tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kadri Mälk

Kadri Mälk (27. tammikuuta 1958 Tallinna – 1. tammikuuta 2023) oli virolainen kuvataiteilija ja korumuotoilija. Hän erikoistui jalokiviin.
Mälk aloitti taideopintonsa Tarton taidekoulussa, josta valmistui vuonna 1977. Hän jatkoi opintojaan Viron taideakatemiassa, josta valmistui vuonna 1986. Hän työskenteli vapaana taiteilijana vuoteen 1993 asti. Hän pääsi tuolloin opiskelemaan Lahden muotoiluinstituuttiin, missä erikoistui gemmologiaan Esko Timosen oppilaana. Lahdesta tie vei Bernd Munsteinerin studioon Saksaan.
Viron taideakatemiassa Mälk opetti vuodesta 1989 ja oli sen jalokivitaiteen professori vuodesta 1996. Hän piti näyttelyitä monissa maissa ja hänen töitään on ollut näytteillä useissa museoissa Virossa, Suomessa, Belgiassa, Venäjällä, Slovakiassa ja Japanissa sekä muutamassa muussa maassa.
Hänet oli palkittu Viron Valkoisen tähden ritarikunnan kunniamerkillä ja hän sai myös useita taidepalkintoja.
Hän oli naimisissa kolme kertaa. Hänen viimeinen aviomiehensä oli Mati Sirkel.
Uudenseelanninpapukaijat

Uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae) on papukaijalintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit luettiin kuuluviksi papukaijojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu omaksi heimokseen. BirdLife Suomen käyttämän luokituksen mukaan uudenseelanninpapukaijoihin kuuluu 2 sukua ja 4 lajia.
Uudenseelanninpapukaijoja tavataan ainoastaan Uudesta-Seelannista. Ne ovat suurikokoisia lintuja, joilla on suurikokoinen koukkupäinen nokka. Heimon lajien elinympäristöä ovat metsät.
Tekla Bądarzewska-Baranowska

Tekla Bądarzewska-Baranowska (1829 Mława tai 1834 – 29. syyskuuta 1861 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti. Hän sai maailmanlaajuista suosiota, kun hänen kappaleensa "Neidon rukous" julkaistiin Varsovassa vuonna 1856. Kappale edustaa 1800-luvulle tyypillistä salonkimusiikkia. Sittemmin kappaleesta tehtiin erinäisiä sovituksia, mutta säveltäjä ei koskaan saavuttanut myöhemmillä teoksillaan vastaavaa suosiota.
1850-luvulla Bądarzewska-Baranowska avioitui ja sai kolme lasta. Hänen varhaisen kuolemansa syy ei ole tiedossa, mutta hänet haudattiin Powązkin hautausmaalle Varsovassa 1. lokakuuta 1861. Erityistä suosiota Bądarzewska-Baranowska on saavuttanut Kaukoidässä (Japanissa ja Taiwanilla).
Christoph Prégardien

Christoph Prégardien (s. 18. tammikuuta 1956 Limburg an der Lahn) on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän aloitti musiikillisen uransa Limburgin tuomiokirkon kuoron jäsenenä. Hän opiskeli laulamista Martin Gründlerin johdolla Frankfurtin musiikkiopistossa ja valmistui vuonna 1983. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Carla Castellanin johdolla Milanossa, Karlheinz Jariusin johdolla Frankfurtissa ja Alois Tremlin johdolla Stuttgartissa. 
Prégardienin ohjelmisto ulottuu barokin ajan oratorioista ja passioista sellaisten 1900-luvun säveltäjien kuin Benjamin Brittenin ja Wolfgang Rihmin teoksiin. Kotimaansa ulkopuolella hän on esiintynyt muun muassa Kairossa, Montpellier’ssa, Tokiossa ja Parmassa. Hän on julkaissut useita levytyksiä. 
Prégardien on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Frans Brüggenin, John Eliot Gardinerin, Michael Gielenin, Nikolaus Harnoncourtin, Philippe Herreweghen, Christopher Hogwoodin, René Jacobsin, Ton Koopmanin, Sigiswald Kuijkenin, Gustav Leonhardtin ja Helmuth Rillingin kanssa.
Hege Storhaug

Hege Storhaug (s. 21. toukokuuta 1962 Arendal, Norja) on norjalainen toimittaja ja tietokirjailija. Norjassa hänet tunnetaan islamismiin ja liberaaliin maahanmuuttopolitiikkaan kohdistamastaan kritiikistä. Hän taistelee naisten oikeuksien puolesta perinteisiä muslimien asenteita ja käytäntöjä vastaan. Hän on ollut vuodesta 2002 alkaen tiedottajana norjalaisessa "Human Rights Service" (HRS) -ihmisoikeusjärjestössä.
Ura.
Storhaug on valmistunut vuonna 1992 toimittajaksi Oslon yliopistosta, mitä ennen hän työskenteli toimittajana vasemmistolaisessa "Klassekampen"-lehdessä. Hän oli 1992 ensimmäisten toimittajien joukossa, jotka Norjassa kiinnittivät huomiota musliminaisten pakkoavioliittoihin. Storhaug, joka oli vakaumuksellinen antirasisti, oli syvästi järkyttynyt löydöistään. Sittemmin hän asui kaksi vuotta Pakistanissa, ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan. Vuonna 2015 hän oli vieraillut yhteensä seitsemäntoista kertaa Pakistanissa, missä hänellä on lukuisia hyviä ystäviä.
Vuonna 1999 Storhaugilla oli keskeinen rooli kahden televisiodokumentin tuottamisessa, joissa käsiteltiin pakkoavioliittoja ja kunniamurhia. Vuonna 2002 esitetty naisten sukuelinten silpomista Norjan muslimiyhteisössä käsittelevä dokumentti "Norske jenter omskjæres" nousi mediahuomion kohteeksi, kun paljastui, että kaksi julkisesti käytännön tuominnutta imaamia totesi piilokameralle tallennetussa videomateriaalissa kannattavansa sitä. Dokumentti voitti norjalaisen journalistijärjestön jakaman Skup-palkinnon, ja vuonna 2001 se voitti norjalaisten televisioyhtiöiden (NKR, TV 1, TV 2, TV Norge) yhdessä jakaman vuosittaisen Gullruten-palkinnon dokumenttien sarjassa.
Storhaug oli vuonna 2002 mukana tuottamassa lapsiavioliittoja käsittelevää Brennpunkt-dokumenttielokuvaa, ja samana vuonna hän alkoi työskennellä HRS-ihmisoikeusjärjestössä. Vuonna 2006 hän julkaisi maahanmuuttopolitiikkaa käsittelevän kirjan, joka voitti Etelä-Norjan kirjallisuuspalkinnon. Storhaugin kotiin tunkeuduttiin 2007, ja hän joutui törkeän pahoinpitelyn kohteeksi.
Vuonna 2015 julkaistu kirja "Islam, den 11. landeplage" (suom. Islam - yhdestoista vitsaus) nousi yhdeksi Norjan kaikkien aikojen suurimmista bestselleistä, vaikka kirja oli omakustanne ja sitä käsiteltiin hyvin vähän valtavirran medioissa. Suomessa Kiuas Kustannus julkaisi teoksen 2017. 
Storhaug on Norjassa kiistanalainen hahmo, jonka suorapuheinen islamin ja islamilaisten maiden kulttuurin kritiikki ja maahanmuuttoa koskevat näkemykset ovat saaneet osakseen sekä myötämielistä puolustusta että voimakasta kritiikkiä. Esimerkiksi Ayaan Hirsi Ali on ylistänyt Storhaugin työtä musliminaisten ihmisoikeustilanteen parantamiseksi.
Teokset.
Norjaksi
Suomennokset
Leanne Wood

