tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Porta Nigra

Porta Nigra (lat.) on Trierin kaupungissa Saksassa sijaitseva roomalaisaikainen pohjoinen kaupunginportti. Se on suurin nykyaikaan säilynyt roomalainen kaupunginportti, korkeudeltaan 29,3 metriä ja pituudeltaan 36 metriä. Portti rakennettiin vuonna 170 osaksi "Augusta Treverorumin" kaupunginmuuria, jonka kokonaispituus oli yli kuusi kilometriä. 
Portin antiikkinen nimi unohtui, mutta keskiajalla vuoden 1060 jälkeen sitä alettiin kutsua "mustaksi portiksi" ("Porta Nigra)" sen jälkeen, kun pieneliöt olivat värjänneet valkoisen hiekkakiven mustaksi. Rakennuksen suurikokoiset, jopa 6 tonnia painavat laatat ovat lähistön kiviveistämöistä ja kiinnittyivät toisiinsa rautapidikkein ilman laastia. Rautapidikkeet joutuivat aikanaan rosvojen saaliiksi, ja myös suuri osa portin kivilaatoista käytettiin rakennustarpeiksi. Koko portti olisi ennen pitkää kadonnut neljän muun tavoin ilman onnekasta sattumaa. 
Portin muuttaminen kirkoksi.
Vuonna 1030 rakennukseen sulkeutui erakoksi bysanttilainen munkki Simon, joka muurattiin rakennuksen sisäpuolelle. Rukoukseen syventyneenä hän eli siellä viisi vuotta kuolemaansa saakka 1035. Paavi Benedictus IX julisti Simonin pyhimykseksi pian kuoleman jälkeen. Piispa Poppo von Babenberg antoi tämän jälkeen muuttaa portin kaksikerrosta käsittäväksi pyhimys Simonin muistokirkoksi. Tornit täytettiin maalla, ja kirkkoon rakennettiin avoimet portaat torilta.
Myöhemmät vaiheet.
Ranskalaisvallan aikana (1794–1814) Pyhän Simonin kirkko siirtyi valtiolle. Kun Napoleon I vuonna 1804 vieraili Trierissä, hän määräsi kirkon purettavaksi niin, että rakennus voitiin ennallistaa antiikkiseen asuunsa. Vuodesta 1822 lähtien vuoteen 1889 saakka siellä toimi Preussin hallituksen antiikkikabinetti. Porta Nigra oli tällöin myös Preussin tulliraja, mistä todisteeksi ovat jääneet portin rautaiset saranat. Vuosina 1969–1973 rakennuksessa suoritettiin laaja restaurointi. Portissa on edelleen neljä kerrosta.
Porta Nigra on osa Unescon maailmanperintökohdetta ja Trierin suosituimpia matkailunähtävyyksiä.
Georg Alanus

Georg(ius) Christophori Alanus, aiemmin myös: "Yrjö Alanus" (12. helmikuuta 1609 Jomala, Ahvenanmaa – 15. heinäkuuta 1664) oli Suomen ensimmäinen fysiikan ja kasvitieteen professori (tuolloin luonnontieteen professori). Alanuksesta tuli myöhemmin teologian professori. Hän oli Turun akatemian rehtori vuosina 1647–1648. Alanus tutki tähtitiedettä ja vastusti kopernikaanista heliosentristä maailmankuvaa.
Elämäkerta.
Alanus syntyi Ahvenanmaalla Jomalassa. Hänen vanhempansa olivat Jomalan kirkkoherra Kristophorus Sigfridi Alanus ja Mynämäen kirkkoherran tytär Elisabet Georgii. Alanus valmistui ylioppilaaksi Uppsalassa vuonna 1627 ja filosofian maisteriksi vuonna 1635 tutkielmalla, joka käsitteli psykologisia kysymyksiä.
Alanus aloitti uransa Turun lukion matematiikan lehtorina vuonna 1637. Hän päätti virkansa siellä kolme vuotta myöhemmin, jolloin hän sai professuurin vasta perustetusta Turun akatemiasta. Fysiikan ja kasvitieteen professorina hän oli 1640–48, jonka jälkeen hän oli kolmantena teologian professorina vuosina 1648–51, toisena 1651–53 ja ensimmäisenä 1653–64.
Alanus avioitui Elisabet Nilsdotterin kanssa vuonna 1640. Vaimon isä oli Nyköpingin pormestari. Avioliittoon syntyi yhteensä kahdeksan lasta.
Alanus julkaisi yhteensä 35 väitöskirjaa luonnontieteiden ja teologian aloilta. Alanuksen sanotaan tuoneen Uppsalasta Suomeen metafyysis-spekulatiivisen luonnontieteen.
Alanuksen kuoltua piispa Johannes Gezelius epäili Alanuksen leskeä myrkyttämisyrityksestä. Alanuksen leski oli nimittäin valmistanut ja lähettänyt ennen joulua 1666 lääkkeeksi tarkoitettua juomaa Gezeliuksen vaimolle. Piispa epäili, että juoma sisälsi myrkkyä tai oli taikakeinoin valmistettua, koska siihen oli muodostunut vähitellen pieniä kiviä. Gezelius päätti aloittaa laajat tutkimukset asiasta. Alanuksen lesken piika todisti, että juoma oli valmistettu sekoittamalla hevosenlantaa ja vanhaa olutta sekä lisäämällä joukkoon sahramia ja muskotinkukkaa. Gezelius pyysi apua Turun akatemian ensimmäiseltä lääketieteen professorilta Erik Achreliukselta. Achreliuksen mukaan hevosen lannan mehu on varsin terveellistä pistosta vastaan. Valtaneuvos Pietari Brahe kovisteli piispa Gezeliusta "huonosta esimerkistä", kun tämä syytti professori Alanuksen leskeä taikajuoman välittämisestä Gezeliuksen vaimolle. Gezelius joutui väitteestään suorittamaan 400 riikintaaleria hyvitystä Alanuksen leskelle . Brahe yritti viivyttää Ruotsissakin noitasyytteistä johtuvia teloituksia vaihtelevalla menestyksellä.
Wisin &amp; Yandel

Wisin &amp; Yandel on vuonna 1995 perustettu reggaeton-duo Puerto Ricosta. Duon muodostavat Wisin (oik. Juan Luis Morera Luna) ja Yandel (oik. Llandel Vegulla Malavé). 
Elämäkerta.
Yandel (Llandel) syntyi tammikuun 14. päivä, vuonna 1977 ja Wisin (Juan Luís) joulukuun 19. päivä, vuonna 1979 ja kummatkin ovat kotoisin Puerto Ricosta.
Yandelilla on 2 poikaa vaimonsa Ednerisin kanssa, Andrian ja Derek. Wisin meni naimisiin vaimonsa Yomaira kanssa heinäkuun 26. päivä, vuonna 2008. Parilla on 2 lasta Yelena ja Dylan. Yandel oli Wisinin häissä bestman ja nykyään Yelenan kummisetä.
Duo on tehnyt yhteisiä kappaleita useiden tunnettujen artistien, kuten Nelly Furtadon, Enrique Iglesiasin, Bone Thugs-N-Harmonyn, R. Kellyn, David Bisbalin, Gloria Estefanin, Paris Hiltonin, Lenny Kravitzin, 50 Centin, Jennifer Lopezin ja Daddy Yankeen kanssa.
Líderes-kiertueen jälkeen marraskuussa 2013 duo jäi tauolle jäsenten sooloalbumiprojektien takia, ja syyskuussa 2014 duo ilmoitti työskennelleensä jälleen yhteisen raidan kanssa. Wisin on ilmoittanut VEVOn fanisession yhteydessä että duon on tarkoitus jatkaa täysimääräisesti jälleen vuonna 2016.
My Generation

