tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bambari

Bambari on kaupunki Keski-Afrikan tasavallassa. Se sijaitsee Ouaka-joella. Bambari on merkittävä kauppakaupunki ja siellä sijaitsee muun muassa lentokenttä. 
Vuoden 2003 laskennassa kaupungin asukasluku oli noin 41 000.
Kaupungissa on ollut väkivaltaisia levottomuuksia kilpailevien puolisotilaallisten joukkojen välillä vuodesta 2014. Tuhannet ihmiset ovat paenneet kodeistaan.
Jukola

Jukola on kuvitteellinen maalaistalo Aleksis Kiven romaanissa "Seitsemän veljestä". Se on tarinan päähenkilöiden eli seitsemän veljeksen synnyinkoti. Romaanin ensimmäisen lauseen mukaan Jukolan talo sijaitsee eteläisessä Hämeessä. Yhtenä Jukolan mahdollisena esikuvana pidetään Ojakkalan taloa Nurmijärven Palojoella.
Kirjassa Jukola vuokrattiin nahkapeitturin perheelle kymmeneksi vuodeksi, jolloin se pääsi rapistumaan. Vuokrasopimuksen päätyttyä – hieman aiemminkin – veljekset palasivat Jukolaan, jonne Juhani ja Aapo asettuivat asumaan vaimoineen, Juhani vanhaan eli "Juhani-Jukolaan" ja Aapo uudistaloonsa "Aapo-Jukolaan". Veljeksistä ainoana naimattomaksi jäänyt Simeoni jäi asumaan vanhaan Jukolaan Juhanin perheen luo, Tuomas ja Lauri palasivat Impivaaraan Timon ja Eeron asettuessa asumaan Jukolan entisiin torppiin Kekkuriin ja Vuohenkalmaan.
Koneenpiirustus

Koneenpiirustus on teknistä piirtämistä, jota käytetään koneensuunnittelun, koneautomaation ja valmistustekniikan suunnittelun apuna. Koneenpiirustus auttaa mitoittamaan ja muotoilemaan suunniteltavat kappaleet (useimmiten laitteiden osat) niin, että ne on mahdollista valmistaa. Koneenpiirustuksessa luodaan kappaleen geometriasta yksiselitteinen ja selkeä piirustus, jota ei voi tulkita väärin.
Koneenpiirustukseen liittyy joukko standardeja joiden tarkoitus on varmistaa, että suunnittelija ja toteuttaja lukevat piirustuksia samalla tavalla. Standardeihin kuuluu muun muassa kuvantojen suunta ja ryhmittely, erilaisten viivojen valinta, mittakaavat ja perspektiivit.
1980-luvulle asti ja osin vielä 1990-luvullakin koneenpiirustusta tehtiin piirustuskojeella käsinpiirtämällä tussin ja kuultopaperin avulla. Nykyisin tietokoneavusteiset "2D-piirustusohjelmat" ja "3D-mallinnusohjelmat" (CAD) ovat syrjäyttäneet käsinpiirtämisen. Nykyisin piirustuksessa ei välttämättä esitetä kappaleen kaikkia muotoja ja mittoja, vaan piirustusta käytetään 3D-mallin tukena ja siinä on esitetty vain ne asiat, joita ei 3D-malliin saada näkyviin.
Menetelmiä.
On olemassa erilaisia standardeja, jotka määrittelevät koneenpiirustukselle perussäännöt, esimerkiksi ISO, DIN, ANSI, GOST, JIS, BSI ja GB. Eri standardit määrittelevät hieman eri säännöt joten on selvitettävä, minkä standardin mukaan piirustus on luotu. Standardit kuitenkin vaikuttavat piirustuksessa lähinnä yksityiskohtiin, kuten mittaviivojen nuolenkärkiin tai viivojen paksuuksiin.
Koneenpiirroksessa on vähintään yksi "kuvanto" kappaleesta. Lisäksi usein kappaleesta joudutaan projisoimaan kuvantoja, jotta kappale voidaan ymmärtää oikein. Nykyisin koneenpiirustuksiin lisätään yhä useammin aksonometrinen eli kolmiulotteinen kuvanto kappaleesta, koska se on helppoa tietotekniikan avustuksella.
Merkittävin ero ja suurimman väärin tulkitsemisen mahdollisuuden aiheuttaa kuvantojen projisointimenetelmä, joita on käytössä kahdenlaista eri tekniikkaa.
Projisointimenetelmä tulisi olla merkittynä piirustuksessa. Merkintänä käytetään kartiota, josta selviää kuvassa käytetty projisointitapa.
Suomessa on yleinen käytäntö, että koneenpiirustuksissa käytetään menetelmiä, jotka on kerrottu kahdessa kirjassa, Aimo Pereen "Koneenpiirustus 1" ja "Koneenpiirustus 2".
Merkintöjä.
Koneenpiirustukset ovat yleensä helposti tulkittavissa. Piirustuksiin joudutaan joskus kuitenkin tekemään merkintöjä, jotka tekevät piirustuksesta varsin näyttävän näköisen.
Tällaisia merkintöjä ovat esimerkiksi:
Muut merkinnät.
Koneenpiirustuksessa on lähes aina merkittynä seuraavia tietoja. Piirustuksesta tulee vähintään käydä ilmi:
Lisäksi suositellaan seuraavien asioiden esittämistä:
Abakan (kaupunki)

Abakan (, hakassiksi Ағбан, "Ağban") on Hakassian tasavallan pääkaupunki Jenisein ja Abakanin yhtymäkohdassa Etelä-Siperiassa Venäjällä. 
Historia.
Kaupungin paikalle perustettiin venäläinen sotilaslinnoitus 1707. Kaupungin nimenä oli vuoteen 1925 asti Ust-Abakanskoje (myös "Abakansk" nimeä käytettiin). Vuosina 1925-31 kaupungin nimenä oli Hakassk ja 1931 se sai nykyisen nimensä.
Talous.
Abakan on Hakassian merkittävin teollisuuskeskus. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat elintarvike- ja puuteollisuus. Lisäksi on rauta-, teräs-, kone-, huonekalu-, tekstiili- ja kenkäteollisuutta.
Liikenne.
Abakanista on rautatieyhteys pohjoiseen Atšinskiin, itään Taižettiin ja länteen Novokuznetskiin; kaupunki sijaitsee eteläisemmän Siperian rautatielinjan varrella ja siellä on lentoasema. Abakanin kautta kulkee M54 valtatie. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Jeniseille padottu Krasnojarskin tekojärvi; kaupungissa on jokisatama ja Jeniseillä on laivaliikennettä. 
Urheilu.
Kaupungin suosituin urheilulaji on jääpallo. Abakanilainen jääpalloseura Sajany-Hakasija pelaa Superliigassa.
Abakan (joki)

Abakan () on Jeniseihin laskeva joki Hakassiassa Etelä-Siperiassa Venäjällä. Abakan on 514 km pitkä. Se saa alkunsa Abakanin selänteeltä Altailta Altain tasavallan puolelta. Sieltä se virtaa Hakassian eteläosan halki ja laskee Jeniseihin Abakanin kaupungin luona.
Kalangalan piirikunta

Kalangala on yksi Ugandan piirikunnista. Se sijaitsee valtion keskiosissa. Vuoden 2014 väestönlaskennassa siellä oli noin 54 000 asukasta. Kalangala on nimetty pääkaupunkinsa, Kalangalan mukaan.
Kalangalaan kuuluvat muun muassa Victoriajärven Ssese-saaret. Kalangala on yksi maailman pahimmista AIDS -alueista.
Abakanin selänne

Abakanin selänne () on vuoriselänne Altailla Venäjällä Hakassian, Altain tasavallan ja Kemerovon alueen rajaseudulla. Abakanin selänne on noin 300 kilometriä pitkä ja sen korkein kohta on 1 984 metriä. 
Abakanin selännettä peittää taiga noin 1 500 metriin asti, jonka yläpuolella on vuoristoista tundraa. Sieltä saa alkunsa Jeniseihin laskeva Abakanjoki ja Obiin laskeva Tom.
Komedia

