tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haapaveden-Siikalatvan seutukunta

Haapaveden-Siikalatvan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 175.
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Ennius

Quintus Ennius (239 – n. 168 eaa.) oli roomalainen runoilija, näytelmäkirjailija ja satiirikko. Hänen sanotaan olleen aikansa vaikutusvaltaisin latinankielinen runoilija ja roomalaisen kirjallisuuden aloittaja. Hänen pääteoksensa oli eeppinen runoelma "Annaalit" ("Annales"), joista on jälkimaailmalle säilynyt vain 600 säettä.
Ennius oli syntyjään calabrialainen ja perehtyi kotiseudullaan hellenistiseen kulttuuriin. Hän liittyi Rooman sotaväkeen toisen puunilaissodan aikana ja palveli Sardiniassa centuriona. Siellä hänen lahjakkuutensa havaitsi Marcus Porcius Cato. Ennius muutti Roomaan ja ystävystyi Scipio Africanuksen kreikkalaisystävällisen ryhmän kanssa.
Roomassa Ennius ansaitsi elantonsa opettamalla yläluokkaisia nuoria. Hän oli pidetty opettaja ja tunnettu säästäväisyydestään. Hänelle myönnettiin Rooman kansalaisuus vuonna 184 eaa. 
Enniuksen tuotanto on heksametrimittaista. Hänen kirjoittamastaan "Annaalit"-teoksesta tuli Rooman kansalliseepoksen mittoihin noussut työ. Siitä on säilynyt noin 600 säettä, joista monet ovat hyvin paatoksellisia. Hänen säkeistään on muodostunut monia lentäviä lauseita, kuten “Hädässä ystävä tunnetaan”. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin 20 tragediaa ja tehneen lisäksi latinankielisiä muunnelmia Euripideen näytelmistä, mutta ne eivät ole säilyneet. Satiireillaan Ennius aloitti Gaius Luciliuksen kanssa uuden, aidosti roomalaisen kirjallisuudenlajin, jolle ei ollut kreikkalaista esikuvaa. Antiikin satiireissa oli yleensä moraalisen opetuksen sävy, jota myöhemmät satiirit eivät sisällä.
Ylivieskan seutukunta

Ylivieskan seutukunta on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Oulun Eteläisessä, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kuusi kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 177.
Väestönkehitys.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
German Gref

German Oskarovitš Gref (, s. 8. helmikuuta 1964, Panfilov, Pavlodarin alue, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on venäläinen poliitikko, joka oli Venäjän talous- ja ulkomaankauppaministeri toukokuusta 2000 syyskuuhun 2007. Hän vastasi osaltaan Venäjän henkilötulovero- ja yritystuloverouudistuksista samoin kuin myös ulkomaankauppaan vaikuttavista vientiveroista. 
Vuosina 2008–2016 hän oli Sberbankin toimitusjohtaja, ja vuodesta 2015 sen hallituksen puheenjohtaja.
Elämä.
Gref (saksalaisittain Hermann Gräf) syntyi Kazakstanissa sinne karkotettujen saksalaisvähemmistön yhteisössä. Gref palveli Neuvostoliiton armeijassa 1982–1984 ja suoritti Omskin valtionyliopistossa oikeustieteellisen tutkinnon vuonna 1990. Vuodesta 1991 maaliskuuhun 1992 hän työskenteli Pietarin Pietarhovin piirin omaisuuden ja taloudellisen kehityksen komiteassa. Marraskuusta 1992 lokakuuhun 1994 hän oli Pietarhovin piirin omaisuuskomitean puheenjohtaja.
Lokakuussa 1994 hänet nimitettiin Pietarin omaisuuskomitean apulaisjohtajaksi ja valtion omaisuuskomitean Pietarin kiinteistöosaston päälliköksi.
2. syyskuuta 1997 Gref nimitettiin varakuvernööriksi ja 18. elokuuta 1997 Pietarin omaisuuskomitean puheenjohtajan Mihail Manevitšin seuraajaksi Pietarin pormestari Vladimir Jakovlevin toivomuksesta. Gref nimitettiin myös Lenenergon hallituksen jäseneksi. Tammikuussa 1998 Grefistä tuli myös Venäjän federaation omaisuuskomitean jäsen. 12. elokuuta 1998 valtion omaisuudesta vastaava apulaisministeri. Hänet nimitettiin 30. joulukuuta 1998 Venäjän alueiden talouskysymysten koordinaationeuvoston jäseneksi.
Vuonna 1999 Gref oli edustajana Svjazinvestissä, Rosgostrahissa, FKCB:ssä ja AK Transneftissä sekä hallituksen jäsenenä Svjazinvestissä, Aeroflotissa ja Gazpromissa. Joulukuussa 1999 Grefistä tuli strategisen kehityksen neuvoston puheenjohtaja.
German Grefistä tuli 18. toukokuuta 2000 ministeri uuteen kaupan ja talouskehityksen ministeriöön, johon on koottu tehtäviä aikaisemmista Itsenäisten valtioiden yhteisön ministeriöstä, ulkomaankauppaministeriöstä, talousministeriöstä, pohjoisten alueiden valtionkomiteasta, ulkomaanmaksujen ja vientivalvonnan palvelusta sekä urheilukasvatuksen, urheilun- sekä turismin ministeriöstä.
Politiikassaan Gref pyrki esimerkiksi verotuksen alentamiseen. Ulkomaankauppaministerinä hänelle kuuluivat myös investointisuoja-asiat.
Molodtsovin aakkoset

Molodtsovin aakkoset on komilaisen kielitieteilijän Vasili Molodtsovin vuonna 1918 luoma kirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin komin- ja komipermjakinkielisen kirjallisuuden julkaisemiseen vuodesta 1920 lähtien. Se perustuu kyrilliseen kirjaimistoon, jonka merkkejä on muunneltu erilaisten ”häntien” (komiksi "böž") avulla. Ylöspäin suuntautuvat hännät osoittavat palataalisia konsonantteja, alaspäin suuntautuvat affrikaattoja. Aakkostoon kuului myös latinalaisesta kirjaimistosta lainattuja merkkejä. Venäjän äänteitä osoittavat ф, х ja ц liitettiin kirjaimistoon 1920-luvun lopussa.
Molodtsovin aakkosto soveltui hyvin komin äännerakenteen merkitsemiseen, mutta kirjapainoteknisesti sen käyttö oli hankalaa. Myöhemmin sitä syytettiin nationalistiseksi. Kirjaimisto korvattiin vuosina 1930–1932 latinalaisella, mutta Komissa sitä käytettiin uudelleen vuosina 1936–1938. Vuonna 1938 komit ja komipermjakit siirtyivät venäjän aakkostoon pohjautuvaan kirjoitusjärjestelmään, johon on lisätty kirjaimet і ja ӧ.
Unicode-tuki.
Molodtsovin aakkostoon kuuluvat kirjaimet sisältyvät kaikki Unicodeen. Cyrillic-osio (0400–04FF) sisältää kirjaimet а, б, в, г, е, ж, і, ј, к, л, м, н, о, п, р, с, т, у, ф, х, ц, ч, ш, щ ja ы. Loput kirjaimet ԁ, ԃ, җ, ԅ, ԇ, ԉ, ԋ, ӧ, ԍ ja ԏ sisältyvät Cyrillic Supplementary -osioon (0500–052F).
Markus Lehtipuu

