tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Secret Intelligence Service

Secret Intelligence Service (SIS), joka tunnetaan paremmin nimillä MI6 (alun perin Military Intelligence 6), His Majesty’s Secret Service tai Secret Service (), on Yhdistyneen kuningaskunnan ulkomaan tiedustelupalvelu. Sen tehtävänä on valtion ulkoinen tiedustelu. Security Service eli MI5 puolestaan keskittyy maan sisäiseen tiedusteluun.
SIS perustettiin vuonna 1909 osana silloista Secret Service Bureauta. Palvelun ensimmäinen johtaja oli Mansfield Smith-Cumming, jonka koodinimeä ”C” (kirjain tulee sukunimestä) on käytetty kaikista myöhemmistä johtajista (vertaa James Bond -sarjojen ”M”; Ian Fleming tapasi hyödyntää leikillisesti sota-aikaisia tietojaan ja yksinkertaisesti vaihtoi kirjaimen). SIS:n päällikön etuoikeuksiin kuuluu automaattisesti tuleva ritarin arvo.
SIS:n päämaja sijaitsee Vauxhall Crossissa, Vauxhallissa, Lontoossa.
Historia.
Kylmässä sodassa.
1950-luvun alussa paljastui Ison-Britannian tiedustelupalvelusta vakoojarengas ("Cambridge Five"), jonka tärkein jäsen oli Kim Philby. SIS:n osuus Wienin ja Berliinin tunnelioperaatioissa tahrasi myös palvelun mainetta.
SIS:n teho alkoi palautua 1960-luvulla, kun se sai värvättyä tarkkailijan Puolan tiedustelupalvelusta ja Oleg Penkovskin GRU:sta. Penkovski toimitti tuhansia sivuja materiaalia muun muassa armeijan keskimatkan ohjuksista. Tämä materiaali auttoi yhdysvaltalaisia tunnistamaan ilmavalokuvista keskimatkan ohjukset. Penkovski jäi kiinni Neuvostoliitossa parin vuoden kuluttua.
1970-luvulla SIS värväsi Oleg Gordijevskin, joka työskenteli lähes 10 vuotta, kunnes onnistui pakenemaan Moskovasta vuonna 1984. SIS onnistui värväämään monia muitakin neuvostoliittolaisia.
Suomessa SIS:n tiedustelijana kylmän sodan aikana toimi Rex Bosley. Hän tapasi Urho Kekkosen yli 20 kertaa 1960-luvun alkupuolella.
Johtajat.
Lähde:
Rustokalat (Chondrichthyes)

Rustokalat (Chondrichthyes) ovat yksi selkärankaisten (Vertebrata) luokista. Siihen sisältyvät hait (Selachimorpha), rauskut (Batoidea) ja sillikuningaskalat (Chimaeriformes). 
Rakenne.
Rustokalojen kallo ja tukiranka on pääosin rustoinen toisin kuin luukaloilla. Niillä ei ole uimarakkoa ja niiden iho on hammassuomujen peittämä. Rustokalojen suomut ovat erilaisia luukaloihin verrattuna. Rustokalojen suussa on useita rivejä hampaita, joista osa odottaa aina käyttövuoroaan. Niitä kutsutaan "ihohampaiksi" eli "dentikkeleiksi". Rustokaloilla on erittäin hyvä hajuaisti ja ne pystyvät tunnistamaan myös toisen eläimen ympärillä olevan heikon sähkökentän.
Lisäksi rustokalojen hengityselimistö kidukset poikkeavat hieman luukaloista. Kaikkien kalojen verenkierto on yksinkertainen sillä niiden sydämessä on vain yksi eteinen ja yksi kammio. Siis sydämeen tulee ja siitä lähtee hiilidioksidipitoista verta. Kaasujen kuten hapen ja hiilidioksidin vaihtuminen tapahtuu yleensä kiduksissa. 
Rustokaloilla on sisäinen hedelmöitys, ja ne synnyttävät joko eläviä poikasia tai munivat munia. Ne saavat kerralla paljon vähemmän poikasia kuin luukalat, enimmillään 10–20 poikasta. Poikaset saavuttavat sukukypsyyden vasta 5–18 vuoden iässä. 
Useimmat hait ovat petoja, mutta suurikokoisimmat hait käyttävät ravintonaan planktonia. Rauskut taas elävät meren pohjassa käyttäen ravintonaan muun muassa nilviäisiä ja äyriäisiä.
Luokittelu.
Rustokaloilla on kaksi alaluokkaa; näistä koppapäisiin kuuluu vain yksi lahko.
Vaihtoehtoisessa luokituksessa koppapääkalat luetaan omaksi luokakseen rustokalojen rinnalle.
* Sillikuningaskalat Chimaeriformes
Boris Pasternak

‎Boris Leonidovitš Pasternak (: 10. helmikuuta 1890 Moskova – 30. toukokuuta 1960 Peredelkino) oli venäjänjuutalainen runoilija ja prosaisti. Pasternak tunnetaan lännessä parhaiten romaanista "Tohtori Živago" (1957). Venäjällä häntä pidetään ennen kaikkea runoilijana.
Elämä ja tuotanto.
Pasternak tunnetaan lännessä parhaiten monumentaalisesta ja traagisesta Neuvostoliittoa käsittelevästä romaanista "Tohtori Živago", joka julkaistiin ensimmäisen kerran Italiassa vuonna 1957. Venäjällä hänet tunnetaan ennen kaikkea juhlittuna runoilijana. Hän on yksi neljästä Josif Stalinin ajan johtavasta runoilijasta, muiden ollessa Anna Ahmatova, Marina Tsvetajeva ja Osip Mandelstam. 
Pasternakin perhe oli juutalainen. Isä oli Moskovan taidemaalauskoulun professori, ja äiti oli kuuluisa konserttipianisti. Pasternak kasvoi kansainvälisessä ilmapiirissä, kotona vierailivat muun muassa pianisti ja säveltäjä Sergei Rahmaninov, runoilija Rainer Maria Rilke ja kirjailija Leo Tolstoi.
Pasternak opiskeli filosofiaa Marburgin yliopistossa Saksassa Hermann Cohenin oppilaana. Hän palasi Moskovaan vuonna 1914 ja julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa tuona vuonna. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän opetti ja työskenteli Uralilla sijainneessa kemiantehtaassa. Vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen jälkeen Pasternakin maine runoilijana kasvoi.
Hän joutui neuvostoliittolaisten viranomaisten epäsuosioon 1930- ja 1940-luvuilla ja oli syytettynä subjektiivisuudesta ja estetismistä. Poliittisten runojen sijasta Pasternak kirjoitti henkilökohtaisia runoja, mikä viranomaisten silmissä oli poliittinen kannanotto. Hänen onnistui kuitenkin välttää vankileirit. Hämärän peittoon on jäänyt syy, miksi Stalin suosi Pasternakia.
Pasternakille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1958, mutta hän joutui luopumaan palkinnon vastaanottamisesta, koska ei olisi voinut palata takaisin Tukholmasta Neuvostoliittoon, mikäli hän matkustaisi Ruotsiin vastaanottamaan palkinnon. "Literaturnaja gazeta" tuomitsi palkinnon myöntämisen Pasternakille vihamieliseksi teoksi Neuvostoliittoa kohtaan. Pasternak erotettiin myös Neuvostoliiton kirjailijaliitosta viisi päivää Nobel-palkinnon myöntämisen jälkeen.
"Tohtori Živagossa" esiintyneen kommunistisen hallinnon arvostelun vuoksi hän joutui Neuvostoliitossa vainon kohteeksi koko loppuelämänsä ajaksi. Italiankielinen käännös ilmestyi vuonna 1957 ja CIA:n junailema alkuteos vuonna 1958. Neuvostoliitossa teos julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1987.
David Leanin ohjaama elokuva "Tohtori Živago" valmistui vuonna 1965. Sen käsikirjoituksen laati Pasternakin romaanin pohjalta Robert Bolt.
Leopold Mozart

