tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Walter Oesau

Walter "”Gulle”" Oesau (28. kesäkuuta 1913 – 11. toukokuuta 1944) oli Saksan ilmavoimien hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Hän saavutti 127 ilmavoittoa, jolloin taisteli kapteenista everstiluutnantiksi. Majuri Helmut Wickin kaaduttua vuonna 1941 Oesau kohosi myöhemmin, ensin JG 2:n eli "Richthofen"-rykmentin ja lopulta JG 1:n komentajaksi. Oesaun kaaduttua kotirintaman puolustuksessa, hänen mukaansa nimettiin tuo lentorykmentti JG 1 "Oesauksi". 
Useissa yksikössä taistelleena ja jo vuodesta 1934 sotilaslentäjänsä uran aloittaneena, Oesauta pidettiin eräänä ilmavoimien Jagdwaffen johtajista. Hän oli kolmas henkilö maailmassa, joka saavutti sadan ilmataisteluvoiton rajapyykin. Oesau osallistui Espanjan sisällissotaan, ja saavutti ”ässyyden” jo sen aikana. Nelimoottorisia koneita majuri, myöhempi eversti Oesau pudotti niin ikään useita, Saksan kotirintamaan kohdistuneessa liittoutuneiden pommitusoffensiivissa. Everstiluutnantti Oesau korotettiin everstiksi postuumisti. Hän sai useita ansiomerkkejä, kuten rautaristin ritariristin miekoin ja tammenlehvin.
Erich Gruenberg

Erich Gruenberg OBE (12. lokakuuta 1924 Wien – 8. elokuuta 2020 Hampstead Garden Suburb, Lontoo) oli brittiläinen viulisti.
Gruenberg aloitti musiikillisen koulutuksensa Wienissä. Hän kuului viulisti Emil Hauserin 1930-luvun loppupuolella pelastamiin juutalaislapsiin, jotka hän vei jatkamaan musiikkiopintoja Jerusalemiin. Gruenberg valmistui Jerusalemin konservatoriosta vuonna 1941 ja aloitti orkesterityöskentelyn ennen vuoden 1946 muuttoaan Englantiin opiskelemaan Max Rostalin johdolla. Gruenberg voitti vuonna 1947 kansainvälisen Carl Flesch -viulukilpailun. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti trion pianisti Edmund Rubbran ja sellisti William Pleethin kanssa. 
Vuonna 1955 Gruenberg sai nimityksen Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin konserttimestariksi. Vuosina 1962–1965 hän työskenteli konserttimestarina Lontoon sinfoniaorkesterissa ja vuosina 1972–1975 Royal Philharmonic Orchestrassa. Solistinurallaan hän piti Benjamin Brittenin viulukonserton Venäjän-ensiesityksen. Gruenberg esiintyi solistina kaikkien keskeisten brittiorkesterien kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän teki yhteistyötä, olivat muiden muassa Colin Davis, Simon Rattle, André Previn, Gennadi Roždestvenski, Charles Mackerras, Michael Tilsen Thomas, Mark Elder, Stanisław Skrowaczewski, Kirill Kondrašin, Rudolf Kempe, István Kertész ja Pierre Monteux. Vuonna 1984 Gruenberg levytti David Wilden kanssa Ludwig van Beethovenin viulusonaatit. Hän tulkitsi myös modernia ohjelmistoa, kuten Olivier Messiaenin, Berthold Goldschmidtin ja Roberto Gerhardin teoksia. Gruenberg teki usein esiintymisiä pianistityttärensä Joannan kanssa. 
Gruenberg esiintyi The Beatlesin kappaleissa, joihin kuuluivat "A Day in the Life" ja "She's Leaving Home".
Vuonna 1994 Gruenberg sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon palveluksistaan musiikin alalla. Hän pääsi Guildhall School of Music and Draman professoriksi vuonna 1982 ja Royal Academy of Musicin professoriksi 1989. Hän päätti jäädä eläkkeelle jälkimmäisestä oppilaitoksesta syksyllä 2019. Hän istui monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa, esimerkiksi vuonna 1998 Menuhin-kilpailun tuomariston ja taiteellisen paneelin puhemiehenä. Gruenberg myös piti kansainvälisiä mestarikursseja. Hän kuoli elokuussa 2020, jolloin leskeksi jäi vaimo Khorshed. Hänellä oli tyttäret Joanna ja Tina.
Nick Smidt

Nick Smidt (s. 12. toukokuuta 1997) on alankomaalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 400 metrin aitajuoksu.
Smidt saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 silloisella ennätysajallaan 49,49 s. Myöhemmin samana vuonna hän paransi ennätystään Bernissä aikaan 49,31 s ja Zürichissä aikaan 49,28 s. Hän karsiutui alkuerissä Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja välierissä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän saavutti Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Hän karsiutui samana vuonna 400 metrin aitajuoksun välierissä Eugenen MM- ja Münchenin EM-kilpailuissa. Hän paransi ennätyksensä lukemiin 49,07 Chorzówissa 6. elokuuta 2022 ja aikaan 48,70 Oordegemissa 27. toukokuuta 2023, kunnes juoksi Alankomaiden ennätyksen 48,36 La Chaux-de-Fondsissa 2. heinäkuuta 2023.
Smidt sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 2024 kahdeksanneksi ajalla 49,43. Pariisin olympialaisissa hän karsiutui välierissä. Hän sivusi Alankomaiden ennätystään 49,36 Boråsissa 21. elokuuta 2024. Apeldoornin sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 hän voitti kultaa miesten ja sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä.
Hän on voittanut Alankomaiden-mestaruuden vuosina 2018, 2019, 2020 ja 2024.
Andrew Pozzi

Andrew Pozzi (s. 15. toukokuuta 1992) on brittiläinen yleisurheilija, joka on voittanut pika-aidoissa sisäradoilla maailman- ja Euroopan-mestaruuden.
Pozzi saavutti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Vuonna 2018 hän sijoittui kuudenneksi Kansainyhteisön kisoissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli seitsemäs. Hän saavutti pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2022 ja oli kuudes Münchenin EM-kilpailuissa. Parhaiten hän on menestynyt sisäratojen arvokilpailuissa 60 metrin aitajuoksussa: MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi vuosina 2012 ja 2014 sekä voitti kultaa vuonna 2018, ja EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2017, saavutti hopeaa 2021 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 2019. Hän on voittanut Britannian-mestaruuden ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa vuosina 2012, 2016 ja 2018 sekä sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa vuosina 2014, 2016, 2017, 2018 ja 2022.
Pozzin ennätys 110 metrin aitajuoksussa on Pariisissa juostu 13,14 ja 60 metrin aitajuoksussa Birminghamissa juostu 7,43, molemmat vuodelta 2017.
Melissa Courtney-Bryant

Melissa Courtney-Bryant (s. 30. elokuuta 1993) on brittiläinen yleisurheilija, joka kilpailee keskimatkan juoksuissa.
Courtney-Bryant saavutti 3 000 metrin juoksussa hopeaa sisäratojen EM-kilpailuissa 2025 sekä pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 ja 2023. Hän sai 1 500 metrin juoksussa pronssia Kansainyhteisön kisoissa 2018. Ulkoratojen EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui 5 000 metrin juoksussa viidenneksi ja ulkoratojen MM-kilpailuissa 2023 1 500 metrillä 12:nneksi. Hän voitti maastojuoksun EM-kilpailuissa kultaa sekaviestissä 2017 ja oli henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksas 2018.
Sakura (Chiba)

