tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José Ortega y Gasset

José Ortega y Gasset (9. toukokuuta 1883 Madrid – 18. lokakuuta 1955 Madrid) oli espanjalainen filosofi. Sopivana vertailukohtana hänen fenomenologian suuntaisille pohdinnoilleen on pidetty Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin tuotantoa. Ortegan kuuluisin teos espanjankielisen maailman ulkopuolella on "Massojen kapina".
Sekä liberalistinen että konservatiivinen ajattelu ovat saaneet vaikutteita Ortegalta.
Elämä.
Ortega vietti kuusi vuotta Málagan jesuiittakoulun oppilaana, minkä jälkeen hän opiskeli ensin Bilbaon yliopistossa ja myöhemmin filosofiaa Madridin keskusyliopistossa. Ortega väitteli 1904 ja suoritti sitten jatko-opintoja Saksassa.
Muutettuaan takaisin Espanjaan hänet valittiin Madridin keskusyliopiston filosofian professoriksi, missä tehtävässä hän toimi 1910–1936. Ortegan ensimmäinen teos "Meditaciones del Quijote", jossa tulkittiin romaania "Don Quijote", sisälsi hänen filosofiansa keskeisimmät periaatteet. "Don Quijote" sopi Ortegalle luontevasti tutkimuksen kohteeksi, sillä hänen mielestään kirjallisuus ja muut taiteenlajit olivat pelkkää ”valeasuista filosofiaa”. Ortegan merkittävin julkaisukanava oli hänen itse perustamansa "Revista de Occidente". Kun francolaiset nousivat valtaan, Ortega muutti oma-aloitteisesti pois maasta. Takaisin Espanjaan hän tuli 1945 asuttuaan sitä ennen perheensä kanssa Ranskassa, Saksassa, Portugalissa, Hollannissa ja Argentiinassa.
Filosofia.
Filosofisissa yleisteoksissa Ortegaa on pidetty muun muassa eksistentialistina, fenomenologina ja pragmatistina. Itse hän antoi filosofiselle työlleen nimikkeen ”ratiovitalismi” ("raciovitalismo").
Ratiovitalismi on synteesi järkeä painottavasta rationalismista ja vitalismista, jossa järjen katsotaan olevan biologinen prosessi. Ortegan mukaan järki ja rationaalisuus pitää ymmärtää ihmiselämän vitaalisten, yhteiskunnallisten ja historiallisten ulottuvuuksien myötä kehittyvänä ilmiönä. Hän käyttää siitä myös nimitystä "historiallinen järki".
Gdańskin yliopisto

Gdańskin yliopisto () on Gdańskin kaupungissa Puolassa sijaitseva yliopisto. Se perustettiin 20. maaliskuuta 1970. 
Vuonna 2020 yliopistossa on 11 tiedekuntaa ja noin 21 900 opiskelijaa. Tuolloin jatko-opiskelijoita oli 1 608, ja tohtoriopiskelijoita 929. Sittemmin opiskelijamäärä on ilmeisesti hiukan laskenut.
Yliopistolla on kansainvälistä yhteistyötä muun muassa Turun yliopiston kanssa.
Tunnetuista yliopistorankingeista THE luokitteli yliopiston vuoden 2024 maailmanlistansa sijaluokkaan 1201-1500 ja QS World University -ranking maailmanlistansa sijaluokkaan 851-900.
Mikael Nord

Mikael Nord (s. 22. kesäkuuta 1977) on ruotsalainen jääkiekkotuomari. Tuomarina hän on saanut -palkinnon, joka on vastaava palkinto kuin SM-liigassa tuomarille myönnettävä Kultainen pilli, kaksi kertaa kausilla 2013–2014 ja 2014–2015 SHL:ssä.
Tuomariura.
Mikael Nord on toiminut IIHF:n alaisena jääkiekkotuomarina kaudesta 2008–2009 lähtien. SHL:ssä hän tuomaroinut neljä kautta, SM-liigassa kaudella 2012–2013 kaksi ottelua (kansainvälinen erotuomarivaihto) ja jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa kolme kertaa.
Nordin tuomarointi nousi otsikoihin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2014, kun Suomi ja Venäjä kohtasivat alkusarjan ottelussa. Kyseisessä ottelussa Nord toimi päätuomarina yhdessä ruotsalaisen Marcus Vinnerborgin kanssa. Venäjän Vadim Šipatšov taklasi Suomen Pekka Jormakkaa rajusti päähän toisen erän alussa. Taklauksen seurauksena Jormakka jäi tajuttomana jäähän makaamaan neljän minuutin ajaksi ennen kuin hänet kuljetettiin paareilla pois jäältä jatkotutkimuksiin. Tuomariston ja Nordin mielestä taklaus oli puhdas eikä Shipatsheville tuomittu tilanteesta rangaistusta. Tapahtuman käsittely eteni kuitenkin ottelun jälkeen kurinpitokäsittelyyn, jossa Shipatsheville tuomittiin kolmen ottelun mittainen pelikielto.
Nordin tuomarointi nousi jälleen otsikoihin vuotta myöhemmin jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2015 niin ikään Suomen ja Venäjän välisessä alkusarjan kohtaamisessa. Nord toimi ottelussa päätuomarina yhdessä ruotsalaisen Tobias Björkin kanssa. Suomen Leo Komarov taklasi Venäjän Jevgeni Medvedeviä puhtaan näköisesti kädet alhaalla ylävartaloon avauserän lopussa. Taklauksen seurauksena Medvedev jäi tuskaisen näköisenä jäähän makaamaan mutta jatkoi myöhemmin pelaamista heti toisessa erässä. Tuomarit määräsivät Komaroville 5+20-minuuttisen rangaistuksen polvitaklauksesta. Heti ottelun jälkeen Suomen maajoukkueen päävalmentaja Kari Jalonen totesi, että Suomi vie asian käsittelyn eteenpäin. Jalosen mielestäsi tilanne ei ollut ollenkaan jäähyn arvoinen taklaus. Lisäksi ihmetystä herätti, että otteluun oli valittu kaksi ruotsalaista päätuomaria, vaikka ottelun tulos määräsi Ruotsin vastustajan puolivälieriin niin sanottuun kuolemanotteluun. Tilanteen jatkokäsittelyssä IIHF:n kokouksessa Komarovin pelikielto kumottiin. Kurinpitokomitean venäläisen jäsenen Valeri Kamenskin mukaan tilanteesta olisi saanut tuomita korkeintaan kaksi minuuttisen jäähyn. Tapahtuman jälkeen Nord ei saanut enää jatkaa turnauksessa.
Anders Wirenius

Anders Wirenius (; 29. huhtikuuta 1850 Pietari – 29. elokuuta 1919 Hatsina) oli keisarillisessa Venäjän laivastossa palvellut suomalainen vara-amiraali.
Wireniuksen isä oli suomalainen kauppa-asiamies Pietarissa. Wirenius aloitti merikadettikoulutuksensa 1865 saavuttaen luutnantin arvon 1874. Hän toimi useiden sota-alusten päällikkönä vuosina 1886–1901 (risteilijä "Afrika", risteilijä "Pamjatj Asova", eskaaderipanssarilaiva "Pobeda", panssarilaiva "Orjol"). Hänestä tuli pääesikunnan merisotatieteellisen osaston johtaja 1901 yleten kontra-amiraaliksi 27. huhtikuuta 1902. Muita tehtäviä sen jälkeen olivat laivaston pääesikunnanpäällikön apulainen, esikuntapäällikkö ja meriministeri. Hänelle myönnettiin ero palveluksesta vara-amiraalina 2. marraskuuta 1908.
Vara-amiraali Anders Wireniukselle alkoi tämän jälkeen 10. lokakuuta 1909 ura Suomen suuriruhtinaskunnan venäläistyneessä senaatissa, jossa hän toimi ensin kuukauden päivät talousosaston vt. varapuheenjohtajana ennen kenraaliluutnantti Vladimir Markovin nimitystä. Wirenius itse toimi Markovin senaatissa ensin kirkollisasian toimituskunnan päällikkönä 1909–1911, sen jälkeen kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkönä 1911–1912 ja uudelleen kirkollisasian toimituskunnan päällikkönä 1912–1917 Markovia seuranneessa Borovitinovin senaatissa. Mihail Borovitinov samoin kuin kenraalikuvernööri F. A. Seyn vangittiin 16. maaliskuuta 1917, jonka jälkeen Anders Wirenius toimi talousosaston vt. puheenjohtajana aina parlamentaarisen suomalaisen Tokoin senaatin nimittämiseen asti eli 26. maaliskuuta 1917.
Tulppaanipuut

