tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petter Gustaf Idman

Petter Gustaf Idman (6. maaliskuuta 1796 Pietarsaari – 27. tammikuuta 1856 Pietarsaari) oli suomalainen merikapteeni. Hän toimi parkki "Herculeksen" päällikkönä sen purjehtiessa ensimmäisenä suomalaisaluksena maailman ympäri vuosina 1844–1847. Hän oli myös ensimmäinen suomalainen ”kaphoornari” eli Kap Hornin niemen ympäri purjehtinut kapteeni.
Petter Gustaf Idman kuului suomalaisen Idmanin säätyläissuvun pietarsaarelaiseen haaraan, jossa oli useita merikapteeneja. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni ja Pietarsaaren raatimies Johan Israel Idman sekä Anna Sofia Hamberg. Idman kävi Turun katedraalikoulua vuosina 1810–1813, ja valmistuttuaan ylioppilaaksi hän opiskeli Turun akatemiassa vuosina 1813–1814, kunnes lähti merille. Tultuaan merikapteeniksi Idman purjehti vuosina 1820–1824 ensimmäisen kerran Kap Hornin ympäri kuljettaessaan lastia Brasilian Rio de Janeirosta Chilen Valparaísoon ruotsalaisen laivanvarustajan Niklas Lindskogin omistamalla purjelaiva "Ophirilla".
Vuosina 1844–1847 Idman purjehti maailman ympäri parkki "Herculeksella", jonka omisti Lindskogin pietarsaarelainen serkku, kauppaneuvos Peter Malm. "Hercules" lähti matkaan Pietarsaaresta lokakuussa 1844 ja purjehti aluksi terva- ja puutavaralastissa Ranskan Marseilleen, jossa lasti myytiin joulukuussa 1844. Huhtikuussa 1845 Idman purjehti Marseillesta Mustallemerelle Odessaan, josta hän kuljetti rautakuulia, talia, nahkoja ja yrttejä sisältäneen lastin Englantiin Plymouthiin ja Lontooseen. Seuraava etappi oli ruutilastin kuljettaminen Lontoosta Rio de Janeiroon, johon "Hercules" saapui jouluaattona 1845. Hankittuaan uuden lastin Riosta ja Paranaguásta Idman purjehti huhti–kesäkuussa 1846 Valparaísoon. "Hercules" kiersi tällöin Kap Hornin ensimmäisenä suomalaisaluksena. Valparaísosta Idman purjehti Perun Callaoon, josta hän otti kuljetettavakseen Ranskan hallituksen diplomaattista kirjeenvaihtoa. Syyskuun 1846 ja tammikuun 1847 välisenä aikana hän ylitti Tyynenmeren Tahitin kautta Bataviaan Jaavalle. Sieltä hän toi lopuksi melko vaatimattoman lastin arrakkia, tupakkaa ja riisiä Rotterdamiin Hollantiin, johon saavuttiin elokuussa 1847. Rotterdamista "Hercules" palasi syksyllä 1847 Pietarsaareen.
Idmanin puoliso oli Johanna Gustava Holmberg.
Kalliolammi

Kalliolammi tarkoittaa järveä :
tai variaationa
Pieninä paloina (albumi)

Pieninä paloina on Vando Suvannon kuudes albumi, joka ilmestyi syksyllä 2019. Musiikki on soitettu pääosin akustisin instrumentein.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt Vando Suvanto, paitsi Liidellen (säv. Vando Suvanto ja Karla Suvanto). Sanoitukset Vando Suvanto, paitsi Kusipää Vando Suvanto ja Matti Wallenius Sovitukset Vando Suvanto ja Matti Wallenius.
Usvasyntyinen

Usvasyntyinen () on yhdysvaltalaisen Brandon Sandersonin kirjoittama fantasiakirjasarja. Alkuperäinen sarja sisältää kirjat "Viimeinen valtakunta" (uusissa painoksissa vain "Usvasyntyinen)", "Ylenemisen kaivo" ja "Ajan sankari". Ne julkaistiin alkuperäiskielellä Tor Booksin kustantamana vuosina 2006-2008 ja suomeksi Jalavan kustantamana vuosina 2017-2018.
"Wax &amp; Wayne" -sarja sijoittuu 300 vuotta edellisen sarjan jälkeen ja sisältää kirjat "Lain pyörteissä", "Omat varjot sekä" vielä suomentamattomat "The Bands of Morning" ja "The Lost Metal".
Sanderson kirjoittaa parhaillaan "Ghostbloods"-sarjaa, joka tulee sijoittumaan 50 vuotta "Wax &amp; Wayne" -sarjan jälkeen.
Miikka Laiho

Miikka Laiho (s. 3. huhtikuuta 1991 Raisio) on suomalainen entinen pikajuoksija, joka edusti Raision Kuulaa.
Laiho saavutti vuoden 2010 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 400 metrin juoksussa.
Léon Cogniet

Léon Cogniet (29. elokuuta 1794 Pariisi – 20. marraskuuta 1880 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Cogniet aloitti taideopiskelunsa vuonna 1812 opettajanaan Pierre-Narcisse Guérin. Myös hänen sisarensa Marie Amélie Cogniet oli taidemaalari. 
Cognietille myönnettiin vuonna 1817 stipendi maalauksestaan "Castor ja Pollux pelastavat Helenan". Stipendin turvin hän siirtyi Romaan missä vietti viisi seuraavaa vuotta. Vuonna 1827 Cogniet maalasi Pyhän Tapanin elämästä kertovia muraaleja Saint-Nicholas-des-Champsin kirkkoon. Häneltä tilattiin sarja maalauksia jotka kertoivat Napoleonin sotaretkestä Egyptiin. Niitä hän maalasi Louvren kattoon vuodet 1833–1835.
Vuosina 1840–1860 Cogniet opetti maalaustaidetta naisille yhdessä sisarensa kanssa. Hän solmi avioliiton oppilaansa Catherine Caroline Thévinin kanssa. Vuoden 1843 jälkeen hän keskittyi lähes pelkästään opettamiseen, maalaten silloin tällöin jonkun muotokuvan. Maalaamisen hän lopetti kokonaan vuonna 1855.
Onnettoman sattuman vuoksi Cognietin välit katkesivat aikaisemman hyvän ystävän, Eugène Delacroix´n kanssa. Kumpikin oli tehnyt maalauksen vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksesta ja vuoden 1831 Pariisin Salongissa maalaukset ripustettiin vieretysten. Herrat pitivät tätä vihamielisenä tekona, johon toinen oli toisensa mielestä syyllinen, eivätkä enää puhuneet toisilleen.
Cogniet teki pitkän uran opettajana. Vuonna 1831 hän opetti muotoilua Lycée Louis Le-Grandissa ja École Polytechniquesa vuodet 1847–1861. Vuonna 1861 hänet nimitettiin École des Beaux-Artsin professoriksi mitä virkaa hän hoiti vuoteen 1863 asti jolloin jäi eläkkeelle. Nykyään hänet muistetaan erityisesti opetustyöstään, hänellä oli yli sata oppilasta, joista lähes kaikista tuli kuuluisia taiteilijoita.
Eläköitymisestä jälkeen Cogniet opetti vielä jonkin aikaa yksityisoppilaitaan, kunnes luopui siitäkin. Kuollessan hän oli lähes unohdettu.
Sami Vartiainen (yleisurheilija)

