tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Time I

Time I on metalliyhtye Wintersunin studioalbumi, joka on myös konseptialbumi. Yhtyeen perustajajäsen Jari Mäenpää ilmoitti julkaisevansa levyn kahdessa osassa – "Time I" ja "Time II". Syitä tähän Mäenpään mukaan on muun muassa se, että materiaalia levylle on vuosien saatossa kerääntynyt niin paljon, ettei se mahtuisi yhdelle CD-levylle, eivätkä tekijät halunneet jättää mitään pois tulevalta albumilta.
Albumi julkaistiin 19. lokakuuta 2012 Nuclear Blastin kautta. Alkuperäisen suunnitelman mukaan albumi piti julkaista jo marraskuussa 2006, mutta julkaisu siirtyi albumin äänityksissä ja miksauksessa tapahtuneiden viivästysten vuoksi.
Albumin molempien osioiden pituudeksi sanottiin noin 40 minuuttia. Yhtyeen virallisilla Facebook-sivuilla on nähtävissä materiaalia ensimmäisen levyn äänityssessioista. Levyn toista osaa "Time II" suunniteltiin alun perin julkaistavaksi vuonna 2013, mutta sen julkaisu viivästyi useita vuosia, kunnes vuonna 2024 yhtye tiedotti saaneensa sen valmiiksi ja julkaisevan sen saman vuoden elokuussa. "Time II" julkaistiin 30. elokuuta 2024.
Toisen osan julkaisun yhteydessä julkaistiin myös ensimmäisestä osasta uudelleen miksattu ja masteroitu versio "Time I 2.0".
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja se pysyi listalla yhteensä 7 viikkoa.
Tuotanto.
Time I":"n ja Time II:n oli alun perin tarkoitus olla yksi kokonainen albumi nimeltä Time. Äänitysten alkaessa toukokuussa 2006 keulahahmo Jari Mäenpää ilmoitti, että albumin pituus olisi yli 65 minuuttia ja että se olisi konseptialbumi.  Lisäksi Mäenpään mukaan albumin soundin piti olla erittäin monimutkainen. Jokaisen kappaleen sanottiin sisältävän noin 200 raitaa.
27. helmikuuta 2009 Jari Mäenpää ilmoitti Wintersunin virallisilla nettisivuilla, että yhtye peruuttaisi kaikki live-esiintymiset, keskittyäkseen albumin tekoon. 26. huhtikuuta 2010 Mäenpää kertoi Wintersunin keskustelupalstalla, että "Land of Snow and Sorrow" oli täysin valmis ja että kappaleet "Storm" ja "Silver Leaves" olisivat pian valmiita. 17. marraskuuta 2010 yhtyeen jäsenet ilmoittivat Wintersunin nettisivuilla, että albumi oli pääosin valmis ja että syntetisaattoriosuudet ja orkestraatiot saattaisivat valmistua joulukuussa 2010 tai tammikuussa 2011. Jari suunnitteli aloittavansa levyn miksauksen sen jälkeen. 25. joulukuuta 2010 Jari mainitsi Winter Madness -keskustelupalstalla, että "Silver Leaves" oli valmis lukuun ottamatta joitakin orkestraatioita. 26. joulukuuta hän ilmoitti, että kolme kappaletta oli valmiina miksattavaksi ja että neljästä kappaleesta puuttui vielä "osia", mukaan lukien laulu. 19. maaliskuuta 2011 Jari raportoi Winter Madness -palstalla, että miksaus oli keskeytetty erinäisten komplikaatioiden vuoksi, jotka vaihtelivat 64-bittisten DAW-pluginien puutteesta meluisaan lähiörakentamiseen, ja että se jatkuisi aikaisintaan loppukesästä. Time-projekti päätettiin lopulta jakaa kahteen osaan, jotka julkaistaisiin erikseen nimillä Time I ja Time II. Time I julkaistiin 19. lokakuuta 2012 Euroopassa ja 22. lokakuuta 2012 Pohjois-Amerikassa.
Colorado State Capitol

Colorado State Capitol on Yhdysvaltain Coloradon osavaltion lainsäädäntörakennus Denverissä. Rakennuksessa toimii Coloradon yleiskokous ja siellä sijaitsee myös Coloradon kuvernöörin toimisto. Arkkitehti Elijah E. Myersin suunnitteleman rakennus valmistui 1890-luvulla, ja rakennus otettiin käyttöön 1894. Rakennusmateriaalina käytettiin Coloradon valkoista graniittia.
OOPArt

OOPArt-lyhenne (Out-Of-Place Artifact, ) tarkoittaa historiallista, arkeologista tai paleontologista esinettä, joka on löydetty hyvin epätavallisesta tai jopa mahdottomasta paikasta. Käsitteen keksi skotlantilais-amerikkalainen kasvitieteilijä, geologi ja kryptozoologi Ivan T. Sanderson (1911–1973). Käsitettä ei käytetä tieteellisessä tutkimuksessa, vaan se liittyy enemmän tieteen popularisointiin ja näennäistieteeseen. Vaikka useita OOPArteista kehiteltyjä teorioita pidetään näennäistieteenä, jotkut OOPArtit, kuten Kensingtonin riimukivi ja Mainen penny, ovat tai ovat olleet tieteellisen kiistelyn kohteena.
Useimpien mielestä OOPArteissa on kyse virheellisistä tulkinnoista ja toiveajattelusta, osassa myös väärennöksistä. Toisten mielestä ne ovat todisteita siitä, että tiede jättää huomioimatta laajoja tiedon alueita, joko tahallisesti tai välinpitämättömyyttään.
Muun muassa Charles Fort, Erich von Däniken, Peter Kolosimo, Graham Hancock ja Zacharia Sitchin ovat käsitelleet OOPArteja teoksissaan.
Thank God He Met Lizzie

Thank God He Met Lizzie australialainen elokuva vuodelta 1997. Romanttisen komedian pääosissa ovat Cate Blanchett, Richard Roxburgh ja Frances O’Connor. Elokuva on Cherie Nowlanin debyyttiohjaus. Yhdysvalloissa elokuva julkaistiin nimellä "The Wedding Party".
Elokuvan tarina kiertyy kahden juonteen ympärille: Lizzien (Blanchett) ja Guyn (Roxburgh) tulevien häiden sekä Guyn takaumien aiemmasta heilastaan Jennystä (O’Connor).
Hans von Aachen

Hans von Aachen (1552 – 4. maaliskuuta 1615) oli saksalainen taidemaalari.
Hans von Aachen syntyi Kölnissä, mutta hänen nimensä juontuu isän aachenilaisuudesta. Hän aloitti kuvataiteen teon Saksassa flaamilaisen mestari E. Jerrighin oppilaana ja muutti vuonna 1574 Italiaan. Hän asettui Rooman ja Firenzen kautta Venetsiaan. 
Aachen oli manieristi ja sai vaikutteita myös ajan johtavilta saksalaisilta taidemaalareilta, kuten Bartholomeus Sprangerilta ja Hendrick Goltziukselta. Hän palasi Saksaan 1588 ja meni Münchenissä naimisiin säveltäjä Orlando di Lasson tyttären Reginan kanssa. 
Aachen nimitettiin vuonna 1592 Rudolf II:n hovimaalariksi. Hän muutti Prahaan vuonna 1601 ja kuoli siellä 4. maaliskuuta 1615.
Andreas Achenbach

Andreas Achenbach (29. syyskuuta 1815 – 1. huhtikuuta 1910 Düsseldorf) oli saksalainen maisemamaalari. Hän syntyi Kasselissa, aloitti opintonsa Düsseldorfissa 1827 ja muutti Müncheniin vuonna 1835. Hänen veljensä oli taidemaalari Oswald Achenbach.
Achenbach kuului Düsseldorfin koulukuntaan. Hän maalasi muun muassa myrskyisiä Pohjanmeren maisemia sekä Alankomaiden kanavia ja Reininmaan kyliä.
Anti Marguste

