tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Constanza (Dominikaaninen tasavalta)

Constanza on kaupunki ja kunta Dominikaanisen tasavallan keskiosassa La Vegan provinssissa. Kunnan asukasluku vuonna 2022 oli 66 316.
Maantiede.
Constanza sijaitsee Dominikaanisen tasavallan La Vegan provinssissa maan keskiosan vuoriston Constanzan laaksossa. Kaupungin korkeus merenpinnasta on noin 1 210 metriä. 
Historia.
Nimi Constanza juontuu tarinan mukaan 1500-luvulla eläneestä tainopäällikön tyttären nimestä. Constanzan laakson seutu oli pitkään hyvin vaikeapääsyinen. Harvaa asutusta alkoi muodostua ilmeisesti 1750-luvulla, mutta nykyinen asutuskeskus on perua vuodelta 1894. Paikalliset olivat siirtolaisia espanjasta, japanista ja unkarista. Alueelle alkoi syntyä maataloutta ja ajan kanssa seudusta tuli yksi maan tuottavimmsita maatalousalueista.
Dominikaanisessa tasavallassa nousi valtaan diktaattori Rafael Leónidas Trujillo. Naapurisaarella Kuubassa vallankumous oli nostattanut valtaan Fidel Castron ja vallankumouksen levittäminen naapurisaarille oli yksi hänen valtakautensa alun päätavoitteista. Hän alkoi tukeea Dominikaanisesta tasavallasta Kuubaan saapuneita pakolaisia. Heidän perustamansa Movimiento de la Liberación Dominicana (MLD) teki maihinnousuyrityksen kesäkuussa 1959. 14. kesäkuuta oli ostettu C-46 -kuljetuskone, joka oli naamoitu Dominikaanisen tasavallan ilmavoimien tunnuksin. Sen mukana Itä-Kuubasta kohti Dominikaanista tasavaltaa lähti 54 pakolaisista koottua asemiestä. Kone laskeutui kiitotielle Constanzassa, josta asemiehet siirtyivät ympäröiville vuorille. Dominikaanisen tasavallan ilmavoimat alkoivat pommittaa aluetta, mutta surmaten enimmäkseen vain joitakin paikallisia siviilejä. Lopulta asemiehet jäivät paikallisten käsiin. Trujillon hallinto maksoi palkkioita heidän surmaajilleen. MLD teki Constanzan lisäksi myös kaksi muuta epäonnistunutta maihinnousuyritystä toisaalla.
Väestö.
Constanzan kunnan asukasluku oli vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 66 316.
James Aldridge

Harold Edward James Aldridge (10. heinäkuuta 1918 White Hills, Victoria, Australia – helmikuu 2015 Lontoo, Britannia) oli australialainen kirjailija.
Aldridge työskenteli jonkin aikaa melbournelaisissa lehdissä, ennen kuin hän lähti Britanniaan toimittajaksi. Hän oli sotakirjeenvaihtaja toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa, josta hän poistui 1944. Hänen juttujaan jäi julkaisematta, mutta hänen 1940-luvulla kirjoittamansa kolme romaania, muun muassa Albaniassa käydystä Kreikan ja Italian välisestä operaatiosta kertova "Signed with Their Honour", toivat hänelle mainetta, joskin kritiikeissä arvosteltiin tekstien marxilaista sävyä. Hollywoodin väitetään maksaneen kirjan filmausoikeuksista 50 000 puntaa. Hän siirtyi sittemmin kokonaan kirjailijaksi. Britanniaan muutettuaan hän kävi enää harvoin Australiassa.
Aldridge sai muutamista "St Helen" -lastenromaaneista Children's Book Councilin ja New South Wales Premier's Awardsin palkintoja. Kaksi kirjaa, "My Brother Tom" ja "Ride a Wild Pony", on muokattu televisiosarjoiksi. Hän on saanut kiitosta Australian maaseudun ja maaseutukaupunkien sosiaalisten jännitysten kuvauksista.
Puistokoulu (Jyväskylä)

Puistokoulu on arkkitehti Wivi Lönnin Jyväskylään suunnittelema koulurakennus, joka on nykyään osa Puistokadun päiväkotikoulua. Vuonna 1912 valmistunut rakennus edustaa varhaista klassista puukoulurakentamista, ja se oli Jyväskylän ensimmäinen kunnallinen kansakoulu. Se on ollut koko sen historian ajan koulukäytössä.
Tyyli.
Puistokoulun rakennushistoriallista arvoa nostaa se, että se edustaa varhaista klassista puukoulurakentamista. Siinä näkyy jo vivahteita siirtymisestä jugendista klassismiin: sen julkisivut ovat symmetriset, ja siinä on aumakattoa. Rakennuksessa on käytetty päätykolmiota ja risti-ikkunat on aukoitettu tiukasti.
Historia.
Jyväskylän kaupunki tilasi arkkitehti Wivi Lönniltä piirustukset kansakoulua varten. Rakennus valmistui vuonna 1912, ja se oli kaupungin ensimmäinen kunnallinen kansakoulu. Lönnin suunnittelema rakennus on ollut koko ajan koulukäytössä, ja siellä oli kunnallinen kokeilukeskikoulu vuosina 1946–1969.
Puistokoulu oli lakkautusuhan alla 1980-luvulla, mutta aktiiviset vanhemmat torjuivat koulun lakkauttamissuunnitelmat. Rakennuksen kulttuurihistoriallinen arvo on sen jälkeen tunnustettu ja se suojeltiin 2008 asemakaavalla. Rakennuksen peruskorjaus valmistui vuonna 2014. Sille palautettiin Lönnin suunnittelema ulkoasu, ja samalla luokkahuoneet modernisoitiin. Puistokoulu yhdistyi seuraavana vuonna hallinnollisesti Päivärinteen päiväkodin kanssa Puistokadun päiväkotikouluksi.
Eliza Orzeszkowa

Eliza Orzeszkowa, o.s. "Pawlowska", (1841–1910) oli puolalainen kirjailija. Hän kuului Puolan positivistiliikkeen keskeisiin hahmoihin. Hänen teostensa aiheina koulutus, itsenäisyys ja avioliitto jäivät omana aikanaan harvoin käsiteltyjen kysymysten varjoon. Näitä olivat prostituutio, aviottomat lapset ja naisten asema työelämässä.
Orzeszkowa syntyi Grodnossa. Hän meni 1858 naimisiin Piotr Orzeszkon kanssa, joka osallistuttuaan Puolan kapinaan 1863 karkotettiin Siperiaan. Orzeszkowa on Maria Konopnickan rinnalla aikansa Puolan huomattavin naiskirjailija. Hänen lukuisat romaaninsa ja novellinsa, joissa läpikäyvänä sävynä on humaanisuus ja suvaitsevaisuus, käsittelevät naisen asemaa yhteiskunnassa, pikkuaatelin ja varsinkin hänen kotiseutunsa, Liettuan juutalaisten elämää. Paras niistä on "Niemenjoen varrella" (1888-89), muita merkittäviä ovat "Eli Makower" (1875), "Meir Ezofowicz" (1878), "Cham" (1888), "Mirtala" (1890). "Argonautat" (1899), "Bene nati" (1898).
Nobel-komitea harkitsi vuonna 1905, olisiko Nobelin kirjallisuuspalkinto palkinto pitänyt jakaa Orzeszkowan ja Henryk Sienkiewiczin kesken. Sienkiewicz sai kuitenkin palkinnon yksin.
Maila Talvio oli Orzeszkowan kanssa kirjeenvaihdossa, ja yhdessä aviomiehensä J. J. Mikkolan kanssa hän suunnitteli Orzeszkowan teosten suomentamista ja julkaisemista. Suomennoksia ei kuitenkaan saatu julkaistuksi muutamia lehdissä julkaistuja kertomuksia lukuun ottamatta. Talvio kirjoittaa:
Syyrian sisällissodan tapahtumat 2017–2018

