tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ojakkala

Ojakkala on taajama Vihdissä Länsi-Uudellamaalla noin 45 kilometriä Helsingistä luoteeseen. Enäjärven rannalla sijaitsevan taajaman asukasluku oli vuoden 2022 lopussa 1 394. Se on Vihdin kunnan kolmanneksi suurin taajama Nummelan ja Vihdin kirkonkylän jälkeen. Ojakkalan läpi kulkee yksiratainen Hyvinkään–Karjaan rautatie, jonka sähköistys valmistui vuoden 2024 lopussa. Ojakkalan kylä tunnetaan erityisesti urheilusta ja ulkoilusta. Ojakkalassa sijaitseva muun muassa vuonna 1984 perustettu hiihtokeskus Vihti Ski Center, vuonna 2000 perustettu golfkeskus Vihti Golf Center ja 2017 perustettu PuuhaPark. 
Ojakkalassa toimii urheiluseura Ojakkalan Visa, joka on järjestänyt alueella muun muassa puistohiihtoja. Aikaisemmin Ojakkalassa on järjestetty muun muassa Vihdin Vesivauhtikisat. Vihdin Moottori-Miehet järjesti vuosikymmenien ajan motorcross-kisoja Ojakkalassa.
Ojakkalassa toimivat myös Hennolan kotieläinpiha, VHL-huolto ja Maxit Oy Ab. Ojakkalan Kotkaniemessä sijaitsee muun muassa Yaran koetila. Ojakkalan koulussa työskentelee luokat 1–6.
Historia.
Ojakkalan alueella sijaitsee 1500-luvulta peräisin oleva Kotkaniemen kartano, joka toimii nykyisin Yaran koetilana. Vuonna 1871 Ojakkalaan avattiin Vihdin ensimmäinen kansakoulu: Pietilän kansakoulu. Ojakkalan rautatieasema avattiin liikenteelle 1897, ja se toimi vuoteen 1983 saakka. Asema toimi myös yksityisen kapearaiteisen 600-millimetrisen Ojakkalan–Olkkalan rautatien pääteasemana vuosina 1912–1957.
Ojakkala oli Vihdin kunnan tärkeä kaupallinen ja liikenteellinen keskus 1930-luvulle ja sotien aikoihin saakka. Ojakkalan asemalla toimi muun muassa Vihdin Seudun Osuusliikkeen pääkonttori sekä leipomo. Jatkosodan aikana Neuvostoliitto pommitti Ojakkalan asemaa. Nummelan vauhdikkaimman kasvun aikana Ojakkala menetti asemansa keskuksena, mutta on sittemmin kehittynyt nauhakaupunkina Nummelan yhteyteen.
Vetopuhallin

Vetopuhallin on höyryveturin nokikaapissa oleva metallinen, ylöspäin kapeneva putki jonka alapäähän on sijoitettu sylinterien poistohöyryputkien päät.
Putken yläpuolella on suoraan savupiippuun johtava, hiukan väljempi metalliputkesta tehty niin ikään ylöspäin kapeneva vetosuppilo. Näiden putkien välillä on tarkkaan mitattu aukko. Poistohöyry kohoaa paineen johdosta pitkin putkea ja edelleen vetosuppiloon ja savupiipusta ulos eli pienimmän vastuksen tietä, mutta koska kavennus lisää vastusta niin virtausnopeus nousee ja täten ns. ejektori-ilmiön johdosta syntyvä veto pyrkii muodostamaan nokikaappiin tyhjiötä joka puolestaan säätelee tuliputkien vetoa suurin piirtein itsetoimivasti poistuvan höyryn määrän eli käyttötarpeen mukaan. 
Tussahtelevat äänet, jotka kuuluvat höyryveturin lähtiessä liikkeelle ovat juuri vetopuhaltimen poistohöyrypurkauksia. Ne saavat vaihtelevan kaikupohjan nokikaapista ja savupiipusta, mikä piippujen eri tavoin kulumalla muotoutuneista sisuksista johtuen aiheuttaa osaltaan sen, että jokaisen höyryveturin ääni on yksilöllinen.
Koska järjestelmä toimii vain valtaventtiilin auki ollessa, on olemassa myös höyryllä toimiva käsiohjauksinen apulietsoin eli sutari jolla vetoa voidaan lisätä myös veturin seistessä, mikä on tarpeen mm. rakennettaessa tulipesällistä liikkeelle lähtöä varten.
Bloedrivierin taistelu

Bloedrivierin taistelu oli zulujen ja voortrekkerien välillä 16. joulukuuta 1838 käyty taistelu, jossa Andries Pretoriuksen johtamat 464 buuria kukistivat kuningas Dinganen arviolta 15 000 impin armeijan. Taistelu sai afrikaansinkielisen nimensä ("Bloedrivier", ’verijoki’) siitä, että kaatuneiden zulujen veri värjäsi Ncome-joen veden punaiseksi. Bloedrivierin taistelun muistopäivää vietettiin aikaisemmin Etelä-Afrikassa "Valan päivänä" ja nykyisen se on kansallisen yhtenäisyyden ja sovinnon päivä, .
Tausta.
Ensimmäiset voortrekkerit alkoivat ylittää Natalin Lohikäärmevuoria vuonna 1837. Kuningas Dingane pyrki aluksi mukautumaan tilanteeseen, mutta alkoi sitten pitää valkoisten läsnäoloa vaaraksi zuluvaltiolle. Niinpä hän hyökkäsi heitä vastaan ja tuhosi yhden uudisraivaajien leireistä. Seuraavana vuonna saapui kuitenkin uusi ja entistä paremmin varustautunut joukko uudisraivaajia.
Tapahtumat.
15. joulukuuta Pretorius muodosti "laagerin", vankkurien suojaaman leirin, Ncome-joen varrelle ja suojasi vankkurien välit puisilla barrikaadeilla. Myöhemmin iltapäivällä Pretoriuksen 300 miehen muodostama ratsuväki huomasi 15 000 miehen vahvuisen zuluarmeijan lähestyvän ja palasi turvaan leiriin.
Pimeän laskeuduttua zulut päättivät hyökätä seuraavana aamuna auringon noustessa. Zulujen etulinja muodostettiin noin 40 metrin päähän vankkureista. Voortrekkerit avasivat tulen ja jo ensimmäisessä yhteislaukauksessa kaatui satoja zulusotilaita. Buurit ehtivät ampua vielä kaksi yhteislaukausta ennen kuin zulujen onnistui aloittaa rynnäkkönsä kohti leiriä. Leirin sisään muodostunut yhteislaukauksista muodostunut tiheä savu haittasi näkyvyyttä ja Pretorius antoi käskyn lopettaa ampuminen. Samalla zulut päättivät vetäytyä noin 500 metrin päähän leiristä.
Zulut aloittivat pian toisen rynnäkön ja buurien tulitus oli lähietäisyydeltä hyvin tehokasta, koska yksi ammus muodostui 10 lyijykuulasta. On sanottu, että tämän vuoksi Bloedrivierin taistelu on maailmanhistorian ainoa taistelu, jossa kuoli enemmän ihmisiä kuin ammuttiin laukauksia. Zulut päättivät jälleen vetäytyä 500 metrin päähän leiristä.
Kolmannessa rynnäkössä zulut käyttivät uutta taktiikkaa ja etenivät pienemmissä muodostelmissa ja pitäen suurempaa etäisyyttä toisiinsa. Vaikka voortrekkerien onnistui ampua vähemmän hyökkääjiä, heidän puolustuksensa kuitenkin kesti ja zulujen oli pakko vetäytyä jälleen. Zulujen neljännen rynnäkön jälkeen Pretorius käski nuoremman veljensä Bartin johtaman 100 miehen ryhmän hyökätä ja muodostaa kiila zulujoukkojen keskelle. Kolmannella yrittämällä voortrekkerien onnistui työntyä zululinjan läpi ja hyökätä heidän kimppuunsa selustasta. Lopulta zulut pakenivat taistelukentältä.
Seuraukset.
Zulusotia käytiin vielä Bloedriverin taistelun jälkeenkin, ja 1880-luvulla brittien ja buurien yhdistyneet sotavoimat kukistivat zulut lopullisesti.
Amu Urhonen