Leanne Wood (s. 1971) on walesilainen poliitikko ja vuodesta 2012 alkaen Plaid Cymru -puolueen puheenjohtaja. Hän on edustanut puoluetta vuodesta 2003 alkaen Walesin kansalliskokouksessa. Vuonna 2004 Wood heitettiin ulos istunnosta, jossa hän oli kutsunut kuningatar Elisabet II:ta tämän siviilinimellä ”Rouva Windsoriksi” eikä suostunut käyttämään tästä nimitystä ”kuningatar” kansalliskokouksen puheenjohtajan Dafydd Elis-Thomasin vaatimuksesta huolimatta. Woodista tuli samalla ensimmäinen Walesin kansalliskokouksen edustaja, joka on määrätty poistumaan kesken istunnon.
María de las Mercedes

María de las Mercedes de Borbón y Orleans (23. joulukuuta 1910 – 2. tammikuuta 2000) oli Espanjan kuningas Juan Carlos I:n äiti, jonka aikuisikä osui Francisco Francon valtakauteen ja joka ei siksi ollut koskaan Espanjan kuningatar. Hän ei mahtaillut ja rakasti härkätaisteluita ja jalkapalloa. Niinpä hän oli varsin suosittu espanjalaisten keskuudessa.
María de las Mercedes syntyi Bourbon-sukuun Madridissa; hänen isänsä oli kuningas Alfonso XIII:n serkku. Vuonna 1931 hän joutui muiden Espanjan kuninkaallisten tavoin lähtemään maanpakoon kun Espanjan toinen tasavalta perustettiin. María asui aluksi Cannesissa ja myöhemmin Pariisissa jossa hän opiskeli Louvren taidekoulussa.
Vuonna 1935 hän meni naimisiin pikkuserkkunsa Juan de Borbónin kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen perhe asettui Portugalin Estoriliin. Heille syntyi kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. María de las Mercedesin elämän suuri suru oli nuoremman pojan Alfonson kuolema tämän leikitellessä haulikolla veljensä kanssa.
María de las Mercedesin pojasta tuli Espanjan kuningas Juan Carlos I vuonna 1975. Vuonna 1977 María de las Mercedesin aviomies Juan de Borbón tunnusti asian julkisesti. María de las Mercedesilla katsotaan olleen merkittävä rooli sovun rakentamisessa perheessään. Kuninkaan vanhemmat palasivat Madridiin vuonna 1983.
María de las Mercedes kuoli 89-vuotiaana vuonna 2000. Hänet haudattiin kuninkaallisten hautapaikkaan El Escorialiin vaikka hän ei ollut muodollisesti koskaan kuningatar.
Marie Pleyel

Marie Pleyel (tai Camilla Pleyel, o.s. "Marie Félicité Denise Moke", 4. heinäkuuta 1811 Pariisi – 30. maaliskuuta 1875 Bryssel, Belgia) oli belgialais-ranskalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän oli 1800-luvun alkupuolen arvostetuimpia naispianisteja, virtuoosinen soittaja joka konsertoi eri puolilla Eurooppaa. Vuodesta 1848 hän toimi Brysselin konservatorion opettajana.
Belgialaisen professorin ja pariisilaisen asustekauppiaan tytär oli jo lapsena lahjakas pianisti, joka piti ensikonserttinsa kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli pianonsoittoa Henri Herzin, Ignaz Moschelesin ja Friedrich Kalkbrennerin johdolla. 14-vuotiaana hän kantaesitti Kalkbrennerin ensimmäisen pianokonserton d-molli op. 61.
Marie Pleyel oli kihloissa säveltäjä Hector Berlioz’n kanssa, mutta avioituikin itseään 23 vuotta vanhemman pianisti ja pianotehtailija Camille Pleyelin kanssa. Avioliitto kesti vain nelisen vuotta, vuodesta 1831 vuoteen 1836. Syynä on pidetty Marie Pleyelin uskottomuutta; hän joutui muutenkin aikalaistensa arvostelun kohteeksi kauniille naiselle sopimattomina pidettyjen elämäntapojensa takia. Hänellä oli suhde myös muun muassa Franz Lisztin kanssa, jonka kanssa hän myös esiintyi.
Lam Wai Ying

Lam Wai Ying () on Hongkongissa asuva kiinalainen yritysjohtaja ja miljardööri. Hän on mobiililaitteiden kosketusnäyttöjä esimerkiksi Applelle valmistavan Biel Crystal Manufactoryn hallituksen puheenjohtaja ja omistaa 49 prosenttia konserniyhtiön osakkeista. Hänen miehensa Yeung Kin-man, joka on yhtiön toimitusjohtaja ja perustaja, omistaa 51 prosenttia perheyrityksestä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Lamin varallisuudeksi 5,4 miljardia dollaria. Hän kuului Forbesin mukaan myös maailman sadan vaikutusvaltaisimman naisen joukkoon (2017).
Biel Crystal Manufactory Ltd on vuonna 1986 perustettu hongkongilainen suuryritys. Alkujaan se valmisti kellonlaseja. Nykyisin yrityksen tuotantolaitokset sijaitsevat Shenzhenissä ja Huizhoussa. Yhtiö kilpailee miljardööri Zhou Qunfein Lens Technologyn kanssa maailman suurimman mobiililaitteiden kosketusnäyttöjen valmistajan asemasta. Yrityksen asiakkaisiin kuuluvat muun muassa Apple, Samsung, LG, Huawei ja Lenovo. Vuonna 2013 uutisoitiin yhtiön rikkovan työntekijöidensä oikeuksia tehtaillaan. Vuoden 2018 alussa, kun uutisoitiin yhtiön siirtävän pörssiantiaan vuoden kolmannelle neljännekselle, kerrottiin yhtiössä työskentelevän jo 140 000 ihmistä, ja yhtiön suunnittelevan tehtaittensa laajentamista Huizhoussa. 
Lam on naimisissa ja asuu Hongkongissa. Tammikuussa 2017 uutisoitiin perheen ostaneen huippuhintaisen, 361 miljoonaa dollaria maksaneen luksusasunnon Hongkongin korkeimmalta ja arvostetuimmalta asuinalueelta The Peakilta.
Afon Tywi

Afon Tywi on joki Lounais-Walesissa. Se on pisin joki, joka virtaa kaiken matkaa Walesin rajojen sisäpuolella. Sen alkulähteet ovat Ceredigionin ja Powysin kreivikuntien rajaseudulla. Suurimmaksi osaksi se sijaitsee kuitenkin Carmarthenshirein kreivikunnan alueella, jossa se virtaa muun muassa Llanymddyfrin, Llandeilon ja Carmarthenin pikkukaupunkien läpi.
Llanymddyfri

Llanymddyfri () on noin 2000 asukkaan kunta Walesissa Carmarthenshiren kreivikunnassa. 
Kunnan samannimisen keskustaajaman halki virtaa Afon Tywi -joki. Jo muinaiset roomalaiset rakensivat tähän kahlaamon. Keskustassa sijaitsevat myös normanniaikaisen Llanymddyfrin linnan rauniot.
Hannah Morrison