Syyrian sisällissodan tapahtumat 2017–2018: Hallituksen joukot olivat voitolla ja etenivät monilla alueilla. Vuonna 2017 Kurdien SDF kukisti Raqqan Isis-pääkaupungin. Isis jäi pieniin taskuihin eri puolille Syyriaa.
Yhdysvallat teki vuosina 2017 ja 2018 ilmaiskut Syyriaan, koska väitti maan hallituksen käyttäneen kemiallisia aseita. Turkki lähetti Syyrian kurdeja vastaan 2018 joukkoja ja teki ilmaiskujakin. Vuoden 2018 alkupuoliskolla hallituksen joukot valtasivat Damaskoksen kapinallismotit.
Giga Pudding

Giga Pudding on japanilaisen Takara Tomy -leluyhtiön valmistama vanukkaan valmistukseen soveltuva tuotepakkaus. Pakkaukseen sisältyy kulhon lisäksi tarvittava määrä aineksia jopa kahdenkymmenen hengen vanukasannokseen. 
Giga Puddingin vuonna 2008 tehdystä mainosvideosta on tullut suosittu internetmeemi sen saatua paljon huomiota muun muassa kansainvälisellä 4chan-kuvafoorumilla.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1840

Yhdysvaltain presidentinvaalit 1840 olivat 14:nnet Yhdysvaltain presidentinvaalit. Ne järjestettiin 30. lokakuuta – 2. joulukuuta 1840. Vuonna 1837 alkaneen pankkikriisin keskellä istuva presidentti Martin Van Buren demokraattisesta puolueesta hävisi vaalit whig-puolueen ehdokkaalle William H. Harrisonille. Vaalit olivat ensimmäinen kahdesta whig-puolueen voitosta presidentinvaaleissa.
Whigit eivät ehtineet nauttia voitosta kauan, sillä 68-vuotias Harrison kuoli noin kuukauden kuluttua virkaanastujaisista. Harrisonin seuraaja John Tyler oli puolueelle katastrofaalinen. Hän oli entinen demokraatti ja vahva osavaltioiden oikeuksien tukija. Koska presidentti Tyler esti whigejä toteuttamasta puolueen ohjelmaa kotimaan asioissa, Tyler erotettiin puolueesta.
Tulokset.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1840
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;" | Presidenttiehdokas
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Puolue
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:left;" | Kotiosavaltio
! rowspan="1" colspan="2" style="text-align:left;" | Kansanäänet
! rowspan="2" colspan="1" style="text-align:center;" | Valitsijamiesäänet
! Määrä
Niemen kartano (Tampere)

Niemen kartano sijaitsee Niemenrannan kaupunginosassa Tampereella.
Niemen tila muodostui vuonna 1840, kun Vähäniemen ja Isoniemen tilat yhdistettiin. Niemen kartanon viimeinen yksityinen omistaja oli Matilda Niemi (1831–1907), joka myi tilan A. Ahlström Oy:lle vuonna 1887. 
Niemen kartanon päärakennus eli Niemen pirtti on vuodelta 1861. Se edustaa talonpoikaista empiretyyliä ja on säilynyt lähes alkuperäisessä asussa. Birger Federley on suunnitellut taloon joitain muutoksia vuonna 1916. Kartanoalueen linnamainen navetta- ja tallirakennus (1917) sekä työväelle tarkoitettu suuri sauna (n. 1920) ovat myös hänen suunnittelemiaan. Lisäksi kartanon pihapiirissä on vanha väentupa eli vieraspytinki, joka saattaa olla peräisin 1700-luvulta. Rakennukset on suojeltu.
Helen Garner

Helen Garner (s. 7. marraskuuta 1942 Geelong, Victoria, Australia) on palkittu australialainen kirjailija.
Garner vietti lapsuutensa Geelongissa, opiskeli Melbournen yliopistossa englannin ja ranskan kieltä ja valmistui 1965. Hän työskenteli opettajana vuoteen 1972, jolloin osavaltion opetusministeriö erotti hänet, kun hän oli vastannut seksiä koskeviin oppilaiden kysymyksiin. Hän toimi sen jälkeen vapaana toimittajana ja kirjoitti merkittäviin australialaisiin lehtiin.
Esikoisromaanistaan "Monkey Grip" (1977) Garner sai National Book Councilin palkinnon. Teos on myös filmattu. Romaanien aiheet liikkuvat nykyajassa, ja niissä hän käsittelee moderniin kaupunkilaiselämään liittyviä kysymyksiä. Garner tutki 1990-luvulla Melbournen yliopistossa Ormond Collegessa tapahtunutta seksuaalista häirintää. Hän kirjoitti aiheesta kiistellyn menestyskirjan "The First Stone" (1995), joka herätti vastakkaisia julkisia reaktioita. Hän julkaisi 2001 muistelmaluonteisen journalistisen esseekokoelman.
Tikkurilan Palloseura (naiset)

Tikkurilan Palloseura (TiPS) on Itä-Vantaalla toimiva jalkapalloseura, jonka naisten edustusjoukkue pelasi kausina 2018–2021 Kansallista Liigaa. Joukkue on pelannut pääsarjatasolla myös kausina 1995–1997, 2004–2010 ja 2016.
TiPS saavutti hopeaa Kansallisessa Liigassa kaudella 2020 ja kaudella 2021. 
Kauden 2021 päätteeksi TiPS ilmoitti luopuvansa Kansallisen Liigan sarjapaikastaan. TiPS:n mukaan sillä ei ollut taloudellisia edellytyksiä jatkaa pääsarjassa, ja päätökseen vaikutti myös Vantaan alueen omien pelaajien vähäinen määrä. Joukkueen talous kärsi myös koronapandemiasta ja vähäisestä taustatoimijoiden määrästä.
Kaudella 2023 TiPS pelasi Nelosessa.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 kokoonpanot

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2018 osallistuvien joukkueiden kokoonpanot.
Lohko A.
Itävalta.
&lt;section begin="Itävalta"/&gt;Itävallan joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Roger Bader
&lt;section end="Itävalta"/&gt;
Ranska.
&lt;section begin="Ranska"/&gt;Ranskan joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Dave Henderson
&lt;section end="Ranska"/&gt;
Ruotsi.
&lt;section begin="Ruotsi"/&gt;Ruotsin joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Rikard Grönborg
&lt;section end="Ruotsi"/&gt;
Slovakia.
&lt;section begin="Slovakia"/&gt;Slovakian joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Craig Ramsay
&lt;section end="Slovakia"/&gt;
Venäjä.
&lt;section begin="Venäjä"/&gt;Venäjän joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Ilja Vorobiev
&lt;section end="Venäjä"/&gt;
Lohko B.
Suomi.
&lt;section begin="Suomi"/&gt;Suomen joukkueen kokoonpano maailmanmestaruuskilpailuihin 2018. näytä
Päävalmentaja: Lauri Marjamäki
&lt;section end="Suomi"/&gt;
Halvdan Musta