Sakura () on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Chiban prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Shimōsan ylängöllä. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Inbajärveen. Sakurassa on 174 237 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 103,69 neliökilometriä. 
Sakura kehittyi Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla linnanaluskaupunkina ja yhtenä Naritaan johtaneen tiereitin postiasemista ("shukuba"). Sieltä käsin hallittiin Sakuran daimiokuntaa, joka tunnettiin edistyksellisestä politiikastaan, esimerkiksi modernin länsimaisen lääketieteen käyttöönotosta "rangaku"-oppien kautta. 1700-luvun puolivälistä lähtien alue oli Hotta-klaanin hallinnassa. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Sakura sai vuonna 1954, kun Sakuran maaseutukaupunkiin liitettiin viisi muuta kuntaa. Vanhasta linnanaluskaupungista ei sen pitkänomaisen muodon vuoksi ole päässyt kehittymään kovin merkittävää kaupallista keskusta, mutta kaupunkiin on sijoittunut teollisuutta ja lähiörakentamista osana Suur-Tokiota ja Keiyōn teollisuusvyöhykettä. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia, hedelmiä, maapähkinöitä ja koristekukkia.
Sakuran linnasta on jäljellä vain rauniot, joita ympäröivään puistoon on rakennettu Japanin historian kansallismuseo. Kaupungin rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi entinen Hotta-klaanin residenssi, säilyneet sotilasluokan asuintalot ja Makata-jinjan šintolainen pyhäkkö. Sakuraa palvelevat JR Higashi-Nihonin Sōbu-päälinja ja Narita-linja, Keisei-rautateiden Keisei-päälinja sekä Yūkarigaoka-lähiön alueella kulkeva Yamaman Yūkarigaoka -automaattimetro.
Jani Hjerppe

Jani Hjerppe (s. 12. joulukuuta 1974 Imatra on suomalainen kilpa-autoilija ja liikemies. Hän voitti vuonna 2020 Persianlahden alueella ajettavan Gulf Radical Cupin mestaruuden. Aiemmin hän on kilpaillut Radical-luokassa Skandinaviassa ja manner-Euroopassa. Vuonna 2017 Hjerppe sijoittui Radical Cup Scandinavian loppupisteissä toiseksi ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2018. Vuonna 2016 Hjerppe sijoittui Radical European Masters -sarjassa kolmanneksi ja voitti sarjan mestaruuden vuonna 2017.
Radical-kilpailujen ohessa Hjerppe on kilpaillut ratamoottoripyörien SM-sarjassa.
Kilpailemisen ohessa Hjerpe pyörittää Dubaissa yritystä, joka tarjoaa maksukykyisille asiakkaille mahdollisuuden ajaa oikealla F1-autolla moottoriradalla. Hjerppellä oli vastaavaa toimintaa aiemmin Suomessa neljän auton voimin
Mario Filippeschi

Mario Filippeschi (7. kesäkuuta 1907 Montefoscoli – 25. joulukuuta 1979 Firenze) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Filippeschi opiskeli alun perin klarinetinsoittoa. Hän liittyi vuonna 1927 armeijapalvelukseen kolmeksi vuodeksi, siirtyi sitten lauluopintoihin ja debytoi vuonna 1937 Colornossa Edgardon roolissa oopperassa "Lucia di Lammermoor". Varhaisella urallaan Filippeschi keskittyi varsinkin Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien raskaampiin rooleihin mutta siirsi sittemmin pääpainon Gioacchino Rossinin, Gaetano Donizettin ja Vincenzo Bellinin bel canto -teoksiin. Colornossa debytoituaan Filippeschi lauloi kahden kauden ajan Alankomaissa. Toisen maailmansodan aikana hän oli kiinnitettynä Italiassa ja Saksassa. Roomassa Filippeschi teki ensimmäisen esiintymisensä maaliskuussa 1942 Pinkertonin roolissa "Madama Butterflyssa". Ensimmäisen La Scala -esiintymisensä hän teki Mauriziona "Adriana Lecouvreurissa" syyskuussa 1948.
Filippeschi pääsi esiintymään säännöllisesti Roomaan, Napoliin, Espanjaan, Ranskaan, Meksikoon ja Etelä-Amerikkaan. Erään menestyksekkään esiintymisen hän teki Maria Callasin vastaesiintyjänä Rossinin "Armidessa" Maggio Musicale Fiorentino -festivaalissa vuonna 1952. Muita merkittäviä rooleja olivat Arnoldo ("Wilhelm Tell") ja Herttua ("Rigoletto"). Filippeschin uralla oli merkittävä myös ooppera "Trubaduuri". 1950-luvun lopussa hän vietti yhden kauden Lontoossa. Filippeschi vetäytyi laulajanuraltaan 1960-luvulla. Hänelle myönnettiin vuonna 1977 palkinnot Bellini d'Oro ja Luculliano d'Oro.
Kerstin Thorborg

Kerstin Thorborg (19. toukokuuta 1896 Venjan – 12. huhtikuuta 1970 Hedemora) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialoiltaan mezzosopraano ja kontra-altto.
Thorborg teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1924 Ortrudin roolissa Richard Wagnerin oopperassa "Lohengrin". Työskenneltyään Tukholmassa vuoteen 1930 hän lähti Keski-Eurooppaan. Bruno Walter kiinnitti Thorborgin Städtische Operiin vuonna 1932, mutta hän lähti natsivallan takia Wienin valtionoopperaan Gertrude Rüngerin seuraajana. Siellä hän debytoi vuonna 1935 Amneriksen ("Aida") roolissa Alfred Piccaverin vastaesiintyjänä. Hän saavutti suurta menestystä etenkin Brangänen ("Tristan ja Isolde") roolissa, mutta rikkoi sopimuksensa Anschlussin myötä ja lähti Yhdysvaltoihin. Vielä Euroopassa ollessaan Thorborg esiintyi myös vuosina 1935–1937 Salzburger Festspielessä ja teki ensiesiintymisensä Covent Gardenissa vuonna 1936.
Yhdysvalloissa Thorborg työskenteli Metropolitan-oopperassa vuoteen 1950 debytoituaan siellä jo vuonna 1936. Hän esiintyi San Franciscossa kausilla 1938 ja 1943 sekä Chicagossa vuosina 1942–1945. Uransa jälkeen hän asettui Hedemoraan. Thorborgin levytyksiin kuuluu Bruno Walterin johtama kaikkien aikojen ensimmäinen levytys Gustav Mahlerin "Das Lied von der Erdestä". Thorborg sai vuonna 1939 Litteris et Artibus -mitalin ja vuonna 1944 hovsångerska-arvon. Hän oli vuodesta 1922 naimisissa pianisti, oopperalaulaja, teatteriohjaaja Gustaf Bergmanin (k. 1952) kanssa.
Kerstin Meyer