Komedia on yleensä onnellisesti päättyvä näytelmä, jossa koomiset ainekset vallitsevat. Komedian päätarkoitus nykyaikana on huvittaa katsojaa, mutta alun perin sen tarkoituksena oli parantaa yhteiskuntaa paljastamalla hölmöyksiä ja paheita.
Historia.
Antiikin Kreikassa ja Roomassa komedia oli näytelmäkirjallisuuden alalaji, joka sisälsi Aristoteleen mukaan kehnojen ihmisten naurettavien puolten jäljittelyä. Niissä pilkattiin esimerkiksi valtionjohtajia. Komedioiden esittäminen liittyi Ateenassa Dionysoksen kunniaksi vietettyihin Dionysia- ja Lenaia-juhliin. Niissä pidetyissä näytelmäkilpailuissa esitettiin joka vuosi uusia näytelmiä, joista vain hyvin harvoja on säilynyt - tiedetään vain kirjailijoiden nimiä. Kuuluisia miespuolisia komediakirjailijoita olivat muun muassa kreikkalaiset Aristofanes ja Menandros. Aristofaneen komediassa "Akharnalaiset" (425 eaa.) kuvataan tilannetta, jossa yksittäinen rauhanmies yrittää kansankokouksessa saada päätöksen rauhanneuvotteluista Ateenan ja Spartan kesken, mutta sotaintoilijat saattavat hänet vaikeuksiin, joista hän selviää vain rauhaa puolustavalla loppupuheellaan.
Renessanssin aikana komediaa kirjoittivat esimerkiksi romanttisiin komedioihin erikoistunut William Shakespeare ja satiirisiin komedioihin erikoistunut Ben Jonson. Heitä seuranneina vuosisatoina komedian uusiksi alalajeiksi kehittyivät tapakomedia, luonnekomedia ja sentimentaalinen komedia.
1900-luvulla komedian alalajeiksi syntyivät muun muassa restauraatiokomedia, juonikomedia, puhdas komedia, korkea komedia, matala komedia, pastoraalikomedia ja tilannekomedia.
Kampalan piirikunta

Kampala on piirikunta Ugandan keskeisissä osissa, osittain Victoriajärven rannalla. Ugandan pääkaupunki Kampala kuuluu piirikuntaan. Se on Ugandaan kuuluvan itsehallinnollisen Bugandan kuningaskunnan keskus.
Johtava kieli alueella on luganda. Kampalan piirikunnassa on Ugandan piirikunnista eniten asukkaita.
Megalodon

Megalodon eli suurihammashai ("Otodus megalodon") on suuri esihistoriallinen hailaji. Megalodon saattoi kasvaa 18–20-metriseksi ja 50 tonnin painoiseksi. Ne elivät trooppisissa merissä. Vanhimmat fossiilit ovat noin 16 miljoonan vuoden takaa mioseenikauden keskivaiheilta, viimeiset noin 2,6 miljoonan vuoden ikäisiä plioseenin lopulta. Megalodonien pääravintona olivat sen aikaiset valaat ja kookkaat kalat. Se kuoli sukupuuttoon jääkauden seurauksena noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten.
Ulkonäkö.
Koko.
Megalodonin koko on jouduttu arvioimaan vertaamalla niiden hampaita valkohaihin. Arviot vaihtelevat 12 metristä 30 metriin. Megalodonin ensimmäisen leukamallin pohjalta lajin kooksi arvioitiin jopa 30 metriä. Nykyarvioiden mukaan megalodon kasvoi kuitenkin 18 metriä pitkäksi ja vanhat yksilöt saattoivat olla lähemmäs 20 metriä ja painaa yli 100 tonnia. Megalodonin evä on ollut ihmisen kokoinen.
Hampaat.
Megalodon tunnetaan pääosin fossiloituneista hampaistaan. Tämä johtuu siitä, että haiden tukiranka ei ole luuta vaan rustoa, joka ei kivety luun tapaan. Vain hampaat, joissa oli enemmän luuainesta, ovat säilyneet. Pisimmät hampaat olivat yli 18 senttimetriä pitkiä. Megalodonin leuka on oletettavasti ollut 10-kertainen verrattuna valkohain leukaan.
Ravinto.
Megalodon oli aikansa huippusaalistaja. Se söi luultavasti valaita ja suuria kaloja, mutta myös hylkeitä, merikilpikonnia ja sireenieläimiä. Valaat olivat ilmeisesti pääravintona. Muiden haiden tapaan se oli myös kalansyöjä ja se saattoi myös syödä omia lajitovereitaan.
Evoluutio.
Megalodonia verrataan yleensä valkohaihin, mutta ne eivät nykytietämyksen mukaan ole läheistä sukua. Haiden hampaiden samankaltaisuus johtuu todennäköisesti konvergenttisestä evoluutiosta. Megalodon vaikutti myös elävän pääasiassa lämpimissä vesissä, kun taas valkohai voi elää myös kylmemmissä vesissä.
Adiafora

Adiafora (, ”yhdentekevät [asiat]”) tarkoittaa filosofiassa ja etiikassa moraalisesti neutraaleja asioita. Teologisena terminä adiaforalla viitataan tekoihin, jotka eivät itsessään ole moraalisia eivätkä moraalittomia. Kristinuskossa käsite viittaa ehdonvallan asioihin, joita ei pidetä uskonopin suhteen ehdottomina. Adiaforaa voidaan myös kuvata termillä moraalinen yhdentekevyys.
Stoalaisuudessa.
"Adiafora" oli alun perin stoalaisen filosofian käsite, joka tarkoitti sellaisia asioita, jotka olivat moraalilain ulkopuolella − eli tekoja, jotka eivät olleet määrättyjä eivätkä kiellettyjä.
Stoalaiset luokittelivat kaiken inhimillisen toiminnan kolmeen luokkaan. Hyve, kuten viisaus, oikeudenmukaisuus ja sellaiset asiat, olivat hyviä asioita. Niiden vastakohdat, paheet, olivat pahoja asioita. Näiden lisäksi oli kuitenkin monia muita asioita, kuten varallisuus, maine ja terveys, jotka eivät olleet itsessään hyvää eikä pahaa. Siksi niiden katsottiin muodostavan eettisesti neutraalin alueen, ja niitä kutsuttiin nimellä "adiafora". 
Vähitellen yhdentekevät asiat alettiin jakaa edelleen kolmeen lajiin: asiat, joita tuli suosia, koska ne auttoivat elämistä luonnon mukaan; asiat, joita tuli välttää, koska ne vaikeuttivat elämistä luonnon mukaan; sekä todella yhdentekevät asiat.
Tällaiset asiat eivät kuitenkaan olleet kokonaan moraalin alueen ulkopuolella: esimerkiksi Cicero katsoi, että kun viisas toimii ”yhdentekevien asioiden” alueella, hän toimii silti soveliaasti, oman luontonsa tai ”velvollisuutensa” ("officium") mukaisesti.
Ajatus yhdentekevistä asioista oli antiikin aikana yleinen myös kyynikoilla ja skeptikoilla.
Kristinuskossa.
Kristinuskossa käsitteen "adiafora" herätti uudelleen henkiin renessanssin aikana Philipp Melanchthon. Kristinuskossa "adiafora" eli "ehdonvallan asiat" tarkoittaa asioita, joita ei pidetä uskonopin suhteen ehdottomina, ja jotka siksi sallitaan kirkossa. Se, mitä tällaisiksi asioiksi luetaan, riippuu kristinuskon suuntauksesta. Esimerkiksi luterilaisuudessa tällaisia ovat esimerkiksi kynttilät, pappien koreat puvut ja hengelliset laulut, mutta ei vaikkapa Neitsyt Marian palvonta.
Tällaisia asioita oli esillä kristinuskossa jo Uuden testamentin kirjoittamisen aikoina. Osa Paavalin Ensimmäisestä kirjeestä korinttilaisille lienee kirjoitettu vastauksena Korintin seurakunnan kysymykseen, oliko sallittua syödä epäjumalille uhrattua ruokaa. Vastauksessaan Paavali kirjoittaa:
Adiaforariita oli varhaisten luterilaisten keskinäinen kiista siitä, ovatko eräät kirkolliset tavat adiafora-asioita. Vuonna 1577 luterilaisuuden Yksimielisyyden ohjeessa päädyttiin määrittelemään ehdonvallan asiat sellaisina "kirkollisina tapoina, joista Jumalan sanassa ei ole käskyä eikä kieltoa". Herätyskristillisyyden piirissä ehdonvallan asioita ei useinkaan rajoiteta kirkollisiin tapohin vaan käsitetään niillä tarkoitettavan sellaisia omantunnon asioita, joissa Raamatussa ei ole selkeää käskyä eikä kieltoa.
Malol