My Generation on brittiläisen The Who -yhtyeen vuonna 1965 julkaistu esikoisalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä The Who Sings My Generation.
Albumin nauhoitus tapahtui hyvin pian sen jälkeen, kun yhtye oli saanut jonkin verran menestystä Britannian singlelistalla. Rockmusiikkia ja rhythm and bluesia yhdistänyt albumi sai sekin pikimmiten jalansijaa etenkin varsin menestyneiden singlejulkaisujen ansiosta: 5. marraskuuta singlenä julkaistu ”My Generation” nousi parhaimmillaan Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistan sijalle kaksi, ja ”A Legal Matter” sekä ”The Kids Are Alright” selviytyivät nekin samaisen listan 50 parhaan joukkoon. ”The Kids Are Alright” menestyi hyvin myös Pohjois-Euroopassa, etenkin Ruotsissa, jossa se nousi parhaimmillaan sijalle 8.
Yhtye itse piti albumia jälkikäteen liian hätäisesti tehtynä. Siitäkin huolimatta albumi esiintyy muun muassa "1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään" -kirjassa, ja albumin nimikkokappale ”My Generation” on eräs rockmusiikin historian tunnetuimpia kappaleita. Samaisen kappaleen on katsottu myös vaikuttaneen punkin ja hard rockin syntyyn suuresti.
Tuolloin yhtyeen ainoa varsinainen lauluntekijä oli kitaristi Pete Townshend; ainoastaan albumin viimeisen kappaleen, instrumentaalin ”The Ox” säveltäjiksi on nimetty muitakin yhtyeen jäseniä Townshendin lisäksi (kyseisen kappaleen säveltäjäksi on merkitty myös studiomuusikko Nicky Hopkins). Albumi sisältää myös kaikkiaan kolme coveria.
Kappaleet.
Kappaleen säveltäjänä Pete Townshend, paitsi erikseen mainituissa kohdissa.
Friedrich-Wilhelm Müller

Friedrich-Wilhelm Müller (29. elokuuta 1897 – 20. toukokuuta 1947) oli Saksan armeijan kenraali toisessa maailmansodassa. Hänet tunnettiin saksalaisten valtaaman Kreetan pahamaineisimpana komentajana, lisänimenään ”Kreetan teurastaja”. 
Vuonna 1914 hän liittyi keisarillisen Saksan 2. jalkaväkirykmenttiin. 266. jalkaväkidivisioonan toinen luutnantti hänestä tuli ensimmäisen maailmansodan seuraavana vuonna 1915. Vuonna 1936 hänestä tuli Saksan armeijan majuri ja vuonna 1940 hän oli kenraaliluutnantti ja 105. jalkaväkidivisioonan komentaja. Hän sai ritariristin vuonna 1942 ja tammenlehvät 1942 operaatioistaan itärintamalla. Elokuussa 1942 kenraali Müller sai komentoonsa 22. Bremenin-Sevastopolin divisioonan, joka siirrettiin itärintamalta miehitetylle Kreetalle. Kreetalla Müller tunnettiin raakuuksistaan ja oli vastuussa monista veriteoista saarella. Elokuun 13. vuonna 1944 hän korvasi Bruno Bräuerin Kreetan saksalaisjoukkojen komentajana. Syksyllä 1943 hän johti saksalaisjoukot voittoon italialaisista ja briteistä Dodekanesian kampanjan aikana.
Vuonna 1946 Müller joutui Kreikassa Ateenassa oikeuteen panttivankien murhaamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan 9. joulukuuta 1946 ja ammuttiin 20. toukokuuta 1947 yhdessä Bräuerin kanssa.
Mannerheimin patsas (Lahti)

Lahden Mannerheimin ratsastajapatsas on Lahden rautatieaseman viereisellä asematorilla sijaitseva patsas, joka esittää Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimia hevosen selässä. Patsaan on tehnyt lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen ja se paljastettiin 19. joulukuuta 1959, noin puoli vuotta aikaisemmin kuin Helsingin ratsastajapatsas. Teos on ensimmäinen Suomessa paljastettu Mannerheimin ratsastajapatsas. 
Veikko Leppänen luonnosteli patsaan alun perin Helsingin ratsastajapatsashanketta varten. Helsingin veistoskilpailun voittajaksi valittiin kuitenkin kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen ehdotus, Leppäsen jäädessä kunniamaininnalle. Joukko arvovaltaisia lahtelaisia teki tällöin aloitteen ratsastajapatsaan saamiseksi Lahteen Leppäsen luonnoksen pohjalta. Perustettiin patsastoimikunta, joka järjesti keräyksen hankkeen onnistumiseksi. Patsaan paljastustilaisuudessa oli läsnä tuhansittain entisiä rintamamiehiä ja lottia. Paikalla oli myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka jo patsaan valmistumisvaiheessa oli käynyt Leppäsen ateljeessa.
Leppäsen mallina toimi silloinen luutnantti Veikko Kustaa Simola, joka myöhemmin vuosina 1977–1985 toimi everstiluutnantiksi ylennettynä Lahden sotilaspiirin päällikkönä. Hän käytti kuvanveistäjän mallina ollessaan Mannerheimin kenttätakkia ja -lakkia, mutta omia saappaitaan. Simola ehdotti kuvanveistäjä Leppäselle, että tämä käyttäisi Mannerheimin saappaita valokuvasta mallinaan, mihin kuvanveistäjä ei suostunut. Hevosen mallina toimi Thelma-hevonen, jonka kavioita käytettiin mallina "Hakkapeliittain kotiinpaluu" -patsaassa.
Patsasta valmistellessaan Leppänen halusi tehdä Mannerheimista erillisen kasvotutkielman ja veisti tätä esittävän rintakuvan. Tämä rintakuva paljastettiin vuonna 1994 pronssiin valettuna Turun Mannerheiminpuistossa. 
Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 1972 Mannerheim-ristin ritarit kiinnittivät Lahden sotaveteraanipiirin avustamana isokokoisen ritarimerkkinsä monumentin graniittijalustaan. Myöhemmin ratsastajapatsaan ympärille on istutettu muistopuut ja asennettu muistolaatat muille suomalaisille sota-ajan merkkihenkilöille, muun muassa kenraaliluutnantti A. F. Airolle, jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothille ja presidentti Risto Rytille.
Lahden kaupunginvaltuutettu Tapani Ripatti vaati toukokuussa 2018, että Lahden Mannerheim-patsas olisi siirrettävä toiseen paikkaan. Aloite ei saavuttanut kannatusta.
Akseli (osa)

Akseli on koneenelin, jonka tehtävänä on siirtää vääntömomenttia ja kannattaa pyöriviä tai heiluvia koneen osia sekä välittää niiden kiinnittyminen laakereihin ja runkoon. Kun siirretään vääntömomenttia, on silloin useimmiten kyseessä pyörivä akseli. Akseliksi sanotaan myös pyörimätöntä tankoa, jos pyörä tai muu osa voi pyöriä sen ympäri. Tällöin on kyseessä kannatinakseli, joka mitoitetaan kestämään taivutusmomenttia. Monissa tapauksissa akseliin kohdistuu sekä vääntöä että taivutusta.
Akseleita voidaan jaotella seuraavasti:
Akseli voidaan tehdä umpimateriaalista tai se voi olla putkimainen. Putkimaisia akseleita voidaan sijoittaa sisäkkäin niin, että nämä akselit voivat pyöriä eri nopeuksilla ja eri suuntiin.
Akseliin saattaa kohdistua väännön tai taivutuksen lisäksi myös akselin suuntaista puristusta tai vetoa. Jotta lämpölaajeneminen ei aiheuttaisi ongelmia, niin akselin suuntaiset voimat ja siirtymät otetaan vastaan vain yhdessä laakerissa.
Voima akselista voidaan siirtää pyörään useilla tavoilla:
Akselintapiksi sanotaan akselin päätyosaa, jossa laakeri on kiinni.
Ajoneuvojen akselit.
Autotekniikassa akseleihin liittyvät seuraavat käsitteet:
Jari Reponen