Sami Vartiainen (s. 12. elokuuta 1986) on suomalainen pikajuoksija, joka edusti Polvijärven Vauhtia.
Vartiainen saavutti vuoden 2010 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 200 metrin juoksussa.
Keskustori (Seinäjoki)

Keskustori on aukio Seinäjoen keskustassa. Se sijaitsee Keskuskadun ja Kalevankadun välisellä alueella siten, että Koulukatu kulkee torin halki. Keskustori rakennettiin 2010-luvun lopulla merkittäviltä osiltaan uudelleen. Aukion alle kaivettiin pysäköintihalli, minkä teossa torin länsilaidan suojeltu Vaasantalo oli vaarassa sortua. Aukion laidoille tuli myös uusia rakennuksia, joiden tieltä entisiä purettiin pois. Aikaisemmin Koulukatu oli moottoriajoneuvoliikenteen käytössä, mutta keväällä 2019 valmistuneessa remontissa Keskustori muutettiin kokonaan jalankulkualueeksi. Samalla torin laidalle rakennettiin paviljonkimainen kahvila. Toria on kutsuttu myös nimellä ”Vekseliaukio” johtuen sen laidalla sijaitsevista lukuisista pankkirakennuksista.
Kfar Yona

Kfar Yona () on kaupunki Israelin Keski-Israelin hallintoalueella. Kaupunki on perustettu vuonna 1932 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 060.
Maantiede.
Kfar Yona sijaitsee Keski-Israelissa noin seitsemän kilometrin päässä Netanyan kaupungista itään.
Historia.
Kfar Yona perustettiin vuonna 1932. Sen ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia maanviljelijöitä Ness Zionasta. Nimensä paikka sai belgialaisen sionisti Jean (Yona) Fischerin mukaan, jonka säätiö rahoitti kylän perustamisen. Kylän ensimmäiset asukkaat perustivat sitrushedelmäpuutarhoja ja toisen maailmansodan jälkeen paikalle kehittyi myös teollisuutta. Kfar Yona kasvoi etenkin Israelin itsenäistymistä vuonna 1948 seuranneiden siirtolaisvirtojen myötä. Kaupungin vieressä oli "Shevut Am"-niminen siirtolaisten väliaikainen asutusleiri, jonka asukkaat saivat ajan myötä asuntoja Kfar Yonasta.
Väestö.
Kfar Yonan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 060. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 10 900 ja vuonna 1968 2 650.
Mikko Laiho (pikajuoksija)

Mikko Laiho (s. 20. helmikuuta 1993) on suomalainen entinen pikajuoksija, joka edusti Tampereen Pyrintöä.
Laiho saavutti vuoden 2011 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa hopeaa 200 metrin juoksussa.
Aßlar

Aßlar on kaupunki Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Frankfurt am Mainista pohjoiseen.
Maantiede.
Aßlar sijaitsee Hessenin länsiosassa. Kantakaupunki ja Werdorfin kaupunginosa sijaitsevat 55-kilometrisen Dilljoen laaksossa. Dill laskee Lahnin ja Reinin kautta Pohjanmereen. Lahn-Dill-piirin pääkaupunki Wetzlar sijaitsee viitisen kilometriä Aßlarista kaakkoon. Kaupungit ovat kasvaneet toisiinsa kiinni. Aßlarin länsipuolella on Westerwaldin ylänkömaa.
Aßlarin kaupunginosat ovat Aßlar (ml. Klein-Altenstädten), Bechlingen, Berghausen, Bermoll, Oberlemp ja Werdorf.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Aßlarista on vuosilta 782 ja 783 Lorschin koodeksissa. Paikkakunta teollistui ennen ensimmäistä maailmansotaa ja sen väkiluku kasvoi noin viiteen tuhanteen. Vuonna 1971 alueella tehtiin useita kuntaliitoksia. Aßlaria ympäröineistä maalaiskunnista tuli Aßlarin osa-alueita. Vuonna 1977 Aßlariin liitettiin Werdorf. Seuraavana vuonna Aßlarille myönnettiin kaupunkioikeudet.
Rautamalmi avitti Aßlarin kehittymistä. Malmikaivoksesta on maininta jo 1300-luvulta. Luonnonrikkauksista jalostettiin korkeamman lisäarvon tuotteita paikallisesti, joten paikkakunnasta ei tullut pelkkä raaka-aineen viejä. Alueen maaperä ei ollut maanviljelyksen kannalta niin hyvää, että paikkakunta olisi voinut vaurastua maanviljelyksellä.
Ensimmäinen valtakunta, johon Aßlar kuului, oli Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Ennen Saksan valtakunnan perustamista 1871 kaupunki kuului muutaman vuoden Pohjois-Saksan liittoon. Saksan valtakunnassa kaupunki kuului ensin Preussin kuningaskuntaan ja sen seuraajaan Preussin vapaavaltioon. Toisen maailmansodan jälkeen Aßlarin seutu oli osa Yhdysvaltain miehitysvyöhykettä. Saksan liittotasavallassa siitä tuli osa Hessenin osavaltiota.
Aßlarin merkittäviä rakennuksia on muun muassa 1600-luvun lopulla rakennettu barokkityylinen Werdorfer Schloss eli Werdorfin linna.
Talous ja liikenne.
Aßlarin talousmaantieteellinen sijainti on suotuisa. Kaupunki ja koko Lahn-Dillin piirikunta sijaitsee kuusimiljoonaisen Reinin–Mainin metropolialueen pohjoisella reunalla. Ruhrin alueen suurkaupungit ovat Aßlarin luoteispuolella, ja Aßlariin on hyvät moottoritieyhteydet kaikista ilmansuunnista. Elinkeinoelämän runkona on monipuolinen teollisuus, johon kuuluu muun muassa koneenrakennus ja hienomekaniikka.
Henkilöitä.
Aßlarin historian pahamaineinen merkkihenkilö on ryöväri ja varas Johann Justus Dietz (1789–1813). Kaupungin parempimaineisia tunnettuja henkilöitä ovat muun muassa kellonvalaja ja poliitikko Philipp Rincker (1795–1868) ja jalkapalloseura 1. FC Kaiserslauternissa vaikuttanut Erwin Göbel (s. 1959).
Chlorellaceae

Chlorellaceae on Chlorellales-lahkoon kuuluva leväheimo. Heimoon kuuluu joitain tärkeitä ihmisillä ja tuotantoeläimillä esiintyviä patogeenejä, kuten "Prototheca zopfii". Chlorellaceae-heimon kenties tunnetuin suku on Klorella ("Chlorella").
Ichiki-Kushikino

