tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pikkusorsimo

Pikkusorsimo ("Glyceria declinata") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, sorsimoiden ("Glyceria") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja yleisesti ottaen keskikokoinen heinälaji. Pikkusorsimo muistuttaa ojasorsimoa ("Glyceria fluitans"), mutta eroaa siitä lehtiensä värin sekä tähkylöidensä ulkohelpeiden ulkonäön perusteella.
Pikkusorsimon varret voivat kasvaa noin puoli metriä pitkiksi, mutta jäävät usein lyhyemmiksi. Varret ovat kasvutavaltaan maanmyötäisiä tai kohenevia. Lehdet ovat sinivihreitä, noin puoli senttimetriä leveitä, melko lyhyitä ja kärjistään äkillisesti kapenevia. Lehtitupet ovat sileitä, ja kieleke on pitkä. Pikkusorsimon kukinto on noin 10–20 cm pitkä, enemmän tai vähemmän yksipuoleinen röyhy, jonka tähkylät painuvat yhteen kukinnan jälkeen. Röyhyn alimmassa nivelestä lähtee yleensä vain yksi tai kaksi röyhyn haaraa. Tähkylät ovat isoja sekä liereitä ja niissä on noin kymmenen kukkaa. Tähkylöiden ulkohelpeet ovat leveitä sekä tylppäkärkisiä ja kärjistään tyypillisesti hammaslaitaisia. Ulkohelpeiden suonien kärjet ovat tummia. Sisähelpeet ovat usein ulkohelpeitä pidempiä ja kärjistään tyypillisesti kaksikärkisiä. Pikkusorsimo kukkii kesä–heinäkuussa.
Pikkusorsimo kasvaa kosteilla kasvupaikoilla, useimmiten ihmisvaikutteisella ja runsasravinteisella savimaalla, ojissa, laidunmailla, suonlaiteilla ja lammikoissa. Pikkusorsimoa tavataan yleisesti eri puolilla Eurooppaa aivan pohjoisimpia ja itäisimpiä osia lukuun ottamatta. Suomessa pikkusorsimoa on tavattu vain Helsingin seudulla 1990-luvulla. Suomea lähimpänä pikkusorsimoa tavataan Etelä-Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa.
Pikkusorsimon tieteellisen nimen lajinimi ("declinata") tulee latinan kielen sanasta "declinare" (suom. kaartua alas).
Caia van Maasakker

Caia van Maasakker (s. 5. huhtikuuta 1989 Den Haag) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012 ja Tokiossa 2021. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Van Maasakker pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2011. Hän on huhtikuuhun 2021 mennessä pelannut 198 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa Den Haagin kotikisoissa 2014 ja Lontoossa 2018. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuosina 2011 ja 2018, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2017 ja 2019 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Van Maasakker edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut MHC:ssä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Kitty van Male

Kitty van Male (s. 5. kesäkuuta 1988 Amstelveen) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueissa Lontoossa 2012. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Van Male on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa huhtikuuhun 2018 mennessä 103 maaottelua ja tehnyt niissä 29 maalia. Hän saavutti Champions Trophyssa hopeaa vuonna 2016 ja voitti EM-kilpailuissa kultaa vuonna 2017.
Van Male edustaa vuonna 2018 seuratasolla Amsterdamia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Carlsberg (alue)

Carlsberg on alue Valbyn ja Vesterbro/Kongens Enghave tilastoalueilla melko keskellä Kööpenhaminaa, runsaan kahden kilometrin päästä kaupungin keskustasta. Alue tunnetaan erityisesti siitä, että panimoalan yrityksen Carlsbergin ensimmäinen tehdas perustettiin alueelle 1847. Carlsbergin pinta-ala on noin 33 hehtaaria. Carlsberg lopetti oluen panemisen Valbyssa vuonna 2006.
Catherine Robbin

Catherine Robbin (s. 28. syyskuuta 1950 Toronto, Kanada) on kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli Dorothy Allan Parkin johdolla The Royal Conservatory of Musicissa (Toronto) sekä Jacob Hammin ja Phyllis Mailingin johdolla Vancouverissa. Lisäksi hän suoritti opintoja Audrey Langfordin johdolla Lontoossa. Hän sai opetusta myös mestarikursseilla ja yksityisesti Ré Kosterilta Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa sekä Sir Peter Pearsilta Englannissa.
Ammattimaisen debyyttinsä laulajana Robbin teki Georg Friedrich Händelin "Messias-oratorion" esityksessä 1972 Niagaran sinfoniaorkesterin (St Catharinesin sinfoniaorkesterin) kanssa. Robbin voitti Caplet-palkinnon vuonna 1978 kansainvälisessä laulukilpailussa Pariisissa. Samana vuonna hänet palkittiin hopeamitalilla Geneven kansainvälisessä kilpailussa, ja seuraavana vuonna hän voitti kultapalkinnon Benson &amp; Hedgesin kansainvälisessä laulukilpailussa konserttilaulajille. Vuonna 1978 Robbin alkoi esiintyä triossa basso John Dodingtonin ja sittemmin Valerie Tryonin korvaaman pianisti Jane Coopin kanssa. 
New Yorkissa Robbin esiintyi resitalistina ensimmäistä kertaa maaliskuussa 1981. Hän on esiintynyt resitalistina, konserttilaulajana sekä oratorioiden roolien tulkitsijana suurten kanadalaisorkesterien ja -kuorojen kanssa. Lisäksi hän on laulanut muiden muassa Bostonin sinfoniaorkesterin, Buffalon filharmonikkojen ja Saint Louisin sinfoniaorkesterin kanssa. Robbin on myös tulkinnut lukuisia oopperarooleja eri aikakausilta muiden muassa Händelin ja Benjamin Brittenin teoksien esityksissä.
Tahmikit

Tahmikit ("Collomia") on sinilatvakasvien (Polemoniaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 15–30 lajia.
Suvun lajeista Suomessa on tavattu kaitatahmikkia ("Collomia linearis") satunnaisesti eri puolilla maata.
Kiurunkukat

Kiurunkukat ("Gilia") on sinilatvakasvien (Polemoniaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 40 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu lähes 200 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Useita kiurunkukkalajeja käytetään koristekasveina.
Pirkan Pirtti

Pirkan Pirtti on Pirkkalassa sijaitseva juhlatalo. Pirkan Pirttiä isännöi nykyään Pirkkalan Pirkat ry, joka vuokraa sitä juhla- kokous- yms tarkoituksiin.
Historiaa.
Pirkkalan Suojeluskunta oli rakentanut 1925 Kyöstin ja Sankilan alueiden rajalle Lauri ja Elli Sankilan suusanallisesti suojeluskunnan käyttöön antamalle tontille talkoovoimin pavinljonkityyppisen rakennuksen paikallisjärjestön harjoitusten ja kokoontumisen keskuspaikaksi. Rakennukseen saatiin 1930-luvulla ravintolatilat, jolloin paikka kiinnosti myös huvitilausuuksien pitäjiä. Pinnistys (myöhemmin Pinnistäjät ja Pirkkalan Pirkat) oli ahkera vuokraaja. Viereistä peltoaukeaa käytettiin urheilukisailuihin. Sotien aikaan talosta hoidettiin tähystystoimintaa katolle rakennetusta tähystystornista. Jatkosodan aikaan taloa käytettiin haavoittuneiden toipilaskotina paikallisten lottien voimin.
Marraskuussa 1944 eduskunta lakkautti Neuvostoliiton vaatimuksesta suojeluskuntajärjestön. Järjestön omaisuuden uudelleenjärjestelyissä talo ja Haikassa sijainnut suojeluskunnan tontti myytiin Pinnistäjille yhden markan hintaan.
Pirkan Pirtti on museoviraston nimeämä suojelukohde. Talo on liikunta- ja kulttuurikäytössä.
Wang Fengying