Malol on pääasiassa Sandaunin provinssissa, Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava kieli. Malol kuuluu malajilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Malolia puhuu äidinkielenään noin 3000 ihmistä.
Kielellä ei ole tunnettuja murteita ja sen lähimmät sukulaiskielet ovat muun muassa sissano ja sera. Malolin ei katsota olevan uhanalainen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vain osia Raamatusta on käännetty maloliksi.
Jori Olkkonen

Jori Olkkonen (nyk. Petrik Salovaara), vanhalta demoskenenimeltään Yip/Pure-Byte, oli 1980-luvun tunnetuimpia tietokoneharrastajia Suomessa. Hänet tunnettiin artikkeleistaan suomalaisissa tietokonelehdissä sekä peleihin tehdyistä musiikeista, tunnetuimpana ”5th Dream About Happiness”, jota käytettiin Scroll Machine -demossa ja joka päätyi myös peliin "BMX Kidz" (ennätyslistojen musiikki on Olkkosen, alkumusiikki Hubbardin). Olkkonen on tehnyt myös musiikit Jukka Tapanimäen "Netherworld"-peliin ja Pasi Hytösen "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" -peliin. Olkkosen musiikkiohjelma Commodore 64:lle, "Megasound editor", julkaistiin "C=lehdessä". Nykyään hän työskentelee Solotes - yrityksessään.
C-lehti

C-lehti (kirjoitusasu logossa C=lehti) oli vuosina 1987–1992 ilmestynyt suomalainen tietokonelehti, joka oli suunnattu nimenomaan Commodore-merkkisten koneiden kuten Commodore 64:n ja Amigan käyttäjille. "C-lehti" oli "MikroBitin" sisarlehti, ja suuri osa sen toimittajakunnasta oli samaa.
"C-lehdessä" oli paitsi paljon peliarvosteluja, myös muun muassa ohjelmointia, grafiikkaa ja laitteistoa käsitteleviä syvällisiä teknisiä artikkeleita, joita kirjoittivat muutamat kansainvälisestikin tunnetut suomalaiset pelien tai demojen tekijät kuten Jukka Tapanimäki ja Jori Olkkonen.
"C-lehti" syntyi yhteistyössä Commodoren Suomen maahantuojan PCI-Datan kanssa, joka oli aikaisemmin julkaissut "Poke &amp; Peek" -lehteä. PCI-Data meni konkurssiin vuoden 1990 lopussa. "C-lehden" levikin tippuessa ja toisaalta "Pelit"-vuosikirjojen (kokonimeltään "Tietokonepelien vuosikirja: Pelit") sekä PC-pelien menestyessä, kustantaja päätti yhdistää "C-lehden" ja kausijulkaisut tietokonepeleihin erikoistuneeksi aikakauslehdeksi nimeltä "Pelit". "C-lehden" tilaajat ohjattiin joko "Pelit"- tai "MikroBitti"-lehden tilaajiksi. "C-lehden" lukijoille ja avustajille "Pelit"-lehden perustaminen tuli yllätyksenä. Amiga-harrastajat olivat myös pettyneitä päätökseen.
Mfangano

Mfangano on pieni saari Victorianjärvessä. Se kuuluu Kenialle ja on osa sen Homa Bayn piirikuntaa. Mfanganossa ei ole muun muassa lainkaan sähköä eikä teitä. Saaren asukkaat puhuvat pääasiassa suban kieltä.
Mfanganon ja Rusingan saaret muodostavat yhdessä historiallisen kohteen, jota on ehdotettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Mfangano tunnetaan kalliomaalauksistaan ja perinteisistä pyhistä paikoista.
Roihuvuoren japanilaistyylinen puutarha

Japanilaistyylinen puutarha (myös japanilaisvaikutteinen puutarha) on puisto Helsingin Roihuvuoressa. Maisema-arkkitehti Virve Veisterän, työnjohtaja Jukka Toivosen ja puistosuunnittelija Kaisu Ilosen suunnittelema puisto on kooltaan m2 ja jaettu neljään pienempään alueeseen. Puistoon on tehty pääasiassa käsityönä muun muassa kuunportti, bambuaitoja, paanukatoksia, kiviasetelmia, hiekka-aaltoja ja elämänmeren puro. 
Suunnittelu ja rakentaminen.
Puiston paikalla sijaitsi aikaisemmin liuskekivilouhos, josta ovat peräisin puiston jyrkät kallioseinämät. Puisto suunniteltiin ja rakennettiin 1990-luvulla. Koska puiston rakentamisessa periaatteina olivat niukkuus ja alueen ominaispiirteiden kunnioittaminen, puisto alkoi muistuttaa japanilaistyylistä puistoa. Puiston rakentaminen aloitettiin 1992 ja se avattiin yleisölle kuusi vuotta myöhemmin 1998. Samana vuonna puisto voitti Vuoden ympäristörakenne -palkinnon. 
Puiston osat on nimetty Neljän eläimen mukaan:
Hanami.
Keväisin kirsikkapuiden kukkiessa puistossa voi nähdä paljon turisteja. Varsinkin Helsingissä asuvat japanilaiset suosivat puistoa. Vuodesta 2008 lähtien Roihuvuoressa on vietetty Hanami-juhlaa. Vaikka juhla varsinaisesti pidetään läheisessä Kirsikkapuistossa täyttyy myös Japanilaistyylinen puutarha hanamin viettäjistä kirsikkapuiden kukinnan aikana joka kestää vajaat kaksi viikkoa. Japanilaistyylisen puutarhan kirsikkapuut ovat rusokirsikkapuita ("Prunus sargentii").
Wasini

Wasini on Kenialle kuuluva saari Intian valtameressä. Wasini on vain joidenkin satojen metrien päässä Kenian rannikosta. Wasini sijaitsee myös lähellä Shimonin saarta.
Saari on melko harvaan asuttu. Saarella ei ole muun muassa ollenkaan teitä.
Wasilin kallioperä on fossiloitunutta korallia. Saarella ei ole makeaa pohjavettä eikä se ole yhteydessä mantereen sähköverkkoon, joten siitä ei ole tullut massaturismikohdetta. Sen sijaan sinne tehdään retkiä mantereelta. Venematka mantereelta kestää 10 minuuttia.
Luettelo suomalaisista videopeleistä