Tulppaanipuut ("Liriodendron" 'liljapuu') on kasvisuku, jonka kaksi lajia ovat kotoisin Yhdysvaltain itäosasta ja Itä-Aasiasta.
Tulppaanipuut ovat lauhkeiden sekametsien kesävihantia, järeärunkoisia ja isoja (35–40 m) puita. Korkeimmat USA:ssa tavatut yksilöt ovat kuitenkin jopa 70 metriä korkeita jättiläisiä. Niiden vuosikasvaimet ovat paksuhkoja ja kiiltäviä. Oksien silmut (1 cm) ovat litteitä, punaruskeita ja kaksisuomuisia. Tulppaanipuiden kaarna on harmaata ja halkeilevaa.
Tulppaanipuu on helppo tunnistaa sen omintakeisista noin 15 senttimetrin pituisista liuskaisista lehdistään, jotka ovat kärjestään melkein kuin poikkileikattuja. Lehdet ovat kiiltäviä ja alapinnaltaan siniseen vivahtavia. Syksyllä ne värjäytyvät koristeellisen kullankeltaisiksi. Puun kukat ovat tulppaanimaisia, noin 5 cm pitkiä ja niiden terälehdet ovat kellanvihreitä ja tyvestä kellanpunakuvioisia. Kukat jäävät kuitenkin helposti piiloon tuuhean lehvistön sisään. Kukan kehän sisäpuolella on korkea emipohjus ja runsaasti meheviä kellertäviä heteitä. Kukista muodostuu käpymäinen pähkylä, joka sisältää rykelmän siivekkäitä, ruskeita hedelmiä. Ne säilyvät kiinni puussa pitkälle talveen. Vaikka tulppaanipuut ovat nopeakasvuisia, niin ne kukkivat yleensä vasta yli 20-vuotiaana. 
Lännentulppaanipuu ("Liriodendron tulipifera") on Keski-Euroopassa suosittu koristepuu. Kiinantulppaanipuun ("Liriodendron chinense") lehdet puhkeavat kuparinsävyisinä ja ovat yleensä syvempiliuskaisia ja vaaleampia kuin amerikkalaisella tulppaanipuulla. 
Suomessa tulppaanipuu on menestynyt vain pensasmaisena aivan etelässä suojaisilla paikoilla hyvän talvisuojauksen turvin.
Ämmäkosken voimalaitos

Ämmäkosken voimalaitos on Kajaaninjoessa Kajaanissa sijaitseva, Kainuun Voima Oy:n omistama voimalaitos. Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö rakensi vuonna 1917 koskeen ensimmäiset kaksi vesiturbiinia. Voima-asema rakennettiin tuottamaan sähköä yhtiön sahalle, sellutehtaalle (suljettu vuonna 1982) ja vuonna 1919 valmistuneelle paperitehtaalle (suljettu vuonna 2008). Kainuun Voiman omistukseen voimalaitos siirtyi vuonna 1995 Yhtyneet Paperitehtaat-konsernilta. Nykyisellään voimalaitos tuottaa sähköä Kainuun Voiman asiakkaille.
Voimalaitosta uusittiin 1940-luvulla, jolloin valmistui kolmas turbiini. Kaksi vanhaa turbiinia ovat poikittain asennettuja, Francis-tyyppisiä ja uudempi turbiini on pystyasennossa oleva Kaplan-tyyppinen.
Tekniset tiedot.
Voimalaitoksen on suunnitellut Tie- ja vesirakennuksen ylihallituksen insinööri Hugo Malmi ja rakennuksen alkuperäisen ulkoasun arkkitehti on Onni Tarjanne. 1940-luvun laajennukset ja muutokset on suunnitellut arkkitehti Eino Pitkänen.
Voimalaitoksesta kunnostetaan yksi koneisto (Kaplan) kesäkuun 2008 ja marraskuun 2010 välisenä aikana ja kaksi vanhaa (Francis-koneistot) jätetään varalle. Voimalaitoksen rakennus ja patorakennelmat kunnostetaan ulkopinnoiltaan. Ulkomaalien värivalinnassa noudatetaan kaupunginarkkitehdin ohjeita. Väriksi haetaan mahdollisimman alkuperäistä sävyä, joka on vaaleahko.
John Norblad suunnitteli Ämmäkoskeen paperitehdasta 1890-luvulla.
Pensasvarpunen

Pensasvarpunen ("Passer hispaniolensis") on varpusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö.
Linnun pituus on 14–16 cm ja paino 24–32 g. Muistuttaa suuresti tavallista varpusta, ja varsinkin pensasvarpusnaarasta on maastossa lähes mahdotonta erottaa naarasvarpusesta. Koiras poikkeaa varpuskoiraasta siten, että sen päälaki on punaruskea, poski valkoinen ja vatsapuoli on mustajuovainen. Lajit risteytyvät helposti keskenään Etelä-Italiassa, Luoteis-Afrikassa ja muutamilla Välimeren saarilla. Risteymät voivat muistuttaa kumpaa tahansa lajia. Äänet ovat saman kaltaisia kuin varpusen äänet. Lajista tunnetaan 2 alalajia, nimialalaji "hispaniolensis" ja keskiaasialainen "transcaspicus" (Viktor von Tschusi zu Schmidhoffen, 1903).
Sekä vanhoilla että nuorilla pensasvarpusilla on täydellinen sulkasato loppukesällä, jonka jälkeen ikäluokkia ei voi enää tunnistaa toisistaan.
Esiintyminen.
Pensasvarpusen lisääntymisalue ulottuu Espanjasta ja Luoteis-Afrikasta Välimeren rantamia pitkin Turkkiin, Iraniin, Afganistaniin ja Kazakstaniin. Euroopan populaation koko on 5,7–12 miljoonaa yksilöä. Kreikassa, Balkanilla ja Turkissa laji on muuttolintu, ja talvehtii Israelissa, Egyptissä ja Arabian niemimaalla. Laji on tavattu Suomessa vain kerran, 1.5.1996 Hangon Tvärminnessä.
Elinympäristö.
Pesimäaikana korkeakasvuisissa pensaikoissa ja metsiköissä lähellä kosteikkoa, sekä ihmisasutuksen seuralaisena taajamissa.
Lisääntyminen.
Pesä on kudottu kuivista korsista, oljista ja ohuista oksista, joskus myös tuoreista korsista, ja vuorattu karvoilla, höyhenillä jne. Lentoaukko on pesän sivulla. Pesä on tavallisesti puun oksistossa, usein myös puunkolossa tai rakennuksen koloissa. Munia on 4–6, ja molemmat emot hautovat 11–12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 15 päivän ikäisinä.
Ravinto.
Pensasvarpunen syö pääasiassa ruohokasvien siemeniä sekä hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Living Loving Maid (She’s Just a Woman)

