tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Einar Rinne

Vilho Einar Rinne (31. tammikuuta 1890 Asikkala – 31. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. 
Einar Rinne oli vanhin Rinteen näyttelijäveljistä, hänen nuorempia veljiään olivat Jalmari ja Joel Rinne. Rinne jäi varhaisen kuolemansa vuoksi nuorempia veljiään tuntemattomammaksi, mutta hän ehti kuitenkin luoda merkittävän luonnenäyttelijän uran useissa teattereissa ja 1920-luvun mykkäkauden klassikkoelokuvissa. 
Rinne kävi Tampereella kauppakoulun ja kauppaopiston, oli sen jälkeen liikealalla viitisen vuotta, mutta sai sitten näyttelijäkiinnityksen Tampereen Teatteriin vuonna 1916. Hän näytteli Viipurin Näyttämöllä 1917–1921, Suomen Kansallisteatterissa 1921–1923, uudelleen Tampereen Teatterissa 1923–1928 ja loppu-uransa ajan Kansan Näyttämöllä Helsingissä. Hänellä oli keskeisiä rooleja muun muassa kotimaisissa näytelmissä "Nummisuutarit", "Tukkijoella", "Pohjalaisia" ja "Anna-Liisa", sekä ulkomaisissa näytelmissä "Eerik XIV", "Danton" ja "Oopperapalo".
Rinne ehti näytellä urallaan myös lähes kymmenessä elokuvassa vuosina 1922–1929. Roolit olivat kaikki suuria tai pääosia, ja ensimmäinen elokuvatehtävä oli Mikon osa "Anna-Liisassa" (1922). Muita merkittäviä osia oli Paloniemen mielenhäiriöinen poika elokuvassa "Koskenlaskijan morsian" (1923), "Pohjalaisia"-elokuvan (1925) Antti Hanka sekä Utuniemen isännän miespääosa elokuvassa "Noidan kirot" (1927). Rinteen viimeiseksi elokuvarooliksi jäi katalan mustasukkaisen Olli Järvelän osa elokuvassa "Työn sankarilaulu" (1929).
Rinne oli naimisissa näyttelijä Eine Laineen (1892–1970) kanssa 1920–1923, ja heidän tyttärensä Eila Rinne (1920–1991) oli myös näyttelijä. Einar Rinteen kohtalo oli sama kuin Heidi Blåfieldillä kaksi vuotta aiemmin – kuolinsyynä oli angiinamyrkytys. Rinne oli kuollessaan vain 43-vuotias. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin Kansallisteatterin näyttelijöiden yhteishautaan.
Naapurihaudan kaveri

Naapurihaudan kaveri () on Kjell Sundvallin ohjaama elokuva vuodelta 2002. Sitä kuvattiin syksyllä 2001 Luulajassa. Se perustuu Katarina Mazéttin romaaniin "Parfyymia peräkammarissa". Pääosissa ovat Elisabeth Carlsson ja Michael Nyqvist.
Elokuvan ensi-ilta oli 20. joulukuuta 2002 Kinopalatsissa ja Finnkinon ensi-ilta oli tammikuussa 2003.
Elokuvan juoni.
Kirjastonhoitaja Desirée on ollut yksin siitä asti, kun hänen miehensä Örjan kuoli auto-onnettomuudessa. Kun hän on miehensä haudalla, hän tapaa Bennyn, joka on asunut koko ikänsä maaseudulla. Benny on aivan erilainen kuin Desirée. Sitä paitsi Desirée harkitsee muuttavansa kotikaupungista isompaan kaupunkiin, vaikkapa Tukholmaan. He kuitenkin rakastuvat toisiinsa.
Tapiola Sinfonietta

Tapiola Sinfonietta on vuonna 1987 perustettu Espoon kaupunginorkesteri. Sen ohjelmistossa on klassista musiikkia eri aikakausilta sekä taiteidenvälisiä yhteisproduktioita.
Suurin osa konserteista järjestetään Espoon kulttuurikeskuksessa, mutta orkesterin muusikot esiintyvät myös neuvoloissa, päiväkodeissa, kouluissa, kirjastoissa, sairaaloissa ja hoivakodeissa. 
Tapiola Sinfoniettan taiteellisista linjauksista vastaa johtoryhmä, johon kuuluu intendentti ja kaksi muusikkojäsentä. Orkesteri tekee tiivistä yhteistyötä valitsemiensa taiteellisten partnereiden ja residenssitaiteilijoiden kanssa. Lisäksi orkesterissa vierailee säännöllisesti kapellimestareita ja solisteja. Kaudella 2023–2024 taiteellisina partnereina olivat kapellimestari Ryan Bancroft ja kitaristi-säveltäjä Marzi Nyman. Residenssitaiteilijana työskenteli kirjailija Juha Itkonen.
Vuosittain on noin 60 konserttia, joiden joukossa on sinfoniakonsertteja, kamarimusiikkia, iltapäiväkonsertteja, lastenkonsertteja, viihdekonsertteja ja yleisölle avoimia kenraaliharjoituksia. Lisäksi konserttien yhteydessä järjestetään teosesittelyjä ja taiteilijatapaamisia. 
Tapiola Sinfoniettan YouTube-kanavalla on runsaasti konserttitallenteita sekä orkesterin esittelyvideoita. Suurin osa yli 70 levytyksestä on kuunneltavissa Spotify-palvelussa.
Orkesteri levyttää säännöllisesti BIS- ja Ondine-levymerkeille. Diskografiaan kuuluu yli 70 levytystä. 
Historiaa.
Kaupungissa toimi 1970-luvulta vuoteen 1983 asti Tapiolan yhteiskoulun orkesterista polveutunut Espoon kamariorkesteri, jota johti Paavo Pohjola. 1980-luvun taitteessa sille yritettiin saada lisää soittajavirkoja ja kannatusyhdistykseen perustuva hallintomalli. Vuonna 1981 esitellyssä suunnitelmassa orkesterista olisi tehty vakinainen kaupunginorkesteri, mutta suunnitelma otettiin kaupungin käsittelyyn vasta vuotta myöhemmin. Loppuvuodesta 1982 valtuutettu Veikko Sjöblom teki yllättäen paljon kannatusta saaneen aloitteen erillisen 33-henkisen Espoon kaupunginorkesterin perustamisesta. Hanke lähti etenemään, kun taas Espoon kamariorkesteri jäi ilman määrärahoja ja lopetti toimintansa 1983.
Kaupunginorkesterin perustamispäätös tehtiin Espoon kaupunginvaltuustossa toukokuussa 1984. Päädyttiin wieniläisklassisen tyypin soittajistoon ja ohjelmistoon, ja orkesteri aloitti toimintansa 1987 ensimmäisinä keulahahmoinaan kapellimestarit Jorma Panula, Juhani Lamminmäki ja Osmo Vänskä. Vuonna 1989 valmistui Espoon kulttuurikeskus, jonka 800-paikkaisesta Tapiolasalista tuli orkesterin pääsali. Vuonna 1993 kapellimestariksi nimitettiin ranskalainen viulisti Jean-Jacques Kantorow, jonka kaudella Tapiola Sinfoniettaksi nimetty kaupunginorkesteri sai kansainvälistäkin mainetta. Vuonna 1999 kapellimestaiksi tuli Tuomas Ollila ja vuonna 2001 John Storgårds. Vuonna 2003 pianisti Olli Mustonen nimitettiin taiteelliseksi johtajaksi, ja orkesterin kanssa on tehnyt paljon yhteistyötä myös viulisti Pekka Kuusisto. Orkesterin nimikkosäveltäjänä on toiminut Eero Hämeenniemi.
Axel Ahlberg

