tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Akkaa päälle

Akkaa päälle on suomalainen komediasarja. Sarjan jokainen jakso on oma tarinansa. Ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin vuonna 1994. Toinen tuotantokausi tehtiin 1996 ja ennen uusia jaksoja esitettiin neljä uusintaa ensimmäiseltä kaudelta. Kymmenen vuoden tauon jälkeen sarjaan tehtiin vielä viisi uutta jaksoa ja ne esitettiin alkuvuodesta 2006. Näiden uusien jaksojen jälkeen esitettiin vielä kuusi uusintaa vanhoista jaksoista.
Kuudes osa "Oikotuulet" palkittiin Venla-palkinnolla vuonna 1995. Seuraavana vuonna Akkaa päälle sai yleisö-Venlan. Team Ahma -jakson henkilöistä on tehty myös oma televisiosarja "Team Ahma". Akkaa päälle julkaistiin vuonna 2008 DVD:nä.
Marraskuussa 1996 "Helsingin Sanomien" Jukka Kajava luonnehti "Akkaa päälle" -sarjaa epätasaiseksi mutta inhimilliseksi ja ”hyväksi katsoa”. Hän piti siitä, että sarjan jaksot ovat vaihtelevasti työryhmän eri jäsenten käsikirjoittamia.
DVD-julkaisut.
Akkaa päälle -sarjan jaksoista julkaistiin kolme tupla-DVD:tä vuonna 2008. Levyillä ei ole lisämateriaalia. Sarjan 15. jakso 'Team Ahma' on julkaistu vuonna 2005 "Team Ahma 1" DVD:llä.
"Akkaa päälle 2" -DVD vedettiin tekijänoikeussyiden takia pois myynnistä pian julkaisun jälkeen.
Scott Jurek

Scott Jurek (s. 26. lokakuuta 1973) on yhdysvaltalainen ultrajuoksija. Hän asuu Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa. 
Scott Jurek on kasviperäisen ruokavalion puolestapuhuja sekä terveydellisistä että ympäristön näkökulmasta. Hän ei ole syönyt lihaa vuodesta 1997 lähtien ja on noudattanut täysin kasviperäistä ruokavaliota vuodesta 1999. Jurek on maininnut että hänen ruokavaliollaan on ollut äärimmäisen suuri vaikutus hänen suorituskykyynsä ja palautumiseensa.
Veljekset Salmela

Veljekset Salmela Oy oli simolainen, linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys. Se perustettiin vuonna 1923, mutta varsinainen linja-autoliikenne alkoi kuitenkin vasta vuonna 1927. Yrityksen toiminta alkoi siitä, kun Jens Salmela alkoi kuljettaa hevosella postia Ranualle. Yrityksen kotipaikka oli Simo, ja se liikennöi pääasiassa Meri-Lapin alueen linjaliikennettä, tilausliikennettä, Oulu–Haaparanta-vakiovuoroja sekä Oulu–Rovaniemi-pikavuoroa. Yhtiöllä oli toimitilat Simossa ja Torniossa.
Kemi-Tornion käräjäoikeus asetti Veljekset Salmelan konkurssiin 26. tammikuuta 2016. Konkurssipesä hoiti linja-autoliikennettä 9. helmikuuta 2016 saakka, jonka jälkeen osa vuoroista siirtyi Northbus Oy:lle, K. Hekkanen Oy:lle ja Orajärven Bussit Oy:lle. Vuoroista moni lakkautettiin kokonaan.
Yhtiökaupat.
Vuonna 1984 Veljekset Salmela osti torniolaisen liikennöitsijän P. Nurminen Ky:n. Näin Veljekset Salmela Oy:n linjaliikenne laajentui Kemin pohjoispuolelle Tornion ja Tervolan alueille. Kaupassa Salmela sai Nurmiselta 28 linja-autoa, joista monet olivat konkurssiin asti liikenteessä. Samaan aikaan Salmela teki yhtiökaupat kemiläisen Veljekset Hietala Ky:n kanssa, joka liikennöi Kemin paikallisliikennettä.
Linja-autot.
Veljekset Salmela käytti vielä 2000-luvulla silloin jo harvinaisiksi käyneitä Kutterin 8- ja 9-korimallin linja-autoja 1970- ja 1980-luvuilta sekä Lahti 10 -korimallin linja-autoja 1970-luvulta. Nämä autot ovat pääasiassa lähtöisin P. Nurmisen yhtiökaupasta vuodelta 1984. Toimivaksi bussimuseoksi kutsutulla Salmelalla oli käytössään myös korivalmistajien Carrus, Wiima ja Delta-Plan linja-autoja. Alan harrastajat ovat sittemmin pääosin tallentaneet parhaimmassa kunnossa olevat autot.
Populaarikulttuuria.
Veljekset Salmela tunnettiin varsinkin linja-autoharrastajien keskuudessa vanhasta, 1970- ja 1980-luvuilta peräisin olevasta kalustostaan. Yrityksen linja-autot olivat ja ovat edelleen yleinen kaskujen aihe, kuten "jo isoisäkin kulki tällä samalla bussilla kouluun". Vitsit viittasivat yleensä linja-autojen ikään. Autot olivat kuitenkin hyvässä kunnossa aivan loppuaikoja lukuun ottamatta. Konkurssihuutokaupassa linja-autojen hinnat nousivat parhaimmillaan yli 5 000 euroon.
Perkolaattori

Perkolaattori eli pulputuspannu on kahvinkeitin, jossa kahvin valmistustapa on periaatteeltaan sama kuin mokkapannussa. Toisin kuin jälkimmäisessä, perkolaattorissa kahvin suodatus ei tapahdu paineistettuna eikä kahvi jää ylempään säiliöön.
Toiminta.
Perkolaattorissa vesisäiliö on alimmaisena ja pannukarkea kahvijauhe annostellaan säiliön päällä olevaan siivilään. Kuumentunut vesi virtaa suodatinputkea ylös pannun yläosaan ja valuu sieltä kahvijauheen päälle. Suodatuttuaan neste valuu siivilän läpi takaisin alasäiliöön.
Sykli jatkuu kunnes koko nesteen lämpötila on lähellä kiehumispistettä, ja pannun pulputus lakkaa. Koska kahvi ei saa kiehua, pienentävät termostaatilla varustetut perkolaattorit pulputuksen päätyttyä lämmitystehoaan. Manuaaliohjasteisesta laitteesta on siinä vaiheessa kytkettävä sähkö pois tai säädettävä tehoa pienemmäksi.
Ensimmäiset perkolaattorit olivat levyllä tai avotulella suoraan ulkopuolelta kuumennettavia. Nykyään useimmat perkolaattorit toimivat omalla sähkömekanismillaan.
Aavasaksan rautatieasema

Aavasaksan rautatieasema () on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla . Liikennepaikka sijaitsi Tornionjokilaaksossa Aavasaksan kylässä Ylitornion kunnassa.
Aavasaksa avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1927. Se toimi rataosan pääteasemana, kunnes rautatie Aavasaksalta Kaulinrantaan avattiin vuonna 1928. Aavasaksan asemarakennus valmistui 1927 ja kaksipilttuinen veturitalli 1928. Lisäksi Aavasaksalle rakennettiin vesitorni ja liikennepaikan eteläpuolelta johdettiin rata Tornionjoen varteen.
Henkilöliikenne Aavasaksalta pohjoiseen lakkautettiin vuonna 1966, ja koko rataosan henkilöliikenne lakkautettiin 1967. Vuonna 1985 yöjunaliikenne aloitettiin ja Aavasaksasta tuli niiden pysähtymispaikka. Vuonna 1995 pysähdys siirrettiin Ylitorniolle. Tavaraliikenne lakkautettiin 2001. Liikennepaikka lakkautettiin 4. joulukuuta 2003 ja vaihteet purettiin.
Keväällä 2009 Aavasaksan vaihteet asennettiin takaisin. Aavasaksa avattiin uudelleen linjavaihteena 11. toukokuuta 2009, sillä sitä tarvittiin väliaikaisesti Kolarin radan perusparannustöissä. Lokakuussa 2011 vaihteet purettiin, ja liikennepaikka lakkautettiin 12. joulukuuta 2011.
Paikallistie