Jari Reponen (s. 11. toukokuuta 1976 Helsinki) on suomalainen taikuri, joka myös laulaa ja tanssii.
Reponen pääsi 13-vuotiaana Linnanmäen Sirkuskoulun taikurikerhoon, ja oli mukana siinä viisi vuotta. Siellä hän tapasi Jani-nimisen henkilön, jonka kanssa hän perusti Jani &amp; Jari -taikuriduon. Duo esiintyi televisiossa ja monissa tapahtumissa vuosina 1989–1999. Jani &amp; Jari voittivat toisen palkinnon taikureiden pohjoismaisessa kilpailussa vuonna 1994 ja ensimmäisen palkinnon vuonna 1996. Taikuri Janin saatua opiskelupaikan Englannista Reponen ryhtyi suunnittelemaan esityksiä erityisesti lapsille. Esityksiin Reponen otti mukaan myös laulua, tanssia ja eläimiksi pukeutuneita viihdyttäjiä.
Reponen on ottanut laulutunteja ja järjestänyt taikurikursseja vuodesta 1998 lähtien. Keväällä 2001 Reposelta ilmestyi lastenlevy "Taikamaa", jonka sävellyksistä ja sanoituksista vastaavat muun muassa Petri Laaksonen ja Sinikka Svärd.
Larry Storch

Lawrence Samuel "Larry" Storch (8. tammikuuta 1923 – 8. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1965–1967 pyörineestä televisiosarjasta "F Troop" ja teki myös lukuisia vierailevia esiintymisiä.
Storch teki lisäksi työtä ääninäyttelijänä ja esiintynyt dokumentissa "The Aristocrats" (2005).
Storch oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1967.
James Karen

James Karen (28. marraskuuta 1923 – 23. lokakuuta 2018 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi venäjänjuutalaisille vanhemmille Pennsylvanian osavaltiossa.
Karen esiintyi näyttämöllä, elokuvissa ja televisiossa. Tunnettuja rooleja oli muiden muassa sarjoissa "As the World Turns", "All My Children" ja "Eight Is Enough" sekä kauhukomediassa "The Return of the Living Dead" (1985) ja sen vuoden 1988 jatko-osassa.
Kasvualusta

Kasvualusta on se materiaali, missä kasveja kasvatetaan. Kasveilla on sen suhteen erilaisia lajikohtaisia vaatimuksia esimerkiksi kasvualustan happamuudesta ja missä muodossa ravinteiden pitää siellä olla. Myös materiaalin laadulla on merkitystä, esimerkiksi hiekka- tai multapitoisuuden suhteen. Kasvualustamateriaaleja on sekä orgaanisia että epäorgaanisia. 
Kasvualustan hyviä ominaisuuksia:
Eri maalajien ominaisuuksia kasvualustana:
Ulkokasveilla kasvualustan paksuus riippuu kasvista. Yleensä paksuus on 20–40 cm.
Kaikilla kasveilla ei käytetä multaa kasvualustana. Kasvihuoneessa viljelykasveilla käytetään kasvualustana useimmiten turvetta, muita käytettyjä materiaaleja ovat kookoskuitu, kivivilla ja perliitti. Kotipuutarhaan turve ei sovi pelkästään kasvualustaksi muuten kuin astiassa kasvatukseen, jos sitä lannoitetaan ja kastellaan säännöllisesti. Orkideoilla ei nimenomaan saa käyttää kukkamultaa, koska kasvualustan pitää olla ilmavampi ja niille sitten sekoitetaan ruukkuun esimerkiksi sammalta ja kaarnaa.
Tänään, tässä ja nyt

Tänään, tässä ja nyt (”TTN”) oli suomalainen uutismakasiiniohjelma, jota esitettiin Kolmoskanavan arkipäivien varhaisillassa (16.30 alkaen) vuosina 1987–1989. Sitä esitettiin kaikkiaan 312 lähetyksen verran.
Ohjelman pääjuontajana toimi Timo T. A. Mikkonen ja muina toimittajina Eija Aatela, Kristiina Damström, Juha Veli Jokinen, Pirjo Kauppinen, Maria Lindell (nyk. Guzenina), Ahti Uusivuori ja Petri Lempiäinen.
Ohjelmassa vieraili aina aikansa ajankohtaisia vieraita, joiden kanssa Mikkonen ja muut toimittajat keskustelivat, sekä kertoivat ja kävivät läpi viikon uutisia lyhyesti, jopa vain yhden virkkeen mittaisina. Tunnelmaa pyrittiin rentouttamaan esiintymällä ilman papereita, mutta ajoittain kameraan kytketty teleprompteri reistaili. Yleisradion ajankohtaisohjelmista poiketen vieraat ja puheenaiheet muistuttivat enemmän iltapäivälehtien antia.
Puoli viiden aikaan alkanut ohjelma jakaantui kahteen osaan, joiden väliin oli sijoitettu puoli kuudelta alkanut lastenpiirretty tai nuortenohjelma, kuten DJ Black Miken vetämä "Cocko-Looro". TTN jatkui taas klo 18.00–18.30.
Vastaanotto.
Televisiokriitikot katsoivat ohjelmaa karsaasti. "Helsingin Sanomien" Jukka Kajavan mielestä ohjelmakonsepti oli suora kopio amerikkalaistelevisiosta: ollaan keskustelevinaan vieraiden kanssa mutta pidetään tarkkaa huolta, ettei kukaan sano mitään mistä ei ole tullut kulunutta fraasia jo vuosia aiemmin. "Aamulehden" Marja Sjöberg luonnehti ohjelman pohjautuvan turhaan toistoon, julkeaan omakehuun ja ulkomaisten uutistoimistojen loppumattomaan antiin. "Filmihullu"-elokuvalehti ilkkui etenkin TTN:n lyhyitä uutisia, jotka sen mukaan luettiin nuotilla, joka antoi ymmärtää että asian voi unohtaa saman tien.
Adolf Hamann

Adolf Hamann (3. syyskuuta 1885 – 30. joulukuuta 1945) oli Saksan armeijan kenraali toisessa maailmansodassa.
Vuonna 1944 kenraaliluutnantti Hamann oli Bobruiskin aluekomendanttina operaatio Bagrationin aikana. Operaatio päättyi puna-armeijan täydelliseen voittoon ja Saksan keskustan armeijaryhmä tuhottiin miltei kokonaan. Hamann joutui Neuvostoliittoon sotavankeuteen.
Sodan jälkeen Hamannia syytettiin Brjanskin ja Orjolin siviilejä vastaan tehdyistä rikoksista hänen toimiessaan kaupunkien komendanttina. Neuvostoliittolainen sotaoikeus Brjanskissa totesi hänet syylliseksi sotarikoksiin ja tuomitsi hänet kuolemaan 26. joulukuuta 1945. Hamann hirtettiin vielä samana päivänä.
Juha Paananen

Juha Paananen (k. 4. marraskuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen ääninäyttelijä ja äänittäjä. Hän toimi ääninäyttelijänä 1990-luvulta lähtien. Paananen kuoli marraskuussa 2024 keuhkosyövän uuvuttamana Terhokodissa Helsingissä.
Torsten Gutsche