Halvdan Musta (muinaisnorjaksi "Halfdanr Svarti") oli 800-luvulla elänyt norjalainen päällikkö ja Vestfoldin lääninherra sekä Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan isä. Halvdania koskevat tiedot ovat peräisin saagoista ja legendoista ja osin ristiriitaisia. Tarinoiden mukaan Halvdan Musta kuului tarunomaiseen Ynglinga-suvun norjalaiseen haaraan. Halvdan kuoli upottuaan jäihin Randsfjordenilla.
Ynglingien saaga mainitsee Halvdanin olleen Gudröd Metsästäjän ja tämän toisen vaimon Åsan, Agderin kuninkaan tyttären, poika. Saagan kirjoittajan Snorri Sturlusonin mukaan Halvdanin isän kuoltua hänen äitinsä vei pojan Agderiin, jossa Halvdanista tuli kuningas täytettyään 18 vuotta. Silloin hän meni Vestfoldiin ja jakoi kuninkuuden velipuolensa Olafin kanssa. Halvdan ulotti valtansa myös muualle Norjan itäosiin sekä mahdollisesti myös länsirannikolle Sognevuonon alueelle. Halvdan Mustan saagan mukaan useat kunnat halusivat hänen kuoltuaan kunnian saada haudata Halvdanin omalle alueelleen. Sen vuoksi hänen ruumiinsa jaettiin neljään osaan, ja osat haudattiin Raumarikiin, Ringarikiin, Hedmarkiin ja Vestfoldiin.
Katarina Martinson

Katarina Maria Fredrika Martinson (s. 1981 Norrköping) on ruotsalainen yritysjohtaja ja miljardööri. Hän sai sisarensa Louise Lindhin tavoin vuonna 2015 isältään osuuden isoisänsä Lars Erik Lundbergin (1920–2001) vuonna 1944 alkujaan rakennusyritykseksi perustamasta L E Lundbergföretagen AB:sta. Molemmat sisarukset istuvat tämän sijoitusyhtiön hallituksessa. Martinson on konserniin kuuluvan kiinteistöyhtiön (Lundbergs fastigheter) toimitusjohtaja. Hän on toiminut tai toimii hallituksen puheenjohtajana tai jäsenenä useissa perheen sijoitusyhtiön tytäryhtiöissä tai sijoituskohteissa. Hän on sijoittanut varojaan myös esimerkiksi Husqvarnaan. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu "Forbes" arvioi Martinsonin omistusten arvoksi 1,3 miljardia dollaria.
Sijoitusyhtiö L E Lundbergföretagenin määräysvalta ja enemmistö yhtiön kantaosakkeista (A-osakkeista) oli huhtikuussa 2018 Lindhin isällä Fredrik Lundbergilla, joka toimii yhtiön toimitusjohtajana. Yhtiön vuosikertomuksen 2017 mukaan Fredrik Lundberg omisti helmikuussa 2018 yhteensä 42,3 prosenttia sijoitusyhtiön osakkeista (71,0 % äänivallasta), Katarina Martinson perheineen 14,0 prosenttia (11,2 äänivallasta) ja samoin hänen siskonsa Louise Lindh perheineen. Yhtiön B-osakkeet noteerataan Tukholman pörssissä (). 
Martinson muutti vuonna 1985 vanhempiensa ja sisaruksensa kanssa Sveitsiin, sillä hänen isänsä halusi tuolloin edullisemman perintöveron. Martinson oppi sujuvan saksan kielen taidon sveitsiläisessä päiväkodissa.
Martinson on valmistunut maisteriksi Tukholman kauppakorkeakoulusta (MBA).
Saarden kunta

Saarden kunta sijaitsee Lounais-Virossa Pärnumaan maakunnassa.
Sijainti.
Kunta sijaitsee Pärnun kaakkoispuolella ja rajoittuu pohjoisessa Pärnuun ja Põhja-Sakalan kuntaan, idässä Mulgin kuntaan, etelässä Latviaan ja lännessä Häädemeesten kuntaan.
Hallinto.
Saarden kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Saarden ja Surjun kunnat. Kunnassa on 4 722 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Kilingi-Nõmmen kaupungista, Tihemetsan pienkauppalasta (alevik) ja 35 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kilingi-Nõmme.
Liikenne.
Valtatie 6 Pärnusta Valgaan kulkee Saarden poikki.
Tauno Kirves

Tauno Olavi Kirves (3. toukokuuta 1943 Rautu – 13. toukokuuta 2020 Hyvinkää) toimi Hyvinkään kaupunginjohtajana. 
Tauno Kirves syntyi maanviljelijä Väinö Kirveen ja emäntä Amalia Kirveen o.s. Vuohelainen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Maija Laakso. Kirves tuli ylioppilaaksi 1961 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Turun yliopistosta 1968. Kirves toimi Kymenlaakson seutukaavaliiton tutkijana ja seutukaavasihteerinä 1970–1974 ja osastopäällikkönä 1975–1980. Kotkan suunnittelupäällikkö hän oli 1980–1989 ja Hyvinkään kaupunginjohtaja vuodesta 1989. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle syksyllä 2006.
Isabelle Panneton

Isabelle Panneton (s. 27. marraskuuta 1955 Sherbrooke, Québec) on kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli Montrealin musiikkikonservatoriossa muiden muassa Gilles Tremblayn johdolla. Vuosina 1984–87 hän opiskeli Belgiassa Philippe Boesmansin johdolla ja Pariisin IRCAM:issa. 
Pannetonin orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia on esitetty niin Kanadassa kuin kansainvälisestikin. Hänen tuotantoonsa on vaikuttanut Joseph Haydnin musiikkia. Hänen teostensa joukossa ovat viulukonsertto, Canada Councilin tilaama lastenooppera "L'arche", "Voilage" (1984) ja "Volando" (1999). Panneton on opettanut Concordian ja Montrealin yliopistoissa.
Torin kunta

Torin kunta sijaitsee Lounais-Virossa Pärnumaan maakunnassa.
Sijainti.
Kunta sijaitsee Pärnun koillispuolella rajoittuen etelässä ja lännessä Pärnuun, pohjoisessa Põhja-Pärnumaahan ja idässä Põhja-Sakalaan.
Hallinto.
Torin kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Aren, Saugan ja Torin kunnat sekä Sindin kaupunki. Kunnassa on 11 694 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Sindin epäitsenäisestä kaupungista, Aren, Saugan ja Torin pienkauppaloista (alevik) sekä 41 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Sindi.
Liikenne.
Valtatie 4 ja valtatie 5 sekä rautatie Pärnusta Tallinnaan kulkevat Torin poikki. Pärnun lentoasema sijaitsee Torin kunnan Eametsan kylässä.
Bradley Trevor Greive

Bradley Trevor Greive (22. helmikuuta 1970 Hobart, Tasmania, Australia) on australialainen kirjailija, jonka humoristisia pieniä valokuvakirjoja on käännetty monille kielille.
Greive liittyi armeijaan 19-vuotiaana ja sai koulutuksen Canberrassa. Hän joutui kuitenkin eroamaan astman takia. Hän muutti Sydneyyn ja yritti hankkia elantonsa kirjoittamalla, mutta lähes kymmenen vuotta hän eli niukoilla tuloilla, kunnes sarjan ensimmäinen kirja "Itsepiristyskirja pahan päivän varalle" ("The Blue day book") ilmestyi 2000.
Greive on kirjoittanut myös ympäristöongelmia käsitteleviä kirjoja, työskennellyt Taronga Foundationissa ja perustanut sen nimeä kantavan nuorten runoilijoiden runopalkinnon.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Mongoliassa

Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Mongoliassa. Pääkaupunki Ulan Batorissa on 24 suurlähetystöä. Monet muut suurlähetystöt on akkreditoitu lähialueelta. 
Pääkonsulaatit.
Darkhan
Erdenet
Zamyn-Üüd
Vehkasaari

Vehkasaari on huvilasaari Espoon itäsaaristossa. Se sijaitsee Miessaarenselän merialueella kolmisen kilometriä Haukilahden venesatamasta kaakkoon ja saman verran Otsolahden venesatamasta etelään. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Vehkasaari kuuluu Westendiin; saaren ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on pari kilometriä.
Vehkasaaren pinta-ala on noin 12 hehtaaria. Saari lohkottiin 1930-luvulla huvilatonteiksi. Se on tiheään rakennettu: siellä on noin 80 kiinteistöä ja yli sata rakennusta.
Vehkasaaren korkeimmat kohdat ovat noin 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinteillä kasvaa saaristolle tyypillisesti havupuita. Saaren länsiosa eli Pikku-Vehka (Lilla Mössenholm) on maankohoamisen myötä kasvanut lähes kiinni Vehkasaareen.
Vehkasaaren luoteispuolella sijaitsee muun muassa Varsasaari, Tvijälp ja Småholm, kaakkoispuolella puolestaan Käärmesaari. Koillisia naapurisaaria ovat Korkeasaari ja Niittysaaret.
Rannahotell

Rannahotell () on hotelli Pärnussa Virossa. Hotellin päärakennus valmistui vuonna 1937 ja se edustaa tyyliltään funktionalismia. Hotellista on muodostunut yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista.
Historia.
Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994.
Hotelli.
Nykyisessä hotellissa on 55 huonetta, joista 11 on sviittejä. Hotellissa on myös kylpylä, ravintola ja kokoustiloja. Tiilestä ja teräsbetonista valmistetussa valkoisessa rakennuksessa on kolme ja paikoitellen neljä kerrosta.
Niittysaaret

Niitysaaret on kahden saaren muodostama kokonaisuus Espoon itäosassa. Espoon virallisessa kaupunginosajaossa Niittysaaret kuuluvat Westendiin; saarten ja Westendin manneralueen välinen etäisyys on pari kilometriä.
Nimensä mukaisesti Niittysaaret lienevät olleet verraten niittymäisiä vielä 1900-luvun puolivälissä. Saarten rakennukset edustavat eri aikakausia, ne sijaitsevat pääosin Isolla Niittysaarella; Pienellä Niittysaarella on muutama rakennus. Saarilla on asuttu pitkään, ja niiden kasvillisuus on voimakkaan kulttuurivaikutteista.
Maantiede, flora ja fauna.
Niittysaaret sijaitsevat Miessaarenselän merialueella nelisen kilometriä Haukilahden venesatamasta itään ja noin kilometrin Koivusaaren venesatamasta lounaaseen. Niittysaarten metsät ovat melko kuivaa, havupuuvaltaista kangasmetsää. Alavien paikkojen kosteiden tervalepikoiden seassa kasvaa jonkin verran koivuja. Kulttuurivaikutteita voi havaita saarten kasvillisuudessa. Saarilla on edelleen niittymäisiä alueita, joilla kasvaa muun muassa mäkikauraa ja valkolehdokkia. Aluskasvillisuutta leimaa kielon runsaus. Lehtomaisilla alueilla kasvaa muun muassa tervaleppiä ja tuomia. Saarten varpuslinnusto on monipuolinen, ja myös kolopesijöitä on tavattu.
Niittysaarten välissä virtaa muutaman kymmenen metrin levyinen suojaisa salmi. Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee Pienen Niittysaaren itäpuolitse kapeaa salmea, jonka kaakkoispuolella on Helsingin hallinnolliseen alueeseen kuuluva Mäntysaari. Westendin Korkeasaari puolestaan sijaitsee Ison Niittysaaren länsipuolella.
Niittysaarten lähisaaria ovat Korkeasaaren ja Mäntysaaren ohella muun muassa Tvijälp, Vehkasaari ja Käärmesaari. Saarten eteläpuolella on useita lintuluotoja.
Arkkitehtuuri.
Niittysaaret ovat pääosin huvilakäytössä ja niillä sijaitsevat kiinteistöt rajoittuvat rantaan. Rakennushistoriallisesti arvokkaita huviloita on kaksi. Ison Niittysaaren itärannalla sijaitsee taitekattoinen hirsirunkoinen huvila, jonka kerrotaan olevan Valter Thomén käsialaa ikkunoiden kaariteemoineen ja klassistisine detaljeineen. Saaren länsirannalla sijaitsee Villa Vestanvik. Pienellä Niittysaarella sijaitsee pittoreski puuhuvila, jota on laajennettu useasti. Huvilan paikalla oli todennäköisesti kalastajamökki; se näkyy vuoden 1872 kartassa.
Bornholmin itsehallintopuolue

Bornholmin itsehallintopuolue on Tanskassa toimiva poliittinen puolue, jonka tavoitteena on saada Bornholmin saarelle itsenäisyyden tai autonomian. 1990-luvulla perustettu puolue on saanut vain vähän menestystä ja muutama sata ääntä kerrallaan. 
Historia.
Bornholm on osa entisiä Tanskan alueita, joista monet olivat pieniä valtakuntia tai päällikkökuntia. Pääsyy puolueen toiminnalle on, että Bornholmilla oli oma kuningas Viikinki-aikoina.
Toisen maailmansodan jälkeen Bornholm koki väestönrakenteen vähenemisen väkiluvun laskun, syntyvyyden vähentymisen ja työllisyysongelmien kanssa. Näiden syiden ja Bornholmin hallitukselle maksamien verojen takia Tonny Borrinjaland perusti Bornholmin itsehallinto puolueen 1990-luvun alkupuolella. Perustamisensa jälkeen puolue on ollut mukana kuusissa kunnallisvaaleissa. Vuonna 2009 se sai yhteensä 299 ääntä ja vuonna 2013 190 ääntä. 
Vuoden 2014 Skotlannin kansanäänestyksen itsenäisyydestä aikana puolue ilmaisi sympatiaa Skotlannille ja totesi, että Bornnholmin pitäisi ottaa mallia Skotlannilta. Borrinjaland sanoi, että Bornholmin pitäisi ottaa mallia myös Maltalta ja Singaporelta. 
Borrinjaland suosii Bornholmin murteen säilyttämistä, ja hän on aikonut jopa kääntää Uuden testamentin murteelle.
Ulvkærin lurit

Ulvkærin lurit (lue venyttämällä: "lūr") ovat ne kaksi luria, jotka löydettiin vuonna 1988 Ulvkærin suolta. Suo sijaitsee Hjørringin kunnassa Hirtshalsin eteläpuolella Pohjois-Jyllannissa Tanskassa. Niiden arvellaan joutuneen suohon, kun ne upotettiin pronssikaudella votiiviuhrina veteen ja vesialue myöhemmin mataloitui ja soistui. Lurien katsotaan kuuluvan Skandinavian pronssikauden kulttuuriin ja ne ajoitetaan Monteliuksen periodille V eli aikavälille 800–700 eaa.
Historiaa.
Ulvkærin suolta kaivettiin vuonna 1988 turvetta lisämaaksi hiekkapohjaiselle dyynialueelle, jota oltiin parhaillaan rakentamassa. Orla Pedersen löysi turveaumasta kolme pronssiputkea, jotka hän vei kassissa paikkakuntansa omaan museoon (Vendsyssel Historiske Museum). Kun museosta tultiin tutkimaan työmaata, löydettiin sieltä vielä lisää putkenkappaleita. Edelliset lurit löydettiin Tanskasta vuonna 1894, joten tehty löytö herätti laajaa huomiota.
Kuvailua.
Lurit ovat pronssia, ja ne painavat vajaa kolme kiloa ja ovat 1,75 metriä pitkät. Ne koostuvat kumpikin kuudesta osasta, jotka liitetään toisiinsa holkkien avulla. Yksi holkeista on lukko, jolla lur voidaan katkaista kuljetuksen ajaksi. Ulvkærista löydetyt lurit ovat samanlaisia kuin Brudevæltesta löydetyt lurit. Niiden on arveltu olevan saman pronssisepän tekemiä.
Replikoita.
Ulvkærin lureista on valmistettu pronssista replikoita, joilla esiintyvät taiteilijat soittavat musiikkia.
Nagelfar