Paikallistie (ruots. "bygdeväg") on aiemmin käytössä ollut nimitys niille nykyisille Suomen tieverkon yhdysteille, jotka palvelevat paikallista liikennettä ylemmäntasoisten yhdysteiden ohella. Vuoden 2006 alussa voimaan tullut uusi maantielaki ei enää tunne paikallistien käsitettä, vaan paikallistiet ovat nykyisin yhdysteiksi luokiteltuja maanteitä. Tienumerointijärjestelmässä entisille paikallisteille on varattu numerot 11000–19999. Numerointi on hallinnollinen, eikä näiden teiden numeroita merkitä maastoon.
Entisten paikallisteiden laajempi liikenteellinen merkitys on yleensä melko pieni, mutta maaseudun ja haja-asutusalueiden asukkaille, kesämökkiläisille sekä puutavarakuljetuksille merkitys voi olla hyvinkin suuri. Monet teistä ovat vanhoja kulkureittejä asutustaajamien eri kylien välillä. Varsinaisten paikallisteiden lisäksi on olemassa maanteitä ja paikallisteitä muistuttavia talviteitä ja polkumaisia teitä, joita käytetään esimerkiksi puutavarakuljetuksiin.
Entisaikaan paikallisteiden tarkoituksena oli olla ensisijaisesti kuntien sisäisen liikennöinnin tarpeita varten.
Tornio-Pohjoinen

Tornio-Pohjoinen (, ) oli rautatieseisake Tornion rautatieasemaan kuuluvalla Tornion kolmioraiteella. Seisake ja kolmioraide sijaitsevat Tornion aseman pohjoispuolella paikassa, jossa rataosuudet Ouluun ja Kolariin erkanevat toisistaan.
Liikennepaikka avattiin henkilöliikenteelle 21. helmikuuta 1986. Se käsitti vaatimattoman pysäkkikatoksen sekä lyhyen henkilölaiturin. Seisakkeella pysähtyivät kaikki Kolarin suunnan henkilöjunat aina 3. toukokuuta 2004 saakka, jonka jälkeen pysähdykset lakkautettiin. Syynä lakkautukseen olivat vähäiset käyttäjämäärät, lyhyt laituripituus sekä vaarallinen sijainti kaarteessa. Liikennepaikka lakkautettiin virallisesti 9. tammikuuta 2005.
2. lokakuuta 2008 Ratahallintokeskus perusti uuden Tornio-Itäisen seisakkeen Kolarin pikajunien pysähdystä varten kolmioraiteen itäpuolelle.
Neulainen Jerkunen

Neulainen Jerkunen on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 1994 ilmestynyt debyyttialbumi. Levy julkaistiin uusintapainoksena vuonna 1998. Albumilta ei julkaistu yhtään singleä.
"Rumba"-lehden kriitikot äänestivät levyn vuoden 1994 kolmanneksi parhaaksi suomalaisalbumiksi.
Vuonna 2018 Svart Records julkaisi albumin Ei ilmestynyt-EP:n kanssa 500 kappaleen vinyylipainoksena, joista 300 mustalla vinyylillä ja 200 keltaisella. Vuonna 2024 Lipposen Levy Ja Kasetti julkaisi albumista 200 kappaleen rajoitetun CD-painoksen, joka sisältää 5 Bonuskappaletta. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi Liimatta, ellei toisin mainittu.
Peter Žonta

Peter Žonta (s. 9. tammikuuta 1979 Ljubljana) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Žontan parhaat saavutukset ovat olympiapronssi joukkuemäestä Salt Lake Cityn kisoista sekä yksi maailmancupin osakilpailuvoitto mäkiviikolta 2004 Innsbruckin osakilpailusta.
Ammatiltaan Žonta on poliisi.
Damjan Fras

Damjan Fras (s. 21. helmikuuta 1973) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Hän kuului olympiapronssia voittaneeseen Slovenian joukkueeseen Salt Lake Cityn kisojen joukkuemäessä. Fras on saavuttanut myös normaalimäen pronssia junioreiden MM-kisoissa. Maailmancupin kilpailussa hän on esiintynyt viimeksi tammikuussa 2004. Kahtena seuraavana talvena hän kilpaili vielä Continental Cupissa.
Muovi antaa periksi

Muovi antaa periksi on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 1995 ilmestynyt toinen studioalbumi.
Albumin tyylilajia on kuvailtu suomirockilla väritetyksi progressiiviseksi fuusiopopiksi. Levyllä pääosaan nousevat Tommi Liimatan absurdien sanoitusten epätavanomaiset aiheet ja yksityiskohdat. Levyn keskivaiheilla on esimerkiksi lintuaiheinen trilogia, ja sanoituksissa on epätavallisia huomioita ja vitsejä: 
Albumilta julkaistiin singlen lisäksi promosingle ”Sivulla jatkuu”, joka sisälsi nimikkokappaleen lisäksi kappaleet ”Saatteeksi”, ”Liittymä” sekä ”Kuvitus kirjoittajan”.
Svart Records julkaisi vuonna 2018 albumin 500 kappaleen tuplavinyylipainoksena, joista 300 mustalla vinyylillä ja 200 violetilla. Painos sisältää myös Savu meihin-singlen bonuskappaleet. Vuonna 2024 Lipposen Levy Ja Kasetti julkaisi albumista 200 kappaleen rajoitetun CD-painoksen, jonka kansitaide eroaa hieman alkuperäisestä painoksesta, ja joka sisältää 7 bonuskappaletta.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi Liimatta ellei toisin mainittu.
Simpukka-amppeli

Simpukka-amppeli on Absoluuttisen Nollapisteen vuonna 1998 ilmestynyt kolmas studioalbumi. Albumi on yhtyeen tuotannosta ainoa, jolla on vieraileva sanoittaja.
Svart Records julkaisi vuonna 2019 albumin 500 kappaleen tuplavinyylipainoksena, joista 200 sinisellä vinyylillä ja 300 mustalla. Alkuperäispainoksesta poiketen tämä versio albumista alkaa singleversiolla kappaleesta Ajoratamaalaus, ja tätä seuraa kappale Raami. Painoksen D-puoli sisältää 6 bonuskappaletta. 
Kappaleet.
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi Liimatta, ellei toisin mainittu.
Juhana Torkki

