Krateeri

Krateeri (, ) on antiikin aikana käytetty keraaminen sekoitusmalja, jota käytettiin viiniin ja veden sekoittamiseen. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta. 
Historia ja käyttö.
Krateerin muoto tunnetaan jo mykeneläiseltä kaudelta, jolta ajalta on peräisin muun muassa niin kutsuttu Soturivaasi (1200-luku eaa.). Krateerien käyttö jatkui hellenistiselle kaudelle saakka. Varhaiselle hellenistiselle kaudelle ajoittuu muun muassa Dervénin krateeri (n. 320). Krateeri-sanan alkuperä on kreikan kielen sekoittamista tarkoittavassa sanassa "kerannymi" ().
Krateereita käytettiin erityisesti symposioneissa eli pidoissa. Kreikkalaiset nauttivat viinin yleensä aina laimennettuna vedellä, ja krateereita käytettiin viinin ja veden sekoittamiseen. Krateeriin kaadettiin tietty osa vettä ja tietty osa viiniä, ja tämän jälkeen osat sekoitettiin. Laimennettu viini oli valmista nautittavaksi. Krateeria voitiin käyttää yhdessä psykterin kanssa. Se asetettiin krateerin sisään jäähdytettäessä viiniä. On jäänyt epäselväksi, kummin päin viilennys tehtiin: viini oli joko krateerissa tai psykterissä, ja toisessa astiassa oli lunta tai kylmää vettä.
Krateereita käytettiin myös hautauksissa tuhkauurnina.
Muoto ja tyypit.
Krateeri on suurikokoinen astia, jossa on avara suu juoman ammentamiseksi. Vaasissa on kaksi kädensijaa, joiden sijoittelu ja muodot vaihtelevat krateerityyppien mukaan. Nykyisin krateereiksi luetaan vain jalalliset vaasit. Pienikokoisesta krateerista käytetään nimitystä "krateriskos". Krateereita valmistettiin sekä savesta että pronssista. Maalauskoristelu esittää käyttötarkoituksen mukaan yleensä joko pito- tai hautausaiheutta.
Krateerien tyyppejä ovat:
Pylväskrateeri.
Pylväskrateerissa (myös "korinttilainen krateeri") on pieniä pylväitä muistuttavat, hartiasta suuhun ulottuvat kädensijat. Yläosastaan kädensijat liittyvät usein vaasin levymäiseen reunaan. Muoto on peräisin korinttilaisesta keramiikasta, josta se kopioitiin attikalaiseen keramiikkaan. Tyyppi oli suosittu erityisesti noin vuosina 575–425 eaa. Sen kuoltua Kreikassa se säilyi suosittuna apulialaisessa ja etruskilaisessa keramiikassa.
Voluuttikrateeri.
Voluuttikrateerin (myös "lakonialainen krateeri") kädensijat saavat alkunsa vaasin hartiasta ja päättyvät suun yläpuolelle kiertyviin voluutteihin. Muoto on mahdollisesti kehittynyt pylväskrateerista, ja on saattanut saada vaikutteita peloponnesoslaisista pronssivaaseista. Voluuttikrateereita valmistettiin 600-luvun eaa. lopulta 300-luvun eaa. lopulle saakka. Tunnettuja esimerkkejä ovat niin kutsutut Dervénin krateeri ja François-vaasi.
Kalykskrateeri.
Kalykskrateerin vartalo on kukan verhiön muotoinen. Kädensijat ovat vartalon alaosassa. Vaasi koostuu kahdesta osasta, joista alaosa on kupera ja yläosan laidat koverat. Varhaisin esimerkki tunnetaan Eksekiaalta, ja muoto oli mahdollisesti hänen kehittämänsä. Kalykskrateereita valmistettiin 300-luvulle eaa. saakka.
Kellokrateeri.
Kellokrateerissa on käänteisen kellon muotoinen vartalo, jonka seinät kaartuvat yläreunaa kohden. Lyhyet kädensijat ovat vartalon yläosassa. Varhaiset esimerkit ovat usein jalattomia, mutta myöhemmissä krateereissa on jalkalevy. Kellokrateerien valmistua sai alkunsa punakuviotekniikan myötä noin 500 eaa., ja niitä tehtiin aina 300-luvun eaa. alkuun saakka.
Skyfos- eli kotylekrateeri.
Skyfos- eli kotylekrateerissa on kansi ja jalusta. Siinä on tiettyjä yhtäläisyyksiä lebes gamikokseen, ja sitä on ehdotetty kyseisen tyypin edeltäjäksi.