tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Käenpesä

Käenpesä oli alun perin MTV3-kanavalla esitetty, helsinkiläisen kimppakämpän elämää kuvannut draama-komediasarja. Sarjassa oli pääjuoni, joka kehittyi jaksojen aikana, mutta silti jokainen sarjan jaksoista oli oma tarinansa. Erityisesti sarjan alussa kuvattiin Jussi Venäläisen ja Kaisa Hämäläisen suhdetta. Muita sarjassa kuvattuja aiheita oli muun muassa Traianin ja Kaisan salasuhde, jonka seurauksena Kaisa tuli raskaaksi.
Käenpesä kuvattiin Helsingin Konalassa 15. syyskuuta 2003 – 13. toukokuuta 2005.
Sarjan tunnusmusiikkina käytettiin Freemanin esittämää klassikkoa ”Kaksi lensi yli käenpesän”.
Sarjan lähtötilanne.
Kaisa Hämäläisen elämä muuttuu täysin, kun hänen isänsä kuolee, poikaystävänsä jättää ja työpaikka vakinaistuu. Jussi Venäläinen puolestaan mokaa täysin jääkiekko-ottelussaan. Kohtalo ajaa Kaisan ja Jussin samalle risteilylle, jossa Kaisa horjahtaa laidan yli ja Jussi syöksyy häntä pelastamaan. He lupaavat toisilleen, että he alkavat elää sellaista elämää, kuin itse haluavat. Jussi purkaa kihlauksensa ja muuttaa Kaisan luokse asumaan ja ostaa samalle toisen puoliskon Kaisan upeasta asunnosta. Rahahuolien vuoksi pariskunnan täytyy kuitenkin ottaa alivuokralaisia: serbialaisen psykiatrin ja Jussin ystävän Traianin, Kaisan ystävän Pirjon ja Peten. Pian Käenpesään muuttaa myös 25-vuotias tyttö Julia, joka paljastuu myöhemmin vain 17-vuotiaaksi. Kimppakämpässä eläminen tuottaa Kaisalle suuria vaikeuksia. Seinän toisella puolella asuu utelias rouva Elina Perä.
Sarjan esittäminen.
Sarjaa esitettiin MTV3:lla maanantaisin kello 20. Sarjaa tehtiin kaikkiaan neljä tuotantokautta. 
MTV3-kanava aloitti 23. kesäkuuta 2008 sarjan uusinnat alusta alkaen siten, että joka arkipäivä esitettiin yksi jakso kello 18–19. Uusintoja esitettiin elokuun loppuun saakka, kunnes kanava palasi normaaliin ohjelmistoonsa kesätauolta. Uusinnat jatkuivat kesällä 2009, jolloin uusintoja esitettiin jokaisena arkiaamuna kello 10.10 alkaen.
Liv-kanava alkoi esittää "Käenpesää" 26. marraskuuta 2012 alkaen. Jaksoja esitettiin maanantaista torstaihin kello 20.00. Viikolla esitetyt jaksot esitettiin vielä uusintana lauantaina ja sunnuntaina kello 19–21. Uusintakierros päättyi 12. kesäkuuta 2013.
Tuotantotiimi.
Käsikirjoittajat.
Aleksi Bardy, Pekko Pesonen, John Lundsten, Johanna Sinisalo, Sirpa Hyttinen, Kaisa Pylkkänen, Petja Peltomaa, Minna Mirha, Hanna Tiusanen, Miira Karhula, Risto Karhula, Antero Arjatsalo, Vesa Virtanen, Petri Repo, Eeva Tikka, Susanna Laaksonen, Outi Ikonen, Juuso Kalliala, Mikko Pöllä, Katja Jönsas, Vilja Roihu ja Tia Jaakkola.
Ohjaajat.
JP Siili, Toni Laine, Elina Kivihalme, Matti Kinnunen, Maarit Lalli, Joona Tena, Lenka Hellstedt, Taavi Vartia ja Aleksi Mäkelä.
Paavali Jumppanen

Antti Paavali Jumppanen (s. 17. heinäkuuta 1974 Espoo) on pianisti ja Maj Lind -pianokilpailun voittaja 1994 sekä Young Concert Artists' International Auditions -kilpailun voittaja New Yorkissa 2000. Hän toimi pianon ja kamarimusiikin lehtorina Espoon musiikkiopistossa vuosina 2003–2012.
Jumppanen opiskeli Sibelius-Akatemiassa ja 1997–2000 Krystian Zimermanin johdolla Baselin musiikkiakatemiassa, jossa suoritti solistidiplomin. Jumppanen esiintyy säännöllisesti soolokonsertein orkestereiden solistina Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Japanissa ja Australiassa. Hän teki ensilevynsä Deutsche Grammophonille vuonna 2005 säveltäjä Pierre Boulezin kutsumana. Jumppasen ja viulisti Corey Cerovsekin levytys Beethovenin sonaateista pianolle ja viululle sai Midem-palkinnon vuoden parhaana kamarimusiikkilevynä 2008. Jumppanen on esittänyt Beethovenin ja Mozartin pianosonaatit useissa konserttisarjoissa Yhdysvalloissa ja Suomessa. Vuonna 2010 "The Boston Globe" valitsi hänen esityksensä Olivier Messiaenin pianosarjasta "20 katsahdusta Jeesus-lapseen" vuoden 10 parhaan konsertin listalle. Jumppanen on tilannut ja kantaesittänyt useita pianosävellyksiä suomalaisilta säveltäjiltä.
Lukuvuonna 2011–2012 Jumppanen toimi vierailijana Harvardin yliopiston musiikin laitoksessa. Vuodesta 2015 alkaen Jumppanen on toiminut Piano-Espoo-festivaalin taiteellisena johtajana. Jumppanen nimitettiin Melbournessa musiikinopiskelijoita kouluttavan ja konsertteja järjestävän Australian National Academy of Musicin taiteelliseksi johtajaksi tammikuussa 2021 alkavalle kolmivuotiselle kaudelle. Ensimmäisen vuoden hän työskentelee osa-aikaisesti ja kahdeksi seuraavaksi vuodeksi hän muuttaa perheensä kanssa Australiaan.
International Formula 3000

International Formula 3000 (Formula 3000 International Championship) oli FIA:n sarja, jossa kilpailtiin Formula 3000 -luokan autoilla.
Sarja järjestettiin nimellä Formula 3000 European Championship vuonna 1985, nimellä Formula 3000 Intercontinental Championship vuosina 1986 ja 1987, ja nimellä Formula 3000 International Championship vuodesta 1988 vuoteen 2004.
Sarja oli vuosina 1985–2004 merkittävin astinsarja Formula 1 -luokkaan nousemiseen. Kaudesta 1999 alkaen F3000-sarja kiersi F1-sarjan kanssa kaikki Euroopan GP-kilpailut, ja näin kuljettajat olivat koko ajan valvovien tallipäälliköiden silmien alla. Useat nuoret kuljettajat nousivat Formula 3000:n kautta F1-talleihin. F3000 alkoi 2000-luvulla hiipua ja viimeisellä kaudella oli vaikeuksia saada riittävästi autoja lähtöruutuihin. Kauden 2004 päätteeksi F3000-sarja lopetettiin, jolloin tilalle tuli GP2-sarja.
Kilpailijat.
Yksikään sarjan mestareista ei voittanut Formula 1 -luokan maailmanmestaruutta. Vain kolme sarjan mestareista onnistui voittamaan Formula 1 -sarjan osakilpailun ja neljä mestareista ei noussut Formula 1 -sarjaan lainkaan. Formula 1 -sarjaan nousseista kuljettajista mestareiksi ylsivät Fernando Alonso ja Damon Hill, kun taas esimerkiksi Jenson Button ja Kimi Räikkönen ohittivat sarjan kokonaan (nousivat suoraan Formula 3 ja Formula Renault -sarjoista).
Formula 1 -sarjaan nousseilla kuljettajilla on osakilpailuvoittoja yhdeksän (Montoya 7, Alesi 1, Panis 1). Sarjan mestareista Jörg Müller, Bruno Junqueira ja Björn Wirdheim eivät nousseet koskaan Formula 1 -sarjaan kilpakuljettajaksi.
Alkmaion Krotonlainen