Hannah Morrison on alankomaalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano.
Elämä.
Opinnot.
Morrison syntyi Alankomaissa skotlantilais-islantilaiseen perheeseen ja opiskeli vuosina 1998–2004 laulamista sekä pianonsoittoa Maastrichtin musiikkiakatemiassa. Saatuaan diplominsa hän siirtyi Kölnin musiikki- ja tanssikorkeakouluun. Vuoden 2009 alussa hän siirtyi professori Barbara Schlickin opetukseen, joka johti konserttiesiintyjän tutkinnon suorittamiseen. Samoihin aikoihin Morrison suoritti musiikin maisterin tutkinnon esiintymisessä Lontoon Guildhall School of Music and Dramassa professori Rudolf Piernayn ohjaamana. Lisää oppia hän sai vielä mestarikursseilta, joita pitivät Evelyn Tubb, Anthony Rooley, Barthold Kuijken, Andrew Lawrence-King, Thomas Allen, Kiri Te Kanawa ja Matthias Goerne.
Ura.
Morrison on kysytty solisti sekä oratorioesiintyjänä että yksinlaulujen tulkitsijana. Hän on ollut läheisessä yhteistyössä Sir John Eliot Gardinerin kanssa; tämän johdolla Morrison debytoi esittämällä Wolfgang Amadeus Mozartin sovituksen Georg Friedrich Händelin teoksesta "Alexander's Feast" Salzburgin festivaalilla vuonna 2013. Samana vuonna Morrison esiintyi vierailijana konserttisaleissa Barcelonassa, Kölnissä, Lontoossa (BBC:n nauhoittamana), Luzernissa, Pariisissa, Pisassa, Leipzigin Bachfestillä ja Aldeburghin festivaalilla (teoksilla "Johannes-passio", BWV 245, ja "H-mollimessu", BWV 232, Johann Sebastian Bach). Morrison esiintyi vuonna 2013 myös BBC Promsilla. Hän on Bachin ja Händelin teosten ohella tulkinnut muun muassa Claudio Monteverdin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hän on levyttänyt muun muassa Felix Mendelssohn-Bartholdyn lauluja Hyperion-levymerkille.
Morrison on esiintynyt säännöllisesti vierailijana Paul Agnewin ja William Christien johtaman Les Arts Florissants -kokoonpanon kanssa. Yksinlauluresitaaleissa hän on tehnyt säännöllisesti yhteistyötä eteläafrikkalaisen pianisti Lara Jonesin kanssa.
Bernhard Landauer

Bernhard Landauer (s. 20. heinäkuuta 1970 Innsbruck) on itävaltalainen kontratenori. Hän oli kuoropoikana luostarissa ennen kuin pääsi Wienin musiikkiakatemiaan, jossa häntä opettivat muiden muassa Helena Karusso ja Kurt Equiluz.
Landauer erikoistui varhaiseen musiikkiin, jota hän on esittänyt muiden muassa Amsterdamin barokkiorkesterin, Cantus Cöllnin, Ensermble Clément Janequinin ja King's Consortin kanssa. Hän on tehnyt yhteistyötä Ton Koopmanin, René Clemencicin, René Jacobsin ja Thomas Hengelbrockin kanssa. Hän on työskennellyt esiintyessään periodisoittimilla. Hänen ohjelmistoonsa kuitenkin kuuluu myös tuoreempaa musiikkia, kuten Franz Schubertin, Robert Schumannin, Richard Straussin ja Benjamin Brittenin teoksia. Hän esiintyi Alfred Schnittken "Gesualdo"-oopperan kantaesityksessä.
Timi Yuro

Rosemarie Timotea (Timi) Aurro (4. elokuuta 1940 Chicago, Illinois – 30. maaliskuuta 2004 Las Vegas, Nevada), oli yhdysvaltalainen soul- ja popmusiikin laulaja. Hänen kappaleensa "Hurt" vuodelta 1961 nousi neljännelle sijalle Billboardin poplistalla. Kyse oli coverversiosta Roy Hamiltonin rhythm &amp; blues -kappaleesta vuodelta 1954. Vastaavaa kaupallista menestystä Yuro ei enää kyseisen kappaleen julkaisemisen jälkeen saavuttanut.
Vuonna 1980 Yurolla todettiin kurkussa syöpä, jonka vuoksi hänelle tehtiin trakeostomia. Siihen päättyi hänen laulu-uransa.
IBM RS/6000

IBM RS/6000 (RISC System/6000) on IBM:n valmistama työasematietokoneiden sarja, jonka IBM julkaisi helmikuussa vuonna 1990. Tietokoneissa ajetaan AIX-käyttöjärjestelmää ja käytetään nimen mukaisesti PowerPC ja POWER RISC-suorittimia.
RS/6000 SP on supertietokoneiden mallisto.
RS/6000 on nimetty myöhemmin uudelleen IBM System p, joka on yhdistetty IBM System i -sarjan kanssa IBM Power Systems -sarjaan.
IBM i

IBM i (ent. OS/400, i5/OS) on IBM:n käyttöjärjestelmä minitietokoneille ja palvelinkäyttöön.
Käyttöjärjestelmä on julkaistu AS/400-alustalle (myöhemmin IBM iSeries, "System i"), jotka on korvannut IBM Power Systems.
Käyttöjärjestelmässä on integroituna IBM DB2.
Maria Pellegrini

Anna Maria Pellegrini (s. 15. heinäkuuta 1943 Pretoro) on italialaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän muutti vuonna 1958 Kanadaan, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1965. 
Pellegrini opiskeli vuosina 1960–4 Ernesto Vincin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) ja sitten Joe Mackon johdolla Lontoossa. Hän lauloi Canadian Opera Companyssa ensimmäistä kertaa vuonna 1963 "Aidan" ylipapittarena; ensimmäisessä suuressa roolissaan hänet nähtiin Gildan osassa "Rigolettossa" vuonna 1965. Myöhemmin hän on esiintynyt COC:ssa muun muassa Neddana "Pajatsossa" (1966), Cio-Cio Sanina "Madama Butterflyssä" (1971, 1975) ja Violettana "La traviatassa" (1974, 1978). Vuonna 1967 hän voitti Metropolitan-oopperassa yleisökilpailun. Hänet nähtiin ensimmäistä kertaa Covent Gardenissa vuonna 1968 Gildana ja Sadler's Wellsissä vuonna 1969 Cio-Cio Sanina. 
Pellegrini on erikoistunut Giacomo Puccinin ohjelmistoon. Hän on esiintynyt oopperoissa Edmontonissa, Manitobassa, Québecissä, Calgaryssa ja Vancouverissa. Hän on myös laulanut Genovassa, Triestessä, Parmassa ja Cataniassa Italiassa, Pittsburghissä ja New Orleansissa Yhdysvalloissa sekä Santo Domingossa ja Walesin kansallisoopperassa.
Lähteet.
John Bevis