 
Axel Wilhelm Ahlberg (23. maaliskuuta 1855 Turku – 4. helmikuuta 1927 Hanko) oli ensimmäisiä suomalaisia teatterinäyttelijöitä.
Ahlberg pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta kymnaasista 1872. Hän sai kiinnityksen Suomalaiseen Teatteriin (nykyinen Suomen Kansallisteatteri) heti teatterin perustamisen jälkeen vuonna 1878. Ahlberg näytteli teatterissa vuoteen 1924, jolloin hän jäi eläkkeelle. 
Ahlberg tunnettiin erityisesti ensirakastajan rooleista ja romanttisista sankariosista. 
Ahlbergin maineikkaimpia rooleja teatterissa olivat Romeo, Hamlet (Shakespeare), Sigismund, (Calderonin ”Elämä ja unelma”), Gessler (Schillerin ”Wilhelm Tell”), Klaus Kurki (von Numersin ”Elinan surma”) ja Cyrano de Bergerac (Rostand). Romeon ja Julian suomenkielinen kantaesitys oli Kaarlo Bergbomin ohjaamana vuonna 1881 Suomalaisessa Teatterissa, ja siinä oli Juliana Ida Aalberg ja Romeona Axel Ahlberg.
Ahlberg esiintyi myös yhdessä elokuvassa: Jussi Snellmanin ja Teuvo Puron ohjaamassa "Anna-Liisassa" (1922). Ahlberg teki myös paljon kiertueita muun muassa Simo Kaarion kanssa.
Risto Siltanen

Risto Siltanen (s. 31. lokakuuta 1958 Mänttä) on entinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän oli Suomen ensimmäinen asemansa vakiinnuttamaan onnistunut NHL-puolustaja. Siltasen seuroja NHL:ssä olivat Edmonton Oilers, Hartford Whalers ja Quebec Nordiques. Fyysisesti Siltanen oli lyhyt, mutta tanakka. Siltanen tunnettiin NHL:ssä kovasta lyöntilaukauksestaan.
Ura.
Hän aloitti uransa Tampereen Ilveksessä, jonka riveissä voitti SM-hopeaa 1990 ja pronssia vuonna 1989. Hänet valittiin SM-liigan vuoden tulokkaaksi 1977. Risto Siltanen valittiin useita kertoja SM-liigan tähtikentälliseen, ja SM-liigan parhaaksi puolustajaksi hänet valittiin vuonna 1990. 
Siltanen pelasi urallaan SM-liigassa 363 ottelua kirjauttaen 96 maalia, 102 syöttöä ja 336 jäähyminuuttia. 
NHL:ssä Siltanen pelasi 562 ottelua saavutuksinaan 90 maalia, 265 syöttöä ja 266 jäähyminuuttia.
Siltanen edusti Suomea 73 A-maaottelussa, 23 nuorisomaaottelussa ja 9 poikamaaottelussa.
Siltasen maajoukkueuran kohokohtia oli Kanada-cup 1981, kun hän Tapio Levon kanssa muodosti Suomen ykköskentällisen puolustajaparin. Seuraavan kevään MM-kisoihin Suomessa Siltanen olisi ehtinyt, kun Edmonton Oilers yllättäen putosi jatkosta NHL:n pudotuspeleissä. Kotikisojen kokoonpano oli kuitenkin melkein valmis ja vain Siltasen joukkuetoveri Jari Kurri saatiin mahdutettua mukaan. Vuoden 1983 MM-turnauksesta Siltanen lähetettiin kesken kaiken kotiin henkilökohtaisten syiden vuoksi. Vuonna 2013 antamassaan haastattelussa Siltanen kertoi, ettei ole vieläkään antanut julkista nöyryytystä anteeksi päävalmentajana toimineelle, ja kotiin lähetyksestä vastanneelle Alpo Suhoselle. Suhosen mukaan Siltanen oli saapunut joukkuepalaveriin humaltuneena. Siltanen myönsi nauttineensa alkoholia edellisiltana, mutta vetosi jalkavamman aiheuttamaan harjoituskyvyttömyyteensä.
Keijo Säilynoja

Keijo Henrik Säilynoja (s. 17. helmikuuta 1970 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkoilija ja urheiluvaikuttaja. Säilynoja nimitettiin Suomen lentopalloliiton toimitusjohtajaksi huhtikuun 1. päivä 2015.
Ura.
Säilynoja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä, aloitti uransa Jokereissa, jossa hän pelasi kaudet 1988–1998. Ensimmäinen kausi kului I-Divisioonassa ja loput SM-liigassa. Ensimmäisen SM-liigakautensa jälkeen hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudella 1991–1992 Säilynoja valittiin liigan herrasmiespelaajaksi sekä toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi Jokerien jälkeen vielä SaiPassa kaudet 1998–2000 sekä Espoon Bluesissa kauden 2000–2001, jonka jälkeen lopetti uransa. Liigassa hänen saldokseen tuli runkosarjassa 420 ottelussa 142 maalia ja 139 syöttöä eli yhteensä 281 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 53 ottelussa 14 maalia ja 11 syöttöä eli 25 tehopistettä. Hän voitti Jokereissa Suomen mestaruuden neljä kertaa.
Maajoukkueurallaan Säilynoja edusti Suomea 1992 talviolympialaisissa ja vuosien 1992 ja 1993 MM-kisoissa. 1992 MM-kisoissa Suomi saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa voittamalla hopeaa. Vuodesta 2004 Säilynoja on toiminut pelaajayhdistyksen puheenjohtajana. Säilynoja on toiminut myös pankinjohtajana Sampo-pankin Töölön konttorissa. Vuonna 2008 hänet valittiin Jokereiden toimitusjohtajaksi. Säilynoja nousi toukokuussa 2010 konserniyhtiö Jokerit HC Oy:n toimitusjohtajaksi, ja SM-liigaseura Jokereiden toimitusjohtajaksi valittiin hänen tilalle Jarmo Kekäläinen.
Uran jälkeen.
Peliuransa jälkeen Säilynoja on ollut mukana Suomen Jääkiekkoliiton Pelaajayhdistyksen työssä, Suomen jääkiekkoilijoiden pelaajayhdistyksen hallituksen puheenjohtajana hän toimi 2004–2008, ja myös Jokerien omistajan, Hjallis Harkimon johtamassa "Diili"-ohjelman suomalaisessa versiossa. Säilynoja oli mukana ohjelman johtoryhmässä. 
Säilynoja on toiminut aiemmin muun muassa Helsinki Halli Oy:n ja Jokerien SM-liigajoukkueen toimitusjohtajana vastuullaan talous, myynti, markkinointi, viestintä, henkilöstö ja yhteistyökumppanuudet. Jääkiekkokaudella 2014–2015 Säilynoja toimii asiantuntijana Nelonen Pron jääkiekon tv-otteluissa. Hän on myös Helsingin Jokerit ry:n johtokunnan jäsen ja Finnish Flash ry:n hallituksen puheenjohtaja.
Säilynoja nimitettiin Suomen Lentopalloliiton toimitusjohtajaksi huhtikuun 1. päivä 2015. Säilynojalla ei ole aiempaa lajitaustaa lentopallosta.
Helsingin kaupunginorkesteri

Helsingin kaupunginorkesteri (lyh. HKO; , lyh. HSO) on Helsingissä toimiva sinfoniaorkesteri.
Orkesteri on kantaesittänyt suurimman osan Jean Sibeliuksen sinfonisesta tuotannosta säveltäjän itsensä johdolla. Sen levytyksistä suurta menestystä ovat saavuttaneet muun muassa Sibeliuksen ja Rautavaaran musiikkia sisältävät äänitteet. Helsingin kaupunginorkesterissa soittaa nykyään 102 vakinaista muusikkoa, ja sen konserttipaikkana toimii Helsingin Musiikkitalo. Ennen Musiikkitalon valmistumista orkesteri esiintyi useimmiten Finlandia-talossa.
Historia.
Helsingin kaupunginorkesteri on Pohjoismaiden vanhin ammattilaissinfoniaorkesteri. Orkesteria vanhempi sinfoniaorkesteri Suomessa on vain Turun filharmoninen orkesteri, joka perustettiin 1790. Orkesterin perusti vuonna 1882 säveltäjä Robert Kajanus, joka toimi myös orkesterin ylikapellimestarina aina vuoteen 1932 saakka. Orkesteri on tunnettu historiansa alkuaikoina nimillä Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesteri ja Helsingin filharmonisen seuran orkesteri.
Leif Segerstam nimitettiin emeritus-ylikapellimestariksi vuonna 2009. Päävierailijana syksystä 2003 lähtien toiminut John Storgårds aloitti työnsä ylikapellimestarina syksyllä 2008.
Susanna Mälkin ylikapellimestarikauden päättyessä kevätkauteen 2023 taiteellisesta suunnittelusta alkaa vastata kolmikko, johon kuuluvat kolmevuotisen sopimuksen tehneet ylikapellimestari Jukka-Pekka Saraste ja päävierailija Pekka Kuusisto sekä kausittain vaihtuva residenssisäveltäjä, jollaisena aloittaa Yhdysvalloissa asuva britti Anna Clyne.
Ylikapellimestarit.
Orkesterin ylikapellimestereina ovat Kajanuksen jälkeen toimineet:
Radion sinfoniaorkesteri

