Tori Amos

Tori Amos (syntymänimeltään Myra Ellen Amos, s. 22. elokuuta 1963 Newton, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja, pianisti ja lauluntekijä, joka on tunnettu pianovetoisesta pop- ja rock-vaikutteita yhdistelevästä musiikistaan ja voimakkaista, muun muassa ihmissuhteita, uskontoa, seksuaalisuutta ja henkilökohtaisia tragedioita käsittelevistä sanoituksistaan. Amosin musiikissa on vaikutteita muun muassa Kate Bushin, Joni Mitchellin, Leonard Cohenin ja Led Zeppelinin musiikista sekä klassisesta pianomusiikista. Amos tunnetaan myös alter egoistaan, joiden rooleihin hän on eläytynyt useilla albumeilla ja kiertueilla.
Amos julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Little Earthquakes" vuonna 1992. Vuoteen 2014 mennessä Amos oli myynyt 12 miljoonaa levyä. Hänen menestyneimpiä kappaleitaan ovat ”Cornflake Girl”, ”Professional Widow”, ”Crucify”, ”Caught a Lite Sneeze”, ja ”A Sorta Fairytale”. Amos on tehnyt cover-versioita useiden muiden artistien, muun muassa Madonnan, Rolling Stonesin, Led Zeppelinin ja Joni Mitchellin, kappaleista. Yksi Amosin tunnetuimmista covereista on hänen pianolla säestetty versionsa Nirvanan ”Smells Like Teen Spirit” -kappaleesta.
Albumiensa lisäksi Amos on julkaissut kymmeniä kappaleita singlejen B-puolina, kokoelmalevyillä ja elokuvien soundtrackeillä. Hänen musiikkiaan kuullaan muun muassa elokuvissa "Loistava tulevaisuus", "Vaarallinen tehtävä II" ja "Mona Lisa Smile". Amos esiintyi itse pienessä laulajan roolissa "Mona Lisa Smile" -elokuvassa. Hän sävelsi musiikin Lontoossa vuonna 2013 ensi-iltansa saaneeseen musikaaliin "The Light Princess". 
Amosin pääsoitin on Bösendorfer-piano, mutta hän soittaa myös koskettimia, cembaloa, klavikordia ja Hammond-sähköurkuja. Konserteissa Amosilla on omaperäinen tapa soittaa joissakin kappaleissa toisella kädellä pianoa ja toisella sähköurkuja tai cembaloa. Hänen säestäjinään live-esiintymisissä ovat useimmiten rumpali Matt Chamberlain ja basisti Jon Evans. 
Muusikon uransa lisäksi Amos on julkaissut kaksi elämäkertaa sekä lastenkirjan "Tori and the Muses" (2025). Hän on yksi seksuaalisen väkivallan uhreja auttavan RAINN-järjestön edustajista. Amos on toiminut järjestössä 1990-alkupuolelta asti. 
Nuoruus.
Tori Amos on vanhempiensa kolmas lapsi. Hänen isänsä Edison Amos toimii metodistikirkon pastorina ja hänen äitinsä Mary Ellen oli kotiäiti Torin ollessa lapsi. Mary Ellen oli osittain cherokee-intiaani. Tausta selittää osin Torin kiinnostuksen luonnonuskontoihin ja Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoihin. 
Amos aloitti pianon soittamisen kaksivuotiaana. Hänet todettiin musikaalisesti hyvin lahjakkaaksi ja viisivuotiaana hänet hyväksyttiin arvostettuun musiikkikouluun Peabody Conservatoryyn. Kertomansa mukaan 11-vuotiaana hänet erotettiin koulusta, koska hän halusi soittaa korvakuulolta nuottien sijaan eikä soittanut, mitä hänen toivottiin soittavan. Amos jatkoi kuitenkin soittamista ja alkoi esiintyä ravintoloissa ja klubeilla 14-vuotiaana.
Muusikon ura.
Alkuaika.
17-vuotiaana hän voitti veljensä kanssa Baltimoren kaupungin järjestämän kilpailun kaupungin tunnuslaulusta ja Amosin ensimmäinen single ”Baltimore” julkaistiin. Tuolloin hän käytti vielä oikeaa nimeään Ellen Amos. Myöhemmin hän otti taiteilijanimekseen Torin.