Anti Marguste [anjtti markuste] (5. elokuuta 1931 Are – 12. tammikuuta 2016) oli virolainen säveltäjä.
Marguste valmistui Tallinnan polyteknillisen instituutin ekonomian tiedekunnasta 1953 ja Tallinnan konservatoriosta 1960. Hänen opettajiaan olivat Mart Saar ja Anatoli Garšnek. Hän opetti itse vuodesta 1962 musiikin teoriaa Tallinnan Georg Ots -musiikkikoulussa.
Margusten tunnetuimpien teosten joukkoon lukeutuvat kuusi sinfoniaa (1960–1981) ja "Virolainen rapsodia" (1974) sekä urkuteokset "Oreloits" (1984), "Oreleelo" (1984) ja "Orelend" (1987). Hänen kuoromusiikissaan suuri osa sanoituksista juonsi juurensa virolaiseen kansanperinteeseen.
Karin Mamma Andersson

Karin Mamma Andersson (s. 28. helmikuuta 1962 Luulaja Norlanti Ruotsi) on ruotsalainen taiteilija.
Andersson on käynyt Ruotsin Kuninkaallisen taidekorkeakoulun 1986-1993. Hän asuu ja työskentelee Tukholmassa. Hänen avopuolisonsa on taiteilija Jockum Nordström (s. 1963). Andersson alkoi käyttää lisänimeä "Mamma" vitsin vuoksi oppilasnäyttelyn yhteydessä 1992, mutta siitä on tullut taiteilijanimi, jota hän käyttää edelleen.
Hän on tehnyt Nobel-palkinnon diplomin 2004 ja 2005 Elfriede Jelinekille ja Harold Pinterille, ja hän sai 2006 pohjoismaisen Carnegie Art Awardin ensipalkinnon, jonka suuruus oli miljoona kruunua.
Tyylillisesti Anderssonin voi yhdistää ruotsalaisen luonnonlyriikan perinteeseen, ja maalauksissa on nähty samoja sävyjä kuin Ernst Josephsonin ja Carl Fredrik Hillin maalauksissa sekä Gunnar Frödingin runoissa, mutta myös mediamaailman nykyaikaa. Värimaailma tuo myös mieleen Aasian.
Karin Mamma Anderssonin näyttely oli Helsingin Taidehallissa syksyllä 2007. Vuonna 2003 hänen tuotantoaan oli esillä Venetsian biennaalissa. Vuonna 2009 Andersson sai ansioistaan pohjoismaisille taiteilijoille jaettavan Prinssi Eugenin mitalin.
Karin Andersson (täsmennyssivu)

Karin Andersson -nimisiä henkilöitä ovat:
Hiipinätunturit

Hiipinätunturit (, ) on Venäjän Murmanskin alueella Kuolan niemimaan keskiosassa sijaitseva tunturijono Imantero- ja Hiipinäjärvien välissä.
Hiipinätuntureiden korkein kohta on 1 201 metriä merenpinnasta. Hiipinätuntureilla ja Luujärventuntureilla () on samankaltainen geologia ja ne ovat molemmat noin 350 miljoonaa vuotta vanhoja.
Helmikuussa 2018 uutisoitiin 848,04 neliökilometrin laajuisen Hiipinän kansallispuiston perustamisesta seudulle.
Fridman

Fridman tai Fridmann voi tarkoittaa seuraavia:
Serbian koripalloliiga

Serbian koripalloliiga on Serbian korkein koripallosarja. Se perustettiin vuonna 2006, ja sitä hallinnoi Serbian koripalloliitto.
Historia.
Nykymuodossa liigaa on pelattu kaudesta 2010–2011 lähtien. Eniten mestaruuksia ovat voittaneet belgradilaiset Partizan ja Crvena zvezda, joilla on kummallakin yhdeksän mestaruutta. Ennen vuotta 2006 mukana oli joukkueita myös Montenegrosta.
Sarjajärjestelmä.
Liigan sarjajärjestelmä koostuu kahdesta runkosarjavaiheesta sekä pudotuspeleissä. Ensimmäisessä runkosarjavaiheessa (liigassa) 14 joukkuetta kohtaa toisensa kahdesti, kotona ja vieraissa. Sarjan neljä parasta joukkuetta etenevät toiseen runkosarjavaiheeseen (superliigassa), jossa niiden lisäksi pelaa neljä Adrianmeren liigassa pelaavaa joukkuetta. Myös tässä vaiheessa joukkueet pelaavat keskenään täyden kaksinkertaisen sarjan. Toisen runkosarjavaiheen neljä parasta joukkuetta etenee pudotuspeleihin. Välierät pelataan paras kolmesta- ja loppuottelu paras viidestä -periaatteella.
Giovanni Battista Bugatti

Giovanni Battista Bugatti (1779/1780–1869) oli Kirkkovaltion virallinen teloittaja vuosina 1796–1865. Työskenneltyään 69 vuotta hän oli teloittajista pisimpään palvellut ja sai lempinimen Mastro Titta. Bugatti sai vuodesta 1865 kuolemaansa 30 scudia eläkettä kuukaudessa. 
Bugatti pani täytäntöön ensimmäisen kuolemantuomionsa 22. maaliskuuta 1796. Vuoteen 1810 asti hän suoritti teloitukset kirveellä mestaamalla tai hirttämällä. Myöhemmin käytettiin kuitenkin ranskalaista giljotiinia. Kaikkiaan hänen uraansa mahtui 516 teloitusta.
Mahdollisten kostojen ehkäisyksi Bugatti ei saanut liikkua Trasteveren ulkopuolella muutoin kuin virallisissa liiketoimissa. Hänet on kuvattu lyhyeksi, hieman vatsakkaaksi ja aina hyvin pukeutuneeksi. Hän kävi säännöllisesti kirkossa. Hänellä oli vaimo, mutta ei lapsia. 
Charles Dickens kuvasi tekemästään Italian-matkasta kertovassa kirjateoksessa erään Bugattin 8. maaliskuuta 1845 suorittaman teloituksen. Hänen käyttämiään välineitä on nähtävillä kriminologisessa museossa Roomassa.
Umbajoki

Umbajoki (, ) on 123 km pitkä joki Murmanskin alueella Kuolan niemimaalla. Joki virtaa Umbajärvestä Vienanmeren Kantalahteen, johon se laskee Umban taajaman kohdalla.
Umban sivujokia ovat joen keskijuoksulla sijaitsevaan Kanozero-järveen laskevat Muna ja Kana.
Umba on perinteisesti ollut hyvä lohijoki, jonne 1990-luvulla ryhdyttiin järjestämään kalastusmatkailua. Viime vuosina kalansaaliit ovat kuitenkin vähentyneet paikallisen väestön ylikalastuksen seurauksena.
Klaus Maria Brandauer