Juhana Torkki (s. 1977) on suomalainen puhetaidon kouluttaja, kirjailija ja teologian tohtori. Häneltä on ilmestynyt teokset "Puhevalta" (2006), "Neuvotteluvalta" (2008), "Tarinan valta" (2014), "Puhevalta käyttöön" (2015), "Uusi neuvotteluvalta" (2019) ja "Järkevä onni" (2025). Lisäksi Torkki on suomentanut kokoelman Senecan tekstejä ("Elämän lyhyydestä", 2018), Plutarkhoksen teksteistä kokoelman "Mielen tyyneydestä" (2020) ja Dion Prusalaisen teoksen "Onnellisuudesta" (2022).
Tausta.
Torkki varttui Keski-Suomessa ja kirjoitti ylioppilaaksi Korpilahden lukiosta 1996. Hänen isänsä oli ammatiltaan uskonnonopettaja ja äitinsä on lääkäri. Vuosina 1996"–"2005 Torkki opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa ja matematiikkaa ja Sibelius-Akatemiassa musiikkia. Hän väitteli teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2005.
Kirjailijana.
Vuonna 2006 Torkilta ilmestyi tietokirja "Puhevalta", jossa hän arvosteli suomalaista puhekulttuuria ja esitti oman antiikkiin perustuvan mallinsa hyvästä puheesta. Kirja sisältää monia aikalaisarvioita muun muassa eturivin suomalaisista poliitikoista ja heidän esiintymisistään. Dosentti ja puheviestinnän yliopistonopettaja Jukka-Pekka Puro luonnehti Puhevaltaa "läpimurtoteokseksi" ja vertaa sitä retoriikan klassikoihin. 
Vuonna 2008 Torkki ja Sami Miettinen julkaisivat teoksen "Neuvotteluvalta", jota muun muassa "Helsingin Sanomat" käytti huippupoliitikkojen neuvottelutaitojen arviointiin. Kirja sisältää neuvottelutaitojen nelijaon valtaan, analyyttisyyteen, sosiaalisuuteen ja periaatteellisuuteen. Kehikkoa täydentävät kymmenet selkeät käytännön esimerkit yksityishenkilön basaarineuvotteluista politiikan huippuneuvotteluihin.
Alkuvuonna 2014 Torkilta ilmestyi teos "Tarinan valta". Huhtikuussa 2014 Torkki sai Otavan kirjasäätiön jakaman 15 000 euron arvoisen Tietokirjapalkinnon. Tarinan valta sai myös Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan.
Vuonna 2015 ilmestyi Torkin dialogimuotoinen "Puhevalta käyttöön", jossa esitetään 9-kohtainen malli hyvän puheen rakentamiseksi.
Vuonna 2018 Torkki suomensi latinasta kolme filosofi Senecan elämäntaidollista tekstiä nimellä "Elämän lyhyydestä". Vuonna 2020 julkaistiin Torkin muinaiskreikasta kääntämä Plutarkhoksen neljän esseen kokoelma nimellä "Mielen tyyneydestä", ja 2022 Dion Khrysostomoksen puheiden kokoelma "Onnellisuudesta". Vuonna 2025 Torkilta ilmestyi stoalaista filosofiaa esittelevä "Järkevä onni - stoalainen tie mielenrauhaan". Kirjassa Torkki kertoo, millaisia stoalaisia ratkaisuja Seneca, Epiktetos ja Marcus Aurelius esittävät nykyajan ahdistuksiin ja mielenrauhan ongelmiin.
Vuonna 2019 julkaistu Uusi neuvotteluvalta kuvattiin Talouselämän arvostelussa kirjana, josta "oppii neuvottelemaan kuin Björn Wahlroos" ja että "Kirjan lukemisen jälkeen ymmärrät, kuinka surkea neuvottelija olet tähän asti ollut." Torkki on ollut tekemässä myös Otavan lukion äidinkielen "Särmä"-oppikirjasarjaa.
New Romantic

New Romantic eli uusromantiikka oli 1970-luvulla ja 1980-luvulla suosittu popmusiikin ja popkulttuurin tyylisuunta. Suurinta suosiotaan se nautti 1970-luvun lopun ja 1980-luvun puolivälin välisenä aikana. New Romantic -tyylisuunnan tunnusmerkkeihin kuului räväkkä pukeutuminen, voimakkaat meikit sekä syntetisaattorien käyttö musiikissa.
New Romanticin alkuperä on Lontoolaisessa "Blitz"-klubissa, jossa soitettiin tiistai-iltaisin useiden 70-luvun alun glam rock -artistien kuten David Bowien ja Roxy Musicin musiikkia. Näiden median "Blitz Kids"eiksi nimeämien klubivierailijoiden erikoisuutena oli aikasempien aikojen muodista vaikutteita ottanut erikoinen vaatetus sekä meikit ja androgyyni ulkonäkö. Vaikka New Romantic -liike on määritelty lähinnä sen jäsenien huomiota herättävän ulkomuodon perusteella, liittyy se kuitenkin vahvasti 1970-luvun lopulla nousseeseen uuden aallon musiikkiin, etenkin synthpopiin. Liikkeen musiikissa on myös paljon vaikutteita glam rockista.
Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseo

Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseo sijaitsee Saukkojärven kylässä Ranuan kunnassa Lapin läänissä, noin 20 kilometrin päässä Ranuan kirkonkylältä pohjoiseen. Museo on kulttuurihistoriallinen erikoismuseo, ja se on avoinna heinäkuussa. 
Rakennus on Ranuan kunnan vanhin koulurakennus. Koulun vintillä on kotiseutumuseon näyttelytilat.
Museoon kuuluvat Saukkojärven vanhan kansakoulun päärakennus vuodelta 1898, asuntola, liiteri sekä rantasauna. Kansakoulun kahden luokkahuoneen sekä opettajan asunnon sisustus on peräisin vuosilta 1930–1956.. Rakennus toimi kouluna joulukuuhun 1958 saakka. Koulun virallinen nimi oli aluksi Simon Ylimaan Ylhäisempi kansakoulu, mutta muuttui myöhemmin muotoon Saukkojärven koulu. 
Museota ylläpitää Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseoyhdistys ry.
Halikon Sulkis

Halikon Sulkis ry (HalSu) on Halikossa Varsinais-Suomessa toimiva sulkapalloseura. Seura aloitti toimintansa yleisseura Halikon Hakoniskojen alajaostona 24.3.1994. Itsenäinen seura perustettiin 1.11.1995 ja se mahdollistaa Salon talousalueen asukkaiden, niin aikuisten kuin junioreidenkin, sulkapalloharrastuksen sekä kilpa- että harrastetasolla. Seuralla on kaudella 2017-2018 pelaajia Suomen Sulkapalloliiton määrittelemissä tasoluokissa V-C. Jäsenmäärältään seura oli vuonna 2018 Suomen Sulkapalloliiton jäsenseuroista 50. suurin. Seura on järjestänyt vuosittain vuodesta 2004 vuoteen 2008 asti SSuL:n alaiset kansalliset kilpailut, joissa on pelattu luokat A, B, C ja D. Vuosina 2009-2013 kilpailuissa oli mukana myös SM-tason pelaajat (Valio-luokka). Tästä eteenpäin vain luokat A, B ja C.
Seuran johdossa vuonna 2019 toimii Marjaana Sorokin.
Saavutukset.
6 seuran pelaajaa on seuran historian aikana selvittänyt tiensä SM-tasolle (valio) asti. He ovat (suluissa lajit) Jouni Junnila (nelin- ja sekanelinpeli), David Powney (nelin- ja sekanelinpeli), Riina Mäkelä (kaksinpeli), Minna Färm (sekanelinpeli), Marjaana Sorokin (sekanelinpeli) ja Sanna Mikkola (sekanelinpeli).
Parhaimpia saavutuksia ovat parin Junnila/Powney eteneminen miesten nelinpelissä puolivälieriin sijoille 5-8 vuoden 2005 Suomen mestaruuskilpailuissa, parin Junnila/Ulrika Syrjävaara, ESB eteneminen sekanelinpelissä samoille sijoille vuosien 2006 ja 2008 SM-kilpailuissa ja parin Sanna Mikkola/Jesper von Hertzen, HBC eteneminen sekanelinpelissä samoille sijoille vuoden 2018 SM-kilpailuissa.
K. J. Lång