1980-luvulla Amos kuului yhtyeeseen Y Kant Tori Read. Amosin lisäksi yhtyeessä soittivat kitaristi Steve Caton, basisti Brad Cobb ja myöhemmin Guns N’ Roses- ja Velvet Revolver -yhtyeissä vaikuttanut Matt Sorum. Yhtyeen nimi tuli Amosin haluttomuudesta lukea nuotteja Peabody-aikoina. Yhtye julkaisi vuonna 1988 popalbumin "Y Kant Tori Read", joka kuitenkin floppasi. Y Kant Tori Read hajosi pian tämän jälkeen. 
Little Earthquakes ja Under the Pink (1990–1995).
Yhtyeen hajottua Amos ryhtyi sooloartistiksi laulajana ja pianistina. Hänen ensimmäinen soololevynsä "Little Earthquakes" (1992) sai hyvät arvostelut ja menestyi. "Little Earthquakesin" sanoitukset ovat henkilökohtaisia ja käsittelevät muun muassa ihmissuhteita ja uskontoa. Balladi ”Winter” kertoo isän ja tyttären väleistä ja kasvamisesta. A cappella -kappale ”Me and a Gun” käsittelee Amosin 1980-luvulla kokemaa raiskausta ja selviytymistä sen aiheuttamista traumoista. Amosin raiskasi veitsellä uhaten eräs paikallisen musiikkiklubin vakioasiakas, jolle Amos suostui antamaan keikan jälkeen autokyydin. Tyyliltään albumi on akustista pianorockia. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Me and a Gun”, ”Silent All These Years”, ”Winter”, ”China” ja ”Crucify”.
Amosin seuraava albumi "Under the Pink" ilmestyi vuonna 1994. Under the Pink on Amosin kaupallisesti menestyneimpiä. Se sisältää Amosin ehkä tunnetuimman kappaleen ”Cornflake Girl”. Albumilta julkaistiin singleinä ”Cornflake Girl”, ”Pretty Good Year”, ”God” ja ”Past the Mission”. Albumi on Amosin edellisen levyn tavoin pääosin akustinen, ja useissa kappaleissa, etenkin 9-minuuttisessa päätösraidassa "Yes, Anastasia", on vaikutteita klassisesta pianomusiikista. Sanoitukset käsittelevät uskontoa ja ihmissuhteita, etenkin naisten välisiä viha- ja ystävyyssuhteita. Albumi sai kolme Grammy-ehdokkuutta.
Boys for Pele ja From the Choirgirl Hotel (1996–1998).
Seuraavalla 1996 ilmestyneellä albumilla "Boys for Pele" Amos soittaa pianon lisäksi cembaloa ja klavikordia. Levy käsittelee henkistä uudistumista, ihmissuhteita ja eroamista. Sanoituksissa on paljon viittauksia mytologioihin. Albumin nimi tulee havaijilaisesta tulijumalattaresta Pelestä. Levyn tunnetuin kappale on ”Professional Widow”. Armand van Helden teki laulusta EDM-remixin, josta tuli yksi Amosin kaupallisesti menestyneimmistä kappaleista. Kappale nousi Britannian singlelistan ja Yhdysvaltain dance club -listan kärkeen. Albumin muita singlejä olivat muun muassa kappaleet ”Caught a Lite Sneeze” ja ”Hey Jupiter”.
Vuonna 1998 ilmestyneellä albumilla "From the Choirgirl Hotel" Amosilla on taustanaan rockyhtye. Monet kappaleista ovat synkkiä. Useat kappaleet, esimerkiksi ”Spark”, käsittelevät muun muassa Amosin kokemuksia keskenmenosta. Amos sai 1990-luvulla kolme keskenmenoa, jotka aiheuttivat surua, ahdistusta ja masennusta. Albumilta julkaistiin singlet ”Spark”, ”Jackie’s Strength”, ”Crue” ja ”Raspberry Swirl”.
To Venus and Back ja Strange Little Girls (1999–2001).