Nagelfar tai Naglfar () on germaanisessa ja skandinaavisessa mytologiassa kauhea, valtavan suuri laiva, joka on tehty vainajien kynsistä. Sen on määrä viedä jääjättiläiset ja muut pahat voimat Ragnarökiin, viimeiseen taisteluun. Kun Ragnarök koittaa, ohjaa Loki Nagelfarin taisteluun aasoja vastaan. Jotta kohtalonhetkeä olisi saatu lykättyä, oli germaanikansoilla tapana varmistaa, että kuolleiden kynnet oli leikattu ennen kuin he poistuivat tästä maailmasta.
Éva Gauthier

Éva Gauthier (20. syyskuuta 1885 Ottawa – 26. joulukuuta 1958 New York) oli kanadalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän osallistui vuonna 1896 Emma Albanin jäähyväiskiertueeseen ja teki vuonna 1901 oman debyyttinsä Ottawassa. Vuonna 1902 hän lähti Eurooppaan, jossa hän opiskeli esiintymistaitoa Sarah Bernhardtin johdolla ja lauloi konsertissa Enrico Caruson kanssa. 
Gauthier vetäytyi oopperan lavalta vuoden 1910 jälkeen ja esiintyi sittemmin vain resitaaleissa ja konserteissa. Hän kantaesitti yli 700 yksinlaulua ja oli vuonna 1923 mukana tekemässä George Gershwinistä tunnetumpaa suurelle yleisölle. Myös jaavalainen musiikki kuului Gauthierin ohjelmistoon. Hän avioitui Jaavalla asuneen hollantilaisen kanssa, asui siellä neljä vuotta, opiskeli musiikkia ja kiersi esiintymässä Kaukoidän ja Kaakkois-Aasian maissa.
Nick Kamen

Ivor Neville "Nick" Kamen (15. huhtikuuta 1962 Harlow, Britannia – 4. toukokuuta 2021 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen muusikko ja malli.
Nick Kamen esiintyi "The Face"-lehden kannessa vuonna 1984 ja Levi's-yhtiön itsepalvelupesulatelevisiomainoksessa (”Laundrette”) vuonna 1985. 
Madonna ja Stephen Bray kirjoittivat ja tuottivat debyyttisinglen ”Each Time You Break My Heart” (1986). Kappale oli kansainvälinen menestys syksyllä 1986. Single ”I Promised Myself” albumilta "Move Until We Fly" (1990) sijoittui listojen kärkeen kahdeksassa Euroopan maassa.
Emma Albani

Emma Albani (oikea nimi "Marie-Louise-Cécile-Emma Lajeunesse"; 1. marraskuuta 1847 Chambly, Kanada – 3. huhtikuuta 1930 Lontoo, Englanti) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Opiskeltuaan Pariisissa ja Milanossa hän teki oopperadebyyttinsä Messinassa Oscarin roolissa "Un ballo in mascherassa" vuonna 1869. Aminan roolissa "Unissakävelijä"-oopperassa hän debytoi Lontoossa (1872), Pariisissa (1872) ja New Yorkissa (1874). Hän lauloi muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. 
Albani oli esiintynyt 43 pääroolissa vetäydyttyään oopperalavalta vuonna 1896. Hänen äänensä on säilynyt levytyksellä, jossa hän laulaa 1900-luvun vaihteen lauluja ja Georg Friedrich Händelin aarioita.
Unto Kuivanen

Unto Ensio Kuivanen (24. helmikuuta 1944 Parkano – 18. lokakuuta 2009 Parkano) oli suomalainen juristi, joka toimi Kankaanpään kaupunginjohtajana.
Unto Kuivanen syntyi maanviljelijöiden Valto Eemeli Kuivanen ja Irja Kaarina Niemi perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 oli Marja-Liisa Penttinen. Kuivanen tuli ylioppilaaksi 1962 ja valmistui oikeustieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970, varatuomarin arvon hän sai 1975. Hän toimi tutkijana valtakunnansuunnittelutoimistossa 1970–1973 ja valtioneuvoston kansliassa 1973–1976. Kuivanen oli Rovaniemen tuomiokunnan apulainen 1974 ja Suomen kunnallisliiton lakimies 1976–1982. Kankaanpään kaupunginjohtajaksi hän tuli 1982. Kuivanen jäi eläkkeelle keväällä 1998.
Sakari Kumpulainen

Lauri Antti Sakari Kumpulainen (21. huhtikuuta 1938 Kuopio – 2014) oli suomalainen journalisti, joka toimi "Aamulehden" päätoimittajana.
Sakari Kumpulainen syntyi diplomi-insinööri Antti Juho Kumpulaisen ja Aune Miettisen perheeseen. Hänen puolisonsa 1962–1991 oli kotitalousopettaja Eira Annikki Aaltonen. Kumpulainen tuli ylioppilaaksi 1958. Hän oli Lehdistön sanomapalvelun toimittaja 1961–1962 ja Taloudellisen tiedotustoimiston johtaja 1976–1986. "Aamulehden" toimittajana Kumpulainen työskenteli 1962–1970 ja 1986–1988 ja artikkelitoimittajana 1970–1976. Lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1988. Kumpulainen jäi tehtävästä eläkkeelle vappuna 1998.
Karia HM IV

HM IV (Helsingin Moottorivaunu, IV=Neljäs sarja) oli HKL:n raitiovaunusarja, joka oli linjaliikenteessä vuosina 1955–1985. 
HM IV-luokan moottorivaunut rakensi suomalainen Karia. Vaunuja oli 30 ja niiden numerot olivat välillä 301–330. Pituus oli 13,5 m, leveys 2,3 m, korkeus 3,6 m ja omapaino 19,8 tonnia. Vaunujen lempini oli "Ratti-Karia" tai "Mustangi". Viimeiset HM IV-vaunut poistuivat liikenteestä 1985.
Fleminginpuisto

