tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vulkaaninen räjähdysasteikko

Vulkaaninen räjähdysasteikko eli VEI () mittaa tulivuoren räjähtävyyttä.
Purkauksen voima ilmoitetaan asteikon mukaan välillä 0-8. Asteikko on logaritminen, eli kukin indeksi on 10 kertaa suurempi kuin edellinen (vrt. Richterin asteikko). Luku lasketaan purkaustuotteiden tilavuudesta, purkauspilven korkeudesta ja havaitusta voimakkuudesta. Räjähtämätön purkaus vapauttaa alle 104 kuutiometriä ainetta ja sitä merkitään luvulla 0.
Suurimmat tunnetut purkaukset merkitään luvulla 8, niissä vapautuu 1012 kuutiometriä ainetta. Asteikon puutteita ovat mm. ettei se ota huomioon tulivuoren purkauksessa vapautuvaa energiaa ja purkautuneen aineen tiheyttä (massaa).
Simeonin kiitosvirsi

Simeonin kiitosvirsi () (nyk. Simeonin kiitoslaulu) on Luukkaan evankeliumissa oleva Pyhän Simeonin lausuma rukous. Evankeliumi kertoo, kuinka Simeon näkee Jeesus-lapsen temppelissä ja tunnistaa tämän Messiaaksi. Simeonin kiitoslaulu esiintyy myös Pseudo-Matteuksen evankeliumissa, jonka mukaan Simeon on tapahtuman aikaan 112-vuotias.
"Herra, nyt sinä annat palvelijasi rauhassa lähteä," 
"niin kuin olet luvannut." 
"Minun silmäni ovat nähneet sinun pelastuksesi," 
"jonka olet kaikille kansoille valmistanut:" 
"valon, joka koittaa pakanakansoille," 
"kirkkauden, joka loistaa kansallesi Israelille."
Rukous luetaan tai lauletaan ortodoksisessa jumalanpalvelusperinteessä ehtoopalveluksessa sekä katolisessa ja luterilaisessa jumalanpalvelusperinteessä kompletoriossa, rukoushetkessä päivän päättyessä. Sen ovat säveltäneet useat kuuluisat säveltäjät.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on kynttilänpäivän virsi 49, "Nyt Herra, rauhaan mennä saan", joka on Hemminki Maskulaisen kirjoittama ja Armas Maasalon säveltämä mukaelma Simeonin kiitoslaulusta. Virsikirjan Jumalanpalveluslaulujen osastossa on Sakariaan kiitosvirsi perinteisellä psalmisävelmällä, virsi 804. Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 677, a- sävelmämä III psalmisävelmä ja b-sävelmämä Trond Kvernon 1979 säveltämä melodia.
Palermon asteikko

Palermon asteikko mittaa asteroiditörmäyksen aiheuttaman tuhon riskiä tai uhkaa. Törmääjä voi olla myös komeetta. Riski lasketaan törmäyksen arvioidusta todennäköisyydestä ja asteroidin liike-energiasta. Jos törmäys sattuu lyhyen ajan päästä tai törmäyksiä sattuu usein, todennäköisyys on suuri. Jos asteroidin liike-energia on suuri, se on tuhoisa. Liike-energia lasketaan asteroidin törmäysnopeudesta ja massasta. Asteroiditörmäyksen uhka on tietenkin suuri, jos asteroidin rata leikkaa läheltä Maan rataa.
Palermon asteikon nollakohta on niin sanottu taustauhka eli keskimääräinen tapaus. Tämäkin on käytännössä nollaa suurempi. Palermon asteikko on logaritminen eli riskin kymmenkertaistuminen kasvattaa lukua vain yhdellä. 
Palermon asteikon luvulla 0 merkitään keskimääräistä asteroidia samassa tai suuremmassa kokoluokassa. Jos Palermon asteikon luku on alle −2, asteroidi ei ole todennäköisesti vaarallinen.
Jos Palermon luku on +2, se merkitsee 100 kertaa suurempaa riskiä. Palermon asteikon lukua −0,25 suurempaa arvoa pidetään normaalia suurempana uhkana.
Palermon luku "P" lasketaan kaavasta 
formula_1,
jossa "f"b on törmäyksen todennäköisyys ja "T" aika, joka kuluu asteroidin lähiohitukseen.
Jos asteroiditörmäyksen aiheuttaman räjähdyksen voima "E" tunnetaan, voidaan törmäyksen todennäköisyys laskea kaavalla:
formula_2,
jossa "E" on ilmaistu megatonneina.
Asteroiditörmäyksen riskiä mitataan myös selkeämmällä Torinon asteikolla.
Akatistos

Akatistos () on ortodoksisessa jumalanpalveluksessa käytettävä runoelma.
Alkuperäisen akatistoksen Jumalansynnyttäjälle uskotaan olevan pyhän Romanos Melodoksen käsialaa ja kirjoitettu Konstantinopolissa vuonna 556. Akatistosruno koostuu 24 kontakista ja iikossista, jotka vuorottelevat. Kontakit päättyvät sanaan "hallelujaa" ja iikossit lauseeseen "Iloitse morsian, aviota tuntematon".
Myöhemmin akatistoksen muotoon on kirjoitettu uusia akatistoshymnejä, muun muassa akatistos Kristuksen kärsimyksille, suloisimmalle Jeesukselle ja metropoliitta Tiihonin Stalinin vankileirillä kirjoittama akatistos luomakunnalle, joka tunnetaan John Tavenerin sävellyksenä.
Torinon asteikko

Torinon asteikolla mitataan asteroiditörmäyksen aiheuttamaa riskiä eli vaaraa. Torinon asteikon luku on tietenkin mielekästä arvioida vain Maan lähelle tulevalle asteroidille (NEO). Palermon asteikko on Torinon asteikkoa matemaattisempi. Torinon asteikko ulottuu nollasta kymmeneen.
Harmittomia ovat luokat 0 - 1, tarkkailua vaativia 2 - 4, uhkaavia 5 - 7 ja varmoja törmäyksiä 8 - 10.
Riski on tietty lokero asteroidin liike-energiaa ja törmäystodennäköisyyttä esittävässä taulukossa. Esimerkiksi 1 kilometrin läpimittainen asteroidi, joka törmää maahan yli 99 % todennäköisyydellä, saa luvun 10. Tällainen törmäys tapahtuu vain kerran 100 000 vuodessa ja se aiheuttaa maailmanlaajuisen ilmastollisen katastrofin.
Harmittomia ovat kaikki alle 10-8 todennäköisyydellä törmäävät asteroidit sekä yli 20 metrin läpimittaiset asteroidit, joiden liike-energia on alle 1 Mt.
Nykyinen Torinon asteikko.
Torinon asteikko käyttää värikoodeja: valkoinen, vihreä, keltainen, oranssi, punainen. Värin lämpimyys kertoo törmäyksen vakavuudesta.
Esimerkiksi Siperiassa tapahtunut Tunguskan räjähdys kuuluu luokkaan 8. Tunguskan räjähdyksen, joka kaatoi metsää muutaman tuhannen neliökilometrin alalta, aiheutti todennäköisesti suuri, löyhä kivimeteoriitti.
Esimerkiksi Apophis kuuluu luokkaan 0-1.
Fosgeeni