Kerstin Margareta Meyer CBE (3. huhtikuuta 1928 Tukholma – 14. huhtikuuta 2020) oli ruotsalainen konsertti- ja oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Meyer oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hänen isänsä oli trumpetisti, joka esiintymisuransa jälkeen johti musiikkiliikettä. Meyer opiskeli Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja teki ammattimaisen debyyttinsä Tukholman kuninkaallisessa oopperassa Azucenan roolissa Giuseppe Verdin "Trubaduurissa". Vaikka hän oli tuolloin vasta 24-vuotias, Azucenan pojan Manricon roolissa esiintyi 58-vuotias Set Svanholm. Meyerin seuraava rooli oli "Simson ja Delilan" Delila; Svanholm esiintyi tuolloin Simsonina. "Carmenin" esityksessä Meyerin näki Wieland Wagner, joka kiinnitti hänet Hampurin-tuotantoonsa vuonna 1959. Tästä käynnistyi Meyerin kansainvälinen ura, jonka mittaan hän tulkitsi lähes 200 eri roolia. Royal Opera Housessa Yhdistyneessä kuningaskunnassa hän esiintyi ensimmäisen kerran kesäkuussa 1960 Didon roolissa Hector Berlioz'n "Troijalaisissa" Jon Vickersin ja Josephine Veaseyn rinnalla. Meyer oli jo 1950-luvun lopussa tehnyt maassa useita konserttiesiintymisiä, esimerkiksi Gustav Mahlerin "Das Lied von der Erdessä" Hallé-orkesterin ja kahdeksannessa sinfoniassa Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Vuonna 1959 hän esiintyi Proms-festivaalilla ja Tukholman kuninkaallisen oopperan kanssa Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla.
Kesällä 1961 Meyer esiintyi Elisabeth Söderströmin kanssa Glyndebournen oopperafestivaalilla Hans Werner Henzen "Elegy for Young Lovers" -oopperan ensimmäisissä englanninkielisissä esityksissä. Söderströmin kanssa hän esiintyi myös esimerkiksi "Così fan tuttessa" ja teki 1970-luvun puolessavälissä yhteisen albumin. Metropolitan-oopperassa Meyer teki ensiesiintymisensä vuonna 1960 "Carmenin" nimiroolissa; Don Josén roolissa esiintyi Jon Vickers. Meyer palasi New Yorkiin vuonna 1967 Hampurin valtionoopperan kiertävässä esityksessä "The Visitation" -teoksesta (Gunther Schuller). Vuonna 1974 hän esiintyi Glyndebournen festivaalilla Gottfried von Einemin "Der Besuch der alten Damen" naispääroolissa. Hän esiintyi myös György Ligetin "Le Grand Macabren" kantaesityksessä. 
1980-luvun alussa Meyer oli vetäytynyt Tukholman kuninkaallisen oopperan aktiivisesta esiintyjistöstä ja asettunut Uppsalaan. Hän esiintyi silti yhä itseään kiinnostaneissa rooleissa ja kutsusta jälleen "Carmenissa" Taškentissa vuonna 1981. Vuosina 1984–1994 Meyer toimi Tukholman oopperakorkeakoulun rehtorina. Viimeisen esiintymisensä näyttämöllä hän teki vuonna 2013 Stephen Sondheimin "A Little Night Musicissa" Malmön oopperan kanssa. Meyer oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuodesta 1995. Hän oli vuodesta 1974 naimisissa balettikriitikkona ja taidehallinnossa työskennelleen Björn Bexeliuksen (k. 1997) kanssa.
Carl von Derschau

Carl von Derschau (, 6. heinäkuuta 1784 Libau – 4. maaliskuuta 1862 Turku) oli venäläinen sotilas, joka toimi Turun komendanttina vuosina 1835–1862.
Baltiansaksalaiseen aatelistoon kuulunut Derschau liittyi junkkarina Riian rakuunarykmenttiin vuonna 1803 ja ylennettiin vänrikiksi vuonna 1805. Hän osallistui Napoleonin sotiin vuosina 1806–1807 ja 1809. Derschau siirrettiin luutnanttina keisarillisen henkivartiokaartin kyrassieerirykmenttiin vuoden 1812 alussa. Hän osallistui Venäjän isänmaalliseen sotaan ansioituen Borodinon taistelussa ja vuosien 1813–1814 sotaretkillä.
Everstiluutnantti Derschau nimitettiin Pietarin poliisimestariksi vuonna 1822. Vuonna 1826 hänet komennettiin everstinä järjestämään uudelleen Kronstadtin poliisilaitosta. Keisari Nikolai I oli tyytyväinen Derschaun toimintaan, ja vuonna 1829 hänet nimitettiin Pietarin ylipoliisimestariksi. Derschau toimi aktiivisesti vuoden 1831 koleraepidemian aikana.
Vuoden 1835 alussa Derschau ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Turun venäläisen sotaväen komentajaksi. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1848. Derschau osallistui Suomenlahden rannikon puolustamiseen Krimin sodan aikana vuosina 1854–1855.
Derschau oli Turussa suosittu henkilö. Kaupungin porvarit lahjoittivat hänelle muistoksi Ruissalon puolustuksesta R. W. Ekmanin maalauksen, jossa kenraali nähdään tähystämässä vihollislaivastoa kaukoputkella. Derschau oli suuri kukkien ystävä ja hänellä oli hieno puutarha Mooriankunnaalla. Hän kuoli kuumetautiin jättäen vaimonsa ja kaksi poikaansa vaikeaan taloudelliseen tilanteeseen. Toinen pojista oli kirjailija Friedrich von Derschau.
Akademitšeskajan metroasema (Moskovan metro)

Akademitšeskaja () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 13. lokakuuta 1962.
Akademitšeskajan metroasema

Akademitšeskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Marjina Roštšan metroasema (Ljublinsko-Dmitrovskaja)

Marjina Roštša () on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 19. kesäkuuta 2010.
John Murray

John Murray (1778–1843) oli englantilainen kirjankustantaja. Hän laajensi isältään perimänsä kustannusliikkeen niin suureksi, että se oli valtaamaisillaan itselleen kaiken englanninkielisen kaunokirjallisuuden, kuten Walter Scottin, lordi Byronin, Washington Irvingin, teosten julkaisun. Murrayn kustannuksella ilmestyivät julkaisut "Quarterly review" ja "Edinburgh review" sekä halpahintainen sarja "Family library" (1830–1841).
Murrayn poika John Murray (1808–1892) ja pojanpoikansa John Murray (s. 1851) jatkoivat liikettä, ja se julkaisi muun muassa vuodesta 1829 matkakirjakokoelmaa "Handbooks for travellers".
Thomas Murner

Thomas Murner (1475–1537) oli saksalainen satiirikko. Hänestä tuli 19-vuotiaana pappi. Vuonna 1505 keisari Maksimilian kruunasi hänet runoilijaksi. Murner oli uskonpuhdistuksen ja Martin Lutherin kiivas vastustaja. Huomattavimmat Murnerin satiirisista teoksista ovat "Narrenheschwörung" (1512), jossa Murner Elsassin murteella ruoskii aikansa kaikkia säätyjä; "Schelmenzunft" (1512), joka syntyi Murnerin Frankfurt am Mainissa pitämistä saarnoista ja joka niinikään purevasti ruoskii yhteiskuntaa; "Gäuch-matt" ("Narrien niitty", 1519), jossa Murner osoittaa, mitä juonia naiset käyttävät saattaakseen miehet narreiksi ja antaa useiden kuuluisien miesten ilmestyä "narrien niitylle"; "Von dem grossen lutherischen Narren" (1522), jossa Murner pontevasti vastustaa uskonpuhdistusta.
Murner oli aikansa tuotteliaimpia ja nerollisimpia kirjailijoita, mutta luonteeltaan raju ja seikkailunhaluinen. Hänen satiirinsa on terävää, mutta usein karkeaa ja todistelunsa terävyydessä yksipuolinen. Siitä huolimatta hän on saksalaisen kirjallisuuden kaikkein suurimpia satiirikkoja.
Koskitonkija

