tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Fenoli

Fenolit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa yksi tai useampi hydroksyyliryhmä (-OH) on liittyneenä suoraan bentseenirenkaaseen.
Fenolit ovat heikkoja happoja. Bentseenirenkaan läheisyys vahvistaa OH-ryhmän polaarisuutta, jonka vuoksi vety pystyy irtoamaan siitä protonina. Alkoholit, joissa OH-ryhmä on kiinnittynyt hiiliketjuun, ovat sen sijaan neutraaleja yhdisteitä.
Fenoleita esiintyy yleisesti myös luonnossa. Niitä on mm. puiden lehdissä ns. sekundäärisinä aineina, jopa 25 % kuivapainosta. Hieskoivujen puolustusmekanismeja (tunturimittareiden toukkien syömävioitusta vastaan) tutkittaessa niiden lehdistä analysoitiin toista sataa erilaista fenolinsukuista yhdistettä.
Fenoli eli karbolihappo.
Ominaisuudet.
Yksinkertaisin fenoli, josta usein käytetään vain nimitystä "fenoli", on orgaaninen yhdiste, C6H5OH, joka tunnetaan myös nimillä "fenyylialkoholi", "karbolihappo" ja "hydroksibentseeni". Sen moolimassa on 94,1 g/mol, sulamispiste 40,5 °C, kiehumispiste 182 °C, tiheys 1,06 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 79 °C, itsesyttymislämpötila 715 °C ja CAS-numero 108-95-2. Puhdas fenoli imee vettä ilmasta ja liukenee siihen. Fenoli liukenee osittain veteen sekä hyvin etanoliin, asetoniin ja eetteriin.
Käyttö.
Fenolia käytetään nykyään polymeerien (kuten bakeliitin), fenolihartsien, räjähteiden, maalien, lääkkeiden (kuten aspiriinin) ja elintarviketeollisuuden lisäaineiden valmistamisessa. Fenoli ärsyttää ja syövyttää ihoa ja limakalvoja. Se voi tunkeutua ihon läpi elimistöön,{{Lähde|pyydetty=5.9.2024} missä se vaikuttaa hermomyrkkynä.{{Lähde|pyydetty=5.9.2024}} Se aiheuttaa ihottumaa, vaikuttaa keskushermostoon ja vaurioittaa maksaa sekä munuaisia.{{Lähde|pyydetty=5.9.2024}} 
Aikaisemmin sillä on ollut suuri merkitys desinfiointiaineena. Esimerkiksi keuhkotautisille (tuberkuloosi) järjestetyt sylkykupit oli käsitelty ”karbolihapolla” taudin leviämisen estämiseksi. Sitä on käytetty toisinaan myös vaarallisen arsenikin ja muiden arseeniyhdisteiden asemasta eläinten nahkojen konservoinnissa eli mm. täytettyjen lintujen nahkan sivelyyn sisäpuolelta tuholaisten estämiseksi.
Fenolia eli karbolihappoa on käytetty natsi-Saksassa teloitusruiskeena. Fenoliruiske saatettiin antaa joko suoraan sydänlihakseen tai käsivarteen. Yleensä aine vaikutti heti, ja se oli "letaali" eli johti kuolemaan vain muutamissa sekunneissa. Noin yksi gramma (1 cc.) riitti surmaamaan ihmisen.
Radio Pori

Radio Pori on 1. joulukuuta 1985 toimintansa aloittanut paikallisradio, joka kuuluu Porin ja Kokemäen lähikuntien alueella sekä netissä osoitteessa Radiopori.fi. Radio Pori on 42 000 viikoittaisella kuuntelijallaan (KRT 4/2009) Porin kuunnelluin kaupallinen radiokanava. Kanavan kohderyhmä on 25–55-vuotiaat aikuiset. 
Vuodenvaihteessa 2020–2021 MTV alkoi tuottamaan uutisia Radio Porille, jotka päättyivät 4.4.2024 klo 22 uutisiin. Tekoälyn lukemat uutiset alkoivat 5.4.2024. Uutiset tuottaa STT.
Lähetys.
Kanavalla on juonnettua lähetystä arkisin kello 6.30–18.00 ja lauantaisin kello 9.00–14.00. Radio Pori selostaa lisäksi kaikki SM-liigassa pelaavan Porin Ässien ottelut. Muina aikoina kanavalla soi musiikki.
Juonnetun lähetyksen aikana kanava lähettää uutiset ja säätiedot tasatunnein. Uutisotsikot arkiaamuisin kello 6.30, 7.30 ja 8.30. Lehtikatsaus arkisin kello 8.40 ja paikalliset menovinkit kello 9.00 ja 10.00 välillä. Juontaja ja uutistoimittaja keskustelevat päivän uutisaiheista Uutispäivässä kello 10.30 ja 15.30.
Kerran viikossa Radio Pori kutsuu ajankohtaisen vieraan keskustelemaan tunnin ajaksi. Torstain kahvivieras -ohjelma lähetetään torstaisin klo 13.00-14.00.
Musiikki.
Musiikkilinjaansa asema luonnehtii porilaiseen makuun rakennetuksi kokonaisuudeksi, jossa kotimaisten suosikkien rinnalla soi monipuolinen ulkomainen musiikki.
Verkkosivut ja muut palvelut.
Radio Porin kotisivu löytyy osoitteesta Radiopori.fi. Sisällön pääpaino on paikallisissa asioissa, mutta verkkosivuilla on myös valtakunnallisia uutisia. Suoran nettilähetyksen lisäksi Radio Porissa kuultavat haastattelut ja ohjelmasarjat on mahdollista kuunnella jälkikäteen. Paikallisella urheilulla on sivustolla täysin oma uutisosionsa. 
Satakunnasta kadonneista tai löytyneistä lemmikeistä voi ilmoittaa Suomen Löytöeläinapu ry:lle. Ilmoitukset luetaan Radio Porin lähetyksessä, jonka lisäksi ne julkaistaan Karkurit.fi -sivustolla.
Palkinnot.
Radio Pori palkittiin vuoden 2010 Radiogaalassa "Vuoden paikallisena radiona" ja vuoden 2011 gaalassa "Vuoden radiona". Aikaisemmin Radio Pori on palkittu Vuoden radiona kolmesti (1989, 1994, 1998).
Mimas

Mimas on Saturnuksen kuu. Sen löysi William Herschel vuonna 1789.
Nimi.
Kuu on nimetty kreikkalaisen mytologian henkilön, Gaian pojan Mimaksen mukaan. Se tunnetaan myös tunnuksella Saturnus I.
William Herschelin poika, John Herschel, ehdotti kuulle nimeä "Mimas" vuonna 1847 julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope". Myös muut silloin tunnetut kuusi kuuta ovat saaneet nimensä kyseisestä julkaisusta.
Fyysiset ominaisuudet.
Mimaksen alhainen tiheys (1,17 g/cm³) viittaa siihen että se koostuu lähinnä vesijäästä kiven osuuden ollessa pieni. Vuorovesivoimat vaikuttavat kuuhun niin, ettei se ole täysin pallomainen; sen pisimmän ja lyhimmän akselin ero on noin 10 %. Mimaksen jokseenkin munamainen muoto on erityisen selkeästi nähtävissä uusissa Cassini-luotaimen ottamissa kuvissa.
Mimaksen huomattavin piirre on valtava, 130 kilometrin läpimittainen törmäyskraatteri nimeltään Herschel kuun löytäjän mukaan. Herschelin läpimitta on lähes kolmasosa koko kuun halkaisijasta; kraatterin reunavallit ovat noin 5 km:n korkuisia, osa sen pohjasta ulottuu 10 km:n syvyydelle, ja sen keskushuippu kohoaa 6 km kraatterin pohjan yläpuolelle. Jos Maassa olisi suhteessa samankokoinen kraatteri, olisi sen oltava halkaisijaltaan yli 4 000 km eli Kanadaa leveämpi. Kraatterin muodostanut törmäys on lähes hajottanut koko kuun; Mimaksen vastakkaisella puolella on nähtävissä halkeamia, jotka saattavat olla peräisin kuun läpi kulkeneista šokkiaalloista.
Pinta on pienten törmäyskraatterien täyttämä, mutta toista lähellekään Herschelin kokoista kraatteria ei kuussa ole. Vaikka Mimas onkin hyvin kraatteroitunut, kraatteroituminen ei ole ollut tasaista. Suurin osa pinnasta on yli 40 km:n läpimittaisten kraatterien peittämä, mutta eteläisellä napa-alueella yli 20 km:n läpimittaisia kraattereita ei juurikaan ole. Tämä viittaa siihen, että jokin prosessi on hävittänyt suuremmat kraatterit.
Tutkijat ovat määrittäneet virallisesti kaksi geologista muodostelmatyyppiä Mimaksella: "crater" (kraatterit) ja "chasmata" (rotkot).
Cassini-luotain on ohittanut Mimaksen ja ottanut siitä kuvia.
Kiikalan lentokenttä

