tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chichester

Chichester on asukkaan katedraalikaupunki ("city") ja asukkaan kunta ("civil parish") West Sussexin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se toimii hallinnollisena keskuksena sekä kreivikunnalle että Chichesterin hallintopiirille, jonka alueella on 66 muuta kuntaa ja yhteensä asukasta.
Kanava yhdistää sen Chichesterin satamaan. On arveltu, että se saattoi olla roomalaisten ensimmäinen sillanpääasema Britanniassa. Kaupungissa on Pyhälle kolminaisuudelle omistettu Chichesterin tuomiokirkko ja melko paljon kaupunginmuuria jäljellä. Siellä pidetään vuosittain heinäkuussa kolmiviikkoiset taide- ja musiikkifestivaalit ("Chichester Festivities").
Alueella sijaitsee myös Goodwoodin moottorirata.
Chichesterin ystävyyskaupunkeja ovat Chartres Ranskassa ja Ravenna Italiassa.
Histamiini (hevonen)

Histamiini on lastenkirjailija Raili Mikkasen luoma kuvitteellinen hahmo, pieni pilkullinen hevonen. Televisiossa se on esiintynyt Ylen joulukalenterisarjoissa vuosina 1980 ja 1985. Irja Raninin ohjaamissa tv-ohjelmissa Histamiini ja muut hevoset oli toteutettu marionettinukkeina. Histamiinin ääntä esitti Irja Raninin puoliso, näyttelijä Matti Ranin. Histamiinin tunnuslause on "Klip-klop, klip-klop, hevonen on pop."
Kirjat ja muut julkaisut.
Histamiinista on myös olemassa VHS videotallenteita ja lp-levyjä ja äänikirjoja (c-kasetti).
Fruitarismi

Fruitarismi (joskus myös fruitismi tai fruitarianismi) on ruokavalio, jonka määritellään yleensä koostuvan pelkistä hedelmistä. The Fruitarian Foundation -järjestö on määritellyt fruitarismin ruokavalioksi, jossa syödään pelkkiä kypsentämättömiä hedelmiä, mutta he pitävät myös pähkinöitä hedelminä. Jyrkimmässä fruitarismissa syödään vain itsestään kasvista pudonneita hedelmiä.
Intiassa fruitarismi on erään lähteen mukaan ruokavalio, jossa pääpaino on kukkivien kasvien lisääntymiseen liittyvien osien ravintokäytöllä. Tällöin siihen sisältyy muutakin kuin hedelmien syöntiä. Fruitarismia esiintyy intialaisen jainalaisuskonnon yhteydessä. 
Fruitarismin taustalla olevia ajatuksia.
Fruitaristiti vetoavat siihen, että kukkivien kasvien siementen ympärille kehittynyt hedelmä on nimenomaan syötäväksi tarkoitettu ravintovarasto. Viljaa ei fruitaristi kuitenkaan syö siksi, että sen korjaamiseksi tuhotaan koko kasvi.
Hedelmien ylivertaisuuden perusteena fruitarismia puolustettaessa esitetään se, että hedelmä on ruoka-aineista "täydellisin". Lisäksi fruitaristit kokevat hedelmien olevan miellyttävintä, kauneinta ja herkullisimmalta tuoksuvaa ruokaa.
The Fruitarian Foundation -järjestön mukaan hedelmissä ja pähkinöissä on kaikki tarvittavat ravintoaineet juuri oikeassa suhteessa. Tämä käsitys ei ole kuitenkaan tieteen tukema. 
Fruitaristit välttävät elävän ravinnon kannattajien tavoin kuumennettua ja prosessoitua ruokaa. Lisäksi he pitävät lihaa, kalaa ja muita eläinkunnan tuotteita jopa myrkyllisinä, koska ajattelevat niiden tuottavan fyysistä pahaa oloa sekä pahoja ajatuksia ja tunteita.
Fruitarismin riskit.
Fruitariaaninen ruokavalio johtaa helposti aliravitsemukseen, eikä puhtaasta kasvisravinnosta voi saada esimerkiksi elintärkeää B12-vitamiinia. Puutteellisesti koostettu fruitaristinen ruokavalio saattaa altistaa myös esimerkiksi kalsiumin ja D-vitamiinin puutteelle.
Zhanna D’Art -nimellä tunnetuksi tullut fruitarismista videoita tehnyt miljoonayleisön tubettaja Žanna Samsonova kuoli vain 39-vuotiaana aliravitsemukseen liittyneeseen kolerankaltaiseen infektioon vuonna 2023. Samsonova noudatti ainakin seitsemän vuotta ruokavaliota, johon kuului vain hedelmiä, hedelmämehuja ja auringonkukan versoja. Samsonova oli venäläistä alkuperää, mutta oleskeli viimeiset 17 vuotta eri Aasian maissa.
Raili Mikkanen

Raili Kirsti Tellervo Mikkanen (o.s. Räsänen, s. 2. kesäkuuta 1941 Savonlinna) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura.
Mikkanen valmistui ylioppilaaksi Mikkelin Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1959 ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1968. Hän työskenteli IBM:n tiedottajana 1969–1971, Työtehoseuran toimitussihteerinä 1971–1973, verohallinnon tiedottajana 1973–1981, Espoon kaupungilla 1981–1988) ja Helsingin kaupungilla (1988–2005). Hän on kirjoittanut myös lehtiin.
Mikkasen teokset edustavat eri kirjallisuudenlajeja. Hän on kirjoittanut niin lapsille, nuorille kuin aikuisillekin. Tunnetuin Mikkasen luoma hahmo lienee televisio-ohjelmassakin esiintynyt Histamiini-hevonen, josta on ilmestynyt 12 kirjaa. Histamiini-sarjan lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa teoksen "Koukussa" (1997), joka kertoo tositapahtumiin pohjautuvan tarinan narkomaniaan ajautuneesta suomalaistytöstä. Mikkanen haastatteli kirjaa varten Kiskon huumeklinikan nuoria.
2000-luvulla Mikkanen on erikoistunut historiallisiin nuorten- ja aikuistenromaaneihin. Teoksestaan "Ei ole minulle suvannot!" (2002) Mikkanen sai Finlandia Junior -palkinnon. Vuonna 2008 ilmestynyt historiallinen romaani "Unelmien varjot" kertoo Jalmari Leväsen vaiheista. Vuonna 2012 hän sai Anni Swan -mitalin teoksesta "Suomen lasten linnakirja". Mikkanen on kirjoittanut myös selkokielisiä teoksia.
Mikkasella on kolme aikuista lasta. Pari kirjaa Raili Mikkanen on kirjoittanut yhteistyössä poikansa Niko Mikkasen kanssa.
Keikyän kirkko