Markus Lehtipuu (s. 2. kesäkuuta 1962 Tampere) on tietokirjailija, joka on toiminut matkaoppainen kustantajana ja niiden kirjoittajana ja toimittajana. Vuonna 2022 Lehtipuu alkoi tehdä Karjalan kylien tutkimusta, "Karjalan perusteosta".
Matkakirjailija.
Lehtipuu oli perustamassa Suomalainen Matkaopas -yritystään 1990-luvun alussa sen jälkeen, kun Travela-matkatoimisto julkaisi hänen ideansa opiskelijoiden koostamasta matkakirjasta "Tuhat tietä tropiikkiin". Hän oli 1990-luvulla luomassa australialaisen Lonely Planet -kirjasarjan nimikettä "Finland". Hän on päivittänyt brittiläisen Insight Guides -kirjasarjan kahta eri Finland-nimikettä. Suomeksi Lehtipuu on kirjoittanut matkaopaskirjat "Tuhat tietä tuntemattomaan", Bali, Bangkok, Budapest, Hongkong ja Macao, Latvia, Malesia, Marokko, New York, Singapore, Thaimaa, Suomi, Tukholma, Vietnam, Phuket ja Koh Samui.
Matkailutoimittajien Killan ensimmäinen journalistipalkinto annettiin vuonna 2007 Markus Lehtipuulle. Vuonna 2023 Lehtipuu sai Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon perusteella, että on tehnyt "uraauurtavaa työtä suomalaisten matkailutietouden kartuttamisessa ja luonut Suomeen kokonaan uudenlaisen matkailukirjojen genren".
Karjala Suomalainen Matkaopas.
Lehtipuun Karjala-opaskirja ilmestyi vuosina 2000 – 2017 kahdeksana eri painoksena. Kirja seuraa Suomalaisen Matkaoppaan yleistä otsikkohierarkiaa ja esittelee Karjalan kyliä ja kaupunkeja alueittain. Oppaassa on tekijän ottamia valokuvia ja Timo-Pekka Lehtipuun piirtämiä karttoja.
Lehtipuu kertoo Karjala-innostuksensa alkaneen vuonna 1999 toimittajien helikopterimatkasta. Sen jälkeen hän teki Karjala-opasta varten useita matkoja nykyisen Suomen itäpuoliseen Karjalaan vuosina 2001–2004. Karjala-oppaan tullessa liian paksuksi hän erotti siitä Kannas-osion omaksi kirjakseen 2004 ja 2006. Vuonna 2011 eli kuudennesta painoksesta lähtien kirja julkaistiin taas nimellä Karjala, jossa Kannas oli yhdistetty muun Karjalan kanssa yhdeksi kirjaksi. 
Markus Lehtipuu on kirjoittanut Karjalasta myös kirjan "Karjalan tragedia – kuinka Suomen kauneimmasta maakunnasta tuli koko Euroopan häpeäpilkku". Kirjassa on noin 600 värivalokuvaa vuodelta 2003. Kirja ilmestyi vuonna 2004. Kirjassa hän kuvaa, kuinka luovutettu Karjala on rappeutunut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Poliittinen osallistuminen.
Lehtipuu on osallistunut aktiivisesti Karjala-keskusteluun. Hän vaatii Suomen Neuvostoliitolle luovuttamien alueiden liittämistä takaisin Suomeen ja katsoo, että se pelastaisi Karjalan rappiolta. Lehtipuun mielestä alueluovutus oli etninen puhdistus ja siten ihmisoikeusloukkaus. 
Lehtipuu oli Muutos 2011 -puolueen ehdokas vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kymen vaalipiirissä ja sai 55 ääntä. Hän oli Muutos 2011:n ehdokas myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Vaaleissa Lehtipuu keräsi 150 ääntä eikä tullut valituksi.
Julkaisutoiminta.
Englanniksi
Suomalainen Matkaopas
Muut kustantajat
Valokuvanäyttelyt
Ngai

Ngai (Enkai, En-kai, Engai, Eng-ai, Mweai) on itäisessä Afrikassa elävien kamba-, kikuju- ja masai-heimojen yksijumalaisten uskontojen ylijumala. 
Kikujut uskovat, että Ngai asuu Mount Kenya-vuorella, josta he käyttävät nimitystä "Kirinyaga".
Loma

Loma on palkkatyöstä, opiskelusta, asepalveluksesta, vankeudesta tai vastaavasta pidettävä, useimmiten lähinnä lepoon ja virkistäytymiseen tarkoitettu arkivapaa, joka ei koske muuten normaalisti vapaina vietettäviä päiviä, kuten sunnuntaita, tai kirkollisia ja maallisia juhlapäiviä. 
Lomat Suomessa.
Suomessa kuten monessa muussakin maassa on voimassa vuosilomalaki, joka oikeuttaa työntekijän saamaan vuosiloman, jonka pituus määräytyy työhistorian mukaan (kukin työkuukausi kerryttää lomaa). Vuosilomat pyritään sijoittamaan ensisijaisesti kesäkauteen. Lisäksi työntekijälle useimmiten kuuluu pieni määrä lomapäiviä vuosittain muina vuodenaikoina.
Suomen kouluissa on nykyisin vuosittain seuraavat lomat:
Vuonna 1893 Suomen kansa- ja oppikoulujen kesäloman pituudeksi määrättiin kolme kuukautta ja joululoman pituudeksi 25 päivää. Vuoteen 1970 saakka kansa-, oppi- ja kansalaiskoulujen kesäloma kesti yleensä kesäkuun alusta elokuun loppuun. Poikkeuksen muodostivat yksiopettajaiset, supistetut kansakoulut, joissa lukuvuosi alkoi jo elokuussa ja päättyi vasta kesäkuussa. Niiden lukuvuosi oli 225-päiväinen (muissa kansa- ja oppikouluissa ja myöhemmin kansalaiskouluissakin 200-päiväinen).. Vuonna 1971 alettiin lukuvuosi enimmäkseen aloittaa jo elokuussa, kun lauantait tulivat kouluissa vapaapäiviksi.
Zakk Wylde

Zakk Wylde (oikealta nimeltään Jeffrey Phillip Wiedlandt, s. 14. tammikuuta 1967 Bayonne, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi.
Ura.
Wylden kiinnostus musiikkiin alkoi hyvin nuorena ja hän soitti oboeta koulun orkesterissa ala-asteella. Pian häntä alkoi kiinnostaa kitaransoitto, joten hän osti akustisen kitaran, jonka soittaminen ei sittenkään jaksanut kauan kiinnostaa. 14-vuotiaana Wylde löysi kitaran uudelleen ja alkoi taas soittaa. Hän soitti klassista kitaraa ja kävi myös sekalaisilla kitarakursseilla.
Sooloura.
Zakk Wylden soolouran julkaisuihin kuuluu pääosin akustinen albumi "Book of Shadows". Wylden ensimmäinen sooloprojekti kantoi nimeä Pride &amp; Glory (1991–1994). Hän soittaa nykyään pääasiassa omassa Black Label Society -yhtyeessä (1998–) jossa hän soolokitaran lisäksi hoitaa myös yhtyeen laulusolistin tehtävät. Pitkäaikaisin yhteistyösuhde Wyldellä kuitenkin ollut Ozzy Osbournen kanssa, jonka yhtyeessä hän on soittanut1987–1992, 1995, 1998, 2001–2004, 2006–2009 ja vuodesta 2017 lähtien. 
Zakk Wylde soittaa pääasiassa Gibsonin hänelle tekemällä Custom Les Paulilla joissa on EMG-mikrofonit. Myös Epiphone ja Tokai ovat saaneet luvan valmistaa hänen custom-kitaroitaan.
Vuoden 2009 lopussa Ozzy Osbourne ilmoitti lopettavansa yhteistyön Zakk Wylden kanssa, Wylde kommentoi keskittyvänsä Black Label Societyyn. Ozzyn mukaan hänen musiikkinsa alkoi kuulostaa liian paljon Black Label Societylta ja Wylden silloisen alkoholiongelman nähtiin tuovan ongelmia.
Wylde oli mukana Ozzyn vuoden 2012 kiertuekokoonpanossa, joka esiintyi muun muassa Helsingissä 23. toukokuuta 2012. Hän oli mukana myös Ozzyn vuoden 2017 kiertueella ja sitä seuranneella "No More Tours II" -kiertueella.
14. heinäkuuta 2022 Wylden kerrottiin liittyneen yhteen palanneen Panteran kitaristiksi Dimebag Darrellin tilalle.
Soittotyyli.
Wylde kommentoi oman soittotyylinsä syntyä seuraavasti Nikki Sixxin podcastissa vuonna 2017:
Grankulla IFK