John Bevis (10. marraskuuta 1695 – 6. marraskuuta 1771) oli englantilainen lääkäri, sähkötutkija ja tähtitieteilijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Rapusumun löydöstä vuonna 1731. 
Bevis ilmoitti Rapusumun löytönsä Charles Messierille 10. kesäkuuta 1771 päivätyllä kirjeellä ja Messier korjasi sen luettelonsa seuraavassa julkaisussa. Bevis myös havaitsi Venuksen Merkuriuksen peittämisen 28. toukokuuta vuonna 1737 ja kehitti säännön jolla ennustaa Jupiterin kuiden pimennykset.
Bevis rakensi oman observatorion Stock Newingtoniin, Pohjois-Lontooseen vuonna 1738. Hän teki sieltä havaintoja joiden perusteella hän kokosi oman "Uranographia Britannica"n joka valmistui vuonna 1750. Sen kustantaja meni kuitenkin konkurssiin saatuaan vasta 52 levyä kaiverretuksi. Teos painettiin myöhemmin vuosina 1748–1750 kaiverretuilla levyillä, ja julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1786. Se sisältää tähtisumut M1, M11, M13, M22, M31 ja M35, ja osoittaa että hän saattaa olla löytänyt ensimmäisenä myös Messier 35:n.
Bevis on myös toinen kahdesta henkilöstä joiden tiedetään havainneen Halleyn komeetan Isossa-Britanniassa kun se ensimmäisen kerran palasi ennustetusti Aurinkokuntaan vuonna 1759, jolloin hän havaitsi sen "perihelin" jälkeen 1. ja 2. toukokuuta.
Bevis kuoli 6. marraskuuta 1771 kun hän putosi teleskooppitelineen päältä ollessaan mittaamassa Auringon meridiaanikorkeutta.
Columbia (kappale)

Columbia on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on viides raita yhtyeen debyyttialbumilla "Definitely Maybe" (1994).
Kappaletta ei alun perin julkaistu varsinaisesti singlenä, mutta se ylsi Britannian singlelistan sijalle 111. ”Columbia” on lisäksi yksi suosituimpia ja arvostetuimpia kappaleita etenkin yhtyeen fanien keskuudessa. Kappaleen demoversio julkaistiin vinyylilevynä vuonna 1993, mutta kyseinen painos oli rajoitettu vain 510 kappaleeseen. Kappale julkaistiin uudelleen Euroopassa promosinglenä vuonna 2004. "Columbia" perustuu pitkälti kolmeen sointuun, joita toistetaan läpi koko kappaleen. Noel Gallagher sävelsi sen nopeasti saadakseen yhtyeelle jammailumateriaalia, joten "Columbia" on yhtyeen yksinkertaisimpia kappaleita sävellyksenä. Kappale on harvoja Oasis-kappaleita, joissa Liam laulaa myös taustalaulut.
”Columbia” kuului Oasiksen soittolistaan "Definitely Maybe Tour" ja "(What’s the Story) Morning Glory? Tour" -kiertueilla, ja sitä soitettiin myös joitakin kertoja vuoden 2002 "Heathen Chemistry Tour" -kiertueella.
Smithsonian Astrophysical Observatory

Smithsonian Astrophysical Observatory (SAO) on Smithsonian-instituutin avaruustieteiden tutkimuslaitos, jonka pääpaikka sijaitsee Cambridgessa, Massachusettsissa. SAO muodostaa yhdessä Harvardin yliopiston observatorion kanssa Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics -tutkimuskeskuksen.
Smithsonian Astrophysical Observatoryn perusti Samuel Pierpont Langley vuonna 1890.
Zeta Tauri

Zeta Tauri on Härän tähdistössä sijaitseva kaksoistähti. Sen magnitudi on 3.0, joka on tarpeeksi kirkas paljaalle silmälle. Se on noin 440 valovuotta Auringosta.
Sen komponentit on nimetty Zeta Tauri A ja B.
Pauline Donalda

Pauline Donalda, oikealta nimeltään Lightstone (5. maaliskuuta 1882 Montreal – 22. lokakuuta 1970), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen vanhempansa olivat Itä-Euroopan juutalaisia, jotka vaihtoivat sukunimensä Lichtensteinista Lightstoneksi. 
Ura.
Donalda osoitti lapsena lahjakkuutta ja pääsi stipendin turvin opiskelemaan Royal Victoria Collegeen. Donald Smithin antama lahjoitus avasi nuorelle laulajalle vuonna 1902 mahdollisuuden lähteä jatkamaan opintoja Pariisi; taiteilijanimensä Pauline Donaldan sopraano ottikin käyttöön lahjoituksen tekijän kunniaksi. 
Donalda debytoi Jules Massenet'n avustuksella 30. joulukuuta 1904 Nizzassa Massenet'n "Manon"-oopperan nimiroolissa. Muihin Donaldan rooleihin lukeutuivat Nedda Ruggero Leoncavallon "Pajatsossa" ja Jenny saman säveltäjän "Chattertonissa". Hän esiintyi paitsi Nizzassa, myös muun muassa Covent Gardenissa, Brysselissä, Pariisissa, Venäjällä, Bostonissa ja New Yorkissa. Viimeksi mainitussa hän teki ensimmäisen esiintymisensä 7. joulukuuta 1906. Saman vuoden marraskuussa hän oli tehnyt ammattimaisen Kanadan-ensiesiintymisensä. Hän ei pelkästään tulkinnut oopperarooleja vaan esiintyi myös oratorioissa ja piti konserttikiertueita. 
1920-luvulta alkaen Donalda toimi opetustehtävissä Pariisissa, josta hän palasi Montrealiin vuonna 1937 avatakseen siellä studion. Hän perusti Opera Guild -yhtiön vuonna 1942 ja johti sitä vuoteen 1969; tänä aikana Opera Guild esitti 29 eri oopperaa, joista osaa ei ollut koskaan esitetty aiemmin Kanadassa. Donaldan johdolla opiskelivat muiden muassa Clarice Carson, Fernande Chiocchio, Mary Henderson, Eileen Law, Germain Lefebvre ja Robert Savoie. Vuonna 1967 Donaldasta tehtiin Kanadan ritarikunnan upseeri. Hän kuoli 88-vuotiaana. 
Donaldalta on säilynyt yhdeksän levytystä. Hän myös julkaisi kirjoituksen "A Jewish singer's career" teoksessa "Canadian Jewish Year Book, vol 2, 1940-1". 
Yksityiselämä.
Donaldan ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, mutta Donalda meni uusiin naimisiin Pariisissa kesäkuussa 1918 tanskalaisen tenori Mischa Léonin kanssa.
Emilie Hegh Arntzen

Emilie Hegh Arntzen (s. 1. tammikuuta 1994 Skien) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa lokakuusta 2014 alkaen 68 maaottelua ja tehnyt niissä 81 maalia. Hän saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Unkarin ja Kroatian yhdessä järjestämissä kisoissa 2014 sekä Ruotsin kisoissa 2016. Seuratasolla hän edustaa kaudella 2017–2018 Vipers Kristiansandia, jonne hän siirtyi vuonna 2017 Byåsen HE:stä.
Emilie Hegh Arntzenin äiti Hanne Hegh on myös käsipallon olympiamitalisti.
Fernande Chiocchio