Radion sinfoniaorkesteri (lyh. RSO, , ) on Yleisradion orkesteri. Se perustettiin vuonna 1927, vuosi Yleisradion perustamisen jälkeen. Orkesterissa soittaa 99 vakinaista muusikkoa. Orkesterin konserttipaikka on Helsingin Musiikkitalo. Ylikapellimestarina vuodesta 2021 alkaen on Nicholas Collon.
Radion sinfoniaorkesteri on tehnyt yli sata levytystä ja tekee säännöllisesti konserttikiertueita ympäri maailmaa. Orkesterin ohjelmistossa on tärkeässä roolissa uusi suomalainen musiikki. RSO kantaesittää kausittain Yleisradion tilausteoksia. Aktiivisen kiertuetoiminnan ja levytyksien lisäksi orkesterin konsertit ovat kuultavissa Yle Radio 1 -radiokanavalla ja Yle Areena -verkkopalvelussa.
Historiaa.
RSO:n ensimmäisiä konserttipaikkoja oli muun muassa Helsingin yliopiston juhlasali, jossa orkesteri piti myös ensimmäisen julkisen konserttinsa. Myöhemmin RSO konsertoi Kulttuuritalon Aalto-salissa ja vuosina 1971–2011 Finlandia-talossa, kunnes orkesteri siirtyi Musiikkitaloon syksyllä 2011.
Orkesterin ylikapellimestarina toimivat ennen Collonia Hannu Lintu (2013–2021) ja Sakari Oramo (2003–2013). RSO:n intendenttinä toimi vuodesta 2001 Tuula Sarotie.
Hänen jäätyään eläkkeelle vuonna 2024 intendenttinä aloitti Maris Gothóni.
Orkesterin levytysten joukossa on muun muassa Jean Sibeliuksen ainoa taltioitu kapellimestariesiintyminen. Sakari Oramon kanssa RSO on levyttänyt muun muassa Béla Bartókin, Kimmo Hakolan, Magnus Lindbergin, Jouni Kaipaisen ja Joonas Kokkosen teoksia sekä Armas Launiksen "Aslak Hetta" -oopperan ensilevytyksen. Levytykset ovat saaneet useita palkintoja, joista tuorein, MIDEM Classical Awards -palkinto myönnettiin 2008 Sakari Oramon johtamalle RSO:n ja Lisa Batiašvilin levytykselle Lindbergin ja Sibeliuksen viulukonsertoista (Sony BMG). New York Times valitsi RSO:n Magnus Lindbergin orkesteriteoslevytyksen vuoden levyksi 2008. RSO levyttää myös esimerkiksi Ondinelle.
RSO on soittanut ulkomailla lähes 300 konserttia. Kaudella 2009–2010 orkesteri vieraili muun muassa Pietarissa, Länsi-Afrikan Beninissä ja Tukholmassa. Beninissä RSO oli ensimmäinen länsimainen sinfoniaorkesteri.
RSO on saanut useita kotimaisia ja eurooppalaisia palkintoja ja ollut kahdesti (2020 ja 2021) Grammy-ehdokkaana parhaan klassisen kokoelman sarjassa.
Yle Teema televisioi orkesterin konsertteja vuosina 2013–2017 "Kausikortti"-ohjelmassa.
Marras-joulukuussa 2025 ensiesitettiin RSO:sta kertova kuusiosainen seurantadokumenttisarja "99 valittua".
Pasi Huura

Pasi Huura (s. 23. maaliskuuta 1966 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.
Huura aloitti uransa SM-liigassa Tampereen Ilveksessä, jossa hän pelasi kaudet 1987–1991. Tämän jälkeen hän siirtyi Rauman Lukkoon, jossa pelasi kolme seuraavaa kautta kevääseen 1994 saakka. Yhden jälleen Ilveksessä pelatun kauden jälkeen Huura pelasi kaudella 1995–1996 vielä kaksi ottelua TuTossa ja kaksi KooVeessa, kunnes lopetti uransa.
Pittsburgh Penguins varasi Huuran NHL:ään 12. kierroksella numerolla 258, mutta hän ei koskaan pelannut NHL:ssä. Suomen maajoukkuetta Huura edusti yksissä arvokisoissa. Hän oli mukana vuoden 1991 Kanada-cupissa, jossa Suomi selvisi välieriin.
Vuodesta 2001 Huura on toiminut tamperelaisen moottoripyörä-, mopo- ja polkupyörävarustetukun, Uimonen Trading Oy:n, toimitusjohtajana.
Keskivartalolihavuus

Keskivartalolihavuus eli vyötärö- tai omenalihavuus on etenkin rasvakudoksen kerääntymistä vatsaan tai vatsan sisällä olevien elinten ympärille. Näistä varsinkin sisäelinten ympärille kerääntynyt viskeraalirasva on terveysriski. 
Keskivartalolihavuuden vastakohtana voidaan pitää päärynälihavuutta eli rasvan kertyminen reisiin, lanteille ja pakaroihin. 
Keskivartalolihavuus on yleisempää miehillä, koska naisilla rasva kertyy useammin lanteille, reisiin ja pakaroihin. 
Tutkimuksissa on havaittu, että sairauksien riski alkaa kasvaa, kun vyötärön ympärys on naisilla yli 80 cm ja miehillä yli 94 cm. Mitä paksummaksi vyötärö kasvaa, sitä enemmän sairauksien vaara suurenee. Kyse on vyötärölihavuudesta, kun naisen vyötärön ympärys ylittää 90 cm ja miehen 100 cm. 
Vatsaontelon viskeraali- eli sisäelinrasvaan kertyy runsaasti tulehdussoluja, jotka erittävät sytokiineiksi kutsuttuja aineita. Sytokiinit ylläpitävät haitallista tulehdusreaktiota. Vatsaontelosta saapuva laskimoveri kulkeutuu porttilaskimon kautta maksaan, jossa sen sisältämät sytokiinit ja runsaat rasvahapot aiheuttavat aineenvaihduntahäiriöitä. Tästä seuraa muun muassa maksan rasvoittumista. Sisäelinrasva käskyttää lisäksi aivojen immuunisoluja lisäämään tulehdusreaktiota, millä on kognitiivisia kykyjä heikentävää vaikutusta.
Vyötärötyypin lihavuuden on havaittu lisäävän kakkostyypin diabeteksen, korkean verenpaineen, unihäiriöiden, metabolisen oireyhtymän, sydänsairauksien, kuukautishäiriöiden, munasarjojen monirakkulaoireyhtymän, kihdin ja eräiden syöpien kuten kohtusyövän ja vaihdevuosien jälkeisen rintasyövän riskiä. Lisäksi on havaittu, että vyörärölihavuus heikentää hedelmällisyyttä. 
Syyt.
Statiinien käytön on havaittu aiheuttavan keskivartalolihavuutta samassa suhteessa kun se alentaa potilaiden LDL-tasoa.
Joskus keskivartalolihavuuden ajatellaan aiheutuvan oluenjuonnista. Vuonna 2003 julkaistun tutkimuksen mukaan niin sanotun kaljamahan ja oluen juonnin välillä ei kuitenkaan ole yhteyttä.
John Wheeler