Fleminginpuisto (ruots. "Flemingsparken") sijaitsee V kaupunginosassa Turussa, Stålarminkadun ja Kupittaankadun sekä Daniel Hjortin kadun ja Tervahovinkadun välissä. 
Puistossa olevaa mäkeä kutsutaan Tonttumäeksi (ruots. "Tomtbacken"). Fleminginpuisto nimenä on peräisin vuodelta 1916, kun nimistötoimikunnan tarkoituksena oli nimetä kaikki alueelle silloin kaavoitetut kadut Klaus Flemingin suvun mukaan. 
Tonttumäelle suunniteltiin 1900-luvun alkupuolella trendikästä huvila-asutusta ja monumentaalisia julkisia rakennuksia. Suunnitelmat kuitenkin jäivät kokonaan toteutumatta. Alueelle suunniteltujen, mutta toteutumattomien, katujen nimiä olivat muun muassa: Klauntie/"Klausvägen", Ebbantie/"Ebbavägen", Hermannintie/"Hermanvägen", Sorolantie/"Sorolavägen", Katrinpolku/"Katrinestigen", Kisällintie/"Gesällvägen".
Tonttumäelle nouseva Nokiankatu on rakennettu 1950-luvulla as.oy Tonttulinnan kerrostalojen rakentamisen yhteydessä ja nimetty nuijasodan aikaisen Nokian taistelun (1596) muistoksi. 
Wärtsilä Oy toimi Fleminginpuiston rakentamisen tukena, asukkaista monet olivat tuolloin Wärtsilän työntekijöitä. Kukkula oli alun perin kivistä kalliota, puulajeina mäntyä ja katajaa. Rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 muokkaamalla maisemaa ja laittamalla istutuksia. Puulajistoa on tullut lisää muun muassa puistolehmus ja vaahtera.
Nokiankadun yläpäässä on koirapuisto.
Baby Daddy

Baby Daddy on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka on luonut Dan Berendsen. Sen esittäminen aloitettiin Freeformin (alussa nimellä ABC Family) kanavalla kesäkuussa 2012. Suomessa sarjaa on esittänyt Nelonen Media Hero-kanavalla ja Ruutu-suoratoistopalvelussa.
Sarjan viimeinen jakso esitettiin Freeformilla 22. toukokuuta 2017.
Juoni.
Sarjassa seurataan Beniä ja hänen kavereitaan, joiden elämä muuttuu kun Benin aikaisemman yhden illan tyttöystävä jättää heidän yhteisen lapsensa hänen oven taakse. Ben päättää kasvattaa lapsen kaverien, äitinsä ja veljensä avustuksella.
Tuotanto.
Helmikuussa 2012 ABC Family (myöhemmin Freeform) tilasi sarjan ensimmäisen kauden. Kuvaukset alkoivat saman vuoden maaliskuussa.
Elokuussa 2012 vahvistettiin toisen kauden tilaaminen. ABC Family kertoi tilanneensa kolmannen kauden jo ennen toisen kauden esittämistä. Neljäs kauden tilattiin maaliskuussa 2014 ja viides kausi helmikuussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Freeform tilasi kuudennen kauden. Myöhemmin saman vuoden maaliskuussa kerrtottiin kuudennen kauden jäävän sarjan viimeiseksi.
Shapiro-reaktio

Shapiro-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa tosyylihydratsoni reagoi voimakkaasti emäksisten organolitiumreagenssien kanssa muodostaen alkeenin. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Robert H. Shapiro vuonna 1967, ja se on nimetty hänen mukaansa.
Reagenssit ja mekanismi.
Reaktion lähtöaineena on tosyylihydratsoni, joka muodostuu aldehydin tai ketonin reagoidessa tosyylihydratsidin kanssa. Reaktio vaatii tapahtuakseen hyvin vahvasti emäksiset olosuhteet, ja emäksisenä reagenssina käytetään tyypillisesti butyylilitiumia. Shapiro-reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa organolitiumreagenssi ottaa vastaan protonin tosyylihydratsoniryhmän typpiatomilta. Tämän jälkeen toinen emäsekvivalentti ottaa vastaan protonin hydratsoniryhmän viereiseltä hiileltä, niin kutsutusta α-asemasta. Näin muodostuneesta karbanionista eliminoituu ensin p-tolueenisulfinaattiryhmä ja tämän jälkeen typpimolekyyli. Näin muodostuu vinyylilitiumyhdiste. Tämä vinyylilitiumyhdiste on reaktiivinen ja reagoi happojen kanssa muodostaen alkeenin. Yhdiste voi reagoida myös muiden elektrofiilien, esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden, kanssa. Mekanismin on varmistettu tapahtuvan näin isotooppileimauskokeiden avulla.
Runeberginpuisto

Runeberginpuisto sijaitsee Turussa aivan Aurajoen kupeessa Kirjastosillan ja Auransillan välisellä osuudella Hämeenkadun ja Itäisen rantakadun välissä. 
Puiston rakentaminen aloitettiin vuonna 1834 ja se sai valmistuttuaan nimeksi "Tullihuoneentori" lähellä sijainneen tullihuoneen mukaan. Puistoa nimitettiin myös "Keittohuoneen puistikoksi" kiviterassin alla olleen merimiesten yhteiskeittiön vuoksi. Vuonna 1929 keittohuone muutettiin sähkölaitoksen muuntamoksi ja puistoa korotettiin. Hieman tätä ennen, vuonna 1928, puistoon oli saatu Wäinö Aaltosen veistämä Liljan patsas. Monet turkulaiset tuntevatkin patsaan Liljan puistona. Patsaaseen liittyy vuodesta 1945 katkeamattomana jatkunut vappuperinne, Liljan lakitus. Sen on perinteisesti hoitanut Turun yliopiston hammaslääketieteen opiskelijat. 
Sähkömuuntamon lounaispäätyyn rakennettiin 1960-luvulla luola, johon sijoitettiin vessa, kioski ja puhtaanapitolaitoksen varasto. Sinne avautui vuonna 1988 nykyinen Titanik-taidegalleria. Vuonna 2008 puistoon tehtiin mittavia parannustöitä, muun muassa puiston tukimuuria korjattiin sortumavaaran vuoksi, mutta puisto on vieläkin hyvin pitkälti 1920-luvun asussaan.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 1930 kokoonpanot

Vuoden 1930 jalkapallon MM-turnaukseen osallistui 13 maata. Jugoslavia ja Peru olivat ainoat maat, joilla oli pelaajia muista kuin kotimaan seuroista. Vuonna 1930 pelaajilla ei ollut vielä pelinumeroita paidoissaan.
Lohko 1.
Argentiina.
Valmentaja: Francisco Olazar and Juan José Tramutola
Chile.
Valmentaja: György Orth
Ranska.
Valmentaja: Raoul Caudron
Meksiko.
Valmentaja: Juan Luque de Serrallonga
Lohko 2.
Jugoslavia.
Valmentaja: Boško Simonovic
Brasilia.
Valmentaja: Píndaro de Carvalho Rodrigues
Bolivia.
Valmentaja: Ulises Saucedo
Lohko 3.
Uruguay.
Valmentaja: Alberto Suppici
Romania.
Valmentaja: Constantin Radulescu
Peru.
Valmentaja: Francisco Bru
Lohko 4.
Yhdysvallat.
Valmentaja: Robert Millar
Paraguay.
Valmentaja: José Durand Laguna
Belgia.
Valmentaja: Hector Goetinck
Josep Lluís Trapero

