tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adam West

William West Anderson eli Adam West (19. syyskuuta 1928 Walla Walla, Washington, Yhdysvallat – 9. kesäkuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hän näytteli muun muassa niin sanotun ”vanhan ajan” Batmanin eli Lepakkomiehen roolissa.
Elämäkerta.
West syntyi Walla Wallassa Washingtonissa. Hänen vanhempansa olivat Otto West Anderson ja Audrey V. Speer. Westin sarjakuvakiinnostus alkoi kymmenvuotiaana, ja erityisen suuren vaikutuksen häneen teki Batman, jota hän sai myöhemmin esittää "Batman"-televisiosarjassa. West kävi koulua Lakeside-koulussa, jonka jälkeen hän siirtyi Whitmanin yliopistoon, josta hän sai arvosanat kirjallisuudesta ja psykologiasta. West meni viimeisenä lukuvuotenaan myös naimisiin Billie Lou Yeagerin kanssa. Kuusi vuotta myöhemmin he kuitenkin erosivat. Vuosi tämän jälkeen West meni naimisiin tahitilaisen Ngatokoruaimatauaia Frisbie Dawsonin kanssa, josta hän puolestaan erosi vuonna 1962. West oli naimisissa kolmannen vaimonsa Marcelle Learin kanssa vuodesta 1970 lähtien kuolemaansa saakka.
Ura.
Ennen näyttelijäuraansa West työskenteli DJ:nä paikallisella radioasemalla. Tullessaan Hollywoodiin hän otti taiteilijanimekseen Adam West ja teki useita vierailevia rooleja koko 1950-luvun. Myös 1960-luvun alussa hän esitti pieniä rooleja sellaisissa sarjoissa kuin "Bronco", "Colt .45", "77 Sunset Strip", "Maverick", "Bonanza" ja "Vaimoni on noita". Muutaman vuoden jälkeen hän vuonna 1966 sai tunnetuimman ja samalla suosikkiroolinsa Batmanina "Batman"-televisiosarjassa. Sarja kesti aina vuoteen 1968, ja siitä lähtien West on muistettu Batmanina huolimatta siitä, että hän on esiintynyt yli 60 elokuvassa ja televisiosarjoissa.
West toimi myös ääninäyttelijänä ja teki rooleja muun muassa animaatioihin "Family Guy", "The Batman", "Batman" ja videopeleihin. Cameoroolit West teki yhdessä "Batman"-televisiosarjassa vastanäyttelijänä toimineen Burt Wardin kanssa animaatiosarjoissa "Simpsonit" ja "Paavo Pesusieni".
Antti Tuomikoski

Anders (Antti) Tuomikoski (19. heinäkuuta 1842 Pyhäjoki – 1. toukokuuta 1932 Liminka) oli suomalainen valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Tuomikosken vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Viirret-Tuomikoski ja Anna Greeta Fors ja puoliso vuodesta 1866 Vilhelmiina Tuorila (k. 1916). Tuomikoski ei käynyt varsinaista koulua. Valtiopäivämies ja lukkari Pietari Päivärinnan tukemana hän sen sijaan opiskeli laulua ja pääsi sitten ensin lukkarin apulaiseksi 1862–1868 sekä myöhemmin vuonna 1875 lukkarin virkaan Liminkaan. Lukkarin työtään Tuomikoski arvosti suuresti ja hoiti tehtävänsä niin hyvin, että hänelle myönnettiin Director cantus -arvonimi. Kiinnostuksen yhteiskunnallisiin asioihin Tuomikoski sai varmaan ainakin osittain Päivärinnalta. Tuomikoski toimi kunnankirjurina 1865–1905 ja muissa kunnallisissa tehtävissä ennen valtiopäivämiesuraansa. Hän oli myös säästöpankin hoitaja vuosina 1882–1897 ja 1900–1919 sekä Oulun läänin talousseuran puheenjohtaja 1908–1916. Tuomikoskelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvo 1909.
Tuomikoski toimi talonpoikaissäädyssä valtiopäivämiehenä seitsemän kertaa. Ensimmäisen kerran hänet valittiin valtiopäiville 1885 Oulun tuomiokunnan edustajana. Samaa tuomiokuntaa hän edusti 1888, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Valtiopäivillä 1904–1905 hänet valittiin Kemin tuomiokunnan edustajaksi. Tuomikoski edusti myös Suomalaista Puoluetta vuosien 1908–1909 yksikamarisessa eduskunnassa. Kirkolliskokousten jäsen Tuomikoski oli 1886–1908 ja kuului muun muassa kirkkolakia ja uskonnonvapautta sekä tilattomien asemaa pohtineisiin valtionkomiteoihin.
Kaarlo Aarni

Kaarlo Iivari Aarni (22. elokuuta 1888 Tampere – 25. elokuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kaarlo Aarnin vanhemmat olivat koneenhoitaja Kaarle Aarni ja Ida Henrika Lindroos ja puoliso vuodesta 1918 näyttelijä Elsa Aarni, o.s. Vanamo. Aarni oli Tampereen työväen teatterin näyttelijä 1907–1910, kiertuenäyttelijä 1910–1916, Uuden teatterin näyttelijä 1916–1917, Tampereen teatterin näyttelijä ja apulaisohjaaja 1918–1925, Kansan näyttämön näyttelijä ja johtajan apulainen 1925–1927, omalla kiertueella 1926–1927, Kotkan näyttämön näyttelijä ja johtaja 1929–1940, Tampereen teatterin johtaja vuodesta 1940, Rauman kaupunginteatterin 1948–1949 ja Mikkelin teatteri 1949–1950. Tampereella hänen merkittävimpiä ohjaustöitään oli Ibsenin "Villisorsa". Jo 1921 Aarni ohjasi Tampereen teatterissa Shakespearen näytelmän "Kuten haluatte". 
Aarni palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1948.
Nicolas Gigault

Nicolas Gigault (1627 – 20. elokuuta 1707) oli ranskalainen urkuri ja barokkisäveltäjä. 
Gigault syntyi Clayesissä. Hän opiskeli mahdollisesti Jean Titelouzen johdolla ja saattoi itse myöhemmin opettaa Jean-Baptiste Lullyä. Hän kuoli Pariisissa noin 80-vuotiaana.
Gigault vaikutti uransa aikana urkurina useissa Ranskan kirkoissa. Hänen säilyneeseen tuotantoonsa kuuluu noin 180 kosketinsoitinkappaletta (julkaistu 1685, cembalolle tai uruille) sekä joululaulumuunnelmia ("Noëls variés") vuodelta 1682.
Calimero &amp; ystävät

Calimero &amp; ystävät on italialais-japanilainen animesarja Calimero-nimisestä linnusta ja hänen ystävistään. Calimero pitää päässään puolikasta munankuorta. Hahmon loivat Nino Pagot ja Toni Pagot.
Tarina.
Sarja koostuu pääosin Calimeron ja hänen ystäviensä monista seikkailuista ratkaistaessa salaisuuksia ja tekemällä dokumentteja. Seikkailunsa kuitenkin saavat heidät yleensä melko vaikeuksiin.
Sarja Suomessa.
Suomessa sarjaa esitti Nelonen arkiaamuisin vuosina 2001-2002. Sarjasta esitettiin Suomessa vain 26 ensimmäistä jaksoa, ensimmäisen kerran 2. huhtikuuta 2001 ja nähtiin viimeisen kerran 23. syyskuuta 2002. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Agapio Racing Team.
Michael Rogers

