tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wakō (Saitama)

Wakō () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Musashinon ylängöllä. Kaupunki on rakentunut Ara- ja Shingashijokien varrelle. Etelässä se rajautuu Tokion metropoliin. Wakōssa on 84 432 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 11,04 neliökilometriä.
Paikkakunta tunnettiin aiemmin nimellä Yamato (大和). Se muutti nimensä Wakōksi vuonna 1970 saadessaan kaupunkioikeudet. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi Kawagoeen johtaneen tiereitin postiasemana ("shukuba"), Shingashijoen satamana ja markkinapaikkana. Kaupungin keskustan muodostaa Shirakon kaupunginosa, joka lienee saanut nimensä 700-luvun puolivälissä Sillasta saapuneilta maahanmuuttajilta. Toisen maailmansodan jälkeen Wakō on kasvanut voimakkaasti yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Sinne on sijoittunut esimerkiksi auto- ja koneteollisuutta.
Kaupungin länsiosassa sijaitsee osa Japanin itsepuolustusmaavoimien Asakan tukikohdasta. Siellä toimivat myös Japanin verokorkeakoulu, Riken-tutkimuslaitos ja autonvalmistaja Honda. Wakōta palvelevat Tōbu-rautateiden Tōjō-päälinja ja Tōkyō metron Yūrakuchō-linja.
Obornikin piirikunta

Obornikin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 59 825. Siihen kuuluvat kolme kuntaa ovat Oborniki, Rogoźno ja Ryczywół.
Obornikin piirikunnalla on yhteistä rajaa Czarnkówin-Trzciankan, Chodzieżin, Wągrowiecin, Poznańin ja Szamotułyn piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Nowy Tomyślin piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,7 prosenttia ja eläkeikäiset 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 604 lasta. Obornikin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 60 074 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Ostrówin piirikunta

Ostrówin piirikunta on seuraavien kahden Puolan piirikunnan nimi:
Ostrówin piirikunta (Ison-Puolan voivodikunta)

Ostrówin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 161 581. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Nowe Skalmierzyce, Odolanów, Ostrów Wielkopolski, Przygodzice, Raszków, Sieroszewice ja Sośnie.
Vuoden 2019 lopussa Ostrówin piirikunnan asukkaista 51,1 prosenttia oli naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 20,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 624 lasta. Ostrówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 147 904 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Tuomiokirkonpuisto (Tampere)

 
Tuomiokirkonpuisto on Tampereen tuomiokirkkoa ympäröivä puistoalue, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Rautatienkadun, Satakunnankadun, Tuomiokirkonkadun ja Siukolankadun rajaamassa korttelissa. Puiston on suunnitellut kaupunginpuutarhuri Onni Karsten, ja se on valmistunut vuonna 1912. Pinta-alaltaan puisto on 1,15 hehtaaria. 
Puistomaisemaa ja koko Jussinkylän kaupunginosaa hallitsee arkkitehti Lars Sonckin piirtämä kirkko, joka on rakennettu vuosina 1902–1907. Museoviraston mukaan se kuuluu suomalaisen kansallisromanttisen arkkitehtuurin päämonumentteihin. Myös Tuomiokirkonpuisto edustaa kansallisromantiikan ja jugendajan kaupunkisuunnittelua. Puistossa on muun muassa vanhojen muotopuutarhojen tyyliin sommiteltuja kevät- ja kesäkukkaistutuksia.
Puiston kasvillisuus on monipuolista. Kirkon etelänpuoleiseen puistorinteeseen sijoittuu esimerkiksi koivuja, vaahteroita ja riippapihlajia sekä vanhoja unkarinsyreenejä. Puiston länsireunaa kiertää tammiaita. Pohjoisosassa kasvaa pääasiassa havupuita.
Tuomiokirkonpuisto

Tuomiokirkonpuisto voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Giovanni Rucellai

Giovanni Rucellai (1475 Firenze – 1525 Rooma) oli italialainen runoilija. Hänet karkotettiin 1494 sukulaistensa Medicien kanssa, ja hän oleskeli sen jälkeen Roomassa mutta palasi heidän mukanaan 1512 Firenzeen ja hänet nimitettiin korkeisiin virkoihin. Serkkunsa noustua paaviksi nimellä Leo X Rucellai nousi hengelliseen säätyyn ja hänestä tuli nuntius Pariisiin, protonotarius apostolicus ja Klemens VII:n linnanherra Castel Sant’Angeloon.
Rucellai sai arvostusta mehiläistenhoitoa käsittelevästä opetusrunostaan "Le api" (painettu 1539), verso sciolto -tyylillä (11-tavuinen loppusoinnuton jambisäe) laatimastaan kuvauksesta Vergiliuksen "Georgican" neljännestä kirjasta. Kauheuksien täyttämässä historiallisessa tragediassa "Rosmunda" (1525), joka oli vanhimpia italialaisia, Rucellai jäljitteli kreikkalaisia tragedioita ja säilytti siinä antiikin kohtausjaon ja kuoron. Antiikin jäljitelmä on myös hänen draamansa "Oreste". Rucellain kootut teokset "Opere" on julkaistu 1772 ja 1887, jälkimmäisessä Guido Mazzonin laatima elämäkerta.
Rucellain isä oli Bernardo Rucellai (1449–1514), joka laati Rooman topografian.
Lisle-en-Barrois

Lisle-en-Barrois on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 35 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 28,94 neliökilometriä.
Lisle-en-Barrois’n väkiluku on pienentynyt kahdella asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 37 asukasta. Myös vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 37.
Marta Ptaszyńska

Marta Ptaszyńska (s. 29. heinäkuuta 1943 Varsova) on puolalainen säveltäjä, lyömäsoittaja ja musiikkipedagogi.
Elämä ja ura.
Ptaszyńska opiskeli sävellystä Tadeusz Paciorkiewiczin johdolla Varsovassa ja lyömäsoitinten soittamista Jerzy Zgodzińskin johdolla Poznańissa. Vuosina 1969–1970 hän täydensi opintojaan Nadia Boulangerin johdolla. Tämän jälkeen hän lähti Clevelandin musiikki-instituuttiin, jossa sai lyömäsoittajana taiteilijadiplomin vuonna 1974. Vuosina 1974–1977 Ptaszyńska opetti sävellystä ja lyömäsoitinten soittoa Bennington Collegessa. Sittemmin hän on työskennellyt monissa muissa Yhdysvaltain yliopistoissa. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1972. Ptaszyńska on toiminut Yhdysvaltain Percussive Arts Societyn johtokunnassa ja saanut sen kunniapalkinnon. Hän on järjestänyt kansainvälisiä workshopeja Bydgoszczissa sekä toiminut Puolalaisen musiikin festivaalin taiteellisena neuvonantajana New York Public Library for the Performing Artsissa vuosina 1994 ja 1996.
Tuotanto.
Ptaszyńskan sävellyksissä lyömäsoittimet ovat olleet keskeisessä asemassa. Hänen suosituimpiin teoksiinsa on kuulunut konsertto marimballe ja orkesterille. Se sävellettiin Keiko Abea varten. Muihin ammattimaisten lyömäsoittajien suosimiin Ptaszyńskan teoksiin kuuluvat "Space Model" lyömäsoittimille ja nauhalle (1971), "Siderals" (1974), "Mobile" (1975), "Graffito" soolomarimballe (1988) ja "Spider Walk" (1993). Tuotantoon kuuluu myös lapsille suunnattuja teoksia, kuten "Suite Variée" (1968), "Little Mosaic" (1968), "The Colourful World of Percussion" (1970–1978). Vuosina 1993–1995 Ptaszyńska sävelsi kolminäytöksisen lastenoopperan "Mr Marimba". 
Ptaszyńska on usein saanut teoksiinsa innoituksen maalauksista, esimerkiksi Yves Tanguyn, Max Ernstin, Graham Sutherlandin ja Odilon Redonin teoksista.
Flassigny