Amu Anna-Maria Urhonen (s. 19. syyskuuta 1980 Tampere) on suomalainen kansalaisaktivisti ja poliitikko.
Urhonen on toiminut Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana vuoden 2007; vuonna 2006 hän oli järjestön varapuheenjohtaja ja vuosina 2003–2004 hallituksen jäsen. Lisäksi hän on ollut ViNOn opiskelijavaltuuskunnan puheenjohtaja 2006–2007 ja EU-työryhmän puheenjohtajana 2005.
Urhonen oli Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtaja kauden 2005–2007. Hän toimi tällä kaudella myös puolueen vammaispoliittisen työryhmän puheenjohtajana ja tasa-arvotyöryhmän jäsenenä. Kaudella 2007–2009 hän on vihreiden tasa-arvo-, ikääntymispoliittisen ja koulutuspoliittisen työryhmän jäsen. Lisäksi hän on ollut vihreiden ehdokkaana kunnallisvaaleissa sekä eurovaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007.
Kunnallisvaaleissa 2004 ja 2008 Urhonen valittiin Tampereen varavaltuutetuksi. Hän on myös terveyttä ja toimintakykyä edistävien palvelujen lautakunnan jäsen. Urhonen on ollut Tampereen Vihreiden puheenjohtajana 2005, varapuheenjohtajana 2004 ja hallituksessa vuodesta 2001. Urhonen on myös Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan edustajiston jäsen.
Amu Urhonen käyttää liikkumiseen pyörätuolia. Hän on ollut syntymästään saakka vammainen. Urhonen on toiminut Vihreiden Vaivaisten eli Vihreän liiton vammaisjärjestön puheenjohtajana vuodesta 2005. Hän on työskennellyt vammaisten ihmisoikeusjärjestö Kynnyksen nuorisosihteerinä, ja vuonna 2008 hänet valittiin järjestön puheenjohtajaksi. Hän vastustaa sikiöseulontoja.
Urhonen opiskelee sosiaalipolitiikkaa Tampereen yliopistossa ja teologiaa Helsingin yliopistossa. Hän on suorittanut teologian maisterin tutkinnon.
Myrskylän suojeluskunta

Myrskylän suojeluskunta perustettiin porvoolaisten aloitteesta. Ensimmäinen kokous järjestettiin 2.9.1917 palokunnan muodostamiseksi porvoolaisten johdolla. Vastoin odotuksia kokouksessa seurantalolla oli puolet sosialisteja. Suojeluskunta päätettiin kuitenkin perustaa yhteishengessä, mutta myöhempi poliittinen jakautuminen keskeytti sen toiminnan. Myrskylän suojeluskunnassa oli 30 jäsentä, joista viisi osallistui suojeluskuntien puolella sisällissotaan sodan ensivaiheissa. Sen johtohenkilöinä toimivat V. Wirén, J. A. Melander ja R. Kiviranta. 
Talvi- ja jatkosota.
Talvi- ja jatkosodassa Myrskylän suojeluskunta toimi kotijoukkona, joka ylläpiti Lotta Svärdin kanssa Myrskylän ilmavalvonta-asemaa.
Suojeluskunta kuului Porvoosta johdettuun Itä-Uudenmaan suojeluskuntapiiriin.
Apulietsoin

Apulietsoin eli sutari on koje, jolla vetoa voidaan lisätä myös höyryveturin seistessä.
Tämä on tarpeen mm. rakennettaessa tulipesällistä liikkeelle lähtöä varten. 
Apulietsoimen syöttösuutin on sijoitettu vetopuhaltimen yläpäähän; se on useimmissa vetureissa ympyränmuotoinen, yläpinnaltaan rei´itetty putki kattilasta tulevan syöttöhöyryputken päässä; kun sen käyttöventtiili avataan, suuttimesta purkautuva höyrysuihku aikaansaa saman vaikutuksen kuin poistohöyrypurkauskin eli vetää nokikaapista ilmaa mukanaan ja siis pyrkii muodostamaan nokikaappiin tyhjiötä. Vaikutus etenee tuliputkien kautta tulipesään ja vetää pesässä kehittyvät palokaasut puoleensa ja edelleen ulos piipusta. Näin vältetään ns. leiskahdus eli pesään kertyvien savukaasujen räjähdysmäinen syttyminen, joka ilman lisävetoa syntyisi kun pesään tulvahtaa suuri määrä happea silloin kun luukku avataan.
Rikosilmoitus

Rikosilmoitus on mahdollisesta rikoksesta poliisille tehtävä ilmoitus. Rikosilmoituksen voi tehdä kuka tahansa henkilö ja poliisilla on velvollisuus ottaa se vastaan. Rikosilmoituksen tarkoituksena on antaa poliisille mahdollisimman tarkka kuvaus esitutkintaa varten siitä, mitä on tapahtunut ja ketkä ovat asianosaisia. Rikosilmoitus on toimi, jolla esitutkinta pannaan vireille, mutta poliisilla ei ole velvollisuutta käynnistää esitutkintaa rikosilmoituksen jättämisen perusteella. Poliisilla täytyy olla "syytä epäillä" rikoksen tapahtuneen (ns. syytä epäillä -kynnys) ennen kuin esitutkinta käynnistetään.
Rikosilmoituksen voi tehdä käymällä poliisiasemalla. Osa rikosilmoituksista saa alkunsa poliisin kotikäynneistä. Vähäisistä rikoksista rikosilmoitus voidaan tehdä Internetissä tai puhelimitse. Poliisit kirjoittavat ilmoituksen kolmannessa persoonassa asianomistajan kertoman perusteella. Ilmoitus tallentuu poliisin tietokantaan, jonka jälkeen päätetään, aloitetaanko ilmoituksesta esitutkinta vai ei.
Rikosilmoituksen sisältö.
Poliisi tarvitsee mahdollisimman tarkan kuvauksen siitä, mitä on tapahtunut ja ketkä ovat asianosaisia.
Ilmoituksessa selvitetään:
Kapital (albumi)

Kapital on Laibach-yhtyeen albumi. Levy ilmestyi keväällä 1992 varoittamaan entisiä itäblokin maita kapitalismista. Levyä on kutsuttu Karl Marxin "Pääoman" jatko-osaksi tai päivitykseksi. Kaikista kappaleista on eri versiot LP-, kasetti- ja CD-versioilla. Laibachin sivuyhtyeen Germanian kappaletta "Steel Trust" ei ole CD-versiolla. Moniin levyn kappaleisiin on samplattu repliikkejä eri elokuvien ääniraidoilta, muun muassa elokuvista "Lemmy Caution – piru mieheksi", "Rosemaryn painajainen" ja "THX 1138". 
Kappaleet.
Kasettiversion kappalejärjestys.
0
I
LP-version kappalejärjestys.
0
I
Levyn teko.
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Laibach, paitsi "Kinderreich" kasetti- ja CD-versiot sanoittanut "Einstein" ja "Steel Trust" säveltänyt ja sovittanut Bertrand Burgalat sekä sanoittanut Germania. Kaikki kappaleet tuottanut Laibach, paitsi "Le Privilege des Morts", "Codex Tobus"/"Codex Durex", "The Hunter's Funeral Procession", "White Law", "Torso", "Entartete Welt" ja "Regime of Coincidence, State of Gravity" tuottanut Laibach ja Paul Kendall, "Young Europa" tuottanut Laibach ja Julian Briottet sekä "Steel Trust" tuottanut Rico Conning. Nauhoittanut ja miksannut Paul Kendall, Julian Briottet ja Laibach, "Wirtschaft Ist Tot" miksattu yhdessä Daniel Millerin kanssa, "Steel Trust" miksannut Rico Conning. Kappaleet tehty ja ohjelmoitu NSK studio Reichstagissa, Ljubljanassa. Ne on nauhoitettu ja miksattu Worldwide-studiossa Lontoossa.
Nek

