Flick of the Switch

Flick of the Switch on australialaisen AC/DC-yhtyeen yhdeksäs Australiassa ja kahdeksas kansainvälisesti julkaistu studioalbumi, joka ilmestyi 15. elokuuta 1983. Se äänitettiin saman vuoden huhtikuussa Compass Point Studiosissa Nassaussa, Bahamalla. Yhtye tavoitteli albumista tyylillisesti pelkistetympää kahden tuotetumman levyn jälkeen.
Albumi sai ilmestyessään kritiikkiä ja myi heikommin kuin yhtyeen kaksi aiempaa albumia laulaja Brian Johnsonin kanssa. Sitä pidetäänkin AC/DC:n ensimmäisenä kaupallisena floppina. Albumilta julkaistiin singlet ”Guns for Hire”, ”Flick of the Switch” ja ”Nervous Shakedown”.
Rumpali Phil Rudd erotettiin yhtyeestä äänitysten jälkeen. Syynä olivat hänen henkilökohtaiset ongelmansa, jotka johtivat riitaan kitaristi Malcolm Youngin kanssa. Tilalle valittiin Simon Wright.
Taustaa.
Yhtyeen mielestä kaksi sen edellistä albumia, "Back in Black" ja "For Those About to Rock", olivat olleet tuotannoltaan mahdollisesti liian pitkälle hiottuja. "Flick of the Switch" -albumilla yhtyeen oli tarkoitus palata juurilleen. Rytmikitaristi Malcolm Young halusi uudesta albumista ”paljaan, raa’an ja riisutun”.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/357"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 357.&lt;/ref&gt; Hänen tavoitteenaan oli luoda albumille tunnelma, jossa kuulija tuntisi olevansa samassa tilassa soittajien kanssa. Jälkeenpäin hän kertoi, että yhtye halusi tulla taas ”yksinkertaiseksi pikkubändiksi”. Soolokitaristi Angus Young kertoi helmikuussa 1984 suosivansa ”raakaa puhtautta” eli vähemmän tehosteita ja efektejä, eikä enää rumpujen jättimäistä kaikua.
Youngin veljekset työstivät tammi-helmikuussa 1983 Sydneyssä uusia riffejä ja sointurakenteita. Sen jälkeen AC/DC kokoontui Mansaarelle albumin viimeistelyä varten.&lt;ref name="Sutcliffe/124"&gt;Sutcliffe 2011, s. 124.&lt;/ref&gt;
Äänitykset.
Yhtye matkusti huhtikuussa Compass Pointin studiolle Nassauun, Bahamalle, jossa oli nauhoitettu myös yhtyeen vuonna 1980 julkaistu maailmanlaajuinen menestysalbumi "Back in Black". Yhtyeen kolme edellistä albumia tuottanut Robert John ”Mutt” Lange ei ollut mukana, vaan yhtye halusi tuottaa albumin itse.
Äänitykset alkoivat huhtikuussa 1983. Yhtye nauhoitti sessioissa yhteensä 13 kappaletta. Niistä kolme, joukossa ”Out of Bounds” ja ”Tightrope”, eivät päätyneet albumille.
"Flick of the Switch" on ainoa AC/DC:n itse tuottama albumi. Johtavana tuottajana toimi Malcolm Young, jota kuitenkin avustivat yhtyeen aikaisemmat tuottajat, hänen veljensä George Young sekä Harry Vanda. Äänittäjänä ja miksaajana toimi Tony Platt. Kun albumi oli miksattu, se kuulosti yhtyeen jäsenten mielestä liikaa "Back in Blackilta", joten se miksattiin uudelleen.
Yhtyeen rumpali Phil Rudd ajautui "Flick of the Switchin" nauhoittamisen aikaan riitoihin Malcolm Youngin kanssa. Paine ja työtaakka olivat kasvaneet Ruddin kohdalla kahden aiemman albumin suurten kiertueiden aikana. Vaikka Rudd soitti äänityksissä normaalisti, hänen yksityiselämänsä ongelmat aiheuttivat jännitettä hänen ja Youngin välille. Lopulta tilanne kärjistyi ja Young ja Rudd ottivat toukokuussa asian vuoksi rajusti yhteen, minkä seurauksena Young halusi Ruddin lähtevän Nassausta ensimmäisellä mahdollisella lentokoneella seuraavana iltana.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/358"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 358.&lt;/ref&gt; Vuonna 2000 Malcolm Young paljasti, että Ruddin erottamiseen vaikutti myös tämän huumeiden käyttö. "Kerrang!"-lehden journalisti Mark Putterfordin mukaan Rudd poltti niin paljon kannabista, että alkoi nähdä harhoja. Ruddin tilalle rumpaliksi valittiin nuori englantilainen Simon Wright.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/359"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 359.&lt;/ref&gt;
Musiikki.