Fosgeeni ("karbonyylikloridi", COCl2) on hyvin myrkyllinen kaasu tai jäähdytetty neste. Se on väritön ja sillä on homeista heinää muistuttava ominaishaju. Fosgeenia valmistetaan teollisesti, mutta sitä esiintyy myös pienissä määrin luonnossa klooriyhdisteiden hajoamistuotteena. Fosgeenia voi myös syntyä orgaanisten klooriyhdisteiden palamistuotteena.
Käyttö.
Fosgeenin suurin käyttötarkoitus on nykyään polykarbonaattimuovien valmistus, mutta sitä käytetään myös isosyanaattien valmistuksessa polyuretaanimuovien ja muiden karbamaattien (esim. torjunta-aineet) valmistukseen. Fosgeenia valmistetaan hapettamalla hiilimonoksidia kloorikaasulla.
Fosgeenia käytettiin taistelukaasuna ensimmäisessä maailmansodassa, ja sen käyttöä valvotaan kemiallisten aseiden kieltosopimuksen mukaan.
Myrkyllisyys.
Fosgeeni on salakavala myrkky, sillä sille altistuminen johtaa oireisiin vasta 24–72 tunnin kuluessa. Fosgeeni on voimakas alkyloiva aine (tarkemmin karboksyloiva aine) ja solumyrkky, ja se reagoi keuhkojen seinämän proteiinien kanssa. Fosgeenialtistus johtaa nesteen kerääntymiseen keuhkoihin, ja kuolema seuraa yleensä verenhukan, šokin ja hengityselinten pettämisen seurauksena. Toisin kuin hermokaasut, fosgeeni tappaa ainoastaan hengitettynä, ei siis ihon läpi imeytyneenä.
UCI ProTour

UCI ProTour oli kansainvälisen pyöräilyliiton Union Cycliste Internationalen vuosina 2005–2010 järjestämä, huipputason maantiepyöräilylle räätälöity kilpailujärjestelmä, joka velvoitti (ja oikeutti) tietyt huippujoukkueet osallistumaan tiettyihin vuosittaisiin kilpailuihin. 2005 oli ProTourin ensimmäinen kausi ja se pitkälti korvasi entisen maantiepyöräilyn maailmancupin, joka lopetettiin vuoteen 2004.
Vuosina 2005–2007 ProTouriin sisältyivät kaikki kolme suurta ympäriajoa, Giro d'Italia, Tour de France ja Vuelta a España sekä suuri osa maailmancupissakin mukana olleista maantiepyöräilyn klassikkokilpailuista, kuten Pariisi-Roubaix, Flanderin ympäriajo ja Liège-Bastogne-Liège. Vuodesta 2008 alkaen eivät suuret ympäriajot eivätkä monet muutkaan merkittävät kilpailut, kuten Pariisi–Nizza, Pariisi-Roubaix ja Liège-Bastogne-Liége enää kuuluneet sarjaan. ProTouriin hyväksyttiin 20 joukkuetta, joiden sponsorit sitoutuivat joukkueisiin neljän vuoden jaksoksi. Kaudella 2008 sarjaan tuli mukaan ensimmäinen Euroopan ulkopuolella ajettava kilpailu, Australiassa ajettava Tour Down Under.
Vuosina 2009 ja 2010 sarjan rankingsijoituksista käytettiin nimitystä UCI World Ranking. Kauden 2011 alussa UCI ProTour ja World Ranking yhdistettiin UCI World Touriksi. Kaikki ProTouriin osallistuneet joukkueet säilyttivät osallistumisoikeuden Word Tour -sarjaan. 
Tulokset kausittain.
Kaudesta 2009 alkaen koko kauden pituisen ranking-kilpailun korvasi UCI World Ranking.
Ginkgoales

Ginkgoales on paljassiemenisten kasvien ryhmä. Siihen kuuluu ainoastaan yksi nykyisin elävä laji, neidonhiuspuu ("Ginkgo biloba"). Tämän lisäksi ryhmään on luokiteltu kuuluvaksi lukuisia vain fossiilisista jäänteistä tunnettuja esihistoriallisia lajeja. Geneettisten tutkimusten perusteella kasviryhmän lähimmät elävät sukulaiset ovat käpypalmut (Cycadales).
Tuntomerkit.
Ryhmän kasvit ovat puita. Niiden kasvutapa muistuttaa hieman havupuita. Erikoiset viuhkamaiset lehdet ovat halkihaaraiset, ja niiden suonet päättyvät lehden laitaan. Heteet ja emit sijaitsevat eri yksilöissä. Siemenen ympärille kehittyy mehevä siemenkuori, joka saa siemenen muistuttamaan koppisiemenisten kasvien hedelmiä.
Kehityshistoria.
Neidonhiuspuut kehittyivät suunnilleen samoihin aikoihin käpypalmujen kanssa permikaudella noin 270 miljoonaa vuotta sitten, miltä ajalta ovat peräisin ensimmäiset neidonhiuspuiksi tunnistettavat fossiilit. Jurakauden keskivaiheilla ja liitukaudella ne levittäytyivät koko Lauraasiaan, mutta koppisiemenisten kasvien tultua hallitseviksi ne harvinaistuivat nopeasti. Paleoseeniin mennessä ainoaksi lajiksi oli jäänyt "Ginkgo adiantoides", joka katosi Pohjois-Amerikasta 7 miljoonaa ja Euroopasta 3 miljoonaa vuotta sitten. Tämän jälkeen fossiililöydöissä on aukko, mutta pienelle alueelle Kiinan länsiosassa jäi kuitenkin toistaiseksi tuntemattomien vaiheiden kautta henkiin populaatio "Ginkgo biloban" yksilöitä, joita kiinalaiset munkit viljelivät jo tuhansia vuosia sitten temppeleissään. Jotkin viljellyt yksilöt ovat 1 500 vuotta vanhoja ja 30 metriä korkeita. 1600-luvun lopulla kasvi päätyi myös eurooppalaisten tietoon japanilaisten temppelipuutarhojen kautta; nykyään sitä viljellään laajalti Japanissa, Koreassa ja myös länsimaissa puistopuuna lauhkealla vyöhykkeellä.
Luokittelu.
Ginkgoales-lahkon kasvit ovat paljassiemenisiä siemenkasveja. Ryhmän ainoan nykyisin elävän lajin avulla suoritettujen geneettisten tutkimusten perusteella niiden lähimpiä eläviä sukulaisia ovat käpypalmut (Cycadales).
Lahkoon on luokiteltu kymmeniä vain fossiilisista jäänteistä tunnettuja kasvisukuja ja useita näistä muodostettuja heimoja. Suuri osa näistä luokituksista on kiistanalaisia. Esimerkiksi permikautista sukua "Trichopitys" on monesti pidetty vanhimpana tunnettuna ryhmän edustajana siitä lähtien kun kasvitieteilijä Carl Rudolf Florin esitti kasvin olevan sukua neidonhiuspuille vuonna 1949, mutta useat tutkijat ovat olleet eri mieltä, ja "Trichopitys" onkin vaihtoehtoisesti luokiteltu useisiin muihinkin varhaisiin siemenkasviryhmiin, kuten Peltaspermales-lahkoon (Sergei V. Meyen, 1987) ja Dicranophyllales-lahkoon (Sergio Archangelsky ja Rubèn Cunéo, 1990).
Suvut.
Seuraavassa on lueteltuna lahkoon liitettyjä sukuja:
Kuten fossiilisten kasvien tapauksessa yleensäkin, erityyppiset kasvinosat on perinteisesti jaoteltu eri sukuihin, koska fossiileissa esiintyvät lehdet, puuaines ja muut kasvinosat ovat yleensä irronneet toisistaan, eikä usein voida varmuudella tietää ovatko osat peräisin samasta kasvista. Sen vuoksi esimerkiksi sukuun "Ginkgoites" on perinteisesti luokiteltu ainoastaan lehtiä ja sukuun "Ginkgoxylon" ainoastaan puuainesta.
Kilpapyöräily