Wang Fengying (s. lokakuu 1970, Baoding. Hebei, Kiina) on kiinalainen yritysjohtaja. Hän toimii kiinalaisen autovalmistaja Great Wall Motorin toimitusjohtajana. Hänet on luokiteltu kuuluvan maailman vaikutusvaltaisimpien talouselämän vaikuttajien joukkoon.
Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokitteli Wangin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 62. Talousjulkaisu Fortune nosti hänet kuitenkin maailman talouselämän kansainvälisten (ei-yhdysvaltalaisten) naisvaikuttajien 9. sijalle (2017). 
Osin hänen johdollaan kiinalainen autoteollisuus on lisännyt vientiään ja saanut kasvavaa hyväksyntää myös ulkomailla. Vuonna 2011 Great Wall Motor listattiin Shanghain pörssiin; yhtiö noteerataan myös Hongkongin pörssissä. Yhtiö on hankkinut ensimmäisenä kiinalaisena autonvalmistajana ainakin joillekin automalleilleen myös EU:n vaatimat hyväksynnät. Yhtiöllä oli vuonna 2013 jo 12 tuotantolaitosta Kiinan ulkopuolella. Yhtiö vie autoja esimerkiksi Venäjälle, Australiaan, Italiaan ja Zimbabween. Vuonna 2016 yhtiön myynti (+23 %, liikevaihto 14,3 mrd. USD) ja liikevoitto (24 %) nousi merkittävästi. Yritys selvitteli mahdollisuutta aloittaa tuotantoa myös Yhdysvalloissa. 
Wang kertoi alkuvuonna 2018 Kiinan kansankongressissa yhtiönsä haluavan yli kaksinkertaistaa tuotantonsa vuoteen 2025 mennessä. Tavoitteena on 2 miljoonan auton vuosituotanto. Keskeisenä keinona yhtiön toimitusjohtaja Wang pitää suunniteltua 3,2 miljardin dollarin investointia sähköautotuotantoon ja pienten sähköautojen tuotannon merkittävää kasvattamista. Yhtiö on tehnyt aiesopimuksen esimerkiksi BMW:n kanssa sähköMinien tuotannon aloittamisessa Kiinassa. Vuonna 2017 yhtiön kappalemääräinen autotuotanto (950 315 autoa, toisen lähteen mukaan 1,07 miljoonaa) laski hieman edellisvuodesta.
Wang suoritti alemman korkeakoulututkinnon Tianjin Institute of Financessa ennen vuonna 1991 alkanutta työuraansa, ja myöhemmin maisteritutkinnon (rahoitus pääaineenaan) samasta korkeakoulusta vuonna 1999. Hän on työskennellyt koko työuransa Great Wall Motorin palveluksessa; toimitusjohtajaksi hän nousi 13 vuoden työuran jälkeen. Hän kuuluu Kiinan kommunistiseen puolueeseen ja on saanut useita tunnustuksia myös kotimaassaan.
Tanja Sanila

Tanja Sanila (s. 1979 Sevettijärvi, Inari) on Saamelaiskäräjien jäsen.
Hän oli kolttien luottamusmies vuosina 2015–2017. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena kolttien korkeimpaan luottamustehtävään. Ennen luottamusmiehenä olemistaan hän toimi saamelaiskulttuurin läänintaiteilijan sijaisena. 
Koulutukseltaan Sanila on taiteiden maisteri Lapin yliopistosta, ja hänellä on porotalouden ammattitutkinto. Vuonna 2007 Sanila perusti graafisen alan yrityksen Disainarin. Hän kuvitti ja taittoi ensimmäisen väreissä painetun koltansaamen aapiskirjan Jääkk-njaal AABBÂS.
Sanila on Kokoomuksen edustaja Inarin kunnanvaltuustossa valtuustokaudella 2017–2021 ja Saamelaiskäräjien kulttuurilautakunnan jäsen 2016–2019.
Carlien Dirkse van den Heuvel

Carlien Dirkse van den Heuvel (s. 16. huhtikuuta 1987 's-Hertogenbosch) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Dirkse van den Heuvel pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 2008. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 189 maaottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Hän on alankomaalaisnaisista pelannut 12:nneksi eniten maaotteluita. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014 sekä saavuttanut hopeaa Rosariossa 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuonna 2011, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuosina 2008, 2009, 2012 ja 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2009, 2011 ja 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Dirkse van den Heuvel edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Nuorempana hän pelasi VMHC:ssä ja HC Den Boschissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Yūka Setō

Yūka Setō (s. 22. helmikuuta 1997 Kamikawa) on japanilainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Hokkaido High-Tech Athlete Club.
Setō sijoittui Falunin MM-kilpailuissa 2015 normaalimäessä 31:nneksi ja Lahden MM-kilpailuissa 2017 14:nneksi. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän hyppäsi normaalimäessä 17:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli normaalimäessä 28:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui normaalimäessä 22:nneksi ja joukkuemäessä neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 14:nneksi.
Maailmancupissa Setō esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2014 Lillehammerissa sijoittuen 32:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi maaliskuussa 2018 Oberstdorfissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Setō on osallistunut kaksi kertaa. Vuoden 2015 kisoissa hän sai joukkuemäessä pronssia ja oli normaalimäessä seitsemäs. Vuonna 2016 hän sijoittui joukkuemäessä kuudenneksi ja normaalimäessä viidenneksi.
Joyce Sombroek

Joyce Sombroek (s. 10. syyskuuta 1990 Alkmaar) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Sombroek on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 117 maaottelua. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014 sekä saavuttanut hopeaa Rosariossa 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuonna 2011, hopeaa vuosina 2010 ja 2016 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2011 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Sombroek edustaa vuonna 2018 seuratasolla Larenia. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Margot van Geffen

Margot van Geffen (s. 23. marraskuuta 1989 Tilburg) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
Van Geffen pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2011. Hän on huhtikuuhun 2021 mennessä pelannut 204 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa Den Haagin kotikisoissa 2014 ja Lontoossa 2018. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuosina 2011 ja 2018, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2011, 2017 ja 2019 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Van Geffen edustaa vuonna 2018 seuratasolla HC Den Boschia. Aiemmin hän on pelannut TMHC Forwardissa ja HC Rotterdamissa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Tarhaloiskimalainen