Ichiki-Kushikino () on Japanin kaupunki Kyūshūn saarella Kagoshiman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Satsuman niemimaan länsirannikolla Kagoshiman kaupungin luoteispuolella. Pitkän Fukiagehaman hiekkarannan pohjoisosa ulottuu kaupungin alueelle. Idässä kaupunki nousee vuoristoon Kanmurivuorelle. Ichiki-Kushikinossa on 27 805 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 112,29 neliökilometriä.
Ichiki-Kushikinon kaupunki perustettiin vuonna 2005 yhdistämällä, nimensä mukaisesti, Kushikinon kaupunki ja Ichikin maaseutukaupunki. Niistä Kushikino on suurempi ja muodostaa kaupungin keskustan. Se kehittyi historiallisesti Satsuman daimiokuntaan kuuluvana kaivos- ja kalastuskaupunkina. Nykyisin Kushikinon satamasta harjoitetaan Tyynenmeren syvänmeren kalastusta. Kaupungissa on myös useita muita kalastussatamia ja siellä tuotetaan kalaelintarvikkeita, kuten "kamabokoa" ja "satsuma-agea". Muita elinkeinoja ovat esimerkiksi riisin, sitrushedelmien ja bataattien viljely sekä shōchūn valmistus. 
Kaupunkia palvelee JR Kyūshūn Kagoshima-päälinja.
Dillenburg

Dillenburg on kaupunki Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 75 kilometriä Frankfurt am Mainista luoteeseen. Dillenburgille myönnettiin marraskuussa 2017 lisänimi Oranienstadt, ja kaupungin viralliseksi nimeksi tuli Oranienstadt Dillenburg. Alankomaiden vapaustaistelija Vilhelm I Oranialainen oli syntyisin Dillenburgista.
Maantiede.
Dillenburg sijaitsee Hessenin länsiosassa 55-kilometrisen Dilljoen laaksossa. Kaupungin länsipuolella on Haigerin kaupunki, joka rajoittuu Nordrhein-Westfalenin osavaltioon. Dill-joki laskee Lahnin ja Reinin kautta Pohjanmereen. Lahn-Dill-piirin pääkaupunki Wetzlar sijaitsee Dillenburgin kaakkoispuolella. Lounaassa on Westerwaldin ylänkömaa.
Historia.
Varhaisin asiakirjamaininta Dillenburgista on vuodelta 1254. Ludvig IV myönsi paikkakunnalle kaupunkioikeudet vuonna 1344. Nassau-Dillenburgin kreivit hallitsivat Dillenburgin linnaa 1500-luvulla. Ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1130. Seitsenvuotisessa sodassa linna vaurioitui pahoin.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1634 Ruotsin joukot aiheuttivat vakavia tuhoja Dillenburgissa ja sen ympäristössä. Vuonna 1723 Dillenburg kärsi tulipalosta, joka tuhosi yli puolet kaupungin rakennuksista. Takaiskuista huolimatta Dillenburg kehittyi hiljalleen: perustettiin oppilaitoksia, ensimmäinen sanomalehti Dillenburgische Intelligenz-Nachrichten alkoi ilmestyä 1773 ja kaupunki liitettiin rautatieverkkoon vuonna 1862. Teollinen vallankumous muutti kaupunkia pysyvästi vuodesta 1866 alkaen.
Toisen maailmansodan aikana Dillenburg oli teollisuuskaupunkina houkutteleva pommituskohde. Sodan lopussa kaupungin infrastruktuuri ja rakennuskanta kärsivät huomattavia vaurioita. Sodan jälkeen Dillenburg kuului Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen. Kehitys eteni ripeästi: uusia taloja, uutta rahaa, parempia liikenneyhteyksiä. Vanhakaupunki uudistettiin ja Dillenburgin linnaa restauroitiin. Alankomaiden kuningatar vieraili kaupungissa vuonna 1971, jolloin moottoritie 45:n Dillenburgiin liittyvä osuus avattiin liikenteelle.
Dillenburgin maamerkki on 1870-luvulla rakennettu 37-metrinen Wilhelmsturm eli Wilhelmintorni.
Talous ja liikenne.
Dillenburgissa on useita teollisia yrityksiä, kuten terästeollisuutta edustava Outokumpu Nirosta. Isabellenhütte Heuslerin pääkonttori sijaitsee Dillenburgissa; yrityksen historia ulottuu vuoteen 1482. Sen toimialana on tarkkuusmittauslaitteiden kehittäminen ja valmistus. Deutsche Telekomilla on datakeskus Dillenburgissa.
Dillenburgin keskeinen moottoritieyhteys on läntisen Saksan halki kulkeva 257-kilometrinen BAB 45. Kaupungin rautatieasema sijaitsee 73-kilometrisellä Dillstrecke-rataosuudella.
Aki Henttonen

Aki Henttonen (s. 19. elokuuta 1991 Turku) on suomalainen entinen pikajuoksija, joka edusti Turun Urheiluliittoa.
Henttonen saavutti vuoden 2011 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa pronssia 400 metrin juoksussa.
Kfar Kama

Kfar Kama (, ) on suurempi kaikkiaan kahdesta tšerkessien asuttamasta kylästä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella. Kylä on perustettu vuonna 1878 ja sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 332.
Maantiede.
Kfar Kama sijaitsee Ala-Galilean itäosassa noin 4,5 kilometrin päässä Kfar Tavorista koilliseen.
Historia.
Kfar Kaman perustivat vuonna 1878 alueelle saapuneet tšerkessit. Jopa sadat tuhannet tšerkessit olivat lähteneet alkuperäisiltä kotiseuduiltaan nykyiseltä Venäjältä Venäjän valloittaessa Tšerkessian vuosina 1858-1859. Kfar Kamaan saapuneet tšerkessit olivat šapsugeja ja he olivat saaneet maata Palestiinaa tuolloin hallinneilta osmaneilta vastineeksi järjestyksen ylläpidosta alueella. Monet paikalliset osallistuivat ensimmäiseen maailmansotaan Osmanien valtakunnan armeijassa ja myöhemmin brittien vallattua Palestiinan ja heidän perustettuaan Palestiinan mandaattialueen monet tšerkessit palvelivat brittiarmeijassa. Tšerkessit pitivät usein yllä myös hyviä suhteita alueelle saapuviin juutalaissiirtolaisiin. Israelin itsenäisyyssodan alettua osa tšerkesseistä soti juutalaisten haganah-järjestön puolella. Sodan jälkeen Kfar Kama oli yksi ensimmäisistä alueensa vesi- ja sähköverkkoon liitetyistä kylistä. Oman kuntansa aseman Kfar Kama sai vuonna 1950.
Väestö.
Kfar Kaman asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 332. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 2 710 ja vuonna 1968 1 330. 
Kfar Kama on suurempi kaikkiaan kahdesta tšerkessien asuttamista kylistä Israelissa. Toinen kylistä on Rehaniya Ylä-Galileassa. Paikalliset koululaiset opiskelevat heprean, arabian ja englannin lisäksi tšerkessin kieltä. Uskonnoltaan tšerkessit ovat muslimeja.
Kfar Kamassa sijaitsee tšerkessimuseo.
Hooverphonic

Hooverphonic on vuoden 1995 lokakuussa perustettu belgialainen yhtye. Sen muodostavat nykyisin Alex Callier, Raymond Geerts ja Geike Arnaert. Yhtye valittiin edustamaan Belgiaa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa. Heidän edustuskappaleensa oli nimeltään "Release Me". Vuoden 2020 Euroviisut peruttiin kuitenkin koronaviruspandemian vuoksi, ja Hooverphonic valittiin näin ollen Belgian edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun, tällä kertaa kappaleella "The Wrong Place".
Yhtyeen jäsenet.
Nykyiset jäsenet
Entiset jäsenet
Aiheesta muualla.
Kim Reynolds