Kilpapyöräily on polkupyörän ajamista kilpaa teillä, maastossa tai kilpailua varta vasten rakennetulla radalla.
Historia.
Historian ensimmäinen pyöräilykilpailu järjestettiin Ranskassa toukokuussa 1869. Pyöräilykilpailuista tuli Euroopassa hyvin suosittuja 1870-luvulla. Maantiepyöräilyn tunnetuin kilpailu Ranskan ympäriajo ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1903.
Pyöräily on yksi viidestä urheilumuodosta, joka on ollut kaikkien kesäolympialaisten ohjelmassa. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa oli mukana neljä pyöräilylajia.
Lajimuotoja.
Maantiepyöräilykilpailut järjestetään yleisillä teillä tai suljetuilla radoilla. Kilpailu voi tapahtua yhteislähtönä, jolloin kilpailijat ajavat ryhmässä, tai väliaikalähtönä. Kilpailu voi olla yksipäiväinen tai monipäiväinen, ja siinä voi olla useita tasoryhmiä tai ikäryhmiä. Parhaat maantiepyöräilijät kuuluvat ammattilaisjoukkueisiin. Maantiepyöräilyä valvovat eri maiden kansalliset järjestöt, jotka ovat Kansainvälisen pyöräilyliiton UCI:n alaisia.
Ratakilpailut ajetaan soikealla radalla, jonka kaarteet on kallistettu. Ratakilpailut voidaan jakaa sprinttiajoihin ja kestävyysajoihin. Erilaisia ratakilpailutyyppejä ovat muun muassa eräajo, aika-ajo, takaa-ajo, pistekilpailu ja scratch-ajo.
Maastoajokilpailut käydään asfaltoitujen teiden ja pyöräilyratojen ulkopuolella esimerkiksi merkityillä poluilla, maastossa tai alamäkeen. Maastoajokilpailuun voi kuulua suunnistamista kartan avulla.
Pyöräsuunnistuksessa kilpaillaan yleensä kahden hengen joukkuein.
Pitkänmatkan pyöräilykilpailu voi olla pituudeltaan 24 tuntia.
Cyclocross-kilpailuissa ajetaan maastoradalla maantiepyörän kaltaisilla pyörillä. Kilpailuradalla on esteitä, jotka edellyttävät myös pyörän kantamista.
BMX-racing on kilpailumuoto, jossa ajetaan BMX-pyörillä toisia kilpailijoita vastaan motocross-rataa muistuttavalla radalla.
Taitoa vaativia kilpapyöräilylajeja ovat esimerkiksi freestyle-BMX ja polkupyörätrial.
Osana muita lajeja.
Maantiepyöräily muodostaa triathlonin keskimmäisen osuuden, joka täysimittaisessa triathlonissa on 180 kilometrin pituinen. Maastopyöräily on seikkailuajojen yksi osa.
Bangunan Sultan Abdul Samad

Bangunan Sultan Abdul Samad on entinen hallintorakennus Kuala Lumpurissa. Talo rakennettiin vuonna 1897 brittihallinnon käyttöön. Se sijaitsee lähellä Dataran Merdekaa sekä Kelab Diraja Selangoria.
Rakennuksen arkkitehtuuri on maurilaisvaikutteista ja siinä on noin 40 metriä korkea kellotorni. Vuosien varrella siitä on muodostunut yksi kaupungin tunnetuimmista nähtävyyksistä. Monet kansallisesti tärkeät tapahtumat, kuten itsenäisyyspäivän paraati, tapahtuvat sen läheisyydessä. Nykyisin rakennuksessa on Malesian korkein oikeus ja tekstiilimuseo.
Ikilehti

Ikilehti ("Welwitschia mirabilis") on paljassiemenisiin kuuluva kasvilaji. Se on "Welwitschia"-suvun ja Welwitschiaceae-heimon ainoa nykyisin elävä laji. Ikilehti kuuluu paljassiemenisten kasvien Gnetales-lahkoon yhdessä efedrojen ("Ephedra") ja luumioiden ("Gnetum") kanssa. Heimon fossiilisia jäänteitä tunnetaan varhaisliitukaudelta asti.
Tuntomerkit.
Ikilehti esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Namibin aavikolla. Se on yksi maailman eriskummallisimmista kasveista. Siemenen itäessä siitä kasvaa kaksi 25–35 millimetrin pituista sirkkalehteä, jotka kuitenkin lakastuvat nopeasti. Niiden kanssa ristikkäin alkaa kasvaa kaksi kasvulehteä, jotka kasvavat jatkuvasti tyvestään, säilyvät koko kasvin eliniän sen ainoina yhteyttävinä osina ja saavuttavat lopulta 2–4 metrin pituuden. Niiden lakastuva kärki repeilee vanhemmiten liuskaiseksi. Paksu varsi, alkeisvarsimukula, ei yleensä kasva puolta metriä korkeammaksi, mutta saattaa saavuttaa yli metrin läpimitan. Juuri on paksu ja se ulottuu syvälle maahan. Lehtihankoihin kasvaa halkihaaraisia kukintovarsia, joissa on pieniä käpyjä. Toisin kuin paljassiemenisillä kasveilla yleensä, kävyt tuottavat hyönteisiä houkuttavaa mettä. Hyönteispölytteinen kasvi on kaksikotinen, eli siitä esiintyy hede- ja emiyksilöitä.
Ikilehti on äärimmäisen sitkeä, ja se saattaa elää jopa yli 2 000-vuotiaaksi. Sen uskotaan imevän lehdissä olevan erityisen rakenteen avulla vettä öisin mereltä saapuvasta sumusta. Siten se selviytyy monilla sellaisilla paikoilla, jotka ovat liian kuivia muille kasveille.
Kasvin löysi ensimmäisenä itävaltalainen kasvitieteilijä Friedrich Welwitsch vuonna 1859.
Esiintyminen.
Ikilehti esiintyy Namibin aavikolla Namibian ja Angolan alueella. Sitä pidetään vaarantuneena, sillä se on erittäin hidaskasvuinen ja keräilijöiden havittelema. Tästä huolimatta kasviyksilöiden lukumäärä on yhä varsin suuri, ja erityisesti Angolassa sijaitsevat esiintymät ovat keräilijöiltä suojassa sisällissodan jäljiltä jääneen tiheän maamiinoituksen takia.
Ikilehteä on mahdollista kasvattaa siemenestä, mutta luonnosta kerätyt siemenet sisältävät usein "Aspergillus niger" -mustahomeen itiöitä ja kasvit mätänevät pian itämisen jälkeen. Kasvitieteellisistä puutarhoista saatavat siemenet ovat usein puhtaampia. Kasvi tarvitsee menestyäkseen erittäin paljon valoa ja lämpöä, muttei juuri lainkaan vettä.
Suomessa ikilehteä on kasvatettu siemenistä Helsingin yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa. Siemenet kylvettiin vuonna 2017, ja kolme kasvia esiteltiin yleisölle vuonna 2019.
Italian ympäriajo

Italian ympäriajo eli Giro d'Italia, usein pelkkä Giro, on yksi kolmesta pyöräilyn suuresta ympäriajosta yhdessä Ranskan ympäriajon (Tour de France) ja Espanjan ympäriajon (Vuelta a España) kanssa ja yksi maailman tärkeimmistä pyöräkilpailuista. Ensimmäinen Giro d'Italia käynnistyi 13. toukokuuta 1909 ja siitä lähtien tämä kolme viikkoa kestävä urheilujuhla on ajettu vuosittain toukokuussa, poikkeuksina ainoastaan vuodet 1915–1918 ja 1941–1945, jolloin kilpailua ei ajettu maailmansotien takia. Vuonna 2020 kilpailu ajettiin lokakuussa koronaviruspandemian vuoksi. Reitti muuttuu vuosittain ja poikkeaa aika ajoin naapurivaltioidenkin alueelle. Italian ympäriajo on osa maantiepyöräilyn korkeinta kilpasarjaa, UCI World Touria.
Kokonaiskilpailun johtaja, eli etappeihin vähiten aikaa käyttänyt, pitää yllään "maglia rosaa", vaaleanpunaista paitaa. Paita otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1931 ja sen väri juontaa kilpailun organisoineen urheilulehden, Gazzetta dello Sportin paperin väristä. "Vuorten valtias" eli paras ylämäkiajaja pitää vuorostaan yllään sinistä paitaa, "maglia azzurraa". Pistekilpailun johtajan, joka usein on kirimies, paita on purppura "maglia ciclamino".
Italian ympäriajon ovat useimmin voittaneet Alfredo Binda, Fausto Coppi ja Eddy Merckx, kukin viisi kertaa.
Adler’s Appetite

