tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Minipilleri

Minipillerit ovat ehkäisytabletteja, jotka sisältävät pelkästään yhtä hormonia, synteettistä keltarauhashormonia eli progestiinia. Minipilleripakkauksen jokainen tabletti on koostumukseltaan samanlainen ja yksi tabletti otetaan päivittäin ilman taukoja. Eri minipillerimerkit poikkeavat toisistaan tablettien sisältämän progestiinijohdoksen, hormonimäärän ja vaikutusmekanismin suhteen.
Minipilleri otetaan joka päivä samaan kellonaikaan. Pillerin unohtuessa se täytyy ottaa kolmen tunnin kuluttua normaalista ajasta, tosin ovulaation estoon perustuvien minipillereiden tapauksessa sallitaan enintään 12 tunnin viivästys, joten tuoteseloste kannattaa lukea huolellisesti. Pillerit saattavat jättää kuukautiset väliin kokonaan. Syytä huoleen ei ole, jos pillereitä on käytetty ohjeiden mukaisesti.
Pillereiden ostoon apteekista tarvitaan lääkemääräys.
Eero Böök

Eero Einar Böök (9. helmikuuta 1910 Helsinki – 7. tammikuuta 1990 Helsinki) oli yksi Suomen menestyksekkäimmistä shakinpelaajista.
Böökille myönnettiin vuonna 1930 viidentenä suomalaisena shakkimestarin arvonimi. Vuonna 1949 hän sai kunnian olla ensimmäinen suomalainen kansainvälinen mestari ja myöhemmin 1984 hänelle myönnettiin shakin korkein arvonimi, suurmestari. Paitsi hyvä pelaaja ja insinööri, Böök oli tuottelias shakkikirjailija, jolta julkaistiin kirjoja niin ruotsiksi kuin suomeksi.
Ura.
Böök oppi pelin säännöt 7-vuotiaana ja hyvin pian hän liittyi Helsingin Shakkiklubiin (HSK). Vuonna 1925 suurmestari Rudolf Spielmann vieraili Akateemisessa shakkiklubissa ja pelasi simultaanina kolmea neuvottelevaa joukkuetta vastaan. Böök oli joukkueessa, joka ainoana saavutti tasapelin suurmestaria vastaan.
Syksyllä 1930 Helsingissä pelatussa turnauksessa Böök korotettiin shakkimestarin arvoon ja hän sai oikeuden haastaa Suomen mestarin Anatol Tschepurnoffin: mestaruudet ratkaistiin vielä tällöin haasteotteluina. Vuonna 1931 Böök voittikin ensimmäistä kertaa Suomen mestaruuden.
Böökin shakkiuran merkittäviä saavutuksia ovat myös voitto Samuel Reshevskyä vastaan Kemerin kansainvälisessä turnauksessa Latviassa kesällä 1937; samassa turnauksessa Böök saavutti tasapelin maailmanmestari Aleksandr Aljehinia vastaan.
Sotavuodet luonnollisesti hankaloittivat shakkiuraa, mutta Böök käytti vapaata aikaansa rintamalla analysointiin ja omien pelien tutkimiseen, tuloksena esimerkiksi merkittävä suomalainen shakkikirja "Shakkistrategiaa ja -taktiikkaa". 
Vuonna 1947 Suomen Keskusshakkiliitto myönsi Böökille ansiomerkin "kultaisin sotilain". Samana vuonna hän voitti Pohjoismaiden shakkimestaruuden. Böök vetäytyi hiljalleen turnauspelaamisesta, mutta osallistui esimerkiksi shakkiolympialaisiin vielä vuoteen 1960 asti. Suurmestarin tittelin hän sai jo aktiivipelaamisen lopetettuaan vuonna 1984.
Yksityiselämä.
Siviiliammatiltaan Böök oli satamasuunnittelija ja -rakentaja. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1940. Hän työskenteli insinöörinä Helsingin, Turun ja Kotkan satamassa sekä Rautatiehallituksen suunnitteluinsinöörinä 1956–1978.
Eero Böökin isä Einar Böök oli suomalaisen sosiaalipolitiikan kehittäjä, joka toimi muun muassa sosiaalihallituksen ylitirehtöörinä ja sosiaaliministerinä.
Tulaga Manuella

Tulaga Manuella (s. 1936) on tuvalulainen poliitikko, joka toimi vuosina 1994–1998 maansa kenraalikuvernöörinä. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1996.
Manuellan edeltäjä kenraalikuvernöörinä oli Tomu Sione ja seuraaja Tomasi Puapua.
Wiklöf Holding Arena

Wiklöf Holding Arena (alkuperäiseltä nimeltään Idrottsparken) on Maarianhaminassa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1932. Stadion toimii Veikkausliigassa pelaavan IFK Mariehamnin kotikenttänä. Stadionin pääkatsomon kapasiteetti on 1 635 katsojaa.
Historia.
Maarianhaminan Idrottsparken avattiin yleisölle vuonna 1932. Vuonna 1968 sinne rakennettiin täysimittainen jalkapallonurmikenttä ja vuonna 1979 juoksuradoille valettiin tartanpinnoite. Seuraava suurempi uudistus saatiin aikaan 2005, jolloin kentän äärelle rakennettiin valot ja uudistettu katsomo. Ahvenanmaalainen liikemies Anders Wiklöf maksoi suuren osan uudistuksesta ja stadion nimettiin hänen Wiklöf Holding -konserninsa mukaan.
Ominaisuudet.
Kenttää ympäröi kuusi tartanpinnoitteista 400 metrin juoksurataa. Katettuun pääkatsomoon mahtuu 1 635 katsojaa ja kenttää ympäröivälle mäkiselle nurmikolle jopa tuhansia katsojia lisää.
Maarianhaminan kaupunginvaltuusto päätti helmikuussa 2018, että Wiklöf Holding Arena muutetaan pelkäksi jalkapallostadioniksi vuoteen 2020 mennessä. Uudistuksen yhteydessä kentän ympäriltä poistetaan juoksuradat. Lisäksi kentän alusta vaihtuu luonnonnurmesta lämmitettäväksi jalkapallonurmeksi.
Keira Knightley