Grankulla IFK eli Idrottsföreningen Kamraterna, Grankulla (lyh. GrIFK) on kauniaislainen urheilun yleisseura. Lajeina ovat jääkiekko, jalkapallo, käsipallo, salibandy, rullakiekko ja alppihiihto. Seura on perustettu vuonna 1925 ja on yksi läntisen Uudenmaan vanhimpia urheiluseuroja. Seuran puheenjohtaja on Anna Mäkelä.
Seuran historiaa.
Grankulla IFK perustettiin vuonna 1925.
Alppihiihto.
Kauniaisten laskettelurinne on Suomen ensimmäinen laskettelurinne. Kauniaisia voidaan kutsua Suomen alppihiihdon syntypaikaksi. Grankulla IFK Alpine on myös maailmancupissakin esiintyneen Marcus Sandellin edustama seura.
Jalkapallo.
Grankulla IFK:n miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Kakkoksessa ja naisten edustusjoukkue Kolmosessa.
Seuralla on yli 800 rekisteröityä pelaajaa.
GrIFK pelaa ottelunsa keskuskentällä , Bembölentie 9, Kauniainen. Talvikaudella seuran joukkueet harjoittelevat omassa hallissaan GrIFK Arenalla.
GrIFK jalkapallon historia täältä.
Jääkiekko.
Jääkiekon edustusjoukkue pelaa II-divisioonassa Etelän lohkossa.
Käsipallo.
Käsipallossa GrIFK:lla on vahvaa tyttöjen ja poikien junioritoimintaa ja edustusjoukkueet sekä naisten SM-sarjassa ja miesten SM-liigassa. Vuosina 2003–2016 miesten edustusjoukkueena toimi HC West, jonka toiminta palasi GrIFK:n nimen alle omana toimintayksikkönään kaudesta 2016–2017 alkaen. 
Naisten joukkue on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2009 ja 2023–2025.
Rullakiekko.
GrIFK on pelannut rullakiekon SM-liigassa vuosina 2003–2005 sekä 2007. Vuonna 2003 saavutuksena oli SM-hopea. Lisäksi seura on tehnyt rullakiekossa pitkäjännitteistä juniorityötä, joka on poikinut useita junioreiden Suomen mestaruuksia. 
Salibandy.
Kaudella 2020–2021 seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomisarjassa ja naisten edustusjoukkue neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla III-divisioonassa.
Helsingin Ponnistus

Helsingin Ponnistus on Suomen toiseksi vanhin edelleen toimiva urheiluseura (vanhin Segelföreningen i Björneborg). Seuran perusti Viktor Damm vuonna 1887. Alkuaikoina Ponnistuksen urheilijat niittivät mainetta erityisesti voimistelussa ja yleisurheilussa, mutta 1903 lajivalikoimaan mukaan tullut jalkapallo nousi sittemmin seuran päälajiksi. Ponnistuksen pelaajat ovat käyttäneet vuodesta 1915 lähtien raitapaitaa. 
Ponnistus on pelannut neljä kautta Suomen miesten jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla, viimeksi kaudella 1995. Kaudella 2024 Ponnistuksen miesten edustusjoukkue pelaa viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa, naisten edustusjoukkue pelaa Nelosessa. Seuralla on useita juniorijoukkueita eri ikäisille tytöille ja pojille. Seuran junioritoiminta on keskittynyt Sörnäisissä sijaitsevalle Haapaniemen kentälle. Miesten edustusjoukkue pelaa ottelunsa Brahenkentällä
Ponnistus järjesti Suomen ensimmäiset Urheilukuninkuuskilpailut vuonna 1902.
Hyvinkään Palloseura

Hyvinkään Palloseura (HyPS) on hyvinkääläinen jalkapalloseura. Se on perustettu vuonna 1947 "Yhdistyneitten Villatehtaitten Palloilijoiden" toiminnan jatkajaksi. Seurassa on toiminut omat jaostot keilailua ja curlinga varten, mutta nykyään ne toimivat erillisinä yksikköinä omien aktiiviensa varassa. Alkuaikoina toimintaa oli myös jääpallossa ja jääkiekossa. Kaudesta 2022 lähtien seuran miesten edustusjoukkue on pelaa Kolmosta eteläisessä lohkossa. Naisten edustus pelaa kaudella 2024 valtakunnallista Kakkosta.
Jalkapallo.
HyPS on rekisteröityjen pelaajien määrällä mitattuna Suomen 30 suurimman jalkapalloseuran joukossa. Vuonna 2021 HyPSiä edusti noin 1000 rekisteröityä jalkapalloilijaa. Lisäksi HyPSissä pelaa ja harjoittelee noin 600 pelaajaa tyttöjen ja poikien nappulajalkapalloa Euroliiga-nimisessä korttelijalkapallotoiminnassa. Seuran aikuis- kuin junioriedustusjoukkueissa harjoittelevien pelaajien määrä ollut nousujohteista usean vuoden ajan. 
Seuran edustusjoukkue pelasi vuosina 1995–2009 Kakkosessa. Korkeimmillaan se on ollut nykyistä Ykköstä vastaavassa Suomi-sarjassa neljänä kautena, joista viimeisin oli kausi 1965. Kausi 2009 päättyi pettymykseen, kun 15 Kakkosessa vietetyn kauden jälkeen seura putosi Kolmoseen. Joukkue sijoitettiin Uudenmaan kolmoslohkoon.
Edustusjoukkueen kaikkien aikojen maalikuningas on Pertti Jantunen, joka on tehnyt 174 maalia. Jantusen maalisaldo on syntynyt Kakkosen lisäksi Kolmosessa ja Nelosessa. Hän on pelannut HyPSin paidassa 327 ottelua, joka on myös seuran ennätys.
HyPS pelaa kotiottelunsa joko Urheilupuistossa tai Villa Parkilla.
Naisten jalkapallo.
HyPSin naisten edustusjoukkue on pelannut maan pääsarjassa kahteen otteeseen 80- ja 90-luvuilla. Kaudella 2007 naiset nousivat jälleen valtakunnalliseen sarjaan, kun kauden päätteeksi joukkue saavutti nousun Naisten Kakkoseen. Kaudella 2019 joukkue pelaa Helsingin ja Uudenmaan piirin Kolmosessa
Naisten reservijoukkue, HyPS 06, pelaa kaudella 2010 Nelosessa.
Pässit.
Pässit on Hyvinkään Palloseuran kannattajaryhmä, jonka tavoitteena on luoda kestävää kannattajakulttuuria maineikkaalle ja perinteikkäälle Hyvinkään Palloseuralle. Pässit aloitti järjestäytyneenä kannattajaryhmänä kaudella 2012.
Käpylän Pallo