Kiikalan lentokeskus on Salossa sijaitseva lentokenttä. Se sijaitsee Kiikalannummella Kiikalan Lasikylässä noin 25 kilometriä kaupungin keskustasta ja noin seitsemän kilometriä Kiikalan taajamasta itään. Lentokentällä on kaksi kiitotietä, joista pitempi on 930 metriä ja lyhyempi 600 metriä pitkä.
Kentällä harrastetaan etupäässä purjelentoa. Pääasiallinen hinaustapa on vintturi. Kenttää käyttää aktiivisesti myös Suomen puolustusvoimat, joka järjestää alueella taisteluharjoituksia. Kentän aluetta käyttävät lähinnä Kaartin jääkärirykmentti, Suomenlinnan Rannikkorykmentti ja Porkkalan Rannikkopataljoona.
Lentokentällä on myös Ilmatieteen laitoksen sääasema.
Alkujaan lentokenttä rakennettiin talvisodan aikana ruotsalaisin vapaaehtoisvoimin.
Valkoinen Neuvosto

Valkoinen Neuvosto () on J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailma Keski-Maassa velhojen ja haltioiden muodostama neuvosto, joka taisteli pahuuden voimia vastaan. 
Jäsenet.
Valkoiseen Neuvostoon kuuluivat velhot ja Keski-Maan mahtavimmat haltiat. Velhoista sen jäseniin kuuluivat Saruman Valkoinen, Gandalf Harmaa ja Radagast Ruskea. Haltioista Neuvoston jäseniä olivat Círdan, Galadriel, Elrond Puolihaltia, Glorfindel ja Celeborn.
Historia.
Valkoinen Neuvosto muodostettiin vuonna 2463 Auringon Kolmatta Aikaa, kun Suureen Vihermetsään saapui pahuuden voimia ja se muuttui Synkmetsäksi. Velhot ja haltioista viisaimmat perustivat neuvoston, joka suojelisi Keski-Maata ja selvittäisi Synkmetsän pahojen voimien alkuperän. Galadriel olisi halunnut velho Gandalf Harmaan Valkoisen Neuvoston johtajaksi, mutta Gandalf kieltäytyi ja Neuvoston johtajaksi julistettiin Saruman Valkoinen, velhojen veljeskunnan päällikkö. 
Vuonna 2851 Gandalf kertoi olleensa Dol Guldurissa ja saaneen selville, että Synkmetsän pimeys johtui Sauronista, joka oli palannut ja keräsi voimia itselleen. Gandalf suositteli Valkoisen Neuvoston hyökkäävän Dol Gulduriin ennen kuin Sauron kasvaisi täyteen mahtiinsa, mutta Saruman viivytti heitä. Hän valehteli ja väitti uskovansa Sormusten Sormuksen huuhtoutuneen ikuisiksi ajoiksi mereen, jolloin Sauron ei voisi sitä löytää ja kasvaa täyteen mittaansa. Neuvosto uskoi Sarumania.
2941 Viiden armeijan taistelun aikaan Gandalf neuvoi pyysi Neuvostoa hyökkäämään Dol Gulduriin. Saruman hyväksyi ja hyökkäyksen aikana Sauron pakeni. Varjo väistyi Synkmetsästä, mutta Sauron palasi Mordoriin ja aloitti Barad-dûrin jälleenrakentamisen.
2953 Valkoisen Neuvoston kokouksessa Saruman kertoi saaneensa selville, että Sormus oli todellakin kadonnut meren pohjaan. Kokous oli Valkoisen Neuvoston historian viimeinen. 
Todellisuudessa kukaan ei tiennyt, että Saruman yritti löytää Suurimman Sormuksen ja nousta Keski-Maan hallitsijaksi. Hän oli yrittänyt etsiä Sormusta Kurjenmiekkakentällä ja linnoittanut Rautapihan linnakkeen. Hän oli myös kerännyt palvelijoikseen mustainmaalaisia ja örkkejä. Saruman oli valehdellut Neuvostolle ja kukaan ei ollut ymmärtänyt hänen todellisia suunnitelmiaan ennen kuin Sauron oli saanut Barad-dûrin tornin jälleenrakennettua.
M25

M25 on moottoritie Englannissa. Tie kiertää Suur-Lontoon ympäri ja on noin 188 km pitkä. M25 on Euroopan toiseksi pisin kehätie niukasti Berliinin kehätien jälkeen. M25 avattiin virallisesti lokakuussa 1986. Tie ei kuitenkaan ole mottoritietä aivan koko matkaa, Dartford Crossing Thamesin yli on A282-tie.
M25 on Britannian vilkkain tie, ja paikoin sillä on yli 200 000 ajoneuvoa päivittäin. Vuonna 2024 vilkkain osuus oli liittymien 14 ja 15 väli. Sillä kulki keskimäärin 210 000 ajoneuvoa päivässä. Britannian vilkkaimmista tieosuuksista neljä vilkkainta kuuluu M25-tiehen.
Tie on myös tunnettu liikenneruuhkista.
Sundqvist

Sundqvist, Sundquist tai Sundkvist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Sundqvist:
Vanhankaupunginselkä

Vanhankaupunginselkä () on Helsingin kantakaupungin itäpuolella sijaitseva merenlahti, jota ympäröivät Hermannin, Toukolan (Arabianrannan alue), Viikin, Herttoniemen ja Kulosaaren kaupunginosat. Lahden pohjoisosaan laskee Vantaanjoki, jonka suulle Vanhankaupunginkosken kupeeseen, nykyisen Vanhankaupungin alueelle Helsinki alun perin vuonna 1550 perustettiin.
Vanhankaupunginselän pohjoisosasta 316 hehtaarin kokoinen alue kuuluu EU:n Natura 2000 -luonnonsuojeluohjelmaan. Tästä 254 hehtaaria on luonnonsuojelualuetta. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä sijaitsee myös tärkeitä Helsingin kaupungin ulkoilu- ja liikuntakohteita sekä Viikin Arboretum. 
Nimitys.
Lahdesta käytettiin 1600-luvulla nimeä "Helsingfors fjärden" (Helsingin selkä). Nimi "Gammelstadsfjärden" tuli käyttöön 1700-luvulla, joskin ajoittain käytettiin myös nimeä "Gumtäkts fjärden" (Kumpulan selkä). Suomalainen nimi Vanhankaupunginselkä tuli käyttöön 1800-luvun lopulla ja virallistettiin vuonna 1909. Lahden pohjoisosasta on käytetty myös nimeä Latokartanonlahti ().
Linnut ja kalat.
Alueella on havaittu kaikkiaan 285 lintulajia, joista 114 on pesinyt alueella viimeisten kymmenen vuoden aikana. Pesivien parien määrä on lähes 2 500.
Lahdella esiintyy sekä makean veden kalalajeja että merilajeja. Lahden pohjukkaan laskeva Vantaanjoki on monille kalalajeille tärkeä kutupaikka, ja muun muassa lohi, taimen ja siika pyrkivät koskea pitkin ylävirtaan kutupaikoille. Kalastetettavia saalislajeja ovat erityisesti hauki ja kuha.
Vanhankaupunginlahden kaloissa on kuitenkin todettu merkittäviä pitoisuuksia PFAS-yhdisteitä, joilla voi olla terveyttä ja kehitystä heikentäviä vaikutuksia sikiöihin ja pieniin lapsiin. Sen vuoksi Helsingin kaupunki suosittelee, että erityisesti riskiryhmät eli raskaana ja hedelmällisessä iässä olevat sekä lapset ja nuoret eivät syö alueelta kalastettuja haukia ja isoja ahvenia.
Pevisa