Michael Rogers (s. 20. joulukuuta 1979 Barhan) on australialainen maantiepyöräilijä. Hän voitti maantieaika-ajon maailmanmestaruuden vuosina 2003, 2004 ja 2005. Vuoden 2003 kilpailussa hän sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi voittajaksi David Millarin jäätyä kiinni dopingista.
Ateenan olympialaisissa 2004 Rogers sijoittui aika-ajossa alun perin neljänneksi, mutta sai myöhemmin pronssimitalin kun alkuperäinen voittaja Tyler Hamilton hylättiin.
Rogers on aika-ajon lisäksi hyvä myös vuorietapeilla ja hän osoittikin potentiaaliaan suurissa ympäriajoissa sijoittumalla kymmenenneksi vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa. Vuoden 2007 Tour de France jäi häneltä kesken kaatumisessa tulleiden vammojen vuoksi.
Lokakuussa 2013 Rogers antoi positiivisen dopingnäytteen, joka sisälsi kiellettyä klenbuterolia. Kansainvälinen pyöräilyliitto UCI ei kuitenkaan asettanut häntä kilpailukieltoon, sillä se piti mahdollisena, että Rogers sai aineen elimistöönsä saastuneesta lihasta kilpailumatkallaan Kiinassa.
Mersinin maakunta

Mersinin maakunta on yksi Turkin 81 maakunnasta. Se sijaitsee eteläisessä Turkissa Välimeren rannalla. Maakunnan pääkaupunki on Mersin. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 1,7 miljoonaa.
Mersin on jaettu 13 piirikuntaan, joista neljä (alla vahvistettuina) muodostavat Mersinin taajaman.
Kymenlaakson Osakunta

Kymenlaakson Osakunta (KyO) on Helsingin yliopiston nuorin osakunta. Osakunta on perustettu vuonna 1933, ja osakunnan kanta-alueena ovat Kymenlaakson kunnat. Sitä ennen Kymenlaakson kunnat kuuluivat Hämäläis-Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan kanta-alueeseen. 
Kymenlaakson osakunnan värit tulevat Kymenlaakson suojeluskuntapiirin väreistä: musta ja hopea. Perustamisensa aikoihin Kymenlaakson osakunta oli vahvasti mukana Kymenlaakson maakunnan synnyttämisessä tehden mm. aloitteen Kymenlaakson maakunnallisuuden selventämiseksi. Osakunnan vaakuna periytyikin pienin muutoksin tuoreen maakunnan vaakunaksi.
Osakunnan vuosipäivää juhlitaan 26. helmikuuta ja osakunnan tilat sijaitsevat Leppäsuonkadulla yhdessä Karjalaisen Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan kanssa ylioppilastalo Domus Gaudiumissa. Näiden kahden osakunnan kanssa KyO tekeekin tiiviisti yhteistyötä. Tärkeitä yhteistyöelimiä KyOlle ovat myös Osakuntien yhteisvaltuuskunta ry., Osakuntalainen Unioni ry ja Itäsuomalainen Valtuuskunta - Östfinska Delegation. Ulkomailla KyOn ystävyysosakuntia ovat Ruotsissa Hallands Nation Lundista (1986) ja Kalmar Nation Uppsalasta (1947) sekä Virosta Korporatsioon Fraternitas Tartuensis (1936 &amp; 1990) ja Korporatsioon Sororitas Estoniae (2017) Tartosta. Turussa KyOn yhteistyöosakuntana on Savo-Karjalainen Osakunta. 
Jäseneksi Kymenlaakson Osakuntaan voi liittyä kuka tahansa pääkaupunkiseudun korkeakouluopiskelija. Muiden korkeakoulujen opiskelijat voivat liittyä jäseneksi osakunnan kuraattorin hyväksynnällä.
Hentokatkero

Hentokatkero ("Comastoma tenellum") on Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava vuoristoseutujen ja arktisten alueiden yksivuotinen kasvi. Suomessa hentokatkero on hyvin harvinainen ja luonnonsuojeluasetuksella rauhoitettu laji. Hentokatkero luokitellaan partakatkeroihin, sitä ennen ripsikatkeroiden eli ketokatkeroiden ("Gentianella") sukuun.
Ulkonäkö ja koko.
Hentokatkero on 5–15 cm korkea, tyvestä haarova hentovartinen kasvi. Varren nivelvälit ovat pitkiä. Aluslehdet ovat vastapuikeita, ylemmät lehdet puikeita. Lehdet ovat pienikokoisia. Hyvin pitkäperäiset kukat ovat yksittäin varren ja haarojen latvassa. Kukan verhiö on lähes tyveen asti erilehtinen, neljäliuskainen ja pullea. Verhiön liuskat ovat puikeita, ulommat sisempiä hiukan leveämpiä. Teriön nielun suu on ripsiliuskainen. Hentokatkero kukkii himmeän sinipunaisin kukin heinä-elokuussa. Laji tuottaa mitä ilmeisimmin siemenpankin, sillä sitä ei tavata joka vuosi samoilla kasvupaikoilla.
Samoilla kasvupaikoilla tavattava tunturikatkero ("Gentiana nivalis") muistuttaa hentokatkeroa, mutta sen kukka on tummemman sininen ja verhiö viisiliuskainen.
Levinneisyys.
Hentokatkeroa tavataan sekä vuoristoseuduilla että pohjoisilla arktisilla alueilla. Euroopassa sitä tavataan Fennoskandian tuntureilta, Islannista, Pyreneiltä, Alpeilta ja Karpaateilta. Se on levinnyt laajalle myös Keski-Aasian vuoristoseuduilla ja Pohjois-Siperian arktisissa osissa. Pohjois-Amerikassa hentokatkeroa kasvaa Alaskassa, Pohjois-Kanadassa sekä Kalliovuorten eteläosassa. Suomessa hentokatkeroa tavataan vain Enontekiöllä Kilpisjärven alueella, erityisesti Saanalla.
Elinympäristö.
Hentokatkero suosii avoimia kasvupaikkoja. Suomessa sitä tavataan ala- ja keskipaljakalla kalkkipitoisilta tunturiniityiltä ja -kankailta.
Alba (piirikunta)

Alba () on piirikunta Romanian Transilvaniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Alba Iulia. Sen pinta-ala on 6 242 km² ja siellä on noin 337 658 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede.
Piirikunnan pinta-ala on 6 242 km², josta 59 prosenttia on vuoristoa. Piirikunnan lounaiskulmassa sijaitsevat Karpaatteihin kuuluvat Apusenivuoret, eteläosassa kohoavat Parângvuoret, Şureanuvuori ja Cindrelvuoret. Alueella virtaa Mureşjoki ja sen kolme sivujokea Târnava, Sebeş ja Arieş.
Alban piirikunta rajautuu idässä Sibiun ja Mureşin piirikuntiin, lännessä Bihorin ja Aradin piirikuntiin, pohjoisessa Cluj’n piirikuntaan ja lounaassa Hunedoaran piirikuntaan.
Väestö.
Piirikunnan väestöstä romanialaisia on 90 %, unkarilaisia 6 %, romaneja 6,3 % ja saksalaisia 1 %.
Alternative 4

Alternative 4 on Peaceville Recordsilla vuonna 1998 julkaistu Anatheman albumi. Edeltäjänsä "Eternityn" tavoin se heijastelee vahvasti yhtyeen musiikin muutosta raskaasta metallista melodisempaan, melankoliseen rockiin. Niin sanottua murinalaulua levyllä ei ole lainkaan, vaan kaikki lauluosuudet ovat puhtaita.
Annichen Kringstad

Annichen Kringstad (s. 15. heinäkuuta 1960) on entinen ruotsalainen suunnistaja.
Annichen Kringstad oli 1980-luvun alkupuolella maailman paras naissuunnistaja. Hän voitti vuosien 1981, 1983 ja 1985 MM-kisoissa kaikki saavutettavissa olleet mestaruudet. Thunin MM-kisoissa 1981 hän voitti henkilökohtaisella matkalla hopeamitalisti Brit Voldenin 3,07 minuutilla ja toi viestissä ankkurina Ruotsin yli 15 minuutin voittoon. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kringstad voitti henkilökohtaisen kilpailun 7,33 minuutin erolla Marita Skogumiin, ja viestissä eroa hopeajoukkueeseen oli 6,29 minuuttia. Bendigon MM-kisoissa 1985 Kringstad jätti Brit Voldenin toiseksi 53 sekunnin erolla ja toi viestissä ankkurina Ruotsin voittoon 10 sekuntia ennen Norjaa.
Seuransa Stora Tuna IK:n joukkueessa Kringstad voitti Venlojen viestin kolmasti. Tiomila-viestin hän voitti neljästi, joista kaksi kertaa OK Ravinen-seuran joukkueessa.
Kringstad sai "Svenska Dagbladetin" kultamitalin 1981 vuoden parhaasta ruotsalaisesta urheilusuorituksesta.
Karjalainen Osakunta