Keira Christina Knightley (s. 26. maaliskuuta 1985 Teddington, Middlesex) on englantilainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi elokuvan "Parempi kuin Beckham" (2002) naispääosassa. Hän näytteli Elizabeth Swannia elokuvasarjassa "Pirates of the Caribbean". Knightley oli ehdolla parhaan naispääosan Oscariin roolistaan elokuvassa "Ylpeys ja ennakkoluulo" (2005).
Ura ja elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Knightleyn vanhemmat ovat näyttelijä Will Knightley ja näytelmäkirjailija Sharman Macdonald. Hänellä on isoveli Caleb.
Keira vaati vanhemmiltaan agenttia ollessaan kolmivuotias. Kahdeksanvuotiaana hän näytteli ensimmäisen roolinsa. Hän sai 17-vuotiaana kiinnityksen elokuvasarjaan "Pirates of the Caribbean".
Knightley aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana, ja hänellä oli ensimmäinen rooli televisioelokuvassa "Royal Celebration" (1993). Hän näytteli monissa televisioelokuvissa, mutta ensiesiintyminen suuren budjetin elokuvassa oli kuningatar Amidalan palvelusneidon Sabén rooli "". Ensimmäisen pääroolinsa Knightley teki vuonna 2001 televisioelokuvassa "Princess of Thieves".
16-vuotiaasta 22-vuotiaaksi taukoamatta työskennellyt Knightley piti välivuoden näyttelemisestä matkustellen ja ystäviä tapaillen.
Nousu filmitähdeksi.
Knightley tuli kansainvälisesti tunnetuksi näyteltyään Juliette Paxtonia komediassa "Parempi kuin Beckham" (2002). Seuraavana vuonna Knightley näytteli Elizabeth Swannia elokuvassa "", joka teki hänestä supertähden. Vuonna 2004 brittiläisen "Hello!"-lehden lukijat äänestivät Knightleyn Hollywoodin lupaavimmaksi näyttelijänaluksi.
Vuonna 2011 hän palasi valkokankaille yhtenä kolmesta päähenkilöstä Mark Romanekin elokuvassa "Ole luonani aina". Mukaan hankkeeseen hänet puhui naispääosaa esittävä ystävätär Carey Mulligan.
Yksityiselämä.
Knightley on seurustellut irlantilaisen mallin Jamie Dornanin ja amerikkalaisen näyttelijän Del Synnottin kanssa, mutta kumpikin suhde päättyi. Hän on seurustellut myös näyttelijä Rupert Friendin kanssa. Friendiin hän tutustui "Ylpeys ja ennakkoluulo" -elokuvan kuvauksissa. Toukokuussa 2013 hän meni naimisiin muusikko James Rightonin kanssa. Pari asuu Pohjois-Lontoossa. Heidän esikoistyttärensä syntyi toukokuussa 2015 ja vuonna 2019 he saivat toisen tyttären.
Mijailo Mijailović

Mijailo Mijailović (s. 6. joulukuuta 1978 Tukholma) on Ruotsin ulkoministeri Anna Lindhin salamurhasta tuomittu mies. Taustaltaan hän on serbialainen. Mijailović luopui Ruotsin kansalaisuudesta vuonna 2004.
Mijailović murhasi Anna Lindhin Mora-puukolla tukholmalaisessa NK-tavaratalossa 10. syyskuuta 2003 noin kello 16.00. Poliisi pidätti hänet 24. syyskuuta, ja hän tunnusti murhan 6. tammikuuta 2004. Murhan motiiviksi Mijailović sanoi sisäisen äänen, joka käski hyökätä Lindhin kimppuun. Sittemmin Mijailović on muuttanut kertomustaan motiivista: "Tunsin vihaa poliitikkoja kohtaan, sekä ruotsalaisia että serbejä. Syytin heitä kaikista epäonnistumisistani."
Tuomio.
Tukholman käräjäoikeus tuomitsi Mijailovićin Anna Lindhin murhasta elinkautiseen vankeusrangaistukseen 23. maaliskuuta 2004. Käräjäoikeudesta asia meni Svean hovioikeuden käsiteltäväksi. Hovioikeus kumosi käräjäoikeuden tuomion ja passitti Mijailovićin oikeuspsykiatriseen hoitoon 8. heinäkuuta 2004.
Sekä Mijailović että valtakunnansyyttäjä valittivat hovioikeuden päätöksestä korkeimpaan oikeuteen. Valtakunnansyyttäjä vaati Mijailovićin tuomitsemista murhasta elinkautiseen vankeuteen. Mijailović puolestaan vaati, että korkein oikeus muuttaisi tuomion murhasta tapoksi ja vapauttaisi hänet Lindhin omaisille maksettavista vahingonkorvauksista. Mijailović perui puheensa ja suostui maksamaan Lindhin lapsille korvauksia 100 000 kruunua eli noin 11 000 euroa.
Korkeimman oikeuden mielestä Mijailović oli häiriintynyt, mutta ei niin häiriintynyt, että häntä tarvitsisi passittaa psykiatriseen hoitoon. Korkein oikeus näin ollen palautti käräjäoikeuden asettaman elinkautistuomion 2. joulukuuta 2004.
Mijailović siirrettiin syyskuussa 2005 Sundsvallin psykiatriseen laitokseen hänen tilansa heikennettyä. Laitoksessa Mijailović pahoinpiteli rautaputkella 60-vuotiaan miehen. Mijailović siirrettiin 6. lokakuuta 2005 takaisin Kumlan vankilaan. 
Joulukuussa 2011 Mijailović löi ruuvimeisselillä toista vankia vatsaan Kumlan vankilassa. Lokakuussa 2012 oikeus ei määrännyt Mijailovićille uutta rangaistusta, koska tämä istuu elinkautista.
Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Katrilli

Kansantanssi- ja musiikkiryhmä Katrilli on Suomen ensimmäinen lähes ammattimainen kansantanssiryhmä. Se on perustettu vuonna 1975, ja siihen kuuluu tanssia säestävä kansanmusiikkiyhtye "Katrilli Combo", joka on esiintynyt vuodesta 1991 alkaen myös itsenäisesti.
Ryhmän perustivat Doris Laine, kansantanssinopettaja Sirkka Viitanen ja tanssikriitikko Irma Vienola-Lindfors, jotka järjestivät pääsykokeet ja kaksivuotisen peruskoulutuksen nuorille tanssijoille. Siihen aikaan kansantanssin ammattikoulutusta ei ollut Suomessa lainkaan. Ryhmän taloutta hoidettiin toiminta-avustusten ja säätiön avulla. Siitä ei kuitenkaan tullut päätoimista työpaikkaa tanssijoille. Säätiö lakkautettiin vuonna 2002 ja Katrilli on sittemmin ollut nuorisoseura. Vuonna 2011 se arvioitiin Suomen Nuorisoseurojen Liiton valtakunnallisessa aikuiskansantanssiryhmien luokittelussa toiseksi korkeimpaan eli Valioluokkaan. 
Suomalaisten tanssien lisäksi ryhmä esittää pohjoismaalaisia ja suomensukuisten kansojen kansantansseja sekä paremmin näyttämölle sopivia kansantanssiperinteeseen pohjaavia uusia koreografioita.
Musiikkiryhmä on koko ajan perustunut Sibelius-Akatemian kansanmusiikkiosastolla opiskeleviin ja sieltä valmistuviinn muusikkoihin.
Tyr

Tyr () on skandinaavinen jumala. Hänen sanotaan olleen Odinin poika ja Thorin nuorempi veli.
Tyr on mahdollisesti ollut alun perin kantagermaaninen sodan ja taivaan jumala Tiwaz, Ziu tai anglosaksien Tiw, joka Odin-kultin voimistuessa jäi taka-alalle. Tyr tai Ziu on myös ollut oikeuden ja oikeudenmukaisuuden jumala.
Tyr oli skandinaavisista jumalista urhein. Lokin ja Angrbodan susilapsi Fenrir uhkasi Asgårdia, jolloin se pyrittiin sitomaan kiinni. Fenrir vapautui kaksista rautaketjuista. Odin teki kuitenkin kääpöiden avustuksella muun muassa naisen parrasta ja kalan hengityksestä Gleipnir-köyden, jolla Fenrir saatiin kahlittua. Tämän jälkeen jumalat haastoivat Fenririn osoittamaan voimansa. Se suostui, mutta yksi jumalista joutui laittamaan kätensä sen suuhun vakuudeksi siitä ettei köydessä ollut taikuutta. Vain Tyr uskalsi laittaa kätensä Fenririn suuhun. Kun susi huomasi, että ei voinut murtaa kahleita, se puraisi Tyrin käden poikki.
Koska Tyr oli jumalista rohkein, sotureilla oli tapana kutsua hänen apuaan taisteluissa. Tyr oli myös hyvin älykäs. 
Ragnarökissä Tyr tappaa hirviömäisen Garm-koiran mutta kuolee myös itse. Viikonpäivä tiistai on nimetty Tyrin mukaan.
Jerry Douglas