Käpylän Pallo (KäPa) on Helsingin Käpylässä toimiva jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1956. KäPan miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa. 
Käpylän Pallo organisoi ensimmäisenä suomalaisena jalkapalloseurana ”nappulaliigat”. Liigajoukkueet saivat nimensä Englannin liigan seuroilta ja muutama joukkue jopa sai pelipaidat liigajoukkueilta lahjaksi.
Nykypäivä.
Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 Ykkösliigassa. Ykkösessä se pelasi historiansa ensimmäisen kerran kaudella 2008. Edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Brahenkentällä Helsingin Kalliossa. 
Seuralla on juniorijoukkueita kaikissa ikäluokissa. Käpylän Pallo järjesti FC Hongan kanssa Helsinki Cupin vuodesta 1976 vuoteen 2011 saakka, jolloin KäPa luopui siitä ja tilalle tuli HJK. KäPa:n juniorien harjoitukset pidetään Käpylässä Sampsantien kentällä, Käpylän urheilupuiston nurmella ja Käpylän kuplahallin kentällä sekä Vallilanlaaksossa ja Oulunkylässä. Käpylän Pallo rakensi Käpylän liikuntapuistoon talvella 2006 kuplahallin junioreille.
KäPalla on oma valmennuslinjaus: "Kaikki pelaa – omalla tasollaan". Nuoret pelaajat jaetaan seurassa pienempiin ryhmiin osaamisen ja kehittymisen mukaan. KäPa tunnetaan tätä nykyä erittäin laadukkaasta junioritoiminnasta ja on voittanut useina vuosina esim. Helsinki Cupin useassa ikäluokassa. Seura on myynyt pelaajia mm. Saksaan HSV:n (Anssi Suhonen, Juho Kilo ja Jesse Kilo) ja Eintracht Braunschweigin (Ville Räty) riveihin sekä tanskalaiseen Esbjerg fB:hen (Noah Nurmi).
Käpylän Pallon kasvateista miesten A-maajoukkueessa ovat pelanneet Simo Valakari, Leo Väisänen ja Onni Valakari. 
KäPan B-juniorit ovat voittaneet jalkapallon Suomen mestaruuden kolmesti (2016, 2019 ja 2021). Kaudella 2020 seura voitti B-nuorten SM-hopeaa ja kaudelle 2022 pronssia.
Pelaajat ja valmentajat.
Nykyinen joukkue.
"Tilanne 6. huhtikuuta 2025."&lt;/small&gt;
Klubi 04

HJK Klubi 04 on Helsingin Jalkapalloklubin reservijoukkue, joka pelaa kaudella 2024 Ykkösessä. Se perustettiin vuonna 2004, kun HJK osti Jokerien jalkapallotoiminnan. Se otti tuolloin sarjapaikan Kakkosesta. Jokerien liigapaikan sai sarjasta karsinnoissa pudonnut FC KooTeePee ja kotkalaisten Ykkösen paikan GBK.
Historia.
Kaudeksi 2006 joukkue nousi Ykköseen pudottamalla karsinnoissa FC Interin reservijoukkue VG-62:n. Joukkueen päävalmentajana toimi Abdou Talat. Ensimmäisenä kautenaan Ykkösessä joukkue sijoittui kuudenneksi.
Kaudella 2007 Klubi 04:n sijoitus Ykkösessä oli 14:s. Joukkue putosi kaudeksi 2008 Kakkoseen. Kaudella 2008 joukkue uudistui lähes täysin ja valmentajaksi vaihtui Juho Rantala. Joukkue varmisti nousun takaisin Ykköseen jo kaksi kierrosta ennen kauden päätöstä.
Kaudella 2009 Klubi 04 varmisti sarjapaikan kolme kierrosta ennen kauden päätöstä ja sijoittui Ykkösessä kahdeksanneksi. Kaudella 2010 Klubi 04 sijoittui sarjassa toiseksi viimeiseksi, ja putosi kaudelle 2011 Kakkoseen. Kaudella 2010 Klubi 04:n valmentajana toimi Pasi Rasimus.
Kaudella 2011 Klubi 04 voitti Kakkosen A-lohkon, mutta hävisi karsintojen ensimmäisessä vaiheessa kaksiosaisen karsintaottelun BK-46:lle. Klubi 04:n Joel Pohjanpalo voitti kaudella 2011 Kakkosen maalikuninkuuden 33 maalilla, mikä sivusi Kakkosen maaliennätystä.
Kaudella 2012 Klubi 04 pelasi Kakkosen etelälohkossa ainoana helsinkiläisenä joukkueena. Vuodesta 2011 Klubi 04:n valmentajana toimi jälleen jälleen Abdou Talat. Vuonna 2015 päävalmentajana aloitti Toni Koskela. Koskelan ensimmäisellä kaudella Klubi 04 voitti Kakkosen itälohkon, mutta hävisi kaksiosaisessa karsinnassa GrIFK:lle. 
Kauden 2017 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa FC Viikingit.
Kaudella 2018 Klubi 04 jäi Ykkösen viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2019 Klubi 04 sijoittui Kakkosen A-lohkon viidenneksi.
Kauden 2020 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen pelattuaan tappiottoman sarjan Kakkosen B-lohkossa.
Kauden 2021 jälkeen Klubi 04 putosi niukasti takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2022 Klubi 04 pääsi B-lohkon jatkosarjaan sijoittuen neljänneksi.
Kaudella 2023 Klubi 04 sijoittui Kakkosen A-lohkon kolmanneksi, kaatoi Ykkösen karsinnoissa Tampere Unitedin yhteismaalein 5–2 ja nousi Ykköseen. Uuden Ykkösliigan perustamisen vuoksi sarjataso pysyi kuitenkin edelleen kolmanneksi korkeimpana.
Hutut

Hutut ovat afrikkalainen etninen ryhmä, joka elää pääasiassa Burundin ja Ruandan alueella. Hutuja on yhteensä noin 12–13 miljoonaa ja he muodostavat 90 prosenttia Ruandan ja 85 prosenttia Burundin väestöstä.
Hutujen ja alueen toisen suuren kansan, tutsien, alkuperä on hämärän peitossa. Alueen alkuperäinen väestö koostuu twa-pygmiheimon jäsenistä, jotka syrjäytettiin hutujen ja tutsien muuttaessa alueelle. On väitetty, että hutut kuuluisivat bantu-kansoihin ja olisivat muuttaneet alueelle ensimmäisinä lännen ja idän suunnalta ja tutsit olisivat niloottinen heimo, joka olisi muuttanut alueelle pohjoisesta. Tämän näkemyksen tueksi ei kuitenkaan ole löytynyt paljon tieteellistä todistusaineistoa ja kyse on enemmän legendasta kuin faktasta.
Väestöjen sekoittumisen ja ristiinnaimisen seurauksena nykyajan hutut ovat erittäin läheistä sukua alueen tutseille. Kulttuurillisesti, geneettisesti tai kielellisesti hutut eivät poikkea paljoakaan tutseista. Kansat puhuvat samaa kieltä, niillä on sama uskonto ja muutenkin ne noudattavat samoja perinteitä. Jaottelu perustuu enemmänkin yhteiskuntaluokkaan ja taloudellisiin tekijöihin kuin etnisiin näkökohtiin. Hieman yleistäen ilmaistuna hutu muuttui tutsiksi, jos hän ryhtyi kasvattamaan nautakarjaa, ja tutsi muuttui hutuksi, mikäli hän rupesi viljelemään maata.
Jonkinasteisia fyysisiä eroja näiden kahden ryhmän välillä esiintyy muun muassa keskipituudessa ja ruumiinrakenteessa. Tutsit ovat verrattain pitkiä ja pisimpien kansojen joukossa miesten keskipituuden ollessa 183 senttiä, kun taas hutut ovat normaalimittaisia. Tutseilla on myös usein terävämpi nenä kuin hutuilla, mutta osittain erot ovat suurempia ryhmien sisällä kuin niiden välillä. 1800-luvulla esitettiin ajan rotuteorioiden innoittama näkemys, että tutsit ovat ”korkeampi” haamilainen ryhmä ja hutut ”alempi” afrikkalainen bantuheimo. Tämän rotuopin mukaisesti belgialaiset siirtomaaisännät loivat muun muassa Ruandaan apartheidistisen hallintojärjestelmän, joka loi pohjan alueen myöhemmille etnisille konflikteille kuten Ruandan kansanmurhalle.
Kieli.
Ruandassa hutut, kuten myös tutsit, puhuvat ruandan kieltä, joka kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten bantukielten haaraan. Burundissa sekä tutsit että hutut puhuvat samaan kieliryhmään kuuluvaa kirundin kieltä.
Lähihistoriaa.
Virallinen jako erillisiin hutu- ja tutsikansoihin on perua Belgian siirtomaavallan ajoilta. Siirtomaaisännät pitivät hutuja tutseja alempiarvoisina, mikä näkyi muun muassa koulutuksessa, työpaikoilla ja muuallakin yhteiskunnallisena erotteluna.
1400-luvulla alueelle muuttaneet tutsit olivat syrjäyttäneet hutujen valta-aseman ja muodostaneet monarkian, joka oli myös siirtomaaisännille mieluinen ja säilyi sellaisenaan pitkälle 1950-luvulle saakka, kunnes siirtomaaisäntien sympatiat alkoivatkin kääntyä vähitellen hutuenemmistön puoleen. Tutsimonarkia kaatui vasta vuonna 1959 hutujen kapinaan. Ruandan itsenäistyttyä 1962 valtaan nousseet hutut alkoivat kostaa tutseille, ja ajan mittaan tapahtumat johtivat vuonna 1990 Ruandan sisällissotaan ja 1994 Ruandan kansanmurhaan, jolloin kolmen kuukauden aikana hutut tappoivat yhteensä 800 000 tutsia.
Opistoupseeri