Johann Georg Leopold Mozart (14. marraskuuta 1719 Augsburg – 28. toukokuuta 1787 Salzburg) oli saksalainen säveltäjä ja viulisti (viulupedagogi). Nykyään hänet muistetaan parhaiten säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartin isänä, mutta omana aikanaan hän oli hyvin arvostettu.
Nuorena Leopold Mozart opiskeli teologiaa Salzburgin yliopistossa, mutta päätti sittemmin keskittyä musiikkiin. Vuonna 1747 Mozart meni naimisiin Anna Maria Pertlin kanssa. He saivat seitsemän lasta, joista viisi tosin kuoli jo lapsuudessaan. W. A. Mozartin ohella lapsista myös Maria Anna eli Nannerl Mozart oli lahjakas pianisti, mutta hän luopui omasta urastaan, koska hänen isänsä painosti häntä menemään naimisiin. Hän rohkaisi jatkuvasti veljeään ja äitinsä kuoleman jälkeen huolehti perheestään.
Vuonna 1756 Leopold Mozart kirjoitti "Versuch einer gründlichen Violinschule" -nimisen tutkielman viulunsoitosta ja sen opettamisesta.
Sorsat

Sorsat (Anatidae) on sorsalintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Heimoon kuuluu 161 lajia 53 suvussa. Sorsia elää kaikenlaisilla vesillä ja rannoilla. Ne ruokailevat, lepäävät ja muuttavat parvina. Suomessa pesii pääosin 28 sorsalajia sekä viisi säännöllistä läpimuuttajaa.
Anatomia ja elintavat.
Sorsat voi tunnistaa heimolle tyypillisen nokan avulla. Se on leveä, suora ja sen sisäpinnalla on säleikkömäisiä hetuloita. Useimmilla lajeilla on lyhyet jalat ja varpaiden välissä räpylät.
Sorsat syövät monipuolisesti kasvis- ja eläinravintoa. Niiden ruokavalio vaihtelee vuodenajan ja elämänvaiheen mukaan. Monet lajit syövät vedenpinnan hyönteisiä ja vedessä eläviä selkärangattomia, joista saa paljon valkuaisaineita.
Sorsat elävät kaikilla mantereilla Etelämannerta lukuun ottamatta. 
Alaheimot.
Sorsien jakaminen alaheimoihin on vaihdellut 1980-luvulta alkaen toistuvasti. 
Usein sorsat jaetaan kolmeen alaheimoon: Suurin alaheimo on varsinaiset sorsat, joka jakautuu edelleen seitsemään ryhmään: ristisorsat, puolisukeltajasorsat, kokosukeltajasorsat, sotkat, metsäsorsat, haahkat, koskelot ja valkopääsorsat. Toisen alaheimon muodostavat hanhet ja joutsenet. Australiassa elävä harakkahanhi muodostaa näiden lisäksi oman alaheimonsa.
ITIS-tietokannassa alaheimoja on viisi: puolisukeltajat ("Anatinae"), hanhet ("Anserinae"), viheltäjäsorsat ("Dendrocygninae"), tuhkasorsat ("Stictonettinae") ja ristisorsat ("Tadorninae").
F. Andrieu

François Andrieu oli 1300-luvun loppupuolella vaikuttanut säveltäjä. Hän oli todennäköisesti ranskalainen. 
Andrieu tunnetaan hänen neliäänisestä kappaleestaan "Armes amours / O flour des flours", jonka hän sävelsi vuonna 1377 kuolleen säveltäjä Guillaume de Machautin muistolle.
Hengellinen ritarikunta

Hengellinen ritarikunta on uskonnollinen ja kirkon tai uskonnollisen yhteisön hallinnoima ritarikunta. Hengelliset ritarikunnat syntyivät keskiajalla, ristiretkien aikana. Ritarikunta oli järjestö, jonka jäsenet pyrkivät yhteiseen tavoitteeseen ja noudattivat ritarikunnan sääntöjä. Sen jäsenet olivat ritarinarvoisia. Hengelliset ritarikunnat vaalivat kristityn ritarin ihannetta, jossa yhdistyi sotilaallinen urheus ja hurskaus.
Hengellisten ritarikuntien alkuperäisinä tehtävinä olivat taistelu vääräuskoisia vastaan, Pyhän maan suojelu sekä pyhiinvaeltajien ja sairaiden hoito. Niiden jäsenet antoivat munkkilupauksen ja omistautuivat sodankäynnille. Ristiretkien päätyttyä Lähi-idässä toimineet hengelliset ritarikunnat siirtyivät Eurooppaan.
Merkittävimpiä hengellisiä ritarikuntia olivat Temppeliherrain ritarikunta, Johanniittain ritarikunta ja Saksalainen ritarikunta sekä Baltian käännyttämiseksi perustettu Kalpaveljesten ritarikunta. Näiden lisäksi Lähi-idässä toimi muun muassa spitaalisten ritarien perustama Pyhän Lasaruksen ritarikunta.
Vanhat suuret ritarikunnat on lakkautettu saksalaista ritarikuntaa ja johanniittoja lukuun ottamatta. Temppeliherroja syytettiin kerettiläisyydestä ja ritarikunta tuhottiin. Kalpaveljien sulauduttua Saksalaiseen ritarikuntaan se kuihtui uuden ajan alussa poliittisesti merkityksettömäksi hyväntekeväisyysjärjestöksi, joka lakkautettiin vuonna 1809. Se perustettiin uudelleen muutamaa vuosikymmentä myöhemmin. Katolisella Johanniittain ritarikunnalla (Maltan ritarikunnalla) on lähes katkeamaton historia ja sen poliittisesta vaikutusvallasta kertoo nykyinen monen valtion tunnustama suvereeni puolivaltiollinen status.
Myös Iberian niemimaalla syntyi reconquistan (kristittyjen suorittama maan takaisinvalloitus muslimeilta) aikana lukuisia hengellisiä ritarikuntia, kuten Santiagon ja Calatravan ritarikunnat Espanjassa sekä Kristuksen ritarikunta Portugalissa.
Monet uudemmat ritarikunnat ovat kunniaritarikuntia, joiden käytännössä ainoana toimintamuotona on ritarimerkkien myöntäminen ansioituneille henkilöille.
Martinus Fabri

Martinus Fabri oli alankomaalainen säveltäjä. Hän eli aivan keskiajan lopulla ja varhaisrenessanssin alussa. Sävellykset tiedetään sävelletyn vuoden 1400 tienoilla, muuta hänen elämästään ei tiedetä. 
Fabrilta tunnetaan ainoastaan neljä sävellystä, kaikki balladeja. Niistä kaksi, jotka on sävelletty laulettavaksi kaikilla äänillä, on hollannikielisiä ja kaksi ranskankielisiä.
Leoninus

Leoninus tai LéoninUs (noin 1150 – noin 1219) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vaikutti 1100-luvun loppupuolella Pariisissa, jossa hän toimi Notre Damen katedraalin musiikkimestarina ja oli niin sanotun Notre Damen koulukunnan perustajajäsen.
Leoninus on ensimmäinen nimeltä tunnettu säveltäjä, hänet mainitaan ensimmäisen kerran tuntemattomaksi jääneen kirjoittajan (yleisesti tunnettu Anonyymi IV -nimellä) tekemässä tekstissä. Tämä toimi oppilaana koulussa ja jätti jälkeensä musiikin teoriaa käsittelevän kirjoituksen, jossa hän mainitsee Leoninuksen yhtenä urkumusiikin säveltäjänä ja teoksen "Magnus Liber Organi" tekijänä. Tämän teoksen uudisti ja paranteli Perotinus.
Leoninus julkaisi kirjan nimeltään "Magnus Liber". Siihen sisältyi useita hänen ja toisen Notre Damen koulukunnan jäsenen, Perotinuksen a cappella -teoksia.
Perotinus