Torsten Gutsche (s. 8. kesäkuuta 1968 Eisenhüttenstadt) on saksalainen meloja, joka kilpailee K-2 ja K-4 sarjassa. 
Gutsche voitti olympiakultaa Barcelonasta 1992 K-2 sarjasta sekä 500 että 1000 metrillä yhdessä Kay Bluhmin kanssa. Hän voitti kultaa Bluhmin kanssa K-2 sarjan 500 metriltä kultaa myös Atlantassa 1996 mutta jäi 1000 metrillä hopealle. Gutsche on voittanut myös peräti 11 maailmanmestaruutta, ensimmäinen tuli K-2 sarjan 1000 metriltä Plovdivissä 1989.
Josef Kramer

Josef Kramer (10. marraskuuta 1906 – 13. joulukuuta 1945) oli Bergen-Belsenin keskitysleirin komendantti. Hänet tunnettiin leirin asukkaiden mukaan Belsenin petona. Hän oli pahamaineinen sotarikollinen ja vastuussa tuhansien ihmisten kuolemasta kaasukammioissa. Sodan jälkeen hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja hirtettiin Hamelnin vankilassa.
Elämäkerta.
Kramer oli syntynyt Münchenissä ja liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1931 ja SS:ään 1932. Hänen SS:n koulutuksensa vei hänet ensin vanginvartijaksi ja toisen maailmansodan sytyttyä keskitysleirivartijaksi. Vuonna 1934 hänestä tuli Dachaun vankilan johtaja. Hänet ylennettiin nopeasti, ja hän sai korkeampia virkoja edelleen Sachsenhausenin ja Mauthausenin keskitysleireillä. 
Kramerista tuli Auschwitzin komendantti Rudolf Hössin apulainen vuonna 1940 ja Natzweilerin keskitysleirin johtaja kesällä 1941. Kramer ylennettiin Hauptsturmführeriksi 1942 ja toukokuussa 1944 hänestä tuli Auschwitz-Birkenaun keskitysleirin kaasukammioista vastaava päällikkö. Joulukuussa 1944 Kramerista tuli Belsenin keskitysleirin komendantti. Sodan jälkeen Josef Kramer ja 44 muuta Belsenin keskitysleirin vartijaa, mukaan lukien 15 naista, joutuivat brittiläisen sotilastuomioistuimen eteen Lüneburgin lähellä. Kyseinen Belsen-oikeudenkäynti kesti syyskuusta marraskuuhun 1945. Kramer tuomittiin kuolemaan 17. marraskuuta 1945 ja hirtettiin 13. joulukuuta samana vuonna.
David Feiss

David Feiss (s. 16. huhtikuuta 1959 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan erityisesti luomastaan animaatiosarjasta Cow &amp; Chicken.
Ura.
Feiss aloitti uransa animaattorina päästyään työskentelemään Hanna-Barbera -yhtiöön vuonna 1978. 1980-luvulla hän työskenteli muun muassa Jetsonien uusitussa animaatiosarjassa animaattorina ja oli mukana ohjaamassa Ren ja Stimpy animaatiosarjan ensimmäistä tuotantokautta. Vuonna 1995 joulukuussa Feissin luoma Cow &amp; Chicken pilootti jakso esitettiin ensi kerran Cartoon Networkilla, jonka myötä Cartoon Network Studios tilasi sarjasta yhteensä 51 jaksoa. Samassa sarjassa esiintyneet hahmot Näätä ja Paviaani saivat suosionsa myös oman spin-off sarjansa I Am Weasel syyskuussa 1997.
Feiss oli myös mukana tekemässä tarinaa elokuvaan Karvakamut vuonna 2006.
August Eigruber

August Eigruber (16. huhtikuuta 1907 – 28. joulukuuta 1947) oli itävaltalainen kansallissosialisti ja Oberdonaun (Itävallan) gauleiter.
Eigruber syntyi Steyrissä Itävallassa. Marraskuussa 1922 hän liittyi Itävallan kansallissosialistisiin työläisnuoriin, jonka johtajaksi hänet nimitettiin 1925. Huhtikuussa 1928 hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen jonka Steyrinmaan aluejohtajaksi hän kohosi lokakuussa 1930. Hän joutui useaksi kuukaudeksi vankilaan toiminnastaan Itävallassa kielletyssä kansallissosialistisessa puolueessa.
Toukokuusta 1935 Eigruber oli edelleen kielletyn puolueen Gau-johtaja (Gaugeschäftsführer) Ylä-Itävallassa ja koko alueen johtomies hänestä tuli 1936. 10.huhtikuuta 1938 Eigruber toimi ministeriössä neuvonantajana. Samoihin aikoihin hän liittyi myös SA:han.
22. toukokuuta hänestä tuli SS:n Standartenführer. Huhtikuun ensimmäisenä 1940 hänet nimitettiin Oberdonaun valtakunnankuvernööriksi (Reichstatthalter), ja marraskuussa 1942 valtakunnan puolustuskomissaariksi (Reichsverteidigungskommissar). Kesäkuussa 1943 Eigruber ylennettiin SS-Obergruppenführeriksi.
Heti Saksan ehdottoman antautumisen jälkeen toisessa maailmansodassa 1945 Eigruber pidätettiin Salzkammergutissa ja hänet haastettiin todistajaksi Nürnbergin oikeudenkäynteihin. Mauthausen-oikeudenkäynnissä Eigruber tuomittiin maaliskuussa 1946 kuolemaan Mauthausenin keskitysleirillä tekemistään rikoksista. Eigruber teloitettiin Landsbergin vankilassa joulukuussa 1947.
Euroopan Grand Prix 1983

Euroopan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. syyskuuta 1983 Brands Hatchin radalla. Kilpailun voitti Nelson Piquet, jolle voitto oli uran kymmenes.
Gabriel-Marie Legouvé

Gabriel Marie Jean Baptiste Legouvé eli Le Gouvé (23. kesäkuuta 1764 Pariisi – 30. elokuuta 1812 Pariisi) oli ranskalainen runoilija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Tausta.
Gabriel-Marie Legouvén isä oli arvotettu asianajaja Jean-Baptiste Legouvé, joka oli myös näytelmäkirjailija, mutta hänen näytelmäänsä "Attilie"(1759) ei kuitenkaan koskaan esitetty. Tämä sai isän kuitenkin innostamaan poikansa kaunokirjallisuuteen. Gabriel-Marie peri isänsä huomattavan omaisuuden tämän kuoltua vuonna 1782. Hän ei sittemmin yrittänytkään löytää muuta tehtävää kuin kirjallisuuden ala. Hänen ensimmäinen esseensä ”La Mort des fils de Brutus” julkaistiin yhdessä hänen ystävänsä Jean-Louis Layan kahden näytelmän kanssa otsikolla "Essais de deux amis" vuonna 1786.
Vuonna 1792 hän saavutti suuren suosion kolminäytöksisellä tragediallaan "La Mort d’Abel", joka oli mukaelma Salomon Gessnerin runoelmasta. Näytelmä oli julisteissa vuoteen 1820 saakka. Tragedia "Épicharis et Néron" (1793) saavutti myös suuren suosion, sillä ilmeisesti suuri yleisö halusi nähdä siinä alluusion aikakauden ihmisiin.
Seuraavat tragediat eivät saavuttaneet samanlaista menestystä kuin kaksi edellistä. "Quintus Fabius" (1795) kuvasi rautaista kuria, jonka alaisuudessa Rooman keisarikunnan armeija oli. "Laurence" (1798) esitti juorut, joiden mukaan abbé de Châteauneuf oli rakastunut äitiinsä Ninon de Lenclos'iin. "Étéocle et Polynice" (1799) toi esille Jean Racinen näytelmän "La Thébaïden" teemat. "La Mort d’Henri IV" (1806) oli jälleen menestys, joskin sitä myös arvosteltiin, koska siinä tekijä historiallisen totuuden vastaisesti syyttää Maria de’ Mediciä kuningas Henrik IV:n murhasta.
Legouvé otettiin Ranskan instituutin jäseneksi vuonna 1798. Hän julkaisi tänä aikana useita hienostuneita elegisiä runoja: "La Sépulture" (1798), "Les Souvenirs" (1799), "La Mélancolie" (1800) ja sitten vuonna 1801 runon, joka teki hänet jälleen kuuluisaksi, "Le Mérite des femmes", josta julkaistiin neljä painosta.
Legouvé toimi useita vuosia Jacques Delillen sijaisena tämän toimiessa Collège de Francen runouden professorina. Vuosina 1807–1810 hän toimitti Mercure de France]-sarjaa. Hän menetti vaimonsa 1810, sairastui henkisesti ja kuoli 1812 pariisilaisessa mielisairaalassa.
Hän oli kirjailija Ernest Legouvén (1807–1903) isä, joka myös oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Rat Pack