PEVISA (perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelma) on Suomen Kennelliiton hyväksymä ohjelma, jolla pyritään ehkäisemään koirilla esiintyviä erityisen perinnöllisiä vikoja ja sairauksia. Ohjelman tavoitteena on vähentää pääasiassa sellaisten periytyvien vikojen tai sairauksien leviämistä rodun kantaan, jotka alentavat koiran elinkykyä tai -toimintoja tai aiheuttavat koiran elämän laadun alenemisen.
Ehtona rotuyhdistyksen liittymiselle PEVISAan on, että sillä on Kennelliiton jalostustieteellisen toimikunnan hyväksymä jalostuksen tavoiteohjelma, josta selviää rodun jalostukselle asetetut suuntaviivat ja painopisteet. Voidakseen ilmoittaa ohjelmaan kuuluvan rodun pentueen Kennelliiton rekisteriin, pentueen vanhempien on täytettävä rotukohtaiset ehdot. Nämä ehdot määritellään kullakin rodulla tyypillisesti tavattavien vikojen ja sairauksien mukaan. Ehtona voi olla esimerkiksi rekisteröintiä edeltävä pakollinen tutkimus näiden nimenomaisten ongelmien toteamiseksi. Esimerkiksi suomenlapinkoirapentueen vanhempien silmät ja lonkat on tutkittava ennen pentueen rekisteröintiä.
Salpausselän luonnonystävät

Salpausselän luonnonystävät on Suomen luonnonsuojeluliiton paikallisyhdistys Lahdessa ja sen ympäristössä. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 2017 noin 450. 
Yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja ylläpitää harrastusta luonnontuntemiseen, -tutkimiseen ja -suojelemiseen ja olla luonnosta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä toiminta-alueellaan. Salpausselän luonnonystävät järjestää erilaisia tilaisuuksia ja luontoretkiä sekä edistää luonnonsuojelua yhteistoiminnassa muiden luonnonsuojelua ajavien tahojen kanssa. 
Yhdistys toimii aktiivisesti myös rakentamis-, maankäyttö- ja kaavoitusasioissa. Luonnonystävien tavoitteena on varmistaa Lahden kaupungin kaavoituksen lainmukaisuus ympäristönäkökulmasta. Lahdessa ilmestyvän Etelä-Suomen Sanomien mukaan yhdistys on ”maan kärkikaartia kaavoitusta koskevien valitusten laatijana”. Helmikuussa 2017 ilmestyneen uutisen mukaan yhdistys on tehnyt vuoden 2006 jälkeen ainakin 17 kaavavalitusta.
Yhdistyksen edustajat osallistuvat Etelä-Hämeen luonnonsuojelupiirin toimintaan.
Kloroformi

Kloroformi (trikloorimetaani, metaanitrikloridi, formyylikloridi) on kemiallinen yhdiste. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, makeantuoksuinen ja voimakkaasti haihtuva neste, joka ei ole syttyvää kaasumaisenakaan. Kloroformi liukenee niukasti veteen, mutta hyvin asetoniin, ja sekoittuu etanoliin ja dietyylieetteriin.
Kloroformia käytetään liuottimena, laboratoriokemikaalina ja synteesien lähtöaineena. 1800-luvulla kloroformia käytettiin myös nukutusaineena. Sillä oli kuitenkin vaarallisia toksikologisia ominaisuuksia ja taipumus aiheuttaa äkillisiä, kuolettavia sydämen rytmihäiriöitä. Kloroformin epäillään aiheuttavan syöpää (eli se on mahdollisesti syöpää aiheuttava, IARC Ryhmä 2B) Kansainvälisen syöväntutkimuskeskuksen (IARC) monografioiden mukaan.
E. T. A. Hoffmann

Ernst Theodor Amadeus Hoffmann (24. tammikuuta 1776 Königsberg, Itä-Preussi – 25. kesäkuuta 1822 Berliini) oli saksalainen kirjailija, juristi, säveltäjä, musiikkikriitikko, piirtäjä ja karikatyristi.
Hoffmann oli Saksan romantiikan huomattavin kertoja ja uudenaikaisen kauhukertomuksen aloittaja. Hoffmann on jäänyt kirjallisuushistoriaan lyhennetyssä muodossaan E. T. A. Hoffmann. Parhaiten Hoffmann tunnetaan teoksestaan "Pähkinänsärkijä ja hiirikuningas" ("Nussknacker und Mausekönig", 1816). Pjotr Tšaikovski sävelsi teoksesta vuonna 1892 Pähkinänsärkijä baletin, joka perustui Alexander Dumas'n versioon Hoffmannin tarinasta. 
Hoffmannista itsestäänkin on tehty ooppera, Jacques Offenbachin "Hoffmanin kertomukset" (1879). Jules Barbierin libretto perustuu hänen ja Michel Carrén näytelmään (1851), joka taas perustuu Hoffmanin kertomuksiin, joiden päähenkilönä hän itse seikkailee.
Hoffmannin alkuperäiset etunimet olivat Ernst Theodor Wilhelm, mutta hän muutti myöhemmin Mozartia kunnioittaakseen kolmannen etunimensä Amadeukseksi.
"Ritter Gluck" (suom. "Ritari Gluck")"Kreisleriana""Don Juan""Nachricht von den neuesten Schicksalen des Hundes Berganza""Der Magnetiseur""Der Goldne Topf" (suom. "Kultainen malja: satu uudelta ajalta") 1809"Die Abenteuer der Sylvesternacht" (suom. "Uudenvuodenyön seikkailut")
"Der Sandmann" (suom. "Nukkumatti, Nukuttaja")"Das Gelübde "(suom. "Pyhä lupaus")"Ignaz Denner "(suom. "Ignaz Denner")"Die Jesuiterkirche in G. "(suom. "Jesuiittakirkko")"Das Majorat " (suom. "Majoraatti")"Das öde Haus "(suom. "Autiotalo")"Das Sanctus "(suom. "Sanctus")"Das steinerne Herz "(suom. "Kivinen sydän")
Optoelektroniikan tutkimuskeskus

Optoelektroniikan Tutkimuskeskus (ORC) on Tampereen yliopiston (vuoteen 2018 Tampereen teknillisen yliopiston) erillislaitos, jonka perusti professori Markus Pessa vuonna 2000. Se on nanofotoniikan ja optoelektroniikan tutkimuskeskus.
ORC:llä työskentelee noin 70 henkilöä ja neljä tutkimusryhmää, joiden tutkimusalueita ovat puolijohdeteknologia, ultranopea ja tehokas optiikka, pintatiede ja nanofotoniikka. Tutkimusprojektit tuottavat vuosittain yli 150 tieteellistä julkaisua ja niiden tuloksena on syntynyt useita yrityksiä. Laitoksen budjetti on noin kuusi miljoonaa euroa vuodessa.
Laitoksen johtajana toimii Pekka Savolainen.
Greetings from Asbury Park, N.J.