Karjalainen Osakunta on Helsingin yliopiston osakunta, joka syntyi vuonna 1905 Savo-karjalaisen osakunnan jakautuessa kahtia Savolaiseksi osakunnaksi ja Karjalaiseksi Osakunnaksi. Nimestään poiketen osakunnan kanta-alue on pelkästään Pohjois-Karjalan maakunta ja Rautavaaran kunta Pohjois-Savosta sekä yhteisalueena Savolaisen Osakunnan kanssa Heinäveden kunta.
Osakunnan vuosipäivää juhlitaan Kalevalan päivänä 28. helmikuuta. Osakunnan tilat sijaitsevat Domus Gaudiumissa yhdessä Kymenlaakson Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan kanssa. Ennen vuonna 2009 tapahtunutta muuttoa kyseisten osakuntien tilat olivat Karjalaisten talossa Liisankadulla.
Osakunnan tunnukset.
Karjalaisen Osakunnan tunnuksista lipun on suunnitellut kunniajäsen Akseli Gallen-Kallela ja se on otettu käyttöön 1930. Lippu onkin kookkaana ja pitkän suorakaiteen muotoisena, kookkaalla tangon huippukoristeella varustettuna näyttävimpiä osakuntalippuja. Se jäi myös yhdeksi suunnittelijansa viimeisistä töistä, ja vain viikkoja vihkimisensä jälkeen se oli kunniavartiossa Akseli Gallen-Kallelan hautajaisissa.
Karjalaisen Osakunnan nauhassa esiintyvät värit, punainen ja musta ovat toisaalta Pohjois-Karjalan maakuntavärit ja toisaalta 1868 perustetun Savo-karjalaisen Osakunnan värit. Näiden virallisten tunnusten ohella osakunnalla on käytössään akateemisiin kunniamerkkeihin luettavat kunnia-, ansio- ja harrastusmerkit sekä kunniajäsenen merkki. 
Muiden osakuntien tavoin Karjalainen Osakunta käyttää tunnuksenaan myös kotimaakuntansa vaakunaa, herttuankruunulla varustettua Karjalan vaakunaa.
Tanssii läskien kanssa

Tanssii läskien kanssa on Jope Ruonansuun 5. syyskuuta 2007 julkaistu albumi. Albumin teemana on viihdeohjelma "Tanssii tähtien kanssa". Albumin toiseksi viimeinen kappale, ”Tähdet taivaan takana”, on huumorilaulun sijasta vakava laulu. Se on kunnianosoitus Juice Leskiselle, Juha Vainiolle ja muille edesmenneille lauluntekijöille.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Porsche 928

Porsche 928 on Gran Turismo -tyypin auto, jota valmistettiin vuosina 1978–1995. Valmistusaikanaan 928 oli Porschen kallein malli. Auton muotoilu muistuttaa haita ja 1980-luvun lopussa se oli maailman nopein tuotantoauto. 928 valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1978.
Muista Porschen malleista poiketen 928:n voimanlähteenä on iso, alumiinilohkoinen V8-moottori, joka on sijoitettu auton etuosaan. Auton painojakauma on 50/50. Vaikka auto painaa enemmän kuin Porsche 911, on sillä ajaminen helppoa. Vaihteistona oli joko viisivaihteinen manuaali tai Mercedes-Benzin valmistama automaattivaihteisto, joka oli aluksi kolmivaihteinen ja myöhemmin vaihteita oli neljä. Suurin osa autoista varustettiin nimenomaan automaattivaihteistolla.
928:n korin on muotoillut Wolfgang Möbius, Anatole Lapinen avustamana. Kori on suurimmaksi osaksi galvanoitua terästä, mutta ovet, etulokasuojat ja konepelti ovat alumiinia painon keventämiseksi. Puskurit ovat elastista polyuretaania.
Kehitys.
Vuonna 1980 markkinoille tuli 928 S -malli, jossa oli uusi etu- ja takaspoileri, leveämmät renkaat ja 4,7-litrainen moottori. Euroopan versioissa tehoa oli ensin 300 hv ja myöhemmin 310 hv. Amerikassa päästömääräysten takia S-malli tuli myyntiin vasta 1983 ja teho oli edelleen rajoitettu 242 hevosvoimaan.
Vuonna 1982 tuli kaksi erikoismallia, toinen oli Weissach Edition, jota valmistettiin 205 kappaletta Pohjois-Amerikan markkinoille. Väri oli "champagne gold" ja sisusta oli kaksivärinen nahkasisusta. Malliin kuului mukaan vakiona arvokas nahkainen matkalaukkusarja. Toinen malli oli 50th Jubilee, jota myytiin Pohjois-Amerikan ulkopuolella, tätä mallia tehtiin vain 140 kappaletta ja värinä on "meteor metallic". Sisusta on viininpunaista nahkaa ja raitakuvioista kangasta.
Vuonna 1987 tuli 928 S4 -malli, jossa on uusi yksilevyinen kytkin sekä 5,0 litran 32 venttiilinen moottori (Amerikan markkinoilla S-mallissa oli tosin ollut tehottomampi 5,0-litrainen 32V jo vuodesta 1985 ja sitä oli myyty Euroopassakin vuonna 1986 niille, jotka halusivat 928:n katalysaattorilla varustettuna). Vuonna 1988 markkinoille tuli 100 kg kevyempi Club Sport -versio, josta ei ollut saatavilla automaattivaihteista versiota. Vuonna 1988 Englannissa Club Sportin tilalla myytiin hieman enemmän varusteltua SE-mallia (tunnetaan myös nimellä S4 Sport).
Keväällä 1989 tuli uusi malli, 928 GT ja huonosti myyneet CS- ja SE-mallit poistettiin valikoimasta. GT oli saatavana ainoastaan manuaalivaihteistolla Club Sportin ja SE:n tavoin. GT sekä vuodesta 1990 eteenpäin vain automaattina myyty S4 sisälsi vakiona elektronisesti säätyvän lukkoperän eli Porsche SperrDifferential (PSD) -järjestelmän.
Vuonna 1992 tuli jälleen uusi malli, 928 GTS, jossa moottorin koko oli kasvatettu 5,4 litraan. Mallia vietiin Yhdysvaltoihin viimeisenä valmistusvuonna 1995 vain 77 kappaletta, joista 71 kappaletta oli automaattivaihteistolla. 
Vuosien 1978–1995 välisenä aikana 928:ia valmistettiin yhteensä hieman yli 61 000 kappaletta.
Porsche 942.
Porsche 942 oli erikoisversio Porsche 928:sta, joka annettiin lahjaksi Ferry Porschelle hänen 80-vuotissyntymäpäivänään.
San Antonio Rampage

