tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peter Grünberg

Peter Grünberg (18. toukokuuta 1939 Plzeň, Böömin–Määrin protektoraatti – 7. huhtikuuta 2018) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan löytämästään suuri magnetoresistanssi -ilmiöstä. Grünbergille myönnettiin vuonna 1988 löytämästään ilmiöstä Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2007. Palkinnon jakoi ranskalainen Albert Fert. Grünbergin tutkimusalaan kuuluu erityisesti tiiviin aineen fysiikka.
Elämäkerta.
Grünberg syntyi Plzeňissä vuonna 1939. Kaupunki kuului Böömin–Määrin protektoraattiin, jonka kansallissosialistinen Saksa oli aiemmin miehittänyt. Kaupunki kuuluu nykyään Tšekkiin. Hänen vanhempansa olivat insinööri Feodor A. ja Anna Grünberg. Hänen insinööri-isänsä joutui maailmansodan jälkeen vankileirille ja kuoli siellä 1945. Muu perhe karkotettiin kansalaisuutensa vuoksi Saksaan. He asettuivat Hessenin osavaltiossa sijaitsevaan Lauterbachin kaupunkiin, missä Grünberg suoritti lukio-opinnot. 
Vuonna 1962 Grünberg sai Fysiikasta välitutkinnon Frankfurt am Mainin Johann Wolfgang Goethe -yliopisto ja siirtyi 1963 opiskelemaan Darmstadtin teknilliseen yliopistoon, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1969. Tohtoriksi väiteltyään hän toimi kolme vuotta tutkijana Ottawassa Carleton-yliopistossa, ja vuonna 1972 hän aloitti Jülichin tutkimuskeskuksen kiinteän aineen fysiikan tutkimusosastolla. Hän työskenteli siellä vuoteen 2004, jolloin jäi eläkkeelle. Hän on kuitenkin jatkanut uraansa vielä eläköitymisen jälkeenkin. Jülichin tutkimuskeskuksen lisäksi Grünberg työskenteli vuosina 1984–1985 Argonnen kansallislaboratoriossa Yhdysvalloissa, vuodesta 1992 Kölnin yliopiston professorina ja kuuden kuukauden ajan vuonna 1988 Tōhokun yliopiston Tsukuban tutkimuskeskuksessa.
Grünberg on palkittu useita kertoja uransa aikana. Nobelin fysiikanpalkinnon hän jakoi vuonna 2007 Albert Fertin kanssa. Grünebrg ja Fert löysivät vuonna 1988 toisistaan riippumatta suuri magnetoresistanssi -ilmiön. Sillä tarkoitetaan sähkävastuksen äkillistä muuttumista, kun materiaali, joka on muodostunut vuorottelevista ferromagneettisista ja epämagneettisista kerroksista, altistetaan suurelle magneettikentälle. Löytö on mahdollistanut gigatavukoon kiintolevyjen valmistamisen. Nobelin lisäksi Grünberg on saanut lisäksi muun muassa Japani-palkinnon (2007) ja Wolfin palkinnon (2007).
AcidOphilez

AcidOphilez on brittiläisen Solar Questin vuonna 1998 ilmestynyt, kaksi CD-levyä sisältävä kokoelmalevy. Albumi oli George Saundersin perustaman levy-yhtiö Entropican ensimmäinen julkaisu (ENT-00000).
Albumi sisältää Solar Questin alkuvuosien vinyylijulkaisuja, joista suurta osaa ei koskaan painettu suuria määriä ja joita ei ole julkaistu CD-levyllä aiemmin. Mukana on myös useita aikaisemmin kokonaan julkaisemattomia kappaleita kuten levyn nimikappale. Kappaleet on miksattu yhteen ja levynkannessa ilmoitetaan kappaleiden biittiluku.
Kappaleet.
Levyllä sijaitsevassa kappaleluettelossa kappaleiden nimet on kirjoitettu hieman eri tavalla kuin alkuperäisissä julkaisuissa, tässä listassa on alkuperäiset nimet.
Aleksei Nemov

Aleksei Jurjevitš Nemov (, s. 28. toukokuuta 1976 Baraševo) on venäläinen entinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Nemov keräsi kuusi mitalia (kaksi kultaa, yhden hopean ja kolme pronssia) sekä Atlantan 1996 että Sydneyn 2000 olympialaisissa ollen molempien kisojen menestynein voimistelija. Atlantassa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hypyssä. Sydneyssä hän voitti kultaa moniottelussa ja rekillä.
Maailmanmestaruuden Nemov voitti hypyssä kahdesti, permannolla kahdesti ja hevosella kerran.
Timo Salonen (juoksija)

Timo Kalervo Salonen (s. 19. maaliskuuta 1986 Vehmaa) on suomalainen pikajuoksija.
190 cm pitkä Salonen edustaa Turun Urheiluliittoa. Hän edusti Suomea Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ja Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on 10,48 (2007). Sisäratojen SM-kilpailuissa 2009 hän voitti hopeaa 60 metrin juoksussa. Salonen oli voittamassa Suomelle pronssia alle 20-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa 2005 4x100 metrin pikaviestissä vuonna 2005.
Timo Salosen valmentaja on Teemu Salonen, joka ei ole hänelle sukua.
Kunniaritarien ritarikunta

Kunniaritarien ritarikunta () on englantilainen, kuningas Yrjö V:n vuonna 1917 perustama kunniaritarikunta. Ritarikunta seuraa arvojärjestyksessä Brittiläisen imperiumin ritarikunnan suurristiä.
Kunniaritarien ritarikunnan jäseneksi voidaan valita henkilö, joka on erityisen ansioitunut taiteen, kirjallisuuden, musiikin, tieteen, politiikan, teollisuuden tai uskonnon alalla. Kunniamerkkien kantajien määrä on rajoitettu, ja heitä voi olla kerrallaan korkeintaan 65. Ritarikunnan jäsenyyksistä 45 on varattu Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisille, seitsemän Australian kansalaisille, kaksi Uuden-Seelannin kansalaisille ja 11 muille kansallisuuksille.
Ritarikunnassa on vain yksi luokka:
Kuuluisia ritarikunnan jäseniä ovat muun muassa entinen pääministeri John Major, historioitsija Eric Hobsbawm, David Attenborough, näyttelijä Judi Dench sekä Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat Harold Pinter ja Doris Lessing. Myös Winston Churchill ja Clement Attlee olivat ritarikunnan jäseniä.
Ritarikunnan jäsenyys oikeuttaa jäsenet käyttämään kirjaimia CH nimensä perässä.
Montana (piirrossarja)

Montana on japanilais-italialainen vuosina 1994–1995 valmistunut 52-osainen piirrossarja, jonka loivat italialaiset Gi Pagot ja Marco Pagot. Sarjan tuotti japanilainen Studio Junio ja italialainen Rever. Japanin ja länsimaiden versioissa tästä sarjasta oli keskenään eri tunnusmusiikit.
Sarjassa on vivahteita seikkailija Indiana Jonesiin.
Juoni.
Sarja kertoo Montana Jones -nimisestä seikkailijasta, joka matkustaa arkeologiserkkunsa Alfred Jonesin kanssa ympäri maailmaa ratkoen erilaisia historiallisia ja arkeologisia arvoituksia tohtori Gerritin, Alfredin mentorin, lähettämiltä vinyylilevyiltä saatujen ohjeiden opastamina. Arvoituksia heidän kanssaan ratkoo myös kaunis uutisreportteri Melissa Thorn.
Ongelmia arvoituksen ratkaisemiseen tuottaa Montana Jonesin arkkivihollinen, Lordi Zero ja hänen ajoittain tohelot apulaisensa Slim, Slam ja tohtori Nitro, joka keksii koneita Montana Jonesin ja porukan taltuttamiseen. Koneet kuitenkin tuhoutuvat helposti ja Nitro puolustelee epäonnistumisiaan usein sanomalla, että Zeron olisi pitänyt antaa ”enemmän aikaa ja rahaa”.
Sarja Suomessa.
Sarja esitettiin Suomen televisiossa televisiokanava Nelosella vuosina 1997–1998. Sarja oli jälkiäänitetty suomen kielelle, ja siitä vastasi Film &amp; Cartoon Finland.
Oscar-gaala 2006