Koskitonkija ("Retroculus lapidifer") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 20,3 senttimetrin mittaiseksi. Koskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 22–27 asteen lämpöisissä vesissä.
Kemmunett

Kemmunett () tai "Comminotto", kutsutaan joskus myös nimellä "Cominetto", on pieni, karu, hedelmätön ja kivinen saari keskellä Välimerta 1,7 kilometrin etäisyydellä Maltan saaren pohjoisrannikolta. Vain muutama sata metriä pitkä ja pinta-alaltaan noin 0,25 neliökilometrin Kemmunett on Maltan saarivaltion toiseksi suurin asumaton saari.
Kemmunett sijaitsee Kemmunasta luoteeseen ja saarten väliin jää noin 100 metriä leveä matalahko ja turkoosivetinen salmi, Sininen laguuni (), jonka keskisyvyys on 3 ja syvin kohta 14 metriä. Joidenkin mukaan salmen voi ylittää matalareittiä pitkin kahlaamalla ja uimalla. Vesi on alkuun matalaa, mutta Kemmunettia kohti syvenee. Tuulisella ilmalla laguunissa esiintyy vedenalaisia virtauksia. Kemmunetilla on pieni rantakaistale, mutta suurimmalta osin se on kallioista luotoa. Kemmunett-saaren ominaisuuksiin kuuluvat kirkas vesi ja valkoinen hiekka, luolat, sekä luoteeseen (Anchor Reef) että lounaaseen (Inner Cominotto) jäävät riutat ja runsaat sukelluspaikat. Riuttojen ja luolien syvyys on keskimäärin 10 ja enimmällään 50 metriä.
Viherkoskitonkija

Viherkoskitonkija ("Retroculus xinguensis") on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva jokivesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan 31 senttimetrin mittaiseksi ja painaa korkeintaan 520 grammaa. Viherkoskitonkijaa tavataan endeemisenä eli kotoperäisenä Brasiliasta. Laji elää noin 27–30 asteen lämpöisissä vesissä.
Clémence de Grandval

Clémence de Grandval (21. tammikuuta 1828 Saint-Rémy-des-Monts, Sarthe – 15. tammikuuta 1907 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
De Grandval oli aristokraattisen perheen nuorin tytär. Hänen isänsä harrasti pianonsoittoa ja kirjoittamista. Vanhempiensa linnassa de Grandval tutustui hänelle pianonsoittoa opettaneeseen Friedrich von Flotowiin ja hänen innoittajanaan toimineeseen Frédéric Chopiniin. Vuonna 1851 hän meni naimisiin Charles-Grégoire de Grandvalin kanssa. Sävellysopintonsa hän aloitti tässä vaiheessa Camille Saint-Saënsin johdolla. 1850-luvulta alkaen de Grandval alkoi saada mainetta säveltäjänä. Heugel-kustantamo julkaisi hänen teoksensa "Deuxième Grand Trio" (pianotrio, 1853). Sekä "Messe" että "Stabat Mater" pääsivät monien kirkkojen ohjelmistoon. Vuosina 1859–1869 de Grandval keskittyi näyttämömusiikkiin ja sävelsi eri pseudonyymeillä oopperoita. Hänen käyttämiään pseudonyymejä olivat Caroline Blangy ja Clémence Valgrand.
1870-luvulla de Grandval kiinnostui jälleen instrumentaalimusiikista ja osallistui Société nationale de musiquen toimintaan. Hänen teostensa joukossa on konsertto oboelle ja orkesterille. Vuonna 1880 de Grandval sai Prix Rossinin oratoriolla "La Fille de Jaïre". Hänen kamarimusiikkituotantonsa toi hänelle Prix Chartierin vuonna 1890. De Grandvalin viimeinen suurimuotoinen teos oli ooppera "Mazeppa", joka kantaesitettiin Bordeaux'ssa vuonna 1892.
Neveready

Neveready (oik. nimeltään Petteri Arpiainen, s. 13. kesäkuuta 1984) on Vaasassa syntynyt DJ, tuottaja ja promoottori, joka on aloittanut musiikin tekemisen 1992. 
Hän on vaikuttanut useissa yhtyeissä dj:nä, tuottajana, äänittäjänä sekä mixaajana. DJ ura alkoi 2002, joka on kattanut vuosien aikana satoja keikkoja suomessa. Myös ulkomailla keikkaillut: Alankomaat, Ruotsi, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä. Nykyään keskittynyt mixaamiseen ja tuottamiseen. Neveready vaikuttaa nykyään aktiivisesti Organ!k -, sekä Fearfall -yhtyeissä.
Historia.
Ensimmäiset kokeilut musiikin parissa olivat perheen tietokoneella MD-DOS -pohjaisella Fast Tracker 2 -ohjelmalla. Ensimmäiset vuodet musiikkia harrastettiin harvemmin ja täysin huumorimielessä, biisit koostuivat pääosin nauhoitetuista pieruista, omasta äänestä ja rumpuluupeista. 90-luvun loppupuoliskolla harrastaminen alkoi ottaa vakavampia askeleita, kun kotibileissä harrastettiin kaverien kanssa freestyle -räppäilyä ja tähän tarvittiin biittejä. 
Julkaisuja.
Neveready on omien julkaisujen lisäksi tuottanut musiikkia, sekä vieraillut MC:nä seuraavien artistien/ryhmien julkaisuilla: Kasi, Paulos Tylsä, Kiltit Ihmiset, Anti-Party People, Pion, Dumb, Moonlit, Ekow &amp; Eibou, Niko &amp; Tapsa, Microbe, Pulupäät, Iwere, Blue Phantoms Network, Ghetto Tyylit.
Levyn piirikunta

Levyn piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 503 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Bronsonin kunta. Piirikunta perustettiin 10. maaliskuuta 1845.
Hernandon piirikunta

Hernandon piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 41 503 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Brooksvillen kaupunki. Piirikunta perustettiin 24. helmikuuta 1843.
HMS Hibernia

HMS Hibernia on ollut neljän Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Alukset olivat:
Citrusin piirikunta

Citrusin piirikunta () on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 149 657 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Invernessin kaupunki. Piirikunta perustettiin 2. kesäkuuta 1887.
Lääketieteenkandidaattiseura

Lääketieteenkandidaattiseura ry (lyh. LKS tai Kandiseura) on vuonna 1933 perustettu Helsingin yliopiston lääketieteen opiskelijoiden ainejärjestö. Seura yhdistää lääketieteen opiskelijoita Helsingissä vapaa-ajan toiminnassa sekä edistää edunvalvonnallisia asioita. Lisäksi seuralla on omaa harrastustoimintaa kerhojen muodossa. Lääketieteenkandidaattiseura kuuluu Suomen Medisiinariliittoon.
Täplämullo

