Panssarikenraali Patton

Panssarikenraali Patton ("Patton") on yhdysvaltalainen Franklin J. Schaffnerin ohjaama elämäkerrallinen sotaelokuva vuodelta 1970. Se kertoo panssarikenraali George S. Pattonista toisen maailmansodan aikana. 
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa Patton pitää puheen sodasta ja sotimisesta. Käsikirjoittaja Francis Ford Coppola kertoi elokuvan Blu-ray-version alussa olevassa esittelyvideossa käyttäneensä kohtauksessa kohtia useista Pattonin pitämistä puheista.
Elokuva menestyi taloudellisesti ja se voitti kaikkiaan seitsemän Oscar-palkintoa, mukaan lukien parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Erityistä kiitosta kriitikoilta sai pääroolia Pattonina näytellyt George C. Scott.
Tuotanto.
Kenraali George Smith Patton, Jr. (1885–1945) oli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltojen 7. armeijan komentajana Pohjois-Afrikassa ja Sisiliassa sekä 3. armeijan komentajana Ranskassa ja Saksassa. Hän tuli tunnetuksi hyvin värikkäänä ja kiistanalaisena hahmona. Häntä pidettiin yhtäältä kiroilevana sotaa rakastavana egomaanikkona, mutta toisaalta myös kyvykkäänä sotilaskomentajana. Frank McCarthy oli Hollywood-tuottaja, joka oli myös palvellut maailmansodassa ja tunsi Pattonin. Hän ehdotti Pattonin tarinaan perustuvaa elokuvaa 20th Century Foxin johtaja Darryl F. Zanuckille lokakuussa 1951. Zanuck hyväksyi idean, mutta elokuvaprojektin aloittamiseen kului vielä vuosia. Yksi jarruttava tekijä oli Pattonin perhe, joka pelkäsi mahdollisen elokuvan tahraavan Pattonin mainetta. Pattonin tarinan lähdemateriaaliin oli näin hankala päästä käsiksi, kunnes Ladislas Farago julkaisi Pattonista kertovan teoksen "Patton: Ordeal and Triumph". 20th Century Fox osti sen sekä kenraali Omar Bradleyn teoksen "Soldier’s Story" elokuvaoikeudet, joiden pohjalta voitiin alkaa laatia käsikirjoitusta elokuvalle.
Frank McCarthy hylkäsi aluksi useampia käsikirjoituksia, kunnes vunna 1965 hän palkkasi uraansa aloittelevan käsikirjoittaja Francis Ford Coppolan. Tämä perehtyi lähdemateriaaliin ja kuvaili Pattonia mielipuoleksi. Pattonista täysin kielteisen kuvan antava käsikirjoitus olisi kuitenkin hylätty suoralta kädeltä, joten Coppola päätyi laatimaan käsikirjoituksen, joka korosti Pattonin kahta eri puolta mielipuolena ja ilmiömäisenä sotilaana. Toinen tärkeä päätös käsikirjoituksen suhteen oli kuvata Pattonin elämää vain toisen maailmansodan aikana. Tarinasta tuli näin tiiviimpi. Elokuvan ohjaajaksi kaavailtiin alkujaan William Wyleria, joka ei kuitenkaan pitänyt käsikirjoituksesta ja kieltäytyi. James Webb palkattiin muokkaamaan käsikirjoitusta.
McCarthy ja elokuvayhtiö halusivat Pattonin rooliin George C. Scottin, joka oli jo tullut tunnetuksi näyttelijänä ja pasifistina. Scott kieltäytyi alkujaan roolista, koska hän ei pitänyt käsikirjoituksesta. Roolista kieltäytyivät myös Robert Mitchum, Burt Lancaster, Rod Steiger ja Lee Marvin. John Wayne oli sen sijaan hyvin kiinnostunut roolista, mutta häntä pidettiin liian erilaisena tosielämän Pattoniin verrattuna. Lopulta rooliin alkuaankin kaavailtu Scott suostui ottamaan sen vastaan, kun McCarthy lupasi käyttää Coppolan alkuperäistä käsikirjoitusta. Scott tutustui esittämäänsä hahmoon katsomalla esimerkiksi maailmansodan aikaisia uutisfilmejä ja lukemalla Pattonin elämäkertoja. Wyler oli tällä välin jättänyt ohjaajan roolin ja uudeksi ohjaajaksi päätyi Frank Schaffner. Elokuvalle oli näin vuonna 1969 viimein saatu ohjaaja, pääroolin näyttelijä ja käsikirjoitus.
Elokuvan kuvaukset alkoivat 1. helmikuuta 1969 Segoviassa Espanjassa. Suurin osa elokuvasta kuvattiin Espanjassa, mutta kohtauksia tehtiin kaikkiaan kuudessa eri maassa 71 eri paikalla. Espanjan asevoimat antoivat kuvaajien käyttöön sotilaita ja sotavarusteita, joiden kustannukset veivät puolet elokuvan 12 miljoonan dollarin budjetista. Yhdysvaltalaisten tappiota Kasserinesolan taistelussa Tunisiassa kuvaava kohtaus kuvattiin Tabernasin linnan raunioilla Almerían maakunnassa. Kohtaus Erwin Rommelin joukkojen pysäyttämisestä näiden iskiessä kohti Messinaa kuvattiin jonkin matkaa Tabernasista. Pattonin saapumista Sisilian Palermoon kuvaava kohtaus tehtiin Almerían kaupungissa, jossa väkijoukkoa esitti 600 paikallista avustajaa. Pattonin esikuntaa El Guettarin taistelun jälkeen kuvattiin Almerían kuvernöörin palatsilla. Kohtaus Pattonista kävelemässä käytävää hänen lyötyään sotilasta kuvattiin La Granjan palatsisa lähellä Madridia. Talvikohtaukset Belgiassa tehtiin lähellä Segoviaa, ja muinaisen Karthagon raunioita kuvattiin roomalaisen Volubilisin kaupungin raunioilla Marokossa. Elokuvan alkukohtaus Pattonin pitämästä puheesta kuvattiin Los Angelesissa Yhdysvalloissa.
Vastaanotto.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvaltojen itärannikolla New Yorkissa 4. helmikuuta 1970. Länsirannikon ensi-ilta järjestettiin kaksi viikkoa myöhemmin. Elokuva keräsi kotimaan lipputuloina 61,75 miljoonaa dollaria ja toiset 28,1 miljoonaa dollaria teatteriesitysten jälkeen elokuvavuokraamojen kautta. Elokuvan tuotto oli näin mainoskulut huomioon ottaen noin 78 miljoonaa dollaria.
Kriitikkojen arviot elokuvasta olivat hyvin positiivisa. Kehuja sai etenkin pääroolia näytellyt George C. Scott. "Panssarikenraali Patton" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja kuusi muuta Oscaria. George C. Scott voitti Oscarin roolistaan Pattonina, muttei ottanut palkintoaan vastaan. Hän oli ensimmäinen näyttelijä, joka on kieltäytynyt palkinnostaan.
"Panssarikenraali Patton" valittiin vuonna 2003 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.