Kimberly Kay Reynolds (o.s. Strawn, s. 4. elokuuta 1959 St. Charles, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän on ollut Iowan kuvernööri 24. toukokuuta 2017 lähtien. Vuosina 2011–2017 hän toimi osavaltion varakuvernöörinä.
Reynolds kasvoi maatilalla ja opiskeli Northwest Missouri State Universityllä ja Upper Iowa Universityllä. Hän on Iowan ensimmäinen naiskuvernööri.
Pierce LePage

Pierce LePage (s. 22. tammikuuta 1996) on kanadalainen kymmenottelija. Hän saavutti Kansainyhteisön kisoissa 2018 hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 8171 pistettä. Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän saavutti pronssia tuloksella 8161 pistettä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui viidenneksi 8445 pisteellä. Hän voitti samana vuonna Talencen kymmenottelun. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli viides kohentaen ennätyksekseen 8604. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa uusilla ennätyspisteillään 8701. Hän voitti vuonna 2023 Götzisin kymmenottelun sekä maailmanmestaruuden Budapestissa tehden jälleen ennätyksensä, 8909 pistettä.
Lily-Marlene Puusepp

Lily-Marlene Puusepp (s. 1983) on suomalainen harpisti.
Puusepp opiskeli vuosina 1999–2001 Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa ja siirtyi sitten aikuispuolelle, jossa sai vuosina 2001–2005 opetusta Marjatta Haahdelta. Hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2005 ja piti ensikonserttinsa marraskuussa 2006. Hän on sittemmin toiminut solistina muiden muassa Avanti!-orkesterin sekä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin kanssa. Hän on myös toiminut Radion sinfoniaorkesterin harpun äänenjohtajana ja esiintynyt ulkomaisten orkesterien, kuten Bergenin filharmonikkojen ja Den Norske Opera &amp; Balletin orkesterin kanssa. Puusepp on esiintynyt lukuisilla musiikkifestivaaleilla, joihin ovat kuuluneet Kuhmon Kamarimusiikki, Musica nova Helsinki ja Crusell-viikot. Hän on tehnyt useita esiintymisiä Sibelius-Akatemian Soiva Akatemia -konserttisarjassa.
Puusepp on tehnyt nauhoituksia ja levytyksiä. Hänen ensilevynsä duona sellisti Seeli Toivion kanssa oli vuonna 2009 julkaistu "Salut d'amour", joka sisältää kaikkien aikojen ensimmäisen levytyksen Adrien-François Servaisin "Fantaisie"-sävellyksestä (op. 1) sellolle ja harpulle. Duona harpisti Saija Lahtisen kanssa Puusepp esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2010. Puusepp on defunensemblen jäsen. Hän on työskennellyt myös kuorojen, kuten Helsingin kamarikuoron, Candominon ja Tapiolan kamarikuoron kanssa. Maaliskuussa 2008 Puusepp sai Lyon &amp; Healy-tehtaalta elektroakustisen Lyon&amp;Healy Style 2000 G-konserttiharpun, joka on Suomessa ainutlaatuinen.
Puusepp on esiintynyt paitsi Pohjoismaissa, myös Keski-Euroopassa, Japanissa ja Australiassa. Hän on kantaesittänyt useita sooloharpputeoksia ja kamariteoksia, joissa harpulla on osuus. Hän on opettanut harpunsoittoa Helsingin konservatoriossa, Juvenaliassa ja Vantaan musiikkiopistossa.
Maicel Uibo

Maicel Uibo (s. 27. joulukuuta 1992) on virolainen yleisurheilun moniottelija. Hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 seitsenottelussa pronssia ennätystuloksellaan 6265 pistettä ja ulkoratojen MM-kilpailuissa 2019 kymmenottelussa hopeaa ennätystuloksellaan 8604 pistettä. Hänen aiempi kymmenotteluennätyksensä ulkoradoilla oli toukokuussa 2018 Götzisissä tehty 8514 pistettä. Hän on sijoittunut MM-kilpailuissa lisäksi seitsemänneksi Eugenessa 2022, kymmenenneksi Pekingissä 2015 ja 19:nneksi Moskovassa 2013. Olympialaisissa 2016 hän oli 24:s ja 2021 viidestoista. EM-kilpailuissa hän on sijoittunut viidenneksi 2022.
Maicel Uibon puoliso on bahamalainen pikajuoksija Shaunae Miller-Uibo.
Ksylografia

Ksylografia (kreik. "ksylon", puu ja "graphein", piirtää) on puupiirros, joka on eräs grafiikan ja painotekniikan laji. Yleensä termillä tarkoitetaan englantilaisen Thomas Bewickin vuonna 1775 kehittämää erittäin sävykästä puupiirrosmenetelmää, jota käytettiin lähinnä kuvitustyössä.
Wadeline Jonathas

Wadeline Jonathas (s. 19. helmikuuta 1998) on yhdysvaltalainen pikajuoksija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu. Hän voitti Yhdysvaltain yliopistomestaruuden 2019 silloisella ennätysajallaan 50,60. Heinäkuussa 2019 hän sijoittui Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa kolmanneksi ja paransi ennätyksekseen 50,44. Syyskuussa 2019 hän voitti lajinsa Yhdysvaltain ja Euroopan välisessä ottelussa ajalla 51,01. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui neljänneksi; hän paransi ensin välierissä ennätyksekseen 50,07 ja loppukilpailussa 49,60. Hän juoksi samoissa kilpailuissa ankkuriosuuden Yhdysvaltojen kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä.
Jonathas voitti sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden 400 metrillä 2020. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 400 metrin välierissä, ja juoksi alkuerissä 4 × 400 metrin viestissä, jossa Yhdysvallat saavutti loppukilpailussa toisella kokoonpanolla kultaa. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän juoksi 4 × 400 metrin sekaviestin alkuerissä. Loppukilpailussa Yhdysvallat sai pronssia.
Hailey Bieber

Hailey Rhode Bieber (o.s. Baldwin; s. 23. marraskuuta 1996 Tucson, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli. Hän avioitui laulaja Justin Bieberin kanssa vuonna 2019 ja he saivat Jack Blues Bieber -nimisen pojan elokuussa 2024. Bieberin vanhemmat ovat näyttelijä Stephen Baldwin ja graafinen suunnittelija Kennya Baldwin. Hänellä on 1993 syntynyt sisko, Alaia Baldwin.
Kuparipiirros

Kuparipiirros eli vaskipiirros on graafinen syväpainomenetelmä ja sillä tehty kuva. Piirros tehdään kuparilaatalle joko kuivaneulatekniikalla eli kaivertaen tai etsauksena eli syövyttämällä. Laatasta otetaan sen jälkeen vedoksia. Kuparipiirros otettiin käyttöön 1400-luvulla, kun haarniskasepät kopioivat tekemiään koristekaiverruksia.
Verena Mayr