Living Loving Maid (She's Just a Woman) on englantilaisen rockyhtye Led Zeppelinin kappale. Kappale on julkaistu yhtyeen toisella albumilla "Led Zeppelin II" vuonna 1969. Se on myös julkaistu ”Whole Lotta Love” -singlen kääntöpuolella. Kappale kertoo bändäristä, joka ärsytti yhtyettä sen uran alkuaikoina.
Yhtyeen kitaristi Jimmy Pagen on usein mainittu vihaavan kappaletta, ja siksi sitä ei esitetty Led Zeppelinin konserteissa. Se on myös yksi harvoista Led Zeppelinin kappaleista, jossa Page lauloi taustalla. Toisin kuin Page, yhtyeen laulaja Robert Plant piti kappaleesta, ja esittikin sen usein vuoden 1990 soolokiertueellaan.
Suomalainen Eläkeläiset-humppayhtye on tehnyt kappaleesta cover-version, ”Kipin kapin mä riennän alkoon”. Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran Humppakäräjät-albumilla ja uudestaan Humppa-akatemia-kokoelmalla.
Bellevuen linna

Bellevuen linna () on Saksan pääkaupungin Berliinin keskustan tuntumassa, Spreejoen varrella sijaitseva linna. Se on toiminut Saksan liittopresidentin ensisijaisena edustusasuntona vuodesta 1994 lähtien. Linnan nimi kuvaa linnasta avautuvaa näkymää yli Spreejoen ( = kaunis, = näkymä).
Historia.
Linna rakennettiin vuonna 1786 kesäresidenssiksi Preussin prinssi Ferdinandille, kuningas Fredrik II Suuren nuoremmalle veljelle. Sen suunnitteli arkkitehti Philipp Daniel Boumann, joka antoi linnalle sen uusklassisen tyylin.
Ranskan–Preussin sodan rauhansopimus kirjoitettiin linnassa vuonna 1870. Vuoteen 1918 saakka linna toimi Saksan kruununprinssin virka-asuntona. 1930-luvun puolivälissä rakennus toimi etnografisena museona, kunnes muutettiin natsi-Saksan vierasasunnoksi. Toisessa maailmansodassa linna kärsi vaurioita ja 1950-luvulla sen sisätiloja uudistettiin oleellisesti. Vuosina 1957–1994 linna toimi Saksan liittopresidentin kakkosasuntona. Vuonna 1994 Richard von Weizsäckerin aloitteesta linnasta tuli pääasiallinen asunto.
Vuosina 2004–2005 linnaa korjattiin paikkailemalla aiempien korjaustöiden virheitä. Tänä aikana Berliinin Charlottenburgin linna toimi tilapäisesti liittopresidentin edustusasuntona.
Savo (saari)

Savo on Salomonsaariin kuuluva tuliperäinen saari eteläisellä Tyynellämerellä. Savo sijaitsee koilliseen Guadalcanalin pohjoiskärjestä. 
Saaren tulivuoren viimeisimmän purkauksen ajankohtaa ei tiedetä tarkasti, mutta sen arvellaan purkautuneen vuosien 1835 ja 1850 välillä. Purkaus oli todella massiivinen ja se tuhosi kaiken elämän saarelta hetkeksi. Viimeistä edeltänyt purkaus tapahtui vuonna 1568. Vulkaanisen tarkkailun maailmanjärjestön mukaan saaren tulivuori on aktiivinen 100–300 vuoden välein. 
Toinen maailmansota.
Saaren sijainnin takia se joutui olemaan osana toista maailmansotaa. Saaren läheisyydessä taisteltiin niin sanottu Rautapohjasalmen (Ironbottom Soundin) taistelu, jossa liittoutuneet taistelivat Japanin laivastoa vastaan. Salmen nimi on Skylark Sound, mutta sinne upposi niin paljon laivoja, että se sai merimiehiltä uuden nimen.
Jean-Pierre Serre

Jean-Pierre Serre (15. syyskuuta 1926 Bages, Pyrénées-Orientales) on ranskalainen matemaatikko,
Väiteltyään tohtoriksi algebrallisesta topologiasta Henri Cartanin ohjauksessa Serre julkaisi merkittäviä tuloksia lukuteoriasta ja algebrallisesta geometriasta. Vuosina 1983–1986 Serre toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön "International Mathematical Unionin" (IMU) varapuheenjohtajana.
Serre on pariisilaisen eliittikoulun École normale supérieuren entinen oppilas. Hän on saanut tunnustuksena työstään seuraavat palkinnot:
Shūkōkai-karate

Shūkōkai () on karaten tyylisuunta, jonka kehitti Chōjirō Tani. Sen tekniikassa pyritään mahdollisimman voimakkaaseen suoritukseen kehon luonnollisia jännityslinjoja hyödyntäen. Laji sopii kaikille, eikä mitään erityisominaisuuksia tarvita, vaan ne kehittyvät harjoittelun myötä. Shūkōkai-karaten oppi-isä on sōke Shigeru Kimura.
Vyöarvot.
Shūkōkai-karaten vyöarvot (suurenevassa järjestyksessä):
Shūkōkai Suomessa.
Suomessa Shūkōkain pääorganisaationa toimii Suomen Shukokai Karateliitto, joka on perustettu vuonna 1977.
Suomessa eri seuroja on Espoossa, Haminassa, Helsingissä, Järvenpäässä, Kotkassa, Lappeenrannassa, Laukaassa, Oulussa, Savonlinnassa, Suomenniemellä, Tammisaaressa, Imatralla, Savitaipaleella, Vantaalla ja Porvoossa. 
Suomen Shukokai Karateliiton päävalmentajana 2017 toimii shihan Yrjö Pursiainen (8. dan).
Dune 2000

Dune 2000 on Frank Herbertin Dyyni-sci-fi-kirjasarjaan perustuva Westwood Studiosin vuonna 1998 julkaisema tietokonepeli. Pelissä on kolme pelattavaa kuningassukua (Atreides, Harkonnen ja Ordos) ja tarkoituksena on vallata itselleen kokonaan Arrakis-niminen planeetta taistelemalla vihollissukuja vastaan. Tämä perustuu siihen, että avaruuskilta tarvitsee Melange-nimistä maustetta, joka laajentaa tietoisuutta ja auttaa avaruuden poimuttamisessa. Sitä saa vain Arrakikselta.
Pelissä on yhdeksän tasoa, joista jokaisessa on suoritettava tehtävä. Suurimmassa osassa tasoja tehtävä on käytännössä vain tuhota vihollissukujen kaikki rakennukset sekä joukot, mutta osassa tavoitteena on kerätä tietty määrä Melangea. Pelialueet koostuvat hiekka-aavikosta ja niiden lomassa olevista kivialueista, joiden päälle kukin kuningassuku rakentaa oman tukikohtansa. Joukossa on myös liikkumista rajoittavia kalliomuodostumia. Käytännössä pelialue koostuu useista ruuduista, joiden mukaan rakennukset voi sijoittaa tai joukkoja liikuttaa portaallisesti.
Rakennukset ovat 1x1, 2x3, 3x3 tai 3x3+1 ruudun kokoisia ja niitä ei voi rakentaa hiekan päälle. Rakennuksen vahvuutta tai pikemminkin kestävyyttä kuvastaa mittari, jonka väri muuttuu rakennuksen heiketessä asteikolla vihreä-keltainen-punainen. Samassa yhteydessä on myös toinen kestävyyttä kuvaava osoitin, joka pienenee rakennuksen heiketessä, eli silloin, kun vihollisen joukot tulittavat sitä.
Rakennukset.
Värväys.
Pelin kielessä tässä käytetty parannus on sama kuin upgrade.
Osa rakennuksista tai niiden ominaisuuksista vaatii jonkun toisen rakennuksen olemassaolon.
Yksiköt.
Suluissa ilmoitettu hinta pätee vain Medium-modessa, muttei välttämättä joka tilanteessa.
Huonekohtaiset erikoisyksiköt.
Corrino.
Sardaukar on jalkaväkiyksikkö, joka käyttää aseenaan voimakasta konekivääriä.(120)
Suvut.
Harkonnen.
Harkonnenit ovat brutaaleja ja ilkeitä ja nojaavat raakaan voimaan. Harkonnenien johtaja on Paroni Vladimir Harkonnen.
Atreides.
Atreidesit ovat humanisteja, jotka ajattelevat yksilön etua. He ovat nöyriä ja näennäisesti lempein suku. Lisäksi he ovat liittoutuneet paikallisen Fremen-aavikkokansan kanssa. Atreidesta johtaa herttua Leto Atreides.
Ordos.
Ordos on Westwoodin itse keksimä suku. He ovat viekkaita ja luottavat nopeisiin laitteisiin ja erityisyksikköihin. Ordosta johtaa supertietokone.
Corrino.
Keisari Frederick Corrino IV:n suku, jota pelaaja ei voi käyttää, mutta joka tulee pelin lopussa vastaan.
Wade Williams

