tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Daveigh Chase

Daveigh Elizabeth Chase (synt. Schwallier, s. 24. heinäkuuta 1990 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia rooleja on Samara Morgan "Ring"-elokuvassa ja Rhonda Volmer "Big Love" -televisiosarjassa.
Ura.
Daveigh Chase syntyi Las Vegasissa ja kasvoi Albanyssa Oregonissa yksinhuoltajaäitinsä Cathy Chasen luona. Hänelle annettiin syntyessään isänsä sukunimi Schwallier, mutta se vaihdettiin Chaseksi vanhempien erotessa. Chase piti esiintymisestä jo lapsena ja voitti Little Miss America -missikisan laulukilpailun. Vuonna 1998 hän esitti mormonia lasta musikaalissa "Utah". Seitsemänvuotiaana hän esiintyi Campbell's Soupin mainoksessa.
Vuonna 2001 Chase ääninäytteli japanilaista kymmenvuotiasta tyttöä "Henkien kätkemä" -elokuvassa, joka dubattiin japanista englanniksi.
Chasen läpimurto tapahtui vuonna 2002, kun hän ääninäytteli Lilo Pelekaita Disneyn animaatioelokuvassa "Lilo ja Stitch". Chase teki ehkä tunnetuimman roolinsa esittäen kaltoin kohdeltua, ihmisiä tappamaan ryhtynyttä pikkutyttöä Samara Morgania kauhuelokuvassa "Ring" (2002). Hän voitti roolisuorituksestaan ”parhaan vihollisen” palkinnon MTV Movie Awards -gaalassa. Chase ei kuitenkaan enää saanut roolia elokuvan jatko-osasta, "Ring 2" (2005), koska hän oli kasvanut liian isoksi esittämään kahdeksanvuotiasta. Hänet korvasi Kelly Stables. Hänellä oli rooli elokuvassa "Beethovenin viides" vuonna 2003.
Chasella oli sivurooli vuoden 2001 elokuvassa "Donnie Darko", jossa hän näytteli päähenkilön sisarta. Hän uusi roolinsa elokuvan jatko-osassa "S. Darko" vuonna 2009. Tilannekomediasarjassa "Oliver Beene" Chase esitti päähenkilön tyttöystävää. Hän on lisäksi vieraillut useissa tv-sarjoissa, kuten "Enkelin kosketuksessa" ja "Teho-osastossa".
Chase esiintyi sivuroolissa HBO-kanavan sarjassa "Big Love" vuosina 2006–2011. Hän myös ääninäytteli elokuvan "Leroy &amp; Stitch", joka on jatkoa elokuvalle "Lilo &amp; Stitch".
Steven Spielberg huomasi Chasen laululahjakkuuden ja valitsi hänet laulamaan kappaleen ”God Bless America” elokuvassa "A.I. – Tekoäly". Hän on lisäksi tehnyt laulukohtauksia televisiosarjoissa "Big Love" ja "Oliver Beene".
Liikkuvat lapset

Liikkuvat lapset on suomalainen rockyhtye, joka julkaisi 1980-luvulla kolme LP-levyä ja muutaman singlen. Yhtye teki paluun vuosituhannen vaihteessa ja julkaisi albumin vuonna 2011.
Diskografia.
"Liikkuvat Lapset".
1983 Emppu Records (omakustanne)
Kokoonpano: Tuula Amberla (laulu), Kai Amberla (kitara), Harri Siivonen (basso), Jari Kauppinen (kitara), Tapio Mäkinen (saksofoni) ja Pekka Eskelinen (rummut).
"Viettelyksen vaunu".
(1985) EMI
Kokoonpano: Tuula Amberla (laulu), Pekka Eskelinen (lyömäsoittimet), Olli Kauniskangas (kitara), Harri Siivonen (basso), Heikki Kylä-Utsuri (koskettimet), Tapio Mäkinen (saksofoni) ja T. T. Oksala (Fairlight).
Tuotantopäällikkö: Pedro Hietanen. Tuottaja: T. T. Oksala.
"Kakarakosto".
(1986) EMI
Kokoonpano: Tuula Amberla (laulu), Pekka Eskelinen (lyömäsoittimet ja hanuri), Olli Kauniskangas (kitarat), Harri Siivonen (basso), Tapio Mäkinen (saksofoni) ja T. T. Oksala (koskettimet). 
Palavat sillat – Soinen maa 1983–1999 2CD.
(2010) EMI 
Kokoelma. Kaikki julkaistut kappaleet vuoteen 1999 asti.
"Murhe ja melankolia".
(2011) Stupido Records
Tuottaja: Jani Lankinen &amp; Liikkuvat Lapset
"Kuvia sinusta".
(2013) Stupido Records
Tuottaja: Jani Lankinen
Heckler &amp; Koch G3

Heckler &amp; Koch G3 (, Kivääri 3) on saksalaisen Heckler &amp; Koch GmbH -asetehtaan valmistama 7,62×51 mm NATO -kaliiperinen taistelukivääri. Aseen toiminta perustuu hidastettuun rullasulkuun. Sillä voi ampua sekä kerta- että sarjatulta.
G3 valittiin vuonna 1959 Saksan Bundeswehrin palvelusaseeksi korvaamaan aiempi G1-kivääri. Bundeswehrissä G3 korvattiin 1990-luvulta alkaen H&amp;K G36:lla. G3 on ollut yli 50 maan palveluskiväärinä 2000-luvulle asti. Sitä on valmistettu lisenssillä useissa maissa monina eri malleina.
Osakan prefektuuri

Osakan prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Kansain seudulla, Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki Osaka on Japanin kolmanneksi suurin kaupunki.
Maantiede.
Osakan prefektuuri sijaitsee keskellä Japania. Prefektuuria reunustavat komelta suunnalta vuoristot ja lännessä alue rajautuu Osakanlahteen. Naapuriprefektuurit ovat Hyōgon prefektuuri lännessä, Kioto pohjoisessa, Nara idässä ja Wakayama etelässä.
Ilmasto.
Prefektuuri kuuluu lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen ja sen vuoden keskilämpötila vuonna 2006 oli 17 °C.
Aluejako.
Osakan prefektuuri jakautuu 33 kaupunkiin ja 10 muuhun kuntaan, joista yhdeksän on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Osakan kaupunki jakautuu suuralueisiin. 
Historia.
600-luvulla perustettu Japanin ensimmäinen pääkaupunki Naniwa-kyō sijaitsi Osakassa. Myöhemmin pääkaupunki siirrettiin muualle, mutta Osaka jatkoi kasvuaan. Vuonna 1583 Osaka sai takaisin asemansa Japanin poliittisena ja taloudellisena keskuksena kun Japanin yhdistänyt Toyotomi Hideyoshi valitsi sen asuinpaikakseen ja rakennutti Osakan linnan.
Sengoku-kaudella Osaka vaurastui kansainvälisen satamansa ansiosta. Kehitys jatkui edelleen Edo-kaudella jolloin Osakaa kutsuttiin ”valtion keittiöksi”, merkkinä sen asemasta tuotannon ja talouden keskuksena.
Talous.
Nykyisin monet suurista yrityksistä ovat siirtäneet toimistonsa Tokioon, mutta jotkut, kuten Matsushita (Panasonic), Takashimaya ja Capcom, sijaitsevat edelleen Osakassa. 65 % Osakan yrityksistä ovat kuitenkin kooltaan joko pieniä tai keskisuuria.
Liikenne.
Osakan prefektuurissa on kolme lentoasemaa. Kansain kansainvälinen lentoasema sijaitsee Osakanlahdessa keinotekoisella saarella. Sen kautta kulkee sekä kansainvälisiä että kotimaanlentoja. Ennen Kansain lentoaseman rakentamista Osaka oli Japanin pienin prefektuuri. Keinotekoinen saari kuitenkin kasvatti prefektuurin pinta-alan Kanagawan prefektuuria suuremmaksi. Toinen huomattava lentoasema on Osakan kansainvälinen lentoasema. Nimestään huolimatta Osakan lentoasema lennot ovat pääasiassa kotimaanlentoja ja suurin osa asemasta sijaitsee Itamin kaupungissa Hyōgon prefektuurissa. Yaossa sijaitseva Yaon lentoasema hoitaa yleisilmailua ja toimii myös Japanin itsepuolustusvoimien lentotukikohtana. 
Kulttuuri ja nähtävyydet.
Sakain kaupungissa sijaitseva, Yamato-kaudella hallinneen keisari Nintokun mausoleumi, on maailman suurimpia hautakukkuloita. Prefektuurissa sijaitsee myös Japanin vanhimmaksi julkiseksi temppeliksi kuvattu Shitennō-ji. Prinssi Shōtoku rakennutti sen vuonna 593.
Gall