Alkmaion Krotonlainen (, ; 400-luku eaa.) oli pythagoralainen esisokraatikkoihin kuulunut lääkäri ja filosofi. Hän oli kotoisin Suur-Kreikan Krotonista.
Alkmaion oli Pythagoraan oppilas. Hänen kirjoituksistaan on säilynyt joitakin katkelmia. Niissä hän käsitteli ensisijaisesti lääketiedettä, mutta jonkin verran myös luonnonfilosofiaa, astrologiaa ja meteorologiaa. Alkmaion oli ensimmäinen, joka toi kokeelliset menetelmät lääketieteeseen ja anatomiaan. Hän oli anatomisten leikkelyiden uranuurtaja ja hänen sanotaan olleen ensimmäinen, joka löysi Eustachiuksen käytävän eli korvatorven. Hän leikkeli ainakin eläinten ruumiita.
Alkmaion oli ensimmäinen, joka tutki sairauksien sisäisiä syitä. Sairauksien hän sanoi johtuvan voimien epätasapainosta ihmisen elimistössä. Elimistössä vaikuttivat kosteus ja kuivuus, lämpö ja kylmyys, sekä karvaus ja makeus. Kun nämä voimat olivat tasapainossa, ihminen oli terve, ja jos jokin niistä sai yliotteen, ihminen sairastui. Epätasapaino saattoi johtua ympäristöstä, ravinnosta tai elämäntavoista.
Alkmaion uskoi, että sielu on kuolematon ja ikuisesti liikkeessä taivaankappaleiden tavoin. Häntä pidetään ensimmäisenä, joka piti aivoja sielun sijaintipaikkana. Tämä johtui siitä, että hän todennäköisesti havaitsi anatomisten kokeidensa seurauksena, että silmät ovat suoraan yhteyksissä aivopuoliskoihin. Hän katsoi, että muisti, ajattelu ja ymmärrys sekä sitä kautta kaikki tieto syntyvät näkö- ja muista aistimuksista. Tämän seurauksena hän alkoi pitää aivoja myös henkisten toimintojen sijaintipaikkana.
Oireachtas na Gaeilge

Oireachtas na Gaeilge tarkoittaa iirin kielen edistämisliiton Irlannissa vuosittain järjestämiä festivaaleja, joilla kilpaillaan mm. iirinkielisen musiikin ja iirinkielisen kirjallisuuden kaltaisissa lajeissa. Esikuvana on toiminut walesilainen "Eisteddfod"-perinne. Skotlannin gaelinkieliset kutsuvat omaa vastaavaa juhlaansa nimellä "Mòd".
Sana "Oireachtas" (tai "Oireachtas Éireann") tarkoittaa myös Irlannin parlamentin molempien kamarien, senaatin ("Seanad Éireann") ja edustajainhuoneen ("Dáil Éireann") yhteistä kokoontumista.
Pyhä istuin

Pyhä istuin () tarkoittaa paavin virkaa ja myös katolisen kirkon ylintä hallintoa. Vastaavasti kuninkaiden virkoja nimitetään valtaistuimiksi. Yleensä paavi on pyhällä istuimella eli virassaan valinnastaan kuolemaansa asti, minkä jälkeen pyhälle istuimelle nousee uusi valittu paavi. On myös olemassa erityinen fyysinen paavin istuin.
Käsite "Pyhä istuin" on lähes kaksituhatta vuotta vanha. Pyhä istuin on toiminut Vatikaanivaltiossa vuodesta 1929. Vaikka se on läheisessä yhteydessä Vatikaanivaltioon – Pyhän istuimen hallitsemaan itsenäiseen, riippumattomaan valtioon –, nämä kaksi kokonaisuutta ovat itse asiassa erillisiä. Pyhä istuin hallinnoi Vatikaania, mukaan lukien kaikki diplomaattiset tehtävät; ulkomaalaiset suurlähetystöt akkreditoi Pyhä istuin eikä Vatikaanivaltio, ja Pyhä istuin solmii konkordaatit riippumattomien valtioiden kanssa itsensä ja Vatikaanivaltion puolesta.
Pyhällä istuimella on ollut vuodesta 1964 pysyvän tarkkailijajäsenen asema Yhdistyneissä kansakunnissa.
Pyhän istuimen diplomaattiedustustoja kutsutaan historiallisesti apostolisiksi nuntiatuureiksi.
Mainzin arkkipiispanistuin.
Saksalainen Mainzin arkkipiispanistuin on poikkeus: se on ainoa muu piispanistuin, jota kutsutaan arvonimellä "Sancta sedes" eli "Pyhä Istuin". Näin siksi, että Mainzin arkkipiispa on paavin sijainen Alppien pohjoispuolella.
Tästä vakanssista käyty kauppa 1500-luvulla oli merkittävä tekijä Martti Lutherin teesien julkaisemisessa.
Elvingin torni

Elvingin torni on Kouvolan Valkealassa, Repovedellä sijaitseva näkötorni. Vuorineuvos Rudolf Bernhard Elving rakennutti sen Kirjokiven kartanon maille vuosina 1905–1907. Tornin tarkoituksena oli alun perin auttaa ympäröivän alueen palovartioinnissa ja muussa valvonnassa. Toisen maailmansodan aikana se palveli ilmavalvontapaikkana mutta rapistui sittemmin huonoon kuntoon. Vuonna 1994 Kymiyhtiö ja Valkeala/Vekaran ja Valkealan Lionsklubit päättivät kunnostaa Museoviraston kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi rakennukseksi määrittelemän tornin, ja se avattiin yleisölle kesällä vuonna 1995.
Juha Lahti

Juha Lahti on suomalainen televisiotuottaja, juontaja ja televisiopersoona. 
Tällä hetkellä hän on Yle Viihteen vastaava tuottaja, jonka vastuulla on mm. UMK, Kovan viikon ilta ja Viki ja Köpi Show. Lahti tuli tunnetuksi Yleisradion YleX:n radiojuontajana juontaessaan yhdessä Mikko ”Peltsi” Peltolan kanssa suosittua aamuohjelmaa "YleX Aamua". Lahti korvasi Peltolan juontajaparina aiemmin toimineen Juuso Myllyrinteen. Lahti kuului YleX:n aamutiimiin myös Myllyrinteen aikana, mutta oli silloin pienemmässä roolissa.
Lahti siirtyi 31. heinäkuuta 2006 "YleX Aamusta" Yle Viihteeseen ja hänen tilalleen tuli Ilkka ”Ile” Uusivuori.
Lahti esiintyi YleX:llä ja TV2:lla pyörivässä "Radio Millennium" -ohjelmassa radiojuontaja Johnnynä. Hän on juontanut myös muun muassa Emma-gaalaa, Muuvi-musiikkivideopalkintogaalaa sekä Internetissä pyörivää "Yle Extrat" -mokaohjelmaa. Lahti nähtiin juontajana myös yhdessä "Tammerkosken sillalla" jaksossa.
Juha Lahti on tuottanut ja säveltänyt YleX:n joulukappaleita vuodesta 2003 asti. Kappaleissa laulaa YleX:n juontajia. 
Lahti työskenteli pitkään Ylellä tuottajana. Hän tuotti Ylen ensimmäisen elektronisen urheilun lähetyksen Assembly Summer 2014 -tapahtumasta. Muita projekteja ovat muun muassa "Noin viikon uutiset" ja "Radio Millennium".
Julkaistut YleX:n joululaulut.
Juha Lahti sävelsi ja tuotti kymmenen YleX:n joululaulua vuosina 2003–2016. Kappaleissa lauloivat YleX:n juontajat. Kanavan persoonat vastasivat usein myös sanoituksista.
Charles Stross