Verena Mayr (o.s. Preiner, s. 1. helmikuuta 1995) on itävaltalainen yleisurheilun moniottelija. Hän saavutti seitsenottelussa pronssia Dohan MM-kilpailuissa 2019 tuloksella 6560. Hän on sijoittunut ulkoratojen EM-kilpailuissa seitsenottelussa seitsemänneksi vuonna 2016 ja kahdeksanneksi vuonna 2018 sekä sisäratojen EM-kilpailuissa viisiottelussa kuudenneksi vuosina 2017 ja 2019. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän oli yhdestoista. Hän saavutti seitsenottelussa hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 ja voitti kultaa samana vuonna universiadeissa.
Mayrin ennätys seitsenottelussa on Ratingenissa kesäkuussa 2019 tehty 6591 pistettä, joka on myös Itävallan-ennätys.
Yours Truly (Ariana Granden albumi)

Yours Truly on yhdysvaltalaisen laulajan Ariana Granden debyyttistudioalbumi. Se julkaistiin 3. syyskuuta 2013.
Danniel Thomas-Dodd

Danniel Thomas-Dodd (o.s. Thomas, s. 11. marraskuuta 1992) on jamaikalainen kuulantyöntäjä. Hän saavutti MM-hopeaa Dohassa 2019 sekä sijoittui neljänneksi Lontoossa 2017 ja kymmenenneksi Eugenessa 2022. Hän saavutti hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 ja oli kuudes 2022. Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa 2018 ja hopeaa 2022. Hän voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2019. Olympialaisissa hän jäi karsintaan sekä Rio de Janeirossa 2016 että Tokiossa 2020.
Thomas-Doddin ennätys kuulantyönnössä on Los Angelesissa toukokuussa 2023 työnnetty 19,77, joka on myös Jamaikan-ennätys.
Cort Guitars

Cort Guitars (Cor-Tek Corporation) on eteläkorealainen kitaravalmistaja. Yhtiö on yksi maailman suurimpia kitaravalmistajia, joka valmistaa soittimia useille muille yhtiöille. Cortilla on tehtaita Indonesiassa, Etelä-Koreassa ja Kiinassa.
Cort Guitars perustettiin vuonna 1960 pianoiden maahantuojaksi, ja tuohon aikaan yhtiön nimi oli vielä "Soo Doh Piano". Hiljalleen yhtiöstä muodostui pianoiden maahantuojasta niiden valmistajaksi, ja viimein kitaroiden valmistajaksi vuonna 1973.
Lähteet.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 1 500 m

Miesten 1 500 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3.–7. elokuuta 2021. 1 500 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
1 500 metrin juoksuun osallistuu 45 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 3.35,20. Jos 45 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 3. elokuuta. Välierät juostaan 5. elokuuta ja loppukilpailu 7. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 7. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 1 500 m

Naisten 1 500 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 2.–6. elokuuta 2021. 1 500 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
1 500 metrin juoksuun osallistuu 45 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 4.04,20. Jos 45 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 2. elokuuta. Välierät juostaan 4. elokuuta ja loppukilpailu 6. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 6. elokuuta.
Jevgeni Ljatski

Jevgeni Aleksandrovitš Ljatski (, 15. maaliskuuta 1868 Minsk – 7. heinäkuuta 1942 Praha) oli venäläinen kansatieteilijä, kirjallisuudentutkija ja kirjailija.
Jevgeni Ljatski syntyi aatelisperheeseen. Hän harrasti kansatiedettä ja perinteentutkimusta, valmistui Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen opettajana. 1890-luvun lopulla Ljatski muutti Pietariin, jossa hän työskenteli Antropologian ja etnografian instituutissa, Venäläisessä museossa ja valtionkansliassa. Kirjallisuuden tutkijana hän keskittyi Nikolai Tšernyševskin ja Ivan Gontšarovin tuotantoon. Tieteellisen työnsä ohella Ljatski toimi kirjallisuuskriitikkona. Vuosina 1912–1913 hän toimitti "Sovremennik"-lehteä.
Vuonna 1917 Ljatski siirtyi Suomeen, jossa hän toimitti bolševismin vastaista "Severnaja žizn" -lehteä. Vuonna 1920 hän muutti Tukholmaan ja sittemmin Prahaan. Ljatski työskenteli emigranttilehtien toimittajana, johti kirjakustantamoja, osallistui yhdistystoimintaan ja julkaisi venäläisten emigranttien elämästä kertovan romaanin "Tundra" (1925–1926). Hän toimi myös venäläisen kirjallisuuden popularisoijana.
Koukkuheinät

Koukkuheinät ("Tragus") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi kahdeksan lajia.
Anne Haila

Anne-Kaarina Elise Haila (29. joulukuuta 1953 Helsinki – 21. syyskuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen akatemiaprofessori, joka tutki kaupungistumista. Hän oli kansainvälisesti suuntautunut tutkija, jonka kohteena olivat kiinteistömarkkinat, kaupunkisuunnittelu ja asuntopolitiikka.
Haila kirjoitti ylioppilaaksi Pohjois-Tapiolan yhteiskoulussa Espoossa 1972 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta ensin diplomi-insinööriksi 1981, tekniikan lisensiaatiksi 1987 ja tekniikan tohtoriksi 1990. Hän opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa maanmittausinsinööriksi ja suoritti samanaikaisesti opintoja Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Vierailevana tutkijana hän toimi Münsterin yliopistossa Saksassa 1979–1980, New Yorkin kaupunginyliopistossa 1985–1986 ja Los Angelesissa sijaitsevassa Kalifornian yliopistossa 1993–1994. Haila väitteli tekniikan tohtoriksi samanaikaisesti silloisen miehensä Uskali Mäen kanssa (eronnut 1992), josta myös tuli sittemmin akatemiaprofessori.
Työurallaan Haila toimi myös opettajana Singaporen kansallisessa yliopistossa 1994–1996 ja tutkijana Kööpenhaminassa Pohjoismaisessa Aasian tutkimuksen instituutissa 1996–1997. Ensimmäinen professorinimitys oli Norjan maatalousyliopistoon, jossa hän työskenteli 1997–1998. Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan, erityisesti kaupunkitutkimuksen professoriksi Haila nimitettiin 1998 ja akatemiaprofessorina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa hän aloitti vuoden 2019 alussa.
Haila kirjoitti useita artikkeleita kiinteistömarkkinoista, kaupunkisuunnittelusta ja kaupunkiteoriasta kansainvälisiin tieteellisiin aikakausjulkaisuihin ja kokoomateoksiin. Kirjoittamassaan teoksessa "Urban land rent" (2016) hän osoitti maankoron Singaporen valtion taloudelliseksi perustaksi. Julkaisu sai aikaan laajan kansainvälisen keskustelun ja kirja päätyi Harvardin yliopiston ja Oxfordin yliopiston tutkintovaatimuksiin.
Nikolai Putjata