Klaus Maria Brandauer (oik. Klaus Georg Steng, s. 22. kesäkuuta 1944 Bad Aussee, Itävalta) on itävaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän myös opettaa Max Reinhardt Seminarissa Wienissä Itävallassa.
Aloittaessaan näyttelijänuransa vuonna 1962 hän otti taiteilijanimekseen äitinsä tyttönimen Maria Brandauer. Työskenneltyään teatterissa ja televisiossa hän teki ensimmäisen filmiroolinsa vuonna 1972 elokuvassa "Tehtävä Salzburgissa". Vuonna 1981 Brandauer teki kehutun roolityön István Szabón ohjaamassa elokuvassa "Mefisto". Elokuva voitti parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnon. Brandauer sai roolistaan myös mm. Jussi-palkinnon. Pääosa "Mefisto"-elokuvassa käynnisti Brandauerin kansainvälisen uran. Seuraavina vuosina hän näytteli mm. Bond-elokuvassa "Älä kieltäydy kahdesti" (1983) Maximilian Largon roolissa ja paroni Bror von Blixen-Finecken roolissa elokuvassa "Minun Afrikkani" (1985).
Roolistaan paroni von Blixeninä hän voitti Golden Globe -palkinnon parhaasta miessivuosasta ja oli myös Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 1989 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa "Georg Elser – Einer aus Deutschland", jossa hän myös näytteli pääosassa. Hän on näytellyt myös monissa teatterirooleissa. 
Vuonna 2006 tuli kuluneeksi 50 vuotta saksalaisen näytelmäkirjailijan Bertolt Brechtin kuolemasta. Brandauer ohjasi Brechtin ja Kurt Weillin vuonna 1928 tekemän "Kolmen pennin oopperan" juhlanäytöksen. Brandauer valitsi Puukko-Mackien osaan Die Toten Hosen -punkyhtyeen laulusolistin Campinon (oik. Andreas Frege). Tämä herätti hämmästystä teatterialan asiantuntijoiden keskuudessa. Näytelmä sai ristiriitaisen vastaanoton. Campinon roolityötä kehuttiin, mutta näytelmän tavanomaista ohjausta moitittiin. Brandauer sai buuauksia näytelmän ensi-illassa, kun hän tuli kumartamaan yleisölle näytännön päätteeksi.
Brandauer oli naimisissa elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja Karin Brandauerin (o.s. Müller) kanssa vuodesta 1963 vuoteen 1992, jolloin Karin Brandauer kuoli vaikeaan sairauteen. Avioliitosta on yksi lapsi.
Heinäkuussa 2007 Brandauer avioitui Berliinissä elämänkumppaninsa apulaisohjaaja Natalie Krennin kanssa. Brandauerin poika Christian oli tilaisuudessa todistajana.
Klaus Maria Brandauerin asuinpaikkoina ovat nykyään Altaussee, Wien ja New York.
Giuseppe Abbati

Giuseppe Abbati (13. tammikuuta 1836 – 21. helmikuuta 1868) oli italialainen kuvataiteilija, joka kuului 1800-luvun jälkimmäisen puoliskon Macchiaioli-ryhmän keskeisiin nimiin. 
Abbati syntyi Napolissa ja sai varhaisimman taiteellisen opetuksensa veljeltään Vincenzolta. Hän osallistui Garibaldin "vuoden 1860 kampanjaan" ja menetti oikean silmänsä taistellessaan Capuassa. Hän siirtyi Firenzeen, jossa hän tutustui Giovanni Fattorin ja Silvestro Legan kaltaisiin suuriin aikalaisiinsa.
Abbati jatkoi uraansa taidemaalarina loppuikänsä. Vuoden 1866 kuluessa hän kuitenkin liittyi jälleen armeijaan Preussin-Itävallan sotaa varten. Itävaltalaiset pitivät häntä vangittuna Kroatiassa. Vapauduttuaan Abbati palasi Italiaan ja jatkoi työtään, mutta kuoli vain 32-vuotiaana sairaalta koiralta saamaansa vesikauhuun.
Bias (mytologia)

Bias () oli kreikkalaisessa mytologiassa Amythaonin, Pyloksen kuninkaan, poika ja Melampuksen veli.
Neleus oli luvannut kauniin tyttärensä Peron vaimoksi sille, joka toisi hänelle Fylakoksen karjan. Hän pyysi apua veljeltään, joka ennustustaitojensa avulla saikin hankittua karjan itselleen. Kun Melampus oli palauttanut karjan Neleukselle ja saanut Peron mukaansa, hän palasi tämä kanssa takaisin kotiinsa ja antoi tämän veljelleen vaimoksi. Tämän liiton tuloksena Biakselle ja Perolle syntyi poika, Talaos.
Veljensä avulla Bias sai hallittavakseen myös kolmanneksen Argoksen kuningaskunnasta ja aloitti biantidien sukukunnan. Tämä tapahtui Anaksagoraan halinnon aikana, ja nyt Bias meni naimisiin Lysippen, Proitoksen tyttären, kanssa, ja he saivat lapset Areios, Leodokos ja Anaksibia. Hänen kuolemansa jälkeen valtakunnan hallitsijaksi nousi hänen poikansa Talaos.
Laavaleguaani

Laavaleguaani (myös laavalisko, "Conolophus subcristatus") on Galápagossaarilla elävä leguaani. Laji oli ennen yleinen, mutta nykyään uhanalainen. Leguaanien elinalueet ovat kuivia minkä vuoksi ne elävät maalla pesissä, jotka suojaavat kuumalta auringonpaisteelta.
Koko ja ulkonäkö.
Laavaleguaanit ovat melko suurikokoisia ja raskasrakenteisia; aikuinen leguaani voi olla jopa yli metrin pituinen. Häntä on hieman vartaloa pidempi. Takajalat ovat paksut ja voimakkaat etujalkojen ollessa hieman pienemmät. Jaloissa on pitkät ja voimakkaat kynnet. Väritykseltään leguaanit ovat keltaisia tai ruskeita. Selän puolella juoksee piikikäs harja niskalta alaselkään asti.
Ravinto.
Laavaleguaani on kasvinsyöjä. Tärkein ravinnonlähde ovat opuntiakaktukset.
Lisääntyminen.
Naaras munii noin 25 pehmeäkuorista munaa pesään kostean hiekan tai lehtikasan alle. Munat kuoriutuvat kolmen tai neljän kuukauden kuluttua.
Isokatu (Oulu)

Isokatu on katu Oulussa sekä eräs keskustan pääliikenneväylistä. Se johtaa lähes pohjois-eteläsuuntaisena halki kaupungin ruutukaavakeskustan, alkaen Myllytullin kaupunginosasta, johtaen halki Pokkisen, Vanhantullin ja Leverin kaupunginosien, päättyen Nuottasaaren kaupunginosaan. Kadun pituus on noin 2,25 kilometriä, ja sen pinnoitteena on käytetty pääosin asfalttia, mutta osalla matkaa katu on päällystetty noppakivin.
Katu alkaa Heinäpään urheilukeskuksen pysäköintialueelta Liikuntakeskus Hukan luota, jatkuen suorana pohjoiskoilliseen halki kaupungin ruutukaavakeskustan. Liikenteellisesti merkittävät ja ruuhkaherkimmät poikkikatujen liittymät ovat Puistokadun, Saaristonkadun, Kajaaninkadun ja Linnankadun risteykset, joissa kaikissa on liikennevalo-ohjaus. Isokaduksi nimetty osuus päättyy Myllytulliin Mannenkadun ja Valjastehtaankadun liittymään, josta väylä jatkuu suoraan Kasarmintienä Oulujoen etelärantaa seuraten Erkkolan sillan liittymään saakka.
Isokadun osuus Saaristonkadulta Linnankadulle on aiemmin ollut käytössä keskustan halki pohjoiseen kulkevan linja-autoliikenteen väylänä. Joukkoliikenne siirtyi kuitenkin pääosin joukkoliikennekaduksi muutetulle Torikadulle 22. syyskuuta 2007. Saaristonkadun ja Pakkahuoneenkadun välinen osuus muuttui kävelykaduksi vuonna 2016; Pakkahuoneenkadun ja Kauppurienkadun välinen osuus kulkee Kauppakeskus Valkean läpi (tunnetaan myös Kesäkatuna), ja Kauppurienkadun ja Saaristonkadun välisellä kävelykadulla sijaitsee yksi Kivisydämen sisäänkäynneistä.
Historiaa.
Aiemmin katu tunnettiin nimellä "Iso Uusikatu". Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi.. Isokatu oli myös vuoden 1990 nuorisomellakoiden päätapahtumapaikka (ks. Oulun kristalliyö).
Adrianmeren liiga