Adler's Appetite (alkuperäiseltä nimeltään Suki Jones) oli yhdysvaltalainen hard rock -yhtye, jossa soitti entinen Guns N' Roses rumpali Steven Adler. Yhtyeen jäsenet vaihtuivat useaan otteeseen, ja ainoa alkuperäinen jäsen viimeisimmässä kokoonpanossa oli Adler. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli vuonna 2005 ilmestynyt EP Adler's Appetite. Yhtye hajosi vuonna 2006, mutta palasi esiintymislavoille 2007, jolloin se teki kaksi kappaletta, "Sadder Days" ja "Keep Statisfield". Vuonna 2010 yhtye julkaisi kolme singleä, "Alive", "Stardog" sekä "Fading", joista koottiin vuonna 2012 "Alive"-niminen EP-levy. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2011, kun Steven Adler siirtyi seuraavan projektinsa pariin, Adler-yhtyeeseen, joka julkaisi debyyttialbuminsa "Back From the Dead" marraskuussa 2012. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2017. 
Vuonna 2018 kitaristi Alex Grossi ilmoitti Adler's Appetiten paluusta.
Jäsenet.
Kiertuemuusikot
Henna (väriaine)

Henna on hennapensaan ("Lawsonia inermis") kuivatuista lehdistä saatavaa väriainetta. Hennapensas on rantakukkakasvien heimon pensas, jota kasvaa muun muassa Etelä-Euroopassa. Kasvin versot sisältävät lawsonia (oksinaftokinoni, C16H16O5), väriainetta, jota on käytetty jo esihistoriallisella ajalla. Hennatatuoinnit ovat Intiassa ja muualla Aasiassa maalattavia kuvioita. Hennan värimolekyyli sitoutuu ihon keratiiniin, joten kuviot haalistuvat ihon uusiutumisen myötä. Tämä vie ihon paksuudesta riippuen muutamista päivistä muutamiin viikkoihin. Hennalla värjätään ihon lisäksi kynsiä, kehon karvoitusta, puuta, luuta, sarvea, lankoja ja kankaita.
Robosota

Robosota on harrastus, jossa kaksi kustomoitua robottia yrittävät eri keinoin saada toisensa liikuntakyvyttömiksi tai ulos taisteluareenalta. Useimmiten koneet ovat kauko-ohjattavia ajoneuvoja omatoimisten robottien sijaan.
Kilpailu.
Robosodan säännöt.
Kilpailussa kamppaillaan kauko-ohjatuilla roboteilla tarkoituksena tehdä liikuntakyvyttömäksi tai saattaa vastustajan robotti ulos erän aikarajan sisällä. Jos kumpikaan tavoitteista ei toteudu, valitsee tuomaristo erän voittajan määrätyin perustein:
Robosodan säännöt Suomessa.
Suomessa lajissa kilpailtiin vuonna 2023 150 g ja 450 g painoluokissa. Taistelu perustuu robottien väliseen fyysiseen kontaktiin eli kaikenmuotoinen radiohäirintä ja esimerkiksi toisen kuljettajan näkökentän peittäminen ja sabotaasi on kielletty. Yleisöä ei saa vaarantaa eli räjähteet ja syövyttävät aineet ja muut vaaratekijät on kielletty. Nestemäiset aseet kuten liimat, öljy ja vesi ovat kiellettyjä.
Ottelun kesto on 3 minuuttia. Jos aikaraja tulee täyteen, tuomari määrää ottelun voittajan perustuen
vaurioihin ja ottelussa osoitettuun tilanteen hallintaan. Suurempi painoarvo
annetaan vaurioille. Vain sähkömoottorit olivat sallittuja ja maksimijännite oli 60 V.
Taistelurobotit.
Lajin pienimuotoisuuden takia sarjatuotannossa ei ole ensimmäistäkään valmista robottia ja harrastajalta vaaditaankin kädentaitoa. Pohjana voi käyttää valmista RC-autoa, johon voi asentaa panssarointia ja aseita suhteellisen helposti, mutta useat kilpailijat rakentavat aluksensa alusta asti itse jopa sähkölaitteet mukaan lukien.
Käyttövoimana sähkömoottori on yleisin, mutta hydrauliikka ja pneumatiikkakin ovat sallittuja. Polttomoottoreita ei voi sisätiloissa järjestettävissä kisoissa käyttää pakokaasujen vuoksi.
Robotit voivat liikkua areenaa pitkin pyörä- tai tela-alustalla tai jopa kävellen. Myös ilmassa leijuminen on mahdollista. Pääosa suomalaisista taisteluroboteista tosin liikkuu pyörien avulla, joissakin on tela-alusta.
Robottien runkoja tehdään mitä erilaisimmista materiaaleista kuten puusta, muovista tai metallista. Panssarointiin käytetään yleensä metalli- tai muovilevyjä. Osassa robotteja käytetään myös komposiittimateriaaleja, esimerkiksi hiilikuitua ja aramidia eli kevlaria. Suosituimpia metalleista ovat teräs ja alumiini ja muoveista taas polykarbonaatti ja polyeteeni.
Aseet voivat olla aktiivisia tai passiivisia. Tyypillinen passiivinen ase on robotin kiilamainen muoto, jota hyväksikäyttäen päästään toisen robotin alle ja voidaan työntää vastustaja ulos areenalta. Aktiiviset aseet, kuten sirkkeli tai puristin, aiheuttavat yleensä huomattavasti enemmän vahinkoa vastustajalle kuin passiivinen ase.
Nykyiset taistelurobotit ovat kaikki kauko-ohjattuja, joko rc-harrastajien käyttämillä radiolaitteilla. Robosodassa on mahdollista käyttää myös itsenäisesti toimivia robotteja.
Jumalansynnyttäjä

Jumalansynnyttäjä () on kristillisissä kirkoissa käytetty nimitys Neitsyt Marialle. Jumalansynnyttäjä on yksinkertaistava käännös, sillä "Theotokos"-termin merkityksessä on Jumalan synnyttämisen lisäksi kohdussa kantamiseen viittaavaa vivahdetta. Termiä on käännetty myös muotoon Jumalan äiti, mikä on yleistä läntisissä kielissä.
"Theotokos"-termin varhaishistoriaan liittyy epäselvyyksiä, mutta sitä on mahdollisesti käytetty jo 100-luvun alkupuolella. Epävarman tiedon mukaan myös Origenes ja hänen aikalaisensa Dionysios Aleksandrialainen käyttivät termiä. Varmaa tietoa nimityksen käytöstä on 310-luvulta lähtien. 300-luvun alussa termi näyttää olleen vakiintuneessa käytössä. Nimitys jumalansynnyttäjä virallistettiin Efesoksen 3. ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 431. Termillä haluttiin korostaa, että Kristus oli yhtä aikaa Jumala ja ihminen ja että nämä Kristuksen kaksi luontoa kuuluivat yhdessä Pyhään Kolminaisuuteen.
Nimityksen hyväksyvät useimmat kristilliset kirkkokunnat, mutta erityisen yleisesti käytössä se on ortodoksisessa kirkossa.
Roope

Roope on suomalainen miehen etunimi. Se vastaa kansainvälistä nimeä Robert, sekä siitä johdettua englantilaista nimeä Rupert (englanninkielisissä maissa Rupert lyhennetään usein muotoon Roop tai Roope, jotka molemmat lausutaan 'ruup', vrt. 'ruupert').
Suomessa nimi Roope on annettu kesäkuuhun 2025 mennessä 7264 miehelle ja ainakin kolmelle naiselle. Nimi oli 1900-luvun alkupuolella harvinainen, mutta on varsinkin 1990-luvulta lähtien selvästi yleistynyt.
Roopen nimipäivä on 7. kesäkuuta.
WYSIWYG