Keikyän kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema puukirkko Keikyän kylässä Sastamalan kaupungissa.
Se on vuonna 2009 Sastamalan seurakuntaan liitetyn entisen Keikyän seurakunnan (joka muodosti vuosina 1981–2008 Kiikan seurakunnan kanssa Äetsän seurakuntayhtymän) järjestyksessään kolmas kirkko. Kirkko on puinen, jugend-tyylinen, tornillinen ristikirkko. Kirkko vihittiin käyttöön adventtisunnuntaina 1912.
Kirkko on peruskorjattu kahdesti, ensimmäisen kerran 1960-luvun alussa ja toisen kerran vuonna 1997. Neljäntenä adventtisunnuntaina 1997 valmistuneessa laajassa peruskorjauksessa kirkko pyrittiin palauttamaan Stenbäckin suunnittelemaan alkuperäiseen asuun.
Kirkossa on vuodelta 1753 peräisin oleva alttaritaulu "Vanha Simeon Jeesus-lapsi sylissä", joka oli jo Keikyän kahdessa aikaisemmassa kirkossa.
Urut.
Alkuperäiset urut olivat vuonna 1917 kauppaneuvos Alfred Viljasen lahjoittamat Kangasalan urkutehtaan 12-äänikertaiset urut. Nykyiset urut hankittiin vuoden 1960 peruskorjauksessa. Ne ovat 18-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon urut.
Aikaisemmat kirkot.
Ensimmäinen pyhäkkö saatiin Keikyään jo 1680-luvulla. Se oli pieni ja vaatimaton.
Kun suuremmalle kirkolle tuli tarve, vanha kirkko purettiin ja sen materiaaleja käytettiin uuteen kirkkoon. Uusi kirkko oli ristinmuotoinen ja valmistui 1830. Se oli punamullalla maalattu ja siinä oli tilaa 300–400 hengelle. Ajan myötä tämäkin kirkko havaittiin pieneksi ja purettiin. Jälleen rakennusaineita käytettiin seuraavan kirkon rakentamiseen.
Kotkan kirkko

Kotkan kirkko on vuosina 1897–1898 rakennettu punatiilikirkko Kotkan keskustassa Kotkansaarella. Rakennus kuuluu Kotka–Kymin seurakunnan tiloihin.
Arkkitehtuuri.
Kotkan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, joka edustaa uusgoottilaista tyyliä. Suunnittelija on kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck, jonka käsialaa on ulkoisesti lähes samanlainen Mikkelin tuomiokirkko, joka on kuitenkin pitkäkirkko ilman poikittaistilaa. Sisätilat niissä ovat kuitenkin erilaiset. Kotkan kirkon sisätilaa hallitsee pilareiden kannattama lehterikerros. Pilarit jakavat salin kolmeen laivaan. Salissa on noin 1 500 istumapaikkaa. Kuorissa on lasimaalausikkunat ja kirkon sivuilla kuusimetriset yli 2 000 lasinpalasta kootut ruusuikkunat, joista toisen keskusaiheena on Jumalan Karitsa, Agnus Dei. Toisessa on keskiössä pelikaani. Kirkon 54 metriä korkeassa tornissa on aikaa näyttävä kello. Kirkkoa ympäröi puistomainen tontti, jolla sijaitsee viime sotien sankarihauta-alue.
Esineistö.
Kirkossa on 44-äänikertaiset Martti Porthanin urkurakentamon urut, jotka valmistuivat kirkon satavuotisjuhlaan 1998. Urut ovat barokkiurut ja niiden esikuvana on 1700-luvulla rakennetut Freibergin tuomiokirkon urut Saksassa. Pekka Halosen maalaama alttaritaulu "Kuninkaitten kumarrus" vuodelta 1900 kuvaa Itämaan tietäjiä Jeesus-lapsen seimen äärellä. Taulussa taustalla olevalle tietäjälle Halonen on antanut omat kasvonsa.
Kirkon ikkunoissa on koristeelliset lasimaalaukset, jotka on tilattu Saksasta. Kirkon valaisimet on valmistettu Stenbäckin ja Lindroth -nimisen sepän yhteistyönä. Valaisimet ovat tiettävästi ensimmäiset Suomessa valmistetut kirkkovalaisimet.
Kirkossa on aikaa näyttävä tornikello. Mekaaninen kellokoneisto poistettiin käytöstä, mutta jätettiin paikalleen 1990-luvun lopussa, jolloin torniin asennettiin sähköinen kello. Se kuitenkin lakkasi toimimasta 2009, jolloin mekaaninen kello päätettiin kunnostaa. Tornikellon korjaus maksoi noin 52 000 euroa. Koneisto on nyt lämpimissä tiloissa. Kellon koneiston on alun perin 1898 rakentanut ruotsalainen kellomestari Linderoth.
Rick Tocchet

Rick Tocchet (s. 9. huhtikuuta 1964, Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisena NHL-liigassa vuosina 1984–2002. Hän toimi Arizona Coyotesin päävalmentajana kauden 2020-2021. Hän toimi Vancouver Canucksin päävalmentajana 2023–2025 Hän on toiminut Philadelphia Flyersin päävalmentajana toukokuusta 2025 lähtien.
Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään kuudennella kierroksella (numerolla 125) vuonna . Hän pelasi 18 kautta kestäneellä urallaan yli 1000 ottelua, tehden niissä 952 pistettä. Tocchet päätti pelaajauransa kauden 2001–2002 jälkeen. Pelaajana hänet tunnettiin kovana taklaajana.
Kaudella 2005–2006 hän oli yksi Phoenix Coyotesin apuvalmentajista. Tocchet toimi vuoden 2005 lopussa lyhyen aikaa Wayne Gretzkyn sijaisena Coyotesin päävalmentajana, kun Gretzky piti taukoa äitinsä sairauden ja kuoleman vuoksi.
Helmikuussa 2006 Tocchet asetettiin syytteeseen toimimisesta laittomassa vedonlyöntiringissä. Hän myönsi syytökset oikeiksi toukokuun lopulla 2007.
Tocchet siirtyi Tampa Bay Lightningin päävalmentajaksi marraskuussa 2008 erotetun Barry Melrosen tilalle. Tocchetin ensimmäinen kokonainen kausi Tampa Bayn valmentajana oli 2009–2010. Joukkue jäi kolmannen kerran perättäin NHL:n pudotuspelien ulkopuolella, ja se erotti kauden päätteeksi sekä Tocchetin että toimitusjohtaja Brian Lawtonin.
Kesäkuussa 2014 Pittsburgh Penguins palkkasi Tocchetin apulaisvalmentajaksi. 
Kesällä 2017 Arizona Coyotes palkkasi hänet päävalmentajakseen. Toukokuussa 2021 Tocchet ja Coyotes ilmoittivat, ettei Tocchet jatka enää joukkueen valmentajana.
Tammikuussa 2023 Vancouver Canucks nimitti Tocchetin päävalmentajakseen erotetun Bruce Boudreaun tilalle.
Huhtikuussa 2025 Canucks ilmoitti ettei Tocchet jatka joukkueen päävalmentaja.
Toukokuussa 2025 Philadelphia Flyers palkkasi Tochhetin päävalmentajakseen.
Hope (timantti)

Hope-timantti on tiettävästi maailman suurin sininen timantti. Se painaa 45,50 karaattia. 
Alkuperä ja katoaminen.
Intia oli ainoa timanttien tuottajamaa 1700-luvun alkuun asti, ja kauppamatkustaja Jean-Baptiste Tavernier toi sieltä sinisen timantin muiden timanttien joukossa. Ranskan kuningas Ludvig XIV osti tämän timantin 1668 ja se tuli tunnetuksi nimellä "Diamant bleu de la Couronne de France" (suom. Ranskan kruunun sininen timantti). Timantin paino oli tällöin 112 karaattia. Ludvig lahjoitti sen markiisitar Montespanille. Timantti hiottiin uudelleen 1673, jolloin sen painoksi tuli 67 ka. Kuningatar Marie Antoinette omisti timantin aina Ranskan vallankumoukseen asti. Ranskan kruununjalokivet varastettiin 1792 vallankumouksen sekavissa oloissa. Sinistä timanttia ei löydetty muiden mukana.
Nykyinen timantti.
John Francillion kuvaili 1812 Daniel Eliasonin omistuksessa olevan sinisen timantin, jonka hän oli ostanut kuningas Yrjö IV:ltä.
Pankkiiri Henry Philip Hope osti 1830 nykyiseen muotoonsa hiotun sinisen timantin. Pidetään todennäköisenä, että Hope-timantti on hiottu Ranskan sinisestä timantista.
Nykyään Hopen omistaa Smithsonian-instituutti. Hope-timantin väitetään tuovan omistajalleen epäonnea. Tavernier menetti omaisuutensa pian paluunsa jälkeen. Markiisitar Montespanin väitettiin harjoittavan mustaa magiaa ja Marie Antoinetten mestaus lisäsi timantin huonoa mainetta.
Euran kirkko