Nek, oikealta nimeltään Filippo Neviani (s. 6. helmikuuta 1972 Sassuolo, Modena, Emilia-Romagna, Italia), on italialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän levyttää sekä italiaksi että espanjaksi.
Nek esiintyi vuonna 2005 Rooman Circus Maximuksessa järjestetyssä Live 8 -konsertissa.
Bulgarian avaruustutkimuksen ja -teknologian instituutti

Avaruustutkimuksen ja teknologian instituutti (), lyhennys IKIT) on Bulgarian tiedeakatemian alainen tutkimuslaitos, joka koordinoi Bulgarian avaruustoimintaa. Tutkimuslaitoksen päätoimipaikka on Sofiassa. 
Tausta.
Bulgarian avaruustoiminta käynnistyi vuonna 1969, jolloin Bulgarian tiedeakatemiaan (BAN) luotiin avaruusalan elin. Sitä seurasi useiden vuosien innostuneen toiminnan jakso. Ensimmäinen bulgarialainen avaruuslaite P-1 laukaistiin vuonna 1972. Tällöin Bulgariasta tuli sen oman laskutavan mukaan maailman 18. avaruusmaa. 
Vuonna 1975 Bulgariaan perustettiin Avaruustutkimuksen keskuslaboratorio. Bulgaria otti osaa SEV-maiden Intercosmos-ohjelmaan rakentamalla avaruuslaitteita useisiin Interkosmos-satelliitteihin ja luotainraketteihin. Bulgarialainen kosmonautti Georgi Ivanov lensi vuonna 1979 Sojuz 33-aluksella. Bulgarialainen kosmonautti on vieraillut sekä Saljut 6- ja Mir-avaruusasemilla. Vuonna 1981 laukaistiin kaksi ”Intercosmos Bulgaria - 1300”- ja ”Meteor-Proroda”-satelliittia, joiden koko hyötykuorma oli bulgarialainen. Samana vuonna käynnistettiin Bulgarian kansallinen avaruusohjelma.
Bonaparti.lv

Bonaparti.lv on kuuden latvialaisen tenorin muodostama yhtye, joka perustettiin Eurovision laulukilpailua 2007 varten. Se edusti maataan kilpailussa italiankielisellä kappaleella ”Questa Notte”, sai 54 pistettä ja sijoittui kuudenneksitoista. Kappaleen sävelsi ruotsalainen Kjell Jennstig, joka lähetti sen Latvian "Eirodziesma"-karsintakilpailuun. Koska kilpailun säännöt sallivat vain latvialaisten artistien osallistumisen, Jennstig kokosi uuden kokoonpanon kuudesta latvialaisesta tenorista: Normunds Jakušonoks, Zigfrīds Muktupāvels, Kaspars Tīmanis, Andris Ābelīte, Andris Ērglis ja Roberto Meloni.
Viisi Bonaparti.lv-yhtyeen jäsenistä on muista hankkeista entuudestaan tunnettuja latvialaisia muusikoita. Yksi jäsenistä, Roberto Meloni, on useamman vuoden Riiassa asunut italialainen.
Bonaparti.lv-ryhmän jäsenten uutisoitiin jääneen kadoksiin toukokuun 4. ja 5. päivän välisenä yönä 2007 heidän lähdettyään Montenegron juhlista. Kuten aiemmin oli julkisuudessa arveltu, katoamistapaus osoittautui perättömäksi huhuksi tai mainostempuksi.
Tim Blake

Tim Blake (s. 2. helmikuuta 1952 Hammersmith, Lontoo) on englantilainen kosketinsoittaja. Hänet tunnetaan Crystal Machine -yhtyeestään, jossa hän soittaa syntetisaattoria ranskalaisen Patrice Warrinerin toimiessa valotaiteilijana. Crystal Machine oli ensimmäisiä yhtyeitä, jotka toivat syntetisaattorit ja laserit keikoille 1970-luvun alkupuoliskolla. 
Muita yhtyeitä, joiden riveissä Blake on soittanut, ovat muun muassa Gong ja Hawkwind.
Konetuliase

Konetuliaseeksi katsotaan aseet, jotka ampuvat sarjatulta. Näitä ovat muun muassa konepistooli, konekivääri, rynnäkkökivääri, pikakivääri ja konetykki. 
Ensimmäiset konetuliaseet olivat varsin raskaita, hankalakäyttöisiä ja harvinaisia. Varhaisimmat konetuliaseet saattoivat tarvita useita käyttäjiä. Sittemmin konetuliaseista on tullut yleisiä ja nykyään eri maiden jalkaväen sotilaat on tyypillisesti aseistettu henkilökohtaisella konetuliaseella.
Ensimmäisen käytännöllisen konekiväärityyppisen aseen valmisti yhdysvaltalainen Richard J. Gatling vuonna 1862. Gatling oli monipiippuinen ja kammesta kiertämällä koneisto latasi uusia patruunoita piippuihin yhden piipun vuorollaan lauetessa. 
Seuraava askel kehityksessä oli Hiram Maximin vuonna 1884 keksimä Maxim-konekivääri, jossa rekyylistä voimansa saava koneisto latasi uuden patruunan automaattisesti toisensa perään.
Nykyisin konekiväärit ovat yleensä vyösyötteisiä aseita, joiden tulinopeus on 500–1000 laukausta minuutissa. Ne jatkavat ampumista niin kauan kuin liipasin on painettuna ja ammuksia riittää.
Ei yhdeksän uutiset

Ei yhdeksän uutiset () oli BBC:n tuottama satiirinen sketsisarja, jonka vakionäyttelijöitä olivat Rowan Atkinson, Mel Smith, Griff Rhys Jones ja Pamela Stephenson. Sarjassa pilailtiin muun muassa kuninkaallisten ja julkkisten kustannuksella. "Ei yhdeksän uutiset" -sarjaa tehtiin lopulta kolme tuotantokautta. Yhdysvalloissa kaapelikanava HBO toi vuonna 1983 oman versionsa ohjelmasta, sen nimeksi tuli "Not Necessarily the News", jota tehtiin vuoteen 1990 asti. Sarja on palkittu muun muassa Montreux'n kultaisella ruusulla ja Emmyllä. 
Sarjaa näytettiin 1980-luvulla Suomen televisiossa ja myöhemmin sarjan uusintoja on 2000-luvulla näyttänyt TV5. "Helsingin Sanomien" Marjatta Möttölä esitteli sarjan marraskuussa 1981 suomalaiseen tv-viihteeseen verrattuna rohkeana ja erittäin taitavasti leikattuna: ”Sarjan onnistumisen edellytys on uskallus, perienglantilainen hyve olla nielemättä mitään pureksimatta. Se nauraa itselleen, televisiolle, se nauraa julkisuuden henkilöille kuninkaallisia myöten, [--] se nauraa koko maailmalle. Välillä se on vahingoniloista naurua, väliin iloista, väliin viiltävän pilkallista.”
Suomessa ohjelman sketseistä tehtyjä koosteita on julkaistu VHS-kasettina ja myöhemmin yhden DVD-levyn kokoelmalla.
N’zi-Comoén alue