Tarhaloiskimalainen ("Bombus barbutellus") on kimalaisten sukuun ja loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Suomessa se on hyvin harvinainen ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, joskin saattaa olla jo hävinnyt.
Koko ja ulkonäkö.
Tarhaloiskimalainen muistuttaa ulkonäöltään suuresti yleistä mantuloiskimalaista. Naaras on väritykseltään musta, mutta keskiruumiin etu- ja takaosa ovat keltaiset ja takaruumiin kärki osittain valkoinen. Koiraalla keltaista väriä on lisäksi takaruumiin tyviosassa. Siivet ovat tummat. Mantuloiskimalaiseen verrattuna tarhaloiskimalaisnaaraan keskiruumiin takaosan karvoitus on tiheämpää, viimeisessä selkäkilvessä on tiheämmin pisteitä eikä se ole yhtä kiiltävä. Kooltaan tarhaloiskimalainen on 14–17 mm.
Levinneisyys.
Tarhaloiskimalaista tavataan Espanjasta ja Irlannista Venäjän kaukoitään saakkaja pohjoisessa Ruotsin keskiosiin. Suomessa sitä on aikaisemmin tavattu sieltä täältä Uudenmaan ja Etelä-Karjalan alueilla, mutta viimeisin havainto on Vantaalta 1980-luvun alusta.
Elinympäristö ja elintavat.
Tarhaloiskimalainen on tarhakimalaisen pesäloinen. Naaras tunkeutuu tarhakimalaisen pesään. Piiloteltuaan pesässä jonkin aikaa, se tappaa kuningattaren ja alkaa munia omia muniaan, joista syntyviä toukkia tarhakimalaistyöläiset hoivaavat.
Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat kedot ja puistot. Koiraat ruokailevat ainakin kaunokilla ja ohdakkeilla.
Suomen kansallisessa uhanalaisarvioinnissa 2010 tarhaloiskimalainen on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, mutta koska viimeisimmästä havainnosta on yli 30 vuotta se saattaa tosiasiassa olla jo hävinnyt. Myös Ruotsissa laji on taantunut ja sen odotetaan harvinaistuvan edelleen, mutta on toistaiseksi luokiteltu elinvoimaiseksi.
Konianvuori

Konianvuori (tunnettu myös nimellä Konia) on mäki- ja kallioalue Vihdin pohjoisosassa Olkkalan, Herrakunnan ja Moksin kylien välisellä alueella. Se kohoaa 58 metriä viereisen Moksjärven yläpuolelle ja 149 metriä merenpinnan yläpuolelle. 
Alueella on kaksi luonnonsuojelualuetta. Näistä suuremmalla, valtion omistamalla Konianvuoren luonnonsuojelualueella muun muassa pyöräily on kielletty. Konianvuoren alue kuuluu kokonaisuudessaan 123 hehtaarin kokoiseen Natura 2000-alueeseen (FI0100039) sekä valtakunnallisesti merkittävään kallioalueeseen (KAO010128). Konianvuori on kytkeytynyt myös sen eteläpuolella olevaan, luontoarvoiltaan merkittävään alueeseen. 
Konianvuori on melko suosittu nähtävyys. Siellä on useita polkuja, näköalapaikka Moksjärvelle ja Vihdin seurakunnan vanha nuotiopaikka. Mäen koillisjyrkänteessä on suuri, erityislaatuinen hiidenkirnu.
Marloes Keetels

Marloes Keetels (s. 4. toukokuuta 1993 Schijndel) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti olympiakultaa Tokion olympialaisissa 2020.
Keetels pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa helmikuussa 2013. Hän on huhtikuuhun 2018 mennessä pelannut 115 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2017 sekä saanut hopeaa vuonna 2015.
Keetels edustaa vuonna 2018 seuratasolla HC Den Boschia. Aiemmin hän on pelannut SMHC De Hopbelissa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mantuloiskimalainen

Mantuloiskimalainen ("Bombus bohemicus") on kimalaisten sukuun ja siellä loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Se on Suomen yleisin loiskimalaislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Mantuloiskimalaisnaaras on musta, mutta keskiruumiin etuosa on leveälti keltainen ja takaruumiin kärkiosa laajasti valkoinen. Myös takaruumiin etuosassa sekä keskiruumiin sivuilla ja takaosassa voi olla keltaista karvoitusta. Koiras muistuttaa naarasta väritykseltään, mutta yksilökohtaista vaihtelua keltaisen värin määrässä on enemmän. Siivet ovat tummahkot. Kooltaan mantuloiskimalainen on 12–20 mm.
Levinneisyys.
Mantuloiskimalainen on Euroopan yleisimpiä loiskimalaisia ja sen esiintymisalue ulottuu Espanjan ja Italian pohjoisosista napapiirin pohjoispuolelle. Myös Aasian pohjoisosissa se on laajalti levinnyt, mutta etelämpänä elinalueet keskittyvät vuoristoihin. Pohjois-Amerikassa lajin kannat ovat romahtaneet. Suomessa se on yleisin loiskimalainen ja esiintyy koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Myös Norjassa se on alasukunsa yleisin laji.
Elinympäristö ja elintavat.
Mantuloiskimalainen on pääasiassa mantukimalaisen pesäloinen, mutta sen tiedetään loisineen myös kangaskimalaisella. Naaras aloittaa mantukimalaispesän etsinnän jo toukokuussa ja sellaisen löydettyään tunkeutuu pesään. Piiloteltuaan jonkin aikaa keräämässä itseensä pesän ominaistuoksua, se surmaa alkuperäisen kuningattaren ja alkaa munia omia muniaan, joista syntyvää loiskimalaisjälkikasvua mantukimalaistyöläiset hoivaavat.
Laji viihtyy aukeissa ympäristöissä sekä valoisissa kangasmetsissä. Koiraat käyvät loppukesällä monilla erilaisilla kukilla. Naaraat käyvät kukilla keväällä ennen kuin valtaavat pesän.
Euroopassa ja Aasiassa mantuloiskimalainen on laajalle levinnyt ja yleisimpiä loiskimalaislajeja, mutta Pohjois-Amerikassa sen kannat ovat romahtaneet siinä määrin, että IUCN pitää lajia siellä äärimmäisen uhanalaisena. Uhanalaisuuden asteen ollessa hyvin erilainen esiintymisalueen eri osissa, kansainvälisesti se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi..
Willemijn Bos

Willemijn Bos (s. 2. toukokuuta 1988 Eelde) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Alankomaiden olympiahopeaa saavuttaneessa joukkueessa Rio de Janeirossa 2016.
Bos pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2011. Hän on pelannut 106 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Nivelsidevamma viimeisessä olympialaisia edeltäneessä harjoitusottelussa esti hänen matkansa Lontoon olympialaisiin 2012 mutta neljä vuotta myöhemmin hän sai Rion kisoista olympiamitalin, minkä jälkeen hän luopui maajoukkuetehtävistä. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa kotikisoissa Den Haagissa 2014. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuonna 2011, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuosina 2012 ja 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2011 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Bos edustaa vuonna 2018 seuratasolla Larenia. Aiemmin hän on pelannut GHHC Groningenissa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Oleksandr Kornijtšuk