Euran kirkko on kivestä ja tiilestä vuonna 1898 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko Euran kunnan kirkonkylässä. Kirkko on oletettavasti järjestyksessään seurakunnan kolmas kirkko. Euran seurakunta on ollut olemassa emäseurakuntana jo vuodesta 1445 ja sen ensimmäinen, Pyhän Mikaelin kirkko oli jo tällöin olemassa. Nykyistä edellinen kirkko oli vuodelta 1728 ja se oli tyypillinen yksinkertainen lounaissuomalainen torniton pitkäkirkko. Tämä kirkko purettiin vuonna 1897. Nykyisen kirkon seinät on muurattu luonnonkivestä ja torni sekä päädyt tiilestä.
Kirkkoon mahtuu noin 800 henkeä, ja se on muodoltaan pitkäkirkko. Taidemaalari Alexandra Frosterus-Såltinin vuonna 1899 maalaama alttaritaulu kuvaa Jeesuksen ylösnousemusta. Lisäksi kirkossa on keskiajalta peräisin oleva krusifiksi.
Nykyiset kirkon urut ovat 21-äänikertaiset Kangasalan urkurakentamon vuonna 1938 valmistamat ja niissä on pneumaattinen koneisto, 3 sormiota ja jalkio. Alkuperäiset urut olivat Bror Axel Thulén Kangasalla vuonna 1902 rakentamat urut. Osa vanhojen urkujen äänikerroista on säilytetty vuoden 1938 uruissa.
Kirkon tornissa on kolme kelloa, jotka ovat vuosilta 1681, 1694 ja 1897. Kaksi vanhempaa kelloa lienevät olleet käytössä jo edellisen kirkon kelloina.
Euran kirkko ympäristöineen kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Dornogovi

Dornogovi () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Gobin autiomaassa ja rajautuu Ömnögovin, Dundgovin, Govisümberin, Hentiin ja Sühbaatarin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 57 930 asukasta ja sen pinta-ala on 109 500 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Sainšand.
Aluejako.
Provinssi on jakaantunut 14 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Reima Salonen

Reima Untamo Salonen (s. 19. marraskuuta 1955 Taivassalo) on urheilu-uransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen parhaat saavutuksensa ovat Euroopan mestaruus Ateenan kisoissa vuonna 1982 ja Malmössä saavutettu MM-pronssi vuodelta 1976. Salosen 18. syyskuuta 1976 syntynyt MM-pronssiaika 3.58.52 oli uusi Pohjoismaiden ennätys.
Salonen edusti Turun Weikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Klaus Peurla. Salonen on 178 cm pitkä ja hän painoi 71 kg aktiiviuransa aikana. Päätettyään uransa Soulin olympiakisoihin hän on jatkanut toimimista kävelyn parissa, muun muassa valmennustehtävissä. 
Ammatiltaan Reima Salonen on kalastaja jo kolmannessa sukupolvessa, ja hänet on entisen puolisonsa Pirjon kanssa palkittu vuoden 2003 Pro Kala -palkinnolla. Salonen työskenteli urheiluvuosiensa aikana myös palomiehenä Neste Oy:n Naantalin jalostamolla.
Kunnallisvaaleissa 1988 Salonen valittiin Turun kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta. Myöhemmin hän on toiminut Taivassalossa Vasemmistoliiton kunnanvaltuutettuna.
Darhan-Uul

Darhan-Uul () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ulan Batorin pohjoispuolella ja on kokonaan Selengen provinssin ympäröimä. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 90 642 asukasta ja sen pinta-ala on 3 280 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Darhan.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu neljään pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Govisümber

Govisümber () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan itäosassa Ulan Batorin kaakkoispuolella ja rajautuu Hentiin, Dornogovin, Dundgovin ja Tövin provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 13 081 asukasta ja sen pinta-ala on 5 540 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Tšoir.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu kolmeen pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Suomen Liberaalidemokraatit

Suomen Liberaalidemokraatit ry oli liberaali poliittinen ryhmittymä 1993–1994. Liberaalidemokraatit syntyi Liberaalisen Kansanpuolueen joistakin aktivisteista johtajanaan LKP:sta lähtenyt Reima Luoto.
Puolueen perustaminen osaltaan hajotti liberaalien rivit. Tosin muutakin hajoamista esiintyi samoina aikoina, kuten siirtymistä Nuorsuomalaisiin.
Pavel Bure

Pavel Vladimirovitš Bure (, s. 31. maaliskuuta 1971 Moskova, Neuvostoliitto) on ammattilaisuransa lopettanut venäläinen jääkiekkoilija.
Buren pelipaikka oli oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan useita kausia NHL:ssä sekä edusti Venäjän ja Neuvostoliiton maajoukkueita. Bure ilmoitti peliuransa päättämisestä 1. marraskuuta 2005 vedoten polvivaivoihin. Sittemmin hän on toiminut manageritehtävissä Venäjän olympiakisajoukkueessa.
Lempinimi "Venäläinen raketti" juontuu hänen erittäin kovasta luistelunopeudestaan. Pavel Bure muistetaan Suomessa varsinkin 1998 Naganon olympialaisten Suomen ja Venäjän välisestä välieräottelusta, jossa Bure viimeisteli peräti viisi maalia Suomen verkkoon. Pavelin veli Valeri on myös entinen NHL-jääkiekkoilija ja veljesten isä Vladimir Bure oli muun muassa Euroopan mestaruuden ja neljä olympiamitalia urallaan saavuttanut uimari, joka sittemmin toimi Vancouver Canucksin ja New Jersey Devilsin fysiikkavalmentajana.
Govi-Altai

Govi-Altai () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Bajanhongorin, Zavhanin ja Hovdin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 53 223 asukasta ja sen pinta-ala on 141 400 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Altai.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu 18 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Hematiitti