Karl Johan Lång (30. toukokuuta 1934 Pirttikylä – 24. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana ja oikeusministeriön vankeinhoito-osaston osastopäällikkönä vuodesta 1970 alkaen. Hän oli myös lyhytaikaisen Teuvo Auran II virkamieshallituksen oikeusministeri vuosina 1971–1972. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen kandidaatti.
Hän toimi Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana samaan aikaan kuin ollessaan oikeusministeri 1971–1972 sekä kuului kansainvälisen kattojärjestön Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton IADL:n varapuheenjohtajistoon 1970–1975. Hän johti 1970-luvulla myös Julkisen sanan neuvostoa.
Lång toimi vuosina 1988–1995 Ihmisoikeusliitto ry:n puheenjohtajana ja vuosina 1989–1992 perusoikeuskomitean puheenjohtajana. Komitea valmisteli perusoikeusuudistusta, joka toteutui vuonna 1995.
Lång toimi myös vuonna 1996 Sosiaali- ja terveysministeriön asettaman huumausainepoliittisen toimikunnan puheenjohtajana 
K. J. Långin katsotaan vaikuttaneen johtajakaudellaan rangaistusten täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön uudistamiseen ja vankien aseman parantamiseen merkittävästi. Hän oli profiloitunut rangaistuspolitiikassa "korostetun liberaaliksi".
Lång jäi eläkkeelle vuoden 1997 lopussa ja kuoli seuraavana vuonna syöpään 64 vuoden ikäisenä.
Långin puoliso vuodesta 1959 oli hallitusneuvos Ulla Lång o.s. Backholm. Heillä on kaksi lasta.
Viktor Dyk

Viktor Dyk (31. joulukuuta 1877 Pšovka u Mělníka – 14. toukokuuta 1931 Lopud) oli tšekkiläinen runoilija, romaani- ja näytelmäkirjailija, poliitikko, poliittinen kirjoittaja ja lakimies. 
Dyk vangittiin ensimmäisen maailmansodan aikana Itävalta-Unkarin vastaisesta aktivismista. Hänen poliittiset kantansa olivat konservatiivisia ja kansallismielisiä. Tšekkoslovakian ensimmäisen tasavallan aikana hän oli vasemmistolaisen presidentin Tomáš Masarykin vaikutusvaltaisimpia vastustajia.
Tha Blue Carpet Treatment

Tha Blue Carpet Treatment on Snoop Doggin kahdeksas sooloalbumi, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2006. Albumin väitetään olevan yhteydessä Snoop Doggin Crips-yhteyksiin, koska albumin kannen sininen väri yhdistetään Crips-jengiin.
Tha Blue Carpet Treatmentilla vierailee paljon muita artisteja, esimerkiksi Akon, R. Kelly, Ice Cube, B-Real, Stevie Wonder, The Game ja Dr. Dre. Tuottajina toimivat muun muassa Dr. Dre, Akon ja Pharrell Williams. Snoop Dogg on kertonut MTV:lle, että pop- ja R&amp;B-kappaleiden tekemisen jälkeen hän haluaa palata takaisin "gangsta"-juurilleen synnyinpaikkaansa Long Beachiin ja että albumin musiikki on luotu tunnetilojen inspiroimana.
Neretva

Neretva on joki Bosnia ja Hertsegovinassa ja Kroatiassa. Neretvan alkulähteet sijaitsevat Dinaarisilla Alpeilla, josta joki virtaa etelään päätyen Adrianmereen. Joen kokonaispituus on 225 kilometriä, joista 203 kilometriä on Bosnia-Hertsegovinan ja viimeiset 22 kilometriä Kroatian alueella.
Neretvajoki ja sen muovaama laakso ovat olleet historiassa merkittävä kulkureitti Dalmatian rannikon ja Hertsegovinan maakunnan välillä. Hertsegovinan nykyinen valtaväylä, Adrianmeren rannikolta Mostariin ja edelleen Sarajevoon menevä E73-tie kulkee suurimman osan matkastaan Neretvan itärantaa myöten. Suurin Neretvan varrella sijaitsevista kaupungeista on Hertsegovinan maakunnan pääkaupunki Mostar.
Toisessa maailmansodassa Jugoslavian partisaanit kävivät Neretvan varsilla merkittäviä taisteluja saksalaisia miehittäjiä vastaan. Mostarin taisteluissa vuosina 1992–1993 kaupungissa tuhottiin kaikki Neretvan yli johtavat sillat, viimeisenä symboliselta ja kulttuurihistorialliselta arvoltaan merkittävä Stari most. Taistelujen päätyttyä sillat on jälleenrakennettu.
Muita Neretvan varrella sijaitsevia kaupunkeja ovat Bosnia-Hertsegovinan puolella mm. Jablanica, Čapljina ja turkkilaisarkkitehtuuristaan kuuluisa Počitelj, Kroatian puolella mm. Metković.
Ou nou!

Ou nou! on suomalainen 15-osainen komediasarja, jossa miehet ja naiset ovat ikään kuin vaihtaneet rooleja keskenään. Sarja perustuu "Kaverille ei jätetä" -sarjan jaksoon "Jorma löytää tyylinsä". Sarja on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä.
Sarjaa on esitetty uusintana Nelosella ainakin vuosina 2010, 2015 ja 2017.
Juoni.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat nykyaikaan kertoen toimitusjohtaja Suvi Kurkelan ja urakoitsija Milja Rautakouran perheiden edesottamuksista. Näitä tapahtumia tarkastellaan aviopuolisoiden, sairaanhoitaja Reino Kurkelan ja pankkivirkailija Tapio Rautakouran näkökulmasta. Reinolla ja Tapiolla on yhteinen ystävä, sosiologi Jorma Härmälä, joka taas seurustelee Mariannen kanssa, joka on ammatiltaan yliluutnantti.
Han Seung-soo

Han Seung-soo () (s. 28. joulukuuta 1936 Chuncheon) on eteläkorealainen poliitikko ja diplomaatti, sekä Etelä-Korean pääministeri helmikuusta 2008 syyskuuhun 2009. Aiemmin hän on toiminut Etelä-Korean ulko-, kauppa-, talous- ja rahaministerinä sekä maan varapääministerinä, ja vuonna 2001 Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajana.
Akateeminen ura.
Han Seung-soo opiskeli valtio-oppia josta suoritti kandidaatintutkinnon 1960 Yonsein yliopistossa ja maisterintutkinnon 1963 Soulin kansallisessa yliopistossa; hän valmistui sittemmin tohtoriksi Yorkin yliopistosta 1968 taloustieteen alalta. Euroopan yhteisö palkitsi hänen tohtorintyönsä, otsikoltaan "The Growth and Function of the European Budget".
Vuosina 1970–1988 hän toimi Soulin yliopistossa taloustieteen professorina, 1986–1987 myös vierailevana professorina Tokiossa. Sen ohella hän oli neuvonantaja YK:n Aasian ja Tyynenmeren alueen talous- ja sosiaalikomissiolle (ESCAP) sekä Maailmanpankille, joista jälkimmäinen lähetti hänet 70-luvun lopulla joksikin aikaa Jordanian hallitukselle konsultiksi.
Poliittinen ura.
Han Seung-soo valittiin Etelä-Korean parlamenttiin 1988, ja hän on edelleen sen jäsen. 1988–1990 hän toimi kauppaministerinä. 1993 hänet asetettiin suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin, ennen kuin presidentti Kim Young-sam teki hänestä henkilöstöpäällikkönsä. 1996–1997 Han oli varapääministeri sekä talous- ja rahaministeri. Hänen aikanaan Korean tasavalta liittyi OECD:hen ja Pohjois-Korea lähetti Etelä-Korealle avunpyyntöjä riisitoimituksista.
Huhtikuussa 2001 Han pääsi viimein ulkoministeriksi. Tässä asemassa hän tuli saman vuoden syyskuussa valituksi Yhdistyneiden kansakuntien 56. yleiskokouksen puheenjohtajaksi. Yleiskokouksen puheenjohtajana Han sai kunnian vastaanottaa vuoden 2001 Nobelin rauhanpalkinnon Yhdistyneiden kansakuntien puolesta. Hänen puheenjohtajavuoronsa päättyi syyskuussa 2002. Han luopui jo tätä ennen Etelä-Korean ulkoministerin paikasta, mutta palasi saman vuoden vaaleissa kansalliskokouksen jäseneksi.
Han Seung-soo edustaa Hannara Dang -puoluetta, ja Etelä-Korean presidentinvaalin 2007 voittanut saman puolueen Lee Myung-bak nimitti hänet pääministeriehdokkaakseen tammikuussa 2008. Lee esitti Hanin valintaa pääministeriksi 25. helmikuuta, ja parlamentti hyväksyi valinnan 29. helmikuuta 2008. Han Seung-soo seurasi pääministerinä Han Duck-soota.
Maria Mena