N’zi-Comoé () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 633 927 asukasta ja sen pinta-ala oli 19 242 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Dimbokro. 
Hallintouudistuksessa N’zi-Comoén alueesta ja osasta Lacsin aluetta muodostettiin Lacsin piirikunta.
Jalasjärven suojeluskunta

Jalasjärven suojeluskunta oli yksi Suomen ensimmäisistä suojeluskunnista entisessä Jalasjärven kunnassa. Se perustettiin palokunnallisena suojeluskuntana 5. elokuuta 1917. Sen ylipäälliköksi valittiin Tuomas Luopajärvi. Samalla valittiin myös kyläpäälliköt.
Suojeluskunnalle vahvistettiin "Ilkasta" kopioidut säännöt, jotka Vaasan läänin virkaa toimittava kuvernööri Juho Torppa hyväksyi 29. elokuuta 1917. Suojeluskunnalle valittiin sääntöjen mukainen pysyvä johtokunta. Rahoituksesta vastasi kannattajajäsenistö. Suojeluskunta harjoitteli taajaan ja sai kokoon 80 henkisen liikuteltavissa olevan pysyvän joukon.
Suojeluskunta kunnallistettiin 17. joulukuuta 1917 myrskyisän kuntakokouksen tuloksena. Jalasjärven kunta hyväksyi Jalasjärven suojeluskunnan kunnallistamisen, mutta ei myöntänyt varoja sen ylläpitämiseksi. Kunta kuitenkin osallistui suojeluskunnan valvontaan nimittämällä siihen edustajansa. Suojeluskunnan päällystö muodosti esikunnan, joka jatkoi kehittämistä johtokunnassa olevasta asenteesta huolimatta. Erityisesti Juho Tala oli aktiivinen.
Jalasjärven suojeluskunnan aseistus koostui alkuvaiheessa Vetterli M 1869- eli niin sanotuista Grafton-kivääreistä. Suojeluskunta nouti tammikuun 1918 puolivälissä itselleen Ilmajoelta 260 kivääriä ja kaksi konekivääriä. Kivääreistä 200 meni perusteilla olevalle Suomen Tasavallan Vartiostolle, joten niistä jäi 60 Jalasjärven suojeluskunnalle itselleen. Tasavallan Vartiostossa oli ollut 10 upseeria ja 34 miestä. Tammikuussa lopulla 1918 Tasavallan Vartiostoon liittyi 80 jalasjärveläistä, mikä kolminkertaisti sen kirjavahvuuden. Suomen Tasavallan Vartiosto oli itsenäiseksi julistautuneen Suomen ensimmäinen jalkaväen joukko-osasto ja samalla Suomen puolustusvoimien maavoimien ensimmäinen joukko-osasto.
Jalasjärven suojeluskunnassa oli 142 jäsentä, joista 80 osallistui suojeluskuntien puolella sisällissotaan sodan ensivaiheissa. Sillä itsellään oli 61 kivääriä.
Suojeluskunnan johtohenkilöinä toimivat Tuomas Luopajärvi, E. Luopajärvi, K. Luopajärvi, E. Martikainen, J. J. Rajala, V. M. Petäys, J. Paloneva, I. G. Seilo ja V. Jokipii. Jalasjärven suojeluskunnasta Vimpelin koulun kävivät Viljo Petäys ja Unto Mäenpää.
Jaakko Paloneva oli vuodesta 1915 Koskuen konstaapeli.
Sisällissodassa kaatui suojeluskuntien puolella 43 jalasjärveläistä, mikä on 0,32 prosenttia väestöstä sekä samalla Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin suhteellisesti suurimpia kaatuneiden määriä.
Suojeluskuntien valvontakomission edellyttämän lakkauttamisen yhteydessä Moskovan välirauhan perusteella Jalasjärven suojeluskunnan ampumarata Kiuaskalliolla siirtyi Jalasjärven Ampujat ry:lle. Jalasjärven kotiseutumuseon alueella sijaitsevassa Jalasjärven sotaveteraanien perinnetalossa on Jalasjärven suojeluskuntaan liittyviä esineitä ja suojeluskuntien "Hakkapeliitta"-lehden vuosikerrat sidottuna.
Kojima

Kojima oli japanilaisen Matsuhisa Kojiman luoma Formula 1 -talli. Talli osallistui vain kahteen osakilpailuun kausilla 1976 ja 1977.
Suomalaisista Keke Rosberg on testannut tallin autoa vuonna 1977.
Zanzanin alue

Zanzan () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 701 005 asukasta ja sen pinta-ala oli 38 251 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Bondoukou. 
Hallintouudistuksessa Zanzanin alueesta muodostettiin Zanzanin piirikunta ilman aluemuutoksia.
Listeria monocytogenes

Listeria monocytogenes on "Listeria"-sukuun kuuluva grampositiivinen bakteeri, joka aiheuttaa listerioosiksi kutsuttua vatsatautia. Listeria-bakteeria esiintyy varsin yleisesti maaperässä.
Bakteeri on saanut nimensä brittiläisen lääkärin Joseph Listerin mukaan.
Listerioosi.
Listeriatartunnan voi saada huonosti pestyistä vihanneksista, raa'aksi jääneestä lihasta, pastöroimattomista maitotuotteista tai kalasta. Listeriabakteeri lisääntyy tyhjiöpakatussa tuotteessa myös jääkaappilämpötilassa. Se tuhoutuu jos tuote kuumennetaan kauttaaltaan 90 asteeseen kahdessa minuutissa. Mikrokuumennus ei kuumenna tasaisesti eikä siten tuhoa kaikkia bakteereja.
Listerioosi aiheuttaa verenmyrkytystä ja aivokalvontulehdusta. Verenmyrkytykseen kuolee hoidosta huolimatta 30–50 prosenttia sairastuneista, aivokalvontulehdukseen noin joka viides. Bakteeri tarttuu myös eläimiin, ja voi eläimilläkin olla oireeton. Listeriaan sairastuvat yleensä ihmiset, joilla on heikentynyt vastustuskyky eli esimerkiksi vanhukset, raskaana olevat ja vastasyntyneet. Se on vaarallinen tyypillisesti myös syöpä- ja AIDS-potilaille sekä maksa- ja munuaistauteja sairastaville.
Suomessa todetaan vuosittain 20–70 listerioositapausta. Vuonna 2010 tapauksia todettiin poikkeuksellisen paljon, 70 tapausta, joista neljäsosa kuoli. Syyksi epäiltiin kalatuotteita. Suurin osa sairastuneista oli iäkkäitä tai heillä oli jokin heikentävä perussairaus.
Eläimillä.
Eläinten sairautena listerioosi yhdistetään useimmin lampaisiin ja vuohiin. Syynä on yleensä pilaantunut säilörehu, johon on voinut sekoittua ulosteita tai ulosteista kontaminoitunutta multaa. Tyypillisiä oireita ovat tasapainohäiriöt ja nielemisvaikeudet mutta eläimet voivat myös kuolla äkillisesti ennen kuin oireita ehtii muodostua. Koska syy kohdistuu useisiin eläimiin, sairastuneitakin on yleensä useita. Alkuvaiheessa hoitoa voidaan yrittää antibiooteilla, mutta kuolleisuus on korkea ja parantuneistakin monille jää eriasteisia hermosto-oireita.
Harvey Bainbridge