San Antonio Rampage oli AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura. Nykyisin se tunnetaan Henderson Silver Knights -nimellä.
Historia.
San Antonio Rampage aloitti AHL:ssä vuonna 2002 NHL-seura Florida Panthersin farmijoukkueena. Florida Panthers ja Peter Holtin johtama Spurs Sports &amp; Entertainment, joka omistaa myös NBA-seura San Antonio Spursin ja WNBA-seura San Antonio Silver Starsin, omistivat seuran yhdessä. Rampagen ja Panthersin yhteistyö kesti ensimmäisellä kerralla vuoteen 2005, jolloin Spurs Sports &amp; Entertainment osti Panthersin osuuden seurasta. Kaudesta 2005–2006 alkaen seura toimi NHL-seura Phoenix Coyotesin farmijoukkueena. Kaudella 2009–2010 seura oli yhteistyössä myös NHL-seura Anaheim Ducksin kanssa. Vuonna 2011 Rampage palasi kuuden vuoden tauon jälkeen Florida Panthersin farmijoukkueeksi. Kaudesta 2015–2016 alkaen seura toimii NHL-seura Colorado Avalanchen farmijoukkueena.
Rampage ei ole saavuttanut suurta menestystä. AHL:n pudotuspeleihin seura on yltänyt kahdesti, ensimmäisellä ja kuudennella kaudellaan. Rampage sijoittui runkosarjakaudella 2002–2003 divisioonansa kolmanneksi kerättyään 80:ssä ottelussa 87 pistettä. Seura voitti 36 ottelua, pelasi 11 ottelua tasan ja hävisi 29 ottelua varsinaisella peliajalla sekä neljä jatkoajalla. Seura putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Norfolk Admiralsia vastaan suoraan kolmessa ottelussa. Toisen kerran Rampage pääsi pudotuspeleihin kaudella 2007–2008, jolla sen tie katkesi niin ikään pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, kun se hävisi Toronto Marliesille voitoin 3–4. 
Yanick Lehoux pitää hallussaan San Antonio Rampagen yhden kauden piste- ja syöttöennätystä. Hän teki kaudella 2006–2007 73 tehopistettä, 31 maalia ja 42 syöttöpistettä, 72:ssa ottelussa. Seuran yhden kauden maaliennätys, 33 maalia, niin ikään kaudelta 2006–2007, on Donald MacLeanin hallussa. Kaikkiaan eniten sekä pisteitä, maaleja että syöttöpisteitä Rampagen riveissä kerännyt pelaaja on kauden 2010–2011 jälkeen Brett MacLean (155 tehopistettä, 74 maalia ja 81 syöttöpistettä runkosarjavuosina 2008–2011), joka on myös eniten otteluita seurassa pelannut pelaaja (201 runkosarjaottelua).
San Antonio Rampagen päävalmentajana toimii Dean Chynoweth. Seuran aiempia päävalmentajia ovat olleet John Torchetti, Scott Allen, Steve Ludzik, Pat Conacher, Greg Ireland, Ray Edwards ja Chuck Weber.
Marinidit

Marinidit eli Merinidit olivat nykyisessä Marokossa vuosina 1244–1465 hallinnut dynastia, joka sai nimensä berberiryhmältä. Heidän pääkaupunkinsa oli Fès. Marinidien dynastia syrjäytti almohadit ja hallitsi suurta osaa Pohjois-Afrikasta 1300-luvun puolivälistä 1400-luvulle. Marinidit vaikuttivat myös Iberian niemimaalla 1100- ja 1200-luvuilla: Viimeinen Marinidien linna Espanjassa joutui Kastilian haltuun 1344, ja valta-asema siirtyi siellä Hafsidien dynastialle.
Louder Than Live

Louder Than Live on Seattlesta kotoisin olevan grunge-yhtye Soundgardenin julkaisema kotivideo, joka julkaistiin vuonna 1990. Se sisältää 5 kappaletta konsertista Whisky a Go Gossa Los Angelesissa, Kaliforniassa, 7. ja 10. joulukuuta 1989. Se sisältää materiaalia yhtyeen esittämässä kaksi kappaletta studiossa.
Kappalelista.
Louder Than Live -video.
"Konsertin kappaleet:"
"Studiokappaleet:"
Charles Maturin

Charles Robert Maturin (25. syyskuuta 1782 Dublin – 30. lokakuuta 1824 Dublin) oli irlantilainen kirkonmies ja kirjailija.
Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1820 julkaistu "Melmoth the Wanderer".
Fès

Fès (myös Fes, Fez tai Feš, ) on kaupunki Marokossa Fès-Meknèsin hallintoalueella. Vuonna 2014 kaupungissa oli 1,1 miljoonaa asukasta, ja se on yksi Marokon suurimmista kaupungeista. Fèsissä on kaksi medinaa eli vanhankaupungin aluetta, ja niistä suurempaa, Fès al Balia, pidetään maailman suurimpana autottomana kaupunkialueena. Fès Al Bali on Unescon maailmanperintökohde.
Fès on perustettu 800-luvulla; perustajana pidetään Idris II:ta. Se kukoisti marinidien dynastian aikana, jolloin se oli Marokon pääkaupunki. Siitä tuli myös malikiittisen islaminuskon keskus.
Fèsin talous on edelleen hyvin perinteistä: tekstiilejä, käsiteollisuutta, maataloustuotteiden jalostusta. Fès on antanut nimensä punaiselle tasakattoiselle pyöreälle päähineelle fetsille.
Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli noin 950 000 asukasta ja vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan noin 1 112 000 asukasta.
Fès al Bali.
Fès al Bali eli "Vanha Fès" on muurien ympäröimä Fèsin vanha kaupunki. Fès al Bali perustettiin Idrisidien dynastian pääkaupungiksi vuosien 789 ja 808 välisenä aikana. Fès al Balin alue nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1981 nimellä Fèsin medina. Muurien ympäröimään maailmanperintökohteeseen kuuluu mm. Al-Karaouinen yliopisto. Se sai yliopiston aseman vuonna 1963, mutta sen tausta ulottuu 800-luvulla perustettuun moskeijaan, minkä takia sitä virheellisesti pidetään "maailman vanhimpana yliopistona" Fès al Balin autottoman alueen väkiluku on 156 000.
Hans Leo Hassler

Hans Leo Haßler (kastettu 26. lokakuuta 1564 – kuollut 8. kesäkuuta 1612) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri. Hän vaikutti myöhäisen renessanssin ja varhaisen barokin ajalla.
Haßler syntyi Nürnbergissä ja aloitti opintonsa kotimaassaan, mutta lähti vuonna 1584 monien tuon ajan saksalaismuusikoiden tavoin Italiaan. Hän tutustui Giovanni ja Andrea Gabrieliin saaden vahvoja vaikutteita venetsialaisen koulukunnan musiikista.
Palattuaan Saksaan vuonna 1586 Haßler sai urkurintöitä ensin Augsburgista, sitten muun muassa Nürnbergistä, Ulmista ja Dresdenistä. Hän kuoli 47-vuotiaana Frankfurt am Mainissa kärsittyään pitkään tuberkuloosista.
Haßlerin tuotantoon kuuluu sekä maallista musiikkia että kirkkomusiikkia. Hänen varhaiset sävellyksensä ovat usein rohkeita, venetsialaisten mestarien tyyliin kirjoitettuja, mutta myöhemmässä hengellisestä musiikkissaan hän palasi perinteisempiin suuntauksiin.
Tunnetuin Hasselin koraali on peräisin hänen säveltämästään maallisesta rakkauslaulusta vuodelta 1601 ("Mein Gmüt ist mir verwirret, das macht ein Jungfrau zart"). Sävelmä tuli pian Suomen virsikirjaan (1938:594 "Pois täältä maailmasta hartaasti halajan"); nykyisessä sitä ei enää ole. Tunnetuin tähän sävelmään liittyvä virsi on kuitenkin virsi "”Oi rakkain Jeesukseni”," Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa numero 63, Ruotsin kirkon virsikirjassa 144. Koraali esiintyy myös useissa passioissa, esim. J. S. Bachin Matteuspassiossa.
Aseellinen islamilainen ryhmä