The Rat Pack on lempinimi ryhmälle suosittuja viihdetaiteilijoita, jotka olivat aktiivisimmillaan 1950- ja 1960-luvuilla. Ryhmä teki yhdessä muun muassa elokuvia, musiikkialbumeja ja lavaesityksiä. Ryhmä tunnetaan etenkin kokoonpanona, jonka muodostivat Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Peter Lawford ja Joey Bishop. Vaikka Rat Pack oli maineeltaan maskuliininen ”äijäporukka”, oli siinä mukana myös naisia, kuten Marilyn Monroe. 
Rat Packin toimintaa kuvataan vuonna 1998 filmatussa samannimisessä televisioelokuvassa. Elokuva sai torjuvan vastaanoton Sinatran perheeltä. 
Ryhmän historiaa.
Rat Pack sai alkunsa Humphrey Bogartin ja Lauren Bacallin ylläpitämistä kokoontumisista kodissaan Los Angelesissa, joihin osallistui Frank Sinatran lisäksi useita näyttelijöitä, kuten Robert Mitchum, Ava Gardner, Elizabeth Taylor, Judy Garland ja Katharine Hepburn. Myöhemmin myös Dean Martin ja Sammy Davis Jr. liittyivät mukaan. Nimen "Rat Pack" alkuperästä ei ole varmuutta, mutta sen on kerrottu olleen Bacallin antama.
Bogartin kuoltua vuonna 1957 Sinatra siirtyi Rat Packin johtohahmoksi, ja ryhmän ydinjäsenistö tuli koostuvaksi hänen lisäkseen erityisesti Martinista ja Davisista, mutta myös Joey Bishopista ja Peter Lawfordista. Tämä on se kokoonpano, josta Rat Pack yleisesti tunnetaan. Lisäksi ryhmään kuului jonkinlaisia liitännäisjäseniä, joita kutsuttiin sen ”maskoteiksi”. Heitä olivat esimerkiksi Marilyn Monroe, Shirley MacLaine ja Angie Dickinson.
Rat Pack esiintyi usein Nevadassa ja oli mukana luomassa Las Vegasin mainetta viihdekeskuksena. Ryhmän jäsenet esiintyivät yhdessä myös elokuvissa, kuten vuoden 1960 ryöstöelokuvassa "Kovat kaverit".
Rat Pack oli ollut tekemisissä myös John F. Kennedyn kanssa, joka kuitenkin alkoi presidentiksi tultuaan etäännyttämään itseään ryhmästä Sinatran mafiakytkösten vuoksi. Tämä johti Sinatran ja Kennedyn langon Lawfordin välirikkoon ja Lawfordin erottamiseen ryhmästä.
Hermann Fegelein

Hans Georg Otto Hermann Fegelein (30. lokakuuta 1906 Ansbach, Baijeri – 28. huhtikuuta 1945 Berliini) oli Waffen-SS:n SS-Obergruppenführer natsi-Saksassa, Adolf Hitlerin sisäpiirin jäsen ja Hitlerin lanko. Hän oli naimisissa Eva Braunin siskon Gretlin kanssa.
Fegelein syntyi Ansbachissa Baijerissa. Nuorena poikana hän työskenteli isänsä ratsastustalleilla Münchenissä. Fegelein työskenteli 1930-luvun alussa Christian Weberille, joka oli yksi kansallissosialistisen puolueen alkuperäisistä jäsenistä. 
Vuonna 1928 Fegelein liittyi Baijerin valtionpoliisiin Münchenissä. Hänestä tuli natsipuolueen ja SA:n jäsen (jäsennumerolla 1 200 158) vuonna 1930. Vuonna 1931 Fegelein siirtyi SS:ään Weberin avulla.
Toisen maailmansodan aikana hän komensi saksalaista ratsuväendivisioona Florian Geyeriä itärintamalla ja toimi Reinhard Heydrichin alaisena. Hänen tiedetään ottaneen osaa sotarikoksiin, kuten 10 000 neuvostoliittolaisen joukkoteloitukseen sekä ryöstelyyn Varsovassa.
Vuonna 1944 hän meni naimisiin Gretl Braunin kanssa ja varmisti näin pääsynsä Hitlerin sisäpiiriin. Hänet tunnettiinkin kiipijänä ja ”kultapoikana”. Vuonna 1945 hän toimi Heinrich Himmlerin SS-adjutanttina Führerbunkerissa. Himmlerin yritettyä kreivi Folke Bernadotten kautta saada yhteyden länsiliittoutuneisiin Hitler julisti Himmlerin petturiksi ja vaati eteensä Fegeleinin. SS-kenraaliluutnantti oli kuitenkin todennut sodan hävityksi ja päätti yrittää livahtaa Berliinistä. Hitlerin lähettämä Peter Höglin johtama SS-miesten partio onnistui pidättämään Fegeleinin asunnostaan. Häneltä löydettiin Sveitsin passi, ja hänen luonaan oli majaillut muuan naisvakooja. Fegelein pidätettiin, riisuttiin arvomerkeistään ja vietiin pidätettynä valtakunnankansliaan. Fegelein ammuttiin Hitlerin käskystä 28. huhtikuuta 1945 lähellä Berliinin valtakunnankansliaa.
Diapason d’Or

Diapason d’Or on ranskalaisen klassisen musiikin "Diapason"-lehden tunnustuspalkinto, joka jaetaan kuukausittain useissa eri arvosteluluokissa. Diapason d'Or -palkinto on klassisen musiikin tärkeimpiä eurooppalaisia palkintoja saksalaisen Schallplattenkritik- ja brittiläisen Gramophone Award -palkinnon ohella.
Joey Bishop

Joey Bishop, oik. Joseph Abraham Gottlieb, (3. helmikuuta 1918 – 17. lokakuuta 2007) oli yhdysvaltalainen viihdetaiteilija ja koomikko. Hän kuului Rat Pack -jengiin yhdessä Frank Sinatran, Peter Lawfordin, Sammy Davis Jr:n ja Dean Martinin kanssa.
Bishop teki merkittävän uran televisiossa ja koomikkona. Comedy Central on nimennyt hänet sadan suurimman stand up -koomikon joukkoon. Hän oli naimisissa Sylvia Ruzgan kanssa aina vuodesta 1941 Sylvian kuolemaan vuoteen 1999 asti. Hän kuoli 89-vuotiaana.
August Schmidthuber