Wade Williams (s. 24. joulukuuta 1961 Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Brad Bellickin roolista televisiosarjassa "Pako".
Yksityiselämä.
Williams ja hänen kolme sisarustaan syntyivät Georgiassa. Perhe muutti myöhemmin Tulsaan, Oklahomaan. Hän on valmistunut Tulsan yliopistosta. Williams on naimisissa ja hänellä on tytär. Hän asuu perheineen Teksasissa. 
Valikoitu filmografia.
Williams nähdään myös Anastacian musiikkivideossa ”Welcome To My Truth”.
Nate Hills

Floyd Nathanial "Nate" Hills (tunnetaan myös nimellä Danja, s. 1982 Virginia Beach, Virginia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen musiikkituottaja, joka on erikoistunut hip hop -musiikkiin. Hän aloitti varsinaisen uransa tuottaja-artisti Timbalandin suojattina 2000-luvun alussa.
Hills on tuottanut muun muassa Britney Spearsin, Lloyd Banksin, Nelly Furtadon ja Justin Timberlaken kappaleita. Hänen suurimpia hittejään ovat yhdessä Timbalandin kanssa tuotetut Furtadon "Maneater" ja "Promiscious" Britney Spearsin "Womanizer" sekä Timberlaken "SexyBack" ja "My Love". Hän on tuottanut myös Simple Planin albumin "Simple Plan".
Mika Hilander

Mika Hilander (s. 17. elokuuta 1983 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Ura.
Oltuaan muutaman kauden Tampere Unitedissa ykkösmaalivahti Mikko Kavénin varjossa Hilander siirtyi lainalle PP-70:een. Kaudella 2008 hän vartioi Nokian Palloseuran maalia Tampereen Kolmosessa. Kaudelle 2009 Hilander siirtyi TPV:n riveihin, mutta polvivamma pilasi kauden. Kaudeksi 2010 hän palasi Tampere Unitedin riveihin ja teki debyyttinsä Veikkausliigassa. Hän pelasi kauden aikana 16 ottelua. Vuosina 2011–2013 Hilander edusti Kuopion Palloseuraa. 
Kaudeksi 2014 Hilander siirtyi Ykkösessä pelaavaan Ilvekseen.
Hilanderin ensiesiintyminen Suomen A-maajoukkueessa oli 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan.
Kaudeksi 2021 Hilander siirtyi Veikkausliigassa pelaavaan FC Hakaan.
Jussi-Pekka Savolainen

Jussi-Pekka Savolainen (s. 25. kesäkuuta 1986 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitalinkki. 
Savolainen pelasi Veikkausliigassa vuosina 2004–2010 yhteensä 103 ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kahdesti ja Suomen Cupin kertaalleen.
Peliura.
Pallo-Iirot (–2003).
Savolainen on Pallo-Iirojen kasvatti, joka valittiin Satakunnan vuoden poikajunioriksi 2001. Hän pelasi 37 poikien maaottelua ja oli mukana Suomessa pelatussa 17-vuotiaiden MM-lopputurnauksessa vuonna 2003. Juniorina Savolaista testasivat Arsenal, Sunderland, Feyenoord ja Internazionale.
TamU (2004–2007).
Savolainen siirtyi Pallo-Iiroista Veikkausliigan Tampere Unitediin kaudeksi 2004. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa pääsarjatasolla 17-vuotiaana 7. toukokuuta, kun TamU hävisi vieraissa Jazzille 1–3. Neljän TamU-kauden aikana Savolainen voitti seurassa Suomen-mestaruuden 2006 ja 2007, SM-pronssia 2004 ja 2005 sekä Suomen Cupin 2007.
Savolaisen peliaika TamUssa jäi melko vähäiseksi. Hän pelasi neljän kauden aikana yhteensä 34 liigaottelua, joista kuusi aloituskokoonpanossa. Kaudella 2004 hän pelasi 14 ottelua, joista kaksi avauskokoonpanossa. Ennen kauden 2005 alkua Savolaisen polven ristiside katkesi Liigacupin ottelussa Hakaa vastaan. Kaudella 2005 hän pelasi loukkaantumisen vuoksi vain kolme liigaottelua. Kaudella 2006 Savolainen pelasi 16 liigaottelua, joista kolme aloituskokoonpanossa, ja kaudella 2007 vain yhden liigaottelun.
KuPS ja VPS (2008–2010).
Neljän TamU-kauden jälkeen Savolainen pelasi kaksi kautta Kuopion Palloseurassa, ja kaudeksi 2010 hän siirtyi Vaasan Palloseuraan.
Pallo-Iirot (2011–2014).
Ennen kautta 2011 Savolaisen ristiside katkesi hänen harjoitellessaan Pallo-Iirojen kanssa. Kuntouduttuaan vammasta hän palasi kasvattajaseuraansa kesäkuussa 2011. Savolainen pelasi Pallo-Iiroissa 56 Kakkosen ottelua vuosina 2011–2014. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi 27. toukokuuta 2014 pelattu Kakkosen ottelu, jossa Pallo-Iirot hävisi vieraissa TPV:lle 0–3.
Saavutukset.
Tampere United
Henkilökohtaiset
Air Togo

Air Togo oli Togon kansallinen lentoyhtiö. Sen kotikenttä sijaitsi Loméssa. Yhtiö aloitti toimintansa vuonna 1998 ja lopetti sen 2000.
Air Togolla oli lentoja Pariisiin sekä suurimpiin kaupunkeihin Länsi-Afrikassa (Accra, Bamako, Cotonou, Ouagadougou). Lisäksi yhtiöllä oli kotimaanlentoja kuuden kaupungin välillä. Yhtiön laivastoon kuului muun muassa yksi Airbus A300B4-200 lentokone.
Säilyke

 
Säilyke on elintarvike, joka on käsitelty säilyvään muotoon lämpö- tai muulla käsittelyllä tiiviissä pakkauksessa. Säilykkeet voidaan jaotella täys- ja puolisäilykkeisiin. Täyssäilykkeet voivat säilyä huoneenlämmössä jopa monia vuosia. Puolisäilykkeet on käsitelty yleensä suolalla, sokerilla tai säilöntäaineilla ja niiden säilymisaika voidaan laskea kuukausissa. Toisin kuin täyssäilykkeet, puolisäilykkeet vaativat kylmäsäilytystä.
Säilykkeiden avulla turvataan ruokavalion monipuolisuutta satokausien välisenä aikana sekä esimerkiksi pitkillä matkoilla. Tärkeitä säilykkeiden käyttäjäryhmiä ovat sotilaat ja retkeilijät, joille muonan säilyvyys, keveys ja energia tiiviissä muodossa ovat tärkeitä kriteereitä. 
Teollisuudessa yleisesti käytetyssä säilykkeiden vähimmäiskäsittelyssä säilykkeeseen pakattava ruoka altistetaan 3 minuutin ajaksi 121 °C:lle. Tämä käsittely riittää tuhoamaan esimerkiksi hermomyrkky botuliinia tuottavien mikrobien itiöt. Muita yleisiä ruokaperäisen botulismin lähteitä länsimaissa ovat kotivalmisteiset tyhjiöpakatut ja hapatetut liha- tai kasviselintarvikkeet, jotka on valmistettu tai säilytetty virheellisesti.
Historiaa.
Ranskan keisari Napoleon I julisti Venäjän sotaretkeä valmistellessaan kilpailun ruuansäilöntämenetelmien kehittämiseksi. Luvatun 12 000 frangin palkinnon voitti 1809 Nicolas Appert, joka vuonna 1795 aloittamiensa pohdintojen ja kokeilujen pohjalta keksi, että lasipurkeissa kuumentaminen paransi ruuan säilyvyyttä. Ranskan laivasto otti Appertin kehittämät menetelmät käyttöön vuoteen 1806 mennessä lihan, vihannesten, hedelmien ja jopa
maidon säilömisessä.
Keksijä Peter Durand patentoi metallisen säilyketölkin Englannissa vuonna 1810. Yhdysvalloissa ensimmäinen patentti säilyketölkille myönnettiin 1825. Länsirannikolla säilyketeollisuuden pioneereja olivat veljekset William, George ja Robert Hume sekä Andrew Hapgood, jotka perustivat lohenpurkitustehtaan Sacramento-joelle vuonna 1864.
Suomeen perustettiin säilykkeitä armeijan käyttöön valmistanut Oy Sotilassäilyke Ab -niminen yritys vuonna 1926.
Merkintäkieli