Opistoupseeri on Päällystöopistosta tai Maanpuolustusopistosta valmistunut opistotasoisen tutkinnon suorittanut ammattisotilas. Opistoupseerin koulutus luokitellaan nykyään alimman korkea-asteen koulutukseksi. Opistoupseereiden palvelusarvot ovat vänrikki, luutnantti, yliluutnantti ja kapteeni. Reservissä opistoupseerin ylin mahdollinen sotilasarvo on majuri. 
Nykytilanne.
Opistoupseereita oli puolustusvoimissa vuonna 2017 vielä runsaasti, ja viimeiset opistoupseerit poistuvat reserviin puolustusvoimista vasta vuoden 2035 paikkeilla, sillä viimeinen opistoupseerikurssi valmistui vuonna 2003. Historian viimeinen opistoupseerien jatkokurssi päättyi maasotakoulussa vuonna 2012. Opistoupseereilta vapautuvat tehtävät jaetaan muille henkilöstöryhmille. 
Henkilöstön edunvalvonnasta huolehtii Päällystöliitto ry.
Perinteet.
Opistoupseeristo toimii puolustusvoimissa myös ali-, toimi- ja opistoupseeriston perinteiden vaalijana. Perinteiden vaalimiseen osallistuu myös Ali-, toimi- ja opistoupseerien perinneyhdistys ry (ATOP ry).
Palveluksesta poistuneiden evp-opistoupseereiden yhteisenä etujärjestönä toimii Päällystöliittoon kuuluva Päällystöliiton evp-yhdistys ry.
Päällystöliitolla on käytössään oma lippu ja kunniamarssi "Päivää päin". Marssin on säveltänyt Artturi Rope ja sanoittanut Heikki Väisänen.
Salmanassar V

Salmanassar V oli Assyrian kuningas ja Babylonian varakuningas vuosina 727–722 eaa. Hän oli Tiglatpileser III:n poika. Assyria ja Babylonia olivat Salmanassar V:n aikana personaaliunionissa, ja kuningas asui koko valtakautensa Palestiinassa. Ensimmäinen maininta hänestä on foinikialaisen Zimirran kaupungin kuvernöörinä Tiglatpileser III:n aikaan.
Syyriassa nousi levottomuuksia Salmanassar V:n aikana.
Assyrian vasalli, Israelin kuningas Hoosea, nousi kapinaan. Salmanassar piiritti kolme vuotta Israelin kuningaskunnan pääkaupunkia Samariaa, mutta kapinalliset murhauttivat hänet. Salmanassaria seurasi kuninkaana hänen veljensä Sargon II.
Janne Lahtela

Janne Lahtela (s. 28. helmikuuta 1974 Kemijärvi) on suomalainen, uransa lopettanut yksi kautta aikojen menestyneimmistä freestyle- ja kumparelaskijoista. Hän voitti kultamitalin 2002 talviolympialaisissa. Neljä vuotta aikaisemmin Naganon olympialaisista Lahtela voitti hopeaa hänen serkkunsa Sami Mustosen voittaessa pronssia.
Lahtela osallistui olympialaisiin viidesti. Suomalaisista talviurheilijoista enemmän olympiaedustuksia on vain kuudella; Harri Kirvesniemi, Marja-Liisa Kirvesniemi, Raimo Helminen, Teemu Selänne ja Hannu Manninen, kullakin kuusi kertaa; sekä Janne Ahosella seitsemän kertaa. Lahtela toimi myös Suomen joukkueen lipunkantajana 2006 Torinon kisojen avajaisissa.
15. kesäkuuta vuonna 2006 Lahtela ilmoitti lopettavansa kilpauransa, 32-vuotiaana. Hän ehti kilpailla kumparelaskun maailmancupissa 17 vuoden ajan. Lokakuussa 2006 Janne Lahtela teki sopimuksen Japanin Freestyle-joukkueen päävalmentajana toimimisesta. Vuonna 2011 hän alkoi tehdä harjoitusohjelmia myös motocrossin MM-sarjassa kilpaileville Toni Erikssonille ja Ludde Söderbergille. Toukokuussa 2015 hänet valittiin Suomen freestylemaajoukkueen päävalmentajaksi.
Sotilasammattihenkilö

Sotilasammattihenkilöstö (sah) oli yksi puolustusvoimien henkilöstöryhmä, joka muodostettiin värvätystä henkilöstöstä 1.1.1995. Sotilasammattihenkilöstöstä muodostettiin nykyinen aliupseeristo 1.1.2007. Sotilasammattihenkilö oli sekä virkanimike että palvelusarvo.
Sotilasammattihenkilön virkaan saattoivat hakeutua myös naiset, jotka eivät ole suorittaneet naisten vapaaehtoista asepalvelusta. Tällöin heidän palvelusarvonsa oli sotilasammattihenkilö. Myös asepalveluksen suorittaneet miehistökoulutuksen saaneet palvelivat sotilasammattihenkilön arvossa. Aliupseeri- tai reserviupseerikurssin suorittaneet aloittavat kersantin arvossa.
Palvelusarvot.
Sotilasammattihenkilöiden palvelusarvoja alhaalta ylös olivat vuosina 1997-2006:
Sotilasammattihenkilöiden reservin sotilasarvo oli palvelusarvosta riippumaton.
Nykytilanne.
Sotilasammattihenkilöistä muodostettiin nykyinen aliupseeristo ja sotilasammattihenkilön virat lakkautettiin vuoden 2006 lopussa. Kaikki tuolloin palveluksessa olleet sotilasammattihenkilön virassa olleet henkilöt siirrettiin aliupseerin virkaan. Sotilasammattihenkilön palvelusarvo jäi voimaan osalle niistä aliupseereista, jotka eivät ole suorittaneet varusmiesaikana annettavaa johtajakoulutusta.
Eos