Täplämullo ("Pseudupeneus maculatus") on mullojen (Mullidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Täplämullo kasvaa yleensä noin 22 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 30 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on selkäevässään 8–9 piikkiruotoa ja 8 pehmeää ruotoa. Lajilla on selkäevän alapuolella kolme tummaa laikkua.
Täplämulloa tavataan läntiseltä Atlantin valtamereltä Pohjois- ja Etelä-Amerikasta. Lajin elinympäristöä ovat matalat hiekka- ja kivipohjaiset rannikot ja koralliriutat. Nuoret yksilöt elävät meriruohon seassa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut täplämullon elinvoimaiseksi lajiksi.
Täplämullo käyttää ravinnokseen pieniä selkärangattomia ja joskus myös pieniä kaloja. Se saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 18 senttimetrin mittaisena. Laji elää korkeintaan 90 metrin syvyydessä. Täplämullo voi elää korkeintaan seitsemän vuotta.
Täplämullo on hyvin suosittu ruokakala. Sitä kalastetaan ruoaksi kaikkialla Karibianmerellä. Dominicassa lajia saadaan pääasiassa hummerien kalastuksen sivusaaliina. Täplämullon liha on erittäin arvostettua erityisesti Jamaikassa. Täplämullo on myös yleinen akvaariokala Brasiliassa.
Mustameriahven

Mustameriahven ("Mycteroperca bonaci") on meriahventen (Epinephelidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. 
Mustameriahven on yleinen kalastuksen kohde Atlantin valtameren eteläosissa, pääasiassa Floridassa ja Karibianmerellä ja se on näillä alueilla myös urheilukalastajien suosiossa. Lajin liha on melko korkealle arvostettua.
Koko ja ulkonäkö.
Mustameriahvenen pituus on tavallisesti 70 senttimetrin luokkaa ja voi maksimissaan olla noin 150 senttimetriä (kokonaispituutta). Suurin tavattu paino lajilla on ollut 100 kilogrammaa. Laji on yleisväritykseltään oliivinvärinen tai harmaa. Sillä on päässä ja vatsan puolella pieniä kuusikulmaisia pronssisia täpliä. Taaemman selkäevän, peräevän ja pyrstöevän reunat ovat mustia tai sinertäviä. Kyljissä on tummia suorakulmion muotoisia laikkuja. Ulompi kolmannes taaemmasta selkäevästä, peräevä ja pyrstö ovat mustia. Pyrstöevä on neliönmuotoinen. Mustameriahvenella on kylkiviivallan 78–83 suomua. Lajin ruumiin korkeus on 3,3–3,5 kertaa ruumiin pituus ja pään korkeus 2,5–2,8 kertaa ruumiin pituus. Sillä on selkäevässään yksitoista piikkiruotoa ja 15–17 pehmeää ruotoa. Peräevässä on kolme piikkiruotoa ja 11–13 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Mustameriahventa tavataan Atlantin valtamerellä Cape Canaveralista, Floridan eteläosista Yhdysvaltain rannikkoa etelään, Bermudassa, Bahamasaarilla, Meksikonlahdella alueella Florida Keysistä Alabamaan pohjoisosiin asti, Flower Garden Banksissa ja ympäröivällä alueella sekä Texasin eteläosista Meksikon rannikkoa pitkin Kuubaan, koko Karibianmeren alueella ja Etelä-Amerikan rannikkoa pitkin Brasiliaan Santa Catarina osavaltioon, mukaan lukien Trinidadin ja Fernando de Noronhan saaret. Lajia ei esiinny Etelä-Amerikan pohjoisosissa Surinamen pääkaupungin Paramaribon ja Brasilian Maranhaon välillä. Aikuiset oleskelevat yleensä yli 30 metrin syvyydessä vedenpinnasta, nuoret yksilöt yleensä matalammassa vedessä. Sen elinympäristöjä ovat kallioiset vedenpohjat ja koralliriutat. Mustameriahvenen populaatioita uhkaa liikakalastus. Vuodesta 2003 lähtien lajin alamitta on ollut Brasiliassa 45 senttimetriä.
Ravinto ja elintavat.
Mustameriahvenen ravintoa ovat nuorena pääasiassa äyriäiset, aikuisena kalat. Se saavuttaa sukukypsyyden 47–95,1 senttimetrin, keskimäärin 67,7 senttimetrin mittaisena.
Kellomäki (Kouvola)

Kellomäki on Kouvolassa Kaunisnurmen kaupunginosassa sijaitseva pienalue. Kellomäessä on runsaasti erilaisia elintarvike- ja logistiikka-alan yrityksiä kuten Lidl, kirpputori Centtilä ja McDonalds. 
Kellomäki rajautuu lännessä Savon rataan ja koillisessa ja etelässä teihin 12 ja 364.
Göran Porvali

Göran Porvali (s. 21. lokakuuta 1975 Tanga, Tansania) on suomalainen, 1990-luvun lopulla maajoukkueeseen kuulunut uimari, jonka pääasiallinen uintimuoto oli selkäuinti. Hän edusti urallaan espoolaisia Tapiolan Uimareita ja Cetusta. Hän sijoittui lyhyen radan EM-kilpailuissa 1998 neljänneksi 4 × 50 metrin sekauintiviestissä.
Porvali lopetti uintiuransa selkävamman vuoksi ja työskenteli sen jälkeen muun muassa vaatemyyjänä Helsingin Kämpin Diesel Storessa. Vuosituhannen vaihteessa hän myös seurusteli Linda Lampeniuksen kanssa.
Sittemmin Porvali on työskennellyt poliisina ainakin vuoteen 2015 asti.
Luettelo La La Landin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

Tämä on luettelo "La La Landin" saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Johann Karl August Musäus

Johann Karl August Musäus (1735–1787) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli Jenassa teologiaa. Hän oli vuodesta 1763 paašien hovimestari Weimarin hovissa ja vuodesta 1770 Weimarin lukion opettaja. Hänen satiirinen romaaninsa "Grandison der Zweite" (1762–1764) oli tähdätty englantilaisen kirjailijan Samuel Richardsonin moraalis-tunteellisten romaanien, kuten "Sir Charles Grandison", herättämää ihailua vastaan, ja Johann Caspar Lavateria hän ivasi satiirillaan "Physiognomische Reisen" (1778–1779). Musäusin satukokoelma "Volksmärchen der Deutschen" (1732–1786) ei tarjoa satuja tavanomaiseen yksinkertaisen luontevaan tapaan kerrottuina, vaan höystettyinä satiirisilla lisillä. 
Musäus oli Christoph Martin Wielandin ihailija ja jäljittelijä.
Edvard Bergenheim (insinööri)

Edvard Ferdinand Bergenheim (, 24. tammikuuta 1844 Turku – 28. maaliskuuta 1893 Harkova) oli Venäjällä toiminut suomalaissyntyinen rautatieinsinööri ja tehtailija.
Bergenheimin isä oli arkkipiispa Edvard Bergenheim. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna 1863 ja palveli Suomen kaartissa ja keisarillisessa henkikaartissa. Bergenheim valmistui Nikolain insinööriakatemiasta vuonna 1869 ja palveli sen jälkeen insinöörijoukoissa. Hän työskenteli linjapäällikkönä Kurskin–Harkovan rautatiellä vuodesta 1870 ja siirtyi Harkovan–Nikolajevin rautatien palvelukseen vuonna 1876. Vuosina 1879–1884 hän työskenteli insinöörinä rautatietyömailla Ukrainassa ja Kaukasiassa.
Bergenheim perusti vuosina 1877–1878 Harkovaan Etelä-Venäjän ensimmäisen keramiikkatehtaan. Se valmisti kaakelia, keraamisia lattia- ja jalkakäytävälaattoja, keraamisia putkia, tulenkestävää tiiltä ja kattotiiltä. Tehtaan tuotteet olivat laadukkaita ja huomattavasti ulkomaisia halvempia. Bergenheim kiinnitti huomiota myös henkilökuntansa työ- ja asuinoloihin. Bergenheim oli Harkovan kaupunginduuman jäsen ja hän erosi armeijan palveluksesta everstiluutnanttina.
Bergenheim oli aatelissäädyn edustaja Suomen valtiopäivillä 1877–1878.
Jokelan kartano