John Archibald Wheeler (9. heinäkuuta 1911 Jacksonville, Florida – 13. huhtikuuta 2008 Hightstown, New Jersey) oli yhdysvaltalainen teoreettisen fysiikan professori Princetonin yliopistosta. 
Wheeler käytti ensimmäisenä termejä musta aukko, informaatiofysiikka, madonreikä, kvanttivaahto ja monimaailma. Musta aukko ei kuitenkaan ole hänen oma keksintönsä, vaan hän nappasi sen yleisöltä avaruusalan kokouksessa 1967.
Wheeler oli mukana kehittelemässä atomipommia 1940-luvun alussa Manhattan-hankkeessa ja ohjasi Hugh Everettin väitöskirjan. Häntä pidetään ydinfissioteorian tärkeänä kehittäjänä. Hän oli myös ajattelija, joka pohti elämän perimmäisiä kysymyksiä. Hänen väitöskirjansa Johns Hopkinsin yliopistossa käsitteli heliumkaasuja.
Erich Raeder

 
Erich Johann Albert Raeder (24. huhtikuuta 1876 – 6. marraskuuta 1960) oli natsi-Saksan laivaston komentaja toisessa maailmansodassa. Hän oli Saksan merivoimien komentaja vuosina 1928–1943 (, joka oli viran nimi vuodesta 1935). Raeder ylennettiin suuramiraaliksi 1939; samana vuonna hän sai tekniikan kunniatohtorin arvon.
Lokakuussa 1939 Raeder esitti suunnitelman, joka tähtäsi brittien meriherruuden poistamiseen Pohjanmereltä. Se edellytti Raederin mukaan, että Norjan satamat saadaan Saksan laivaston käyttöön. Esiteltyään suunnitelman Adolf Hitlerille Raeder sai tehtäväkseen suunnitella laivaston osuuden tulevalla Norjan-sotaretkellä. Seuraava suunnittelutyö oli maihinnousu Britanniaan, joka Raederin mielestä oli Saksan laivastolle mahdoton tehtävä.
Raeder erosi virastaan 30. tammikuuta 1943 Hitlerin syytettyä häntä epäonnistumisista, erityisesti joulukuun 1942 liittoutuneiden Murmanskin-saattueen paosta. Hitler yritti lepytellä häntä, mutta suuramiraali ilmoitti, että hänen arvovaltansa oli tuhottu pelkuruussyytteellä. Hitler pyysi nimeämään kaksi seuraajaehdokasta. Raeder valitsi ehdolle kenraaliamiraali Rolf Carlsin, jota pidettiin tuolloin hänen ”kruununprinssinään” eli varmimpana seuraajanaan sekä sukellusvenelaivaston komentajan Karl Dönitzin. Hitler teki päätöksen Dönitzin eduksi, koska tämän miehet ja alukset olivat Hitlerin mielestä saaneet aikaan parempia tuloksia kuin pintalaivasto.
Raeder tuomittiin Nürnbergissä elinkautiseen vankeuteen, josta hänet kuitenkin vapautettiin vuonna 1955 hänen heikon terveytensä vuoksi.
Royal College of Music

Royal College of Music on vuonna 1882 silloisen Walesin prinssin, tulevan Edvard VII:n, perustama konservatorio, joka kouluttaa ammattimuusikoita kandidaatti-, maisteri- ja tohtoriohjelmissa. Collegella on noin 600 opiskelijaa 54 maasta. Oppilaitoksen toimitilat sijaitsevat South Kensingtonissa Lontoossa.
Ville Sirén

Ville Jussi Sirén (s. 11. helmikuuta 1964 Tampere) on suomalainen kykyjenetsijä ja uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän voitti pelaajaurallaan yhden Suomen mestaruuden, hopean ja kaksi pronssia, yhden Sveitsin mestaruuden ja Ruotsin mestaruushopeaa sekä Kanada-cupin pronssin.
Ville Sirén aateloitiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numero 173 vuonna 2006.
Ura.
Seurajoukkueet.
Sirén aloitti uransa SM-liigassa Tampereen Ilveksessä, jossa hän pelasi kaudet 1982–1985. Hartford Whalers varasi hänet NHL:ään vuoden varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 23. Sirén siirtyi Pohjois-Amerikkaan syksyllä 1985 ja pelasi neljä kautta Pittsburgh Penguinsissa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaudet 1988–1990 Minnesota North Starsissa, kunnes palasi Suomeen HPK:hon. Yhden HPK:ssa pelatun kauden jälkeen hän pelasi kauden Ilveksessä, josta jatkoi seuraavaksi kaudeksi Ruotsin Elitserienissä pelanneeseen Luleå HF:ään. Luleåssa hän pelasi vuoteen 1994 saakka, jonka jälkeen pelasi kauden Västerås IK:ssa. Seuraavaksi hän pelasi Sveitsissä SC Bernissä kaudet 1995–1998 käyden pelaamassa viimeisellä kaudella kaksi ottelua Italian Serie A:ssa. Uransa viimeisen kauden 1998–1999 hän pelasi HIFK:ssa.
Yhteensä Sirénin tehot NHL:ssä olivat runkosarjassa 290 ottelussa 14 maalia ja 68 syöttöä eli yhteensä 82 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi seitsemän ottelua ilman tehoja. 
Maajoukkueet.
Maajoukkueurallaan Sirén edusti Suomea vuosien 1984 ja 1992 olympialaisissa, vuosien 1987 ja 1991 Kanada-cupissa sekä vuosien 1985, 1991 ja 1993 MM-kisoissa. 
Ura kykyenetsijänä.
Pelaajauransa jälkeen Sirén on toiminut useiden vuosien ajan eri NHL-seurojen kykyjenetsijänä. Kaudesta 2013-2014 hän on toiminut Columbus Blue Jacketsin kykyjenetsijöiden päällikkönä ja vastannut koko organisaation kykyjenetsinnästä. Hän on toiminut aikaisemmin myös Washington Capitalsin, Ilveksen ja St. Louis Bluesin kykyjenetsijänä.
Congo (simpanssi)

Congo (s. 1954) oli simpanssi. Elämänsä aikana Congo maalasi noin 400 teosta, joista osa on myyty huutokaupassa. Congo kuoli vuonna 1967 tuberkuloosiin.
Eläintieteilijä Desmond Morris opetti Congon maalaamaan paperille ja kankaalle. Congo myös esiintyi televisiossa Morrisin kanssa.
Eräästä Congon maalauksesta maksettiin huutokaupassa 25 000 dollaria. Teosten tyylisuunnan sanottiin noudattavan abstraktia impressionismia. Simpanssi oli tuotteliaimmillaan 1950-luvun lopulla.
Preventio

Preventio tarkoittaa lääketieteessä sairauksien ehkäisyä.
"Primaarisessa ehkäisyssä" eli "primaaripreventiossa" väestöön, väestöryhmiin tai yksilöihin kohdistetaan sairauksien torjuntatoimia ennen taudin ilmenemistä, tai terveyden yleiseksi lisäämiseksi. Torjuntatoimia ovat esimerkiksi taudin syiden poisto, riskitekijöiden vähentäminen ja rokotukset. Terveyden lisäämistoimia ovat esimerkiksi ravitsemuskasvatus, terveyskasvatus ja terveystarkastukset.
"Sekundaarisessa ehkäisyssä" eli "sekundaaripreventiossa" yksilöihin kohdistetaan toimia, joilla pyritään estämään varhaisessa vaiheessa todettua tautia kehittymästä edelleen.
"Tertiaarisessa ehkäisyssä" eli "tertiaaripreventiossa" yksilöihin kohdistetaan toimia, joilla pyritään torjumaan taudin eteneminen, komplikaatioiden ilmeneminen tai taudin aiheuttamien haittojen paheneminen.
Sinfonia nro 100 (Haydn)