Amosin seuraava albumi "To Venus and Back" on kaksoisalbumi, jonka toisella levyllä on uusia kappaleita ja toisella live-konsertti. Uusissa kappaleissa on Amosin aiempaa tuotantoa enemmän vaikutteita elektronisesta musiikista. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Bliss”, ”Glory of the 80’s” ja ”1000 Oceans”. Albumi sai kaksi Grammy-ehdokkuutta.
Vuonna 2001 ilmestynyt "Strange Little Girls" on cover-levy, jonka kaikki kappaleet ovat cover-versioita miesten esittämistä lauluista. Amos sanoi halunneensa tuoda naisnäkökulmaa miesten lauluihin. Levyllä on coverversiot muun muassa kappaleista ”Enjoy the Silence” (Depeche Mode), ”Strange Little Girl” (The Stranglers), ”’97 Bonnie &amp; Clyde” (Eminem) ja ”Raining Blood” (Slayer). Levyn ilmestyttyä Amos irtisanoi sopimuksensa Atlantic Recordsin kanssa ja teki uuden levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa.
Scarlet’s Walk ja The Beekeeper (2002–2005).
Vuonna 2002 ilmestynyt "Scarlet’s Walk" on Amosin ensimmäinen Epic Recordsin julkaisema levy. Albumi poikkeaa suuresti Amosin aiemmista levyistä. "Scarlet’s Walkin" laulut kertovat yhtenäisen tarinan Scarlet-nimisen naisen elämästä ja matkasta halki Yhdysvaltojen. Kappaleiden sanoituksissa käsitellään myös Amerikan alkuperäiskansojen historiaa ja uskontoa. Levyn tunnetuin kappale on singlenä julkaistu balladi ”A Sorta Fairytale”. Musiikillisesti albumi palaa Amosin kahden ensimmäisen levyn akustiseen maisemaan. Useimmat kappaleet ovat rauhallisia pianoballadeja.
"Scarlet’s Walkin" jälkeisestä kiertueesta kuvattiin live-DVD "Welcome to Sunny Florida". DVD:n yhteydessä on EP "Scarlet’s Hidden Treasures", joka sisältää "Scarlet’s Walkilta" poisjääneitä kappaleita. Vuonna 2003 ilmestyi Amosin ensimmäinen kokoelmalevy "Tales of a Librarian", joka sisältää kappaleita vuosilta 1992–1998 sekä kaksi uutta kappaletta.
Vuonna 2005 ilmestynyt "The Beekeeper" jatkaa rauhallisella linjalla, eikä Amosin elämän traumoja enää käsitellä. Sanoitusten teemoja ovat parisuhde ja perhe sekä hengellisyys, erityisesti kristinusko ja gnostilaisuus. Kappaleessa ”The Power of Orange Knickers” vierailee laulaja Damien Rice. Levyllä Amos soittaa pianon lisäksi Hammond-urkuja. Samana vuonna The Beekeeperin kanssa ilmestyi Amosin 12 live-cd:n boksi "The Original Bootlegs".
American Doll Posse (2006–2008).
Syyskuussa 2006 Amos julkaisi viiden CD:n kokoelmaboxin "". Kokoelman levyt sisältävät kappaleita Torin kaikilta sooloalbumeilta sekä harvinaisia kappaleita kuten singlejen B-puolia ja remixejä. Mukana on myös seitsemän aiemmin julkaisematonta kappaletta.
Amosilta ilmestyi albumi "American Doll Posse" 2. toukokuuta 2007. American Doll Posse on konseptialbumi, jossa Amos esiintyy viiden eri naisen roolissa. Kappaleet kertovat naisten elämästä ja mielipiteistä. Musiikki on kahta aiempaa levyä raskaampaa ja siinä on rock-vaikutteita. American Doll Posse -kiertueella Tori Amos saapui ensimmäistä kertaa Suomeen, esiintyen 15. kesäkuuta Seinäjoen Provinssirockissa. Levyn julkaisun jälkeen Amos vaihtoi levy-yhtiöitä Epic Recordsista Universal Republiciin.
