tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nicolas Pépé

Nicolas Pépé (s. 29. toukokuuta 1995 Mantes-la-Jolie, Ranska) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Villarrealia.
Pépé edusti Ranskassa Poitiersia, Angersia, lainasopimuksella Orléansia ja Lillea. Angersin ja Lillen joukkueissa hän pelasi Ligue 1:ssä 107 ottelua ja teki niissä 38 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli 22 maalillaan liigan toiseksi paras maalintekijä.
Elokuussa 2019 Pépé siirtyi englantilaisseura Arsenaliin. Hän on 80 valioliigaottelussaan tehnyt 16 maalia. Kolmannessa Eurooppa-liigan ottelussaan portugalilaista Vitóriaa vastaan hän teki kaksi maalia. Kaikkiaan hän on 19 Eurooppa-liigan ottelussaan viimeistellyt kahdeksan maalia. Hän oli voittamassa FA Cupia 2020. Hän pelasi kauden 2022–2023 lainalla Ligue 1:n OGC Nicessä.
Syyskuussa 2023 Pépé siirtyi Arsenalista ilmaissiirrolla turkkilaiseen Trabzonsporiin. Hän pelasi kaudella 2023–2024 Turkin Superliigassa 19 ottelua, joissa hän teki viisi maalia, niistä ensimmäisen marraskuussa vierasvoitossa liigassa lopulta toiseksi sijoittunutta Fenerbahçea vastaan (Trabzonspor sijoittui kolmanneksi).
Pépé on pelannut Norsunluurannikon maajoukkueessa 46 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua, vuonna 2022 neljä ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja vuonna 2024 viisi ottelua mutta ei enää voitokkaissa välierässä ja loppuottelussa.
Denys Olijnyk

Denys Olijnyk (s. 16. kesäkuuta 1987 Zaporižžja, Ukrainan SNT) on ukrainalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä. Olijnyk edustaa Veikkausliigassa pelaavaa SJK:ta.
Olijnyk aloitti uransa Kiovan Dynamon organisaatiossa 17-vuotiaana, ensin seuran 3- ja 2-joukkueessa ja sen jälkeen muutaman ottelun ykkösjoukkueessa. Sen jälkeen hän pelasi lainalla Dynamosta Naftovyk-Ukrnafta Okhtyrkassa ja Arsenal Kiovassa, joista Arsenal pelasi Ukrainan pääsarjassa. Kausilla 2009–2010 ja 2010–2011 Olijnyk oli voittamassa Metalist Harkovan joukkueessa molempina kausina mestaruuspronssia ja oli maalintekijätilaston kärkikymmenikössä kummallakin kaudella. Seuraavat kolme kautta hän edusti Ukrainan pääsarjan Dnipro Dnipropetrovskia ja oli voittamassa seuran joukkueessa hopeaa viimeisellä kaudellaan eli 2013–2014.
Syksyllä 2014 Denys Olijnyk siirtyi Ukrainasta ulkomaille. Hänen ensimmäinen ulkomaalaisseuransa oli Hollannin pääsarjan Vitesse, jossa hän pelasi kaksi kautta. Sen jälkeen kaudelle 2016–2017 hän siirtyi Saksan Bundesliigaan Darmstadt 98:aan. Seura putosi kauden pelien jälkeen kuitenkin Bundersliigasta. Sen jälkeen Olijnykin tie vei takaisin Ukrainaan ja sen pääsarjaseuraan Desna Chernihiv, mutta hän siirtyi kauden aikana toiseen maan pääsarjaseuraan FK Helios Harkovaan.
Yhden Ukraina-kauden jälkeen Denys Olijnyk siirtyi Suomen Veikkausliigaan Seinäjoen Jalkapallokerhoon (SJK) kesällä 2018. Olijnyk jatkoi vielä kaudella 2019 ja oli seuransa SJK:n paras maalintekijä. Tammikuussa 2020 Olijnyk teki kahden vuoden jatkosopimuksen SJK:n kanssa.
Tampereen palomuseo

Tampereen palomuseo on Tampereen keskuspaloaseman yhteydessä toimiva erikoismuseo, joka tarjoaa tietoa palokunnan työstä ja Pirkanmaan pelastuslaitoksen historiasta. Museon perustivat eläkkeellä olevat palomiehet 1990-luvulla. Ensimmäinen näyttely valmistui vuonna 1998, ja se pysyi esillä 20 vuotta. Sen jälkeen museo remontoitiin ja tiloihin rakennettiin uusi näyttely yhdessä Vapriikin museoammattilaisten kanssa. Uudistettu palomuseo avautui yleisölle Tampereen päivänä 2019.
Nykyisessä näyttelyssä on noin 150 esinettä, valokuvaa ja videota, jotka esittelevät muun muassa palomiesten työasuja ja työvälineitä. Museon vanhin esine on vuonna 1901 Tampereelle hankittu raskastekoinen paljenaamari eli savukypärä. Näytteillä on myös erikoinen pullanpilkkomiskone, jota palokunta on käyttänyt apuna kaupungin sorsien ruokinnassa. 
Museon kohdeyleisöä ovat pelastuslaitoksen omat työntekijät sekä muut palokunnan historiasta kiinnostuneet ihmiset. Museolla ei ole omaa vakituista henkilökuntaa eikä säännöllisiä aukioloaikoja, mutta siihen on päässyt tutustumaan vapaasti, kun keskuspaloasemalla on järjestetty avoimien ovien tapahtumia. Ryhmille palomuseota voidaan esitellä myös tilauksesta.
Museon tilat sijaitsevat kellarikerroksessa, johon ei ole esteetöntä kulkua.
Trézéguet

Mahmoud Ahmed Ibrahim Hassan (s. 1. lokakuuta 1994 Kafr El Sheikh), taiteilijanimeltään Trézéguet, on egyptiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Aston Villaa.
Trézéguet on edustanut kotimaassaan Al-Ahlia, Belgiassa Anderlechtia ja Mouscronia sekä Turkissa Kasımpaşaa. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi englantilaisseura Aston Villaan. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 34 ottelua, joista 20 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kuusi maalia. Liigacupin toisessa välieräottelussa Leicester Cityä vastaan hän teki viime hetkillä Aston Villan jatkopaikan ratkaisseen voittomaalin. Kauden 2020–2021 Valioliigassa hän pelasi 21 ottelua ja teki kaksi maalia.
Hän voitti Al-Ahlissa Afrikan Mestarien liigan kausilla 2011–2012 ja 2012–2013, Egyptin Valioliigan kaudella 2013–2014 sekä CAF Super Cupin vuosina 2013 ja 2014.
Trézéguet voitti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden 2013 ja pelasi samana vuonna myös ikäluokan MM-kilpailuissa. Hän on pelannut Egyptin maajoukkueessa 44 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia marraskuun 2019 loppuun mennessä. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi elokuussa 2014. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Egyptin kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa. Hän saavutti hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 ja pelasi myös Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019.
Isao Inokuma

Isao Inokuma (, ) oli japanilainen judon olympiavoittaja.
Ura.
Inokuma voitti raskaan sarjan olympiakultaa Tokiossa 1964. Hän myös voitti kultaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa Rio de Janeirossa vuonna 1965. Japanin-mestaruuden hän voitti vuosina 1959 ja 1963. Vuosina 1960 ja 1961 hän sijoittui Japanin mestaruuskilpailuissa hopealle, häviten Akio Kaminagalle.
Tokion olympialaisten aikaan Inokumalla oli viidennen danin musta vyö judossa. Hänen haastajansa kisoissa olivat kanadalainen Doug Rogers, joka oli harjoitellut Inokuman kanssa Japanissa, Neuvostoliiton Anzor Kiknadze ja Parnaoz Tšikviladze sekä Korean Kim Jong-Dai. Inokuma kohtasi Kiknadzen toisessa semifinaalissa ja voitti tämän "tai-otoshi" heitolla viiden minuutin kamppailun jälkeen, ja päätyi loppuotteluun Rogersin kanssa. Finaali eteni rauhallisesti ja vain vähän painimista nähtiin ensimmäiseen kymmeneen minuuttiin. Tuomarin varoitettua molempia judokoita mahdollisesta hylkäämisestä puutteellisen aktiviteetin vuoksi, ottelun tahti koheni hieman. Inokuma voitti tuomaripäätöksellä osoitettuaan hieman suurempaa taistelutahtoa, ja ottelun lopputulos oli kinsa.
Inokuma lopetti kilpajudon vuonna 1966. Hän toimi urheilu-uransa jälkeen Tokain yliopiston opettajana ja rakennusliikkeen johdossa.
Yksityiselämä.
Inokuma teki itsemurhan samuraiden perinteisellä tavalla seppukulla vuonna 2001.
Kultainen keihäs