Greetings from Asbury Park, N.J. on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin esikoisalbumi vuodelta 1973. 
Albumi äänitettiin Brooks Arthurin 914 Studiosilla Blauveltissa New Yorkissa. Äänittäjänä toimi Louis Lahav. Kappaleiden "Growin’ Up", "Does This Bus Stop at 82nd Street?", "For You", "Lost in the Flood" ja "It’s Hard to Be a Saint in the City" sanoitukset perustuivat Springsteenin omakohtaisiin kokemuksiin. Kappaleet "Spirit in the Night" ja "Blinded by the Light" Springsteen kirjoitti vasta äänitysten aikana sen jälkeen, kun Clive Davis oli vaatinut levylle radiosoittoon kelpaavia hittikappaleita.
Levy-yhtiön johtohenkilöiden antamasta tuesta ja positiivisista arvosteluista huolimatta Greetings from Asbury Park, N.J. -albumi ei menestynyt kaupallisesti.
Kappaleet.
Kaikki kappaleet tehnyt Bruce Springsteen.
A-puoli
B-puoli
Cover-versiot.
Kappaleesta "For You" on tehnyt oman versionsa vuonna 1977 Greg Kihn albumillaan "Greg Kihn Again" sekä singlellä "For You" / "Mood Mood Number" (Beserkley Records BZZ 4).
Hirsipuu

Hirsipuu on kynällä ja paperilla pelattava arvauspeli kahdelle tai useammalle pelaajalle. Toinen pelaajista miettii sanaa ja toinen yrittää arvailla sanaa ehdottelemalla kirjaimia. 
Pelaaminen.
Arvattava sana näytetään arvaajalle rivinä alaviivoja (_), joiden lukumäärä vastaa sanan kirjainten lukumäärää. Jos arvaava pelaaja ehdottaa kirjainta, joka esiintyy sanassa, toinen pelaaja kirjoittaa sen kaikkiin niihin kohtiin, joissa se sanassa esiintyy. Jos ehdotettu kirjain ei esiinny sanassa, toinen pelaaja piirtää yhden kuvion elementin. Peli päättyy, kun: 
Variaatiot.
Pelin tarkka pelaamistapa vaihtelee: jotkut piirtävät hirsipuun kummulle, kun jotkut piirtävät sen hirttolavalle. Jotkut pelaajat piirtävät hirsipuun ennen peliä ja piirtävät pelin aikana vain miehen ruumiin (perinteisesti pää, keskivartalo, vasen käsi, oikea käsi, vasen jalka ja oikea jalka). Jotkut pelaajat aloittavat kuvion piirtämisen tyhjästä ja piirtävät siis ensin hirsipuun antaen arvaajalle enemmän mahdollisuuksia. 
Peliä saatetaan myös pelata moninpelinä, jolloin arvaajia on enemmän kuin yksi. Lisäksi vaihtelua on siinä, kirjoitetaanko arvatut kirjaimet muistiin arvaajan nähtäville, ja saako arvaaja arvata uudestaan jos hän ehdottaa jotain jo ehdotettua kirjainta. Joskus peliä pelataan myös niin, että sanan keksijä kirjoittaa sanan ensimmäisen ja viimeisen kirjaimen sekä kaikki muut samat kirjaimet ennen peliä. 
Historia.
"The Oxford Guide to Word Gamesin" kirjoittajan Tony Augarden mukaan ”hirsipuun alkuperä on epävarma, mutta se näyttää syntyneen viktoriaanisella aikakaudella”.
Alice Berta Gommesin "Traditional Games" -kirjassa (1894) mainitaan peli nimeltä ”Birds, Beasts and Fishes” (). Sen säännöt ovat yksinkertaiset: yksi pelaajista kirjoittaa eläinsanan ensimmäisen ja viimeisen kirjaimen ja muut yrittävät arvata välissä olevat kirjaimet. 
Toisissa lähteissä peliä kutsutaan nimillä ”Gallows” ja ”The Game of Hanging”.
Strategiaa.
Hirsipuuta pelattaessa kannattaa arvaukseksi valita tavallisia kirjaimia, suomen kielessä yleensä vokaaleja. Jos kirjaimista näyttäisi muodostuvan joku sana, kannattaa yrittää arvata puuttuvat kirjaimet.
Arvuuttajana kannattaa valita sanoja, joissa on sekä etu- että takavokaaleita ("labyrintti", "pyramidi") tai joissa sama kirjain ei toistu ("korsi", "sotka", "kaivo").
John Phillips (astronautti)

John L. Phillips (s. 15. huhtikuuta 1951 Fort Belvoir, Virginia) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän on asunut lapsena pisimpään Scottsdalessa, Arizonassa ja tuli ylioppilaaksi Scottsdalen lukiosta 1966. Hän valmistui U.S. Naval Academystä 1972. Siellä hän hankki kandidaatin tutkinnon matematiikassa ja venäjän kielessä. Hän opiskeli diplomi-insinööriksi pääaineena lentotekniikka ja valmistui University of West Floridasta 1974. Hän hankki maisterin tutkinnon luonnontieteestä ja väitteli geofysiikasta University of Californiasta, Los Angeles (UCLA) 1984 ja 1987, vastaavasti.
Phillipsistä tuli laivaston lentäjä marraskuussa 1974. Hän lensi Vought A-7 Corsair -hävittäjää Naval Air Station Lemooressa ja palveli Attack Squadron 155:ssä USS Oriskany- ja USS Roosevelt -lentotukialuksilla. Hän on toiminut värvaysupseerina Albanyssä, New Yorkissa, ja lensi CT-39 Sabrelineria Naval Air Station North Islandissa, Kaliforniassa. Phillipsillä on yli 4 400 lentotuntia ja 250 tukialuslaskua. Hän oli Laivaston reservissä 1982–2002 A-7-lentäjänä ja muissa tehtävissä. Hänen sotilasuransa päättyi 2002 Captain, USNR, arvolla.
Tieteellinen ura.
1982 Phillips lähti laivastosta ja aloitti jatko-opinnot UCLAssa. Siellä hän tutki NASAn Pioneer Venus -aluksen dataa. Kun hän väitteli, hän sai J. Robert Oppenheimer Postdoctoral Fellowshipin Los Alamos National Laboratoryyn ja otti pysyvän viran sieltä 1989. Hän tutki aurinkoa ja avaruussäätä. Vuosina 1993–96 hän oli Solar Wind Plasma Experiment -instrumentin päätutkija (ESA:n Ulysses-aluksen laite). Hän on tehnyt 156 tieteellistä artikkelia.
Palkintoja.
Opinnoistaan Phillips sai National Merit Scholar -palkinnon, hän valmistui toiseksi parhaana (902 oppilaasta) U.S. Naval Academystä. Hän on saanut kaksi NASAn Group Achievement Awards -palkintoa ESAn Ulysses-missiosta ja työstään Los Alamos National Laboratoryssä hän sai Distinguished Performance Award -palkinnon 1996. Hän on saanut NASA Space Flight Medal -mitalin ja useita mitaleita sotilasuransa aikana.
Perhe.
Hänen vaimonsa on Laura Jean Doell, jonka syntypaikka on Scotia, New York. Heillä on kaksi lasta. 
Harrastuksia Phillipsillä on hiihto, kanootilla soutaminen, retkeily ja kuntoilu.
Astronautti.
NASAan hänet valittiin astronautiksi huhtikuussa 1996. Hän aloitti koulutuksensa Johnson Space Centerissä elokuussa 1996.
Hän lensi STS-100-sukkulalennolla 19. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2001 ja viipyi avaruudessa 12 päivää. Tämä miehistö asensi Canadarm-2-nosturin avaruusasemaan. 
15. huhtikuuta 2005 klo 00:55 (UTC) hän lensi Sojuz-kantoraketilla ja -avaruusaluksella ISS-avaruusasemalle (ISS Expedition-11). Hän viipyi asemalla kuusi kuukautta. Phillipsin asema oli Flight Engineer tai NASA Science Officer eli lentotehtävä oli teknis-tieteellinen. Mukana lennolla olivat myös Venäjän Sergei Krikaljov ja ESA:n Roberto Vittorio.
Phillips osallistuu myös 16. maaliskuuta 2009 laukaistulle ISS-avaruusasemalle suuntautuneelle STS-119 avaruussukkulalennolle tehtäväspesialistina.
Stavropolin aluepiiri