Eos () eli Aurora (lat.) on aamuruskon jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa. Hän kulkee aamuisin veljensä Helioksen eli auringon edellä ja kulkee päivän aikana taivaankannen yli. Illalla Eos muuttuu Hesperaksi eli illaksi Okeanos-meren länsireunalla.
Eoksella on kaksi sisarusta: auringon jumala Helios ja kuun jumalatar Selene. Eos solmi avioliiton titaani Astraioksen kanssa ja synnytti tähdet ja tuulet.
Eoksella on ollut muitakin lemmensuhteita. Yksi rakastajista oli Tithonos, jonka kanssa Eoksella oli Memnon-niminen poika, jonka Akhilleus surmasi Troijan sodassa. Tithonos sai lahjaksi ikuisen elämän, mutta ei kuitenkaan ikuista nuoruutta. Entinen rakastaja muuttui vanhemmiten kaskaaksi ja haikailee pensaikoissa lyhytaikaisiksi jääneitä rakkauden ilojaan. 
Eos ja Tithonos.
Aamunkoiton jumalatar, kuten hänen sisarensa Selene, inspiroitui toisinaan kuolevaisten rakkaudesta. Hänen oma suosikkinsa oli Tithonos, Troijan kuninkaan Laomedonin poika. Hän kaappasi tämän ja suostutteli Zeuksen antamaan tälle kuolemattomuuden. Eos unohti kuitenkin pyytää, että Tithonos ei ikääntyisi. Hän alkoikin jonkin ajan kuluttua huomata suureksi harmikseen, että Tithonos oli vanhentumassa. Kun hänen hiuksensa olivat jo melko valkoiset, Eos hylkäsi hänet. Hänellä oli silti Eoksen palatsi käytettävissään, hän sai syödä ambrosiaa, juoda nektaria ja oli pukeutunut taivaallisiin vaatteisiin. Lopulta hän vanhuuttaan menetti kykynsä käyttää jäseniään, ja Eos sulki hänet kammioonsa, josta hänen heikon äänensä saattoi toisinaan kuulla vaikeroivan. Lopulta hän kuihtui vaivaiseksi heinäsirkaksi.
Memnon oli Eoksen ja Tithonoksen poika. Hänestä oli tullut aithiopialaisten kuningas ja hän asui kaukaisessa idässä, valtameren rannalla. Hän tuli sotureineen auttamaan isänsä sukulaisia ​​Troijan sodassa. Kuningas Priamos otti hänet vastaan ​​suurella kunnialla ja kuunteli ihaillen hänen kertomustaan ​​valtameren rannan ihmeistä.
Heti saapumisensa jälkeisenä päivänä Memnon, joka oli kärsimätön, johti joukkonsa kentälle. Antilokhos, rohkea Nestorin poika, kaatui, mutta sota eteni muuten hyvin ja kreikkalaiset olivat jo lähdössä pakoon. Silloin Akhilleus ilmestyi paikalle ja palautti kreikkalaisten taistelutahdon. Hänen ja Eoksen pojan välille kehkeytyi pitkä taistelu. Lopulta Akhilleus voitti, Memnon kaatui ja troijalaiset pakenivat kauhuissaan.
Eos oli taivaalta katsonut peloissaan poikansa vaaraa ja kun hän näki tämän kaatuvan, käski hän veljiään tuulia kuljettamaan hänen ruumiinsa Aisepos-joen rannoille Paflagoniaan. Illalla Eos tuli horien ja plejadien seurassa ja itki ja valitti menetettyä poikaansa. Nyks (Yö), myötätunnosta surua kohtaan, täytti taivaan pilvillä ja koko luonto suri aamunkoiton jälkeläisiä. Aithiopialaiset rakensivat hänen hautansa puron rantaan nymfien lehtoon ja Zeus muutti hautajaisrovion tulien kipinät ja tuhkat linnuiksi.
On ehdotettu, että äänet, jotka syntyvät ilmavirtojen paetessa kallion rakosista tai luolista, ovat saattaneet antaa aihetta Eoksen ja Tithonoksen tarinalle.
Epifanios

Epifanios Salamislainen (, n. 315–403) oli kreikkalainen kirkkoisä, joka oli kristillisen oikeaoppisuuden voimakas puolustaja. Hänet tunnettiin ahkerana kerettiläisten kirjoitusten etsijänä ja vastustajana kristikunnan vaikeina aikoina Nikean ensimmäisen kirkolliskokouksen jälkeen.
Elämä.
Epifanios syntyi juutalaiseen perheeseen pienessä Besandukin asutuskeskuksessa Palestiinassa. Hän kääntyi kristinuskoon ja eli munkkina Egyptissä, jossa sai koulutuksen ja törmäsi valentinolaisiin ryhmiin. Juudeaan Epifanios palasi noin vuonna 333 ja perusti luostarin kotikaupunkiinsa. Hän toimi luostarin apottina kolmekymmentä vuotta. Epifanios perehtyi samalla useisiin kieliin, muun muassa hepreaan, syyriaan, egyptiin, kreikkaan ja latinaan, ja häntä kutsuttiinkin "viisikieliseksi".
Oppineen maineensa ansiosta Epifanios sai paikan Kyproksen Salamiin kaupungin piispaksi vuonna 367 ja hän toimi samalla myös Kyproksen metropoliittana. Epifanios oli piispan virassa melkein neljäkymmentä vuotta ja matkusti samalla laajalti taistellakseen epäsovinnaisia uskomuksia vastaan. Hän oli paikalla vuonna 376 Antiokian synodissa, jossa kolminaisuusopin kysymyksiä käsiteltiin apollinarismia vastaan. 
Vuonna 394 Palestiinan matkallaan Epifanios hyökkäsi Origeneen seuraajia vastaan ja vaati, että Jerusalemin piispa tuomitsisi näiden kirjoitukset, jotka lopulta tuomittiin Konstantinopolin toisessa kirkolliskokouksessa vuonna 553. Vuonna 402 melkein 80 vuoden iässä piispa Theofiloksen pyynnöstä Epifanios lähti Konstantinopoliin taistelemaan Johannes Khrysostomosta vastaan. Kun Epifanios tajusi, että Theofilos oli käyttänyt häntä vain hyväkseen vastustamaan Johannesta, joka oli antanut suojapaikan Theofiloksen vainoamille munkeille, Epifanios aloitti kotimatkan takaisin Kyprokselle. Hän kuitenkin kuoli merellä vuonna 403.
Teokset.
Epifanioksen varhaisimpia töitä oli "Ankoratos" ("Hyvin ankkuroitu"), joka esitteli argumentteja areiolaisuutta ja Origeneen opetuksia vastaan.
Hänen parhaiten tunnettu teoksensa on "Panarion" ("Lääkelaukku"), joka on kirjoitettu vuosien 374 ja 377 välisenä aikana. Se muodosti käsikirjan kerettiläisten käsittelemiseen. Teos esitteli 80 kerettiläistä oppia, joista osasta ei ole säilynyt tähän päivään muita dokumentteja. Vaikka Epifanios salli kiihkonsa nousta faktojen yläpuolelle, "Panarion" on merkittävä tietolähde kristillisestä kirkosta 300-luvulta.
Epione

Epione () oli kreikkalaisessa mytologiassa kivunlievityksen jumalatar. Hän on Asklepioksen puoliso sekä Panakeian, Makhaonin ja Podaleirioksen äiti.
"Epione" on myös mittarisuvun nimi.
Jan Kåhre

Jan Kåhre on ahvenanmaalainen diplomi-insinööri, yrittäjä ja tietotutkija. Tiedon tutkimuksen parissa tehdyn pitkän työn tulokset on julkaistu kirjana "The Mathematical Theory of Information" (Kluwer AcademicPublishers, London 2002)
Kirjan tietonäkemyksiä ovat:
Teorian kulmakivi on "Law of Diminishing Information", vähenevän tiedon laki. Sen mukaan tieto voi (ideaalisessa vastaanotinsysteemissä) vain vähetä. Laki on hyvin samanmuotoinen termodynamiikan II pääsäännön kanssa: Luonnollisessa prosessissa systeemin vapaa energia voi vain vähetä.
Melpomene

 
Melpomene () oli kreikkalaisessa mytologiassa tragedian muusa eli runotar. Hänet kuvataan usein tragedioissa käytetyn naamion kanssa. Toisessa kädessään hänellä saattaa olla veitsi tai nuija. Päässään hänellä on sypressikruunu.
Postosuchus