Kultainen Keihäs on vuodesta 2016 alkaen Vantaalla järjestetty vuosittainen keihäänheittokilpailu. Kilpailun järjestää yleisurheiluseura Vantaan Salamat.
Kultainen keihäs -tapahtumassa pääosassa on erityisesti naiskeihäänheitto. Naisten kisan voittaja saa aina seuraavan vuoden ajaksi haltuunsa Keihäänheittäjä-kiertopalkinnon.
Vuosina 2016–2020 sekä 2023 kilpailu järjestettiin Vantaan Myyrmäen kentällä. Vuosina 2021–22 kilpailu järjestettiin Vantaan Hiekkaharjun kentällä.
Vuoden 2022 kilpailussa heitettiin naisten kilpailu sekä parakeihäs, mutta ei miesten keihästä. 
Kultainen Keihäs palkittiin Vantaan vuoden 2022 parhaana urheilutapahtumana Vantaan Liikuntagaalassa.
The Raven

The Raven voi viitata esimerkiksi seuraaviin asioihin:
Lydia Kavina

Lydia Kavina (s. 1967 Moskova) on venäläissyntyinen, Yhdistyneeseen kuningaskuntaan asettunut thereministi ja säveltäjä. 
Kavina aloitti thereminin opiskelun 9-vuotiaana Leon Thereminin johdolla. Leon Theremin oli hänen isoisänsä serkku. Viisi vuotta aloittamisensa jälkeen Kavina aloitti uransa ensimmäisellä thereminkonsertilaan. Sittemmin hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa konserteissa, teatterissa, radiossa ja televisiossa. Esiintymispaikkoja ovat olleet muiden muassa Moskovan konservatorion suuri sali, Royal Albert Hall (Lontoo), Théâtre du Châtelet (Pariisi), Concertgebouw (Alankomaat) ja Caramoor Center for Music and the Arts (Yhdysvallat). Kavina on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Alankomaiden radiofilharmonikkojen (kapellimestari: Reinbert de Lewes), Venäjän kansallisten filharmonikkojen (kapellimestari: Vladimir Spivakov), Lontoon filharmonisen orkesterin ja Düsseldorfin sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on esiintynyt solistina Danny Elfmanin Britannian-kiertueella ja Lera Auerbachin "The Little Mermaid" -baletin esityksissä.
Kavinalla on Moskovan konservatoriosta saatu oppiarvo sävellyksessä. Hänen teostensa joukossa on thereminille sävelletty konsertto, jonka hän itse kantaesitti Gil Rosen johtaman Boston Modern Orchestra Projectin kanssa vuonna 1997. Kavina on myös tulkinnut vähemmän esitettyjä 1900-luvun teoksia, joihin ovat kuuluneet Edgar Varèsen "Ecuatorial", Nikolai Obuhovin "Testament" ja Percy Graingerin teokset. Ohjelmistoon on kuulunut myös muiden muassa Olivier Messiaenin, John Cagen ja Sofija Gubaidulinan teoksia. Kavina on edistänyt aktiivisesti uuden kokeellisen musiikin tekemistä thereminille ja tilannut teoksia useilta nykysäveltäjiltä. Barbara Buchholzin ja Kammerensemble Neue Musik Berlinin kanssa hän perusti "Touch! Don't Touch!" -konserttiprojektin. Kavina on levyttänyt muiden muassa Bohuslav Martinůn, Joseph Schillingerin, Howard Shoren, Percy Graingerin ja Miklós Rózsan teoksia.
Kavina on pitänyt mestarikursseja sekä workshopeja ja tehnyt video-oppimateriaalin "Mastering the Theremin" (1994), joka on vakiintunut aloittelevien thereministien keskuudessa yleiseen käyttöön.
Rex Orange County

Alexander O'Connor (s. 4. toukokuuta 1998), paremmin taiteilijanimellään tunnettu Rex Orange County on englantilainen artisti ja lauluntekijä.
O'Connor joutuu 3. tammikuuta 2023 oikeuteen syytettynä kuudesta kesällä 2020 väitetyksi tapahtuneesta seksuaalirikoksesta. Hän oli asian johdosta tutkintavankeudessa, mutta vapautettiin takuita vastaan. Hän on perunut loppuvuoden 2022 konserttinsa oikeuskäsittelyn vuoksi.
ÖFB Frauen-Bundesliga

ÖFB Frauen-Bundesliga on Itävallan korkein naisten sarjataso jalkapallossa. Sarjassa pelaa nykyään 10 joukkuetta.
Wienin jalkapalloliitto perusti naisten sarjan 1972. Sarjaa pelattiin sen alaisuudessa vuoteen 1982, jolloin se siirtyi Itävallan jalkapalloliiton hoidettavaksi.
Frauen-Bundesligan menestyimmät seurat ovat USC Landhaus Wien ja SV Neulengbach, joilla molemmilla on 12 mestaruutta.
Joukkueet kaudella 2024–2025.
Itävallan naisten pääsarjan joukkueet kaudella 2024–2025:
Jahir Barraza

Jahir Alejandro Barraza Flores (s. 17. syyskuuta 1990 Ciudad Delicias, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä Ykkösen FF Jarossa. Aiemmin hän on pelannut Meksikon sarjoissa.
Jahir Barrazan pelaajaura alkoi Meksikon sarjoissa kaudella 2007-2008 4. korkeimmalta sarjatasolta. Sen jälkeen hän siirtyi tammikuussa 2009 maan pääsarjassa pelanneen Club Atlasin riveihin. Ensimmäisen vuodet hän pelasi seuran reservijoukkueessa 3. sarjatasolla vuodet 2008-2011 eli kolme kautta. Sen jälkeen hän siirtyi pääsarjassa pelaavaan Atlasin kokoonpanoon vuosiksi 2010-2015 eli viiden kauden ajan. Kaudella 2014-2015 hän pelasi toisessa pääsarjajoukkueessa Leones Negros de la UdeG. Seuraava kaudet menivät 2. sarjatason Club Necaxassa, Atlético San Luisissa ja Venados FC:ssä.
Vuonna 2019 Jahir Barraza siirtyi Yhdysvaltoihin UCL:n San Antonio FC:n riveihin, josta hän jatkoi samana vuonna Suomeen Ykkösessä pelanneen FF Jaron hyökkääjäksi.
USC Landhaus Wien

USC Landhaus Wien on itävaltalainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Wien. USC Landhaus Wien pelaa naisten pääsarjatasolla, ÖFB Frauen-Bundesligassa. Edustusjoukkue on nykyään yhteinen FK Austria Wienin kanssa.
Historia.
USC Landhaus Wien perustettiin 1968. Itävallassa ei tuolloin ollut vielä vastustajia ja joukkue kävi pelaamassa muun muassa Neuvostoliitossa. Naisten sarja perustettiin 1972 ja heti ensimmäisellä kaudella USC Landhaus sijoittui toiseksi. Seuraavalla kaudella seura voitti ensimmäisen mestaruutensa, joita sillä on nykyään 12. Ensimmäisen Itävallan cupin USC Landhaus voitti 1973 ja cup-mestaruuksia sillä on yhteensä 11. Seura on Itävallan menestynein.
Luettelo eduskunnalle luovutetuista kansalaisaloitteista