"Flick of the Switch" -albumin äänimaailma on Malcolm Youngin tavoitteeen mukaisesti raaka, raskas, kovaääninen ja efektitön. Tämä oli osittain tarkoitettu erotukseksi AC/DC:n ja muiden yhtyeiden välille aikakaudella, jolloin monet yhtyeet pehmensivät soundiaan saadakseen soittoaikaa uudessa Music Televisionissa.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/362"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 362.&lt;/ref&gt; Musiikillisesti "Flick of the Switch" liittyy seuraajansa "" (1985) kanssa samaan jatkumoon. Malcolm Young on kertonut, että hän tavoitteli Muddy Watersin vuonna 1977 julkaistun "Hard Again" -albumin äänimaailmaa.
Phil Sutcliffe on kirjoittanut avauskappaleesta ”Rising Power”, että siitä kuulee, mitä yhtye on tuotannollisesti ajanut takaa. Esimerkiksi kitarasoundi on kirkkaampi kuin edellisalbumilla. ”Landslide” arvostelee solisti Brian Johnsonin inhoamia rahanahneita evankelistoja.
Albumin kannen yksinkertainen lyijykynäpiirros soolokitaristi Angus Youngista edustaa musiikin tavoin pelkistettyä linjaa. Kansitaide kuitenkin herätti kriittistä keskustelua yhtyeen ja levy-yhtiön välillä.
Julkaisu ja vastaanotto.
Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa ja Euroopassa 19. elokuuta 1983 ja Australiassa neljä päivää myöhemmin. Australiassa ja Uudessa-Seelannissa sen julkaisi Albert Productions ja muualla Atlantic Records. Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton, ja sitä mainostettiin erittäin pienellä budjetilla. Levy nousi Britanniassa sijalle neljä ja Yhdysvalloissa sijalle 15.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/361"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 361.&lt;/ref&gt; Edellinen albumi "For Those Abut to Rock" oli noussut Yhdysvaltain listaykköseksi ja Britanniassa kolmanneksi.&lt;ref name="Sutcliffe/207"&gt;Sutcliffe 2011, s. 207.&lt;/ref&gt; Menestys oli kokonaisuudessaan edellislevyä heikompaa, ja "Flick of the Switchiä" pidetäänkin AC/DC:n uran ensimmäisenä kaupallisena floppina.&lt;ref name="Sutcliffe/125"&gt;Sutcliffe 2011, s. 125.&lt;/ref&gt;&lt;ref name="Earles/133"&gt;Earles 2011, s. 133.&lt;/ref&gt; Myös "Kerrang!"-musiikkilehden äänestyksessä AC/DC valittiin vuoden 1983 kahdeksanneksi suurimmaksi pettymykseksi.
Andrew Earles on nähnyt "Flick of the Switchin" aiempaa heikommalle menestykselle syynä sen, että se ei ollut ilmestyessään musiikillisesti ajankohtainen. Metallimusiikista oli tullut valtavirtaa, ja kyseisen tyylilajin ihailijat halusivat kuunnella raskaampaa ja progressiivisempaa musiikkia kuin mitä AC/DC edusti. Lisäksi levyltä puuttui radiohitti.
Yhtye harjoitteli tulevaa Yhdysvaltain-kiertuetta varten Los Angelesissa, missä kuvattiin myös musiikkivideot kappaleista ”Flick of the Switch”, ”Nervous Shakedown” ja ”Guns for Hire”. Malcolm Young antoi kuvausryhmälle päivän aikaa tallentaa yhtye filmille. Videot olivat yksinkertaisia ja pienellä budjetilla tehtyjä. Ne kuvattiin suuressa, lentokonehallin kokoisessa tilassa.
Albumin odotettua heikompi menestys näkyi myös albumin jälkeisellä kiertueella. Yhtye soitti usein vain kerran kaupungissa, jossa se oli edellisellä kiertueella soittanut kahdesti tai kolmesti. Myös salit olivat monesti puolityhjiä. Yhdysvaltain-kiertueen jälkeen alkoi keikaton aika, joka kesti vuoden 1984 helmikuusta kesäkuuhun. Tämä jakso kului yhtyeeltä harjoitteluun, säveltämiseen ja seuraavan albumin valmisteluun.&lt;ref name="Murray &amp; Durieux/364"&gt;Engleheart &amp; Durieux 2009, s. 364.&lt;/ref&gt;
Kritiikki.
"Rolling Stone" -lehden arvostelija David Fricke sanoi yhtyeen toistavan itseään levystä toiseen ja etenkin Youngin kierrättävän vanhoja riffejään. Allmusicissa Steve Huey oli huomannut, kuinka yhtye pyrki tavoittelemaan ensimmäisten levyjensä raakuutta, ja arveli, että yhtyeeltä alkoivat olla ideat vähissä.
Arvostelut
Kokoonpano.
Muusikot 
 Muut