Harvey Frederick Bainbridge (s. 24. syyskuuta 1949, Dorset) on brittiläinen muusikko, joka parhaiten muistetaan Hawkwindin pitkäaikaisena basistina ja kosketinsoittajana. 
Vuonna 1977 Hawkwindin laulaja Robert Calvert ja kitaristi Dave Brock kasasivat sivuprojektiyhtyeen Sonic Assassins, johon he pyysivät soittajiksi Devonilaisen Ark-yhtyeen jäseniä. Mukaan pääsivät kosketinsoittaja Paul Hayles, rumpali Martin Griffin ja basisti Harvey Bainbridge. Sonic Assassins soitti keikan 23. joulukuuta 1977 Barnstaplessa. Keikka nauhoitettiin ja siitä on julkaistu kappaleita erilaisilla kokoelmilla. 
Vuoden 1978 keväällä Hawkwind hajosi vaikean Yhdysvaltain kiertueen jälkeen ja Calvert ja Brock pyysivät Bainbridgeä basistiksi uuteen kokoonpanoon, jonka nimi olisi laillisista syistä Hawklords. Vuotta myöhemmin Hawklordsinkin hajottua Brock ja Bainbridge kasasivat Hawkwindin uudelleen ja Bainbridge pysyikin yhtyeessä aina vuoteen 1991 asti. Hän toimi basistina vuoteen 1984 asti ja sen jälkeen päätoimisena kosketinsoittajana. 
Yhtyeestä lähdön jälkeen Bainbridge on ollut pääsääntöisesti soolouralla.
Dix-Huit Montagnesin alue

Dix-Huit Montagnes () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 936 510 asukasta ja sen pinta-ala oli 16 782 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Man. 
Hallintouudistuksessa Dix-Huit Montagnesin alueesta ja Moyen-Cavallyn alueesta muodostettiin Montagnesin piirikunta.
Sisko ja sen veli

Sisko ja sen veli on suomalainen Yle TV2:lla vuonna 1986 esitetty, Neil Hardwickin kirjoittama ja ohjaama komediasarja.
Sarja kertoo Tuijasta ja Immusta, 30-vuotiaista sisaruksista, jotka eivät ole saaneet kunnon otetta elämäänsä. Tuija työskentelee bingoemäntänä ja Immu on ollut kymmenen vuotta kirjoilla yliopistossa. Isän kuolema ajaa Tuijan ja Immun etsimään elämäänsä uutta sisältöä.
Sarjan teemoina näkyvät harvemmin komediassa käytetyt kuolema, seksi ja vammaiset.
Sarja voitti Venlan Dramatisoidut viihdeohjelmat -kategoriassa vuonna 1986. Erityisesti kiitoksia keräsi osa 3, "Tietokonetreffit", joka käsitteli vammaisuutta. Sama osa sai lehdistöpalkinnon ja kunniamaininnan Montreux’n Kultainen Ruusu -kilpailussa, ja Kynnys ry ja Invalidiliitto palkitsivat sen vuoden 1986 parhaana vammaisaiheisena ohjelmana.
Rooleissa nähdään Ernamon ja Saarelaisen lisäksi mm. Mauri Kuosmanen, Ritva Jalonen, Tommi Auvinen ja Anu Hälvä.
Sarja on julkaistu 171 minuutin mittaisena DVD:nä vuonna 2004.
Richard Meier

Richard Meier (s. 12. lokakuuta 1934, Newark, New Jersey) on yhdysvaltalainen arkkitehti. Hänelle myönnettiin vuonna 1984 Pritzker-palkinto. 49-vuotiaana hän oli nuorin tämän palkinnon koskaan saanut arkkitehti. 
Meier valmistui Cornellin yliopistosta vuonna 1956 ja perusti oman toimistonsa 1963. Sen ensimmäinen työ oli Meierin vanhemmille suunniteltu omakotitalo, jota seurasivat useat muut asuinrakennukset.
Meier on suunnitellut julkisia rakennuksia eri puolille Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Tunnetuimpiin suunnitelmiin lukeutuvat Barcelonan nykytaiteen museo Espanjassa sekä Los Angelesin Getty Center.
Meier työskenteli vielä yli 80-vuotiaana. Vuonna 2018 joukko hänen tiomistossaan työskennelleitä naisia raportoi aikaisemmin tapahtuneesta seksuaalisesta häirinnästä, minkä johdosta Meier luopui toimiston johtamisesta.
Tapani Mörttinen

Tapani Johannes Mörttinen (s. 20. helmikuuta 1943 Kärkölä) on suomalainen, Kansallista Kokoomusta edustanut poliitikko.
Mörttinen valittiin ensimmäistä kertaa eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1975 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä kolmissa vaaleissa, 1983 vaaleissa hän putosi eduskunnasta, mutta hän teki paluun eduskuntavaaleissa 1987. Hän toimi eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtajana valtiopäivillä 1979–1982 ja kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana valtiopäivillä 1987–1989. Kansanedustajana Mörttinen jatkoi vuoteen 1991. 
Mörttinen oli presidentin valitsijamies kolmissa vaaleissa, vuosina 1978, 1982 ja 1988. Vuodet 1973–1984 hän oli Kärkölän kunnanvaltuuston jäsen. Mörttisellä oli myös monia luottamustehtäviä puolueensa sisällä. Hän oli kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodesta 1975 vuoteen 1987, mitä ennen hän oli ollut kokoomuksen nuorisojärjestön varapuheenjohtaja vuosina 1971–1974. Mörttinen on toiminut myös Etelä-Hämeen Kokoomuksen puheenjohtajana ja piirivaltuuston sekä piirihallituksen jäsenenä.
Mörttinen toimi maanviljelijänä Kärkölässä vuosina 1964–1999. Hän oli myös Kärkölän väestönsuojelupäällikkö vuodesta 1967 vuoteen 1971. Kansanedustajuutensa jälkeen hän työskenteli Maatalousyrittäjien eläkelaitoksen Melan palveluksessa, aluksi tapaturmavakuutusjohtajana ja vuodesta 1994 kehitysjohtajana. Hän jäi kehitysjohtajan virasta eläkkeelle huhtikuussa 2003.
Mörttinen on ollut naimisissa vuodesta 1964 ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1964, 1967 ja 1971 syntyneet tyttäret, joista yksi on taloustieteilijä Leena Mörttinen.
Suomen Tasavallan Vartiosto