Postosuchus oli arkosauri, joka eli triaskauden lopulla noin 222–215 miljoonaa vuotta sitten. Se eli nykyisen Pohjois-Amerikan alueella. Useita fossiileita on löydetty Petrifield Forestista Arizonasta.
Postosuchus oli aikansa suurin peto ja tyypillinen nopeiden petojen edustaja. Se oli kuusi metriä pitkä ja pystyi nousemaan noin kaksi metriä korkeaksi ja painoi noin tonnin. Se omaksui omituisen seisonta-asennon. Kallo oli puoli metriä pitkä ja voimakas.
Elinympäristö.
Postosuchus eli metsissä ja tulvatasangoilla.
Oikos

Oikos ry oli vuonna 1947 perustettu ainejärjestö Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa, jonka tarkoituksena oli järjestää jäsenilleen virikkeellistä toimintaa.
Ainejärjestö perustettiin sillä uudelle oppiaineelle tarvittiin oma järjestö. Yliopistollinen kotitalousopetus Suomessa alkoi kodin taloustieteen professuurin (vuodesta 1995 nimellä kuluttajaekonomia) perustamisesta Helsingin yliopiston Maatalous-metsätieteelliseen tiedekuntaan vuonna 1946. Seuraavana vuonna samaan tiedekuntaan perustettiin ravintokemian eli nykyisen ravitsemustieteen professuuri. Kolmas ainejärjestön edustama oppiaine perustettiin 1969 nimellä kodin teknologia. Koti- ja laitostalousteknologian pääaineesta valmistuivat viimeiset maisterit keväällä 2007, jonka jälkeen oppiaine jäi pääaineena historiaan. Vuodesta 2017 kuluttajaekonomiaa on voinut opiskella ympäristö- ja elintarviketalouden kandiohjelmassa sekä elintarviketalouden ja kulutuksen maisteriohjelmassa.
Järjestön nimi oli perustettaessa Kotitalousylioppilaat. Kotitalouden ylioppilaat ry:n ensimmäinen perustava kokous pidettiin Elannon juhlahuoneistossa 11.11.1947 ja yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin kodin taloustieteen opiskelija Taimi Kyyrö. Järjestön nimi on muuttunut useaan otteeseen: ensin vuonna 1962 nimi muuttui Kotitaloustieteen ylioppilaat ry:ksi ja 1974 nimi muuttui Kapustaksi. Vuonna 1993 järjestö sai nimekseen Oikos ry. Nykyisin Oikos on elintarviketieteilijöiden ainejärjestön Lipidi ry:n alajaosto ravitsemustieteestä kiinnostuneille sekä ravitsemuksen ja ruokakäyttäytymisen maisteriohjelman opiskelijoille.
Oikoksella oli vuoteen 2018 saakka kaksi jaostoa, Ravitsemustieteen jaosto ja Kuluttajaekonomistien jaosto (vuodesta 2010).
Oikoksen jäsenlehti oli nimeltään Oikosulku.
Oikoksen jäsenet käyttivät violetteja haalareita.
Sana oikos tulee kreikan kielestä. Muinaiskreikassa oikos tarkoitti perheen perusyksikköä. Oikos sisälsi ydinperheen sekä orjat. Oikos-sana tarkoitti siis perhettä, taloa ja kotitaloutta.
Taistelukärki

Taistelukärki on räjähtävä laite, jota käytetään sotilaallisissa konflikteissa tuhoamaan vihollisen ajoneuvoja tai rakennuksia. 
Taistelukärki kuljetetaan paikalle tyypillisesti ohjuksella, raketilla tai torpedolla. Se koostuu räjähtävästä materiaalista ja sytyttimestä. 
Taistelukärkityypit ovat: 
Räjähdetyypit ovat: 
Biologiset ja kemialliset taistelukärjet käyttävät räjähtävää panosta usein aineen leviämistä nopeuttamaan. 
Laukaisintyypit:
Irmgard Möller

Irmgard Möller (s. 13. toukokuuta 1947 Bielefeld, Saksa) on entinen terroristi ja Punaisen armeijakunnan jäsen.
Möller pidätettiin 1971, ja 1976 hänet tuomittiin jäsenyydestä terroristijärjestössä. 1979 hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kolminkertaisesta murhasta. Hänet armahdettiin 1994.
Möller on ainoa RAF:n jäsen, joka löytyi elossa mutta haavoittuneena 18. lokakuuta 1977. Hänen mukaansa kyse ei ollut suunnitellusta joukkoitsemurhasta vaan tuntemattomien tekijöiden hyökkäyksestä, eli Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Jan-Carl Raspen murhasta.
Möller asuu nimensä muuttaneena Hampurissa. Asuinpaikka paljastettiin 2006.
Iso Lamujärvi

Iso Lamujärvi sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Pyhännän kunnan alueella.
Maantiede.
Iso Lamujärvi on yhdeksän kilometriä pitkä ja neljä kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 25,85 neliökilometriä, ja rantaviivan pituus on 32,8 kilometriä. Järven tilavuudeksi on laskettu 82,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0827 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,2 metriä ja syvin kohta 11,69 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven länsiosassa.
Järvessä on kahdeksan saarta, joista suurin on Pitkäsaari. Muut saaret ovat Honkasaari, Kutusaari, Lehtosaari, Matinsaari, Pikku Honkasaari, Selkäsaari ja Tölppäinsaari. Kutusaari, Honkasaari, Lehtosaari, Matinsaari, Pitkäsaari ja Selkäsaari ovat luonnonsuojelualuetta.
Iso Lamujärvi sijaitsee Siikajoen vesistössä (vesistöaluetunnus 57) Lamujoen valuma-alueella (57.06), jonka Ison Lamujärven alueeseen (57.064) se kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 137,0 mpy. Järveä säännöstellään sen luusuassa sijaitsevalla padolla.
Järvi laskee pohjoispäästään Lamujokeen, joka virtaa Piippolan ja Pulkkilan kirkonkylien kautta Siikajokeen Uljuan tekojärven alapuolella.
Vuonna 2015 julkaistussa raportissa järvi on arvioitu ekologiselta ja kemialliselta tilaltaan hyväksi.
Virkistysarvot.
Iso Lamujärvi tarjoaa hyvät kalastus-, veneily- ja retkeilymahdollisuudet. Sorapohjaisen järven syvyyksistä nousee mm. muikkua, ahventa ja haukea. Järveen on lisäksi istutettu kirjolohta ja siikaa. Järvellä on useita pitkiä luonnonhiekkarantoja. Yleisiä uimarantoja ovat järven länsirannalla Pitkähiedan uimaranta ja itärannalla Kamulankylän uimaranta. Iso Lamujärvi on myös suosittu mökkijärvi, ja sen rannoilla on yli 200 vapaa-ajan asuntoa.
Muuta.
Kirjailija Pentti Haanpää hukkui järveen 30. syyskuuta 1955. Haanpään loma-asunto Korpelainen sijaitsee Iso Lamujärven rannalla. Se on entisöity ja kohteessa on mahdollista vierailla sopimuksen mukaan.
Gudrun Ensslin

Gudrun Ensslin (15. elokuuta 1940 – 18. lokakuuta 1977) oli Punaisen armeijakunnan (tunnettu myös Baader-Meinhof-ryhmänä) perustajajäseniä.
Ensslin opiskeli Tübingenissä ja Berliinissä kirjallisuutta, englantia, saksaa ja kasvatustieteitä. 1970-luvun alussa hän kuului Saksan etsityimpiin terroristeihin. Hänet pidätettiin 8. kesäkuuta 1972 Hampurissa. Hän kuoli Stammheimin vankila‎ssa Stuttgartissa ilmeisesti hirttäytymällä samanaikaisesti kuin Andreas Baader ja Jan-Carl Raspe.
Irmgard Möllerin mukaan kyse ei ollut itsemurhasta vaan murhasta. Myös Saksan entinen sisäministeri Otto Schily oli murhateorian kannalla.
Jan-Carl Raspe