Oscar-gaala 2006 oli 78. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2005 parhaille elokuville. Gaala pidettiin 5. maaliskuuta 2006 Kodak-teatterissa Hollywoodissa. Gaala siirtyi helmikuulta maaliskuulle Torinon talviolympialaisten vuoksi. Seremonian juontajana toimi koomikko Jon Stewart.
Palkintojen ehdokkaat julkistettiin 31. tammikuuta 2006. Eniten ehdokkuuksia sai Ang Leen ohjaama draamaelokuva "Brokeback Mountain", joka oli ehdolla kahdeksassa eri kategoriassa. "Brokeback Mountain", "Crash", "King Kong" ja "Geishan muistelmat" voittivat kukin kolme palkintoa.
Isku Kolumbiaan

Isku Kolumbiaan () on yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1994. Elokuvan pääosissa näyttelivät Harrison Ford, Willem Dafoe, Anne Archer ja Raymond Cruz. "Isku Kolumbiaan" perustuu kirjailija Tom Clancyn samannimiseen kirjaan.
Juoni.
Yhdysvaltain presidentti Bennettin (Donald Moffat) ystävä ja hänen perheensä murhataan ja Jack Ryan (Harrison Ford) lähetetään tutkimaan murhaa. Ryanista tehdään CIA:n johtaja, kun varsinainen johtaja amiraali James Greer (James Earl Jones) joutuu syövän takia sairaalahoitoon. Presidentin perheen murhan jäljet johtavat Kolumbian huumekartelleihin, samalla Ryan sotkeutuu salaliittoon ja petokseen. Sillä välin entinen CIA-agentti John Clark (Willem Dafoe) päättää hoitaa huumeliigat omaan tyyliinsä ja hän käskee Domingo Chavezia (Raymond Cruz) lähtemään joukkojensa kanssa Kolumbiaan.
Alexander Korda

Alexander Korda (16. syyskuuta 1893 Pusztatúrpásztó – 23. tammikuuta 1956 Lontoo) on unkarilais-brittiläinen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän perusti London Filmsin vuonna 1932.
Korda syntyi Sándor László Kellner -nimisenä silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja hänen veljiään olivat elokuva-alan varhaiset merkkihenkilöt Zoltán Korda ja Vincent Korda. Hänen maineikkaimpia ohjauksiaan ovat "Henrik VIII:n yksityiselämä" (1933) ja "Rembrandt" (1936); hänestä tuli vuonna 1942 ensimmäinen ritariksi lyöty elokuvaohjaaja.
Kordan suurimpia menestyksiä tuottajana oli "Bagdadin varas" (1940). Hän oli kolmesti naimisissa: ensimmäisen kerran näyttelijä María Cordan kanssa vuosina 1919–1930, toisen kerran näyttelijä Merle Oberonin kanssa vuosina 1939–1945 ja vuodesta 1953 Alexandra Boycunin kanssa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyi eroon. 
Korda oli naimisissa kolmannen vaimonsa kanssa kuollessaan Lontoossa 62-vuotiaana. Hän sai polttohautauksen.
Leo McCarey

Thomas Leo McCarey (3. lokakuuta 1898 Los Angeles – 5. heinäkuuta 1969 Santa Monica) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat "Rouvani sulhanen" ja "Kulje tietäni", joilla hän voitti Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnot vuosina 1937 ja 1944.
McCarey teki viimeisen ohjauksensa vuonna 1962 ja kuoli 70-vuotiaana emfyseemaan. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Alfie (vuoden 2004 elokuva)

Alfie on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Charles Shyerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jude Law, Marisa Tomei ja Susan Sarandon. Elokuva perustuu vuoden 1966 elokuvaan "Alfie – viettelijä", joka puolestaan perustuu Bill Naughtonin näytelmään. Vuoden 2004 "Alfie"-elokuva sijoittuu Lontoon sijaan New Yorkiin.
Alfien musiikin sävelsi Mick Jagger ja Dave Stewart, jotka julkaisivat myös samannimisen albumin. Kappale ”Old Habits Die Hard” voitti Golden Globen.
André Bazin

André Bazin (18. huhtikuuta 1918 Angers, Maine-et-Loire, Ranskan kolmas tasavalta – 11. marraskuuta 1958 Nogent-sur-Marne, Seine, Pariisi, Ranska) oli ranskalainen elokuva-arvostelija ja -esseisti. 
Bazin opiskeli opettajaksi vuosina 1938-1941 École normale supérieure de Saint-Cloud'ssa Pariisissa, mutta ei läpäissyt suullista opetusnäytettä änkytyksensä vuoksi. Hän aloitti elokuvasta kirjoittamisen vuonna 1943. Hän oli Ranskan kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1948 lähtien ja toimi aktiivisesti sen teollisuustyöläisten kulttuurituntemusta edistävässä Travail et Culture -järjestössä, jota hän oli ollut perustamassa vuonna 1944. Sen parista hän löysi tulevan aviopuolisonsa tv- ja elokuvatuottaja Janine Kirschin (1923-2003). Bazin perusti elokuvakerhon Pariisiin ja useita elokuvakerhoja mm. tehtaisiin Saksassa, Algeriassa ja Marokossa sekä osallistui Biarritzin elokuvajuhlien perustamiseen vuonna 1949. 
Bazin oli vuonna 1951 perustamassa elokuvalehteä Cahiers du cinéma yhdessä Jacques Doniol-Valcrozen ja toimittaja Joseph-Marie Lo Ducan kanssa. Hän toimitti lehteä kuolemaansa saakka. Hänen lehdessä vuosina 1958-1962 julkaistuista artikkeleistaan on koostettu neliosainen teos "Qu'est-ce que le cinéma?" (Mitä on elokuva?). 
André Bazin oli sairastanut tuberkuloosin sotavuosina ja kuoli 40-vuotiaana neljä vuotta sairastamaansa leukemiaan vuonna 1958. Hänet on haudattu Nogent-sur-Marnen hautausmaalle.
Bazin julkaisi merkittäviä esseitä elokuvateoriasta, ja hänellä oli merkittävä vaikutus moniin nuoriin ranskalaisiin ohjaajiin ja ”uuteen aaltoon”. François Truffaut'n elokuva "400 kepposta" on omistettu Bazinille.
 "I, Ontologie et langage", 1958
 "II, Le cinéma et les autres arts", 1959
 "III, Cinéma et sociologie", 1961
 "IV, Une esthétique de la Réalité : le néo-réalisme", 1962
Charles Vidor

Charles Vidor (s. Vidor Károly; 27. heinäkuuta 1900 – 4. kesäkuuta 1959) oli unkarilainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi juutalaiseen sukuun Budapestissa ja palveli armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Vidorin menestyselokuvien joukkoon kuuluvat "Kansikuvatyttö" (1944), "Suuri unelma" (1945), "Gilda" (1946), "Laulu ilman rakkautta" (1955), "Joutsen" (1956) ja "Jäähyväiset aseille" (1957). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Vidor oli neljästi naimisissa; kaksi viimeistä puolisoa olivat näyttelijättäret Karen Morley (vuosina 1932–1943) ja Evelyn Keyes (1943–1945). Hän kuoli sydänkohtaukseen Wienissä 58-vuotiaana.
Charles Shyer