Suomen Tasavallan Vartiosto oli itsenäisen Suomen ensimmäinen jalkaväkijoukko-osasto. Se perustettiin Senaatin määräyksestä 6. tammikuuta 1918 Jalasjärvelle. 
Sotilaskomitea sai senaatilta tammikuussa 1918 rahaa aseellisen toiminnan aloittamiseen ja keskitti toimintansa Etelä-Pohjanmaalle, koska siellä oli valmiina vahvoja ja jo aseistettuja suojeluskuntia. Niiden komentajana toimi kenraali Paul von Gerich. 
Suomen Tasavallan Vartioston komentajaksi määrättiin Helsingin poliisipäällikkönä aikaisemmin toiminut eversti Karl Emil Berg. Berg nimesi omaan esikuntaansa 44. Siperian tarkka-ampuja rykmentin alikapteeni Karl Hilénin, Henkikaartin Volhyanin rykmentin luutnantti William Helmanin, 157. Imeretian rykmentin alikapteeni Toivo Hämäläinen, luutnantti Arvi Pajunen, vänrikki Matti Toivonen ja vartioston talouspäälliköksi Viipurin poliisimestari everstiluutnantti Maximilian Spåre. 
Vartioston ensimmäinen tehtävä oli riisua Ilmajoen venäläinen varuskunta aseista tammisunnuntaina. Aamupäivällä vartiosto matkusti 12 upseerin, 50 miehen ja kahden konekiväärin kanssa Ilmajoelle. Heidän apunaan oli 150 suojeluskuntalaista ja jääkärivänrikki Yrjö Könni sekä agronomi Oiva Jääskeläinen. Piiritettyään venäläisen varuskunnan Berg neuvotteli venäläisten kanssa antautumisesta. Venäläiset upseerit halusivat neuvotella miehiensä kanssa ja neuvottelujen venyessä Ilmajoelle alkoi kasautua päivän mittaan lisää suojeluskuntalaisia Jalasjärveltä. Seinäjoen vapautuksen jälkeen sieltä saatiin 100 kivääriä näiden aseistamiseen, mutta 100 jäi edelleen ilman aseita. Suojeluskuntalaisilla oli kuitenkin käytettävänään aiemmin saadut 800 käsikranaattia. 
Ilmajoen 575 venäläistä antautuivatkin lopulta taisteluitta illalla 29. tammikuuta puolentoista vuorokauden piirityksen jälkeen. Sotasaaliiksi Venäjän armeijan 106. divisioonan tykistöprikaatilta saatiin muun muassa 200 hevosta, 600 kivääriä ja 6 kappaletta 76 K 02 -tykkejä. Niillä ammuttiin Suomen tykistön ensimmäiset laukaukset 3. helmikuuta Oulun vapautuksen yhteydessä.
Ilmajoen jälkeen vartiosto siirtyi Seinäjoelle suojaamaan esikuntaa ja jatkokoulutukseen. Uudelleenorganisoinnin tuloksena Suomen Tasavallan Vartiostosta tuli Seinäjoen Krenatööripataljoona, joka osallistui Suomen sisällissodassa muun muassa Kuhmoisten, Länkipohjan, Oriveden ja Kangasalan taisteluihin.
Vartioston muistopatsas sijaitsee Jalasjärven Vilholan pihassa.
Worodougoun alue

Worodougoun alue () on Woroban piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon luoteisosassa. Sen pinta-ala on 11 429,66 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Séguéla. Asukkaita on 272 300 henkeä (vuonna 2014).
Worodougoun alue rajoittuu pohjoisessa Kabadougoun ja Bagouén, idässä Bérén, etelässä Haut-Sassandran ja lännessä Tonkpin ja Bafingin alueisiin.
Alue käsittää Kanin ja Séguélan departementit. Kuntia ovat Djibrosso, Dualla, Kani, Massala, Morondo, Séguéla, Sifié ja Worofla.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat kahvi, kaakao, munuaispuu, banaani, maissi, jamssi ja maniokki. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä sekä kaivetaan perinteisin menetelmin timantteja ja kultaa.
Nokialbatrossi

Nokialbatrossi ("Phoebetria fusca") on keskikokoinen eteläisen pallonpuoliskon albatrossi. Lajin nimesi Carl Theodor Hilsenberg 1822. Suvun nimenä esiintyy myös "Phoebastria".
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on noin 85 cm. Koko höyhenpuku on tumma, noenmusta tai erittäin tummanruskea. Silmän takana on kapea valkoinen juova. Muistuttaa suuresti etelännokialbatrossia. Sukupuolet ovat samannäköiset. Nuorten ja esiaikuisten lintujen höyhenpuku on samanvärinen kuin aikuisen.
Esiintyminen.
Pesimäalueet sijaitsevat Etelä-Atlantilla Tristan da Cunhan saariryhmässä ja eteläisellä Intian valtamerellä Prinssi Edwardin saarella, Marionsaarella, Kergueleninsaarilla ja Amsterdamsaarella. Maailman populaation koko on noin 12 500–19 000 paria, noin 42 000 yksilöä. Tristan da Cunhalla pesii noin 10 000 paria, loput Intian valtameren puolella. Pesimäajan ulkopuolella nokialbatrossit vaeltelevat eteläisen pallonpuoliskon vesillä Etelä-Amerikasta Australiaan.
Elinympäristö.
Pesii jyrkänteillä ja kallioisilla rannoilla. Pesimäajan ulkopuolella vaeltaa valtamerillä.
Lisääntyminen.
Pesii sekä yhdyskunnissa, joissa voi olla 50–60 paria, että vain muutaman parin ryhmissä. Pesä on kuoppa maassa. Naaras munii yhden munan, jota molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 70 päivää. Haudontavuorot ovat noin viikon mittaisia. Poikasta lämmitetään kolmen viikon ajan ja lentokykyinen se on noin 160 päivän ikäisenä. Emot tuovat poikaselle ruokaa noin 3 päivän välein. Sukukypsä 8–10-vuotiaana. Pesii vain joka toinen vuosi.
Ravinto.
Syö enemmän kalaa kuin albatrossit yleensä. Laji on hyvä sukeltaja ja se sukeltaa usein 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pienempiä merilintuja.
Aunuksen Teatteri

Aunuksen Teatteri oli yksi kuudesta jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista. Se perustettiin Puolustusvoimien Ohjelmatoimiston ja Kalle Viherpuun aloitteesta Suomen valtaamaan Itä-Karjalaan marraskuussa 1941. Nurmoilasta, entisestä venäläisten kasarmikylästä, löytyivät sopivat toimitilat. Tarpeistosta suuri osa oli lahjoituksia. Rintamateatterin ensimmäinen esitys oli "Peräkylän profeetta" 30. marraskuuta 1941. Teatteria johti ensin Viherpuu ja myöhemmin Rafael Stenius. Aunuksen Teatterilla oli kymmeniä esiintymispisteitä, suuri osa näytännöistä annettiin kiertueilla.
Teatterin taiteilijakuntaan kuuluivat muun muassa Kaarlo Halttunen ja Eeva-Kaarina Volanen. Johtaja Kalle Viherpuu tulkitsi Jeppeä Ludvig Holbergin näytelmässä Jeppe Niilonpoika, joka esitettiin kaikkiaan 22 kertaa. Ohjelmisto oli sangen komediapainotteinen. Siihen kuuluivat esimerkiksi "Serenaadi sotatorvella", "Nummisuutarit" ja "Syntipukki" useiden muiden kepeiden näytelmien ohella. Aunuksen Teatterin toiminta loppui kesäkuussa 1944. Loppuvaiheessa Riitta Järvinen, eräs teatterin näyttelijöistä, sai surmansa hypättyään liikkuvasta autosta suojaan ilmapommitukselta. 30-vuotias taiteilijatar putosi auton alle ja menehtyi parin päivän kuluttua.
Vallée du Bandaman alue

Vallée du Bandama () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 1 080 509 asukasta ja sen pinta-ala oli 28 518 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Bouaké. 
Hallintouudistuksessa Vallée du Bandaman alueesta muodostettiin Vallée du Bandaman piirikunta ilman aluemuutoksia.
Bas-Sassandran alue

Bas-Sassandra () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 1 395 251 asukasta ja sen pinta-ala oli 26 440 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli San-Pédro. 
Hallintouudistuksessa Bas-Sassandran alueesta ja osasta Sud-Bandaman aluetta muodostettiin Bas-Sassandran piirikunta.
Eksplementtikulmat