Gall (heimonimeltään Pizi eli Kiivas, n. 1840 – 5. joulukuuta 1894) oli lakotaintiaanien sotapäällikkö ja yksi niistä päälliköistä, jotka johtivat intiaanien joukkoja Little Bighornin taistelussa vuonna 1876.
Gall syntyi nykyisen Etelä-Dakotan alueella vuoden 1840 tienoilla. Hän oli huomattava soturi jo teini-iässä, ja hänestä tuli nuorena heimopäällikkö. Little Bighornin taistelussa hän oli Istuvan Härän alipäällikkö. Taistelun jälkeen Gall pakeni Kanadaan Istuvan Härän mukana. Vuonna 1881 Gall palasi Dakotaan ja eli elämänsä loppuvuodet viljelijänä Standing Rockin reservaatissa. Hän ystävystyi myöhemmin paikallisten siirtolaisten kanssa. 1890-luvulla hän kääntyi Henkitanssi-liikkeeseen liittynyttä Istuvaa Härkää vastaan syyttäen tätä pelkuriksi ja petturiksi. Gall kuoli 5. joulukuuta 1894.
Nimi.
Gall-nimi on englantia ja tarkoittaa suomeksi sappea. Nimen kerrotaan syntyneen siten, että lapsena Gall näki nälkää ja söi naapurinsa teurastaman eläimen sappirakon.
FN FNC

FN FNC ("Fabrique Nationale Carabine") on belgialaisen Fabrique Nationale de Herstal -asetehtaan vuonna 1976 suunnittelema, 5,56 x 45 mm NATO -kaliiperinen, kaasumäntätoiminen rynnäkkökivääri.
FNC on Belgian puolustusvoimien lisäksi käytössä lisenssivalmisteisena Ruotsissa Bofors Ak 5 - ja Indonesiassa Pindad SS-1 -nimikkeellä.
Väliletto

Väliletto on saari Perämeressä Kellon kaupunginosassa Oulun (entisen Haukiputaan) edustalla noin kymmenen kilometrin päässä mantereelta. Lähimmät saaret ovat Kattilankalla ja Kintasletto.
Kasvistoltaan Väliletto on monipuolinen saari. Sen lakiosia peittää pihlajia kasvava keto, länsipäässä on katajikkoa ja joitakin mäntyjä. Saarella esiintyviin harvinaisiin kasveihin kuuluvat poimuhierakka, suomenhierakka ja nelilehtikuusi. Linnusto on runsas, käsittäen harvinaisempia lintulajeja, kuten lapasotka, pilkkasiipi, sirrit, tyllit, vesipääsky, ristisorsa, sekä runsaasti esiintyviä lintulajeja naurulokki, lapintiira, selkälokki ja kalatiira.
Saari on merkittävä uhanalaisten lintujen ja lintuyhdyskuntien pesimäpaikka sekä Perämeren merkittävimpiä linnustokohteita.
Trainspotting

Trainspotting on Danny Boylen ohjaama, Irvine Welshin samannimiseen kirjaan perustuva elokuva, jossa Ewan McGregorin näyttelemä Mark Renton yrittää päästä eroon heroiiniriippuvuudestaan. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Edinburghiin, joskin kaikki sisäkohtaukset ja osa ulkokohtauksista on todellisuudessa kuvattu Glasgow'n kaupungissa. 
"Trainspotting" voitti BAFTA-palkinnon parhaasta käsikirjoituksesta ja oli Oscar-ehdokas parhaasta toisen tekstiin perustuvasta käsikirjoituksesta. Elokuvan on käsikirjoittanut John Hodge.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Trainspotting" äänestettiin kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Yhdistyneen kuningaskunnan elokuva- ja televisioammattilaista.
Elokuvalle tehtiin "T2 Trainspotting" -niminen jatko-osa, joka sai ensi-iltansa Britanniassa 27. tammikuuta ja Suomessa 17. helmikuuta 2017.
Kintasletto

Kintasletto on saari Perämerellä Oulun (entisen Haukiputaan) edustalla noin kymmenen kilometrin päässä mantereesta. Lähimmät saaret ovat Kattilankalla ja Väliletto. 
Kintasletto on melko korkea kivikko- ja hietikkosaari. Saaren lakiosa on puuton ja hietikkoinen, muualla kasvaa pihlajia ja mäntyjä. Yleisimpänä kasveina esiintyvät suola-arho sekä rannoilla kasvava järviruoko.
Saari on merkittävä uhanalaisten lintujen ja lintuyhdyskuntien pesimäpaikka sekä Perämeren merkittävimpiä linnustokohteita. Linnusto on runsas, ja lintulajeihin kuuluvat harmaalokki, selkälokki ja merihanhi sekä harvinaisena lajina alli.
Perttu Lindgren

Perttu Lindgren (s. 26. elokuuta 1987 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti viimeisimpänä NLA-seura EHC Bieliä.
Ura.
Seurajoukkueissa.
Lindgren teki SM-liiga-debyyttinsä kaudella 2004–2005, jolloin pääsi pelaamaan kaksi peliä. Samana kautena Lindgren johdatti Ilveksen A-nuorten SM-kultaan tehden pudotuspeleissä uuden piste-ennätyksen sivuttaen Hermanni Vidmanin ennätyksen kaudelta 1999–2000. Dallas Stars varasi Lindgrenin NHL:ään varaustilaisuuden kolmannella kierroksella (numerolla 75) kesällä 2005.
Kaudella 2005–2006 Lindgren teki läpimurtonsa junioritasolta aikuisten sarjaan. Hän oli runkosarjan päätteeksi tulokkaiden pistepörssin ykkönen saldolla 13+24 ja voitti Jarmo Wasama -muistopalkinnon vuoden tulokkaana. Kesällä 2006 Lindgren teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Starsin kanssa ja kävikin jo seuraavan kauden alussa Dallasin harjoitusleirillä, mutta palasi Ilvekseen vielä kaudeksi.
Kauden 2006–2007 Lindgren pelasi vielä Ilveksessä tehden yhteensä 26 pistettä 43 ottelussa. Pisteistä 4 oli maaleja. Vaikka tahti hiipuikin hieman, Lindgren siirtyi Dallas Starsin farmijoukkueeseen Iowa Stars kehittymään NHL:ää varten. Hän pelasi samassa seurassa kaudella 2007–2008. Hän pelasi NHL:ssä Dallas Starsissa yhden ottelun 19. lokakuuta 2009 Los Angeles Kingsiä vastaan ja siinä 8.33 minuuttia 10:ssä vaihdossa.
30. syyskuuta 2008 julkistettiin kauden 2008–2009 kattava sopimus Rauman Lukon kanssa. Lukko-kauden jälkeen Lindgren palasi Dallas Starsin organisaatioon kaudeksi 2009–2010. Hän pelasi suurimman osan kaudesta Dallasin farmijoukkueessa Texas Starsissa, mutta debytoi Starsin NHL-joukkueessa 19. lokakuuta 2009 ja sai jääaikaa 8,33 minuuttia. Kaudeksi 2010–2011 Lindgren palasi jälleen Lukkoon ja voitti runkosarjan pistepörssin tehoilla 23+43=66 pistettä. Lukko voitti keväällä myös SM-pronssia. Seuraavalla kaudella Lindgren teki 51 runkosarja- ja pudotuspeliottelussa 40 pistettä. 
Toukokuussa 2012 hän solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-joukkue Atlantin kanssa, kauden etetessä Lindgren sai potkut Atlantista ja siirtyi sen jälkeen Amur Habarovskiin. Amur ei selviytynyt pudotuspelikieroksille saakka, minkä jälkeen seuran johto purki Lindgren sopimuksen.
Lindgren siirtyi kaudeksi 2013–2014 Sveitsin liigan HC Davosiin. Hän pelasi Davosissa seitsemän kautta. Lindgrenin pelaajasopimus purettiin yhteisymmärryksessä tammikuussa 2021 ja hän siirtyi loppukaudeksi EHC Bieliin.
Maajoukkueessa.
Maajoukkueessa Lindgren debytoi Karjala-turnauksessa marraskuussa 2010. Sitä ennen Lindgren on esiintynyt jokaisessa ikävuosimaajoukkueessa. Tammikuussa 2006 hän oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa pronssia.
Yksityiselämä.
Lindgren on naimisissa sairaanhoitaja Karoliina Lindgrenin kanssa ja heillä on neljä lasta.
Kenneth Hite