Maria Viktoria Mena (s. 19. helmikuuta 1986) on norjalainen pop-laulaja.
Ura.
Mena syntyi Oslossa. Hänen vanhempansa ottivat avioeron tyttären ollessa 9-vuotias. 13-vuotiaana Mena muutti asumaan isänsä kanssa, ja alkoi kirjoittaa laulunsanoja muun muassa vanhempiensa avieron aiheuttamista tunteista.
Mena julkaisi ensimmäisen singlensä "Fragile" vuonna 2002. Toisella singlellään "My Lullaby" hän pääsi Norjan virallisen listan viidenneksi. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa oli "Another Phase" (2002). Albumia myytiin Norjassa 40 000 kappaletta. Hänen seuraava albuminsa "Mellow" julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin. Yksityiselämässä Menalla ei mennyt yhtä hyvin. 17-vuotiaana hänelle kehittyi masennus ja syömishäiriö. Hän parani sittemmin syömishäiriöstä. 
Vuonna 2004 Mena julkaisi kansainvälisen debyyttialbuminsa "White Turns Blue", joka sisälsi kappaleita Menan kahdelta aiemmalta albumilta. Mena on saavuttanut menestystä kansainvälisillä markkinoilla albumin julkaisun jälkeen. Albumin kappale "You're the Only One" nousi listoille Norjassa, Hollannissa ja Yhdysvalloissa. 
Menan seuraavan albumin "Apparently Unaffected" single "Just Hold Me" saavutti suosiota useissa Euroopan maissa, kuten Saksassa ja Hollannissa. Vuonna 2008 Mena julkaisi albumin "Cause and Effect", jonka lauluissa hän käsittelee esimerkiksi nuoruutensa traumoja ja ihmissuhteita. Albumin single "All This Time" nousi listoille ainakin Norjassa, Saksassa ja Suomessa. Menan uusin albumi "Viktoria" julkaistaan syyskuussa 2011.
Yksityiselämä.
Mena kertoi tammikuussa 2024 odottavansa lasta kihlattunsa Morten Kleppan kanssa.
Daniela Luján

Daniela Barrios Rodríguez (s. 5. huhtikuuta 1988) on meksikolainen pop-laulaja ja näyttelijä.
Luján esiintyi jo viisivuotiaana "Sesame Streetin" meksikolaisversiossa. Hän näytteli 1997 telenovelassa "Luz Clarita", jossa hänellä oli nimirooli. Hän sai esiintymisiä myös muissa telenoveloissa.
Luján on julkaissut neljä albumia: "Luz Mas Clarita" (1997), "El Diario de Daniela" (1999), "Angelito Mio" (1999) ja "Corazón.com" (2001). Hän on ollut kahdesti ehdolla Latinalaisen Amerikan Grammy-palkinnon saajaksi.
Albin Manner

Alpinus Wilhelm (Albin Vilho) Manner (4. huhtikuuta 1888 Jääski – 8. heinäkuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän istui Maalaisliiton kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1917–1927 ja 1929–1933.
Manner oli presidentin valitsijamiehenä vuonna 1925. Hän oli Suomen II puolustusministeri 1930 sekä Suomen puolustusministeri 1930–1931 Svinhufvudin II hallituksessa.
Poliitikon uran jälkeen hän työskenteli panimoteollisuusdessa ja oli Valhan (Valmistehankinta) toimitusjohtaja 1940–1954.
Manner oli vuodesta 1908 naimisissa Maria Lehikoisen kanssa. Hän kuoli Helsingissä 66-vuotiaana.
Alfred Oswald Kairamo

Alfred Oswald (A. Osw.) Kairamo (vuoteen 1906 Kihlman; 4. lokakuuta 1858 Pietarsaari – 29. heinäkuuta 1938 Hattula) oli suomalainen kasvitieteilijä, poliitikko sekä osuustoiminta- ja teollisuusmies.
Henkilöhistoria ja ammattiura.
Kairamo kuului Kihlmanin sukuun mutta suomensi Suuressa nimenmuutoksessa vuonna 1906 nimensä Kairamoksi. Hänen vanhempansa olivat teologi, koulu- ja talousmies Alfred Kihlman (1825–1904) ja Hilda Augusta Wilhelmiina Forssell. Hänen puolisonsa vuodesta 1897 oli Anna Brusila. Heidän poikansa oli vuorineuvos Aulis Kairamo, jonka poikia taas olivat vuorineuvos Kari Kairamo ja arkkitehti Erkki Kairamo.
Kairamo pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880, maisteriksi 1882 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1883. Kairamo toimi Helsingin yliopiston kasvitieteen dosenttina 1885–1897 sekä Kasvitieteen museon vt. amanuenssina 1886–1887 ja amanuenssina 1892–1897. Hän oli kasvitieteen ylimääräinen professori 1897–1903, vastuullaan kasvimuseon valvonta, ja osallistui tutkimusretkille Inarin Lappiin 1880 sekä Kuolaan ja Pohjois-Venäjälle 1887–1892.
Suomen Biologian Seura Vanamo on lyötättänyt Kairamo-mitalin, jota se jakaa suurimpana tunnustuksenaan suomalaisen luonnontutkimuksen hyväksi tehdystä työstä. Kairamo oli seuran ensimmäinen kunniajäsen.
Kairamo oli senaatin talousosaston jäsen ja maanviljelystoimikunnan päällikkö (ministeri) 1903–1905.
Vuosien 1905–1938 välillä Kairamo hoiti omistamaansa Ellilän kartanoa Hattulassa, jossa harjoitettu koetoiminta johti Hankkijan kasvinjalostuslaitoksen syntyyn ja oli merkittävässä osassa suomalaisen viljakasvinjalostuksen alkamisessa. Kairamo oli perustamassa Osuuskassojen Keskuslainarahasto Osakeyhtiötä, nykyistä OP-Ryhmää, vuonna 1902. Hän oli Kajaanin Puutavara Oy:n (myöhemmin Kajaani Oy) johtokunnan puheenjohtaja 1909–1924 ja 1927–1938 sekä Oy Uleån johtokunnan jäsen 1927–1937. Hän oli Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsen 1914–1938 ja hallintoneuvoston puheenjohtaja 1919–1938.
Kairamo oli myös Suomen ensimmäinen diplomaattinen edustaja Virossa 1919.
Toiminta poliitikkona.
Kairamo valittiin suomalaisen puolueen kansanedustajaksi 1907–1914 ja 1917–1918 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli vielä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919.
Matti Puhakka

