Jacques Ellul

Jacques Ellul (6. tammikuuta 1912 – 19. toukokuuta 1994) oli ranskalainen filosofi, sosiologi, teologi ja kristillinen anarkisti. Hän kritisoi kirjoissaan "teknologista yhteiskuntaa" ja käsitteli kristillisyyden ja politiikan suhdetta. Ellulin mukaan anarkismin ja kristillisyyden tavoitteet ovat monilta kohdin yhteneväiset. Ellul syntyi Bordeaux'ssa Ranskassa, opiskeli Bordeaux'n ja Pariisin yliopistoissa ja työskenteli oikeus- ja sosiaalihistorian professorina Bordeaux'n yliopistossa.
1930-luvulla Ellul oli Ranskan kommunistisen puolueen jäsen. Hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä toisen maailmansodan aikana ja oli aktiivinen ekumeenisessa liikkeessä. Jacques Ellul oli naimisissa Yvette Ellulin (o.s. Lensvelt) kanssa vuodesta 1937 ja heille syntyi neljä lasta.
Ellul seurasi elämänsä ohjenuorana ajatusta "Ajattele globaalisti, toimi paikallisesti".
Filosofia.
Ellul vaikuttui nuoruudessaan Karl Marxin kirjoituksista ja yhteiskunta-analyysistä ja alkoi kehitellä ystävänsä Bernard Charbonneaun kanssa yhteiskuntakriittistä filosofiaa, jossa oli aineksia Emmanuel Mounierin personalismifilosofiasta, liberalismista ja anarkismista. Ellul halusi synnyttää vallankumouksellisen liikkeen, joka koostuisi paikallisista, itseään ohjaavista ryhmistä. Ellul kuitenkin kieltäytyi kaikesta väkivallasta muutoksen aikaansaamiseksi. Yhtäältä hän piti väkivaltaa taktisesti huonona ratkaisuna ja oli sitä mieltä, että Gandhi, Martin Luther King ja Lech Wałęsa olivat onnistuneet juuri sen takia että kieltäytyivät väkivallasta. Toisaalta Ellul viittasi Raamattuun, jonka mukaan asioiden muuttamisen väline on rakkaus eikä väkivalta.
Ellulin käsitys teknologiasta oli deterministinen: hän kirjoitti "teknologian tyranniasta", joka väistämättä uhkasi humanismia, vapautta ja kristillista uskoa. Aiemmin yhteiskunnassa luontoa pidettiin pyhänä, sitten uskonnollisia kirjoituksia ja myöhemmin luonnontiedettä. Ellulin mukaan nykyisessä yhteiskunnassa teknologiasta on tullut pyhä. 
Puhuessaan teknologiasta Ellul ei ensisijaisesti tarkoita koneita, vaan niihin liittyvää tehokkuuden periaatetta. Ellulin mukaan teknologiasta ja siihen liittyvästä tehokkuuden ajatuksesta on tullut totalisoiva voima, joka pakottaa ihmiskuntaa elämäntapaan, jossa tehokkuus ei ole enää vain yksi vaihtoehto, vaan ainoa mahdollinen tapa toimia. Tekniikan ainoa periaate on tehokas järjestäminen. Teknologianfilosofisessa pääteoksessaan "La technique ou l'enjeu du siècle" (1954) Ellul eritteli modernin tekniikan seitsemän pääpiirrettä, jotka ovat 1) rationaalisuus, 2) keinotekoisuus, 3) teknisen vaihtoehdon oletusarvoisuus, 4) itseäänkasvattavuus, 5) ykseys (monismi), 6) universalismi ja 7) autonomisuus.
Ellulin mielestä on perusteetonta tehdä erottelua tekniikan ja sen käytön välillä, sillä tekniikalla on aina sosiaalisia ja psykologisia seurauksia, jotka eivät riipu omista pyrkimyksistämme. Kyse ei ole niinkään siitä teemmekö tekniikan suhteen moraalisia valintoja, vaan siitä käytämmekö tekniikkaa ollenkaan. Moraalinen teknikko lakkaa siten olemasta teknikko.
Teokset.
Ellul kirjoitti elämänsä aikana 43 kirjaa ja satoja artikkeleita, joiden aiheet liittyivät teologiaan, etiikkaan ja teknologiseen yhteiskuntaan.