Klemens Aleksandrialainen

Klemens Aleksandrialainen (, ; oik. Titus Flavius Clemens; n. 150 – n. 215) oli Aleksandrian kirkon jäsen ja ensimmäinen varsinainen kristillinen filosofi. Hänet lasketaan kirkkoisien joukkoon.
Elämä.
Klemens oli kotoisin Ateenasta. Hänen kääntymisestään ei ole tietoa, mutta kristityksi tulonsa jälkeen hän matkusti Etelä-Italiaan, Syyriaan ja Palestiinaan tapaamaan kristittyjä opettajia. Lopulta hän päätyi Aleksandriaan, jonne hän asettui aloilleen. Aleksandriassa Klemens tapasi oppi-isänsä Pantainoksen, joka johti tunnettua Aleksandrian kateketiikkakoulua. Pantainos oli stoalaisuudesta kristityksi kääntynyt opettaja.
Pantainoksen kuoltua vähän ennen vuotta 200 Klemensistä tuli kateketiikkakoulun johtaja. Hän joutui kuitenkin lähtemään Aleksandriasta Septimius Severuksen toimeenpanemien vainojen (202 tai 203) aikana. Klemens toimi lyhyen aikaa Jerusalemin piispana kunnes muutti Kappadokiaan, jossa hän kuoli 215.
Teokset.
Klemensin kirjallinen tuotanto on laaja. Hänen koulutuksensa laatu näkyy siinä, että kuinka siteeraa toistuvasti kreikkalaisen kirjallisuuden runoilijoita ja filosofeja. Lisäksi hän käsittelee arkeologiaa ja mytologiaa. Klemens tunsi kristillisen kirjallisuuden hyvin, ja hän viittaa kirjoituksissaan yli 1 500:aan Vanhan testamentin ja liki 2 000:een Uuden testamentin kohtaan. "Stromateis"-teoksessaan hän yritti yhdistää toisiinsa kreikkalaista filosofiaa ja kristinuskoa. "Protreptikos"-teos oli kreikkalaiselle yleisölle suunnattu kehotus kääntyä kristinuskoon. "Paidagogos"-niminen teos käsittelee kristillistä moraalia.
Teologia.
Klemens painotti hidasta hengellistä kypsymistä, joka seurasi ihmistä läpi elämän. Kaikki inhimilliseen elämään kuuluva, kuten koulu, avioliitto ja lapset, ovat tärkeää hengellisien kehityksen kannalta. Klemensin mukaan jokainen hetki – etenkin kodin arjessa – on täynnä jumalallista tarkoitusta.
Klemens kuvailee Jumalaa ajan ja paikan ulkopuolella olevaksi, minkä vuoksi ihmisen on mahdotonta kuvailla häntä. Tämän vuoksi Jumalan tarvitsi ilmestyä Jeesuksen kautta ihmisille, jotta ihmiset voisivat oppia tuntemaan hänet. Klemens esitti ensimmäisenä apofaattisen teologian, jolla hän pyrkii kuvailemaan Jumalaa. Apofaattisessa metodissa kuvaillaan, mitä Jumala ei ole, ja siten pyritään rajaamaan tarkempaa tietoa Jumalasta. Klemens kuitenkin käyttää Jumalasta termiä "semper major", aina suurempi, millä hän tarkoittaa että Jumala on aina jotain ihmisen luomaa käsitettä suurempi.
Dosentti Sami Yli-Karjanmaa esittää, että Klemens olisi ollut [jälleensyntymisoppi|jälleensyntymisopin]] kannattaja, kun taas aiempi tutkimus on lähtenyt vastakkaisesta näkemyksestä. Yli-Karjanmaan mukaan Klemens kätki ajatuksensa rivien väliin. Aiempi tutkimus on tulkinnut, että kun Klemens arvosteli Basilides-nimistä kristittyä opettajaa, joka väitti, että marttyyrius on rangaistus edellisten elämien synneistä, se tarkoittaisi jälleensyntymisopin torjumista. Yli-Karjanmaan näkemyksen mukaan kritiikki kohdistuu kuitenkin vain siihen ajatukseen, että marttyyrius sinänsä olisi rangaistus. Pääteoksensa alussa Klemens vihjaa, että huolimaton lukija ei löydä hänen piilottamiaan ”totuuden siemeniä”, ja Yli-Karjanmaa katsoo, että pitää lukea rivien välistä. Jossakin kohdassa Klemens sanoo jopa avoimesti, että jälleensyntymisoppi on ’parhaiden filosofien hienoimpia oppeja’. Tutkimuksen on julkaissut tiedekustantamo Brill, ja Yli-Karjanmaa esittää ajatuksen myös teoksessaan "Niin kauan kuin palaat maahan".