August Schmidthuber (8. toukokuuta 1901 – 19. helmikuuta 1947) oli korkea-arvoinen kansallissosialisti ja SS-Brigadeführer. 
Schmidthuber oli 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenin komentaja aikana 20. tammikuuta 1944 – toukokuu 1945. Toisen maailmansodan lopussa hän oli Budapestissa. Raoul Wallenberg uhkasi häntä sotarikossyytteillä, mikäli hän jatkaisi juutalaisten toimittamista keskitysleireille kaupungista. Venäläiset vapauttivat idän keskitysleirit muutamia päiviä myöhemmin. Nürnbergin oikeudenkäynneissä hän antoi todistuksen, kuinka muuan SS-yksikkö oli sulkenut joukon Krivaya Reka -nimisen kaupungin asukkaita kirkkoon ja räjäyttänyt sen. Myöhemmin hänet luovutettiin Jugoslaviaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Schmidthuber hirtettiin yhdessä neljän muun saksalaiskenraalin kanssa Belgradissa 27. helmikuuta 1947.
Bruno Bräuer

Bruno Bräuer (4. helmikuuta 1893 Willmannsdorf – 20. toukokuuta 1947 Ateena) oli Saksan ilmavoimien kenraali toisessa maailmansodassa.
Hän syntyi Willmannsdorfissa Saksassa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän ansaitsi ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit palvellessaan Länsi-Preussin 7. jalkaväkirykmentissä. Sodan jälkeen hän jäi Reichswehriin, jossa hän toimi pataljoonankomentajana kenraali Hermann Göringin rykmentissä.
Hänestä tuli lopulta ilmavoimien majuri ja ensimmäinen saksalainen laskuvarjosotilas, joka hyppäsi lentokoneesta laskuvarjolla. Vuonna 1938 hän komensi Saksan 1. laskuvarjojääkärirykmenttiä.
Toisen maailmansodan aikana hän taisteli yksikkönsä mukana Puolassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Balkanilla. Myöhemmin hänestä tuli Kreetalle sijoitetun Saksan 9. laskuvarjodivisioonan kenraalimajuri ja koko Kreetan komendantti. Sodan jälkeen hänet luovutettiin Ateenaan vastaamaan sotarikossyytteisiin. Monien yllätykseksi hän sai kuolemantuomion Kreetalla tehdyistä veritöistä, joihin hänen osuutensa oli kyseenalainen. Hänet ammuttiin Ateenassa 20. toukokuuta 1947. Historioitsija Antony Beevor luonnehti häntä todella epäonniseksi mieheksi.
Jan Kodeš

Jan Kodeš (s. 1. maaliskuuta 1946 Praha, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen tennispelaaja. 
Kodeš voitti uransa aikana kolme Grand Slam -turnausta: kahdesti Ranskan avoimen turnauksen (1970, 1971) ja kerran Wimbledonin (1973). Lisäksi hän selviytyi vuosina 1971 ja 1973 Yhdysvaltain avoimen turnauksen loppuotteluun, joissa hän hävisi Stan Smithille ja John Newcombelle. Newcombe oli vuoden 1971 turnauksessa ykkössijoitettu pelaaja, mutta Kodeš voitti hänet ensimmäisellä kierroksella.
Kodeš valittiin Yhdysvalloissa sijaitsevaan International Tennis Hall of Fameen vuonna 1990.
Erich Naumann

Erich Naumann (29. huhtikuuta 1905 – 7. kesäkuuta 1951) oli SS-Brigadeführer, SD:n jäsen ja Einsatzgruppe B:n komentava upseeri. 
Naumann oli syntynyt Meissenissä, Saksissa. Hän jätti koulun kesken 16-vuotiaana, ja työskenteli kauppayrityksessä kotikaupungissaan. Hän liittyi natsipuolueeseen marraskuussa 1929 (nro. 170257). Vuonna 1933 Naumann liittyi SA:han ja hänestä tuli poliisiupseeri. Hän liittyi SD:hen 1935. Naumannista tuli Einsatzgruppe B:n päällikkö marraskuusta 1941 maaliskuuhun 1943.
Pelkästään marraskuussa 1941 Adolf Eichmannille lähettämiensä raporttien mukaan hän oli vastuussa 17 256 kuolemasta Smolenskissa. Hänen Einsatzgruppensa käytti myös kolmea ihmisten tappamiseen tarkoitettua kaasuautoa. Vuonna 1945 Naumann otti osaa Berliinin taisteluun.
Naumann toimi todistajana Nürnbergin oikeudenkäynneissä. Omassa oikeudenkäynnissään hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin, rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja kuulumisesta rikolliseksi julistettuihin SS:ään ja SD:hen. Naumann tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin vuonna 1951.
Joseph Stein

Joseph Stein (30. toukokuuta 1912 – 24. lokakuuta 2010) oli yhdysvaltalainen libretisti. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen musikaalikäsikirjoituksillaan, joiden joukossa ovat "Viulunsoittaja katolla" (1964) ja "Zorba" (1968).
Stein syntyi New Yorkissa juutalaiseen perheeseen. Bronxin kaupunginosassa varttunut Stein valmistui maisteriksi Columbian yliopistosta 1937 ja aloitti pitkän uransa Broadwaylla vuonna 1948. Hän voitti kaksi Tony-palkintoa ja oli lisäksi ehdolla kolmesti.
Mikko von Deringer

Mikko von Deringer (20. elokuuta 1904 Helsinki – 12. maaliskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Mikko von Deringer kuului Pietarin kautta Viipuriin muuttaneeseen baltiansaksalaiseen sukuun. Hän opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa, jossa hän suoritti diplomin vuonna 1924. Hän jatkoi opintojaan Wienin musiikkiakatemiassa Friedrich Wührerin johdolla vuosina 1926–1929. 
Mikko von Deringer toimi vuosina 1929−1934 Viipurin Työväen Teatterin ja vuosina 1934−1940 Viipurin Kaupunginteatterin kapellimestarina ja sittemmin samassa tehtävässä Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa. Hän esiintyi uransa aikana myös pianistina. Sotien jälkeen von Deringer siirtyi Suomen Yleisradion palvelukseen kapellimestariksi, pianistiksi ja musiikkiohjelmien järjestäjäksi.
Parhaiten Mikko von Deringer kuitenkin muistetaan kuoronjohtajana. Hänen aloitteestaan Yleisradioon perustettiin vuonna 1952 sekakuoro "Peipposet", johon kuului noin 30 laulajaa. Kansanomaisen ohjelmistonsa ansiosta kuorosta tuli hyvin suosittu ja pitkäikäinen. Von Deringer toimi kuoron johtajana kuolemaansa saakka ja laajensi sen ohjelmistoa suurella määrällä ulkomaisia kansanlauluja. Hänen jälkeensä "Peipposia" johti kuoron toiminnan loppuajan, vuoteen 1986, kapellimestari ja harmonikkataiteilija Veikko Huuskonen, jonka yhtye oli säestänyt kuoroa jo aiemmin. 
Mikko von Deringer sai 1970-luvulla valtion taiteilijaeläkkeen.
Mikko von Deringerin tytär Peppina von Deringer oli 1950-luvulla tunnettu lapsilaulaja.
Von Deringer on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Dave the Barbarian

Dave the Barbarian on Doug Langdalen luoma ja Walt Disney Television Animationin tuottama yhdysvaltalainen animaatiosarja.
Dave the Barbarian -ohjelmassa on Dave-niminen poika, joka yrittää suojella Udrogoth-nimistä valtakuntaa. Daven isä ja äiti ovat Udrogothin kuningas ja kuningatar. Hänen vanhempansa lähtivät taisteluun suurta "pahuutta" vastaan, joten hänen siskostaan Candystä tuli väliaikainen kuningatar. Daven perheeseen kuuluu Candy, Fang ja Setä Oswidge.
The Residents