Suomessa on kehitetty videopelejä kaupallisesti vuodesta 1979 lähtien.
Ensimmäinen suomalainen videopeli on vuonna 1979 Telmacille julkaistu "Chesmac". Aktiivinen pelinjulkaisutoiminta alkoi vasta vuodesta 1985, mutta mittakaava oli pientä: esimerkiksi suurin julkaisija Amersoft julkaisi vain alle kymmenen peliä 1980-luvulla. Ensimmäinen kansainvälisille markkinoille julkaistu peli oli Stavros Fasoulasin "Sanxion" (1986). 1980-luvun innostuksen jälkeen pelejä julkaistiin 1990-luvun puolivälin piikkiä lukuun ottamatta harvakseltaan. Julkaisumäärät kasvoivat huomattavasti 2000-luvun alun mobiilipelihuuman myötä. Seuraava nousukausi alkoi Applen tuotua markkinoille iPhonen.
Suomalaisten videopelien katalogisointia tehneiden Markku Reunasen, Mikko Heinosen ja Manu Pärssisen mukaan luettelosta ei voi tehdä ”täydellisen kattavaa”. Erityinen syy tähän on 2000-luvun alun mobiilipelit, joita yritykset tekivät parhaimmillaan 20 vuodessa. Yritykset eivät ole itse tallettaneet pelihistoriaansa, eikä digitaalisesti jaelluista peleistä ole jäänyt fyysisiä kopioita ostajille. Myös ulkomaille alihankintana tehdyt pelit ovat hankalasti löydettävissä, sillä alkuperäisiä tekijöitä ei välttämättä mainita. Merkittävä aukko on myös Android- ja iOS-laitteille tehdyissä kosketusnäyttöpeleissä.
Luettelo.
Ellei toisin mainita, pelien tiedot ovat peräisin "Sinivalkoisesta pelikirjasta". Shareware- ja freeware-pelit on listattu erilliseen luetteloon, ellei niitä ole julkaistu myöhemmin uudestaan kaupallisesti.
Inhaca

Inhaca on Mosambikille kuuluva pieni saari Intian valtamerellä. Se sijaitsee ainoastaan noin 40 kilometrin päässä Mosambikin rannikosta.
Inhacassa on noin 6 000 asukasta. Tärkein elinkeino on kalastus. Saarella on myös jonkin verran turismia.
Inchakaa ympäröivät koralliriutat kuuluvat maailman eteläisimpiin. Osa saaresta ja sitä ympäröivistä vesistä on rauhoitettu koralliriuttojen suojelemiseksi.
Maikop

Maikop (adygeiksi "Myequape", ) on Adygeian pääkaupunki maan keskiosassa, Kubanin sivujoki Belajajoen varrella Etelä-Venäjällä, Itä-Eurooppaan kuuluvan Pohjois-Kaukasian alueella. 
Ilmasto.
Maikopin keskilämpötila on tammikuussa −1,6 °C ja heinäkuussa +22,2 °C. Keskimääräinen sademäärä on 700 mm.
Historia.
Maikopista on tehty runsas kumpuhautalöytö, Maikopin löytö, joka ajoittuu kuparikaudelle (2 000–1 500 eaa.).
Maikopin alue oli osa Tšerkessian valtiota, kunnes Venäjä valloitti alueen. Venäläisen historiankirjoituksen mukaan Maikop perustettiin vuonna 1857, kun sinne pystytettiin venäläislinnoitus. Siitä tuli kihlakuntakaupunki 1870.
Venäjän sisällissodassa kaupungissa käytiin taisteluita. Neuvostohallitus perustettiin Maikopiin tammikuussa 1918 ja saman vuoden toukokuussa perustettiin Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta, joka sittemmin liitettiin Venäjän neuvostotasavaltaan. Tšerkessien (Adygeiden) autonominen alue, johon Maikopkin tuli kuulumaan, perustettiin 24. elokuuta 1922. Se nimettiin uudelleen 13. elokuuta 1928 Adygeiden autonomiseksi alueeksi. Maikopista tuli alueen pääkaupunki 1936. Toisessa maailmansodassa Saksa valloitti Maikopin 8. elokuuta 1942, mutta Neuvostoliitto valtasi alueen takaisin seuraavana vuonna.
Asukasluvun kehitys.
Vuoden 2010 väestänlaskennan mukaan Maikopin kaupunkipiirin asukasluku (mukana maseutukyliä) oli 166 540 ja itse kaupungin 144 249. Maikopin kaupunkipiirin etelä- ja itäpuolella on laaja 58 439 asukkaan "Maikopin piiri", joka on aluehallinnollisesti kaupunkipiiristä erillinen alue.
Talous.
Tupakka-, elintarvike-, puunjalostus- ja kemianteollisuutta. Laajan öljykentän keskus. 
Maikopista on rautatieyhteys Tuapsen - Armavirin radalle ja Dahovskajaan. Kaupungissa on myös lentokenttä.
Kulttuuri.
Maikopissa toimii Adygeian valtionyliopisto, kasvatustieteellinen instituutti ja useita muita korkeakouluja sekä historian ja paikallisen kulttuurin museo.
Länsi-Siperian alanko

Länsi-Siperian alanko () on laaja alankoalue Aasian luoteiskulmassa Länsi-Siperiassa Venäjällä ja Kazakstanissa. 
Länsi-Siperian alangon pinta-ala on noin kolme miljoonaa neliökilometriä. Se ulottuu pohjoisessa Jäämerelle ja etelässä Kazakstanin pohjoisosaan. Lännessä se rajoittuu Uralvuoristoon ja idässä Keski-Siperian ylänköön. Alangon mitta pohjoisesta etelään on noin 2 500 kilometriä ja idästä länteen noin 1 000–2 000 kilometriä. 
Suurin osa alangosta kuuluu Obin vesistöön. Itäosa kuuluu Jenisein vesistöön ja lisäksi näiden kahden suuren joen välissä on joukko pienempiä jokia. Suurinta osaa alueesta peittää pohjoinen havumetsä, taiga. Lisäksi pohjoisessa on tundraa ja etelässä aroa.
Länsi-Siperian alanko on maailman suurimpia yhtenäisiä alankoalueita, sillä siellä ei ole oikeastaan lainkaan korkeampia maastonmuodostelmia. Alueella ovat maailman laajimmat suot, ja soinen metsämaa on sen tunnusomaisin maastonmuoto. Osa suomaasta muodostaa valtavia turvesoita. 
Alueella on suuria öljy- ja maakaasuesiintymiä.
Strömsinlahti

Strömsinlahti () on merenlahti Itä-Helsingissä. Lahden ympärillä sijaitsevat Tammisalon, Roihuvuoren ja Marjaniemen kaupunginosat. Lahteen laskee Mustapuro.
Lahden rannalla on myös Punapaadeksi nimetty silokallio. Strömsinlahti on yhdistetty Tammisalon kanavalla Porolahteen. Lahden pohjukassa on Strömsin kartanon päärakennus. Strömsinlahdella toimii useita purjehdusseuroja sekä suosittu Marjaniemen uimaranta, jota ollaan lähivuosina laajentamassa Roihuvuoren puolelle Punapaatta.
Élena Paparízou

Élena Paparízou (, Ruotsissa ja taiteilijanimeltään usein Helena Paparizou, s. 31. tammikuuta 1982, Göteborg, Ruotsi) on ruotsinkreikkalainen laulaja. Hän syntyi Ruotsin Göteborgissa kreikkalaisille maahanmuuttajavanhemmille.
Paparízou voitti vuoden 2005 Eurovision laulukilpailun Kiovassa Ukrainassa kappaleellaan "My Number One” edustaen Kreikkaa. Paparízou osallistui myös vuoden 2014 Melodifestivaleniin kappaleella ”Survivor”, ja oli kilpailun finaalissa neljäs.
Paparízou osallistui yhdessä Níkos Panagiotídiksen kanssa Antique-duona jo vuoden 2001 Eurovision laulukilpailuun, jolloin he sijoittuivat kolmanneksi kappaleellaan ”(I Would) Die for You” edustaen Kreikkaa. Antique saavutti ensimmäisen kerran listamenestystä Ruotsissa kappaleellaan ”Opa-Opa” elokuussa 1999 sekä myöhemmin ”Follow Me” -hitillään. Antique on toistaiseksi tauolla.
Tammisalon kanava