Vuonna 2008 Eagle Rock Entertainment julkaisi DVD:llä ja CD:llä Amosin livealbumin "Live at Montreux 1991/1992". Albumi sisältää kaksi Amosin konserttia Montreux'n jazz-festivaaleilta vuosilta 1991 ja 1992. Amos esittää konserteissa Little Earthquakes -albumin kappaleita sekä cover-versioita Nirvanan ja Led Zeppelinin tuotannosta.
Abnormally Attracted to Sin ja Midwinter Graces (2009–2010).
Amosin seuraava albumi "Abnormally Attracted to Sin" julkaistiin 19. toukokuuta 2009. Amos palaa käsittelemään levyllään varhaisten levyjensä teemoja kuten uskontoa, naisen asemaa ja ihmissuhteita. Ohjaaja Christian Lamb kuvasi videot lähes kaikkiin albumin kappaleisiin. Albumilta julkaistiin digitaalisena singlenä ”Welcome to England”. Promosingle ”Maybe California” menestyi Portugalissa. 
Saman vuoden marraskuussa Amos julkaisi joulualbumin "Midwinter Graces". Albumi sisältää coverversioita perinteisistä joululauluista ja muutamia Amosin omia kappaleita. Amos julkaisi rajoitetun painoksen livealbumin "From Russia with Love" ja DVD:n "Live from the Artists Den: Tori Amos" vuonna 2010. 
Night of Hunters ja Gold Dust (2011–2012).
Amosin albumi "Night of Hunters" julkaistiin syyskuussa 2011. Night of Hunters -albumi on kokonaan akustinen, ja musiikissa on variaatioita klassisten säveltäjien kuten Johann Sebastian Bachin, Claude Debussyn ja Erik Satien teoksista. Albumi on yhden naisen elämää ja eroa kuvaava konseptialbumi. Albumilla esiintyvät taustalaulajina Amosin levytyksen aikaan 10-vuotias tytär Natashya Hawley ja 19-vuotias sisarentytär Kelsey Dobyns. Amos aloitti albumin julkaisun yhteydessä konserttikiertueen Night of Hunters Tour, jolla hän esiintyi akustisesti Apollon Musagète -jousikvartetin kanssa.
Amos julkaisi albumin "Gold Dust" lokakuussa 2012. Albumi sisältää orkesterin kanssa levytettyjä uusia versioita hänen kappaleistaan eri ajoilta. Amos teki albumin julkaisun jälkeen lyhyen kiertueen hollantilaisen Metropole Orchestra -orkesterin kanssa. Albumilta julkaistiin promosinglenä kappale ”Flavor”. DJ Peter Rauhofer teki kappaleesta EDM-remixin, joka nousi Yhdysvalloissa dance-kappaleiden listan ykköseksi.
Light Princess, Unrepentant Geraldines ja Native Invader (2013–2019).
Amos sävelsi musiikin Lontoon Royal National Theatren musikaaliin "The Light Princess". Esitys sai ensi-iltansa syyskuussa 2013. Amos tuottaa alkuperäisten näyttelijöiden esittämistä lauluista albumin, joka julkaistiin 2015. 
Amosin albumi "Unrepentant Geraldines" ilmestyi toukokuussa 2014. Albumilla hän palasi alternative rockin pariin musikaalin ja klassisen musiikin projektien jälkeen. Amos on kertonut saaneensa inspiraatiota albumiin visuaalisesta taiteesta, erityisesti Paul Cézannen töistä, ja mytologiasta. Sanoituksissa käsitellään muun muassa katumusta ja sen vastakohtaa, katumattomuutta ja omien uskomusten takana seisomista, sekä rakkautta ja luontoa.
Amos julkaisi albumin "Native Invader" syyskuussa 2017. Amos on kertonut saaneensa inspiraatiota sanoituksiin käytyään road tripillä Smokey Mountainsilla tarkoituksenaan tutustua äitinsä suvun juuriin. Amosin äiti Mary Ellen oli cherokee-sukua. Native Invader -levyn teemoihin vaikutti myös Yhdysvaltojen poliittinen tilanne levyn tekemisen aikaan. Albumilta julkaistiin singlenä kappale Cloud Riders. 
Christmastide ja Ocean to Ocean (2020–2024).