Matti Juhani Puhakka (7. helmikuuta 1945 Eno – 6. lokakuuta 2021 Joensuu) oli suomalainen poliitikko, joka toimi sosiaalidemokraattien kansanedustajana vuosina 1975–1991 ja 1995–1996 sekä liikenneministerinä 1983–1984 ja työvoimaministerinä 1987–1991.
Elämä ja ura.
Puhakka valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1975 Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiristä. Eduskuntaurallaan hän toimi kahden valiokunnan puheenjohtajana, suuren valiokunnan johdossa vuonna 1975 ja sosiaalivaliokunnan johdossa vuosina 1979–1983. Hänet valittiin kansanedustajaksi yhteensä viisissä eduskuntavaaleissa, ja hän toimi kansanedustajana vuosina 1975–1991 ja 1995–1996. Eduskuntavaaleissa 1991 hän putosi eduskunnasta, mutta teki paluun eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995.
Puhakka toimi poliitikon urallaan useissa ministerintehtävissä. Kalevi Sorsan IV hallituksessa hän oli liikenneministeri toukokuusta 1983 marraskuuhun 1984 ja ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä joulukuusta 1984 huhtikuuhun 1987. Harri Holkerin johtamassa sinipunahallituksessa hän toimi huhtikuusta 1987 toukokuuhun 1989 työvoimaministerinä sekä ministerinä sosiaali- ja terveysministeriössä (vastuualueenaan työasiat) ja kesäkuusta 1989 huhtikuuhun 1991 työministerinä. Maaliskuusta 1990 hän oli myös ministeri sisäasiainministeriössä (vastuualueenaan aluepolitiikka). Yhteensä Puhakalle kertyi ministeripäiviä 2913.
Puhakalla oli työteknikon koulutus, joksi hän valmistui vuonna 1972. Ennen eduskuntauraansa hän toimi vuodesta 1965 vuoteen 1975 korjausmiehenä Enso-Gutzeitin Uimaharjun tehtailla Enossa ja vuosina 1972–1975 pääluottamusmiehenä. Pudottuaan eduskunnasta vuonna 1991 hän palasi Enso-Gutzeitin palvelukseen projektipäälliköksi. Vuodesta 1993 vuoteen 1995 hän toimi Pohjois-Karjalan liiton maakuntajohtajana ja helmikuussa 1996 hän aloitti Kansaneläkelaitoksen johtajana. Puhakka jäi eläkkeelle 1. maaliskuuta 2010.
Puhakka oli presidentin valitsijamies kolmissa vaaleissa, vuosina 1978, 1982 ja 1988. Poliittisella urallaan hän toimi myös Enon kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1972–1975 ja Joensuun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 1976 vuoteen 1996. Vuodesta 1993 vuoteen 1994 hän oli kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Puhakka oli myös jäsenenä SDP:n puolueneuvostossa, puoluetoimikunnassa ja puoluehallituksessa. 
Tasavallan presidentti myönsi Matti Puhakalle ministerin arvonimen 27. marraskuuta 2009.
Yksityiselämä.
Puhakka oli naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Pauliina Lerche

Pauliina Lerche (o.s. Luukkanen, s. 19. maaliskuuta 1974 Imatra) on suomalainen muusikko, jonka pääinstrumentti on harmonikka. Lerche on ollut Mimmit-lastenmusiikkiyhtyeen sanoittaja ja johtaja vuodesta 2007. Lerche on Mimmit Music Oy:n toimitusjohtaja. Hän valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian kansanmusiikin osastolta vuonna 2002. Lerche on soittanut muun muassa Värttinässä, Burlakat- ja Mimmit-yhtyeissä sekä Hectorin ja Vesa-Matti Loirin yhtyeissä. Hän on työskennellyt myös Kihaus Folkin taiteellisena johtajana. 
Yksityiselämä.
Pauliina Lerche viettin lapsuutensa Rääkkylässä. Hänen aviomiehensä on Peter Lerche, jonka kanssa hän on esiintynyt duona sekä Kriya-yhtyeessä. Heillä on kaksi lasta.
Bill Carlisle

William "Bill" Carlisle (19. joulukuuta 1908 – 17. maaliskuuta 2003) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet otettiin Country Music Hall of Fameen vuonna 2002.
Bill Carlisle aloitti uransa tekemällä musiikillista yhteistyötä veljensä Cliffin kanssa. Veljekset nousivat listoille hiteillä, kuten "Rainbow at Midnight" ja "Tramp on the Street". 
Carlisle sai mainetta myös sooloartistina. Tunnetuimpiin soolokappaleisiin kuuluvat "No Help Wanted", "Knothole", "Shake-a-Leg", "Too Old to Cut the Mustard" sekä The Drifters -cover "Honey Love". Hän kuoli 94-vuotiaana Nashvillessä, Tennesseessä.
Eddy Arnold

Richard Edward ”Eddy” Arnold (15. toukokuuta 1918 – 8. toukokuuta 2008) oli yhdysvaltalainen kantrilaulaja.
Arnold on kelpuutettu Hollywood Walk of Fameen ja Country Music Hall of Fameen. Hän julkaisi uransa aikana lukuisia listaykköshittejä, kuten ”Cattle Call”, ”Just Call Me Lonesome”, ”Make the World Go Away”, ”Lonely Again” sekä ”Then You Can Tell Me Goodbye”. 
Vuonna 2000 Arnoldille myönnettiin Yhdysvaltain National Medal of Arts. Hän kuoli toukokuussa 2008 juuri ennen kuin olisi täyttänyt 90 vuotta.
Vuonna 2011 Arnoldin single ”Make the World Go Away” (1965) valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Mirja Mane

Impi Maria Mirjami Mane (oik. Mirjami Manelius, 9. toukokuuta 1929 Helsinki – 21. huhtikuuta 1974) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa elokuvaohjaaja Toivo Hämerannan kanssa vuodesta 1953 vuoteen 1969, Hämerannan kuolemaan saakka. 
Mane näytteli muutamissa elokuvissa ja oli lisäksi mukana muun muassa Vartiovuoren kesäteatterin monissa tuotannoissa.
Mirja Manen rooli elokuvassa "Noita palaa elämään" oli aikanaan kuohuttava, sillä se sisälsi runsaasti alastonkohtauksia ja kuvausaikanaan suomalaisessa elokuvassa harvinaista alleviivaavaa erotiikkaa. Alkujaan turkulainen Mane löydettiin Kulosaaren Casinon rannasta; itse näytelmän kirjoittaja Mika Waltari kiinnitti huomiota nuoreen tyttöön, jolla oli pitkät tummat hiukset ja ilmeikkäät kasvot. Tilannetta todistamassa olivat myös ohjaaja Roland af Hällström sekä tuottaja Mauno Mäkelä. Arviossa kriitikot havaitsivat Manessa myös selvää näyttelijänlahjakkuutta. Mane oli aikaisemmin näytellyt pienen roolin tummanuhkeana Juliskana oikealla nimellään Mirjami Manelius elokuvassa "Kaunis Veera" vuonna 1950. Noitaosansa jälkeen Mane näytteli toisen pääroolinsa Liisana elokuvassa "Saariston tyttö". Roolia varten luonnostaan tumman Manen hiukset värjättiin vaaleiksi. Elokuvan jälkeen Mane näytteli vielä pari sivuosaa.
Arvostelijat pitivät Manen suoritusta Birgit-noitana kauniina mutta avuttomana. Erään arvion mukaan Mane kuitenkin suhtautui rooliinsa "kiitettävällä antaumuksella" ja noidan roolissa hänet koettiin "nuortean notkeaksi, vereväksi ja iskuvalmiiksi, paikoin pingoitetusti".
Manen ura elokuvien parissa jäi lyhyeksi, "tähdenlennoksi", kuten kriitikko luonnehtii.
Mirja Mane kuoli lyhyen sairauden jälkeen vain 44-vuotiaana.
Live in Hyde Park

