tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jason Richardson (koripalloilija)

Jason Richardson (s. 20. tammikuuta 1981) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. 198 cm pitkä ja 102 kg painanut Richardson oli pelipaikaltaan heittävä takamies. NBA:han hänet valittiin Michigan Staten yliopistosta vuonna 2001 Golden State Warriors -joukkueeseen.
Vuonna 2002 Richardsonista tuli ensimmäinen NBA-pelaaja, joka voitti sekä Rookie Challengen parhaan pelaajan palkinnon että saman vuoden NBA:n donkkikisan. Hän voitti myös vuoden 2003 NBA:n donkkikisan, jolloin hänestä tuli Michael Jordanin jälkeen kautta aikain toinen pelaaja, joka on pystyi voittamaan kyseisen kisan kahdesti peräkkäin.
Richardson teki vuonna 2002 Warriorsin ennätyksen osumalla pelissä Los Angeles Lakersia vastaan kuusi kertaa 3 pisteen kaaren takaa ilman ohiheittoa. Vuosina 2004–2005 Richardson teki 14 tupla-tuplaa (koripallo-ilmaus: kahdessa eri tilastolajissa saavuttaa kaksilukuiset numerot). Yli 20 pisteen pelejä hänellä oli NBA:ssa 79, yli 30 pisteen pelejä kymmenen ja yksi yli 40 pisteen peli.
Kaudeksi 2007–2008 Richardson siirtyi Golden State Warriorsista osaksi Michael Jordaninkin omistamaan Charlotte Bobcatsiin. Kesken kauden 2008–2009 hän siirtyi Phoenix Sunsiin. Kaudesta 2010–2011 alkaen hän pelasi Orlando Magicissa ja kaudesta 2012–2013 alkaen Philadelphia 76ersissa.
Richardson ilmoitti päättävänsä pelaajauransa syyskuussa 2015.
Kangerlussuaqin lentoasema

Kangerlussuaqin lentoasema , joka tunnetaan myös nimellä Søndre Strømfjordin lentoasema, sijaitsee Kangerlussuaqissa, Grönlannissa. Se on Grönlannin ainoa suurille matkustajakoneille riittävän suuri siviililentoasema; kiitotien pituus on lähes kolme kilometriä. Pääosa Air Greenlandin kansainvälisistä lennoista operoidaan Kangerlussuaqista. 
Lentokenttä rakennettiin alun perin vuonna 1941 amerikkalaiseksi lentotukikohdaksi nimeltä ”Blue West 8”. Tukikohta menetti myöhemmin merkityksensä ja luovutettiin Grönlannin itsehallinnolle 1990-luvulla.
Parker Stevenson

Parker Stevenson (oik. Richard Stevenson Parker, s. 4. kesäkuuta 1952 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Rye Country Day Schoolia, ja hänen ensimmäinen roolinsa oli "A Separate Peace" -elokuvassa vuonna 1972. Parker tuli tunnetuksi roolistaan pitkään kestäneessä Hardy Boys -televisiosarjassa. Hän oli myös tähtenä lyhytkestoisessa "Probe"-sarjassa vuonna 1988 ja "Baywatchissa" vuosina 1989–1990.
Hän meni naimisiin näyttelijä Kirstie Alleyn kanssa 22. joulukuuta 1983. Alleyn koettua keskenmenon pari yritti uudemman kerran, mutta lapsi syntyi kuolleena. Tämän jälkeen he adoptoivat pojan ja tytön. Pari erosi vuonna 1997.
Akademiska Sångföreningen

Akademiska Sångföreningen (Akateeminen laulukunta) on suomenruotsalainen mieskuoro Helsingistä. Kuoro perustettiin vuonna 1838 nimellä Akademiska Sång-Sällskapet, ja se on Suomen vanhin yhä aktiivinen kuoro. Kuoron perusti keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston musiikinlehtori Fredrik Pacius. Nykyisen nimensä kuoro otti vuonna 1848.
Akademen on ylioppilaskuoro, ja kuten Akademiska Damkören Lyran, virallisesti osa Helsingin yliopiston ylioppilaskuntaa, mutta toimii itsenäisesti. Kuorossa laulaa tällä hetkellä noin 50 laulajaa. Kuoro konsertoi säännöllisesti Suomessa, ja tekee konserttimatkoja ulkomaille.
Historia.
Akademiska Sångföreningen oli alkuaan ruotsinkielinen, sittemmin kaksikielinen, mutta muuttui jälleen ruotsinkieliseksi, kun vuonna 1883 suomenmieliset laulajat erosivat siitä ja perustivat oman kuoronsa Ylioppilaskunnan laulajat. Akateemisen laulukunnan johtajina mainitaan sen 60-vuotisjuhlaksi 1898 julkaistussa selonteossa seuraavat: Fredric Pacius, H. Borenius, L. N. Achté, M. Wegelius, G. Sohlström, O. Mechelin, E. Leander. U. Öller, C. v. Knorring, G. Mattson, B. Hallman, A. Uggla. ja David Hahl (1847–1880) Kuorolla oli pulaa suomenkielisestä ohjelmistosta, siksi Savo-Karjalainen osakunta tilasi 1871 Karl Collanilta suomenkielisen laulukokoelman, mutta hän ehti kuolla ennen hankkeen toteutumista. Kuorossa oli myös jatkuvia kieliriitoja, kun suomenkielisten asema jäi heikoksi, ja siksi Ylioppilaskunta perusti kuoron, joka hengeltään vastaisi suomenkielisen enemmistön kantaa.
Kuoro oli 1800-luvulla merkittävä kansallisen heräämisen symboli, ja se ensiesitti Paciuksen säveltämän ja Johan Ludvig Runebergin sanoittaman "Maamme-laulun" vuonna 1848. Monet nimekkäät johtajat, mm. Bengt Carlson, Nils-Eric Fougstedt, Erik Bergman ja Kari Turunen, ovat johtaneet kuoroa. Musiikin maisteri Elisa Huovinen on johtanut kuoroa vuodesta 2020 alkaen.
Vall de Boí

Vall de Boí on kapea jyrkkäseinäinen laakso ja samanniminen kunta Pyreneiden kupeessa Espanjan Kataloniassa. Laaksossa on yhdeksän kirkkoa, jotka edustavat varhaisromaanista arkkitehtuuria. Siellä on myös laskettelukeskus.
Maurit eivät vallanneet ylhäällä Pyreneillä piileksiviä laaksoja hallitessaan muuta Espanjaa. Ensimmäiset kristityt yhteisöt perustettiin alueelle 800-luvulla, ja paikalliset aateliset maksoivat läänityksistään frankeille. Väestö oli etnisesti lähinnä baskeja. 
Vaikka alue oli keskiajalla harvaan asuttua, sen hopeavarat tekivät ylimystöstä rikkaita, ja osa tuloista käytettiin upeiden kirkkojen rakennuttamiseen. Kirkoille on tyypillistä kaunis kiven käsittely ja elegantit kellotornit. 
Laakso kirkkoineen on liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon.
Laitaatsillan taistelu

Laitaatsillan taistelu oli yksi taisteluista Venäjän ja Ruotsin välillä. Se käytiin Savonlinnassa 9. lokakuuta 1789.
Rantasalmella Parkumäen taistelussa 21. heinäkuuta 1789 tappion kokeneet venäläisjoukot vetäytyivät Savonlinnan länsipuolella sijaitsevaan Laitaatsalmeen. Venäläiset ryhmittyivät asemiin salmen itärannalle. Ruotsin joukot seurasivat perässä ja jäivät asemiin salmen länsirannalle.
Molemmat osapuolet linnoittivat asemiaan, mutta yhteenottoja ei juurikaan ollut. Venäläiset tekivät yllätyshyökkäyksen 9. lokakuuta 1789 kahdella veneellä ja nousivat maihin pohjoisesta Haapavedeltä. He onnistuivat valtaamaan siellä olleen suomalaisten tykkipatterin. Venäläiset olivat rakentaneet siirrettävän sillan, jonka he työnsivät salmen yli ja saivat lisäjoukkoja länsipuolelle. Aluksi ruotsalais-suomalaiset joukot joutuivat perääntymään, mutta apuvoimia saatuaan ne kävivät vastahyökkäykseen ja saivat kiivaissa lähitaisteluissa pakotettua venäläiset perääntymään takaisin salmen itäpuolelle. 
Venäjän tappiot taistelussa olivat noin 200 miestä. Ruotsalais-suomalaisten tappiot olivat 14 kaatunutta ja 33 haavoittunutta. Lisäksi kolme joutui vangiksi.
Laitaatsalmen itäpuolella, valtatien 14 eteläpuolisella kalliolla, on säilynyt osa venäläisten pääpatterista. Heidän kanuunansa olivat noin metrin korkuisen ja pari metriä leveän maavallin suojissa. Ensimmäisen maailmansodan aikaan tehtiin linnoitustöitä, joiden yhteydessä vallin taakse kaivettiin taisteluhaudan pätkiä.
Patterin itäpuolella olleessa lahdenpoukamassa venäläiset tekivät tykkiveneitä, ja siellä oli myös niiden laituri. Nykyisin lahdelma on tosin jäänyt melkein kokonaan rata- ja tiepenkereiden alle.
Vuonna 1975 taistelupaikalle – vain parin kilometrin päähän Savonlinnan keskustasta – rakennettiin muistomerkki, joka kuvaa 1700-luvun tykkiasemaa. Muistomerkki sijaitsee suomalaisten pääpatterin paikalla valtatien 14 ja siltä Pihlajaniemeen kääntyvän tien välissä. Laitaatsillan taistelupaikka on suojeltu kiinteä muinaisjäännös.
Allan Simonsen

Allan Rodenkam Simonsen (s. 15. joulukuuta 1952 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi vuonna 1977.
Pelaajaurallaan Simonsen edusti kotimaassaan Vejle BK:ta kahteen otteeseen sekä saksalaista Borussia Mönchengladbachia, espanjalaista FC Barcelonaa ja englantilaista Charltonia. Hän saavutti urallaan muun muassa kolme Tanskan ja kolme Saksan mestaruutta sekä kaksi UEFA Cupin voittoa ja yhden Cup-voittajien Cupin voiton. Tanskan maajoukkueessa Simonsen pelasi 56 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän kuului Tanskan joukkueeseen vuoden 1986 MM-kisoissa.
Simonsen on valmentanut Vejle BK:ta sekä Färsaarten ja Luxemburgin maajoukkueita.
Dramma giocoso

Dramma giocoso () on 1700-luvun puolivälissä kehittynyt italialainen koomisen oopperan tyylilaji, joka sai alkunsa napolilaisessa oopperatraditiossa, ja ensimmäisenä termiä käytti näytelmäkirjailija Carlo Goldoni vuonna 1748.
Dramma giocosossa vakava ja koominen sekoittuvat ja se sijoittuukin vakavan opera serian ja koomisen opera buffan välimaastoon. Juoni on usein sentimentaalinen tai pateettinen lähestyen traagista. Hyvin tyypillistä dramma giocosoa on näytöksen loppuun dramaattiseksi huipentumaksi sijoitettu suuri buffokohtaus.
Goldonin ja muiden teksteissä esiintyi erilaisia roolityyppejä: aatelistoa, joita musiikillisesti kuvattiin opera serian tyylikeinoin ja maalaisia, vanhojapoikia, maatyöläisiä ja palveluskuntaa, joiden aluetta oli koominen, opera buffan sfääri. Lisäksi usein tavattiin välimuotona "parti di mezzo carattere", esimerkiksi Donna Elvira Mozartin "Don Giovannissa".
Jake

Jake on miehen etunimi. Englantilaisella kielialueella se on muunnelma nimistä Jack ja Jacob. Suomessa Jake tunnetaan Jaakon, Jakobin, Jarin, Jarkon, Jarmon ja Jarnon lempinimenä, mutta 1960-luvulta alkaen se on yleistynyt myös itsenäisenä, virallisena etunimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on maaliskuun 2025 loppuun mennessä tilastoitu noin 440–450 Jake-nimistä miestä.
Aikahyppy

Aikahyppy () on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota televisioyhtiö NBC esitti vuodesta 1989 vuoteen 1993. Donald P. Bellisarion luomaa "Aikahyppyä" tuotettiin kaikkiaan viisi tuotantokautta eli 95 jaksoa.
Sarja yhdistelee science fictionia ja seikkailudraamaa. "Aikahypyn" päähenkilö on tiedemies nimeltä Sam Beckett, jota esittää Scott Bakula. Sarjan ensimmäisessä osassa Beckett testaa aikamatkustuslaitetta. Testi epäonnistuu ja Beckett päätyy toisen ihmisen ruumiiseen menneessä ajassa. Muutos ei ole pysyvä, sillä korjattuaan toisen ihmisen hahmossa jonkin asian historiassa Beckett pääsee hyppäämään ajassa uudelleen. Se, mihin aikaan ja kenen ruumiiseen Beckett päätyy, ei ole hänen päätettävissään. Yleensä nämä aikahypyt sijoittuvat kuitenkin sille aikajanalle, jolla tohtori Beckett on itse elänyt. Sarjalle tehtiin myös kahden kauden mittaiseksi jäänyt jatkosarja vuosina 2022–2024.
Muita hahmoja.
"Aikahypyn" muita vakiohahmoja ovat Sam Beckettille hologrammina näkyvä Al Calavicci, jota esittää Dean Stockwell, sekä Deborah Prattin äänellä puhuva tietokone Ziggy. Al ja Ziggy toimivat Samin apureina tulevaisuudesta (1990-luvulta) käsin.
RK-55

RK-55 Granat (, , 3M10, 3K10) on neuvostoliittolainen sukellusveneestä ja maasta laukaistava keskipitkänmatkan risteilyohjus, joka voidaan varustaa ydinkärjellä. Maasta laukaistavat versiot on romutettu vuoden 1987 INF-sopimuksella.
NEC Nijmegen

Nijmegen Eendracht Combinatie (lyhyesti NEC) on vuonna 1900 perustettu alankomaalainen jalkapalloseura.
Seuran kotikenttä on 12 500-paikkainen McDOS Goffertstadion. Seura on ylpeä siitä, että se syntyi kovan työn ja omistautumisen tuloksena ja että seuran perustajat eivät pelanneet jalkapalloa ruoholla, vaan Nijmegenin kaduilla. Seuraa kutsuttiin ennen nimellä "Eendracht", joka tarkoittaa "yhtenäisyyttä" hollanniksi. Seura pelasi hyvin vuonna 1903 yhdistymisen Nijmegenin kotijoukkueeseen jälkeen. Seuran nimi NEC tulee sanoista Nijmegen Eendracht Combinatie. Seura ei ole voittanut yhtään merkittävää turnausta. Vuonna 2004 seuran hallinto erotti valmentaja Johan Neeskensin, jolla oli kansainvälistä kokemusta pelaajana ja valmentajana. Komennon otti Cees Lok, mutta hän erosi joulukuussa 2005 tuntemattomista syistä.
Keskimääräinen katsojamäärä vuosina 2004–05 oli 11 800 katsojaa.
Ariel &amp; Supremos

Ariel &amp; Supremos oli vuosina 2004−2009 toiminut suomalainen kristillinen yhtye. Yhtyeen ensimmäinen keikka oli saman vuoden Nuorten kesä -tapahtumassa Ryttylässä. Pian tämän jälkeen Fg-Naxos otti nuoren yhtyeen suojiinsa ja julkaisi Ariel &amp; Supremosin kesällä 2005 julkaistun "Kiitos kaunis" -levyn. Debyyttilevyn tuotti Marzi Nyman, joka myös soitti levyllä Mongo Aaltosen ja Jukka Eskolan ohessa. 
Ariel &amp; Supremos julkaisi toisen äänitteensä "Älä mene pois" elokuussa 2007. Levyn tuotti Marzi Nyman. Levyllä vieraili Marzin lisäksi Zarkus Poussa ja Laura Joensuu. Pian levyn julkaisun jälkeen kokoonpano vakiintui nykyiselleen, kun pitkään yhtyeen basistina ollut Lasse Kortelainen sai jatkajakseen Lasse Mikkosen (ex-Turvakytkin). Yhtyeen toiseksi kitaristiksi vakiintui Taneli Törölä (Sotahuuto, Megiddon, Terttu ja sininen sammakko). Tällä tuoreella kokoonpanolla ikuistettiin Ariel &amp; Supremosin ensimmäinen musiikkivideo "Älä mene". Ohjauksesta ja käsikirjoituksesta vastasi Miika Elo. Musiikkivideo julkaistiin Maata näkyvissä -festareilla syksyllä 2007. Videolla esiintyi myös monia tunnistettavia kasvoja Suomi-gospelin kentältä. 
Keväällä 2008 Ariel &amp; Supremos haki ensiksi vauhtia Semifinaalista ja esiintyi pian tämän jälkeen Tavastialla laulaja Ariel Neulaniemen järjestämässä Larry Norman -illassa. Kristillisen rokin isän muistoillassa soittivat myös Q.Stone, Sami Kukka, Janna Hurmerinta ja Tarvo Laakso. Ariel &amp; Supremos lähti kesällä 2008 ensimmäiselle ulkomaan keikkareissulleen. Yhtye esiintyi puolalaisessa BIM-tapahtumassa. 
Yhtye lopetti joulukuussa 2009.
Itävallan perimyssota

Itävallan perimyssota käytiin vuosina 1740–1748, kun Maria Teresia seurasi isäänsä Kaarle VI:a Habsburgien maiden perijänä, Unkarin kuningattarena, Itävallan arkkiherttuattarena ja Parman herttuattarena.
Kaarle VI oli jo kauan valmistautunut siihen mahdollisuuteen, ettei hänelle syntyisi miespuolista perillistä, ja vuoden 1713 pragmaattisella sanktiolla määräsi, että nainen voisi olla perijä, jos kaikki miespuoliset sukuhaarat päättyisivät. Kaarle sai kaikki Euroopan suurvallat myöntymään sopimukseen, mutta hänen kuoltuaan sopimusta hyväksymätön Preussin Fredrik II Suuri hyökkäsi Sleesiaan joulukuussa 1740. Naista pidettiin heikkona hallitsijana ja muillakin ruhtinailla, kuten Baijerin Kaarle Albertilla oli vaatimuksensa kruunuun. Vuonna 1742 Preussi saavutti merkittävän voiton itävaltalaisia vastaan Mollwitzin taistelussa, minkä jälkeen se solmi erillisrauhan. Preussi tuli kuitenkin uudelleen mukaan sotaan vuonna 1744. 
Itävallan perimyssota nielaisi mukaansa 1739 alkaneen Britannian ja Espanjan välisen sodan Jenkinsin korvasta, jonka seurauksena näiden valtioiden siirtomaissa käymä konflikti rauhoittui sodan painopisteen siirryttyä Eurooppaan. Vuonna 1741 lähes kaikki Euroopan maat olivat mukana sodassa. Ranskan ja Itävallan välienselvittelyn näyttämönä olivat, kuten tavallista Alankomaat ja Italia. Ranskan ja Preussin kanssa olivat liitossa Espanja ja Baijeri. Itävaltaa taas tukivat Britannia ja Alankomaat, Ranskan perinteiset viholliset ja ajoittain Sardinia ja Saksi. 
Sodan päätteeksi solmitussa Aachenin rauhassa Sleesia jäi Preussin haltuun, joten välienselvittelyä jatkettiin seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763.
Tim Flannery

Tim Flannery (s. 28. tammikuuta 1956) on australialainen kirjailija, nisäkästutkija, tutkimusmatkailija ja ympäristönsuojelija. Flannery esiintyy usein julkisesti puhuen etenkin maapallon ilmaston lämpenemisestä.
Flanneryn on sanottu löytäneen enemmän uusia eläinlajeja kuin Charles Darwin. Hän on julkaissut yli 100 tieteellistä tutkimusta ja löytänyt yli 30 uutta nisäkäslajia, mm. 3 puukengurua. Hän on mm. luokitellut vanhimmat tunnetut nisäkäsfossiilit. Hän johtaa Etelä-Australian museota ja Australian Wildlife Concervancy -järjestöä. Vuonna 2005 hänet valittiin Australiassa vuoden humanistiksi.
David Attenborough on sanonut Flanneryä yhdeksi kaikkien aikojen suurimmista löytöretkeilijöistä verraten häntä David Livingstoneen.
Hänen teoksensa "Ilmaston muuttajat" ("The Weather Makers: The History and Future Impact of Climate Change") ilmestyi suomeksi syksyllä 2006.
Bantu Holomisa

Kenraalimajuri Bantubonke Holomisa (myös Harrington Holomisa, s. 25. heinäkuuta 1955 Mqanduli, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen upseeri ja poliitikko. Hän johti Transkein bantustania vuosina 1987–1994.
Holomisa oli yksi ensimmäisiä mustia eteläafrikkalaisia, jotka pääsivät opiskelemaan Etelä-Afrikan sotilasakatemiaan vuonna 1984. Hän toimi nimellisesti itsenäisen Transkein puolustusvoimien komentajana vuoteen 1987 asti, jolloin osallistui maan aikaisemman johtajan Kaizer Matanziman vastaiseen vallankaappaukseen. Vuosien 1988 ja 1989 aikana Holomisa laillisti Transkeissa noin 33 erilaista edellisen hallituksen kieltämää järjestöä ja hänen hallintonsa toimi läheisessä yhteistyssä apartheidia vastustaneiden vapautusliikkeiden kanssa.
Holomisa kuului vuoden 1994 ensimmäisten vapaiden vaalien ANC:n vaalikomiteaan ja valittiin maan parlamenttiin suurella äänimäärällä. Hän toimi kansallisen yhtenäisyyden hallituksessa ympäristö- ja turismiapulaisministerinä vuoteen 1996 asti. Vuonna 1996 hänet erotettiin ANC:tä sen jälkeen kun hän väitti Totuuskomission istunnossa ANC:n ministerin, Stella Sigcaun, ottaneen vastaan 50 000 randin lahjuksen Matanziman hallitukselta.
Nykyisin Holomisa toimii kansanedustajana edustaen entisen Kansallispuolueen poliitikon, Roelf Meyerin kanssa perustamaansa United Democratic Movement -puoluetta.
Teresa Heinz Kerry

Maria Teresa Thierstein Simões-Ferreira Heinz Kerry (s. 5. lokakuuta 1938) on yhdysvaltalainen hyväntekeväisyyden harrastaja. Hän on Yhdysvaltain ilmastoerityislähettilään John Kerryn puoliso. 
Teresa on alun perin portugalilainen. Hän syntyi Maputossa Mosambikissa, silloisessa Portugalin siirtomaassa. Hänen isänsä oli lääkäri José Simões-Ferreira. Hänen äitinsä Irene Thierstein oli sveitsin saksalaista syntyperää.
Teresa suoritti opintonsa Witwatersrandin yliopistossa Johannesburgissa ja Geneven yliopistossa ennen kuin muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän oli töissä YK:ssa tulkkina. Hän puhuu viittä eri kieltä: englantia, espanjaa, ranskaa, italiaa ja portugalia.
Teresa Simões-Ferreira meni naimisiin Heinzin ketsuppisukuun kuuluneen liikemies ja senaattori Henry John Heinz III:n kanssa 5. helmikuuta vuonna 1966 Pittsburghissa Pennsylvaniassa. Vuonna 1971 Teresa Heinzista tuli Yhdysvaltain kansalainen. Avioparille syntyi kolme lasta. 
Teresa Heinzin elämäkerran mukaan hän tapasi John Kerryn vuonna 1990. Senaattori Heinz kuoli 4. huhtikuuta 1991 lento-onnettomuudessa Pennsylvaniassa, ja Teresa peri omaisuuden ja yhtiön.
Seuraavan kerran hän tapasi Kerryn Rio de Janeiron ilmastokokouksessa vuonna 1993. Teresa Heinz oli mukana presidentti George H. W. Bushin valtuuskunnassa. Heinz ja Kerry muuttivat yhteen vuonna 1993 ja menivät naimisiin 26. toukokuuta 1993 Nantucketissa Massachusettsissa.
Suomumuurahaiset

Suomumuurahaiset (Formicinae) on muurahaisten (Formicidae) alaheimo.
Suomessa on Formicininae-alaheimossa kolme tribusta, joissa on neljä sukua: Camponotini, jossa on suku "Hevosmuurahaiset" ("Campontotus"); Formicini, jossa on suku "Formica"; Lasiini, jossa ovat suvut "Lasius" ja "Nylanderia". Eläviä tribuksia on maailmanlaajuisesti 11, joissa 51 sukua, 3130 lajia ja 792 alalajia. Sukupuuttoon kuolleita sukuja on 31, joissa 197 lajia ja 3 alalajia.
Tuntomerkit.
Suomumuurahaisilla on keski- ja takaruumiin välissä vain yksi jaoke, petiolus (postpetiolus puuttuu), johon kuuluu ylöspäin nouseva iso suomumainen tai erillinen nystyrämäinen uloke. Takaruumiin kärjestä puuttuu pistin ja sen tilalla on putkimaisen ulokkeen päässä pyöreä reikä, acidopore, jota reunustavat karvat. Suomumuurahaisilla on rauhanen, joka tuottaa myrkkyä, muurahaishappoa.
Tribukset ja suvut.
Jako tribuksiin ja sukuihin on vuodelta 2016 eikä vielä ole vakiintunut kaikissa taksonomioissa.
Nepathya

Nepathya (joskus myös "Nepathaya") on suosittu nepalilainen yhtye, joka yhdistelee perinteistä nepalilaista kansanmusiikkia ja rockia. 1990-luvulla yhtye esitti pääosin rakkauslauluja, mutta nykyään sanoitukset ovat yhteiskuntakriittisiä. Vuosina 1996–2006 yhtye järjesti Nepalin sisällissodan aikana rauhankonsertteja kerätäkseen rahaa kotimaansa kunnostustöitä varten. Suomessa kaksi keikkaa vuonna 2006 tehnyttä yhtyettä kutsutaan "Nepalin Eppu Normaaliksi". Yhtyeen perustaja, solisti ja lauluntekijä Amrit Gurung on ainoa jäljellä oleva alkuperäisestä kokoonpanosta.
Ensimmäisen Euroopan keikkansa Nepathya teki vuonna 2005 Amsterdamissa Himalaya Filmfestivalilla. Vuonna 2013 yhtye esiintyi Lontoon Wembley Arenalla.
Area de Conservación Guanacaste

Area de Conservación Guanacaste on Unescon maailmanperintökohde Guanacasten maakunnassa luoteisessa Costa Ricassa. Siihen kuuluvat Santa Rosan, Guanacasten ja Rincón de la Viejan kansallispuisto sekä Junquillal Bayn suojelualue. Noin 1 470 neliökilometrin laajuinen alue tuli maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.
Muurahaiskorennot

Muurahaiskorennot (Myrmeleontidae) ovat verkkosiipisten (Neuroptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu maailmanlaajuisesti yli 2 000 lajia, ja muurahaiskorentoja tavataan lähes kaikilta mantereilta.
Ulkonäkö ja elintavat.
Aikuinen muurahaiskorento muistuttaa ulkoasultaan hieman pientä sudenkorentoa, mutta on helppo erottaa pitkistä, kärjestään kaartuvista tuntosarvista. Korennon vartalon pituus on 40–80 mm. Korennot käyttävät ravinnokseen joko kukkien siitepölyä tai ovat toukkien tapaan petoja.
Muiden verkkosiipisten tapaan aikuiset korennot ovat aktiivisia lähinnä öisin ja lentävät usein valolle.
Muurahaisleijona.
Muurahaiskorentojen toukkia kutsutaan muurahaisleijoniksi. Nimensä mukaisesti niiden pääasiallisena ravintona ovat muurahaiset, mutta myös muut pienet hyönteiset. Useiden lajien toukat elävät hiekkamailla, jonne kaivavat pyyntikuopan ja odottelevat kuopan pohjalle piiloutuneina sinne putoavia muurahaisia. Jotkin lajit piilottelevat puiden koloissa tai väijyvät maastossa ohikulkevaa saalista. Muurahaiskorennon toukalla on näyttävät leuat, joilla se pitelee saalistaan paikoillaan samalla kun se imee sen kuiviin. Vaihtaessaan paikkaa toukka liikkuu perä edellä ja jättää jälkeensä helposti tunnistettavan jäljen.
Lajit Suomessa.
Suomessa esiintyy kaksi muurahaiskorentolajia: aitomuurahaiskorento ("Myrmeleon formicarius") ja pikkumuurahaiskorento ("Myrmeleon bore"). Skandinaviassa on lisäksi kolmaskin laji, laikkumuurahaiskorento ("Euroleon nostras"), jota on tavattu esimerkiksi Ruotsin Gotlannista, Öölannista ja Gotska Sandönilta. Kotimaisista lajeista aitomuurahaiskorento on verraten yleinen hiekka- ja soramailla koko Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaisempi pikkumuurahaiskorento esiintyy ainoastaan etelä- ja lounaisrannikon avoimilla merenrantahietikoilla ja dyyneillä. Kumpikaan suomalaisista lajeista ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta pikkumuurahaiskorento on katsottu silmälläpidettäväksi (NT).
Suomen lajeista pikkumuurahaiskorento on yleensä pienempi ja takaruumiin jaokkeet yleensä kaksiväriset. Eroja on molemmilla sukupuolilla myös takaruumiin viimeisessä jaokkeessa.
Taïn kansallispuisto

Taïn kansallispuisto on kansallispuisto Norsunluurannikolla ja se sisältää yhden viimeisistä alueista, joilla kasvaa länsiafrikkalaista trooppista aarniometsää. Puisto lisättiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1982 monimuotoisen kasviston ja eläimistön, etenkin uhanalaisten eläinten, kuten kääpiövirtahepojen, ansiosta. Alue on laajuudeltaan 3 300 neliökilometriä ja siinä on 200 neliökilometrin puskurivyöhyke.
Metsäalue rauhoitettiin jo vuonna 1929, siitä tuli kansaaalispuisto vuonna 1972, biosfäärinsuojeluaule 1978 ja Unescon maailmanperintökohde 1982. 
Taïn alue on Länsi-Afrikan biodiversiteetin ytimessä, ja siellä on enemmän suuria nisäkäslajeja kuin koko Latinalaisessa Amerikassa. Taïn kansallispuistossa on 12 sellaista nisäkäslajia, joiden levinneisyysalue rajoittuu Länsi-Guinean alueelle. Näihin kuuluvat kääpiövirtahepo, isopuikkija ja juovapuikkija. Puistossa tavataan myös metsänorsuja ja simpansseja. Siellä on tunnistettu yli 1300 kasvilajia, joiden joukossa ovat perinteiset lääkekasvit, jotka tehoavat hepatiittiin ja malariaan.
Comoén kansallispuisto

Comoén kansallispuisto on kansallispuisto Norsunluurannikossa ja vuodesta 1983 listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Siitä tuli maailmanperintökohde alkujaan kasviston monipuolisuutensa takia. Komoé-joen ansiosta alueen kasvillisuus on huomattavasti trooppisempaa kuin normaalisti näillä leveysasteilla.
Comoén kansallispuisto sijaitsee maan koillisosassa lähellä Burkina Fason rajaa. Sinne on matkaa Abidjanista noin 400 km. Alueen ensimmäiset suojelutoimet on tehty jo 1926, vuonna 1953 siitä tuli suojelualue ja 8. helmikuuta 1968 kansallispuisto. Vierailijoita päästetään puiston vain kuivalla kaudella marraskuusta huhtikuuhun.
Puiston pinta-ala on 11 493 km², joten se kuuluu Länsi-Afrikan suurimpiin suojelualueisiin. Sen eliömaailman monimuotoisuus liittyy maastonmuotojen vaihtelevuuteen. Komoé ja sen sivujoet kulkevat syvissä, kosteissa rotkolaaksoissa tasangon halki. Puistossa on tavattu 620 kasvilajia, 135 nisäkäslajia, (joihin kuuluu 11 apinaa, 11 lihansyöjää ja 21 sorkkaeläinlajia), 35 sammakkoeläinlajia ja 500 lintulajia (joista noin neljäsosa on muuttolintuja). Suojeltuja lintulajeja ovat sinikaulatrappi, guineansarvinokka ja nigeriansarvinokka. Komoéssa elää 60 kalalajia ja kolme krokotiililajia. Uhanalaisia nisäkäslajeja ovat simpanssi, savanninorsu ja hyeenakoira.
Vuonna 2003 alue lisättiin vaarassa olevien maailmanperintökohteiden luetteloon salametsästyksen, karjan ylilaiduntamisen ja puiston puuttuvan hallinnon takia.
Suda

Suda () tai Suidas () on massiivinen bysanttilainen muinaisen Välimeren alueen historiaa käsittelevä ensyklopedia. Teoksen nimi tulee latinan kielen sanasta "suda", joka merkitsee "linnoitusta". Ensyklopedia käsittää 30 000 hakusanaa, joista monen lähteenä on käytetty sittemmin kadonneita antiikin aikaisia teoksia.
Historia.
Teoksen kokoamisesta ei tiedetä paljoakaan. Kokoamisen on täytynyt tapahtua ennen Eustathiosta (1100-luku), sillä hän lainaa teosta usein. Otsikon "Aadam" alla kirjoittaja (jonka nimeksi alkulauseessa mainitaan "Suidas") esittelee lyhyen maailman kronologian, joka päättyy keisari Johannes I Tzimiskesin kuolemaan (975), ja "Konstantinopoli" mainitsee hänen seuraajansa Basileios II:n ja Konstantinos VIII:n. Suda näyttää siis olleen koottu 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Kohtia, joissa viitataan Mikael Psellokseen (1000-luvun loppupuoli), pidetään myöhempinä lisäyksinä.
Teos käsittelee sekä raamatullisia että pakanallisia aiheita, mistä on päätelty, että kirjoittaja on ollut kristitty. Vaikka teos on kritiikitön ja luultavasti useisiin kohtiin on tehty myöhempiä lisäyksiä ja sen artikkelit ovat arvoltaan hyvin epätasaisia, se sisältää paljon tietoa antiikin historiasta ja elämästä.
Suurin osa "Sudasta" katosi neljännen ristiretken (1204) ja Konstantinopolin valtauksen (1453) aikana. Tanskalainen tutkija Ada Adler on toimittanut teoksesta kriittisesti muokatun laitoksen (Leipzig, 1928–1938).
Sisältö.
Kirjoittaja selittää sanojen alkuperän, johtamisen ja merkityksen aikansa filologiaa hyödyntäen ja käyttäen sellaisia varhaisempia asiantuntijoita kuin Harpokration ja Helladios. Arvokkaimpia teoksessa ovat kuitenkin kirjallisuuden historiaa käsittelevät artikkelit. Ne sisältävät yksityiskohtia ja lainauksia, jotka ovat muuten kadonneet. Kirjoittaja hyödynsi vanhemmista klassikoista (Aristofanes, Homeros, Sofokles, Thukydides, jne.) ja myöhemmistä kirjailijoista (Polybios, Josefus, "Khronikon paskhale", Georgios Synkellos, Georgios Monarkhos ja niin edelleen) tehtyjä tutkielmia. Tältä kannalta teos muodostaa kätevän hakuteoksen henkilöihin, jotka olivat merkittäviä idän 900-luvun poliittisessa, kirkollisessa ja kirjallisessa historiassa. 
Teoksen sanasto on järjestetty aakkostetusti, pienin poikkeuksin niin, että samalla tavalla lausutut kirjaimet ja kirjainyhdistelmät on sijoitettu yhteen ("antistoikhia"). Tällä tavalla esimerkiksi alfa-ioota on ennen epsilonia; epsilon-ioota ja eeta-ioota yhdessä zeetan jälkeen; ja oomega omikronin jälkeen. Näin kyseessä on samaan aikaan sekä sanakirja että ensyklopedia. Joissakin myöhemmissä painoksissa (muun muassa Immanuel Bekker) sanasto on järjestetty aakkosjärjestykseen.
Elämäkertatiedot ovat kirjoittajan mukaan peräisin Hesykhios Miletoslaisen "Onomatologionista" eli "Pinaksista". Muita lähteitä ovat olleet Konstantinos Porfyrogennitoksen ensyklopedian (912–59) katkelmat, Georgios Monakhoksen kronikka, Johannes Antiokialaisen katkelmat (600-luku, Rooman historiaa koskien), Diogenes Laertioksen filosofien elämäkerrat sekä Athenaioksen ja Filostratoksen teokset. Alussa olevassa huomautuksessa luetellaan sanakirjat, joista sanasto on koottu, sekä niiden kirjoittajat.
Muskelivene

Muskelivene (englanniksi "powerboat") on avomeren käyttöön soveltuva avovene, jolle ei ole olemassa täsmällistä ja yleisesti hyväksyttyä määritelmää.
Muskeliveneeksi kutsutaan avomerikäyttöön soveltuvaa avovenettä, jonka voimanlähteenä on yksi tai kaksi suuritehoista moottoria. Tällainen päiväkäyttöön tarkoitettu vene saavuttaa yli 50 solmun (93 km/h) huippunopeuden. Toisen määritelmän mukaan huippunopeuden pitää olla yli 60 mailia tunnissa (100 km/h).
Muskeliveneen pituus on 8–15 metriä, yleensä yli 30 jalkaa eli yli 9,1 metriä. Veneen suurin leveys on 2,5–3 metriä ja syväys 0,7–1,1 metriä.
Myynti-ilmoituksissa pienempiä ja vähätehoisempiakin veneitä kutsutaan usein muskeliveneeksi.
Ignoila

Ignoila () on kylä Suojärven piirin Veskelyksen maalaiskunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä, Suomen sotien jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. 
Suomelle kuuluessaan Ignoila oli yksi Suojärven kunnan itäosassa sijainneen ns. Hyrsylän mutkan alueen kylistä ollen yksi Hyrsylän kylän sivukylistä ja Suomen kylistä itäisin. Ennen vuotta 1931 Ignoila ja Hyrsylä kuuluivat Salmin kuntaan, kunnes ne liitettiin Suojärveen tieyhteyden valmistuttua. Ignoila-nimi johtunee kylän ensimmäisestä asukkaasta Ignat/Ignoi Burtschasta. Suomen alueluovutusten myötä myös Ignoilan väestö asutettiin supistuneen Suomen alueelle. Tunnettu ignoilalainen oli Aira Samulin.
Ignoila sijaitsee nykyisin syrjässä Petroskoista Suojärvelle johtavalta maantieltä. Kylän halki virtaa Suojujoki josta on myös nimeä Suojoki käytetty. Jokeen rakennettiin Ignoilan vesivoimala alueen kuuluessa Suomelle vuonna 1936. Vuonna 1991 voimala oli käytössä, joskin puinen pato vuoti melkoisesti. Voimalaa ja patoa on korjattu ja se on edelleen toiminnassa. (2021) Turbiini on Tampellan ja generaattori ASEA:n valmistama. Teho on alle 10 MW. Voimalan purkua on suunniteltu kanoottimelonnan ja arvokalan nousun parantamiseksi.
Nykyisin kylän asukasmäärä on vähäinen. Hyrsylässä ja Ignoilassa on runsaasti kesäasukkaita. (2021)
Piloja ja pilakuvia

Piloja ja pilakuvia oli vuosina 1921–1939 ilmestynyt huumorilehti, jota ilmestyi hämeenlinnalaisen Arvi A. Kariston kustannusyhtiön kustantamana kaikkiaan 227 numeroa. Lehteä toimitti nimimerkki Mikko Vilkastus. Nimimerkin takana oli Kariston kirjallinen johtaja Väinö Hämeen-Anttila. 
Lehti oli suunniteltu amerikkalaisten, saksalaisten ja ruotsalaisten esikuvien mukaan. Sitä oli tarkoitus myydä rautateillä liikkuville matkalaisille. Piloja ja pilakuvia ilmestyi joka kuukausi. Sisältönä oli lyhyitä vitsejä ja pilapiirroksia taskukokoisena kirjasena. "Kotimaisten leikinlaskijaimme ja pilapiirtäjiemme avustuksella on Mikko Vilkastus ryhtynyt toimittamaan suomalaiselle yleisölle parhaimman tason hupikirjaa, 64-sivuisina erittäin runsaasti kuvitettuina kuukausivihkoina. Kirjoittajina esiintyvät jo ensimmäisissä vihoissa mm. Samuli, Juudas Puustinen, O. Räisänen ja O. A. Kallio. Kotimaisina pilapiirtäjinä Alexander Tawitz, Edwin Lydén, Hj. Löfving, Ilmari Kaijala, Yrjö Yrjölä, Oki Räisänen, Bertil Lindholm, Topi Vikstedt ym." 
Pilajuttuja ja piirroksia oli aloittanut samanlaisilla linjoilla jo vuonna 1919, mutta ilmestyi epäsäännöllisesti. Kustantaja Otava sai kuitenkin aiheen syyttää Karistoa idean varastamisesta. Kuvittajat olivat kuitenkin osaksi samoja kummassakin lehdessä.
Kuvitusta oli hankittu myös ulkomaalaisista lehdistä. Piirroksia on melko runsaasti, yksi lähes jokaisella sivulla. Tekijöiden nimiä ei mainita muutamaa signeerausta lukuun ottamatta. Lehdessä ilmestyi muutama lyhyt sarjakuvakin, jotka eivät kuitenkaan todennäköisesti olleet suomalaista tekoa.
Asko (nimi)

Asko on suomalainen miehen etunimi. Askon nimipäivä on 6. syyskuuta. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929.. Suomessa Asko on annettu nimeksi elokuun 2025 loppuun mennessä 8 429 miehelle, joista noin puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. Ennen vuotta 1900 nimeä ei Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut annettu kenellekään.
Nimi esiintyi Suomessa jo keskiajalla suku- ja paikanniminä, jollaisia ovat muun muassa Askola ja Askainen.
Ruotsin valtiopäivävaalit 2006

Ruotsin valtiopäivävaalit 2006 järjestettiin 17. syyskuuta 2006. Yhteensä valittiin 349 edustajaa. Vaalit voitti neljän porvaripuolueen liittouma Allians för Sverige. Yhteensä Maltillinen kokoomus, Ruotsin keskustapuolue, Ruotsin liberaali kansanpuolue ja Ruotsin kristillisdemokraatit saivat 178 valtiopäiväpaikkaa. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kärsi vaaleissa tappion ja sai yhteistyöpuolueidensa Ruotsin vasemmistopuolueen ja Ruotsin vihreä ympäristöpuolueen kanssa vain 171 paikkaa. Äänestysprosentti oli 81,99, eli 1,88 prosenttiyksikköä enemmän kuin vuoden 2002 valtiopäivävaaleissa. 
Puolueet.
Seuraavat puolueet olivat edustettuina valtiopäivillä ennen vaaleja. Suluissa puolueiden kannatukset vuoden 2002 vaaleissa.
Seuraavat puolueet olivat saaneet yli 1% kannatuksen vuoden 2002 vaaleissa ja saivat näin ollen avustusta valtiolta valtiopäivävaaleja varten:
Seuraavilla puolueilla on kyselyiden mukaan mahdollisuus saada yli 4% kannatus, mikä vaaditaan kansanedustajapaikkojen saamiseksi:
Mielipidetiedustelut.
 (Sifo, Demoskop, Skop)
Antero Lehtonen

Antero Lehtonen (s. 12. huhtikuuta 1954 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi vasempana laitahyökkääjänä.
Suomessa Lehtonen tuli tunnetuksi etenkin maalintekijänä. Hän pelasi lähinnä Tapparassa ja oli avainpelaajia sen saavuttaessa Suomen-mestaruudet vuosina 1975 ja 1979. Lehtonen edusti Suomea vuoden 1974 nuorten MM-kisoissa sekä jääkiekon MM-kisoissa 1977, 1979 ja 1981.
Tultuaan valituksi SM-liigan tähtikentälliseen 1979, Lehtonen allekirjoitti ammattilaissopimuksen NHL-seura Washington Capitalsin kanssa. Lehtonen pelasi suurimman osan kaudesta 1979–1980 Washingtonissa ja saavutti 21 pistettä 65 ottelussa puolustavan hyökkääjän roolissa.
Lehtonen palasi Tapparaan seuraavalla kaudella ja pelasi vielä TPS:ssa sekä liigatulokas JyP HT:ssa ennen lopettamistaan vuonna 1987. SM-liigassa Lehtonen teki seitsemällä kaudella vähintään 20 maalia kaudessa.
Vesiskootteri

Vesiskootteri on sisämoottorilla varustettu veneenomainen vesikulkuneuvo, jossa kuljettaja istuu hajareisin. Rakenteeltaan ja ergonomialtaan vesiskootteri muistuttaa moottorikelkkaa.
Vesiskootteri eli ”vesijetti” viittaa periaatteelliseen eroon ”normaaliin” moottoriveneeseen verrattuna; vesijetissä on vesisuihkuvetolaite, josta käytetään yleisesti nimitystä jettivetolaite. Sen työntövoima perustuu tunneloituun potkuriin, joka on suihkuputkessa veneen rungon sisällä. Tämä mahdollistaa erittäin pienen syväyksen ja siten ajamisen matalassa vedessä, koska veneen pohjasta ei työnny alaspäin mitään. Ohjaus tapahtuu suihkusuutinta kääntämällä, jolloin vetolaitteen vesisuihkun suunta muuttuu ja ohjaa venettä.
Vesiskootterin voimanlähteenä käytettiin alun perin kaksitahtimoottoria, mutta nykyisin nelitahtimoottori on yleisempi. Vesiskoottereita valmistavat esimerkiksi Kawasaki-, Sea-Doo-, Polaris- ja Yamaha-yhtiöt. Viime vuosina useat kiinalaiset valmistajat ovat aloittaneet vesiskoottereiden valmistuksen.
Vesiskoottereita on sekä seisaaltaan ajettavia malleja että istuttavia. Istuttaviin mahtuu 1–3 ihmistä. 
Yleistyessään vesiskootterit ovat jakaneet mielipiteitä käyttäjäkuntansa ulkopuolella puolesta ja vastaan. Harrasteajoneuvoa on arvosteltu melusaasteen aiheuttajana, ja joissakin maissa niiden käyttöä on rajoitettu. Uudempien vesiskootterien nelitahtimoottorit ovat kuitenkin jopa 70 prosenttia hiljaisempia kuin vielä muutama vuosi sitten, ja vähäkulutuksisina ja -päästöisinä ne ovat yksi ympäristöystävällisimmistä moottoriajoneuvoista vesillä. Viime vuosina on tullut myyntiin myös jopa 50 prosenttia kevyempiä vesiskootterimalleja, jotka siten mahdollistavat entistäkin ympäristöystävällisemmän mutta nopean liikkumistavan vesillä.
Aiheesta muualla.
Harrastajien keskustelupalstoja
Kritiikkiä
Aleksandr Goedicke

Aleksandr Fjodorovitš Goedicke (; 4. maaliskuuta 1877 Moskova – 9. heinäkuuta 1957 Moskova) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja urkuri.
Goedicke syntyi Moskovassa ja hänellä oli saksalaisia sukujuuria. Hänet nimitettiin vuonna 1909 pianonsoiton professoriksi Moskovan konservatorioon. Hän opetti myös urkujensoittoa ja kamarimusiikkia ja sai mainetta muun muassa Bachin tulkitsijana. 
Goedicken tuotantoon kuuluu pääasiassa piano- ja urkumusiikkia. Lisäksi hän sävelsi muun muassa konserton trumpetille ja pianolle (1948), orkesterimusiikkia puhallinorkesterille, oopperoita ja sinfonioita.
Steve Jocz

Stephen Martin ”Steve” Jocz (tunnetaan myös nimeltä Stevo32; s. 23. heinäkuuta 1981 Ajax, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka soitti rumpuja punkrockyhtyeessä Sum 41. Jocz perusti Sum 41:n Deryck Whibleyn kanssa vuonna 1996.
Pelinaiset

Pelinaiset () on brittiläisen Shed Productionsin vuodesta 2002 tuottama draamasarja. Sarjassa seurataan Earls Park Football Club -nimisen jalkapallojoukkueen jäsenten elämää ja varsinkin heidän vaimojensa juonittelua. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen.
Pelinaisia on tehty yhteensä viisi tuotantokautta, joista vasta kaksi ensimmäistä on ilmestynyt myytäväksi suomenkielisillä tekstityksillä.
Sarja on päättynyt eikä sitä enää valmisteta.
Subrahmanyan Chandrasekhar

Subrahmanyan Chandrasekhar (; 19. lokakuuta 1910 Lahore, Intia (nyk. Pakistan) – 21. elokuuta 1995 Chicago, Yhdysvallat) oli amerikanintialainen fyysikko, tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1983 yhdessä William Alfred Fowlerin kanssa tutkimuksistaan, jotka koskivat tähtien rakennetta ja kehitystä.
Nuoruus.
Chandrasekhar oli lahjakas monella alalla. Jo nuorena hän hallitsi matematiikan lisäksi esimerkiksi saksan kielen, luki englanninkielistä kirjallisuutta Shakespearesta Thomas Hardyyn, ja kykeni omien sanojensa mukaan lukemaan ”helposti 100 sivua tunnissa”. Hän lähti opiskelemaan Trinity Collegeen Cambridgeen, jossa hän väitteli tohtoriksi vuonna 1933.
Ura.
Chandrasekhar työskenteli Chicagon yliopistossa vuodesta 1937 kuolemaansa saakka 1995. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli huippusalaisen ydinaseprojektin parissa muun muassa Enrico Fermin kanssa. Hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1953. Hän oli etniseltä taustaltaan tamili.
Chandrasekharin merkittävimpiä yksittäisiä saavutuksia lienee tarkka niin sanotun Chandrasekharin massan (tai rajan) laskeminen. Kyseessä on massa, joka tähdellä on oltava, jotta se kuollessaan – sen sijasta että siitä tulee valkoinen kääpiö – luhistuisi neutronitähdeksi. Massa on suunnilleen 1,44 Auringon massaa. Jos tähti kuitenkin on vielä massiivisempi (3,2 Auringon massaa), se luhistuu todennäköisesti mustaksi aukoksi. Chandrasekhar laski edellä mainitun massan laivamatkallaan Intiasta Englantiin varhain 1930-luvulla.
Sherri ja Terri

Sherri ja Terri Mackleberry ovat kuvitteellisia hahmoja animaatiosarjassa "Simpsonit". He ovat identtiset kaksoset, jotka ovat Bart Simpsonin luokkatovereita. Molempia sisaruksia ääninäytteli Russi Taylor.
Taylorin kuoltua vuonna 2019 Sherrin ja Terrin sekä Taylorin muiden hahmojen uudeksi ääninäyttelijäksi tuli 31. tuotantokaudesta alkaen Grey DeLisle.
Sherri ja Terri kiusoittelevat tai yllyttävät toisinaan Bart Simpsonia, mutta eivät itse koskaan syyllisty pahantekoon. Heillä on tapana pilkata niitä lapsia, jotka eivät ole koulussa suosittuja, mutta toisinaan he ovat myös Lisa Simpsonin kanssa. Useimmin Sherrin ja Terrin seurassa nähdään Janey, monesti hyppäämässä narua. Bartin on muutaman kerran mainittu olevan ihastunut joko Sherriin tai Terriin, mutta tämä ei yleensä ole johtanut mihinkään.
Sherrillä ja Terrillä on violetit hiukset ja violetit mekot ja hieman kalpeampi ihonväri kuin useimmilla muilla sarjan hahmoilla. Ulkonäöstä heitä ei pysty erottamaan mitenkään ja myös heidän äänensä ovat lähes identtiset. He esiintyvät usein kaksosuuteen liittyvissä vitseissä. "Simpsonien" vanhassa alkutunnuksessa Sherri ja Terri soittavat huiluja koulun orkesterissa, alkutunnuksen uudessa versiossa he näpelöivät kännyköitään muiden lasten soittaessa.
Sherri ja Terri tekivät ensiesiintymisensä 1. tuotantokauden kolmannessa jaksossa ”Ydinvoimala”, jonka mukaan heidän isänsä oli Springfieldin ydinvoimalassa Homer Simpsonin esimiehenä (vielä saman jakson aikana Homer tosin palkattiin ydinvoimalassa eri tehtävään). Myös Sherrin ja Terrin äiti on nähty sarjassa muutaman kerran. Perheen sukunimi Mackleberry paljastui vasta 25. kauden jaksossa ”Sukellusveneseikkailu”, jossa nähtiin rehtori Skinnerin pitelemä nimilista koulun oppilaista. 28. kauden jakson ”Kauhujen talo, osa 27” mukaan Sherrin ja Terrin vanhempien nimet ovat Mary ja Barry, ja heillä on myös keskenään identtiset kaksosveljet Jerry ja Larry.
Tulevaisuuteen sijoittuvan 16. kauden jakson ”Kurkistus tulevaisuuteen” perusteella Nelson Muntz on lukioiässä saattanut sekä Sherrin että Terrin raskaaksi. 27. kauden tulevaisuusjaksossa ”Barthood” myös Bartilla on teini-ikäisenä lyhyt suhde kummankin kaksosen kanssa, tosin hän oli ilmeisesti kiinnostunut vain Terristä.
Antonín Reicha

Antonín Reicha (saks. "Anton Reicha", ransk. "Antoine-Joseph Reicha"; 26. helmikuuta 1770 Praha – 28. toukokuuta 1836 Pariisi) oli böömiläissyntyinen säveltäjä, huilisti ja musiikkiteoreetikko. Hänestä tuli myöhemmin Ranskan kansalainen.
Antonín Reicha syntyi Prahassa vuonna 1770. Hän aloitti musiikinopintonsa setänsä, sellisti Josef Reichan johdolla. Vuonna 1785 Reicha muutti perheineen Bonniin. Myöhemmin hän asui Hampurissa, Pariisissa ja Wienissä, ja vuonna 1808 hän asettui pysyvästi Pariisiin. 
Vuonna 1818 Reicha nimitettiin professoriksi Pariisin konservatorioon, jossa hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Franz Liszt, Hector Berlioz, Charles Gounod ja César Franck.
Antonín Reichan tuotantoon kuuluu muun muassa puhallinkvintettoja, kahdeksan sinfoniaa, seitsemän oopperaa, pianomusiikkia ja kamarimusiikkia. Hän julkaisi myös musiikinteoriaan liittyviä kirjoituksia.
Maa- ja metsätalousvaliokunta

Maa- ja metsätalousvaliokunta (MmV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä asiat, jotka koskevat maa- ja metsä­taloutta, maaseudun elinkeinotoimintaa, eläin­lääkintä­tointa, elintarvikehygieniaa ja -tarkastusta, metsästystä ja kalastusta (myös riistanhoito- ja kalastusmaksuja), poronhoitoa, eläinsuojelua, maanmittausta, kiinteistönmuodostusta, kartta- ja rekisterilaitosta, geodeettista tutkimusta sekä vesivarojen käyttöä ja hoitoa. Valiokunnan tehtävänä on esimerkiksi laatia mietintöjä hallituksen lakiesityksistä ja antaa lausuntoja vireillä olevista asioista.
Esimerkkejä maa- ja metsätalousvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Jäsenet ovat kansanedustajia. Valiokunta kokoontuu kolme kertaa viikossa.
Jäsenet.
Valiokunnassa on 15 jäsentä ja 9 varajäsentä.
Ernst Billgren

Ernst Billgren (s. 18. marraskuuta 1957 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija. Hän on Ruotsin tunnetuimpia taiteilijoita.
Billgren saa taideteostensa aiheet lähiympäristöstään. Hän on tunnettu ruotsalaisen kansansielun kuvaajana luontoaiheidensa kautta. Hän on tekemisissä monenlaisen taiteen, muun muassa elokuvien, kirjallisuuden, maalaamisen, mosaiikkitöiden, tekstiilitaiteen, kuvanveiston sekä arkkitehtuurin kanssa.
Elämä ja ura.
Billgren opiskeli Valandin taidekorkeakoulussa Göteborgissa 1982–1987.
Billgren on kommentoinut myös suomalaisia klassikkoja kuvittamalla Vänrikki Stoolin tarinat ja maalaamalla uusiksi kuusi Suomen taidehistorian klassikkoa, joista osa on myös äänestetty Ateneumin suosituimpien maalausten joukkoon. Billgrenin mukaan ainoa hänen lapsuudenkotinsa seinällä ollut kuva oli jäljennös Helene Schjerfbeckin "Toipilaasta". "Toipilaan" ohella Billgren on tehnyt versioita Hugo Simbergin "Haavoittuneesta enkelistä", Pekka Halosen "Avannolla"-maalauksesta, Ferdinand von Wrightin "Taistelevista metsoista" sekä Albert Edelfeltin "Kuningatar Blankasta" ja "Luxembourgin puistossa" -maalauksesta. Teokset ovat olleet esillä vuonna 2010 Galerie Anhavassa ja Ateneumin kokoelmanäyttelyssä. Ihmisten tilalla maalauksissa on usein Billgrenille ominaisia eläinhahmoja, kuten kauris ja bambi Kuningatar Blankan ja hänen lapsensa paikalla. Eniten tulkintoja on syntynyt Pekka Halosen Avannolla -maalauksesta. Osa teoksista on peilien avulla tehtyjä kolmiulotteisia versioita.
Billgrenin teoksia oli ensi kertaa esillä Suomessa 1990-luvun alkupuolella, hieman myöhemmin hänen näyttelynsä Taidehallissa sai ennätyssuuren yleisön. Hän on myös tehnyt veistoskokonaisuuden "Kohtauspaikat" Kampintorille (1998) ja kirjoittanut kirjoja, kuten "Mitä on taide ja sata muuta tositärkeetä kysymystä" (2010).
Sosiaali- ja terveysvaliokunta

Sosiaali- ja terveysvaliokunta (StV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä muun muassa sosiaali- ja terveydenhuoltoa, sosiaalivakuutusta, eläkelainsäädäntöä sekä ympäristöterveydenhuoltoa. Valiokunta laatii myös esimerkiksi mietintöjä valtioneuvoston tai kansanedustajien sosiaali- ja terveysalaa koskevista lakiehdotuksista.
"Työväenasianvaliokunta" asetettiin jo vuoden 1907 valtiopäivillä. Sen nimestä oli erimielisyyksiä yksikamariseen eduskuntalaitokseen siirtymisestä lähtien ja kesti yli 50 vuotta ennen kuin valiokunnan nimeksi muotoutui "sosiaalivaliokunta", jonka nimisenä se asetettiin ensimmäistä kertaa vuoden 1962 valtiopäiville. Vuoden 1990 valtiopäiväjärjestyksen muutoksella sosiaalivaliokunnasta kehittyi "sosiaali- ja terveysvaliokunta". Valiokunnan tehtäväksi tuli aikaisempaa laajempi ja kokonaisvaltaisempi sosiaali- ja terveysasioiden valmistelu.
Esimerkkejä sosiaali- ja terveysvaliokunnan käsittelemistä asioista:
Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Valiokunnan jäsenet.
Talousvaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä.
Lutonin lentoasema

Lutonin lentoasema () (aikaisemmin kutsuttiin Luton International Airport) on Lontoon neljänneksi suurin lentoasema Heathrow'n, Gatwickin ja Stanstedin lentoasemien jälkeen. Lutonin lentoasema sijaitsee 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen Lutonin kaupungissa Bedfordshiressa. Lentoasema kautta matkustaa noin yhdeksän miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Henryk Wieniawski

Henryk Wieniawski (10. heinäkuuta 1835 – 31. maaliskuuta 1880) oli puolalainen säveltäjä ja viulisti. 
Wieniawski syntyi Lublinissa ja aloitti vuonna 1843 opiskelun Pariisin konservatoriossa. Valmistuttuaan hän teki viulistina laajoja kiertueita, joilla häntä säesti usein hänen pianistiveljensä Józef. Wieniawskin ensimmäinen opus oli vuonna 1847 julkaistu "Grand Caprice Fantastique". Hän meni vuonna 1860 naimisiin Isabella Hamptonin kanssa. 
Wieniawski saapui Pietariin Anton Rubinsteinin pyynnöstä ja asui siellä vuodet 1860–1872. Vuosina 1872–1874 hän kierteli Yhdysvalloissa, ja vuonna 1875 hänestä tuli Brysselin konservatorion viulunsoiton professori. Wieniawskin terveys alkoi heikentyä hänen ollessaan Brysselissä, ja hän piti viimeisen konserttinsa Odessassa huhtikuussa 1879. Hän kuoli seuraavana vuonna Moskovassa vain 44-vuotiaana.
Wieniawskin sävellystuotantoon kuuluu kaksi viulukonserttoa sekä suuri määrä nykyistenkin kamarimuusikoiden ohjelmistoon sisältyviä pienimuotoisia kappaleita viululle ja pianolle.
Henryk Wieniawskin veli, pianisti Józef Wieniawski (1837–1912), opiskeli pianonsoittoa muun muassa Franz Lisztin johdolla. Hän toimi konsertoivana taiteilijana ympäri Eurooppaa ja pianonsoiton opettajana Brysselin konservatoriossa.
№

№ (Unicodessa U+2116 "numeron merkki") on merkki, jota monessa kielessä käytetään osoittamaan järjestysnumeroa, esimerkiksi Yhdysvalloissa usein käytetyn #-merkin sijaan. Merkkiä käytettiin suomessa vielä 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa, mutta nykyään sen käyttö on harvinaista ja sen on korvannut lyhenne nro.
Kyrillisessä näppäimistössä № on yleisesti 3-näppäimessä #-merkin sijaan.