Flassigny on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 47 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 6,66 neliökilometriä.
Flassignyn väkiluku on pienentynyt kahdella asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 49 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 45, eli siellä asui kaksi asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Ostrzeszówin piirikunta

Ostrzeszówin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 55 500. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Czajków, Doruchów, Grabów nad Prosną, Kobyla Góra, Kraszewice, Mikstat ja Ostrzeszów.
Vuoden 2019 lopussa Ostrzeszówin piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61 prosenttia ja eläkeikäiset 19,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,4 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 573 lasta. Ostrzeszówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 50 843 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Aubréville

Aubréville on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 374 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 28,99 neliökilometriä.
Aubrévillen väkiluku on pienentynyt 22 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 396 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 397, eli siellä asui 23 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Piłan piirikunta

Piłan piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 136 112. Siihen kuuluvat kahdeksan kuntaa ovat Białośliwie, Kaczory, Łobżenica, Miasteczko Krajeńskie, Szydłowo, Ujście, Wyrzysk ja Wysoka.
Vuoden 2019 lopussa Piłan piirikunnan asukkaista 51,1 prosenttia oli naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,6 prosenttia ja eläkeikäiset 20,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 259 lasta. Piłan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 116 270 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Pentti Tuominen (taikuri)

Pentti Tuominen (2. maaliskuuta 1929 – 8. elokuuta 2020) oli suomalainen taikuri.
Pentti Tuominen tutustui taikatemppuihin luettuaan Ilmari Jäämaan taikakirjan. Hän toimi aluksi vain sivutoimisesti taikurina ja esiintyi muun muassa 1954 Linnanmäen Vihreällä Oksalla. Hänen vaimonsa Tupsu toimi avustajana ja he käyttivät esiintymisnimeä "Pentti &amp; Partner". Pentti Tuominen erikoistui kyyhkystemppujen tekemiseen. Vuonna 1964 Tuominen ryhtyi ammattimaiseksi taikuriksi ja seuraavana vuonna hän esiintyi Linnanmäen Peacock-teatterissa. Tampereella asunut Tuominen toimi sittemmin päätoimisesti kirjapainoyrittäjänä, mutta hän esiintyi vielä 1980-luvulla Penan taikakoulu-ohjelmasarjassa. Tuomisesta tuli Suomen Taikapiirin jäsen 1957 ja hän osallistui kansainvälisiin taikurikongresseihin sekä Taikapiirin ja Esiintyvät Taiteilijat ry:n tilaisuuksiin.
Pleszewin piirikunta

Pleszewin piirikunta () on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 63 014. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Chocz, Czermin, Dobrzyca, Gizałki, Gołuchów ja Pleszew.
Pleszewin piirikunnalla on yhteistä rajaa Jarocin, Kaliszin, Krotoszynin, Koninin, Ostrówin, Wrześnian ja Słupcan piirikuntien kanssa.
Vuoden 2019 lopussa Pleszewin piirikunnan asukkaista 50,5 prosenttia oli naispuolisia ja 49,5 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,6 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 689 lasta. Pleszewin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 54 743 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Ohms

Ohms on alternative metal -yhtye Deftonesin yhdeksäs albumi, joka julkaistiin 25. syyskuuta 2020. Se on yhtyeen ensimmäinen Terry Daten tuottama albumi vuonna 2003 ilmestyneen Deftones-albumin jälkeen, tosin yhtye työskenteli hänen kanssaan vuonna 2008 julkaisematta jääneen Eros-albumin parissa. Albumi on myös ensimmäinen, jolla Stephen Carpenter käyttää yhdeksänkielistä kitaraa.
Albumin kansitaiteen on suunnitellut Frank Maddocks, joka on työskennellyt yhtyeen aiempien albumien kuten White Ponyn kanssa .
Taustaa.
Laulaja-kitaristi Chino Moreno kommentoi "Ohmsin" sanoitusten teemoja haastattelussa Kerrangille: 
Promotointi.
Yhtye kiusoitteli fanejaan albumin julkaisusta viikon kestäneellä digitaalisella kampanjalla elokuussa 2020. Deftones julkaisi kryptisiä sosiaalisen median julkaisuja, virallisen Internet-sivunsa and animaatioita Spotifyn Canvas-ominaisuuden kautta, jotka ratkaistuina paljastivat sanan "ohms" ja koordinaatit Los Angelesissa sijaitsevalle mainostaululle, joka paljasti osan albumin kansitaiteesta. Kampanja päättyi "Ohms"-albumin ja sen ensimmäisen kappaleen "Ohmsin" musiikkivideon julkistukseen. Rafatoon ohjasi "Ohmsin" musikkivideon ja oli Rolling Stonen mukaan "bändin esiintyminen elävöitettynä näkymillä dystooppisesta maailmasta, peilaten kappaleen musiikillisesti ja sanoituksellisesti raskaita ajatuksia." Julkaisun aikaan laulaja Chino Moreno kuvaili Ohmsia "hyväksi katsaukseksi albumin suunnasta", vaikka tuottaja Terry Date erillisessä haastattelussa ei ajatellut kappaleen olevan hyvä albumin promotoinnin kannalta.
Deftonesin oli tarkoitus pitää Pohjois-Amerikan kiertue Gojiran ja Poppyn kanssa vuoden 2020 heinäkuusta syyskuuhun. Koronaviruspandemian takia kiertue päätettiin siirtää vuodelle 2021.
Arnold Ruge

Arnold Ruge (13. syyskuuta 1802 – 31. joulukuuta 1880 Brighton, Englanti) oli saksalainen kirjailija ja poliitikko. Hän julkaisi aikakauskirjoja, toimi vasemmistopoliitikkona ja tuki Saksan yhdistymistä.
Ruge joutui ylioppilaana viideksi vuodeksi vankilaan, koska oli osallistunut Burschenschaftiin. Hän oli vuodesta 1832 dosenttina Hallen yliopistossa.
Ruge julkaisi vuodesta 1837 aikakauskirjaa "Hallesche Jahrbücher", sittemmin "Deutsche Jahrbücher", joka lakkautettiin 1842. Sen jälkeen Ruge muutti Pariisiin, jossa hän julkaisi yhdessä Karl Marxin kanssa aikakauskirjaa "Deutsch-französische Jahrbücher", mutta hän lopetti pian yhteistyön, sillä hän ei hyväksynyt Marxin sosialismia. Hän osallistui 1848–1849 Saksan vallankumousliikkeeseen äärivasemmiston jäsenenä Frankfurtin parlamentissa, mutta joutui 1850 pakenemaan Englantiin. Hän oli jonkin aikaa jäsenenä yhdessä Alexandre Auguste Ledru-Rollinin ja Giuseppe Mazzinin kanssa Lontoossa perustamassaan European Democratic Committeessa, mutta siirtyi pian Brightoniin, jossa hän toimi opettajana. Hän kuoli Brightonissa.
Saksan valtio myönsi Rugelle vuodesta 1877 vuotuisen apurahan tunnustukseksi hänen työstään Saksan yhdistymisen hyväksi. Ruge on julkaissut muistelmat "Aus früherer Zeit" (1863–1867) sekä muun muassa muutamia kertomuksia ja näytelmiä.
Nick Caamano