Joseph Haydnin sinfonia nro 100 G-duuri, lisänimeltään "Sotilassinfonia" (), on vuonna 1794 valmistunut orkesterisävellys. Sinfonia kuuluu hänen kahteentoista "Lontoon-sinfoniaansa", jotka hän sävelsi Lontoon-matkojensa yhteydessä vuosina 1791–1795.
Lisänimi "Sotilassinfonia" tulee Haydnin käyttämistä lyömäsoittimista, jotka viittaavat turkkilaiseen sotilasmusiikkiin. Niitä käytetään toisessa osassa ja viimeisen osan lopussa. Toisen osan loppupuolella oleva trumpettifanfaari saattaa olla toinen syy lisänimelle.
Teoksen osat.
Teoksen neljä osaa noudattavat klassisen sinfonian järjestystä (nopea osa, hidas osa, menuetti, nopea osa), mutta hitaan osan tilalla on reipas "Allegretto":
Kvantti-informaatio

Kvantti-informaatio on informaatiota, joka sisältyy kvanttifysikaalisen järjestelmän tai laitteen tilaan. Kvantti-informaation tavanomainen yksikkö on kubitti (), ja samaa nimeä voidaan käyttää myös kaksitilaisesta kvanttioliosta kvanttitietokoneen osana. 
Kvantti-informaatiota käsitellään kvanttitietokoneella ja tallennetaan kubiteista muodostuvaan kvanttimuistiin.
Kvantti-informaatiota ei yleensä voi kopioida tai lukea muuttamatta samalla sen tilaa.
Kvantti-information käsittely mahdollistaa toimintoja, jotka eivät ole mahdollisia klassisissa järjestelmissä. Esimerkkinä on ehdottoman turvallinen tiedon välitys ja salaus. 
Kvantti-informaatiota ja sen muutoksia voidaan mitata Shannonin entropian kanssa analogisella kvanttientropialla: 
formula_1
missä "ρ" on kvanttijärjestelmän tiheysmatriisi.
Kielce

Kielce (puol. ; ) on Etelä-Puolassa sijaitseva kaupunki, jossa oli vuonna 2009 noin 202 000 asukasta. Se on ollut Świętokrzyskien ("Pyhän Ristin") voivodikunnan pääkaupunki vuodesta 1999, mitä ennen se sijaitsi Kielcen voivodikunnassa. Kaupunki sijaitsee keskellä Pyhän Ristin vuoristoa Silnicajoen varrella. Kaupungin merkittävin elinkeino oli aikaisemmin kalkkikiven louhinta, mutta nykyisin se on kaupan keskus.
Historia.
Ennen toista maailmansotaa kolmannes Kielcen asukkaista oli juutalaisia. Kielceen perustettiin getto huhtikuussa 1941, joka likvidoitiin elokuussa 1942. Osa asukkaista surmattiin ja loput lähetettiin Treblinkaan. Vielä sodan jälkeenkin kaupungissa tapahtui 4. heinäkuuta 1946 pogromi, jossa tapettiin 35 ihmistä. Suuri osa puolanjuutalaisista pakeni sen vuoksi maasta.
Kielce oli vuosina 1975–1998 Kielcen voivodikunnan hallinnollinen keskus.
Lelumuseo.
Muzeum Zabawek on Puolan suurin leikkikalu- ja pelimuseo. Se sijaitsee torin laidalla kaupungin keskustassa.
Kuressaaren lentoasema

Kuressaaren lentoasema sijaitsee Saarenmaan saarella Virossa, kolme kilometriä Kuressaaren kaupungista eteläkaakkoon. Lentoasemalla on kaksi asfalttipäällysteistä kiitotietä. Lentoaseman omistaa AS Tallinna Lennujaam.
Historiaa.
Lentoaseman ensimmäinen kiitotie rakennettiin 1930-luvun jälkipuoliskolla ja lentoasema avattiin virallisesti 6. maaliskuuta 1945. Lentoliikenne kasvoi voimakkaasti seuraavien vuosien aikana ja vuosina 1949–1953 välisenä aikana Kuressaaresta oli jopa 10–14 päivittäistä lentoa Tallinnaan. Uusi terminaalirakennus rakennettiin 1962. Kiitotietä pidennettiin vuonna 1976 ja samalla toinen kiitotie otettiin käyttöön. Terminaalirakennusta uusittiin viimeksi vuonna 2007.
Lentoyhtiöt ja kohteet.
Vuonna 2022 lentoaseman kautta kulki yhteensä 38 749 matkustajaa. Kuressaaresta on lentoja vuonna 2021 Tallinnaan ja Ruhnulle:
The Diplomats

The Diplomats on yhdysvaltalainen hip hop -ryhmä, joka on peräisin New Yorkin Harlemista. Ryhmä tunnetaan myös nimillä Dipset ja Byrdgang.
Cam'ronin ja Jim Jonesin perustamaan ryhmään kuuluvat nykyään myös Freekey Zekey, Juelz Santana, 40 Cal, J.R. Writer, Hell Rell ja Jha Jha. Ryhmä on julkaissut yhteensä neljä albumia ja on erityisen aktiivinen mixtapejen julkaisija. The Diplomatsilla on myös oma levy-yhtiö "Diplomat Records" sekä oma alkoholijuomamerkki, "Sizzurp". Ryhmään on yhteydessä myös muita ryhmiä, kuten Purple City ja brittiläinen S.A.S..
Diskografia.
Albumit:
Mixtapet:
Denis Tumasjan

Denis Aleksandrovitš Tumasjan (, s. 24. huhtikuuta 1985 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa lainalla Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa FK Ufaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Tumasjan siirtyi 18-vuotiaana pietarsaarelaiseen JBK:iin, josta Hannu Touru nosti hänet FF Jaron joukkueeseen elokuussa 2004. Hän pelasi Veikkausliigassa vuonna 2004 viisi ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2005 hän pelasi Jarossa 21 ottelua. Kaudeksi 2006 hän siirtyi Venäjän pääsarjassa pelanneeseen FK Torpedo Moskovaan arviolta 300 000 euron siirtosummalla. Tumasjan siirtyi kaudeksi 2009 FK Ural Jekaterinburgiin.
Ruhnun lentokenttä

Ruhnun lentokenttä () sijaitsee Ruhnun saarella, Virossa. Kenttä sijaitsee saaren eteläosassa. Sen ICAO-koodi on EERU; IATA-koodia sillä ei ole. Lentokenttää ylläpitää valtiollinen AS Tallinna Lennujaam.
Kentällä on yksi nurmipintainen kiitotie (13/31), jonka mitat ovat 600 × 20 m. Kiitotielle ei ole lähestymisvaloja. 
Ruhnulle on säännöllistä reittiliikennettä talvisin. Kaudella 2018–2019, lokakuun alusta huhtikuun loppuun, saksalainen FLN Frisia-Luftverkehr GmbH lentää torstaisin reitin Pärnu–Ruhnu–Kuressaare–Ruhnu–Pärnu.
Berke-kaani

Berke-kaani (n. 1209–1266 Kurajoen ylityksessä, Tbilisi Georgia) oli Kultaisen ordan hallitsija vuosina 1257-1266, vanhemman veljensä Batu-kaanin ja tämän pojan Sartaqin jälkeen. Berken aikana Kultaisesta ordasta tuli Pyhän maan puolustaja, kun hän liittoutui mamelukkien kanssa mongoliheimolaisiaan vastaan.
Tausta.
Berke oli Tšingis-kaanin pojanpojanpoika ja Jotši-kaanin kolmas poika. Vuonna 1235 Berke liittoutui veljiensä Ordan ja Batun kanssa ja marssi valtavan, noin 150 000 miestä käsittäneen armeijan kanssa Siperiasta Volgan Bulgariaan vuonna 1236 ja kiptšakkien maille, jotka he valtasivat. Seuraavaksi he valtasivat Venäjän ruhtinaskunnat ja hävittivät lukuisia Venäjän kaupunkeja maan tasalle.
Berke seurasi Batu-kaania Eurooppaan, jossa Unkari kuningaskunnan Béla IV:n armeija voitettiin Muhin taistelussa vuonna 1241. Suurkaani Ögödein kuoltua vuonna 1242 kaaniperheen jäsenet palasivat Mongoliaan valitsemaan suurkaania, joksi Berke veljineen kannatti Batua. Sen epäonnistuttua he palasivat Venäjälle, jonne perustettiin Kultaisen ordan valtakunta. Ögödein ja Jotšin perillisten vihanpidon vuoksi Kultainen orda ei yrittänyt enää vallata Eurooppaa, vaan kukin hallitsija pyrki varustautumaan sukulaistensa hyökkäyksen varalta.
Valtakausi.
Batun kuoltua vuonna 1255 hallitsijana oli vähän aikaa hänen perijänsä Sartaq, kunnes Berke-kaani tappoi Sartaqin ja sai vallan vuonna 1257. Berke oli kyvykäs hallitsija ja onnistui ylläpitämään ja vakauttamaan vastaperustettua Kultaista ordaa, yhtä Mongolivaltakunnan neljästä itsenäisestä osasta. Hän salli vuonna 1261 ortodoksisen hiippakunnan perustamisen Kultaisen ordan pääkaupunkiin Saraihin Kiovan metropoliitan alaisuuteen, vapautti kirkon verotuksesta ja sai islaminuskoisia oppineita tulemaan hoviinsa. 
Berke kääntyi islamiin ja oli ensimmäinen islaminuskoinen mongolihallitsija. Berke oli napit vastakkain Il-kaanien valtakunnan Hülegü-kaanin kanssa, joka oli hävittänyt Bagdadin vuonna 1258 ja murhannut kalifi Al-Musta'simin ja jonka aluelaajentumishalut Syyriassa ja Egyptissä uhkasivat Berken uskonveljiä. Konflikti kehittyi viimein avoimeksi sodaksi vuonna 1262. Hülegü kärsi tappion Pohjois-Kaukasuksella vuonna 1263, ja Berken veljenpoika Nogai murskasi hänen joukkonsa Terekjoella. Hülegü kuoli vuonna 1265 ja Berke itse seuraavana vuonna taistellessaan Hülegün poikaa Abaqa-kaania vastaan.
Berkeä seurasi Kultaisen ordan valtaistuimelle hänen veljenpoikansa Möngke Temür (1266-1280), joka jatkoi Berken politiikkaa mamelukkien kanssa liittoutumisessa ja Il-kaanien valtakunnan laajenemisen rajoittamisessa. Berken sota Hülegüä vastaan saattoi pelastaa loput Pyhästä maasta, kuten Jerusalemin ja Mekan, Bagdadin kokemalta tuholta.
Paholaisen lampi

Paholaisen lampi ("Devil’s Pond") on Joel Viertelin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2003. Sen pääosissa ovat Tara Reid ja Kip Pardue.
Juoni.
Kauniin Juliannen rikkaat vanhemmat haluaisivat tyttärensä avioituvan. Julianne meneekin naimisiin, mutta aviopuoliso Mitchillä on hämärä menneisyys. Julianne ihmettelee, kun Mitch haluaa häämatkalle syrjäiseen mökkiin keskelle järveä. He lähtevätkin, mutta pian Julianne saa huomata Mitchistä outoja puolia. Mitch nimittäin lupasi Juliannelle kännykän toimivan saarella, mutta niin ei olekaan.
28 päivää myöhemmin

28 päivää myöhemmin () on Danny Boylen ohjaama brittiläinen zombikauhuelokuva vuodelta 2002. Sen pääosissa näyttelevät Cillian Murphy, Naomie Harris, Megan Burns, Brendan Gleeson ja Christopher Eccleston.
Elokuvan jatko-osa "28 viikkoa myöhemmin" tuli ensi-iltaan Suomessa syksyllä 2007.
Juoni.
Elokuva alkaa Isossa-Britanniassa kolmen eläinaktivistin murtautuessa laboratorioon vapauttaakseen siellä olevat sairaat simpanssit. He kohtaavat laborantin, joka kertoo simpanssien kantavan keinotekoista virusta nimeltä "raivo". Laborantti yrittää estää aktivisteja vapauttamasta eläimiä, mutta herkästi pisaratartuntana leviävä virus pääsee vapaaksi. Virukseen sairastunut ihminen menettää sekunneissa vapaan tahtonsa joutuen silmittömän raivon valtaan ja alkaa metsästämään eläviä ihmisiä aikeinaan joko tartuttaa tai tappaa heidät.
28 päivää myöhemmin onnettomuuteen joutunut pyörälähetti Jim herää sairaalasta Lontoossa autuaan tietämättömänä epidemiasta ja huomaa koko kaupungin olevan autio. Ulkona tovin harhailtuaan tämä kohtaa kaksi selviytyjää Markin ja Selenan, jotka kertovat Jimille kaiken viime aikojen tapahtumista. Kolmikko etenee Jimin lapsuudenkotiin, jossa Mark saa syvän haavan raivotautisten hyökkäyksen seurauksena. Selena joutuu tappamaan hänet, minkä jälkeen hän ja Jim lähtevät jälleen matkaan.
Aamulla Jim ja Selena löytävät läheisestä kerrostalosta Frankin ja hänen tyttärensä Hannahin. He kuulevat radiosta sotilaiden hätäilmoituksen sekä lupauksen, että armeijalla on "vastaus epidemiaan". Saavuttuaan etuvartioasemaan ryhmä ei löydä etsimäänsä ja Frank saa tartunnan. Pian joukko sotilaita ilmestyy paikalle, eliminoi Frankin ja vie Jimin, Selenan ja Hannahin hyvin varusteltuun turvataloon. Sisällä majuri Henry West sotilaineen antavat hyvän kuvan itsestään, kunnes Jimille valkenee, että he aikovat käyttää Selenaa ja Hannahia hyväksi.
Jimin vastustettua sotilaita hänet viedään teloitettavaksi muurin reunalle, mutta pääsee pian karkaamaan. Hän palaa takaisin turvatalolle, tappaa Westin sotilaita ja vapauttaa sisään myös raivotautisen sotilaan. Jimin, Selenan ja Hannahin paetessa autoon, yllättää West kolmikon ja ampuu Jimiä vatsaan. Raivotautinen sotilas vetää Westin ulos autosta ja Hannah ajaa Selenan ja Jimin kanssa turvatalon porteista läpi.
Selena pelastaa Jimin kuolemalta ja hän herää pian pienestä maalaistalosta, jossa kolmikko on asunut jo hetken aikaa. Talon yli lentää hävittäjä, jolloin Jim, Selena ja Hannah vievät ulos suuren kankaasta tehdyn, huomiota herättävän kyltin. Pilotti kutsuu suomeksi lisäjoukkoja hakemaan heidät. 
Vaihtoehtoisessa lopussa elvytyksestä huolimatta Jim kuolee vammoihinsa.
Alvin Goldman

Alvin Ira Goldman (1938 – 4. elokuuta 2024) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän toimi filosofian professorina Rutgersin yliopistossa New Jerseyssä, Yhdysvalloissa. Aikaisemmin hän opetti Michiganin yliopistossa ja Arizonan yliopistossa. Goldman väitteli filosofian tohtoriksi Princetonin yliopistossa. Hänen puolisonsa oli filosofi Holly Smith Goldman. Goldmanin keskeisiä tutkimusalueita olivat tietoteoria, mielenfilosofia ja kognitiotiede.
Goldman korosti kognitiotieteen merkitystä tietoteorialle. Tässä hän edustai Quinen naturalisoitua tietoteoriaa. Goldman tutki erityisesti yhteisöllisen tietoteorian kysymyksiä ja sovelsi lähestymistapaansa tietoteoriaan muun muassa oikeustieteeseen (erityisesti näyttöön), äänestämiseen ja tiedostusvälineisiin.
Goldman yhtyi Quineen tieto-opissa siinä suhteessa, että kyvyttömyydestämme valita uskomusiamme seuraa, että tulisi keskittyä uskomusten syntymisen empiiriseen tutkimukseen. Hän kuitenkin erosi tässä Quinesta siinä, että hänen mukaansa tiedolliset asiat voivat silti olla normatiivisia eli ne eivät edellytä uskomusten tahdonalaisuutta. Tämä normatiivisuus viittaa tällöin asioiden totuudellisuuteen, joka on tapa arvottaa uskomuksia.
Luettelo suomenruotsalaisen kalenterin miesten etunimistä