Fernande Chiocchio (29. toukokuuta 1929 Montreal – 27. syyskuuta 2021) oli kanadalainen mezzosopraano, pianisti ja pedagogi. Hän sai musiikin kandidaatin arvon pianonsoitossa Montrealissa vuonna 1950. Hän opiskeli pianonsoittoa myös École supérieure de musique de Lachinessa sekä laulamista vuosina 1950–55 Pauline Donaldan ja sisar Rolande Ouimet'n johdolla. Hänen muita opettajiaan olivat laulamisessa Rachele Maragliano-Mori ja Philon Ktsanes; näyttämötaitoja hänelle opetti Jan Doat. Vuonna 1951 Chiocchiolle myönnettiin Archambault-palkinto.
Chiocchio teki debyyttinsä Opera Guildin kanssa vuonna 1952 Her Majesty's Theatressa osallistumalla Sergei Prokofjevin "Rakkaus kolmeen appelsiiniin" -oopperan esitykseen. Sittemmin hän esiintyi saman yhtiön kanssa myös muissa rooleissa, joihin lukeutuivat huomattavina esimerkkeinä Mercédès ("Carmen", 1960), Flora ("La traviata", 1962), Dame Marthe ("Faust", 1963) ja Suzuki ("Madama Butterfly", 1965 ja 1969). Lisäksi Chiocchio esiintyi muun muassa Canadian Opera Companyn kanssa. 
Chiocchio oli jäsenenä laulukvartetissa, joka teki viisikymmentä konserttia Ranskassa vuonna 1958. Vuonna 1963 hän perusti Josèphe Collen ja George Morganin kanssa Trio vocal de Montréalin, joka esiintyi ensisijaisesti CBC:n radiossa. Chiocchio asettui Ranskaan vuonna 1978 ja esiintyi siellä Nantesin oopperassa. Erään resitaalin jälkeen Jean Vallerand luonnehti Chiocchiota yhdeksi sukupolvensa musikaalisimmista esiintyjistä. Chiocchio toimi myös opetustehtävissä ja Opéra-Comique du Québecin taiteellisena johtajana (1984–1988).
Albay (1885)

Albay oli Espanjan laivaston vuonna 1885 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Valmistus.
Espanjan siirtomaahallinto Filippiineillä tilasi aluksen Cavitesta Filippiineiltä, missä köli laskettiin 1885. Joidenkin lähteiden mukaan alus tilattiin Whampoa Dock Companyltä Hong Kongista ja olisi valmistettu telakan toimeksiannosta Shanghaissa. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja se valmistui 1886.
Palvelus.
Espanjan-Yhdysvaltain sodassa alus oli Filippiineillä kohtaamatta Yhdysvaltain laivastoa. Useiden muiden tykkiveneiden tavoin alus oli Zamboangalla Mindanaossa.
Yhdysvaltain asevoimien ja Emilio Aguinaldon johtamien aseistettujen filippiiniläisryhmien väliset sotatoimet alkoivat Manilan ympäristössä 4. helmikuuta 1899. Yhdysvaltain Aasian laivue tarvitsi siten matalakulkuisia tykkiveneitä tukeakseen maajoukkojen taistelua. Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan päättänyt rauhansopimus mahdollisti Yhdysvaltain maavoimille tehdä sopimuksen Espanjan laivaston Zamboangalla olleiden tykkiveneiden lunastamisesta.
USS Albay.
Yhdysvaltain sotaministeriö osti 2. toukokuuta 1899 Zamboangalta kolme höyrypurtta ja kymmenen tykkivenettä yhtenä "Albay", jonka lunastus hinta oli 315 000 dollaria. Alukset siirrettiin laivastolle samasta hinnasta. Alus liitettiin 21. toukokuuta Yhdysvaltain laivastoon nimellä "USS Albay". Aluksen päälliköksi siirrettiin panssarikansiristeilijä "USS Baltimorelta" aliluutnantti Michael J. McCormack.
Alus poistettiin palveluksesta 13. helmikuuta 1904 Cavitessa ja myytiin 8. kesäkuuta 1906.
Alsedo (1882)

Alsedo oli Espanjan laivaston vuonna 1882 valmistunut rautarunkoinen Pilar-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Espanjassa.
Valmistus.
Alus tilattiin Caraccasta, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1880. Alus valmistui vuonna 1882.
Palvelus.
Kuuban kapinan alkaessa alus lähetettiin Espanjasta Kuubaan. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Ciengugasissa päällikkönään Bruguetas. Sodan jälkeen alus myytiin kauppalaivastolle Kuubaan, jolloin se nimettiin "Terezaksi". Aluksen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Metributsiini

Metributsiini (C8H14SN4O) on triatsiinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet.
Huoneenlämpötilassa metributsiini on valkoisia tai värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dimetyyliformamidiin, asetoniin ja ksyleeniin. Metributsiinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se pysäyttää kasvien fotosynteesin osana olevan elektroninsiirtoketjun.
Valmistus ja käyttö.
Metributsiinin valmistuksen lähtöaineena käytetään pinakolonia. Pinakoloni reagoi sulfuryylikloridin ja dimetyyliamiinin kanssa ja tässä reaktiossa muodostuva tioamidi hydrolysoidaan emäksisissä olosuhteissa. Muodostuva karboksyylihappo reagoi tiokarbohydratsidin kanssa muodostaen heterosyklisen rengasrakenteen, 4‐amino‐5‐okso‐3‐tiokso‐6‐"tert"‐butyyli‐2,3,4,5‐tetrahydro‐1,2,4‐triatsiinin. Viimeisessä vaiheessa tämä yhdiste metyloidaan metyylijodidin tai -bromidin avulla.
Metributsiinia käytetään laajakirjoisena rikkaruohomyrkkynä muun muassa peruna-, soijapapu-, vihannes ja viljapelloilla. Yhdiste levitetään jauheena tai liuoksena. Metributsiini on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Euroopan unionin alueella.
Clarice Carson

Clarice Carson, o.s. Katz (23. joulukuuta 1929 Montreal, Quebec – 2. toukokuuta 2015 Toronto, Ontario), oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän lauloi muun muassa Metropolitan-oopperassa, Canadian Opera Companyssa ja CBC:ssä. Hän esiintyi lavalla sellaisten oopperalaulajien kuin Luciano Pavarottin, Plácido Domingon, Louis Quilicon ja Léopold Simoneaun kanssa. Kapellimestareihin, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, lukeutuivat Zubin Mehta, Eugene Ormandy, James Levine ja Richard Bonynge. Carson otettiin Canadian Opera Hall of Fameen, ja hän oli vuonna 2013 ensimmäinen kilven New Yorkin National Opera Centeriin saanut kanadalainen.
Carson opiskeli Montrealissa Pauline Donaldan ja Jacqueline Richardin johdolla sekä New Yorkissa Julia Drobnerin johdolla. Julkisen ensiesiintymisensä Carson teki Sarah Fischerin konsertissa Montrealissa vuonna 1956. Ensimmäiset oopperaroolinsa hän esitti Opera Guildin kanssa Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Charles Gounod'n teoksissa. Hänen laaja ohjelmistonsa kattoi osuuksia Richard Wagnerin ja Hans Pfitznerin oopperoista verismin teoksiin. Carsonin kansainvälinen laulu-ura jatkui vuoteen 1986 saakka. Tämän jälkeen hän toimi International Resource Centre for Performing Artistsin (IRCPA) johtokunnassa ja opasti monia nuoria laulajia. 
Carsonin toinen aviomies oli kreikkalais-yhdysvaltalainen tenori ja laulunopettaja Philon Ktsanes. Carson kuoli 85-vuotiaana munuaisten vajaatoimintaan.
Fuckin’ in the Bushes