Charles Richard Shyer (11. lokakuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 27. joulukuuta 2024 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen tunnetuimpia elokuvia ovat "Morsiamen isä" (1991) ja "Morsiamen isä 2" (1995). Lukuisten elokuvaohjauksiensa ohella hän teki töitä televisioon. Shyer oli vuonna 1981 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi käsikirjoituksellaan elokuvaan "Tyttö joka kävi intin" (1980).
Hänellä on kaksi tytärtä ohjaaja-tuottaja Nancy Meyersin kanssa.
Bloomington (Minnesota)

Bloomington on kaupunki Hennepinin piirikunnassa Minnesotan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2018 arvion mukaan kaupungissa asui 85 578 asukasta. Sen pinta-ala on 89,8 neliökilometriä. Bloomington on kasvanut kiinni naapurikaupunki Minneapolisiin, ja se on käytännössä kaksoiskaupunki Minneapolis-Saint Paulin lähiö.
Bloomingtonissa on Yhdysvaltojen suurin ostoskeskus, Mall of America. Siellä käy vuosittain 42 miljoonaa asiakasta.
Retussiruisku

Retussiruisku eli kynäruisku on pieni, ilmanpaineella toimiva ruisku, jolla voidaan suihkuttaa musteita, värejä tai hienojakoista maalia. Retussiruiskulla voidaan saada aikaan hyvin hienoja väriliukuja ja pehmeitä siirtymiä. Sitä käytetään muun muassa valokuvien retusointiin, maalauksiin sekä erilaisiin harrastustarkoituksiin. Retussiruisku on erittäin suosittu työväline pienoismallinrakennuksessa, koska sillä saadaan hyvin tasaisia pintoja sekä pehmeitä värirajoja, ja sillä voidaan myös simuloida kulumista ja rapautumista.
Retussiruiskun keksi vuonna 1879 Abner Peeler. Ensimmäinen nykyisenkaltainen retussiruisku tuli myyntiin vuonna 1893. Nykyisin suurin osa ruiskuista valmistetaan Japanissa. 
Retussiruisku toimii siten, että kompressorilla johdetaan ruiskuun korkealla paineella ilmaa. Ilmasuihku imee alipaineen avulla värin värisäiliöstä ja levittää sen ohuena sumuna kohteena olevalle pinnalle.
Retussiruiskumerkkejä ovat mm. Badger, Iwata ja Paasche sekä Richpen ja DeVilbiss.
Suomalaisia retussiruiskua käyttäviä kuvataiteilijoita ovat Markus Heikkerö ja Jaana Aalto. Muun muassa Simo Riikonen ja Jussi Säteri tekevät tällä tekniikalla tilaustöitä ajoneuvojen kylkiin.
Jaroslav Heyrovský

Jaroslav Heyrovský (20. joulukuuta 1890 – 27. maaliskuuta 1967) oli tšekkiläinen kemisti. Hän tuli tunnetuksi varsinkin polarografian alaa koskevasta työstään, ja hän sai Nobelin kemiapalkinnon vuonna 1959.
Heyrovský oli jo koulussa kiinnostunut fysiikasta, matematiikasta ja astronomiasta. Kemiaa ei tuolloin koulussa opetettu, mutta kun Sir William Ramsay sai Nobelin palkinnon jalokaasujen löytämisestä, Heyrovský päätti ryhtyä opiskelemaan fysikaalista kemiaa.
Hän meni Lontoon University Collegeen, jossa Ramsay opetti, valmistuttuaan Kaarlen yliopistosta Prahasta. Ensimmäisen maailmansodan hän työskenteli sotilassairaalassa kemistinä ja radiologina. Sodan jälkeen hän alkoi kehitellä uutta sähkökemian haaraa.
Polarografian keksimisen jälkeen hän perusti polarografisen koulun Kaarlen yliopistolle ja johti polarografista instituuttia Tšekkoslovakian tiedeakatemiassa. Prahasta muodostui uuden tieteenalan kansainvälinen keskus, ja se sai runsaasti käyttötarkoituksia lääketieteessä, elintarvikekemiassa ja ympäristönsuojelussa.
Heyrovský sai Nobelin palkinnan yli 30 vuotta löytönsä jälkeen, vuonna 1959. Hänen mennessään noutamaan palkintoa hänen perheensä oli jäätävä kotiin, koska Heyrovskýjen pelättiin loikkaavan maasta.
Heyrovskyn kraatteri Kuussa on nimetty Jaroslav Heyrovskýn mukaan.
Willich

Willich on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Düsseldorfin hallintopiiriin ja Viersenin piirikuntaan. Kaupunki sijaitsee Rhein-Ruhrin metropolialueella, lähellä Alankomaiden rajaa.
Kaupungin asukasluku oli 50 144 vuoden 2022 lopussa. Sen pinta-ala on 67,66 neliökilometriä. Vuonna 2011 kaupungin asukkaista 49,2 prosenttia oli katolisia ja 21,3 prosenttia evankelisia.
Nykyinen Willichin kaupunki perustettiin vuoden 1970 alueuudistuksen yhteydessä liittämällä yhteen paikkakunnat Willich, Anrath, Schiefbahn ja Neersen. Varhaisin maininta Willichistä kirjallisissa lähteissä on peräisin 1100-luvulta. Willichin tunnetuin nähtävyys on Neersenin linna eli Schloss Neersen, jossa järjestetään vuosittain Neersener Schlossfestspiele -tapahtuma.
Lingen

Lingen on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, luoteisessa Saksassa. Se sijaitsee Ems-joen varrella ja lähellä Alankomaiden rajaa. Kaupunkia rajaavat pohjoisessa Geeste ja Bawinkel, idässä Langen, Thuine ja Messingen; etelässä Lünne ja Emsbüren sekä lännessä Wietmarschen. Kaupunki on jaettu 12 kaupunginosaan (). 
Vuoden 2012 lopussa Lingenissä oli 51 832 asukasta. 
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta Lingenistä on peräisin vuodelta 975. Sille myönnettiin kaupunginoikeudet 1300-luvulla. Lingenin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa tori (), jonka laidalla sijaitsee 1500-luvulta peräisin oleva raatihuone. Kaupungin edustavimpiin kirkkorakennuksiin lukeutuu evankelis-luterilainen Kreuzkirche, joka on peräisin 1700-luvulta.
Lingenissä järjestetään joka vuosi isot kouluratsastuskilpailut.
Kirikou

Kirikou on ranskalainen animaatioelokuvasarja. Tarinat perustuvat senegalilaisiin kansansatuihin. Niiden ohjaajina toimivat Michel Ocelot ja Bénédicte Galup. Kirikousta on tehty myös kaksi kuvakirjaa. 
Sarjassa on ilmestynyt kaksi elokuvaa: "Kirikou ja paha noita" ("Kirikou et la sorcière," 1999); suomenkielisen version ohjaus Kari Tamminen ja "Kirikou ja viidakon eläimet" ("Kirikou et les bêtes sauvages", 2005). Suomenkielisinä ääninä olivat muun muassa Rinna Paatso ja Tapani Perttu.
Kirikou on afrikkalainen poika, joka asuu afrikkalaisessa kylässä. Hän pelastaa kylänsä vaaroilta aina kun niitä ilmaantuu. 
Kirikou ja viidakon eläimet.
"Kirikou ja viidakon eläimet" on jatko-osa, joka muodostuu neljästä erillisestä tarinasta. Ne käsittelevät vaikeitakin aiheita, kuten kuolemaa ja nälänhätää. Osa elokuvan tuotosta menee UNICEFille.
Ei pakopaikkaa