Kenneth Hite (s. 15. syyskuuta 1965) on yhdysvaltalainen kirjailija, kolumnisti ja roolipelisuunnittelija. Hän on työskennellyt pitkään roolipelialalla ja salaliittoteorioiden asiantuntija.
Henkilöhistoria.
Kenneth Hite syntyi Tulsan kaupungissa, Oklahomassa, ja kävi koulua vuosina 1979–1983 Bishop McGuinness High Schoolissa, Oklahoma Cityssä. Vuonna 1983 hän aloitti opinnot East Central Universityssa ja vuodesta 1988 Chicagon yliopistossa. Hite valmistui kandidaatiksi pääaineenaan kartografiaa ja maisteriksi 1990 pääaineenaan kansainvälinen politiikka. Hän asuu Chicagossa.
Vuodesta 1981 lähtien Hite on kirjoittanut pelejä ja tehnyt sitä työkseen vuodesta 1995 asti. Hän ollut kirjoittamassa ja toimittamassa lukuisia roolipelikirjoja. Merkittävimpiä ovat "GURPS"-lähdekirjat, "in" lisäosat, Last Unicorn Gamesin "Star Trek RPG", "Unknown Armies" ja Mongoose Publishingin "RuneQuest" (2006). Hite oli Ropeconin kunniavieraana 2006.
Hite kirjoittaa ”Suppressed Transmission” -kolumnia "Pyramid"-lehteen. Hänen aikaisempia kolumnejaan on koottu yhteen kokoelmiksi "Suppressed Transmission: The First Broadcast" ja "Suppressed Transmission 2: The Second Broadcast", mikä on osoitus hänen kolumniensa arvostuksesta. Lisäksi Hiten kirjoittama ”Out of the Box” -kolumni on ilmestynyt "GamingReport"-sivustolla.
Isonkivenletto

Isonkivenletto on saari Oulun edustalla Haukiputaan ja Kellon kaupunginosien rajalla, Perämerellä, noin kahdeksan kilometrin päässä mantereelta. Merikarttaan ja vanhaan peruskarttaan saari on merkitty nimellä "Itäpohjanletto".
Isonkivenletto on korkea, vähäpuustoinen lohkareikkoluoto. Saaren lakiosia peittävät vadelmapensaat sekä harmaaleppäpensaikko, pihlajat ja mäntymetsä; pohjoispää on niittyä. Kasvilajisto on niukka. Lintulajeja ovat selkälokki ja tiirat. Aiemmin saarella pesi myös riskilöitä ("Cepphus grylle"), mutta sittemmin laji on hävinnyt Oulun edustan merialueelta.
Martin Kariya

Martin Kariya (s. 5. lokakuuta 1981 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan useassa eri sarjassa ja seurassa. Kaudella 2006–2007 Kariya pelasi SM-liigassa ja voitti sarjan pistepörssin.
Ura.
Kariya pelasi kaudet 1999–2003 NCAA-yliopistosarjan Mainen yliopiston joukkueessa. Keväällä 2003 hän edusti myös muutaman pudotuspeliottelun ajan AHL:n Portland Piratesia. Kariya tuli Suomeen Bluesiin testiin kesällä 2003. Hän pelasi kuitenkin kauden 2003–2004 AHL:ssa Bridgeport Sound Tigersissa. Kariya ei saanut seuraavalla kaudella NHL-paikkaa, eikä hän halunnut jäädä AHL:ään, joten hän lähti pelaamaan Aasian jääkiekkoliigan japanilaisjoukkueeseen Nikkō Ice Bucksiin. Aasiasta hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 Norjan pääsarjan Stjerneniin, jossa hän pelasi tehokkaasti.
Norjasta Kariya siirtyi SM-liigan Bluesiin, jossa oli jo aiemmin ollut kokeella. Kausi 2006–2007 Bluesissa sujui Kariyalta loistavasti, sillä hän voitti liigan pistepörssin, minkä ansiosta hänet palkittiin kauden päätteeksi Veli-Pekka Ketola -palkinnolla. Martin Kariyan veli Steve voitti SM-liigan pistepörssin kaudella 2004–2005 ja he ovatkin ainoa veljespari, joka on voittanut SM-liigan pistepörssin.
Kariya allekirjoitti SM-liigakauden jälkeen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan Zürich Lionsin kanssa. Hän ei pelannut Sveitsissä peliäkään, sillä hän teki ennen kauden alkua NHL-sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Kariya pelasi koko kauden 2007–2008 St. Louisin farmijoukkueessa Peoria Rivermenissä, jossa teki 71 ottelussa 53 pistettä. Kaudeksi 2008–2009 Kariya siirtyi Sveitsiin Langnaun joukkueeseen ja kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi KHL-joukkue Dynamo Riikaan. Kaudeksi 2010–2011 Kariya siirtyi NLA-joukkue HC Ambrì-Piottaan.
Muuta.
Myös Martin Kariyan isoveljet Paul ja Steve ovat pelanneet ammatikseen jääkiekkoa. Heidän siskonsa Noriko Kariya on ammattilaisnyrkkeilijä.
Bestseller

Bestseller (; suomalaisia vastineita "menekkiteos", "menestyskirja", "myyntimenestys") on kirja, jota voidaan pitää hyvin suosittuna erilaisten myyntilistojen perusteella. Suomessa tällainen on kuukausittainen "Mitä Suomi lukee" -lista, joka perustuu valittujen kirjakauppojen ja marketketjujen kirjamyyntiosastojen myyntiin. Lisäksi Suomen Kustannusyhdistys on vuodesta 2000 alkaen julkaissut luettelon vuoden eniten myydyistä kirjoista kirjallisuuslajeittain. Pohjois-Amerikan tunnetuinta bestseller-listaa pitää "The New York Times".
Varhaiset bestsellerit.
Ensimmäisen bestsellerinä pidetään Goethen "Nuoren Wertherin kärsimyksiä" ("Die Leiden des jungen Werther)", joka julkaistiin vuonna 1774. Jotta kirjasta saattoi tulla bestseller, tarvittiin välineet niiden painamiseen massatuotantona ja luotettavat levityskanavat. 
Määritelmä ja luokittelu.
Kirjojen myyntiluvut ovat vain suuntaa antavia, kirja voi olla bestseller myös myynnin määrän suhteessa muihin kirjoihin.
Bestsellerit jaetaan tavallisesti kahteen pääluokkaan, kaunokirjallisuuteen ja tietokirjallisuuteen. Harry Potterin suosion myötä on myös alettu pitää listaa eniten myydyistä lasten ja nuorten kirjoista.
Bestsellerit Suomessa.
Suomalaisen kaunokirjallisuuden painetuimmat teokset vuoteen 2001 mennessä olivat:
Asshole