Hematiitti eli verikivi on raudan ja hapen yhdiste (Fe2O3). Sana hematiitti on johdettu kreikan sanasta "hemos", joka tarkoittaa verta.
Hematiitin perusväri on teräksenharmaa, mutta rapautuessaan se muuttuu verenpunaiseksi. Rapautunutta, haurasta hematiittia käytetään väriaineena. Hematiittia esiintyy myös tiiviinä ja punaisena. Eriväristen hematiittien kemiallinen koostumus on sama, mutta niiden kiderakenteet poikkeavat toisistaan.
Esiintyminen ja käyttö.
Hematiittia esiintyy yleensä kasaumina, pyöreinä muhkuraisina muodostumina tai kapeina levyinä, jotka kasvavat ristiin. Jälkimmäiset ovat suosittuja keräilijöiden kokoelmissa ja niitä kutsutaan ns. "rautaruusuiksi".
Hematiitti on yleinen sedimenttisyntyisten kivien rautamalmi suurissa esiintymissä, joita on mm. Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ukrainassa ja Brasiliassa. Magnetiitti ja hematiitti ovat koostumukseltaan hyvin samanlaisia ja ne esiintyvät usein samoilla alueilla, minkä takia hematiittia louhitaan usein myös magnetiitin korvikkeena. Suomen suurimmat hematiittiesiintymät ovat Kolarin ja Kittilän alueilla.
Hematiitista tehdään myös korukiviä. Erityisesti tiiviit ja paremmin iskunkestävät hematiitit hiotaan koruiksi. Ne säilyttävät kiiltonsa pidempään, eivät hapetu ja ovat kestäviä. Hienoksi jauhettua hematiittipölyä käytetään myös väriaineena.
Hematiitti on varsin yleinen mineraali, mutta metallinhohtoisia tai punaisia rapautumattomia hematiitteja voi olla vaikea löytää suurina kappaleina muualta kuin varsinaisista esiintymistä.
Pseudomorfoosit.
Hematiitti muodostaa myös usein pseudomorfooseja magnetiitin kanssa. Tämä tarkoittaa sitä, että koostumukseltaan hyvin samanlainen mineraali on kiteytynyt kovaan materiaaliin, esimerkiksi kvartsiin, ja magnetiitin liuetessa pois se jättää kovaan, liukenemattomaan kvartsiin kolon, joka täyttyy hematiitilla. Näin syntyy pseudomorfoottinen kide. Se saattaa olla kidejärjestelmältään sama liuenneen mineraalin kanssa, mutta sen kidehilat eivät mene kohtisuoraan pintojen kanssa. Tällaisia hematiitin muodostamia pseudomorfoottisia kiteitä kutsutaan "martiitiksi" (ks. kuva). Vaikka martiitti on periaatteessa samaa ainetta kuin hematiitti, se luokitellaan silti omaksi mineraalikseen.
Fysikaalisia ominaisuuksia.
Hematiitin kovuus on 5–6. Viiru on punaruskea tai kirsikanpunainen. Kiilto on himmeä tai multamainen, mutta voi myös esiintyä metallinkiiltoisena.
Bajanhongor

Bajanhongor () on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Govi-Altain, Zavhanin, Arhangain, Övörhangain ja Ömnögovin provinsseihin sekä etelässä Kiinaan. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 75 690 asukasta ja sen pinta-ala on 116 000 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Bajanhongor.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu 20 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Kolmas diadokkisota

Kolmas diadokkisota käytiin vuosina 314 eaa. – 311 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Toisen diadokkisodan jälkeen Antigonos I oli saanut valtaansa suuren osan Vähästä-Aasiasta. Häntä vastaan asettuivat Egyptin satraappi Ptolemaios I, Traakian satraappi Lysimakhos ja Makedonian hallitsija Kassandros. Antigonos sai tuekseen Polyperkhonin, jolla oli hallinnassaan osa Peloponnesoksesta. 
Sodan aluksi Antigonos hyökkäsi Syyriaan, joka oli Ptolemaioksen hallinnassa. Ptolemaios kukisti Antigonoksen pojan Demetrioksen Gazan taistelussa vuonna 312 eaa. Samalla Seleukos varmisti itselleen Babylonin ja muut itäiset maakunnat. Antigonos sopi rauhasta Ptolemaioksen, Kassandroksen ja Lysimakhoksen kanssa, mutta jatkoi kuitenkin sotaa Seleukoksen kanssa. Vaikka Antigonos piiritti Babylonia vuonna 309 eaa., sai Seleukos hänet perääntymään Vähään-Aasiaan. Samoihin aikoihin Kassandros antoi murhata kuningas Aleksanteri IV:n ja hänen äitinsä Roksanen. Aleksanteria pidettiin kuitenkin vielä kuninkaana, koska Kassandros ei julkistanut hänen kuolemaansa.
Jeremy Irons

Jeremy John Irons (s. 19. syyskuuta 1948 Cowes, Wightsaari, Britannia) on palkittu englantilainen näyttelijä.
Ura.
Southamptonin edustalla Wightsaarella syntynyt Irons kävi lapsena Dorsetissa Sherbonen koulua. Hän soitti rumpuja kavereidensa kanssa perustamassaan yhtyeessä, pyrki opiskelemaan eläinlääkäriksi mutta ei päässyt ja hakeutui näyttelijänkoulutukseen Bristol Old Vic Theatre Schooliin.
Irons aloitti näyttelijänuransa esiintymällä West End -teatterissa Bristolissa ja suoritti elokuvadebyyttinsä draamaelokuvassa "Ninjinsky" vuodelta 1980. Hän teki ensimmäisen pääosaroolinsa jo seuraavassa elokuvassaan, vuonna 1981 ilmestyneessä "Ranskalaisen luutnantin naisessa". Lopullisesti hän tuli kuuluisaksi samana vuonna ilmestyneestä klassisesta televisiosarjasta "Mennyt maailma", jossa hän esitti päähenkilöä. Irons jatkoi näyttelemistä ja esiintyi elokuvissa, televisiosarjoissa sekä teatterissa. Vuonna 1984 hän voitti Tony-palkinnon esiinnyttyään näytelmässä "The Real Thing". Hän myös voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon esitettyään Claus von Bülowia draamaelokuvassa "Onnen kulissit" vuodelta 1990.
1990-luvulla Irons esiintyi useimmiten konnan roolissa. Hän toimi vuoden 1994 piirroselokuvassa "Leijonakuningas" ilkeän Scar-leijonan äänenä, ja seuraavana vuonna hän näytteli terroristi Simon Gruberia toimintaelokuvassa "Die Hard – Koston enkeli". Alexandre Dumas’n kirjaan pohjautuva "Rautanaamio" oli harvoja 1990-luvun elokuvia, joissa Irons esiintyi sankarina. Hän on jatkanut näyttelemistä 2000-luvulla esiintyen muun muassa elokuvissa "Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä", "Eragon" ja "Appaloosa". Vuosina 2011–2013 Irons näytteli paavi Aleksanteri VI:tta Showtimen historiallisessa draamasarjassa "Borgiat, maan ja taivaan valtiaat".
Jeremy Irons oli naimisissa Julie Hallamin kanssa, mutta heidän avioliittonsa ei kestänyt vuottakaan. Vuodesta 1978 lähtien hän on ollut naimisissa irlantilaisen näyttelijän Sinéad Cusackin kanssa, ja heillä on kaksi poikaa Samuel (s. 1978) ja Maximilian (s. 1985). Puolisoiden on huhuttu asuvan erillään ja havaittu julkisuudessa esiintyvän muidenkin seuralaisten kanssa.
T-paita