Stavropolin aluepiiri () on Venäjän federaation osa Pohjois-Kaukasiassa Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Rostovin alueeseen ja Kalmukiaan, idässä Dagestaniin, kaakossa Tšetšeniaan, etelässä Pohjois-Ossetiaan, Kabardi-Balkariaan ja Karatšai-Tšerkessiaan sekä lännessä Krasnodarin aluepiiriin. Aluepiirin pääkaupunki on Stavropol (1935–1943 nimenä Vorošilovsk). Stavropolin aluepiiri kuuluu vuonna 2010 perustettuun Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin, jonka pääkaupunki puolestaan on aluepiirissä sijaitseva Pjatigorskin kaupunki.
Maantiede.
Alueen itä- ja pohjoisosat ovat alankoa ja kuuluvat Kalmukkiaroon ja Nogaiaroon. Lounaaseen päin mentäessä maa kohoaa hiljalleen. Suurimmat joet ovat Kuban, Kuma ja Jegorlyk.
Väestö.
Stavropolin aluepiirin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 2 786 281. Väestöstä 42,8 prosenttia oli maaseutuasukkaita ja 57,2 prosenttia kaupunkilaisia. Aluepiirissä on keskimäärin 42,1 asukasta neliökilometrillä. Suurimmat kaupungit ovat Stavropol (398 539 as.), Pjatigorsk (142 511 as.), Kislovodsk (128 553 as.), Nevinnomyssk (118 360 as.) ja Jessentuki (100 996 as.). Yli 30 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia ovat lisäksi Mineralnyje Vody (76 728 as.), Georgijevsk (72 153 as.), Mihailovsk (Михайловск, 70 981 as.), Budjonnovsk (64 624 as.), Izobilnyi (Изобильный, 40 555 as.), Svetlograd (Светлоград, 38 520 as.), Gorjatševodski (пгт Горячеводский, 36 967 as.), Zelenokumsk (Зеленокумск, 35 839 as.) ja Blagodavnyi (Благодарный, 32 725 as.).
Hallinto.
Aluepiiri on jaettu hallinnollisesti 26 hallintopiiriin ja 10 kaupunkialueeseen. Aluepiirin hallintoa johtavat kuvernööri, aluepiirin hallitus ja valtiollinen duuma.
Talous.
Aluepiirissä on kaivos-, elintarvike-, koneenrakennus- ja kemianteollisuutta sekä öljyn- ja maakaasuntuotantoa. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä ja värimetalleja. Maataloudessa on keskitytty maanviljelykseen, joka tuottaa viljaa, auringonkukan siemeniä, sokerijuurikasta, viiniä ja vihanneksia. Myös matkailu on tärkeä elinkeino. Alueella sijaitsevat kivennäisvesistään kuuluisat kylpyläkaupungit Kislovodsk, Pjatigorsk ja Jessentuki. Mineralnyje Vody on tärkeä liikenteen solmupiste rautatie- ja lentoasemineen.
Historia.
Toisessa maailmansodassa Saksa valtasi suurimman osan aluepiiristä loppukesällä 1942. Neuvostoliitto valtasi alueen kuitenkin takaisin seuraavana vuonna.
Tom Bombadil

Tom Bombadil on kirjailija J. R. R. Tolkienin luoma hahmo, joka esiintyi ensimmäistä kertaa Tolkienin runossa "The Adventures of Tom Bombadil" (1934) ja myöhemmin kirjassa "Taru sormusten herrasta". Häntä kuvaillaan pieneksi paksuksi mieheksi, jolla on suippohattu, sininen takki, keltaiset saappaat ja ruskea pitkä parta. Tom Bombadil asuu vaimonsa Kultamarjan kanssa. Hänellä on monta nimeä: haltiat sanovat Iarwain-Ben Adariksi, kääpiöt Forniksi, Pohjoisen Ihmiset Oraldiksi. Tolkien jätti tarkoituksella arvoitukseksi kuka tai mikä Tom Bombadil oli. Hän saattoi olla ainu, jokin vapaa henki tai itse Iluvatar. 
Nimi "Tom Bombadil" oli alun perin Tolkienin lasten nukella, joka päätyi usein kirjailijan lapsilleen kertomiin satuihin ja lopulta myös "Taruun sormusten herrasta". Bombadilista hahmona tiedetään vain vähän. Muista hahmoista poiketen hänellä ei ole kirjassa taustatarinaa. 
Tolkien-tutkija David Elton Gay on esittänyt hypoteesin, että Tom Bombadilin melko suorana esikuvana on Kalevalan Väinämöinen.
Vuonna 1962 julkaistiin runokokoelma "Tom Bombadilin seikkailut" ("The Adventures of Tom Bombadil and Other Verses from the Red Book"). Kokoelman runoista kaksi kertoo Tom Bombadilista.
Tom Bombadil Taru Sormusten herrasta -kirjassa.
Kun hobittinelikko matkasi läpi Vanhan Metsän, "Vanha Halavaukko" -niminen puu vangitsi heistä kaksi, Merrin ja Pippinin. Sam ja Frodo yrittivät auttaa ystäviään, mutta eivät mahtaneet puulle mitään. Hobittien ollessa toivottomia alkoi läheltä kuulua laulua ja esiin hyppeli Tom Bombadil. Hobitit pyysivät häneltä apua ja hän käski puuta päästämään hobitit vapaaksi. Puu totteli ja outo mies esitteli itsensä Tom Bombadiliksi. Hän kutsui hobitit luokseen, ja he viipyivät Tomin talossa kaksi päivää. Tom sai selville hobiteista paljon kyselemällä taitavasti, ja kun hän sai tietää, että hobiteilla oli Valtasormus, hän pyysi saada nähdä sen. Frodo antoi sen hänelle ja hän pani sen sormeensa, mutta mitään ei tapahtunut. Tom näki myös Frodon, vaikka tämä piti sormusta sormessaan ja oli näkymätön.
Kun hobitit lähtivät jatkamaan matkaa, Tom opetti heille laulun, jolla kutsua hänet paikalle, jos he joutuisivat hätään. Myöhemmin hobitit jäivätkin haudanhaamujen vangeiksi ja Frodo kutsui Tomin paikalle. Hän auttoi heidät ylös maan päälle ja rauhoitti heidän vauhkoontuneet poninsa. Hän kantoi haudasta myös kasan aarteita, joiden joukossa oli tikareita. Tikarit hän antoi hobiteille ja otti itse rintasoljen vaimolleen, loput aarteesta hän jätti maahan jonkun löydettäväksi. Tom saattoi hobitit ulos metsästä.
Myöhemmin Elrondin neuvonpidossa ehdotettiin, että Sormusten Sormus annettaisiin ikiajoiksi Tom Bombadilille. Gandalf hylkäsi kuitenkin ehdotuksen ja sanoi, että Tom ei sitä mielellään ottaisi, ja vaikka ottaisi niin unohtaisi sen pian. Eikä hänessä sitä paitsi olisi tarpeeksi voimaa vastustamaan Sauronin joukkoja, jotka saisivat sormuksen pian.
Elokuva- ja televisiosovituksissa.
Tom Bombadil ei esiinny Peter Jacksonin elokuvasovituksessa "". 
Suomalaisessa televisiosarjassa "Hobitit" Tomia esittää Esko Hukkanen.
Juutalaisten autonominen alue