Aseellinen islamilainen ryhmä (, ) oli algerialainen islamistinen ryhmä Algerian sisällissodassa. Se erottautui radikaalina haarana Algerian islamilaisesta oppositiosta. GIA:n tavoitteena on "sekulaarisen hallinnon kaatamisen ja sen korvaamisen islamistisella valtiolla", mutta ryhmä ei ole tämän lisäksi julkistanut mitään yksityiskohtaista poliittista ohjelmaa. 
GIA on suorittanut useita terroritekoja sekä Algeriassa että Ranskassa. Kotimaassaan GIA on hyökännyt muun muassa toimittajien, intellektuellien ja sekulaarien koulujen kimppuun. Ulkomailla ryhmää on syytetty esimerkiksi Air Francen lentokoneen kaappaamisesta vuonna 1994 ja useista pommi-iskuista Ranskaan, kuten Pariisin metroon vuonna 1995.
Kuuluisimpia GIA:n tekoja on Abbaye Notre Dame de Atlas -luostarissa Tibhirinessa asuneiden trappistimunkkien kaappaus ja kahden mestaus maaliskuussa 1996. Tapauksesta on tehty elokuva "Jumalista ja ihmisistä".
Adolf Hitlerin poliittinen testamentti

Adolf Hitlerin poliittinen testamentti ("Mein politisches Testament") oli testamentin muotoon puettu viimeinen kaksiosainen ohjeistus Saksan kansalle ja johtajille, jonka Adolf Hitler saneli sihteerilleen Traudl Jungelle noin vuorokautta ennen itsemurhaansa bunkkerissaan Berliinissä huhtikuun 28. ja 29. välisenä yönä 1945.
Poliittisen testamenttinsa ensimmäisessä osassa Hitler selittää, ettei tahtonut toisen maailmansodan syttymistä ja panee sodan alkamisen kansainvälisen juutalaisuuden syyksi.
Toisen osan alussa Hitler erottaa vanhat toverinsa Hermann Göringin ja Heinrich Himmlerin. Kuultuaan Hitlerin päätöksestä jäädä Berliiniin loppuun asti Baijeriin paennut Göring yritti ottaa Saksan johdon käsiinsä. Himmler puolestaan oli yrittänyt antautua länsiliittoutuneille ruotsalaisen diplomaatin kreivi Folke Bernadotten välityksellä. Saatuaan tietää tästä Hitler raivostui ja määräsi Göringin sekä Himmlerin erotettavaksi ja pidätettäväksi. Ajan käydessä vähiin Hitler jätti käskyn testamenttiinsa.
Hitler jatkoi testamenttinsa toista osaa määräämällä uuden hallituksen, jonka johtoon presidentiksi tuli suuramiraali Karl Dönitz, kansleriksi Joseph Goebbels ja valtiovarainministeriksi Lutz Schwerin von Krosigk. Dönitz johti Saksaa antautumiseen saakka, mutta Goebbels teki vaimoineen itsemurhan myrkytettyään ensin kuusi lastansa pian johtajansa jälkeen, vastoin tämän toivetta.
Viimeisissä kappaleissa Hitler jätti dramatiikkaa pursuavan ohjeistuksen uudelle hallitukselle ja Saksan kansalle, ja määräsi heidät jatkamaan vastarintaa ja juutalaisuuden vastustamista.
Kirjassaan "Viimeiseen saakka" Traudl Junge muisteli Hitlerin tuijottaneen tyhjää karttapöytäänsä sanellessaan testamentin. Puna-armeijan tykkituli oli häirinnyt sanelua. Hitler piti kiirettä ja odotti puhtaaksi kirjoitettuja versioita malttamattomana. Kun Junge sai tekstit valmiiksi, Hitler, Goebbels ja Martin Bormann allekirjoittivat ne nopeasti. Tämän jälkeen kolme kappaletta lähetettiin eri suuntiin. Kuriireina toimivat Hitlerin ilmavoimien adjutantti eversti Nicolaus von Below, Hitlerin lehdistösihteeri Heinz Lorenz ja Bormannin avustaja SS-eversti Wilhelm Zander.
Ennen poliittisen testamentin sanelua Hitler saneli Jungelle myös viimeisen tahtonsa.
Kulkusirkka

Kulkusirkka on yleisnimi joukolle heinäsirkkalajeja. Näillä lajeilla on tapana muodostaa ajoittain valtavia parvia, jotka vaeltaessaan ravinnon perässä aiheuttavat tällöin mittavia vahinkoja viljelyksille syöden hyvin lyhyessä ajassa käytännössä kaiken vihreän kasvillisuuden. Kulkusirkkaparvi voi peittää satojen neliökilometrien kokoisen alueen, ja siihen voi kuulua miljoonia kulkusirkkoja.
Kulkusirkkojen parveilu käynnistyy, kun tavallisesti rauhallisissa erakkona elävissä heinäsirkoissa tapahtuu muutos, joka vaikuttaa paitsi eläimen käyttäytymiseen myös niiden ulkonäköön. Erikoinen käytös on ilmeisesti sopeutuma, jolla heinäsirkkapopulaatio vastaa sirkkojen lukumäärän liialliseen kasvuun. Cambridgen yliopiston tutkijat osoittivat "Schistocerca gregaria" -lajilla, että heinäsirkka, jonka takajalat altistuvat kosketukselle useita kertoja minuutissa neljän tunnin ajan, muuttuu parveilevaksi kulkusirkaksi. 
Kulkusirkat ovat olleet merkittävä haitta maanviljelylle, ja ne mainitaan myös Raamatussa yhtenä suurista vitsauksista.
Pohjoisamerikkalainen kalliovuorten kulkusirkka "Melanoplus spretus" kuoli tuntemattomasta syystä sukupuuttoon 1800-luvun lopulla, ja viimeinen havainto lajin elävästä yksilöstä tehtiin vuonna 1902. Eräänä mahdollisena syynä häviämiseen pidetään maanviljelyn leviämistä alueille, joille sirkat munivat. Kalliovuorten kulkusirkan parvet ovat saattaneet olla yksilömäärältään suurempia kuin millään muulla kulkusirkkalajilla. Nykyään Pohjois-Amerikka on Antarktiksen ohella ainoa manner, jolla ei esiinny kulkusirkkoja.
Kulkusirkkoja kasvatetaan nykyään terraarioeläinten ravinnoksi.
Kulkusirkkalajeja.
Kulkusirkkoina pidetään ainakin seuraavia heinäsirkkalajeja:
sekä joskus myös
Nina Lugovskaja

Nina Sergejevna Lugovskaja Templina, venäjäksi Нина Сергеевна Луговская (25. joulukuuta 1918, Moskova, Neuvostoliitto – 27. joulukuuta 1993, Vladimir, Venäjä) oli venäläinen taidemaalari ja teatterisuunnittelija, jonka kouluaikainen päiväkirja on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen ja myös suomennettu nimellä "Haluan elää. Venäläisen koulutytön päiväkirja 1932–1937".
Elämä.
Lugovskajan isä oli Sergei Rybin, vastavallankumouksellinen, joka vietti paljon aikaa vankilassa ja maanpaossa. Lugovskaja asui äitinsä ja kaksoissisariensa kanssa Moskovassa. Hän kirjoitti 13-vuotiaasta saakka päiväkirjaa, joka kuvasi elämää Neuvostoliitossa. Kun KGB löysi päiväkirjan, Lugovskaja, hänen äitinsä ja sisarensa vangittiin ja tuomittiin työleirille Siperiaan. He kaikki kuitenkin selvisivät. 
Lugovskaja meni naimisiin toisen taiteilijan ja toisinajattelijan Viktor Templinin kanssa. Hän kuoli 74 vuoden iässä.
Saimaa Ferries

Saimaa Ferries Oy (vuoteen 1994 asti Nurmes-Marina Oy) oli Nurmeksessa pääpaikkaansa pitänyt sisävesilaivavarustamo. Yhtiö harjoitti kesään 2007 asti laivaliikennettä kolmella aluksella lähinnä Pielisen alueella Pohjois-Karjalassa, mutta myös eteläisellä Saimaalla.
Yhtiön omistuksessa oli Lieksan ja Kolin välillä kulkeva matkustajalautta M/F Pielinen, joka on ainut Suomen sisävesillä toimiva autolautta. Lautta on vuodesta 2007 alkaen ollut Pielis-Laivat Oy:n omistuksessa. Kesällä 2007 yhtiö myi BlueWhite Resorts Oy:lle myös kaksi muuta alustaan M/S Koli III:n ("nyk. M/S BlueWhite Eagle"), joka on Suomen suurin sisävesiristeilijä, sekä M/S Vinkeri II:n ("nyk. M/S BlueWhite Hawk"). Yhtiö on lopettanut toimintansa loppuvuodesta 2007. 
Yhtiön toimitusjohtajana ja pääomistajana toimi Matti Turunen.
Helvi Kaario