Charles David George Stross (s. 18. lokakuuta 1964 Leeds) on brittiläinen tieteiskirjailija. 
Henkilöhistoria ja palkinnot.
Charles Stross kuuluu uusiin kovaa tieteiskirjallisuutta kirjoittaviin brittiläisiin kirjailijoihin muun muassa Alastair Reynoldsin ja Ken MacLeodin ohella. Strossin ensimmäinen novelli "The Boys" julkaistiin Interzone-lehdessä vuonna 1987. Hänen ensimmäinen romaaninsa "Singularity Sky" julkaistiin vuonna 2003 ja se oli yksi Hugo-ehdokkaista. Stross asuu nykyään Edinburghissa, Skotlannissa.
Strossin novelli "The Concrete Jungle" palkittiin vuonna 2005 Hugo-palkinnolla. Vuonna 2006 Strossin kirja "Accelerando" voitti Locus-palkinnon parhaasta tieteisromaanista.
Vuonna 2006 World Transhumanist Association myönsi Charles Strossille "H.G. Wells award for Outstanding Contributions to Transhumanism" -palkinnon.
Talviolympialaiset 1998

Vuoden 1998 talviolympialaiset järjestettiin Naganossa Japanissa. Kilpailut avattiin 7. helmikuuta ja päätettiin 22. helmikuuta vuonna 1998.
Valintaprosessi.
Kisojen valintaprosessi pidettiin 15. kesäkuuta 1991 Birminghamissa, Britanniassa.
Lajit.
Olympiaohjelmassa oli 72 tapahtumaa 14 eri urheilulajissa.
Osallistujamaat.
Kisoihin osallistui 2 180 urheilijaa 72 maasta.
Mitalitaulukko.
Vuoden 1998 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Saksa.
Avajaiset.
Kisojen avajaisten luonne oli hillitty, mutta vastoin japanilaisten toiveita seremoniat vietiin läpi päivänvalossa. Avajaiset aloitettiin lauantaina jo kello 11, jolloin Yhdysvalloissa oli perjantai-ilta, New Yorkissa kello 21.
Pääosaan avajaisissa nousivat isäntämaassa huippusuositut sumopainijat, joille annettiin koko tilaisuuden suurimmat aplodit. Aluksi 36 japanilaisen kansallisurheilun harjoittajaa suorittivat shiko-rituaalin, minkä jälkeen avajaisten päätähti, suurmestari () Akebono nousi sumopainin ottelukenttää "dohyōta" muistuttaneelle lavalle ja esitti "yokozuna dohyō-iri" -rituaalin. Jalkojen nostamisella ja tarmokkaalla maahan laskemisella (shiko) oli tarkoitus ajaa pahat henget tiehensä ja viestittää, että kilpailut pidettäisiin reilun urheiluhengen nimissä. Sumopainijoiden lisäksi avajaisten teema noudatteli muiltakin osin Japanin satu- ja tarinakulttuuria, muun muassa balettitanssin muodossa.
Avajaisten kisojen rauhaan vedonneen kappaleen oli säveltänyt britti Andrew Lloyd Webber ja sen lauloi Ryoko Moriyama. Avajaiset lopetettiin Ludwig van Beethovenin sävelmään, jonka kuoro-osuuteen yhtyivät eri puolilla maapalloa, New Yorkissa, Pekingissä, Berliinissä, Hyväntoivonniemellä ja Sydneyssä sijainneet orkesterit.
Suurkisojen avajaisille tyypillisesti avajaisissa puheen pitivät maan keulahahmo, keisari Akihito, olympiatoimikunnan puheenjohtaja Eishiro Sato sekä Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch.
Lyijyatsidi

Lyijyatsidi Pb(N3)2 on nalleissa käytetty herkästi räjähtävä kiteinen aloiteräjähde.
Aine räjähtää 150 mm pudotuksesta tai 7 millijoulen staattisesta varauksesta. Lyijyatsidin räjähdysnopeus (palonopeus) on 5 180 m/s. Valkoisten kiteiden tiheys on 4,71 g/cm³. Atomipaino on 291,24 g/mol. Lyijyatsidi reagoi kuparin, sinkin ja muiden metallien sekä metalliseosten kanssa muodostaen muita, huomattavasti herkemmin räjähtäviä atsideja.
Kun lyijyatsidia säilytetään vedessä, on muistettava, ettei vesi ole bakteerista. Bakteerit tuottavat yhdisteitä, jotka reagoivat lyijyatsidin kanssa kaasua muodostaen. Lyijyatsidi on vähemmän särkevä ja herkempää iskulle, lämmölle ja muille voimille, kuin räjähdyselohopea (elohopeafulminaatti).
Lyijyatsidia käytettiin muun muassa toisen maailmansodan aikaisissa pommien ja syvyyspommien räjäyttimissä. Jos sellaisia säilytetään kauan veden alla, lyijyatsidi kiteytyy ja herkistyy muuttuen äärimmäisen räjähdysherkäksi. Tämän vuoksi mm. sotavuosina alusten mukana uponneet syvyyspommit, joiden räjäyttimissä on juuri lyijyatsidia, ovat erityisen vaarallisia raivattavia.
Frederik Pohl

Frederik Pohl (26. marraskuuta 1919 New York, Yhdysvallat – 2. syyskuuta 2013 Palatine, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja toimittaja. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden suurmestareista.
Nuorena Pohl asui New Yorkissa, jossa hän kuului tieteiskirjallisuusfaneista koostuvaan "Futurians"-ryhmään. Ryhmän muihin jäseniin kuuluivat Donald Wollheim, John Michel, Cyril M. Kornbluth, Isaac Asimov, Damon Knight, James Blish ja Judith Merrill. Futurians-ryhmän jäsenten kantavana aatteena oli käsitys, että tieteiskirjallisuus voi toimia poliittisen muutoksen ja yhteiskunnallisen kritiikin välineenä.
1950-luvulla Pohl kirjoitti ystävänsä C. M. Kornbluthin kanssa useita novelleja ja romaaneja, joista kuuluisin on satiirinen "Avaruuden kauppamiehet" ("The Space Merchants"), joka kertoo suurten mainostoimistojen hallitsemasta maailmasta. Vuosina 1959–1969 Pohl työskenteli "Galaxy"-lehden ja sen sisarlehden "Ifin" toimittajana. Pohl palasi tieteiskirjallisuuden pariin 1970-luvulla "Heechee"-sarjallaan ja "Plusmies"-romaanillaan.
Sitruunahappo

Sitruunahappo on kolmearvoinen orgaaninen happo. Sen kemiallinen kaava on C6H8O7 tai vaihtoehtoisesti 
CH2(COOH)·COH(COOH)·CH2(COOH). Sitä esiintyy luonnossa muun muassa sitrushedelmissä. Elintarvikkeista sitruunahapon tunnistaa E-koodista E330. Sitruunahapon muita nimiä ovat "2-hydroksi-1,2,3-propaanitrikarboksyylihappo" ja Acidum Citricum. Sitruunahapon CAS-numero on 77-92-9. Sitruunahappoa vastaava anioni on sitraatti-ioni. Carl Wilhelm Scheele eristi sitruunahappoa sitruunamehusta ensimmäisen kerran 1784.
Sitruunahappo on yksi sitruunahappokierron välivaiheista. Se osallistuu täten lähes kaikkien organismien aineenvaihduntaan.
Sitruunahapolla on myös kidevedellinen muoto eli sitruunahappomonohydraatti C6H8O7·H2O, jonka CAS-numero on 5949-29-1.
Käyttö.
Sitruunahappoa käytetään muun muassa elintarvikkeiden säilöntään, kalkkisaostumien poistamiseen pyykin- ja astianpesukoneista, kahvin- ja vedenkeittimistä, sikojen ripulilääkkeenä, ruosteenpoistoon autojen entisöinnissä, tahranpoistoon vaatteista ja lisäaineena virvoitusjuomissa. Happamuudensäätöaineena sitruunahappo sitoo metalleja ja siten parantaa hapettumisenestoaineiden vaikutusta. Sitruunahappo on nautittuna haitallista hampaiden kiilteelle. Sitruunahappoa myydään muun muassa apteekeissa, ruokakaupoissa ja maataloustuotteita myyvissä liikkeissä.
Sitruunahappoa voidaan valmistaa homesienten avulla esimerkiksi glukoosista ja melassista.
Poul Nyrup Rasmussen