Suomessa kansalaisaloite on 1. maaliskuuta 2012 voimaan tulleen kansalaisaloitelain tarkoittama kansalaisten tekemä lainsäädäntöaloite, jolla äänioikeutetut Suomen kansalaiset voivat saada lakiehdotuksen tai ehdotuksen lainvalmisteluun ryhtymisestä eduskunnan käsiteltäväksi, mikäli vähintään 50 000 kansalaista, eli noin 1,2 prosenttia äänioikeutetuista, kannattaa aloitetta.
C. P. Joshi

C. P. Joshi (s. 29. heinäkuuta 1950 Nathdwara) on intialainen poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2019 alkaen Rajasthanin osavaltioparlamentin puhemiehenä.
Hän on toiminut viisi kautta Rajasthanin lainsäätäjänä, edustaen kongressipuoluetta. Vuonna 2009 hänet äänestettiin maansa parlamentin alahuoneeseen, jossa hän toimi maaseudunkehitysministerinä vuoteen 2011 asti. Vuosina 2011–2013 hän toimi tieliikenteestä vastaavana ministerinä. Vuonna 2012 hänestä tuli rautatieministeri, kun All India Trinamool Congress -puolue erosi hallituksesta, minkä seurauksena edellinen rautatieministeri Mukul Roy erosi. Seuraavana vuonna hänestä tuli jälleen väliaikainen rautatieministeri, kun virkaa hoitanut Pawan Kumar Bansal joutui korruptiokohun keskellä eroamaan.
Rajasthanissa Joshi johti kongressipuolueen paikallisosastoa vuodesta 2003. Hänen johdollaan puolue voitti vuoden 2008 osavaltiovaaleissa, mutta hän itse hävisi yhdellä äänellä. 
Joshi on valmistunut psykologian tohtoriksi Udaipurin yliopistosta, hän on myös toiminut professorina siellä.
Valsartaani

Valsartaani on angiotensiinireseptorin salpaaja ja siten verenpainelääke.
Suomessa on myynnissä 40 milligrammaa (mg), 80 mg, 160 mg ja 320 mg valsartaania sisältäviä lääkkeitä muun muassa kauppanimin Diovan ja Valsarstad. Markkinoilla on myös valsartaania ja amlodipiiniä sisältäviä yhdistelmälääkkeitä.
FDA hyväksyi valsartaanin USA:n lääkemarkkinoille joulukuussa 1996.
Käyttö.
Valsartaanin hoitokohteita ovat kohonnut verenpaine, oireellinen sydämen vajaatoiminta ja uuden sydäninfarktin ehkäisy. Valsartaani laskee kuolleisuusriskiä näihin sairauksiin liittyviin komplikaatioihin.
Valsartaania ei suositeta primäärisen hyperaldosteronismin aiheuttaman verenpaineen laskemiseen, sillä sen teho on tässä tilanteessa huono. Teho on huono myös muiden reniini-angiotensiini-aldosteronijärjestelmään vaikuttavien verenpainelääkkeiden kohdalla.
Valsartaania käytetään lääkärin määräyksen mukaan. Yleensä korkeaa verenpainetta poteville aikuisille vuorokausiannos on 80 mg ja lapsille 40 mg. Sydäninfarktin läpikäyneillä ja sydämen vajaatoimintaa potevilla aloitusannos on usein 40 mg/vrk ja annosta korotetaan vähintään kahden viikon välein 320 mg/vrk asti, joka otetaan kahtena 160 mg annoksena.
Vasta-aiheet ja huomiot.
Valsartaanin käytössä huomioitavia asioita ovat muun muassa:
Haittavaikutukset ja yliannostus.
Valsartaanin haittavaikutukset ovat harvinaisia. Yleisimpiä haittavaikutuksista ovat heikkous, sekavuus, kuiva suu, päänsärky ja yskä.
Yliannostus alentaa verenpainetta merkittävästi ja voi aiheuttaa heikotusta. Tämä voi pahimmillaan johtaa verenkiertoshokkiin.
Toimintamekanismi.
Valsartaani on ATR-estäjä. Se on hyvin spesifinen kilpaileva AT1-reseptorien antagonisti. Se vie siis reseptorissa sitoutumispaikkoja angiotensiiniltä II, jolloin angiotensiinin kyky aktivoida reseptoreita vähenee. Aktivointi johtaisi verisuonten supistumiseen ja aldosteronin tuoton kasvuun. Nämä vaikutukset lisäisivät verenpainetta. Valsartaanin affiniteetti (pKd) AT1-reseptoreille on 7.65±0.12.
Farmakokinetiikka.
Nieltynä valsartaani imeytyy nopeasti ja sen maksimipitoisuus veriplasmassa saavutetaan 2–4 tunnin kuluttua. Ruoka alentaa hyötyosuutta. Noin 20 % annoksesta metaboloituu ilmeisesti CYP450-entsyymien avulla ja loput erittyvät muuntumattomana lähinnä ulosteessa. Metaboliiteista noin puolet ovat 4-hydroksivalsartaania (CAS numero 188259-69-0).
Rajsamand

Rajsamand on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva kaupunki, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Kaupunki on saanut nimensä 1600-luvulla rakennetusta Rajsamandjärvestä, joka on paikalliselle maanviljelykselle elintärkeä. Kaupungin väkiluku on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 67 798 henkeä. Suurin uskonto on hindulaisuus, jonka kannattajia on noin 84 prosenttia väestöstä. Toiseksi eniten on muslimeita, joiden määrä on hieman alle 10 %, jainalaisia on kolmanneksi eniten alle 6 % osuudella.
Rajsamandissa on esiintynyt 2010-luvun lopulla islaminuskoisten vierastyöläisten vastaista mielialaa. Vuoden 2017 joulukuun kuudentena päivänä eräs osavaltioon saapunut bengalisiirtolainen tuli murhatuksi. Hänen murhansa jälkeen sadat Rajsamandiin saapuneet bengalit pakenivat kaupungista.
Rajsamandin piirikunta

Rajsamandin piirikunta on Intian Rajasthanin osavaltiossa sijaitseva piirikunta, jonka pääkaupunkina toimii Rajsamandin kaupunki. Piirikunta perustettiin 10. huhtikuuta 1991 erottamalla se Udaipurin piirikunnasta. Rajsamandin piirikunnan väkiluku oli 1 156 597 henkeä vuoden 2011 väestönlaskennassa. Suurin uskonto piirikunnassa on hindulaisuus, jota tunnustaa yli 95 prosenttia väestöstä. Toiseksi eniten on muslimeita, joiden määrä jää hieman alle kolmeen prosenttiin, jainalaisia on yli prosentti. 
Piirikunnan suurimmat kaupungit ovat Rajsamand, Nathdwara, Deogarh ja Amet.
Mystery Dungeon

Mystery Dungeon ( "Fushigi no Dungeon") on Chunsoftin kehittämä roguelike-pelisarja. Osa sarjan peleistä on kehitetty Chunsoftin myöntymyksellä muiden pelistudioiden kanssa.
Sarja sai alkunsa Dragon Questia suunnitelleen Koichi Nakamuran halutessa tehdä uuden pelisarjan Rogue-pelin innoittamana. Pelisarjan osia on julkaistu useille alustoille, kuten Super Famicomille, Game Boylle, Nintendo 64:lle, Game Boy Advancelle, Nintendo DS:lle, Nintendo 3DS:lle ja Wiille.
Japanissa pelisarja on inspiroinut liudan samantyyppisiä pelejä, joista suurin osa ammentaa pelimekaniikkoja suoraan sekä Mystery Dungeoneista että Roguesta itsestään. Pelisarja on saanut kohtuullisen vastaanoton. Suosituimpia alasarjoja ovat olleet Pokémon- ja Chocobo-lisensseillä varustetut Pokémon Mystery Dungeon ja Chocobo's Dungeon -pelit.
Kosti Koski