WYSIWYG-lyhennettä (engl. "What You See Is What You Get" eli "mitä näet, sitä saat") käytetään viittaamaan sellaisiin ohjelmistoihin, joissa sisältö näyttää muokattaessa hyvin samalta kuin lopputulos. Sen sijaan muotoa ja rakennetta kuvaavaa metadataa ei välttämättä näytetä. Hyvin usein käsitettä käytetään kuvaamaan tekstinkäsittelyohjelmia tai HTML-editoreja.
WYSIWYG-ohjelmien tavoitteena on helpottaa muokkaamista esittämällä käyttäjälle suoraan työn lopullinen muoto ja jättämällä käyttäjän kannalta epäoleellinen tieto näyttämättä. WYSIWYG-ohjelmissa muotoilu tapahtuu yleensä valitsemalla muotoiltava asiakirja tai sen osa ja suoritettava muotoilutoiminto esimerkiksi klikkaamalla kuvaketta tai käyttämällä pikavalikkoja. Useissa HTML-editoreissa on kuitenkin myös mahdollisuus muokata asiakirjan lähdekoodia, sillä muuten esimerkiksi JavaScript-koodien lisääminen olisi hankalaa. Myös standardoimattomien HTML-elementtien lisääminen on WYSIWYG-editoreissa usein rajoitettu.
Koska WYSIWYG-ohjelmistojen käyttö ei edellytä muotoilukoodin tuntemusta, voidaan niitä pitää erittäin käyttäjäystävällisinä. WYSIWYG-ohjelmistot soveltuvatkin tämän takia hyvin myös aloittelijoille ja auttavat opeteltaessa jotain uutta muotoilukieltä tai -tekniikkaa.
WYSIWYG-ohjelmien haittapuolena on se, että asiakirjan ulkomuoto näytöllä ei ole optimoitu tämän heikkouksia huomioiden. Kaikki fontit eivät esimerkiksi sovellu näytölle tai ohjelman tuottama muotoilukoodi on liian monimutkaista hidastaen koodin suorittamista. Toisaalta myös lähestymistapa houkuttelee viilaamaan yksityiskohtia kokonaisuuden kustannuksella.
Käytännössä asiakirjan ulkonäkö ei aina WYSIWYG-ohjelmillakaan vastaa näytöllä nähtyä. Asiakirjojen tulostaminen eri kirjoittimella kuin mikä on ohjelman oletusvalintana saattaa esimerkiksi muuttaa sivujakoa, ja WWW-sivujen ulkonäkö riippuu kuitenkin lukijan käyttämästä näytöstä, ohjelmistosta ja asetuksista.
Historia.
Charles Simonyi ja Butler Lampson suunnittelivat Xerox Alto -tietokoneelle "Bravo"-ohjelmiston tekstinkäsittelyyn, joka oli ensimmäinen WYSIWYG-tekstinkäsittelyohjelma.
Kunniaritarikunta

Kunniaritarikunnat eli lyhemmin ritarikunnat ovat hallitsijoiden tai valtioiden perustamia organisaatioita, jotka jakavat kunnia- ja ritarimerkkejä.
Alkuperä.
Nimitys ritarikunta tarkoittaa alkujaan ristiretkien aikaan (1100-luku) perustettuja hengellisiä ritarikuntia, joiden tehtävänä oli suojella pyhiinvaeltajia. Sellaisia olivat esimerkiksi Temppeliherrat, Johanniitat ja Saksalainen ritarikunta.
Eurooppaan syntyi 1300-luvulla myös maallisia ritarikuntia, joihin kuninkaat kutsuivat aatelismiehiä jäseniksi. Nämä olivat osa vallankäyttöä. Varhaisin ja ehkä tunnetuinkin näistä oli Sukkanauharitarikunta Englannissa. Muita tunnettuja maallisia ritarikuntia olivat Kultaisen taljan ritaristo Burgundissa sekä valakialainen Lohikäärmeen ritarikunta. Maalliset ritarikunnat edustivat aristokraattista romantiikkaa ja mystiikkaa, jonka avulla hallitsijat yrittivät luoda tiiviitä henkilökohtaisia siteitä itsensä ja aateliston välille.
Nykyiset kunniaritarikunnat ovat vain nimellisesti yhdistyksiä. Niiden käytännössä ainoana toimintamuotona on ritari- eli kunniamerkkien myöntäminen ansioituneille henkilöille, joita ritarimerkin saatuaan pidetään ritarikunnan jäseninä. Ritarikuntien johtajasta käytetään nimitystä "suurmestari", ja tavallisimmin sellaisena toimii valtion päämies, joka myös päättää, kenelle ritarimerkki myönnetään. Kunniaritarikuntien kunniamerkit on jaettu eri luokkiin arvon mukaan. Ritarikunnat on rajattu joko pelkästään sotilaille tai sotilaille ja siviileille jaettaviin.
Entisaikaan useimmissa Euroopan maissa, Britanniassa vielä nykyisinkin, korkean ritarikunnan ansiomerkin saanut saa ritarin aatelisarvon, joka ei ole nykyisin perinnöllinen, mutta oikeuttaa usein kunnioittavaan puhutteluun, kuten "Sir" englanninkielisissä maissa. Suomessa alimpien aatelisarvojen puhuttelu oli "Teidän jalosukuisuutenne" Venäjältä tulleen tavan mukaan, joka perustui Pietari I Suuren arvojärjestysluetteloon. Useimmissa muissakin maissa on kunniaritarikuntia, mutta niiden kunniamerkkien saamisesta ei myönnetä aatelisarvoa.
Kalliosinisiipi

Kalliosinisiipi ("Scolitantides orion") on sinisiipisten heimoon kuuluva päiväperhonen, joka on sen harvinaisuuden vuoksi luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi (VU). Se on yksi Suomen neljästä rauhoitetusta sinisiivestä ja kuuluu kansainvälisiin vastuulajeihin.
Koko ja ulkonäkö.
Kalliosinisiiven sukupuolet muistuttavat toisiaan, mutta naaraat ovat yleisvaikutelmaltaan tummempia. Siipien yläpinnat ovat violetinsiniset, niiden ulkoreunassa on leveähkö musta reunajuova ja sekä etu- että takasiivissä on suuret mustat reunatäplät, joiden siivenpuoleisessa reunassa on vaaleansinisiä kuutäpliä. Siiven keskellä on tumma keskitäplä, joka erottuu etusiivissä hyvin, mutta on takasiivissä selvästi himmeämpi. Pohjoismainen alalaji "S. o. wahlgreni" on yläpinnoiltaan sinisempi kuin eteläisemmät muodot. Siipiripset ovat valkoiset, siipisuonten kohdilta tummat. Siipien alapinnat ovat hyvin vaaleanharmaat ja niissä on runsaasti laajoja, melko nelikulmaisia mustia täpliä ilman valkoista reunusta. Takasiipien alapinnalla, kohtalaisen kaukana siiven reunasta, on rivi oransseja täpliä, jotka ovat sulautuneet yhteen ja muodostavat yhtenäisen, oranssin juovan. Siipiväli 27–32 mm.
Levinneisyys ja lentoaika.
Eniten kalliosinisiipeä on tavattu Euroopassa Itävallan, Sveitsin ja Pohjois-Italian vuoristoisilla alueilla. Sitä on tavattu myös Romaniassa, Saksassa ja Espanjassa. Lajin pohjoisimmat havainnot on tehty Etelä- ja Itä-Suomessa sekä Ohotanmeren rannalla sijaitsevan Magadanin kaupungin lähistöllä. Pohjoismaissa esiintymiä on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa ja ne kaikki sijoittuvat kapeahkolle itä-länsisuuntaiselle linjalle Venäjän Karjalasta Oslon tienoolle. Suomessa laji on ollut aina harvinainen ja esiintyy nykyisin vain muutamilla erillisillä alueilla. Selvästi merkittävin esiintymä on Lohjan ympäristössä. Paikoitellen perhonen voi esiintyä varsin runsaslukuisena. Kalliosinisiiven lentoaika kestää toukokuun loppupuolelta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat.
Kalliosinisiipi elää usein vesistöjen läheisyydessä ja suosii avoimia ja aurinkoisia kallioita, joilla kasvaa toukan ravintokasvina toimivia maksaruohoja. Emäksinen maaperä on perhosille suotuisa, mutta suoranaista kalkkimaata se näyttää välttelevän. Laji on taantunut laajalla alueella, mikä johtuu muiden muassa elinympäristöjen umpeenkasvusta ja rakentamisesta.
Naaras munii ravintokasvien lehdille ja toukat kuoriutuvat 2–3 viikkoa myöhemmin. Toukka syö lehtiä alapinnoilta aiheuttaen niihin ikkunamaisia ohentumia. Se on myrmekofiili ja täysin riippuvainen muurahaisten tarjoamasta hoivasta. Tokkavaihe kestää noin kuukauden. Laji talvehtii kotelona, mutta Keski- ja Etelä-Euroopassa sukupolvia voi olla kesän aikana kaksi.
Kalliosinisiipi on ollut Suomessa rauhoitettu vuodesta 1989 alkaen. Yksittäisen perhosen korvaushinta on 420 euroa.
Ravintokasvi.
Toukan ravintokasveja ovat maksaruohot, erityisesti isomaksaruoho ("Hylotelephium telephium") ja valkomaksaruoho ("Sedum album").
Notre Dame