Poul Nyrup Rasmussen (s. 15. kesäkuuta 1943) on tanskalainen poliitikko. Hän oli Tanskan pääministeri vuosina 1993–2001. Vuosina 2004–2011 Rasmussen toimi Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajana.
Elämä.
Rasmussen syntyi köyhään työläisperheeseen ja aloitti työnteon jo seitsemänvuotiaana. 15-vuotiaana hän oli mukana ensimmäisen oppikoululaisille tarkoitetun sosiaalidemokraattisen järjestön perustamisessa. Rasmussen opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa taloustiedettä ja valmistui maisteriksi vuonna 1971. Opintojen päätyttyä hän työskenteli ekonomistina ay-keskusjärjestön talousosastolla.
Poliittinen ura.
Rasmussen valittiin kansankäräjille vuonna 1988, ja hänestä tuli Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja 1992. Pääministeriksi Rasmussen valittiin vuonna 1993 sen jälkeen, kun Poul Schlüterin johtama porvarihallitus oli joutunut eroamaan tamilipakolaisten kohteluun liittyneen kohun vuoksi. Pääministerinä Rasmussen toimi vuoteen 2001 saakka, minkä jälkeen hän siirtyi pois puolueen johtotehtävistä 2002.
Rasmussenin pääministerikaudella oli käytössä niin sanottu Tanskan malli, jonka ansiosta työttömyys saatiin laskettua 4,5 prosenttiin vuoden 2001 loppuun tultaessa. Vuonna 1993 työttömyysprosentti oli ollut 12 prosenttia. Koulutukseen liittyvät toimenpiteet ja tuntuvat työttömyyskorvaukset olivat eräitä mallin ominaispiirteitä.
Pääministerikautensa jälkeen Rasmussen valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa. Parlamentissa hän istui yhden kauden. Rasmussen toimi myös Euroopan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtajana vuosina 2004–2011.
Samasta sukunimestä huolimatta Poul Nyrup Rasmussen ei ole sukua seuraajilleen Anders Fogh Rasmussenille ja Lars Løkke Rasmussenille.
Stylofoni

Stylofoni (myyty tuotenimellä "Dübreq Stylophone") oli pienikokoinen elektroninen soitin, jonka keksi Brian Jarvis vuonna 1967. Se koostui metallisesta koskettimistosta, jota soitettiin koskettamalla koskettimia eräänlaisella kynällä ("stylus"). Jokainen kosketin on kytketty halpaan jänniteohjattuun oskillaattoriin erisuuruisen vastuksen kautta, jolloin kynällä koskettaessa virtapiiri sulkeutuu ja syntyy ääni, jota voi lähinnä kuvata adjektiiveilla "suriseva", "raaka" tai "ärsyttävä". Äänenlaadusta huolimatta stylofoneja on myyty noin kolme miljoonaa kappaletta, lähinnä lasten leluiksi. Isossa-Britanniassa stylofonin mainosmiehenä on toiminut erityisesti Rolf Harris. 
Stylofoni on harvinaisuus kaupallisilla äänitteillä, mutta sellaisiakin löytyy, esimerkiksi David Bowien "Space Oddity", jossa tosin on vain pari stylofonilla soitettua säveltä. 
Uudelleenjulkaisu.
Lokakuussa 2007 lelufirma Re:creation toi yhdessä uudelleenperustetun Dubreq Ltd:n kanssa markkinoille uuden version stylofonista. Uudessa stylofonissa on alkuperäismallista puuttunut äänenvoimakkuuden säätö sekä MP3-sisääntulo.
Fuuga

Fuuga (&lt; , 'pako', 'paeta') on perinteisesti kontrapunktia käyttäen sävelletty polyfoninen musiikkikappale tai kappaleen osa, joka koostuu useasta itsenäisestä äänestä. Fuugan aloittaa yhdellä äänellä esitetty teema, jonka jälkeen toinen ääni toistaa teeman ja alkuperäinen ääni säestää kontrapunktisesti. Tämän jälkeen mahdolliset muut äänet tulevat mukaan yksitellen samaan tapaan, enimmillään jopa kymmenen. Myöhemmin teema esiintyy fuugassa eri äänissä eri transpositioissa, jolloin sen ilmenemismuoto voi olla alkuperäisestä poikkeava. 
Musiikinhistorian tunnetuimmat fuugat sävelsi Johann Sebastian Bach. Muun muassa hänen säveltämänsä Das wohltemperierte Klavierin molemmat osat koostuvat 24 preludista ja fuugasta. Bachin Die Kunst der Fuge () on puolestaan hänen polyfonisen työskentelynsä huipentuma, ja se koostuu neljästätoista fuugasta ja neljästä kaanonista, joista kaikki ovat erittäin hienovaraisesti ja monimutkaisesti sävellettyjä ja esittelevät mitä moninaisimpia fuugatyyppejä. Fuugia käytettiin niin soitinmusiikissa kuin myös kuoroteoksissa. On tyypillistä, että kuoroteosten osat päättyvät fuugaan.
Klassismin aikaan fuugamuotoa käytettiin vielä jonkin verran. W. A. Mozartin requiemin Kyrie-osassa voi kuulla esimerkin "kaksoisfuugasta", fuugasta, jossa on kaksi teemaa (kyseisessä kappaleessa nämä teemat aloittavat peräkkäin). Myös esimerkiksi Joseph Haydnin jousikvartettojen ja Ludwig van Beethovenin pianosonaattien osissa on fuugia.
Romantiikanaikaisissa sävellyksissä fuugia on melko vähän; urkumusiikin säveltäjät ovat kuitenkin yleensä jossain määrin pitäneet yllä fuugasäveltämisen perinnettä, esimerkiksi myöhäisromantiikan aikana erityisesti Max Reger. Sen sijaan eräät 1900-luvun musiikin säveltäjät käyttivät fuugamuotoa runsaasti: Béla Bartók, Paul Hindemith ja Dmitri Šostakovitš (esimerkiksi 24 preludia ja fuugaa op. 87 sekä 15. jousikvarteton alku) sävelsivät useisiin kappaleisiinsa fuugia.
Spin-off