Adrianmeren liiga on kansainvälinen koripallosarja, johon osallistuvat suurimmat seurajoukkueet Bosnia ja Hertsegovinasta, Kroatiasta, Montenegrosta, Serbiasta ja Sloveniasta. Seurat pelaavat liigaa omien kansallisten sarjojensa rinnalla. Liigan järjestää Adrianmeren koripalloliitto.
Historia.
Adrianmeren liiga käynnistyi vuonna 2001 entisistä Jugoslavian osavaltioista tulleiden 12 joukkueen voimin. Seuraavaksi kaudeksi mukaan tuli Maccabi Tel Aviv Israelista, mutta se jätti sarjan yhden kauden jälkeen. Kaudeksi 2003–2004 sarja laajeni 14 joukkueen laajuiseksi. Kausi 2004–2005 pelattiin 16 joukkueella, mutta seuraavaksi kaudeksi palattiin 14 joukkueen järjestelmään. Lokakuussa 2006 liiga teki sponsorisopimuksen slovenialaisen NLB-pankin kanssa, ja sen nimi muutettiin NLB Leagueksi. Toinen suuri, ja entinen pääsponsori, on rengasvalmistaja Goodyear.
Sarjajärjestelmä.
Runkosarjassa pelataan normaali kaksinkertainen sarja, jossa kaikki joukkueet kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Kahdeksan parasta etenee pudotuspeleihin, jotka ratkeavat yhden ottelun perusteella.
Ry Cooder

Ryland Peter ”Ry” Cooder (s. 15. maaliskuuta 1947 Los Angeles) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja, tuottaja, sessiomuusikko ja säveltäjä. Hän on yksi aikansa suurimmista kitaristeista sekä slide-kitaran taitajista ja tuli vuonna 2003 sijoitetuksi kahdeksanneksi "Rolling Stone" -lehden "100 Greatest Guitarists of All Time" -listauksessa.
Cooder on tehnyt yhteistyötä muun muassa Rolling Stonesin, Captain Beefheartin, Taj Mahalin ja Van Morrisonin kanssa. Hän on nyttemmin tullut tunnetuksi työstään kansanmusiikin alalla ja tehnyt siten kansainvälistä mainetta saavuttanutta yhteistyötä muun muassa kuubalaisen Buena Vista Social Clubin kanssa. Hän aloitti menestyksekkään soolouransa 1970-luvulla. Vuonna 1987 ilmestyi levy "Get Rhythm," ja "s"euraavana vuonna Cooder yhtyeineen esiintyi Seinäjoen Provinssirockissa.
2000-luvun puolella Cooder on julkaissut Kalifornia-aiheisen levytrilogian, jonka aloitti 1950-luvulla hävitetystä meksikolaiskylästä L.A:ssa kertova albumi "Chávez Ravine" (2005), joka oli myös Grammy-ehdokkaana. Trilogian toinen osa on levy nimeltä "My name is Buddy" (2007) ja kolmas "I, Flathead" (2008). Ensimmäisen Grammyn Cooder sai piirrettyyn lastenelokuvaan "Pecos Bill" (1988) tehdystä soundtrackista, jossa kertojana toimi näyttelijä Robin Williams. Cooder nähtiin vuoden 1999 dokumenttielokuvassa "Buena Vista Social Club". 
Cooder tunnetaan myös elokuvamusiikin säveltäjänä. Hänen tunnetuimpiin töihinsä tällä alalla lukeutuu "Paris, Texas" (1984). Cooderilla oli lyhyehkö hiljainen kausi "Get Rhythm" (1987) -levyn jälkeen. Levyn joka jäi tähän mennessä viimeiseksi pääosin cover-kappaleita sisältäneeksi studiolevyksi.
Cooderin yhteistyökumppanina live-esiintymisissä on ollut muun muassa Little Village (1990-luvun alussa) yhtyeen jäsen englantilainen Nick Lowe. Cooderin poika Joachim on soittanut rumpuja ja perkussioita jo 1990-luvun alkupuolelta lähtien isänsä kanssa korvaten paljolti Cooderin tätä ennen käyttämän rumpalivirtuoosin Jim Keltnerin.
Lagos (osavaltio)

Lagos on Nigerian pinta-alaltaan pienin, mutta asukasluvultaan toiseksi suurin osavaltio. Se perustettiin 27. toukokuuta 1967, jolloin Nigeriaan luotiin 12 osavaltiota. Osavaltion pääkaupunkina on vuodesta 1976 ollut Ikeja. Sitä ennen pääkaupunkina toimi Lagos, joka oli vuoteen 1991 saakka myös koko Nigerian pääkaupunki. 
Osavaltion pinta-ala on 3 345 neliökilometriä. Viimeisimmässä laskennassa vuonna 2006 asukkaita oli noin 9,1 miljoonaa. Vuoden 2022 arvion mukaan Lagosin osavaltiossa oli noin 13 500 600 asukasta. Sekä laskettuja että arvioituja väkilukuja pidetään epäluotettavina. Suurin osa asuu Lagosin metropolialueella.
Alueella on asunut alun perin joruboita, mutta väestöpohja on muuttunut monipuolisemmaksi, kun väkeä eri puolilta Nigeriaa on muuttanut lähemmäs Lagosia.
Henrik Perelló

Luis Henrik Perelló (s. 1969 Tampere) on klassisen koulutuksen saanut diplomiviulisti, joka tunnetaan paremmin viihteellisen viulun mestarina. Hän on toiminut mm. Suomen Kansallisoopperan orkesterin, Savonlinnan Oopperajuhlaorkesterin ja Tampere Chamber -kamariorkesterin ja Tampere Filharmonian konserttimestarina. 
Perelló hallitsee laajasti eri musiikkityylejä, mutta argentiinalainen tango ja tango nuevo ovat lähinnä hänen sydäntään. Hän on konsertoinut Astor Piazzollan tangoihin erikoistuneen InTime-kvintettinsä kanssa kotimaan konserttilavojen lisäksi Ruotsissa, Tanskassa, Virossa, Venäjällä, Saksassa, Ranskassa, Italiassa, Argentiinassa, Japanissa ja Emiraateissa. Perelló on tehnyt viisi Astor Piazzolla -tangolevytystä, joista ensimmäinen, "Piazzolla InTime" valittiin vuoden levyksi 1995. Argentiinalaista tangoa hän soittaa lisäksi Cuarteto Perelló -kvartetissa ja Piazzollaa myös Camorra-kvintetissä yhdessä Mika Väyrysen, Kirmo Lintisen, Ismo Eskelisen ja Tarja Nybergin kanssa. Reijo Taipaleen tango-orkesterissa hän esiintyi Uruguayssa vuonna 1997 Cumbre Mundial -festivaalilla.
Tanssiorkestereissa Perelló soittaa viulun lisäksi bassoa ja kosketinsoittimia. Nykyään hän myös sovittaa musiikkia eri kokoonpanoille. Henrik Perellólle myönnettiin Pirkanmaan taidetoimikunnan kulttuuriteko-palkinto 2005.
Perelló teki viulistina ja kosketinsoittajana yhteistyötä myös Juice Leskisen kanssa. Hän soitti 1990-luvun alussa Leskisen albumeilla "Taivaan kappaleita" (Juice Leskinen Grand Slam 1991) ja "Simsalabim Jim" (Juice Leskinen ETC 1992) sekä esiintyi Henrikin enkelit -kokoonpanonsa kanssa marraskuussa 2004 Tampere-talossa Juice Leskisen ja Mikko Alatalon yhteisessä juhlakonsertissa, joka on taltioitu "Klassikoiden ilta" -DVD:lle ja 2CD:lle.
Inkereenjoki