Tämä on täydellinen luettelo miesten etunimistä, jotka esiintyvät Suomen ruotsinkielisessä nimipäiväkalenterissa. Vuonna 2015 nimipäiväkalenterissa oli 362 miestennimeä.
Vuoden 2020 nimipäiväuudistuksen myötä ruotsinkieliseen nimipäiväkalenteriin lisättiin 13 ja vuonna 2025 toiset 13 uutta miesten etunimeä.
Seppo Nikkilä

&lt;br&gt;
Seppo Tapani "Nikki" Nikkilä (s. 23. joulukuuta 1936 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä.
Nikkilä edusti SM-sarjassa Kooveeta vuosina 1955-1969 ja voitti joukkueen ainoan Suomen-mestaruuden vuonna 1968. Nikkilä pelasi yhteensä 203 ottelua, joissa hän saavutti tehopisteet 91+106.
A-maajoukkueessa Nikkilä pelasi 63 ottelua ja keräsi niissä tehopisteet 17+17. Maailmanmestaruuskisoihin hänet valittiin kolme kertaa ja olympialaisiin kerran. (Innsbruck, 1964).
Pääsarjatasolla Nikkilä pelasi myös lentopalloa, jossa hän edusti Järvensivun Kisaa. Jalkapalloa hän pelasi maakuntasarjassa.
Jättipihta

Jättipihta ("Abies grandis") on ainavihanta havupuu, jota tavataan Yhdysvaltain luoteisosissa ja ympäröivillä alueilla merenpinnan tasolta aina 1 800 metrin korkeuteen saakka. Jopa 80-metriseksi kasvava jättipihta on pihtalajeista suurikokoisin.
Kuvaus.
Jättipihta kasvaa yleensä 40–70 metriä korkeaksi, joskus jopa 80-metriseksi. Rungolla on paksuutta suurimmillaan kaksi metriä. Puu on muodoltaan yleensä kartiomainen, muuttuen epäsäännöllisemmäksi vanhemmiten. Alemmat oksat yleensä nuokkuvat alaspäin. Laji on verraten lyhytikäinen suureksi havupuuksi, kuten pihdat yleensäkin, ja elää harvoin yli 300 vuotta.
Jättipihdan neulasmaiset lehdet ovat 2–6 senttimetriä pitkiä ja noin kaksi millimetriä leveitä. Lehdet ovat asettuneet kahteen riviin vaakasuuntaisesti ja versot haarautuvat vastakkaisesti vaakasuuntaisesti, antaen oksille litteän muodon. Käpyjen pituus on 6–12 cm, niissä on 100–150 suomua ja ne murenevat kypsyttyään, noin puoli vuotta pölytyksen jälkeen vapauttaen siemenet. 6–8 millimetriä pitkät soikeat siemenet ovat siivekkäitä.
Levinneisyys ja elinympäristö.
Lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla, Kanadassa Brittiläisessä Kolumbiassa sekä Yhdysvalloissa Montanassa, Idahossa, Washingtonissa Oregonissa ja Kaliforniassa. Puu viihtyy rannikon ja vuoristojen kosteissa metsissä. Alueensa pohjoisosissa se saattaa kasvaa aivan merenpinnan tasolla, eteläosissa jopa 1 800 metrin korkeudella. Jättipihta viihtyy puolivarjoisilla paikoilla ja kestää hyvin erittäin varjoisiakin paikkoja, joskin kasvaa selvästi hitaammin vähemmässä valossa.
Käyttö.
Jättipihdan puuaines on verraten haurasta, ja puuta käytetään lähinnä paperiteollisuudessa. Lajia käytetään myös koristepuuna lauhkeilla vyöhykkeillä, Suomessa se on kestävä vain aivan etelärannikolla. Lisäksi se on läntisessä Pohjois-Amerikassa suosittu joulukuusena.
WizKids Games

WizKids Games on yhdysvaltalainen pääasiassa miniatyyripeleihin keskittyvä yhtiö.
Historia.
Jordan Weisman perusti WizKids yrityksen vuoden 2000 heinäkuussa. Yhtiön perusti pelisuunnittelija Jordan Weisman. Hänen tarkoituksenaan oli perustaa yritys, joka tekisi perinteisestä miniatyyripelaamisesta entistä nauttivampaa, ja luoda pelejä, jotka olisivat edullisia ja heti pelattavissa.
WizKids kehitti uuden tavan pelata miniatyyreillä, kunkin hahmon tiedot olivat painettuina hahmon pohjaan, jolloin erillisiä kirjoja ja tauloita ei tarvittu.
New Yorkista kotoisin oleva Topps osti WizKids:in vuonna 2003. Michael Eisnerin omistama The Tornante Company ja Madison Dearborn Partners ostivat Toppsin toiminnan vuonna 2007.
NECA osti WizKids:in vuonna 2009.
Pelit.
WizKids:in ensimmäinen peli "Mage Knight" julkaistiin ensimmäinen päivä marraskuuta 2000. Uutta pelissä olivat helposti koottavat ja valmiiksi maalatut miniatyyrit. Nyt pelaajat pystyivät keskittymään peliin tarpeeksi, ja aloittamaan pelit nopeasti. Peliin on julkaistu kolme lisäosaa ("The Lost Legion", "Krang" ja "Shades of Tezla").
WizKids on tehnyt monta suosittua pelia Mage Knightin jälkeen. "HeroClix" keskittyi Marvelin sarjakuvahahmoihin, "MechWarrior"-pelissä pelaajat käyttävät miniatyyrirobotteja vihollista vastaan ja "MLB SportsClix" teki pelaajasta oman baseball-joukkueen valmentajan.
Pirates CSG oli WizKidsin ensimmäinen koottava miniatyyri strategiapeli. Siinä pelaajat käyttivät muovikorteista irrotettavia, valmiiksi maalattuja ja helposti koottavia miniatyyrilaivoja. "RocketMen" jatkoi koottavien miniatyyripelien sarjaa taisteluilla avaruudessa. "Tsuro", Wizkidsin ensimmäinen lautapeli toi pelaajille elegantin strategiapelin vauhdikkaimmassa muodossa.
Samuli Paronen