Jan-Carl Raspe (s. 24. heinäkuuta 1944 Seefeld in Tirol – k. 18. lokakuuta 1977 Stuttgart) oli Punaisen armeijakunnan (RAF) keskeisiä toimijoita.
Kemiaa ja sosiologiaa opiskellut Raspe liittyi Punaiseen armeijakuntaan 1971. Hänet pidätettiin 1. kesäkuuta 1972 yhdessä Andreas Baaderin ja Holger Meinsin kanssa. 
Raspe kuoli ilmeisesti ammuttuaan itseään pistoolilla päähän samana yönä, jona myös Andreas Baader ja Gudrun Ensslin tekivät itsemurhan Stammheimin vankila‎n eristysosastolla.
Viranomaisten mukaan asianajajat olivat salakuljettaneet vangeille ampuma-aseet ja Ensslinin käyttämän veitsen. Kyseiset asianajajat kostivat tämän epäilyn julkistamisen kertomalla lehdistölle, että heidän mielestään kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.
Ilmatar

Ilmattaret eli Ilman immet ovat kalevalaisessa kansantarustossa esiintyviä taivaalla asuvia jumalaisia neitoja. Ilmatar ja ilman impi muistuttavat Pohjan neitoja, sillä nekin istuvat ajoittain taivaankannella. Ilman impi mainitaan joskus myös kapeeksi ja luonnottareksi.
Kansanrunouden pohjalta kootussa Kalevalassa Ilmatar liittyy Väinämöisen ja maailman syntymään. Ilmatar tylsistyy oloonsa impenä taivaalla ja laskeutuu meren selälle. Tuuli hedelmöittää hänet. Sotka etsii pesäpaikkaa ja huomaa Ilmattaren polven, jolle se tekee pesän ja munii siihen munansa. Polvea alkaa kuumoittaa ja Ilmatar heilauttaa sitä, jolloin munat putoavat ja särkyvät. Särkyneistä munankuorista syntyy maailma.
Väinämöinen syntyy Ilmattaresta vanhana miehenä. Kansanrunoissa Ilmatar ei synnytä Väinämöistä, vaan Väinämöinen syntyy yksin tai Iro-neidosta.
Emmerdale

Emmerdale on Kevin Laffanin luoma englantilainen saippuasarja, joka kuvaa kuvitteellisen yorkshireläisen kylän asukkaiden elämää. Sen ensimmäinen jakso lähetettiin 16. lokakuuta 1972. Vuoteen 1989 asti sarja tunnettiin nimellä "Emmerdale Farm". Emmerdalea tuottaa Yorkshire Television ja kotimaassaan sitä lähetetään ITV-televisiokanavalla. Suomessa sarjaa on esitetty MTV3:lla viitenä päivänä viikossa vuodesta 1997 lähtien. Suomen television ensimmäinen "Emmerdale"-jakso nähtiin MTV3-kanavalla 7. tammikuuta 1997. Suomessa Emmerdalea katsoo noin 300 000-350 000 henkilöä jaksoa kohden, tehden siitä Suomen katsotuimman ulkomaisen päivittäin esitettävän TV-sarjan.
"Emmerdalea" esitetään myös muissa maissa. Esimerkiksi Ruotsissa sitä on esitetty 1970-luvulta lähtien. Alun perin sarjaa esitti SVT2, mutta vuodesta 1994 lähtien sitä on esittänyt kaupallinen TV4. Lisäksi sarjaa esitetään tai on esitetty muun muassa Irlannissa, Romaniassa, Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Satelliittikanavien kautta se näkyy myös Välimeren maissa ja Lähi-idässä.
Alun perin sarjaa kuvattiin englantilaisessa Arncliffen kylässä North Yorkshiren Littondalessa. Kun paikka tuli kovin tunnetuksi, kuvaukset siirrettiin vuonna 1976 Esholtin kylään, josta sarjan ansiosta on tullut matkailunähtävyys. Nykyään kuvauksiin käytetään varta vasten Harewoodin kartanon maille rakennettua lavastekylää.
Tony Hatch sävelsi sarjan alkuperäisen tunnusmusiikin vuonna 1972.
Hahmot.
"Hahmojen tiedot ovat tämänhetkisen Suomen tilanteen mukaisia, joten ne eivät sisällä juonipaljastuksia."
DVD-julkaisut.
Emmerdalen ensimmäinen Suomessa julkaistu DVD kulkee nimellä ”Emmerdalen erikoiset” ja se sisältää erikoisjaksojen lisäksi mm. haastatteluja ja kuvaa kulissien takaa. Vuosina 2013–2017 julkaistiin 181 ensimmäistä Suomessa esitettyä jaksoa, jaksosta 1 405 lähtien. Lokakuussa 2014 julkaistiin DVD-boxi, joka sisältää aikaisemmat DVD-julkaisut (jaksot 1–81) sekä kaksi Suomessa ennennäkemätöntä jaksoa.
Ilo

Ilo on myönteinen tunne.
Ilo voi olla passiivista tai aktiivista. Passiivinen ilo tarkoittaa rauhallista oloa ja tyytyväisyyttä asioiden nykytilaan. Aktiiviseen iloon liittyy halu jakaa oma ilo muiden kanssa.
Ilon voimakkuuden tasoja tai lähikäsitteitä ovat lievimmästä vahvimpaan esimerkiksi tyytyväisyys, nautinto ja ekstaasi.
Iloinen ihminen ilmaisee iloaan usein hymyilemällä tai nauramalla. Hymy voi kertoa muustakin kuin ilosta, mutta vauvan hymy on aina luonnollinen ilon ilmaus, sillä vauva ei osaa teeskennellä hymyä.
Iloisuus kiihdyttää sykettä ja verenkiertoa, ja joidenkin tutkimusten mukaan se parantaa myös ongelmanratkaisukykyä. Iloon liittyy itseluottamuksen ja itsetunnon voimistuminen sekä energisyys. Ilon on arveltu jouduttavan ihmisen toipumista sairauksista, stressistä tai kielteisistä tunteista, lisäävän ihmisen hyvinvointia sekä suojelevan vastoinkäymisten vaikutuksilta. Ilo voimistaa myös kiintymyksen tunteita, ja ihmiset ovat iloisina ystävällisempiä ja lämpimämpiä toisia kohtaan.
Ilon ilmaukset viestittävät iloisuutta ja ystävällisyyttä sekä halukkuutta miellyttävään viestintään ja vuorovaikutukseen. Ilon tunteet ovat luonteenomaisia etenkin ulospäinsuuntautuneille ihmisille. Iloisuus saa ihmisen haluamaan jakaa tunteensa toisten ihmisten kanssa. Myös ujot ihmiset rohkaistuvat vuorovaikutukseen muiden kanssa ollessaan iloisia.
Antti Kylliäinen

Antti Kylliäinen (s. 1963) on suomalainen kirjailija, kouluttaja ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi. Hänet tunnetaan erityisesti universalistisesta käsityksestään, jonka mukaan kaikki ihmiset pääsevät kuolemansa jälkeen taivaaseen. Kylliäinen on kirjoittanut kirjat "Kaikki pääsevät taivaaseen" (1997), "Kompastuskiviä, ajatuksia evankeliumeista" (2001) ja "Maan päällä niin kuin taivaassa: Jumalan ja ihmisen armo" (2004).
Kylliäinen vihittiin papiksi vuonna 1991. Hän työskenteli seurakuntapastorina Helsingissä Pakilan seurakunnassa.
Vuonna 2008 Kylliäinen ilmoitti ottavansa vuoden virkavapaan ja ryhtyvänsä puhumaan yrityksissä armojohtamisesta sekä opiskelemaan Kauppakorkeakoulussa. Hän perusti Syfron-nimisen konsulttiyrityksen, jonka päätoimialana on tarjota yrityksille työyhteisön hyvinvointia ja yrityksen sisäistä vuoropuhelua parantavaa koulutusta.