Merkintäkieli (kuvauskieli) () on formaali kieli, jolla kuvataan tekstin rakennetta tai esitystapaa metainformaatiolla. Merkintäkielellä pyritään erottamaan tekstin looginen rakenne sisällöstä. Merkintäkielistä käytetyin on HTML. Metakielillä kuten XML ja SGML voidaan luoda uusia merkintäkieliä. Esimerkiksi XHTML on määritelty XML:n avulla.
Merkintäkielellä on aluksi tarkoitettu dokumenttimerkintäkieltä, jossa merkinnät tai "tagit" ilmaisevat sen loogisen rakenteen kuten kappalejaon. Merkintäkieli antaa sen sisältämän dokumentin asetteluun erityisesti elektronisessa viestinvälityksessä sekä näytöllä.
Historia.
Varhaisin julkinen esitys merkintäkielen ideasta on William W. Tunnicliffen vuonna 1967 pitämä esitys Canadian Government Printing Officelle. Tunnicliffe esitteli ajatuksen tietosisällön erottamisesta sen muotoilusta. Vuonna 1969 Charles F. Goldfarb työskenteli IBM:lle ja johti Generalized Markup Language -kielen (GML) kehitystä.
Tunnicliffe työskenteli 1970-luvulla GenCoden parissa ja GML johti SGML:n kehitykseen.
Muita varhaisia esimerkkejä merkintäkielistä ovat Unixille julkaistu troff ja Donald Knuthin TeX.
Erikoistuneet merkintäkielet.
Merkintäkieliä on erikoistuneita lukuisiin eri tarkoituksiin. Esimerkiksi RecipeBook on resepteihin erikoistunut XML-pohjainen merkintäkieli.
Yhteisiin standardeihin kuten XML perustuvia erikoistuneita merkintäkieliä biologian merkintäkieliä ovat muun muassa CellML ja SBML.
Merkintäkielien lajityyppejä ovat muun muassa:
Kai Vaine

Kai Vaine (s. 11. heinäkuuta 1978) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiossa, elokuvissa ja teatterissa.
Vaine opiskeli vuosina 2002–2006 Tampereella Nätyssä ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2006. Vuosina 2002–2003 hän näytteli Ilari Pesosta saippuasarjassa "Salatut elämät". Hän oli kiinnitettynä Hämeenlinnan kaupunginteatterissa vuosina 2006–2008, mutta on työskennellyt sittemmin freelancerina. Vaine näytteli vuodesta 2011 lähtien Yle TV2:n "Uusi päivä" -sarjassa Niklas Järvelää, kunnes roolihahmo poistui sarjasta marraskuussa 2015, mutta palasi takaisin sarjaan vuonna 2017. Vaine osallistui "Selviytyjät Suomi" -tosi-tv-sarjaan vuonna 2018. Hänet äänestettiin ulos kilpailusta juuri ennen heimojen yhdistymistä. 
Yksityiselämä.
Vaine seurusteli noin kuuden vuoden ajan näyttelijä Iina Kuustosen kanssa. He erosivat toukokuussa 2013. Vaine oli kihloissa elokuusta 2016 syksyyn 2017 tanssija-näyttelijä Laura Allosen kanssa. Nykyään Vaine on naimisissa näyttelijäkollegansa Sanni Haahdenmaan kanssa. He asuvat Tampereella ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Vaine ja Haahdenmaa avioituivat 16. elokuuta 2023.
Blutenburgin linna

Blutenburgin linna () sijaitsee Münchenissä, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Se rakennettiin keskiajalla Würmjoen rannalle Baijerin herttua Albrekt III:n metsästyslinnaksi vuosina 1438–1439.
Historia.
Linna rakennettiin entisen, palaneen linnan paikalle. Albrekt III:n pojan herttua Sigismundin määräyksestä linnaa laajennettiin myöhemmin. Linnan päärakennus tuhoutui kolmikymmenvuotisen sodan melskeissä, mutta se jälleenrakennettiin vuosina 1680–1681.
1430-luvulla tuleva herttua, prinssi Albrekt (1401–1460) muutti Würm-joen varrella noin 10 kilometrin päässä kaupunkiasunnostaan sijaitsevan "Pluedenburgin" maalaisasunnokseen, jossa hän pystyi tapailemaan porvarissyntyistä rakastajatartaan Agnes Bernaueria (n. 1410–1435). Perintöoikeutetun herttuan pojan salassa solmittu avioliitto augsburgilaisen parturi/suonenniskijä/kylvettäjän tyttären kanssa oli aikanaan valtava skandaali, jolla oli huono loppu. Albrektin isä herttua Ernst hukututti Agnesin noitana Tonavaan lähellä Straubingia lokakuussa 1435, koska pelkäsi mahdollisen pojan ja perillisen syntymää epäsäätyisestä avioliitosta. Albrekt halusi aluksi kostaa teon isälleen, mutta teki myöhemmin sovinnon tämän kanssa ja avioitui uudelleen marraskuussa 1436 Braunschweig-Grubenhagen-Einbeckin herttuatar Annan (1420–1474) kanssa. Heille syntyi kymmenen lasta, joista kolme poikaa eli aikuisiksi saakka eli he olivat laillisia valtaistuimen perijöitä.
Vuonna 1467 hänen poikansa ja seuraajansa herttua Sigismund (1439–1501) luopui kruunusta veljensä Albrekt IV:n (1447–1508) hyväksi ja vetäytyi Blutenburgiin, jota hän laajensi vuodesta 1488 alkaen myöhäisgotiikan tyyliin sisustetulla kappelilla, jonka maalauskoristelun toteutti vuonna 1491 kirkkomaalari Jan Polack. Seiniä kiertävät apostolien patsaat valmistuivat vuosina 1490-1495.
Herttua Sigismund kuoli Blutenburgissa vuonna 1501. Nykyinen kompleksi heijastaa edelleen 1400-luvun vallihautalinnan rakennetta: asuinrakennusta ympäröi torneilla linnoitettu rengasmuuri, jonka sisäpuolella ovat myös suuret talousrakennukset ja kappeli. Linnan ytimenä oli asuintorni, jonka jäänteet löydettiin arkeologissa kaivauksissa vuonna 1981. Linnoitus mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vasta vuonna 1432.
Seuraavina vuosisatoina Blutenburg oli merkityksetön metsästys- ja maalaislinna, mutta sitä laajennettiin edelleen. 1700-luvulla Wittelsbach-suvun vaaliruhtinaat majoittivat tänne jalkavaimonsa, myöhemmin siitä tuli nunnien vanhainkoti, jonka jälkeen se oli asumattomana ja rapistui.
Nykyaika.
Vuodesta 1974 lähtien linnayhdistys kunnosti Blutenburgin, joka on ollut Kansainvälisen nuorisokirjaston toimipaikka vuodesta 1983 lähtien. Kappelin lasimaalaukset vuodelta 1497 entistettiin vuonna 2023.
Plataanit