Kosti Johannes Koski (3. marraskuuta 1905 Tampere – 25. syyskuuta 1944 Hammaslahti) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Koski hyväksyttiin 1928 Suomen Näyttämöopiston kaksivuotiselle kurssille. Hän näytteli 1929–1930 sivuosia kahdeksassa näytelmässä Suomen Kansallisteatterissa, hän oli muun muassa jääkärihevosmies Suvela Jääkärin morsian-näytelmässä 1929 ja Macheathin miehiin kuulunut Ede musiikkinäytelmässä Kerjäläisooppera 1930. Koski tuli iltanäyttelijäksi Kotkan Näyttämölle kaudellee 1932–1933 ja oli sitten pari vuotta vakinaisena näyttelijänä siellä. Hän esitti lehtori Einolaa Toivo Pekkasen "Sisarukset"-näytelmässä joka esitettiin 9. joulukuuta 1933 Kotkan Näyttämön 15-vuotisjuhlanäytäntönä ja Koiton Näyttämöllä 27. maaliskuuta 1934 Helsingissä maaliskuun lopulla pidettyjen teatteripäivien yhteydessä. Koski esitti sitten paroni Axel Silfversköldiä Risto Orkon elokuvassa Siltalan pehtoori 1934, tämä on ainoa hänen tunnettu elokuvaroolinsa.
Kosti Koski kuoli syyskuun lopulla 1944 tapaturmaisesti, hän oli palvellut viimeksi kersanttina 14. Vaatetuskomppaniassa jatkosodassa. Koski haudattiin Tampereen sankarihautaan Kalevankankaan hautausmaalle.
Anzor Kiknadze

Anzor Kiknadze (26. maaliskuuta 1934 – 17. marraskuuta 1977) oli georgialainen judon olympiamitalisti.
Kiknadze voitti olympiapronssia raskaassa sarjassa Tokiossa 1964 edustaen Neuvostoliittoa. Judo oli tällöin ensimmäistä kertaa olympialaisten lajina. Hän saavutti yhteensä kaksi mitalisijaa judon maailmanmestaruuskilpailuissa (molemmat pronssia) ja voitti 1960-luvulla Euroopan mestaruuden neljä kertaa ja hopeasijan kaksi kertaa. Koska Neuvostoliiton ensimmäiset judon mestaruuskisat järjestettiin vasta 1973, ei Kiknadze sijoittunut kotimaassaan judossa koskaan mitaleille, mutta Sambossa hän oli raskaan sarjan mestari 1961–1965.
Vappu Elo

Vappu Elo (2. toukokuuta 1909 Viipuri – 17. tammikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Vappu Elon kasvatusisä oli teatterinjohtaja Kosti Elo. Hän kävi Tampereella tyttökoulun ja aloitti syksyllä 1927 harjoittelijana Tampereen Teatteriissa. Elon koenäytäntö oli tammikuussa 1928 Tillyn roolissa wieniläisnäytelmässä "Eedenin yrttitarha". Hän oli näyttelijänä Tampereen Teatterissa vuoteen 1929 saakka. Sen jälkeen hän siirtyi 1929 kasvatusisänsä johtamaan Tampereen Työväen Teatteriin, ja hän esiintyi siellä muun muassa näytelmässä "Romeo ja Julia" Juliana ja operetissa "Iloinen leski" Valenciennenä. Vuonna 1938 Elo siirtyi näyttelijäksi Arvi Kivimaan johtamaan Helsingin Kansanteatteriin, jossa hän tuli tunnetuksi erityisesti salonkinäytelmien sankarittarena.
Elo oli ensimmäisessä elokuvaroolissaan paronitar Silfversköldinä Risto Orkon elokuvassa "Siltalan pehtoori" 1934. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli kauppaneuvoksetar Kaavion Kirsti-tytär Valentin Vaalan 1937 ohjaamassa elokuvassa "Juurakon Hulda". Roland af Hällströmin 1938 ohjaamassa elokuvassa "Paimen, piika ja emäntä" Elo esitti Veikkolan Annastiinaa. Samassa elokuvassa näytteli myös hänen kasvatusisänsä Kosti Elo. Viimeinen elokuvarooli Elolla oli 1947 valmistuneessa Yrjö Nortan ohjaamassa elokuvassa "Sisulla ja sydämellä", jossa hän esitti päähenkilön Lailan äitiä.
Elo kuoli pitkällisen sairauden jälkeen tammikuussa 1947 viikko ennen viimeisen elokuvansa ensi-iltaa.
Parnaoz Tšikviladze

Parnaoz Tšikviladze (14. huhtikuuta 1941 – 14. kesäkuuta 1966 Moskova) oli georgialainen judon olympiamitalisti.
Tšikviladze voitti olympiapronssia raskaassa sarjassa (+80 kg) Tokiossa 1964 edustaen Neuvostoliittoa. Judo oli tällöin ensimmäistä kertaa olympialaisten lajina. Hän voitti Euroopan mestaruuden 1965 ja sijoittui hopealle 1964, 1965 ja 1966. Vuonna 1964 hän oli myös Euroopan mestari joukkuejudossa. Hän kuoli auto-onnettomuudessa Moskovassa 1966.
Joyce El-Khoury

Joyce El-Khoury on libanonilais-kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. 
El-Khoury suunnitteli alun perin uraa hoitoalalla, mutta suuntautui vanhempien kannustamana musiikkiin. Hän pääsikin Ottawan yliopiston musiikkiohjelmaan. Hän suoritti opintoja myös Philadelphiassa ja Metropolitan-oopperan nuorten artistien Lindemann-ohjelmassa. El-Khoury teki Covent Garden -debyyttinsä kaudella 2016–2017 Violettan roolissa "La traviatassa". Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muiden muassa Vincenzo Bellinin, Giuseppe Verdin, Georges Bizet'n ja Giacomo Puccinin rooleja, joita hän on esittänyt oopperataloissa eri maissa. Nykyoopperoista hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet Tobias Pickerin "Emmeline" ja Jake Heggien "Great Scott". Konserttiohjelmistossa on ollut esimerkiksi Ludwig van Beethovenin "Missa solemnis".
El-Khoury on levyttänyt Opera Raralle Gaetano Donizettin teoksia. Hänen ensimmäinen resitaalialbuminsa "Écho" sisältää 1800-luvun sopraanon Julie Dorus-Grasin ohjelmistoa ja duetossa laulamista Michael Spyresin kanssa. "Écho" pääsi vuonna 2019 ehdolle Juno-palkinnon saajaksi vuoden klassisena vokaalilevynä.
Vuonna 2022 hän sai Dallas Operan myöntämän ”Maria Callas Debut Artist of the Year”-palkinnon.
Takehide Nakatani

Takehide Nakatani (, s. 9. heinäkuuta 1941 Hiroshima) on japanilainen entinen judoka ja maailman ensimmäinen judon kevyen sarjan olympiavoittaja.
Nakatani voitti olympiakultaa kevyessä painoluokassa (-68 kg) Tokiossa 1964 voittaen finaalissa sveitsiläisen Eric Hännin. Japanin-mestaruuden hän voitti vuonna 1966. Hän myös voitti pronssia judon maailmanmestaruuskilpailuissa Salt Lake Cityssä vuonna 1967.
Joseph Horovitz

Joseph Horovitz (26. toukokuuta 1926 Wien, Itävalta – 9. helmikuuta 2022) oli brittiläinen säveltäjä.
Horovitz muutti Englantiin perheensä kanssa vuonna 1938. Saatuaan musiikin kandidaatin arvon Oxfordin yliopistosta hän opiskeli Gordon Jacobin johdolla Royal College of Musicissa ja myöhemmin Nadia Boulangerin johdolla Pariisissa. Horovitzin tuotantoon kuuluu balettia, oopperaa, konserttoja, kamarimusiikkia sekä vaski-, puhallinyhtye- ja kuoroteoksia. Hän on tehnyt myös kymmeniä teoksia televisiota varten. Hän on Royal College of Musicin "Fellow" ja on saanut kaksi Ivor Novello -palkintoa. Vuonna 2002 hän sai Italiasta Nino Rota -palkinnon ja vuonna 2007 Itävallan tieteen ja taiteen kunniaristin ensimmäisessä luokassa. Vuonna 2008 hän sai Walter Willson Cobbett -mitalin palveluksistaan kamarimusiikin alueella.
Säeromaani