Ei pakopaikkaa ("Nowhere to Run") on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Sen ohjasi Robert Harmon, ja pääosissa ovat Jean-Claude Van Damme ja Rosanna Arquette. Elokuva on löyhästi uudelleenfilmatisointi 1950-luvun lännenelokuvasta "Etäisten laaksojen mies".
Juoni.
Sam Gilleniä syytetään murhasta, jota hän ei ole tehnyt. Sam ei voi hyväksyä tuomiotaan ja pakenee vankienkuljetusautosta. Hän päätyy pienelle maatilalle, jonka omistaa kaunis leski, Clydie Anderson. Sam rakastuu Clydieen ja hänestä tulee myös hyvä ystävä hänen poikansa kanssa. Samaan aikaan maakeinottelija Hale yrittää anastaa Clydien tilan kiinteistöbisnekseen, mutta Clydie ei suostu myymään. Tästä Hale suuttuu, eikä häntä enää estä mikään saadakseen Clydien maat itselleen.
Suomessa.
Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 23. heinäkuuta 1993. Sittemmin elokuvaa on esitetty kolmesti televisiossa. Ensimmäisen kerran elokuva nähtiin MTV3:lla 19. lokakuuta 1996. Toisen ja kolmannen kerran se esitettiin Nelosella 22. helmikuuta 1999 ja 23. kesäkuuta 2002.
Eteläntöyhtökuku

Eteläntöyhtökuku ("Coua verreauxi") on käkilintu. Lajin nimesi ranskalainen Alfred Grandidier 1867 maanmiehensä Jules Verreauxin kunniaksi. Uhanalaisuusluokitukseltaan laji on merkitty elinvoimaiseksi.
Koko ja ulkonäkö.
Pitkäpyrstöinen, päältä ruskeanharmaa, alta vaaleampi. Siivissä ja pyrstön kärjessä valkoista kirjailua.
Esiintyminen.
Laji elää vain Madagaskarin etelä- ja lounaisosissa ja on saaren kotoperäinen eläin. Sen kanta on vaarantunut puuhiilen teossa vaadittavien metsänhakkuiden seurauksena. Vain pieni osa kannasta elää suojelualueilla. Suotuisalla paikalla lajin kanta on runsas.
Elinympäristö.
Piikkipensaikot.
Ravinto.
Etupäässä pensaissa elävät selkärangattomat. Ruokailee myös maassa.
Kirikou ja paha noita

Kirikou ja paha noita () on vuonna 1998 valmistunut ranskalais-belgialais-luxemburgilainen piirrosanimaatio, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Michel Ocelot. Se kertoo vastasyntyneestä pojasta Kirikousta, joka pelastaa kylänsä ilkeältä noidalta Karabalta. Elokuva perustuu afrikkalaiseen kansantaruun. 
Elokuvan ensi-ilta oli Ranskassa 9. joulukuuta 1998 ja Suomessa 16. marraskuuta 2001. 
Juoni.
Pienessä afrikkalaisessa kylässä syntyy poika nimeltä Kirikou ainutlaatuisella tavalla. Hän ei ole tavallinen lapsi, vaan on erittäin määrätietoinen ja heti syntymänsä jälkeen hän osaa puhua ja kävellä. Kirikoun äiti kertoo tälle kuinka ilkeä noita on kuivattanut kylän lähteen, vienyt kullan ja syönyt kaikki kylän miehet lukuun ottamatta yhtä, Kirikoun enoa. Kirikou saa lähteen veden jälleen virtaamaan, sekä pelastaa kylän lapset kahteen kertaan noidan ansoista, jolloin häntä aletaan pitää sankarina. Kirikou päättää saattaa taisteluun lähtevän enonsa noidan luo ja pelastaa tämän huijaamalla noitaa. Kirikou palaa enonsa kanssa kylään ja saa kuulla isoisänsä asustavan vuorilla, noidan talon takana. Sinne hän joutuu kaivamaan tunnelin, sillä noita vartioi taloaan tarkasti. Kirikou löytää isoisänsä, joka kertoo noidan muuttaneen soturit taikakaluiksi, eikä syönyt heitä. Kirikou kuulee myös että noidan selkään on isketty myrkytetty oka, mikä teki hänestä pahan. Kirikou kaivautuu noidan taloon ja varastaa sekä piilottaa kullan, jonka noita ryöväsi kyläläisiltä. Noita lähtee etsimään kultaa, jolloin Kirikou hyppää hänen selkäänsä puusta ja vetää okan irti hänen selästään. Noita vapautuu kirouksesta ja muuttaa Kirikoun aikuiseksi, jolloin he rakastuvat tosiinsa. Kylän väki ei kuitenkaan enää tunnista Kirikouta tämän ollessa aikuinen ja he uhkaavat tappaa noidan. Kirikoun äiti kuitenkin saapuu ajoissa paikalle ja tunnistaa Kirikoun kasvoista. Silloin Kirikoun isoisä saapuu paikalle kirouksesta vapautuneiden sotureiden saattelemana. Lopuksi kylän väki juhlii Kirikouta.
Jakelukiista.
Elokuvan sisältämä luonnollinen alastomuus on herättänyt vastustusta joissakin elokuvan levittäjissä. Osa on vaatinut housujen piirtämistä alastomien poikien ja miesten vaatettamiseksi samoin kuin rintaliivien piirtämistä naisille. Michel Ocelot kieltäytyi tästä vedoten afrikkalaiseen kulttuuriin. Kiistan seurauksena elokuvaa ei julkaistu joissakin maissa kuin vasta neljä vuotta sen valmistumisen jälkeen.
Timecop

Timecop on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut tieteis-toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Peter Hyams ja pääosassa on Jean-Claude Van Damme. Elokuva pohjautuu Mike Richardsonin ja Mark Verheidenin tekemään Time Cop -sarjakuvaan.
Juoni.
Vuonna 1994 kehitettiin aikakone, jolla pystytään siirtymään ajassa taaksepäin. Aikamatkailun väärinkäyttöä estämään perustettiin erikoisryhmä, johon elokuvan päähenkilö Max Walker kuuluu. Hänen toimeenkuvaansa kuuluu "aikavarkaiden" kiinni saaminen. Eräänä iltana tuntemattomat miehet murtautuvat Walkerin kotiin ja tappavat hänen vaimonsa. Kymmenen vuotta kuluu ja Walker työskentelee edelleen erikoisryhmässä, mutta jotkut hänen ryhmästään ovat alkaneet itsekin tehdä aikavarkauksia. Yrittäessään pysäyttää heitä Walker pääsee suuren jutun jäljille, mikä johdattaa hänet senaattori Aaron McCombin luokse. Pian Walker huomaakin vaimonsa murhassa ja McCombissa monia yhtäläisyyksiä. Walker lähtee McCombin perään halki ajan, ja samalla hänellä on mahdollisuus korjata vuosien takaiset virheet.
Alfred Grandidier