Jokelan kartano on kartano Hollolassa Hämeenkosken kirkonkylässä, nimensä mukaan ristityn kosken partaalla. Aiemmin kartanon mailla on sijainnut Henriksdalin teollisuuspaja, joka sai käyttövoimansa Jokelan koskesta. Rakennus on merkittävä voimavara Hämeenkosken kulttuuritoiminnalle.
Kartanon omistaja on antanut siellä pianotunteja 2020-luvulla.
Seututie 364

Seututie 364 on Kouvolan Kellomäestä Elimäen Hevossuolle johtava seututie. Tien pituus on noin 9,3 kilometriä. Tien nopeusrajoitus on 50–80 kilometriä tunnissa.
Tie alkaa valtatieltä 12. Korialla se kääntyy Pioneeripuiston liikenneympyrästä vasemmalle, alittaa Lahti–Kouvola-radan kapeassa tunnelissa ja risteää seuraavassa Korian keskustan liikenneympyrässä seututien 359 kanssa. Tie päättyy valtatielle 6.
Johann Kaspar Lavater

Johann Kaspar Lavater (1741–1801) oli sveitsiläinen pappi ja kirjailija, Sturm und Drang -aikakauden merkittävimpiä henkilöitä. Hän toimi vuodesta 1786 Zürichin Pietarinkirkon ensimmäisenä pappina. Lavaterilla oli loistavat saarnaajalahjat, ja hän oli vakaumuksiltaan järkähtämätön. Hän esitti ajatuksensa rohkeasti vastustaessaan kantonihallituksen liian ankaria toimenpiteitä, kansanvallan liioitteluja ja Ranskan vallankumouksen väkivaltaisuuksia. Tämän vuoksi Sveitsin hallitus rupesi epäilemään Lavateria liittolaisuudesta Venäjän ja Itävallan kanssa. Niinpä hän joutui kärsimään Baselissa jonkin aikaa vankeusrangaistusta. Zürichin piirityksen aikana Lavater haavoittui luodista ja kuoli. Lavaterin luonteessa oli suuria vastakohtaisuuksia.
Lavaterilla oli rikas mielikuvitus, syvä runollinen mieli, mutta häneltä puuttui taiteellinen muovailukyky ja suhtaisuus. Luonnostaan hän oli hurskas, lempeä ja vaatimaton, mutta ei aina tunnollinen keinojen valinnassa, kun oli kyseessä tavoitteiden toteuttaminen. Lavaterin pääteoksia ovat "Aussichten in die Ewigkeit" (1768–1778); "Geheimes Tagebuch von einem Beobachter seiner selbst" (1772–1773) ja "Physiognomische Fragmente" (1775–1778), teos, joka vaikutti huomattavasti Lavaterin aikalaisiin, johon Goethe antoi avustustaan ja johon Lavaterin maine etupäässä perustuu. Lavaterin runoteokset, kuten "Schweizerlieder" (1767), "Abraham und Isaak" (1776), "Jesus Messias" (1780) osoittavat selvästi Friedrich Gottlieb Klopstockin vaikutusta. Lavaterin valitut teokset ilmestyivät 1841–1844.
Suomalaisessa virsikirjassa on yksi Lavaterin virsitekstiin pohjautuva virsi: numero 40 "Oi nimi kaikkein suloisin" (O süssester der Namen all), jonka on suomentanut Julius Krohn 1880. Se otettiin virsikirjaan 1886.
Shatrughan Sinha

Shatrughan Sinha (s. 9. joulukuuta 1945 Patna, Bihar, Brittiläinen Intia) on intialainen näyttelijä ja poliitikko. Hän siirtyi vuosikymmenien jäsenyyden jälkeen Intian kansanpuolueesta Intian kongressipuolueeseen vuonna 2019.
Sinha on naimisissa näyttelijä Poonam Sinhan kanssa ja heillä on kolme lasta: näyttelijät Sonakshi Sinha ja Luv Sinha sekä Kush Sinha.
Grantin piirikunta (Oregon)

Grantin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 7 199 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Canyon Cityn kaupunki. Piirikunta on perustettu 14. lokakuuta 1864.
Harneyn piirikunta

Harneyn piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 7 393 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Burnsin kaupunki. Piirikunta on perustettu 23. helmikuuta 1889.
Lean Bergmann

Lean Bergmann (s. 4. lokakuuta 1998) on saksalainen jääkiekkoilija. Bergmann edustaa NHL-seura San Jose Sharksia. Hän on varaamaton pelaaja joka teki sopimuksen Sharksin kanssa toukokuussa 2019. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja kätisyydeltään left. Bergmann on 12. elokuuta 2020 mennessä pelannut urallaan 12 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden syöttöpisteen.
Hood Riverin piirikunta

Hood Riverin piirikunta () on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 23 382 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Hood Riverin kaupunki. Piirikunta on perustettu 23. kesäkuuta 1908.
Yuri Berchiche

Yuri Berchiche Izeta (s. 10. helmikuuta 1990 Zarautz, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Athletic Bilbaota ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura.
Kesällä 2010 Berchiche lähti lontoolaisseura Tottenham Hotspurista ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Real Unióniin, joka pelasi Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. 29. kesäkuuta 2012 kahden kauden jälkeen irunilaisseurassa, Berchiche palasi takaisin Real Sociedadiin, josta hänet lainattiin välittömästi Eibariin.
Vuoden 2014 alkupuolella Berchiche teki kahden vuoden jatkosopimuksen Real Sociedadin kanssa, joka ulottui vuoteen 2016 asti. Kesäkuussa 2014 Eibarin noustua maan pääsarjaan Primera Divisióniin ensimmäistä kertaa historiassaan, Berchiche valittiin Segunda División kauden tähdistöjoukkueeseen.
Myöhemmin elokuussa 2014 Berchiche palasi Real Sociedadiin ja otti paikkansa joukkueen avauskokoonpanosta.
7. heinäkuuta 2017 hän siirtyi Paris Saint-Germainiin ja allekirjoitti seuran kanssa nelivuotisen sopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 8. syyskuuta 2017 FC Metziä vastaan.
12. heinäkuuta 2018 Berchiche siirtyi Athletic Bilbaoon 19 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hänen sopimuksensa ulottuu vuoteen 2022 ja se sisältää 100 miljoonan euron purkupykälän.
Sarvigaboninkyy