Inkere eli Inkereenjoki () on Nevan sivujoki Leningradin alueen Hatsinan ja Tusinan piireissä sekä Pietarin Kolpinan piirissä Venäjällä. Sen pituus on 76 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Inkerin ylängöllä Skuoritsan kylän lähellä olevasta lähteestä, virtaa tasangon keskellä jyrkkäreunaisessa uomassa ja laskee Nevaan Ust-Ižoran taajaman luona. Joen keskisyvyys on 1,5–2,0 metriä, suurin syvyys 4 metriä ja suurin leveys joen suussa 60 metriä. Joessa on paljon karsti-ilmiöitä. Tärkeimmät sivujoet ovat Paritsa, Verevka, Tšornaja, Vinokurka ja Bolšaja Ižorka.
Inkereenjoki on yksi Nevan saastuneimmista sivujoista. Inkereenjoen kalalajeja ovat hauki, ahven ja särki. Varsinkin alajuoksu Suurlopotista (ven. "Antropšino") Kolpinaan on suosittu melontakohde. Joen varrella sijaitsevat Puutostin, Patamäen ja Telmanin kuntakeskukset sekä Kommunarin ja Kolpinan kaupungit.
Joesta on saanut nimensä Inkerin alue sekä inkeroisten kansa. Sen nimen tarkempi alkuperä on selvittämättä, mutta samanlaisia joennimiä ilmenee myös idempänä Pohjois-Venäjällä. Joen nimi muodostaa eräänlaisen parin viereisen Venjoen (&lt; "Venäjä") kanssa.
Vuonna 1240 Aleksanteri Nevskin johtamat Novgorodin ja Laatokankaupungin joukot löivät ruotsalaisten armeijan Nevan taistelussa Nevan ja Inkereenjoen yhtymäkohdassa. Keskiajalla seutu kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Inkereen pogostaan. 1600-luvulla joen rannoille syntyi suomalaisasutus, joka kuului Inkereen, Venjoen ja Skuoritsan luterilaisiin seurakuntiin. 1700-luvun alussa perustettiin Isoran Lopotin postiasema ja joelle rakennettiin sahamyllyjä, joista saivat alkunsa Inkereen tehtaat nykyisessä Kolpinassa. Näihin aikoihin joen rannalle syntyi myös saksalaisia siirtokuntia. Suomalaisasutus tuhoutui toisen maailmansodan aikaisten pakkosiirtojen seurauksena.
Wilhelm Kube

Wilhelm Richard Paul Kube (13. marraskuuta 1887 – 23. syyskuuta 1943) oli saksalainen sotilasvirkamies ja SS-upseeri.
Toisessa maailmansodassa Kube johti kenraalikomissaarina Valko-Venäjän miehityshallintoa. Hän astui virkaan elokuussa 1941 ja jatkoi sitä kuolemaansa asti 1943. Kuben tiedetään olleen raivokas juutalaisvihaaja ja hänen johdollaan tehtiin monia sotarikoksia. Hänen tiedetään sanoneen: ”Sitä mitä rutto ja syfilis ovat ihmiskunnalle, ovat juutalaiset valkoiselle rodulle.” Kube oli yksi valkovenäläisen nukkevaltion, Weißruthenischer Zentralratin, pääjunailijoista. 23. syyskuuta 1943 neuvostopartisaanit salamurhasivat hänet. Varsinaisen operaation suoritti palvelusneidoksi naamioitunut, väärällä nimellä Kuben palvelukseen pestautunut Jelena Mazanik, joka laittoi kuumavesipulloon piilotetun pommin Kuben sängyn alle. Kostona salamurhasta SS tappoi yli tuhat minskiläistä. Iskun jälkeen Mazanik ja hänen sisarensa pakenivat Minskistä ja liittyivät partisaaneihin.
Luis Pérez Sala

Luis Pérez Sala Valls-Taberner (s. 15. toukokuuta 1959 Barcelona, Espanja) on entinen espanjalainen kilpa-autoilija. Hän kilpaili Formula 1 -sarjassa kausilla 1988 ja 1989.
Pérez Sala kilpaili vuonna 1985 Italian Formula 3 -sarjassa voittaen yhden kilpailun ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi Formula 3000 -sarjaan. Hän voitti F3000:ssa kilpailun Birminghamissa ja Ennassa kaudella 1986. Vuonna 1987 hän jatkoi samassa sarjassa, jolloin hän voitti Donington Parkin ja Le Mansin kilpailut sijoittuen sarjassa Stefano Modenan jälkeen toiseksi. Seuraavat kaksi kautta menivät Formula 1 -sarjassa Minardi-tallissa. Hän saavutti yhden pisteen koko F1-urallaan Britannian GP:stä 1989. Pierluigi Martinin ajaessa tallissa Pérez Sala joutui tämän varjoon, koska Martini kykeni ajamaan, mm. päätöskisana toimivassa Australian GP:ssä kolmanteen lähtöruutuun Pérez Salan karsiutuessa kilpailun ulkopuolelle. F1-uran jälkeen Pérez Sala on kilpaillut Espanjassa erilaisissa urheiluautosarjoissa kuten Touring Caria ja GT:tä, joista Touring Carin mestaruuden hän on voittanut vuosina 1991 sekä 1993. Hän on toiminut kilpa-ajamisen jälkeen uusien kuljettajien, kuten Pedro de la Rosan ja Dani Closin kouluttajana.
Vuonna 2012 Pérez Sala toimi F1-talli HRT F1:n tallipäällikkönä. Talli ei saanut uutta omistajaa 30. marraskuuta mennessä, jolloin talli pyyhittiin pois kaudelle 2013 osallistuvien tallien listalta.
Muuta.
Formula 3:sta ja DTM:ää ajanut Daniel Juncadella on Pérez-Salan veljenpoika.
Wilma (yhtye)

Wilma on laulaja Anna Kuoppamäen ja kitaristi Hans Anderssonin luotsaama yhtye, joka soittaa suomenkielistä popmusiikkia. 
Yhtye teki tammikuussa 2024 paluun keikkalavoille.
Kolpina

Kolpina tai Kolppina () on Pietariin kuuluva kaupunki Venäjällä. Se sijaitsee Nevaan laskevan Inkereenjoen rannalla. Asukkaita on 143 800 (vuonna 2008).
Kolpinan asutuskeskus syntyi vuonna 1722 perustetun ”Inkereenjoen tehtaan” () yhteyteen. 1800-luvun puoliväliin saakka se muodostui Nikolskajan, Tšuhonskajan ja Novajan kylistä. Vuonna 1878 Kolpina sai esikaupungin statuksen ja vuonna 1912 siitä tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana Leningradia kohti etenevät saksalaisjoukot pysäytettiin muutaman kilometrin päässä Kolpinasta. Sodan aikana suurin osa kaupungin rakennuksista tuhoutui.
Nykyään Kolpinassa on koneenrakennusta harjoittavan Ižorski Zavodin lisäksi mm. rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta. Se on Pietarin kaupunkiin kuuluvan Kolpinan piirin keskus. Kaupungin lisäksi piirin alueella sijaitsevat Metallostroin, Petro-Slavjankan, Pontonnyin, Sapjornyin ja Ust-Ižoran taajamat. Kolpinassa on Pietarin ja Moskovan välisen rautatien samanniminen paikallisliikenteen asema.
Kolpinan suomalainen ystävyyskaupunki on Rauma.
Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kelton kunnassa on myös Kolpina-niminen kylä (ven. Колбино, "Kolbino"). Kylässä sijaitsee Kelton uusi luterilainen kirkko.
Polyphony Digital

Polyphony Digital on japanilainen pelitalo, jonka omistaa Sony Computer Entertainment. Studio tunnettiin aiemmin nimellä Polys Entertainment, mutta suositun "Gran Turismo" -sarjan ensimmäisen pelin jälkeen he vaihtoivat nimensä Polyphony Digitaliksi.
Studion tuntee parhaiten heidän "Gran Turismo" -autopelisarjastaan. Tämä pelisarja on noussut yhdeksi suosituimmaksi ja myydyimmäksi pelisarjaksi PlayStation -konsoleille. Sarja tähtää simulaatioon, eli peliin joka on mahdollisimman realistinen oikean maailman kanssa. Ironista kyllä, tähän mennessä missään sarjan peleissä ei ole ollut vauriomallinnusta, lukuun ottamatta pelisarjan viidettä ja kuudetta osaa Gran Turismo 5 ja Gran Turismo 6.
Polyphony julkaisi vuonna 2006 PlayStation 2:lle "Tourist Trophyn", jolla he halusivat tuoda realismin myös moottoripyörillä ajettavaksi.
Pelit.
Polyphony Digital on kehittänyt seuraavat pelit:
Tim Howard

