Lebapin maakunta

Lebapin maakunta () on hallintoalue Keski-Aasiassa sijaitsevan Turkmenistanin koillisosassa. Sen keskus on Türkmenabatin kaupunki. Alueen pinta-ala on 93 730 neliökilometriä. Vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan siellä oli 1 447 298 asukasta.
Maantiede, ilmasto ja luonto.
Lebapin maakunta rajoittuu etelässä ja lounaassa Maryn ja Ahalin sekä luoteessa Daşoguzin maakuntiin, pohjoisessa ja koillisessa Uzbekistanin Xorazmin, Buharan, Qashqadaryon ja Surxondaryon alueisiin sekä kaakossa Afganistaniin. Se on etupäässä aavikkoa, jonka läpi virtaa Amudarjajoki.
Amudarjan vasen ranta on Karakumin aavikkoa, jonka kaakkoisosaan ulottuu Garabilin ylänköalue. Joen oikean rannan pohjoisosa on Kyzylkumin aavikkoa ja keskiosa Sandyklyn hiekka-aroa. Idässä sijaitsee Köýtendagin vuoristo, johon kuuluu Turkmenistanin korkein vuori Aýrybaba (3 139 metriä). Hyötykaivannaisia ovat rikki, maakaasu, maaöljy, kaliumkarbonaatti, vuorisuola, selestiini, kalkkikivi ja muut rakennusaineet.
Seudulla vallitsee kuiva mannerilmasto. Talvi on säältään epävakainen ja kesä kuuma ja kuiva. Tammikuun keskilämpötila on –4:stä +2:een ja heinäkuun 29,5 astetta. Aavikolla lämpötila saattaa nousta 50 asteeseen. Vuosittainen sademäärä on 100–300 millimetriä.
Tärkein vesilähde on Amudarja, josta saa alkunsa muun muassa Karakumin kanava. Aavikon kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista ja pensaista. Amudarjan laaksossa on rantametsiä ja vuorilla paikoitellen katajametsiä. Eläinkuntaan kuuluvat muun muassa kuhertajagaselli, isokauris, afrikanvillikissa, hietakissa, kettu, susi ja kultasakaali. Maakunnassa sijaitsevat Repetekin, Amudarjan ja Köýtendagin luonnonpuistot.
Hallinnollinen jako ja asutus.
Maakunta tunnettiin aikaisemmin Çärjewin alueena. Se perustettiin vuonna 1939, lakkautettiin 1963 ja perustettiin uudelleen vuonna 1970. Nykyinen ”jokirantaa” tarkoittava nimi otettiin käyttöön vuonna 1992.
Lebapin maakunta käsittää hallinnollisesti kahdeksan piirikuntaa eli "etrapia" sekä Türkmenabatin piirikuntatasoisen kaupungin. Piirikunnat ovat Çärjew, Darganata, Dänew, Halaç, Hojambaz, Kerki, Köýtendag ja Saýat.
Asutus on keskittynyt Amudarjan varrelle. Kaupunkiväestön osuus on 45,4 prosenttia. Kaupunkeja ovat Türkmenabatin eli entisen Çärjewin ohella Darganata, Dostluk, Dänew, Farap, Garabekewül, Gazojak, Halaç, Hojambaz, Kerki, Köýtendag, Magdanly, Sakar, Saýat ja Seýdi. 24 taajamasta suurimmat ovat Kerkiçi, Astanababa, Amyderýa ja Jeýhun.
Vuoden 1995 väestönlaskennan mukaan maakunnan asukkaista 79,4 prosenttia oli turkmeeneja, 11,6 prosenttia uzbekkeja ja 5,3 prosenttia venäläisiä. Vuoden 2022 väestönlaskennassa turkmeeneja oli 89,3 ja uzbekkeja 9,4 prosenttia.
Talous ja liikenne.
Keinokasteltu maatalous on keskittynyt viljan ja puuvillan viljelyyn sekä karjanhoitoon. Maakunta on Turkmenistanin toiseksi suurin maakaasun tuottaja. Lisäksi on kemian, metalli-, rakennustarvike-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Seýdissä toimii öljynjalostamo ja Türkmenabatissa suuri lannoitetehdas. Köýtendagin piirikunnassa tuotetaan rikkiä, kaliumkarbonaattia ja kivisuolaa.
Türkmenabat on tärkeä maantie- ja rautatieliikenteen keskus. Siellä on myös lentoasema. Amudarjalla ja Karakumin kanavalla on tavaraliikennettä.
Kulttuuri.
Türkmenabatissa toimii Seýitnazar Seýdille nimetty kasvatustieteellinen korkeakoulu ja Turkmenistanin maatalousyliopiston osasto. Kulttuurilaitoksia ovat kotiseutumuseo sekä musiikki- ja draamateatteri. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat keskiaikaisen Amulin kaupungin rauniot, Daýahatynin karavaaniseralji ja Astanababan mausoleumit.