Asshole on KISS-basisti Gene Simmonsin 8. kesäkuuta 2004 julkaisema sooloalbumi.
Pierre Vidal-Naquet

Pierre Emmanuel Vidal-Naquet () oli ranskalainen historioitsija, joka tunnetaan useiden epäkohtien vastustajana: hän vastusti Algerian sodan kidutuksia, Kreikan sotilasjunttaa ja holokaustin kiistämistä.
Vidal-Naquet oli professori École des hautes études en sciences sociales -korkeakoulussa (EHESS) ja toimi myös sen johtajana.
Elämäkerta.
Toukokuussa 1944 Gestapo pidätti Vidal-Naquet’n vanhemmat Marseillessa ja heidät kuljetettiin Auschwitziin, mistä he eivät koskaan palanneet.
Vidal-Naquet opiskeli historiaa ja väitteli filosofian tohtoriksi sekä suoritti agrégation-tutkinno. Hänen tutkimuksensa keskittyi antiikin Kreikkaan, juutalaisten historiaan sekä nykyhistoriaan. Vidal-Naquet erikoistui juuri antiikin Kreikan historiaan, joka oli hänen erityismieltymyksensä. Kuitenkin hän työskenteli myös nykyhistorian historian parissa ja julkaisi teoksia Algerian sodasta sekä holokaustista.
Vidal-Naquet oli intellektuelli, joka sitoutui voimakkaasti ihmisoikeuksien puolustamiseen ja toimi Algerian sodassa käytettyä kidutusta vastaan. Hän oli perustamassa sodan aikana Audin-komiteaa. Vidal-Naquet toimi elämänsä loppuun saakkaa holokaustin kiistämistä vastaan.
Vidal-Naquet oli myös anti-stalinistinen marxilainen ja oli lyhyen aikaa Michel Rocardin johtamassa Yhdistyneessä sosialistipuolueessa (PSU). Hän suosi myös kannanotoillaan ja kirjoituksillaan Socialisme ou barbarie -lehteä.
Vidal-Naquet julkaisi yhdessä Michel Foucaultin ja Jean-Marie Comenachin kanssa 8. helmikuuta 1971 manifestin vankiloiden olosuhteista ja tarpeellisuudesta. Hän toi myös Yhdistyneiden kansakuntien julistaman rauhankulttuurin ja väkivallattoman vuosikymmenen ranskalaisessa toimintaryhmässä.
Heinäkuussa vuonna 2003 Vidal-Naquet julkaisi yhdessä useiden juutalaisten kanssa julistuksen ”Toisenlainen juutalainen ääni”, jossa selkeästi tuettiin palestiinalaisia.
Betoniporsas (yhtye)

Betoniporsas on vuonna 1993 perustettu suomalainen yhtye, joka soittaa humoristista lastenmusiikkia. Yhtyeen kappale ”Mörön karkotus” valittiin Salon Lasten laulukaupunki -festivaaleilla vuoden lastenlauluksi 1993.
Yhtyeen esikoisalbumi "Rämpätirää" ilmestyi vuonna 1998. Albumin kansikuvan ja kansivihon kuvituksen laati yhdysvaltalainen Aku Ankka -piirtäjä Don Rosa. Albumin kaikki kappaleet on säveltänyt ja yhden myös sanoittanut laulaja-kitaristi Timo Luukkanen. Muut sanoitukset ovat yhtyeen muusikoihin kuulumattoman Pertti Pänkäläisen tuotoksia tai Luukkasen ja Pänkäläisen yhteistyötä. Vuonna 2011 yhtye julkaisi albumin "Betoniporsas" samalla Don Rosan kansikuvalla.
Pokémon Colosseum

Pokémon Colosseum on ensimmäinen "Pokémon"-peli Nintendo GameCubelle. Se noudattaa Nintendo 64:n "Pokémon Stadiumin" pelijärjestelmää. "Colosseum" julkaistiin Japanissa 2003 ja muualla maailmassa 2004. Pelin tarkoituksena on ottaa kiinni kaikki varjo-pokémonit, jotka kylvävät tuhoa ympäri Orrea. Varjo-pokémonit pitää puhdistaa Celebin pyhäköllä, että niistä tulisi taas hyviä. Varjo-pokémonien takana on Team Snagem, Orren pahamaineinen rikollisjoukko. Pelin tarkoituksena on puhdistaa varjo-pokémonit ja voittaa Team Snagem.
Juoni.
Pelin päähenkilönä on poika, joka on ennen ollut Team Snagemin jäsen. Hän kuitenkin lopetti työt siellä ja varasti salaperäisen koneen, jolla tavallisista poké-palloista voi tehdä snagem-palloja, joilla voi pyydystää toisen kouluttajan pokémonin. Pelin päähenkilö käyttää tätä hyväkseen. Hän nappaa kaikki varjo-pokémonit snagem-pallojen avulla. Päähenkilö tapaa tytön, jolla on erikoiskyky nähdä nämä varjo-pokémonit. Pelaaja aloittaa pelaamisen tästä kohdasta.
Pelaaminen.
Pelissä on kaksi pelimuotoa, "Story Mode" ja "Battle Mode".
Story Mode.
Story Modessa pelaaja ohjaa pelihahmoa ympäri Orrea ja pyydystää ja puhdistaa varjo-pokemoneja. Taistelut käydään samaan tyyliin kuin GBA-peleissä, paitsi että pelin kaikki taistelut ovat 2vs.2 -muodossa pelattuja. Kun Story Moden on läpäissyt, pelaaja pääsee vaihtamaan pyydystämiään varjo-pokemoneja GBA:n pokémon-peleihin, kunhan pokémonit on ensin puhdistettu.
Battle Mode.
Battle Modessa pelaaja pääsee taistelemaan Pokémon Stadiumin tyyliin. Pelaaja taistelee vastustajia vastaan joko Story Modessa tai Game Boy Advance-pelissä kiinnisaaduilla pokemoneilla. GBA kytketään Nintendo GameCubeen Nintendo GameCube–Game Boy Advance -kaapelilla. Pelaaja voi taistella joko tietokonetta tai kolmea muuta ihmispelaajaa vastaan.
Marius (täsmennyssivu)

Marius voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Saapaskari (Oulu)

Saapaskari on saari Saapaskarinselällä Perämerellä Oulun edustalla. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Oulunsalon Riutunkarista pohjoiseen ja noin 13 kilometriä luoteeseen Oritkarin satamasta ja Oulujoen suulta. Läheiset saaret ovat Laitakari, Äijänkumpele ja Korkiakari. Saarella on vanha kalastajamaja, joka toimii Oulun Työväen Pursiseura ry:n sauna- ja retkipaikkana. Saapaskari on metsästyskieltoaluetta.
Saari on pääosin koivumetsän ja harmaaleppäpensaikon peitossa, rannoilla kasvaa ruoikkoa. Saaren koillispuolella on pieni kivikkosaareke.
Hiihtohissi