Säeromaani on kaunokirjallisuuden laji, jossa kerronta etenee ilmavasti lyhyiden säkeiden muodossa. Se on noussut maailmantietoisuuteen 2010-luvulla nuorten aikuisten kirjallisuuden suosion myötä. Suomenkielisen termin lajille esitteli kirjailija Anneli Kanto. Ensimmäinen Suomessa säeromaaneja kirjoittanut kirjailija on Kirsti Kuronen, jolta on julkaistu säeromaanit "Paha Puuska", "Pönttö", "Merikki" ja "Kolme senttiä sekunnissa".
Englanniksi laji tunnetaan nimellä "verse novel" tai "novel in verse". Esimerkkejä suomennetuista säeromaaneista ovat Sarah Crossanin "Yksi".
Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue

Viron Suomenlahden rannikon valuma-alue ( ) muodostuu kaikista niistä pienistä vesistöistä, jotka laskevat Viron alueelta Itämeren Suomenlahteen. 
Rannikon valuma-alueen rajaus.
Rannikon valuma-alueen länsirajana on Veskijõen vesistön valuma-alueen länsireuna. Rannikkoalueen itäraja on samalla Venäjän vastainen raja, missä rajajokena on Narvanjoki. Valtioiden välinen raja seuraa Narvanjoen ja sen pääjärven Peipsijärven vesialueita pitkin, joten Narvanjoen vesistöalue ei suuren kokonsa vuoksi mahdu kokonaan yhdenkään valtion alueelle. Siksi se Suomenlahden rannikon valuma-alueita kuvattaessa rajataan pois Virolle kuuluvasta rannikkoalueesta ja sitä käsitellään omana valuma-alueyksikkönään. Suomenlahden rannikon valuma-alueen eteläraja muodostuu eri vesistöjen latva-alueiden yhteisestä vedenjakajasta, joka seuraa pääpiirteissään Viron pohjoisosia itä-länsi-suuntaisena ja päätyy idässä Peipsijärven rantaan ja sen vesistön vedenjakajalle.
Rannikon valuma-alue lukuina.
Valuma-alueen vaikutuksia Suomenlahteen voidaan arvioida sen tilastojen valossa. Valuma-alueen pinta-ala on 10 350 neliökilometriä. Alueelle satanut vesi laskee Suomenlahteen 417 jokea, kanavaa, ojaa tai puroa pitkin, joiden yhteispituus on 3 985 kilometriä. Jokien yhteenlaskettu vuotuinen kokoaisvirtaama on 2,7 kuutiokilometriä. Valuma-alueen jokitiheys on 0,38 kilometriä uomaa neliökilometrillä. Alueella sijaitsee noin 210 merkitsevää järveä.
Vesistöalueiden hallintoalueet.
Suomenlahden rannikon luonnollinen valuma-alue jaetaan hallinnollisesti lännessä Harjun alavesistöalueen ja idässä Virun alavesistöalueen kesken. Harjun alavesistöalue kuuluu Länsi-Viron vesistöalueen ja Virun alavesistöalue 
Itä-Viron vesistöalueen hallintopiiriin. Niiden välinen hallinnollinen raja sijaitsee läntisen Valgejõen ja itäisen Loobu jõen vedenjakajalla.
Maneesin sali

Maneesin sali () oli Pariisissa sijainnut rakennus, jossa Ranskan parlamentti kokoontui Ranskan vallankumouksen aikana vuosina 1789–1793.
Rakennus oli alkujaan kuninkaallisen Tuileries’n palatsin puiston (nyk. Tuileries’n puisto) pohjoislaidalla sijainnut ratsastusmaneesi. Siirryttyään Versailles’sta Pariisiin Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous kokoontui muutaman viikon ajan Pariisin arkkipiispan virkatalossa, kunnes maneesin sali annettiin sen käyttöön 9. marraskuuta 1789. Salin muutostyöt kansalliskokouksen käyttöön suunnitteli arkkitehti Pierre-Adrien Pâris. Maneesin salissa kokoontuivat myös perustuslakia säätävän kansalliskokouksen seuraajaksi vuonna 1791 perustettu lakiasäätävä kansalliskokous ja vuonna 1792 perustettu kansalliskonventti. Kansalliskonventti siirtyi 10. toukokuuta 1793 varsinaiseen Tuileries’n palatsiin.
Maneesin salia istuntopaikkanaan käytti myös Vuoden III perustuslailla uudeksi parlamentin ylähuoneeksi vuonna 1795 perustettu vanhojen neuvosto aina 21. tammikuuta 1799 asti, jolloin neuvosto siirtyi Palais Bourboniin. Salissa ehti heinäkuussa 1799 kokoontua lyhyen aikaa entisten jakobiinien perustama ”maneesin klubi” ("Club du Manège").
Maneesin sali purettiin vuonna 1802 rue de Rivoli -kadun rakentamisen tieltä. Se sijaitsi suunnilleen rue de Rivolin ja rue de Castiglionen risteyksen kohdalla. Paikalla on nykyään Tuileries’n puiston ympärysaidan pylvääseen kiinnitetty muistolaatta.
Fiinu Autio

Josefiina (Fiinu) Autio, o. s. "Elviö" (31. lokakuuta 1888 Suursaari – 1. heinäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan puvustonhoitaja, puvustaja ja avustajaroolien esittäjä.
Fiinu Autio toimi puvustonhoitajana, puvustajana ja avustajaroolien esittäjänä 1936–1937 Suomi-Filmissä ja 1937–1962 Suomen Filmiteollisuudessa. Suomi-Filmissä Autio oli puvustonhoitajana jännityselokuvassa VMV 6 (1936) ja avustajanrooleissa elokuvissa Juurakon Hulda (1937) ja Niskavuoren naiset (1938). Suomen Filmiteollisuudessa Autio oli puvustonhoitajana tai puvustajana kymmenissä elokuvissa. Hän oli avustajana noin kolmessakymmenssä elokuvassa, hänen avustajanrooleistaan tunnetuimpia olivat 1950-luvulla valmistuneiden Puupää-elokuvien Sunkreenska, rouva Huopanen, Mari-täti, Amalia-täti ja Matilda-täti. Fiinu Autio oli cameoroolissa elokuvassa Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949) ja hän esitti verhojen ompelijaa musiikkielokuvassa Vain laulajapoikia (1951). Viimeinen avustajarooli Autiolla oli 1962 valmistuneessa elokuvassa ”Ei se mitään!” sanoi Eemeli, jossa hän esitti kihlajaisvierasta. Fiinu Autio kuoli samana vuonna 73-vuotiaana.
Jeffreynmänty

Jeffreynmänty ("Pinus jeffreyi") on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen ja Meksikon länsiosissa.
Ulkonäkö.
Jeffreynmänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa yleensä noin 25–40 metriä korkeaksi, enimmillään hieman yli 60-metriseksi. Latvus on kartiomainen tai pyöristynyt. Kaarna on kellertävän- tai punertavanruskeaa ja halkeilee suuriksi epäsäännöllisiksi levyiksi. Haarat ovat paksuja, aluksi purppuranruskeita ja usein valkohärmäisiä. Silmut ovat munanmuotoisia ja vaalean- tai punertavanruskeita.
Neulaset kasvavat kimpuissa kolmittain. Ne ovat yleensä 12–22 senttimetriä pitkiä ja harmaan- tai keltaisenvihreitä. Hedekävyt ovat hieman lieriömäisiä, 2–3,5 senttimetriä pitkiä ja yleensä keltaisia. Kävyt ovat lieriömäisen munanmuotoisia, 15–30 senttimetriä pitkiä ja vaaleanpunaruskeita kypsinä.
Levinneisyys.
Jeffreynmänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen länsiosissa Oregonissa, Kaliforniassa ja Nevadassa sekä Meksikossa Baja Californiassa.
Sanna Ahvenjärvi