Notre Dame tai Notre-Dame (suom. "meidän rouvamme") on ranskankielinen termi, jolla katolisen kirkon yhteydessä viitataan Neitsyt Mariaan. Yleensä termillä tarkoitetaan kuitenkin Neitsyt Marian kunniaksi nimettyä rakennusta, esimerkiksi jotakin seuraavista:
Henna (nimi)

Henna on suomalainen naisen etunimi.
Nimen alkuperä.
Nimisisarusten esikoinen Henriikka on Henrikin naispuolinen vastine, siis piispa Henrikin muistonimiä sekin. Nimen merkitys on epäselvä, alkuperältään se tiedetään kuitenkin muinaissaksalaiseksi. Mukaelmat Henna ja Henni ovat eläneet kansan suussa kauan ennen almanakkaan pääsyä. Toisin sanoen Henna on vanha suomalainen asu Henrika- ja Henrietta-nimistä, jotka ovat Henrikin sisarnimiä.
Hennan nimipäivä on 19. tammikuuta. Ennen vuoden 2010 almanakkauudistusta Hennan nimipäivä oli 20. tammikuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut kirjoilla 11 898 Henna-nimistä henkilöä. Yli puolet heistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla.
Tarawa

Tarawa on atolli Kiribatissa, Tyynellä valtamerellä. Se koostuu ainakin 24 saaresta. Niistä ainakin noin kolmasosa ovat asutettuja. Suurimpiin saariin kuuluvat Bairiki, Betio ja Bonriki. Tarawan eteläisimmät saaret muodostavat yhdessä Kiribatin pääkaupungin, South Tarawan. Atollin pohjoisosassa on lomakohde nimeltä Buariki. Atolli ympäröi merenalaista tulivuorta, joka kuluu jatkuvasti. Alueella on useita vain hieman merenpinnan yläpuolella olevia saaria. Alueen merenpinta on kohoamassa ja atollilla olevat korallit ovat vaaassa jäädä merenpinnan alle. Riutan koralleissa on useita eri lajeja. Ympäröivissä vesissä esiintyy värikkäitä kaloja, rauskuja, napsijoita, simpukoita ja mustaevähaita. 
Ensimmäinen Tarawan löytänyt eurooppalainen oli kapteeni Thomas Gilbert, joka löysi sen vuonna 1788.
Japani miehitti Tarawan toisen maailmansodan aikana. 20.–23. marraskuuta 1943 alueella käytiin niin sanottu Tarawan taistelu. Tarawan asukasluku oli noin 63 000 vuonna 2015. Suurin osa asukkaista on mikronesialaisia.
Kylmänkukat

Kylmänkukat ("Pulsatilla") ovat leinikkikasveihin kuuluva suku. Ne ovat läheistä sukua vuokoille ("Anemone"), joihin muun muassa Linné katsoi niiden kuuluvan. Kylmänkukkien noin 30 lajia ovat levinneet Pohjois-Amerikan preerioille ja Euraasian aroseuduille.
Tuntomerkit.
Kylmänkukat ovat melko matalia, lähes kauttaaltaan tuuheakarvaisia ruohoja. Niiden lehdet ovat hyvin kapealiuskaiset. Suuret, nuokkuvat ja kellomaiset kukat sijaitsevat yksittäin kukkavarsissa ja ne ovat väriltään usein punavioletista tummansiniseen. Niiden terä- ja verholehdet ovat yhdistyneet pelkiksi kehälehdiksi, ja niitä on yleensä kuusi. Emiö on suurikokoinen, heteet puolestaan lyhyitä. Kukinnan jälkeen kukkaperä ja emin vartalot alkavat kasvaa huomattavasti. Siitä kehittyy koristeellinen, pitkäkarvainen siemenkota. Kylmänkukat ovat kevään ensimmäisten kukkijoiden joukossa.
Esiintyminen Suomessa.
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kolme tai neljä kylmänkukkalajia ja yksi lajiristeymä. Uhanalainen kangasvuokko ("P. vernalis") kasvaa Etelä-Suomen kuivilla harjukankailla. Sen suuret valkoiset kukat ovat ulkopinnaltaan punertavat. Violettikukkainen hämeenkylmänkukka ("P. patens") esiintyy hyvin harvinaisena Hämeenlinnan ympäristössä ja Karjalankannaksella. Kolmas laji on ketokylmänkukka ("P. vulgaris"), joka esiintyi aiemmin muinaistulokkaana, mutta hävisi 1930-luvulla. Se on levinnyt uudelleen 2000-luvulla luonnonvaraisena uustulokkaana Saaristomeren Öröhön. Neljäs laji on mahdollisesti ahokylmänkukka eli etelänkylmänkukka ("P. pratensis"), joka on havaittu kahdella Saaristomeren saarella, mutta jonka havaintoja pidetään toistaiseksi epävarmoina. Laji on saattanut levitä maahan osittain myös innokkaiden puutarhureiden siirtämänä. Nykyisin kasvatetaan puutarhoissa useita lajeja, kuten lännen- eli tarhakylmänkukkaa ja vuorikylmänkukkaa ("P. montana").
Turisas

Turisas on folk metallia ja viikinkimetallia soittava yhtye, jonka perustivat Mathias Nygård ja Jussi Wickström Hämeenlinnassa vuonna 1997. Yhtye on nimetty muinaissuomalaisen sodanjumalan Tursaan mukaan. Yhtyeen tyyliä kutsutaan myös ”battle metaliksi” yhtyeen debyyttialbumin nimen mukaisesti. Yhtyeen kolmas albumi "Stand Up and Fight" julkaistiin Suomessa 23. helmikuuta 2011. 
Yhtye on tunnettu viulun ja harmonikan käytöstä kansanmusiikille ominaisella tavalla. 
Yhtye on saavuttanut suosiota erityisesti Manner-Euroopassa, jossa pohjoismainen metallimusiikki on menestynyt 2000-luvun alkuvuosina hyvin. Yhtye on käynyt tutuksi musiikkinsa lisäksi värikkäistä, soturihenkeä huokuvista esiintymisasuistaan ja rankasta show-meiningistään. Yhtyeen nimi "Turisas" perustuu Mikael Agricolan käyttämään Tursas-nimen kirjoitusmuotoon 1500-luvulta.
Huhtikuussa 2020 ilmestyi Markus Laakson kirjoittama ja Liken kustantama Ensiferumista, Moonsorrow’sta, Finntrollista, Turisaksesta ja Korpiklaanista kertova kirja "Folk Metal Big 5".
Jäsenet.
Onnettomuus.
Kitaristi Georg Laakso joutui 31. lokakuuta 2005 Hattulassa auto-onnettomuuteen, jonka seurauksena yhtye vietti kuukausien ajan hiljaiseloa. Tapaus sai julkisuutta, koska poliisi oli käynyt kaksi kertaa onnettomuuspaikalla löytämättä maassa maannutta Laaksoa. Onnettomuuden seurauksena kitaristi halvaantui kenties loppuelämäkseen. Laakso joutui yhdeksän kuukautta myöhemmin jättämään yhtyeen raskain mielin.
La Congolaise