Nikolai Vasiljevitš Putjata (, 3. elokuuta 1802 – 10. marraskuuta 1877 Moskova) oli venäläinen muistelmakirjailija ja historioitsija.
Nikolai Putjata syntyi aatelisperheeseen. Hän sai kotiopetuksen Moskovassa, kävi aliupseerikoulun ja työskenteli pääesikunnassa. Putjata osasi tärkeimpiä eurooppalaisia kieliä ja opetteli myöhemmin ruotsin kielen. Hän osallistui Moskovan kirjallisuuselämään ja julkaisi ensimmäisen lehtikirjoituksensa vuonna 1823.
Vuonna 1824 Putjata siirtyi Helsinkiin kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin adjutantiksi. Siellä hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Aleksandr Muhanov, Alexander Armfelt ja Jevgeni Baratynski. Vuosina 1825 ja 1827 Putjata julkaisi venäläisissä lehdissä kirjeitä Suomesta, joissa hän kuvaa maata, sen kansaa ja ”synkkää luontoa”.
Putjata osallistui Venäjän–Turkin sotaan vuonna 1829 ja matkusteli sisäministeri Zakrevskin kanssa pitkin Venäjää koleran vastaisessa kampanjassa vuonna 1830. Putjata erosi armeijasta aliratsumestarina vuoden 1831 lopussa, jolloin hänet nimitettiin päällikön apulaiseksi Suomen passivirastoon Pietarissa. Vuosina 1839–1851 Putjata työskenteli osastopäällikkönä Suomen valtiosihteerinvirastossa ja vuonna 1845 hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon.
Jouduttuaan eroamaan virastaan Putjata muutti 1850-luvun puolivälissä Moskovaan, jossa hän osallistui Venäjän kirjallisuuden ystävien toimintaan. 1860-luvulla Putjata alkoi kirjoittaa muistelmia muun muassa Vladimir Odojevskista, Nikolai Muravjovista ja Arseni Zakrevskista. Hän julkaisi myös muutamia historiantutkimuksia ja joukon Jevgeni Baratynskilta saamiaan kirjeitä. Putjatan kuoleman jälkeen julkaistiin muistelmat dekabristikapinallisten teloituksesta ja Aleksandr Puškinista.
Putjata oli luonteeltaan vaatimaton ja vältti tuomasta itseään esille muistelmissaan. Kirjallisuudentutkija Pjotr Bartenev kutsui häntä muistokirjoituksessaan ”yhdeksi Venäjän sivistyneistön ja älymystön parhaista edustajista”. Putjata oli naimisissa kenraali Lev Engelgardtin tyttären Sofjan kanssa, joka peri Jevgeni Baratynskin kartanon Muranovon. Putjatan vanhin tytär Olga meni naimisiin Fjodor Tjuttševin pojan Ivanin kanssa.
Yläpidennys

Yläpidennys on minuskeli- eli pienaakkosen osa, joka nousee kirjaintyypin x-korkeuden tai päälinjan yläpuolelle, esimerkiksi h:n ylälenkki tai -viiva.
Alapidennys

Alapidennys on pienaakkosen osa, joka laskee peruslinjan alapuolelle, esimerkiksi g-, j-, p-, q- ja y- kirjainten alaosat. Kirjaintyypistä riippuen myös joillain numeroilla voi olla alapidennykset.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – naisten 5 000 m

Naisten 5 000 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 30. heinäkuuta – 2. elokuuta 2021. 5 000 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
5 000 metrin juoksuun osallistuu 42 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 15.10,00. Jos 42 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 30. heinäkuuta. Loppukilpailu juostaan 2. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 3. elokuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2020 – miesten 5 000 m

Miesten 5 000 metrin juoksussa Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 3.–6. elokuuta 2021. 5 000 metrin juoksu kilpaillaan Uudella kansallisella stadionilla.
Karsinnat.
5 000 metrin juoksuun osallistuu 42 urheilijaa. Yhdestä maasta tapahtumaan saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Samoin kilpailutapahtumaan saa osallistua vain vuonna 2004 tai sitä ennen syntyneet urheilijat. Olympialaisten karsintaraja on 13.13,50. Jos 42 urheilijaa huomioiden maarajoitteet ei ole rikkonut karsintarajaa, valitaan muut urheilijat rankingin perusteella. Rankingit julkaistaan 1. heinäkuuta 2021.
Aikataulu.
1. kierros kilpaillaan 3. elokuuta. Loppukilpailu juostaan 6. elokuuta. Palkintojenjakotilaisuus on 6. elokuuta.
Haila

Haila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Hopeamaltsa

Hopeamaltsa ("Atriplex laciniata", syn. "Atriplex rosea") on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon, maltsojen ("Atriplex") sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ruohovartinen kasvi, jolla on hopeisenjauhoiset lehdet. Hopeamaltsan voi mahdollisesti sekoittaa nuoreen ja pienikokoiseen isomaltsaan ("Atriplex prostrata"), jonka lehdet voivat myös olla hopeisenjauhoiset, mutta lajit ovat erotettavissa lehtien tyven sekä hedelmystöjen ulkonäön perusteella.
Hopeamaltsan varsi on yleensä punertava ja kasvutavaltaan maanmyötäinen. Sen lehdet ovat kiilatyvisiä ja hopeisenvärisiä. Lehtien muoto vaihtelee vinoneliömäisestä puikeaan, ja lehtilaita voi olla harvahampainen tai syvähampainen. Kukkien verholehdet ovat noin senttimetrinmittaisia ja keskiosiin asti yhteen kasvaneita. Verholehtien selkäpuolen suonitus on verkkomainen. Hopeamaltsan kukat ovat pieniä ja hopeamaltsa kukkii heinäkuusta syyskuulle.
Hopeamaltsa kasvaa hiekkaisilla, merilevän lannoittamilla merenrannoilla. Ruotsissa lajia tavataan harvinaisena ja satunnaisesti maan rannikkoalueilta. Suomessa hopeamaltsaa on tavattu muutamalta paikalta 1950-luvulla.
Keskiputouksen voimalaitos

Keskiputouksen voimalaitos on Tampereen Sähkölaitoksen vesivoimala, joka sijaitsee Tammerkosken itärannalla Koskipuiston vieressä. Nykyinen punatiilinen rakennus on valmistunut vuonna 1932, ja sen funkistyyliset, pelkistetyt julkisivut on suunnitellut kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer. Voimala on keskeinen osa Tammerkosken kansallismaisemaa.
Voimalan teho on 8,7 megawattia. Sähkölaitoksella on koskessa myös kaksi muuta vesivoimalaa: Tampellan voimalaitos (teholtaan 3,3 megawattia)​​ ja Finlaysonin voimalaitos (teholtaan 4,4 megawattia). Näiden kolmen voimalan yhteenlaskettu sähköntuotanto on keskimääräisenä vesivuonna noin 60 gigawattituntia.
Voimalan historiaa.
Tampereen kaupunki perusti kunnallisen sähkölaitoksen vuonna 1888 – ensimmäisenä Suomessa ja ensimmäisten joukossa koko maailmassa. Aluksi sähkölaitos käytti sähköntuotantoon höyrykonetta. Vuonna 1891 se alkoi hyödyntää vesivoimaa, kun se sai tilat Tampereen Myllyn siipirakennuksesta Tammerkosken keskiputouksen itäpuolelta. Myöhemmin mylly purettiin, ja vuonna 1910 sen tilalle nousi Lambert Pettersonin suunnittelema voimalarakennus. 1930-luvun alussa paikalle tehtiin nykyinen voimalaitos, joka valmistuessaan moninkertaisti Tampereen sähköntuotannon.
Rakennuksen status.
Keskiputouksen voimalaitos liittyy kiinteästi Tammerkosken teollisuusmaisemaan, jonka Museovirasto on luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kaupungin asemakaavassa rakennus on suojeltu. Suojelumääräyksen mukaan kyseessä on ”rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvan säilymisen kannalta tärkeä rakennus”. Voimalaa ei saa purkaa, ja siihen tehtävät korjaus- ja muutostyöt täytyy suorittaa niin, ettei niillä turmella rakennuksen, rakenteiden, julkisivujen tai kiinteän sisustuksen rakennustaiteellisia, rakennusteknisiä eikä kulttuurihistoriallisia arvoja.
Linnasaari (Padasjoki)

Linnasaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Padasjoella.
Maantietoa.
Saari on 1,7 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 79,3 hehtaaria . Se sijaitsee Tehinselän eteläpuolella aivan Virmailansaaren sivulla. Saaria erottaa Linnasalmi, joka on 450–1050 metriä leveä. Linnasaaren ympärillä on pieniä saaria. Luoteessa sijaitsee Kotamäenluoto, kaakossa Routikkoluoto ja idässä Linnasaarentakut, jotka ovat kolmen saaren ryhmä. Linnasaaresta kaakkoon sijaitsee Purtsaaresta, Selkäsaaresta sekä pienistä luodoista muodostuva saariryhmä. Saarella on kaksi 200 metriä leveää kannasta, jotka yhdistävät neljä niemeä saareksi. Saaren pohjoisrannasta työntyy järvenselälle kaksi pientä niemeä, joista itäistä niemeä kutsutaan Västingiksi tai Linnamäeksi ja sen suojaan jäävää lahtea Västinginlahdeksi. Västingillä sijaitsee varhaiskeskiaikainen muinaislinna. Eteläisellä niemellä on kaksi hiekkarantaa, josta lähtee saarella risteileviä polkuja. Saaren luoteispäässä ei ole polkuja ja se on melko korkeakin. Sen huippu näyttäisi yltävän 127,8 metrin korkeuteen mpy. eli se kohoaa 49,5 metriä Päijänteen yläpuolelle. Västinki yltää lähes 30 metrin korkeuteen. Saarella näyttäisi olevan neljä tai viisi vapaa-ajan asuntoa sekä 17 pientä mökkiä.
Virkistystoimintaa.
Saaren länsiosaan on varattu 21,3 hehtaarin alue virkistystoimintaan. Saaren itäosa on yksityisalueeta. Lähellä olevilla Linnasaartentakuilla on virkistysalueyhdistyksen yleinen laituri ja käymälä. Kallioon on kiinnitetty metallilenkkejä veneiden kiinnittämistä varten.
Historiaa.
Saaren koillispään niemessä sijaitsee Virmailan linnasaari, joka on rakennettu kallioiselle niemenkukkulalle ennen keskiaikaa tai keskiaikana. Västinginlahti on ollut veneilijöiden suojasatama huonojen kelien aikana. Hiekkaranna läheisyydessä olevat pienet mökit ovat olleet UPM:n työntekijöiden virkistyskylä, jonka ruokalarakennus sijaitsee mökkien läheisyydessä. Mökkejä ei näy vuoden 1965 peruskartassa, mutta 1985 kartassa ne näkyvät jo.
LED-tulostin

LED-tulostin on lasertulostimen kaltainen tulostin, jossa käytetään loistediodiriviä tulostuspään valonlähteenä lasertulostimissa tai yleisimmin elektrofotografiassa käytettävän laserin sijaan. LED-palkki välkkyy sykäyksissä koko sivun leveydeltä ja luo kuvan kuvarummulle tai -vyölle liikkuessaan sen poikki. 
LED-tulostimet ovat suorituskykyisempiä ja luotettavampia kuin lasertulostimet, koska niissä on vähemmän liikkuvia osia, mikä vähentää mekaanista kulumista. Mallista riippuen LED-tulostinten tulostusnopeudet voivat olla lasertulostimia nopeampia, ja LED-tulostimet ovat halvempia valmistaa. Toisin kuin LED-tulostimissa lasertulostimissa tarvitaan pyöriviä peilejä ja linssejä, joiden on pysyttävä kunnossa koko tulostimen käytön ajan. LED-tulostuspäässä ei ole liikkuvia osia, ja koneistot ovat yleensä tiiviimpiä. 
Historia.
Oki Electric Industryn väitetään valmistaneen ensimmäisen LED-tulostimen vuonna 1981. Kaupallinen muunnelma nimeltään OPP6220 kehitettiin vuonna 1986. Se oli kohtuullisen pienikokoinen monotoninen tulostin, jonka kuvatarkkuus eli erottelukyky oli 240 kuvapistettä tuumaa kohden ja nopeus 16 sivua minuutissa. Vuonna 1989 markkinoille tuli edullinen OL400-malli. Vuonna 1997 Oki oli parantanut kuvatarkkuuden 1200 kuvapisteeseen tuumalla ja tuonut myyntiin myös malleja, joilla pystyi tulostamaan myös A3-tulosteita. OKIPAGE 8c vuodelta 1998 oli Okin ensimmäinen LED-väritulostin. Se käyttää hyväkseen yksinkertaisesti neljää LED-musteriviä. 
Muunnelmia.
OKI Data on kehittänyt LED-tulostimia, joissa käytetään CMYW-värijärjestelmää CMYK:n asemesta. OKI 920WT ja 711WT on kehitetty vaate- ja sisustusteollisuudelle, ja niissä on tavallisen mustan väriaineen sijaan valkoista väriainetta. Tarkoitus on mahdollistaa lämmönsiirto tummille kankaille ja ylläpitää värien eloisuutta. Loistediodi tulostaa ja kuivaa koko värikuvan välittömästi veluurinkaltaiselle kankaalle, joka lämpöpainatetaan tämän jälkeen sidosainekerroksen kera.
UV-LED-tulostimissa käytetään kosketuksetonta mustesuhkutulostustekniikkaa, joka kovettaa suihkutetut mustepisarat välittömästi suoraan tulostettavaan alustaan. UV-loistediodilamppu säteilee valoenergiaa erityiseen UV-LED-musteeseen, jossa on valointiaattoreita, jotka reagoivat loistediodien säteilemään energiaan. 
UV-LED-tulostimia käytetään tavallisesti suoraan kovalle pinnalle tulostamiseen. Sen kyky kuivattaa muste välittömästi on etu monille pinnoille, kuten lasille, muoville ja pleksilasille, tulostettaessa. UV-LED-tulostimia käytetään usein mainostuotteiden valmistuksessa tulostamaan kynien, USB-kiintolevyjen ja mukien pinnoille. Nykyisillä kaupallisilla UV-LED-tulostimilla kuten iUV600s:llä ja iUV1200s:llä, pystyy tulostamaan myös kohokirjaimia ja -kuvia.
Raich Carter