Jerry Douglas (s. 28. toukokuuta 1956 Ohio) on yhdysvaltalainen dobronsoittaja ja lukeutuu maailman kuuluisimpiin soittimensa taitajiin. Hänet tunnetaan parhaiten bluegrass -levytyksistään alan muiden merkittävien muusikoiden kanssa, kuten Béla Fleck, Tony Rice ja Alison Krauss. Douglas on julkaissut monia sooloalbumeja, ja hänen soittoaan kuulee yli 750 levyllä. Hän on saanut 12 Grammy-palkintoa tunnustukseksi taidoistaan.
Enrique Murciano

Enrique Murciano (s. 9. heinäkuuta 1973 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on kuubalaiset sukujuuret. 
Ura.
Murciano opiskeli Tulanen yliopistossa ja Boston Law Schoolissa, mutta muutti Los Angelesiin tavoitteenaan tulla näyttelijäksi. Hänen ensimmäisiä rooleja oli Alejandron rooli elokuvassa "Speed 2 – vaara iskee vesillä" (1997). Rooli sisälsi vain yhden vuorosanan. Hänen läpimurtonsa tuli kolme vuotta myöhemmin Oscar-voittaja elokuvassa "Traffic" (2000), jota seurasi rooli Ridley Scottin ohjaamassa elokuvassa "Isku Mogadishuun" ( 2001). Murciano näytteli myös lyhyeksi jääneessä tv-sarjassa "Spyder Games". Sen jälkeen hän sai Danny Taylorin roolin tv-sarjassa "Ilman johtolankaa", tv-sarjasta tuli hitti ympäri maailmaa ja siitä hän nykyisin parhaiten tunnetaan. "Ilman johtolankaa" tehtiin seitsemän kautta aina vuoteen 2009 asti. Murcianon muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Sandra Bullockin tähdittämä elokuva "Miss FBI - aseistettu ja ihana" (2005) ja "The Lost City" (2005). Murciano näytteli ja oli myös tuottajana espanjankielisessa elokuvassa nimeltään vuonna "Máncora" (2008). Yhdysvaltain presidentinvaalien aikaan hän myös esiintyi Barack Obaman kannatusmusiikkivideossa "Yes We Can" sekä Demi Mooren ohjaamassa Obaman kannatusvideossa.
Yksityiselämä.
Murciano seurusteli näyttelijä Molly Simsin kanssa monta vuotta. Hän seurusteli brittiläisen mallin Lily Colen kanssa kaksi ja puoli vuotta, mutta suhde päättyi vuonna 2011 eroon.
Hankasalmen kirkko

Hankasalmen kirkon suunnitteli Josef Stenbäck ja se rakennettiin vuosina 1889–1892. Muodoltaan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko ja kuoripäädyn puolella kirkkoa ovat kirkon harjaa matalammat poikkisakarat. Kuoripäädyssä on myös sakaristo. Tyylisuunta on uusgotiikkaa. Istumapaikkoja on 1 300 ja pinta-alaa 1 258 neliömetriä. Urut on valmistanut J. A. Zachariassen ja niissä on 20 äänikertaa. Kellot ovat vuodelta 1880.
Stenbäckin suunnittelema kirkko on järjestyksessään seurakunnan toinen kirkko. Edellinen kirkko valmistui vuonna 1798 rukoushuoneeksi ja vihittiin kirkoksi vuonna 1805, kun Hankasalmesta oli tullut kappeliseurakunta. Kirkkoa korjattiin ja muutettiin ja vuonna 1830 se rakennettiin uudelleen kivijalasta. Kirkon korjaaminen jatkui, kunnes seurakunta määrättiin rakentamaan kokonaan uusi pyhättö. Vanha kirkko purettiin uuden valmistuttua. Hirsistä tehtiin koulu.
Rare

Rare, Ltd on brittiläinen pelitalo. Yrityksen perustivat Tim ja Chris Stamper vuonna 1982 nimellä Ashby Computer Graphics (ACG). ACG kehitti pelejä 8-bittisille alustoille kuten BBC Microlle, ZX Spectrumille ja Commodore 64:lle. ACG julkaisi pelinsä nimellä Ultimate Play The Game kunnes julkaisunimi myytiin U.S. Goldille vuonna 1985.
Yhtiö voitti Golden Joystick Awards -palkinnon kahdesti parhaana ohjelmistokehittäjänä 1980-luvulla nimellä "Ultimate Play The Game". Yhtiötä arvostettiin etenkin Spectrum-omistajien keskuudessa.
1990-luvulla Raresta tuli toisen osapuolen kehittäjä Nintendon konsoleille. Vuonna 2002 Stamperin veljekset myivät 51 % osuutensa yhtiöstä Microsoftille, jolle Nintendo myi myös oman 49 % osuutensa jälkeenpäin. Rare on oston jälkeen kehittänyt pelejä paitsi Microsoftin konsoleille, myös Nintendon käsikonsoleille.
Yritys on tullut tunnetuksi useista luomistaan originaaleista menestyspeleistä, kuten "Battletoads", "GoldenEye 007" ja "Perfect Dark". Microsoftin maksama ostohinta, 377 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, on säilynyt ennätysostohintana pelitalosta. 
Tunnettuja pelejä.
Lisäksi lukuisia käännöksiä muiden yhtiöiden peleistä NES:lle.
Vuolijoen kirkko

Vuolijoen kirkko on vuosina 1905–1906 rakennettu, arkkitehti Josef Stenbäckin suunnittelema kirkkorakennus Kajaanin Vuolijoen taajamassa. 
Kirkkorakennus.
Vuolijoen kirkko on muodoltaan toisvartinen ja päätytornillinen ristikirkko. Arkkitehtuuriltaan se edustaa jugend-vaikutteista kansallisromantiikkaa, minkä tunnistaa esimerkiksi materiaalina käytetystä harmaakivestä ja julkisivujen puolipyöreistä ikkunoista. Kirkko on Kainuun ainoa kivikirkko. Siinä on 420 istumapaikkaa. Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1965 ja niissä on 13 äänikertaa ja kaksi sormiota. Alttaritaulu on Josef Stenbäckin vuonna 1906 maalaama jäljennös Edvard Gebhardin taulusta "Pyhä ehtoollinen". Myös kirkon kellot ovat vuodelta 1906.
Isoapollo