Live in Hyde Park on Red Hot Chili Peppersin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa virallinen live-albumi. 
Taustaa.
"Live in Hyde Park" sisältää kappaleita albumeilta kuten Blood Sugar Sex Magik, Californication ja By The Way (myös kappale Fortune Faded albumilta Greatest Hits ). Kappaleita "Leverage of Space" ja "Rolling Sly Stone" ei ole julkaistu millään muulla albumilla. Lisäksi "Live in Hyde Park" sisältää useita lainakappaleita, kuten "Brandy" ja "I Feel Love". 
Hyde Parkissa esitetyt kappaleet "I Like Dirt", "My Lovely Man", The Chantels-laina "Maybe", sekä yhtyeen julkaisematon kappale "Mini-Epic (Kill for Your Country)" jätettiin tuntemattomasta syystä pois albumikokonaisuudesta.
Yhtye ei esittänyt kappaleita albumeilta Mother's Milk tai One Hot Minute, sillä kitaristi John Frusciante ei pitänyt niiden kitaratyöskentelystä.
Kappalelista.
Levy 1
Levy 2
Yang Jiechi

Yang Jiechi (, s. toukokuussa 1950, Shanghai) on eläköitynyt kiinalainen poliitikko, joka oli Kiinan kansantasavallan ulkoministeri vuosina 2007–2013. Yang oli kommunistisen puolueen ulkoasiainkomitean puhemies 2013–2022. Hän oli myös kommunistisen puolueen politbyroon jäsen 2017–2022. Yang oli aiemmin Kiinan Yhdysvaltain-lähettiläs ja profiloitui urallaan Yhdysvaltojen asiantuntijana.
Yang on opiskellut Bathin yliopistossa ja London School of Economicsissa 1973–1975 ja puhuu sujuvaa englantia. Hän työskenteli 1980–1990-luvulla Kiinan Washingtonin suurlähetystössä ja hänet nimitettiin Li Zhaoxingin seuraajana suurlähettilääksi 2001. Yangin sanotaan ystävystyneen Yhdysvaltain entisen presidentin George H.W. Bushin kanssa tämän Tiibetin-matkan aikana vuonna 1977. Yang pyrki purkamaan kahdenvälisiä jännitteitä Kiinan Washingtonin-suurlähettiläänä George W. Bushin ensimmäisen kauden aikana. Jiechi neuvotteli amerikkalaisten kanssa mm. Hainanin vakoilukonetapauksen aikana 2001.
Vuonna 2005 hän palasi Kiinaan silloisen ulkoministeri Li Zhaoxingin avustajaksi. Yang nimitettiin Lin seuraajaksi vuonna 2007. Yang oli kommunistisen puolueen 16. keskuskomitean jäsen. Keskuskomitean ulkoasioiden komission sihteerinä ja ulkoasioista vastaavana valtioneuvoksena Yangia pidettiin vuonna 2020 pääsihteeri Xi Jinpingin jälkeen maan keskeisimpänä ulkopolitiikan johtajana.
Yang eläköityi vuonna 2022 Kiinan kommunistisen puolueen 20. puoluekongressin myötä.
Serenade of the Seas

Serenade of the Seas () on Royal Caribbean -varustamon omistama risteilyalus. Se rakennettiin vuonna 2003 Jos L Meyer Werftin telakalla. Laivan pituus on 293 metriä, leveys 32 metriä ja syväys 9 m. Bruttovetoisuus on 90 090 tonnia. Huippunopeus on 24 solmua, ja matkustajia alukselle mahtuu 2 500. "Serenade of the Seas" on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Nassau.
Radiance of the Seas, Brilliance of the Seas ja Jewel of the Seas ovat Serenade of the Seasin sisaraluksia.
Historia.
20. kesäkuuta 2003 alus laskettiin vesille. Heinäkuun lopulla Royal Caribbean Cruises hankki aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle kotisatamanaan Nassau. 4. elokuuta laiva lähti neitsytmatkalleen Amsterdamista kohti Bostonia. 25. elokuuta, New Yorkissa alus kastettiin. Samana päivänä vastakastettu Serenade of the Seas lähti ensimmäiselle risteilylleen New Yorkista.
Leena Brusiin

Leena Marketta Brusiin (8. toukokuuta 1946 Turku – 11. helmikuuta 2019) oli vuoden 1967 Miss Cinema Europa ja vuoden 1968 Miss Suomi sekä Miss Eurooppa. Vuoden 1968 Miss Universum -kilpailussa hänet valittiin toiseksi perintöprinsessaksi. 
Missivuotenaan Brusiin oli 172 senttimetriä pitkä ja hän painoi 58 kiloa.
Brusiin näytteli kahdessa vuonna 1970 ensi-illan saaneessa kotimaisessa elokuvassa. Hän perusti 1970-luvun alkupuolella Töölöntorin lähellä sijainneen lahjatavara- ja paperikaupan, jota piti vuoteen 1977 asti. 
Yksityiselämä.
Leena Brusiinin isä oli oikeusfilosofi Otto Brusiin. Brusiinin sisar Kaarina Suonio kertoi sisarensa olleen rasavilli, urheilusta kiinnostunut poikatyttö. Hän oli myös äärimmäisen ujo. 
Brusiin tapasi 1970-luvun alussa kirjailija Jussi Talven, ja heille syntyi poika vuonna 1971. Pari ei näyttäytynyt koskaan julkisesti yhdessä.
Brusiin sairastui jo missiaikonaan punahukkaan, joka on harvinainen auto­immuuni­sairaus. Diagnoosin hän sai kuitenkin vasta kymmenen vuoden kuluttua päästyään lopulta perusteellisiin tutkimuksiin. Brusiin kertoi vuonna 1982 "Kauneus ja terveys" -lehdessä julkaistussa haastattelussa sairautensa liikuntakykyä rajoittavista vaikutuksista ja vetäytyi sen jälkeen julkisuudesta. Oireisiin kuului myös kipukohtauksia.
Leena Brusiinin terveys heikkeni hänen viimeisinä vuosinaan ja liikkuminen tuli hankalammaksi. Hän kuoli helmikuussa 2019 72-vuotiaana. Brusiin on haudattu sukuhautaan Hämeenlinnan Vanajan kirkkomaalle.
Heikki Huopainen

Heikki Juhani Huopainen (18. huhtikuuta 1944 – 29. marraskuuta 2019) oli suomalainen teatterialan ammattilainen, joka työskenteli pitkään Helsingin kaupunginteatterissa. Huopainen näytteli kymmenessä elokuvassa, näkyvimmin komediassa "Saatanan radikaalit" (1971), joka syntyi yhdessä Paavo Piirosen, Heikki Nousiaisen ja Timo Nissin kanssa muodostetun Wilmicopla-ryhmän piirissä..
Huopainen kävi teatterikoulun ja työskenteli tanssijana, järjestäjänä, tehostemestarina ja näyttelijä-ohjaajana. Hän aloitti uransa Norman Batesinä vuonna 1960 Kellariteatterin ilman lupia tekemässä versiossa samaan aikaan elokuvateattereihin tulleesta Hitchcockin kauhuelokuvasta "Psyko". Huopainen näytteli läpi 1960-luvun Liisankadun Kellariteatterissa, kunnes siirtyi vuonna 1969 Helsingin kaupunginteatteriin. Järjestäjänä ja tehostemestarina hänen tärkeimpiä töitään olivat Jouko Turkan "Tuntematon sotilas" (HKT 1979, myös Määtän rooli) ja Seppo Ilmari Siitosen ohjaama pantomiimi "Mr. Matkatavara" (HKT 1981, myös näyttelijänä), jossa Jyrki Nousiaisen hahmo kamppaili oudosti käyttäytyvien matkalaukkujen kanssa.
Huopaisen pitkänhuiskea hahmo ja ”ystävälliset hevosenkasvot” tulivat tutuiksi myös monista mainoselokuvista ja pitkien näytelmäelokuvien sivuosista.
Ed Gardner