Tammisalon kanava Helsingin Roihuvuoressa yhdistää Strömsinlahden Porolahteen. Kanavaa kutsutaan joskus myös "Porolahden kanavaksi". Tammisalon kanava on myös Herttoniemen ja Tammisalon kaupunginosien raja.
Kanavan reunustaa pitkin kulkee ulkoilureitti Marjaniemestä Herttoniemenrantaan. Kanava on öisin valaistu. 
Historia.
Paikalla on ollut aikaisemmin luonnon salmi, joka maankohoamisen ja kaislikoistumisen takia mataloitui ja umpeni. Salmi tunnettiin vanhoissa kartoissa ja asiakirjoissa nimillä ”Hertonäs ström” (Herttoniemen virta), ”Hertonäs sund” (Herttoniemen salmi) ja ”Ströms sund” (Virran salmi). Nimistä on päätelty että salmessa olisi ollut virta.
Isonvihan aikana 4. kesäkuuta 1713 Venäjän laivasto hyökkäsi Pietari Suuren käskystä soutaen kymmenellä laivaveneellä salmen kautta Pohjoisrantaan ja poltti siellä olleet viisi suurta rahtilaivaa, joissa venäläiset arvelivat olevan Ruotsin maavoimien muonavarastot. Ruotsin venäläisiin nähden ylivoimainen laivasto oli sijoittanut kahdeksan kaksikantista linjalaivaa, yhden fregatin ja yhden snjavan eli yhteensä kymmenen suurta sotalaivaansa vartioon muihin Helsinkiin johtavien sisääntuloväylien suille. Laivasto, joka uskoi salmen olevan purjehduskelvoton mataluutensa takia, oli jättänyt sen vartioimatta. Operaatiossa venäläiset menettivät yhden krenatöörin ja saivat vangiksi 22 hollantilaista merimiestä rahtilaivoilta. Hyökkäyksen jälkiselvityksessä ruotsalaiset raportoivat venäläisten vetäneen veneet maakannaksen yli ilmeisesti salatakseen hutilointinsa. Hyökkäyksen aikana merivesi on voinut olla tavallista korkeammalla. 
Helsingin linnoittamissuunnitelmissa vuosilta 1739–1747 todettiin, että venäläiset olivat mataloittaneet kivillä isonvihan miehityksen aikana useita Helsinkiin johtavia laivaväyliä, niiden joukossa myös Herttoniemenvirran. Vuonna 1745 ruotsalaiset upseerit Kyhlenbeck ja Nordenberg laativat selvityksen Herttoniemenvirran merkityksestä Helsingin puolustukselle. Selvityksessä todettiin virran olevan matalan veden aikana niin matala, ettei pieninkään vene pääsisi sen läpi, mutta korkean veden aikana se oli isommilakin veneillä kuljettavissa. Salmen madaltamista puolustussyistä ei suositeltu, koska laivat voitiin saada helpommin yli maitse kuin vetämällä salmessa olevien kivikkojen läpi. Upseerit ehdottivat joko linnoituksen rakentamista nykyisen Tammisaloon tai salmen valvomista vartiolla ja salmen sisäpuolelle asetetuilla proomuilla. Upseerit itse kannattivat vartiota. Salmea ei tiedetä koskaan linnoitetun.
Kanavan kaivoi alun perin 1762 Herttoniemen kartanonherra Bengt von Spånge. Spången ajatuksena oli lyhentää porvoolaisten kalastajien matkaa Helsingin Kauppatorille ja samalla kerätä kalastajilta maksua kanavan käytöstä.
1700-luvun loppuun mennessä kanava ja Porolahti olivat kuitenkin maankohoamisen ja virtausten takia jälleen madaltuneet purjehduskelvottomiksi, ja kanavan uskottiin heikentävän Porolahden kalatilannetta, jolloin kartanon uusi omistaja vara-amiraali Carl Olof Cronstedt täytätti kanavan vuonna 1794. Vuonna 2001 kanava kaivettiin uudelleen auki ja järjestettiin kanavan avajaiset.
Phil Davis

Phil Davis (4. maaliskuuta 1906 – 16. joulukuuta 1964) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Hän syntyi St. Louisissa, Missourissa. Ollessaan mainospiirtäjänä hän teki samalla eri lehtiin kuvituksia ja kansia. Vuonna 1933 hän tapasi St. Louisissa Lee Falkin. Lee Falk loi King Features Syndicatelle sarjakuvan Taika-Jim () yhdessä Phil Davisin kanssa.
Phil Davis piirsi Taika-Jimiä ilmeikkään naivistiseen tyyliin, jossa oli vaikutteita aikakauden art decosta. Varsinkin sunnuntaisivut olivat erityisen vaikuttavia, kun Davis kuvitti Falkin kirjoittamia fantasiaseikkailuja. Toisen maailmansodan aikana hänen vaimonsa Martha avusti päivittäisen sarjakuvan teossa. Sodan jälkeen sarjan taiteellinen taso ei kuitenkaan enää noussut aikaisemmalle tasolle.
Davis piirsi Taika-Jimiä kuolemaansa saakka, jonka jälkeen sarjan piirtämistä jatkoi Fred Fredericks.
Mafia (saari)

Mafia on Intian valtamerellä 130 kilometriä Dar es Salaamista kaakkoon sijaitseva pieni saari, joka kuuluu Tansanialle. Saaren asukkaat ovat pääasiassa kalastajia. Saaren pinta-ala on 440 neliökilometriä ja asukasluku yli 40 000.
Mafian saarella puhuttuihin kieliin kuuluu muun muassa swahili. Siellä puhutaan pääasiassa sen kingome-nimistä murretta.
Saaren asukkaat ovat pääosin sunnimuslimeja. Saaren tärkein kaupunki on Kilindoni.
Kuura

Kuura on pienten jääkiteiden muodostama valkea peite rakenteiden pinnassa. Kirkkaina öinä maan lämpötilan laskiessa nopeasti kuuraa voi syntyä maanpinnalle, kasveihin ja rakennuksiin. Kuuraa ilmestyy esimerkiksi nurmikolle ja autojen tuulilaseihin. Kesäpäivänä kuuraa voi muodostua pakastimesta esiin otetun rasian pintaan. 
Kuura sotketaan usein huurteen kanssa, ja yleiskielessä molempia kutsutaan huurteeksi. Meteorologisesti ero on siinä, että kuura syntyy härmistymällä suoraan vesihöyrystä kiinteään muotoon tilanteessa, jolloin kastepiste on pakkasen puolella ja pinnan lämpötila on alempi kuin kastepiste mutta ilman lämpötila korkeampi kuin kastepiste.
Huurre taas syntyy siten, että pieniä alijäähtyneen nesteen pisaroita tiivistyy ja niistä syntyy jäätävää sumua tai utua. Tämä sumu tai utu tarttuu sitten hanakasti kaikkiin tarpeeksi kylmiin pintoihin.
Kuura muodostaa fraktaaleista muodostuvia monimutkaisia kuvioita, joiden selittämiseen ei ole mitään matemaattista kaavaa. Huurre taas synnyttää pienenpieniä valkoisia möykkyjä, joista puuttuu fraktaalien ominaisuudet.
Heittoistuin

Heittoistuin on lentokoneissa ja joissakin helikoptereissa käytössä oleva pelastautumisväline. Sitä käytetään, jos ilma-aluksesta tulee jostain syystä lentokyvytön. 
Heittoistuin on lentäjän tai matkustajan istuin, joka hätätilanteessa laukaistaan rakettimoottoreilla ulos koneesta. Ennen heittoistuimen laukeamista koneen kuomu irtoaa paineilman tai räjähdyspanosten vaikutuksesta tai pirstoutuu räjähdysaineen ansiosta istuimen tieltä. Maahan, tai joskus veteen, lentäjä laskeutuu laskuvarjon avulla. Laskuvarjon aktivoituessa painava istuin irtautuu ja putoaa alas vapaasti.
Heittoistuimia on useimmiten sotilaslentokoneissa. Istuimen lähtönopeus on suuri ja lentäjän vahingoittumisen mahdollisuus on olemassa. Siksi heittoistuimen aktivoituessa istuinvyöt kiristyvät, jotta lentäjä olisi mahdollisimman edullisessa asennossa ja tiukasti istuimessa kiinni. Istuimen poistuttua koneesta sen nopeutta ja kieppumista jarrutetaan ja vakautetaan vakautusvarjolla ennen pelastuslaskuvarjon aukeamista. Siksi tapahtumasta saattaa näkyä maasta käsin hetken aikaa, koneen hylyn lisäksi, kolme osaa: laskuvarjon varassa laskeutuva lentäjä, irtautunut vakautusvarjo ja vapaasti putoava istuin. Suomen Ilmavoimien mukaan heittoistuinhypyn jälkeen lentäjä useimmiten pystyy palaamaan palvelukseen. Istuimen liikkeelle lähtö ja mahdollinen koneen virheliike yhdistettynä suureen ilmavirran nopeuteen aiheuttavat niin suuria G-voimia, että lentäjä saattaa menettää tajuntansa. Muutkin loukkaantumiset ovat mahdollisia.
Historia.
Heittoistuimen keksivät saksalaiset toisen maailmansodan aikana. Sen kehitti Heinkel ja ensimmäinen lentokone, johon se asennettiin oli Heinkel He 280. Sarjamallina se asennettiin Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjään. 
Joissakin potkurikoneissa, joiden nopeus oli huomattavan suuri – kuten Dornier Do 335 ja Hawker Sea Fury – oli myös heittoistuin.
Pemba (kaupunki)