Eksplementtikulmilla tarkoitetaan tasogeometriassa kahta kulmaa, joiden summa on 360°. Jos explementtikulmien kärjet asetetaan vierekkäin niin, että kärjet yhtyvät ja että toisen kulman vasen kylki yhtyy toisen kulman oikeaan kylkeen ja toisen kyljet toisiinsa, muodostavat ne yhdessä täyden kulman. 
Kulmien ominaisuuksia.
Jos α ja β ovat toistensa eksplementtikulmat, ovat seuraavat yhtälöt voimassa:
Trigonometristen funktioiden arvot ovat vastaavasti seuraavat:
Termin historiaa.
Suomenkielinen termi "eksplementtikulma" mainitaan jo vuoden 1910 "Tietosanakirjassa" ja englanninkielinen termi "explement" William Galbraithin teoksessa "Mathematical and astronomical tables" vuodelta 1827.
Äänislinnan Teatteri

Äänislinnan Teatteri oli yksi kuudesta Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa sekä Karjalankannaksella jatkosodan aikana toimineesta niin sanotusta sotateatterista. Se perustettiin Petroskoin kaupunkiin keväällä 1942. Teatteri otti käyttöönsä venäläisen teatterin toimitilat pyörönäyttämöineen ja ajanmukaisine pukusuojineen. 
Äänislinnan Teatterin ensimmäinen näytelmä oli "Tapahtui kaukana" 25. huhtikuuta 1942. Teatteri teki runsaasti vierailuja, muun muassa Karhumäelle. Sen ohjelmistoon kuului näytelmiä kuten "Jääkärin morsian", "Syntipukki", "Pohjalaisia" sekä karjalaisaiheinen "Anu ja Mikko". Erikoisimpia tapauksia oli "Viisas neitsyt", joka yhden esityskerran jälkeen salaperäisesti katosi ohjelmistosta. 
Teatterin ensimmäinen johtaja oli Oke Tuuri. Häntä seurasi taiteellisena johtajana pitkän linjan teatterilainen Aku Käyhkö. Teatterissa vieraili muun muassa Henny Waljus näytelmässä "Anu ja Mikko". Äänislinnan teatterin viimeinen ensi-ilta oli Kaarlo Hiltusen ohjaama "Aina vain yllätyksiä" toukokuussa 1944. Viimeiset suomalaiskauden näytännöt teatterin tiloissa antoi vierailijana Karhumäen Teatteri, joka esitti kahteen otteeseen kesäkuussa 1944 operetin "Rose Marie" loppuunmyydyille katsomoille. Itse Äänislinnan Teatteri oli tuolloin kiertueella.
Haut-Sassandran alue

Haut-Sassandran alue () on Sassandra-Marahouén piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon länsiosassa. Sen pinta-ala on 17 761 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Daloa. Asukkaita on 1 431 000 henkeä (vuonna 2014).
Haut-Sassandran alue rajoittuu pohjoisessa Worodougoun ja Bérén, idässä Marahouén, etelässä Gôhin ja Nawan ja lännessä Guémonin ja Tonkpin alueisiin.
Alue käsittää Dalouan, Issian Vavouan ja Zoukougbeun departementit. Kuntia ovat Bédiala, Daloa, Gboguhé, Issia, Saïoua, Vavoua ja Zoukougbeu.
Seudun pääelinkeino on maa- ja metsätalous, joka tuottaa kahvia, kaakaota, palmuöljyä, kautsua, viljaa, vihanneksia ja juureksia. Teollisuutta edustaa puutavaran jalostus.
Dehradun

Dehradun (hindiksi ja ), kirjoitetaan myös Dehra Dun tai Dehra Doon, on Intian Uttarakhandin osavaltion suurin kaupunki ja sen talvipääkaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Dehradunissa asui 574 840 asukasta. Se sijaitsee noin 230 kilometriä Intian pääkaupungista New Delhistä pohjoiseen, Ganges- ja Yamuna-jokien välisellä vedenjakajalla, Himalajan ja Shivaklik-kukkuloiden välissä 960 metrin korkeudessa. Ennen Uttarakhandin osavaltion perustamista vuonna 2000 Dehradun kuului Uttar Pradeshiin. 
Talous.
Dehradunin tunnetuimpia vientituotteita ovat basmatiriisi ja litsihedelmät.
Liikenne.
Jolly Grantin lentoasema sijaitsee noin puolessa välissä Dehradunin Rishikeshin välillä. Lentoasemalta lennetään Delhiin.
Agnébyn alue

Agnéby () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 525 211 asukasta ja sen pinta-ala oli 9 234 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Agboville. 
Hallintouudistuksessa Agnébyn alueesta ja osasta Lagunesin aluetta muodostettiin Lagunesin piirikunta.
Karhumäen Teatteri

Karhumäen Teatteri oli yksi kuudesta jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista. Se saavutti laajan suosion lähialueensa lottien ja sotilaiden keskuudessa. Karhumäessä oli 450-paikkainen teatteritila pyörönäyttämöineen, joka antoi hyvät ulkoiset puitteet toiminnalle. Keskeinen asema Karhumäen Teatterin toiminnan aloittamisessa oli korpraali Erkki Vuorelalla, joka myös ohjasi näytelmiä teatterille. Muita ohjaajia ja vaikuttajia olivat Viljo Karhu ja Jorma Vuortama. Teatterin ensimmäinen näytelmä oli kansantrubaduuri ja kanteleensoittaja Pasi Jääskeläisen kolminäytöksinen lauluhupailu "Laivan kannella" 28. heinäkuuta 1942. Ohjelmistoon kuului suomalaisia klassikoita, kuten "Olenko minä tullut haaremiin", "Pohjalaisia" ja "Nummisuutarit". Ajankohtaan sopivasti sijansa oli isänmaallisilla näytelmillä, kuten "Jääkärin morsian". 
Karhumäen Teatterissa uraa tekivät muun muassa Uljas Kandolin, Leevi Kuuranne, Henake Schubak, Annikki Linnoila ja Rauli Tuomi. Vappu Valpas teki Karhumäessä parin vuoden teatteriuran, mutta siirtyi sodan jälkeen sihteerin tehtäviin. Toimintansa viimeisinä kuukausina Karhumäen Teatteri teki Maaselän radion kanssa yhteistyötä, josta syntyivät radiolle sovitetut revyy-ohjelmat "Budapestin Juliska" ja "Puolalainen masurkka". Edellisessä vieraili ajan tunnetuin suomalainen tanssiduo Orvokki Siponen &amp; Klaus Salin. Jälkimmäisessä vierailivat muun muassa huippukoomikot Siiri Angerkoski ja Hannes Häyrinen. Karhumäen Teatteri lopetti toimintansa kesäkuussa 1944. Lauantaina 17. kesäkuuta kello 15.30 lähes koko siviilihenkilöstö sai lähteä Suomeen.
Ta’veren

Ta'veren on Ajan Pyörä -kirjoissa käytetty termi.
Ta'verenit ovat ihmisiä, joiden ympärille Ajan Pyörä kutoo kudelmaa. Jokainen ihminen on tekemisissä ta'verenin kanssa jollakin tavalla. 
Ta'verenin kyvyt.
Kukaan ei synny ta'vereniksi, vaan kuvio tekee heistä sellaisen, jos on tarve. Ta'verenit aiheuttavat tapahtumia ympärillään, esimerkiksi ta'veren, joka on yön majatalossa, saattaa saada aikaan useat häät.
Ta'vereneitä näkevät ihmiset.
Kukaan ei tavallisesti näe ta'verenia, mutta on ihmisiä jotka siihen pystyvät. Näitä ovat
Frontteatern