Isoapollo eli apollo ("Parnassius apollo") on apolloperhosiin kuuluva perhonen ja Suomen kookkain päiväperhoslaji. Se mainitaan Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV ja on Suomessa rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Koko ja ulkonäkö.
Isoapollo on huomattavan kookas, valkoinen perhonen. Etusiiven kärkiosassa on laajahko, läpikuultava alue. Keskempänä siivellä on kookkaita mustia laikkuja, joissa saattaa esiintyä myös punaista väriä. Takasiivissä on tunnusomaiset, mustareunaiset, punaiset silmätäplät, joita on kaksi kappaletta kummassakin siivessä. Siipien kärkiväli vaihtelee 62–94 mm. Perhosen lepattavaan lentoon liittyy lyhyitä liito-osuuksia.
Isoapollo on lajina jaettu useisiin eri alalajeihin.
Toukat ovat mustia ja niiden kyljissä on oransseja täpliä.
Levinneisyys ja lentoaika.
Lajia tavataan lähes koko Euroopassa sekä suuressa osassa Aasiaa. Suomessa apolloa tavataan eniten Lounais-Suomen saaristossa ja Ahvenanmaalla (muoto f.geogr. "fennoscandicus"), mutta sillä on nykyisin vahvoja kantoja myös Uudellamaalla (muoto f.geogr. "finmarchicus"). Lajilla on ainakin aikaisemmin ollut esiintymispaikkoja myös Järvi-Suomen alueella (muoto f.geogr. "carelius"). Laji katosi ainakin Saimaan saaristosta 1980-luvulla. Lajia yritettiin palautusistuttaa Saimaalle vuosina 2010 ja 2011 Lounais-Suomesta siirretyillä yksilöillä, mutta hanke ei onnistunut. Perhosen lentoaika alkaa heinäkuun alusta ja jatkuu elokuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Suurimmassa osassa laajaa esiintymisaluettaan isoapollo on vuoristojen laji. Elinympäristökseen se vaatii aurinkoisia, isomaksaruohoa kasvavia kalliomaastoja. Perhonen vierailee ahkerasti kukilla, etenkin kaunokeilla ("Centaurea"). Laji talvehtii joko munana tai pienenä toukkana. 
Isoapollo harvinaistui Suomessa voimakkaasti 1950-luvulla. Varmaa syytä ei tiedetä, mutta asiaa on yritetty selittää muun muassa ilmastonmuutoksella, virus- tai bakteeritartunnalla ja liian innokkaalla keräilyllä. Laji rauhoitettiin lailla vuonna 1976.
Ravintokasvi.
Isoapollon toukka käyttää ravintonaan maksaruohoja ("Sedum" sp.), erityisesti isomaksaruohoa ("Sedum telephium").
Maanalainen armeija iskee jälleen

Maanalainen armeija iskee jälleen () on Isossa-Britanniassa vuosina 1982–1992 tuotettu komediallinen toisen maailmansodan aikaiseen saksalaisten miehittämään Ranskaan sijoittuva televisiosarja, joka kertoo paikallisen kahvilanpitäjä René Artois'n ja vastarintaliikkeen toiminnasta. Sarja on julkaistu myös DVD:llä suomeksi tekstitettynä. Sarjaa tehtiin kaikkiaan yhdeksän tuotantokautta sekä muutamia erikoisjaksoja.
Sarja parodioi BBC:n draamasarjaa "Maanalainen armeija".
Yksi sarjan erikoisuus on, että vaikka sarjassa esiintyy useita eri kansallisuuksia olevia ja useita eri kieliä puhuvia hahmoja, kaikki näyttelijät puhuvat englantia. Eri kielet esitetään puhumalla englantia erilaisilla, koomisesti liioteltuilla, aksenteilla.
Juoni.
René Artois on ranskalaiskylässä sijaitsevan pienen kahvilan omistaja. René on melkoinen naistenmies ja hänellä on romanttinen suhde jokaisen tarjoilijattarensa kanssa vaimonsa Edithin selän takana. Renén kahvila on sarjan kerronnan kannalta polttopisteessä, sillä se on sekä saksalaisten upseereiden suosima kahvila että vastarintaliikkeen yhteystukikohta englantilaisiin. Renéssä on pelkurin vikaa, ja hän yrittää miellyttää molempia osapuolia joutumatta itse saksalaisten vangiksi tai vastarintaliikkeen ampumaksi. Hän piilottelee kahvilassaan myös kahta Englannin ilmavoimien lentäjää, jotka eivät ymmärrä sanaakaan ranskaa.
Sarjan muihin hahmoihin kuuluvat saksalainen eversti Kurt von Strohm, joka mielii itselleen paikallisia taideaarteita; kapteeni Hans Geering, Strohmin sympaattinen mutta hölmö kakkosmies; luutnantti Gruber, jolla on selkeitä homoseksuaalisia taipumuksia; paha Gestapon mies Otto Flick, jota narutetaan lähes joka jaksossa, sekä Flickin apuri Engelbert von Smallhausen.
René ei kuitenkaan ole kaupungin ainoa pelkuri; eversti von Strohm on jatkuvasti napit vastakkain italialaiskapteeni Alberto Bertorellin kanssa, joka on palkittu mitalilla ansioistaan Fiatien kunnostamisessa.
Kylän poliisina toimii konstaapeli Crabtree, erittäin huonoa ranskaa puhuva brittiagentti, joka aiheuttaa mongerruksellaan koomisia tilanteita. Sarjan komedienneina toimivat Renén vaimo Edith, salaa Gestapon pussiin pelaava korpraali Helga, vastarintaliikkeen vakooja Michelle sekä Renén kahvilan tarjoilijattaret Yvette ja Maria, jälkimmäisen tilalle tulee myöhemmin Mimi.
Sarjan juoneen liittyy myös fiktiivisen taiteilija van Klompin maalaama "Langennut Madonna"-teos (johon sarjassa useimmiten viitataan nimellä "Langennut Madonna, jolla on isot ryntäät"), jota saksalaiset havittelevat ja joka on tavallisesti piilotettu yhteen Renén keittiön makkaroista.
Sonkajärven kirkko

Sonkajärven kirkko on toinen Sonkajärven seurakunnan kirkoista. Se rakennettiin vuosina 1909–1910, ja sen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck. Kirkko vihittiin käyttöön 6. marraskuuta 1910. Rakennusmateriaali on Sonkajärven mustaa ja harmaata graniittia. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko ja pohjakaava epäsymmetrinen. Tämä ja julkisivujen yksityiskohdat edustavat jugendvaikutteista kansallisromantiikkaa. Kellotorni on epäsymmetrisesti pohjakaavassa. Kirkossa on noin 600 istumapaikkaa.
Kirkon piirustuksissa urut oli sijoitettu kuorin vasemmalle puolelle, sakastin päällä olevalle lehterille, mutta paikka osoittautui liian matalaksi. Urkuharmoni palveli soittimena vuoteen 1923 saakka, jolloin Kangasalan urkutehtaalta hankittiin pneumaattiset 10-äänikertaiset urut. Alun perin poljettavat urut muutettiin sähkökäyttöisiksi kirkon sähköistämisen yhteydessä vuonna 1949. Yli kuudenkymmenen vuoden lämpötila- ja kosteusvaihtelut kestäneiden urkujen jälkeen siirryttiin vuonna 1985 sotkamolaisen urkurakentamo Tuomen valmistamiin uusiin mekaanisiin urkuihin, joissa on 22 äänikertaa.
Alttarilla on lasimaalaukset "Alfa ja Omega". Kellot ovat vuodelta 1946. Kirkkoa on remontoitu ja paranneltu useita kertoja, viimeisimmäksi on suoritettu peruskorjaus vuosina 2001–2002.
Kirkon sankarihautojen muistomerkkiveistos on kuvanveistäjä Hannes Autereen työ vuodelta 1957.
Varasteleva joulupukki

Varasteleva joulupukki on Leevi and the Leavingsin joulualbumi ja kahdeksas studioalbumi, ja se julkaistiin jouluksi 1990 levymerkillä Pyramid.
Albumin uudelleenmasteroidussa painoksessa on lisäkappaleena vuoden 1995 "Rakkauden planeetta" -albumin erikoispainoksessa julkaistu kappale ”Jouluaattona kännissä”.
Kappaleet.
Kappaleet on säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Gösta Sundqvist.
Köyliön kirkko