Hiihtohissi on moottorilla toimiva kuljetin, jolla laskettelijat saadaan vedettyä ylös mäkeä.
Hissi koostuu ilmassa kulkevasta teräsvaijerista, joka kulkee rullastojen varassa. Vaijeria kuljettaa hissin päässä oleva moottori. Ankkurihissin vaijerissa on kiinni tasaisin välimatkoin ankkurin muotoisia vetolaitteita, joihin laskettelijat nojaavat nousten ylös. Suksilla laskevat nojaavat hissiin ankkurin molemmin puolin, kun taas lumilautailijat asettavat ankkurin sarven jalkojensa väliin ja pitävät varresta kiinni. Tuolihississä on vaijerissa kiinni leveitä tuoleja, joihin istutaan matkan ajaksi, ja turvakaari lasketaan eteen. Silloin sukset/lumilauta roikkuvat ilmassa, ellei hississä ole jalansijoja. Joissain tuolihisseissä saattaa olla päälle laskettava kuomu tuulensuojana.
Suomessa yleisin hissityyppi on ankkurihissi. Gondolihissejä Suomessa on nykyään neljä (Levillä 2, Rukalla 1 ja Ylläksellä 1).
Irrottavin köysipuristimin olevia, ns. pikatuolihissejä on Suomessa kaksitoista (Levillä 4, Rukalla 4, Pyhätunturilla 2 ja Ylläksellä 2).
Perinteisiä hitaita tuolihissejä löytyy hiihtokeskuksista yksitoista (Himos 3, Tahko 2, Vuokatti 2, Koli 1, Ounasvaara 1, Pyhä 1, Ruka 1, Saariselkä 1).
Tuolihissi löytyy myös ainakin Puijon, Rukan ja Salpausselän suurmäistä.
Tartto–Petseri-rata

Tartto–Petseri-rata () oli Tartosta Oravan kautta Venäjän Petseriin kulkeva rautatie. Se kuului pääosin Viron rataverkkoon lukuun ottamatta valtakunnan rajan ja Petserin noin kilometrin välistä osuutta, joka kuuluu Venäjän rataverkkoon. 
Rakentaminen.
Rautatie rakennettiin alun perin vuosina 1929–1931. Valmistuttuaan se vähensi Valga–Petseri-radan liikenteellistä merkitystä.
Radan loppuosa rakennettiin uusiksi vuonna 2011 niin, että rata liittyy uudella Koidulan raja-asemalla Riika–Pihkova-rataan. Näin ollen rata on ollut vuodesta 2011 alkaen kokonaan Viron alueella ja on nykyisin Tartto–Koidula-rata.
Roslagen

Roslagen on saaristo ja siihen rajautuva rannikkoalue Ruotsin itärannikolla Uplannin edustalla. Sen katsotaan alkavan etelässä Danderydistä ja ulottuvan pohjoisessa Östhammariin. Tukholman saariston pohjoisosa kuuluu Roslageniin, samoin kuin osia Norrtäljen, Vaxholmin, Österåkerin ja Östhammarin kunnista. Sen suurimpia saaria ovat Gräsö, Singö ja Väddö.
Historiallisesti nimeä käytettiin Ruotsissa koko Itämeren rannikosta kuin myös Mälarenin rannoista. Nimi juontuu erään teorian mukaan sanasta "Roden," jolla tarkoitettiin eräänlaista rannikon ruotulaitosta. Tämä merkitsi sitä, että jokainen tällainen "skeppslag" eli laivakunta oli velvollinen asettamaan tietyn määrän aluksia rannikon puolustamiseen vihollisen uhatessa mereltä. Nimessä Roslagen on siis yhdistetty sanat "Roden" ja "skeppslag". Suomen ja viron Ruotsia tarkoittavat sanat juontuvat "Roden"-sanan alkuperästä, muinaisruotsin sanasta *"roþs-", tai todennäköisemmin sen vanhemmasta, kenties muinaisnorjalaisesta, muodosta, joka on mahdollisesti lainattu vielä myöhäiskantasuomeen.
Ruotsalaiset kutsuvat Norrtäljeä joskus Roslagenin ”pääkaupungiksi”.
Jaavalaiset

Jaavalaiset ovat Jaavan saarelta lähtöisin oleva etninen ryhmä. He muodostavat Indonesian suurimman kansan.
Jaavalaisia asuu Indonesiassa 83,2 miljoonaa ja ulkomailla joitakin miljoonia. Yhteensä jaavalaisia on noin 85 miljoonaa. Useimpien jaavalaisten äidinkieli on austronesialaisiin kieliin kuuluva jaava, mutta monet puhuvat myös indonesiaa. Enemmistö jaavalaisista on muslimeja. Merkittäviä jaavalaisvähemmistöjä on muun muassa Malesiassa, Surinamessa, Egyptissä ja Uudessa-Kaledoniassa.
Sundalaiset

Sundalaiset ovat Jaavan saaren länsiosasta Indonesiasta lähtöisin oleva etninen ryhmä. Sundalaiset puhuvat sundan kieltä ja suurin osa heistä on muslimeja. Vuonna 2010 sundalaisia oli Indonesiassa 36 701 670, eli he muodostivat noin 15,5 % koko maan väestöstä.
Historia.
Sundalaiset ovat historiansa aikana olleet eristyksissä ulkomaailmasta. Islamin usko tuli alueelle intialaisten kauppiaiden mukana 1400-luvulla. Sundalaisten ylimystö kääntyi islamiin Bantenin sulttaanin määräyksestä vuonna 1579. Vain hieman myöhemmin sundalaiset päätyivät Mataramin sulttaanikunnan alaisuuteen ja jonkin aikaa tämän jälkeen alueella nousivat valtaan Alankomaat. Alankomaalaisten mukana tulivat plantaasiviljelmät ja kahvi. Sundalaiset kapinoivat Alankomaita vastaan kahteen otteeseen, ensimmäisen kerran vuonna 1880 ja toisen kerran hieman toisen maailmansodan jälkeen. Molempien kapinoiden tavoitteena oli itsenäinen sundalainen valtio, joka ei kuitenkaan toteutunut. Sundalaiset ovat nykyisin osa itsenäistä Indonesiaa. 
Kulttuuri.
Sundalaisten pääelinkeino on riisinviljelys. Jotkut sundalaiset etenkin heidän asuinalueidensa lounaisosissa harjoittavat edelleen kaskiviljelystä. Vuosittain tuotetaan tavallisesti kolme riisisatoa. Riisin ohella kasvatetaan esimerkiksi kasviksia, chiliä ja tupakkaa. Rannikolla monet harjoittavat myös kalastusta tai kalanviljelyä. Suurin osa sundalaisista on muslimeja, mutta heidän uskonnossaan on monia piirteitä vanhoista islamia edeltäneistä uskonnollisista tavoista. Uskontoon kuuluu varsin keskeisenä osana esimerkiksi seremonialliset käynnit esi-isien haudoilla. Sundalaisten alaryhmä baduit harjoittavat edelleen perinteistä uskoa.
Burgess Shale

Burgess Shale on fossiiliesiintymä Kanadan Kalliovuorilla, Yohon kansallispuistossa. Burgess Shalen esiintymä sisältää maailman vanhimpien pehmeärakenteisten eläinten fossiileja ja se on tärkeimpiä kambrikautisia fossiiliesiintymiä. Vuodesta 1981 alue on ollut maailman perintökohde.
Burgess Shalen löysi vuonna 1909 Smithsonian-instituutin esimies Charles Doolittle Walcott. Siihen ei silloin kuitenkaan kiinnitetty juurikaan huomiota. Vasta vuonna 1960 eli viisikymmentä vuotta myöhemmin Alberot Simonella alkoi järjestellä löytöjä uudelleen ja vuonna 1967 Harry Whittington aloitti projektin, johon liittyivät matoasiantuntija Simon Conway Morris ja niveljalkaisasiantuntija Derek Briggs.
Löydöt.
Burgess Shale ajoittuu aikaan noin 505 miljoonaa vuotta sitten jolloin oli Kambrikauden räjähdyksen loppu. Se on poikkeuksellinen siksi, että siellä runsaasti pehmeäkuorisia eliötä jotka eivät yleensä fossiloidu esimerkiksi matoja, merililjoja, merikurkkuja, selkäjänteisiä, ja muita eliöitä ilman kalkkikuorta. Erityisen merkittävä se on myös siksi, että esiintymästä on löydetty 20–30 ennestään tuntematonta niveljalkaista, joita ei ole pystytty sijoittamaan mihinkään nykyisistä ryhmistä. Myös kokonaan uusia pääjaksoja on löytynyt useita, ja osa eliöistä on ulkomuodoltaan varsin mielikuvituksellisia. Tunnetuimpia niistä on "Hallucigenia sparsa". "Pikaia gracilens" on myös merkittävä, sillä se on selkäjänteisten ensimmäinen tunnettu edustaja.
Burgess Shalen saviliuskeesta on kerätty yhteensä yli 70 000 yksilöä 33 520 laatalta. Näytteistä 88 % on eläimiä ja lähes kaikki loput erilaisia leviä. Kaikista näytteistä noin 90 % on sijoitettu Washingtoniin Walcottin kokoelmaan. 
Siellä on säilynyt myös mikrofossiileja joista monet kuuluvat bakteereihin, syanobakteereihin, panssarisiimaleviin, ja alkueläimiin, mutta niiden tunnistaminen varmuudella on vaikeaa.
Burgess Shale on suosittu patikointikohde, mutta fossiilien kerääminen alueelta on ehdottomasti kiellettyä.
Eero Marttinen