Spin-off ( ’pyöriä’ + "off" ’irti, eroon’) tarkoittaa menestyksekkään kirjan, elokuvan, televisiosarjan, videopelin tai muun kerronnallisen teoksen pohjalta tehtyä oheis- eli sivutuotetta, kylkiäistä eli uutta teosta tai sarjaa.
"Spin-off"-sarjoille on tyypillistä, että ne ottavat alkuperäisestä teoksesta jotakin, mikä uudessa teoksessa nostetaan pääasiaksi. Esimerkiksi hahmo, joka alkuperäisessä TV-sarjassa oli vain sivuhahmo, voi nousta omassa sarjassaan päähenkilöksi.
"Spin-off"-teokset sisältävät usein alkuperäisen teoksen hahmoja tai sijoittuvat siitä tuttuun miljööseen mutta pysyvät silti omana kokonaisuutenaan, erillään alkuperäisestä teoksesta. "Spin-offin" rooli alkuperäisteoksen juonijatkumossa voi joissain tapauksissa olla vaikea määritellä. Jotkut "spin-offit" voivat esim. sijoittua juonellisesti aikaan ennen alkuperäisen teoksen tapahtumia tai suoraan alkuperäisen teoksen jälkeen. "Spin-off" voi tapahtua myös rinnakkain alkuperäisen teoksen kanssa, jolloin se voi vaikkapa näyttää, mitä tapahtui jossain muualla samaan aikaan kun päätarina tapahtui. Jotkut "spin-offit" taas voivat luoda rinnakkaisen universumin, jossa on samankaltaisia piirteitä ja hahmoja kuin alkuperäisessä tarinassa mutta silti eivät ole missään tekemisissä sen kanssa.
Historian ensimmäisenä "spin-off"-sarjana pidetään vuonna 1941 aloittanutta "The Great Gildersleeve" -radiosarjaa, joka erkani "Fibber McGee and Molly" -sarjasta.
Muita merkityksiä.
"Spin-off"-termiä käytetään myös liike-elämässä muun muassa kuvaamaan vanhasta yrityksestä irrotettua uutta spin-off-yritystä eli "oheisyritystä."
Kolmanneksi termillä tarkoitetaan oheistuotetta, sivutuotetta, esimerkiksi tutkimuksen oheistulosta. Termillä kuvataan tekniikan siirtymistä sovellutuksesta toiseen; esimerkiksi NASA kertoo, miten avaruustekniikkaa on siirtynyt maanpäälliseen käyttöön. Tässä mielessä on kerrottu paljon virheellisiä tarinoita, esimerkiksi Teflon-muovin on väitetty olleen avaruustekniikan tulos.
Battery (energiajuoma)

Battery on energiajuoma, jonka virkistävä vaikutus perustuu kahvi- ja guarana-uutteisiin sekä tauriiniin. Juoma on keltaista, kuplivaa ja makeahkoa.
Batteryn omistaja ja valmistaja on Oy Sinebrychoff Ab, joka on osa kansainvälistä Carlsberg-panimokonsernia. Battery tuotiin markkinoille vuonna 1997, ja sitä on parhaimmillaan myyty 40 maassa. Suomessa Battery oli vuonna 2007 eniten myyty energiajuoma.
Batteryn brändin perusajatus on energiaa sisältävä "paristo" (). Pakkauksessa pyritään jäljittelemään pariston ulkonäköä. Batteryn slogan on "Keeps You Going".
Battery-konsepti kehitettiin vuonna 1996 yhteistyössä mainostoimisto Hasan &amp; Partnersin kanssa, joka vuonna 2016 sai Batteryn ja muut Sinebrychoffin juomabrändit jälleen asiakkaikseen. Batteryn kansainvälisessä mainonnassa avustaa Hasanin ruotsalainen tytäryhtiö Perfect Fools. Välillä Batteryn markkinointiviestintää tekivät muun muassa Lowe Partners ja Contra.
Tuoteperhe.
Alkuperäisen Battery Energy Drinkin lisäksi juomasta on johdettu erilaisia variaatioita:
Eri makuvaihtoehtojen saatavuus vaihtelee maittain ja markkinoittain.
Suomen markkinoilla ovat aiemmin olleet saatavilla:
Battery-juomia myydään pääasiassa 40 cl:n muovipulloissa sekä 33 cl:n ja 25 cl:n tölkeissä. Elokuussa 2010 Suomessa tuli myyntiin rajoitettu erä pinttitölkkejä (0,568 litraa), joka tunnettiin nimellä "Battery Limited edition 0,568 l". Suuren suosionsa ansiosta tuotetta on alettu myymään "Big Edition" -nimellä, eli sen myyntiä ei ole enää rajoitettu. Vuonna 2014 Battery lanseerasi uuden 25 cl:n tölkin.
Kansainvälistyminen.
Suomessa kehitettyä ja tammikuussa 1997 markkinoille tuotua Batteryä on alusta asti viety muihinkin maihin. Vuoden 1997 kesällä Batteryä alettiin myydä Virossa, Latviassa ja Liettuassa ja seuraavana vuonna muualla Norjassa ja Ruotsissa.
Vuonna 2016 Battery-juomia vietiin 20 maahan, mikä teki siitä Sinebrychoffin kansainvälisimmän tuotemerkin. Enimmillään Batterya on myyty yli 40 maassa. Yksi vahvimpia Battery-markkinoita on Chile sen jälkeen, kun pari chileläistä maailmanympärimatkaajaa oli Helsingissä keksinyt alkaa tuoda sitä kotimaahansa.
Vuonna 2011 avattiin Battery-verkkokauppa, joka toimii yhteistyössä Amazon.com- ja Suomikauppa.fi-sivustojen kanssa. Kaupan kautta voi kuka tahansa tilata Batteryn tuotteita mihin maahan tahansa. 
Tuoteominaisuuksissa ja -promootioissa voi olla paikallisia erikoisuuksia: esimerkiksi Jemenissä tölkin ulkoasua on mukautettu arabikulttuuriin siten, että plus-merkin tilalla on salama.
Sponsorina.
Battery on toiminut sponsorina muun muassa autourheilussa, jossa se on sponsoroinut yksittäisiä kuljettajia (ralli) tai koko kilpatallia (Formula 1). Vuosina – Battery sponsoroi Williamsin F1-tallia, jossa tuotteen mainostajina toimivat Nico Rosberg ja Alexander Wurz.
Suurennuslasi

Suurennuslasi on kupera linssi, jonka läpi katsottaessa esineet näkyvät suurentuneina. 
Suurennuslasissa nähdään esineen suurennettu valekuva, kun esine on linssin ja polttopisteen välillä. Yksinkertaisen kaksoiskuperan linssin sijaan käytetään myös tasokuperia, kovera-kuperia linssejä ja näiden yhdistelmiä virheettömämmän kuvan aikaansaamiseksi. Kun polttopiste on erittäin kirkkaan ja lämpimän lähteen kuten auringon aikaansaama, suurennuslasilla voi sytyttää tulen.
"Luppi" eli "luuppi" () on pieni kellosepän suurennuslasi.
Elohopeafulminaatti

Räjähdyselohopea eli elohopeafulminaatti Hg(ONC)2 on tunnettu aloiteräjähdysaine, joka on lyijyatsidia voimakkaampi räjähde ja siten nykyään harvemmin käytetty.
Räjähdyselohopea on puhtaana valkoista kiteistä ainetta, mutta yleensä heikon ruskehtavan keltaista tai harmaata. Aine on raskasta ja kiteistä, eikä ime vettä. Yhdiste kuitenkin liukenee kuumaan veteen ja ammoniakkiliuokseen. Aine on hyvin räjähdysherkkää, onnettomuudet valmistettaessa ovat tavallisia.
Elohopeafulminaattia valmistetaan happaman elohopeanitraatin vesiliuoksen ja etanolin välisellä reaktiolla. Reaktiota katalysoi kupari(I)kloridi.
Räjähdyselohopea reagoi märkänä ja kuivana alumiinin, magnesiumin, sinkin, kuparin ja pronssin kanssa.
Kansainvälinen säteilysuojelukomissio

Kansainvälinen säteilysuojelukomissio (ICRP, "International Commission on Radiological Protection") on vuonna 1928 perustettu riippumaton, tieteellinen säteilyturvallisuuden asiantuntijajärjestö. Sen tehtävänä on edistää yleistä säteilyturvallisuutta, alan tieteellistä tutkimusta ja etenkin määrittää kansainvälisesti, lähes universaalisti noudatettuja säteilyturvallisuuden suosituksia ja normeja. ICRP toimii yhteistyössä alan muiden tieteellisten organisaatioiden kuten YK:n alaisten IAEA:n:n ja UNSCEAR:n, OECD:n ydinenergiajärjestö NEA:n sekä kansallisten säteilyturvallisuusviranomaisten kanssa.
ICRP:n muodostavat sitä johtava 12-jäseninen komissio, tieteellinen sihteeristö ja neljä pysyvää komiteaa, jotka ovat:
ICRP:n suositukset summaavat alan tieteellistä tietoa ja ne ovat lähes universaalisti hyväksyttyjä. Lähes kaikkien maiden säteilylainsäädäntö perustuu ICRP:n suosituksille.
Amfitrite

Merenjumalatar Amfitrite () oli kreikkalaisessa mytologiassa merenjumala Poseidonin vaimo ja Tritonin äiti. Roomalaisessa mytologiassa hänet korvasi Salacia, Neptunuksen vaimo. Hän oli yksi nereideistä, viidestäkymmenestä merenneidosta, jotka joidenkin tarujen mukaan olivat Nereuksen ja Doriksen tyttäriä. Toisaalla hänen mainitaan olevan Okeanoksen ja Tethyksen tytär ja siten okeanidi.
Kuvataiteessa Amfitrite kuvataan Poseidonin rinnalla, joko istumassa valtaistuimella tai merihevosten vetämissä vaunuissa. Hän on pukeutuneena ylvääseen viittaan ja koristaa hiuksensa kalaverkoilla. Toisinaan hiuslaitteen kruunaa ohimolle kiinnitetty hummerin saksi.
Ionisoivan säteilyn vaikutusten tieteellinen komitea

Ionisoivan säteilyn vaikutusten tieteellinen komitea (UNSCEAR, engl. "United Nations Scientific Commitee on the Effects of Atomic Radiation") on Yhdistyneiden kansakuntien ionisoivan säteilyn vaikutusten tieteellinen komitea. Sen on perustanut YK:n yleiskokous vuonna 1955 tutkimaan säteilyn vaikutuksia ihmiseen ja ympäristöön. Nykyään UNSCEAR:ia pidetään alansa johtavana asiantuntijajärjestönä. Komitea koostuu tiedemiehistä 21 maasta: Argentiinasta, Australiasta, Belgiasta, Brasiliasta, Britanniasta, Egyptistä, Indonesiasta, Intiasta, Japanista, Kanadasta, Kiinasta, Meksikosta, Perusta, Puolasta, Ranskasta, Ruotsista, Saksasta, Slovakiasta, Sudanista, Venäjältä sekä Yhdysvalloista. UNSCEAR:n komitean toimintaa tukee sihteeristö, joka sijaitsee Wienissä.
Komitean työ keskittyy lähinnä säteilyturvallisuusalan tieteellistä tutkimusta summaavien YK:n yleiskokoukselle osoitettujen raporttien tuottamiseen. UNSCEAR:n raportteja pidetään yleisesti alan tutkijoiden konsensusjulkaisuina.
Haarusanikkaiset

Haarusanikkaiset ("Psilophytina", "Psilotophytina") on yksi sanikkaisten neljästä alakaaresta ja samalla niistä kaikkein pienin ja alkeellisin. Haarusanikkaisiin kuuluu kaksi sukua, joista "Psilotum" käsittää kaksi ruohomaista kuivien trooppisten seutujen lajia ja "Tmesipteris" 12–13 Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa esiintyvää epifyyttistä lajia.
Monet kasvitieteilijät pitävät haarusanikkaisia alkeellisimpina nykyään elävinä putkilokasveina, sillä niillä ei ole lainkaan juuria tai lehtiä. Lehtien sijaan niillä on pienet lehtimäiset ulokkeet, joiden sisällä ei ole johtojänteitä, kuten oikeilla lehdillä. Juurien sijaan niillä on maavarsi, joka on yhteydessä mykorritsaan eli sienijuureen. Kolme itiöpesäkettä ovat yhdistyneet pienen varsimaisen ulokkeen päähän. Haarusanikkaisille on ominaista sukupolvenvuorottelu ja pientä maavarren palasta muistuttava suvullisen polven alkeisvarsikko on korkeintaan kahden millimetrin kokoinen.
Haarusanikkaisten luokittelu on yhä ristiriitainen, eikä ryhmältä ole löytynyt fossiileja. Ryhmä on ollut tapana erottaa muista sanikkaisryhmistä, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että haarusanikkaiset saattavat myös olla hyvin yksinkertaisia saniaisia. Eräät lähteet sisällyttävät haarusanikkaisiin myös käärmeenkielikasvit (Ophioglossaceae).
Kronos

Kronos () oli kreikkalaisessa mytologiassa vahvin titaaneista. Kukistettuaan isänsä Uranoksen leikkaamalla irti tämän peniksen Kronos nousi maailman valtiaaksi.
Kronos nai sisarensa Rhean ja heidän lapsiaan olivat Hestia, Demeter, Hera, Haades, Poseidon ja Zeus. Tietäen kohtalon määränneen, että yksi hänen lapsistaan tulee kukistamaan hänet, Kronos nieli lapsensa, mutta Rhea toimitti Zeuksen turvaan. Myöhemmin Rhea petkutti Kronoksen oksentamaan nielemänsä lapset. Zeuksen johdolla lapset lopulta kukistivat Kronoksen ja sulkivat hänet sekä muut titaanit Tartarokseen. Siellä fuuriat eli raivottaret kiduttavat häntä ikuisesti Kreikan mytologian mukaan.
Kronos tunnettiin Roomassa Saturnuksena.
Luettelo Suomen kauppaloista

Tämä on luettelo Suomen kauppaloista. Kauppalat lakkautettiin kuntamuotona vuonna 1977 ja kauppalat muutettiin kaupungeiksi.
Lähteet.
Kunnallislaki.
Kunnallislaki, Suomen asetuskokoelma 953/1976 (aiempi 642/1948).
Seuraavassa on kutakin kauppalaa koskevat säädökset Suomen asetuskokoelmassa:
NEA

NEA () on OECD:n ydinenergiajärjestö. Se palvelee OECD:n jäsenmaita tieteellisenä ja alan kehitystä tukevana asiantuntijajärjestönä yhteistyössä OECD:n energiajärjestö IEA:n kanssa. NEA keskittyy yksinomaan ydinvoiman rauhanomaiseen käyttöön. NEA:n pääasiallisina tehtävinä on edistää ydinalan kansainvälistä yhteistyötä, ydinturvallisuutta, säteilyturvallisuutta, turvallista ydinjätehuoltoa, ydintekniikan tieteellistä tutkimusta, ydinalan lainsäädännön kehitystä ja kestävää kehitystä sekä koota ja julkaista alaa koskevaa tieteellistä tietoa. NEA:n johtajana toimii William D. Magwood, IV.
Historia.
NEA perustettiin 1958 nimellä European Nuclear Energy Agency (ENEA), mutta nimi muutettiin 1972 nykyiseksi koska suuri osa jäsenistöä oli Euroopan ulkopuolella. NEA:a ei tule sekoittaa Euroopan unionin atomienergiajärjestöön EURATOMiin. NEA:n ensimmäisiä tehtäviä oli luoda perusteita kansainväliselle yhteistyölle ydintekniikan rauhanomaisen käytön alalla, johon kuului laajaa tutkimusta uusiin reaktorityyppeihin ja ydinpolttoaineen jälleenkäsittelyyn liittyen. 70-luvulta lähtien järjestö on keskittynyt enemmän tieteelliseen ja hallitustenväliseen yhteistyöhön jättäen spesifimmän teknisen tutkimuksen muille.
Edward Hopper