Helvi Johanna Kaario (26. tammikuuta 1887 Hämeenlinna – 13. toukokuuta 1958) oli suomalainen näyttelijä. Kaario näytteli muun muassa Tampereen Teatterissa. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Simo Kaario.
Helvi Kaario kävi viisi vuotta Hämeenlinnan ruotsalaista yhteiskoulua ja sen jälkeen keitto- ja käsityökoulua sekä näyttämöopiston. Hän tuli teatterialalle 1904 Hämeenlinnaan suuntautuneiden teatterivierailuiden innostamana ja esiintyi ensimmäisen kerran 1905 sivuroolisssa orjattarena kun Ida Aalberg vieraili Elektrassa. Tampereen Teatteriin hän tuli Pekka Alpon ollessa teatterin johtajana.
Helvi Kaario sai Pro Finlandia -mitalin 1948.
Pitat

Pitat (Pittidae) on varpuslintuihin kuuluva lintuheimo.
Pittoihin kuuluu BirdLife Suomen luokituksen mukaan yksi suku pitat ("Pitta") ja 29 lajia. Pitat ovat rastaan kokoisia, tukevia, pitkäjalkaisia, lyhytpyrstöisiä ja vahvanokkaisia lintuja, jotka liikkuvat pääasiassa maassa kariketta penkoen. Höyhenpuvultaan ne ovat yleensä värikkäitä. Sana "pitta" on alun perin Intian Andhra Pradeshissa puhuttua telugun kieltä, ja se on tarkoittanut mitä tahansa pientä lintua.
Pitat elävät trooppisessa Aasiassa, Oseaniassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Molukkien saaristossa sekä pari lajia Afrikassa.
Pitat syövät maassa eläviä selkärangattomia.
Pesä on matalalla pensaassa tai esimerkiksi kaatuneessa puussa. Se on suurehko, katettu tai soikionmallinen. Munia on tavallisesti 3–5, joskus jopa seitsemän. Haudonta kestää runsaat kaksi viikkoa ja poikaset lähtevät pesästä 2–3 viikon ikäisinä.
Martti Paavola (pianopedagogi)

Martti Lauri Paavola (20. heinäkuuta 1898 Janakkala – 26. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen pianotaiteilija, pianopedagogi ja kriitikko. Hän oli Sibelius-Akatemian pianonsoiton opettaja 1927–1945, lehtori 1951–1960 ja pianopedagogiikan professori 1960–1965. Lisäksi hän opetti pianonsoittoa Kansankonservatoriossa 1925–1935 ja toimi useassa lehdessä musiikkiarvostelijana ja esseistinä.
Paavola valmistui normaalilyseosta 1917 ja Helsingin musiikkiopistosta 1920. Ulkomaisia opintoja hän suoritti Saksassa 1920–1924 ja Pariisissa 1927, 1928 ja 1930. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli Eino Lindholmin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla. Saksassa hän opiskeli Berliinissä sekä Leipzigissa 1921–1924 opettajanaan Robert Teichmüller. Pariisissa hän opiskeli Jean Batallan johdolla. Ensikonsertin hän piti 1926 ja esiintyi kymmenen vuoden ajan solistina sekä myöhemmin kamarimuusikkona.
Paavola julkaisi pianonsoiton aloittelijoille oppaan "Pianonsoiton alkeet I–III" (1935–1938) sekä varttuneemmille soittajille kokoelmat "97 harjoitelmaa I–II" (1943–1945) ja "Tie taituruuteen I–II" (1947).
Paavola sai Pro Finlandia -mitalin 1948. Paavolan puoliso oli vuodesta 1936 Leena o.s. Hirvensalo (1902–1987).
Martti Paavola (sähkötekniikan professori)

Martti Johannes Paavola (vuoteen 1906 Solin; 11. heinäkuuta 1898 Tampere – 9. joulukuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen sähkötekniikan asiantuntija ja sähköalan opettaja.
Elämäkerta.
Martti Paavola valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1924 ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1931 saksankielisellä väitöskirjallaan "Über die Stossionisation der Elektronen in Luft von Atmosphärendruck". Hän oli aluksi Tampereen Teknillisen opiston opettaja vuosina 1925–1935 ja insinööri Strömberg Oy:ssä vuosina 1935–1939, sitten vuosina 1939–1965 Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan professori, vararehtori 1943–1955, Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen sähkötekniikan laboratorion johtaja 1942–1961. Hän oli sähköalan aikakauslehden "Voima ja valo" päätoimittaja vuosina 1959–1964. Hän laati sähkötekniikan alan oppikirjoja, kuten "Sähkötekniikan oppikirja" (1933, 15. painos 1989) ja "Valotekniikka" (1952).
Martti Paavolan puoliso oli Aili o.s. Manninen vuodesta 1928. Suomentaja Mirja Rutanen oli heidän tyttärensä.
Lilian Jackson Braun

Lilian Jackson Braun (20. kesäkuuta 1913 Chicopee, Massachusetts, Yhdysvallat – 4. kesäkuuta 2011 Landrum, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän tuli tunnetuksi "The Cat Who..." -jännityskirjasarjastaan, jossa keskeisissä osissa ovat entinen uutistoimittaja James Qwilleran ja tämän siamilaiset kissat KoKo ja Yum Yum. Teosten tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Pickaxin kaupunkiin. Vaikka asiaa ei kirjasarjassa koskaan mainita, kaupungin esikuvana katsotaan olevan Michiganin Bad Axe, jossa kirjailija asui miehensä kanssa 1980-luvulle saakka. 
Jackson Braun aloitti kirjoittamisen teini-ikäisenä ja kirjoitti varhain muun muassa urheilurunoja "Detroit Newsiin". Hän teki töitä Detroit Free Pressin kolmekymmentä vuotta. "The Cat Whon" ensimmäinen romaani ilmestyi vuonna 1966, ja sarjan kirjoitustyö jatkui 2000-luvulle saakka. 
Lilian Jackson Braun varjeli yksityiselämäänsä niin tarkoin, että kustantajat antoivat jopa syntymäajasta eriävää tietoa. Hän asui kuolemaansa asti Pohjois-Carolinassa.
Braunin teoksista on suomennettu kaksi ensimmäistä.
Cow &amp; Chicken