Eero Marttinen (s. 17. toukokuuta 1943 Kajaani) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Kirjallinen tuotanto.
Eero Marttinen toimi käsikirjoittajana Mikko Niskasen elokuvassa "Elämän vonkamies". Lisäksi hän on tehnyt käsikirjoituksia televisiolle ja radiolle sekä lukuisia kulttuuri- ja kirjallisuusartikkeleita eri lehtiin. Hän on kirjoittanut ja toimittanut myös tietokirjoja, joista tunnetuimpia ovat:
Ivor Novello -palkinto

Ivor Novello -palkinnot (, ”the Ivors”) ovat British Academy of Songwriters, Composers and Authorsin (Basca) lauluntekijöille ja säveltäjille jakamia palkintoja. Ensimmäisen kerran palkinnot jaettiin vuonna 1956. Vuosittainen palkintojenjakotilaisuus järjestetään Grosvenor Housessa Lontoossa. Palkittujen joukkoon kuuluvat esimerkiksi Shane MacGowan, Elton John, Gary Barlow, Robbie Williams ja Emeli Sandé.
Palkintona jaettava pronssiveistos esittää Euterpea, kreikkalaisen mytologian musiikin muusaa. Veistoksen muoto on pysynyt samana alusta alkaen, vaikka viimeistely on vaihdellut hiukan. Veistoksen on suunnitellut Hazel Underwood.
Palkinto on nimetty walesilaisen säveltäjän, näytelmäkirjailijan ja näyttelijän Ivor Novellon (1893–1951) mukaan.
Zacharias Lithovius

Zacharias Gabriel Lithovius (17. helmikuuta 1672 Oulu – 17. syyskuuta 1743 Oulu) oli suomalainen runoilija ja pappi. Hän oli varhainen suomeksi kirjoittanut runoilija, joka tunnetaan parhaiten valitusrunosta ”Kaarle XII:n kuolemasta”.
Henkilöhistoria.
Zacharias Lithovius syntyi oululaiseen porvarisperheeseen 1672. Hänen vanhempansa olivat porvari Gabriel Gabrielsson Limingius ja Margareta Limingius (o.s. Uhlbrandt). Poika sai käydä koulua ja valmistui ylioppilaaksi Turussa 1692. Hän kirjautui heti Turun akatemiaan ja suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1700.
Lithovius sai Nevanlinnan kirkkoherran viran 1702 ja meni silloisen tavan mukaan naimisiin edeltäjänsä lesken Maria Hinnelin kanssa. He joutuivat kuitenkin heti seuraavana vuonna pakenemaan isonvihan taisteluja Porvooseen. Sieltä Lithovius vaimoineen siirtyi Tukholmaan, jossa he elivät köyhyydessä.
Vihdoin vuonna 1713 Lithovius pääsi Oulun kirkkoherraksi, joskin varsinaisen viranhoidon hän aloitti vasta 1721. Siinä välissä hän toimi vuosina 1719 ja 1720 valtiopäivämiehenä pappissäädyssä.
Aseman vakiinnuttua Lithovius ryhtyi kirjoittamaan runoja suomeksi. Hänen tiettävästi ensimmäinen suomenkielinen runonsa on vuoden 1715 kuninkaallisia häitä varten laadittu ”Suomalaisten onnen-toivotus”. Vuonna 1718 ilmestyi toinen runo ”Suomalaisten sucucunnan, pohjalaisten peräcunnan, valituxet vaikeimmat”, jossa ilmaistaan surua piispa Johannes Gezelius nuoremman kuoleman johdosta.
Lithoviuksen tunnetuin runo on ”Kaarle XII:n kuolemasta” (1719), joka pyrkii ilmentämään suomalaisten tuntemuksia kuningas Kaarle XII:n kuoleman johdosta. Lithovius kirjoitti myös runon ”Sangen suuret suomalaisten, Pohjan peräst pacolaisten, totisimmat toiwotuxet” (1719) Ulriika Eleonooran ja runon ”Suomalaisten suosio-sanat” (1720) Fredrik I:n kruunauksen kunniaksi. Jälkimmäisessä näkyy jo iloa lähestyvästä rauhasta. Kaikki kolme runoa oli kirjoitettu suomen lisäksi myös ruotsiksi ja latinaksi.
Lithovius jäi vanhemmalla iällään leskeksi ja meni vielä naimisiin jo toisen kerran leskeksi jääneen Susanna Cajanuksen kanssa 1727. Lithovius kuoli Oulussa syksyllä 1743.
Tapio Tapiovaara

Kaarlo Tapio ”Tapsa” Tapiovaara (7. marraskuuta 1908 Sortavala – 16. lokakuuta 1982 Leningrad) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja lavastaja.
Ura.
Tapiovaara tuli tunnetuksi kantaa ottavista kuvituksistaan. Hän toimi "Tulenkantajat"-lehden kuvittaja-avustajana 1933–1939. Vuonna 1936 hän liittyi Kiilaan ja kuvitti sen vuosialbumeja. Kirjojen kansia ja kuvituksia muun muassa WSOYn, Kansankulttuurin ja Tammen kirjoihin yli kaksisataa. Vanhimmat lehtikuvitukset tehtiin suoraan linolaatalta. Kirjankuvitusten herkemmät viivapiirrokset muun muassa Edith Södergranin "Runoja"-teokseen poikkeavat selvästi voimakkaista linopiirroksista.
1930-luvun jakautuneessa kulttuurielämässä Tapiovaara asettui selvästi vasemmalle, kuten veljensä Nyrki Tapiovaara.
Tapiovaara kävi Taideteollinen keskuskoulun 1931–1935, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1935–1936 ja opiskeli Vapaassa Taidekoulussa 1936–1939.
Tapiovaaralle myönnettiin Suomen Leijonan Pro Finlandia -mitali 1972.
Tapiovaaran laaja henkilöarkisto on Kansan Arkistossa.
Tapiovaaran vanhemmat olivat lääninmetsäntarkastaja Kaarlo Juho Vihtori Tapiovaara ja Aino Tapiovaara (o.s. Grönroos-Rainio). Hänen ensimmäinen puolisonsa 1945-1953 oli keraamikko Ulla Helena Tapiovaara (o.s. Karlström, 1916-1953). Toinen puoliso 1955- oli toimittaja Tyyne Maria Tapiovaara (o.s. Salmi). 
Hänellä on seitsemän lasta: ensimmäisestä avioliitosta: Maria (Kylänen), s. 1945 ja Jukka, s. 1947; toisesta avioliitosta: Aku, 1957–2007, Mikko, s. 1959, Tuomo, s. 1960, Jouni, s. 1962 ja Lasse, s. 1965.
Ursus etruscus