Sanna Mari Ahvenjärvi (s. 19. huhtikuuta 1972 Rovaniemi) on suomalainen säveltäjä.
Ahvenjärvi kiinnostui varhain musiikista alttoviulunsoiton, laulun ja kansanmusiikin parissa. Hän soitti kansantanssiyhtye Siepakoissa. Suoritettuaan musiikin teorian opettajan jatkotutkinnon Oulun konservatoriossa hän lähti miehensä, säveltäjä Tapio Lappalaisen kanssa jatko-opintoja varten Luxemburgiin ja Salzburgiin. Ahvenjärvi sai sävellysdiplomin Mozarteumista.
Ahvenjärven sävellyksiä on esitetty Euroopassa, Aasiassa ja Amerikassa. Hän on soittanut Emilia-tyttärensä kanssa Haapajärvellä toimineessa Duo Sanemiliana -kokoonpanossa (viulu, alttoviulu). Hän on myös opettanut sävellystä. Tapio Lappalaisen kanssa Ahvenjärvi sävelsi arkkitehtuuriaiheisen "Rakennetaan koulu!" -oopperan (2014).
Ahvenjärven ja Tapio Lappalaisen sävellys "Water" sai Teosto-palkinnon vuonna 2023.
Maija Hynninen

Maija Hynninen (s. 1977) on suomalainen säveltäjä ja äänitaiteilija. Hän on yhdistänyt työssään ihmisääntä, live-elektroniikkaa ja poikkitaiteellista performanssia.
Hynninen aloitti vuonna 2003 Paavo Heinisen johdolla opiskelun Sibelius-Akatemiassa, josta valmistui musiikin maisterin arvolla vuonna 2011. Samalla hän suoritti viuludiplomia Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Hän vietti vuoden Erasmus-vaihdossa Stuttgartissa Oliver Schnellerin oppilaana. Hynninen täydensi opintojaan elektronisen musiikin osalta IRCAM:ssa vuosina 2012–2013 ja aloitti filosofian tohtorin tutkinnon suorittamisen elektroakustisessa musiikissa Sibelius-Akatemiassa vuonna 2015 sekä sävellyksessä Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä vuonna 2016. Hän on osallistunut myös Unsuk Chinin, Philippe Hurelin, Oscar Strasnoyn, Rolf Wallinin, Karin Rehnqvistin, Magnus Lindbergin, Jonathan Harveyn ja muiden pitämille mestarikursseille.
Hynniseltä ovat tilanneet ja esittäneet musiikkia muiden muassa Yle, Helsingin kamarikuoro, Avanti!, Maj Lind -pianokilpailu, Jaana Kärkkäinen, Andrea Carola Kiefer, Susanne Kujala, Juho Laitinen, Camilla Hoitenga ja Eija Kankaanranta.
Ravello Records julkaisi lokakuussa 2019 Hynnisen teosten levyn "Dawn Breaks".
Wesley So

Wesley Barbasa So (s. 9. lokakuuta 1993 Bacoor, Cavite, Filippiinit) on filippiiniläis-yhdysvaltalainen shakin suurmestari. Vuonna 2019 hänestä tuli ensimmäinen virallinen shakki960-variantin maailmanmestari. So on myös kolminkertainen Filippiinien mestari ja kolminkertainen Yhdysvaltojen mestari. Hänen korkein Elo-lukunsa 2822 on historian viidenneksi korkein.
So edusti vuoteen 2014 asti Filippiinejä, mutta siirtyi sen jälkeen edustamaan Yhdysvaltoja. 
Lapsuus ja uran alku.
So syntyi Filippiineillä vuonna 2003. Hän aloitti shakin pelaamisen seitsemän- tai kahdeksanvuotiaana. 
So saavutti shakin suurmestarin arvonimen 14 vuoden ja 28 päivän ikäisenä vuonna 2007. Saadessaan arvonimen So oli historian yhdeksänneksi nuorin suurmestari. Vuonna 2008 hänestä tuli historian nuorin Elo-luvun 2600 saavuttanut pelaaja rikkoen aiemmin Magnus Carlsenin pitämän ennätyksen.
So sai stipendin yhdysvaltalaiseen Webster-yliopistoon vuonna 2012 ja opiskeli 2,5 vuotta ennen siirtymistään ammattilaiseksi. 
Pelaajaura.
So on voittanut Yhdysvaltojen shakkimestaruuden vuosina 2017, 2020 ja 2021.
Vuonna 2019 järjestettiin shakki960-variantin ensimmäinen virallinen maailmanmestaruusturnaus, jonka So voitti. So voitti finaalissa Magnus Carlsenin pistein 13.5–2.5 (neljä voittoa ja kaksi tasapeliä). Lopputurnauksessa pelasivat myös Jan Nepomnjaštši, Fabiano Caruana, Hikaru Nakamura ja Alireza Firouzja.
Pelityyli.
So on kertonut shakki960-variantin olevan hänen suosikkipelimuotonsa. 
Yksityiselämä.
Son biologiset vanhempansa jättivät hänet 16-vuotiaana Filippiineille heidän muutettuaan Kanadaan. Vuonna 2021 hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen.
Tonk

Tonk on noin 165 000 asukkaan kaupunki Intian Rajasthanin osavaltiossa, joka toimii samannimisen piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se sijaitsee Banasjoen varrella ja sieltä on noin 100 kilometriä Jaipuriin. Vuosina 1817–1947 Tonk toimi Brittiläisen Intian vasallivaltion, Tonkin ruhtinaskunnan, pääkaupunkina. Ruhtinaskunnan perusti paštupäällikko Amir Khan. 
Kaupungissa sijaitsee Rajasthanin hallituksen vuonna 1978 perustama arabian- ja persian tutkimusinstituutti, johon on talletettu Rajasthanista löytyneitä arabian- ja persiankielisiä käsikirjoituksia. Toinen Tonkin nähtävyys on "Sunhari Kothi", kultainen palatsi, niminen sali.
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tonkin väkiluku on 165 294 henkeä. Kaupungissa harjoitetuista uskonnoista suurimmat ovat hindulaisuus, jota tunnustaa puolet väestöstä, ja islam jolla on 47 prosenttia kannattajia. Jainalaisuus on kolmanneksi suurin uskonto kahden prosentin kannatuksella. Lukutaitoisten osuus väestöstä on noin 69 prosenttia.
Romana Tedjakusuma