Alfred Grandidier (20. joulukuuta 1836 – 13. syyskuuta 1921 Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Grandidier syntyi hyvin varakkaaseen sukuun. Veljensä Ernest Grandidierin (1833–1912) kanssa he osallistuivat tutkimusmatkalle, ja tutkivat erityisesti Andien, Perun, Chilen, Bolivian, Argentiinan ja Brasilian luontoa vuosina 1858 ja 1859. He keräsivät huomattavan kokoelman, jonka Ernest tutki ja luetteloi 1860.
1863 Grandidier matkusti Intiaan ja Ceylonille. Hänen tarkoituksenaan oli tutkia Tiibetin ylänköä, mutta kuumetautiin sairastuminen esti tämän aikeen. Hän matkusti Sansibarin saarelle toipumaan sairaudesta ja tutki saaren luontoa laatien joitakin tieteellisiä kirjoituksia. Sitten hän matkusti Réunionin saarelle, josta hän 1865 matkusti Madagaskarille. Hän tutki Madagaskarin luontoa varsin perusteellisesti useiden vuosien ajan, kulkien tuhansia kilometrejä sekä sisämaassa että rannikolla. Hänen muistiinpanojensa perusteella saaresta laadittiin kartta. 1870 hän palasi lopullisesti Ranskaan ja avioitui samana vuonna neiti Vergén kanssa.
Ranskassa hän ryhtyi kirjoittamaan laajaa teosta Madagaskarista, "L'Histoire politique, physique et naturelle de Madagascar". Teoksen laatimiseen osallistui myös muita kirjoittajia, kuten Alphonse Milne-Edwards ja Leon Vaillant. Valmistuessaan teoksessa oli 40 osaa, joista viimeiset julkaisi postuumisti Grandidierin poika Guillaume Grandidier.
Grandidier valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi 1885. Hän oli Ranskan maantieteellisen seuran puheenjohtaja 1901–1905.
Alfred Grandidier nimesi myös uusia lintulajeja, muun muassa eteläntöyhtökukun maanmiehensä Jules Verreaux'n kunniaksi.
Grandidierin työt vaikuttivat merkittävästi siihen, että Ranskan hallitus kiinnostui Madagaskarista ja että se liitettiin maan protektoraatiksi 1896.
Ranneluu

Ranneluut ("ossa carpi") muodostavat ranteen luisen osan, joka niveltyy yläpäästään värttinä- ja kyynärluuhun sekä alapäästään kämmenluihin.
Ranneluut ovat kahdessa rivissä. Ranneluiden proksimaalisen rivin luita ovat radiaalisesta ulnaariseen lueteltuina:
Distaalisen rivin luita ovat radiaalisesta ulnaariseen lueteltuina:
Ranneluiden lukumäärä vaihtelee eri eläinlajeilla. Ihmisellä ja sialla ovat kaikki kahdeksan ranneluuta, hevosella saattaa puuttua iso monikulmaluu, lihansyöjillä vene- ja puolikuuluu ovat fuusioituneet yhdeksi luuksi. Märehtijöiltä puuttuu veneluu, lisäksi puolikuu- ja kolmioluu ovat fuusioituneet.
Mopsos

Mopsos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri tietäjän nimi.
Mopsos, argonautti.
Mopsos oli Ampykoksen ja nymfi Khloriin poika, joka syntyi Thessaliassa. Hän oli Idmonin lisäksi toinen argonauttien joukossa olleista tietäjistä, joka oli saanut oppinsa Apollonilta. Mopsos osasi myös lintujen kielen. Hänen mainitaan osallistuneen muiden sankareiden joukossa Kalydonin metsästykseen.
Mopsoksen kerrotaan kuolleen Libyassa käärmeen puremaan astuessaan sen ensin sen hännän päälle. Käärme puolestaan oli saanut alkunsa gorgo Medeian irrotetusta päästä tippuneista veripisaroista Perseuksen lennettyä Pegasoksella alueen yli paluumatkallaan kohti kuningas Polydekteen hovia.
Mopsos, Manton ja Rhakioksen tai Apollon poika.
Mopsos oli Manton, Teiresiaan täyttären, ja joko Rhakioksen tai itse Apollonin poika. Hänet tunnettiin erityisesti toimistaan Amfilokhoksen hovissa, jossa hänen ja Kalkhaan, toisen tietäjän, välille muodostui kilpailutilanne. Amfilokhoksen kysyttyä menestystään tulevassa sodassa, Kalkhas ennusti suurta voittoa, kun taas Mopsos kertoi tuloksena olevan ainoastaan katkeria tappioita. Amfilokhos seurasi Kalkhaan neuvoa, mutta seuraukset olivat juuri sellaiset kuin Mopsos oli kertonut. Myöhemmin tietäjät joutuivat keskinäiseen kilpailuun taidoistaan. Kalkhaan kysymykseen eräässä viikunapuussa olevien viikunoiden lukumäärästä Mopsos vastasi niitä olevan 10 001, ja tämän todettiin laskemisen jälkeen olevan totta. Mopsos puolestaan asetti Kalkhaalle kysymyksen, kuinka monta porsasta eräs emakko odotti, ja Kalkhas vastasi niitä olevan kahdeksan. Mopsos korjasi niitä olevan yhdeksän, ne kaikki olisivat uroksia ja kertoi vielä niiden syntymähetken. Kun näin myös tapahtui, Kalkhas tappiostaan murtuneena kuoli. Strabon tosin kertoo yhdestä versiosta, jossa Kalkhaan kysymys ei olisi alun perinkään koskenut viikunapuuta vaan emakkoa, ja tämän lisäksi toisesta, jossa Kalkhaan kuolema olisi johtunut oraakkelin ennustuksesta, että tämä kuolisi, kun hän kohtaisi parempansa.
Myöhemmin Amfilokhos perusti Mopsoksen kanssa Malloksen kaupungin. Amfilokhos purjehti kuitenkin takaisin kotimaahansa Argokseen Mopsoksen jäädessä hallitsemaan perustettua kaupunkia. Hän palasi takaisin Mallokseen vaatien joko kuninkuutta tai ylipapin asemaa. Mopsos ei kuitenkaan halunnut luovuttaa asemaansa, jolloin seuranneessa taistelussa molemmat saivat surmansa, ja heidät haudattiin Magarsa-vuoren juurelle.
Tony Richardson

Cecil Antonio ”Tony” Richardson (5. kesäkuuta 1928 – 14. marraskuuta 1991) oli brittiläinen elokuva- ja teatteriohjaaja sekä elokuvatuottaja. Hänelle myönnettiin parhaan ohjauksen Oscar-palkinto (sekä parhaan elokuvan palkinto) vuonna 1963 elokuvasta "Tom Jones – hulivilihurmuri", ja hän oli myös Bafta-palkittu.
Richardson syntyi Shipleyssä, Yorkshiressa, ja oli vuosina 1962–1967 naimisissa näyttelijä Vanessa Redgraven kanssa. Parin tyttäret ovat Natasha ja Joely Richardson, jotka molemmat ovat tunnettuja näyttelijöitä.
Richardsonin läpimurto teatteriohjaajana oli John Osbornen näytelmän "Look Back in Anger" kantaesitysten ohjaukset ensin Lontoossa 1956 ja sitten New Yorkin Broadwayllä 1957. Myöhemmin hän ohjasi näytelmän vielä elokuvaksi "Nuori viha" (1959).
Richardsonin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1994 ensi-iltansa saanut "Sininen taivas". Biseksuaali Richardson kuoli AIDSin komplikaatioihin Los Angelesissa 14. marraskuuta 1991.
Wounded Knee (albumi)