Ursus etruscus eli 5,3 miljoonaa – 11 000 vuotta sitten. Tämä laji eli keski-villafrancakaudelta Tiglia-lämpökaudelle. Tätä suurta karhua pidetään ruskeakarhujen, mustakarhujen ja sukupuuttoon kuolleiden jääkauden aikaisten luolakarhujen kantamuotona. Huomattavasti nykyistä karhua muistuttavan "Ursus etruscus" -lajin hampaat olivat nykykarhua alkeellisemmat. Lajin elinaikana oli ajoittain suuria mannerjäätiköitä, viileitä ja lämpimiä kausia.
Uroksen pituus oli noin 1,3–2 metriä ja paino 100–200 kilogrammaa.
Lajin jäänteitä on löydetty Euroopasta, Aasiasta ja Pohjois-Afrikasta.
Luolakarhu

Luolakarhu ("Ursus spelaeus") oli jääkaudella elänyt, luolissa talvehtinut suuri karhueläin. Se ilmestyi viimeistään Holstein-lämpökaudella noin 300 000 vuotta sitten, ehkä jo 500 000 vuotta sitten. Itävallasta on löydetty noin 40 000 vuotta vanhoja luolakarhun jäänteitä, joiden luista on saatu muutaman geenin pätkiä DNA-näytteinä talteen. Luolakarhu katosi jääkauden lopun pleistoseenin joukkotuhossa noin 10 000 vuotta sitten luultavasti ilmastonmuutoksen ja ihmisen metsästyksen takia.
Piirteet.
Luolakarhun nimitys tulee siitä, että sen jäännöksiä on löydetty useimmiten luolista. Koska sen jäännökset luolissa ovat yleisempiä kuin esimerkiksi karhun, on oletettu että se vietti aikaa luolissa muutenkin kuin talvehtiessaan. Luolakarhu-urokset olivat arvioiden mukaan 400–500-kiloisia ja naaraat olivat 225–250-kiloisia. Useimpien nykyisten karhujen tapaan se oli kaikkiruokainen. Sen hampaistosta tehtyjen arvioiden mukaan sen ruokavalio on kuitenkin saattanut olla kasvipainotteisempi kuin nykyisen karhun. Luista löydettyjen jälkien perusteella tiedetään että luolakarhut söivät joskus myös toisiaan.
Häviäminen.
Viimeisimmät luolakarhun jäännökset on ajoitettu 27 800 vuotta taaksepäin. Häviämisen syystä ei ole varmuutta, mutta syyksi on ehdotettu muun muassa ilmastonmuutoksen aiheuttamaa elinympäristön häviämistä, kilpailua elintilasta nykyisen karhun kanssa ja kilpailua ihmisen kanssa luolista. Viimeiset luolakarhut elivät luultavasti Alppien eteläosissa.
Suhteet ihmisiin.
Luolakarhut ovat melko harvinaisia luolamaalausten aiheena. Tämä saattaa johtua siitä että ihmiset välttelivät sitä, tai sitten näiden kahden lajin elinalueet eivät olleet samat. Neandertaalien on väitetty palvoneen luolakarhuja. Muutamista neandertaalien muinoin asuttamista luolista Sveitsistä, Ranskasta ja Italiasta on löydetty luolakarhun luita, jotka on aseteltu tietyin tavoin.
Levinneisyys.
Euroopassa luolakarhua oli Etelä- ja Keski-Euroopassa. Pohjoismaissa ja hieman etelämpänäkään sitä ei ollut. Pohjoisempana luolakarhua esiintyi aivan Britteinsaaren eteläisimmässä osissa, Keski-Saksassa ja Etelä-Puolassa asti pohjoisessa sekä Etelä-Ukrainassa. Luolakarhua ei kuitenkaan tavattu Iberian niemimaalta paitsi Pyreneiltä, eikä Etelä-Italiasta eikä myöskään suurimmasta osasta Kreikkaa. Näin ollen luolakarhu eli jääkaudella suunnilleen 40 ja 50 leveysasteiden välissä.
Tanssiklubi Star

Tanssiklubi Star on vuonna 1968 perustettu tanssiurheiluseura Helsingissä, joka on erikoistunut kilpatanssivalmennukseen. Vakio- ja latinalaistanssien lisäksi seuran ohjelmaan kuuluvat myös argentiinalainen tango ja salsa. 
Tanssiklubi Star on yksi kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä suomalaisia tanssiseuroja. Menestynein starilainen pari kautta aikain on Heikki ja Vieno Ketonen kolmellatoista Suomen-mestaruudella.
Stefan Olsdal

Stefan Alexander Bo Olsdal (31. maaliskuuta 1974 Göteborg) on rockyhtye Placebon basisti.
Olsdal asui lapsuutensa Luxemburgissa. Hän kävi Luxemburgin kansainvälistä koulua, jossa opiskeli myös hänen nykyinen yhtyetoverinsa Brian Molko, mutta he eivät tutustuneet toisiinsa vielä koulussa. Myöhemmin Olsdal muutti takaisin Ruotsiin, missä kävi lukion, jonka jälkeen hän muutti Lontooseen opiskelemaan musiikkia.
1990-luvun alussa Olsdal tapasi Brian Molkon sattumalta uudelleen Lontoossa South Kensingtonin metroasemalla. He perustivat yhdessä yhtyeen nimeltä Ashtray Heart. Nimi muutettiin myöhemmin Placeboksi.
Placebon lisäksi Stefan Olsdal tekee myös DJ-keikkoja sekä soittaa elektronista musiikkia Hotel Persona -nimisessä yhtyeessä. Hän nimeää musiikillisiksi vaikutteikseen muun muassa Depeche Moden sekä Eurythmicsin.
Ursus minimus

Ursus minimus eli noin 5–3,5 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden alkupuolella. Siitä kehittyi laji "Ursus etruscus".
Kanagawan prefektuuri

Kanagawan prefektuuri () on yksi Japanin 47 prefektuurista. Se sijaitsee Japanissa Kantōn alueella Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Jokohama.
Maantiede.
Kanagawan prefektuuri sijaitsee Japanin keskiosassa Tyynen valtameren rannalla. Sitä reunustavat pohjoisessa Tokio, jonka erottaa Kanagawasta osittain rajaa pitkin kulkeva Tamajoki, luoteessa Yamanashi ja lounaassa Shizuoka. Kanagawan keskus on pääosin tasankoa, vuoristojen sijaitessa prefektuurin länsiosassa. Itärannikolla Miuran niemimaa kurottautuu Tyynelle valtamerelle. Ashijärvi on Japanin seitsemänneksi suurin. Kanagawan prefektuurin pinta-ala on 2 415,84 neliökilometriä, joka tekee siitä pinta-alaltaan Japanin kuudenneksi pienimmän prefektuurin.
Ilmasto.
Prefektuurissa on lauhkea ilmasto ja korkea sademäärä. Vuoden keskilämpötila on 15.8 °C.
Aluejako.
Kanagawan prefektuuri jakautuu 19 kaupunkiin ja 14 muuhun kuntaan, joista 13 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Jokohaman, Kawasakin ja Sagamiharan kaupungit jakautuvat suuralueisiin. 
Historia.
Kanagawan prefektuurissa on tiedettävästi ollut ihmisasutusta 30 000 vuoden ajan ja esihistoriallisia paikkoja on noin 7 500. Japanin keskiajalla Kawakura oli osa Sagamin ja Musashin provinsseja. Kamakuraan ensimmäinen shōgun Minamoto no Yoritomo perusti vuonna 1192 ensimmäisen sotilashallinnon, ja kaupunki toimi Japanin pääkaupunkina vuodesta 1185 vuoteen 1333.
Edo-kaudella läntistä osaa Sagamin provinssista hallitsi Odawaran linnan daimio, kun taas itäinen puoli oli suoraan Tokugawa-sotilashallinnon alaisuudessa. 
Vuonna 1853 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry saapui Edon lahdelle ja vaati Japanin ja lännen välisten kauppayhteyksien avaamista. Hänen mukanaan olleita neljää sotalaivaa, Mississippiä, Plymouthia, Saratogaa ja Susquehannaa, kutsutaan Japanissa nimellä "kurofune", mustat laivat. Ulkomailta tulleen painostuksen seurauksena, Tokion lahden syvin satama, Jokohama, avattiin ulkomaankaupalle 1859 ja Japanin eristäytymisen kausi loppui.
Talous.
Kanagawan talous nojaa hyvin pitkälti teollisuuden tuotantoon joka kattaa 26,6 % (1998) prefektuurin bruttokansantuotteesta. Suurimmat tuotantoalat, sähkö- ja elektroniikkatarvikkeet, kuljetuskalusto, sekä koneteollisuus kattavat yhteensä yli puolet koko prefektuurin tuotannosta. Toimittamansa tavaran kokonaisarvon perusteella Kanagawa on Japanin toiseksi tuotteliain prefektuuri, jääden toiseksi ainoastaan Aichin prefektuurille.
Turismi.
Kamakuran kaupunki on tunnettu buddhalaistemppeleistään ja šintopyhäköistään. Esimerkkeinä alueen suurin šintopyhäkkö, Tsurugaoka Hachiman-gū ja Japanin vanhin zenluostari Kenchō-ji. Kōtoku-inissä sijaitsee Japanin toiseksi suurin pronssinen buddhan patsas.
105 K 34