Sarvigaboninkyy eli länsiafrikangaboninkyy ("Bitis rhinoceros") on kyykäärmeiden (Viperidae) heimoon kuuluva käärmelaji. Sitä tavataan Länsi-Afrikan metsissä Guineasta Togoon. Sarvigaboninkyytä pidettiin aiemmin gaboninkyyn ("Bitis gabonica") alalajina.
Ulkonäkö ja koko.
Sarvigaboninkyyllä on paksu, litistynyt ruumis ja lyhyt häntä. Selkäpuolta peittää ruskeista, harmaista ja punaisista muodoista koostuva geometrinen kuviointi, joka antaa käärmeelle hyvän naamioinnin. Alapuolelta ruumis on keltainen ja mustatäpläinen. Pää on leveä, litteä, kolmiomainen ja päältä vaalea. Pään keskeltä kulkee musta viiva, ja sen takareunoissa on mustat läiskät. Kummankin silmän takana on yksi kolmiokuvio. Tästä lajin erottaa gaboninkyystä, jolla kolmioita on kaksi. Lisäksi kummallakin lajilla kuonon kärjessä sijaitseva sarvipari on sarvigaboninkyyllä pidempi. Keskimäärin sarvigaboninkyy on 0,8–1,3 metriä pitkä, mutta se voi kasvaa jopa 2,37 metrin mittaiseksi.
Elintavat.
Sarvigaboninkyy on hidasliikkeinen, yöaktiivinen käärme, joka on suurimman osan ajasta paikallaan piiloutuneena lehtikarikkeeseen. Laiskasta olemuksestaan huolimatta se saalistaa väijymällä ja iskee nopeasti. Se saalistaa pääasiassa suuria jyrsijöitä ja maalintuja, mutta myös sammakkoeläimet ja kookkaammat nisäkkäät kuuluvat sen ravintoon. Sarvigaboninkyy synnyttää poikasia.
Sarvigaboninkyy on erittäin vaarallinen, ja sen myrkky on tappavaa hemorragista solumyrkkyä. Se on kuitenkin rauhallinen käärme, joka häirittynä puuskuttaa mutta puree harvoin. Yleensä puremaan johtaneissa kohtaamisissa käärmeen päälle on vahingossa astuttu.
Hood River (Oregon)

Hood River on kaupunki Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 7 801. Hood River on Hood Riverin piirikunnan hallintokeskus. 
Kate McBride on kaupungin pormestari.
Väestö.
Kaupungin asukkaista 66,8 prosenttia on valkoisia, 27,05 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 2,33 prosenttia aasialaisia. 87,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 34,7 vuotta.
Yhteisii unelmii

 
Yhteisii unelmii on suomalaislaulaja Katri Ylanderin 14. elokuuta 2020 julkaistu viides studioalbumi. Ylanderin edellinen albumijulkaisu oli vuoden 2013 "Uusi maa" -albumi, joka julkaistiin Katri Ylander &amp; Yksinäinen yhtye -nimellä. "Yhteisii unelmii" -albumin on tuottanut pääosin Sampo Haapaniemi.
Albumin teemat sijoittuvat elämän taitekohtiin ja parisuhteisiin, joissa pitäisi päästää irti tai astua uuteen. Teksteissä käsitellään myös epävarmuutta ja opetellaan luopumaan. Albumin nimi on peräisin ”Pandat”-kappaleen kertosäkeestä. Kappaleessa ollaan eron kynnyksellä, mutta haaveillaan vielä, että kaikki voisi palata ennalleen.
Toukokuussa 2019 julkaistu albumin toinen single ”Sano mulle jotain kaunista” nousi radiohitiksi loppuvuodesta 2019. Marraskuussa se nousi radiolistan ensimmäiselle sijalle. Kymmenen parhaan joukossa se oli yhteensä 14 viikkoa. Heinäkuussa 2020 kappaleen suoratoistokuuntelut ylittivät kahden miljoonan kuuntelun, jonka myötä singlestä myönnettiin kultalevy.
Albumi oli ehdolla vuoden 2021 Emma-gaalassa Vuoden iskelmä -kategoriassa.
Ferdinando Paer

Ferdinando Paer (1. kesäkuuta 1771 Parma – 3. toukokuuta 1839 Pariisi) oli italialainen säveltäjä. Hän kuului Domenico Cimarosan ja Niccolò Antonio Zingarellin ohella aikansa johtaviin opera buffa -säveltäjiin.
Paer toimi vuosina 1797–1802 musiikillisena johtajana Wienin Kärntnertor-teatterissa, jossa hänenkin musiikkiaan esitettiin. Vuosina 1802–1806 Paer oli Dresdenissä, jossa hänen oopperansa "Leonora" (1804) innoitti Ludwig van Beethovenia. Paerin muihin varhaisiin oopperoihin kuuluvat "Orphée et Euridice" (1791), "Circe" (1792), "Camilla" (1799) ja "Achille" (1801). Vuonna 1807 säveltäjä lähti Pariisiin, jonka italialaista teatteria hän johti vuosina 1812–1827. Hänen seuraajakseen tuli Gioacchino Rossini, joka oli vuonna 1805 tehnyt ensimmäisen esiintymisensä laulajana Paerin "Camilla"-oopperassa. Paerin oopperoihin Pariisin-vuosien ajalta kuuluu "Le Maître de chapelle" (1821). Kymmenien oopperoidensa lisäksi hän sävelsi hengellistä musiikkia, maallisia kantaatteja ja kamarimusiikkia.
Koivuangervo

Koivuangervo eli idänkoivuangervo ("Spiraea betulifolia") on pensasangervojen ("Spiraea") sukuun ja ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva monivuotinen puuvartinen kasvilaji, jota kasvatetaan koristekasvina. Se kasvaa luonnonvaraisena Itä-Siperiassa, Koreassa ja Japanissa.
Koivuangervo kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi pyöreämuotoiseksi, tuuheaksi pensaaksi. Sillä on punaruskeat, pystykasvuiset ja tanakat versot. Tummanvihreät lehdet muuttuvat syksyllä loistavan oranssinpunaisiksi. Koivuangervo kukkii alkukesästä valkoisin kukin. Kukinto on 3–6 senttimetriä leveä ja kukkien heteet ovat pitkät.
Koivuangervo kasvaa joko luonnonvaraisena tai viljeltynä suuressa osassa pohjoista pallonpuoliskoa. Se ei ole vaativa kasvupaikan suhteen ja soveltuu kasvatettavaksi yksittäin tai ryhmissä. Koivuangervo pärjää parhaiten aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla ja kestää hyvin leikkausta ja lumen painoa. Suomessa pensas menestyy vyöhykkeillä I–VII.
Karjalan kotiseutumuseo

Karjalan Kotiseutumuseo on Karjalassa sijaitseva kotiseutumuseo. Museo on perustettu Karjalan kirkon kupeeseen vuonna 1976 . Museorakennuksena toimii vuonna 1896 rakennettu viljamakasiinii. Museon kokoelmat syntyivät paikallisten maatalousnaisten kerätessä runsaasti erilaista esineistöä Karjalan kylistä. Museon kokoelmat edustavat tyypillistä karjalalaista talonpoikaisesineistöä.
Museon erikoisuutena on Aistin kivikautista asuinpaikkaa esittelevä osio.
Aleksandr Porhomovski

