskun osakilpailuvoittoon ja yhteensä 13 palkintokorokepaikkaan. Hän sijoittui syöksylaskun maailmancupissa toiseksi ja kokonaiskilpailussa kahdenneksitoista kaudella 1983–1984.
Resch lopetti uransa vuonna 1991.
Katri Karasma

Katri Karasma (e. Sarmavuori, o.s. "Meriö", vuodesta 2012 "Karasma," s. 31. heinäkuuta 1945 Helsinki) on äidinkielen didaktiikan emeritaprofessori Turun opettajankoulutuslaitoksessa.
Karasma koulutti äidinkielen opettajia professorina vuodesta 1979 lähtien. Koulutettavat olivat luokanopettajia ja aineenopettajia. Hän toimitti vuosina 1984 ja 2014 juhlakirjan professori Inkeri Vikaiselle. Teokset ovat "Opetustiede ja opetuksen tutkimus" (1984) ja "Opetustieteen perustajan juhlakirja" (2014). Hän on käyttänyt edustamastaan äidinkielen didaktiikan tutkimussuunnasta termiä "äidinkielen opetustiede" (ei itsenäinen tieteenala eikä oppiaine). Sen tutkimusalaan kuuluvat lukeminen, lukuharrastus, kirjoittaminen, puhuminen, draama, kirjallisuus, kielentuntemus ja media. Karasma on selvittänyt myös satuteoriaa sekä kehittänyt toiminnallista kielioppia. Hän on perustanut aikakauskirjan "Äidinkielen opetustiede" (lopetettu 2015) ja Äidinkielen Opetustieteen Seuran. Hän on toiminut useissa kirjailijanimikkoseuroissa ja perustanut Kaarina Helakisa -seura ry:n sekä ollut mukana noin sadan muun ihmisen kanssa perustamassa Tove Jansson -seura ry:tä. 
Aikakauskirjasta Äidinkielen opetustiede ilmestyi juhlanumero 44/2015 Karasman 70-vuotispäiväksi. Hän julkaisi tiederunoja ja osaston äidinkielen opettajalle runokokoelmassa "Tie kauaksi" 2014. Hän toimii Espoon kirjailijoissa ja on ollut Helsingin seudun äidinkielen opettajat ry:n puheenjohtaja vuodesta 2015. Hän on tehnyt omaelämäkerran "Portailla" 2005 ja muistelmat "Katariinan kamarissa — myrskyävällä merellä" 2017. Hän oli Nuorten kirjoittajakurssin järjestäjänä 2013, 2016, 2017 ja 2018.
Facebook-sivusto "Äidinkieli oppiaineena"
Julkaisuja.
Muita julkaisuja.
Artikkeleja
Wolfram Sievers

Wolfram von Sievers (10. heinäkuuta 1905 – 2. kesäkuuta 1948) oli saksalainen natsitohtori, joka toimi Ahnenerben pääsihteerinä vuosina 1935–1945. 
Sievers syntyi Hildesheimissä vuonna 1905 ja työskenteli jonkin aikaa kirjakauppiaana. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1929 ja työskenteli myöhemmin Dachaun keskitysleirillä August Hirtin kanssa ja siirtyi 1943 sijaisjohtajaksi valtakunnan tutkimustoimistoon. Sievers osallistui ja johti muun muassa altistumis- ja jäädytystutkimuksia keskitysleireillä. Kokeissa vankeja pidettiin jääkylmässä vedessä kunnes he menettivät tajuntansa tai kuolivat. Yhteensä noin 280–300 vankia kuoli näissä jäädytyskokeissa. Sieversiä kutsuttiin ”natsi-Siniparraksi” johtuen tavasta kerätä irtisahattuja juutalaisten päitä.
Sievers tuomittiin sodan jälkeen kuolemaan 20. elokuuta 1947 rikoksista ihmisyyttä vastaan 
lääkärioikeudenkäynnissä, ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948.
Robert Brantberg

 
Robert Georg Brantberg (s. 1950, Helsinki) on sotahistorian alalla paljon julkaissut suomalainen tietokirjailija. Erityisen tunnetuksi ovat tulleet hänen Mannerheim-sarjansa ja kenraalielämäkertansa. Sotasankari.fi-sivuston äänestyksessä on Brantbergin kirjoista valittu vuoden sotakirjaksi "Kaukopartioritari" vuonna 2009, "Arnold Majewski – Rukajärven legenda" vuonna 2013 ja "Tiedustelueversti Reino Hallamaa – Voiton avaimet" vuonna 2014
Elämä ja ura.
Brantberg on opiskellut TKK:ssa (laivanrakennus ja tuotantotalous), Helsingin yliopistossa (kansantalous), Tampereen yliopistossa (journalismi), Radio ja tv-instituutissa sekä Tanskassa (journalismi). Hän on työskennellyt toimittajana Insinööriuutisissa, Kalevassa, Yleisradiossa ja Radio Kaiussa (päätoimittaja) vuosina 1977–1990. Radio Diga ( päätoimittaja, Fuengirola) vuosina 2000–2001.
Brantberg on ollut Oulun kirjailijaseura ry:n varapuheenjohtajana vuosina 2010–2014 ja puheenjohtajana vuoden 2015. Oulun liikelaitoksen johtokunnan ja Oulun veden johtokunnan jäsenenä hän on ollut vuosina 2013–2017 ja Kaltion hallituksen varapuheenjohtajana vuosina 2013–2015.
Brantberg on naimisissa ja hänellä on yksi poika.