Pemba on satamakaupunki Mosambikin pohjoisosissa. Se on Cabo Delgadon provinssin keskuskaupunki. Vuoden 2023 väestöennuste oli 251 561.
Niemellä sijaitseva kaupunki rajoittuu valtamereen kolmessa ilmansuunnassa. Lännessä ja pohjoisessa avautuu Pembanlahti ja idässä Intian valtameren Mosambikin kanaali. Etelässä naapurina on Mecúfin ja lounaassa Metugen piiri. Pembasta on pääkaupunki Maputoon linnuntietä 1 666 kilometriä ja maanteitse noin 2 481 kilometrin matka.
Kaupungin asukkaat ovat pääosin makondeja ja macuoita. Kun Mosambik oli Portugalin hallussa, Pemban nimenä oli "Porto Amelia".
Pemban kaupunkipiirin pääelinkeinoja ovat kalastus, teollisuus, kauppa ja turismi. Tärkeimpiä tuotteita ovat vihannekset, broileri, kala ja matkailutuotteet. 
Lukutaidottomuus oli vuosien 2019–2023 tilaston mukaan korkea: 20,4 prosenttia (maakunnan keskiarvo 61,3  %.
Pembassa yliopistollista opetusta tarjoavat ainakin Lúrion yliopiston luonnontieteiden ja teknillisten tieteiden tiedekunnat (2008-).
Macuat

Macuat (makuat, makhuwat) ovat pohjoisen Mosambikin suurin etninen ryhmä. He elävät pääosin Sambesi -joen pohjoispuolella ja puhuvat nigeriläiskongolaisten kielten ryhmään kuuluvaa macuan kieltä.
Macuoita asuu Mosambikin lisäksi Tansaniassa. Heitä on yhteensä noin kuusi miljoonaa.
Utu

Utu on kosteaa sameutta ilmassa, kun näkyvyys on yli 1 km mutta alle 10 km. 
Se muodostuu pienenpienistä pisaroista tai jääkiteistä, samanlaisista kuin sumu tai pilvet. Pisaroiden halkaisija on 0,01 mm tai vähemmän. Sen voi sekoittaa autereeseen, joka on kuivaa sameutta. Kaukaa katsottuna utu on sinertävämpää kuin ruskehtava auer. Udussa ilman suhteellinen kosteus on suurempi kuin autereessa. Käytännössä raja on epämääräinen, sillä autereen pienet partikkelit toimivat oivallisina tiivistymisytiminä udulle, joka muodostuu, kun kosteus lisääntyy.
Ume on aiemmin säätilastoissa käytössä ollut nimitys, jolla tarkoitettiin utua, jossa näkyvyys on 1–2 km.
Auer

Auer, autere, päivänsavu eli aurinkousva on ilmassa leijuvaa kuivaa sameutta, joka huonontaa näkyvyyttä ja saa kaukaiset esineet näyttämään auringon suunnassa ruskeankellertäviltä, muualla sinisenharmailta. Autereinen ilma on Suomessa yleisintä kaakonpuoleisen ilmavirtauksen vallitessa. Tuuli tuo sitä Suomeen yleisimmin Balkanilta ja eteläiseltä Venäjältä. Autereen aiheuttavat pienet partikkelit joutuvat ilmaan muun muassa maanmuokkauksen, tulivuorenpurkausten tai saastepäästöjen myötä. Autereessa ilma on periaatteessa kuivempaa kuin ututilanteessa, mutta kosteuden lisääntyessä se alkaa tiivistyä auerpartikkelien pintaan, eikä yksikäsitteisesti voida sanoa, milloin auer muuttuu uduksi.
Soidin

Soidin tarkoittaa useilla linnuilla parittelua edeltävää käyttäytymistä, jonka seurauksena yksilöt tulevat sellaiseen fysiologiseen vireeseen, että parittelu on mahdollista. Soitimeen kuuluvat olennaisena osana vastavuoroiset vaistotoiminnot, lähinnä signaalit ja reaktiot.
Koiraan höyhenpuku on soidinaikana kauneimmillaan.
Esimerkiksi korea-asuiset metsokoiraat kerääntyvät keväällä yhteisille soidinpaikoille näyttävään yhteissoitimeen, joka alkaa varhain aamulla. Lajille ominainen soidinkäyttäytyminen on usein isolaatiotekijä joka estää harhapariutumisen eri lajeihin kuuluvien yksilöiden kesken.
Lintujen lisäksi soidinmenoja on myös muilla selkärankaisilla kuten kaloilla sekä monilla selkärangattomilla kuten heinäsirkoilla.
Synoptinen sääsähke

Synoptinen sääsähke eli Synop(-sähke) on määrämuotoinen numerosarja, jota käytetään säätilasta tehdyn havainnon välittämiseen. Sähkeen alku on koko maailmassa samaa muotoa, mutta loppuun voidaan lisätä alueellisia ja kansallisia jaksoja.
Monien havaintosuureiden ilmoittamiseen käytetään kansainvälisesti sovittuja koodinumeroita.
Suomessa käytettävässä sähkeessä on seuraavanlaisia osia:
codice_1, jossa
codice_5, jossa
codice_8, jossa
codice_13, jossa
codice_17, jossa
codice_21, jossa
codice_25, jossa
codice_28, jossa
codice_32, jossa
codice_36, jossa
codice_40, jossa
codice_46, joka on sähkeen jakson tunnus
codice_47, jossa
codice_51, jossa
codice_55, jossa
codice_60, jossa
codice_64, joka on sähkeen jakson tunnus
codice_65, jossa
codice_69, jossa
codice_74, jossa
codice_77, jossa
Kokonainen sääsähke saattaisi näyttää vaikkapa tältä:
01091 02976 42480 50603 10122 20042 40109 53025 70311 85800 555 60083 753xx 03003
tai vaikka
04061 02942 11550 72605 10039 20032 40059 52005 60022 76062 87500 333 70103 20000 31100 555 61036 79725
Kaste (sääilmiö)

Kaste tarkoittaa vesipisaroita, jotka muodostuvat kiinteille pinnoille ilman suhteellisen kosteuden kasvaessa tarpeeksi tai pinnan lämpötilan laskiessa ilman kastepisteeseen. Ilmiö perustuu siihen, että kylmä ilma sitoo vähemmän vesihöyryä kuin lämmin. Pinnan säteiltyä lämpöään pois pinnalla oleva vesihöyry tiivistyy nopeammin kuin haihtuu, jolloin ilmankosteus nousee niin suureksi, että syntyy pisaroita.
Kastetta syntyy selkeinä kesäöinä. Syksyllä, jos pinnan lämpötila ehtii laskea pakkasen puolelle, samanlaisessa säätilanteessa syntyykin kuuraa. Kasteen muodostumiselle kriittistä on pinnan lämpötila. Siksi kastetta syntyy loppukesästä helpommin pinnoille, joihin ei johdu maan sisältä lämpöä, esimerkiksi kaiteisiin, autojen katoille ja silloille.
Mikael Agricolan kirkko