Nicholas ”Nick” Caamano (s. 7. syyskuuta 1998 Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija. Caamano edustaa NHL-seura Dallas Starsia. Stars varasi hänet viidennellä kierroksella numerolla 146. Caamano on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. Caamano on pelannut urallaan 19. syyskuuta 2020 mennessä 12 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä ja saanut neljä jäähyminuuttia.
Kesäkuussa 2022 Caamano solmi vuoden ja arvoltaan 750 000 dollarin sopimuksen Starsin kanssa.
Teuvo Juuti

Teuvo Juuti (13. toukokuuta 1929 Sulkava – 23. helmikuuta 1983) oli suomalainen tasapainotaiteilija ja jonglööri.
Teuvo Juuti oli työssä Helsingin postissa ja hän teki sivutoimisesti esiintymisiä. Juutin vakioesiintymisnumeroihin kuului hatunpyöritys () ja renkaan läpi pujottautuminen rola-rola-levyllä. Juuti esiintyi 1960- ja 1970-luvuilla muun muassa Linnanmäen Peacock-teatterissa ja Sirkus Finlandiassa. Hän esiintyi myös ulkomailla Neuvostoliitossa, Japanissa ja Taiwanissa. Juuti kuoli vuonna 1983 liikenneonnettomuudessa.
The Trio

The Trio on trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1979 julkaistu albumi.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Ar’ara

Ar’ara (, ) on kaupunki Israelin Haifan hallintoalueella. Ar’aran asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja, ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25 245.
Maantiede.
Ar’ara sijaitsee Umm al-Fahmin kaupungin länsipuolella Wadi Aran eli Nahal Ironin varrella.
Historia.
Arkeologisissa kaivauksissa nykyisen kylän paikalta on löydetty roomalaiskautisia hautoja. Paikan poikki kulki aikanaan Via Maris. Ristiretkien kaudella Ar’ara tunnettiin nimellä "Castellum Arearum". Sittemmin Egyptin mamelukkien kaudella sulttaani Baibars läänitti sen alueen emiireilleen. Osmanien valtakunnan kauden veroluettelossa vuodelta 1596 Ar’arassa sanotaan asuneen kahdeksan kotitaloutta ("khana").
Väestö.
Ar’aran asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25 245. Vastaava lukema oli 14 500 vuonna 2002 ja 2 450 vuonna 1967. Asukkaat ovat pääasiassa islaminuskoisia arabeja.
Gekko Paavilainen

Gekko Paavilainen (s. 22. tammikuuta 1972 Paltamo) on Tampereella asuva suomalainen kirjailija ja parturi-kampaaja.
Elämä ja ura.
Gekko Paavilainen tunnetaan erityisesti Nelosen televisio-ohjelmasta "Sillä silmällä", jossa hän vastasi ohjelmassa stailattavien heteromiesten ulkonäöstä. Paavilainen on syntynyt Kainuussa sijaitsevassa Paltamossa ja muuttanut Tampereelle vuonna 1991. 
Hän on valmistunut parturi-kampaajaksi vuonna 1996 Tampereen ammattioppilaitoksesta ja työskentelee alalla päätoimisesti Tampereella sijaitsevassa Glohair-kampaamossa. Paavilaiselle on myönnetty hiusalan ainoa kotimainen tunnustuspalkinto, Kultakampa, vuonna 2005. Kultakampa-mainepalkinnon myöntää hius- ja kauneusalan ammattilehti Pinni.
Gekko Paavilainen kirjoittaa artikkeleita, teatteri-, elokuva-, sarjakuva- ja musiikkiarvioita Man Made Lifestyle -verkkosivustolle. Lisäksi hänet tunnetaan lukuisien tapahtumien ja festareiden juontajana sekä DJ:nä. Paavilainen asuu Tampereella aviomiehensä kanssa.
Teokset.
Yksisarvinen.
ntamo, 2020, (pehmeäkantinen), (e-kirja), (äänikirja)
Yksisarvinen on Paavilaisen fiktiivinen esikoisromaani. Se kertoo päähenkilön Rekon kasvutarinaa lukiolaisesta itselliseksi nuoreksi homomieheksi. Kainuun kasvatti löytää Tampereelta vapauden ja rakkauden. Kirjassa eletään 1990-luvun alkua ja Reko joutuu kamppailemaan ennakkoluuloja vastaan. Teoksesta on tehty myös äänikirja, jonka lukijana toimii Antti Väre. Äänikirjan on julkaissut Word Audio Publishing International Ab.
Kaksisarvinen.
ntamo, 2023, 
Kaksisarvinen on Paavilaisen fiktiivinen romaani, joka on Yksisarvisen jatko-osa. Se jatkaa ensimmäisen kirjan henkilöiden tarinaa aina 70-luvulta nykypäivään. 
Vanhat rouvat ja katapultti.
ntamo, 2024, . Vanhat rouvat ja katapultti on Gekko Paavilaisen ensimmäinen lastenkertomus. Tarina sijoittuu pieneen Välimeren rannikkokylään, jossa naapurukset Consuela ja Selena ovat päätyneet keskinäiseen vihanpitoon. Rouvien palvelijat puuttuvat asiaan hyväntahtoisella juonella, jonka toteutukseen osallistuvat myös kyläläiset. Tarina soveltuu kaikenikäsille.
Sumatrankoirankuono

Sumatrankoirankuono ("Cynopterus titthaecheilus") on Indonesiassa ja Itä-Timorissa elävä hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on sumatrankoirankuono.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Alalajeista "C. t. major" elää Niasin saarella, "C. t. terminus" Timorilla ja nimialalaji "C. t. titthaecheilus" Balin, Jaavan, Krakataun, Lombokin, Sebesin ja Sumatran saarilla. Laji elää sekä luonnontilaisissa, että häirityissä metsissä. Se sietää myös rakennettua ympäristöä, lepakoita on tavattu nukkumasta vanhassa rakennuksessa.
Ravinto.
Sumatrankoirankuono elää usein yhdessä muiden saman suvun lepakoiden kanssa, jolloin se kilpailun takia käyttää ravinnokseen alueen suurimpia hedelmiä. Se syö ainakin viikunoita ja manteliketapanin hedelmiä ja kantaa jälkimmäisiä mahdollisesti myös lepopaikoilleen. Laji syö ilmeisesti myös useiden kasvilajien siitepölyä ja huomattavissa määrin lehtiä.
K8