Romana Tedjakusuma (s. 24. heinäkuuta 1976 Surabaya) on indonesialainen tennispelaaja. WTA-listalla Tedjakusuma oli parhaimmillaan kaksinpelissä sijalla 82 huhtikuussa 1994 ja nelinpelissä sijalla 114 helmikuussa 1995. WTA-turnausvoittoja hän saavutti urallaan nelinpelissä yhden. ITF-turnausvoittoja Tedjakusuma saavutti urallaan kaksinpelissä kuusi ja nelinpelissä 19.
Hänen vanhempansa ovat Albert Tedjakusuma ja Henny Nongoi. Hänellä on yksi vanhempi sisarus.
Tennisura.
Junioriurallaan Tedjakusuman paras saavutus Grand Slam -turnauksissa oli välieriin pääsy Wimbledonin nelinpelissä 1993. Tedjakusuma pelasi ammattilaisturnauksessa ensimmäisen kerran jo 13-vuotiaana vuonna 1990 kotimaassaan Jakartassa ITF-tasolla. Alkuvuodesta 1993 hän voitti kolme ITF-turnausta ja eteni puolivälieriin Kuala Lumpurin WTA-tason turnauksessa. Tämän myötä hän nousi maailmanlistalla 200 parhaan joukkoon. Kauden päätteeksi hän oli maailmanlistan sijalla 129.
Vuonna 1994 Tedjakusuma eteni ammattilaistasolla Australian avointen kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle voitettuaan Karine Quentrecin ja Patricia Tarabinin. Kolmannella kierroksella hän hävisi maailmanlistan sijalla 11 olleelle Manuela Maleevalle. Huhtikuussa hän nousi parhaimmillaan maailmanlistan sijalle 82. Ranskan avoimissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan yhdeksäntenä olleelle Nataša Zverevalle. Yhdysvaltain avoimissa Tedjakusuma hävisi avauskierroksella Judith Wiesnerille. Marraskuussa 1994 hän saavutti nelinpelin WTA-turnausvoiton kotimaassaan Surabayalla yhdessä maannaisensa Yayuk Basukin kanssa. Vuoden 1994 Aasian kisoissa Hiroshimassa Tedjakusuma saavutti hopeaa Indonesian joukkueessa tenniksen joukkuekilpailussa. Kauden päätteeksi hän oli pudonnut maailmanlistan sijalle 147 voitettuaan ennätysrankingin saavutettuaan vain yhden ottelun loppukauden aikana.
Tedjakusuma edusti Indonesiaa Atlantan olympialaisissa 1996, missä hän eteni naisten kaksinpelissä Yayuk Basukin kanssa toiselle kierrokselle, jossa he hävisivät Jana Novotnálle ja Helena Sukoválle. Tämän jälkeen hän piti kolme vuotta taukoa kansainvälisistä turnauksista keskittyen opintoihinsa Yhdysvalloissa valmistuen Nichollsin osavaltionyliopistosta vuonna 2000. Vuonna 2001 hänen vasemmassa ranteessaan todettiin krooninen vamma, minkä vuoksi hänen piti jäädä sivuun kiertueelta.
Hän kuului Indonesian Fed Cup -joukkueeseen vuosina 1992–1996, 2001 ja 2005–2006 edustaen maataan 17 maaottelussa, joissa hän saavutti 16 voittoa ja hävisi 19 ottelussa. Hän edusti maataan useita kertoja Kaakkois-Aasian kisoissa. Vuonna 2005 Tedjakusuma voitti kultaa naisten nelinpelissä Wynne Prakusyan kanssa ja hopeaa naisten kaksinpelissä. Vuoden 2007 kisoissa hän saavutti hopeaa naisten nelinpelissä Sandy Gumulyan parina, hopeaa joukkuekilpailussa sekä pronssia kaksinpelissä. 
Viimeiset ottelunsa hän pelasi ammattilaistasolla vuonna 2012.
Eprosartaani

Eprosartaani on angiotensiinireseptorin salpaaja ja siten verenpainelääke.
Suomessa on myynnissä 600 milligrammaa eprosartaania sisältäviä tabletteja kauppanimellä Teveten.
FDA hyväksyi eprosartaanin USA:n lääkemarkkinoille joulukuussa 1997.
Käyttö.
Eprosartaania käytetään nieltynä korkean verenpaineen alentamiseen. Sitä ei suositeta primäärisen hyperaldosteronismin aiheuttaman verenpaineen laskemiseen, sillä sen teho on tässä tilanteessa huono. Teho on aldosteronismin hoidossa huono myös muiden reniini-angiotensiini-aldosteronijärjestelmään vaikuttavien verenpainelääkkeiden kohdalla.
Vasta-aiheet ja huomiot.
Eprosartaanin käytössä huomioitavia asioita ovat muun muassa:
Haittavaikutukset ja yliannostus.
Yli yhdellä sadasta eprosartaanin käyttäjästä ilmenee päänsärkyä. Alle yhdellä kymmenestä ilmenee huimausta, heikotusta, pahoinvointia, ihottumaa, kutinaa tai nenän tukkoisuutta. Alle yhdellä sadasta voi ilmetä allergisia reaktioita, kuten nokkosihottumaa tai anafylaksia.
Yliannostuksessa eprosartaani ja muut samanlaiset ATR-estäjät alentavat verenpainetta liikaa ja voivat pahimmillaan aiheuttaa verenkiertoshokin.
Toimintamekanismi.
Eprosartaani on ATR-estäjä. Se on hyvin spesifinen kilpaileva AT1-reseptorien antagonisti. Se vie siis reseptorissa sitoutumispaikkoja angiotensiiniltä II, jolloin angiotensiinin II kyky aktivoida reseptoreita alenee. Aktivointi johtaisi verisuonten supistumiseen ja aldosteronin tuoton kasvuun. Nämä vaikutukset lisäisivät verenpainetta.
Farmakokinetiikka.
Paastossa olevat terveet aikuiset saavuttavat eprosartaanin veriplasman maksimipitoisuuden 1–2 tunnin kuluttua sen nielemisestä. Ruokailu lääkkeen oton yhteydessä hidastaa imeytymistä alle 25 %, mikä ei ole merkittävää lääkkeen käytön kannalta. Nieltynä pääosa lääkkeestä poistuu ulosteessa (~90 % annoksesta) ja muuntumattomana (~80 % ei muutu). Muuntuneista metaboliiteista pääosa (~2 %) on asyyliglukuronideja.
Eorcenberht

Eorcenberht tai Earconbert (620 tai 625 – 14. heinäkuuta 664) oli Kentin kuningas 640–664. Beda Venerabiliksen mukaan Earconbert nousi valtaistuimelle vuonna 640 isänsä kuningas Eadbaldin kuoltua. Anglosaksien kronikan mukaan Eadbaldia seurasi hänen poikansa Eorcenberht. Bedan mukaan Eorcenberht oli ensimmäinen englantilainen kuningas, joka kielsi kuvainpalvonnan kuningaskunnassaan. Eorcenberht meni naimisiin Itä-Anglian kuninkaan tyttären Seaxburgin kanssa. He saivat neljä lasta:
Lakeudenpuisto

Lakeudenpuisto sijaitsee keskeisellä paikalla Seinäjoen keskustassa Aalto-keskuksen ja Torikeskuksen tuntumassa. Lakeudenpuisto sijaitsee Kirkkokadun varrella ja sitä vastapäätä sijaitsee Mannerheimin puisto. 
Lakeudenpuisto on laaja ja vapaa nurmi-alue, jossa on järjestetty erilaista ohjelmaa ja tapahtumia. Kesäisin alueella toimii mm. pelivälinelainaamo ja kioskitoimintaa. Lakeudenpuistossa järjestetään perinteisesti Seinäjoen uuden vuoden ilotulitustapahtuma.
Pitkäneulasmänty

Pitkäneulasmänty ("Pinus palustris") on mäntyihin kuuluva havupuulaji. Se on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt pitkäneulasmännyn erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Ulkonäkö.
Pitkäneulasmänty on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 47 metriä korkeaksi. Latvus on pyöristynyt. Kaarna on oranssinruskeaa ja halkeilee kulmikkaiksi levyiksi. Silmut ovat hopeanharmaita ja munanmuotoisia. Pitkäneulasmänty käy läpi pitkän mätäsvaiheen taimena, jolloin pitkien neulasten tiheästi peittämä taimi kasvattaa syvän pääjuuren ennen kuin alkaa varsinaisesti kasvaa korkeutta tai tuottaa oksia.
Neulaset ovat yleensä kolmen neulasen kimpuissa. Ne ovat 20–45 senttimetriä pitkiä ja keltavihreitä. Hedekävyt ovat lieriömäisiä, 3–8 senttimetriä pitkiä ja purppuraisia. Kävyt ovat lieriömäisen munanmuotoisia ja 15–25 senttimetriä pitkiä kypsinä.
Levinneisyys.
Pitkäneulasmänty kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltojen kaakkoisosissa etelän Floridasta pohjoiseen Virginiaan asti ja länteen Texasiin saakka.
Michael Kelly