Mikael Agricolan kirkko on Helsingin Punavuoressa sijaitseva kirkko. Se rakennettiin vuosina 1933–1935. Rakennus on tyyliltään lähinnä funktionalismia. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Lars Sonck (1870–1956). Sonckia avusti arkkitehti Arvo Muroma. Rakennusurakoitsijana toimi Jalo Syvähuoko.
Kirkko vihittiin 14. huhtikuuta 1935.
Kirkon muoto.
Kirkko on muurattu punatiilestä. Torni on sisäänkäyntipäässä Tehtaankadun puolella. Kirkon yhteydessä on kolmikerroksinen siipirakennus tontilla olevan pienen sisäpihan ympärillä.
Mikael Agricolan kirkon torni, jonka seinät kaartuvat alaosastaan hiukan ulospäin, kohoaa 97 metrin korkeuteen, 103 metriin merenpinnasta. Tornin 30-metrisen piikin voi tarpeen vaatiessa laskea alas, sillä se mahtuu tornin sisälle. Näin tehtiin talvi- ja jatkosodassa, ettei kirkko olisi toiminut selvänä maamerkkinä vihollispommittajille.
Kirkkosali on kolmilaivainen, sivulaivat ovat hyvin kapeat. Kirkon kuoriosa on muuta kirkkosalia ylempänä, kuorin ja kirkkosalin välissä on alunperin ollut kaari. Muun muassa sivulaivojen pylväiden ja poistetun alttarikaaren koristelu on klassistista.
Kirkon nykyiset urut ovat 40-äänikertaiset, ne on rakentanut Veikko Virtasen urkurakentamo. Urut on hankittu vuonna 1968 tehdyn korjauksen yhteydessä. Kirkko on peruskorjattu myös vuosina 2003–2004.
Alttariveistoksen on tehnyt Bruno Tuukkanen, samoin kuin sivulaivojen holvikaarimaalaukset. Arvo Muroma on suunnitellut kirkon messinkiset kolmikerroksiset kattokruunut. Kirkossa on muun muassa Dora Jungin, Greta Skogster-Lehtisen ja Päikki Prihan suunnittelemia kirkkotekstiilejä. Gunilla Jung on suunnitellut ehtoollisvälinesarjan. Kirkossa on myös votiivilaiva.
Kirkko tunnetaan sekä Tuomasmessun että nuorille suunatun Agricolamessun kotipaikkana. Kirkon seurakuntasalin tiloissa on toiminut jo toimintansa lopettanut lounaskahvila "Cafe Agricola". Myös Suomen Anglikaaninen kirkko toimii Mikael Agricolan kirkon tiloissa.
Kaksi suunnittelukilpailua.
Kirkon rakentamiseksi järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1930 ja siihen tuli 56 ehdotusta. Palkintolautakunta oli harmistunut, koska ehdotuksissa oli suosittu funktionalismia eikä se ollut lautakunnan mieleen. Asemakaavakysymyksestä saatiin veruke järjestää uusi kilpailu vuonna 1932. Tällä kertaa palkintolautakunta esitti vaatimuksena, että kilpailuun osallistuvien tuli noudattaa "perinteisiä kirkkomuotoja" suunnittelussaan. Lautakuntaan otettiin vielä varmuuden vuoksi jäseneksi Bertel Jung, joka suhtautui kriittisesti funktionalismiin. Ennakkovalmisteluista huolimatta kilpailun voitti Lars Sonckin pelkistetyn funktionalistinen työ, joka myös toteutettiin. Sonck oli kuulunut ensimmäiseen palkintolautakuntaan.
Synoptiikka

Synoptiikka analysoi vallitsevaa säätilaa laajalla alueella, tavoitteena määrittää säätilan tuleva kehitys. Nimensä se saa synoptisista eli samanaikaisista synop-säähavainnoista, joiden välimatka ajassa (3 tai 6 tuntia) ja matkassa (50–100 km, harvoin asutuilla alueilla isompi) määrittää "synoptisen kokoluokan" sääilmiöt. Niihin kuuluvat matalapaineet rintamineen ja korkeapaineen selänteet, mutta eivät merituuli-ilmiö, paikalliset sumut tai yksittäiset kuuropilvet, eivätkä toisaalta kokonaisia mantereita ja vuodenaikoja käsittävät ilmiöt kuten monsuuni. 
Synoptista kokoluokkaa pienemmät ilmiöt kuuluvat mesometeorologian tai mikrometeorologian pariin.
Tuuliväänne

Tuuliväänne () on ilmiö, jossa tuulen suunta tai nopeus taikka kumpikin muuttuu kahden pisteen välillä. Ilmailussa ja meteorologiassa ilmiöstä käytetään yleisesti sen englanninkielistä nimitystä "shear".
Jos havaintopisteet ovat eri korkeuksilla, puhutaan vertikaalisesta väänteestä; jos ne ovat samalla korkeudella, on kyseessä horisontaaliväänne. Ilmailussa tuuliväänne on erityisen vaarallinen lentoonlähdön ja laskeutumisen aikana; vaarallisuutta lisää ilmiöön usein liittyvä turbulenssi. Tuuliväänteeseen liittyy myös muun muassa aaltomaisia pilviä ("undulatus").
Säätilanteita, joissa tuuliväännettä havaitaan ovat
0–6 kilometrissä yli 10 m/s shear voi tuottaa iltapäiväukkosta, jos ilmakehän epävakaisuusluvut ovat korkeita. Jos shear on 0–4 kilometrissä yli 17 m/s, syntyy useimmiten supersoluja.
Kostea lämpömittari

Kostea lämpömittari mittaa märkälämpötilaa. Kostea lämpömittari koostuu tavanomaisesta lämpömittarista sekä mittarin nestesäiliön ympärille sidotusta kankaasta, sukasta, joka on osin kostutusaltaassa. Sukka on pakotetussa ilmavirtauksessa, jolloin siitä haihtuu olosuhteen mukainen maksimi määrä kosteutta ja mittarin mittaamaksi lämpötilaksi tulee märkälämpötila.
Kuivan lämpömittarin kanssa kostea lämpömittari muodostaa psykrometriksi kutsutun kosteusmittarin. 
Havaintoa tehtäessä on mittarin sukan oltava kasteltu puhtaalla vedellä. Veden haihtuminen sukasta laskee mittarin lukemaa, sillä veden höyrystymiseen vaadittava energia on peräisin itse mittarin lämpöenergiasta.
Tarvittavan energian määrä on suoraan verrannollinen veden höyrystymisen nopeuteen, joka puolestaan riippuu ilman kosteudesta. Siten ilman suhteellinen kosteus tai vesihöyryn osapaine voidaan laskennallisesti määrittää, kun tiedetään ilman lämpötila ja kostean lämpömittarin näyttämä lukema.
Kostean lämpömittarin lukemaa voidaan käyttää myös suoraan esimerkiksi ihmisen kokeman lämpöstressin mittana, sillä siihen vaikuttaa sekä ilman kosteus että lämpötila.
Pohjois-Helsinki

Pohjois-Helsinkiin kuuluu paljon alueita, jotka kuuluivat Helsingin maalaiskuntaan ennen vuoden 1946 suurta alueliitosta. Rintamamiesten ja evakkojen asuttamisen takia alueelle rakennettiin paljon omakotitaloja 1940- ja 1950-luvuilla. Termi "pakiloituminen" kuvaa myöhempien vuosikymmenten kehitystä, kun omakotitalojen ja rintamamiestalojen suurille tonteille rakennettiin rivi- ja paritaloja. 
Kaupungin virallisessa aluejaossa Pohjoinen suurpiiri on yksi Helsingin seitsemästä suurpiiristä, joka jakautuu viiteen peruspiiriin, jotka ovat Maunula, Länsi-Pakila, Tuomarinkylä, Oulunkylä ja Itä-Pakila.
Monsuuni