K8 tai K-8 voi tarkoittaa seuraavia:
Lope de Rueda

Lope de Rueda (noin 1505 Sevilla, Espanja – 1565 Córdoba, Espanja) oli espanjalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hän johti vuodesta 1544 kiertävää teatteriseuruetta, jolle hän kirjoitti arkielämästä runsaasti draamallisia laatukuvia, joissa oli osuvaa kielenkäyttöä.
Ruedan seurue esiintyi niin hovijuhlissa kuin kirkollisissakin juhlissa, esimerkiksi Segovian katedraalin vihkiäisissä 1558, Kristuksen ruumiin juhlassa 1559 ja niin edelleen. Ruedan ansiosta teatteri irtautui palatseista ja kirkoista ja siitä tuli koko kansan omaisuutta. Siten Ruedasta tuli espanjalaisen komedian luoja samalla kun hän on "pasojen" keksijä. Ruedan dialogi on henkevää, hänen tyylinsä on voimakasta, ja hän on vaikuttanut suuresti moniin myöhempiin tekijöihin. Ruedan eniten vaikutteita antaneita teoksia ovat "Deleitoso compendio" (1567), jossa on viisi pasoa, kaksi komediaa ja yksi coloquio, sekä "Registro de representantes" (1570). "Coloquio de Camila" ja "Coloquio de Timbria" ovat kaksi pitkää pasoa, "Diálogo sobre la invención de las calzas" ja "Prendas de amor" runomuotoisia dialogeja.
Ruedan muita merkittäviä näytelmiä ovat "Eufemia", joka perustuu "Decameroneen", "El rufián cobarde", joka on komedian "Miles gloriosus" perillinen, "Los engaños", joka on vapaa mukaelma Niccolò Secchin näytelmästä "Commedia degli Inganni", "Armelina", jonka esikuva on Francesco Ranierin "Attilia", "Medora", joka jäljittelee Gigio Arthenio Giancarlin näytelmää "Zingara", "La carátula", "El convidado", "Pagar y no pagar", "Las aceitunas" ja "Cornudo y contento". Ruedan teoksia on julkaistu 1567, 1570, 1588 ja 1895 nimellä "Colección de libros españoles raros y curiosos". Pasot on julkaistu kokoelmana "Pasos completos" (Madrid: Espasa Calpe 1990. ).
Turun päivä

Turun päivä on vuosittain syyskuun kolmantena sunnuntaina järjestettävä Turun kaupungin kotiseutupäivä, jota on vietetty vuodesta 1961 lähtien. Turun päivänä kaupunkilaisille tarjotaan monia mahdollisuuksia tutustua omaan kotikaupunkiinsa; esimerkiksi moniin museoihin on päivän aikana vapaa pääsy. Vuodesta 1988 alkaen Turun päivänä on valittu myös tulevan vuoden Turun Flikka ja Poika. Turun päivä päättyy perinteisesti suureen ilotulitukseen Aurajokirannassa iltayhdeksältä.
Pitkäkielileikko

Pitkäkielileikko ("Lionycteris spurrelli") on Etelä-Amerikkalainen leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on pitkäkielileikko.
Ulkonäkö ja koko.
Lajin kuonossa on pieni kolmiomainen ja eteenpäin osoittava nenälehti. Turkki on väriltään punertavaa tai ruskeaa ja melko tummaa. Naama, korvat ja siivet on harmahtavan mustat, raajat vaaleanpunaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Pitkäkielileikko elää eteläisestä Panamasta pohjoiseen Boliviaan ja Amazonin altaan eteläosiin ulottuvalla alueella, Bolivian, Brasilian, Ecuadorin, Guyanan, Kolumbian, Panaman, Perun, Ranskan Guayanan, Surinamen ja Venezuelan alueilla.
Lajia tavataan sademetsissä, plantaaseilla ja puutarhoissa sekä savannilla. Päivänsä se viettää yleensä luolissa tai kallionhalkeamissa.
Isospin

Ydinfysiikassa ja hiukkasfysiikassa Isospin ("I", "T" ) on vahvaan vuorovaikutukseen liittyvä kvanttiluku. Isospin-symmetria on osa makusymmetriaa, jota käytetään laajemmin baryonien ja mesonien vuorovaikutuksessa.
Käsite on muodostettu sanoista isotooppinen spin. Nimi sisältää termin spin, koska sitä käsitellään kvanttimekaanisesti kuten pyörimismäärää. 
Alun perin hiukkasia, joihin vahva vuorovaikutus vaikuttaa yhtä suurella voimalla, mutta joilla oli eri varaukset (esim. protonit ja neutronit), pidettiin saman hiukkasen eri tiloina. Isospin-symmetrian tutkiminen johti lopulta kvarkkien löytämiseen sekä Yang–Mills-teorian kehittämiseen. Isospin-symmetria onkin edelleen tärkeä käsite hiukkasfysiikassa.
Mokkapuisto

Mokkapuisto on Tampereen keskustassa Tammerkosken länsirannalla sijaitseva pieni puisto, joka on osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Puisto sijoittuu Hämeensillan eteläpuolelle, Tempon talon viereen, ja sillalta laskeutuu sinne portaat. Puistoon pääsee kulkemaan myös Takon kartonkitehdasta reunustavalta Värjärinkujalta. Mokkapuiston ja Kirjastonpuiston yhdistää toisiinsa vuonna 2020 avattu, Hämeensillan alittava Tempon tunneli.
Mokkapuistoa on kunnostettu 2020-luvun taitteessa Hämeensillan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Sinne on istutettu uusia pensaita sekä erilaisia perennalajeja, kuten tähkätädykettä, varjoyrttiä ja verikurjenpolvea. Ison kaadetun puun tilalle on tuotu istukas, joka on samaa kantaa kuin Helsingin Lasipalatsin edustalta kaatunut salava.
Nykyisen Mokkapuiston läheisyydessä, Takon tehtaan laajennusosan kohdalla, on aikoinaan toiminut "Mokka-Puisto"-niminen kesäravintola.
Budgie

Budgie oli walesilainen Cardiffista kotoisin ollut heavy metal -yhtye, jonka raskas ja nopea musiikki toimi merkittävänä innoittajana useille NWOBHM-yhtyeille, kuten Metallicalle ja Iron Maidenille. Yhtye perustettiin vuonna 1967 ja se lopetti toimintansa 2010.
Aiheesta muualla.
Resiliini

Resiliini on elastomeerinen proteiini, jota löytyy monista hyönteisistä ja muista niveljalkaisista. Se tarjoaa pehmeän kumielastisuuden mekaanisesti aktiivisille elimille ja kudoksille. Esimerkiksi resiliinin ansiosta monien lajien hyönteiset voivat hyppiä tai kääntää siipiään tehokkaasti. Resiliinin löysi ensimmäisen kerran Torkel Weis-Fogh.
Resiliini on tällä hetkellä tehokkain tunnettu elastinen proteiini. Kulkusirkan jänteestä eristetyn resilinin elastisuuden on raportoitu olevan 97 % (vain 3 % varastoidusta energiasta menetetään lämpönä). Resiliiniä onkin tutkittu kumin korvikkeeksi ja myös sen käyttömahdollisuuksia lääketieteessä tutkitaan.
Cynopterus minutus