Wounded Knee on Jukka Kuoppamäen keväällä 1973 julkaistu albumi, ja samalla ensimmäinen, jonka julkaisi hänen oma levy-yhtiönsä Satsanga Records. Kuoppamäen aikaisempiin albumeihin verrattuna "Wounded Knee" suuntautui entistä vahvemmin rockiin päin. Lisäksi levy sisältää poppia ja iskelmää, jota Kuoppamäki ja taustayhtye Castanja rockin lisäksi esittivät tanssilavoilla. Uusia kappaleita harjoiteltiin keikoilla, minkä jälkeen ne äänitettiin studiossa. Levyn jakelusta vastasi Love Records.
Äänitys.
Albumi äänitettiin kolmen yön aikana, 26. – 28. maaliskuuta 1973 Microvox-studiolla Lahdessa. Nauhoitukset jouduttiin tekemään öisin, sillä äänittäjä Pekka Nurmikalliolla oli myös päivätyö. "Wounded Knee" on myös Kuoppamäen ensimmäinen albumi, joka on äänitetty kokonaan pienessä Microvoxin kellaristudiossa. Taustayhtye Castanjan Kari Hillon mukaan studion laatu oli kelvollinen, mutta ensimmäisten levyjen kohdalla kuunteluolosuhteet olivat haastavat, sillä erityisesti levyjen ylä-äänet kuulostivat täysin erilaisilta kuin miltä niiden studiossa oli kuviteltu kuulostavan.&lt;ref name="Kuoppamäki/91–92"&gt;Kuoppamäki: s. 91–92&lt;/ref&gt;
Sisältö.
Nimikappale ”Wounded Knee” käsittelee ajankohtaista Wounded Kneen valloitusta, kappaleet ”Aniara”, ”Hän” ja ”Nadja” puolestaan Kuoppamäen esoteerisia harrastuksia. ”Onnen maa” sijoittui vuonna 1973 Suomen euroviisukarsinnassa sijalle kuusi. Itse albumi ylsi Suomessa listan sijalle 20. Se oli listalla viiden viikon ajan.
Kappaleet.
A-puoli
B-puoli
Mikko Haukkala

Mikko Leo Johannes Haukkala (s. 22. kesäkuuta 1985 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija, joka teki heinäkuussa 2021 loppukauden kattavan sopimuksen Hyvinkään Tahkon kanssa. Haukkala on valittu neljästi Itä-Länsi-otteluun. Kaudeksi 2020 Haukkala siirtyi JymyJusseista Manse PP:hen Hänen aikaisempia seurojaan ovat olleet Koskenkorvan Urheilijat, Nurmon Jymy, Vimpelin Veto Seinäjoen JymyJussit ja Manse PP. Haukkalan kasvattajaseura on Ylihärmän Junkkarit. Superpesiksessä hän on pelannut vuodesta 2007.
Libitina

Libitina oli roomalainen hautajaisten ja vainajien jumalatar. Hän valvoi vainajille tehtyjä kunnianosoituksia. Libitinalla oli temppelit Esquilinus- ja Aventinus-kukkuloilla, joista hautausurakoitsijat ("libitinarii") saivat lainata ruumispaareja ja muita hautajaismenoissa tarvittavia välineitä. Amfiteatterin portti, jonka kautta kuolleet gladiaattorit kannettiin ulos, oli nimeltään "Porta Libitinensis". Runoudessa Libitina oli kuoleman metafora.
Valentín Ferraz

Valentín Ferraz y Barrau (14. helmikuuta 1792 Anciles – 31. elokuuta 1866 Madrid) oli espanjalainen sotilas, poliitikko ja Espanjan pääministeri. Hän oli virassa 12.–28. elokuuta 1840 ja ehti toimia siinä vain 17 päivää.
Hän kuului sukuun, jossa oli sotilaita, poliitikkoja ja juristeja. Valentín Ferraz aloitti sotilasuransa 16-vuotiaana. Vuonna 1816 hänet lähetettiin ratsuväen mukana Peruun. Hän vietti vuosia Etelä-Amerikassa ja sai ratsuväen korkeimman kunniamerkin. Vuonna 1825 Ferraz palasi Espanjaan ja pääsi useisiin julkisiin virkoihin kenraali Baldomero Esparteron tuella: hän oli Madridin pormestari, Huescan kuvernööri ja puolustusministeri. Maria Kristiinan sijaishallitsijakauden viimeisinä viikkoina Ferraz toimi ministerineuvoston puheenjohtajana.
3G-verkot Suomessa

3G-verkot Suomessa muodostuivat toimiluvan saaneiden kolmen teleoperaattorin Elisan, DNA:n ja Telian ylläpitämistä kolmannen sukupolven UMTS-verkoista. Näiden lisäksi Ålcom Ahvenanmaalla on ylläpitänyt 3G-verkkoa maakunnan itsehallinnon periaatteiden mukaisesti.
UMTS-verkot otettiin Suomessa käyttöön vuonna 2004, ja ne kattoivat aluksi vain pääkaupunkiseudun ja suuret kaupungit. Verkot suljettiin vuoden 2024 loppuun mennessä, jolloin niiden taajuudet saatiin muiden teknologioiden käyttöön. Kuitenkin Ahvenanmaalla Ålcom on jatkanut 3G-verkkojen ylläpitoa.
Yleisimmin tunnetun 3G:n määritelmän on luonut ITU-T. Myös 3GPP on osallistunut standardisointityöhön määrittelemällä alkuperäisen 3G UMTS:in. Kolmannen sukupolven matkapuhelinverkoille on ominaista esimerkiksi mahdollisuus videopuheluihin ja vähintään 384 kbit/s -tiedonsiirtonopeus verkosta päätelaitteeseen. 3G-verkko-operaattoreilla on myös WCDMA:ta nopeampi tiedonsiirtojärjestelmä, HSPA, jolla päästään teoriassa jo lähelle kiinteiden laajakaistayhteyksien nopeuksia. Todellinen siirtonopeus voi olla usein vain 70–80 % nimellisestä kaikilla operaattoreilla.
Suomessa UMTS-verkot käyttivät 900 MHz:n ja 2 100 MHz:n taajuuksia. Alhaisempi taajuus mahdollisti laajan peittoalueen harvemmilla tukiasemilla, korkeampi taajuus suuremman kapasiteetin taajamissa.
Suomessa ei käyty 3G-toimilupien avointa huutokauppaa monien muiden maiden, kuten Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan tapaan.
Matkapuhelintekniikka.
Suomessa matkapuhelinten penetraatio on 109 % väestöstä, mikä merkitsee kypsää markkinaa yleensä GSM-matkapuhelinten osalta. Keväällä 2007 oli kaikista matkapuhelimista 700 000 3G-puhelimia. Liikenne- ja viestintäministeriö salli kytkykaupan 3G-puhelinten osalta, jotta kalliina pidettyjen 3G-puhelinten myynti lisääntyisi ja jotta muodostuisi markkina 3G-matkapuhelinpalveluille. Keväällä ja kesällä 2007 halpenivat yksinkertaisimmat 3G-puhelimet 100–250 euron hintaisiksi, minkä vuoksi omistusleasingin kaltainen 12 kuukauden tai 24 kuukauden kytkykauppa menetti osittain merkitystään ja laitteiden hinnan sijasta ratkaisevaksi tekijäksi muodostui teleoperaattoreiden tukiasemien levinneisyys ja niiden verkkojen laajentaminen.
3G:tä tiedonsiirroltaan nopeampaa tekniikkaa, HSDPA-tekniikkaa kutsuttiin kaupallisesti markkinoinnissa Super-3G:ksi tai 3,5G:ksi.
Alasajo.
DNA, Elisa ja Telia sulkivat 3G-verkkonsa vaiheittain vuoden 2024 loppuun mennessä ja siirsivät 3G-taajuudet 4G:n, 5G:n ja muiden tekniikoiden käyttöön. Elisa kertoi 3G-verkon sulkemisesta maaliskuussa 2020, Telia helmikuussa 2021 ja DNA elokuussa 2021. Elisan viimeinen 3G-tukiasema suljettiin joulukuussa 2023, DNA:n tammikuussa 2024 ja Telian lokakuussa 2024. DNA:n ja Telian omistaman Suomen Yhteisverkkojen viimeinen 3G-tukiasema suljettiin syksyllä 2024.
Samsung SGH-i600

Samsung SGH-i600 on Samsungin valmistama 3G-sukupolven älypuhelin, jossa on 3G:n lisäksi myös HSDPA ja WLAN. Se julkaistiin joulukuussa 2006.
Ominaisuuksia.
Käyttöjärjestelmä.
Matkapuhelimessa on QWERTY-näppäimistö. Suomessa myös skandinaavinen. Laite käyttää Windows Mobile 5.0 -käyttöjärjestelmää, myös 6.0:aa.
Tyttö tuli

Tyttö tuli on laulaja Irwin Goodmanin vuonna 1978 julkaistu albumi. Albumi julkaistiin vuonna 2001 CD-versiona. Albumin suurimmiksi hiteiksi nousivat nimikappale ”Tyttö tuli” ja ”Suruton nuoruusaika”.
Vexi Salmi oli edellisvuonna 1977 lähtenyt Finnlevystä ja perustanut oman Levytuottajat-yhtiönsä, johon hän veti aiemmin Finnlevylle levyttäneet Irwin Goodmanin, Hannen, Kai Hyttisen ja Gulliverin. Kaikki nämä tekivät ensimmäiset levynsä uudelle yhtiölle vuoden 1978 aikana. "Tyttö tuli" oli Levytuottajien järjestyksessä kuudes julkaistu albumi.
Eevi

Eevi on suomalainen naisen etunimi. Se on Eeva-nimen mukaelma, joka on ollut käytössä 1870-luvulta lähtien. Almanakassa se on ollut vuodesta 1964 lähtien, ja Eevin nimipäivä on samoin kuin Eevankin 24. joulukuuta, jouluaattona. Ortodoksien keskuudessa Eevi on kuitenkin käsitetty lyhentymäksi kreikkalais­peräisestä nimestä Paraskeva, joka merkitsee perjantaita ja tarkoittaa alkujaan "valmistuspäivää".
Nimi Eevi on käytössä myös Virossa. Monissa maissa esiintyy vastaava nimi Evi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietovirasto tietojen mukaan ollut 6976 Eevi- ja 909 Evi-nimistä naista. Lisäksi molemmat nimet on annettu muutamalle pojallekin.
Jo Van Fleet

Catherine Josephine ”Jo” Van Fleet (29. joulukuuta 1915 Oakland, Kalifornia – 10. kesäkuuta 1996 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä joka näytteli usein itseään vanhempien vahvojen naisten rooleja.
Van Fleet syntyi Oaklandissa, Kaliforniassa. Hän voitti vuonna 1954 Tony-palkinnon vaativasta roolistaan Horton Footen näytelmässä "The Trip to Bountiful" ("Matka unelmiin").
Van Fleet sai jo ensimmäisellä elokuvaroolillaan ("Eedenistä itään", 1955) Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon. Kyseinen rooli on tulevista tunnetuista elokuvista huolimatta yhä hänen uransa kohokohtia; hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella osoitteessa 7010 Hollywood Boulevard.
William Bales oli Jo Van Fleetin aviomies vuodesta 1946 kuolemaansa vuonna 1990. Parilla oli poika Michael. Näyttelijätär kuoli Queensissa 80-vuotiaana.
Monique Coleman

Monique Adrienne Coleman (s. 13. marraskuuta 1980 Orangeburg, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan mm. "High School Musical" -elokuvista. Hän on myös vieraillut muutamassa jaksossa sarjassa "Zackin ja Codyn viiden tähden elämää".
Keizō Obuchi

Keizō Obuchi (, ) oli japanilainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1998–2000. Obuchi aloitti poliittisen uransa 26-vuotiaana ja oli kaikkien aikojen nuorin Japanin alahuoneeseen valittu henkilö vuonna 1963. Ministeriksi hän nousi ensimmäistä kertaa vuonna 1979 ja nousi vähitellen korkeampiin tehtäviin Liberaalidemokraattisessa puolueessa 1990-luvulla. Obuchi toimi ulkoministerinä ennen valintaansa pääministeriksi.
BBC kutsui Obuchia muistokirjoituksessaan ”japanilaisen poliitikon arkkityypiksi”. Hänellä oli terävän neuvottelijan ja konsensuksen rakentajan maine, mutta hänen julkisuuskuvansa oli valju ja varovainen, joten hän sai lempinimen ”herra Tavallinen”. Hänen täytyi pääministerinä auttaa Japanin taloutta toipumaan 1990-luvun lamasta ja esitellä maan kaikkien aikojen suurin talouden tukipaketti.
Obuchin poliittinen ura päättyi aivoverenkiertohäiriöön 1. huhtikuuta 2000. Hän vajosi koomaan ja joutui luovuttamaan pääministerin valtuudet Yoshirō Morille 5. huhtikuuta. Obuchi menehtyi kuukautta myöhemmin sairaalassa.
Granulaatti

Granulaatti (eng. "granule", "resin pellet" tai "nurdle") eli muoviryyni on raemaiseen muotoon saatettua materiaalia, jota käytetään kestomuovituotteiden valmistuksessa. Muovimateriaalin valmistajan tekemät granulaattirakeet ovat halkaisijaltaan noin 2–5 millimetriä. Ruiskuvalukoneen tai suulakepuristuskoneen sulatus- ja pursotusruuvissa granulaatit sulavat. Muovituotetehtaassa jauhetaan hylkykappaleista hyvin paljon granulaattia kooltaan muistuttavaa jauhetta, joka palautetaan muovimateriaalin kiertoon joko sellaisenaan tai granulaattiin sekoitettuna. Muovituotetehtaassa saatetaan granulaattien joukkoon sekoittaa myös väriainetta masterbatch-muodossa.
Muovituotevalmistajille granulaattina oleva muovimateriaali toimitetaan säkeissä tai suuremmille kuluttajille konteissa. Ruiskuvalu- tai suulakepuristuskoneilla on pieni siilomainen säiliö ruuvin päällä, johon granulaatteja voi kaataa, mutta yleisimmin granulaatteja siirretään tai pumpataan tarpeen mukaan automaattisesti ruuvikuljettimilla ja putkissa ilmavirran mukana.
Samuel Vincent

Samuel Vincent Khouth (s. 5. lokakuuta 1971 North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka on tehnyt ääninäyttelyä animaatiosarjassa "Ed, Edd n Eddy".
Ura.
Kuten monet kanadalaiset ääninäyttelijät myös Vincent on työskennellyt Ocean Group -yhtiössä, joka dubbaa usein japanilaisia animesarjoja. Dubbaamisen lisäksi hän on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja 1990-luvulta asti ja tehnyt myös satunnaisia esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten "Viinitila Falcon Crest", "Cagney &amp; Lacey", "Baywatch" ja "Da Vincin murhatutkimukset". Hän ääninäytteli myös Flim-yksisarvistaMy Little Pony -animaatiosarjan jaksossa "The Super Speedy Cider Squeezy 6000".
Hänen veljensä on näyttelijä Gabe Khouth, joka tekee myös äänirooleja animaatioihin.
LudoCraft