Oleksandr Jevdokimovitš Kornijtšuk (, ; 25. toukokuuta 1905 Hristinovkan kylä, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 14. toukokuuta 1972 Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen näytelmäkirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Oleksandr Kornijtšuk syntyi rautatietyöläisen perheeseen. Hän valmistui Kiovan kansanvalistusinstituutista vuonna 1929, työskenteli Kiovan ja Odessan elokuvastudiolla ja toimi myöhemmin diplomaattina, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana vuodesta 1937) Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana (1938–1941 ja 1946–1954), Ukrainan SNT:n ministerineuvoston varapuheenjohtajana (1953–1954) ja Ukrainan SNT:n korkeimman neuvoston puheenohtajana (vuodesta 1959).
Kornijtšuk aloitti kirjallisen toimintansa vuonna 1925. Hän kirjoitti sekä ukrainaksi että venäjäksi. Hän oli sosialistisen realismin näkyvimpiä edustajia ja pyrki aina noudattamaan NKP:n linjaa. Hän on kirjoittanut historiallisia, vallankumous- ja sota-aiheisia draamoja, mutta myös psykologisia, satiirisia ja lyyrisiä näytelmiä. Kornijtšuk sai viidesti Stalin-palkinnon ja Leninin rauhanpalkinnon vuonna 1960. Hän oli naimisissa kirjailija Wanda Wasilewskan kanssa.
Kornijtšukin näytelmä "Zahybel eskadry" sai paljon huomiota, ja sitä esitettiin laajalti Neuvostoliitossa. Sen jälkeisessä tuotannossa hänen tyylinsä edustaa sosialistista realismia, ja näytelmät noudattavat puolueen ohjeita ja propagandistisia tarpeita. Muun muassa näytelmässä "Pravda" (1937, ) hän kirjoittaa Venäjän kansan ”isällisestä avusta” Ukrainalle. Eeppinen historiallinen näytelmä "Bohdan Hemelnytskyi" (1939) on Ukrainan ja Venäjän yhdistämisen puolustelua. Siihen perustuu elokuva vuodelta 1939 ja Kostjantyn Dankevytšin säveltämä saman niminen ooppera vuodelta 1951. Ivan Košelivetsin mukaan hän kritisoi tuotannossaan neuvostojärjestelmän virheitä näennäisesti mutta pysyi kuitenkin aina puolueen sensoreiden hyväksymissä rajoissa.
Bro Park

Bro Park on vuonna 2016 valmistunut laukkarata, joka sijaitsee Tukholman läänissä Upplands-Bron kunnassa. Se rakennettiin vuonna 1960 avatun Täbyn laukkaradan korvaajaksi. Bro Parkissa on vuosittain noin 40 kilpailupäivää. Merkittävimmät vuosittaiset suurkilpailut ovat "Stockholms Stora Pris" ja "Stockholm Cup".
Bro Parkin rakennuskustannukset olivat noin 50 miljoonaa euroa. Päätös radan rakentamisesta syntyi vuonna 2011, kun Ruotsin laukkaurheilun keskusjärjestä Svensk Galopp myi noin 10 kilometriä Tukholman pohjoispuolella sijaitsevan Täbyn laukkaradan alueen JM Bygg ja Skanska -rakennusyhtiöille 200 miljoonalla eurolla. Paikalle rakennetaan 4 000 asukkaan Täby Parkin kaupunginosa.
Constance Marie Charpentier

Constance Marie Charpentier, tunnettu myös sukunimellä Blondelu (4. huhtikuuta 1767 Pariisi – 3. syyskuuta 1849 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän teki paljon naisten ja lasten muotokuvia.
Charpentierin isä oli kauppias, jonka tiedetään joutuneen oikeuteen luvattomasta lääkkeiden myymisestä. Tyttären saama taidekoulutus on jäänyt suurelti osin dokumentoimatta, mutta varmuudella tiedetään hänen saaneen opetusta Jacques-Louis Davidilta, Louis Latiffelta ja Pierre Bouillonilta. 
Avioliiton taiteilija solmi vuonna 1793 Victor-François Charpentierin kanssa, joka oli ammatiltaan virkamies. Aviomiehen suvussa oli vallankumouksen kannattajia ja Charpentier maalasi Georges Dantonin muotokuvan. Vuonna 1798 hän piti ensimmäisen näyttelynsä. Charpentierin työt nauttivat omana aikanaan arvostusta ja valtio osti yhden hänen töistään tuolloin huomattavalla 1 500 frangin summalla. 
Uransa varrella Charpentierin tiedetään maalanneen vain yhden historiamaalauksen, nimeltään "Melankolia". Siitä on tullut hänen tunnetuin työnsä. Viimeisen näyttelynsä hän piti vuonna 1821. Sen jälkeen hän antoi yksityistunteja maalaamisessa noin kymmenen vuoden ajan.
Tarhakimalainen

Tarhakimalainen ("Bombus hortorum") on kimalaisten sukuun kuuluva mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö.
Tarhakimalainen on musta, mutta keskiruumiin etu- ja takaosa sekä koko takaruumiin tyviosa ovat laajalti kirkkaan keltaiset. Lisäksi takaruumiin kärki on valkoinen. Pää on hyvin pitkulainen ja imukärsä kimalaisen kokoon nähden erittäin pitkä, jopa yli 20 mm. Koiraat eroavat kuningattarista ja työläisistä pitempien tuntosarvien perusteella. Lentäessään kukasta kukkaan tarhakimalainen pitää pitkää imukärsäänsä ojennettuna. Sen koko 10–22 mm.
Levinneisyys.
Tarhakimalaista tavataan lähes koko Manner-Euroopan poikki kulkevalla alueella Anatolian pohjoisosista ja itään koko Siperiaan. Pohjois-Afrikassa sitä ei tavata. Euroopastakin se puuttuu Azoreilta, useimmilta Välimeren saarilta ja pohjoiselta tundralta. Laji on tavattu Islannista, jonne se lienee kulkeutunut ihmisen mukana. Se on viety 1880-luvulla Uuteen-Seelantiin.. Suomessa tarhakimalainen esiintyy koko maassa. Se on etelässä melko yleinen mutta harvinaistuu pohjoista kohti. 
Elinympäristö ja elintavat.
Tarhakimalainen viihtyy puistoissa, puutarhoissa ja sekametsissä. Kuningatar perustaa pesän usein puun juurakkoon tai kiven alle, lähelle maanpintaa. Erittäin pitkän imukärsänsä vuoksi tarhakimalainen pystyy vierailemaan pitkätorvisissa kukissa, joiden meteen muut hyönteiset eivät pääse helposti hyödyntämään. Se on puna-apilan tärkeimpiä pölyttäjiä. Koiraat houkuttelevat nuoria, parittelemattomia kuningattaria luokseen merkitsemällä puiden ja pensaiden oksia tuottamallaan feromonilla.
Wild Wild Wonderland