Cynopterus minutus on Indonesiassa, Malesiassa ja Bruneissa elävä hedelmälepakkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Sitä on tavattu metsissä ja kylissä. Laji on keskikokoinen, kyynärvarren pituus on 52,7–69,4 mm ja paino 20–56 g.
Saxophone Colossus

Saxophone Colossus on tenorisaksofonisti Sonny Rollinsin vuonna 1956 julkaistu kuudes studioalbumi. Vuonna 2017 Yhdysvaltain kongressin kirjasto valitsi Saxophone Colossuksen säilytettäväksi kansalliseen ääniteluetteloon "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet Sonny Rollins, ellei toisin mainita.
Johan Runius

Johan Runius (1. heinäkuuta 1679 Larv, Länsi-Götanmaa, Ruotsi – 1. heinäkuuta 1713 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija. Hän aloitti opinnot 1700 Uppsalassa mutta kuului hauskanpitäjiin ja oli ”hauska veikko”. Vuonna 1708 hänestä tuli kenraalikuvernöörin, kreivi Nils Strombergin yksityissihteeri ja tämän pojan opettaja. Näissä tehtävissä hän jatkoi kuolemaansa saakka.
Runiusta arvostettiin runoilijana myöhemminkin enemmän kuin monia aikalaisiaan, hänen hauskoja laulujaan ja välähdyksiään luettiin ihastuneena, kun ne oli julkaistu koottuna nimellä "Dudaim". Aikalaiskehujien ohella itse Carl Michael Bellmankin oli tutustunut hänen runotuotantoonsa. Vasta Sahlstedt lausui 1753 epäilyksensä niiden arvosta, ja myöhemmät kirjallisuushistorioitsija olivat yleensä samaa mieltä, kunnes 1800-luvun lopulla arvostus jälleen nousi, ja Fredrik Böökin loistava muotokuvaessee vuodelta 1910 käänsi huomion häneen. Runiuksen tunnetuin runo on ”Öfver verldenes fåfängligheter”. Hän vaikutti siihen, että ruotsin kielestä tuli käyttökelpoinen runokieli.
Runiuksen elämää leimasi alkoholi ja köyhyys: jo hänen vainoharhainen pappi-isänsä oli alkoholisti. Lyhyen elämänsä aikana hän oli hauska seuraihminen, joka innokkaasti ja kekseliäästi toimi tilausrunoilijana, kun tukholmalaiset porvariskodit tarvitsivat juhlarunoilijaa.
Runius kirjoitti myös isänmaallisia runoja, joista muistettava on 1713 kuninkaalle ja kuningashuoneelle laadittu uudenvuodentoivotus, jossa hän tulkitsee rauhantoiveita. Hän oli myös prosaisti ja myös kääntänyt ranskasta Jean de Préchacin novellin ”Den durchleuchtige genuesiskan” (käännös 1709, painettu vasta 1720-luvulla). Kansanlauluihin on omaksuttu Runiuksen oivalluksia ja improvisointeja, kuten muistumia hänen bakkanaalisesta elämästään ja harrastuksistaan. Monia myöhemmin Bellmanin nimiin liitettyjä anekdootteja kerrottiin 1700-luvulla Runiuksesta, ja ne saattavat olla vielä vanhempaakin perua.
Russkaja pravda

Russkaja pravda (’venäläinen oikeus’) on Kiovan Rusin aikainen lakikirja, jonka vanhin tunnettu käsikirjoitus on 1200-luvun lopulta. Sen on koonnut suuriruhtinas Jaroslav I Viisas. Russkaja pravda oli Kiovan Rusin ensimmäinen lakikokoelma, ja siitä oli käytössä laajennettu (121 artiklaa), lyhyt (43 artiklaa) ja tiivistetty versio. Laista on löydetty yli 100 käsikirjoitusta 1200-luvulta 1700-luvulle. Versiot säilyttivät auktoriteettinsa Kiovan Rusiin kuuluneissa ruhtinaskunnissa 1400-luvun loppuun asti.
1910-luvulla ajateltiin, että kirja on koottu vuonna 1019. Se on merkittävä muinaisslaavilaisten oikeustapojen ja -käsitteiden tuntemisen lähde. Sen alkuperäisistä slaavilaisista ja siihen vaikuttaneista muinaisskandinaavisista ja bysanttilaisista aineksista on tehty laajaa tutkimusta. Teosta on ollut kokoamassa myös suomensukuinen mies, Tšudin Miikkula. 1960-luvulla otaksuttiin tämän tapahtuneen vasta vuoden 1072 tienoilla.
Warabi

Warabi () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Arajoen alluviaalitasangolla. Warabissa on 75 801 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 5,11 neliökilometriä. Se on Japanin kaupungeista pinta-alaltaan pienin ja tiheimmin asuttu, Tokion erillisalueita lukuun ottamatta: kaupungin väestötiheys on yli 14 800 asukasta neliökilometrillä.
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Warabi kehittyi yhtenä vilkkaan Nakasendō-tiereitin postiasemista ("shukuba"). Tärkeä elinkeino kauden loppupuolelta lähtien oli "futagojima"-puuvillakankaan kudonta. Nykyisin kaupunkiin on sijoittunut esimerkiksi kone-, metalli-, väriaine- ja tietotekniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Warabi sai vuonna 1959. Toisen maailmansodan jälkeen se kasvoi voimakkaasti osana Suur-Tokion metropolialuetta, ja nykyisin kaupungin alue onkin lähes kokonaisuudessaan rakennettu. 
Warabin kulttuuriperintöön kuuluvat muun muassa Muromachi-kaudella rakennetun Warabin linnan rauniot, vuonna 1990 avattu paikallismuseo ja marraskuisin vietettävä Shukuba-matsuri, joka keskittyy vanhan postiaseman alueelle. Warabia palvelee JR Higashi-Nihonin Keihin-Tōhoku-linja.
Eemeli Etelälahti

Eemeli Etelälahti, sukunimi vuoteen 1918 "Friman" (15. tammikuuta 1887 Viitasaari – 11. syyskuuta 1957) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toimittaja ja oppikirjojen tekijä.
Etelälahden vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Friman ja Eeva Susanna Paananen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1912.
Etelälahti toimi opettajana Viitasaarella 1912–1918, 1927 ja uudelleen 1930–1946. Hän oli välillä opettajana Hämeenlinnan maalaiskunnassa 1927–1930. Hän oli Maalaiskuntien liiton kustannusosaston johtajana 1928–1929, Kristillinen Kasvatus-lehden toimitussihteerinä 1926–1927 ja 1929–1940 sekä Kansakoulu-lehden päätoimittajana 1927–1929. Hän toimitti Kodin osastoa Keski-Suomi-lehdessä 1915–1918 ja Kansakouluväen joulualbumi Valoa 1920–1925. Viitasaarella Etelälahti toimi Suovanlahden osuusmeijerin isännöitsijänä 1931–1940 ja Viitasaaren palovakuutusyhdistyksen toimitusjohtajana vuodesta 1951 alkaen.
Etelälahti oli kirkolliskokouksen jäsenenä 1928 ja 1943, kouluhallituksen kansanopetuslaitoksen opettajaneuvoston jäsenenä 1926–1928 ja Suomen kristillisen opettajaliiton hallituksen jäsenenä vuodesta 1926 alkaen. Hän oli myös Viitasaaren kunnanvaltuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana.
Etelälahti sanoitti Otto Kotilaisen 1929 säveltämän Joululaulun ("Joulu armas tullut on, juhla suuri verraton") ja Armas Maasalon säveltämän Jouluhymnin. 
Eemeli Etelälahti oli naimisissa vuodesta 1915 käsityönopettaja Aino Johanna Purasen kanssa.
Abram Lufer