LudoCraft Oy on vuonna 2006 perustettu ohjelmistoja suunnitteleva ja valmistava yritys. Yhtiö toimi Oulun yliopiston Tietojenkäsittelytieteiden laitoksen pelitutkimusyksikkönä vuodet 1994–2006, kunnes se muutettiin osakeyhtiöksi. 
Kokeellisena tutkimusyksikkönä LudoCraft tuli tunnetuksi "AirBuccaneers"-modistaan, jossa merirosvolaivojen kaltaiset kuumailmapallot ottavat yhteen muinaissuomalaisessa miljöössä. Modi valittiin kolmanneksi parhaaksi peliksi kansainvälisessä Make Something Unreal -kilpailussa vuonna 2005; saman kilpailun oppilaitossarjassa se valittiin toiselle sijalle. Vuonna 2006 LudoCraft pääsi surrealistisella "Dragonfly Variations" -modillaan Independent Games Festivaalin pelimodauskilpailun viiden finalistin joukkoon ja vuonna 2007 se voitti "Spawns of Deflebub" -modillaan festivaalin Best Other Mod -kategorian.
Tunnettuja LudoCraftin pelejä ja modeja.
AirBuccaneers (2004).
"AirBuccaneerissa" tykeillä ja miinoilla varustettujen kuumailmapallojen kanssa lentävät muinaissuomalaiset talonpojat ottavat metsärosvojen kanssa yhteen. Modin miljöö perustuu suomalaiseen mytologiaan ja nimistöön. Pelaaminen perustuu kahteen joukkueeseen, joista molemmilla voi olla useampi pallo ja niissä usean henkilön muodostama miehistö. Kapteenin lisäksi miehistönä pallossa voi olla tykin lataaja, suuntaaja, laukaisija sekä useita puolustajia ja tähystäjiä. Päämääränä on pudottaa vastustajan kuumailmapallot.
"AirBuccaneers" julkaistiin Windowsille Steam-palvelussa joulukuussa 2012. Peli laitettiin ilmaisjakeluun joulukuussa 2014.
"PC Gamer" antoi pelille arvosanan 80/100 ja IGN 7,5/10.
Snellman-peli (2006).
"Snellman-peli" on vuoteen 1822 sijoittuva, Oulun keskustan ja triviaalikoulut sisältävä virtuaaliympäristö, jossa pelaaja asettuu nuoren J. V. Snellmanin rooliin. Pelin kohderyhmänä on 7–15-vuotiaat nuoret, ja sen on tarkoitus toimia historiallisena oppimisympäristönä, jonka avulla välitetään tietoa J. V. Snellmanista. Peli oli osa J. V. Snellman 200 vuotta -juhlahanketta.
Dragonfly Variations (2006).
"Dragonfly Variations" on surrealistinen "Unreal Tournament 2004" -modi, jossa sudenkorennot ottavat yhteen sirkkojen kanssa. Peli on parhaimmillaan 6–12 pelaajan ryhmässä pelattuna, ja se perustuu taktikointiin, jossa yritetään saada omat ja vastustajan pelaajat liikkumaan itselle parhaisiin paikkoihin.
Spawns of Deflebub (2006).
"Spawns of Deflebub" on "Unreal Tournament 2004" -moninpelimodi, joka yhdistää elementtejä polttopallosta, flipperistä, biljardista ja Cthulhu-satiirista. Pelaajalle haaste tulee kyvystä hahmottaa oikeita kulmia nopeasti, liikkua strategisesti oikeisiin paikkoihin ja toiminnan ajoituksesta.
Iron Sky.
Ludocraft tekee pelin elokuvasta "Iron Sky" yhdessä Igiosin kanssa.
Mehmed Uzun

Mehmed Uzun (1953 Siverek, Turkki – 11. lokakuuta 2007 Diyarbakır, Turkki) oli turkkilais-ruotsalainen kurdikirjailija. Uzun kirjoitti useita kirjoja kurdin, turkin ja ruotsin kielellä. Hän kuului modernin kurdikirjallisuuden johtavimpiin hahmoihin.
Uzun joutui pakenemaan vuonna 1977 Ruotsiin, kun hänet tuomittiin vankilaan separatistina toimittuaan kurdilehti "Rizgazin" toimituspäällikkönä. Kurdinkielen käyttö oli vielä tuolloin kiellettyä Turkissa. Tämän pannan Turkin hallitus kumosi vasta vuonna 1990. Vielä tämänkin jälkeen kurdinkielellä ei saanut opetusta ja Uzun sai uudestaan separatistisyytteet vuonna 2000 vaadittuaan kurdinkielistä opetusta. Hän ei ollut kuitenkaan suosittu kurdiradikaalienkaan keskuudessa, sillä hän kritisoi usein kapinallisten väkivallan käyttöä.
Pakolaisaikanaan Uzunista tuli Ruotsin kansalainen. Hän vietti Ruotsissa yhteensä 28 vuotta elämästään. Turkkiin Uzun palasi vasta vuonna 2005 sairastuttuaan vatsasyöpään. Uzun kuoli 11. lokakuuta 2007.
Uzun oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Aki Hyryläinen

Aki-Mikael Hyryläinen (s. 17. huhtikuuta 1968 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hyryläinen on toiminut myös valmentajana.
Pelaajaura.
Suurimman osan pelaajaurastaan Hyryläinen edusti Helsingin Jalkapalloklubia, jossa hän voitti kaksi kertaa sekä Suomen mestaruuden että Suomen Cupin. Ensiesityksensä liigassa hän teki HJK:ssa 1989. Hyryläinen pelasi myös ulkomailla ammattilaisena. Kaudella 1993–94 hän edusti belgialaista Eendracht Aalstia. Hyryläinen palasi sieltä jälleen HJK:iin. Talvella 1995 Hyryläinen oli lähellä siirtoa Englantiin Valioliigan QPR:iin. Siirto kuitenkin kariutui maajoukkuematkalla tulleeseen jalkavammaan. Vuonna 1997 Hyryläinen siirtyi FC Kööpenhaminaan, jossa hän oli voittamassa Tanskan Cupia. Hän edusti Tanskassa myös Viborg FF:ää ja Fremad Amageria. Vuonna 1999 Hyryläinen palasi Suomeen, tällä kertaa HJK:n paikalliskilpailija FC Jokereihin, jossa hän voitti Suomen Cupin 1999. Hänen uransa päättyi jalkavammaan 2001.
Suomen maajoukkueessa Hyryläinen pelasi 25 ottelussa tehden yhden maalin.
Valmennusura.
Valmentajana Hyryläinen on toiminut kaudella 2001 Jokerien apuvalmentajana tuolloisen päävalmentaja Jan Eversen potkujen jälkeen. Tämän jälkeen hän on valmentanut myös HJK:n A-junioreita. Syyskuussa 2007 Hyryläinen nousi HJK:n päävalmentajaksi, kun Keith Armstrong erotettiin tehtävästä. Hyryläinen ehti toimia tehtävässään kuitenkin vain runsaan kuukauden, sillä alun perin kaudeksi 2008 HJK:n päävalmentajaksi pestattu Antti Muurinen saapui seuraan FC Lahdesta jo loppukaudeksi 2007. Hyryläinen ei Muurisen siirtymisen jälkeen jatkanut enää HJK:n valmennusryhmässä.
Jalkapallouran jälkeen.
Hyryläinen valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 2005 pääaineenaan Suomen ja Pohjoismaiden historia. Hän on työskennellyt vuodesta 2012 lähtien konsulttijohtajana Mercuri Urvalissa, jossa hän työskenteli konsulttina vuosina 2006–2012. Hyryläinen on kuulunut HJK ry:n hallitukseen vuodesta 2001 ja HJK Oy:n hallitukseen vuodesta 2009.
Aki Hyryläisen poika Luka Hyryläinen on jalkapalloilija.
Yttriumoksidi

Yttriumoksidi Y2O3 on yttriumin oksidi. Se on eniten käytetty yttriumyhdiste ja sitä on käytetty etenkin television kuvaputkien punaisten loisteaineiden valmistukseen. Siitä voidaan valmistaa myös yttriumrautagranaattia (YIG), jota käytetään mikroaaltoalueen suodattimissa. Yttriumoksidista on myös valmistettu korkean lämpötilan suprajohteita.
Yttriumoksidin moolimassa on 225,81 g/mol, tiheys 5,01 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1314-36-9.