Edward Hopper (22. heinäkuuta 1882 – 15. toukokuuta 1967) oli huomattava yhdysvaltalainen taidemaalari, joka on tullut tunnetuksi modernin amerikkalaisen elämän yksinäisyyden ja vieraantuneisuuden kuvaajana. Hän vaikutti paljon 1960- ja 1970-luvun pop-taiteeseen ja uusrealisteihin.
Varhaisvaiheet.
Edward Hopper syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Nyackissa New Yorkissa. Hänen vanhempansa tutustuttivat Edwardin ja hänen vanhemman sisarensa taiteisiin jo varhain. He kävivät teatterissa, konserteissa, muissa kulttuuritapahtumissa ja museoissa. Molemmat vanhemmat tukivat pojan taiteellisia taipumuksia.
Poikana Hopper oli hiljainen ja varautunut. Hän oli pitkä, hänellä oli harvoja ystäviä ja hän vietti paljon aikaansa kirjojen ja taiteen parissa. Nyack oli Hudsonjoen varrella New York Cityn pohjoispuolella oleva virkeä teollisuuspaikkakunta. Nuorena Hopper piirsi veneitä ja laivoja ja teki veneitä puusta. Vakava suuntautuminen taiteeseen tapahtui jo kymmenvuotiaana, kun Hopper alkoi signeerata ja päivätä piirustuksiaan.
Kun Hopper oli valmistunut high schoolista vuonna 1899, vanhemmat rohkaisivat häntä opiskelemaan kaupallista kuvitustaidetta maalaustaiteen sijaan. Hopper opiskeli kuvittamista vuoden New Yorkissa, mutta siirtyi sitten New York School of Artiin. Hänen opettajinaan olivat muun muassa yhdysvaltalainen impressionisti William Merrit Chase ja Robert Henri, Ashcan-koulukunnan perustaja. Sen kannattajat pyrkivät kuvaamaan urbaanin elämän syrjäpuolta. Hopperin luokkatovereita olivat George Bellows, Guy Pene du Bois ja Rockwell Kent.
Vuonna 1905 Hopper ryhtyi työskentelemään kuvittajana newyorkilaisessa mainostoimistossa. Hän ei kuitenkaan pitänyt kuvittamisesta ja kaipasi sitä, että saattoi maalata mielikuvituksestaan. Hopper saavutti kuitenkin menestystä hitaasti, ja hänen uransa alkoi kehittyä vasta lähes 20 vuoden kuluttua. 
Eurooppalaisvaikutteet.
Hopper matkusti Eurooppaan kolme kertaa vuosien 1906 ja 1910 välillä ja nautti oleskelusta Pariisissa. Hän vaikuttui impressionisteista, jotka johdattivat hänet piirtämään kaduille ja maalaamaan ulkona. Hän oli erityisen kiintynyt Édouard Manet’n ja Edgar Degas’n epätavallisiin sommitelmiin heidän kaupunkielämää kuvaavissa maalauksissaan. Käydessään Amsterdamissa Hopper ihaili myös Rembrandtin "Yövartiota". Hän ei kuitenkaan innostunut kubismista, toisin kuin useat aikalaisensa. Realististen maalarien idealismi viehätti häntä enemmän kuin abstraktit muotokokeilut.
Hopperin maalausten aiheet ovat amerikkalaisen elämänmuodon tyypillisiä tunnusmerkkejä: bensa-asemia, motelleja, junaratoja ja tyhjiä katuja. Hopperin kuuluisin maalaus on "Nighthawks" (1942), joka esittää yökahvilan yksinäisiä asiakkaita New Yorkin Manhattanilla.
Suomessa.
Hopperin maalaukset "Silta Manhattanilla" (1928), "Varhainen sunnuntai-aamu" (1930), "Huoltoasema" (1940), "Newyorkilainen elokuvateatteri" (1939), "Öinen ikkuna" (1928) ja "Toimisto yöllä" (1940) olivat esillä yhdysvaltalaista taidetta esittelevässä kiertonäyttelyssä Helsingin Taidehallissa tammikuussa 1954.
Persefone

Persefone () tai homeerisessa muodossaan Persefoneia, Eleusiin mysteereissä myös Kore ( 'neito'), oli kreikkalaisessa mytologiassa kuolleiden valtakunnan valtiatar sekä Demeterin (maan, viljan ja hedelmien jumalattaren) tytär. Hänen roomalainen vastineensa on Proserpina. Persefonea luonnehditaan nuoreksi kauniiksi naiseksi, jota kaikki rakastivat. 
Mytologian mukaan myös Haades halusi Persefonen itselleen ja kaappasi tämän mukaansa Manalaan. Demeter etsi tytärtään leppymättömästi ja kielsi kasveja kasvamasta, kunnes tyttö löytyisi. Lopulta maan muuttuessa autiomaaksi ylijumala Zeus määräsi Haadeen vapauttamaan Persefonen, mutta Haades ei suostunut vaan huijasi Persefonen syömään neljä granaattiomenan siementä, jonka takia hänen pitää viettää Haadeksen kanssa neljä kuukautta: kun Persefone lähtee äitinsä luota, äiti itkee ja kieltää kasveja kasvamasta; ja kun Persefone palaa, koittaa kevät.
Kontortamänty

Kontortamänty ("Pinus contorta") on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. Kontortamänty on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Sen alkuperäinen levinneisyysalue ulottui Alaskasta Brittiläiseen Kolumbiaan ja sieltä aina Kaliforniaan asti. Se muodostaa yleensä laajoja puhtaita metsiköitä.
Alalajit.
Kontortamännyllä on kolme alalajia, joista yhdestä on kaksi muunnosta. Tieteellisen nimen perässä lukee suuripiirteinen elinalue.
Tuntomerkit.
Kontortamänty voi olla 30–40 metriä korkea, mutta yleensä paljon pienempi, erityisesti subsp. "contorta", kun taas subsp. "murrayana" voi kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi. Puun kaarna on tummanharmaa ja muistuttaa paljon metsäkuusta. Kontortamännyn neulaset ovat pidemmät ja vihreämmät kuin Suomessa yleisellä metsämännyllä. Neulaset ovat parillisia ja usein kiertyneitä, pituudeltaan 3–7 cm. Kävyt ovat samaten 3–7 cm:n pituisia. Osa niistä on serotiinisia, eli ne avautuvat vasta, kun joutuvat korkeisiin lämpötiloihin (metsäpaloon). Subsp. "murrayana" vapauttaa siemenensä heti, kun ne ovat kypsiä.
Suomessa ensimmäiset kontortamännyt istutettiin vuonna 1910 Mustilan Elimäkeen; silloiset istuttajat tunsivat puun nimellä "murraynmänty". Suomessa puu menestyy aina Pohjois-Lapissa asti. Niitä on istutettu noin 10 000 hehtaarin alueelle lähinnä 1970-luvulla. Ruotsissa kontortamäntyä kasvaa 50 kertaa suuremmalla alueella, pääasiassa Sveanmaan luoteisosassa ja Norlannissa.
Nuori kontortamänty kasvaa nopeammin kuin kotoinen metsämänty, kasvu kuitenkin hidastuu huomattavasti puun vanhetessa. Nopea kasvuvauhti mahdollistaa puun käytön puuteollisuuden raaka-aineena, se tuottaa myös 1,5 kertaa enemmän selluloosaa. Kontortamänty ei kuitenkaan ole Suomen luontainen puulaji, joten ympäristö voi olla rankka; mm. lumi ja myrskyt ovat olleet haittana puun kasvulle. Myöskään kontortamännyllä ei ole luontaista vastustuskykyä tietyille hyönteis- tai sienituholaisille. Toisaalta se on resistentti haapaa väli-isäntänään käyttävälle männynversoruosteelle, joka voi ajoittain pahoin vaurioittaa metsämännyn nuorten tainten versoja.
Titaani (mytologia)

Titaanit (, merkitsi ehkä esikreikaksi "kuningasta") olivat kreikkalaisessa mytologiassa Uranoksen eli taivaan ja Gaian eli maaemon poikia ja tyttäriä. Seuraava jumalasukupolvi syöksi titaanit Tartarokseen. Titaaneitten johtajaksi noussut Kronos ja tämän vaimo Rhea olivat näiden olymposlaisten jumalten vanhemmat. 
Titaanit kuvataan jättiläismäisen suuriksi, ulkomuodoltaan ihmisen kaltaisiksi, väkivaltaisiksi olennoiksi, joita Hesiodoksen mukaan oli alun perin 12: Okeanos, Koios, Krios, Hyperion, Iapetos, Kronos, Theia, Rhea, Themis, Mnemosyne, Foibe ja Tethys. Näistä Okeanos ja Tethys, Hyperion ja Theia, Koios ja Foibe sekä Kronos ja Rhea muodostivat pariskunnat. Voitettuaan Uranoksen titaanit hallitsivat Kronoksen johdolla, kunnes Zeus kukisti heidät niin kutsutussa titanomakhiassa eli titaanien taistelussa Kronoksen lasten kronidien kanssa ja kyklooppien sekä satakätisten avulla. Runoilija Pindaroksen mukaan Zeus olisi lopulta vapauttanut titaanit vankeudestaan.
Titaaneja ei pidä sekoittaa gigantteihin.
Serbiankuusi