Juutalaisten autonominen alue (; ) on Venäjän federaatioon kuuluva hallintoalue (federaatiosubjekti) Venäjän kaukoidän eteläosassa Aasiassa.
Maantiede.
Se rajoittuu etelässä Kiinaan, luoteessa Amurin alueeseen, pohjoisessa ja idässä Habarovskin aluepiiriin. Alueen pääkaupunki on Birobidžan, ja sen nimeä käytetään usein viittaamaan koko alueeseen. Alueen pinta-ala on 36 000 km².
Alueen pohjoisosa on vuoristoa, etelä- ja itäosat puolestaan alankoa. Suurin joki on Amur, joka muodostaa rajan Kiinaa vastaan. Alueen pinta-alasta yli kolmannes on metsää.
Historia.
Neuvostoliiton hallitus julisti alueen juutalaisten kansalliseksi alueeksi 1928. Se oli tarkoitettu Neuvostoliiton juutalaisille, vaikka juutalaisilla ei ollut minkäänlaista historiallista yhteyttä alueeseen. Piirikunnasta tuli autonominen alue 7. toukokuuta 1934.
Väestö.
Juutalaisten autonomisen alueen asukasluku vuonna 2010 oli 176 600 ja väestötiheys 4,9 as./km². Väkiluku on laskussa. Väestö on keskittynyt Siperian radan varrelle alueen pohjoisosaan. Alueen merkittävin kaupunki on pääkaupunki Birobidžan (81 500 as.) Yhdentoista tuhannen asukkaan Oblutšje on toinen alueen kaupungeista.
Alueen nimestä huolimatta vain pieni osa väestöstä on juutalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan alueen asukkaista oli venäläisiä 83,2 %, ukrainalaisia 7,4 %, juutalaisia 4,2 %, valkovenäläisiä 1,0 % ja muita 4,2 %. Vuonna 2002 asukkaista oli venäläisiä 89,9 %, ukrainalaisia 4,4 %, juutalaisia 1,22 %, tataareja 0,63 %, valkovenäläisiä 0,62 % ja muita 3,2 %. Väestön koostumuksen muutos johtuu lähinnä juutalaisten muutosta Israeliin ja ukrainalaisten muutosta takaisin Ukrainaan.
Hallinto.
Juutalaisten autonominen alue on osa Habarovskin aluepiiriä, mutta on myös suoraan yksi Venäjän federaation subjekti. Se on jaettu hallinnollisesti viiteen piiriin ja yhteen kaupunkiin. Paikallishallinnosta vastaa kuvernööri ja hallituksen puheenjohtaja sekä lakiasäätävä kokous.
Talous.
Alueen vuoristoinen pohjoisosa tuottaa puuta, tinaa ja rautaa. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, puunjalostus-, rakennusaine- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt Amurin ja sen lisäjokien laaksoihin, joissa viljellään viljaa ja kasvatetaan lihakarjaa. Lisäksi harjoitetaan mehiläistarhausta, metsästystä ja kalastusta.
Magadanin alue

Magadanin alue () on Venäjän federaation subjekti eli jäsen Venäjän Kaukoidän pohjoisosassa Koillis-Aasiassa.
Maantiede.
Magadanin alue rajoittuu idässä ja etelässä Ohotanmereen, lounaassa Habarovskin aluepiiriin, luoteessa Sahan tasavaltaan ja koillisessa Tšukotkaan ja Kamtšatkan aluepiirin Korjakiaan.
Suurimman osan alueesta käsittävät Kolyma- ja Tšerskivuoret. Suurin joki on pohjoiseen Sahan puolelle virtaava Kolyma. Muista joista mainittakoon Kolymaan laskeva Omolon. 
Luonnonsuojelualueista merkittävimpiin kuuluu useasta osasta koostuva "Magadanin luonnonpuisto".
Historia.
Magadanin alue kuului Neuvostoliitossa Kaukaisen idän maakuntaan vuoteen 1953 asti, jolloin maakunta lakkautettiin. Tšukotkan autonominen piirikunta kuului Magadanin alueeseen, mutta Tšukotka julistautui eronneeksi Magadanista vuonna 1991. Venäjä hyväksyi tämän irtautumisen 1993.
Väestö.
Magadanin alueen asukasluku on 161 225 (2010). Alueella on kaksi kaupunkia, pääkaupunki Magadan, jossa asuu enemmistö alueen väestä (n. 99 000), sekä Susuman (7 500).
Vuonna 2002 alueen tuolloisesta väestöstä (182 700) oli venäläisiä 80,2 % (146 511), ukrainalaisia 9,89 % (18 068), eveenejä 1,38 % (2 257), valkovenäläisiä 1,19 % (2 169) ja tataareja 1,1 % (2 006). Lisäksi alueella asuu pienempiä määriä korjakkeja, jakuutteja, evenkejä ja jukagiirejä.
Hallinto.
Alue on jaettu hallinnollisesti 16 piiriin ja 4 kaupunkialueeseen. Aluetta johtavat kuvernööri ja alueduuma.
Talous.
Magadanin alue tuotti vuonna 2010 Venäjän federaation bruttokansantuotteeseen Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan yhteensä 58,17 miljardin ruplan osuuden eli 0,16 % koko Venäjän BKT-kertymästä. Jokaista alueen asukasta kohti laskettu BKT-osuus oli 370,5 tuhatta ruplaa eli noin 9 078 euroa vuodelta 2010. Tämä vastaa selvästi maan keskiarvoa korkeampaa tasoa, 142 prosenttia Venäjän keskimääräisestä lukemasta.
Magadanin alueen kallioperässä on paljon luonnonrikkauksia, kuten kultaa, hopeaa, tinaa, volframia, elohopeaa ja kivihiiltä, mikä on synnyttänyt alueelle paljon kaivosteollisuutta. Lisäksi on elintarvike-, koneenrakennus- ja metalliteollisuutta. Maataloudessa keskitytään nautakarjan- ja poronhoitoon. Lisäksi harjoitetaan kalastusta sekä turkiseläinten tarhausta ja metsästystä.
Alueella on vähän maanteitä ja rautatieyhteys puuttuu. Kylmä talvi, harva asutus ja kallioinen maaperä vaikeuttavat tienrakennusta. Tärkein maantie, Kolyman valtatie eli Luiden tie, johtaa länteen 2 000 kilometrin päässä olevaan Jakutskiin. Vasta hiljattain maantieyhteys on saatu ympärivuotiseksi. Polttoaineen hinta on selvästi Venäjän ydinalueita korkeammalla tasolla, mikä osaltaan lisää liikenteen kustannuksia. Magadanissa on tärkeä lentokenttä.
Vuonna 2008 hyväksytyn Venäjän rautateiden pitkänajan ohjelman mukaan uusi, strategisesti tärkeä rautatielinja pyritään rakentamaan Magadaniin saakka vuoteen 2030 mennessä.
Ekseema

Ekseema on yhteisnimi ryhmälle tulehduksellisia ihosairauksia, joilla on samankaltainen ulkonäkö. Keskeinen oire on kutina.
Ekseemat.
Ekseemat jaetaan karkeasti kahteen muotoon: "akuuttiin" ja "krooniseen". Ekseema voi kuitenkin käydä läpi sekä akuutteja että kroonisia vaiheita säännöllisesti toistuen.
Ekseemataudit.
Ekseemataudeilla on useita eri nimiä. Nimi on yleensä vain ekseemaa kuvaava, eikä kerro sen syystä tai synnystä mitään. Ekseemataudin syy on harvoin edes tiedossa. Vielä ei ole selvitetty taudin lähtökohtia, mutta ekseemat voidaan jakaa karkeasti kahteen pääryhmään: "sisäsyntyisiin" ja "ulkosyntyisiin" ekseemoihin.
Irredentismi