Köyliön kirkko sijaitsee Köyliönjärven Kirkkosaaressa. Se rakennettiin alun perin vuonna 1752 ristikirkoksi, jossa oli pieni torni. Kirkkoa ympäröi Köyliön vanha hautausmaa..
Rakentaminen ja muutokset.
Köyliön kirkon on suunnitellut ruotsalainen mestari Gustaf Adolf Wiman. Samojen suunnitelmien mukaan on tehty myös Ruotsissa Taalainmaalla Ludvikassa sijaitseva Ludvika Ulrikan kirkko. Molempien rakentamista tuki Ludvikassa vaikuttanut Cedercreutzin aatelissuku, jonka omistukseen Kirkkosaaren Köyliönkartano oli tullut 1740-luvun lopulla. 
Vuosina 1888–1890 tehdyssä korjauksessa kirkkoa muutettiin perusteellisesti Sebastian Gripenbergin suunnitelmien mukaan. Julkisivusta tuli uusgoottilaista tyyliä edustava ja sakaristosta satulakattoinen. Tuolloin valmistui myös päätytorni. Tulipalo tuhosi kirkon sisätiloja 1978. Kirkon alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan mahdollisesti Italiassa maalaama ”Ristiinnaulattu”.
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä.
Köyliön kirkko, Kirkkosaari ja sieltä kirkonkylään johtava koivukuja kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1950, ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Tollet.
Seurakunnan historiaa.
Piispa Henrikin surmavirren mukaan talonpoika Lalli tappoi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156 niin sanotun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Sen muistoksi järvessä sijaitsevalle Kirkkokarille rakennettiin luultavasti jo 1300-luvulla kappeli, joka perimätiedon mukaan jäi käytöstä nykyisen kirkon valmistuttua. Varmuudella Köyliössä on sijainnut kirkko vuonna 1378, jolloin sinne haudattiin tuntemattomaksi jäänyt pappi.
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta toteutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, minkä jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko.
Papinportaat.
”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon.
Mattias Flink

Mattias Flink (s. 8. maaliskuuta 1970) on ruotsalainen entinen vänrikki, joka murhasi humalatilassa 11. kesäkuuta 1994 AK5-rynnäkkökiväärillä seitsemän ihmistä Falunissa. Tapausta on pidetty Ruotsin 1900-luvun pahimpana verilöylynä.
Ensin Flink ampui kuoliaaksi viisi ravintolasta palaamassa ollutta naista sekä haavoitti vakavasti yhtä. Tämän jälkeen Flink ampui laukausten paikalle hälyttämän yövartijan sekä sattumalta ohikulkeneen polkupyöräilijän.
Flink pidätettiin Falunin varuskunnan liepeillä poliisin kanssa käydyn ammuskelun jälkeen. Flink haavoittui ammuskelussa ja hänet jouduttiin leikkaamaan sairaalassa.
Poliisikuulusteluissa kävi ilmi, että Flink oli yrittänyt muutama päivä ennen verilöylyä hakeutua psykologin puheille. Flink oli ollut äärimmäisen huolissaan väkivaltaisista purkauksista, joita hänellä oli ilmennyt jo pidemmän aikaa.
Flink tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, jota hänet aluksi lähetettiin suorittamaan Norrköpingin vankilaan ja sittemmin Beatebergin vankilaan Tukholman ulkopuolelle, missä ollessaan Flink joutui pahoinpitelyn kohteeksi. Myöhemmin hän muutti vankilassa identiteettiään Ruotsin viranomaisten avustuksella. Vankeusaikanaan Flinkiä kuvailtiin esimerkilliseksi ja rauhalliseksi vangiksi, ja 2000-luvulla hän pääsikin useita kertoja vartioimattomille lomille, joilla hän myös käyttäytyi esimerkillisesti. 
Heinäkuussa 2010 käräjäoikeus päätti lyhentää Flinkin rangaistuksen 32 vuoden vankeudeksi. Tämän jälkeen joulukuussa 2010 hovioikeus kumosi käräjäoikeuden päätöksen ja pidensi Flinkin rangaistusta 36 vuoteen, minkä perusteella hän vapautuisi aikaisintaan vasta vuonna 2018. Toisaalta maaliskuussa 2011 Ruotsin korkein oikeus päätti myöntää sekä Flinkille että syyttäjälle valitusluvat. Flink vaati saamansa rangaistuksen lyhentämistä takaisin käräjäoikeuden määräämään 32 vuoteen. Valtakunnansyyttäjä taas vaati Flinkin rangaistuksen jättämistä elinkautiseksi ja mahdollisesti Flinkin jäämistä loppuelämäkseen vankilaan perusteena, että Flinkin pyyntö rangaistuksen lieventämisestä on "otettu liian aikaisin käsiteltäväksi". 
Flink vapautui vankilasta 11. kesäkuuta 2014, jolloin hänen tekemästään rikoksesta tuli kuluneeksi päivälleen 20 vuotta.
Vatruska

Vatruska () on karjalainen, perunasta ja vehnäjauhoista tehty, tavallisesti ympyränmuotoinen avopiiras. Myyntituotteena se tunnetaan Suomen Pohjois-Karjalassa, jolloin siinä on vehnäspohja, joka painellaan keskeltä syvemmäksi, jotta mannapuuro tai rahkapiimätäyte pysyisi siinä, vaikka reunoja ei taiteta täytteen päälle. Täyteaineeseen voi lisätä esimerkiksi rusinoita, kermaa, kananmunaa tai sokeria. 
Etelä-Karjalassa vatruska on samaten pyöreä avopiirakka mutta kooltaan noin ruokalautasen kokoinen, ja täyte on yleensä suolainen. Täytteenä käytetään tavallisimmin perunasosetta, ja pohjana on ohraista hapantaikinaa (rieskataikinaa eli -tahdasta).
Venäläisen ruokakulttuurin piirissä vatruskat leivotaan hiivataikinasta, ja ne täytetään yleensä kuivaksi puserretulla rahkalla (). Erilaisten makeiden marmeladien ja hillojen käyttö on harvinaisempaa. Vatruskat tarjotaan yleensä keittojen lisukkeina, pikkulämpiminä tai kahvileipinä.
Sanan merkitys vaihtelee paikoittain ja ajankohdittain.
Hannu Seristö

Hannu Seristö (s. 1962) on suomalainen professori. Hän on Aalto-yliopistossa Verkostot, vaikuttavuus ja kansainväliset suhteet (Knowledge Networks) -alueen vararehtori. Seristö on väitellyt tohtoriksi Helsingin kauppakorkeakoulussa ja toiminut HSE:n vararehtorina, kansainvälisen liiketoiminnan professorina ja kansainvälisen liiketoiminnan tehtävissä Polar Electro Oy:ssä, Suunto Oy:ssä ja Finnairilla sekä konsulttina McKinseyssä.
Koulutukseltaan Seristö on kauppatieteiden tohtori Helsingin kauppakorkeakoulusta (1995) väitöskirjalla "Airlane Performance and Costs. An Analysis of Performance Measurement and Cost Reduction in Major Airlanes". Englannissa Cranfieldin yliopistossa tehtyyn tutkimukseen pohjautuva väitöskirja käsitteli lentoyhtiöiden suorituskyvyn mittaamista ja kustannusten leikkaamista. 
Seristö on opettanut kansainväliseen liiketoimintaan liittyviä teemoja Suomessa ja ulkomailla, painopisteen ollessa kansainvälisen markkinoinnin johtamisessa. Julkaisuissaan hän on käsitellyt lähinnä kansainvälistä markkinointia ja johtamista, lentoliikennetoimialaa, viime aikoina erityisesti kansainvälisiä strategisia alliansseja.
Riihimäen junaturma