La Congolaise on Kongon kansallislaulu. Sen sanoitti Levent Kimbangui ja sävelsi Français Jacques Tondra. Sanoitus on ranskankielinen. La Congolaise oli kansallislauluna aluksi vuosina 1959–1969. Se otettiin uudelleen kansallislauluksi vuonna 1991.
En ce jour le soleil se lève
Et notre Congo resplendit.
Une longue nuit s'achève,
Un grand bonheur a surgi.
Chantons tous avec ivresse
Le chant de la liberté.
"Refrain" :
Congolais, debout fièrement partout,
Proclamons l'union de notre nation,
Oublions ce qui nous divise,
Soyons plus unis que jamais,
Vivons pour notre devise:
Unité, travail, progrès!
Vivons pour notre devise:
Unité, travail, progrès!
Des forêts jusqu'à la savanne,
Des savannes jusqu'à la mer,
Un seul peuple, une seule âme,
Un seul cœur, ardent et fier,
Luttons tous, tant que nous sommes,
Pour notre vieux pays noir.
"Refrain"
Et s'il nous faut mourir, en somme
Qu'importe puisque nos enfants,
Partout, pourront dire comme
On triomphe en combattant,
Et dans le moindre village
Chantent sous nos trois couleurs.
"Refrain"
Igor Larionov

Igor Nikolajevitš Larionov (, s. 3. joulukuuta 1960 Voskresensk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen uransa lopettanut jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän kuuluu niihin harvoihin kiekkoilijoihin, jotka ovat voittaneet sekä maailmanmestaruuden, olympiakullan että Stanley Cupin. 
Seurajoukkueura.
Larionov edusti Himik Voskresenskia vuosina 1977–1981, jonka jälkeen siirtyi pelaamaan Moskovan TsSKA:aan.
Larionovin NHL-uraa edelsi julkinen riita maajoukkueen valmentajan Viktor Tihonovin kanssa. Tihonov ei halunnut päästää pelaajiaan NHL:ään ja rajoitti muutenkin heidän henkilökohtaista vapauttaan. Riidan aikana Larionov joutui länsimaihin loikkaamisen uhan vuoksi sivuun maajoukkueesta. Riita oli kuitenkin osaltaan avaamassa neuvostokiekkoilijoiden tietä ammattilaisliigoihin. 
Loikkauksen ajankohtaan liittyvä mielenkiintoinen kuriositeetti on, että HIFK:n silloisella toimitusjohtajalla Frank Mobergilla oli kassakaapissaan sopimus Igor Larionovin kanssa. Esteitä hänen uralleen ei kuitenkaan tahdottu laittaa oikeusteitse.
Larionov pelasi kaikkiaan 921 NHL-ottelua seuroinaan Vancouver Canucks (1989–1992), San Jose Sharks (1993–1995), Detroit Red Wings (1995–2000, 2000–2003), Florida Panthers (2000) ja New Jersey Devils (2003–2004). Hän voitti Stanley Cupin kolmesti Detroitissa, 1997, 1998 ja 2002. Hänen NHL-uransa kohokohdaksi muodostui Stanley Cupin kolmas loppuottelu vuonna 2002, jolloin hän teki kaksi Detroitin kolmesta maalista Carolina Hurricanesia vastaan. Maaleista jälkimmäinen ratkaisi pitkän ottelun kolmannessa jatkoerässä. Samalla Larionovista tuli vanhin Stanley Cupin loppuottelusarjassa maalin tehnyt pelaaja.
Lopetettuaan NHL-uransa 2004 Larionov oli vuoden kokonaan pelaamatta ja alkoi luoda uraa viinikauppiaana. Näihin liiketoimiin liittyen hän teki lyhyen kahden ottelun mittaisen paluun jääkiekon pariin Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan Brunflo IF:n joukkueessa kaudella 2005–2006.
Maajoukkueura.
Ennen A-maajoukkueuraa Larionov voitti kaksi nuorten maailmanmestaruutta, vuosina 1979 ja 1980. Aikuisten maajoukkueessa hän oli maineikkaan Krutov–Larionov–Makarov-hyökkäysketjun eli KLM-ketjun keskushyökkääjä. Yhdessä pitkäaikaisten puolustajiensa eli Fetisovin ja Kasatonovin kanssa kentällinen muodosti Neuvostoliiton maajoukkueeseen niin sanotun superviisikon ("Punakoneen"), joka hallitsi jääkiekon arvoturnauksia 1980-luvulla. Olympialaisissa Larionov saavutti kaksi kultaa, vuosina 1984 1988 ja yhden pronssimitalin, vuonna 2002. Hän voitti jääkiekon maailmanmestaruuden neljä kertaa: vuosina 1982, 1983, 1986 ja 1989 sekä Kanada Cupin vuonna 1981.
Pelityyli.
Larionov oli taitava syöttelijä ja pelinrakentaja. Hänen lempinimensä olikin ”Professori”.
Yksityiselämä.
Larionovin vuonna 1998 syntynyt poika Igor Larionov Jr. pelaa KHL-liigaa SKA Pietarin joukkueessa.
Minerva

Minerva, aiemmin Menerva oli roomalaisessa mytologiassa viisauden ja käsityötaidon jumalatar. Minervan nimi saattaa liittyä latinankieliseen sanaan "mens", ajatus. Minerva kuului roomalaisten vanhimpiin jumaliin, ja samaistettiin kreikkalaisen mytologian Atheneen. Minerva muodosti yhdessä Juppiterin ja Junon kanssa Capitoliumin triadin, jota kunnioitettiin kaikissa roomalaiskaupungeissa.
Roomalaiset omaksuivat Minervan luultavasti etruskeilta, joilla oli jumalatar Menrva, joskin Varron mukaan Minerva oli sabiinilaista perua. Minerva oli käsityöläisten ja opettajien suojelusjumala, ja hänen pääjuhlaansa Quinquatriaa juhlivat pääasiassa taiteilijat ja käsityöläiset. Minerva Medican ominaisuudessa Minerva oli myös lääkärien jumalatar, jolla oli temppeli Esquilinus-kukkulalla. Rooman suojelusjumalattarena Minervalla oli päätemppeli Aventinus-kukkulalla.
Mytologia.
Kuvaus Minervasta vastaa täysin Athenea siirrettynä roomalaiseen mytologiaan: hän on Juppiterin tytär, ja hänen sanottiin tulleen esiin hänen aivoistaan, aikuisena ja panssari yllään. Hänen alaansa olivat sekä hyödylliset askareet että taide, niin miehisenä pidetyt alat – kuten maanviljely ja merenkulku – kuin naisellisena pidetyt – kuten kehrääminen, kudonta ja käsityöt. Hän oli myös sotaisa jumala, mutta vain puolustussotien tapauksessa, eikä hänellä ollut myötätuntoa Marsin (Areen) julmalle rakkaudelle väkivaltaan ja verenvuodatukseen. Ateena oli hänen suosimansa paikka, hänen oma kaupunkinsa, joka myönnettiin hänelle palkinnoksi kilpailussa Neptunuksen (Poseidonin) kanssa, joka myös tavoitteli sitä. Tarina kertoi, että Kekropsin, Ateenan ensimmäisen kuninkaan, hallituskaudella nämä kaksi jumaluutta taistelivat kaupungin hallinnasta. Jumalat määräsivät, että se oli myönnettävä sille, joka tuotti kuolevaisille hyödyllisimmän lahjan. Neptunus antoi hevosen; Minerva tuotti oliivin. Jumalat arvioivat, että oliivi oli näistä kahdesta hyödyllisempi, ja myönsivät kaupungin jumalattarelle, ja se nimettiin hänen mukaansa Ateenaksi, sillä kreikassa Minervan nimi oli Athene.
Kilpailu Arakhnen kanssa.
Taru Arakhnesta (lat. Arachne) liitetään usein enemmän Minervaan kuin Atheneen, sillä sen kertoo Ovidius. Arakhne väitti olevansa Minervaa taitavampi kutoja. Minerva suuttui tästä Arakhnelle ja muutti tämän maailman ensimmäiseksi hämähäkiksi.
Riippuliidin

