Siina Urpilainen

Siina Armida Urpilainen (o.s. Ihalainen, 2. tammikuuta 1893 Pihtipudas – 10. lokakuuta 1962 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuosina 1927–1930. Urpilainen loikkasi Neuvostoliittoon vuonna 1931, kun kaikki kommunistien kansanedustajat oli määrätty pidätettäviksi. Hän työskenteli muun muassa toimittajana, kunnes joutui Stalinin vainojen aikana pakkotyöhön.
Elämä.
Lapsuus ja nuoruus.
Siina Urpilainen syntyi Pihtiputtaan Elämäjärven kylässä Pielavedeltä kotoisin olleen maanviljelijän Efraim Ihalaisen (1866-1945) ja Eliisa Adolfiina Kumpulaisen (1873-1949) seitsenlapsisen perheen vanhimpana. Kansakoulun ja käsityökoulun käytyään hän teki maatöitä kotonaan. Vuonna 1915 Urpilainen liittyi Elämäjärven työväenyhdistyksen jäseneksi. Avioiduttuaan 1916 hän asettui puolisonsa Ilmari Urpilaisen kotikylään Kivijärven Kinnulaan. Sisällissodan tapahtumat eivät ulottuneet seudulle, mutta työväenyhdistyksen sihteerinä toiminut Urpilainen joutui siitä huolimatta paikallisen suojeluskunnan kuulusteltavaksi. Sodan jälkeen Urpilaiset muuttivat Akaan Toijalaan ja sieltä pian Raahen Lapaluotoon. Vuodenvaihteessa 1923 perhe hankki palstatilan Raahen kupeessa sijaitsevasta Saloisista. 
Politiikkaan.
Veljensä Matti Ihalaisen kuoltua Tammisaaren vankileirillä Urpilainen radikalisoitui ja 1920-luvun alussa hän liittyi kielletyn SKP:n jäseneksi. Urpilaiset perustivat Saloisiin SKP:n paikalliskomitean, jonka johtajana toimi Ilmari. Siina puolestaan vaikutti kommunistien valtaaman Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton paikallisosaston johtokunnassa. Lisäksi hän toimi SKP:n laillisen peitejärjestön SSTP:n kiertävänä puhujana ja Oulun piirijärjestön johtajana. Toukokuussa 1924 Urpilainen pidätettiin niin sanotun Suuren kommunistijutun jälkimainingeissa. Urpilaisen Raution työväentalolla pitämän puheen katsottiin kehottaneen valtiopetokseen, mutta hänet vapautettiin muutaman päivän kuluttua, eikä syytettä nostettu. Urpilainen jatkoi poliittista toimintaansa viranomaisten lakkauttaman SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n riveissä. Hänet valittiin presidentin valitsijamieheksi 1925, kansanedustajaksi 1927 ja Saloisten kunnanvaltuuston jäseneksi 1928. Talvella 1928 perhe ryhtyi viljelemaan Saloisten Piehingin kylästä hankkimaansa pientilaa. Ilmari Urpilainen tuomittiin myöhemmin samana vuonna poliittisen toimintansa johdosta 2,5 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Kesäkuussa 1930 fasistisen Lapuan liikkeen iskuryhmä sieppasi kaksi saloislaista kommunistia ja yritti saada käsiinsä myös Urpilaisen, joka kuitenkin onnistui pakenemaan ennen heidän saapumistaan. Viranomaiset tutkivat tapausta, mutta ketään ei lopulta asetettu syytteeseen. Heinäkuun alussa Urpilainen painui maan alle, kun Kyösti Kallion johtama hallitus määräsi Lapuan liikkeen painostuksesta kaikki STPV:n kansanedustajat pidätettäväksi. Urpilainen erotettiin heinäkuun lopussa myös kunnanvaltuustosta ja etsintäkuulutettiin valtiopetoksen valmistelusta. Urpilainen piileskeli syksyn ajan Oulujoen Koskelassa erään kommunistin torpassa ja myöhemmin synnyinseudullaan Elämäjärvellä, jossa pidättäminen annettiin suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäväksi, mutta hänen sukulaisenaan tämä ei ryhtynyt aktiivisiin toimenpiteisiin. SKP antoi Urpilaiselle määräyksen ryhtyä maanalaiseksi piirijärjestäjäksi, mutta Ilmarin vapauduttuua pariskunta loikkasi Neuvostoliittoon joulukuussa 1931.
Neuvostoliitossa.
Syksyllä 1932 Urpilainen aloittivat opinnot Petroskoin maatalouskorkeakoulussa, mutta joutui lopettamaan terveydellisistä syistä ja sai paikan "Punaisen Karjalan" toimituksessa naisten osaston päällikkönä. Stalinin ruuvin kiristyessä Urpilainen joutui eroamaan toimituksesta 1937. Hän muutti Leningradiin tehdastöihin, josta palasi pian Neuvosto-Karjalaan metsätöihin. Urpilainen pidätettiin tammikuussa 1938 ja tuomittiin artikla 58:n nojalla vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta vakoilutoiminnasta kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Urpilainen kärsi tuomionsa Karagandassa, jossa hänen vankitoverinaan oli muun muassa Fanny Gylling. Vapauduttuaan Urpilainen oli aluksi karkotettuna Aunuksessa, jossa hän työskenteli näyttelijä Toivo Lankisen perheessä lastenhoitajana. Urpilainen asui viimeiset vuotensa parinkymmenen kilometrin päässä Petroskoista sijaitsevassa Tšalnan kylässä, jossa hän viljeli pientä puutarhapalstaansa. Urpilainen rehabilitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen 1955. Vuonna 1959 hän vieraili Suomessa majaillen vierailun ajan sisarentyttärensä luona Pihtiputaalla. Urpilainen kuoli Petroskoin sairaalassa 69-vuotiaana lokakuussa 1962.
Perhe.
Kivijärven pitäjän Kinnulan kylästä kotoisin ollut Ilmari Urpilainen. Urpilaisen mies Ilmari Urpilainen (1896–1938) vangittiin syytettynä vakoilusta ja teloitettiin ampumalla 22. syyskuuta 1938 Petroskoin lähellä. Myös heidän poikansa mekaanikko Taisto Urpilainen (1919–1938) teloitettiin 25. syyskuuta 1938. Sekä isän että pojan maine palautettiin 1955. Perheen kaksi muuta poikaa säilyi hengissä, toinen oli jäänyt Suomeen ja toinen pääsi palaamaan sinne.