T-paita tai t-paita on yleensä napiton, kaulukseton ja taskuton ohut paita, jossa on yleensä lyhyet hihat ja pyöreä tai V-mallinen pääntie. T-paidan nimen alkuperä on epäselvä. Usein nimen ajatellaan juontuvan paidan T-kirjainta muistuttavasta muodosta, mutta myös toisenlaisia teorioita nimen synnystä on olemassa. On esitetty mm. että nimi juontaisi Yhdysvaltain armeijan käyttämästä nimityksestä ”training shirt”.
T-paidat suunniteltiin alusvaatteiksi, mutta nykyään miehet käyttävät niitä usein myös ylävartalon ainoana asusteena ja naiset usein myös rintaliivejä lukuun ottamatta ylävartalon ainoana asusteena. T-paitoja on useita eri malleja sekä miehille että naisille ja eri ikäryhmille. T-paidat on usein koristeltu erilaisilla teksteillä tai kuvilla.
Monissa maissa esimerkiksi kansalaisliikkeet käyttävät T-paitoja yhteiskunnallisen vaikuttamisen keinona. Paitoihin kirjoitetaan iskulauseita, joiden toivotaan kiinnittävän vastaantulijoiden huomiota.
T-paitoja tuottaa tekstiiliteollisuus. Ne on tavallisesti valmistettu puuvillasta, polyesteristä tai näiden kahden sekoituksesta. Kustannusten säästämiseksi suuri osa T-paidoista valmistetaan nykyisin halvan työvoiman maissa, kuten Bangladeshissa.
Bajan-Ölgii

Bajan-Ölgii (, ) on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee aivan Mongolian länsiosassa ja rajautuu sekä Venäjään että Kiinaan. Provinssin pinta-ala on 45 700 neliökilometriä ja väkiluku 85 232 (vuonna 2010). Provinssin pääkaupunki on Ölgii.
Toisin kuin suuressa osassa maata, Bajan-Ölgiin provinssissa väestön enemmistö on kazakkeja, minkä vuoksi alueen kieli, uskonto ja tavat poikkeavat maan muista osista. Mongolian korkein vuori Hüyten Uul (4374 m) sijaitsee tässä provinssissa.
Aluejako.
Provinssi jakaantuu 14 pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Shadow Warrior

Shadow Warrior on 3D Realmsin kehittämä ja GT Interactiven julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 1997 MS-DOS:lle ja Mac OS:lle. "Shadow Warrior" käyttää "Duke Nukem 3D" -pelissä ensimmäistä kertaa esiintynyttä Build-pelimoottoria. Vuonna 2005 3D Realms julkaisi pelin lähdekoodin GNU GPL -lisenssillä. 
Pelin pohjalta julkaistiin kaksi Lo Wang -aiheista romaania. "For Dead Eyes Only" -romaanin kirjoitti Dean Wesley Smith ja "You Only Die Twice" -teoksen Ryan Hughes.
Pelille on julkaistu samanniminen uusintaversio vuonna 2013.
Pelaaminen.
Graafisesti peli muistuttaa paljon muita Build-pelejä, mutta pelimoottoriin tehtiin kuitenkin joitakin muutoksia, minkä vuoksi "Shadow Warriorissa" on muun muassa kiivettäviä tikapuita ja ajettavia kulkuneuvoja. Lisäksi peli käyttää toimintoihin ja objekteihin sprite-grafiikan sijaan vokseleita, mikä mahdollistaa muokatun pelimoottorin uudet ominaisuudet.
Pelaajalla ei ole pelin alussa muuta asetta kuin katana. Aseita, joita ovat muun muassa Uzi-konepistoolit, raketinheitin ja raidetykki, pystyy keräämään pelin edetessä. Peli sisältää toimintapainotteisen pelattavuuden lisäksi myös ongelmanratkontaa (), mikä ei ollut tyypillistä "Shadow Warriorin" aikaisille ensimmäisen persoonan ammuntapeleille, vaikka "Duke Nukem 3D" jo osittain rikkoikin valtavirran suuntausta.
Juoni.
Konserniyritys Zilla Enterprises on yksi Japanin mahtavimmista ja vaikutusvaltaisimmista yhtiöistä. Yhtiön johtajan, Master Zillan, vallanahneus kuitenkin ajaa konglomeraatin korruptioon, ja hän aloittaa Japanin valloituksen mutaatiosotilaiden ja muukalaisten avulla. Zilla Enterpriselle henkivartijana työskennellyt varjosoturi, Lo Wang, ei kuitenkaan aio olla osa entisen työnantajansa suunnitelmia vaan aikoo estää julman valloituksen.
Vastaanotto.
Lehdistö suhtautui peliin varovaisen positiivisesti. "GameSpot" -sivusto antaa Shadow Warriorille pisteytyksen 7.2/10, kritisoiden hieman jälkeenjääneitä graafisia ominaisuuksia, mutta kehuen pelin toiminnallista antia ja suurta viihdearvoa. "PC Zone UK:n" antoi pelille 80/100, ja "GamePro" tarjosi pisteet 4.5/5.
Pian "Shadow Warriorin" julkaisun jälkeen peli aiheutti joissain piireissä hämmennystä. Esimerkiksi eräs Computer Gaming World -lehden journalisti kritisoi peliä tavasta esittää itäaasialaiset kulttuurit ja tavat sisällöttöminä ja alentavina sekä ihmiset julmina ja tunteettomina. 3D Realms reagoi asiaan sanomalla, ettei pelin tyyliä inspiroinut nykyajan Aasia, vaan heidän tarkoituksensa oli tehdä hauska peli, joka pikemminkin saattaa muistuttaa ihmisiä huonoista kung-fu-elokuvista.
Sporting Kansas City

Sporting Kansas City on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa Major League Soccer -liigassa. Seuran kotipaikka on Kansasin Kansas City.
Historia.
Sporting Kansas City perustettiin vuonna 1995 ja se kuului MLS:n perustajaseuroihin. Seura tunnettiin aluksi nimellä Kansas City Wiz, mutta nimi muutettiin jo ensimmäisen kauden jälkeen muotoon Kansas City Wizards. Vuoden 2010 lopulla nimeksi muutettiin Sporting Kansas City.
Sporting kuului vuodesta 1996 vuoteen 2004 MLS:n läntiseen konferenssiin, mutta vuonna 2005, kun laajennusseurat Real Salt Lake ja CD Chivas USA sijoitettiin läntiseen konferenssiin, se siirtyi itäiseen konferenssiin. Sporting palasi itäiseen konferenssiin vuonna 2015, New York City FC:n ja Orlando City SC:n liityttyä liigaan. Seura on voittanut Major League Soccerin mestaruuden, MLS Cupin, kahdesti, vuonna 2000, jolloin se voitti loppuottelussa Chicago Firen maalein 1–0, ja vuonna 2013, jolloin loppuottelu Real Salt Lakeä vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa. Lisäksi seura on ollut kerran MLS Cupin loppuottelun häviävänä osapuolena, vuonna 2004 D.C. United vei mestaruuden maalein 3–2. Sporting on voittanut myös neljästi Lamar Hunt U.S. Open Cupin mestaruuden (vuosina 2004, 2012, 2015 ja 2017) ja kerran MLS Supporters’ Shieldin (liigan runkosarjan voittaja, vuonna 2000).
Seuran alkuperäinen omistaja oli yhdysvaltalainen monen eri lajin parissa toiminut urheiluvaikuttaja Lamar Hunt, joka omisti vuosien varrella myös kaksi muuta MLS-seuraa, Columbus Crew’n ja FC Dallasin. Joulukuussa 2004 Hunt ilmoitti aikovansa myydä seuran kauden 2005 jälkeen, mutta uuden omistajan löytämisessä oli vaikeuksia. Elokuussa 2006 julkistettiin viimein seuran myynti paikalliselle omistajaryhmälle nimeltä OnGoal. Hunt kuoli joulukuussa 2006 74-vuotiaana.
Seura pelasi alun perin kotiottelunsa Arrowhead Stadiumilla, jonka pääasiallinen käyttäjä on amerikkalaisen jalkapallon Kansas City Chiefs, ja kausina 2008–2010 kotistadionina toimi väliaikaisesti baseballstadion CommunityAmerica Ballpark. Kaudesta 2011 alkaen seuran kotistadion on erityisesti jalkapalloa varten suunniteltu Children’s Mercy Park, jossa on 18 500 istumapaikkaa.
Joukkue.
Kokoonpano.
"Päivitetty: 22. helmikuuta 2025"
Korvakoru