Irredentismi () tarkoittaa pyrkimystä liittää toiselle valtiolle kuuluvia alueita omaan valtioon – varsinkin alueita, joilla asuu samaa kansallisuutta, joka on oman valtion pää­kansallisuus. 
Sanan syntyhistoria liittyy Italian laajenemispyrkimyksiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Kun Italian kuningaskunta perustettiin vuonna 1861, jäi osa italiankielisistä alueista Itävalta-Unkarin haltuun. Noita alueita alettiin Italiassa kutsua nimellä "L""'Italia irredenta ("vapauttamaton Italia")". Niitä olivat erityisesti Etelä-Tiroli ja Istrian niemimaa, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiinkin Italiaan, joskin suurin osa Istriaa annettiin toisen maailmansodan jälkeen Jugoslavialle. Myös Ranskan puolelle jäi italiankielisiä alueita, mutta niistä ei rohjettu tehdä kiistakysymystä, koska Ranska oli liian vahva vastustaja.
Suomessa kansallisesti perusteltu irredentismi oli vahvimmillaan itsenäisyyden alkuaikoina, kun itärajan takaisia karjalaisia alueita haluttiin liitettäväksi Suomeen. Nykyiset toiveet Karjalan palauttamisesta ovat puolestaan historiallisiin syihin perustuvaa irredentismiä.
Irredentismi johtaa usein vakaviin selkkauksiin. Esimerkkeinä tästä ovat olleet Pohjois-Irlannin levottomuudet, Falklandin sota, Bosnian sota ja Suomen lähialueen heimosodat. Muutamissa tapauksissa irredentistiset liikkeet ovat päättyneet siihen, että kiistellyn alueen väestö on karkotettu, esimerkiksi kreikkalaiset Vähä-Aasiasta vuonna 1922 ja sudeettisaksalaiset Tšekkoslovakiasta vuonna 1945.
Laajoja (joskus myös epärealistisen laajoja) irredentistisiä pyrkimyksiä ilmaistaan usein liittämällä valtion nimen eteen sana "Suur", esimerkiksi Suur-Suomi, Suur-Italia, Suur-Saksa ja Suur-Serbia.
Huomattavia irredentistisiä liikkeitä.
Irredentistisiä liikkeitä esiintyi monissa Euroopan maissa varsinkin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkupuolella. Kaikissa näissä tapauksissa valtio ei virallisesti esittänyt alue­vaatimuksia, mutta irredentistisillä liikkeillä oli merkittävästi kannatusta ja vaikutusta.
Loru sorbusten herrasta

Loru sorbusten herrasta ("Bored of the Rings") on Henry N. Beardin ja Douglas C. Kenneyn kirjoittama ja englanniksi vuonna 1969 ilmestynyt parodia J. R. R. Tolkienin fantasiaromaanista "Taru sormusten herrasta".
Parodia noudattelee alkuperäisen tarinan rakennetta, mukaan lukien prologi, runot ja laulut, sekä vääristää joitakin Tolkienin esittämiä vakavia asioita (kuten "Hän olisi voinut tappaa Kolkkaajan siihen paikkaan, mutta sääli pidätteli hänen kättään. "On sääli, että panokseni loppuivat", hän ajatteli samalla, kun jatkoi matkaa tunnelia ylös...").
Tausta.
Kirjoittajat Beard ja Kenney tekivät myös Harvard Lampoon -lehteä, joka kehittyi myöhemmin National Lampoon -brändiksi, ja kirjan myöhemmissä englanninkielisissä painoksissa Harvard Lampoon -nimeä käytettiin tekijöiden nimien paikalla.
Kirjan alkuperäinen nimi "Bored of the Rings" ("kyllästynyt sormuksiin") ivailee Tolkienin saamaa laajaa kulttisuosiota 1960-luvun Yhdysvalloissa.
Suomennos.
Kirja ilmestyi Suomessa Pekka Markkulan suomentamana ja "Soundi"-lehden kustantamana vuonna 1983, mutta ei juuri saanut huomiota ilmestyessään. Ajan mittaan se kuitenkin saavutti kulttisuosion, jonka yhtenä syynä olivat kirjaan mieltyneet roolipeliharrastajat. Tämän suosion ilmentymiä oli Niilo Paasivirran roolipeliparodia nimeltään "Ala-Keski-Maa Roolipeli" eli "LMERP". Suurin osa kirjastokappaleista jouduttiin ajan myötä poistamaan kokoelmista kuluneisuuden vuoksi tai ne varastettiin, ja kirja harvinaistui.
2000-luvun alussa Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogia nosti Tolkien-ilmiön jälleen pinnalle, ja myös uusien kirjajulkaisujen tarve kasvoi. Niinpä Kustannusosakeyhtiö Nemo julkaisi "Lorun sorbusten herrasta" uutena suomenkielisenä laitoksena vuonna 2002. Pekka Markkula uudisti suomennoksessaan alkuteoksen hippiliikkeeseen ja muuhun 1960-luvun nuorisokulttuuriin viittaavat vitsit ja nimenväännökset 1980-lukulaiseen punkin ja uuden aallon mukaiseen muotoon.
Suomennosnimessä mainittu Sorbus oli Altian tuottama halpa, pihlajanmarjalla maustettu väkevä viini.
Hahmot.
"Taru sormusten herrasta" -kirjan nimistä tehtyjä väännöksiä (alkuperäinen vasemmalla) ovat muun muassa:
Paikat.
Kirjassa esiintyy myös väännöksiä Keski-Maan paikannimistä (alkuperäinen vasemmalla) muun muassa:
Eoin Colfer

Eoin Colfer (s. 14. toukokuuta 1965 Wexford, Irlanti) on irlantilainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi Artemis Fowl -kirjasarjan kirjoittajana.
Elämä.
Eoin Colferin vanhemmat olivat opettajia, ja Colfer seurasi heidän jalanjälkiään, vaikka hänen todellinen rakkautensa oli kirjoittaminen ja kuvittaminen.
Colfer avioitui Jackien kanssa vuonna 1991, ja seuraavana vuonna aviopari lähti maailmalle. Neljän vuoden aikana he ehtivät asua Saudi-Arabiassa, Tunisiassa ja Italiassa. Tämän jälkeen he kuitenkin palasivat takaisin Irlantiin, ja heidän esikoisensa syntyi vuonna 1997.
Colferin ensimmäinen julkaistu kirja "Benny and Omar" (1998) perustui Tunisiassa vietettyyn aikaan. Sitä seurasi "Benny and Babe" (1999), joka oli ehdolla "the Bisto Book of the Year" -palkinnon saajaksi. "Benny and Babe" syrjäytti jopa Harry Potterin bestseller-listan ykköspaikalta. Colfer osoittautui hyvin tuotteliaaksi kirjailijaksi, ja vuonna 2000 julkaistiin suomeksikin käännetty "The Wish List", "Toivomuslista". "The Wish List" toi Colferille vuoden 2001 "Bisto Merit Awardin".
Artemis Fowl.
Colferin tuotannosta tunnetaan erityisesti Artemis Fowl -kirjasarja. Sen ensimmäinen osa "Artemis Fowl" julkaistiin vuonna 2001. Kolme kustannusyhtiötä oli kiinnostunut kirjan oikeuksista samaan aikaan, ja menestys oli niin suuri, että Colfer saattoi lopettaa opettajana työskentelyn ja keskittyä pelkästään kirjoittamiseen. Colfer onkin sanonut: "Jatkan kirjoittamista niin kauan kunnes ihmiset lopettavat lukemisen tai minulta loppuvat ideat."
Colfer sai tiedon Artemis Fowlin menestyksestä vaimoltaan ollessaan välituntivalvojana koulunpihalla. ”Lapset olisivat voineet kiivetä seinille ja hypätä katolta loppuvälitunnin aikana enkä olisi huomannut mitään”, Colfer kommentoi tapausta jälkikäteen.
Colfer on kirjoittanut jatko-osan nimeltään "And another thing..." teossarjalle "Linnunradan käsikirja liftareille", ja se ilmestyi 12. lokakuuta 2009.
Colferin teoksia on suomentanut Jaakko Kankaanpää.
Teokset.
Sarjakuva.
Lisäksi kaksi muuta Artemis Fowl -sarjakuvaa ja Supernatural-sarjakuva.
Sahrami