Monsuuni (arabian sanasta "mawsim" ’vuodenajat’) on sääilmiö, johon kuuluvat vuodenaikojen mukaan suuntaa vaihtavat monsuunituulet sekä rankat ja pitkäkestoiset kesän monsuunisateet. Monsuuni vaikuttaa erityisen paljon Aasian ja erityisesti Intian ilmastoon, mutta sitä esiintyy myös muualla, kuten Kiinassa, Australiassa, Afrikassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Synty.
Monsuuni aiheutuu maanpinnan ja merenpinnan lämpötilaeroista. Kun aurinko alkaa keväällä lämmittää, manner lämpenee nopeammin kuin merialue, jolla auringon säteily imeytyy paksuun vesikerrokseen. Intian sisämaassa ilman lämpötila nousee keväällä yli 40 asteen, kun merivesi on lämmennyt vasta 25-asteiseksi. Tästä syntyy mantereen ylle terminen matalapaine, jonka seurauksena ilma alkaa virrata mereltä korkeammasta ilmanpaineesta mantereelle matalampaan ilmanpaineeseen.
Kun mereltä mantereelle levinnyt kostea ilma kohtaa mantereella korkeampaa maastoa, kosteus alkaa tiivistyä pilviksi. Tästä seuraa hyvin runsaita ja pitkäkestoisia sateita sekä tulvia etenkin Himalajan eteläpuolella. Yhdessä kuukaudessa voi sadetta tulla Intiassa lähes 1 000 millimetriä. Myös trooppisia myrskyjä esiintyy. Samalla ilma hiukan viilenee keväästä.
Heikkeneminen.
Intiassa monsuuni kestää toukokuusta lokakuuhun. Syksyn edetessä monsuuni heikkenee, kun meren ja mantereen lämpötilaerot tasaantuvat. Talvella sateet voivat jäädä hyvin vähiin, ja ilma on pääosin kuivaa ja kuumaa.
Merkitys.
Monsuuni tuo tropiikkiin kesäsateet, joiden ansiosta seudulla voidaan viljellä ruokaa. Monsuuni pitää myös kesälämpötilat siedettävinä ja estää maata korventumasta auringossa.
Esiintymisalueet.
Trooppisia monsuuneja esiintyy Intiassa ja muualla Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa ja Indonesiassa, sekä trooppisessa Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Subtrooppinen monsuuni esiintyy esimerkiksi Kaspianmeren tienoilla, Välimerellä, Itä-Aasiassa ja Yhdysvaltain luoteisrannikolla sekä Australiassa, Etelä-Afrikassa ja Kaakkois-Brasiliassa. Arktista monsuunia esiintyy Itä-Siperiassa ja Pohjois-Alaskassa.
Venäjän Saimaan laivasto

Saimaan soutulaivasto oli venäläinen laivasto-osasto, joka aloitti toimintansa Lappeenrannassa vuonna 1788 alkaneen aikana. Saimaan laivasto oli osa Lappeenrannan venäläistä varuskuntaa. Lappeenranta oli joutunut Venäjän keisarikunnan valtaan Turun rauhassa vuonna 1743 ja oli nyt venäläinen varuskuntakaupunki Ruotsin rajan tuntumassa.
Saimaan sotalaivaston tehtävänä oli järjestellä kuljetukset sisäreiteillä, vastata erityisesti maihinnousuoperaatioiden sotajoukkojen kuljettamisesta ja raja-alueen vesistöjen vartioimisesta. Laivaston satama sijaitsi Lappeenrannan Tyysterniemessä.
Laivaston tunnetuimmat alukset olivat tykkijollia, joilla oli yksi tykki, 2–3 mastoa purjeineen ja 18–30 airoa. Vuonna 1795 tuolloinen Saimaan laivastokomentaja Mihail Borisov kertoi, että hänen komennossaan oli 88 alusta. Näistä yhdeksän oli suuria tykkisluuppeja, seitsemän tykkijollia, kuusi maihinnousualusta ja yksi oli salaperäinen "konevoimainen alus Josef". 
Saimaan laivasto lakkautettiin vuosina 1808—1809 käydyn Suomen sodan jälkeen. Sen ylläpito oli käynyt tarpeettomaksi, kun Suomen alue liitettiin kokonaisuudessaan osaksi Venäjän keisarikuntaa eikä Ruotsin ja Venäjän raja enää kulkenut Saimaalla.
Kapris

Kapris eli pyörökapris ("Capparis spinosa") on etenkin Välimeren keittiössä paljon käytetty kapriskasvi. Se on kotoisin Aasian itäosasta mutta kulkeutui jo varhaisessa vaiheessa eteläiseen Eurooppaan. Sitä viljellään Espanjassa ja Italiassa ja kerätään myös villeistä kasveista.
Villinä kapris kasvaa tyypillisesti kivimuurilla. Se levittää juuristonsa laajalle kivenhalkeamiin. Se kestää suolapärskeitä ja menestyy siksi myös merenrannoilla. Se ei kestä alle −8 °C:n lämpötilaa.
”Oikea” kapris on kasvin avautumaton kukannuppu. Parhaat ovat puolukan kokoisia ja suuremmat, jo hieman avautuneet huonompilaatuisia. Viinirypäleen kokoiset kaprikset, joissa on usein varrenpala mukana, ovat puolestaan raakoja marjoja. Usein kapris on säilötty etikkaliemeen.
Saint Lawrencen saari

Saint Lawrencen saari () on Yhdysvalloille kuuluva Alaskassa sijaitseva tuliperäinen saari. Se sijaitsee Beringinmeressä Beringinsalmen eteläpuolella 85 kilometrin päässä Venäjän rannikosta. Suurin osa saaren asukkaista on jupikkeja, jotka ovat eskimokansa. Saint Lawrencen saarella on kaksi kylää, Savoonga (643 asukasta vuonna 2000) ja Gambell (649 asukasta). Molemmissa kylissä on pieni lentokenttä. Saari on hyvin karua tundraa. Saarella asuneet jupikit kutsuivat sitä nimellä "Sivuqaq". 
Saint Lawrencen saari sijaitsee lähellä kansainvälistä päivämäärärajaa. Se kuuluu kuitenkin aikavyöhykkeeseen UTC–9. Saari on piirretty syrjäisen sijaintinsa takia usein maailmankarttoihin Venäjän puolelle.
Historia.
Saint Lawrencen saari on kuulunut todennäköisesti muinaiseen Beringian maakannakseen, jota pitkin eläimet ja ihmiset tulivat Amerikan mantereelle tuhansia vuosia sitten.
Saaren löysi Venäjän palveluksessa toiminut tutkimusmatkailija Vitus Bering retkikuntineen Pyhän Laurentiuksen päivänä (10. elokuuta) 1728 ja nimesi saaren sen mukaan. Alaska ja samalla myös Saint Lawrencen saari kuuluivat Venäjään vuodesta 1784, jolloin venäläiset turkiskauppiaat perustivat Alaskaan siirtokunnan, vuoteen 1867, jolloin Venäjä myi alueensa Pohjois-Amerikassa Yhdysvalloille.
Saint Lawrencen saarelle tuotiin vuonna 1900 poroja monipuolistamaan alueen taloutta. Vuoteen 1917 mennessä porokanta oli kasvanut 10 000 eläimeen.
Vuoden 1971 Alaska Native Claims Settlement Act jakoi suurimman osan saaresta kahden kaupungin, Savoongan ja Gambellin kesken.
Nykyisin saarella asuu pääosin siperianjupikkeja, jotka elättävät itsensä kalastuksella, merinisäkkäiden pyynnillä ja poronkasvatuksella.
Käpylehmä

Käpylehmät ovat lasten perinteisiä, itse tehtyjä leikkikaluja. Ne ovat kävyistä tehtyjä lehmiä. Käpyyn voidaan helposti kiinnittää erilaisia tikkuja, kuten esimerkiksi koivun oksien päitä. Näistä tikuista voidaan muodostaa käpylehmälle jalat, mahdollisesti myös häntä ja korvat. Lisäksi tikuista voidaan rakentaa lehmille erilaisia aitauksia.