Korvakoru on koru, jota käytetään korvalehden alueella, yleisimmin korvannipukassa. Korvakoruja varten korviin tehdään tavallisesti reiät, ja korvakoru onkin yleisin lävistystyyppi. Korvakoruja voi olla korvassa yksi tai useampia, ja ne voivat sijaita käyttäjän itse valitsemassaan paikassa. Korvakoruja käytetään nykyään useimmiten esteettisistä syistä, esimerkiksi asukokonaisuuden täydentäjinä. Monet ihmiset ovat tehneet korviinsa reiät hakaneulalla. Korvanreikä voidaan myös tehdä ampumalla, joka ei ole suositeltavaa hygienia- ja tulehdusriskisyistä tai lävistämällä.
Korvakorujen tyypit.
Korvakorujen kiinnittämiseen on useita erilaisia tapoja.
Nappimalliset korvakorut vaativat lävistetyn reiän, jonka läpi ne pujotetaan ja kiinnitetään toiselta puolelta korun takakappaleen avulla. Nappimalliset korut ovat yleensä pieniä eivätkä sisällä riippuvia osia.
Riipusmalliset korvakorut voidaan kiinnittää kuten nappikorut, tai ne voivat päättyä koukkuun, joka pujotetaan lävistysreikään. Riipuskorvakoruja käytetään usein juhlavissa tilaisuuksissa, sillä suurimmat riipuskorut ovat arkikäyttöön epäkäytännöllisiä.
Rengasmalliset korut ovat joko täyden ympyrän muotoisia tai päättyvät hieman ennen kiinnityskohtaa, jolloin kiinnitys suoritetaan samalla tavoin kuin nappikoruilla.
Klipsimallisten korvakorujen käyttämistä varten korvaan ei tarvitse tehdä reikää. 
Korvakorut tehdään useimmiten metallista tai metalliseoksista, esimerkiksi kullasta, hopeasta, titaanista, platinasta tai kirurginteräksestä, mutta materiaaleiksi kelpaavat myös muovi, lasi, puu, kivi tai luu. Korvakorut voidaan koristella jalo- tai korukivillä, helmillä tai muilla koristemateriaaleilla.
On myös olemassa magneettikorvakoruja, joissa korvakoruun on kiinnitetty toiselle puolelle korvaa laitettava magneetti. Magneetti puristaa korvaa pitäen palat yhdessä..
Korvalävistys.
Myös tavalliset korvakorut ovat lävistyksiä. Korvalävistyksiä voidaan tehdä korvannipukan lisäksi myös korvan rustoalueille. Erityyppisillä lävistyksillä on omat nimensä.
Jani Hurme

Jani Petteri Hurme (s. 7. tammikuuta 1975 Turku) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan NHL:ssä, SM-liigassa ja Elitserienissä. Hurmeella on kaksi SM-hopeaa, ja hänet palkittiin kaudella 1996–1997 SM-liigan runkosarjan parhaana pelaajana ja parhaana maalivahtina.
Ura.
Hurmeen varasi NHL:ään Ottawa Senators vuoden . Hänen varausnumeronsa oli 58. Hurme aloitti ammattilaisuransa TPS:n joukkueessa vuonna 1993. Kaksi ensimmäistä kautta meni luukkuvahtina tai juniorijoukkueessa, mutta kaudella 1996–1997 hän oli TPS:n ykkösmaalivahti. Tämän kauden jälkeen hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan. Hän pelasi kaksi kokonaista kautta IHL-sarjassa, kunnes hän kaudella 1999–2000 pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa. Hurme oli vuosina 2000–2002 Ottawa Senatorsin kakkosmaalivahti ja siirtyi Florida Panthersin joukkueeseen kaudella 2002–2003. Hän ehti pelata joukkueessa 28 ottelua ennen kuin hänet myytiin Atlanta Thrashersin joukkueeseen. Hurme ei ehtinyt pelata uudessa joukkueessaan otteluakaan erinäisten vakavien sairauksien vuoksi.
Kaudella 2005–2006 Hurme toipui pelikuntoon ja pelasi ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa kahteen vuoteen. Samalla kaudella hän siirtyi Atlanta Thrashersin organisaatiosta Mighty Ducks of Anaheimin organisaatioon ja sieltä takaisin Suomeen, TPS:n joukkueeseen noin yhdeksän vuoden tauon jälkeen. Kaudeksi 2007–2008 Hurme siirtyy Ruotsiin, Malmö Redhawksin joukkueeseen. Kauden 2008–2009 aikana Hurme ei pelannut yhtään ottelua erilaisten vammojen vuoksi. Kauden 2009–2010 hän aloitti Malmön joukkueessa, mutta siirtyi joulukuussa Tampereen Ilvekseen loppukauden ja seuraavan kauden kattavalla sopimuksella. Hurme pelasi Ilveksessä puolitoista kautta, mutta ei saanut enää uutta sopimusta kaudelle 2011–2012.
Pelaajauran jälkeen.
Pelaajauransa aikana Hurme osti osakkuuden Turun suurimmasta kuntokeskuksesta, M&amp;M Kuntotalosta vuonna 2000 ja hän on sen pääomistaja. Osakkaina M&amp;M Kuntotalossa ovat myös Sami Salo ja Tomi Kallio, jotka halusivat olla mukana rakentamassa Turkuun amerikkalaistyylistä liikuntakeskusta. 
Hurmeen pelaajaura päättyi vuoteen 2011, kun hän jäi ilman jatkosopimusta eikä uutta siirtoa kuulunut. Pelaajauran jälkeen Hurme tuomittiin vuonna 2016, yhden vuoden ja kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä veropetoksesta. Syyttäjän mukaan Hurme oli yrittänyt välttyä maksamasta 131 712 euroa arvonlisäveroa Princess V52 -merkkisestä moottoriveneestään, jonka hän oli tuonut Suomeen verottomana muuttotavarana. Hurme oli yrittänyt välttää arvonlisäveron maksua ilmoittamalla kotipaikakseen Jersey-saarella sijaitsevan St. Helierin.
Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet

Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet ovat vuoden 2000 alusta voimaan astuneen maankäyttö- ja rakennuslain mukaisen maankäytön suunnittelujärjestelmän eli kaavoituksen uusi elementti verrattuna aikaisempaan rakennuslakiin. Taustalla on valtion viranomaisvalvonnan ja kaavojen vahvistusmenettelyn poistuminen lainmuutoksen yhteydessä ja ympäristöhallinnon roolin muuttuminen enemmän ohjauksen ja neuvonnan suuntaan. Kaavoitusvalta ja -vastuu jäi kunnille. Valtakunnallisilla alueidenkäyttötavoitteilla haluttiin luoda laissa luotujen kaavojen sisältövaatimusten rinnalle tiukemmin kuntien kaavoituskäytäntöjä yhdenmukaisina pitävä järjestelmä, jolla pystyttäisiin takaamaan kaavoituksen laatutaso kaikissa kunnissa. Toinen syy tavoitteiden asettamiseen on valtakunnallisten intressien puutteellinen välittyminen kuntakaavoihin vanhojen seutukaavojen kautta.
Tavoitteisto on valtioneuvoston hyväksymä (30.11.2000) ja saanut lainvoiman 26.11.2001. Tavoitteisto sisältää kuusi tavoitekokonaisuutta, jotka jakautuvat yleis- ja erityistavoitteisiin. Yleistavoitteet eivät yleensä koske yksityiskohtaisia kaavoja. Tavoitteet on esitetty kirjallisesti ja ne ovat luonteeltaan yleispiirteisiä toimintaohjeita ja puitteita asioista, joita tulee ottaa huomioon eri kaavatasoilla. Tavoitteet eivät siis pidä sisällään sinällään huomioon otettavia suunnitteluratkaisuja, vaan tavoitteiden konkretisointi on jätetty kaavajärjestelmän tehtäväksi. Valtakunnalliset alueidenkäyttötavoitteet koskevat myös valtion viranomaisten toimintaa. Soveltamisohjeiden mukaan tavoitteen sanamuoto ratkaisee sen, kuinka laajasti tavoitetta sovelletaan.
Jaakko Itälä