Timothy Matthew "Tim" Howard (s. 6. maaliskuuta 1979 North Brunswick, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Seurajoukkueura.
Howardin ammattilaisura alkoi North Jersey Imperialsissa, josta hän siirtyi ensimmäisen kauden jälkeen MetroStarsiin. Howard pelasi MetroStarsissa kuusi vuotta nousten yhdeksi MLS:n suosituimmista pelaajista. Myös hänen peliesityksensä olivat vakuuttavia ja vuonna 2003 Manchester United osti hänet Valioliigaan.
Ura Manchester Unitedissa alkoi Howardilta lupaavasti, mutta hän menetti paikkansa ykkösmaalivahtina peliesitysten heikennyttyä ja Edwin van der Sarin tultua seuraan. Kaudeksi 2006–2007 Howard lainattiin Evertoniin, jonne hän siirtyi kauden jälkeen pysyvästi. Evertonissa Howard oli lainasiirrostaan lähtien ykkösmaalivahti ja yksi liigan tasaisimmista maalivahdeista.
Maajoukkueura.
Howard on ollut pitkään myös Yhdysvaltojen maajoukkueen ykkösmaalivahti. Hän debytoi maajoukkueessa 2002 ja on sen jälkeen pelannut MM-kisoissa 2006, 2010 ja 2014 sekä Maanosaliittojen cupissa 2003 ja 2009. Yhdysvallat voitti CONCACAF Gold Cupin 2007 ja Howard valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Kaikkiaan Howard on pelannut 121 maaottelua.
Yksityiselämä.
Howardilla on Touretten syndrooma, joka todettiin hänen ollessa 9-vuotias. Perhetaustaltaan Howard on unkarilainen hänen yksinhuoltajaäitinsä ja isovanhempiensa paettua Unkarista Yhdysvaltoihin vuoden 1956 kansannousun jälkeen.
Keksijäkylän Lotta

Keksijäkylän Lotta (Leiutajateküla Lotte) on virolainen animaatioelokuva, joka kertoo Lotta-koiran seikkailuista Keksijäkylässä.
Juoni.
Suuren meren rannalla on pieni merkillinen kylä; Kylä, jonka asukkaat harrastavat eriskummallisten vimpaimien keksimistä. Vuoden huipennus on kilpailu, jossa paras vimpain palkitaan ja palkintona on kunniaa ja mainetta.
Hele Kõrve

Hele Kõrve (vuoteen 2009 Hele Kõre; s. 7. tammikuuta 1980 Jõgeva, Viron SNT) on virolainen näyttelijä ja laulaja. Kõre on näytellyt paljon teatterissa, nykyään Tallinna Linnateaterissa. Hän osallistui Viron vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuijen karsintaan laululla "Romea ja Julia", mutta sai vain 35 000 ääntä. 
Kõrella on naispääosa Martan roolissa elokuvassa "Nimet marmoritaulussa". Televisiossa hän esiintyy Viron suosituimmassa sarjassa "Õnne 13".
Kõre on vieraillut Suomessa Tallinnan kaupunginteatterin mukana vuonna 2015 ja 2019.
Hanhipaasi

Hanhipaasi on pieni asumaton kallioinen saari muutaman kilometrin päässä Valamosta lounaaseen Laatokalla Venäjällä. Saarella sijaitsee suomalaisten rakentama Hanhipaaden majakka.
Saari.
Hanhipaasi on puuton sammaleen ja kukkakasvien peittämä kallioluoto, joka nousee Laatokan pohjasta. Sen rannat ovat äkkijyrkät ja viettävät jyrkästi aina 80 metrin syvyyteen saakka. Saari on noin parinsadan metrin pituinen ja leveimmilläänkin vain sadan metrin levyinen. Sen pinta-ala on vajaat kaksi hehtaaria ja korkein kohta on vain kolmisen metriä vedenpinnan yläpuolella.
Majakka.
Hanhipaaden majakka sijaitsee kallioluodon korkeimmalla kohdalla luodon itäreunalla. Majakkatornin korkeus on 24 metriä, ja sen valon korkeus on noin 27 metriä vedenpinnan yläpuolella. Rakenteeltaan majakkatorni on Hailuodossa sijaitsevan Marjaniemen majakan kaltainen. Torni on muista Suomen aluevesille rakennetuista majakoista poiketen maalattu epäsymmetrisesti siten, että tornin toisella puolella yläosa on punainen ja alaosa valkoinen, ja vastaavasti toisella puolella yläosa on valkoinen ja alaosa punainen.
Majakka on säilynyt rakennusaikaisessa alkuperäisessä asussaan, ja on sen vuoksi rakennus- ja merenkulkuhistoriallisesti merkittävä kohde. Majakkaa ei myöskään ole varustettu aurinkokennoin, ja sen syrjäinen sijainti on suojannut sitä ilkivallalta. Sen juurella sijainneet rakennukset, pieni asuinrakennus sekä suuri parakki, on siirretty pois.
Majakan lyhtylaitteena on venäläisvalmisteinen linssilaitteisto, joka ei ole alkuperäinen. Laitteisto on sähkökäyttöinen. 1990-luvun alkuun saakka majakan valonlähteenä oli niin kutsuttu atomiparisto, nykyisin ne on korvattu vaarattomin akuin. Kirjassaan "Laatokan seitsemän merta" Juha Taskinen kuvaa majakkaa "säteileväksi majakaksi".
Motori Moderni

Motori Moderni oli Formula 1 -sarjan moottoritoimittaja vuosina 1985–1987. Yhtiön perusti kokenut italialainen moottori-insinööri Carlo Chiti.
Chiti oli Alfa Romeon formulatallin pääinsinööri. Hän perusti Motori Modernin valmistaakseen "tipo 615-90" V6-turbomoottoreita, joita Minardi-talli käytti kaudesta 1985 kauteen 1987.
Ideaalikaasun moolitilavuus

Ideaalikaasun moolitilavuus on vakio, joka kertoo tilavuuden, jonka yksi mooli ideaalikaasua ottaa tietyissä olosuhteissa.
Ideaalikaasun moolitilavuus riippuu lämpötilasta ja paineesta. Lämpötilassa 273,15 K ja paineessa 101 325 Pa ideaalikaasun moolitilavuus on&lt;br&gt;
formula_1.
Lämpötilassa 293,15 K ja paineessa 101 325 Pa ideaalikaasun moolitilavuus on&lt;br&gt;
formula_2.
 Tämä arvo voidaan johtaa ideaalikaasun tilanyhtälöllä.
Il Combattimento di Tancredi e Clorinda