Plataanit ("Platanus") on plataanikasveihin kuuluva suku, jossa on määrittelytavasta riippuen kymmenisen lajia. Luontaisena plataanipuita kasvaa Kaakkois-Euroopassa, Pohjois- ja Väli-Amerikassa sekä Aasiassa.
Plataanit ovat kesävihantia isoja puita (25–30 m), joiden lehdet muistuttavat vaahteroiden ("Acer") lehtiä. Puhjetessaan lehdet ovat karvaisia, mutta muuttuvat pian kaljuiksi ja kiiltäviksi. Plataanien vuosikasvaimet ovat lyhytkarvaisia. Syksyllä sen lehdet muuttuvat vaaleanruskeiksi. Plataanien lyhyehkö runko kasvaa järeäksi, ja se voi olla halkaisijaltaan jopa neljä metriä. Puhtaanvihreissä lehdissä (18 cm) on kolme liuskaa, jotka edelleen ovat terävästi liuskahampaisia. Punertavat emikukat muodostavat pallomaisia, oksista riippuvia yksineuvoisia kukintoja. Myöhemmin ne muuttuvat piikkisiksi pallopähkylöiksi (2,5 cm). 
Plataanit on helppo tunnistaa kaarnastaan, joka luo mielikuvan armeijan maastopuvun kuvioinnista. Se on harmahtavanruskeaa ja hilseilee runsaasti. Tällöin runkoon muodostuu laajoja kellertäviä laikkuja ja punertavia täpliä.
Etelä- ja Keski-Euroopassa puistoplataani ("Platanus hybrida", syn. "Platanus" × "acerifolia", "Platanus" × "hispanica") on suosittu katu- ja puistopuu. Sitä kasvatetaan myös huonekalu- ja viilupuuksi. Tieteellisen nimensä mukaisesti sitä pidetään pohjoisamerikkalaisen lännenplataanin ("Platanus occidentalis") ja idänplataanin ("Platanus orientalis") risteymänä. Puistoplataani sietää hyvin leikkausta ja muotoilua sekä kaupunkien saasteita. Se on hyvin pitkäikäinen ja se kestää myös hyvin myrskyjä ja tauteja. Juuri nämä seikat lisäävät sen suosiota kaupunkipuuna. Lehdeltään matalaliuskainen lännenplataani on Euroopassa harvinainen puu, mutta idänplataania on paljon istutettuna Välimeren maissa. Suvun lajeista ainoastaan vietnamilainen kerrinplataani ("Platanus kerrii") on ainavihanta. Suomessa plataanit eivät menesty.
Solituden linna

Solituden linna () on linna Stuttgartin kaupungin tienoilla, Baden-Württembergin osavaltiossa, Saksassa. Se rakennettiin alun perin metsästyslinnaksi vuosina 1764-1769 Württembergin herttua Karl Eugenin ollessa vallassa. Linnan ulkoasu edustaa tyypillistä rokokooarkkitehtuuria, jonka julkisivua hallitsee toisen kerroksen korkeuteen nouseva ajoramppi sekä galleriaterassit.
Cecilienhof

Cecilienhof on linna Potsdamissa Saksassa. Se sijaitsee lähellä Jungfernsee-järveä ja on viimeinen Hohenzollern-suvun rakennuttama linna. Saksan keisari Vilhelm II rakennutti sen pojalleen, kruununprinssi Vilhelmille ja tämän puolisolle, herttuatar Cecilielle vuosina 1913–1917. Englantilaista maalaiskartanoa muistuttavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Paul Schultze-Naumburg. Linnassa on viisi sisäpihaa ja sen rakennukset sisältävät paljon päätyulokkeita ja koristeellisia savupiippuja. Linna noudattaa uustudorilaista tyyliä.
Cecilienhofin linnassa järjestettiin kesällä 1945 toisen maailmansodan voittajavaltioiden välinen Potsdamin konferenssi, jossa päätettiin Saksan tulevaisuudesta. Nykyisin rakennus toimii museona ja hotellina.
192 Nausikaa

192 Nausikaa on suuri asteroidi, joka sijaitsee asteroidivyöhykkeessä. Nausikaa on S-tyypin asteroidi.
Asteroidin löysi Johann Palisa 17. helmikuuta vuonna 1879. Asteroidin nimi on peräisin kreikkalaisesta mytologiasta; Odysseiassa haaksirikkoutuneen Odysseuksen löytää faiakialainen prinsessa Nausikaa.
Puhtaana käteen

Puhtaana käteen ("Melvin and Howard") on yhdysvaltalainen draamakomedia, jonka käsikirjoitti Bo Goldman ja ohjasi Jonathan Demme. Elokuva valmistui vuonna 1980, ja se perustuu utahilaisen huoltoasemanomistajan Melvin Dummarin vaateisiin saada yksi kuudestoistaosa Howard Hughesin perinnöstä eli noin 156 miljoonaa dollaria. Dummar väitti, että Hughes lupasi hänelle osan omaisuudestaan, kun hän oli auttanut Hughesia eräänä joulukuisena iltana vuonna 1968. Oikeudenkäynneissä havaittiin kuitenkin, että Dummarin väitteet olivat perusteettomia. Elokuva ei kuitenkaan keskity suoranaisesti Hughesiin ja Dummarin väitteisiin. Aivan elokuvan alussa on kohtaus, jossa Hughes ja Dummar tapaavat, ja lopussa käydään lyhyesti läpi oikeusjuttu. Elokuva on enemmän Dummarin henkilökuva.
Elokuvan keskeisissä rooleissa ovat Howard Hughesina Jason Robards, Melvin Dummarina Paul Le Mat ja tämän ensimmäisenä vaimona Mary Steenburgen. Sivurooleissa nähdään muun muassa Charles Napier, Dabney Coleman ja Gloria Grahame.
"Puhtaana käteen" voitti kaksi Oscar-palkintoa. Mary Steenburgen palkittiin parhaasta naissivuosasta ja Bo Goldman parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi Jason Robards oli ehdolla parhaasta miessivuosasta. Steenburgen voitti naisivuosapalkinnon myös Golden Globe -gaalassa, jossa elokuvalla oli kolme muutakin ehdokkuutta: paras musikaali- tai komediaelokuva, paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa ja paras miessivuosa.
"The New York Timesin" kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Fürstenriedin linna

Fürstenriedin linna () on barokkityyliä edustava linna Münchenin kaupungissa, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Sen rakennutti arkkitehti Joseph Effner Baijerin elektori Maximilian II Emanuelille vuosina 1715–1717.
Baijerin kuningas Otto asui linnassa vuodesta 1883 kuolemaansa asti. Vuodesta 1925 linnaa on asuttanut puolestaan katolinen majatalo.
Nokia Communicator

Nokia Communicator on Nokian älypuhelinsarja, joka on suunnattu mobiiliin yrityskäyttöön. Sarjan tuotekehitys alkoi vuonna 1993 ja ensimmäinen malli julkaistiin 1996. Communicator-nimitys on lainattu 1994 markkinoille tulleesta ensimmäisestä älypuhelimesta IBM SimonPersonal Communicatorilta.
Nokian Communicatorit ovat saranallisia ja kahdella nestekidenäytöllä varustettuja avattavia malleja, jotka näyttävät normaaleilta suurehkoilta kapula-mallisilta matkapuhelimilta suljettuina, mutta avattaessa paljastavat lähes täysikokoisen näppäimistön ja leveän nestekidenäytön. Tuoteperheen viimeinen malli on Nokia E90 Communicator.
Communicator-sarjassa on julkaistu seuraavat päämallit:
Communicator-sarjaan läheisesti liittyviä malleja:
Mallien välillä on julkaistu lisäksi päivitettyjä i-malleja (esimerkiksi 9210i vuonna 2002), joissa on parannettu tietoliikenneyhteyksiä.
Hohenzollernin linna