Jaakko Itälä (7. toukokuuta 1933 Porvoo – 9. marraskuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtaja 1978–1982 ja kansanedustaja 1979–1983. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen Itälä oli vuosina 1973−1984.
Itälää pidetään Suomen koulujärjestelmän uudistajana. Hän ajoi muun muassa peruskoulu-uudistusta.
Elämä ja ura.
Itälä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1956. Itälä suoritti Turun yliopistossa myös kasvatusopin ja Suomen historian opintoja. Helsingin yliopisto promovoi Itälän filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1990.
Itälä toimi Ylioppilaslehden toimittajana 1955–1956, Akavan tiedotussihteerinä 1956 ja Yläneen keskikoulun rehtorina 1956–1957. Vuosina 1958–1959 hän oli K. J. Gummeruksen mainospäällikkö Jyväskylässä ja vuosina 1959–1962 Kunnallisvirkamiesliiton järjestösihteeri.
Työurallaan Itälä vaikutti erityisesti Väestöliitossa ja Mannerheimin Lastensuojeluliitossa (MLL). Hän toimi Väestöliiton kasvatusasiain sihteerinä 1962–1964, apulaisjohtajana 1964–1965 ja toiminnanjohtajana 1965–1968. MLL:n toiminnanjohtaja hän oli 1968–1989 ja pääsihteeri 1990–1997.
1960-luvun alkupuoliskolla Itälä teki ideologiatyötä Vapaamielisten Liitolle. Vuonna 1978 hän nousi liberaalisen kansanpuolueen puheenjohtajaksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1982 asti. Itälä oli puolueen kansanedustaja yhden vaalikauden ajan 1979–1983 Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän toimi opetusministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970−1971 ja Sorsan II hallituksessa 1978−1979.
Itälällä on ollut useita luottamustehtäviä. Hän on toiminut muun muassa koulunuudistustoimikunnan pääsihteerinä ja koulutusrakennekomitean puheenjohtajana sekä Asuntosäätiön hallituksessa.
Perhe.
Itälä avioitui filosofian maisteri, psykoanalyytikko Anna Helena Pokin kanssa vuonna 1956. Heillä on kaksi lasta. Itälä on kokoomuksen entisen puheenjohtajan Ville Itälän setä.
Tampere Areena

Tampere-areena (ent. Metroauto-areena) oli Tampereen Kalevassa Hakametsän hallin naapurissa sijaitseva monitoimihalli. Sen kapasiteetti oli noin 2500 istumapaikkaa. Areenan tiloissa oli lisäksi ravintola Sisu, Elixia-kuntokeskus, hohtokeilahalli Kaatopaikka ja hohtopaintballhalli. Areenalla järjestettiin erilaisia konsertteja, kokouksia ja juhlia.
Halli rakennettiin vuonna 2001 ja purettiin vuonna 2021. Hallin tontille on rakennettu kerrostaloja.
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto

Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Ehdokkaat valitsevat akatemian näyttelijäjäsenet. Voittajan valitsevat kaikki. Alla olevassa listassa voittajat on merkitty elokuvan julkaisuvuoden mukaan: esimerkiksi vuoden 1999 paras miessivuosa julkaistiin vuoden 2000 seremoniassa.
Vain yksi näyttelijä, Walter Brennan, on saanut kolme parhaan miessivuosan Oscaria. Kahdesti palkinnon ovat saaneet Mahershala Ali, Michael Caine, Melvyn Douglas, Anthony Quinn, Jason Robards, Peter Ustinov ja Christoph Waltz.
Alkujaan parhaasta miessivuosasta annettiin vain muistolaatta. Vuodesta 1943 voittaja on saanut myös Oscar-patsaan.
Vuoden 2025 gaalassa palkittu Kieran Culkin on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "A Real Pain".
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto

Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen sivuroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, mutta palkinto parhaasta naissivuosasta jaettiin ensimmäisen kerran yhdeksännessä Oscar-gaalassa vuonna 1937. Ensimmäisen palkinnon vastaanotti Gale Sondergaard roolistaan elokuvassa "Seikkailija – Anthony Adverse". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä.
Palkinto on jaettu yhteensä 86 eri henkilölle. Useimmin parhaasta naissivuosasta on ollut ehdolla Thelma Ritter (6 kertaa), joka ei kuitenkaan voittanut sitä kertaakaan. Kaksi näyttelijää on saanut palkinnon kahdesti, Shelley Winters ja Dianne Wiest. Alkujaan parhaasta naissivuosasta annettiin vain palkintolaatta, Oscar-patsaan voittaja on saanut vuodesta 1943 lähtien. Vuoden 2025 gaalassa palkittu Zoë Saldaña on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "Emilia Pérez".
Veikko Laihanen

Veikko Petter Laihanen (22. kesäkuuta 1924 Viipurin mlk. – 21. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja, -ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -kuvaaja. Laihanen valmistui liikunnanohjaajaksi vuonna 1949. Hän toimi myös kansauintien järjestelytoimikunnassa 1950-luvulla.
Laihanen perusti vuonna 1952 vaimonsa kanssa aluksi Filmituotanto Veikko Laihanen Oy:n, jonka toimitusjohtaja ja puheenjohtaja hän oli alusta alkaen. Filmituotannossa valmistui ainakin 700 elokuvaa. Vuonna 1964 valmistui Laihasen tuottama suomalais-yhdysvaltalainen pitkä näytelmäelokuva "Juokse kuin varas". Muutamat elokuvat saivat myös palkintoja. 
Laihaselle myönnettiin vuonna 1989 arvonimi elokuvaneuvos. Laihanen kuoli vuonna 2004 Helsingin Kulosaaressa 79 vuoden ikäisenä.
Andrew Howe