The Residents on yhdysvaltalainen avantgarde-yhtye. Yhtye perustettiin Shreveportissa, Louisianassa vuonna 1969.
Yhtye on musiikin lisäksi julkaissut myös erilaisia kuvataide- ja multimediateoksia, muun muassa lyhytelokuva-, CD-ROM- ja DVD-muodossa. Yhtyeen jäsenten henkilöllisyydet ovat salaisia, ja yhtyeen puolesta haastatteluita antavat managerit ja muut yhtyeen palkkaamat henkilöt. Yhtyeen jäsenet esiintyvät aina naamioituneita, esimerkiksi frakeissa, silinterihatuissa ja päässään suuri silmämunanaamari.
Yhtye esiintyi Suomessa Tavastia-klubilla 6. toukokuuta 2013.
Forrest Gregg

Alvis Forrest Gregg (18. lokakuuta 1933 – 12. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja. Hän on kuulunut Pro Football Hall of Fameen vuodesta 1977.
Gregg syntyi Birthrightissa, Teksasissa, ja pelasi yliopistotasolla Southern Methodist Universityssa. National Football Leagueen päästyään hän tuli tunnetuksi Green Bay Packers -joukkueen jäsenenä, jona hän oli koko 1960-luvun. 
Gregg pelasi vielä Dallas Cowboysille ennen vetäytymistään vuonna 1971. Hän toimi aina 1990-luvulle saakka useiden tunnettujen joukkueiden, mukaan lukien Green Bay Packersin (1984–1987) päävalmentajana.
Täplämunkinhuppu

Täplämunkinhuppu eli aaroninsauva ("Arum maculatum") on vehkakasveihin kuuluva myrkyllinen kasvi.
Kasvilla on nuolimaiset lehdet ja paksut kellertävänpunaiset marjapuikelot. Kukkavanan ympärillä on suuri suojuslehti, huppu. Sillä on ollut kansanlääketieteessä moninainen käyttö. Kasvin mehevästä juuresta saadaan tärkkelyspitoista jauhoa. Koko kasvi, varsinkin marjat, ovat myrkyllisiä. Kasvi sisältää koniinia.
Aaroninsauva kasvaa villinä Keski-Euroopassa Tanskasta etelään, mutta sitä tavataan Pohjoismaissa viljelyjäänteenä.
Kirk Kerkorian

Kerkor ”Kirk” Kerkorian (6. kesäkuuta 1917 – 15. kesäkuuta 2015) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän johti Tracinda Corporationia, joka tunnetaan muun muassa MGM Resorts Internationalin suurimpana omistajana.
Kerkorian syntyi Fresnossa, Kaliforniassa, armenialaisille vanhemmille. Hän osallistui perheen elättämiseen jo nuorena. Keskeytettyään koulunsa kahdeksannella luokalla hän menestyi aloittamallaan uralla amatöörinyrkkeilijänä.
Nyrkkeilyn jälkeen häntä alkoi kiinnostaa lentäminen. Kerkorianista tuli lennonopettaja ja hän toimi siviililentäjänä toisessa maailmansodassa. Vuonna 1945 hän hankki oman koneen ja alkoi lennättää charter-matkalaisia Los Angelesin ja Las Vegasin välillä. Kerkorian osti maata Las Vegasista läheltä Stripiä, ja rakennutti sinne hotellin. Vuoteen 1962 mennessä hän oli tienannut ensimmäisen miljoonan. Hän oli tehnyt jo vuonna 1944 ensimmäisen matkansa Las Vegasiin, jonka katukuvaan hän on sittemmin jättänyt pysyviä muutoksia. Hän teki yhteistyötä arkkitehti Martin Stern, Jr.n kanssa.
Kerkorian, jonka varakkuus "Forbesin" mukaan vuonna 2014 oli noin 4,4 miljardia Yhdysvaltain dollaria, meni neljännen kerran naimisiin vuonna 2014.
Hänen tytärpuolensa Kira on menestyvä junioriratsastaja. Tämän äiti, Kerkorianin kolmas vaimo Lisa Bonder koetti saada valtavia elatusmaksuja mutta joutui tyytymään 100 000 dollariin kuukaudessa. Kun elatusmaksusta sovittiin, Kerkorian ei tiennyt ettei Kira ole hänen biologinen lapsensa.
Greg Baldwin

Gregory S. Baldwin (s. 13. syyskuuta 1960 Grants, New Mexico) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka esiintyi pitkään teatterissa ennen siirtymistään ääninäyttelijäksi.
Ura.
Baldwin aloitti ääninäyttelemisen vuonna 2004 animaatiosarjassa "Xiaolin Showdown", jonka jälkeen hän on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten , "Cars" ja "Gothic 3". Animaatioissa Baldwin on tehnyt ääniä "Brandy ja Herra Whiskersiin" ja elokuvaan "Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat". Parhaiten Baldwin kuitenkin tunnetaan "Avatarin" myötä, jossa hän tuli Irohin ääneksi, kun hahmoa alun perin ääninäytellyt Mako kuoli vuonna 2006.
Baldwin opiskeli Houstonin yliopistossa, jossa myös opiskeli Jeff Bennett.
Pocket PC

Pocket PC on Microsoftin laitteistomääritelmä kämmentietokoneelle, joka käyttää Windows Mobile tai Windows CE käyttöjärjestelmää.
Alustamääritelmä on julkaistu vuonna 2000.
Pocket PC -laitteiden valmistajia ovat muun muassa HP (iPAQ-brändillä), HTC, Dell (Axim-tuotesarja).
Voidakseen käyttää "Pocket PC" -nimikettä laitteessa on oltava Microsoftin määritelmän mukainen käyttöjärjestelmä ja ohjelmisto sekä sen on täytettävä tietyt laitevaatimukset.
Älypuhelinten kehityksen myötä alusta on jäänyt pois käytöstä.
S/2003 J 12

S/2003 J 12 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen kuu ja samalla pienin aurinkokunnan tunnetuista kuista. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003.
Kuu on halkaisijaltaan noin kilometrin ja se kiertää Jupiteria noin 17 740 000 km:n etäisyydellä kiertoajan ollessa 482,691 päivää. Radan inklinaatio on 143° ja eksentrisyys 0,4449.
Kuu on sisin Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävistä, epäsäännöllisistä kuista, eikä se kuulu mihinkään Jupiterin kuuryhmään.
Kuu luultiin jo kadonneeksi, kunnes se löydettiin arkistokuvista ja tieto julkistettiin 2020.
Actinor RoRo II

Actinor RoRo II A/S on norjalainen laivayhtiö. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Norjan pääkaupungissa Oslossa. Yhtiö on osa norjalaista Actinor Shipping -yhtiötä. Actinor RoRo II on yritysmuodoltaan osakeyhtiö ja sen ID-tunnus on 173634. 
Vuosina 2000–2007 Actinor RoRo II omisti Norjan lipun alle rekisteröidyn ro-ro-alus M/S Antareksen.
Felsiitti

Felsiitti on erittäin hienojyväistä vulkaanista kiveä, joka voi sisältää suurempia kiteitä. Felsiitti on kenttätermi vaalealle kivelle, jonka tarkempi määrittely vaatii tavallisesti petrografisen tutkimuksen tai kemiallisen analyysin. 
Kivi on yleensä väriltään valkoisesta vaaleanharmaaseen, punaisesta ruskeaan, ja voi sisältää mitä tahansa väriä, paitsi tumman harmaata, vihreää tai mustaa, jotka ovat basaltin värit. Kiven massa koostuu hienojyväisestä matriksista tai felsisestä aineksesta, erityisesti kvartsista, plagioklaasista ja ortoklaasista. Felsiittiä voidaan kutsua kvartsifelsiitiksi tai kvartsiporfyyriksi, mikäli siinä esiintyy kvartsin fenokristalleja. 
Felsiitillä on yleensä vulkaaninen alkuperä, ja maaperässä sitä on usein obsidiaanin ja ryoliitin yhteydessä.
Caiano Shipping