Amos piti Native Invaderin jälkeen taukoa musiikista. Hän alkoi levyttää uusia kappaleita vuonna 2020. Joulukuussa 2020 hän julkaisi jouluaiheisen EP:n "Christmastide". EP sisältää neljä Amosin itse kirjoittamaa kappaletta.
Amosin seuraava studioalbumi "Ocean to Ocean" julkaistiin 29. lokakuuta 2021. Ennen albumin kirjoittamista Amos kävi läpi vaikeita aikoja äitinsä kuoleman sekä koronapandemian aiheuttaman eristyksen ja masennuksen takia. Albumin kappaleet käsittelevät muun muassa näitä teemoja. Amos kirjoitti kappaleet alkuvuodesta 2021 Ison-Britannian kolmannen koronasulun aikana. Hän oli kirjoittanut albumin verran uutta musiikkia jo aiemmin, mutta päätti olla julkaisematta kyseisiä kappaleita, koska ei samaistunut niihin enää.
Amos julkaisi remasteroidut versiot albumista "Scarlet’s Walk" ja EP:stä "Scarlet’s Hidden Treasures" syyskuussa 2023. EP lisättiin tuolloin suoratoistopalveluihin ensimmäistä kertaa. 
Amos levytti "Ocean to Ocean" -albumin kiertueella livealbumin nimeltä "Diving Deep Live". Albumi julkaistiin 6. joulukuuta 2024.
The Music of Tori and the Muses (2025- ).
Amosin uusin albumi "The Music of Tori and the Muses" julkaistiin 28. helmikuuta 2025. Albumi liittyy Amosin ensimmäiseen lastenkirjaan "Tori and the Muses" (2025). Kirja perustuu Amosin omiin lapsuuden kokemuksiin musiikin parissa. "The Music of Tori and the Muses" on Amosin ensimmäinen lapsille suunnattu albumi. Albumilla on yhdeksän kappaletta.
Hyväntekeväisyystyö.
Amos on yksi raiskauksen ja seksuaalisen hyväksikäytön uhreja Yhdysvalloissa auttavan RAINN-organisaation (Rape, Abuse and Incest National Network) edustajista. Hän on toiminut järjestössä alkuajoista lähtien. Vuonna 1997 hän piti järjestön hyväksi hyväntekeväisyyskonsertin, joka julkaistiin videolla "Live from New York". Hän järjesti toisen konsertin RAINNin hyväksi vuonna 2013. 
Kirjallisuus.
Amos on kirjoittanut elämästään ja urastaan kirjan "Piece By Piece" yhdessä toimittaja Ann Powersin kanssa. Teos ilmestyi vuonna 2005. Amos julkaisi toisen kirjansa "Resistance: A Songwriter's Story of Hope, Change and Courage" toukokuussa 2020. Kirjassa hän käsittelee elämäänsä, työtään ja politiikkaa etenkin Yhdysvalloissa.
Sarjakuvakirja "Comic Book Tattoo" (2008) perustuu Amosin sanoituksiin. Vuonna 2022 Amos julkaisi "Little Earthquakes" -albumin sanoituksiin perustuvan sarjakuvakirjan "Little Earthquakes: The Graphic Album" yhdessä kirjailija Neil Gaimanin, kirjailija Margaret Atwoodin ja useiden muiden tekijöiden kanssa. Kirja julkaistiin albumin 30-vuotisjuhlan kunniaksi. 
Vuonna 2025 Amos julkaisi lastenkirjan nimeltä "Tori and the Muses". Se on hänen ensimmäinen lastenkirjansa. "Tori and the Muses" kertoo musiikista innostuvasta tytöstä ja perustuu Amosin omiin lapsuuden kokemuksiin. Amosin albumi "The Music of Tori and the Muses" (2025) liittyy kirjan tapahtumiin.
Yksityiselämä.
Vanhemmat ja sisarukset.
Amosin isä Edison Amos on eläkkeellä oleva pastori. Äiti Mary Ellen oli kotiäiti Torin ja hänen sisarustensa lapsuudessa. Mary Ellen sai halvauksen vuonna 2016 ja menetti kykynsä puhua. Hän kuoli vuonna 2019. 