Fuckin’ in the Bushes on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on ensimmäinen raita yhtyeen neljännellä studioalbumilla "Standing on the Shoulder of Giants" (2000).
Kappale julkaistiin promosinglenä alkuvuodesta 2000. Kappaletta ei julkaistu virallisesti singlenä, eikä se saanut listasijoituksia, mutta se on yksi suosituimpia ja arvostetuimpia kappaleita etenkin yhtyeen fanien keskuudessa.
”Fuckin’ in the Bushes” sisältyi myös heinäkuussa 2000 julkaistulle "Familiar to Millions" -livealbumille.
Kuvaus.
Kappale on instrumentaalinen, mutta se sisältää samplattuja repliikkejä, kuten ”Kids are running around naked, fucking in the bushes”. Nämä repliikit ovat Murray Lernerin dokumenttielokuvasta "Message to Love", joka kertoo Isle of Wight -festivaalin tapahtumista vuodelta 1970.
Live-esitykset.
”Fuckin’ in the Bushes” sisältyi Oasiksen soittolistaan ensimmäisen kerran "Standing on the Shoulder of Giants Tour" -kiertueella vuonna 2000. Sitä soitettiin myös "Heathen Chemistry", "Don’t Believe the Truth" ja "Dig Out Your Soul" -albumien kiertueilla vuosina 2002–2009. ”Fuckin’ in the Bushes” soitettiin aina konserttien avauskappaleena taustanauhalta siten, että yhtye tuli lavalle vasta kappaleen soidessa. Liam Gallagher esitti kappaletta myös oman soolouransa kiertueella vuonna 2017.
Piiloleikki (taideteos)

Piiloleikki on taiteilija Oona Tikkaojan pienistä pronssiveistoksista koostuva taideteos Turussa Aurajoen rannassa. Kun veistokset vuonna 2011 julkistettiin, niitä oli 30, mutta kaksi on kadonnut. Veistokset on toteutettu yhdessä 5–10-vuotiaiden lasten kanssa. Lapset saivat muovailla Seikkailupuistossa omakuviaan, jotka Tikkaoja sitten valoi pronssiin. 
Pienoisveistokset on sijoiteltu Martinsillan ja Turun linnan välille. Veistokset ovat hieman piilossa, kadun reunuksissa ja koloissa. Etsintää helpottamaan on laadittu kartta, missä mikäkin patsas sijaitsee. Pienin veistoksista on vain viisi senttimetriä korkea. Aiheet vaihtelevat balleriinasta supermieheen. 
"Piiloleikki" on esimerkki osallistavasta taiteesta. Tikkaojalla teoksen taustalla on ajatus, että kun julkisia pronssiveistoksia pääsevät yleensä tekemään vain ansioituneemmat taiteilijat, saavat lapset nyt saman mahdollisuuden.
Marta Rovira

Marta Rovira i Vergés (s. 1977 Vic) on katalonialainen poliitikko ja Katalonian tasavaltalaisen vasemmiston pääsihteeri. Hän ilmoitti 23. maaliskuuta 2018 joutuneensa lähtemään maanpakoon, koska Espanjassa häntä ja useaa muuta katalaanipoliitikkoa uhkaa jopa 30 vuoden vankeus "kapinasta" Katalonian aluehallinnon järjestettyä 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä.
Ura poliitikkona.
Tehtävät.
Rovira on toiminut alueparlamentin kansanedustajana ja toisen hallituspuolueen pääsihteerinä. Rovira ei ollut Katalonian aluehallituksessa ministerinä. 
Maanpako.
Katalonian itsenäistymisestä järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena on ilmoittanut, että Roviraakin syytetään kovimmalla mahdollisella rikosnimikkeellä "kapinasta" (), koska hän oli tuomarin mukaan yksi kansanäänestyksen pääsuunnittelijoista ja hallinnollisista toteuttajista.
Rovira lähti maanpakoon samana päivänä, jona hänet ja viisi muuta katalaanipoliitikkoa (Jordi Turull, Carme Forcadell, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) oli kutsuttu oikeuden kuultaviksi ja onnistui näin välttämään vangituksi tulemisen, sillä kaikki viisi oikeuden eteen saapunutta määrättiin tutkintavankeuteen, osa heistä jo toistamiseen. Lisäksi neljä "kapinasta" syytettyä poliitikkoa ja kansalaisjärjestön puheenjohtajaa (Oriol Junqueras, Joaquim Forn, Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart) oli jo tuolloin ollut tutkintavankeudessa yhtäjaksoisesti loppuvuodesta 2017 alkaen. Rovira oli ilmoittanut jo maanpakoon lähtemistä edeltävänä päivänä yhdessä Forcadellin ja Bassan kanssa luopuvansa kansanedustajan paikastaan Katalonian parlamentissa, jottei heidän mahdollinen vangitsemisensa heikentäisi parlamentin toimintakykyä.
Espanja on antanut Rovirasta kansainvälisen pidätysmääräyksen, mutta ainakin toistaiseksi hänen nykyinen olinmaansa Sveitsi on kieltäytynyt panemasta pidätysmääräystä toimeen, sillä se pitää Roviraan Espanjassa kohdistuvia syytteitä poliittisina. Espanja on yrittänyt painostaa diplomaattisesti Sveitsiä luovuttamaan Roviran Espanjaan. Roviran lisäksi Sveitsissä on maanpaossa entinen kansanedustaja Anna Gabriel.
Vetšnyi strannik

Vetšnyi strannik Judifin kappale, joka edusti Venäjää vuoden 1994 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa. 
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 9. 70 pisteellä.
Emma Kirkby

Emma Carolyn Kirkby DBE (s. 26. helmikuuta 1949 Cambridge, Englanti) on brittiläinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli antiikintutkimusta Oxfordin yliopistosta ja sai laulunopetusta Jessica Cashilta. Opiskeluaikoinaan hän lauloi harrastusluonteisesti kuoroissa ja pienissä kokoonpanoissa. Jo tuossa vaiheessa hän erikoistui renessanssi- ja barokkiaikojen ohjelmistoon.
Kirkby liittyi Taverner-kuoroon vuonna 1971 ja aloitti pitkäaikaisen yhteistyönsä Consort of Musicken kanssa vuonna 1973. Hän on tehnyt pitkälti toistasataa levytystä, jotka kattavat musiikkia Hildegard Bingeniläisen tuotannosta italialaisen ja englantilaisen renessanssiajan madrigaaleihin, barokin ajan kantaatteihin ja oratorioihin sekä Wolfgang Amadeus Mozartin ja Joseph Haydnin teoksiin.
Kirkbystä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan "Dame" vuonna 2007, ja hänelle myönnettiin Queen's Medal for Music vuonna 2011.
Liikunnan aluejärjestö

Liikunnan aluejärjestöt ovat alueellisia maakuntien rajoja noudattavia yhdistyksiä, joiden jäseninä on pääasiassa alueidensa urheiluseuroja. Liikunnan aluejärjestöjä on 15. Ne saavat toimintaansa avustuksia mm. opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Aluejärjestöt tuottavat jäsenilleen koulutusta, tarjoavat tukipalveluja ja järjestävät tapahtumia sekä leirejä. 
Liikunnan aluejärjestöjärjestelmä luotiin vuonna 1993, kun urheilun keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu perustettiin. Liikunnan aluejärjestöt olivat Suomen Liikunta ja Urheilun jatkajaksi perustetun Valon jäseniä, mutta ne eivät liittyneet sen korvanneen uuden Olympiakomitean kumppanuusjäseniksi, koska eivät olisi saaneet äänivaltaa vuosikokouksessa. 
Aluejärjestöt.
Liikunnan aluejärjestöjä on 15:
Gøril Snorroeggen