Cow &amp; Chicken (suom. "Lehmä ja Kana") on David Feissin luoma, kaksi Emmy-ehdokkuutta saanut yhdysvaltalainen animaatiosarja.
Hanna-Barberan tuottama animaatiosarja alkoi vuonna 1997. Siinä kerrotaan Lehmän ja hänen veljensä Kanan seikkailuista koulussa, kotona ja muualla, ja punaisen, paholaisen näköisen housuttoman miehen, Punaisen Tyypin (I. B. Red Guy) heille tekemistä kepposista. 51-jaksoinen sarja päättyi vuonna 1999.
Samoihin aikoihin tehtiin myös spin-off-sarja nimeltä "Olen Näätä" ("I Am Weasel"), jossa päähahmoina esiintyivät muutamia esiintymisiä alkuperäisessä sarjassa tehneet Näätä ja Paviaani, myös paholainen esiintyi sarjassa useaan otteeseen.
"Cow &amp; Chicken" -sarjan teki poikkeukselliseksi sen ääninäytteleminen, jossa Charlie Adler teki suurimman osan sarjan hahmojen äänistä. Tämä on harvinaisempaa 1990–2000-luvuilla, toisin kuin 1940–1970-luvuilla, jolloin muun muassa Mel Blanc teki useita rooleja samassa animaatiosarjassa.
Suomessa sarjaa esitettiin Cartoon Networkin lisäksi Subtv:llä vuosina 2004–2005. 24. joulukuuta 2007 Subtv aloitti sarjan uusintakierroksen.
Tarina.
Lehmä ja Kana ovat sisarukset joilla on ihmisvanhemmat. Vanhemmat näytetään aina vain vyötäröstä alaspäin. Myös heidän maanviljelijäisovanhempansa olivat ihmisiä. Sukuun kuuluu myös muita eläimiä kuten serkku Luuton Kana, jolla nimensä mukaan ei ole luita. Muita serkkuja ovat etanapoika, Mustalammas ja kovanaamainen sika nimeltä Sow. Lehmän ja Kanan isällä on myös veli nimeltä Longhorn Steer. 
Lehmä ja Kana käyvät koulua ala-asteella, ja Punainen Tyyppi -niminen paholainen häiritsee heitä erilaisilla kepposilla. Hän usein pukeutuu valeasuihin ja tekeytyy muun muassa rakentajaksi, myyjäksi, poliisiksi, orvoksi lapseksi, lähes miksi hyvänsä hankaloittaakseen Lehmän ja Kanan elämää. Sarjan tärkeimpiin sivuhahmoihin kuuluvat Flem ja Earl, jotka viettävät usein aikaa Kanan kanssa, sekä heidän opettajansa.
Vastaanotto ja arvostelu.
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Cow &amp; Chickenin sijalle 90 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Keskisuomalainen Osakunta

Keskisuomalainen Osakunta (KSO) on yksi Helsingin yliopiston suomenkielisistä osakunnista. KSO on perustettu 3. kesäkuuta 1931. Osakunta on Kymenlaakson Osakunnan jälkeen nuorin Helsingin yliopiston osakunnista. Ennen osakunnan perustamista keskisuomalaiset ylioppilaat kuuluivat Hämäläis-Osakuntaan, mutta yhdessäelon loppuvaiheessa he muodostivat Hämäläis-Osakunnan sisällä oman selkeän yhteisönsä ja oman osakunnan perustaminen koettiin siten perustelluksi.
Keskisuomalaisen Osakunnan vuosipäivää vietetään perinteisesti 7. maaliskuuta, sillä vuonna 1860 sanotaan lausutun ensimmäisen kerran ajatus Jyväskylän yliopistosta. 
Keskisuomalainen Osakunta toimii omassa Casa Academica -talossaan Perhonkadulla, jonne osakunta muutti Eteläsuomalaisen osakunnan ja Svenska Handelshögskolanin ylioppilaskunnan kanssa vuonna 1974. Sittemmin Eteläsuomalainen osakunta on muuttanut takaisin Uudelle ylioppilastalolle.
Enrico Dandolo

Enrico Dandolo (k. 21. kesäkuuta 1205) oli Venetsian doge vuodesta 1192 kuolemaansa. Hänet muistetaan ensisijaisesti roolistaan neljännessä ristiretkessä.
Dandolo nousi poliittiseksi voimahahmoksi 1170-luvulla. Jo dogeksi tullessaan hän oli sokea ja huomattavan iäkäs, todennäköisesti seitsemänkymmenen. Joidenkin lähteiden mukaan peräti jo 85-vuotias, jolloin dogen syntymävuotena olisi ollut 1106 tai 1107.
Dandolo oli dogevuosinaan ikäänsä nähden hyvässä fyysisessä kunnossa. Hänen sokeutensa syystä ei ole vahvistettua tietoa. Tarinan mukaan bysanttivallanpitäjät olisivat sokeuttaneet hänet tarkoituksellisesti kriisin aikana noin vuonna 1171; dogen henkilökohtaisesti tuntenut historioitsija Geoffrey de Villehardouin kirjoitti myöhemmin sokeuden olleen seurausta pään alueelle kohdistuneesta vammasta.
Daniel Končál

Daniel Končál (s. 16. elokuuta 1982) on slovakialainen lentopalloilija, joka pelasi lentopallon SM-liigan Kempeleen Lentopallossa kaudella 2008–2009.
Ura.
Končál aloitti lentopallon syntymämaassaan Slovakiassa jo hyvin nuorena. Hän nousi nopeasti pelaamaan Slovakian pääsarjaan, jossa ensimmäinen joukkue oli VK Nové Mesto. Tämän jälkeen hän vaihtoi seuraa Itävallan liigassa pelaavaan Ann volleyball Clubiin, josta tie vei Itävallan liigassa Arbesbachin joukkueeseen ja sieltä kaudeksi 2006–2007 takaisin kotimaahan Slovakiaan VKP Bratislavan joukkueeseen. Bratislavassa Končál pelasi huippukauden, kun hän voitti Slovakian liigan hopeaa, ja vei joukkueensa Slovakian cupin mestaruuteen. Kauden aikana Bratislava pelasi myös Euroopan cupia, jossa Končál esiintyi ennakkoluulottomasti joukkueensa kanssa.
Kaudeksi 2007–2008 Končál hankittiin Kempeleen Lentopalloon pyörittämään passipeliä. Hankinta oli oiva sillä Kempele sijoittui runkosarjassa lopulta kuudennelle sijalle, ja eteni näin suoraan puolivälieriin. Puolivälierissä tie kuitenkin katkesi Vammalan Lentopallolle otteluvoitoin 3–0. Končál jatkaa uraansa Kempeleen Lentopallossa edelleen kaudella 2008-2009.
Gunung Leuser

Gunung Leuser on vuori Indonesiassa, Sumatran saaren pohjoisosassa. Se kuuluu Sumatran läpi kulkevaan Barisanin vuoristoon. Gunung Leuser on korkeudeltaan 3 466 metriä ja se on Acehin alueen korkein vuori.
Gunung Leuser on osa kansallispuistoa, joka on nimetty vuoren mukaan. Kansallispuisto on osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa.
Leonard Samson

Tohtori Leonard Samson (myös Doc Samson) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari ja psykiatri, jonka loivat Roy Thomas ja Herb Trimpe. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen "Incredible Hulk"-lehden numerossa 141 (1971). Samson esiintyy useimmiten sivuhenkilönä Hulkin ja Hulktaren seikkailuissa. 
Suomessa tohtori Samson esiintyi ensimmäisen kerran "Hulk erikoisjulkaisu"-lehdessä vuonna (1989). 
Historia.
Leonard Samson syntyi Tulsassa, Oklahomassa. Kun Bruce Banner parannettiin väliaikaisesti Hulk-sivupersoonastaan, Samson, joka tuolloin työskenteli Bannerin psykiatrina, altisti itsensä osalle Hulkista imetystä säteilystä. Tämän johdosta Samsonin hiukset muuttuivat vihreiksi ja hän sai yli-inhimilliset voimat. Myöhemmin Samsonin flirttailu Betty Rossin kanssa aikaan sai Bruce Bannerin altistumisen uudelleen gammasäteilylle mustasukkaisuuden puuskassa. Uudelleen Hulkiksi muuttunut Banner hyökkäsi Samsonin kimppuun. 
Samson tunsi tapahtuneesta syyllisyyttä ja alkoi tutkia ja työskennellä Hulkia koskevien asioiden parissa. Lopulta Samson ymmärsi koko Hulkiksi muuttumisen takana olevan Bruce Bannerin jakomielitaudin. Parantaakseen Bannerin tästä Samson hypnotisoi hänet Hulkin vanhan vastustajan Kehämestarin avulla ja liittäen yhteen Bannerin jakautuneet persoonallisuudet. Tästä Hulkista tuli kuitenkin epätasapainoinen.
Voimat ja varusteet.
Tohtori Samson omaa yli-inhimillisen suuret fyysiset voimat (hänellä on sanottu olevan jopa 'Tyhmän Hulkin' voimat Hulkin normaalissa tilassa, eli hän voisi nostaa siis 75 tonnia optimaalisissa olosuhteissa), kestävyyden ja kivunsietokyvyn. Gammasäteily, joka muutti Samsonin myös muunsi hänen solurakennettaan lisäämällä siihen ylimääräistä lihasta, luuta ja kudosta noin sadan kilon verran. Lisäksi gammasäteilyn vuoksi Samsonin hiukset värjäytyivät vihreiksi. Koska Samson ei alistunut valtavan massiiviselle määrälle säteilyä kuten Hulk tai Kuvotus, hän sai näitä huomattavasti pienemmät fyysiset voimat. Samsonin jalkalihakset ovat tarpeeksi voimakkaat jotta hän voi hypätä yli 170 metrin matkan suoraan ylöspäin ja noin 270 metriä eteenpäin. Samsonin gammasäteilytetty ruumis kestää vaivatta suurikaliiperisen luodin osuman ja on kestänyt hallitsemattomia vapaapudotuksia jopa yli kilometrin korkeudesta kävelykadun betonille. 
Toisin kuin Hulk, Samson ei menetä kykyään rationaaliseen ajatteluun eikä menetä muistiaan voimakkaammassa olomuodossaan. Samsonin ei myöskään tiedetä koskaan palautuneen takaisin normaaliin olomuotoonsa vaan hänen muodonmuutoksensa vaikuttaa olevan stabiili.
Tohtori Samson on myös luonnollisesti kokenut psykiatri ja on erikoistunut supervoimaisten henkilöjen auttamiseen.
Maria Luisa Spaziani