Caiano Shipping AS on norjalainen laivayhtiö. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Haugesundissa. Caiano Shipping perustettiin 4. kesäkuuta 1998 ja 28. elokuuta 1998 se rekisteröitiin. Yhtiö on sataprosenttisesti osa norjalaista Caiano AS -yhtiötä. Caiano Shipping on yritysmuodoltaan osakeyhtiö. Yhtiön toimitusjohtaja on Kristian Eidesvik.
Caiano Shipping omistaa 9 % BKR Carriers -nimisestä yrityksestä ja 6,5 % BKR Tankersista.
Caiano Shippingin omistuksessa on nykyisin kolme alusta: konttialus M/S Green Italia, ro-ro-alus M/S Antares ja autonkuljetusalus M/S Tai Shan.
Ryoliitti

Ryoliitti on magmakivi, vulkaaninen ekstrusiivikivi eräänlainen graniitin vulkaaninen vastine. Ryoliitti koostuu suurelta osalta piistä. Sen rakenne vaihtelee afaniittisestä porfyyrinomaiseen. Sen tavallisesti sisältämät mineraalit ovat kvartsi, alkalimaasälpä ja plagioklaasi. Myös biotiitti ja pyrokseeni ovat yleisiä ryoliitista löydettäviä mineraaleja.
Ryoliitti on eräänlainen plutonisen graniitin ekstrusiivinen vastine, ja siten myös usein ryoliittipaljastumat muistuttavat graniittia. Koska ryoliitit sisältävät paljon piitä ja vähän sekä rautaa että magnesiumia, ne polymeroituvat nopeasti vaarallisiksi laavoiksi. Ryoliittiä esiintyy myös breksiana tai vulkaanisissa kannaksissa tai valleissa. Ryoliitit, jotka jäähtyvät liian nopeasti muodostaakseen kiteitä, muuttuvat luonnolliseksi lasiksi tai vitrofyyriksi, jota kutsutaan myös obsidiaaniksi. Hitaampi viileneminen muodostaa laavaan mikroskooppisia kiteitä ja synnyttää mm. sellaisia rakenteita kuin virtausfoliaatioita sekä sferuliittisiä, nodulisia ja litofysaalisia struktuureja.
Young Desire

Young Desire on Lapko-yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. toukokuuta 2007. Albumi on teema-albumi ja kertoo nimensä mukaisesti nuoruuden kiihkosta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 3.
Scandal (Lapkon albumi)

Scandal on Lapkon toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. tammikuuta 2006.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Kappaleet.
CD:llä on myös "All The Best Girls" -video.
Mathieu Bodmer

Mathieu Bodmer (s. 22. marraskuuta 1982 Évreux) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Amiensia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Bodmer on edustanut ammattilaisuransa aikana myös Caenia (1998–2003), Lilleä (2003–2007), Lyonia (2007–2010), Paris Saint-Germainia (2010–2013), Saint-Étiennea lainasopimuksella (2013), Nicea (2013–2017) ja Guingampia (2017). Hän on voittanut Lyonissa Ranskan mestaruuden ja cupin 2008.
Lovehunter

Lovehunter on brittiläisen Whitesnake-yhtyeen vuonna 1979 julkaistu toinen albumi. "Lovehunter" on samalla viimeinen albumi, jolla soittaa rumpali Dave Dowlen, sillä hän erosi yhtyeestä levyn julkaisun jälkeen. Hänet korvasi entinen Deep Purple -rumpali Ian Paice, joka oli mukana myös albumin kiertueella.
Albumi sisältää pääasiassa blues-vaikutteista hard rockia. Itse musiikkia paremmin levy tunnetaan räikeästä kansikuvastaan, jossa on kuvattuna alaston nainen ja suuri käärme.
Levyn kappale ”Long Way from Home” julkaistiin singlenä. Se nousi Britanniassa sijalle 55 ollen siellä Whitesnaken ensimmäinen listahitti.
Musiikki.
"Lovehunterin" tyyllaji on pitkälti blues-vaikutteista hard rockia, ja albumia on sanottu musiikillisesti yhtenäiseksi. Progressiivisen ”Walking in the Shadow of the Blues” -kappaleen sanoitusta on kehuttu yhdeksi solisti David Coverdalen parhaimmista. ”Help Me Thro’ the Day” on bluesmainen balladi, kun taas A-puolen päättävä ”You ’n’ Me” on hyväntuulinen rock and roll.
Nimikappaleessa ”Love Hunter” on huomattavaa Micky Moodyn slide-kitaransoitto. Sitä seuraavalla raidalla ”Outlaw” on havaittavissa pieniä vaikutteita jazz-musiikista. ”Rock ’n’ Roll Women” kertoo bändäreistä sekä lisäksi David Coverdalen mukaan yksinäisyydestä kiertueilla. Albumin päättää lyhyt pianonumero ”We Wish You Well”.
Kappaleista ”Walking in the Shadow of the Blues”, ”Love Hunter” ja ”We Wish You Well” tuli muutamaksi vuodeksi Whitesnaken konserttien vakiokalustoa.
Julkaisu ja vastaanotto.
"Lovehunter" ilmestyi lokakuussa 1979. Se ylsi Britanniassa kuuden listaviikon aikana korkeimmillaan sijalle 29. Yhdysvalloissa albumi ei saavuttanut sijoitusta. Monet kriitikot arvostelivat levyn vahvasti seksuaalisia sanoituksia.
Albumin kannen teki Men Only -lehdelle kuvia tehnyt Chris Achilleos. Kansi aiheutti kohua Britannissa, mutta Yhdysvalloissa se ilmestyi sensuroituna, kun kuvassa olevan alastoman naisen paljaan takapuolen päälle asetettiin iso tarra. Argentiinassa naiselle puolestaan piirrettiin bikinien alaosa.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Jarre in China

Jarre in China on ensimmäinen THX-hyväksytty konserttitallenne. Se käsittää Jean-Michel Jarren esiintymisen Pekingin Kielletyssä kaupungissa vuonna 2004. Konsertti esitettiin Kiinassa HD-tasoisena ja 5.1-äänillä suorassa lähetyksessä yli miljardille katsojalle.
Konsertissa esiintyivät Jarren ohella yli 260 kiinalaista muusikkoa, mm. Pekingin sinfoniaorkesteri.
Itse konsertin kesto on 107 minuuttia. Myyntipakkauksen toinen DVD sisältää 22-minuuttisen esiintymisen Taivaallisen rauhan aukiolta ja CD konsertin keskeisimmät osat 57 minuuttiin tiivistettynä.
Kappalelistaus (DVD).
DVD 1 – Kielletty kaupunki
DVD 2 – Tian'anmen-aukio
Uudet piikit

Uudet piikit on Rattuksen studioalbumi, joka julkaistiin 24. lokakuuta 2007.
Vastaanotto.
Levyn vastaanotto on ollut ristiriitaista. Helsingin Sanomien kriitikko Tero Salonen piti levyä "suomalaisen hc-punkin parhaana perinteenä",
kun taas musiikkilehti Soundin Antti Luukasen mielestä "lopputulos kuulostaa vain siltä, että kolmikko olisi yrittänyt rusikoida samaan pakettiin Kotiteollisuuden ja Dingon."
Alicia

Alicia on naisen etunimi.
Alicia on latinalaistettu muoto nimestä Alice, joka taas on vanha ranskalainen muunnelma alkujaan germaanisesta nimestä "Adelheidis". Samaa alkuperää on myös nimi Adelaide.
Suomessa nimi Alicia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu heinäkuuhun 2025 mennessä noin 1230 henkilölle, joista valtaosa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Vuodesta 2015 lähtien Alician nimipäivä on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. heinäkuuta, joka aikaisemminkin oli Alicen sekä suomenkielisen kalenterin mukaan Aliisan nimi­päivä.