Serbiankuusi ("Picea omorika", serbiaksi: Панчићева оморика, Pančićeva omorika) kuuluu kuusiin ja mäntykasveihin. Serbiankuusi on Serbiasta kotoisin oleva, harvinainen Drina-joen varrella Länsi-Serbiassa kasvava puu. Luontaisella kasvualueellaan se kasvaa 1000–1500 metrin korkeudessa.
Alun perin serbiankuusen löysi serbialainen kasvitieteilijä Josif Pančić vuonna 1875 Tara-vuorelta läheltä Zaovinen kylää. Puu nimettiin löytäjänsä mukaan (kts. serbialainen nimi). Emanuel von Purkyne viimeisteli työn vuosia myöhemmin.
Kuvaus.
Serbiankuusi on keskikokoinen puu, kasvaen 20–35 metriä korkeaksi. Suomen olosuhteissa pituus on noin 10-29 metriä. Latvus on paljon kapeampi ja tiheämpi kuin metsäkuusella. Paksuja neulasia on runsaasti ja ne kasvavat tiiviisti. Pituutta neulasilla on 10–20 mm, ulkonäöltään ne ovat litteähköjä ja tylppäkärkisiä. Neulaset siirottavat sivuille ja yläviistoon. Väriltään ne ovat tummanvihreitä yläpinnalta. Alapinnalla on vaaleat raidat, jonka vuoksi lehvästö näyttää usein hieman sinertävältä tai hopeanväriseltä. Kävyt ovat 4–7 senttimetrin pituisia, nuorena lähes tummia, mutta ne vaalenevat vanhetessaan. Serbiankuuselle erittäin koristeelliset kävyt ilmestyvät jo nuorena. Niiden käpysuomut ovat pyöreä- ja leveäkärkiset. Puu kasvaa luontaisella levinneisyysalueellaan jyrkillä, kallioisilla ja louhikkoisilla rinteillä.
Levinneisyys ja käyttö.
Serbiankuusi tai sen lähisukulaiset ovat kasvanut laajalla alueella tertiäärikaudella Keski-Euroopassa, sekä osissa Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa. Itämeren rannalta löytyvä meripihka voi olla laajalti peräisin serbiankuusista.
Serbiankuusi on yleinen myös luontaisen esiintymisalueensa ulkopuolella. Komean säännöllisen ja maahan asti ulottuvan tasa-laatuisen latvuksensa ja runsaiden neulastensa ansiosta serbiankuusi on yleinen puutarhoissa sekä julkisissa puistoissa. Kapea kasvutapa vie myös vähän tilaa. Pohjois-Euroopassa ja Yhdysvalloissa sitä kasvatetaan paljon, koska se menestyy suuressa maalaatujen kirjossa, happamasta savesta hiekkaiseen ja kuivaan maaperään. Serbiankuusi kestää myös hyvin kaupunkien ilmansaasteita ja säilyy kauniina ja terveenä yli sadan vuoden ikäisenäkin.
Serbiankuusta on kasvanut myös nyky-Suomen alueella Holstein-interglasiaalin aikana 400 000 vuotta sitten. Kittilän Naakenanvaaralta kairatusta turpeesta on löytynyt serbiankuusen siitepölyä.
Okakuusen ("Picea pungens") ohella serbiankuusi on Suomessa käytetyimpiä koristekuusia, jotka menestyvät aina Oulun korkeudella asti. Ensimmäiset siemenet saatiin Suomeen vuonna 1907 Arboretum Mustilaan. Serbiankuusta kasvatetaan joulukuusiksi ja varsinkin Pohjois-Euroopassa paperin tuotantoon. Se menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I-VI.
Serbiankuusta kasvatetaan myös kapean kasvutapansa vuoksi joulukuuseksi. Vuonna 2000 kaikista suomalaisista joulukuusiviljelmistä serbiankuusta oli 17,7 %.
Boeing KC-135 Stratotanker

Boeing KC-135 Stratotanker on ilmatankkauslentokone, jonka Yhdysvaltain ilmavoimat otti käyttöön vuonna 1957. Koneen ensilento oli vuonna 1956.
Se perustuu Boeingin 367-80 ”Dash 80” -malliin. Malli korvasi KC-97 -tankkerin.
Boeing on ilmoittanut saaneensa 24. helmikuuta 2011 sopimuksen KC-46 -tankkerin kehittämiseen Boeing 767 -koneen pohjalta.
Käyttö.
KC-135 Stratotankerin tarkoituksena on ollut tarjota Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien B-47 Stratojeteille ja sittemmin B-52 Stratofortresseille mahdollisuuden pysyä ilmassa ja saada kylmän sodan aikana Neuvostoliittoon tehtävälle ensi- tai vastaiskulle riittävät lentopolttoaineet laskeutumatta maahan välillä.
Tankkaus maassa olisi tehnyt B-52:sta riippuvaisen lentokenttien sijainnista ja olisi pidentänyt maaliinlentoaikaa merkittävästi. Lisäksi lennon onnistuminen olisi riippuvaista siitä, onko reitin lentokentät kunnossa vai tuhottu.
Ilmatankkauskoneet edustavat nykyaikaisten taktisten ilmaoperaatioiden liikkuvuutta ja pitkän matkan, jopa globaalia toimintakyvyä. Samaa toimintakykyä taktisille ilmaoperaatioille tarjoaa myös tietoliikenne- ja vakoilusateliitit, sekä satelliittipaikannusjärjestelmät (GPS, GLONASS, Galileo ja Beidou) sekä AWACS-tyyppiset tutka- ja taistelunjohtokoneet.
Ilmatankkauskoneet ovat edelleen hyvin tarpeellisia, koska ne ovat kriittinen osa suurempien ilmaoperaatioiden huoltoa tarjoamalla polttoainetta pitkillä tehtävillä.
KC-135 pystyy kuljettamaan yli 90 tonnin polttoainekuorman. Yhdysvaltain ilmavoimat tilasi ensimmäiset 29 KC-135-konetta vuonna 1954 ja vuoteen 1965 mennessä yhteensä 732 kappaletta. Malli pysyy käytössä kunnes uudet KC-46A Pegasus-tankkauskoneet korvaavat ne.
Venäjän vastaavan kaltaisiin ilmatankkauskoneisiin kuuluu muun muassa Iljušin Il-76, jota on käytetty myös metsäpalojen sammuttamiseen ”vesipommittajana”.
KC-135 Stratotanker Suomessa.
Suomessa KC-135 Stratotanker on nähty Lappeenranta International Air Showssa 3. heinäkuuta 2005.
TIAS 2010 -lentonäytöksessä Tampereella oli yleisöllä mahdollisuus päästä tutustumaan koneeseen.
Suomi on järjestänyt Yhdysvaltojen kanssa Suomen F/A-18 Hornet -hävittäjien lentäjien ilmatankkausharjoituksia säännöllisesti vuodesta 2009. KC-135-koneita on osallistunut näihin. Suomen liityttyä Natoon liittolaismaiden lentotoiminta Suomen ilmatilassa on lisääntynyt ja ajoittain mukana on ollut ilmatankkauskoneita. Niitä osallistuu joskus myös Suomessa pidettäviin sotaharjoituksiin.