Abram Mihailovitš Lufer (; 25. elokuuta 1905 Kiova – 13. heinäkuuta 1948 Kiova) oli ukrainalainen pianisti.
Lufer opiskeli musiikkikoulussa Kiovassa Grigori Beklemiševin johdolla (valmistuminen 1925) ja sitten Kiovan Lysenko-musiikki-instituutissa (valmistuminen 1928). Hän aloitti instituutissa opettamisen ja pääsi sen pianonsoiton laitoksen johtoon vuonna 1929. Vuonna 1930 Lufer oli ensipalkinnon voittaja yleisukrainalaisessa pianokilpailussa Harkovassa. Vuonna 1932 hän sai neljännen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa; pistemäärä oli sama kuin Bolesław Konin.
Luferin ohjelmistossa keskeinen sija oli merkittävillä romantiikan säveltäjillä (Schumann, Liszt, Chopin), mutta hän tulkitsi myös aikansa säveltäjien teoksia. Näihin kuuluivat hänen maanmiehensä Viktor Kosenko, Boris Ljatošinski ja Levko Revutski. Vuonna 1934 Lufer sai vastuulleen musiikkikoulutuksen uudistamisen Kiovassa. Tämän seurauksena eri musiikkikoulut yhdistettiin Kiovan konservatorioksi, jota Lufer johti kuolemaansa saakka. Vuosina 1941–1944 hän johti konservatoriotoimintoja Sverdlovskissa. Opetustoimien ohella Lufer toimi Kiovan filharmonikkojen ja Kiovan radion solistina.
Luferin johdolla opiskelleiden joukossa oli Tatjana Goldfarb.
Alter Bridgen diskografia

Alter Bridge on yhdysvaltalainen rock-yhtye, joka perustettiin Orlandossa, Floridassa vuonna 2004.
Tatjana Goldfarb

Tatjana Goldfarb (; 27. marraskuuta 1914 Odessa – 17. marraskuuta 1964 Tbilisi) oli ukrainalainen pianisti.
Goldfarb opiskeli pianonsoittoa Odessassa Berta Reingbaldin johdolla ja valmistui vuonna 1932. Vuosina 1935–1938 hän jatkoi opintojaan Kiovan konservatoriossa Abram Luferin ja vuosina 1939–1941 Moskovan konservatoriossa Heinrich Neuhausin johdolla. Jälkimmäisten opintojen aikana hän myös matkusti esiintymässä solistina Neuvostoliitossa. Hän erikoistui Frédéric Chopinin musiikkiin ja sai yhdeksännen sijan kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa (1937). Goldfarbin ohjelmistoon kuului myös klassismin ja aikansa ohjelmistoa. Hän edisti ukrainalaissäveltäjien, kuten Viktor Kosenkon ja Levko Revutskin teosten näkyvyyttä.
Goldfarb soitti Odessan filharmonikkojen solistina vuosina 1932–1935 ja Kiovan filharmonikkojen solistina kolmen seuraavan vuoden ajan. Vuodesta 1958 kuolemaansa saakka hän opetti Tbilisin konservatoriossa.
Dolours Price

Dolours Price (16. joulukuuta 1950 – 23. tammikuuta 2013) oli Väliaikaisen IRA:n jäsen, joka osallistui Old Baileyn pommi-iskun toteutukseen Lontoossa vuonna 1973. Iskussa haavoittui yli 200 ihmistä ja yksi kuoli saatuaan sydänkohtauksen. Price tuomittiin vankeusrangaistukseen, josta hän istui seitsemän vuotta. Hän aloitti vankilassa syömälakon, jonka aikana häntä pakkoruokittiin. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija armahti Pricen vuonna 1980 humanitaarisella perusteella, koska Price oli sairastunut anoreksiaan.
Price oli naimisissa näyttelijä Stephen Rean kanssa vuodet 1983–2003. Pricesta kertova dokumenttielokuva "I, Dolours" esitettiin Galwayn elokuvajuhlilla vuonna 2018.
Arraba (Israel)

Arraba (, ) on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Sen asukkaat ovat pääasiassa arabeja ja sen asukasluku oli vuoden 2019 lopussa 25 833.
Maantiede.
Arraba sijaitsee Galilean keskiosassa Sakhninin kaupungin itäpuolella.
Historia.
Nykyinen Arraba tunnettiin Rooman valtakunnan kaudella nimellä Gabara tai Araba. Osmanien aikaisessa veroluettelossa vuodelta 1596 kylässä sanotaan olevan 127 kotitaloutta ("khana"). Veroja maksettiin Nabluksen paššalle. 1700-luvulla kylä oli Zahir al-Umarin tukikohta. 1880-luvulla kylää luonnehdittiin suurehkoksi kivistä rakennetuksi kyläksi, jossa asui noin 1 000 muslimia ja kristittyä.
Väestö.
Arraban asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 25 833. Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa arabeja.
Witold Małcużyński

Witold Małcużyński (10. elokuuta 1914 Koziczyn – 17. heinäkuuta 1977 Palma de Mallorca) oli puolalainen pianisti.
Małcużyński osoitti musiikillista lahjakkuutta 5-vuotiaana ja sävelsi jo tällöin lyhyitä pianokappaleita. Järjestelmällisen pianonsoiton opiskelun hän aloitti 9-vuotiaana. Vuonna 1929 hän pääsi Varsovan konservatorioon, jossa opiskeli Jerzy Lefeldin johdolla vuoteen 1932 ja sitten korkeammalla tasolla Józef Turczyńskin johdolla. Małcużyński aloitti myös oikeustieteen ja filosofian opinnot Varsovan yliopistossa. Vuonna 1936 hän valmistui konservatorio-opinnoistaan. Małcużyński debytoi Varsovan filharmonisen orkesterin solistina tulkitsemalla Franz Lisztin toisen pianokonserton ja encorena Karol Szymanowskin h-mollimuunnelmat. Vuonna 1937 hän sai kolmannen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa.
Małcużyński täydensi opintojaan Pariisissa Marguerite Longin ja Isidor Philippin johdolla vuosina 1937–1938. Vuoden 1938 puolessavälissä pianisti palasi Puolaan pitämään konsertteja Varsovassa ja kiertämään esiintyjänä sekä Puolan suurempia asutuskeskuksia että pienempiä kaupunkeja. Vuonna 1939 hän palasi Pariisiin, jossa meni naimisiin pianisti Colette Gaveaun kanssa. Häitä vietettiin juuri toisen maailmansodan alkuvaiheissa Marguerite Longin ja runoilija Jan Lechońin todistaessa. Tammikuussa 1940 Małcużyński piti Pariisin-debyyttinsä solistina Frédéric Chopinin toisen pianokonserton esityksessä. Ranskan jouduttua miehitetyksi Małcużyński lähti Lissaboniin, josta siirtyi meritse Argentiinaan. Buenos Airesissa hän piti ensimmäisen konserttinsa marraskuussa 1940. Hän konsertoi pian eri puolilla Etelä-Amerikkaa. Huhtikuussa 1942 hän piti Carnegie Hallissa resitaalin, joka sai osakseen vaativan kriitikko Olin Downesin suosion. Małcużyński lähti kiertämään Yhdysvaltoja ja soitti sellaisten kapellimestarien kuin Serge Koussevitzkyn, Pierre Monteux'n, Paul Parayn, Dimítris Mitrópouloksen, Fritz Reinerin sekä George Szellin johdolla.
Małcużyński palasi maaliskuussa 1945 kotimaanosaansa ja konsertoi Lontoossa. Kuukausia myöhemmin hän esiintyi jälleen Pariisissa. Hän jatkoi uraansa konsertoimalla eri maanosissa ja levyttämällä keskeisille levymerkeille. Hänen levyttämäänsä ohjelmistoon kuuluu teoksia muiden muassa Chopinilta, Lisztiltä, Johannes Brahmsilta, César Franckilta, Pjotr Tšaikovskilta ja Sergei Rahmaninovilta.
Shin Sung-rok