105 K 34 oli ruotsalaisen Bofors-asetehtaan valmistama 105 millimetrin kanuuna. Tykki oli paranneltu versio mallista 105 K 27.
Talvisodan aikana Suomi osti 12 kappaletta 105 K 34-tykkejä, joista neljä tykkiä ehti mukaan sotaan. Tykkejä käytti 1. erillinen moottoroitu raskas kanuunapatteri (myöhemmin 1./raskas patteristo 7). Talvisodan aikana tykit kärsivät sopimattoman ruudin vuoksi putkivaurioista. Jatkosodassa tykkimallia käyttivät raskas patteristo 3, raskas patteristo 5 ja järeä patteristo 1. Tykkiä pidettiin onnistuneena konstruktiona, ainoa haittapuoli oli suuren lähtönopeuden aiheuttama putken nopea kuluminen, josta johtuen putki kesti vain noin 2 000 laukausta. Tykeillä ammuttiin talvisodassa 1 679 ja jatkosodassa 21 760 laukausta.
Mongoose Publishing

Mongoose Publishing on brittiläinen roolipelikustantamo, joka julkaisee roolipelikirjojen lisäksi miniatyyrejä ja korttipelejä. Mongoose Publishing on julkaissut lisensseillä sekä tieteis- ("Babylon 5", Judge Dredd ja "Starship Troopers") että fantasia-aiheisia (Conan barbaari ja "RuneQuest") pelejä.
Historia.
Mongoose Publishing aloitti julkaisutoimintansa vuonna 2001. Kustantamo sai alkunsa "d20"-innostuksesta, jonka aiheutti "Dungeons &amp; Dragonsin" kolmas laitos. Mongoose Publishingin julkaisut saavuttivat suosiota, mutta niitä myös syytettiin ulkoasultaan kehnoiksi ja hutaisten tehdyiksi. Ensimmäiset julkaisut oli varsin selvästi tarkoitettu "Dungeons &amp; Dragonsin" lisäosiksi.
Yrityksen vakiinnutettua d20-julkaisuilla asemansa se alkoi hankkia itselleen lisenssejä ja sai 2002 oikeudet suosittuun brittiläiseen komediasarjaan "Sláine" ja Judge Dreddiin. Vuonna 2003 Mongoose Publishing onnistui samaan lisenssin myös televisiosarjaan "Babylon 5". Se ryhtyi myös julkaisemaan omaa lehteä nimeltä "Signs and Portents", joka oli tarkoitettu tukemaan kustantamon omia tuotteita ja "d20"-järjestelmää.
Seuraavana vuonna Mongoose Publishing teki lisää ostoksia: lisenssit Conan barbaariin ja "Paranoiaan" sekä "EN World Gamer" -lehden. Vuonna 2005 Mongoose Publishing julkaisi "Starship Troopersiin" perustuvat rooli- ja miniatyyripelit ja hankki lisenssin "RuneQuest"-roolipelin uuden laitoksen julkaisemiseen. "RuneQuestin" uusi laitos ilmestyi elokuussa 2006. Kustantamo yritti saada myös Tom Clancyn "Rainbow Sixin" ja "Ghost Reconin" oikeudet muttei onnistunut siinä.
2020

2020 (MMXX) oli karkausvuosi, joka alkoi keskiviikosta ja päättyi torstaihin. Se oli 2020-luvun ensimmäinen vuosi.
Anne Mäkinen

Anne Mäkinen (s. 1. helmikuuta 1976) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän kuuluu nykyään Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen valmennusjohtoon.
Keskikentällä pelannut Mäkinen edusti seuratasolla viimeksi ruotsalaista AIK:ta, johon hän siirtyi lokakuussa 2007. . 
Tätä ennen hän pelasi Bälinge IF:ssä ja Umeå IK:ssa sekä useita vuosia ensimmäisenä suomalaisammattilaisena Yhdysvalloissa. Ennen ammattilaisuraansa hän valmistui Notre Damen yliopistosta ja pelasi sen joukkueessa yliopistosarjaa.
Maajoukkueuransa Mäkinen aloitti jo 15-vuotiaana 8. kesäkuuta 1991 Neuvostoliittoa vastaan pelatussa ottelussa. Mäkinen oli keskeisessä roolissa Suomen yltäessä välieriin EM-kisoissa 2005, ja hänet valittiin koko kisojen parhaaksi pelaajaksi. Hän saavutti ensimmäisenä suomalaisena naisjalkapalloilijana sadan maaottelun rajapyykin 9. maaliskuuta 2006 Algarve Cupissa pelatussa ottelussa Saksaa vastaan. Mäkinen ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa vuodenvaihteessa 2007 perhesyiden takia. Hän oli silloin pelannut 108 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Toukokuussa 2008 Mäkinen kuitenkin palasi maajoukkueeseen harjoitusmaaottelussa Islantia vastaan.
Marraskuussa 2012 Mäkinen valittiin kolmantena naisena Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen.
Ojanko

Ojanko () on Vantaan kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Vantaalla Kehä III:n koillis- ja Porvoonväylän pohjoispuolella. Idässä se rajoittuu Krapuojaan, joka on samalla Helsingin raja. Naapurikaupunginosia Vantaalla ovat Länsisalmi etelässä, Vaarala lounaassa, Hakunila luoteessa ja Sotunki koillisessa.
Kaupunginosassa sijaitsee Vantaan kaupungin lunastama Håkansbölen kartano puistoalueineen. Kaupunginosa on suurelta osin Ojangon ulkoilualuetta, jossa kiertelee ulkoilureittejä, ratsastuspolkuja ja talvisin hiihtolatuja. Täällä toimii myös ratsastuskoulu "Poni-Haka" Ratsumestarintiellä ja Kehä III:n puolella on koirien koulutusalue. Sotungintien varrella toimii "Vantaan luontokoulu" entisessä Sottungsbyn kyläkoulussa ja siellä on myös omakotiasutusta.
Porvoonväylän kupeessa Långmossebergenillä sijaitsee Vantaan Energian jätevoimalaitos, jota luonnehdittiin valmistumisvuonna 2014 lajissaan Euroopan tehokkaimmaksi. Laitos tuottaa noin puolet Vantaan kaukolämpötarpeesta ja kolmanneksen sähköntarpeesta. Sähkö siirretään valtakunnanverkkoon.