Perotinus tai Perotinus Magnus oli ranskalainen säveltäjä, joka vaikutti 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alussa. Hän oli Notre Damen koulukunnan jäsen.
Perotinuksen sävellyksiä sisältyy muun muassa kirja "Magnus Liber"iin, jonka toinen Notre Damen koulukunnan jäsen Leoninus toimitti. Sävellyksiä ovat muun muassa "Viderunt omnes", jonka arvellaan olevan sävelletty jouluksi 1198, "Alleluia posui adiutorum", "Dum sigillum", "Alleluia nativitas", "Beata viscera" ja "Sederunt principes" (ehkä Pyhän Stefanoksen päiväksi, tammikuuksi 1199).
Giuseppe Arcimboldo

Giuseppe Arcimboldo (1527 Milano – 1593) oli taidemaalari, joka kokosi maalauksensa vihanneksista ja esineistä. Aikalaisten mukaan maalaukset olivat kuitenkin malliensa näköisiä. Arcimboldon tyylisuunta edustaa manierismia.
Vuonna 1562 Arcimboldo muutti Prahaan ja pääsi Habsburgin Maximillian II:n ja myöhemmin tämän pojan Rudolf II:n hovimaalariksi. Hän toimi myös hovin sisustajana, vaatesuunnittelijana ja yleisenä taideasiantuntijana.
Tohtori Mustekala

Tohtori Mustekala (oikealta nimeltään Otto Octavius) () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka loivat Stan Lee ja Steve Ditko. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran "Amazing Spider-Man" -lehden kolmannessa numerossa vuonna 1963. 
Vuonna 2009 Tohtori Mustekala oli listattu sijalle 28 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Historia.
Otto Octavius syntyi Schenectadyssä New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä oli tehdastyöläinen, joka kohteli vaimoaan ja lastaan väkivaltaisesti. Tämän seurauksena Ottosta kehkeytyi ujo ja syrjäänvetäytyvä. Isä sittemmin menehtyi tapaturmaisesti teollisuusonnettomuudessa.
Octavius kiinnostui jo nuorena fysiikasta, ja sai erinomaisia arvosanoja koulussa. Hänestä tulikin yksi alansa nerokkaimmista fyysikoista ja tiedemiehistä. Hän oli myös etevä keksijä, ja kehitti itselleen mekaaniset lonkerot, joiden avulla hän kykeni tutkimaan radioaktiivisia aineita, joita hän ei muuten olisi kyennyt käsittelemään. Erään kokeen aikana hän kuitenkin joutui tuhoisaan onnettomuuten, jonka seurauksena lonkerot sulautuivat hänen kehoonsa. Onnettomuus myös teki hänestä hullun, ja Otto Octaviuksesta tuli Tohtori Mustekala.
Seuraavien vuosien aikana Tohtori Mustekalasta tuli Vihreän menninkäisen ja Venomin ohella yksi Hämähäkkimiehen pahimmista vihollisista. Hän oli ensiesiintymisessään niin ylivoimainen vastustaja Hämähäkkimiehelle, että tämä ryhtyi suunnittelemaan supersankarin uransa lopettamista. Ihmenelosten Liekin innostumana Hämähäkkimies kuitenkin palasi ja voitti Mustekalan.
Eräässä vaiheessa Tohtori Mustekala joutui Hämähäkkimiehen mielipuolisen kloonin Kainen tappamaksi, mutta myöhemmin ninjojen Käsi-niminen ninjakultti herätti hänet henkiin.
Voimat.
Tohtori Mustekalalla ei ole supervoimia. Hänellä on kuitenkin tiedemiehenä ja keksijänä kattava tietämys fysiikasta ja robotiikasta.
Tohtori Mustekalan mekaaniset lonkerot kykenevät nostamaan 3 tonnia. Myöhemmin lonkerot poistettiin hänen kehostaan kirurgisin toimenpitein, mutta hän kykenee hallitsemaan niitä telepaattisesti pitkienkin välimatkojen päästä. Hän on likinäköinen, eikä näe paljoakaan ilman silmälasejaan.
Ultimate Tohtori Mustekala.
"Ultimate Spider-Man" -sarjakuvassa Otto Octavius oli yksi Oscorp-yhtiön parhaista tiedemiehistä. Hän työskenteli Norman Osbornille, Oscorpin johtajalle, käyttäen apunaan kyberneettisiä lonkeroita. Hän joutui räjähdysonnettomuuteen ja muuttui tohtori Mustekalaksi. Samassa onnettomuudessa Norman Osbornista tuli Vihreä menninkäinen.
Muissa medioissa.
Televisio.
1990-luvulla esitetyssä "Hämähäkkimies"-animaatiosarjassa Otto Octavius oli Peter Parkerin tiedekurssin entinen opettaja. Ensiesiintymisessään hän kidnappaa Felicia Hardyn ja J. Jonah Jamesonin, mutta joutuu Hämähäkkimiehen päihittämäksi. Myöhemmin Kingpinin kätyrit vapauttavat hänet vankilasta.
Jaksot, jossa hän piirrossarjassa ensiesiintymisensä jälkeen esiintyi ovat 
Jaksossa 50 "Mary Janen etsintä" oli Mysterion rakentama Tohtori Mustekala -robotti.
Sarjassa hahmon ääninäyttelijä oli Efrem Zimbalist Jr., joka antoi hahmolle voimakkaan saksalaisen puheaksentin.
Philippe de Vitry

Philippe de Vitry (13. lokakuuta 1291 Pariisi, Ranska – 9. kesäkuuta 1361) oli ranskalainen runoilija ja säveltäjä. Hän opiskeli Sorbonnessa. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa lukuisissa hoveissa.
Philippe de Vitry kirjoitti "Ars Nova" -nimisen musiikkia käsittelevän tutkielman, jonka mukaan on saanut nimensä Ranskassa keskiajan lopulla vallinnut musiikkityyli.
Philippe de Vitry sävelsi chansoneita ja motetteja, mutta ainoastaan motetit ovat säilyneet.
Kähäri (Turku)

Kähäri on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta pohjoiseen ja kuuluu Länsikeskuksen suuralueeseen. Naapurikaupunginosia ovat Pohjola, Pitkämäki, Ruohonpää, Vätti ja Raunistula. Koillispuolella kaupunginosan rajana on Satakunnantie ja länsipuolella Vakka-Suomentie. Kähäri kuului aiemmin Maarian kuntaan. Sen rakennuskanta koostuu pääasiassa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa rakennetuista puisista omakotitaloista mutta 2000-luvulla alueelle on rakennettu myös kerrostaloja.
Kähärin väkiluku oli 946 vuonna 2007. Asukkaista 17,77 % oli alle 15-vuotiaita ja 19,27 % yli 65-vuotiaita. Äidinkielenään suomea puhui 93,47 % asukkaista, ruotsia 4,93 % ja muita kieliä 1,61 %.
Kähärin alue oli aikoinaan osa Kähärlän tilaa. Alueelle tuli lisää asutusta läheisen rautatien rakentamisen jälkeen 1870-luvulta alkaen. Kähärissä toimi merkittävänä työllistäjänä tulitikkutehdas, jonka mukaan alueen kukkula sai nimekseen Tikkumäki. Tulitikkutehdas lopetti toimintansa 1920-luvulla, mutta sen tiloissa toimi sittemmin Auran Rautateollisuus Oy. Maarian kunta päätti vuonna 1906 erottaa Kähärin Raunistulasta omaksi koulupiirikseen, ja Kähäri sai oman kansakoulun vuonna 1909. Kähärin pohjoisosaan asutettiin toisen maailmansodan jälkeen Karjalasta tullutta siirtoväkeä, ja tätä osaa alettiin kutsua Karjalaiskyläksi. Satakunnantien vierelle vanhan tulitikkutehtaan alueelle on 2000-luvulla rakennettu asuinkerrostaloja.
Gilles Binchois

Gilles Binchois (noin 1400 – 20. syyskuuta 1460) oli alankomaalainen säveltäjä, joka oli yksi oman aikansa arvostetuimmista säveltäjistä.
Binchois'n sävellykset olivat hyvin melodisia. Monet hänen aikalaisensa ottivat niistä vaikutteita omiin teoksiinsa. Binchois sävelsi sekä maallista että uskonnollista musiikkia.
Korintin liitto

Korintin liitto oli Makedonian kuninkaan Filippos II:n luoma liitto johon kuuluivat kaikki antiikin Kreikan kaupunkivaltiot, Spartaa lukuun ottamatta.
Liitto syntyi talvella 338 eaa. sen jälkeen kun Filippos löi Ateenan ja Theban joukot Khaironeian taistelussa.
Liiton säännöt olivat Filippoksen laatimat:
Guillaume Dufay

Guillaume Dufay (noin 1397 – 27. marraskuuta 1474) oli alankomaalainen säveltäjä. Hän syntyi Hainaut’n provinssissa, mahdollisesti Cambraissa. Myöhemmin Dufay toimi säveltäjänä ja laulajana lukuisissa italialaisissa hoveissa. Vuonna 1458 Dufay palasi Cambraihin.
Dufayn yleensä kolmiäänisten laulemien aiheina ovat tyypillisesti kevät, rakkaus ja melankolia. Useimmissa käytetään balladin, rondeaun ja virelai'n runollis-musiikillisia muotoja; muutamat on kirjoitettu vapaammassa muodossa. Dufayn messut loivat pohjan messun nopealle musiikilliselle kehitykselle 1400-luvun jälkipuoliskolla. Hänen kaikki messusävellyksensä ovat neliäänisiä.
Dufayn teoksissa oli vaikutteita muun muassa John Dunstablen musiikista.
Giovanni Bellini

Giovanni Bellini (noin 1430–1516) oli venetsialainen renessanssiajan taidemaalari, joka tunnetaan myös nimellä Giambellino. Bellinin värinkäyttö oli Venetsian koulun tapaan lämminsävyistä ja koloristista. Hän oli ensimmäisten joukossa omaksumassa öljyväritekniikkaa.
Giovanni Bellini on kuuluisin Bellinin suvun taidemaalareista – hänen isänsä Jacopo Bellini ja veljensä Gentile Bellini olivat myös maalareita. Bellinin töissä näkyy hänen lankonsa Andrea Mantegnan vaikutus. Giovannin Bellinin vaikutus venetsialaiseen maalaustaiteeseen oli suuri. Hänen kuuluisimpia oppilaitaan olivat Giorgione ja Tizian.
Muiden aikansa venetsialaisten tapaan Giovanni Bellini ei ottanut kovin vahvoja vaikutteita antiikista, vaan keskittyi uskonnollisiin aiheisiin. Hän teki useita Sacra conversazione -sommitelmia, joissa kuvataan Madonnaa pyhimysten seurassa. Muita Bellinin suosimia teemoja olivat "Kristus Getsemanessa" ja pietà-aihe. Bellinin parhaana teoksena on pidetty "Franciscus Assisilaista".
Jordan Rudess

Jordan Charles Rudess (s. 4. marraskuuta 1956, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hän on Dream Theaterin jäsen.
Ura.
Kun Jordan oli kolmannella luokalla, hänen opettajansa huomasi hänen olevan ilmiömäinen pianisti. Hän aloitti yhdeksänvuotiaana musiikkiopintonsa kuuluisassa Juilliard Schoolissa. Hän sai klassisen pianistikoulutuksen, mutta teini-iässä hän alkoi kiinnostua yhä enemmän syntetisaattoreista ja progressiivisesta rockista. Vanhempiensa ja opettajiensa neuvoja kuuntelematta hän lopetti klassisen pianon opinnot ja aloitti uran kosketinsoittajana.
Jordan sai ensimmäisen kerran suosiota vuonna 1994, kun Keyboard Magazinen lukijat valitsivat hänet vuoden parhaaksi uudeksi kyvyksi. Tämä herätti mielenkiintoa Jordania kohtaan koko Yhdysvalloissa, ja pian sekä Dream Theater että Dixie Dregs pyysivät Jordania jäsenekseen. Jordan valitsi Dixie Dregsin, sillä näin hänelle jäi enemmän aikaa nuorelle perheelleen. Dream Theaterin kosketinsoittajaksi valittiin tuolloin Derek Sherinian.
Kun hän soitti Dixie Dregsissä, eräässä konsertissa tapahtui sähkökatkos, jolloin kaikki muut instrumentit paitsi Jordanin koskettimet menettivät virrat. Jordan jäi lavalle improvisoimaan rumpali Rod Morgensteinin kanssa. Heidän yhteistyönsä toimi niin hyvin, että he päättivät esiintyä useammin yhdessä nimellä Rudess/Morgenstein Project (myöhemmin RMP). He ovat julkaisseet studio- ja live-albumin. Rudess/Morgenstein Project soitti myös Dream Theaterin lämmittelijänä eräällä Pohjois-Amerikan-kiertueella.
Mike Portnoy pyysi 1997 Jordania kosketinsoittajaksi Liquid Tension Experiment -yhtyeeseen. Yhtyeessä olivat Portnoyn lisäksi mukana myös John Petrucci ja Tony Levin. Liquid Tension Experiment äänitti kaksi albumia. Äänitysten jälkeen Mike ja John pyysivät jälleen Jordania liittymään Dream Theateriin. Tällä kertaa Rudess hyväksyi tarjouksen, ja hän on ollut Dream Theaterin jäsen vuodesta 1999 alkaen.
Lysippos

Lysippos (, ; n. 390–300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti myöhäisklassista kuvanveistoa. Hän oli kotoisin Sikyonista ja toimi noin vuosina 360–305 eaa. Lysippos luetaan klassisen kauden suurimpien kuvanveistäjien joukkoon.
Elämä ja ura.
Lysippos teki nuorempana pronssitöitä ja opetteli sitten kuvanveiston. Cicero kertoo, että Lysippos piti esimerkkinään erityisesti Polykleitoksen "Doryforosta". Lysippoksesta tuli Polykleitoksen tavoin Sikyonin ja Argoksen kuvanveistokoulujen johtaja.
Lysippos oli tuottelias ja toimi pitkään. Plinius vanhemman mukaan hän teki veistosta, jotka kaikki olivat pronssisia. Plinius kertoo tarinan siitä, kuinka veistosmäärä laskettiin: Lysippos olisi laittanut pienen kultapalan talteen jokaisesta saamastaan veistospalkkiosta, ja hänen kuoltuaan näiden kultapalojen määräksi laskettiin . Lysippoksen tärkein toimintakausi ajoittui Aleksanteri Suuren ajalle, ja hän toimi tämän hovikuvanveistäjänä. Aleksanterin kerrotaan antaneen määräyksen, että hänestä saa tehdä veistoksia vain Lysippos ja maalauksia vain Apelles.
Lysippoksen poika Euthykrates oli myös kuvanveistäjä. Myös Khares Lindoslainen oli Lysippoksen oppilas.
Teoksia.
Lysippos pyrki veistoksissaan ideaaliseen kauneuteen. Hän muutti veistosten mittasuhteita niistä, jotka oli aiemmin nähty ihanteellisiksi, ja teki veistosten päistä hieman pienempiä ja vartaloista hoikempia, mikä sai ne näyttämään pidemmiltä. Lysippoksen kerrotaan sanoneen, että aikaisemmat kuvanveistäjät tekivät ihmisistä sen näköisiä kuin he olivat, mutta hän sen näköisiä kuin miltä he näyttivät. Lysippos kiinnitti paljon huomiota veistosten yksityiskohtiin, kuten hiuksiin. Hänen suosikkiaiheensa oli Herakles.
Lysippoksen tunnetuimpiin veistoksiin lukeutuvat muun muassa "Apoksyomenos" eli "Kaapija" sekä oletettavasti myös "Farnesen Herakleen" alkuperäisveistos. Hän teki myös lukuisia Aleksanteri Suuren pronssisia rintakuvia. Lysippoksen nimiin on usein laitettu myös "Pyhän Markuksen hevoset" sekä veistokset "Eros jännittää jousensa", "Sandaalia sitova Hermes", "Sileeni Dionysos-lapsen kanssa" sekä yhdessä Leokhareen kanssa tehty "Aleksanteri Suuri leijonanmetsästyksessä". Daokhoksen votiivilahjaan kuuluneen Hagiaan patsaan tekijänä pidetään joko Lysipposta tai Euthykratesta.
Koska kaikki tai lähes kaikki Lysippoksen veistokset olivat pronssisia, yksikään niistä ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta osa niistä tunnetaan roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Herakles
Muu mytologia
Aleksanteri Suurta esittävät veistokset
Lysippos teki veistoksia Aleksanterista kaikissa tämän elämän vaiheissa ja monissa eri asennoissa. Hän jäljitteli luontoa niin tarkasti, että kuvasi jopa Aleksanterin heikkouksia, kuten taipumus kallistaa päätä sivulle, kuitenkaan tinkimättä ilmaisun kauneudesta ja herooisuudesta.
Lysippoksen tunnetuin Aleksanteri-veistos esittää tämän keihään kanssa. Se nähtiin rinnakkaisteoksena Apelleen maalaukselle, joka esitti Aleksanteria käyttämässä salamaa. Lysippos teki myös veistosryhmän Granikosjoen taistelussa kaatuneista sotapäälliköistä.
Muut ihmisveistokset
Abeid Karume

Abeid Karume (1905–1972) oli Sansibarin ensimmäinen presidentti, kun viimeinen sulttaani oli syösty vallasta tammikuussa 1964. Kolme kuukautta myöhemmin Sansibar ja Tanganjika muodostivat Tansanian liittovaltion, ja Karumesta tuli Julius Nyereren varapresidentti.
Ennen politiikkaan siirtymistään Karume oli vähän koulutettu merimies. Hän matkusteli laajalti ennen toista maailmansotaa ja hankki näin ymmärtämystä maailmanpolitiikasta ja kansainvälisistä asioista.
Salamurhaajat surmasivat Karumen 1972. Hänen poikansa Amani Abeid Karume oli Sansibarin osavaltion presidentti vuosina 2000-2010.
Vapaiden kansalaisten liike

Vapaiden kansalaisten liike () (lyh. ΚΕΠ, "KEP") oli lyhytikäinen kreikkalainen keskusta-oikeistolainen puolue. Se perustettiin vuonna 2001 ja lakkautettiin vuonna 2002.
Puolueen perusti Ateenan pormestarina suosiota saavuttanut Dimítris Avramópoulos, joka erosi Uusi demokratia -puolueesta maaliskuussa 2001 sen kärsittyä vaaleissa peräkkäisiä tappioita. Puolue ei kuitenkaan onnistunut nousemaan pelkästään hänen maineensa ansiosta, ja se lakkautettiin jo seuraavan vuoden kesäkuussa, jonka jälkeen Avramópoulos palasi Uuteen demokratiaan.
Puolue ei osallistunut olemassaolonsa aikana Kreikan parlamenttivaaleihin tai europarlamenttivaaleihin.
Tosa-Shimizu

Tosa-Shimizu () on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla Shikokun saaren lounaiskulmassa. Tosa-Shimizussa on 14 177 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 266,34 neliökilometriä. 
Tosa-Shimizu sai kaupunkioikeudet vuonna 1954 neljän kunnan kuntaliitoksen myötä. Suuri osa kaupungista sijaitsee Ashizuri-Uwakain kansallispuiston alueella, ja sen merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvatkin luonnonkaunis Ashizurinniemi majakoineen ja meren kallioon uurtama, 16 metriä korkea Hakusanin luola. Osa kaupungin rakennettua kulttuuriperintöä on vuorostaan 800-luvulla perustettu Kongōfuku-jin temppeli, joka on osa Shikokun pyhiinvaellusreittiä (temppeli nro. 38).
Polemon Ateenalainen

Polemon (, n. 350–270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi ja koulun johtaja Ksenokrateen jälkeen. Hän oli kotoisin Ateenasta.
Polemon oli nuorena kuriton ja huonoilla teillä. Ksenokrates sai hänet kuitenkin tekemään parannuksen. Diogenes Laertios kertoo, että kerran Polemon tuli tämän kohtuullisuutta käsittelevälle luennolle juovuksissa. Ksenokrates ei välittänyt tästä, ja vähitellen Polemon alkoi kiinnostua filosofiasta enemmän. Lopulta hänestä tuli Ksenokrateen etevin oppilas ja Akatemian johtaja tämän kuoltua vuonna 314 eaa.
Krates Ateenalainen

Krates (, k. 268/265 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hänestä tuli koulun johtaja ystävänsä Polemonin jälkeen.
Krateen ajattelusta ei tiedetä paljoakaan. Diogenes Laertios kertoo, että hän kirjoitti filosofiasta ja komediasta, sekä merkitsi ylös kansankokouksissa ja lähettiläänä pidettyjä puheita. Hänen oppilaitaan olivat Zenon Kitionilainen, Arkesilaos ja Bion.
Krantor

Krantor (, 335–275 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Kilikian Soloista. Hän muutti nuorena Ateenaan ja oli Ksenokrateen oppilaana yhdessä Polemonin kanssa.
Diogenes Laertios sanoo, että hänen teoksensa käsittävät 30 000 riviä. Hänen tunnetuin teoksensa on "Surusta". Siinä hän käsittelee tunteiden hillitsemistä, vastustaen kyynikoiden ja stoalaisten näkemystä siitä, että tunteet tulisi kuolettaa kokonaan. Teos on kirjoitettu osanotoksi hänen ystävälleen Hippokleelle tämän lasten kuoltua. Teoksesta on säilynyt osia Plutarkhoksen teoksessa "Consolatio ad Apollonium" sekä Ciceron teoksessa "De consolatione". Cicero ylistää teosta suuresti. 
Krantor kiinnitti erityisesti huomiota etiikkaan, ja järjesti hyvät asiat seuraavaan järjestykseen: hyve, terveys, nautinto, rikkaudet. Krantor oli myös ensimmäinen, joka kommentoi Platonin teoksia.
Hobart

Hobart (palawa kaniksi "nipaluna") on kaupunki Tasmanian saaren kaakkoisosissa Australiassa. Se on Tasmanian osavaltion pääkaupunki ja sen suurin satamakaupunki. Lisäksi se on Australian eteläisin kaupunki. Hobart sijaitsee Derwentjoen varrella lähellä Mount Wellingtonia. Vuoden 2022 tilastojen mukaan kaupungin asukasluku oli 252 693, joka tekee siitä Tasmanian suurimman kaupungin. Hobartissa asuu yli 40 % koko Tasmanian väestöstä.
Hobart on Sydneyn jälkeen Australian toiseksi vanhin kaupunki.
Kaupungissa sijaitsee katolisia ja anglikaanisia katedraaleja sekä vuosina 1843–1845 rakennettu Australian vanhin synagoga. Lisäksi siellä on vuonna 1890 perustettu yliopisto, parlamenttitalo, kansalliskirjasto, Tasmanian museo ja taidegalleria.
Hobart on ensimmäinen kaupunki Australiassa, jossa on sähköinen raitiotie. Liikennöinti raitiotiellä alkoi vuonna 1893.
Maantiede.
Hobart sijaitsee Australiassa Tasmanian saaren kaakkoisosissa. Se on Tasmanian osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki. Lisäksi Hobart on Australian eteläisin kaupunki, ja Derwentjoki virtaa sen vieressä laskien mereen noin 19 kilometrin päässä kaupungista. Hobartin länsipuolella puolestaan sijaitsee noin 1270 metriä korkea Mount Wellington.
Ilmasto.
Vuosien 1991–2020 tilastojen mukaan Hobartissa vallitsee meri-ilmasto, kesät ovat lämpimiä, talvet leutoja ja sadanta on tasaista ympäri vuoden. Kesäkuukausina vuorokauden korkeimmat lämpötilat ovat keskimäärin noin 20 °C–23 °C ja matalimmat lämpötilat noin 11 °C–13 °C. Talvikuukausina vuorokauden korkeimmat lämpötilat ovat keskimäärin noin välillä 12 °C–14 °C ja matalimmat lämpötilat noin 5 °C–6 °C. Sademäärät ovat suhteellisen tasaiset ympäri vuoden, elokuussa keskimääräinen kuukausittainen sadanta on yli 60 millimetriä ja maaliskuussa alle 40 millimetriä. Keskimäärin vuodessa sataa noin 570 millimetriä. Keskimäärin aurinko paistaa noin 5 tuntia vuorokaudessa.
Historia.
Brittiläinen tutkimusmatkailija George Bass tutki Derwentjoen suistoa vuonna 1798. Vuonna 1803 Uuden Etelä-Walesin kuvernööri Philip Gidley King lähetti luutnantin perustamaan asutuksen Risdon Coveen estääkseen ranskalaisia valtaamasta aluetta. Asutus nimettiin Hobart Towniksi silloisen Yhdistyneen kuningaskunnan siirtomaaministerin ja Buckinghamshiren kreivi Robert Hobartin mukaan. Vuonna 1804 Hobartin sijainti siirrettiin nykyiseen paikkaan. 1800-luvun puolenvälin aikoihin kaupungista oli muodostunut tärkeä satama eteläisten merien valaanpyytäjille, mutta kaupungin kehitys oli hidasta verrattuna Australian mantereen kaupunkeihin verrattuna. Hobartista sai kaupunginoikeudet vuonna 1842 ja siitä tuli kunta vuonna 1852.
Talous.
Hobartissa on syvänmerensatama ja lentoasema. Kaupungista on tavarajunayhteydet pohjoiseen ja luoteeseen ja se on useiden maanteiden risteyskohta. Kaupunkialueen teollisuus väheni 1970-luvun jälkeen, mutta siellä sijaitsee yhä sinkkisulattamo ja sanomalehtipaperitehtaita. Matkailu on Hobartille taloudellisesti tärkeää. Hobartin esikaupungit ovat levittäytyneet Derwentjoen suiston molemmille puolille, ja ne yhdistää kaksi siltaa.
Arkesilaos

Arkesilaos (, ; 316–241 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli keskimmäisen Akatemian perustaja.
Arkesilaos oli kotoisin Pitanesta Aioliksesta. Häntä opetti Pitanessa Autolykos, paikallinen matemaatikko ja tähtitieteilijä, sekä myöhemmin Ateenassa Theofrastos ja Krantor. Hänestä tuli Polemonin ja Krateen läheinen ystävä, ja jälkimmäisen seuraaja Akatemian johdossa. 
Diogenes Laertios kertoo, että Arkesilaos olisi kuollut seuraajansa Lakydeen tavoin runsaan juomisen seurauksena, mutta muiden (kuten Kleantheen) antama todistus asiasta sekä hänen omat ohjeensa kumoavat tarinan. Sen sijaan hänet tunnetaan ateenalaisten arvostamana. 
Arkesilaos käytti sokraattista opetusmetodia, eikä jättänyt jälkeensä teoksia. Hänen ajattelunsa täytyy selvittää muiden kirjoittamien teosten pohjalta. Niiden mukaan hänen ajattelussaan esiintyi skeptistä ajattelua ja vaikutteita tunnetuilta skeptikoilta, kuten Pyrrhonilta. Häntä voidaankin pitää akatemialaisena skeptikkona. Skeptinen ajattelu oli esiintynyt piilevänä myös Platonin myöhäisemmissä teoksissa. Niissä oli usein esitetty ristiriitaisia väittämiä, ja sokraattisen metodin käyttäminen oli usein johtanut vain loogisiin ristiriitoihin ja umpikujiin.
Näin Arkesilaoksenkin oli helppo lähestyä skeptikoiden ajatusta siitä, että mitään ei voida tietää varmasti. Kaiken järkevän tiedon epävarmuus pätee yhtä lailla järjellä tehtyihin päätelmiin, ja siksi filosofin tulee tyytyä todennäköisyyksiin, jotka ovat riittäviä käytännön elämän ohjeiksi. "Emme tiedä mitään, emme edes tietämättömyyttämme"; siksi viisaan ihmisen tulee olla tyytyväinen agnostiseen asenteeseen.
Bion Borysthenesläinen

Bion Borysthenesläinen (; n. 335–245 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka vaikutti useassa filosofisessa koulukunnassa. Hän oli kotoisin Olbiasta eli Borystheneestä.
Bion kuului varsinaisesti kyynikoihin, mutta hänet voidaan laskea myös Platonin akatemialaisiin. Hän oli alussa akatemialaisen Krateen oppilas. Diogenes Laertios kertoo, että hän ei kuitenkaan hyväksynyt Akatemian oppeja, ja siirtyi kyynikoiden kannattajaksi. Häntä opetti kyreneläinen filosofi Theodoros. Tämän jälkeen hän siirtyi peripateettiseen kouluun Theofrastoksen oppilaaksi. Bion kirjoitti useita etiikkaa käsitteleviä satiireja.
Niin kutsutun "Antikytheran filosofin" arvellaan esittävän Bionia.
John Myung

John Ro Myung (s. 24. tammikuuta 1967, Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin basisti ja perustajajäsen.
Ura.
Myung aloitti viulunsoiton viisivuotiaana, mutta vaihtoi bassoon 15-vuotiaana saatuaan kutsun liittyä paikalliseen yhtyeeseen. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi hän aloitti opinnot ystävänsä John Petruccin kanssa Berklee College of Musicissa, jossa he tapasivat tulevan yhtyetoverinsa, rumpali Mike Portnoyn. He perustivat kosketinsoittaja Kevin Mooren ja laulaja Chris Collinsin kanssa yhtyeen nimeltä Majesty, josta myöhemmin tuli Dream Theater.
Hän on soittanut uransa aikana lukuisissa sivuprojekteissa. Ensimmäinen näistä oli pop-prog-yhtye Platypus Rod Morgensteinin, Ty Taborin ja entisen Dream Theater -jäsenen Derek Sherinianin kanssa. Hän on myös The Jelly Jamin jäsen, jonka kokoonpano on sama kuin Platypusin Sheriniania lukuun ottamatta.
Soittimet.
Dream Theaterin debyyttialbumilla "When Dream And Day Unite" ja sitä seuranneella "Images And Words" -albumilla Myung soitti 4-kielistä bassoa. Hän kuitenkin vaihtoi 6-kieliseen bassoon ennen "Images And Tour" -kiertuetta, eikä ole enää sittemmin käyttänyt 4-kielistä pääsoittimenaan. Hän on soittanut muun muassa Tobiaksen ja Tungin bassoilla. "Awake"-albumin jälkeen hän teki yhteistyösopimuksen Yamahan kanssa, joka on julkaissut hänen käyttämistään bassoista kaksi signature-mallia, RBX6JM ja RBXJM2.
Dream Theaterin "Systematic Chaos" -levyn nauhoituksissa John Myung käytti enimmäkseen Music Manin Bongo-mallin bassoa, jota hän käyttää myös levyltä löytyvän "Constant Motion" -kappaleen musiikkivideossa. Myung on siirtynyt kokonaan Music Manin soittimiin eikä hän enää ole yhteistyössä Yamahan kanssa.
Myung käyttää joskus soittimenaan myös Chapman Stickiä. Tämä soitin on kuultavissa esimerkiksi "Falling Into Infinity" -albumin kappaleessa "New Millennium". Vahvistimina hän käyttää Mesa Boogien laitteita.
Lakydes

Lakydes (, 200-luku eaa., kuoli n. 205 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Kyrenestä.
Lakydeestä tuli koulun johtaja Arkesilaoksen jälkeen noin vuonna 241 eaa. Hän oli uuden Akatemian perustaja. Antiikin aikaiset todisteet puhuvat kuitenkin sen puolesta, että hän yhtyi Arkesilaoksen ajatuksiin, ja kuuluisi hänkin näin keskimmäiseen Akatemiaan. Ajatusmaailmaltaan hän kuului opettajansa tavoin akatemialaisiin skeptikoihin.
Lakydes johti koulua 26 vuotta. Hän luennoi Pergamonin kuninkaan Attalos I:n hankkimassa puutarhassa, jota alettiin kutsua hänen mukaansa nimellä "Lakydeion". Hänen jälkeensä koulun johtoon tulivat hänen oppilaansa Telekles ja Euandros, ja myöhemmin Hegesinos Pergamonlainen ja Karneades. Hänen sanotaan kirjoittaneen tutkielmia, mutta niistä yksikään ei ole säilynyt. Hänen sanotaan olleen hienostunut mies ja hyvä puhuja. Diogenes Laertios kertoo hänen kuolleen runsaaseen juomiseen, mutta muun muassa Eusebios kumoaa tämän, ja sanoo hänen olleen kaikessa kohtuullinen.
YtseJam Records

YtseJam Records on Mike Portnoyn vuonna 2003 perustama levy-yhtiö. Se tuottaa Dream Theater -aiheista materiaalia, jota suuret levy-yhtiöt eivät julkaisisi, kuten demonauhoja ja bootleg-äänityksiä.
YtseJam Records saa taloudellista tukea Elektra Recordsilta. Vastineeksi se saa julkaista vain rajoitetun painoksen julkaisuistaan. YtseJam Records toimii täysin verkkosivustonsa kautta, eli sen julkaisuja ei voi ostaa mistään levykaupasta. __notoc__
Karneades

Karneades (, 214–129 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Kyrenestä.
Karneades oli merkittävin Arkesilaoksen seuraajista. Hän oli radikaali skeptikko ja ensimmäinen tunnettu filosofi, joka totesi metafyysikkojen epäonnistuneen täysin uskonnollisten uskomusten järkiperäisessä selittämisessä. Viimeistään vuodesta 159 eaa. lähtien hän pyrki järjestelmällisesti osoittamaan vääriksi kaikki aikaisemmat dogmaattiset oppilauseet, erityisesti stoalaisten opit, sekä jopa epikurolaisten opit, jotka olivat säästyneet aiemmilta skeptikkojen hyökkäyksiltä.
Erityisesti hän vastusti stoalaisen Khrysippoksen ajatuksia ja teoksia. Diogenes Laertioksen mukaan hän kehitti tätä kuvaavan sanonnan:
"Jos ei olisi ollut Khrysipposta, ei olisi ollut minua."
Karneades ei jättänyt jälkeensä teoksia. Hänen nimiinsä laitetut teokset ovat kirjoittaneet hänen oppilaansa.
Claude Dornier

Claude (Claudius) Honoré Desiré Dornier () oli saksalainen lentokonesuunnittelija.
Dornier palkattiin kreivi Zeppelinin tehtaalle. Hän sai johtoonsa “Osasto Don”, lentokoneiden suunnitteluosaston, joka oli toiminut vuodesta 1914. Siellä Dornier suunnitteli ensimmäiset lentoveneensä. Seuraavaksi Dornier johti "Zeppelin-Werke Lindau GmbH" -yhtiötä, joka rakensi kokometallirunkoisia lentokoneita.
Ensimmäisen maailmansodan rauhansopimus kielsi Saksalta lentokoneiden suunnittelun, ja Dornier siirsi kokoonpanotehtaan Sveitsin puolelle. Vuonna 1923 Dornier osti lentokonetehtaan Friedrichshafenista, Baijerista. Vuonna 1925 hän sai valmiiksi suuren Dornier Do X -lentoveneen piirustukset. 1930-luvun alkupuolelle asti lentoveneet olivat yhtiön liiketoiminnan perusta. Pommikone Do 17 muutti tilanteen.
Toisen maailmansodan jälkeen Dornier – kuten moni muukin saksalainen lentokoneinsinööri – perusti suunnittelutoimiston Madridiin. Hän palasi Saksaan vuonna 1955 ja kiinnostui erityisesti STOL- ja VTOL-lentokoneista. Dornier System GmbH perustettiin vuonna 1962, ja yhtiö alkoi toimia avaruustekniikan parissa. Se oli suunnittelemassa Saksan ensimmäistä satelliittia, Azuria.
Claude Dornier kuoli vuonna 1969 asuinpaikassaan Zugissa Sveitsissä.
Kleitomakhos

Kleitomakhos (, alun perin Hasdrubal) (187–109 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi.
Kleitomakhos oli kotoisin Karthagosta. Hän tuli Ateenaan noin vuonna 146 eaa. opiskelemaan filosofiaa. Hän oli Karneadeen oppilas, ja seurasi tätä Akatemian johdossa vuonna 126 eaa. Hän omaksui tältä skeptisyyden. Akatemian lisäksi hän vaikutti myös sekä peripateettisessa että stoalaisessa koulussa.
Diogenes Laertios kertoo hänen kirjoittaneen yli 400 kirjaa. Yksikään näistä ei ole säilynyt nykypäiviin. Suurin osa näistä teoksista pyrki tallentamaan ja selventämään Karneadeen näkemyksiä, joka ei itse kirjoittanut yhtään teosta. Näiden lisäksi hän kirjoitti johdannon ateenalaiseen filosofiaan, sekä kirjeen maanmiehilleen Karthagon kaaduttua kolmannen puunilaissodan lopussa. Kirjeessä hän selvittää filosofian onnettomuuksien aikana tuomaa lohtua.
Cicero arvosti suuresti Kleitomakhoksen töitä, ja perusti osan teoksistaan "Jumalten luonteesta" ("De natura deorum"), "De divinatione" ja "De fato" tämän kirjoittamaan teokseen, josta hän käyttää nimeä "De sustinendis offensionibus" (”Myöntymyksen epäämisestä”).
Kaksi Kleitomakhoksen töistä tiedetään omistetuksi merkittäville roomalaisille, toinen runoilija Gaius Luciliukselle ja toinen konsuli Lucius Marcius Censorinukselle. Myös tästä voidaan päätellä, että hänen teoksensa olivat arvostettuja Roomassa.
Alue (hallintoyksikkö)

Alue eli oblasti ( ja , ) on joidenkin Itä-Euroopan ja entiseen Neuvostoliittoon kuuluneiden Aasian valtioiden alueellinen hallintoyksikkö. Sitä käytetään unitaari- eli yhtenäisvaltioissa, kuten Ukrainassa ja Valko-Venäjällä, läänitasoista maakuntahallintoa vastaavan hallintoyksikön nimenä. Liittovaltioissa, kuten Venäjällä, alue taas tarkoittaa liittovaltiosubjektia, jolla on edustus parlamentin ylähuoneessa, liittoneuvostossa. Väkirikkaissa IVY-maissa alueella voi asua sadoista tuhansista miljooniin ihmistä, joten niiden merkitys hallinnon järjestäjänä ei ole vähäinen. IVY-maissa aluehallinto noudattelee pääasiassa neuvostotasavaltojen aikaista jakoa. Alueet puolestaan jakautuivat Neuvostoliitossa kuntatasoisiin paikallishallinnon yksiköihin, jotka puolestaan suurissa kunnissa, kaupungeissa, jakautuvat piireihin (). 
Monissa maissa kunnilla ei ole niin laajaa itsehallintoa kuin historialtaan talonpoikaisessa Suomessa johtuen maiden feodaalisesta tai keskushallintoa korostaneesta sosialistisesta perinteestä, vaan kuntaa valvoo vahva väliporras, kuten Itsenäisten valtioiden yhteisön tapauksessa Neuvostoliitolta periytyvät alueet. 
Venäjän aluejako.
Venäjän federaatiossa on kuudenlaisia liittovaltiosubjekteja: alueet, aluepiirit, tasavallat, autonomiset alueet, autonomiset piirikunnat ja liittovaltiotasoiset kaupungit, Moskova ja Pietari. Yhteensä Venäjän federaatiossa on 83 subjektia. Tätä määrää pyritään hallitsemaan kokoamalla keskushallinnon ja aluehallinnon väliin liittovaltiopiirejä, mitkä eivät kuitenkaan perustu vuoden 1993 Venäjän perustuslakiin, vaan ovat hallinnollinen ratkaisu koordinaation parantamiseksi 1990-luvun taloudellisen kriisin aiheuttaman hajautumisen jälkeen.
Ukrainan alueet.
Ukrainassa, joka ei ole Venäjän tapaan liittovaltio, vaan yhtenäis- eli unitaarivaltio, on 27 aluehallinnollista yksikköä. Niistä kaksi, pääkaupunki Kiova ja Krimillä sijaitseva Sevastopol, ovat alueen tasoisia hallintoyksiköitä. Lopuista 25 hallintoyksiköstä autonominen on Krimin autonominen tasavalta.
Autonomisuus muodostui tuloksena Krimin laivastotukikohtaa palvelevan venäläisväestön vaatimuksesta Ukrainan itsenäistyttyä sen kansallisemman politiikan vuoksi.
Neuvostoliitossa alueiksi nimetty hallintoyksiköt vastaavat Venäjän keisarikunnan kuvernementteja. Alue ei ole lääni, koska alueella, toisin kuin keskushallinnon nimittämällä läänillä, on myös maakunnalle kuuluvaa itsehallintoa.
Anthony Fokker

Anthony Fokker (6. huhtikuuta 1890 – 23. joulukuuta 1939) oli hollantilainen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli useita ilmailun historian merkittäviä lentokoneita. Suomen ilmailussa Fokker D.XXI-hävittäjä on merkittävin Fokkerin tuotteista. Fokker perusti 21. heinäkuuta 1919 Fokker-lentokonetehtaan.
Elämä ja ura.
Anthony Fokker syntyi Blitarissa, Itä-Jaavalla Alankomaiden Itä-Intiassa 6. huhtikuuta 1890. Hän innostui ilmailusta muutettuaan Eurooppaan. Hän aloitti liitokoneen suunnittelulla. Hän muutti pian Saksaan, jossa oppi perusteet autojen ja lentokoneiden suunnittelusta.
Vuonna 1911 hän sai lentäjän lupakirjan ja samana vuonna Spinne-lentokoneen (“Hämähäkki”). Se oli ensimmäinen Hollannissa rakennettu lentokone. Hän perusti sen jälkeen oman Fokker Aeroplanbau -lentokonetehtaan Berlin-Johannisthaliin. M.2-yksitaso toi voiton suunnittelukilpailussa. Koneita tilattiin kymmenen kappaletta. Tehdas siirtyi 1913 Schweriniin, jossa siitä kehittyi Saksan suurimpia lentokonetehtaita.
Saksassa Fokker rakensi lentokoneita Keisarilliselle Saksan armeijalle ensimmäisen maailmansodan aikana. Hänet pakotettiin yhdistämään yrityksensä Hugo Junkersin yritykseen. Hänen koneistaan Fokker E.III oli ensimmäinen, jossa oli synkronoidusti potkurien lapojen välistä ampuva konekivääri. Fokker D.VII oli menestys. Fokker Dr.I-kolmitaso tuli kuuluisaksi saksalaisen ässän ”Punaisen paronin” eli Manfred von Richthofenin ansiosta.
1919 Fokker irtaantui Junkersista ja palasi Hollantiin perustaen sinne oman yhtiön, N.V. Nederlandse Vliegtuigenfabriek, Amsterdamiin. Hän toi junalastin D.VII ja C.I sotilaskoneita sekä varaosia. Liittoutuneiden kieltäessä Versailles’n rauhassa muun muassa lentokoneteollisuuden Saksassa, koneiden siirto tapahtui yhteistoiminnassa Saksan hallituksen kanssa. Fokker rakensikin aluksi D.7-hävittäjiä, ilmeisesti Hollannin ilmavoimille.
Hän siirtyi kuitenkin siviilikoneiden tuotantoon – vuonna 1930 Fokkerilla oli 172 koneella 28% markkinaosuus Euroopan markkinasta.1920-luvulla Fokkerin suurin menestys oli F.VIIa/3m kolmimoottorinen matkustajakone, joka hallitsi Euroopan markkinoita kunnes Saksan ja Yhdysvaltain kokometalliset matkustajakoneet saapuivat markkinoille 1930-luvulla. Fokker Tri-plane oli kone, josta Ford rakensi joko lisenssi- tai klooniversion. Vuonna 1939 tuli ensimmäinen täysmetallinen Fokker, 2-moottorinen T.9.
Fokker rakensi sotilaskoneita Hollannin ilmavoimille, Tanskaan, Norjan, Ruotsiin ja Espanjaan. Suomen ilmavoimat oli hyvä asiakas, se osti C.V, C.X, D.VII, D.X ja D.XXI koneita.
Se käytti myös useita Fokkerin matkustajakonetyyppejä, muun muassa F.VII ja F.27.
Anthony Fokker kuoli aivokasvaimeen 23. joulukuuta 1939 Manhattanilla, New Yorkissa. Hän oli muuttanut asumaan Yhdysvaltoihin saaden sen kansalaisuuden. Hän perusti Yhdysvalloihin Fokker Aircraft Corporation of America-yhtiön, joka menestyi.
Henry Potez

Henry Potez () oli ranskalainen lentokonesuunnittelija. Hän alkoi opiskella 19-vuotiaana Sup’Aéro-yliopistossa. Vuonna 1916 hän perusti Marcel Blochin kanssa Societé d'études aéronautiquen (SEA) -yhtiön, joka valmisti SEA IV -lentokonetta, josta taas myöhemmin kehitettiin Potez VII. Potez perusti pian oman yhtiön Aubervilliersiin, josta muutti Levalloisiin ennen kuin päätyi Méaulteen. 
Kaiken kaikkiaan hänen yhtiönsä rakensi 7 000 siviili- ja sotilaslentokonetta. 1936 tehdas kansallistettiin, jolloin Potezin tehdas tuli osaksi Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord (SNCAN) -yhtiötä. Henry Potezista tuli tämän yhtiön hallituksen puheenjohtaja.
Georges Détrén ohjaama Potez 53 voitti Deutsch de la Meurthe-palkinnon vuonna 1933. Potez perusti “Potez Aéro Service” -lentoyhtiön, jolla markkinoi muun muassa koulukoneitaan. Toisen maailmansodan jälkeen hän kehitti Potez 75 maataistelukoneen ja 4-moottorisen Potez 840 kuljetuskoneen. Niitä rakennettiin Argenteuilessa sijaitsevassa tehtaassa. 
Vuonna 1957 Potez osti Fouga-yhtiön ja jatkoi sen Fouga CM170 Magister -suihkuharjoituskoneen valmistusta, jota käytti muun muassa Suomen ilmavoimat.