Frontteatern oli yksi kuudesta jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista ja lajinsa ainoa ruotsinkielinen laitos. Teatteri avattiin juhannusaattona 1943 Šemenskin kylässä Syvärinjoen eteläpuolella, aluksi Aunuksen Teatterin alaosastona, josta se itsenäistyi maaliskuussa 1944. Frontteatern oli pitkälti kahden teatteriammattilaisen, Bjarne Commondtin ja Einar Englundin luomus. Aunuksen Teatterin johtajan Rafael Steniuksen avulla he saivat JR 61:n komentajan, everstiluutnantti Alpo K. Marttisen innostumaan teatteriajatuksesta. Avajaisnäytäntönä oli huvinäytelmä "En smula kärlek". Teatteri vieraili muun muassa Petroskoissa, Aunuksessa ja Karhumäessä. Kun JR 61 siirrettiin reservilepoon, myös Frontteatern siirtyi sen mukana Koskenalan seudulle. Frontteaternin viimeinen näytös annettiin jatkosodan viimeisinä päivinä, 29. elokuuta 1944.
Lacsin alue

Lacs () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 476 235 asukasta ja sen pinta-ala oli 8 875 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Yamoussoukro. 
Hallintouudistuksessa Yamoussoukron kaupunki erotettiin Lacsin alueesta omaksi autonomiseksi piirikunnakseen, ja alueen jäljelle jääneistä osista sekä N'zi-Comoén alueesta muodostettiin Lacsin piirikunta.
Plus-miinus (jääkiekko)

Plus-miinus-tilastolla (+/−) tarkoitetaan jääkiekossa tehtyjen ja päästettyjen maalien erotusta kenttäpelaajan ollessa kentällä. 
Jos kenttäpelaaja on kentällä, kun joku oman joukkueen jäsenistä tekee maalin, kenttäpelaajan plus–miinus-luku nousee yhdellä pisteellä. Vastaavasti kenttäpelaajalle kirjataan yksi miinuspiste, kun vastustaja tekee maalin. Ylivoimalla tai rangaistuslaukauksilla tehdyt sekä alivoimalla päästetyt maalit eivät kuitenkaan vaikuta lukuarvoon. 
Ottelun alussa kaikilla pelaajilla +/− on 0. Lukuarvo voi olla positiivinen, nolla tai negatiivinen.
Puolustajien paremmuutta vertaillaan usein plus-miinus-tehoilla. He ovatkin keskimääräisesti kyenneet jopa parempiin tuloksiin näissä tehoissa kuin hyökkääjät.
NHL:n ennätyksiä.
Top 3: Kaudella
Top 3: Uran aikana
Top 3: Kauden alhaisin
Rukajärven Teatteri

Rukajärven Teatteri oli yksi kuudesta jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista. 
Toiminta.
Rukajärven Teatteri (virallisesti Rukajärven Rintamateatteri) perustettiin Lieksassa, jossa sen ensimmäiset harjoitukset myös pidettiin. Se siirtyi sitten Rukajärvelle, Korven Radion yhteyteen, joskin sen näytännöt pidettiin pitkin Rukajärven suunnan rintamaa. Teatterin avajaisnäytäntö oli "Syntynyt terve tyttö" 11. syyskuuta 1943. Ohjelmistoon kuuluivat myös "Olenko minä tullut haaremiin", "Sysmäläinen" ja "Palvelukseen halutaan". Viimeksi mainitun ohjasi Kerttu Salmi, kolmen muun ohjauksesta vastasi teatterin johtaja Kasse Salminen. "Häät saaristossa" -näytelmä esitettiin 1944, "Simo Hurtta" -näytelmästä tehtiin myös radiosovitus. Teatterin näyttelijät esiintyivät myös muuten Korven Radion pienoiskuunnelmissa ja hupailuissa. Teatterin toiminta päättyi lokakuussa 1944, viimeinen näytös oli Lieksassa.
Näyttelijöitä.
Rukajärven Teatterin näytelmissä esiintyivät muun muassa:
Sud-Comoén alue

Sud-Comoén alue () on Comoén piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon kaakkoisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Aboisso. Alueen pinta-ala on 7 627 neliökilometriä. Asukkaita on 642 600 henkeä (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Sud-Comoén alue rajoittuu pohjoisessa Indénié-Djuablinin alueeseen, lännessä La Mén alueeseen ja Abidjanin autonomiseen piirikuntaan, idässä Ghanaan ja etelässä Atlantin valtamereen. Maisemaa leimaavat kapean rantavyöhykkeen takana sijaitsevat laguunit sekä Bian, Comoén ja Tanoén jokilaaksot. Alueella sijaitsee Îles Ehotilésin kansallispuisto.
Alue käsittää Aboisson, Adiakén, Grand-Bassamin ja Tiapoumin departementit. Aliprefektuureja on 17, kuntia 7, taajamia 17 ja kyliä 177. Asukkaat ovat eri ryhmiin kuuluvia akaneja.
Väestön pääelinkeino on maatalous. Vientiin tuotetaan kahvia, kaakaota, palmuöljyä, kautsua, banaaneja ja ananasta. Teollisuus jalostaa maataloustuotteita ja puutavaraa. Myös kalastuksella on tärkeä merkitys.
Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Ayamén pato, Bonouan, Moossoun ja Krindjabon kuninkaalliset hovit sekä Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva Grand-Bassamin vanha kaupunki.
Sud-Bandaman alue

Sud-Bandama () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 682 021 asukasta ja sen pinta-ala oli 10 677 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Divo. 
Hallintouudistuksessa osasta Sud-Bandaman aluetta ja Bas-Sassandran alueesta muodostettiin Bas-Sassandran piirikunta, alueen loppuosasta ja Fromagerin alueesta muodostettiin Gôh-Djibouan piirikunta.
Savanesin alue

Savanes () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 929 673 asukasta ja sen pinta-ala oli 40 210 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Korhogo. 
Hallintouudistuksessa Savanesin alueesta muodostettiin Savanesin piirikunta ilman aluemuutoksia.
Bafingin alue

Bafingin alue () on Woroban piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon länsiosassa. Sen pinta-ala on 8 650 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Touba. Asukkaita on 183 000 henkeä (vuonna 2014).
Bafingin alue rajoittuu pohjoisessa Kabadougoun, idässä Worodougoun ja etelässä Tonkpin alueisiin sekä lännessä Guineaan. Maisemaa leimaavat vuoret, tasangot, jokilaaksot ja alangot. Kasvillisuus on metsää ja savannia. Ilmasto on sudanilais-guinealainen.
Alue käsittää Koron, Ouaninoun ja Touban departementit. Kuntia ovat Booko, Borotou, Guintéguéla, Koonan, Koro, Ouaninou ja Touba. Aliprefektuureja on kahdeksan ja kyliä 316. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maissi, maniokki ja jamssi. Myytäväksi kasvatetaan sokeriruokoa, puuvillaa, cashewpähkinöitä, kaakaota ja kahvia. Teollisuutta edustaa sokerin tuotanto.
Denguélén alue

Denguélé () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 222 446 asukasta ja sen pinta-ala oli 20 997 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Odienné. 
Hallintouudistuksessa Denguélén alueesta muodostettiin Denguélén piirikunta ilman aluemuutoksia.
Fromagerin alue

Fromager () on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 542 992 asukasta ja sen pinta-ala oli 6 903 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli Gagnoa. 
Hallintouudistuksessa Fromagerin alueesta ja osasta Sud-Bandaman aluetta muodostettiin Gôh-Djibouan piirikunta.