Shin Sung-rok (kor. 신 성록) on eteläkorealainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa televisiosarjoissa:
Friedrich Rückert

Friedrich Rückert, kirjailijanimi Freimund Reimar, (16. toukokuuta 1788 Schweinfurt, Baijeri – 31. tammikuuta 1866 Schweinfurt, Baijeri) oli saksalainen runoilija ja orientalisti. Hän opiskeli 1805–1809 Würzburgin ja Heidelbergin yliopistoissa, oli 1811–1812 klassisen filologian yksityisdosenttina Jenassa ja siirtyi sen jälkeen kotiseudulleen, missä hän omistautui kielentutkimukselle ja kirjoitti eroottisia ja poliittisia runoja.
Kokoelmalla "Geharnischte Sonette" hän herätti innostusta vapaussotaan Ranskaa vastaan. Wienissä ollessaan hän tutustui itämaisiin kieliin ja oppi muutamassa vuodessa arabiaa, persiaa ja turkkia, ja tuloksena syntyi Hafizin ja Rumin esikuvien mukainen kokoelma "Östliche Rosen" (1822). Hänet kutsuttiin itämaisten kielten professoriksi Erlangenin yliopistoon 1826 ja Berliiniin 1841. Hän palasi vuonna 1848 kotiseudulleen, missä hän kuoli.
Rückertin ensikokoelmat olivat "Deutsche Gedichte" (1814, kirjailijanimellä Freimund Reimar) ja "Kranz der Zeit" (1817). Kootut runot "Gesammelte Gedichte" ilmestyivät 1834–1838. Hän myös käänsi runoja arabiasta, persiasta, sanskritista ja kiinasta. Hänen kuolemansa jälkeen julkaistiin "Gesammelte poetische werke" (1868–1869) sekä joitakin jälkeenjääneitä runoja ja käännöksiä.
Gustav Mahler on säveltänyt viisi Rückertin runoista "Kindertotenlieder" (1872), joita tämä kirjoitti 428. Kahden vuoden kuluttua, oman tyttärensä kuoleman jälkeen, Mahler sanoi, ettei olisi voinut säveltää enempää kuin ne viisi, jotka olivat jo aiemmin valmistuneet. Muista runoista Mahler on säveltänyt sarjan "Rückert-laulut".
Suomennettuja runoja.
Rückertin runojen suomennoksia on julkaistu seuraavissa antologioissa:
Oskari Kaakonkalvo

Oskari Kaakonkalvo, vuoteen 1907 Kruskopf (30. joulukuuta 1866 Ristiina – 14. tammikuuta 1923) oli suomalainen urkuri, laulaja ja järjestöjohtaja.
Kaakonkalvon vanhemmat olivat johtaja Antti Kruskopf ja Eva Tapanainen ja puoliso vuodesta 1897 Katri Paavolainen. Kaakonkalvo kävi Viipurin lyseota vuoteen 1883 saakka, toimi sitten vt. opettajana kansakouluissa Johanneksessa ja Anttolassa ja valmistui Turun lukkari- ja urkurikoulusta 1888. Helsingin musiikkiopiston soololaulu- ja urkuritutkinnon hän suoritti 1895 ja opiskeli soololaulua Dresdenissä 1897–1898 ja Berliinissä 1906. Kaakonkalvo toimi kanttorina Valkjärvellä 1891–1900, Kuopion maaseurakunnassa 1900–1904 ja Helsingin vanhan kirkon kanttorina vuodesta 1904. Hän toimi myös laulunopettajana ja musiikkikriitikkona. Kaakonkalvo esiintyi konserttilaulajana Suomessa ja Saksassa ja oopperalaulajana useissa suomalaisissa oopperoissa. Hän esiintyi basso-osissa Wagner-oopperoissa sekä Oskar Merikannon ja Armas Launiksen oopperoissa. Kaakonkalvo oli Suomen Kanttori-urkuriliiton perustajia ja liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1908–1922.
The Nothing

The Nothing on Kornin 13:s studioalbumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2019.
Trần-dynastia

Trần-dynastia (vietnamiksi: Nhà Trần) hallitsi nykyisen Vietnamin alueella sijainnutta Đại Việtin kuningaskuntaa vuosina 1225–1400. Se perustettiin, kun keisari Trần Thái Tông nousi valtaistuimelle sen jälkeen, kun hänen setänsä Trủn Thủ Độ järjesti Lý-dynastian kaatamisen. Trần-dynastia viimeinen keisari oli Thiếu Đế, joka viiden vuoden iässä pakotettiin luopumaan valtaistuimesta äitinsä isoisän Hồ Quý Lyn hyväksi. Trần-dynastia kukisti kolme mongolien hyökkäystä, etenkin Bạch Đằng -joen ratkaisevassa taistelussa vuonna 1288. 
Trần-dynastian aikana valtakunta pystyi laajentumaan etelään voittaakseen ja vasaloidakseen Champan. He alkoivat myös ensimmäistä kertaa käyttää paperirahaa Vietnamissa. Tran-dynastiaa on pidetty kulta-ajanjaksona vietnamin kielessä, taiteessa ja kulttuurissa. Tämä on luonut taas perustaa vietnamin kielen ja vietnamilaisen identiteetin kehitykselle ja vahvistumiselle.
Ryžkova