 
Il combattimento di Tancredi e Clorinda (SV 153, ) on italialaisen säveltäjän Claudio Monteverdin teos, näyttämöllinen madrigaali tai näyttämöllinen kantaatti. Teos sai ensimmäisen esityksensä Venetsian karnevaalien aikana vuonna 1624 kaupungin senaattorin, Girolamo Maceningon, muusikon suojelijan, luona.
Yleistä ja taustaa.
Teos on sisällytetty myös säveltäjän madrigaalien kirjan kahdeksanteen ja viimeisen osaan, jota kutsutaan nimellä "Madrigali guerrieri e amorosi", sotaisia ja lemmekkäitä madrigaaleja. Tämä teoksen viimeinen osa julkaistiin vuonna 1638. Teos on katkelma Torquato Tasson teoksesta Vapautettu Jerusalem. 
Tässä teoksessaan Monteverdi on supistanut orkesterin melkein äärimmilleen. Orkesterin muodostavat cembalo, neljä viola da gambaa sekä kontrabasso. Kertoja kertoo urhoollisen soturin Tancredin taistelusta kaunista saraseenia Clorindaa vastaan, johon Tancredi on rakastunut. Taistelussa kuitenkin Clorinda on pukeutunut sotilaaksi, ja siksi Tancredi ei pysty tunnistamaan häntä. Raivokkaan kaksintaistelun lopuksi Tancredi lävistää miekallaan Clorindan rinnan. Viimeisenä huokauksenaan kaunis Clorinda kertoo uskostaan uuteen, kristittyjen jumalaan ja samalla hän antaa anteeksi hyökkääjälleen. Nyt Tancredi tunnistaan uhrinsa ja sekoaa tuskasta. Myös henkilömiehitys on vähäinen: kaunis saraseeni Clorinda (mezzosopraano), rohkea Tancredi (tenori) sekä kertoja (baritoni).
Tämän teoksen dramaattinen ja teatraalinen toteutus olivat suhteellisen uutta madrigaaleissa. Säveltäjä antoi myös hyvin tarkat ohjeet musiikin sovitukseen ja sijoitti tarkasti teokseensa hitaita ja kiihkeitä kohtia. Teoksen esitys kestää noin 20 minuuttia.
Stefanin–Boltzmannin vakio

Stefanin–Boltzmannin vakio on Stefanin–Boltzmannin laissa esiintyvä luonnonvakio, jonka arvo on
formula_1
missä formula_2 on Boltzmannin vakio, formula_3 valon nopeus ja formula_4 Planckin vakio.
Stefanin–Bolzmannin lain mukaan mustan kappaleen säteilyn intensiteetti on suoraan verrannollinen lämpötilan neljänteen potenssiin. Verrannollisuuskerroin on Stefanin–Boltzmannin vakio.
Klaus Wennemann

Klaus Wennemann (18. joulukuuta 1940 Oer-Erkenschwick – 7. tammikuuta 2000 Bad Aibling) oli saksalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuului konemestari Fritz Graden osa Wolfgang Petersenin elokuvassa "Sukellusvene U-96".
Wennemann tuli tutuksi myös Hannes Faberin roolista saksalaisessa dekkarisarjassa "Ajo päällä" ("Der Fahnder").
Hän menehtyi keuhkosyöpään 59-vuotiaana.
Kaukasian tataarit

Kaukasian tataarit on Kaukasiassa asuvista turkkilaisista kansoista aikaisemmin käytetty yhteisnimitys. Nykyään sitä on pidettävä vanhentuneena.
1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneessä Brockhaus–Jefronin tietosanakirjassa Kaukasian tataareina mainitaan seuraavat kansat:
Azereista käytettiin venäjän kielessä 1930-luvulle saakka nimityksiä "Taka-Kaukasian (Azerbaidžanin) turkkilaiset" tai "tataarit". Suomalaisissa tietosanakirjoissa nämä nimitykset esiintyvät vielä 1960-luvulla.
Kieleltään ja kulttuuriltaan Kaukasian turkkilaiset kansat eivät muodosta yhtenäistä kokonaisuutta. Lähisukukieliä ovat turkkilaisten kielten kiptšakkilaiseen ryhmään kuuluvat karatšai-balkaari ja kumykki. Niistä hieman kauempana on nogai. Azeri kuuluu yhdessä turkin kanssa oguusilaiseen ryhmään.
Kaukasiassa, varsinkin Azerbaidžanissa ja Bakussa, asuu myös sinne myöhemmin muuttaneita Volgan tataareja. He eivät muodosta erillistä etnistä ryhmää.
Avainkanava

Avainkanava oli suomalainen, kaapeliverkossa toimiva, maksuton televisiokanava. Avainkanavan kaapelioperaattoritoiminnoista ja lähetystekniikasta vastasi Tampereen Tietoverkko. Kanava aloitti Tampereella huhtikuussa 2006 ja lopetti lähetyksensä elokuussa vuonna 2009.
Ohjelmisto.
Avainkanavan ohjelmisto oli keskittynyt asumiseen, rakentamiseen ja kiinteistökauppoihin ja keskusteluohjelmiin.
Avainkanavalla esitettiin myös Tampereen ev.lut. seurakuntayhtymän tuottamia ajankohtaisia ohjelmia vuonna 2008.
Ohjelmistoa vuonna 2007:
Näkyvyysalue.
Kanava näkyi Pirkanmaalla Tampereen Tietoverkon verkossa, digitaalisena Elisan verkoissa pääkaupunkiseudulla, Riihimäellä, Jyväskylässä ja Joensuussa ja ESP:n verkossa Vammalassa. Avainkanava poistui FSP:n verkosta Forssassa 31. elokuuta 2009. Avainkanava tavoitti yhteensä noin 250 000 kaapelitaloudessa.
Rudolf von Alt

Rudolf Ritter von Alt (28. elokuuta 1812 – 12. maaliskuuta 1905) oli itävaltalainen taidemaalari. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa sekä isänsä, akvarellimaalin ja litografin Jacob Altin (1789-1872) johdolla.
Itävallan ulkopuolella von Alt työskenteli muun muassa Italian kohteissa. Hän lähti vuonna 1863 Krimille ja 1867 Sisiliaan. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1882. Hän kuoli Wienissä 92-vuotiaana ja sai hautapaikan Zentralfriedhofista.
Adolf Hitler ihaili myöhemmin varsinkin Rudolf von Altin realistista maisemamaalaustaidetta. Suurinta osaa Altin teoksista säilytetään eri wieniläisissä museoissa. Taiteilijan myöhemmässä työssä on vaikutteita impressionismista.
40 unohtumatonta laulua (Arja Koriseva)

40 unohtumatonta laulua on Arja Korisevan vuonna 2006 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 40 kappaletta hänen Sony Music Entertainment (Finland) Oy:lle levyttämistään neljästä albumistaan. Albumin on julkaissut tupla-cd:nä Sony BMG Music Entertainment Oy. 
Alkuperäiset albumit.
Kappaleet on koottu seuraavilta Korisevan albumeilta:
Kalle Koiso-Kanttila

Kalle Koiso-Kanttila (s. 1976 Oulu) on suomalainen tenori. Hän oli kiinnitettynä Regensburgin oopperan solistikuntaan 2005-2008. Esityskaudesta 2008/2009 hänet on kiinnitetty Nürnbergin Valtionoopperan solistikuntaan.Hän on vieraillut mm. Wuppertalin, Mannheimin, Wiesbadenin, Darmstadtin ja Karlsruhen oopperoissa sekä Savonlinnan, Wernigeroden, Weikersheimin, Schwetzingenin, Maastrichtin ja Nilsiän musiikki/ooppera-juhlilla.
Koiso-Kanttilasta kertova dokumenttielokuva "Talvinen matka" esitettiin keväällä 2008 Yle TV1:llä.
Heinrich Lehmann-Willenbrock

Heinrich Lehmann-Willenbrock (11. joulukuuta 1911 Bremen – 18. huhtikuuta 1986 Bremen) oli saksalainen laivastoupseeri ja sukellusvenekomentaja. Laivastouransa 1931 aloittanut Lehmann-Willenbrock siirtyi huhtikuussa 1939 sukellusvenelaivastoon ja sai saman vuoden joulukuussa komentoonsa ensimmäisen veneensä, U-5.
Alkusyksystä 1940 Lehmann-Willenbrock komensi VIIC-tyypin sukellusvenettä U-96. Sen seitsemännellä partiomatkalla miehistöön liittyi sotakirjeenvaihtaja, luutnantti Lothar-Günther Buchheim, joka kolme vuosikymmentä myöhemmin kirjoitti kokemuksiinsa perustuen kirjan Das Boot. Heinrich Lehmann-Willenbrock toimi kirjan kapteenin, Ukon, esikuvana.
Sodan jälkeen Lehmann-Willenbrock oli kapteenina useilla kauppa-aluksilla ja vuonna 1969 hänestä tuli ydinkäyttöisen rahtilaiva NS Otto Hahnin kapteeni.
Enrico Donati