Wild Wild Wonderland on Saara Aallon viides studioalbumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2018. Ensimmäisellä listaviikollaan albumi nousi Suomen virallisen albumilistan toiseksi.
Albumin kolmella ensimmäisellä singlellä (”Monsters”, ”Domino”, ”Queens”) Aalto kilpaili Uuden Musiikin Kilpailussa maaliskuussa 2018. Äänestyksen voitti ”Monsters”-kappale, jolla Aalto edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa toukokuussa 2018.
Dejana Radanović

Dejana Radanović (s. 14. toukokuuta 1996) on serbialainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 246 syyskuussa 2017. Hän on voittanut urallaan kuusi ITF-turnausta kaksinpelissä.
Radanović edusti Serbiaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2017.
Kartanokimalainen

Kartanokimalainen ("Bombus hypnorum") on kimalaisten sukuun kuuluva mesipistiäislaji. Muista kimalaislajeista poiketen se pesii usein rakennuksissa.
Koko ja ulkonäkö.
Kartanokimalainen on musta kimalaislaji, jonka keskiruumin selkäpuoli on kokonaan oranssinruskea ja takaruumin kärki kirkkaanvalkoinen. Ruskeaa väriä on etenkin koiraalla myös takaruumiin tyvessä sekä pään etuosassa. Ruumiin pituus 11–20 mm.
Levinneisyys.
Kartanokimalaista tavataan suuressa osassa Eurooppaa. Se puuttuu Välimeren ympäristöstä. Britteinsaarilta laji tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 2001 ja on levinnyt siellä hyvin nopeasti ollen paikoitellen jo yleinen. Laji tavattiin Islannista ensimmäisen kerran vuonna 2008 ja sen odotetaan leviävän sielläkin nopeasti. Suomessa se esiintyy koko maassa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti.
Elinympäristö ja elintavat.
Kun kimalaispesät yleensä ovat maan alla, kartanokimalainen pesii puunkoloihin ja rakennuksiin, mihin sen nimikin monilla kielillä viittaa. Se kelpuuttaa pesäpaikaksi myös linnunpöntöt ja pystyy häätämään sinne jo asettuneen pikkulinnun. Pesän sisäänkäynti on ulkokautta, mutta asuinrakennuksissa sijaitsevista pesistä kimalaisia eksyy usein sisätiloihinkin. Pesät ovat monesti suuria. Yhdessä pesässä saattaa olla jopa 400 työläistä. Laji on kimalaiseksi aggressiivinen ja yhdyskunta puolustaa pesää tarvittaessa kiivaasti. Pesässä loisii joskus kartanoloiskimalaisia.
Lajin ominta ympäristöä ovat niityt ja kedot sekä kaupunkiympäristöt. Lyhyen imukärsänsä vuoksi kartanokimalainen ei pääse käsiksi pitkätorvisten kukkien meteen. Se on kuitenkin monien puutarhakasvien keskeinen pölyttäjä.
Maria Leopoldine

Maria Leopoldine (6. huhtikuuta 1632 Innsbruck, Tirolin herttuakunta – 7. elokuuta 1649 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta) oli Habsburg-suvun itävaltalaiseen tirolaiseen haaraan kuulunut prinsessa, josta tuli serkkunsa Ferdinand III:n toisena puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna, Böömin ja Unkarin kuningatar.
Suku.
Maria Leopoldinen vanhemmat olivat Itävallan ("Vorderösterreich)" arkkiherttua Leopold V (1586–1632), joka oli Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n poika ja Claudia de' Medici (1604–1648), joka oli Toscanan suurherttuan Ferdinand I:n tytär. Hän oli viidestä lapsesta nuorin, isä kuoli kun Maria Leopoldina oli kolme kuukautta vanha. Arkkiherttuatar Claudia toimi tämän jälkeen sijaishallitsijana.
Avioliitto ja kuolema.
Hän avioitui Ferdinand III:n kanssa 2. heinäkuuta 1648. He olivat pikkuserkkuja Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n ja Baijerin prinsessa Maria Annan miespuolisen linjan lapsenlapsina. Maria Leopoldine kuoli 17-vuotiaana, 13 kuukautta häiden jälkeen, vaikean synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Hänellä oli yksi lapsi, arkkiherttua Karl Josef (7. elokuuta 1649 – 27. tammikuuta 1664), joka oli Saksalaisen ritarikunnan suurmestari vuodesta 1662, hän kuoli 14- vuotiaan naimattomana.
12 tuolia

12 tuolia () on Leonid Gaidain ohjaama neuvostoliittolainen komediaelokuva vuodelta 1971. Sen käsikirjoituksen laativat yhdessä ohjaaja ja Vladlen Bahnov, ja tarina perustuu Ilja Ilfin ja Jevgeni Petrovin veijariromaaniin "Kaksitoista tuolia". Pääosia näyttelevät Sergei Filippov ja Artšil Gomiašvili.
Juoni.
Yli kaksi ja puoli tuntia kestävä farssimainen, mykkäelokuvankin keinoja käyttävä tarina kertoo 1920-luvun Neuvostoliitossa elävästä huijari Ostap Benderistä, joka pettää ihmisiä hyötyäkseen. Entinen aatelismies Vorobjaninov kuulee anoppinsa piilottaneen sukunsa omistamia jalokiviä bolševikeilta yhteen kahdestatoista ruokasalin tuolista. Tuolit on myyty pois, ja niin Vorobjaninov pestaa huijari Benderin kanssaan etsimään tuota yhtä tuolia.
Vastaanotto.
Elokuvasta tuli valtavan suosittu kotimaassaan Neuvostoliitossa, ja siitä on jäänyt kansan suussa elämään monta repliikkiä. Suomessa "12 tuolia" tuotiin ensi-iltaan 10. maaliskuuta 1972 ja se sai 12 674 teatterikatsojaa, millä se sijoittuu ensi-iltavuotensa 282 uutuuselokuvasta sijalle 153. Vuoden 1988 televisioesityksen alla "Helsingin Sanomien" Mikael Fränti pitää elokuvaa hersyvänä veijaritarinana ja hyvänä satiirina ahneudesta, mutta sanoo ohjaaja Gaidain sortuvan hänelle ominaiseen tyypittelyyn, liioitteluun ja kikkailuun. Fränti moittii myös elokuvan liiallista pituutta.
Aiempi Hollywood-versio.
Yhdysvaltalainen komediaohjaaja Mel Brooks teki "Kaksitoista tuolia" -romaanista vain vuotta Gaidaita aiemmin elokuvasovituksen "12 pallia eli kevät koittaa anopille" (1970).
Olga Danilović

Olga Danilović (s. 23. tammikuuta 2001 Belgrad) on serbialainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 253 huhtikuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä. Junioreiden maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan viidentenä tammikuussa 2018.
Danilović edusti Serbiaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2018. Danilović on voittanut kolme Grand Slam -nelinpeliturnausta junioreiden puolella: Ranskan avoimet 2016 Paula Arias Manjónin kanssa, Wimbledonin 2017 Kaja Juvanin kanssa ja Yhdysvaltain avoimet 2017 Marta Kostjukin kanssa.
Luettelo Kostajista