Samuli Paronen (23. toukokuuta 1917 Virolahti – 26. elokuuta 1974 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjailija, taidemaalari ja työmies. Vaikka vaatimattomissa oloissa elänyt Paronen julkaisi esikoisteoksensa vasta 47-vuotiaana ja kuoli jo 57-vuotiaana, hän ehti kirjoittaa arvostetun tuotannon: kahdeksan romaania, novellikokoelman ja aforismikokoelman "Maailma on sana", josta hänet parhaiten tunnetaan.
Elämä ja ura.
Paronen syntyi Virolahden Ravijoen kylässä ja oli vanhempiensa Väinö Parosen ja Ida o.s. Tasan ainoa lapsi. Suutari-isä oli ollut perustamassa paikallista työväenyhdistystä ja punakaartin jäsenenä osallistui Suomen sisällissotaan. Väinö Paronen ei osallistunut väkivaltaisuuksiin tai taistelutoimiin, mutta hänet vangittiin toukokuussa 1918. Hän kuoli Tammisaaren vankileirillä saman vuoden elokuussa.
Ompelutöillä itsensä ja poikansa elättänyt äiti puolestaan kuoli influenssaan vuonna 1932. Näin Samuli Paronen jäi orvoksi 14-vuotiaana. Paroselle määrättiin holhooja, mutta hän jäi kuitenkin asumaan kotimökkiinsä.
Kansakoulun jälkeen Paronen elätti itsensä työmiehenä lähinnä metsä- ja maataloustöissä. Vuonna 1935 hän pestautui holhoojansa luvalla merimieheksi, minkä jälkeen hän oli kesät sillilaivoilla ja talvet rakennustyömailla. Helsingissä asuessaan Paronen meni naimisiin vuonna 1937 vuokraemäntänsä Aino Meurosen kanssa, joka oli häntä 20 vuotta vanhempi. Avioliitto jäi lapsettomaksi.
Eri paikoissa asuttuaan hän osti vuonna 1950 vaimonsa kanssa Janakkalasta maatilan. Siellä hän kirjoitti esikoisromaaninsa "Kesä Aataminkylässä".
Vuodesta 1964 lähtien Paronen asui osa-aikaisesti Riihimäellä ja muutti sinne pysyvästi vuonna 1968. Riihimäkeläiset tunnistivat Parosen pitkän ja kumaraisen hahmon isosta mustasta huopahatusta, joka peitti tummat tuuheat hiukset. Samuli Paronen oli tuttu näky Riihimäellä, sillä hän istuskeli mielellään puistoissa ja lukusaleissa, asemakahvilassa kahvilla tai syömässä. Hän hankki lisätienestiä rakennuksilla apumiehenä. 
Paronen kuoli keuhkosyöpään 1974 Ahveniston sairaalassa.
Ravijoen kylässä on Parosen mukaan nimetty Samuli Parosen tie.
Samuli Paronen -palkinto.
Samuli Paronen -palkinto myönnetään ansioista aforistiikan alalla. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2006. Palkinnon jakaa Suomen aforismiyhdistys.
Pianosonaatti nro 29 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 29 B-duuri op. 106, lisänimeltään Hammerklavier, on yksi romantiikan ajan teknisesti vaativimmista pianosonaateista Franz Lisztin h-molli-sonaatin ohella. Beethoven sävelsi Hammerklavieria kesästä 1817 syksyyn 1818.
Sonaatti on syvällinen ja vaativa. Teoksessa on neljä osaa, ja sen kesto vaihtelee neljästäkymmenestä minuutista viiteenkymmeneen esitystemposta riippuen. Syntyaikanaan se oli Beethovenin ja samalla maailman pisin tunnettu sonaatti. Teoksen taustalla on myös Beethovenin vaikea rahapula, jonka takia hänen oli pakko saada teos valmiiksi lyhyessä ajassa. Ainutlaatuinen on myös Beethovenin jälkikäteen tähän sonaattiin tekemä muutos (kts. "Adagio"). 
Hammerklavier () on ensimmäinen "suuri" sonaatti, johon on sulautettu eri tyylikausien musiikkia. Sonaatti sisältää fuugan (barokki) ja sonaattimuotoisen osan (klassismi). Finaalissa on tosin myös häivähdys romantiikkaa.
Sonaatin rakenne.
Sonaatin ensimmäinen osa alkaa teemalla (ks. nuottiesimerkki). Fermaatit eli pidäkkeet luovat jännitystä. Sävellaji vuorottelee B-duurin ja G-duurin välillä, mikä oli aikanaan ennenkuulumaton ratkaisu. G-duuri-teeman jälkeen palataan avausteemaan, mutta se soi hieman mahtipontisemmin kuin alussa. 
Sonaatin toinen osa on scherzo, jonka tarkoitus on vain hieman keventää tunnelmaa raskaan alkuosan jäljiltä. Scherzo kestää vain noin kolme minuuttia ja on hyvin eloisa. Sen teemaa on jopa luonnehdittu parodiaksi ensimmäisen osan teemasta. Trio on paljon dramaattisempi. Beethoven lisäsi tähän vielä dramaattisen väliosan, "Preston". Siinä tahtilajiksi vaihtuu 2/4. Lopussa alkuteema palaa, ja osa päättyy forte-sointuihin.
Adagio on sonaattimuotoinen hidas osa. Se on soittajalle erittäin raskas. Adagiossa on epätavallista myös se, että puoli vuotta sonaatin valmistumisen jälkeen Beethoven lähetti kustantajalle yhden tahdin liitettäväksi osan alkuun. Kustantaja kertoi myöhemmin:
"Minun on tunnustettava, että tahtomattani ajattelin, onko vanha opettajani todella tullut hulluksi – moinen huhu on jo jonkin aikaa kiertänyt. Lisätä nyt kaksi säveltä niin suurenmoiseen teokseen, jota oli työstetty perinpohjaisesti ja joka oli valmistunut jo puoli vuotta aiemmin!! Ja kuitenkin näiden kahden sävelen vaikutus on hämmästyttävä. Koskaan ennen ei näin vaikuttavia ja tärkeitä säveliä ole liitetty valmiiseen sävellykseen, ei vaikka niitä olisi suunniteltu alusta asti."
Viimeinen osa, Largo – Allegro risoluto, alkaa rauhallisesti. Välillä sonaatti ryöpsähtelee nopeita juoksutuksia, mutta hitaat soinnut fermaatteineen pysäyttävät tunnelman. Suuren tunteidenpurkauksen jälkeen tahtilaji vaihtuu 4/4:stä 3/4:aan ja sävellaji A-duurista B-duuriin. Silloin alkaa "Fuga a tre voci", kolmiääninen fuuga. Pianisti saa esittää nopeaa ja paikoin raskasta kolmiäänistä fuugaa yli 10 minuuttia, ja hänen on jaksettava irrotella vielä lopussakin. Finaali vain vaikeutuu loppua kohden. Hammerklavier kuuluu musiikinhistorian suurimpien pianosonaattien joukkoon.
Amiraliteetin piiri

Amiraliteetin piiri () on hallintopiiri Pietarin kaupungin keskustassa Venäjällä. Koillisessa se rajoittuu Keskustan piiriin, kaakossa Moskovan piiriin, lounaassa Kirovin piiriin sekä luoteessa Nevaan ja Vasilinsaaren piiriin. Asukkaita on 154 900 henkeä (vuonna 2008).
Kunnat.
Amiraliteetin piiri jakautuu kuuteen kuuteen kuntaan (kaupunginosaan):
Piirihallinnon päämies on Aleksandr Ljubimov.
Tetrakromaattinen värinäkö

Tetrakromaattinen värinäkö eli nelivärinäkö on kyky havaita värejä neljällä eri silmän verkkokalvolla olevalla valoa aistivalla tappisolutyypillä. Se on yleinen monella eläimellä, mutta harvinainen ihmisellä.
Ihmisellä.
Joillakin värisokeutta aiheuttavaa alleelia kantavilla naisilla voi olla tavanomaisten kolmen tappisolutyypin lisäksi poikkeava neljäs tappisolutyyppi, joka on herkkä pitkäaaltoiselle valolle. Tavallisesti tällainen poikkeama ei kuitenkaan anna henkilölle nelivärinäköä.
Erään arvion mukaan naisista noin 2–3 prosentilla on tetrakromaattinen näkö, jolloin he saattavat voida nähdä jopa 100 miljoonaa eri väriä.
Nelivärinäkö saa henkilön näkemään värisävyjä, joita muut ihmiset eivät näe. Hän näkee myös erilaisina sellaiset värit, joita tavalliset ihmiset pitävät samana värinä. Tämän seurauksena nelivärinäköinen henkilö voi suunnittelijana valita värejä, jotka hänestä itsestään näyttävät kirkkailta mutta tavallisten ihmisten silmissä himmeiltä, tai väriyhdistelmiä, joista kuviot eivät erotu.
Eläimillä.
Monilla linnuilla, matelijoilla ja makean veden kaloilla sekä esimerkiksi joillain perhosilla on nelivärinäkö.
Luettelo suomenruotsalaisen kalenterin naisten etunimistä

Tämä on täydellinen luettelo naisten etunimistä, jotka esiintyvät Suomen ruotsinkielisessä nimipäiväkalenterissa. Vuonna 2015 nimipäiväkalenterissa oli 409 naistennimeä.
Vuoden 2020 nimipäiväuudistuksen myötä ruotsinkieliseen nimipäiväkalenteriin lisättiin 25 ja vuonna 2025 vielä 14 uutta naisen etunimeä.