Aleksandr Porhomovski (s. 12. elokuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) on venäjänjuutalainen entinen pikajuoksija. Hän edusti Neuvostoliittoa ja Venäjää vuoteen 1999 asti, jolloin sai Israelin kansalaisuuden. Hän voitti pronssia Helsingin EM-kisoissa vuonna 1994. MM-kisoissa Porhomovski kilpaili viidesti. Kolmasti Venäjän ja kahdesti Israelin edustajana. Vuoden 1993 kisoissa hän ylsi parhaimmillaan välieriin.
Hän on myös Israelin ennätyksen haltija 100 metrin juoksussa tuloksella 10,20 jonka hän juoksi Sevillan MM-kisoissa elokuussa 1999. Hän lopetti uransa vuoteen 2003.
Oravan Matti

Oravan Matti oli keskiaikainen uudisasukas Valkealassa, josta Oravalan kylä on saanut nimensä.
Oravan Matista kerrotaan valkealalaisissa kansantarinoissa, mutta hänestä on lisäksi säilynyt historiallista tietoa, kun oravalalaiset vetosivat 1670 kuninkaan tuomioon vuodelta 1365. Tällöin Matti oli matkustanut vedotakseen kuninkaaseen maariidassa, jossa hän oli joutunut alakynteen. Muut olivat omineet itselleen hänen valtaamansa maat. Matti tapasi uuden kuninkaan Albrekt Mecklenburgilaisen Turusta, jonne kuningas oli tullut varmistamaan valtaansa ja sai kuninkaalta suojelukirjeen. Se on samalla vanhin Valkealaa koskeva asiakirjamaininta. 
Oravan Matti oli tullut uudisasukkaaksi todennäköisesti Hämeestä. Nykyisin hänen asuttamallaan maalla sijaitsee Oravalan kartano.
Felix Limo

Felix Limo (s. 22. elokuuta 1980) on uransa lopettanut kenialainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa on maratonjuoksu. Hänen kansainvälinen aktiiviuransa kesti vuoteen 2011. Limo saavutti parhaan aikansa 2.06.14 maratonilla voittojuoksussaan tuulisissa oloissa Rotterdamissa vuonna 2014. Muita voittoja olivat Berliinin maratonin voitto samana vuonna sekä Chicagon maratonin voitto 2005 sekä Lontoon maraton 2006. 
Felix Limo piti hallussaan 15 kilometrin juoksun maailmanennätystä 41.29 marraskuusta 2001 marraskuuhun 2010. Etiopialainen Deriba Merga merkkautti saman ajan Nijmegenin Zevenheupenloepissa vuonna 2009. Ennätyksen hän menetti Leonard Komonille vuonna 2010.
Lain vartija

Lain vartija, myös Lainvartija, ("Detective Story") on yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1951, jonka on ohjannut William Wyler. 
Elokuvan päähenkilö James McLeod on kovaotteinen etsivä, jota näyttelee Kirk Douglas. Käsikirjoitus perustuu Sidney Kingsleyn näytelmään.
"Lain vartijan" roolihenkilön James McLeodin vaikutusta näkyy monissa myöhemmissä elokuvissa, kuten "Likaisessa Harryssa", ja televisiosarjassa "Hill Street Blues".
Abraham Wilhelm Lavén

Abraham Wilhelm Lavén (1812 Sääminki – 1858) oli suomalaissyntyinen, Ruotsissa vaikuttanut meriupseeri. Käytyään Karlsbergin sota-akatemian läpi Lavén tuli 1830 Ruotsin laivaston aliluutnantiksi. Hän suoritti 1833–1835 Mariebergin korkeamman tykistökoulun kurssin. Lavén oli 1835 mukana venäläisessä retkikunnassa, joka toimitti Pohjanlahdella kolmiomittauksia. Sittemmin hän toimi menestyksekkäästi pitkään Karlsbergin sota-akatemian opettajana. Hänet nimitettiin 1858 laivaston komentajakapteeniksi ja merikoulujen tarkastajaksi.
Lavén on kirjoittanut alan teoksia, esimerkiksi "Lärobok i mathematikens elementer" (1842), "Oorganisk kemi i sammandrag" (1844), sekä sotatieteellisen akatemian 1853 palkitseman julkaisun "På hvad sätt kommer svenska skärgårdsflottan sannolikt att under ett blifvande krig användas?"
Theodor Mügge

Theodor Mügge (1806–1861) oli saksalainen romaani- ja matkakirjailija. Hän perusti 1843 "Berliner National-Zeitungin". Parhaat hänen romaaneistaan ovat "Der Chevalier" (1835), "Toussaint" (1840), "Der Vogt von Sylt" (1851), "Der Majoratsherr" (1853), "Afraja" (1854), "Erich Randal" (1856), "Der Prophet" (1860). Merkittävä novellikokoelma on "Leben und Lieben in Norvegen" (1858). Matkakuvauksia ovat "Skizzen aus dem Norden" (1844), "Streifzüge in Schleswig-Holstein" (1846) ja "Nordisches Bilderhuch" (1858).
Joonas Kääriäinen

Joonas Antti Ilmari Kääriäinen (s. 18. kesäkuuta 1989 Mikkeli) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2016. Kääriäinen on kotoisin Mikkelistä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Tripla" (2015), "Paras vuosi ikinä" (2020) ja "Putous"(2023-2024). Lisäksi Kääriäinen on esiintynyt muun muassa Mikkelin ja Kajaanin kaupunginteattereissa. Vuosina 2020–2021 hän oli mukana Mikko Roihan ohjaamassa näytelmässä "Kultainen vasikka", joka toteutettiin yhteistyönä Kouvolan, Jyväskylän, Turun, Tampereen ja Kotkan teattereiden kanssa.
Kääriäinen on mikkeliläisen esittävän taiteen kollektiivi Kaukasuksen perustajajäsen. Hän on myös kehittänyt Suomeen Paskan palvelun illallinen -konseptin.
Valto Salmi

Valto Paavali Salmi (22. helmikuuta 1903 Helsinki – 18. lokakuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. 1930-luvulla Salmi oli Työväen Urheiluliiton nimekkäin keskipitkien matkojen juoksija. Hän voitti muun muassa Wienin työläisolympialaisten 5 000 metrin kilpailun vuonna 1931.
Elämä ja ura.
Helsingin Kisa-Tovereiden perustajajäseniin kuulunut Salmi saavutti urallaan 21 TUL:n mestaruutta. Vuonna 1931 hän voitti 5 000 metrin kilpailun Wienin työläisolympialaisissa ja oli kolmas 1 500 metrillä. Vuonna 1937 Salmi sijoittui toiseksi Antwerpenin työläisolympialaisten 5 000 metrillä. Lisäksi hän voitti muun muassa Kaisaniemen juoksun yleisen sarjan kolmasti vuosina 1933–1935. 
Aktiiviuransa jälkeen Salmi toimi TUL:n jouksuvalmentajana. Vuosina 1946–1948 hän valmensi Suomen olympiajuoksijoita yhdessä Armas Valsteen kanssa. Lisäksi Salmi oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisten ja 1971 Helsingin EM-kilpailuiden maratonin kilpailujohtaja. TUL:n hajaannuksen aikana hän vaikutti sosialidemokraattien perustamassa Työväen Urheiluseurojen Keskusliitossa.
Salmi työskenteli vuodesta 1933 lähtien OTK:n palveluksessa muun muassa varastoesimiehenä. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi.
Perhe.
Valto Salmen poika on urheiluselostaja Pentti Salmi. Hänen veljensä oli kestävyysjuoksija Rauni Salmi.