Andrew Howe Besozzi (s. 12. toukokuuta 1985 Los Angeles, Yhdysvallat) on italialainen pituushyppääjä ja pikajuoksija.
Vuonna 2001 Howe saavutti Debrecenissä alle 18-vuotiaiden MM-kisoista pronssia pituushypystä tuloksella 761 cm. Vuonna 2004 hän saavutti Grossetossa pidetyissä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa pituushypyssä (811) ja 200 metrillä (20,28). Hän karsiutui 200 metrin toisissa alkuerissä Ateenan olympialaisissa 2004 ja Helsingin MM-kilpailuissa 2005. Lopullisen läpimurtonsa maailman huipulle Howe teki vuonna 2006. Kevättalvella sisäratojen MM-kisoissa Moskovassa hän hyppäsi kolmanneksi häviten voittaja Ignisious Gaisahille 11 senttiä tuloksella 819 cm. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Eurooppa-cupissa pituuskilpailun tuloksella 829 cm, ja elokuussa Göteborgin EM-kisoissa kultamitalin tuloksella 820 cm. Kauden päätteeksi hän oli toinen maailmancupissa hypättyään 812.
Howe voitti Birminghamin halli-EM-kilpailuissa 2007 kultaa Italian halliennätyksellä 830. Osakan MM-kisoissa 2007 Howe hyppäsi hopealle uudella Italian ennätyksellä 847 cm. Kisassa hän hyppäsi viimeisellään sentillä ohi sillä hetkellä johdossa olleen Panaman Irving Saladinon. Saladino kuitenkin ohitti Howen viimeisellä hypyllään. Myöhemmin samana syksynä Howe voitti hypättyään 835. Pekingin olympialaisissa 2008 Howe karsiutui tuloksella 781 cm. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli viides tuloksella 812 cm.
Howe selviytyi arvokilpailuihin seitsemän vuoden tauon jälkeen Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017, joissa karsiutui pituushypyn loppukilpailusta. Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän karsiutui 200 metrin välierissä.
Henkilökohtaiset ennätykset.
NR = maan ennätys
Doppler (romaani)

Doppler on norjalaisen Erlend Loen romaani. Norjaksi se ilmestyi vuonna 2004 ja suomeksi 2005 Outi Mennan suomentamana.
Juoni.
Doppler on muuttanut metsään telttaan asumaan. Hän ei pidä ihmisistä ja haluaa olla yksin. Hän tappaa puukolla hirven. Hirven lihaa hän saa vaihtaa rasvattomaan maitoon kaupassa. Hirven vasasta, joka saa nimekseen Bongo, tulee Dopplerille hyvä ystävä.
Tosin on Dopplerilla perhekin: vaimon lisäksi Taru sormusten herrasta -friikki tytär Nora ja lastenohjelmariippuvainen poika Gregus. Kun välillä pitää olla perheensäkin suhteen sosiaalinen, Doppler on ihan pulassa. Metsässä ei tule aika pitkäksi, varsinkaan sitten kun hän keksii alkaa rakentaa toteemipaalua.
Lisäksi kirjassa esiintyy erikoisia sivuhahmoja. Düsseldorf rakentaa pienoismalliksi kaikki pienet yksityiskohdat mukaan lukien saksalaista kylää, jossa hänen isänsä kuoli maailmansodassa. Rauta-Roger on murtovaras, joka saa Dopplerin perheen DVD-soittimen, että isä-Doppler pääsisi eroon piinaavista lasten animaatioiden tunnusmelodioista. Myöhemmin kuvioihin astuu myös oikeistolaismies.
Naujoji Akmenė

Naujoji Akmenė on pohjoisessa Liettuassa, Šiauliain läänissä ja Akmenėn kunnallispiirissä sijaitseva kaupunki. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 11 096 asukasta. 
Kaupungin nimi tarkoittaa suomennettuna "uutta Akmenėa", joka myös on kaupunki Liettuassa. 
Naujoji Akmenė nimenä otettiin käyttöön 1940-luvun lopulla. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1965.
Varissuon liikekeskus

Varissuon liikekeskus (ent. Itäkeskus) on vuonna 1981 valmistunut liikekeskus, joka sijaitsee Turun Varissuon kaupunginosassa. Keskuksen alkuperäinen nimi oli Turun Itäkeskus; nimeksi muutettiin vuonna 2011 Varissuon liikekeskus.
Historia.
Suunnittelu ja rakentaminen.
Liikekeskuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Laiho−Pulkkinen−Raunio Oy, jonka käsialaa ovat myös alueen terveysasema, kirjasto ja kirkko, sekä rakensi Urakoitsijat Oy. Kaupunki halusi käyttää julkisissa rakennuksissa samaa suunnittelijaa yhtenäisen ilmeen saavuttamiseksi. Keskus valmistui vuonna 1981.
Tarkoituksena oli rakentaa keskuksesta koko itäisen Turun palvelukeskus, jonne olisi tultu ostoksille muualtakin. Keskus sijoitettiin kansirakenteen päälle, jotta Littoistentien erottamat Varissuon kaksi osa-aluetta yhdistyisivät ja niiden välille muodostuisi turvallinen jalankulkuyhteys. Ilmastoinnin yhteyteen suunniteltiin lämmöntalteenottojärjestelmä. Alun perin keskuksen yhteyteen oli tarkoitus rakentaa myös urheilukeskus, mutta suunnitelma ei toteutunut.
Vuonna 2007 Aberdeen Real Estate Fund Finland hankki liikekeskuksen omistukseensa 9,6 miljoonalla eurolla. Itäkeskus oli viimeinen seurakuntien omistama liikekiinteistö Turussa.
Idän basaari.
Idän Basaari oli noin 1000 neliömetrin basaarimainen myyntialue joka avattiin 11. kesäkuuta 2010 ja se lopetti toimintansa vuonna 2012 kannattamattomana. Liike sijaitsi Varissuon liikekeskuksen pohjakerroksessa. Liikkeestä vastasi turkulainen Idän Basaari Oy, joka vuokrasi toimitiloja edelleen eksoottisia myyntituotteita eri puolilta maailmaa Suomeen tuoville yrittäjille. Basaarissa oli 11 liikettä, joiden lähes kaikki yrittäjät olivat maahanmuuttajataustaisia.
Palvelut.
Liikekeskuksessa on Postin asiamiespiste. Lisäksi on päivittäistavarakauppoja, pesula, kioski, kampaamoja, leipomo, kodintarvikeliikkeitä ja useampi ravintola. Yhteensä liikkeitä on liikekeskuksessa 22.
Kuopion kauppahalli

Kuopion kauppahalli on jugend-tyyliin rakennettu kauppahalli Kuopion torilla. Kauppahallissa on myyntipiste 30 yritykselle. Se on auki ympäri vuoden kuutena päivänä viikossa.
Rakennuksen on suunnitellut Johan Victor Strömberg. Kauppahalli aloitti toimintansa elokuussa 1902. Hallia laajennettiin 1914 Arne Sireliuksen suunnittelemalla lihatarkastamolla, joka toimii nykyään kalahallina. Myöhemmin hallin ulkoasua on paranneltu ja tehty sisäremontteja. Kauppahallin purkamisesta keskusteltiin vakavasti viimeksi 1960-luvulla. Kauppahalli päätettiin kuitenkin kunnostaa 1970-luvun alussa. Rakennuksen nykyinen väritys on peräisin tältä ajalta.
Kauppahalli-hanketta oli suunniteltu jo 1870-luvulta lähtien. Ruoan myynnin puhtausvaatimukset olivat nousseet ja näin myös Kuopiossa tuli tarve rakentaa torille pysyvä myyntipaikka. Samaan aikaan torille suunniteltiin myös basaarirakennuksen rakentamista, mutta sitä ei koskaan toteutettu. Myöskään satamatorille samoihin aikoihin suunniteltu kauppahalli ei koskaan toteutunut.
Kauppahallin laajennus.
Kauppahallia ja torin ympäristöä muutettiin alatorihankkeessa, johon liittyi myös kalahallin siiven purkaminen ja uuden kahvilaravintolan rakentaminen sen tilalle. Myös kauppahallin väritys muutettiin toriremontin yhteydessä keltaiseksi.