Maria Luisa Spaziani (7. joulukuuta 1922 Torino – 30. kesäkuuta 2014 Rooma) oli italialainen runoilija. Hän tutustui 1950-luvun alussa Eugenio Montaleen. Hänen varhaisessa tuotannossaan on vahvoja vaikutteita Montalen kirjoituksista. Hän julkaisi ensimmäisen kokoelman vuonna 1954.
Matkusteltuaan 1950–1960-lukujen vaihteessa laajalti muun muassa Englannissa, Belgiassa, Kreikassa, Ranskassa ja Neuvostoliitossa Spaziani asettui Roomaan. Hän aloitti vuonna 1964 ranskan kielen ja kirjallisuuden opettamisen Messinan yliopistossa. 
Spaziani oli ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuosina 1990, 1992 ja 1997. Hän jatkoi runouden kirjoittamista 2000-luvulle saakka.
Lehtotakiainen

Lehtotakiainen ("Arctium nemorosum", syn. "A. vulgare") on Euroopassa tavattava suurikokoinen takiaislaji. Suomessa lehtotakiainen on harvinainen lehtojen kasvi. Laji on määritelty Suomessa uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko.
Kaksivuotinen lehtotakiainen kasvaa 100–250 cm korkeaksi. Vankka varsi ja lehtiruodit ovat lyhytkarvaisia. Isokokoinen lehtilapa on ohut, leveänpuikea, herttatyvinen, usein isohampainen, päältä tummanvihreä, alta harmahtava. Kukinto on terttumainen, kaarevarankainen mykeröstö. Mykeröiden kehto on lopulta kooltaan 2–2,5 × 3–3,5 cm, kalju ja piikkinen. Pähkylä on vaaleanharmaanruskea, litteä ja selvästi käyrä. Kukat ovat väriltään purppuranpunaisia. Kukkien teriö on suurin piirtein kehdon pituinen. Lehtotakiainen kukkii Suomessa heinä-syyskuussa.
Lehtotakiainen muistuttaa erittäin paljon Suomessa yleisempää pikkutakiaista ("A. minus") ja lajeja on toisinaan erittäin vaikea erottaa toisistaan. Lajit myös risteytyvät keskenään, ja niitä on välillä pidetty saman lajin alalajeina. Lehtotakiainen on pikkutakiaista yleensä suurempi, mykerön kehto on isompi ja mykerö on kaarevarankainen.
Levinneisyys.
Lehtotakiainen on eurooppalainen laji, jota tavataan Britteinsaarilta ja Pyreneiltä itään läntiseen Siperiaan ja Lähi-itään. Esiintymisalue on kuitenkin hyvin laikuittainen ja painottuu vahvasti Keski-Eurooppaan. Skandinaviassa lajia tavataan Keski-Norjan ja -Ruotsin korkeudelle saakka. Suomessa lehtotakiainen on yleisin Ahvenanmaalla sekä lounaissaaristossa. Manner-Suomessa lajia on tavattu muutamalta paikkakunnalta Uudeltamaalta. Kaikissa Suomen esiintymispaikoissaan laji on kuitenkin harvalukuinen.
Elinympäristö.
Lehtotakiainen on Suomen ainoa alkuperäinen takiaislaji. Sitä kasvaa laidunnetuissa lehdoissa, rantalepikoissa, lehtoniityillä, joskus myös kulttuuriympäristössä, kuten teiden varsilla. Lehtotakiainen on harvinaistunut metsälaidunnuksen loppumista seuranneen kasvupaikkojen umpeenkasvun takia.
Käyttö.
Muiden takiaislajien tapaan myös lehtotakiaisen juurakko, lehdet ja nuoret versot ovat syötäviä. Takiaisia on käytetty perinteisesti myös erilaisten ihovaivojen hoitoon.
Uhat.
Lehtotakiaisten pahin uhka sen luontaisilla kasvupaikoilla on metslälaidunnuksen loppumista seuraava kasvupaikkojen umpeenkasvu. Tämän lisäksi harvapuustoisten laidunmetsien kuusettaminen on haitallista kasville.
Bergens Tidende

Bergens Tidende on Norjan neljänneksi suurin sanomalehti ja suurin alueellinen sanomalehti. Vuonna 2006 sen levikki oli noin 87 000. Bergenissä päivittäin ilmestyvä norjankielinen lehti perustettiin 1868. Se saavuttaa joka päivä arviolta 260 000 lukijaa (2005) pääasiassa Hordalandin sekä Sognin ja Fjordanen lääneissä. Lisälehti "BT-magasinet" ilmestyy lauantaisin, ja sunnuntaisin sanomalehti sisältää tavallista enemmän erikoissisältöä. 
BTV.
Sanomalehden julkaisemisen lisäksi Bergens Tidende AS pyörittää tv-kanavaa BTV, joka toimii Hordalandissa sekä Sognissa ja Fjordanessa samalla taajuudella kuin TVNorge.
Deborah Kara Unger

Deborah Kara Unger (s. 12. toukokuuta 1966 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Ennen näyttelijän uraa hän opiskeli taloutta ja filosofiaa yliopistossa University of British Columbia. Myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen kanadalainen, joka on hyväksytty Australian draamataiteen instituuttiin (National Institute of Dramatic Art). Hänen äitinsä on kiinteistönvälittäjä ja isä gynekologi. Vapaa-ajalla Unger asuu joko Vancouverissa tai Los Angelesissa.
Varapresidentti

Varapresidentti on monissa tasavalloissa henkilö, jonka on tarkoitus toimia presidentin sijaisena presidentin ollessa jostakin syystä kykenemätön hoitamaan tehtäviään. Varapresidentti astuu presidentin tehtäviin esimerkiksi presidentin ollessa sairastunut tai presidentin kuollessa kesken kauden, jolloin varapresidentti astuu presidentin tehtävään loppukaudeksi. 
Joissain maissa kuten esimerkiksi Hondurasissa, varapresidentin virkoja on useampia kuin yksi. Ainakin Yhdysvalloissa ja Uruguayssa varapresidentti toimii myös senaatin puhemiehenä.
Suomessa varapresidentin virkaa ei ole. Suomen tasavallan presidentin ollessa estyneenä hänen tehtävänsä hoitaa pääministeri ja tämänkin ollessa estyneenä se ministeri, joka on asetettu pääministerin sijaiseksi.