Horatio Stratton "Raich" Carter (21. joulukuuta 1913 – 9. lokakuuta 1994) oli englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä. Carteria pidetään yhtenä sukupolvensa parhaista välihyökkääjistä. Hän pelasi urallaan myös krikettiä huipputasolla.
Ura.
Carter oli pienikokoinen ja hän jäi kokonsa vuoksi ilman sopimusta Leicester Cityn kanssa 1930. Sunderland sen sijaan otti hänet ja lopulta Carter johdatti kapteenina Sunderlandin mestaruuteen 1936 ja FA Cupin voittoon 1937. Hän nousi nuorena myös Englannin maajoukkueeseen tehden debyyttinsä 1934. Toisen maailmansodan aikana maaotteluita ei juurikaan pelattu ja lopulta Carter ehti edustaa Englantia vain 13 maaottelussa. Sodan aikana Carter palveli Britannian ilmavoimissa ja pelasi satunnaisesti asemapaikkansa lähellä olevassa Derby Countyssa. Sodan jälkeen hän siirtyi pysyvästi Derbyyn 8000 punnan siirtosummalla. Vuonna 1946 hän voitti Derbyssä FA Cupin. Nuoruudessaan myös krikettiä pelannut Carter edusti Derbyssä ollessaan huipputason krikettiseura Derbyshireä.
Vuonna 1948 Carter siirtyi Hull Cityyn pelaajavalmentajaksi. Hän nosti seuran ensin 2. divisioonaan ja tavoitteli nousua pääsarjatasolle. Carter ei tässä kuitenkaan onnistunut ja hän erosi valmentajan tehtävistä syksyllä 1951. Carter pelasi kauden loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi vielä pelaamaan irlantilaiseen Cork Athleticiin. Carter voitti Irlannin cupin Corkissa ja päätti pelaajauransa kesällä 1953. Myöhemmin samana vuonna Carter palkattiin Leeds Unitedin valmentajaksi. Vuonna 1956 hän nosti Leedsin pääsarjatasolle. Myöhemmin tulokset heikkenivät ja Carter sai potkut 1958.
Carterin valmennusura jatkui 4. divisioonan Mansfield Townissa 1960. Hänen johdollaan Mansfield nousi 1963, minkä jälkeen hän siirtyi 3. divisioonan Middlesbrough'n valmentajaksi . Menestys oli heikkoa ja Carter sai potkut 1966.
Vuonna 2013 Carter valittiin englantilaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.
Yksityiselämä.
Carter meni naimisiin Rose Marshin kanssa 1937.
Valmennusuran jälkeen Carter työskenteli Hullissa tavaratalon urheiluvälineosastolla ennen kuin jäi eläkkeelle ja muutti läheiseen Willerbyyn. Carter sai vakavan halvauskohtauksen 1993 ja kuoli seuraavana vuonna 80-vuotiaana.
Sheridanin piirikunta (Wyoming)

Sheridanin piirikunta () on Yhdysvaltojen Wyomingin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 30 233 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 6 540 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Sheridan on myös sen suurin asutuskeskus.
Piirikunta perustettiin 9. maaliskuuta 1888 ja se on saanut nimensä kenraali Philip Sheridanilta.
Asukkaat.
Piirikunnan asukkaista 91,6 prosenttia on valkoisia ja 4,21 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 99,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 42,1 vuotta.
Karhusalo

Karhusalo on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jämsässä.
Maantietoa.
Saari on 2,1 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,69 neliökilometriä . Se sijaitsee Saviselän ja Lehesselän välissä yhdessä Kaijansalon ja Mustassalon kanssa. Saaren luoteispuolella Karhusalmen takana sijaitsee manner ja Tyryn kulmakunta. Salmi on 60–450 metriä leveä ja se aukeaa saaren pohjoispuolella Raksinselälle. Saaren itäpuolella jää Kaijansalon väliin Kaijansalmi, joka on 80–500 metriä leveä. Karhusalon eteläpuolella Lehesselällä sijaitsee vielä Peurasaaret, Valkeasaari, Kaksoissaari ja Marjosaari. Saaren keskikohdassa sijaitsee sen korkein mäki, jonka länsipuoli on merkitty kivikoksi. Mäki kohoaa 82 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on kaksi entistä maatila, yksi uudempi tila ja lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Saarella on mainittu olevan kaksi vakinaista asukasta, 12 vapaa-ajan asuntoa ja 48 kesäasukasta (vuonna 2010 ). Saarella on kärrypolun tapainen tie kahden tilan välillä, mutta muuten on saari tietön. Karhusalmessa on veneväylä sekä sitä opastavat kaksi kummelia.
Luontoarvoja.
Saari eteläosan rannat muodostavat yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen rantojensuojeluohjelmaan. Saaren pohjoispäässä virtaa Karhusalmeen pieni kausittain kuivuva metsäpuro, jonka varressa on puronvarsilehto. Sieltä tavataan esimerkiksi lehtopähkämöä. Metsämaastossa esiintyy myös kuivia lehtoja. Erityisesti saaren itäpuolen kuivissa lehdoissa tavataan pensaskerroksessa koivu, kuusi, pihlaja, näsiä, lehtokuusama, vadelma ja paikoittain tuomi sekä kenttäkerroksessa kevätlinnunherne, lillukka, mansikka, metsäkastikka, nuokkuhelmikkä, käenkaali, metsäkurjenpolvi sekä paikoittain lehtopähkämö ja syyläjuuri. Lisäksi Karhusalmen kulttuurimaisema on tunnustettu. Saaren eteläosan rannat, varsinkin pienet hiekkarantaiset lahdet, soveltuvat pienveneilijöille rantautumispaikoiksi.
Historiaa.
Saaressa on kaksi vanhaa torppaa: Karhusalon- ja Koivuniemen tila. Kummankin pihapiirissä on paikallisesti arvokkaita kohteita.
Pallosarannoki

Pallosarannoki ("Anthracoidea globularis") on pallosaralla ("Carex globularis") loisiva pullakkonokien ("Anthracoidea") sukuun kuuluva nokisienilaji. Lajin on kuvannut tieteelle suomalainen Ilkka Kukkonen.
Pallosarannoen itiöpesäkkeistöt eli sorukset sijaitsevat pallosaran emikukkien sikiäimissä. Itiöpesäkkeistöt ovat 1–2 mm pitkiä, kovia, mustia kapseleita, joiden muoto vaihtelee pyöreästä soikeaan. Nuorina ne ovat ohuen solukalvon ympäröimiä, mutta kypsyessään ne räjähtävät vapauttaen itiöt jauhemaisena pölynä. Itiöt ovat tummanpunaruskeita ja kooltaan noin parikymmentä mikrometriä. Pallosarannoen infektoimista sikiäimistä ei kehity siemeniä.
Pallosarannokea tavataan Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Venäjällä sekä Japanissa ja se on luultavasti melko yleinen.
Plumasin piirikunta

Plumasin piirikunta () on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 19 790 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 6 770 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Quincy on myös sen suurin asutuskeskus.
Väestö.
Piirikunnan asukkaista 83,5 prosenttia on valkoisia ja 8,54 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 98,2 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 52,1 vuotta.