Kostajat on supersankareista koostuva fiktiivinen supersankarijoukko, jonka seikkailuja julkaisee Marvel Comics. Lehtinumerot viittaavat alkuperäisiin Yhdysvalloissa julkaistuihin lehtiin. 
Tämä luettelo sisältää pää Kostajat tiimin jäsenien lisäksi myös kaikkien Kostajien spin-off tiimien kuten Länsirannikon Kostajien ja Nuorten Kostajien jäsenet. 
Galaksin Vartijat.
Ryhmä supersankareita 3000-luvulta Galaksin vartijat matkusti 1900-luvulle Avengers #168 (helmikuu 1978). He palvelivat kunniajäseninä Korvac-saagan aikana.
Länsirannikon Kostajat.
80-luvun puolivälissä Vision perusti ensimmäisen Avengersin spin-off tiimin, Länsirannikon Kostajat. Tämä osio sisältää ryhmän ensimmäiset jäsenet ja joitain myöhempiä jäseniä.
Suurten Järvien Kostajat.
Ryhmä F-luokan sankareita, jotka muodostivat oman Kostajat tiiminsä West Coast Avengersissa (Vol. 2) #46 (heinäkuu 1989). 
Värväykset ennen Uudestisyntymä-tarinaa (1990-1997).
Nämä jäsenet liittyivät 1990-luvulla ennen Uudestisyntymä tarinaa jossa Onslaught siirtää sankarit toiseen universumiin vuodeksi.
Kunniajäsenet.
Sankarit, joille on myönnetty kunniajäsenstatus heidän elämänsä aikana tai kuoleman jälkeen suuresta rohkeudesta ja/tai uhrautumisesta.
Soluttautujat.
Henkilöt, jotka soluttautuivat Kostajiin erinäisistä rikollisista syistä.
Palina Seranosava

Palina Alehauna Seranosava (; s. 22. tammikuuta 1993) on valkovenäläinen maastohiihtäjä.
Lahden MM-kilpailuissa 2017 Seranosava sijoittui parisprintissä 11:nneksi, vapaan hiihtotavan sprintissä 41:nneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 52:nneksi. Seranosava osallistui Pyeongchangin olympialaisiin 2018, missä hän sijoittui viestijoukkueen mukana 14:nneksi, parisprintissä 16:nneksi, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 40:nneksi, perinteisen hiihtotavan sprintissä 41:nneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 46:nneksi ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 48:nneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Seranosava kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2016. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Pyeongchangissa helmikuussa 2017 oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä 23:s. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Francine Van Hove

Francine Van Hove, alkujaan van Nieuwenhove, (s. 5. toukokuuta 1942 Saint-Mandé Ranska) on ranskalainen taidemaalari. 
Van Hove opiskeli ensin kuvaamataidon opettajaksi ja työskenteli yhden lukuvuoden tyttökoulussa Strasbourgissa. Lukuvuoden päätyttyä hän lähti takaisin Pariisiin, missä hän on asunut vuodesta 1964.
Van Hove tunnetaan nukkuvia nuoria naisia esittävistä maalauksistaan. Hän tekniikkansa muistuttaa Italian renessanssimaalareita ja alankomaalaisia 1600-luvun taiteilijoita. Hän on maalannut yli 400 maalausta, jotka kaikki ovat yksityiskokoelmissa.
Vera Lapko

Vera Lapko (s. 29. syyskuuta 1998 Minsk) on valkovenäläinen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 60 lokakuussa 2018. Hän oli junioreiden maailmanlistan ykkösenä helmikuussa 2016.
Lapko voitti tyttöjen kaksinpelin Australian avoimissa 2016. Huhtikuussa 2018 Lapko eteni välieriin Luganon WTA-turnauksessa. Välierissä hän hävisi maailmanlistan sijalla 20 olleelle Elise Mertensille.
Marry Ailonieida Somby

Marry Ailonieida Somby (s. 1953 Tana) on saamelainen kirjailija. 
Somby opiskeli Tromssan yliopistossa ja työskenteli uransa alkuajan nukketeatterin parissa. Hän on asunut Pohjois- ja Etelä-Amerikassa ennen kuin palasi Norjaan. Sombyn esikoisteos vuonna 1976 "Ámmul ja alit oarbmælli" oli ensimmäinen pohjoissaamenkielinen lastenkirja. Sombyn lastenkirjoissa toistuvat saamelainen kansanusko ja myytit. Useita hänen kirjojaan on käännetty norjaksi. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa 1994 "Mu Apache ráhkesvuohta./Krigeren, elskeren og klovnen" oli kirjoitettu kaksikielisenä.
Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1662–1689)

Marie-Louise d’Orleans (; 27. maaliskuuta tai 26. huhtikuuta 1662 – 12. helmikuuta 1689) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle II:n ensimmäisenä puolisona Espanjan kuningatar.
Elämä.
Marie-Louise oli Orléansin herttua Filip I:n ja Henrietta Englantilaisen tytär. Ranskan kuningas Ludvig XIV oli hänen setänsä ja Englannin Kaarle I hänen äidinisänsä. Marie-Louise sisar Anne Marie oli Sardinian kuningatar ja Savoijin herttuan Viktor Amadeus II:n puoliso.
Marie-Louisen setä Ludvig XIV kihlasi hänet 17-vuotiaana vuonna 1679 Espanjan kuningas Kaarle II:lle vahvistaakseen rauhaa Ranskan ja Espanjan välillä. Maria Luisan asema oli hankala. Aviomies, liikanimeltään Kaarle Noiduttu, oli henkisesti jälkeenjäänyt, fyysisesti vammainen ja hedelmätön. Koska liitosta ei syntynyt lapsia, Maria Luisa vetäytyi arvokkaaseen hurskauteen.
Maria Luisa kuoli vuonna 1689 vain 27-vuotiaana. Kuoleman huhuttiin olleen myrkytys, mutta siitä ei ole mitään todisteita. Hänen oireistaan päätellen nykylääketieen valossa on lähes varmaa, että hän kuoli puhjenneen umpilisäkkeen tulehdukseen. Hänet on haudattu El Escorialin palatsikirkon Kuninkaallisen kryptaan.
Lucile Morat

Lucile Morat (s. 15. kesäkuuta 2001) on ranskalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Courchevel.
Morat sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 24:nneksi ja sekajoukkuemäessä kymmenenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 21:nneksi.
Maailmancupissa Morat esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2016 Lillehammerissa sijoittuen 12:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi joulukuussa 2016 Nižni Tagilissa.
Vuoden 2018 nuorten MM-kilpailuissa Morat sai joukkuemäestä pronssia ja oli normaalimäessä neljäs.
Huguette Tourangeau