Riihimäen junaturma tapahtui 30. elokuuta 1989 Riihimäen rautatieaseman eteläpuolella Korttionmäen kohdalla, Riihimäen ratapihan eteläpäässä, kun aikataulustaan jäljessä kulkenut pikajuna ohitti punaisen opastimen ja törmäsi tavarajunan keulaan. Kukaan ei kuollut onnettomuudessa, mutta useita ihmisiä loukkaantui. Materiaaliset vahingot olivat suuret.
Tapahtumien kulku.
Pohjoiseen matkalla Sr1-sarjan sähköveturin nro 3003 vetämä pikajuna P1 Helsingistä Joensuuhun oli Riihimäkeä lähestyessään aikataulustaan myöhässä. Ilmeisesti junan veturimiehistö oletti, että myöhässä kulkevalle junalle turvataan kulkutiet hyvissä ajoin, jotta juna voisi ottaa aikataulua kiinni. Lähestyessään Riihimäkeä pikajuna kulki normaalikäytännön mukaan kaksiraiteisen rataosuuden itäisintä pääraidetta.
Hieman ennen pikajunan saapumista Riihimäelle oli ratapihalta lähdössä kolmen Dv12-sarjan dieselveturin vetämänä tavarajuna etelään kohti Sköldvikiä. Tavarajunalle turvattiin kulkutie ratapihalta itäisen pääraiteen ylitse läntiselle pääraiteelle. Tavarajuna lähti ratapihalta saatuaan lähtöluvan.
Juuri kun tavarajuna oli ylittämässä itäistä pääraidetta, etelästä saapuva pikajuna sivuutti punaista näyttäneen pääopastimen. Hätäjarrutuksesta huolimatta pikajuna törmäsi tavarajunan keulaan noin 70–80 kilometrin tuntinopeudella. Molempien junien veturinkuljettajat pelastuivat hyppäämällä vetureista ennen törmäystä.
Törmäyksen seurauksena pikajunan veturi kaatui ja useita henkilövaunuja suistui kiskoilta. Tavarajunan ensimmäiset kaksi veturia (Dv12 2548 ja 2724) vaurioituivat pahoin, ja kolmantena ollut 2723 vaurioitui lievemmin. Kaikki onnettomuudessa osallisena olleet veturit kuitenkin korjattiin, ja ne palasivat takaisin liikenteeseen.
Onnettomuudessa oli huomattavasti suuremman katastrofin ainekset, koska tavarajunan lastina oli Nesteen jalostamolle matkalla ollutta herkästi syttyvää butaanikaasua. Säiliövaunut olivat junassa neljän turvavaunun jälkeen, ja turvavaunujen ansiosta butaanivaunut säilyivät ehjinä.
Onnettomuuden syyt.
Onnettomuuden todennäköisin syy oli pikajunan veturimiehistön luottamus siihen, että liikenteenohjaaja turvaisi myöhässä kulkevalle henkilöjunalle kulkutien hyvissä ajoin. Tämän vuoksi kuljettaja ei hidastanut vauhtia riittävästi. Noin 1 600 metriä ennen törmäyspaikkaa sijainnut esiopastin oli ilmoittanut kuljettajalle seuraavan opastimen näyttävän "seis"-opastetta, mutta tästäkään huolimatta junan vauhti ei ollut hidastunut riittävästi ennen punaisen opastimen ohitusta.
Merijal

Oy Merijal Ab oli oululainen makeistehdas. Tehtaan perusti apteekkari Y. W. Jalander vuonna 1915. Yrityksen nimi oli alun perin Oy Merikosken Teknokemiallinen Tehdas Ab, mutta nimi vaihdettiin Merijaliksi jo seuraavana vuonna. Tehdas toimi lähes koko olemassaolonsa ajan Länsi-Tuirassa Koskitien varrella Oulujoen rannassa.
Aluksi tehdas valmisti lähinnä pula-ajan tuotteita, mutta erilaiset makeiset tulivat kuitenkin tehtaan valikoimiin jo varhaisessa vaiheessa. Ensimmäinen tunnettu pastilli oli lakritsipastilli MerMer. 1920-luvun puolivälissä syntyi Sulo-lakritsiyskänpastilli. Tehtaassa toimi alkuaikoina myös kahvipaahtimo.
1930-luvulla tuotemerkkejä oli huomattavan paljon, kaikkiaan 188 tuotemerkkiä, joista makeisia yli sata. Jalander kehitti Leipzigin yliopiston tutkimustensa tuloksena tervapastillin. Leijona-pastilli tuli myyntiin vuonna 1934. Nimensä pastilli sai Jalanderin Helsingissä ja Oulussa sijainneista Leijona-apteekeista. Työntekijöitä oli tuohon aikaan noin sata.
Rolf Klärich ja Eero Hahtonen ostivat Merijalin vuonna 1960. Rettigin tupakkatehdas (P. C. Rettig &amp; Co) osti Merijalin ja turkulaisen Oy Seres Ab:n 1970-luvulla halutessaan laajentaa toimintaansa makeisteollisuuteen. Merijal fuusioitiin Rettigiin vuonna 1972. Samaan aikaan Merijal toi markkinoille yhden menestystuotteistaan, täytepastilli Pastirolin. Työntekijämäärä saavutti 1970-luvulla huippumääränsä, lähes 300 työntekijää.
1990-luvulla makeisteollisuudessa alkoi toiminnan keskittäminen ja kansainvälistyminen. Rettig myi Merijalin Leafille vuonna 1992. Leaf sulki Merijalin tehtaan vuonna 1996. Nykyisin Leaf tunnetaan nimellä Cloetta Suomi Oy, ja se valmistaa joitakin Merijalin menestyspastilleja, kuten esimerkiksi Mynthoneita.
Tehdasrakennukset olivat Merijalin lopettamisen jälkeen elektroniikkateollisuuden alihankkijoiden käytössä. YIT-Yhtymä osti rakennukset, ja alueen suunnittelusta järjestettiin arkkitehtikutsukilpailu, jonka voitti Arkkitehtitoimisto A-Studion ehdotus "Kolmoset". Vanha tehdas purettiin lähes kokonaan keväällä 2008, ja YIT rakensi tontille uuden Merijalinranta-nimisen asuinalueen. Ensimmäisten asuntojen arvioitu valmistumisaika oli lokakuussa 2009.
Leijona-valomainos.
Yksi viimeisiä Merijalista muistuttavia asioita Oulussa on Tuirassa Merikoskenkadun varrella olevan kerrostalon katolla oleva Leijona-valomainos. Alkuperäisestä valomainoksesta on 1990-luvulla poistettu siinä aiemmin ollut Merijal-teksti. Valomainos poistettiin kunnostusta varten syyskuussa 2008. Takaisin paikalleen valomainos nostettiin vapunpäivänä 2009. Kunnostuksesta vastasi Lions Club Oulu Terwa, ja itse korjaustyöt teki Oulun Neon Oy.
Tapio Koskinen

Tapio Kalervo Koskinen (s. 22. tammikuuta 1953 Pori) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Ura.
Koskinen edusti Ässiä koko peliuransa 1968–1983. Hän pelasi joukkueessa yhteensä 475 runkosarja- ja 38 pudotuspeliottelussa. Pisteitä Koskinen teki runkosarjassa 185+173 ja pudotuspeleissä 14+15. Ässien seurahistoriassa Koskinen on edelleen kuudenneksi paras pistemies. Koskinen voitti Ässien paidassa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1971 ja 1978 sekä kaksi hopeista ja yhden pronssimitalin.
Maajoukkueessa Koskinen pelasi 85 ottelua pistein 18+20. MM-kilpailuissa hän edusti Suomea kahdesti ja olympialaisissa sekä Kanada Cupissa kerran. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän oli maajoukkueen varamies.
Ramón de Algeciras