Enrico Donati (19. helmikuuta 1909 Milano – 25. huhtikuuta 2008 Manhattan, New York) oli italialais-yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän opiskeli taloustieteitä Università degli Studissa Paviassa ja muutti vuonna 1934 Yhdysvaltoihin. 
Donati nousi 1940-luvulla maineeseen surrealistisena taiteilijana. Hän tapasi myös oman suuntauksensa perustajan André Bretonin ja tunsi tämän lisäksi henkilökohtaisesti muun muassa Marcel Duchamp’n.
Donatin myöhempään tuotantoon kuuluu muun muassa "Red Yellow Fossil" vuodelta 1964. Hän oli Yalen yliopiston vierailevana luennoitsijana vuosina 1962–1972. Hänen tyylinsä vaihteli uran aikana huomattavastikin, ja 98-vuotiaana hän kykeni kävelyvaikeuksistaan huolimatta maalaamaan yhä, eikä hänen näössään ollut valittamista.
Las Campanasin observatorio

Las Campanasin observatorio on yhdysvaltalaisen Carnegie-instituutin hallinnoima observatorioalue. Se sijaitsee Keski-Chilessä, lähellä La Serenan kaupunkia. Observatorio aloitti toimintansa 1971 ja nykyisin sen pääinstrumentit ovat kaksi 6,5 metrin Magellan-teleskooppia. Las Campanas on enimmäkseen yhdysvaltalaisten yliopistojen käytössä.
Teleskoopit ja instrumentit.
Alueelle tullaan rakentamaan yhdysvaltalais-australialaisena yhteistyönä lähes 25-metrisellä peilillä ja adaptiivisella optiikalla varustettu Giant Magellan Telescope, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2016.
Herbert Grönemeyer

Herbert Arthur Wiglev Clamor Grönemeyer (s. 12. huhtikuuta 1956 Göttingen, Ala-Saksi) on saksalainen rock-muusikko ja näyttelijä.
Grönemeyer esitti sotakirjeenvaihtaja, luutnantti Wernerin roolin Wolfgang Petersenin elokuvassa "Das Boot"/ "Sukellusvene U-96", mutta on sittemmin keskittynyt muusikon uraansa. Hänen 1984 julkaistu albuminsa "4630 Bochum" oli ilmestyessään kaikkien aikojen myydyin saksankielinen levytys. Kaikki Grönemeyerin levyt ovat ylltyneet Saksan listaykkösiksi. Albumi "Mensch" (2002) on ollut Saksan kaikkien aikojen myydyin levy (3,7 miljoona).
"Time" palkitsi hänet vuonna 2005 humanitäärisestä työstään. Grönemeyer teki 2006 jalkapallon MM-kisojen tunnuskappaleen "Celebrate the Day".
Vuonna 2007 Grönemeyer palasi kameran eteen esiintyen pienessä sivuroolissa Anton Corbijnin ohjaamassa elokuvassa Control.
Yöperhonen (albumi)

Yöperhonen on Paula Koivuniemen vuonna 2006 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä Edel Records. Albumin kansilehti sisältää kappaleiden sanat. Levy on myynyt kultaa.
Paras listasijoitus Suomen virallisella albumilistalla oli seitsemäs tila. Kaikkiaan levy oli listalla viiden viikon ajan.
Boeing 307

Boeing 307 "Stratoliner" oli Boeingin nelimoottorinen matkustajalentokone. Se esiteltiin 1938, eikä koskaan saanut suurta suosiota. Matkustajaversiota rakennettiin vain kymmenen kappaletta, joista sotilasversioksi (Boeing C-75) muunnettiin lentoyhtiö TWA:n operoimat viisi konetta. B307 oli ensimmäinen matkustajalentokone, jossa oli paineistettu matkustamo. Tämä mahdollisti ennen näkemättömän yli 6 000 metrin lentokorkeuden, joka riitti ylittämään useimmat sääilmiöt.
Il ritorno d'Ulisse in patria

Il ritorno d'Ulisse in patria (SV 325, suom. Odysseuksen paluu kotimaahan) on italialaisen säveltäjän Claudio Monteverdin ooppera ("dramma per musica"), jossa on prologi ja kolme näytöstä. Oopperan libreton on kirjoittanut Giacomo Badoaro, ja se perustuu Homeroksen teoksen Odysseia loppuosaan. Ooppera sai ensi-iltansa Venetsiassa "Teatro SS Giovanni e Paolo" -teatterissa helmikuussa 1641.
Historia.
Tämä teos oli Monteverdin ensimmäinen teos Venetsiassa, ja se saavutti siellä valtaisan menestyksen. Samana vuonna teosta esitettiin myös Bolognassa, ja se saavutti siellä yhtäläisen menestyksen kuin Venetsiassakin. Näissä molemmissa esityksissä lauloivat samat laulajat keskeisiä rooleja, eli Giulia Paolelli oli Penelope, Maddalena Manelli oli Minerva ja Francesco Manelli oli Odysseus.
Tapahtuma-aika sijoittuu Troijan sodan jälkeiseen historialliseen aikaan. Tapahtumat sijoittuvan Antiikin Kreikkaan ja siellä Ithakan saarelle, josta Odusseys oli tarun mukaan kotoisin.
George Tooker

George Clair Tooker, Jr. (5. elokuuta 1920 – 27. maaliskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli yhdysvaltalaisen maagis-realistisen kuvataiteen keskeisiä nimiä.
Tooker opiskeli englanninkielistä kirjallisuutta Harvardin yliopistossa ja sai vapautuksen Yhdysvaltain merijalkaväestä terveyssyistä. Hän aloitti vuonna 1943 kuvataideopinnot Art Students League of New Yorkissa. 
Tooker asui Vermontissa. Hän oli vuodesta 1983 American Academy of Arts and Lettersin jäsen. Hänen tunnetuimpia töitään ovat "Subway" (1950; Whitney Museum of American Art, New York) ja "Government Bureau" (1956; Metropolitam Museum of Art). Hän kasvoi episkopaalisessa perheessä mutta kääntyi katolisuuteen.
Llano de Chajnantorin observatorio

Llano de Chajnantorin observatorio on rakenteilla oleva kansainvälinen observatorioalue Pohjois-Chilessä. Eurooppalaiset ovat mukana Chajnantorin rakentamisessa ja havaintotoiminnassa Euroopan eteläisen observatorion (ESO) kautta. 
Chajnantorin tasanko sijaitsee noin 40 kilometriä itään San Pedro de Atacaman kaupungista. Tasanko sijaitsee 5 104 metriä merenpinnan yläpuolella, mikä tekee siitä maailman korkeimmalla sijaitsevan maanpäälisen observatorioalueen. Seudun ohut ja äärimmäisen kuiva ilma tekevät alueesta ihmiselle vihamielisen, mutta tarjoavat ainutlaatuisen hyvät edellytykset etenkin vaikealla alimillimetrialueella tehtävälle tähtitieteelliselle havaintotoiminnalle. Alueen teleskoopit muodostavat fyysiseltä sijainniltaan kaksi ryhmää: Atacama Large Millimeter Array (ALMA), APEX ja CBI on rakennettu varsinaiselle tasangolle kun taas ASTE ja NANTEN2 sijaitsevat seitsemän kilometrin päässä hiukan alemmalla Pampa La Bolan alueella.
Teleskoopit.
Chajnantor on omistettu lähinnä radio- ja alimillimetrialueen havaintotoiminnalle. Siellä tulevat toimimaan seuraavat teleskoopit.