Riippuliidin on purjesiipinen jäykkärunkoinen painopisteohjattu lentolaite, jossa lentäjä tyypillisesti riippuu valjaiden avulla ja ohjaa trapetsiputkesta painopistettään liikuttelemalla liitimen kulkua. Riippuliitimessä riiputaan lennon aikana vaaka-asennossa valjaissa ja jalat laitetaan vetoketjulla suljettavaan pussiin suojaan ilmavirralta.
Liidin on tavallisimmin laattojen avulla jäykistettyä tekstiiliä ja runko usein alumiiniputkea tai aerodynaamisesti muotoiltua profiilia. Myös hiilikuitua käytetään joidenkin osien materiaalina. Kankaana käytetään samoja kankaita kuin purjeveneiden purjeissa.
Lähtö ja laskeutuminen tapahtuvat vastatuuleen yleensä jaloin. Riippuliidintä voidaan hinata korkealle eri tavoin tai lähtö voi tapahtua korkealta paikalta juosten. Suomessa yleisin hinaustapa on kääntöpyörähinaus. Siinä 300–1 000 metriä pitkä naru kulkee kääntöpyörän kautta. Toisessa päässä on auto, moottorikelkka tai mönkijä. Toinen pää kiinnitetään riippuliitovaljaisiin. Riippuliidin vedetään narun pituudesta riippuen satojen metrien korkeuteen.
Taitava riippuliitäjä voi pysytellä ilmassa jopa useita tunteja hyödyntäen nousevia ilmavirtauksia. Riippuliidon vapaan matkan ennätys Suomessa on 309 kilometriä.
Riippuliitovälineet ja -menetelmät ovat kehittyneet vuosikymmenien aikana huimasti. Odottamattomien onnettomuuksien varalta valjaissa on mukana myös pelastusvarjo. Lentojen vaarallisuus riippuu siitä, milloin ja kuinka lentää. 
Riippuliitokoulutus on Suomessa korkeatasoista. Kursseja järjestetään ympäri Suomen sekä kesällä että talvella. Kurssin hinta on noin tuhat euroa. Kurssin suoritettuaan saa pilotin kelpoisuuden ja voi lentää ilman opettajan valvontaa.
Luettelo vepsäläisistä kyläyhteisöistä

Tämä artikkeli on luettelo vepsäläisistä kyläyhteisöistä. Vepsäläisiä kyliä on Karjalan tasavallassa, Leningradin alueella ja Vologdan alueella Venäjällä. Luettelon lopussa on myös joitakin sellaisia vepsänkielisiä paikannimiä, jotka eivät ole kylien nimiä.
Vepsäläiset ovat jakaantuneet kolmeen ryhmään, jotka ovat "äänisvepsäläiset", "ojatti-" eli "keskivepsäläiset" ja "etelävepsäläiset".
Luettelossa vepsäläiskylät on jaoteltu sen mukaan, mihin piiriin ne kuuluvat.
Muita vepsänkielisiä paikannimiä.
Vepsäläisten asuttamaa aluetta kutsutaan vepsän kielessä nimellä "Bepsanma" tai "Vepsänma", suomeksi se on "Vepsä" ja venäjäksi "Земля вепсов" ("Zemlja vepsov"). Kaupungeista Lotinapellon () nimi on vepsäksi "Püud" ja Petroskoin () joko "Zavodad" tai "Lidn".
Seuraavilla järvillä on vepsänkieliset nimet:
Seuraavilla joilla on vepsänkieliset nimet:
Melissos

Melissos (, ; s. noin 470 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi, joka kuului elealaiseen koulukuntaan. Hän oli kotoisin Samokselta.
Diogenes Laertioksen ja Plutarkhoksen mukaan Melissos ei ollut ainoastaan ajattelija, vaan myös poliittinen johtaja kotikaupungissaan. Hän komensi myös laivastoa, joka puolusti kaupunkia Perikleen johtamia ateenalaisia vastaan vuonna 422 eaa. Diogenes sanoo hänen olleen Parmenideen ja Herakleitoksen oppilas.
Melissoksen töistä on olemassa Simplikioksen säilyttämiä katkelmia, sekä Aristoteleen antama todistus. Melissos puolusti teoksissaan Parmenideen oppeja. Ne oli kirjoitettu joonialaisella murteella, ja koostuivat pitkistä argumentaatioketjuista. Melissos sanoi olemisen olevan ikuista. Sillä ei voinut olla alkua, koska se ei ole voinut saada alkuaan ei-olevasta (vrt. "ex nihilo nihil"), eikä myöskään olevasta. Se ei voi tuhoutua, sillä oleva ei voi tulla ei-olevaksi, ja jos siitä tulisi jokin muu oleva, se ei olisi tuhoutunut. Aristoteles jakoi myöhemmin saman ajatuksen.
Simplikioksen mukaan ("Fysika", f. 22b) hän oli tässä asiassa eri mieltä Parmenideen kanssa erottaessaan olevan absoluuttisesti olevasta. Hän jatkaa sanomalla, että ikuisen oleminen täytyy olla rajatonta myös laajuudessa, ja siksi myös yhtä ja muuttumatonta. Kaikki muutos, oli se sitten saanut alkunsa sisäisestä tai ulkoisesta syystä, oli hänen mukaansa mahdotonta: "Yksi" oli muuttumaton sekä määrässä että laadussa. Tätä ykseyttä ei voinut myöskään jakaa, sillä kaikki jaot olisivat tarkoittaneet tyhjän olemassaoloa: mutta tyhjyys ei ole mitään, joten sitä ei ole. Hän sanoi myös olemisen olevan aineetonta, koska esimerkiksi ruumiilla olisi koko ja se koostuisi osista.
Tässä ajattelussa on vastaavanlainen paradoksi kuin Zenonin tunnetummissa paradokseissa, sekä suuressa määrässä myös nykyisessä ajattelussa esiintyvissä paradokseissa. Paradoksi koostuu ensisijaisesti siitä, että älyn ja aistien antamat tulokset poikkeavat toisistaan täysin. Melissoksen abstraktit argumentit osoittivat, että ykseyden muutos on mahdotonta — aistit kuitenkin kertovat, että kuuma muuttuu kylmäksi, kova pehmeäksi, elävä kuolleeksi ja niin edelleen.
Kun Zenonin ja Melissoksen ajattelua verrataan, havaitaan, että filosofinen dialektiikka oli kehittymäisillään, vaikkakaan se ei vielä ollut tietoinen omasta voimastaan. Kuitenkaan sen enempää Melissos kuin Zenonkaan ei tuntunut olevan tietoinen, että heidän argumenttejaan moneutta vastaan voitiin käyttää myös heidän esittämäänsä ykseyttä vastaan — ja näin heidän Parmenideen puolustamiseksi takomiaan aseita voitiin käyttää yhtä hyvin heitä itseään vastaan.
Polysynteettinen kieli

Polysynteettiset kielet inkorporoivat lekseemejä kompositionaalisiksi yhdyssanoiksi. Se tarkoittaa, että yksi tällainen sana sisällöltään vastaa muiden kielten kokonaista lausetta. Erilaiset lekseemit ja morfeemit, sanat ja sanankaltaiset liitteet, yhdistetään eli inkorporoidaan yhdeksi yhdyssanaksi, jonka osat voivat olla jopa eri sanaluokista. Tätä kautta myös kokonaiset lauseet kasvavat yhden "sanan" mittaiseksi. Raja polysynteettisten ja agglutinatiivisten kielten välillä on häilyvä. Polysynteettisiä kieliä ovat esimerkiksi inuktitut, grönlanti ja aimara.