Ramón de Algeciras (Ramón Sánchez Gómez, 1938 Algeciras, Espanja – 20. tammikuuta 2009 Madrid) oli espanjalainen flamencokitaristi. Hän oli nykyajan tunnetuimman flamencokitaristin Paco de Lucian vanhempi veli.
Lähteet.
Grandes Guitarras Del Flamenco - Ramon de Algeciras www.flamenco-world.com Cd-levyn esittely
Liberaalifeminismi

Liberaalifeminismi eli tasa-arvofeminismi on valistusajan Euroopassa syntynyt aate, jonka pyrkimyksenä on taata naisille samat oikeudet kuin miehille. Ajattelun perustana on valistuksen järkeen perustuva ihmiskäsitys. Järki tekee naisista ihmisiä, ja näin ollen naisille kuuluivat samat mahdollisuudet kuin miehille. Tunnetuimpia liberaalifeministisiä ajattelijoita olivat Mary Wollstonecraft ja John Stuart Mill.
Liberaalifeministisen käsityksen mukaan sukupuolet ovat perustavanlaatuisesti samankaltaisia ollessaan ihmisiä ja näin järjellisiä olentoja. Samaan aikaan sukupuolet on kuitenkin usein nähty taipumuksiltaan erilaisina niin, että naiset ja miehet sopeutuvat luonnostaan paremmin erityyppisiin tehtäviin.
1800-luvulla syntyi liberaalifeministinen naisasialiike, ensimmäisen aallon feministien liike, jonka tavoitteena oli tehdä naisista täysvaltaisia kansalaisia. Pyrkimyksiin kuuluivat muun muassa äänioikeuden saavuttaminen ja opiskelun turvaaminen jokaiselle naiselle. Aate pyrki muokkaamaan myös voimassa olevaa avioliittolakia, jonka mukaan avioitunut nainen oli velvollinen noudattamaan aviomiehensä tahtoa. Liikkeellä oli yhteyksiä rauhan- ja raittiusliikkeisiin, ja se otti aktiivisesti kantaa niin sanottuihin siveyskysymyksiin, kuten prostituutioon. Liike oli alkujaan keski- ja yläluokan liike, eikä se vastannut työväen tarpeisiin. Työläisnaiset järjestäytyivätkin työväenpuolueiden alaisuudessa.
Myöhemmät feministit ovat arvostelleet liberaalifeminististä ajattelua epäteoreettisuudesta ja siitä, että se ei tuo esiin tai näe sukupuolten välisiä valtasuhteita. Myös sitä on arvosteltu, että (miehiset) normit ovat vallitseva ja oikea tapa elää elämäänsä, eli naisten tulisi ’vaillisina’ pyrkiä pääsemään samalle tasolle miesten kanssa. Tämän vastakohtana on korostaa samanarvoisuutta: olemme erilaisia, emme huonompia, vaan samanarvoisia. Kummankaan arvot eivät siis ole tämän mukaan se yksi, ainoa ja oikea tapa hahmottaa maailmaa.
Tuiran rautatieasema

Tuiran rautatieasema (virallisesti Oulu Tuira, ) on Oulun liikennepaikkaan kuuluva Suomen rataverkon liikennepaikka Tuiran kaupunginosassa Oulussa. Tuiran asema poistui Ratahallintokeskuksen liikennepaikkaluettelosta 5. kesäkuuta 2005, kun se liitettiin osaksi Oulun liikennepaikkaa. Tuiran liikennepaikan liikenteenohjaustoimintoja hoidetaan kaukokäytöllä Oulun liikenteenohjauskeskuksesta.
Historiaa.
Tuiran liikennepaikan merkitys kasvoi huomattavasti, kun Tuirasta haarautuva Oulun ja Tornion välinen rautatie avattiin liikenteelle 1903 ja Tuirasta tuli risteysasema. Risteysaseman merkitystä lisäsi vielä myöhempinä vuosina Oulun Laanilaan vuonna 1950 perustettu Typpi Oy, jonne rakennettiin sivuraide Tuirasta. Tällöin Oulusta lähtevä päivystysjuna jouduttiin ajamaan Tuiraan, josta se peräytettiin Typpi Oy:n sivuraiteelle. Myöhemmin liikennettä lisäsi vielä Ruskoon ja Ruskonselkään rakennetut sivuraiteet.
Liikenne Tuirassa oli vilkasta vielä 1980-luvun puoliväliin saakka. Tällöin turvekuljetukset alkoivat hiipua, ja liikenne Toppilan suuntaan väheni entisestään. Samoihin aikoihin myös Typpi Oy:n, silloisen Kemiran Oulun tehtaan, sivuraiteen linjausta muutettiin siten, että sivuraide haarautui heti Oulujoen ylittävän Rautasillan jälkeen, eikä kääntymistarvetta Tuirassa enää ollut. Henkilöliikennettä Tuiran asemalla oli 27. toukokuuta 1990 saakka.
Turvalaitteet.
Kun Ylivieskan ja Oulun välinen rataosuus siirtyi kauko-ohjaukseen 1986, purettiin Tuiran 16-paikkainen kampiasetinlaite sekä siipiopastimet, ja ne korvattiin valo-opastimilla sekä Raahen radalta Relletin asemalta siirretyllä Siemens DrS -releasetinlaitteella. Tuiran miehitys lopetettiin, kun liikennepaikka otettiin kauko-ohjaukseen.
Asemarakennus.
Tuiran alkuperäinen asemarakennus rakennettiin samojen suunnitelmien mukaan kuin Kellon, Lautiosaaren ja Kaakamon pysäkkirakennukset. Bruno Granholmin suunnittelema vuonna 1904 valmistunut rakennus purettiin vuonna 1998 Tuiran keskustan ohittavan uuden Kiertotien, nykyisen Bertel Jungin tien alta. Rakennus siirrettiin hirsi hirreltä Toppilan kaupunginosassa sijaitsevan Terva-Toppilan kartanon maille, jonne se oli tarkoitus pystyttää uudelleen. Asema oli kuitenkin niin huonokuntoinen, että uudelleenpystyttäminen jäi vain haaveeksi. Asemarakennuksen hirret ovat kuitenkin säilyneet hyvin ja ne on siirretty Kempeleeseen. Granholmin suunnittelema hirsirakenteinen piharakennus myytiin ja siirrettiin Hietasaareen.
Markus Mattsson