Amosilla on sisko Marie Dobyns, joka työskentelee lääkärinä. Heidän veljensä Mike kuoli liikenneonnettomuudessa vuonna 2004. Marie Dobynsin tytär Kelsey Dobyns laulaa Amosin kanssa kappaleella ”Night of Hunters”.
Parisuhteet ja lapsi.
Amos seurusteli 1990-luvun alkupuolella tuottaja Eric Rossen kanssa. Rosse toimi yhtenä tuottajana Amosin kahdella ensimmäisellä albumilla. Parin erottua Amos kirjoitti erosta useita kappaleita, jotka päätyivät hänen kolmannelle levylleen "Boys for Pele".
Tämän jälkeen Amos alkoi seurustella englantilaisen miksaajan Mark Hawleyn kanssa. Hänet vihittiin Hawleyn kanssa helmikuussa 1998. Syyskuussa 2000 pariskunnalle syntyi tytär Natashya Lorien ”Tash” Hawley. Ennen Natashyan syntymää Amos joutui kokemaan kolme kertaa keskenmenon. Natashya Hawley laulaa äitinsä kanssa dueton kappaleella "Promise". Hän on toiminut taustalaulajana useilla muilla kappaleilla. 
Amos asuu nykyään miehensä kanssa Cornwallissa Isossa-Britanniassa. Parilla on talo myös Sewall’s Pointissa Floridassa. Amos omisti aiemmin talon myös Kinsalessa Irlannissa. Hän möi sen vuonna 2019.
Ystävyyssuhteet.
Kirjailija Neil Gaimanista tuli Amosin läheinen ystävä ja yhteistyökumppani 1990-luvulla. Amos teki viittauksen Gaimanin "Sandman"-sarjakuvaan ja kirjailijaan kappaleen ”Tear in Your Hand” sanoituksissa. Gaiman otti häneen yhteyttä tammikuussa 1991 kuultuaan laulun ystävän antamalta demokasetilta, ja heistä tuli ystävät. Gaiman on Amosin ja Hawleyn tyttären kummisetä.
Gaiman ja Amos ovat ottaneet toisiltaan inspiraatiota töihinsä. Gaiman on käyttänyt Amosia inspiraationa Sandman-sarjakuvansa hahmon Deliriumin tarinoihin, vaikka hahmo oli jo olemassa heidän tutustuessaan. Romaanin "Tähtisumua" hahmo Puhuva puu perustuu Amosiin. Amos on puolestaan viitannut Gaimaniin ja hänen kirjoituksiinsa muun muassa kappaleissa ”Hotel”, ”Carbon”, ”Sister Named Desire” ja ”Not Dying Today”. Gaiman kirjoitti muutaman lyhyen novellin Amosin "Strange Little Girls" -albumiin liittyen. Gaiman ja Amos tekivät yhteistyötä sarjakuvakirjassa "Little Earthquakes: The Graphic Album", joka perustuu Amosin esikoisalbumin "Little Earthquakes" sanoituksiin.
Vuonna 2024 useampi nainen syytti Gaimania seksuaalisesta väkivallasta. Amos kommentoi syytteitä haastattelussa marraskuussa: ”Jos syytökset pitävät paikkansa, tuo ei ole Neil jonka tunsin, ystävä jonka tunsin tai haluaisin tuntea”. Hän sanoi, ettei ollut nähnyt tuota puolta Gaimanista ja tuntevansa sanoin kuvailematonta surua tilanteesta.
Amosin toinen läheinen ystävä oli laulaja Nancy ”Beenie” Shanks. Shanks toimi taustalaulajana useilla Amosin albumeilla, esimerkiksi "Little Earthquakes". Shanks toimi inspiraationa useille Amosin kappaleille ”Pandora's Aquarium”, ”Bells for Her”, ”Raspberry Swirl” ja ”Carbon”. Shanks kuoli ALS-tautiin vuonna 2019.
Palkinnot.
Voitetut palkinnot.
Echo Klassik -palkinto
George Peabody Medal
Q Awards
Palkintoehdokkuudet.
Grammy-palkinto
Brit Awards
Critics’ Choice Documentary Awards
Echo-palkinto
MTV Video Music Awards
MTV Europe Music Awards
NME Awards
WhatsOnStage Awards