Sahrami () on maustesahramin ("Crocus sativus") rihmamaisista luoteista saatava mauste ja väriaine.
Sahrami maistuu kitkeränmakealta ja tuliselta. Sitä käytetään pienissä määrin esimerkiksi espanjalaisessa paellassa ja zarzuelassa, italialaisessa risotossa ja ranskalaisessa bouillabaissessa. Sitä käytetään paljon myös iranilaisessa ja intialaisessa keittiössä. Suomessa sahramia käytetään yleisimmin kalaruoissa kuten lohikeitossa sekä leivonnaisissa. Jouluna sahramilla maustetaan joulupullaa ja pääsiäisenä pääsiäispullaa. Sahramilla on myös maustettu alkoholijuomia. Antiikin Roomassa sahramia joskus siroteltiin ilmaan, jotta se puhdistuisi.
Maustesahramin kukan emissä on kolme kirkkaan oranssinpunaista luottia. Ne kerätään käsin ja kuivataan sahramiksi, minkä jälkeen ne voidaan myydä kokonaisina tai jauheena. Yhden sahramikilon valmistamiseen tarvitaan 150 000 maustesahramin kukkaa. Sahrami onkin maailman kallein mauste. Sahrami on kuitenkin erittäin riittoisaa.
Sahramin viljely aloitettiin noin 3 500 vuotta sitten. Sahramin tuottajamaita ovat muun muassa Espanja, Kreikka, Intia, Iran, Ranska, Turkki ja Marokko. 
EU:n maantieteellisen suojan ovat saaneet Espanjan La Manchan, Italian L’Aquilan ja Kreikan Kozánin sahramit. Sahramia myös väärennetään. Aidossa sahramissa on tunnusomainen voimakas aromi, mutta väärennetyssä ei ole juuri lainkaan tuoksua. Aito sahrami on myös kitkerämmän makuista verrattuna väärennettyyn.
Jugendsali

Jugendsali on entinen pankkisali ja yksi Suomen jugend-tyylisistä sisätiloista, joka sijaitsee ns. Uschakoffin talossa Helsingissä. Sali on suojeltu ja kahvilana avoinna yleisölle. 
Rakennuttajansa, venäläissyntyisen kauppiaan Jegor Uschakoffin mukaan nimetty talo valmistui kahdessa osassa 1815–1816 ja 1826–1827. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Pehr Granstedt ja se edustaa uusklassismia. Kolmikerroksisessa talossa sijaitsivat alkuaan Uschakoffin kauppaliike ja yksityisasunto. Uschakoffin suvun jälkeen rakennuksen omisti 1885–1896 kauppaneuvos ja kustantaja G. W. Englund joka piti siinä kirjakauppaansa. Hänen jälkeensä talon osti liikepankki Privatbanken i Helsingfors, joka halusi muuttaa Uschakoffin talon pankkitoiminnan tarpeita vastaavaksi ja kutsui tehtävään arkkitehti Lars Sonckin. Tämä tunsi talon hyvin, sillä hänen oma toimistonsa ja asuntonsa oli sen kolmannessa kerroksessa. Sonckin suunnitelmien mukaan saneerattu rakennus avattiin pankkikäyttöön 1904. 
Sonckin uudistaman talon tärkein osa oli entisen sisäpihan paikalle rakennettu pankkisali. Sali on kolmilaivainen ja holvattu, mikä tekee siitä hieman kirkkosalin kaltaisen. Se saa valoa keskilaivan lasisen katon läpi; tämä on kenties Suomen ensimmäinen lasista tehty kattorakennelma. Pankkisalin rikkaan koristelun, ornamentit, koristemaalaukset ja kiviveistokset suunnitteli Sonckin apulainen Valter Jung, jonka käsialaa olivat myös alkuperäiset kalusteet. Salin päädyssä oli alun perin Jungin suunnittelema puolipyöreä lyijylasi-ikkuna, joka kuitenkin poistettiin 1910-luvulla kun salia laajennettiin puolipyöreällä osalla. Taidemaalari Vilho Sjöström maalasi laajennusosan kattoon freskon joka esittää näkymää Korkeasaaresta Helsinkiin päin.
Pankkitoiminta Uschakoffin talossa loppui 1922, kun Helsingfors Privatbanken yhdistyi Pohjoismaiden Yhdyspankkiin joka vuokrasi talon tilat muille yrityksille. Vuonna 1961 Helsingin kaupunki osti rapistuneen talon Yhdyspankilta ja saneerasi sen virastokäyttöön arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitelmien mukaan. Saneerauksessa noudatettiin ns. fasadismia: koko talo julkisivuja ja pankkisalia lukuun ottamatta purettiin maan tasalle ja rakennettiin uudelleen. Samalla pankkisali ja siihen kuuluva pääportaikko kuitenkin entistettiin alkuperäiseen asuunsa. Salin uudeksi nimeksi annettiin Jugendsali. Se toimi aluksi kaupungin edustustilana, ja myös kaupungin näyttely- ja neuvontapiste Helsinki-tiedotus toimi sen tiloissa 1984-2008.
Åkesoft

Åkesoft oli suomalainen videopelejä kehittänyt tiimi, jonka jäsenet eivät ole julkistaneet henkilöllisyyttään. Ryhmä teki ilmaisjakeluun yksinkertaisia, amatöörimäisiä ja humoristisia pelejä PC-tietokoneille vuosina 1993−1996. Pelit levisivät tuolloin vielä käytössä olleiden BBS-purkkien sekä myös internetin välityksellä.
Historia.
Åkesoft sai alkunsa keväällä 1993 nuorten poikien halusta julkaista huumoripitoisia ja omalaatuisia tietokoneohjelmia. Tiimin nimi perustui heidän ensimmäiseen graafiseen peliinsä, jossa uitiin Åke-nimisellä ankalla uima-altaassa. Alatyylinen huumori ja peli-ideat kumpusivat tiimin luonteesta kaveriporukkana. Pelit olivat pääasiassa vitsejä, sillä ohjelmointitaidot eivät riittäneet parempaan, eikä taitojen kehittämiseen myöskään ollut kiinnostusta. Ryhmän jäsenet toimivat alusta alkaen nimettömästi.
Peleissä ja julkaisupaketeissa irvailtiin usein BBS- ja demoskene-kulttuurien ominaispiirteille. Niillä myös koeteltiin käyttäjäänsä, sillä osa peleistä ei varsinaisesti ollut edes pelejä: esimerkiksi "Sokkomadossa" oli musta ruutu, joka pian ilmoitti pelaajan kuolleen. 
Åkesoftin peleistä "Invataksi" on saanut kulttimaineen 1990-luvulla tietokoneita harrastaneiden keskuudessa. "Invataksissa" pelaaja on taksikuski, jonka pitää viedä asiakkaita määränpäihinsä heidän epäselvän puheensa perusteella. Pelaaminen tapahtuu kohdetta klikkaamalla. Tiimi sai idean peliin radiossa pyörineestä show’sta, jossa viikoittainen vitsi liittyi ”invataksilla”-sanan lausumiseen. Peli esiteltiin lyhyesti "Mikrobitti"-lehdessä palstalla, jossa käytiin läpi lehden MBnet-purkkiin laitettuja uusia ohjelmia. Pelin sanottiin olevan ”sairas” ja ”lähinnä omituinen parodia tietokonepelistä”. Tiimi arvelee "MikroBitin" mainoksen vaikuttaneen "Invataxin" suosioon. 
Åkesoftin into julkaisutoimintaan hiipui, kun heidän "Bepa Quest" -pelinsä johti oikeudenkäyntiin. Ryhmän jäsenet olivat käyttäneet peliä henkilöön kohdistuvan kiusanteon välineenä. Åkesoft lopetti toimintansa vuonna 1996.