Josep Lluís Trapero (s. 1965) on katalonialainen poliisi, joka toimi huhtikuusta lokakuuhun 2017 Katalonian aluehallinnon alaisten Mossos d'Esquadra -poliisivoimien ylimpänä johtajana. Espanja erotti hänet tehtävistään, ja häntä vastaan nostettiin syytteet "kansankiihotuksesta" () ja "järjestäytyneestä rikollisuudesta" (), joista ensimmäisestä voidaan Espanjan lain mukaan tuomita 15 vuodeksi vankilaan.
Traperoa vastaan nostetut syytteet perustuvat siihen, että Mossos d'Esquadran poliisit eivät osallistuneet aktiivisesti Katalonian aluejohdon vastoin Espanjan tahtoa järjestämän itsenäisyyskansanäänestyksen sekä sen järjestämistä vaatineitten mielenosoitusten estämiseen. Espanjan keskushallinnon suorassa alaisuudessa toimivat Espanjan kansalliskaarti ja Espanjan kansallinen poliisi pyrkivät estämään kansanäänestyksen käyttämällä laajamittaista väkivaltaa rauhanomaisia äänestäjiä vastaan. Espanjan keskushallinnon poliisivoimat käytti äänestäjiä kohtaan väkivaltaa, muun muassa ampui kumiluodeilla ja retuutti kovakouraisesti. Sairaanhoitoon joutui turvautumaan yhteensä 1 066 poliisiväkivallan uhria.
Traperon johtamat Katalonian omat poliisit puolestaan kävivät kyllä sanomassa joillakin äänestyspaikoilla, että äänestyspaikka pitäisi sulkea, mutta eivät lähteneet väkisin hajottamaan äänestyspaikkojen ympärille niitä suojaamaan kerääntyneitä väkijoukkoja. Traperon lisäksi kansankiihotussyytteet on nostettu myös kahta muuta Mossos d'Esquadran johtoon kuuluvaa poliisipäällikköä Pere Soleria ja Teresa Laplanaa vastaan.
Mestarien liigan kausi 1995–1996

Mestarien liigan kausi 1995–1996 oli Mestarien liigan neljäs kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 41. kausi. Loppuottelu pelattiin Roomassa 22. toukokuuta 1996. Italialainen Juventus voitti loppuottelussa alankomaalaisen Ajaxin rangaistuspotkukilpailussa maalein 4–2 tilanteen oltua jatkoajankin jälkeen 1–1. Loppuottelun maalintekijät olivat varsinaisella peliajalla Juventuksen Fabrizio Ravanelli ja Ajaxin Jari Litmanen. Rangaistuspotkukilpailussa maalin tekivät Juventuksen Ciro Ferrara, Gianluca Pessotto, Michele Padovano ja Vladimir Jugović sekä Ajaxin Jari Litmanen ja Arnold Scholten. Voitto oli Juventuksen toinen Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Juventus voitti ranskalaisen Nantesin yhteismaalein 4–3 ja Ajax kreikkalaisen Panathinaikosin yhteismaalein 3–1.
Kauden paras maalintekijä oli yhdeksän maalia tehnyt Ajaxin suomalaispelaaja Jari Litmanen.
Mestarien liigan kausi 1994–1995

Mestarien liigan kausi 1994–1995 oli Mestarien liigan kolmas kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 40. kausi. Loppuottelu pelattiin Wienissä 24. toukokuuta 1995. Alankomaalainen Ajax voitti loppuottelussa italialaisen AC Milanin maalein 1–0. Loppuottelun ainoan maalin teki vaihtopelaajana kentälle tullut Patrick Kluivert 85. minuutilla. Voitto oli Ajaxin neljäs Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Ajax voitti saksalaisen Bayern Münchenin yhteismaalein 5–2 ensimmäisen osaottelun päätyttyä maalittomana ja AC Milan ranskalaisen Paris Saint-Germainin yhteismaalein 3–0.
Kauden paras maalintekijä oli seitsemän maalia tehnyt Paris Saint-Germainin George Weah.
Välierät.
Toiset osaottelut.
"AC Milan eteni loppuotteluun yhteismaalein 3–0."
"Ajax eteni loppuotteluun yhteismaalein 5–2."
Piispankatu

Piispankatu sijaitsee Turun tuomiokirkon ja vanhan kasarmialueen eli Turun kasarmin välillä I kaupunginosassa. Piispankadun alue rakennuksineen on inventoitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Nimensä katu on saanut 1720-luvulla rakennetusta arkkipiispan asuintalosta. Alueella oli ennen Turun paloa 1827 kolme korttelia, mutta kaikki tuhoutuivat. Nykyinen arkkipiispantalo on vuodelta 1887. Piispantalon lisäksi alueella sijaitsee useita kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita. 1800-luvun ja 1900-luvun asuinrakentamisessa näkyy eri rakennusvaiheita: puuempire, runsaasti detaljoitu uusrenessanssi sekä kaksikerroksinen jugend. Matalasta puuempirestä on hyvä esimerkki yläluokan koti, joka nykyään toimii Ett Hem -museona. Uusrenessanssia puolestaan edustaa Dahlströmin palatsi. 
Kadulle näkyy mukavasti myös arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema funktionalistinen Åbo Akademin Kirjatorni vuodelta 1936. Modernistisimpiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Pekka Pitkäsen kynästä syntynyt Åbo Akademin asuntola Domus Aboensis vuodelta 1965 ja Woldemar Baeckmanin Sibelius-museo vuodelta 1968. Piispankadun pohjoispään teollisuusrakennuksia on otettu uusiokäyttöön ja niissä toimii muun muassa Åbo Akademin humanistisen tiedekunnan oppiaineita.
Katso myös.
Turun vanhankaupungin kehittämissuunnitelma
Ondřej Vaculík

Ondřej Vaculík (s. 12. toukokuuta 1986 Jilemnice) on tšekkiläinen mäkihyppääjä. Hänen seuransa oli Dukla Liberec.
Vaculík sijoittui vuoden 2006 talviolympialaisissa joukkuemäessä yhdeksänneksi ja suurmäessä 45:nneksi. Hän hyppäsi Sapporon MM-kilpailuissa 2007 normaalimäessä 50:nneksi. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli joukkuemäessä viides, normaalimäessä 31:s ja suurmäessä 38:s.
Maailmancupissa Vaculík kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2006 Sapporossa sijoittuen 33:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 25:nneksi joulukuussa 2008 Engelbergissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Vaculík on osallistunut kaksi kertaa. Vuoden 2003 kisoissa hän oli joukkuemäessä seitsemässä ja normaalimäessä 56:s. Vuonna 2004 hän sijoittui joukkuemäessä seitsemänneksi ja normaalimäessä 39:nneksi.
Angels with Attitude

Angels with Attitude on helsinkiläisen Plastic Tearsin albumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2018.
Kappaleet.
Säv. ja San. M. December
Asteeninen oire

Asteeninen oire (Elokuva-arkiston näytöksissä käytetty suomalaisnimi, alkuperäisnimi "Astenitšeski sindrom") on Kira Muratovan ohjaama neuvostoliittolainen kokeellinen draamaelokuva vuodelta 1990. Ohjaajan lisäksi sen käsikirjoittajina ovat toimineet Aleksandr Tšernik ja toista pääroolia näyttelevä Sergei Popov.
Juoni.
Elokuva muodostuu kahdesta erillisestä episodista. Mustavalkoisessa alkuosuudessa miehensä kuoltua psyykkisen terveytensä menettänyt, hysteerisesti itkevä leskinainen kohtaa kaltaisiaan hermoromahduksen partaalla olevia. Toisen, väreissä kuvatun tarinan päähenkilö on miesopettaja, joka kärsii hallitsemattomasta nukahtelusta ja pääsee hoidettavaksi mielisairaalaan.
Vastaanotto.
"Asteeninen oire" sai hopeisen karhun tuomariston erikoispalkintona Berliinin elokuvajuhlilla 1990.
Elokuva ylsi Ukrainan elokuvahistorian kuudenneksi parhaaksi teokseksi Dovženko-keskuksen vuonna 2021 julkaisemalla Ukrainan elokuvahistorian sata parasta elokuvaa -listalla.
Revheimin lurit