Gøril Snorroeggen (s. 15. helmikuuta 1985 Trondheim) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 102 maaottelua ja teki niissä 224 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004 ja Ruotsissa 2006. Seuratasolla hän edusti Byåsen HE:tä ja tanskalaista Team Esbjergiä.
Gøril Snorroeggenin sisko Marte Snorroeggen on myös maajoukkuekäsipalloilija.
Kristine Lunde-Borgersen

Kristine Lunde-Borgersen (o.s. Lunde, s. 30. maaliskuuta 1980 Kristiansand) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 181 maaottelua ja teki niissä 496 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006 ja Makedoniassa 2008. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa tanskalaisseuroja Aalborg DH ja Viborg HK sekä palattuaan välivuosien jälkeen kentälle kotimaansa Vipers Kristiansandia.
Lunde-Borgersenin kaksossisar Katrine Lunde on myös menestynyt käsipalloilija.
Mediapaniikki

Mediapaniikki tarkoittaa median aiheuttamaa (moraalista) paniikkia. Media voi tässä tarkoittaa melkein mitä tahansa viestinnän kenttää, vaikkapa internetiä, pelejä, sosiaalista mediaa, elokuvia, aikakauslehtiä. Mediapaniikissa pelätään siis jonkin median välineen, kuten pelien mahdollisia seurauksia. Tyypillisiä mediapaniikin aiheuttamia huolen aiheita ovat seksuaalinen ahdistelu ja väkivaltainen käyttäytyminen. Toisin kuin moraalisessa paniikissa, mediapaniikilla ei yleensä ole vaikutusta politiikkaan. Mediapaniikin luonteeseen kuuluu, kuten moraaliseen paniikkiin, että mediapaniikki syntyy nopeasti ja laantuu nopeasti. Voidaan puhua "uutuuden pelosta". Esimerkiksi pelätään jotain täysin uudenlaista peliä. Mediapaniikissa lehdistö usein lietsoo tätä pelkoa vielä lisää. Esimerkiksi otsikoissa liioitellaan ja stereotypisoidaan (määritetään "yhteinen vihollinen") jopa siinä määrin, että kirjoitus ei ole enää totuuteen perustuvaa. 
Mediapaniikkia esiintyy usein asiantuntijoiden moraalisesti painottuneissa diskursseissa. Keskustellaan onko jokin median väline vaarallinen tai sen käyttö "väärin" tai "oikein". Usein syytetään media- ja populaarikulttuurin välinettä kuten pelejä, kun tapahtuu jotakin kauhua herättävää, vaikka pelit eivät olisikaan olleet kauhua aiheuttaneen teon syy. Tavallisimpia mediapaniikin kohteita eli "yhteisiä vihollisia" ovatkin esimerkiksi pelit, älypuhelimet ja muut media- ja populaarikulttuuriin kuuluvat välineet. 
Historiaa.
Mediapaniikki ei ole kuitenkaan uusi ilmiö, vaikka mediapaniikin käsite on uusi. Antiikin Kreikassa huolestuttiin kirjojen yleistyessä, että kirjoittaminen aiheuttaa huonoa muistia kun kaiken muistettavan voi kirjoittaa ylös.
Suomessa mediapaniikkia esiintyi 1950-1970-luvuilla sarjakuvien, elokuvien ja television viihteellisen tarjonnan aiheuttamina. Puhuttiin, että ne ovat "vietteleviä" ja "passivoivia".
Mediapaniikki aiheuttaa usein myös pyrkimyksiä moraaliseen säätelyyn. Median välinettä vastustetaan mediapaniikissa ja on siis luontevaa ohjata vaihtoehtoisen kulttuurin pariin, kuten korostettiin Suomessa 1980-luvulla mediakulttuurin mediapaniikkien yhteydessä.
2000-luvulla.
Mediapaniikin käsite on noussut esiin tiedotusvälineiden määrän ja käytön räjähtävän kasvun vuoksi.
2000-luvulla mediapaniikit ovat tosin yhä enenevissä määrin totuuteen perustuvia ja huoliin on tieteellistä perustelua takana. Tällaisia ovat esimerkiksi internet-riippuvuus, internet-kiusaaminen ja koulussa kännykkähäirintä. Tässä mielessä ei siis ole perusteltua liittää oikeisiin ongelmiin mediapaniikin käsitettä, jonka historiaan kuuluu liioittelu, kärjistäminen ja katteettomien pelkojen lietsonta. Parempi käsite sekä mediapaniikin että moraalipaniikin tilalle voisi olla moraalinen huoli, joka hyväksyy eri näkökulmia eikä syytä mitään tai ketään.
Hung in a Bad Place

Hung in a Bad Place on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale, joka on kolmas raita yhtyeen viidennellä studioalbumilla "Heathen Chemistry" (2002). ”Hung in a Bad Place” on Oasiksen ensimmäinen kappale, jonka kirjoitti yhtyeen uusi kitaristi Colin ”Gem” Archer.
Kappale julkaistiin promosinglenä kesällä 2002. Kappaletta ei kuitenkaan julkaistu virallisesti singlenä, eikä se saanut listasijoituksia.
Live-esitykset.
”Hung in a Bad Place” esitettiin livenä ensimmäisen kerran lokakuussa 2001. Kappaletta soitettiin ainoastaan "Heathen Chemistry Tour" -kiertueen aikana, eikä sillä ollut tilaa Oasiksen myöhemmillä soittolistoilla.
Kokoonpano ja henkilöstö.
Tuotanto.
Lähteet:
Hannah Rae

Hannah Rae (s. 18. heinäkuuta 1997) on englantilainen näyttelijä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 2016 elokuvassa "City of Tiny Lights". Rae oli roolista ehdolla British Independent Film Awards -gaalassa lupaavimmaksi tulokkaaksi.
Unkarin pääministeri

Unkarin pääministeri () on Unkarin hallituksen päämies. Unkarissa pääministerillä on käytännössä tärkeimmät valtaoikeudet ja presidentti on vain seremoniallinen johtaja.
Virallinen titteli.
Unkarin hallituksenpäämiehen titteli on unkariksi miniszterelnök, suoraan käännettynä "ministeripresidentti". Kuitenkin, koska "pääministeri" on paljon yleisempi titteli parlamentaarisessa järjestelmässä englanninkielisissä maissa, niin se on käännetty suomeksikin pääministeriksi.
Virkavala.
Vala on seuraava:
Én, ["henkilön nimi"] fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; ["tehtävän nimi"] tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. ["Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan"] Isten engem úgy segéljen!
Minä ["henkilön nimi"], vannon olevani uskollinen Unkarille ja sen perustuslaille, kunnioitan ja panen täytäntöön sen oikeudelliset säännöt muille; Käytän tehtävääni ["tehtävän nimi"] Unkarin kansan hyväksi. ["Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan"] Jumala auttakoon minua!
Caroline Munro