Hohenzollernin linna () on linna Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Hechingenin kaupungin lähellä, noin 50 kilometriä Stuttgartin kaupungista etelään. Sitä pidetään Hohenzollern-suvun kotipaikkana. Suku nousi valtaan keskiajalla ja hallitsi Preussia ja Brandenburgia ensimmäisen maailmansodan loppuun.
Linna rakennettiin alun perin 1000-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Se kuitenkin tuhottiin täysin kymmenen kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vuonna 1423. Sen tilalle rakennettiin vuosina 1454-1461 suurempi ja jykevämpi linna, joka oli sotien aikana svaabialaisen Hohenzollernin suvun turvapaikka. 1700-luvun loppupuoliskolla linnan kuitenkin annettiin rapistua ja tuhoutua, kun sen ajateltiin menettäneen strategisen merkityksensä.
Kolmannen linnan, joka on edelleen pystyssä, rakennutti vuosina 1846-1867 Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Fredrik Vilhelm palkkasi työhön arkkitehti Friedrich August Stülerin, joka suunnitteli linnan englantilaisvaikutteiseen uusgoottilaiseen tyyliin. Vaikutteita otettiin myös Loiren alueen linnoista. Koska linna rakennettiin pääosin suvun muistomerkiksi, eivät suvun jäsenet asuneet siellä. Vasta vuonna 1945 kruununprinssi Wilhelm otti sen kodikseen. Kruununprinssi ja hänen puolisonsa Cecilie on myös haudattu linnaan.
Wedding

Wedding on yksi Berliinin kaupunginosista (). Se sijaitsee Mitten hallintoalueella ("Bezirk") kaupungin keskustan tuntumassa. Vuoden 2011 lopussa kaupunginosalla oli 78 290 asukasta. Sen pinta-ala on 9,23 km² ja väestötiheys 8482 as./km².
Nykyinen Weddingin kaupununginosa muodostettiin vuonna 2001. Vuosina 1920–2000 oli olemassa Wedding-niminen hallintoalue, johon kuului nykyisen Weddingin kaupunginosan lisäksi nykyinen Gesundbrunnenin kaupunginosa. Weddingin hallintoalue liitettiin vuonna 2001 Mitten hallintoalueeseen, samoin kuin Tiergartenin hallintoalue.
Historia.
1100-luvulla aatelismies Rudolf de Weddingen rakensi kartanonsa nykyisen Nettelbeckplatzin välittömään läheisyyteen. Maatila säilyi hylättynä 1700-luvulle asti.
1700-luvun puolivälissä, kun Gesundbrunnenista rakennettiin lomailupaikkaa ja kylpyläkaupunkia, uhkapeli ja prostituutio levisi Weddingiin. 
Kansalaisten lakkaamaton muuttovirta Weddingiin 1800-luvun lopulla muutti Weddingin työväenluokan kaupunginosaksi. Työntekijät elivät ahtaasti kerrostaloasunnoissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Wedding tunnettiin "Punaisena Weddinginä" alueen sotaisan ja suureksi osaksi kommunistisen työväenluokan vuoksi. Alueella oli väkivaltainen protesti vappuna 1929. Weddingin työläisten poliittisen toiminnan vuoksi se oli natsien hyökkäysten kohde 1930-luvulla.
Toisen maailmansodan jälkeen Weddingin ja Reinickendorfin hallintoalueet kuuluivat Ranskan, Mitte sen sijaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeeseen. Mitten ja Weddingin rajana ollut Bernauer Straße tuli tämän vuoksi myös Länsi- ja Itä-Berliinin rajaksi. Raja kulki kadun eteläistä, Mitten ja siis Itä-Berliinin puoleista reunaa pitkin. Kun Berliinin muuri rakennettiin elokuussa 1961, useat Bernauer Straßen varrella Itä-Berliinin puoleisissa taloissa asuneet hyppäsivät ikkunoistaan jalkakäytävälle, siis Länsi-Berliinin puolelle, ennen kuin rakennukset ehdittiin tyhjentää ja purkaa.
Wedding nykyään.
Nykyään Wedding on yksi Berliinin köyhimmistä alueista. Siellä on myös korkea työttömyysaste, lähes 26 prosenttia. Lähes 17 prosenttia väestä elää sosiaaliturvan varassa, 27 prosenttia elää köyhyysrajan alapuolella. Alueen asukkaista noin 30 prosenttia on ulkomaalaisia.
Kai Hahto

Kai Juhani Hahto (s. 31. joulukuuta 1973 Vaasa) on suomalainen rumpali. Hän on toiminut Nightwishin rumpalina elokuusta 2014 lähtien. Tätä ennen hän soitti jyväskyläläisessä Swallow the Sunissa, jossa hän soitti vuodesta 2009 Nightwish-pestiin asti. Lisäksi Hahto on soittanut yhtyeissä Wintersun, Max on the Rox ja Rotten Sound. Hänet palkittiin vuoden 2006 soittajana Finnish Metal Awards -gaalassa 16. helmikuuta 2007. Hahto on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Näyttelijä-muusikko Aki Hahto on hänen pikkuveljensä.
Ura.
Rotten Soundin edellisen rumpalin lähtiessä vuonna 1994 yhtyeestä tuli Hahto hänen tilalleen. Rotten Sound oli alun perin tarkoitettu vain lyhytaikaiseksi projektiksi soittaa grindcorea. Vuoden 2000 jälkeen yhtye on käynyt ainakin kerran maailmankiertueella ja soittanut noin 15 maassa. Hahto lähti yhtyeestä perhesyistä.
Hahto on soittanut myös yhtyeissä Cartilage, Vomiturition, Wings, Misantropia, Agressor, Enochian Crescent ja Tiny Tones sekä Vaasa Big Bandissä ja Vaasan kaupunginorkesterissa. Hän opettaa rumpujen soittoa Vaasan Kuula-opistossa. sekä pitää yksityistunteja erityisesti rumpujen soiton ergonomiasta. Hahdon opetuksessa ovat käyneet muun muassa Patrik Fält (Feastem, Brymir), Panu Posti (Afgrund, Murdershock), Sami Latva (Rotten Sound, Deathbound), Teppo ”Kake” Velin (Stam1na), Timo Häkkinen (Sotajumala) ja Mikael Ahlsten (0xist, Saattue).
Wintersunin debyyttiä varten Jari Mäenpää lähetti konerummuilla tehdyn demon, jonka päälle Hahto harjoitteli ja levytti albumin "Wintersun" tämän jälkeen. "Time I" -levyllä Hahto oli enemmän mukana rumpusovituksissa.
Hahto tuurasi Nightwishin Jukka Nevalaista tämän ilmoitettua siirtyvänsä sivuun ajoittaisen unettomuuden takia. Yhtye kiinnitti aiemmin muun muassa rumputeknikkona toimineen Hahdon tuuraajaksi riveihinsä elokuussa 2014. Virallinen jäsen Hahdosta tuli heinäkuussa 2019.
Esofagiitti

Esofagiitti (ICD-10 K20#) eli ruokatorven tulehdus johtuu yleensä refluksitaudista. Tällöin käytetään termiä refluksiesofagiitti. Ruokatorven alaosan tulehdus on refluksitaudin yleisin lisäsairaus (komplikaatio). Sen oireena on jatkuva ylävatsan tai rintalastan takainen kipu. Muita syitä esofagiitille voivat olla trauma, syövyttävät aineet tai mikrobit, joista yleisimpiä ovat hiiva ("Candida albicans"), "Herpes simplex" tai sytomegalovirus. Lisäksi on eosinofiilinen esofagiitti.
Refluksiesofagiitti (ICD-10 K21.0) on yleensä lievä ja komplikoitumaton. Se voi kuitenkin aiheuttaa Barrettin ruokatorven, ruokatorven ahtauman tai verenvuotoa. Refluksiesofagiitti hoidetaan hoitamalla refluksitauti.
Retorinen kysymys