Revheimin lurit (lue venyttämällä: "lūr") ovat Rogalandin Hafrsfjordin läheltä Norjasta löydetyt lurit, jotka on ajoitettu noin 800 eaa. eli ne ovat Skandinavian pronssikauden Monteliuksen periodilta V.
Historiaa.
Heinäkuussa vuonna 1894 olivat Revheimin maatilan työntekijät kaivamassa kuivatusojaa laajalla Revheimsmyran suolla. Ojan pohjalta paljastuivat muutamat pronssiputket, jotka makasivat suon hiekkaista pohjaa vasten. Lähistöllä työskennellyt maatalousinsinööri A. Grimnes saapui paikalle ja dokumentoi ojan ja löydökset muistivihkoonsa. Tämän jälkeen toimitettiin sekä piirrokset että lurien kappaleet Stavangerin arkeologiseen museoon.
Läheiseltä kalliolta, joka sijaitsee 200–300 metrin päässä, on vuonna 1870 löydetty kalliopiirroksia. Tutkijat uskovat, että kalliopiirrokset ja lurit ovat samanikäisiä.
Lurit olivat löydettäessä hyvässä kunnossa. Vuonna 1958 soittivat kaksi stavangerilaista Franz Dørr ja Georg Dørr (isä ja hänen poikansa) lureja, ja vielä vuonna 1961 Gunnar Rugstad soitti luria. Pronssiseppä Andy Taylor on valmistanut lureista replikat.
Kuvaus.
Revheimin lurit ovat 1,50 metriä pitkät ja siten pienemmät kuin Brudevælten lurit. Molemmat lurit soivat F-vireisesti. Ulvkærin lurit, jotka löytyivät Pohjois-Tanskasta, ovat lähes saman kokoiset.
Tulliasema (teologia)

Tulliasema-oppi on kiistelty ortodoksisessa kirkossa esiintyvä opetus siitä, mitä ihmisen sielulle tapahtuu kuoleman jälkeen. Tulliasema-opin mukaan ihmisen kuollessa Jumalan enkelit kuljettavat sielun Jumalan luo. Matkan aikana avaruuden pahat henget (vrt. Ef. 6:12) pysäyttävät sielun vaatiakseen tätä tilille tietyistä synneistä joita sielu teki elämänsä aikana, ja yrittävät riistää sielun enkeleiltä viedäkseen sen Helvettiin.
Kirkon perinne.
Tulliasemat mainitaan kirkon runoudessa useita kertoja. Papin käsikirja Euhologionissa on maininta "henkivaltojen valtaan jätetystä sielusta." Samoin suojelusenkelille omistetussa rukouskanonissa viitataan suoraan tulliasemiin: 
Myös rukouksessa pyhälle Afanasi Säntämäläiselle mainitaan tulliasemat: 
Tulliasemien luettelo.
Tässä listassa tulliasemat esitetään niiden yleisimmin esiintyvässä järjestyksessä. Tämä perustuu erään munkin, Gregorios Traakilaisen näkyyn, joka kuvataan "pyhän Basileios Uuden elämässä":
Kritiikki.
Tulliasema-teologiaa on kritisoitu siitä, että se muistuttaa gnostilaisia ja uusgnostilaisia opetuksia. Tulliasema-teologian vastustajat esittävät, että tulliasema-oppi korostaa Helvetin pelkoa ja syyllisyyttä ja unohtaa Jeesuksen sovitustyön. Heidän mukaansa tulliasema-oppi ohjaa ortodoksista spiritualiteettia Jumalan yhteyden kokemisesta demonien pelkäämiseen.
Tulliasema-oppia ei voida myöskään kokonaan perustella Raamatulla tai kirkkoisien kirjoituksilla. Tulliasema-oppia pidetään myös liian samankaltaisena roomalaiskatolisen kiirastuli-opin kanssa ollakseen ortodoksinen ilmiö.
Archie Roach

Archibald William ”Archie” Roach (8. tammikuuta 1956 Mooroopna, Victoria, Australia – 30. heinäkuuta 2022 Warrnambool, Victoria, Australia ) oli alkuperäiskansoihin kuulunut australialainen laulaja-lauluntekijä, jonka musiikki on tyyliltään folkia ja poprockia.
Elämä ja ura.
Roach syntyi Mooroopnassa Victorian osavaltion pohjoisosissa. Hän vietti ensimmäiset vuotensa Framlinghamin lähetysasemalla, mutta hän oli kolme- tai neljävuotias, kun hänet otettiin pois vanhemmiltaan. Hänet sijoitettiin kahden siskonsa kanssa Pelastusarmeijan orpokotiin. Hän kasvoi skotlantilaissyntyisessä Coxin perheessä. Roach opetteli soittamaan kitaraa ja alkoi kirjoittaa lauluja.
Roach jätti kasvattiperheensä saatuaan siskoltaan Myrtleltä, jota ei ollut koskaan tavannut, kirjeen, jossa kerrottiin heidän äitinsä kuolleen. Myrtle kertoi myös, että Roachilla oli kuusi sisarusta. Roach päätti tämän jälkeen lähteä etsimään tietoa vanhemmistaan ja menneisyydestään. Hän asui Sydneyn kaduilla ja kertoi omaelämäkerrassaan olleen vuosia alkoholisti. Hän sairasti myös epilepsiaa, oli välillä vankilassa irtolaisuudesta syytettynä ja yritti lopulta itsemurhaa. Hän oli 17-vuotias, kun hän tapasi Adelaidessa Pelastusarmeijan keskuksessa kitaristi Ruby Hunterin, jonka kanssa hän myöhemmin perusti perheen.
Roach ja Hunter muodostivat 1980-luvun lopulla aboriginaaliyhtyeen nimeltä The Altogethers ja muuttivat Melbourneen. Paul Kelly Bandin kitaristi Steve Connolly löysi Roachin, kun tämä esitti lauluaan ”Took the Children Away” paikallistelevision ajankohtaisohjelmassa. Hän soitti yhtyeen lämmittelijänä ja äänitti samalla omaa esikoisalbumiaan. "Charcoal Lane" (1990) nousi menestykseksi ja sai kaksi ARIA-palkintoa sekä maininnan "Rolling Stone" -lehden vuoden top-50-albumien listalla.
Esikoisalbuminsa jälkeen Roach levytti ja esiintyi monen tunnetun artistin, kuten Joan Armatradingin, Bob Dylanin, Billy Braggin ja Patti Smithin kanssa. Hänen seuraavat albuminsa "Jamu Dreaming" (1993) ja "Looking for Butter Boy" (1997) kasvattivat hänen mainettaan. Vuoden 2000 Sydneyn olympiakisojen yhteydessä "Time"-lehti esitteli Roachia kansikuvajutussaan aboriginaalien ”varastetusta sukupolvesta”.
2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Roach julkaisi albumit "Sensual Being" (2002), "Ruby" (2005) ja "Journey" (2007) sekä soundtrackin elokuvaan "Tracker" (2005) ja kokoelman varhaisia äänityksiä nimeltä "1988".
Roachin vaimo kuoli vuonna 2010, ja Roach sai samana vuonna sydänkohtauksen sekä keuhkosyöpädiagnoosin. Hän joutui leikkaukseen mutta toipui ja julkaisi albumin "Into the Bloodstream" (2012). Roachin kymmenes studioalbumi "Let Love Rule" julkaistiin vuonna 2016.
Roach oli aktivisti, joka puhuu Australian alkuperäisasukkaiden ongelmista, kuten lasten huostaanotoista. Hän majoitti joskus omaan kotiinsa kodittomia aboriginaalinuoria.
Roachin hengellisyys oli yhdistelmä alkuperäiskansojen henkisyyttä ja kristinuskoa, johon hänet kasvatettiin.
Roach asui Gunditjmarassa lähellä Warrnamboolia.