Caroline Jane Munro (s. 16. tammikuuta 1949 Windsor, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan erityisesti monista esiintymisistään kauhu-, tieteis- ja toimintaelokuvissa 1970- ja 1980-luvuilla. Munro aloitti uransa mallina 16-vuotiaana ja teki työtä jo 17-vuotiaana mm. "Vogue"-lehdelle sekä töitä televisio- ja printtimainoksissa. Sittemmin muutettuaan Lontooseen hän sai aluksi pieniä elokuvarooleja 1960-luvun lopulla, mutta isoissa tuotannoissa (mm. elokuvassa "Casino Royale" (1967)). Käännekohta näyttelijän uralla tuli, kun Munro oli pienessä sivuroolissa Hammer-tuotantoyhtiön elokuvassa "Draculan kosto" (engl. "Dracula A.D. 1972", 1972). Silloin hän ymmärsi, että tämä ala on se mitä hän haluaa tehdä elämällään.
Munro teki aktiivisimmalla kaudellaan 1970- ja 1980-luvuilla elokuvarooleja varsinkin monissa tunnetuiksi tulleissa ns. slasher-elokuvissa eri puolilla Eurooppaa sekä myös Yhdysvalloissa. 1990-luvulla esiintyi enää kuitenkin vain hyvin harvakseltaan. Hän on sittemmin 2000- ja 2010-luvuilla tehnyt joitakin elokuvarooleja ja edelleen erityisesti kauhuelokuvien lajityypissä.
Jaakko Leino

Jaakko Leino (s. 1971 Espoo) on suomalainen kielentutkija. Hän on Helsingin yliopiston suomen kielen professori.
Leino valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi vuonna 1997 sekä filosofian tohtoriksi vuonna 2003 Helsingin yliopistosta. Hän väitteli teoksella "Antaa sen muuttua: suomen kielen permissiivirakenne ja sen kehitys". Hän on toiminut suomen kielen professorina Jyväskylän yliopistossa 2006–2007, Åbo Akademissa 2008–2009 ja Helsingin yliopistossa vuodesta 2011 alkaen.
Leino toimi vuosina 2015–2021 suomen kielen lautakunnan puheenjohtajana.
Sophie Labelle

Sophie Labelle (s. 22. huhtikuuta 1988) on kanadalainen sarjakuvapiirtäjä ja transaktivisti, joka tunnetaan vuodesta 2014 lähtien julkaistusta verkkosarjakuvastaan "Assigned Male". Hänen sarjakuviaan on julkaistu myös pienlehtinä. Labelle on kotoisin Quebecin provinssin Châteauguaysta ja asui pitkään Montrealissa. Nykyään hän asuu puolisonsa kanssa Suomessa. Labelle muutti Suomeen vuonna 2019 ja asuu nykyään Pohjois-Karjalassa.
Labelle on usein joutunut äärioikeistolaisen alt-right-järjestön ahdistelun ja verkkokiusaamisen kohteeksi, jota on masinoitu muun muassa "Reddit"-sivustolla. Hänelle on esitetty tappouhkauksia ja Labellen kotiosoitetta on leivtetty julkisuteen. Maaliskuussa 2017 Halifaxissa järjestettäväksi suunniteltu sarjakuvakirjan julkaisutilaisuus jouduttiin perumaan kirjakaupan saamien uhkausten vuoksi.
Vuonna 2017 Labelle vieraili Suomessa Helsingin sarjakuvafestivaaleilla ja Turku Pride -tapahtumassa. Joulukuussa 2017 julkaistiin suomenkielinen versio Labellen värityskirjasta "Lisää omat värisi Sateenkaareen!", jossa on mukana myös suomalaisten sarjakuvataiteilijoiden töitä.
Normisjon

Normisjon on norjalainen luterilainen sisä- ja ulkolähetysjärjestö, joka toimii Norjan kirkon sisällä. Se perustettiin vuonna 2001 kolmen kristillisen järjestön yhdistyessä.
Historia.
Järjestö perustettiin 1. tammikuuta 2001, kun kolme norjalaista kristillistä järjestöä, Det norske lutherske Indremisjonsselskap, Langesundsfjordens Indremisjonsselskap sekä Den norske Santalmisjon yhdistyivät yhdeksi järjestöksi.
Toiminta.
Osasta Normisjonin paikallistoiminnasta käytetään seurakunta -nimitystä, vaikka Normisjon onkin osa Norjan kirkkoa eikä itsenäinen uskonnollinen yhdyskunta. Seurakuntia on noin 30 eri puolilla Norjaa. Lisäksi sillä on noin 1100 aikuisten ja noin 600 lasten ja nuorten ryhmää. Yhteensä toiminnan piirissä on Norjassa noin 70 000 henkeä.
Normisjonilla on Norjassa useita rukoushuoneita, kolme raamattukoulua, 15 kansanopistoa, kuusi toisen asteen oppilaitosta sekä yksi korkeakoulu, joka toimii Bergenissä, Oslossa ja Kristiansandissa. Järjestöllä on myös 20 leirikeskusta.
Lähetystyötä järjestö tekee Aasiassa, Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä-Amerikassa. Sillä on noin 20 lähettiä.
Käsipallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Vuoden 2017 naisten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Saksassa 1.–17. joulukuuta. Kisapaikkakuntina olivat Hampuri, Magdeburg, Leipzig, Oldenburg, Trier ja Bietigheim-Bissingen. Kilpailuihin osallistui 24 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ranska, hopealle sijoittui Norja ja pronssia sai Alankomaat. Kisojen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Norjan Stine Bredal Oftedal. Turnauksen paras maalintekijä oli Norjan Nora Mørk.
Loppuottelu.
Ranska – Norja 23–21 
Pronssiottelu.
Alankomaat – Ruotsi 24–21
Françoise Arnoul

Françoise Arnoul (syntyjään Françoise Annette Marie Mathilde Gautsh, 3. kesäkuuta 1931 Constantine, Ranskan Algeria – 20. heinäkuuta 2021) oli ranskalainen näyttelijä, jolla oli yli 50-vuotinen elokuvanäyttelijän ura. 
Arnoul aloitti filmiuransa vuonna 1949 kreditoimattomalla roolilla elokuvassa "Suurkaupungin sävel" ("Rendez-vous de juillet", 1949). Hänen läpimurtoroolinsa oli vuoden 1950 "Nous irons à Paris", mutta kuuluisuuteen hän nousi erityisesti Jean Renoirin elokuvalla "Ranskalainen Cancan". Arnoul tunnettiin Martine Carolin ja Brigitte Bardot’n rinnalla yhtenä 1950-luvun seksisymboleista.
Arnoul näytteli 1950- ja 1960-luvuilla viidessä Henri Verneuilin elokuvassa. Lisäksi hänen elokuviansa olivat Roger Vadimin ohjaama "Viettelysten Venetsia" (1957), Pierre Kastin ohjaamat "La Morte-Saison des amours" (1960) ja "Vacances portugaises" (1962), Julien Duvivier’n ohjaama "Paholainen ja 10 käskyä" (1962) sekä Marcel Carnén ohjaama "Rakkauden karuselli" (1956).
Arnoul oli 1970-luvulla mukana mukana monissa aikansa taisteluissa. Hän oli allekirjoittamassa aborttia kannattanutta 343 naisen manifestiä. Raúl Ruizin kanssa hän oli tekemässä elokuvaa "Dialogues d'exilés" (1974). Arnoul oli tuolloin yhdessä ohjaaja Bernard Paulin kanssa, ja hänen kanssaan Arnoul teki elokuvan "Dernière sortie avant Roissy" (1976).
Arnoul alkoi 1970-luvun jälkeen jäädä sivurooleihin, ja hän näytteli myös televisiossa ja teatterissa. Vielä vuonna 1997 hän kuitenkin sai kriitikoiden kehut elokuvasta "Parittelun jälkeen peto on uupunut".