Retorinen kysymys tarkoittaa interrogatiivi- eli kysymysmuotoista lausumaa, joka esitetään keskustelun tehokeinona eli retoriikkana ja johon odotetaan lähinnä samanmielisyyden osoitusta eikä niinkään vastausta. 
Käyttö.
Koska retoriseen kysymykseen ei odoteta varsinaista vastausta, sitä käytetään yleensä puheteknisenä keinona, jolla pysäytetään asian käsittely. Tyypillisesti retorinen kysymys tuo esille ongelman tai aiheen: "Kukapa ei haluaisi kaunista kotia". Sitä aletaan sitten selvittää, esimerkiksi millainen koti on kaunis ja miten kodin kauneus saadaan aikaan. Retorisen kysymyksen avulla käsiteltävän asian merkitys korostuu. Se pysäyttää asian käsittelyn ja kuulijat alkavat miettiä, mutta kertoja ”vastaakin” itse ryhtymällä varsinaisesti käsittelemään asiaa. Retorisen kysymyksen esittäjän pitää kuitenkin monesti viestiä vielä erikseen eleillä, ilmeillä tai äänenpainollaan, ettei hän odotakaan kuulijoilta vastausta. Väitteeksi tai kysymykseksi tulkittuna retorinen kysymys voi silti saada kuulijat miettimisen sijasta puuttumaan asiaan: "Oletko itse vähän tyhmä?" Yksi retoristen kysymysten käytön pääperiaatteista on, ettei niitä pidä esittää liikaa, jotta ne eivät menetä tehoaan.
Verho

Verho on kangasta, jota ripustetaan yleensä ikkunan eteen estämään tai himmentämään valoa. Verhoja voidaan käyttää myös muihin tarkoituksiin, kuten suihkuverhona, näkösuojana, tilan jakamiseen, tai pelkästään esteettisistä syistä. Verho vaimentaa myös kaikua huoneistossa.
Historia.
Ennen nykyaikaisen lämmitystekniikan ja moninkertaisten ikkunoiden käyttöönottoa verhoja käytettiin myös sisätilojen pitämiseksi lämpiminä. Kun itämaista ja Italiasta levisi muualle maailmaan taidokkaasti valmistettuja kankaita, verhoja alettiin käyttää myös koristeina.
Verhotyyppejä.
"Päiväverho" tai "valoverho" on ohutta, vaaleaa valoa läpäisevää kangasta, esimerkiksi voileeta. Sitä käytetään esimerkiksi alimman kerroksen kadunvarsi-ikkunoissa, jolloin päivänvalo pääsee huoneeseen, mutta ulkoa ei silti näe ikkunan läpi sisään. "Kappa" on matala ja leveä verho, joka peittää verhotangon ja ikkunan yläreunan. "Salusiini" tai "puoliverho" on ikkunanpuitteisiin kiinnitetyn tangon tai langan varaan ripustettu verho, joka peittää vain ikkunan alaosan. "Rullaverho" on kiinnitetty ikkunan yläpuolelle rullalle ja vedetään narulla alas auki. "Sälekaihdin" on ikkunaan yleensä kiinteästi asennettava verho, joka on valmistettu langoilla toisiinsa yhdistetyistä puu- tai metallisäleistä. "Paneeliverho" on suora ja sileä kangas, joka kiinnitetään ikkunanpuitteeseen tai kiskoon. "Esirippu" on verho, joka teatterissa peittää näyttämön ennen esityksen alkua.
Käyttö.
Verhot ripustetaan esimerkiksi pujottamalla verhotanko verhoon ommeltuun pujotuskujaan, tai käyttämällä verhorenkaita, lenkkejä, nauhoja tai purjerenkaita. Verhot voi myös ripustaa vaijeriin, joka on pingotettu kattoon tai seinästä seinään. Verhotangon päissä on usein koristeelliset nupit, jotka estävät verhoa liukumasta tangoilta. Verhon keskiosan kohdalla pystysuunnassa voi olla verhotamppi, josta verho vedetään sivulle ja kiinnitetään seinään asennettuun verhopidikkeeseen.
Jūkendō

Jūkendō () on japanilainen budolaji, jossa harjoitellaan pistintaistelua. Jūkendōssa harjoitellaan ja kilpaillaan mokujyo-nimisellä aseella (), joka on pistimellä varustetun kiväärin mallinen puinen harjoitteluväline. 
Jūkendōn historia.
Jūkendōn esimuoto "jūkenjutsu" kehiteltiin systemaattiseen muotoon jo Meiji-kaudella. Tällöin sovellettiin keihästaistelun "sōjutsu" oppeja. Pistin oli käytössä Japanin Keisarillisessa armeijassa boksarikapinan, ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aikana 1894–1895, Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905, I maailmansotaan aikana, toisen Kiinan–Japanin sodan aikana sekä II maailmansodan aikana. Pistimenkäyttötaitoa harjoiteltiin tuolloin myös johdetusti Japanin Keisarillisessa armeijassa, ja pistinhyökkäyksellä oli tärkeä asema aina II maailmansotaan asti, jolloin doktriini jäi sivuun. Jūkendō syntyi varsinaisesti jūkenjutsusta moderniksi budolajiksi Tokiossa Toyaman sotilaskoulussa. II maailmansodan jälkeen liittoutuneet kielsivät (SCAP) vuonna 1945 militaristiseksi ja kiihkoisänmaallisiksi katsomiensa bujutsu- ja budolajien harjoittelun. Jūkendō kuului näihin pannaan joutuneihin lajeihin.
Liiton perustaminen.
Äärimmäisen sotaisasta menneisyydestään huolimatta moderni jūkendō sisältää kaikki Japanin budoliiton määrittelemät henkiset, liikunnalliset ja tapakasvatushyveet. Se kuuluukin jäsenenä Japanin budoliittoon ja kuuluu täten gendai budōn kaanoniin.
Liittoutuneiden kumottua budoharjoittelupannan "Zen Nihon jūkendō renmei" eli Japanin jūkendō-liitto perustettiin 1956, ja sen ensimmäiseksi presidentiksi tuli kenraali "Hitoshi Imamura". Tuolloin liitossa oli noin 280 000 harjoittelijaa. Kyseessä on siis harjoittelijamäärältään selvästi kendoa tai judoa vähälukuisempi budolaji.
Jūkendō-harjoittelu.
Jūkendō-tekniikat ovat voimakkaita pistoja ("tsuki"), joita tehdään mokujūlla. Jukendōn pistealueet ovat: sydän, vasen kylki/kainalo ja kurkku. Täyskontaktiharjoittelu kehittää zanshinia ja "jūjitsushita kisei"tä, joka tarkoittaa asentoa ja asennetta, joissa joka hetki on täynnä valppautta ja ki-energiaa. 
Jūkendō-vapaaharjoittelussa ja shiaissa käytetään kendo-bōgun kaltaisia suojuksia, jotka tosin eroavat kendossa käytetyistä mm. siten, että jukendōssa ainoastaan etukädessä on suojaava hansikas ("kote") ja olkapääsuojus ("kata"), ja että rintapanssarin ("dō") alla käytetään vielä erityistä topattua, nelikulmion mallista suojaa. Sen tarkoitus on suojata kylkiluita ja kainaloa täyskontaktiharjoittelussa. Jūkendōta harjoitellessä voidaan käyttää sekä hakama-housuja että kapealahkeisia judohousuja.
Aloittelija lähtee ensimmäiseksi työstämään mokujū-aseen hallintaa ja rakentamaan oman kamaen hallintaansa liikuttaessa mokujūn kanssa. Tämän jälkeen tulee vuoroon peruspiston ("chokutotsu") harjoittelu ensin ilmaan ja sitten suojavarusteisiin puetun harjoitteluparin ("motodachi") kanssa.