Marie Jeannine Huguette Tourangeau (12. elokuuta 1938 Montreal – 21. huhtikuuta 2018) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän valmistui pedagogiikassa sekä pianonsoitossa Marguerite–Bourgeoys-opistosta ja pääsi vuonna 1958 CMM:iin, jossa hänen opettajiinsa kuului Ruzena Herlinger. Hän debytoi vuonna 1964 Mercèdèsin roolissa Georges Bizet'n oopperassa "Carmen" Zubin Mehtan johtamassa esityksessä. Vuonna 1964 hän esiintyi Cherubinon roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin "Figaron häissä" Richard Bonyngen johdolla Stratfordin festivaalilla.
Metropolitan-oopperassa Tourangeau esiintyi ensimmäistä kertaa 28. marraskuuta 1973 Nicklaussen roolissa "Hoffmannin kertomuksissa". Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Sydneyn oopperatalossa "Carmenin" nimiroolissa ja tulkinnut kevyttäkin oopperaa. Vuonna 1977 Tourangeausta tehtiin ensimmäinen Kanadan musiikkineuvoston vuoden taiteilijapalkinnon saaja. Heinäkuussa 1997 hänet nimitettiin Kanadan ritarikunnan jäseneksi. Hänen miehensä Barry Thompson johti Vancouverin oopperaa ja Edmontonin oopperayhdistystä.
Helga Pedersen

Helga Pedersen (s. 13. tammikuuta 1973 Etelä-Varanki) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi puolueensa varapuheenjohtajana vuosina 2007–2015, istui suurkäräjillä vuosina 2009–2017 ja oli Norjan kalastusministeri vuosina 2005–2009.
Ura.
Pedersen on kotoisin Tenosta, hän on taustaltaan merisaamelainen ja hänen kotikielensä on pohjoissaame. Hän aloitti lukion Tenossa, mutta kävi sen loppuun Bayeux'ssa Ranskassa. Sen jälkeen hän opiskeli Bergenin yliopistossa venäjää vuosina 1993–1996 ja Tromssan yliopistossa historiaa vuosina 1996–1998.
Pedersen liittyi työväennuorten toimintaan mukaan 1990-luvulla, ja vuonna 2002 nousi työväenpuolueen Tenon osaston puheenjohtajaksi.
Vuodesta 2019 hän on toiminut Tenon pormestarina.
Pistoke (tietotekniikka)

Pistoke () on ohjelmointirajapinta tiedon lähettämiseen ja vastaanottamiseen päätepisteiden välillä joko verkossa tai prosessien välisessä kommunikaatiossa (IPC).
Varhainen "socket"-termin käyttö on peräisin dokumentista "The Definition of a Socket" (1971), jossa kuvattiin ARPANETin ratkaisua.
Berkeley sockets on "de facto" standardi, joka on myös POSIX-standardi. Unix System V:ssä oli vastaavaan tarkoitukseen suunnattu rajapinta Transport Layer Interface (TLI), josta kehitettiin X/Open Transport Interface (XTI). 
codice_1-kutsulla avattavaa rajapintaa voidaan käyttää useille eri protokollille. codice_1-rajapinta ilmeni ensi kertaa 4.2BSD:ssä. Rajapinta tukee useita protokollaperheitä.
Eräs IPC-muoto on "Unix domain sockets", jota käytetään Berkeley sockets -rajapinnan kautta kuten TCP/IP-kommunikaatiota, mutta osoitemuotona on polku IP-osoitteen sijaan. "Unix domain sockets" -kommunikaatiossa protokollaperhe on AF_UNIX (tai AF_LOCAL) ja sitä voidaan käyttää ilman nimeä tai sidottuna tiedostojärjestelmän polkuihin.
Priscilla Gneto

Priscilla Gneto (s. 3. elokuuta 1991 Yopougon, Lagunes, Norsunluurannikko) on ranskalainen judon olympiamitalisti sekä maailman- ja Euroopan-mestari.
Gneto saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpalujen 52 kg:n painoluokassa 2010. Hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2011. Saman vuoden Pariisin MM-kilpailuissa hän sijoittui 52-kiloisissa viidenneksi. Hän sai EM-kilpailujen joukkuekilpailussa hopeaa Tšeljabinskissa 2012.
Gneto saavutti Lontoon olympialaisissa 2012 pronssia 52 kg:n painoluokassa. Hän sai EM-joukkuekilpailussa hopeaa Budapestissa 2013 ja voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Tšeljabinskissa 2014. Hän saavutti Kazanin EM-kilpailuissa 2016 hopeaa 52-kiloisissa. Hän voitti Euroopan-mestaruuden sekä 57 kg:n painoluokassa että joukkuekilpailussa Varsovassa 2017. Hän sai MM-joukkuekilpailussa pronssia Budapestissa 2017 ja hopeaa Bakussa 2018.
Minskin Euroopan kisoissa 2019 hän saavutti sekajoukkuekilpailussa pronssia. Hän oli 57-kiloisissa seitsemäs Sofian EM-kilpailuissa 2022.
Gneto sai Välimeren kilpailuissa pronssia 57 kg:n sarjassa 2018. Hän on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa neljä tunausvoittoa, viisi kakkossijaa ja yksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on kolme turnausvoittoa ja yksi kolmossija. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kolme Ranskan-mestaruutta.
Alexis Pritchard

Alexis Pritchard (s. 24. syyskuuta 1983 Bellville, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen uusiseelantilainen nyrkkeilijä.
Ura.
Pritchard muutti Uuteen-Seelantiin 16-vuotiaana äitinsä Cherien kanssa ja alkoi harrastaa nyrkkeilyä 19-vuotiaana. Hän on edustanut Uutta-Seelantia useissa arvokisoissa, kahdessa eri painoluokassa. MM-kilpailuihin 2010 hän osallistui vielä höyhensarjassa, alle 57-kiloisissa, jossa oli aloittanut uransa, mutta siirtyi niiden jälkeen kevytsarjaan, alle 60-kiloisiin. Vuonna 2012 hän osallistui Lontoon olympialaisiin, kun naisten nyrkkeily oli mukana olympialaisissa ensimmäistä kertaa. Pritchard voitti olympialaisten ensimmäisellä kierroksella tunisialaisen Rim Jouinin, mutta hävisi toisella, puolivälierissä, venäläiselle Sofja Otšigavalle. 
Vuonna 2016 Pritchard ei onnistunut pääsemään Rion olympialaisiin. Saman vuoden heinäkuussa hän ilmoitti lopettavansa kilpauransa, muutama päivä sen jälkeen, kun oli voittanut yhdennentoista Uuden-Seelannin-mestaruutensa. Hän kuitenkin pyörsi lopettamispäätöksensä seuraavana vuonna, saatuaan tietää, että hänelle kevytsarjaa mieluisampi painoluokka, höyhensarja, tulisi olemaan mukana Kansainyhteisön kisojen 2018 ohjelmassa. Pritchard voitti kisoissa pronssia, voitettuaan ensimmäisellä kierroksella lesotholaisen Mantoa Ranonen ja puolivälierissä srilankalaisen Keshani Hansikan, mutta hävittyään välierissä pohjoisirlantilaiselle Michaela Walshille.
Yksityiselämä.
Pritchard on ammatiltaan fysioterapeutti ja personal trainer. Hän opiskeli fysioterapiaa Aucklandin teknisessä yliopistossa ja liikuntatieteitä Aucklandin yliopistossa.
Pritchard on naimisissa nyrkkeilyvalmentajansa Cameron Toddin kanssa. He avioituivat vuonna 2008.
Lidija Mordkovitš

Lidija Mordkovitš (; 30. huhtikuuta 1944 – 9. joulukuuta 2014) oli venäläinen viulisti, joka loi uransa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hänen perheensä ei kyennyt hankkimaan tytölle pianoa, joten hän aloittikin viulunsoiton seitsemänvuotiaana. Pian hän opiskeli Odessassa, ja vuonna 1967 hänet nimitettiin vuoden nuoreksi muusikoksi Kiovassa. Sittemmin hän opiskeli Moskovan konservatoriossa David Oistrahin johdolla.
Mordkovitš voitti vuonna 1969 Marguerite Longin ja Jacques Thibaud'n kilpailun Pariisissa. Vuonna 1974 hän muutti Israeliin, josta hän sittemmin siirtyi Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Siellä hän debytoi Hallé-orkesterin kanssa Manchesterissa vuonna 1979. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän toteutti Georg Soltin johtaman Chicagon sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1982. Hän esiintyi Promsilla vuosina 1985 ja 1988.
Mordkovitš tulkitsi venäläisten säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin ja Dmitri Šostakovitšin, mutta myös muiden muassa Arthur Blissin, Johannes Brahmsin ja Karol Szymanowskin tuotantoa. Hän kuoli syöpätautiin. Häntä jäivät kaipaamaan tytär ja tyttärentytär.
Lajla Mattsson Magga

Lajla Mattsson Magga (s. 4. marraskuuta 1942 Kali, Åre, Ruotsi) on eteläsaamenkielen opettaja, lastenkirjailija ja kielentutkija. Hän on naimisissa myös kielitieteilijänä toimivan Ole Henrik Maggan kanssa. He asuvat Kautokeinossa, Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Magga julkaisi ensimmäisen lastenkirjansa "Maahke ryöknie" vuonna 1984, jonka jälkeen hän on julkaissut lasten- ja oppikirjoja.
Magga on tutkinut eteläsaamenkieltä ja hänen työnsä on johtanut muun muassa paikannimien kirjoitusasun standardisointiin. Magga on myös yhdessä muiden tutkijoiden kanssa tehnyt saamenkielen sanakirjoja. Yhdessä miehensä kanssa he työstävät eteläsaamenkielen kielioppia. Lajla Mattsson Magga on saanut työstään pohjoismaisen saamenkielen palkinnon, Gollegiellan, vuonna 2010.
Jennie Tourel

Jennie Tourel (oikealta nimeltään "Davidovitš"; 22. kesäkuuta 1900 Vitebsk, Venäjä – 23. marraskuuta 1973 New York, New York, Yhdysvallat) oli venäläissyntyinen, yhdysvaltalaistunut oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli aluksi huilun- ja sitten pianonsoittoa. Hänen perheensä lähti kotimaastaan Venäjän vallankumouksen jälkeen ja asettui lähelle Gdanskia. Sieltä perhe muutti Pariisiin, jossa Tourel jatkoi pianonsoiton opiskelua ja pohdiskeli konserttipianistin uran. Hän alkoi kuitenkin ottaa laulutunteja Anna El-Tourilta ja päätti omistautua ammattimaisen laulajan uralle. Käyttöön valitsemansa sukunimen Tourel otti El-Tourin nimestä.
Tourel teki oopperadebyyttinsä Pariisissa vuonna 1931. Metropolitan-oopperassa, New Yorkissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa toukokuussa 1937 Mignonin roolissa. Vuonna 1937 Tourel lähti Lissaboniin, josta hän lopulta muutti Yhdysvaltoihin. Hänestä tuli maan kansalainen vuonna 1946. Vuonna 1951 hän loi Baban roolin Igor Stravinskin "Hulttion tiessä" Venetsiassa. Sittemmin Tourel omistautui pitkälti resitaaleihin ja orkesterin kanssa työskentelyyn; hänen erikoisalakseen vakiintui ranskalainen ohjelmisto. Hän myös toimi opetustehtävissä New Yorkissa ja Coloradossa.
Tourelilla oli läheiset välit Leonard Bernsteiniin. Hän kuoli keuhkosyöpään Lenox Hillin sairaalassa New Yorkissa sairastettuaan myös emfyseemaa.
Tatiana Troyanos

Tatiana Troyanos (12. syyskuuta 1938 New York – 21. elokuuta 1993 New York) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänet tunnettiin valtavasta ohjelmistostaan, joka kattoi koko oopperan historian Claudio Monteverdistä Philip Glassiin. Hän oli saksalaisen äidin sekä kreikkalaisen isän tytär ja identifioitui kreikkalais-yhdysvaltalaiseksi. Hän debytoi vuonna 1963 Hippolytan roolissa Benjamin Brittenin "Kesäyön unelmassa". 
Troyanos kuoli 54-vuotiaana syöpään Lenox Hillin sairaalassa.
Ophélie Gaillard

Ophélie Gaillard (s. 13. kesäkuuta 1974 Pariisi) on sveitsiläis–ranskalainen sellisti ja kapellimestari. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa voitti kolme ensipalkintoa (kamarimusiikissa, sellonsoitossa ja barokkisellossa). Hän sai myös Sorbonnesta oppiarvon musiikkitieteessä ja opetusdiplomin. Hän on toiminut opetustehtävissä vuodesta 2000.
Gaillard on hyvin kiinnostunut varhaisesta musiikista ja on usein osallistunut Christophe Rousset'n ja Emmanuelle Haïmin johtamiin barokkiteosten esityksiin. Hän perusti Amarillis- ja Ensemble Pulcinella -kokoonpanot. Jälkimmäisen levytys Antonio Vivaldin sellosonaateista sai kansainvälisesti suosiollisia arvosteluja. Gaillard myös yhdistelee eri taiteenaloja; hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten tanssijoiden kuin Daniel Larrieun ja Sidi Larbi Cherkaouin kanssa.
Gaillard on levyttänyt muun muassa Johann Sebastian Bachin, Benjamin Brittenin, Gabriel Faurén ja Antonio Vivaldin tuotantoa. Hän on esiintynyt Puolan radion orkesterin, Japanin filharmonikkojen, Euroopan Cameratan ja muiden orkesterien solistina.
Helmikuussa 2018 Gaillardilta ryöstettiin Pariisin ulkopuolella puukolla uhaten yli miljoonan euron arvoinen sello, jonka hän kuitenkin onnistui saamaan takaisin.
Elisa Orlandi

Elisa Orlandi (1811–1834) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän aloitti uransa 18-vuotiaana ja tulkitsi 26. joulukuuta 1830 Milanon Teatro Carcanossa Gaetano Donizettin oopperan "Anna Bolenan" kantaesityksessä Giovanna Seymourin roolin. Hän loi myös Donizettin oopperan "Il furioso nell' Isola di San Domingo" Eleanoran roolin 2. tammikuuta 1833 Teatro Vallessa, Roomassa. Orlandi tulkitsi lisäksi Gioacchino Rossinin, Vincenzo Bellinin ja Giacomo Meyerbeerin oopperarooleja.
Orlandi kuoli jo 23-vuotiaana näyttämön takana, kun hänellä oli tarkoituksenaan esiintyä Bellinin "Normassa".