Ryžkova oli suomalainen siirtola aroalueella Länsi-Siperiassa Tobolskin kuvernementissa Tjukalinskin piirikunnassa 220 km Omskista luoteeseen. Siirtolassa oli 1900-luvun alkuvuosina suomensuomalaisia noin 400, lisäksi muun muassa inkeriläisiä ja pääväestönä latvialaisia. Siirtolassa oli kirkko ja suomenkielinen koulu. Siperian suomalaisten pappi asui Ryžkovassa 1819–1861. Asukkaat harjoittivat etupäässä karjanhoitoa, maanviljelys tuotti muun muassa ruista
Ryžkovan, ensimmäisen Siperian suomalaissiirtolan, perustivat Siperiaan 1802 karkotetut inkeriläiset. 1840-luvulta alkaen sinne ruvettiin lähettämään myös suomalaisia. Ryžkovasta käsin perustettiin kaikki Siperian muut suomalaissiirtolat: Verhne-Suetuk 1845, Bugene ja Bojarka 1847 sekä Om 1861 sen jälkeen kun Ryžkova alkoi käydä ahtaaksi ja syntyi levottomuutta ja Ryžkova lopulta paloi 1848..
1845 alueelle alettiin lähettää Suomesta karkotettuja rikollisia, ja seuraavien 62 vuoden aikana koko Siperiaan karkotettiin yhteensä noin 3 200 rikollista. Ensimmäinen Suomesta lähetetty pappi oli Johannes Granö. Suomalaisjäljet näkyvät seudulla yhä, vaikka vallankumous katkaisi yhteydet. Karkotukset päättyivät 1888, jolloin Siperiaan oli toimitettu kaikkiaan 880 pakkotyöläistä ja 2 356 uudisasukasta. Uudisasukkaat olivat irtolaisuudesta ja muista pikkurikoksita tuomittuja, jotka ennen rangaistusaikansa päättymistä pyysivät päästä Siperiaan uudisasukkaiksi.
Granö julkaisi ajastaan Siperiassa kirjat "Kuusi vuotta Siperiassa" (Helsinki: Weilin &amp; Göös, 1893). ja "Siperian suomalaiset siirtolaiset" (Fennia-sarja no 22; 1904-05). P. Granön kirjoitus "Siperian suomalaiset" sisältyy "Kansanvalistusseuran kalenteriin 1915".
GoDaddy

GoDaddy on yksi Yhdysvaltojen ja maailman suurimpia domainien eli verkkotunnusten rekisteröijiä. Yhtiön päämaja on Scottsdalessa, Arizonassa. Yrityksellä on 20 miljoonaa asiakasta ja se hallinnoi yli 80 miljoonaa verkkotunnusta. Yrityksellä on 14 toimistoa ympäri maailmaa, mm. Seattlessa ja Belgradissa.
Tunnusluvut.
Yrityksen tulot olivat vuonna 2020 yli 806 miljoonaa dollaria, ja yrityksen tuotot verkkotunnusten rekisteröinnistä olivat 369,6 miljoonaa dollaria. Kansainvälisen liiketoiminnan tuotto oli 266,1 miljoonaa dollaria.
Yhtiön taseessa oli vuoden 2020 kesäkuussa 772,7 miljoonaa dollaria. Yrityksen kokonaisvelat olivat 2,4 miljardia dollaria ja nettovelat 1,6 miljardia dollaria.
Mainonta.
Yritys on tullut tunnetuksi räväkästä mainonnastaan. GoDaddy käyttää puolessa vuodessa yli kymmenen miljoonaa dollaria mainontaan.
Kritiikkiä.
Yritys ajoi alas tietoturva-asiantuntija Fyodorin verkkosivun minuutin varoitusajalla vuonna 2007. Yhtiö perusteli alasajoa MySpace-palvelun vaatimuksella. Fyodor käynnisti GoDaddylle boikottikampanjan nimellä NoDaddy. Hän tarjoutui ostamaan verkkotunnuksen seksisivustolta, mutta sivusto lahjoitti sen hänelle ilmaiseksi. 
GoDaddy on myös tukenut Stop Online Piracy Act -aloitetta, jonka tarkoituksena on rajoittaa internetissä toimintaa. Cheezburger-meemisivusto uhkasi vievänsä yli tuhat internetosoitetta pois GoDaddyltä, mikäli se ei peruuta tukeaan.
Murojärv

Murojärv (myös "Külma järv, Mooru järv") on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnan Külman kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa.
Järvi on 180 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä Külman kylän peltoaukean laidalla erään maatilan äärellä. Peltoalue on järveä korkeammalla ja ympäristön alavat alueet ovat metsämaata, jota kutsutaan Peedo metsäksi. Järven muoto on pyöreä ja sen rantaviivan pituus on puoli kilometriä. Siinä ei ole saaria. Järven ympäri kulkee polku, mutta järvelle pääsee vain maatilalle tulevaa tietä pitkin.
Luontoarvoja ja luokittelu.
Ilmakuvista voi päätellä, että järven rantoja kiertää vesikasvillisuuden vyöhyke.
Vesistösuhteita.
Murojärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen laskuoja on Iskna jõen sivuhaara. Järveen tulee Külman kylän kautta lounaasta laskeva oja, joka on kylässä padottu kolmeksi lammeksi. Siihen tuo vettä myös toinen oja etelästä päin, mutta sen vedet suotuvat ensin suon läpi. Laskuoja laskee Häälijärveen, joka on Iskna jõen läpivirtausjärvi. Ojalla on pudotusta vain metrin verran. Iskna jõgi, jota voidaan kutsua täällä myös Troll'a ojaksi, yhtyy 15 kilometrin päässä Võhandu jõgeen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Kansallisbibliografian kontrollinumero

Kansallisbibliografian kontrollinumero (, NBN) on joukko kansalliskirjastojen omia tunnusjärjestelmiä, joilla täytetään standarditunnuksien aukkoja. Vanhin on Kongressin kirjaston Kongressin kirjaston kontrollinumero (LCCN). NBN-tunnuksilla kansalliskirjastot voivat pysyvästi identifioida vanhan aineiston sekä uuden materiaalin, jolle ei voi antaa standarditunnusta.
Internetissä linkkinä toimii URN codice_1, jota koskee IETF:n määrittely (korvaa: ). NBN-tunnuksessa on maakoodi, kirjastotunnus (jos useita kansalliskirjastoja) ja kansalliskirjaston oma osuus, jonka se voi jakaa haluamallaan tavalla. NBN-tunnuksia on käytössä useissa Euroopan maissa.
Fintossa olevaan materiaaliin voi viitata URI-muodossa kuten: codice_2
Wikidatassa käytetään propertyä .
Yashio

Yashio () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin kaakkoisosassa Naka- ja Ayasejokien välisellä alluviaalitasangolla. Etelässä kaupunki rajautuu Tokion metropoliin. Yashiossa on 92 473 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 18,02 neliökilometriä. 
Yashio oli vielä toiseen maailmansotaan saakka maatalousvaltaista aluetta, jossa viljeltiin riisin lisäksi vihanneksia, kuten pillisipulia ja lootuksenjuurta ("renkon"). Sodan jälkeen se alkoi kuitenkin kasvaa voimakkaasti osana Suur-Tokion metropolialuetta. Sinne sijoitettiin suurimittakaavaisen lähiörakentamisen lisäksi myös kone-, metalli-, väriaine- ja tekstiiliteollisuutta. Yashion kyläkunta muodostettiin kuntaliitoksella vuonna 1956. Maaseutukaupunki siitä tehtiin vuonna 1964, ja kaupunkioikeudet se sai vuonna 1972. Kaupunki on kärsinyt rakentamisen ja pohjaveden käytön aiheuttamasta maan vajoamisesta.
Yashiota palvelee Tsukuba Express -pikajunalinja.
Sarah McLeod

Sarah McLeod (s. 18. heinäkuuta 1971 Putaruru) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa hobitti Ruusa Tölliä elokuvissa ' ja '. Muita rooleja on May Belle elokuvassa "Unohdetut kuvat" vuonna 1995.