Michael Joseph Kelly Jr. (s. 22. toukokuuta 1969 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Kelly tunnetaan Doug Stamperin roolista televisiosarjassa "House of Cards", josta hän sai parhaan miessivuosan Primetime Emmy -ehdokkuudet vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2019.
Kelly on myös tunnettu rooleistaan elokuvissa "Kuolleiden aamunkoitto" (2004), "Changeling – vaihdokas" (2008), "Kohtalon valvojat" (2011), "Chronicle" (2012), "Suuri puhallus" (2013) ja "Everest" (2015).
Hänen vaimonsa on Karyl Kelly ja he menivät naimisiin vuonna 2005. Heillä on kaksi lasta.
Wessex (täsmennyssivu)

Wessex voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bure Litonius

Bure Johan Hedrik Walter Litonius (8. tammikuuta 1919 Helsinki – 4. huhtikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen elokuva-alan pukusuunnittelija, historiallisten pukujen asiantuntija ja elokuvien puvustaja.
Bure Litonius aloitti jo lapsena sotilasvaatteiden ja sotilaan ammattiin kuuluvien esineiden keräilyn. Hän kiersi vanhojen tavaroiden kaupoissa yhdessä upseerina toimineen isänsä kanssa ja hankki kokoelmaansa muun muassa satoja epoletteja. Hän alkoi toimi jo kouluvuosinaan historiallisten vaatteiden, huonekalujen, tapakulttuurin ja ympäristökokonaisuuksien asiantuntijana teatteri- ja elokuvamaailmassa. Hän toimi pukusuunnittelijana sekä pukujen ja varusteiden asiantuntujana vuosina 1938–1962 vastaten lähes kolmenkymmenen elokuvan puvustamisesta. Hän oli myös Suomen Kansallisteatterin ja Ruotsalaisen teatterin vakinainen pukuasiantuntija. Litonius opiskeli myös sotahistoriaa Suomen, Ruotsin, Saksan ja Italian yliopistoissa. 
Vuonna 1939 valmistunut Helmikuun manifesti oli ensimmäinen elokuva, jossa silloin 19-vuotias Litonius vastasi puvustuksesta ja laati ohjeet historiallisten 1800-luvun miljöiden kuten Talvipalatsin luomisesta elokuvaa varten. Seuraavassa elokuvassaan Runon kuningas ja muuttolintu (1940) Litonius oli pukuaiantuntijana ja esitti myös pienissä sivurooleissa Sakari Topeliusta ja ylioppilasta. Hän oli sotavuosina pukusuunnittelijana elokuvissa Kaivopuiston kaunis Regina (1941), Hevoshuijari (1943), Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943), Valkoiset ruusut (1943), Ballaadi (1944) ja Sylvi (1944). Puvustajana hän oli elokuvissa Kulkurin valssi (1941) ja En ole kreivitär (1945). Sotavuosien jälkeen Litonius oli puvustajana muun muassa elokuvissa Rosvo-Roope (1949), Katariina kaunis leski (1950), Mä oksalla ylimmällä (1954), Risti ja liekki (1957) ja Skandaali tyttökoulussa (1960) sekä pukuasiantuntijana elokuvissa Tanssi yli hautojen (1950), Sadan miekan mies (1951), Sven Tuuva (1958), Komisario Palmun erehdys (1960) ja Pojat (1962). Viimeksi hän oli historiallisena tapa-asiantuntijana televisioelokuvassa Kustaa Vaasa (1969).
Hippostalo

Hippostalo (alun perin Valtion virastotalo; käytetty myös nimeä Tampereen virastotalo) oli entinen valtion virastotalo, joka sijaitsi Tampereella Kalevan kaupunginosassa, Teiskontien ja Hervannan valtaväylän rajaamalla tontilla. Talo rakennettiin vuosina 1977–1980. Alun perin sinne sijoitettiin julkishallinnon toimitiloja, muun muassa työsuojeluhallitus. Kun rakennukseen tuli myöhemmin myös muita kuin valtion toimistoja, otettiin käyttöön nimi "Hippostalo". Nimi viittasi paikalla aikoinaan sijainneeseen Hippoksen ravirataan.
Vuonna 2014 valtion Senaatti-kiinteistöt myi Hippostalon tontteineen Tampereen opiskelija-asuntosäätiö TOASille. Säätiö maksoi kiinteistöstä 12 miljoonaa euroa. Rakennus purettiin vuonna 2021. Sen tilalle tehdään uusia asuintaloja.
Arkkitehtuuri.
Hippostalo edusti omalle aikakaudelleen tyypillistä virastoarkkitehtuuria. Rakennukseen tehtiin jälkeenpäin pieniä julkisivumuutoksia, mutta pääosin se säilyi ulkopuolelta alkuperäisessä asussa. Hippostalo oli hyvin samannäköinen kuin samoihin aikoihin rakennettu Pasilan virastokeskus. Hippostalon leimaa-antavin piirre oli sen suuri koko: siinä oli korkea seitsenkerroksinen osa sekä matalampi kolmikerroksinen siipiosa. Talossa oli myös maanalaisia tiloja.
Hippostalon pääsuunnittelijana toimi Arkkitehtitoimisto Antti Tähtinen Oy. Suunnittelua ohjasivat rakennushallituksen tiukka budjetti ja pyrkimys kustannustehokkuuteen. Talosta haluttiin mahdollisimman tarkoituksenmukainen ja toimiva. Esteettisiin seikkoihin ei juurikaan panostettu, mikä näkyi muun muassa edullisina julkisivumateriaaleina ja yllätyksettöminä rakenneratkaisuina.
Hippostalon on monesti väitetty olleen yksi Tampereen ja koko Suomen rumimmista rakennuksista.
Philip Shouse

Philip Shouse (s. Decatur, Alabama) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on tehnyt yhteistyötä Gene Simmonsin, Ace Frehleyn ja Acceptn kanssa. Hän on yhtyeen Thee Rock ‘N’ Roll Residency perustajajäsen. 
Shouse syntyi Decaturissa Alabamassa. Hän kiinnostui musiikista kuunnellessaan vanhemman veljensä levyjä, Aerosmithin "Live! Bootleg" ja Van Halenin ensialbumi saivat hänet innostumaan kitaransoitosta. Hän muutti Nashvilleen vuonna 2004, ja pian sen jälkeen liittyi eri artistien, kuten Chris Caglen, Bo Bicen, David Lee Murphyn, Mindy McCreadyn ja Rodney Atkinsin, kiertueille.
Shouse perusti ystävänsä Jeremy Asbrockin kanssa yhtyeen Thee Rock ‘N’ Roll Residency huhtikuussa 2013. Yhtyeen viikoittainen esiintyminen Nashvillessä on muodostunut suosituksi, ja yhtyeen kanssa ovat soittaneet useat tunnetut artistit kuten Alice Cooper yhtyeineen, Gene Simmons Kissistä, Roger Glover ja Don Airey Deep Purplesta, Robin Zander Cheap Trickista, Sylvain Sylvain New York Dollsista, Rachel Bolan Skid Rowsta, John Corabi Mötley Crüesta ja Peter Baltes Acceptista.
Shouse soittaa kitaraa Kissn laulaja-basisti Gene Simmonsin soolokiertueella sekä ex-kitaristi Ace Frehleyn soolokiertueella. 
Shouse soitti kitaraa Acceptin ”Night to Remember” -erikoiskonsertissa 3. elokuuta 2017 Wacken Open Air -festivaalilla Saksassa. Konsertista julkaistiin livetallenne "Symphonic Terror – Live At Wacken 2017". Keväällä 2019 hän soitti Symphonic Terror kiertueella ja marraskuussa Accept ilmoitti Shousen liittymisestä yhtyeeseen kolmanneksi kitaristiksi. "Too Mean to Die" on ensimmäinen yhtyeen studioalbumi, jolla hän soittaa.