Ed Gardner (29. kesäkuuta 1901 – 17. elokuuta 1963) oli yhdysvaltalainen komedianäyttelijä, kirjailija ja ohjaaja. Hän syntyi Astoriassa New Yorkin osavaltiossa. Hänen tunnetuin teoksensa on radiokuunnelma Duffy's Tavern, jossa hän myös esitti päähenkilö Archieta.
Ennen show-alalle ryhtymistään Gardner toimi J. Walter Thompson -mainostoimiston edustajana. Hän alkoi tuottaa näyttämölle 1930-luvun alussa. Vuonna 1931 hän tuotti Broadway-draaman Coastwise ja vuonna 1934 Broadway-komedian After Such Pleasures, jonka myös käsikirjoitti.
Domenico Dolce

Domenico Mario Assunto Dolce (s. 13. elokuuta 1958 Polizzi Generosa, Sisilia, Italia) on italialainen muotisuunnittelija. Hän perusti vuonna 1985 yhdessä Stefano Gabbanan kanssa Dolce&amp;Gabbanan, joka lukeutuu nykyään maailman kuuluisimpiin ja arvostetuimpiin muotitaloihin.
Outi Nyytäjä

Outi Raili Kyllikki Nyytäjä (o.s. Lehtola; 11. lokakuuta 1935 Viipuri – 25. huhtikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, dramaturgi, elokuvakäsikirjoittaja, suomentaja ja kolumnisti.
Elämäkerta.
Nyytäjä valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1964. Hän toimi Radioteatterin dramaturgina sekä Teatterikorkeakoulun rehtorina ja dramaturgian lehtorina. Vuonna 1987 Nyytäjä erosi Oulun Jumalan teatteri -jupakan vuoksi rehtorin tehtävästä ja ryhtyi vapaaksi kirjoittajaksi. Hänen tuotantonsa kattaa näytelmiä, kuunnelmia, elokuva- ja tv-käsikirjoituksia, esseitä ja suomennoksia. Nyytäjä kirjoitti kolumneja muun muassa "Helsingin Sanomiin" ja "Kotimaahan".
Nyytäjä sai paljon tunnustusta kuunnelmistaan (muun muassa "Pahan siemen", "Miesmalleja"). Hän toimi myös yhtenä käsikirjoittajana Ilkka Järvi-Laturin esikoiselokuvassa "Kotia päin" (1989) ja käsikirjoitti elokuvan "Kaivo" (1992) Pekka Lehdolle ja elokuvan "Laina-aika" (2000) Timo Humalojalle. Hän käsikirjoitti myös Hella Wuolijoesta kertovan elokuvan "Hella W" (2011). Nyytäjän näytelmistä viimeisiä oli osana Q-teatterin "Siniväriset"-esitystä (2009) nähty "Amatsonit".
Vuonna 2007 Nyytäjälle myönnettiin ensimmäinen Jussi Kylätasku -palkinto. Vuonna 2008 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Nyytäjä menehtyi 81-vuotiaana pitkään sairastettuaan Laakson sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Maunulan uurnalehtoon.
Nyytäjän leski on kääntäjä Kalevi Nyytäjä; he avioituivat vuonna 1959. Pariskunta asui osan vuodesta Bretagnessa, Ranskassa. Nyytäjillä on kolme aikuista lasta ja kuusi lastenlasta.
Umar Wirahadikusumah

Umar Wirahadikusumah (10. lokakuuta 1924 – 21. maaliskuuta 2003) oli indonesialainen kenraali ja poliitikko, joka toimi maansa varapresidenttinä vuosina 1983–1988. Häntä edelsi Adam Malik ja seurasi Sudharmono. 
Wirahadikusumah kuoli Jakartassa kärsittyään sydän- ja keuhkovaivoista.
Hannu Niklander

Hannu Niklander (s. 16. maaliskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1983.
Niklanderin tuotanto on monipuolinen ja käsittää muun muassa romaaneja, novelleja, matkakirjoja sekä runoutta. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 romaanista "Aurinko katsoo taakseen" Kirjallisuuden valtionpalkinto. Vuonna 2015 hän sai Kainuun kirjallisuuspalkinnon matkaesseekokoelmasta Luon katseen luoteeseen.
Niklander varttui Helsingin Käpylässä, mutta perheellä oli tiiviit yhteydet Vihtiin, missä sijainnut Salmen kartano, jonka kirjailijan isoisä Alwar Niklander vuonna 1963 oli myynyt ulkoilualueeksi Helsingin kaupungille, oli kirjailijan isän lapsuudenkoti. Sittemmin Niklander asui myös itse Vihdissä. Niklanderin puoliso on dosentti Kirsti Salmi-Niklander, ja heillä on kaksi lasta. He asuvat Karkkilan Fagerkullassa. 
Niklanderille myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013. Hannu Niklander on ollut Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 2001−2003 ja 2005−2019, joista varapuheenjohtajana 2007−2019. Hänet kutsuttiin Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi vuonna 2021.
Imatra–Antrea-rata

Imatra–Antrea-rata (myös "Vuoksenniskan rata") on rautatieosuus, joka alkaa Venäjän puoleisen Karjalan radan varrelta Antreasta ja kulkee valtakunnan rajan ylittäen Imatralle ja edelleen Vuoksenniskalle. Ennen toista maailmansotaa radalla liikennöitiin kaikki Imatralle liikennöitävä liikenne, mutta nykyisin rataa käytetään ainoastaan tavarakuljetuksiin.
Rata Viipurin ja Imatran välille valmistui vuonna 1892, jonka varrelta Antreasta Karjalan rata jatkui Sortavalaan vuonna 1893. Imatra–Vuoksenniska-väli valmistui vuonna 1895.
Gliese 777

Gliese 777 on Joutsenen tähdistössä oleva himmeä kaksoistähti, jolta on löydetty eksoplaneettoja.
Keskustähti on keltainen alijättiläistähti. Tähden keskustan vety on loppumassa, mikä kutistaa sen ydintä kasaan. Kuumenneen, kutistuneen ytimen säteily laajentaa tähden ulkokerroksia.
Kaksoistähden komponenttien väli on 3 000 AU.
Toinen komponentti, punainen kääpiö, saattaa olla kaksoistähti, mutta varmaa se ei ole.
Gliese 777:n eksoplaneetta.
Gliese 777Ac kiertää keskustähteään vain 0,128 AU:n päässä melkein ympyräradalla, kiertoaika 17,1 päivää. Massa on yli 0,0057 Jupiterin massaa eli 18 Maan massaa. Planeetan lämpötila on noin 717 Kelviniä.
Planeetta Gliese 777Ab:n rata on 3,92 AU:n päässä ja kiertoaika noin 2 890 päivää. Radan soikeus 0,36. 
Planeetan lähin etäisyys on silloin 2,50–5,34.
Planeetan massa on yli 1,5 Jupiterin massaa ja säde 0,998 Jupiterin sädettä. Planeetan arvioitu lämpötila on 117 Kelviniä ja tiheys noin 2 060.
Khoisanit

Khoisanit (myös khoesanit) on eteläisen Afrikan kahden suuren etnisen ryhmän khoin ja sanin yhteisnimitys. Kansoja kutsuttiin suomen kielessä aikaisemmin bušmanneiksi ja hottentoteiksi, mutta nykyisin termit ovat jäämässä pois käytöstä ja niitä pidetään joskus loukkaavina. Khoit ja sanit käyttävät khoisankieliin kuuluvia kieliä, joille tunnusomaisia ovat maiskausäänteet. Khoisanit ovat eteläisen Afrikan alkuperäisväestöä, joka asui alueella ennen bantuekspansiota.
Tekirdağ’n maakunta

Tekirdağ’n maakunta on maakunta Turkissa. Se on kuuluisa lihapullista nimeltään ”Tekirdağ köfte” ja turkkilaisesta alkoholijuomasta raki. Maakunnan pääkaupunki on Tekirdağ.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 937 910.
Piirikunnat.
Tekirdağ on jaettu 9 piirikuntaan. Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä.