Tuohikirje 292

Tuohikirje numero 292 on vanhin tunnettu itämerensuomalaisella kielellä kirjoitettu teksti, eräs Novgorodin tuohikirjeistä. Teksti on kirjoitettu 1200-luvun puolivälissä. Sen löysivät neuvostoliittolaiset tutkijat vuonna 1957 Artemi Artsihovskin johdolla Novgorodin länsipuolelta Nerevskin arkeologisesta kaivauksesta. 
Tuohikirjeen sanoma on tulkinnanvarainen sekä merkkien osittaisen epäselvyyden että itse kieliasun vuoksi. Esimerkiksi sanojen välejä ei ole merkitty. Tutkijat ovat yksimielisiä tekstin tulkinnasta siltä osin, että teksti alkaa sanoilla "jumalan nuoli" tai "jumala nuoli". Sanojen "nuoli" ja "jumala" on tulkittu toistuvan tekstissä. Tämän perusteella tekstiä pidetään usein ukkoseen liittyvänä loitsuna. "Jumalan nuoli" ei tiettävästi esiinny sana sanalta myöhemmässä kansanperinteessä, mutta salamaa ja ukonvaajaa on joka tapauksessa pidetty ukkosen jumalan ampumina nuolina. Toisaalta on muistutettu, että jumalien, uskomusolentojen tai noitien on uskottu aiheuttavan sairauksia ja vaivoja maagisia nuolia tms. ampumalla, ja tämäkin teksti voisi olla tällaiselta suojeleva loitsu. Muilta osin tekstiä ovat eri tutkijat tulkinneet eri tavoin. On esitetty myös, että teksti saattaisi olla kalevalamittainen runo, jonka jokainen säe on kirjoitettu omalle rivilleen.
Monet tutkijat ovat pitäneet kirjoitusta aunuksen- eli livvinkarjalaisena, mutta koska itämerensuomen eri haarat olivat tuolloin vasta muodostumassa, kielimuotoa on hankala lokeroida. Eteläkarjalan, livvin tai vepsän tyyppiseen kielimuotoon viittaa soinnillinen "ž"-konsonantti ensimmäisen rivin lopulla, ja "uo"-diftongin ensimmäisellä rivillä on arveltu viittaavan nimenomaan karjalaan, mikä kuitenkin on kyseenalaista. Kirjoituksen ikä on määritetty stratigrafisesti ja dendrokronologisesti sen löytökerrostuman perusteella vuosien 1240 ja 1260 välille. Tuohikirjettä säilytetään Novgorodin yhdistyneessä valtionmuseossa.
Teksti.
Teksti on kirjoitettu kyrillisillä kirjaimilla. Osa kolmannen rivin kirjaimista on tulkinnanvaraisia epäselvän kirjoitusasun vuoksi. 
Suoraan translitteroituna latinalaisiin aakkosiin:
Tulkinta.
Juri Jelisejev.
Teksti Juri Jelisejevin tulkitsemana latinalaiseen kirjaimistoon sanaväleineen vuonna 1959 ja tulkittuna nykysuomeen.
Martti Haavio.
Martti Haavio on arvellut, että tuohikirjeen teksti olisi loitsu, joka on kirjoitettu valan vahvistukseksi. Tämän tulkinnan mukaan tekstissä vedotaan ylijumalaan, joka taivaallisen oikeuden jakajana iskee salamallaan valapattoja ja muita pettureita, ja samoin kuin muinaisvenäläisissä valanvahvistuksissa, tässä mainittaisiin sekä pakanallisten itämerensuomalaisten "Jumala" että (kristittyjen) venäläisten "Bog." Viimeisen rivin merkkisarjan охови "(ohovi)" Haavio tulkitsee viittaavan venäjän sanaan "okovy" ’kahleet’, ja sillä tarkoitettaisiin valapatolle tulevaa rangaistusta. 
Jevgeni Helimski.
Professori Jevgeni (Eugene) Helimski kritisoi vuonna 1986 julkaistussa teoksessaan Martti Haavion tulkintaa, ja antoi kolmannen tieteellisen tulkinnan tekstistä. Jelisejevin tapaan hän uskoi sen olevan loitsu.
Willem Vermeer.
Hollantilainen slavisti Willem Vermeer on analysoinut tekstiä tuohikirjeiden paleografian kannalta ja arvostellut aikaisempia tulkintoja. Hänen mukaansa ensimmäisen rivin "uo" ei välttämättä merkitse diftongia, vaan se voi hyvin olla peilikuva digrafista оу, jolla noissa teksteissä merkitään "u"-äännettä. Sen perusteella teksti voisi edustaa periaatteessa mitä hyvänsä itämerensuomalaista kielimuotoa, ei välttämättä nimenomaisesti karjalaa. Vermeer muistuttaa myös, että itämerensuomalaisesta perinteestä ei tunneta ilmausta "jumalan nuoli" nimenomaan salamaan viittaamassa, sitä vastoin esimerkiksi "juminampuma-"tyyppisillä ilmauksilla on viitattu sairauksiin, joita uskomusten mukaan aiheutti jonkin uskomusolennon tai taikuuden harjoittajan ampuma taikanuoli. Viimeisen rivin kirjainmerkit ovat Vermeerin mukaan niin epäselviä, että kaikki esitetyt tulkinnat (esimerkiksi oletettuun venäjän "sud-"kantaan perustuva ”Tuomion-Jumala”, ”Suuto-Jumala”, tai ”Jumala tuomitsee”) ovat erittäin kyseenalaisia. Esimerkiksi viimeiset kuusi merkkiä, jotka aiemmat tutkijat ovat lukeneet "iohovi," voisi lukea myös "pohovi" ja tulkita esimerkiksi joksikin "paha-"sanan johdokseksi.