Markus Mattsson (s. 30. heinäkuuta 1957 Suoniemi) on suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, samoin kuin ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Mattsson oli ensimmäinen suomalaismaalivahti Pohjois-Amerikan ammattilaiskaukaloissa.
Ura.
Mattsson pelasi Suomessa vain tamperelaisjoukkueissa. Ilvestä hän edusti kaudet 1973–1977 ja Tapparaa Pohjois-Amerikasta paluunsa jälkeen 1984–1987. Tapparassa Mattsson voitti kaksi Suomen mestaruutta. Yhteensä hän pelasi SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa 199 ottelua, joista 155 kentällä. Pudotuspeleissä hän oli kentällä jokaisessa pelaamassaan 17 ottelussa.
Pohjois-Amerikassa Mattsson pelasi seitsemän kautta. Kesällä 1977 hänet varattiin sekä NHL:ään että WHA:han. Mattsson siirtyi WHA:n Winnipeg Jetsiin samana vuonna 12. lokakuuta. Hänet kaupattiin kesken kauden Quebec Nordiquesiin, josta hänet kuitenkin myytiin takaisin Winnipegiin vielä samana keväänä. Winnipegissä hän pelasi vuoden 1981 loppuun. Mattsson voitti WHA:n mestaruuden 1979 ja jatkoi joukkueessa, kun Winnipeg siirtyi pelaamaan NHL:n puolelle liigojen yhdistyessä. Kauden 1981–1982 Mattsson pelasi CHL-liigassa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Minnesota North Starsiin ja sieltä edelleen Los Angeles Kingsiin, jossa lopetti NHL-uransa. Tammikuussa 1984 Mattsson jäi historiankirjoihin, kun hän pysäytti Wayne Gretzkyn 51 ottelun pisteputken. Pelejä Mattssonille kertyi NHL:n runkosarjassa 92 ja WHA:ssa 68.
Mattsson pelasi maajoukkueessa yhteensä 45 ottelua. Hän puki Suomen paidan päälleen kuitenkin vain kerran MM-kisoissa ja kahdesti Kanada Cupissa.
Muuta.
Pelaajauransa jälkeen Mattsson on toiminut perheyritys Insta Group Oy:n hallituksen kokopäiväisenä puheenjohtajana. Mattsonilla on kaksi lasta, Niklas ja Nora, jotka ovat myös jo Insta Groupin hallituksessa. Markus Mattsson on saanut isänsä Finn Mattssonin tavoin teollisuusneuvoksen arvonimen.
Parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinto

Parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuotuinen palkinto edellisvuoden parhaalle ei-englanninkieliselle elokuvalle. Palkinto myönnetään elokuvalle ja sen vastaanottaa elokuvan ohjaaja.
Vuosina 1947–1949 palkinto jaettiin erikoispalkintona ja vuosina 1950–1955 kunniapalkintona. Vuodesta 1956 lähtien palkinto on ollut omana kategorianaan. Palkinnon saajaksi on nimetty viisi ehdokasta, ja akatemian jäsenet ovat valinneet parhaan.
Palkinto jaettiin vuoteen 2019 asti nimellä Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinto.
Voittajat.
Ilmoitettu vuosi on elokuvan julkaisuvuosi. Itse palkinto jaetaan sitä seuraavana vuonna.
Ernesti

Ernesti on suomalainen miehen etunimi.
Ernesti on lähtöisin saksalaisesta "Ernst"-nimestä, joka tarkoittaa 'totista', 'ankaraa'. Nimi on esiintynyt suomenkielisessä nimipäiväkalenterissa vuosina 1908–1928 ja uudelleen vuodesta 1973.
Maaliskuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 983 miestä on saanut nimekseen Ernesti.
Geonosis

Geonosis on fiktiivinen planeetta "Tähtien sodan" maailmassa. Se on geonosialaisten kotiplaneetta ja yksi Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation kannattajista. Planeetalla käytiin myös Geonosiksen taistelu kloonisotien aikaan. Geonosis on hyvin kuiva ja paahtava planeetta, paljon karumpi kuin aavikkoplaneetta Tatooine. 
Geonosialaiset ovat lyhyitä, hentoja ja siivellisiä olentoja, joiden kotiplaneetta on Geonosis. Geonosialaiset esiintyvät ', ja heidän johtajansa Poggle Vähäisempi myös '. Geonosis liittyi Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatioon, ja siellä rakennettiin tuhansia taisteludroideja ja suunniteltiin taisteluasema Kuolemantähti. Geonosialaiset käyttivät aseinaan yliääniaseita ja -tykkejä.
Klaus

Klaus on miehen etunimi.
Klaus on alkujaan saksalainen lyhentymä nimestä Nikolaus. Nimi esiintyy monissa maissa myös muodossa "Claus".
Klaus on ollut suomenkielisessä nimipäiväalmanakassa vuodesta 1858 ja ruotsinkielisessä vuodesta 2000. Nimi on saanut oman almanakkapäivän, 7. heinäkuuta, sillä se yhdistettiin erheellisesti latinalaiseen nimeen "Claudius", joka on ollut monella pyhimyksellä.
Suomessa nimi Klaus on ollut käytössä jo 1400-luvulla. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1800-luvun lopulta heinäkuuhun 2025 mennessä 4 314 miestä on saanut nimekseen Klaus. Muodossa Claus nimi on annettu noin 320 henkilölle.
Klaus tai Claus sukunimenä.
Klaus tai Claus on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ashlee Simpson

Ashley Nicolle Simpson (s. 3. lokakuuta 1984 Waco, Texas) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän näytteli televisiosarjassa "Seitsemäs taivas" vuosina 2002–2004. Simpsonin ensimmäinen elokuvarooli oli sivuosa komediaelokuvassa "The Hot Chick", joka ilmestyi vuonna 2002. Vuonna 2005 hän esiintyi elokuvassa "Undiscovered". Hän myös lauloi elokuvan ääniraidalla.
Ashlee Simpson on laulaja Jessica Simpsonin pikkusisko. Hänestä on tehty MTV:lle tositelevisio-ohjelma "The Ashlee Simpson Show" (2004–2005).
Musiikki.
Simpson on julkaissut kolme albumia: "Autobiography" (2004), "I Am Me" (2005) ja "Bittersweet World" (2008). Ensimmäiseltä albumilta julkaistiin singlet "Pieces of Me", "La La" ja "Shadow", joista viimeksi mainittu kertoo hänen suhteestaan isosiskoonsa Jessicaan. "I Am Me" -albumilta löytyvät kappaleet "Boyfriend" ja "L.O.V.E", "Bittersweet World" -albumilta muun muassa "Outta My Head (Ay Ya Ya)" ja "Little Miss Obsessive". Ashlee Simpsonin musiikkia kuullaan myös elokuvassa "Perjantai on pahin". Elokuvan soundtrackiltä löytyy kappale "Just Let Me Cry". Elokuvassa "Undiscovered" hän esittää kappaleen "Smart In a Stupid Way" yhdessä Steven Straitin kanssa ja kappaleen "That's Why I Love You".
Yksityiselämä.
Simpson aloitti baletin tanssimisen kolmivuotiaana ja 11-vuotiaana hänet hyväksyttiin American School of Balletiin nuorimpana sinne koskaan hyväksyttynä. Hän työskenteli taustatanssijana sisarensa konserteissa ennen laulajan uraansa.
Vuonna 2004 Simpson sai osakseen negatiivista julkisuutta jäädessään kiinni taustanauhojen käytöstä "Saturday Night Live" -ohjelmassa.
17. toukokuuta 2008 Simpson meni naimisiin Fall Out Boyn basistin Pete Wentzin kanssa. Hän otti käyttöön aviomiehensä sukunimen, taiteilijana hän alkoi käyttää nimeä Ashlee Simpson-Wentz. Pariskunnan esikoispoika syntyi marraskuussa 2008. Ashlee ja Pete Wentz erosivat marraskuussa 2011 Ashleen jätettyä erohakemuksen helmikuussa sovittamattomiin erimielisyyksiin vedoten.
Elokuussa 2014 Simpson avioitui näyttelijä Evan Rossin kanssa ja lokakuussa 2020 he saivat poikalapsen.
Vellamo (nimi)

Vellamo on suomalainen naisen etunimi.
Vellamo kuuluu kansallisromanttisen kauden nimiin. Nimi on johdettu vettä kuvaavasta sanasta 'vellova'.
Ensimmäisen kerran Vellamo-nimeä ehdotettiin nimeksi 1864. Suomen almanakassa se on ollut vuodesta 1908.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Vellamo-nimen on saanut 2 021 naista ja noin 60 miestä. Vuonna 2008 avattu Merikeskus Vellamo sai nimensä nimikilpailun jälkeen.